stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viini
Viini ja uskonnot

Viinillä on tärkeä osa joissain kristinuskon ja juutalaisuuden seremonioissa. Kristityille viini edustaa Jeesuksen verta, kun sitä nautitaan ehtoollisella leivän kanssa. Viini kuuluu moniin juutalaisten seremonioihin, kuten kidduš-rukoukseen sapattina. Juutalaisille viinin tulee olla košer eli puhdasta. Koraani sisältää ristiriitaisia lausuntoja viinistä, mutta vallitsevan tulkinnan mukaan muslimin on noudatettava ohjetta, joka kehottaa pidättäytymään viinistä (5:91).
Raamatussa viini mainitaan useasti. Viini-sanalla tarkoitettiin tosin myös rypälemehuja eikä koskaan väkeviä viinejä, joita ei Raamatun aikana vielä tunnettu. Käymätön viini oli olennainen osa juutalaista perinnettä, mutta viinin käyttö päihtymystarkoituksessa tuomittiin. Raamatussa on useita varoittavia esimerkkejä liiallisen viininjuonnin seurauksista. Jeesuksen ensimmäinen ihmeteko oli Kaanan häissä tehty viini.
Terveysvaikutukset

Ihmisen maksa polttaa suunnilleen yhden viinilasillisen sisältämän määrän alkoholia tunnissa. Sitä nopeampi viinin juominen voi aiheuttaa humalatilan. Viinin liiallinen nauttiminen voi aiheuttaa krapulaa ja päänsärkyä, jotka johtuvat sen sisältämästä alkoholista. Viinin sisältämät rikkidioksidi ja histamiini voivat myös aiheuttaa joillekin päänsärkyä tai mahavaivoja. Allergisuus viinin joillekin ainesosille on erittäin harvinaista.
Viinissä on runsaasti kaloreita, joista suurin osa tulee sen sisältämästä alkoholista. Tavallinen 0,75 litran viinipullo sisältää keskimäärin 500 kilokaloria.
Viinin vaikutusta kuolleisuuteen ja etenkin sydänterveyteen on tutkittu paljon. Joissain tutkimuksissa kohtuullisella viinin käytöllä on havaittu olevan yhteys vähentyneeseen kuolleisuuteen verrattuna täysraittiuteen, runsaaseen käyttöön ja muiden alkoholijuomien käyttöön. Ranskalaisten odottamattoman matalaa sydän- ja verisuonitautikuolleisuutta, niin sanottua ”ranskalaista paradoksia”, on usein selitetty punaviinin ansioksi. Etenkin punaviinin sisältämällä resveratrolilla on arveltu olevan hyödyllisiä terveysvaikutuksia. Toisaalta Yhdysvalloissa tehtyjen laajojen tutkimusten mukaan puna- ja valkoviinillä ei ole eroa sydäntautikorrelaation suhteen. Tutkimusten ongelmana pidetään sitä, että punaviinin vaikutusta on vaikea erottaa tutkittavien henkilöiden muiden elintapojen vaikutuksesta.
Ympäristövaikutukset

Yhden punaviinilitran valmistuksen, pakkaamisen ja kuljetusten aiheuttamat ilmastoa lämmittävät päästöt ovat 2 kiloa hiilidioksidia(ekv)..
Talous > Kansainväliset viinimarkkinat

Maailmanlaajuinen viinikauppa on 2000-luvulla kokenut suuria muutoksia. Kansainväliset yhtiösulautumiset ovat synnyttäneet suuria ja kansainvälisesti tehokkaita viiniyhtiöitä, kuluttajatottumukset ovat muuttuneet ja valintamyymälöistä on tullut tärkeitä viinin myyntipaikkoja. Globalisaatio on pitkälti mahdollistanut Uuden maailman viiniteollisuuden kasvun ja vaikuttanut suuresti koko maailman viinimarkkinoiden kehitykseen. Globalisaatioon liittyvän teknologisen kehityksen ja kaupparajoitusten ja -kulujen vähenemisen myötä ennen eristäytyneet viinintuottajat saavat nykyisin tuotteitaan kansainvälisille markkinoille.
Maailmalla suurin osa viinistä myydään supermarkettien kautta, mikä on tuonut vierasperäiset viinit yhä useampien kuluttajien ulottuville. Suurmyymälät pystyvät myös ohjailemaan viinien menekkiä hankinnoilla, mainonnalla ja tuotesijoittelulla, ja ne usein suosivat suuria viinintuottajia, joilta saa suuria eriä huokeaan hintaan.
Talous > Kuluttajakauppaa ja maahantuontia koskevia määräyksiä

