stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amorphis
Historia > Alkuajat, The Karelian Isthmus

Amorphiksen perustivat syksyllä 1990 kitaristi Esa Holopainen ja rumpali Jan Rechberger. Holopainen oli tutustunut death metaliin kasettitreidauksen kautta ja halusi ryhtyä itsekin soittamaan samanlaista musiikkia. Pian yhtye täydentyi laulaja Tomi Koivusaarella ja basisti Olli-Pekka Laineella. Koivusaari toimi aluksi vain laulajana ennen kuin ryhtyi myös kitaristiksi. Laulajan paikkaa tarjottiin Koivusaaren entisen yhtyeen Abhorrencen Jukka Kolehmaiselle, mutta hän kieltäytyi. Yhtye levytti vuonna 1991 demon nimeltä Disment of Soul, joka päätyi yhdysvaltalaiselle Relapse Records -metallilevy-yhtiölle. Relapse piti kuulemastaan, ja koska he olivat pitäneet myös Abhorrencesta, he vakuuttuivat nuorten muusikoiden lahjakkuudesta ja tarjosivat Amorphikselle pitkäaikaista levytyssopimusta. Siihen mennessä yhtiö oli julkaissut vain seitsemäntuumaisia singlejä, ja sellaisen Amorphiskin julkaisi ennen kuin heidän ensimmäinen kokopitkä albuminsa The Karelian Isthmus saatiin ulos vuonna 1992. Siihen mennessä yhtye oli jo kyllästynyt perinteiseen death metaliin, ja he toivat musiikkiinsa doom metal -vaikutteita ja folk-tyylisiä melodioita. Albumi oli tyyliltään raskas ja jopa hieman nuhruinen, sillä Amorphiksen myöhemmin löytämä kokeileva ote ja äänimaailma puuttuivat vielä tuolloin. Sanoituksiltaan albumi käsitteli pääosin kelttimytologian näkökulmasta katsottua sotahistoriaa. Kappaleessa ”The Pilgrimage” käsiteltiin myös death metalille tyypillistä okkultismiteemaa. Vuonna 1993 julkaistiin Privilege of Evil -minialbumi, joka oli tosin nauhoitettu jo vuonna 1991.
Historia > Tales from the Thousand Lakes

Yhtyeen toisella albumilla Tales from the Thousand Lakes musiikkityyli muuttui hieman doom metal -painotteisemmaksi, ja kappaleet perustuivat Kalevalaan. Melodiset elementit voimistuivat, kun Kasper Mårtenson aloitti kosketinsoittajana ja silloin Kyyriassa laulanut Ville Tuomi vieraili esittämässä albumille puhtaita lauluosuuksia. Yhtye sai innoituksen puhtaan laulun käyttöön Paradise Lostilta. Kitaristi Esa Holopainen ei kuitenkaan halunnut luopua örinälaulusta kokonaan melodisuuden lisääntymisestä huolimatta, koska ei halunnut pettää Amorphiksen faneja. Yhtye otti albumilla tietoisen riskin yhdistäessään puhdasta lauluja ja koskettimia.
Albumin suosio yllätti jopa Amorphiksen jäsenet. Kansainvälisesti lähes 250 000 kappaleen myyntiin (vuoteen 2002 asti) yltänyttä Tales from the Thousand Lakesia pidetäänkin yleisesti suomalaisen raskaan metallin klassikkolevynä, ja suuri menestys teki Amorphiksesta aikanaan kansainvälisesti menestyneimmän suomalaisyhtyeen. Albumin tiimoilta Amorphis pääsi ensimmäistä kertaa soittamaan keikkoja ulkomailla: yhtye teki kiertueita muun muassa Paradise Lostin, Tiamatin ja Entombedin kanssa. Vuonna 1995 Amorphis julkaisi Black Winter Day -nimeä kantavan minialbumin, joka sisälsi Tales from the Thousand Lakesilta ylijääneitä kappaleita.
Historia > Elegy

