stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emma Oosterwegel

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Oosterwegel vuonna 2018 |  Oosterwegel vuonna 2018 |  Oosterwegel vuonna 2018 |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | Seitsenottelu |  |
Emma Oosterwegel (s. 29. kesäkuuta 1998 Deventer) on alankomaalainen seitsenottelija ja olympiamitalisti. Oosterwegel saavutti pronssia Tokion olympialaisissa seitsenottelussa. Hänen ennätyksensä on Tokion olympialaisissa saavutettu 6590 pistettä.
Oosterwegel sijoittui seitsenottelussa seitsemänneksi Dohan MM-kilpailuissa 2019 silloisella ennätyksellään 6250 pistettä. Hän oli seitsemäs myös Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui viidenneksi pistein 6464. Hän on voittanut viisiottelussa sisäratojen Alankomaiden-mestaruuden vuosina 2018–2020. Ulkoradoilla hän on voittanut Alankomaiden-mestaruuden keihäänheitossa vuonna 2016.
Ennätykset

Lähde:
100 m: 12,47 s
200 m: 24,25 s
400 m: 58,91 s
800 m: 2.11,09
100 m aidat: 13,36 s
Korkeushyppy: 180 cm
Pituushyppy: 6,40 m
Kuulantyöntö: 14,47 m
Keihäänheitto: 55,47 m
Seitsenottelu: 6590 pistettä
Eduard Ahrens

Eduard Ahrens
Eduard Ahrens (3. huhtikuuta 1803 Tallinna, Viro – 19. helmikuuta 1863 Kuusalu) oli virolainen kielitieteilijä ja pappi. Hän julkaisi viron kieliopin (1843), jossa ajoi viron oikeinkirjoituksen kehittämistä suomen kielen esimerkin mukaan. Sen toisessa osassa (1853) on viron kielen ensimmäinen lauseoppi.
Ensimmäisenä uutta oikeinkirjoitustapaa käytti ilmeisesti Ahrensin vaikutuksesta Gustav Heinrich Schüdlöffel 1844 julkaisemassaan kirjasessa Tooms Westen, Lapo rahva uso ärataja norra maal.
Enon Kisa-Pojat

Enon Kisa-Pojat on vuonna 1945 perustettu urheilun yleisseura, joka toimii Joensuussa entisen Enon kunnan alueella. Seuran lajivalikoimaan kuuluvat ampumahiihto, maastohiihto, suunnistus, yleisurheilu sekä kuntoliikunta. Menestyneitä seuran urheilijoita on muun muassa ampumahiihtäjät Mari Eder ja Laura Toivanen. ja vuoden 1956 miesten 50 km:n hiihdon Suomen mestari Kalevi Ikonen.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Eeli Juntunen

Eeli Juntunen (3. kesäkuuta 1829 Ristijärvi – 11. heinäkuuta 1904 Hyrynsalmi) oli suomalainen maanviljelijä, lukkari ja valtiopäivämies.
Juntusen vanhemmat olivat Perttu Pertunpoika Juntunen ja Anna Kaisa Antintytär Mikkonen ja puoliso Edla Annette Juntunen. Hän oli talollinen ja Hyrynsalmen lukkari, joka oli talonpoikaissäädyssä Kajaanin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä  1888 ja 1894. Jälkimmisillä hän oli rautatievaliokunnan jäsen, joka teki muun muassa esityksen rautatien rakentamisesta Vaasasta Ouluun.
Enomoto Takeaki