EU-maihin kuten Suomeen saa tuoda muista EU-maista tullitta ja verotta alkoholia ”omaan käyttöön”. Vuodesta 2014 alkaen tullin ohjetaso on  90 litraa viiniä, josta kuohuviiniä saa olla 60 litraa. EU:n ulkopuolelta saa tuoda 4 litraa hiilihapotonta viiniä ja 2 litraa kuohuviiniä. Suuremmista määristä pitää maksaa tulli ja alkoholivero.
Yhdysvalloissa määräykset siitä, saako viiniä lähettää suoraan kuluttajalle, vaihtelevat osavaltioittain: kahdeksassa osavaltiossa se on täysin kiellettyä, viidessä sallittua, muissa on rajoituksia kuinka paljon viiniä saa toimittaa samalle kuluttajalle vuodessa tai kuukaudessa.
Talous > Viinimarkkinoiden jakautuminen maailmalla

Uuden maailman viinintuottajat ovat 2000-luvulla voittaneet markkinaosuuksia eurooppalaisilta viinintuottajilta. Ne ovat kyenneet laajentamaan kuluttajamarkkinoita houkuttelemalla uudenlaisilla tuotteillaan uusia kuluttajia, jotka eivät aikaisemmin juoneet viiniä. Etenkin Australia on tuottanut nuorina nautittavia ja huokeita viinejä, jotka sopivat uusille viininkuluttajille. Tällä tavoin Australia on tehnyt viinistä massamarkkinatuotteen, joka suunnataan tehokkaita markkinointimenetelmiä käyttäen kasvavalle kuluttajajoukolle tasalaatuisena ja helposti lähestyttävänä tuotteena. Australian viiniteollisuus alkoi myös markkinoida viinejä niissä käytetyn rypälelajikkeen kautta ja ryhtyi suunnittelemaan viinipullojen etiketit värikkäämmiksi ja houkuttelevammiksi.
Euroopan viinien markkinointi on perinteisesti pyrkinyt vetoamaan valikoivien kuluttajien makuun kalliilla viineillä. Ranska onkin edelleen markkinajohtaja hintavien laatuviinien tuottajana. Ranskan viinintuotannon on kuitenkin vaikeampaa reagoida trendeihin ja kuluttajien tarpeisiin kuin Uuden maailman, sillä maassa on monimutkaiset viinin luokittelua koskevat lait. Siinä kun Uuden maailman viinipulloissa saatetaan kertoa kuluttajaystävällistä tietoa, ranskalaisten etiketit joudutaan tekemään tuotelähtöisesti. Tutkimusten mukaan kuluttaja nojaa usein pullon etiketin antamaan tietoon, ja ranskalaisviinien etiketit nähdään usein vaikeaselkoisina ja puutteellisina. Myös rypälelajikkeella on kuluttajille paljon merkitystä viinin valinnassa, mikä hyödyttää Uuden maailman viinejä, joissa käytetty lajike kerrotaan etiketissä.
Australia ja Chile ovat parantaneet viiniensä menekkiä hylkäämällä vanhat viinintuotannon periaatteet ja ottamalla käyttöön teollisen tuotannon, kemikaaleja ja korkeaa teknologiaa, mikä on mahdollistanut tasalaatuisen viinin tuottamisen.
Talous > Viini sijoituskohteena