Amorphiksen suosio kasvoi toisen levyn jälkeen, ja seuraavalla vuonna 1996 ilmestyneellä Elegyllä mukaan liittyi Koivusaaren rinnalle vakituiseksi laulajaksi Pasi Koskinen. Kosketinsoittaja Kasper Mårtenson jätti yhtyeen keskittyäkseen opiskeluihinsa, ja Kim Rantala valittiin hänen korvaajakseen. Rumpali Jan Rechbergerin tilalle tuli Stonesta tuttu Pekka Kasari. Elegyllä Amorphis karsi ensimmäisten albumien doom metal -vivahteet pois, ja tyyli alkoi hiljalleen muuttua kohti myöhempää, progressiivista Amorphista, vaikkakin death metal -elementit olivat yhä vahvasti esillä örinälaulun muodossa. Murrosta kuvaa hyvin se, että albumilla on kaksi versiota ”My Kantele” -kappaleesta, toinen särökitaroilla ja molempien laulajien laulamana ja toinen kevyempänä versiona Koskisen puhtaalla laululla. Elegyn sanoitukset perustuvat Kantelettaren runoihin. Elegy oli yksi ensimmäisistä suomalaisista progressiivisista metallilevyistä, ja sitä pidetäänkin suomalaisen progressiivisen metallin klassikkolevynä. Kesään 1997 mennessä albumia oli myyty jo yli 130 000 kappaletta. Myöhemmin vuonna 1997 Amorphis julkaisi My Kantele -minialbumin, jossa oli nimikappaleen lisäksi neljä aiemmin julkaisematonta kappaletta.
Historia > Tuonela

Vuonna 1999 Amorphis julkaisi neljännen täyspitkän albuminsa, Tuonelan, jolla tyyli muuttui radikaalisti ja kosketinsoittajaksi vaihtui Santeri Kallio, jolle oli tarjottu paikkaa yhtyeessä jo vuonna 1994. Mukana on vahvoja Kingston Wall -vaikutteita, Sakari Kukon soittamat saksofoni ja huilu sekä kitaristi Tomi Koivusaaren soittama sitar. Holopaisen näkemykset olivat muuttuneet, sillä albumilla örinälaulua kuultiin ainoastaan kappaleessa ”Greed” death metalin jäädessä muutenkin taka-alalle. Tuonelalla Amorphis luopui myös Kalevalaan ja Kantelettareen perustuneista sanoituksista, sillä yhtye oli kyllästynyt niihin. Vuonna 2000 basisti Olli-Pekka Laine erosi yhtyeestä, koska ei ollut tyytyväinen suuntaan, johon Amorphiksen musiikki oli menossa. Hänen tilalleen tuli Niclas Etelävuori.
Historia > Am Universum ja Far from the Sun

Viides Amorphiksen albumi ilmestyi vuonna 2001. Se oli vieläkin kokeilevampi, jazzista vaikutteita ottanut Am Universum, jonka jälkeen rumpali Pekka Kasari jätti yhtyeen perhesyiden vuoksi ja Jan Rechberger palasi yhtyeeseen. Tätä seurannut, vuonna 2003 ilmestynyt, Far from the Sun jäi viimeiseksi Elegyltä asti mukana olleelle Pasi Koskiselle. Koskisen motivaation puute ja halu keskittyä omiin projekteihinsa johtivat yhteispäätökseen teiden erkanemisesta kesän 2004 festivaalikiertueen jälkeen. Amorphiksen jäsenet ovat myöhemmin kertoneet olevansa tyytymättömiä Far from the Suniin.
Am Universumin jälkeen yhtye vapautui Relapsen kanssa tehdystä viiden albumin sopimuksesta. Yhtye epäili sopimusta laittomaksi, mutta päätti kestää sen loppuun asti vaikka yhtyeelle ei tullut juurikaan tuloja menestyksestä huolimatta.
Historia > Eclipse ja Silent Waters

Vuonna 2006 julkaistiin yhtyeen seitsemäs täyspitkä albumi Eclipse, joka on ensimmäinen albumi yhdessä uuden laulajan Tomi Joutsenen kanssa. Albumi aloitti uuden aikakauden yhtyeelle. Samalla Amorphis palasi takaisin Kalevala-aiheisiin sanoituksiin – Eclipsen sanoitukset perustuvat Paavo Haavikon Kullervon tarinaan. Albumin musiikissa on kuultavissa piirteitä lähes kaikilta Amorphiksen aiemmilta tuotoksilta: mukana on örinävokaaleilla laulettua metallia, mutta myös kokeilevaa ja progressiivista soitinten äänimaailmaa.
Vuonna 2007 julkaistiin Silent Waters -albumi, joka on tyyliltään samanlainen kuin Eclipse. Albumi perustui Pekka Kainulaisen runoihin Lemminkäisestä.
Historia > Skyforger