Enomoto Takeaki noin vuonna 1880.
Enomoto Takeaki (jap. 榎本 武揚, myös Enomoto Buyō; 5. lokakuuta 1836 Edo (myöh. Tokio) – 26. lokakuuta 1908 Tokio) oli japanilainen amiraali ja valtiomies, joka oli vuosien 1868–1869 Boshin-sodassa yksi Tokugawa-shōgunaatin uskollisimmista sotapäälliköistä. Meiji-restauraation jälkeen hän palveli keisarikuntaa diplomaattina ja ministerinä.
Enomoto opiskeli vuodesta 1856 Nagasakin laivastokoulussa. Hänet lähetettiin vuonna 1862 jatkamaan opintojaan Hollantiin Eurooppaan. Shōgunaatin ja keisarillisten joukkojen välisen sisällissodan alkaessa vuonna 1868 hän oli varakomentajana shōgunaatille uskollisena pysyneessä laivastossa. Edon linnan antauduttua Enomoto kieltäytyi luovuttamasta hallussaan ollutta sotalaivastoa keisarillisille joukoille ja pakeni kahdeksan aluksen kanssa Hokkaidōn Hakodatessa sijainneeseen Goryōkakun linnoitukseen, josta tuli shōgunaatin joukkojen viimeinen linnake. Hokkaidōlle perustettiin vuonna 1869 lyhytikäinen Ezon tasavalta, jonka presidenttinä Enomoto toimi. Vielä samana vuonna hänen oli antauduttava. Hän oli sen jälkeen kolme vuotta vankeudessa.
Enomoto onnistui pääsemään keisari Meijin suosioon vaikutusvaltaisen Kuroda Kiyotakan suojeluksessa. Hän sai vuonna 1874 vara-amiraalin arvon. Enomoto oli vuosina 1873–1876 Japanin erikoislähettiläänä Venäjällä. Hän allekirjoitti Japanin edustajana Pietarin sopimuksen, jolla Japani luopui aluevaatimuksistaan Sahalinin saarella ja Venäjä luovutti vastineena Japanille pohjoiset Kuriilien saaret. Vuosina 1876–1882 Enomoto oli Japanin meriministerinä ja vuosina 1882–1884 lähettiläänä Kiinassa. Sen jälkeen hän oli viestintäministerinä Itō Hirobumin ensimmäisessä hallituksessa vuosina 1885–1888, maatalous-, kauppa- ja opetusministerinä Kuroda Kiyotakan hallituksessa 1888–1889, opetusministerinä Yamagata Aritomon ensimmäisessä hallituksessa 1889–1890 ja ulkoministerinä Matsukata Masayoshin hallituksessa 1891–1892. Enomoto sai varakreivin (shishaku) arvon vuonna 1887. Hän oli vielä maatalous- ja kauppaministerinä 1894–1897.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Enomoto Takeaki Wikimedia Commonsissa
Duran Duran (vuoden 1993 albumi)

| Duran Duran Duran Duran |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1991– alkuvuosi 1992, Privacy Studio, Lontoo
 Julkaistu: 23. helmikuuta 1993
 Tuottaja(t): John Jones
 Tyylilaji: rock, Adult Contemporary
 Kesto: 63.34
 Levy-yhtiö: Capitol/EMI
Duran Duranin muut julkaisut
| Liberty 1991 | Duran Duran 1993 | Thank You 1995 |
Duran Duran on Duran Duranin vuonna 1993 julkaistu albumi. Se oli toinen pelkästään yhtyeen omaa nimeä kantanut levy. Ensimmäinen oli yhtyeen esikoisalbumi vuonna 1981. Se tunnetaan usein nimellä "The Wedding Album" (häälevy) Stephen Sprousen tekemän kansikuvan mukaan.
Albumi on yllättävä kaupallinen ja arvostelumenestys. Se nousi Isossa-Britanniassa listan neljänneksi ja Yhdysvalloissa sijalle seitsemän. Monien mielestä Duran Duran oli ollut pelkästään "1980-luvun ilmiö" ja jo häipynyt unohduksiin, mutta albumin ensimmäinen single "Ordinary World" oli suuri radiohitti ympäri maailman. Jotkut kriitikot asettivat albumin myötä myös yhtyeen varhaistuotannon uuteen valoon ja alkoivat arvostaa sitä muunakin kuin pelkkänä "teinipoppina".
Vuonna 1994 Ison-Britannian kiertuetta varten levystä otettiin uusintapainos, jolla oli singlejen b-puolia ja remiksauksia.
Kappaleet

"Too Much Information" (4:56)
"Ordinary World" (5:39)
"Love Voodoo" (4:58)
"Drowning Man" (5:15)
"Shotgun" (0:54)
"Come Undone" (4:38)
"Breath After Breath" (yhdessä Milton Nascimenton kanssa) (4:58)
"UMF" (5:33)
"Femme Fatale" (Lou Reed -cover) (4:21)
"None of the Above" (5:19)
"Shelter" (4:25)
"To Whom It May Concern" (4:24)
"Sin of the City" (7:14)
"Time for Temptation" [Alternate Version]* (3:46)
"Stop Dead" [Edit]* (3:52)
Kappaleet 14, 15 - Japanin version bonusraidat
Kappaleet > UK Tour Edition

