Irakin historia
Islamin tulo > Abbasidien kalifaatti

Tyytymättömyys Umaijadien valtaa kohtaan kärjistyi Khorasanin alueella, missä Abu al-Abbasia, joka kuului profeetan sukuhaaraan, tukenut ryhmittymä nousi kapinaan umaijadihallintoa vastaan. Vuonna 749 idän suunnasta hyökänneet kapinalliset miehittivät Irakin alueen, missä he saivat väestön enemmistön tuen. Samana vuonna Abu al-Abbas nostettiin ensimmäiseksi abbasidikalifiksi Kufan moskeijassa. Onnistunut abbasidien vallankumous aloitti islamilaisen Irakin kulta-ajan. Tähän aikaan islam oli jo levinnyt varuskuntakaupunkien ulkopuolelle, mutta muslimit olivat väestössä vähemmistönä.
Abbasidit perustivat tukikohtansa Irakiin ja seuraava hallitsija Al-Mansur perusti pääkaupungiksi Bagdadin. Pääkaupungin siirto Bagdadiin osoittautui hyväksi siirroksi, sillä kaupungista oli pääsy Eufrat ja Tigris joille ja se sijaitsi lähellä Zagrosvuorten kautta Iranin ylängölle johtavaa pääreittiä. Jokien kautta saatettiin tuoda ja viedä vehnää, ohraa, riisiä ja taateleita. Vuoteen 800 tultaessa kaupungissa oli jo puoli miljoonaa asukasta. Bagdad kasvoi Konstantinopolin jälkeen Euroopan ja Lähi-idän toiseksi suurimmaksi kaupungiksi.
Vuosina 786–809 hallinneen Harun al-Rašidin aikana Abbasidien hallitsema valtakunta oli vauraimmillaan. Irak oli suurelta osin valtakunnan keskus ja rikkauksia virtasi pääkaupunkiin kaikkialta muslimimaailmasta. al-Rašidin kuoltua valtakunta ajautui perimyssotaan. Hän oli nimittänyt seuraajakseen Al-Aminin, joka nostettiin uudeksi Bagdadin kalifiksi, mutta hän jakoi valtakunnan itäosan ja Iranin toiselle veljelle Al-Mamunille. Tätä järjestelyä seurasi pitkä ja tuhoisa sisällissota, jossa al-Aminia tukivat irakilaiset, kun taas al-Mamunilla oli iranilaisten tuki. al-Mamunilla oli myös Khorasanin varuskunnan tuki, minkä avulla hän kykeni valloittamaan Bagdadin vuonna 813.  Hänen iranilaiset tukijansa toivoivat, että valtakuntaa hallittaisiin heidän omasta maastaan, ja al-Mamun hallitsi Mervistä käsin. Hän joutui kuitenkin pian huomaamaan, että Bagdadin arvon alentaminen yhdisti monia eri ryhmiä vastarintaan, ja hän joutui palaamaan Bagdadiin vuonna 819.
Pääkaupungin siirto takaisin Bagdadiin aiheutti sen, että iranilaiset alkoivat irtautua Bagdadin vallasta. Syntyi sarja iranilaisia dynastioita; tahiridit, saffaridit ja samanidit, jotka alkoivat toimia itsenäisesti. Al-Mamūn ei myöskään kyennyt rekrytoimaan riittävästi joukkoja korvaamaan sisällissodassa tuhoutunutta abbasidiarmeijaa, ja hänestä tuli yhä enemmän riippuvainen nuoremmasta veljestään Al-Mu'tasimista, joka oli koonnut pienen mutta erittäin tehokkaan turkkilaisen palkkasoturijoukon. Monet heistä olivat orjia tai vapautettuja orjia Keski-Aasiasta. Al-Mamunin kuoltua valta siirtyi Al-Mu'tasimille.
Al-Mu'tasimin värväämä uusi sotilasluokka aiheutti sen, että Irakin arabeja käytettiin enää harvoin sotilastehtävissä. Tämä aiheutti tyytymättömyyttä bagdadilaisten keskuudessa, koska he kokivat, että heidät suljettiin vallasta. Tämä johti siihen että Al-Mu'tasim siirsi pääkaupungin Samarraan, 160 km Bagdadista Tigriin vartta pohjoiseen. Samarraan rakennettiin uusi palatsi, moskeijoita ja asuinrakennuksia, ja vuosina 847-861 hallinnut Al-Mutawakkil laajensi kaupunkia entisestään. Samarra kasvoi suureksi kaupungiksi, mutta sillä ei ollut Bagadin luonnollisia etuja, helppoa pääsyä Eufratille, ja kaupungin vesihuolto oli riittämätön. Vuonna 892 pääkaupunki siirrettiin takaisin Bagdadiin.
Turkkilaisen sotilasluokan palkkaaminen, jolla ei ollut mitään yhteyttä alueen paikallisväestöön, aiheutti poliittista epävakautta. Vuonna 861 tyytymättömät joukot murhasivat al-Mutawakkilin palatsissaan Samarrassa, mikä aloitti yhdeksän vuotta kestäneen Samarran anarkian, jonka aikana turkkilaiset sotilaat nimittivät ja syrjäyttivät kalifeja käytännössä mielensä mukaan. Tämä aiheutti suurta vahinkoa Irakin alueelle keskitetylle abbasidihallinnolle. Valtakunnan hallitsemat maakunnat Iranissa, Syyriassa ja Egyptissä, olivat irtautuneet abbasidien vallasta. Vakavin kapina puhkesi kuitenkin Irakin eteläosissa.
Islamin tultua Irakiin, oli eteläisen Irakin suoalueille tuotu Itä-Afrikasta suuria määriä orjia käytettäväksi uuvuttavissa maataloustöissä. Orjat nousivat Zanj-kapinana tunnettuun vastarintaan vuosina 869–883. Kapina oli äärimmäinen uhka abbasidien vallalle. Se tuhosi suuret maatalousmaan alueet, ja Basran suuri kauppasatama valloitettiin ja ryöstettiin vuonna 871, kapinalliset polttivat moskeijoita ja taloja, surmaten asukkaita mielivaltaisella raivolla. Zanj-kapina lopulta tukahdutettiin vuonna 883.
800-luvun puolivälin jälkeen kalifi oli enää harvoin muslimimaailman todellinen hallitsija muuten kuin nimellisesti. Todellista valtaa pitivät usein visiirit ja armeijan johtajat, mutta hekään eivät hallinnet koko valtakuntaa. Maakunnat olivat tulleet riippumattomaksi abbasidihallinnosta, ja ne olivat käytännössä paikallisen dynastian hallitsemia valtioita. Bagdad ei ollut enää suuren valtakunnan pääkaupunki, vaikkakin kulttuuri siellä kukoisti edelleen. Kaupungissa vaikutti useita älymystöjä, kuten suuri historioitsija al-Tabari. Vuonna 935 tapahtui abbasidivallan ratkaiseva mureneminen, kun kalifi al-Radi joutui luovuttamaan kaiken vallan sotapäällikkö ibn Ra'iqille. Tätä seurasi vuosikymmenen kaaos, kun ibn Ra'iq ja muut sotapäälliköt kamppailivat vallasta. Tänä aikana tuhottiin muinaisina aikoina rakennettu Nahrawan kanava, jotta saatiin estettyä vihollisten eteneminen. Vahinkoja ei koskaan korjattu, ja suuret alueet tulivat viljelykelvottomiksi ja kyliä hylättiin.