Amorphiksen yhdeksäs studioalbumi Skyforger julkaistiin toukokuussa 2009, ja se on tyyliltään samankaltainen kuin kaksi edellistä albumia. Näillä albumeilla Amorphiksella on ensimmäistä kertaa historiansa aikana ollut täysin sama kokoonpano useammalla kuin yhdellä albumilla peräkkäin. Skyforger myös palkittiin vuoden metallialbumina Emma-gaalassa vuonna 2010. Skyforger kertoo Ilmarisen tarinan.
Amorphis julkaisi heinäkuussa 2010 Forging the Land of Thousand Lakes -DVD:n 20-vuotisjuhlavuotensa kunniaksi. DVD sisältää kaksi live-esiintymistä ja Tales from the 20 Years -dokumentin. Syyskuussa 2010 Amorphis julkaisi myös Magic & Mayhem – Tales from the Early Years -kokoelma-albumin, joka sisältää uudelleennauhoitettuja versioita yhtyeen kolmen ensimmäisen albumin kappaleista. Kokoelman myötä Amorphis teki Suomessa kiertueen, jolla se soitti vain kyseisten albumien kappaleita. Esiintymisissä oli mukana myös Amorphiksen entisiä jäseniä.
Historia > Amorphis 2010-luvulla

Amorphis julkaisi toukokuussa 2011 albumin The Beginning of Times, joka kävi Suomen virallisella listalla sijalla yksi. Albumin kappaleissa pääroolissa on Väinämöinen. Sanoitukset on tehnyt Pekka Kainulainen.
Vuoden 2013 huhtikuussa julkaistiin Circle, joka sekin ylsi virallisen listan ykkössijalle. Circle on Amorphiksen ensimmäinen levy sitten Far from the Sunin joka ei perustu Kalevalaan. Levyn sanoitukset ovat edelleen Pekka Kainulaisen käsialaa. Levy voitti Metal Hammer -lehden vuoden parhaan albumin palkinnon.
Syyskuussa 2015 ilmestyi levy Under the Red Cloud, joka nousi toiseksi virallisella listalla. Yhtye julkaisi myös live-albumin An Evening with Friends at Huvila, joka on taltioitu Helsingin juhlaviikoilla.
Huhtikuussa 2017 Niclas Etelävuori ilmoitti jättävänsä yhtyeen, syynä erimielisyydet managerin kanssa. Etelävuori kertoi että hän on valmis palaamaan takaisin, jos tilanne muuttuu. Amorphiksen jo sovitut keikat otti hoitaakseen yhtyeen alkuperäinen basisti Olli-Pekka Laine. Kitaristi Tomi Koivusaari otti asiaan kantaa Soundi-lehdessä ja totesi, että bändin jäsenten ja Etelävuoren välit ovat kunnossa. Muu yhtye ei nähnyt manageri Jouni Markkasen työskentelyssä moitteen sijaa. Koivusaaren mukaan kyse on Etelävuoren ja Markkasen henkilökemioista. Koivusaari katsoi että Etelävuoren ratkaisu on hänen oma päätöksensä, sillä bändiä koskevissa asioissa toimii demokratia: ”Asiat pyritään ratkaisemaan keskustelemalla ja tarvittaessa enemmistön mielipiteellä, ei my way or the highway -taktiikalla."
Toukokuussa 2018 julkaistiin yhtyeen 13. albumi Queen of Time. Levyllä soittaa edelleen yhtyeen basistina jatkava Olli-Pekka Laine. Levyn tuottajana on Under the Red Cloudinkin tuottanut Jens Bogren, jonka käsialaa on levyllä kuultavat orkestraatiot. Syksyllä 2018 yhtye kiersi Yhdysvalloissa yhdessä Dark Tranquillityn, Moonspellin ja Ominium Gatherumin kanssa. Yhdysvaltain kiertueen jälkeen Amorphis kiersi kotimaassa 11 paikkakunnalla. Suomen kiertue toteutettiin yhdessä useamman yhtyeen kanssa ja mukana kiersivät muun muassa Children of Bodom, Stratovarius, Lost Society sekä Turmion Kätilöt.
Albumi Halo julkaistiin helmikuussa 2022. Halo on yhtyeen neljästoista albumi ja päättää trilogian, joka sisältää albumit Under the Red Cloud (2015) ja Queen of Time (2018). Albumi voitti parhaan metallialbumin palkinnon Emma-gaalassa sekä Amorphis musiikin vientiin liittyvän erikoispalkinnon.
Jäsenet