"Falling Angel" (4:35)
"Stop Dead" (4:31)
"Time For Temptation" (4:09)
"Come Undone [12" Mix Comin' Together]" (7:21)
"Ordinary World [Acoustic Version]" (5:07)
"Too Much Information [David Richards 12" Mix]" (4:14)
Singlet

"Ordinary World"
"Come Undone"
"Too Much Information"
"None Of The Above" (vain Japanissa)
"Drowning Man" (julkaistu vain klubilevitykseen Amerikassa)
"Breath after Breath" (vain Brasiliassa)
"Femme Fatale" (vain Ranskassa)
Soittajat

Nick Rhodes - koskettimet
Simon Le Bon - laulu
John Taylor - basso
Warren Cuccurullo - kitara
Myös:
John Jones - ohjelmointi, koskettimet, kitara, taustalaulu
Eino Mykkänen

Eino Henrik Mykkänen (2. helmikuuta 1909 Lapinlahti – 25. syyskuuta 1947 Sodankylä) oli suomalainen kirjailija, metsätyönjohtaja ja toimittaja.
Ura

Mykkänen pääsi ylioppilaaksi 1928 Terijoen yhteiskoulusta ja opiskeli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1929−1933. Samaan aikaan hän toimi Kadettikoulun nyrkkeilyn opettajana ja teki nyrkkeilijänä kilpailumatkoja Viroon ja Skandinavian maihin. 1933 Mykkänen siirtyi Pohjois-Suomeen, ensin metsätyömieheksi ja sitten Kemi-yhtiön metsätyönjohtajaksi. 1936 hän palasi Helsinkiin, toimien  Helsingin Sanomien oikolukijana ja uutistoimittajana. 1943−1944 hän oli Pohjolan Sanomien toimittaja Sodankylässä, jossa hänellä oli asutustila. Mykkänen oli reservin luutnantti (1940), joka haavoittui vakavasti talvisodan alkupäivinä ja vietti useita jaksoja sotasairaalassa jääden pysyvästi sotainvalidiksi.
Yksityiselämä

Mykkäsen vanhemmat olivat työmies Juho Heikki Mykkänen ja Liisa Leinonen ja puoliso vuodesta 1937 Martta Rissanen. Eino Mykkäsen poika on entinen kansanedustaja Jouni Mykkänen ja pojanpoika kansanedustaja ja entinen ulkomaankauppa- ja kehitysministeri Kai Mykkänen.
Teokset

Takaisintulo, romaani ajasta osa 1.  WSOY 1945, 2. painos 1946
Takaisintulo, romaani ajasta osa 2.  WSOY 1946, 2. painos 1947
Elvingin torni

Kahdeksankulmainen torni on muurattu sementtitiilistä.
Elvingin torni on Kouvolan Valkealassa, Repovedellä sijaitseva näkötorni. Vuorineuvos Rudolf Bernhard Elving rakennutti sen Kirjokiven kartanon maille vuosina 1905–1907. Tornin tarkoituksena oli alun perin auttaa ympäröivän alueen palovartioinnissa ja muussa valvonnassa. Toisen maailmansodan aikana se palveli ilmavalvontapaikkana mutta rapistui sittemmin huonoon kuntoon. Vuonna 1994 Kymiyhtiö ja Valkeala/Vekaran ja Valkealan Lionsklubit päättivät kunnostaa Museoviraston kulttuurihistoriallisesti arvokkaaksi rakennukseksi määrittelemän tornin, ja se avattiin yleisölle kesällä vuonna 1995.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elvingin torni Wikimedia Commonsissa
Emma Peuhkurinen

Emma Peuhkurinen huhtikuussa 2015.
Emma Peuhkurinen (s. 30. marraskuuta 1999) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti Liigassa Oulu Nice Socceria kausina 2016–2019. Kaudeksi 2020 hän siirtyi Kuopion Palloseuraan mutta koko kausi jäi häneltä loukkaantumisen vuoksi väliin. Kaudella 2021 hän pelasi 23 liigaottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja  voitti Suomen-mestaruuden. Kaudella 2022 hän pelasi 20 liigaottelua ja voitti toisen liigamestaruutensa, ja hänet valittiin kauden parhaaksi liigapelaajaksi. Hän on kauden 2022 loppuun mennessä pelannut Liigassa 90 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Hän siirtyi tämän jälkeen Ruotsin Damallsvenskanissa pelaavaan KIF Örebrohon. Hän pelasi kaudella 2023 Ruotsissa 23 liigaottelua, joista 19 ottelua avauskokoonpanossa.
Peuhkurinen on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2022 MM-karsintaottelussa Ruotsia vastaan. Hän on pelannut vuoden 2023 loppuun mennessä yhdeksän naisten maaottelua, joissa viisi kertaa avauskokoonpanossa.
Durrat