Viini on suosittu sijoituskohde, koska viini on helposti siirrettävää omaisuutta, jolla on vakiintuneet myyntivälitys- ja huutokauppamarkkinat, ja koska sijoituksen määrän voi päättää vapaasti. Soveltuakseen sijoituskohteeksi viinin arvon tulisi nousta vähintään 10–15 prosenttia vuodessa. Laadukkaan vuosikertaviinin arvo nousee normaalisti 50–100 prosenttia ja huippuviinin arvo vielä paljon enemmänkin. Sijoituskohteeksi sopivat vain korkealuokkaiset viinit, jotka ovat saaneet hyväksynnän vaikutusvaltaiselta viiniarvostelijalta. Punaista bordeauxviiniä on pidetty parhaana sijoituskohteena. Viiniin voi sijoittaa myös ostamalla viinifutuureja, jolloin viini myydään heti sadonkorjuun jälkeen, ennen pullotusta.
Kirjallisuutta

Clarke, Oz: Viinien maailma. Maailman viinit ja viinialueet.  ((Oz Clarke’s Wine Atlas. Wine and Wine Regions of the World, 1995.) Suomennos: Eija Kämäräinen, Jaakko Mäntyjärvi & Meme Saukko)  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24623-9
Hamvas, Béla: Viinin filosofia.  ((A bor filozofiája, 1945.) Suomentanut Juha Valkeapää)  Jyväskylä:  Atena, 2000.  ISBN 951-796-218-5
Hiort af Ornäs, Catarina: Juomanlaskijain viinikirja.  (Suomeksi toimittaneet Pentti Arvela ja Yrjö Karjalainen)  Vantaa:  Heinäpään viestintä, 2007.  ISBN 978-952-99213-9-3
Johnson, Hugh & Robinson, Jancis: Suuri viinikirja.  ((The World Atlas of Wine, 2001.) Suomennos: Salme Saukko, Heikki Mäkelä, Tarja Rouhiainen. 5. täysin uusittu laitos, 6. painos)  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2341-3
Koskelo, Arto: Pirun hyvä viinikirja.  Jyväskylä:  Kirjakaari, 2013.  ISBN 978-952-5969-36-8
Koskelo, Arto: Viinipiru ja lupa läikyttää. Toisinajattelijan viiniaapinen.  Jyväskylä:  Docendo, 2012.  ISBN 978-952-5912-43-2
Mäntylä, Ilkka: Viinissä totuus. Viinin historia Suomessa.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15620-9
Paananen, Unto: Italian viinit. Italian viinit ja juustot kolmannen vuosituhannen alkaessa.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2003.  ISBN 951-570-560-6
Scruton, Roger: I Drink Therefore I Am. A Philosopher’s Guide to Wine (2009) (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Viinin ravintoarvot. Kansanterveyslaitos.
Viinilehti.
Viinikartta. Vertailua ja arvosteluja eri maiden ja alueiden viineistä.
French Scout. Viinitietoutta. (englanniksi) (ranskaksi)
| n k Alkoholijuomat |
| --- | --- |
Käymisteitse  valmistetut alkoholijuomat‎:  Olut  Siideri  Viini (Hedelmäviini, Kuohuviini, Madeira, Marsala, Portviini, Punaviini, Roseeviini, Samppanja, Sherry, Valkoviini, Vermutti) 
Juomasekoitukset‎:  Booli  Drinkki  Glögi  Lonkero  Ready to drink 
Väkevät alkoholijuomat‎:  Katkerot  Likööri  Rommi  Viski  Viina (Absintti, Akvaviitti, Anis, Brandy‎, Calvados, Genever, Gini, Grappa, Konjakki, Mezcal, Ouzo, Raki, Soju, Tequila, Votka) 
Kreikkalainen amfora 500-luvulta eaa. esittää viinin jumalaa Dionysosta viinitarhassa satyyrien kanssa.
Talonpojat korjaamassa ja puristamassa viiniä 1300-luvulla.
Viinirypäleiden puristin, 1700-luku.
Burgundilaisia viinejä pulloissaan.
Luonnonkorkillisen viinipullon avaus korkkiruuvilla.
Italialaisia Chianti-viinitarhoja Galluzzon lähellä.
Australialaisia Shiraz-viiniköynnöksiä Etelä-Australian Barossa Valleyssa.
Maailman tärkeimmät viininviljelyalueet.lähde?
Vaaleita ja tummia Muscat-rypäleitä: Muscat Blanc ja Muscat Noir.
Viinirypäleiden sadonkorjuuta käsin Sisiliassa.
Punaviinin kuorimassaa sekoitetaan käymisastiassa.
Chileläisiä tammitynnyreitä, joissa viiniä kypsytetään.
Hanapakkausviini eli laatikkoviini.
Viininmaistelua Kaliforniassa.
Viinin vuotuinen kulutus henkeä kohti maittain vuonna 2002.  >30 litraa  15–30 litraa  7–15 litraa  1–7 litraa  <1 litra
The Sarah Jane Adventures