| --- | --- |
 Esa Holopainen – soolokitara (1990–)  Tomi Joutsen – laulu, örinälaulu (2005–)  Santeri Kallio – kosketinsoittimet (1998–)  Tomi Koivusaari – rytmikitara (1990–), laulu (1990–1997, 2010)  Jan Rechberger – rummut (1990–1995, 2002–)  Olli-Pekka Laine – basso (1990–2000, 2017–) Entiset jäsenet Kasper Mårtenson – kosketinsoittimet (1993–1994)  Kim Rantala – kosketinsoittimet (1994–1998)  Pekka Kasari – rummut (1995–2002)  Pasi Koskinen – laulu (1995–2004)  Niclas Etelävuori – basso (2000–2017):  Vierailijat Antti Halonen – saha albumilla Am Universum  Marco Hietala – taustalaulu albumeilla Eclipse, Silent Waters, Skyforger ja The Beginning of Times  Iikka Kahri – huilu ja saksofoni albumilla Skyforger  Jukka Kolehmainen – laulu EP:llä Privilege of Evil  Sakari Kukko – saksofoni albumeilla Tuonela ja Am Universum, huilu albumeilla Tuonela ja Circle  Ville Tuomi – puhdas laulu albumilla Tales from the Thousand Lakes ja EP:llä Black Winter Day
Diskografia

The Karelian Isthmus (1992,  Relapse Records)
Tales from the Thousand Lakes (1994,  Relapse Records)
Elegy (1996,  Relapse Records)
Tuonela (1999,  Relapse Records)
Am Universum (2001,  Relapse Records)
Far from the Sun (2003,  Virgin Records)
Eclipse (2006,  Nuclear Blast)
Silent Waters (2007,  Nuclear Blast)
Skyforger (2009,  Nuclear Blast)
The Beginning of Times (2011,  Nuclear Blast)
Circle (2013,  Nuclear Blast)
Under the Red Cloud (2015,  Nuclear Blast)
Queen of Time (2018,  Nuclear Blast)
Halo (2022,  Atomic Fire Records)
Kirjallisuus

Laakso, Markus: Amorphis.  Helsinki:  Like, 2015.  ISBN 978-952-01-0858-8
Kainulainen, Pekka: Taivaan rumpu – Amorphis-sanoituksia.  Helsinki:  Like, 2017.  ISBN 978-952-01-1544-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Amorphiksen virallinen sivusto.
Amorphis Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Amorphis Last.fm:ssä (englanniksi)
Amorphis Meteli.netissä
Amorphis Myspacessa (englanniksi)
Amorphis Discogsissa. (englanniksi)
Tuotanto ruodinnassa: Amorphis KaaosZine.
| n k Amorphis |
| --- | --- |
 Tomi Joutsen  Esa Holopainen  Tomi Koivusaari  Santeri Kallio  Jan Rechberger  Olli-Pekka Laine   Entiset jäsenet: Pasi Koskinen  Pekka Kasari  Kim Rantala  Kasper Mårtenson  Niclas Etelävuori 
Studioalbumit:  The Karelian Isthmus  Tales from the Thousand Lakes  Elegy  Tuonela  Am Universum  Far from the Sun  Eclipse  Silent Waters  Skyforger  The Beginning of Times  Circle  Under the Red Cloud  Queen of Time  Halo 
Kokoelmat:  Story – 10th Anniversary  Chapters  Magic & Mayhem – Tales from the Early Years 
Livealbumit:  An Evening with Friends at Huvila  Queen Of Time (Live At Tavastia 2021)  Tales From The Thousand Lakes (Live At Tavastia) 
EP:t:  Privilege of Evil  Black Winter Day  My Kantele 
DVD:t:  Forging the Land of Thousand Lakes 
Kirjat:  Amorphis  Taivaan rumpu – Amorphis-sanoituksia 
Muuta:  Amorphiksen diskografia  Luettelo Amorphiksen kappaleista 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef 
Amorphis vuonna 1991. Vasemmalla Tomi Koivusaari, keskellä Jukka Kolehmainen (Abhorrence-yhtyeestä) ja oikealla Olli-Pekka Laine.
Amorphis Rautaa rajan taa -elokuvan kuvauksissa Tukholmassa.
Luciana Angiolillo