| Durrat |
| --- | --- |
 Jonsonindurra (Sorghum halepense)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Durrat Sorghum  Moench
Katso myös
   Durrat Wikispeciesissä   Durrat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Durrat (Sorghum) on kasvisuku, joka käsittää noin 60 lajia. Suvun tärkein laji[lähde? ] on viljelty durra eli kirjodurra (Sorghum bicolor), jota käytetään ihmisten ja kotieläinten ravinnoksi Afrikassa, Intiassa ja Etelä-Amerikassa. Alkujaan durra on kotoisin Afrikasta, missä sen käyttö on edelleen yleisintä. Durra on vehnän, kauran, maissin ja ohran ohella yksi maailman viidestä käytetyimmästä viljasta.
Lajeja

| --- | --- |
 Sorghum amplum  Sorghum arundinaceum  Sorghum bicolor, syn. Sorghum vulgare – kirjodurra eli durra  Sorghum brachypodum  Sorghum bulbosum  Sorghum burmahicum  Sorghum controversum  Sorghum ecarinatum  Sorghum exstans  Sorghum grande:  Sorghum halepense – jonsonindurra  Sorghum interjectum  Sorghum laxiflorum  Sorghum macrospermum  Sorghum matarankense  Sorghum miliaceum  Sorghum nitidum  Sorghum propinquum  Sorghum virgatum
Hybridit

Sorghum × drummondii
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Durrat (Sorghum)
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sorghum
Ernst Johan von Willebrand

Ernst Johan von Willebrand (26. maaliskuuta 1825 Vaasa – 30. marraskuuta 1897 Karjalohja) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.
Von Willebrandin vanhemmat olivat Gustav Jakob von Willebrand ja Carolina Gustava Frenckell ja puoliso vuodesta 1862 Maria Catharina Grönhagen (ero 1881). August Reinhold von Willebrand oli 
Ernst Johan von Willebrandin velipuoli. Von Willebrand palveli ensin aliupseerina, alivänrikki hänestä tuli 1842, vänrikki 1845, aliluutnantti 1849, luutnantti 1854, alikapteeni 1855 ja kapteeni 1863. Von Willebrand osallistui Oolannin sotaan Suomen rannikon puolustuksessa. Sotapalveluksesta hän erosi majurina 1866.
Von Willebrand oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864.
Eino Nieminen

Eino Niemisen ”riisuminen”, Paavo Poutiaisen ottama kuuluisa lehtikuva.
Eino Emil Nieminen (30. toukokuuta 1903 – 4. joulukuuta 1933 Leningrad, Neuvostoliitto) oli suomalainen kommunistisen Työn Ääni -lehden faktori, joka muistetaan joutumisestaan Lapuan liikkeen kannattajien pieksämäksi niin sanotussa Vaasan mellakassa 4. kesäkuuta 1930.
Varhaisemmat elämänvaiheet

Eino Niemisen isä oli työväenaatetta kannattanut porilainen leipuri Eemil Kustaa Nieminen, joka vangittiin Suomen sisällissodan lopussa hänen paettuaan perheineen valkoisia Kylmäkoskelle, vaikka hän ei ollut edes kuulunut punakaartiin. Myös Eino joutui tuolloin 14-vuotiaana Hämeenlinnan vankileirille, josta hän tosin vapautui pian. Hän liittyi myöhemmin Porissa sosiaalidemokraattiseen nuorisojärjestöön ja oli 1920-luvulla kaksi vuotta vankilassa poliittisen toimintansa vuoksi. Sittemmin Nieminen asettui Vaasaan, jossa hän työskenteli aluksi kauppa-apulaisena ja kirjoitteli vasemmistolehtiin. Hänet palkattiin vuosikymmenen lopussa Työn Äänen lehtipainoon.
Vaasan tapahtumat 1930