| The Sarah Jane Adventures |
| --- | --- |


Kestoaika:  60 minuuttia (erikoisjakso) 25–30 minuuttia (perusjakso)
Luoja(t):  Russell T Davies
Pääosissa:  Elisabeth Sladen
Alkuperämaa:  Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  BBC One (Iso-Britannia)
Esitetty:  01. tammikuuta 2007 – 18. lokakuuta 2011
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  53
Vastaava(t) tuottaja(t):  Russell T Davies Julie Gardner Phil Collinson Piers Wenger Nikki Wilson
Säveltäjä(t):  Murray Gold
Aiheesta muualla
IMDb
The Sarah Jane Adventures on  brittiläinen tieteissarja, jonka on luonut Russell T Davies. Sarja on nuoremmalle yleisölle suunnattu Doctor Who -sarjan spin-off. Sarja kertoo tutkivasta journalistista Sarah Jane Smithista, jolla oli nuorena monia seikkailuja ajassa ja avaruudessa, ja hänen nuorista kumppaneistaan.
The Sarah Jane Adventures alkoi tunnin mittaisella erikoisjaksolla BBC One -kanavalla 1. tammikuuta 2007 ja sarjaa esitettiin vuoteen 2011 saakka.
Tuotanto

Elisabeth Sladenin esittämä Sarah Jane Smith oli Tohtorin kumppanina Doctor Whossa vuodesta 1973 vuoteen 1976. Hahmo seikkaili sekä kolmannen Tohtorin (Jon Pertwee) sekä neljännen Tohtorin (Tom Baker) kanssa. Vuonna 2006 Sarah Jane esiintyi jaksossa "Luokkakokous" kymmenennen Tohtorin (David Tennant) kanssa. Jakso otettiin hyvin vastaan ja tuottaja Russell T Davies otti sen jälkeen yhteyttä Elisabeth Sladeniin keskustellakseen hänen hahmonsa omasta sarjasta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elisabeth Sladen  | … |  Sarah Jane Smith    |
|  Tommy Knight  | … |  Luke Smith   |
|  Sinead Michael  | … |  Sky Smith   |
|  Yasmin Paige  | … |  Maria Jackson   |
|  Daniel Anthony  | … |  Clyde Langer   |
Vastaanotto

Sarja on saanut hyvän vastaanoton kriitikoilta ja yleisöltä ja muun muassa lasten Bafta-ehdokkuuden.
Kokoomuksen Nuorten Liitto