Luciana Angiolillo elokuvassa Camilla (1954).
Luciana Angiolillo (oikealta nimeltään Luciana Nevi, 22. joulukuuta 1925 Rooma – 2015) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Pitkä, hoikka ja kaunis Angiolillo teki näyttelijädebyyttinsä lähes 30-vuotiaana Luciano Emmerin elokuvassa Camilla (1954). Ensimmäisen pääosansa hän sai Vittorio Salan elokuvassa Donne sole (1956). Angiolillo esitti lähinnä porvarisrouvan ja ”toisen naisen” rooleja ja tuli tunnetuiksi yhtenä Italian eleganteimmista näyttelijättäristä. Myöhemmin hän keskittyi perustamansa muotihuoneen johtamiseen.
Elokuvia

Herkules – Atlantiksen valloittaja, 1961
Troijan urhot, 1961
Aiheesta muualla

Luciana Angiolillo Elonetissä.
Luciana Angiolillo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Anismalikka

| Anismalikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Tricholomataceae
Suku::  Malikat Clitocybe
Laji::  fragrans
Kaksiosainen nimi
 Clitocybe fragrans  (With.) P. Kumm. 
Katso myös
   Anismalikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anismalikka (Clitocybe fragrans, aikaisemmin "vaalea tuoksumalikka") on kupera tai laakealakkinen likaisenvalkea malikkalaji. Sen lakki on keskeltä ruskea. Heltat ovat sienellä likaisenvalkoiset. Jalka on valkea. Malto on likaisenvalkoista. Sieni kasvaa havu- ja lehtimetsien sammalikoissa ja ruohikoissa. Se on Etelä- ja Keski-Suomessa yleinen.
Ainakin Venäjällä lajia pidetään syömäkelpoisena pitkähkön esikeittämisen jälkeen. On kuitenkin aiheellista muistaa, että ainakin osa valkoisista malikoista on myrkyllisiä, koska ne sisältävät muskariinia.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Anismalikka (Clitocybe fragrans)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Clitocybe fragrans:  Wikidata: Q3817466  BioLib: 60301  CoL: W8K7  EoL: 1009421  EPPO: CLITFR  Fungorum: 232936  GBIF: 2531088  iNaturalist: 118370  IRMNG: 11432996  MycoBank: 232936  NatureServe: 2.878713  NBN: NHMSYS0001477999  NCBI: 230766  NZOR: 1fa8cf74-1ccc-409f-9b63-8cad49d3d9bc  NZPCN: 5404  Open Tree of Life: 1072213  Laji.fi: MX.72370 
Agaricus fragrans:  Wikidata: Q62606454  CoL: 5TNJH  Fungorum: 447526  GBIF: 2531089  IRMNG: 11402777  MycoBank: 447526  NZOR: 5e9908bd-e885-417a-9973-7d9691d82fe5
Ankoù