Lapuan liikkeen miehet tunkeutuivat 28. maaliskuuta 1930 Työn Äänen kirjapainoon ja rikkoivat kangin molemmat latomakoneet sekä kaikki kolme painokonetta. Oikeudenkäynti asiasta järjestettiin 4. kesäkuuta 1930 Vaasan kaupungintalolla. Oikeudenkäynti alkoi kello 13.00 ja se kesti koko iltapäivän. Väliaika alkoi kello 16.00, jolloin istuntosalin eteisessä puhkesivat levottomuudet. Oikeudessa todistanut faktori Nieminen riitaantui lapualaisaktivistien kanssa, jolloin nämä alkoivat syyttää häntä SKP:n organisaattoriksi ja punaupseeriksi. Lopulta häntä kirottiin ”ryssän ruplilta haisevaksi saatanaksi”. Hänet vedettiin oikeusistunnon päätteeksi istuntosalin eteisestä kadulle, jossa hänet hakattiin pahoin ja riisuttiin valokuvaajien edessä alushoususilleen poliisin puuttumatta asiaan. Lehtikuvaaja Paavo Poutiainen yllytti pahoinpitelijöitä ja otti tapahtumasta kuuluisat valokuvat. Myös kirjapainoa oikeudessa edustanut asianajaja Asser Salo siepattiin ja kyyditettiin Lapuan kautta Viitasaarelle. Väkivaltaa sai samassa yhteydessä kokea kaksi muutakin kommunistia.
Niemisen revityt flanellihousut anastettiin. Matti Kuusen muistelmien mukaan niistä leikattuja flanellinpaloja käytettiin myöhemmin Akateemisen Karjala-Seuran seremoniassa, jossa ne kiinnitettiin uusien kokelaiden rintapieliin.
Myöhemmät vaiheet

Eino Nieminen ja hänen vaimonsa Svea Staaf-Nieminen pakenivat poliittista vainoa aluksi Ruotsiin, josta he siirtyivät Neuvostoliittoon lokakuussa 1930. He asettuivat Petroskoihin, jossa Nieminen alkoi pian sairastella, mahdollisesti lapualaisten pahoinpitelyn jättämien vammojen vuoksi. Hän kuoli leningradilaisessa sairaalassa keuhkotautiin joulukuussa 1933. Hänen leskensä joutui vangituksi Stalinin vainoissa, mutta selvisi hengissä ja palasi Suomeen vuonna 1983. Toimittaja Anna-Lisa Sahlström on kirjoittanut heistä dokumenttiromaanin Mordet på kören (2003). Niemisen Neuvostoliitossa syntynyt poika Folke Nieminen oli muun muassa Neuvosto-Karjalan Taiteilijaliiton puheenjohtaja.
Nieminen korjailee revittyjä housujaan hetkeä myöhemmin.
Ernst Håkan Kranck

Ernst Håkan Kranck (1898, Pirkkala – toukokuu 1989) oli suomalainen geologi, petrologi ja professori.
Hänen vanhempansa olivat arkkitehti Ernst Albin Kranck ja Alexandra Lisitzin. Hän opiskeli geologiaa Helsingin yliopistossa ja väitteli siellä tohtoriksi 1933. Väitöskirja oli nimeltään On turjaite and the ijolite stem of Turja, Kola, ja se oli painettu 1928.
Kranck oli Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dosentti vuosina 1930–1949. Hän työskenteli paljon ulkomailla. Ensi kerran hän osallistui tutkimusretkikuntaan 19-vuotiaana 1917, matkan päänä oli Tuvan tasavalta Siperiassa. Tästä retkestä hän kirjoitti muistelmateoksen Den stora urjanchaiexpeditionen 1917 vuonna 1979. Seuraavaksi hän tutki Lappia ja Kuolan niemimaata. Vuonna 1925 hän kartoitti Steep Rock Laken ympäristöä Ontariossa Kanadassa. Vuosina 1928–1929 hän osallistui Väinö Auerin johtamalle tutkimusmatkalle Tulimaahan ja Patagoniaan. Tästä matkasta hän piti päiväkirjaa, jota ei ole julkaistu, ja joka sisälsi suuren määrän piirroksia. Vuonna 1934 hän osallistui kenttätöihin Skotlannissa. Vuosina 1937 ja 1939 hän osallistui Labradorin maaperätutkimuksiin.
Toisen maailmansodan aikana Kranck teki kenttätutkimuksia Vuoksenniska Oy:n palkkaamana Lapissa ja muuallakin Suomessa. Geologian professorina hän oli Neuchâtelin yliopistossa Sveitsissä 1945–1948. Vuonna 1947 hän muutti Kanadaan tutkimaan Hudsoninlahden aluetta. Vuonna 1948 McGill yliopisto Montrealista palkkasi hänet vierailevaksi professoriksi, ja McGillin leivissä hän pysyi geologian professorina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1969. Hänet äänestettiin Royal Society of Canadan jäseneksi 1962.
Kranck teki useita tutkimusmatkoja Kanadan huonommin tutkittuihin osiin professorivuosinaan ja vielä 1972 hän työskenteli Baffininsaarella.
Eduard Baldamus