| Kokoomuksen Nuorten liitto Kokoomusnuoret> Samlingspartiets ungdomsförbund |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1927
Johto:   Binga Tupamäki (pj.)  Arvi Tolvanen (vpj.)  Venla Väli-Torala (vpj.)  Teresa Bäckström (pääsihteeri) 
Toimisto:  Kansakoulukuja 3A, Helsinki
Jäsenmäärä:  1 887
Värit:                      Sininen, turkoosi, pinkki, valkoinen
Kansainväliset jäsenyydet:   YEPP  IYDU  NUU 
Kotisivu:  kokoomusnuoret.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kokoomuksen Nuorten Liitto ry (lyh. KNL, yleensä Kokoomusnuoret) on Kansallisen Kokoomuksen nuorisojärjestö. Kokoomusnuoret on perustettu 22. toukokuuta 1927, mutta varsinainen toiminta alkoi 4. marraskuuta 1928, jolloin järjestön paikallistoiminta yhdistyi valtakunnalliseksi.
Kokoomusnuoriin kuului 1 887 jäsentä vuonna 2024.
Historia

Ensimmäisinä vuosikymmeninään (1928–1943) Kokoomuksen Nuorten Liitto oli varsin heikko toimija puolueensa sisällä. Se oli epäedullisessa kilpailuasemassa aikansa nuorisosta, kun oikeistolaisesti ajattelevat aktiiviset nuoret toimivat mieluummin IKL:n ja Akateemisen Karjala-seuran riveissä.
Vaaran vuosina 1944–1948 KNL joutui Punaisen Valpon silmätikuksi. Valpo ja sen toimia ohjannut Suomen Kommunistinen Puolue pyrkivät löytämään todisteita KNL:n ”äärioikeistolaisuudesta” ja ”fasistisuudesta” saadakseen sen kielletyksi ja lakkautetuksi. KNL kuitenkin vältti lakkauttamisen. Lisäksi järjestön taistelu olemassaolostaan lisäsi merkittävästi sen kiinnostavuutta aikansa nuorison silmissä, mikä johti jäsenmäärän kasvuun ja toiminnan selvään aktivoitumiseen järjestön alkuvuosikymmeniin verrattuna.
1950-luvulta lähtien Kokoomusnuorista voi puhua sen kaltaisena järjestönä, jollaisena se nykyisin tunnetaan. Sotien jälkeen sille alkoi muodostua asema itsenäisenä toimijana puolueen sisällä, joka politiikallaan toisinaan myös haastoi emopuolueensa politiikkaa. Kiistakysymyksenä emopuolueen kanssa oli tuona aikana etenkin sosiaalipolitiikka, missä Kokoomusnuoret vaati puoluekokouksissa puolueelta aktiivisempaa otetta sosiaalipolitiikassa ja sosiaalisten kysymysten parempaa huomioimista.
Historia > Sisäinen kamppailu järjestön linjasta

KNL:n todellinen aatteellinen ja järjestöllinen mullistus alkoi kuitenkin vasta 1960-luvulla. Aikakaudelle oli ominaista voimakas aatteellinen debatti järjestön sisällä ja liiton poliittisten ohjelmien muokkaaminen. Yleisenä tavoitteena oli luoda selkeä ideologinen vastine vasemmiston marxismille, porvarismi. Lähtökohtana aatteellisessa uudistustyössä oli korostunut individualismi sekä Karl Popperin ja Ralf Dahrendorfin teoriat. Samassa yhteydessä KNL pyrki tekemään selvää pesäeroa myös perinteisiin konservatiivisiin oikeistoarvoihin.
1970-luvulle tultaessa KNL:n ideologinen radikalismi alkoi vähitellen taittua, mutta liiton poliittinen linja pysyi silti selvästi emopuoluetta vasemmistolaisempana. Aikakaudelle antoi leimaansa pyrkimys saavuttaa hyvät suhteet Neuvostoliittoon ja Kekkoseen, jotta kokoomuksen pitkä oppositiotaival katkeaisi. Hyviä neuvostosuhteita ajoi etenkin Ilkka Kanerva, KNL:n puheenjohtaja vuosina 1972–1976. Samalla järjestön sisälle alkoi muodostua ”maltilliseksi oikeistoksi” itseään kutsunut oppositioryhmä, jonka mielestä KNL:n politiikka oli käynyt jo liian vasemmistolaiseksi ja Neuvostoliiton liiallisen miellyttämisen johtavan ”itsesuomettumiseen”. Maltillisen oikeiston johtohahmo oli Ben Zyskowicz ja sen keskeisiin toimijoihin kuului muun muassa Kimmo Sasi.
1980-luvun alussa KNL:ssä käytiin suuri vääntö siitä, tulisiko liiton liittyä Neuvostoliiton tukemaan Suomen Rauhanpuolustajiin. Ilkka Kanerva ja KNL:n tuolloinen puheenjohtaja Unto Hämäläinen kannattivat liittymistä, kun taas Zyskowiczin johtama liiton sisäinen oppositio vastusti jäsenyyttä. Jäsenyys jäi lopulta hakematta, kun vuoden 1981 liittokokouksessa Zyskowiczin ”maltillinen oikeisto” sai liittojohdon vetämään rauhanpuolustajakysymyksen pois asialistalta. Kun pian seuranneeseen kokoomuksen puoluekokoukseen tuli yllättävä tieto Urho Kekkosen erosta, merkitsi se uuden ajan alkamista eikä liittymisasiaan enää palattu.
Historia > Idänsuhteet