Ankoù kuvattuna seinäpatsaassa Ranskassa.
Ankoù on kuoleman henkilöitymä bretonien kansanperinteessä. Sana on bretonin kieltä, ja sillä on sama alkuperä kuolemaan viittaavien kymrin sanan angau ja muinaisiirin sanan écae kanssa.
Ankoù kuvataan usein viikatemiehen tapaan luurankona kantamassa viikatetta, tai pitkänä, hoikkana ja valkohiuksisena miehenä mustissa vaatteissa. Häneen liitetään usein myös kärryt, karrigell an Ankoù, jonka narisevan äänen bretonit uskoivat voivansa kuulla öisin. Joissakin Bretagnen osissa uskottiin myös, että vuoden viimeisenä päivänä kuollut henkilö toimi Ankoùn apulaisena (mevel an Ankoù). Hahmo esiintyy useissa bretagnelaisissa kirjallisissa teoksissa 1500-luvulta alkaen.
Ankeriaskalat

| Ankeriaskalat |
| --- | --- |
 Ankerias (Anguilla anguilla)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anguilliformes  Goodrich, 1909
Alalahkot ja heimot
 Protanguilloidei Alkuankeriaat Protanguillidae  Synaphobranchoidei Petoankeriaat Synaphobranchidae  Muraenoidei Muta-ankeriaat Heterenchelyidae  Vyöankeriaat Myrocongridae  Mureenat Muraenidae  Chlopsoidei Valemureenat Chlopsidae  Congroidei Karttuankeriaat Colocongridae  Serpentiiniankeriaat Derichthyidae  Käärmeankeriaat Ophichthidae  Haukiankeriaat Muraenesocidae  Velhoankeriaat Nettastomatidae  Meriankeriaat Congridae  Moringuoidei Matoankeriaat Moringuidae  Ahmattiankeriaskalat Saccopharyngoidei Nuoliankeriaat Cyematidae  Kita-ankeriaat Monognathidae  Ahmattiankeriaat Saccopharyngidae  Pelikaaniankeriaat Eurypharyngidae  Anguilloidei Nokka-ankeriaat Nemichthyidae  Kuonoankeriaat Serrivomeridae  Ankeriaat Anguillidae 
Katso myös
   Ankeriaskalat Wikispeciesissä   Ankeriaskalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ankeriaskalat (Anguilliformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko. Lahko on jaettu kahdeksaan alalahkoon, 19 heimoon ja ne edelleen 159 sukuun, joihin kuuluu noin 938 kalalajia.
Useimmat ankeriaskalat ovat petoja.
Lahkon heimoista tunnetuimpia ovat ankeriaat, meriankeriaat ja mureenat. Vuonna 2011 kuvattiin uusi alkeellinen heimo Protanguillidae, joka sijoittui muiden alalahkojen ulkopuolelle. Karttuankeriaiden (Colocongridae) heimo on sulautettu serpentiiniankeriaiden (Derichthyidae) heimoon.
Useimmat ankeriaskalat elävät valtamerien pohjalla tai matalikoissa. Vain ankeriaat tulevat makeaan veteen jokiin kutemaan, muuten ankeriaskalat pysyvät merivedessä.
Ankeriaskalojen elämänkiertoon kuuluu nauhamainen leptocephalus-toukka, joka ei juuri muistuta aikuista kalaa.
Ándros (kunta)

| Ándros Ándroksen kunta Άνδρος Δήμος Άνδρου |
| --- | --- |
 Ándroksen kaupunki.
 Kunnan sijainti
 Ándros
 Koordinaatit: 37°50′N, 24°56′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Ándros
Perustettu:  2011
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  5901
 – Kuntakeskus:  Ándros
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  380,0 km²
Väkiluku (2011):  9 221
 – Kunnallis­yksikkö:  3 901
 – Väestötiheys:  24,27 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  845 xx
Suuntanumero(t):  22820
 