Eduard Baldamus.
August Carl Eduard Baldamus (18. elokuuta 1812 Giersleben, Saksi-Anhalt - 30. lokakuuta 1893 Coburg) oli saksalainen lintutieteilijä.
Eduard Baldamus opiskeli teologiaa Berliinin yliopistossa. Vuonna 1845 Baldamus kutsui koolle ensimmäisen lintutieteen kongressin. 1850 hän oli perustamassa Saksan Lintutieteellistä Yhdistystä, yhdessä Johann Friedrich Naumannin ja Eugen Ferdinand von Homeyerin kanssa. Hän myös toimi yhdistyksen puheenjohtajana. Baldamus julkaisi lintutieteellistä lehteä Naumannia vuosina 1849–1858.
Teoksia

Vogel-Märchen. Dresden, Schöufelb, 1876.
Die Federviehzucht vom wirthschaftlichen Standpunkte. Hühner, Enten, Gänse. Dresden, G. Schönfeld 1876–78.
Das Leben der europäischen Kuckucke : nebst Beiträgen zur Lebenskunde der übrigen parasitischen Kuckucke und Stärlinge. Berlin :Verlag von Paul Parey, 1892.
Ella Lapissa

| Ella Lapissa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Timo Parvela
Kieli:  suomi
Genre:  lastenkirjallisuus
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  125
ISBN:  978-951-31-2874-6
Sarja: Ella ja kaverit
Edeltävä:  Ella yökoulussa
Seuraava:  Ella ja Paterock
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ella Lapissa on Timo Parvelan kirjoittama, vuonna 2003 julkaistu Ella ja kaverit -kirjasarjaan kuuluva kirja. Kirjan on kustantanut Tammi. Kirjasta on julkaistu myös äänikirja.
Juoni

Ellan luokka on lähdössä opettajansa kanssa ulkomaanmatkalle. Ulkomaan sijasta seurue päätyy kuitenkin Lappiin ja heidät hakevat lentokentältä "joulupukki ja tontut". Joulupukki osoittautuu kuitenkin opettajan isäksi.
Käännöksiä

Norja: Ella i Lappland.  (Kääntänyt Tveite, Tor)  Bergen:  Mangschou, 2011.  ISBN 978-82-8238-028-7.
Turkki: Ella çilgin kar tatili.  (Kääntänyt Gümüş, Ailin)  Istanbul:  Mavibulut, 2017.  ISBN 978-975-310-276-6.
Unkari: Ella Lappföldön.  (Kääntänyt Kovács, Ottilia)  Budapest:  Pongrác, 2013.  ISBN 978-615-5131-38-7.
Viro: Ella Lapimaal.  (Kääntänyt Arder, Elisabeth)  Tallinna:  Ajakirjade kirjastus, 2015.  ISBN 978-9949-39-076-2.
Epibatidiini

| Epibatidiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (1S,2R,4R)-2-(6-klooripyridin-3-yyli)-7-atsabisyklo[2.2.1]heptaani
CAS-numero:  140111-52-0
PubChem CID:  3073763 ja 443366
SMILES:  C1CC2C(CC1N2)C3=CN=C(C=C3)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C11H13ClN2
Moolimassa:  208,687 g/mol
Epibatidiini on nikotiinin kaltainen yhdiste, joka nikotiinin tavoin aktivoi aivojen nikotiinireseptoreita, joskin se aktivoi toisia reseptorialatyyppejä enemmän ja toisia vähemmän kuin nikotiini. Aikaisemmissa tutkimuksissa epibatidiinin on havaittu nikotiinin tavoin lievittävän kipua.
Epibatidiini on osoittautunut 200 kertaa tehokkaammaksi kivunlievittäjäksi kuin morfiini.
Epibatidiini löydettiin Ecuadorissa elävän nuolimyrkkysammakoiden heimoon kuuluvan sammakkolajin Epipedobates tricolor ihosta.
Epibatidiinin kemiallinen kaava on C11H13ClN2, moolimassa 208,687 g/mol ja CAS-numero 140111-52-0.
Aiheesta muualla