Kokoomuksen Nuorten Liitto alkoi luoda idänsuhteita vuoden 1969 lopulla, kun puheenjohtajaksi tuli Ilkka Suominen. Seuraavana vuonna KNL osallistui Leninin syntymän 100-vuotisjuhliin. Ilkka Kanervan puheenjohtajakaudella Kokoomusnuoret kävivät ensi kertaa Komsomolin vieraana ja osallistuivat Itä-Berliinin nuorisofestivaaleihin. Neuvostoliiton nuorisojärjestöjen komitea kutsui Kokoomusnuoret Moskovaan vuonna 1979. Kaksi vuotta myöhemmin KNL hyväksyttiin neuvostonuorisokomitean yhteistyökumppaniksi.
Historia > Länsisuuntauksen vahvistuminen ja KNL:n oikeistolaistuminen

Kokoomuksen Nuorten Liiton linja säilyi emopuoluetta vasemmistolaisempana vielä läpi koko 1980-luvun, mutta vähitellen liiton linja alkoi siirtyä länsimielisemmille linjoille. Merkittävä rajapyykki saavutettiin, kun Kokoomusnuoret keväällä 1990 ensimmäisenä merkittävänä ja näkyvänä poliittisena organisaationa vaati Suomen jäsenyyttä Euroopan unionissa. Aloite, jossa vaadittiin täysjäsenyyden hakemista seuraavalla vaalikaudella tehtiin puoluevaltuustolle 17. huhtikuuta 1990. Vaikka KNL:n panos ei ollut Suomen EU-jäsenyyden suhteen ratkaiseva, kykeni liitto vauhdittamaan asian etenemistä valtakunnalliseen yleispoliittiseen keskusteluun enemmän kuin sen kokoonsa nähden olisi luullut pystyvän. Jäsenyyshanke myös yhdisti liittoa henkisesti ja poliittisesti, vähentäen samalla aiempia poliittisia linjaerimielisyyksiä.
Länsisuuntaus valtasi nopeasti alaa Kokoomusnuorissa. Vuonna 1995 liitossa nähtiin Nato-jäsenyys loogisena jatkona EU-jäsenyydelle, mistä eteenpäin Suomen Nato-jäsenyys on kuulunut KNL:n keskeisiin poliittisiin tavoitteisiin. Myös 1960-luvulla hylätyt oikeistoarvot alkoivat tehdä uutta tulemistaan, kun "isänmaahan kohdistuvan kiintymyksen ja kansallisen kulttuurin ylläpitäminen" nostettiin KNL:n sääntöjen tarkoituspykälään.
Kokoomuksen Nuorten Liiton poliittinen linja on 2000-luvun aikana, päinvastoin kuin 1960–1980-luvuilla, muodostunut selvästi emopuoluetta oikeistolaisemmaksi. Kokoomusnuoret otti vuonna 2005 esimerkiksi kantaa siirtymiseksi tasaveroon tuloverotuksessa. Keväällä 2009 Kokoomusnuoret puolestaan ensimmäisenä merkittävänä poliittisena tahona alkoi vaatia menojen leikkaamista velkaantumisen estämiseksi alkaneessa talouskriisissä.
Wille Rydmanin tultua valituksi puheenjohtajaksi vuoden 2009 liittokokouksessa Kokoomusnuoret alkoi profiloitua myös kannattamalla tiukempaa maahanmuuttopolitiikkaa. Kokoomusnuoret kävi suurella delegaatiolla vuonna 2012 veljespuolueen republikaanien puoluekokouksessa Floridan Tampassa. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin 24. elokuuta 2013 Susanna Koski, joka voitti niukasti Kokoomusnuorten historian ensimmäisessä neuvoa-antavassa jäsenäänestyksessä vastaehdokkaana olleen Matias Marttisen, joka vetäytyi tuloksen myötä puheenjohtajuuden tavoittelusta. Nuorkonservatiiviksi itseään kutsuneen Kosken puheenjohtajakauden jälkeen järjestön johdossa on tapahtunut käännös liberaalimpaan suuntaan oikeistoliberaalin Daniel Sazonovin puheenjohtajavalinnan jälkeen vuonna 2015. Puheenjohtaja Henrik Vuornoksen kaudella Kokoomusnuoret vaati Suomelta kunnianhimoisempia ilmastotavoitteita, ja ehdotti ratkaisuksi mm. hiiliveroa.
Ideologia

Kokoomusnuorten vuoden 2010 periaateohjelman mukaan järjestö on sitoutunut puolustamaan länsimaista sivistystä ja oikeusjärjestystä. Periaateohjelman mukaan Kokoomusnuoret korostaa isänmaallisuutta.
Järjestön mukaan todellista tasa-arvoa on ns. mahdollisuuksien tasa-arvo, missä yhteiskunnan tehtävä on luoda kaikkia yksilöitä koskevat yhtäläiset säännöt, jotka turvaavat yleisen järjestyksen, yhteiskuntarauhan ja yksilöiden oikeusturvan. Yhteiskunnan tulee Kokoomusnuorten mukaan kannustaa yksilöä työntekoon, ahkeruuteen ja yritteliäisyyteen.
Vuoden 2017 periaateohjelmassa Kokoomusnuorten määrittelivät arvoikseen vapauden, vastuun ja välittämisen, sivistyksen, mahdollisuuksien tasa-arvon, isänmaallisuuden ja kansainvälisyyden sekä ekologisen kestävyyden.
Kansainväliset yhteydet

Kansainväliset jäsenyydet:
Youth of the European People's Party (YEPP) – Euroopan kansanpuolueen nuorisojärjestö
International Young Democrat Union (IYDU) – International Democrat Unionin nuorisojärjestö
Nordisk Ungkonservativ Union (NUU)
Äänenkannattajat

Kokoomuksen Nuorten Nuija, 1933–1935
Nuori Kokoomus, 1936–?
Nuori Oikeisto, 1966–1975
Tasavalta (yhteinen Tuhatkunnan kanssa), 1976–1995
Nuorten tasavalta, 1995–?
Porvari, 2003–2011
Kokoomusnuori, 2012–2013
Sinetti, 2014–2015
Porvari, 2015
Linja, 2016
Tunnettuja kokoomusnuoria > Muita aktiivitoimijoita