PubChem: Epibatidine (englanniksi)
DrugBank: Epibatidine (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Epibatidine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Epibatidine (englanniksi)
ChemSpider: Epibatidine (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Erich Kleinschuster

Erich Kleinschuster (23. tammikuuta 1930 Graz – 12. syyskuuta 2018) oli saksalainen jazzmuusikko, joka toimi pasunistina ja säveltäjänä.
Kleinschuster suoritti oikeustieteellisen koulutuksen. Hän soitti Wienissä Johannes Fehringin orkesterissa vuosina 1958–1965. Lisäksi hän aloitti yhteistyön Fatty Georgen ja Friedrich Guldan kanssa. Kleinschuster kutsuttiin vuonna 1958 esiintyjäksi Newport Jazz Festivaliin. Vuonna 1966 hän perusti mukaansa nimetyn sekstetin, johon kuuluivat muiden muassa trumpetisti Art Farmer ja pianisti Fritz Pauer. Kleinschusterin sekstetti pysyi yhtenä tunnetuimmista itävaltalaisista jazzkokoonpanoista 1980-luvulle saakka. Kleinschuster soitti lisäksi Kenny Clarken, Francy Bolandin, George Gruntzin, Peter Herbolzheimerin ja Hans Kollerin yhtyeissä. Hän kiersi esiintyjänä Amerikassa, Afrikassa ja Aasiassa. Vuonna 1990 hän perusti uuden kokoonpanon, big bandin nimeltään Austrian Jazz Orchestra. Kleinschusterin sävellystuotantoon kuuluu mun muassa Oberwarter Messe.
Kleinschuster työskenteli vuodesta 1971 ORF:n kevyen musiikin tuotantopäällikkönä ja perusti ORF:n big bandin. Hänet nimitettiin Wienin kaupunginkonservatorion jazzin laitoksen ensimmäiseksi johtajaksi vuonna 1969. Kleinschuster opetti Grazin musiikki- ja teatteriyliopistossa vuodesta 1976, professorina vuodesta 1985. Hän jäi eläkkeelle 30. syyskuuta 1998. Hänen opiskelijoitaan olivat muiden muassa Wolfgang Muthspiel, Bertl Mütter ja Andreas Mittermayer. Kleinschuster organisoi vuodesta 1998 lähtien Jazz-Sommer Graz -tapahtumaa.
Erich Köhler

| Erich Köhler |
| --- | --- |

Saksan liittopäivien 1. puhemies
 7. syyskuuta 1949 – 18. lokakuuta 1950  
Seuraaja:  Hermann Ehlers
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1892 Erfurt, Saksan keisarikunta
Kuollut: 23. lokakuuta 1958 (66 vuotta) Wiesbaden, Länsi-Saksa
Tiedot
Puolue:  CDU DVP
Erich Köhler (27. kesäkuuta 1892 Erfurt – 23. lokakuuta 1958 Wiesbaden) oli saksalainen poliitikko, joka toimi Weimarin tasavallan aikana DVP-puolueessa ja Länsi-Saksan aikana CDU-puolueessa. Hän oli Saksan liittopäivien puhemies 1949–1950.
Erich Kretschmann

Erich Kretschmann (1887–1973) oli saksalainen matemaatikko. Hän väitteli Berliinin yliopistossa vuonna 1914 ohjaajinaan Max Planck ja Heinrich Rubens. Väitöstyö liittyi Albert Einsteinin suhteellisuusteoriaan ja sen otsikko oli "Eine Theorie der Schwerkraft im Rahmen der ursprünglichen Einsteinschen Relativitätstheorie".
Kretchmann on kuuluisin vuonna 1917 tekemistään kommenteista kovarianssin roolista Einsteinin vuonna 1915 julkaisemassa yleisessä suhteellisuusteoriassa.  Yleisen suhteellisuuden periaatteen mukaan fysiikan lait ovat samat kaikille havaitsijoille, riippumatta siitä ovatko ne kiihtyvässä liikkeessä, tasaisessa liikkeessä tai paikallaan. Yleisen kovarianssin mukaan fysiikan lait ovat samat kaikissa koordinaatistoissa.
Monet Kretschmannin artikkeleista ovat niin vaikeatajuisia, etteivät ne saaneet huomiota heti ilmestyessään.