Jari Gustafsson, kouluasiainsihteeri 1980
Harri Holkeri, tiedotussihteeri 1959 (oto), 1960–1962 (päät.)
Jussi Isotalo, järjestösihteeri 1970–1972
Ville Itälä, liittohallituksen jäsen
Jaakko Korjus, tiedotussihteeri 1947–1956
Jyrki Myllyvirta, kehitysyhteistyösihteeri 1980–1981
Kari-Pekka Mäki-Lohiluoma, koulupol. siht. 1984, koulutus- ja järjestösiht. 1984–1985
Matti Niiranen, tied. siht. 1987–1989, Tasavallan pt. 1987 1990
Jarmo Pekkala, järjestösihteeri 1978–1981
Heikki J. Perälä, kouluasiainsihteeri 1978–1980
Pertti Pesonen, järjestösihteeri 1955–1956
Sirpa Pietikäinen, ohjelmatyön pää-arkkitehteja 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa
Pentti Pusa, Nuori Oikeisto -lehden päätoimittaja 1959–1963
Kimmo Sasi, kouluasiainsihteeri 1972
Reijo Telaranta, tiedotussihteeri 1965–1968
Juha Vikatmaa, 1970-luvulla "remonttimiesten" pääideologi Kanervan ja Suomisen ohella
Lars-Erik Wilskman, lukuisissa eri sihteerin toimissa läpi 1970-luvun
Ben Zyskowicz, 1970-luvun alkupuoliskon "sisäisen opposition" keulahahmo
Ari Åberg, ammatti- ja aikuiskasvatussihteeri 1979
Talous

| Rahoituksen lähde | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille (€) |  657 000 |  650 000 |  642 850 |  642 900 |  647 500 |  649 000 |  649 000 |  575 000 |  575 000 |
Kirjallisuutta

Vares, Vesa: Politiikan Approbatur: Kokoomuksen Nuorten Liiton kesälukion historia 1971–2001.  Kokoomuksen Nuorten Liitto, 2001.  ISBN 952-91-3714-1
Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu

| Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu> Kauppakorkeakoulu (vuoteen 1974 asti) Helsingin kauppakorkeakoulu (1974–2009) |
| --- | --- |
  
 engl. Aalto University School of Business 
Perustettu:  1911
Dekaani:  Timo Korkeamäki
Henkilökunta:  450 (2014)
Opiskelijoita:  3 411 (2020)
Sijainti:  Espoo,  Suomi
Osoite:  Ekonominaukio 1
Kampus:  Otaniemi, Espoo; Mikkeli
Sivusto:  www.aalto.fi/fi/kauppakorkeakoulu
Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu (Aalto BIZ; ruots. Aalto-universitetets handelshögskola, engl. Aalto University School of Business) on Aalto-yliopistoon kuuluva, akateemisesti itsenäinen kauppatieteisiin erikoistunut korkeakoulu. Korkeakoulua johtaa 1. tammikuuta 2020 alkaen dekaani Timo Korkeamäki. Koulu liittyi Aalto-yliopistoon 1. tammikuuta 2010 ja tätä ennen se tunnettiin nimellä Helsingin kauppakorkeakoulu. Koulu on perustettu vuonna 1911 ja se on Suomen toiseksi vanhin kauppakorkeakoulu.
Kauppakorkeakoulussa opiskelee noin 3 400 perustutkinto- ja jatko-opiskelijaa. Syyslukukaudesta 2015 lähtien valtaosa kauppakorkeakoulun kandidaattitason opetuksesta järjestetään Aalto-yliopiston pääkampuksella Espoon Otaniemessä, poikkeuksena Mikkelin kampuksella järjestettävä englanninkielisen kandidaatintutkinnon (BScBA) opetus. Kauppakorkeakoulun maisteri- ja tohtoritason opetus sekä tutkimustyö järjestettiin 22. helmikuuta 2019 asti Helsingin Etu-Töölössä.
Kauppakorkeakoulun koulutusohjelmiin kuuluu kaksi kauppatieteiden kandidaattiohjelmaa, kolmetoista maisteriohjelmaa sekä kansainvälisiä kaksoistutkintoja. Lisäksi kauppakorkeakoulussa voi suorittaa kauppatieteiden ja filosofian tohtorin sekä kauppatieteiden lisensiaatin tutkinnon. Koulutustarjontaa täydentävät Avoin yliopisto, Aalto University Executive Education (Aalto EE) ja Aalto University Professional Development (Aalto PRO).