 dimos.andros.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ándros (kreik. Άνδρος eli Δήμος Άνδρου, Dímos Ándrou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Ándroksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 380,0 neliökilometriä ja väkiluku 9 221 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Ándros.
Ándroksen kunta käsittää koko Ándroksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat Gavrionísian saaret eli Alidonísi, Akamátis, Gáidaros, Megálo, Platý, Prásso ja Tourlítis sekä Theotókoksen saari.
Nykyinen Ándroksen kunta muodostui, kun Ándros, Kórthio ja Ydroúsa yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ándros Wikimedia Commonsissa
Δήμος Άνδρου (Arkistoitu – Internet Archive). Ándroksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Etelä-Egean saarten alue
| --- | --- |
Ándroksen alueyksikkö:  Ándros
Kálymnoksen alueyksikkö:   Agathonísi  Astypálaia  Kálymnos  Leipsoí  Léros  Pátmos 
Kárpathos-Kásoksen alueyksikkö:   Kárpathos  Kásos 
Kéa-Kýthnoksen alueyksikkö:   Kéa  Kýthnos 
Kosin alueyksikkö:   Kos  Nísyros 
Míloksen alueyksikkö:   Kímolos  Mílos  Sérifos  Sífnos 
Mýkonoksen alueyksikkö:  Mýkonos
Náxoksen alueyksikkö:   Amorgós  Náxos ja Pienet Kykladit 
Pároksen alueyksikkö:   Antíparos  Páros 
Ródoksen alueyksikkö:   Chálki  Megísti  Ródos  Sými  Tílos 
Sýroksen alueyksikkö:  Sýros-Ermoúpoli
Thíran alueyksikkö:   Anáfi  Folégandros  Íos  Síkinos  Thíra 
Tínoksen alueyksikkö:  Tínos
Anjit

Anjitanssi.
Anjit (myös agnit) ovat akaneihin kuuluvien kansojen ryhmä Norsunluurannikolla, Ghanassa ja Togossa. Heitä on yhteensä noin kaksi miljoonaa henkeä.
Anjit asuvat Komoé- ja Tanojokien varrella sekä Guineanlahden rannalla Tanon ja Prajoen välisellä alueella. Tšokossi-ryhmä elää konkombien keskuudessa Togon luoteis- ja Ghanan koillisosassa. Anjeja on Norsunluurannikolla noin 1 450 000, Ghanassa 500 000 ja Togossa 50 000. He jakautuvat useisiin kansoihin, joihin kuuluvat muun muassa ndenjet, sanwit, betjet, djabet, morot ja ahantat.
Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat banaani, taaro, jamssi, maissi, maapähkinä, puuvilla, öljypalmu ja nykyään varsinkin kahvi ja kaakao. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja. Asumuksena toimii nelikulmainen terassilla varustettu savitiilitalo, jossa on palmunlehdillä katettu harjakatto. Vaatetus on samanlainen kuin muilla akaneilla. Ruokavalion perustan muodostavat kasvikset.
Yhteiskunta perustuu kyläyhteisöihin, suurperheisiin, matrilineaarisiin sukuihin ja patrilineaarisiin ryhmiin. Avioliitto on virilokaalinen. Polygynia, leviraatti, sororaatti ja ostoavioliitto ovat yleisiä.
Noin puolet anjeista on protestantteja tai katolisia. Lisäksi on afrikkalaisten kirkkokuntien jäseniä, muslimeja ja perinteisen uskonnon harjoittajia. Ennen siirtomaa-aikaa anjit muodostivat ankaran hierarkkisia päällikkökuntia. Taide-esineitä ovat esi-isien palvontaan liittyvät puu- ja terrakottaveistokset. Anjeilla on rikas musiikki- ja tanssiperinne.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anjit Wikimedia Commonsissa
Aneriojärvi

| Aneriojärvi |
| --- | --- |
 Aneriojärveä koillisesta heinäkuussa 2018.
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Suomusjärvi, Salo
Koordinaatit:  60°22′22″N, 23°34′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Aneriojoki
Järvinumero:  24.072.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  46,2 m
Rantaviiva:  5,49 km 
Pinta-ala:  1,24 km² 
Tilavuus:  0,0025 km³ 
Keskisyvyys:  2,02 m 
Suurin syvyys:  4,12 m 
Valuma-alue:  99,52 km² 
 fiAneriojärvi 
Aneriojärvi on järvi Suomusjärvellä Salossa Varsinais-Suomessa. Se kuuluu Kiskonjoki–Perniönjoki-päävesistöön. Suurin aneriojärveen laskeva joki on siihen pohjoisesta laskeva Varesjoki, jonka valuma-alue on 57,1 km².
Luonnonympäristö

Aneriojärvi kuuluu lintuvesien suojeluohjelmaan monipuolisen ja arvokkaan lintulajistonsa johdosta.
Kulttuuriympäristö

Järven rantakylien Suomusjärven Laperlan ja Häntälän sekä Aneriojärveen pohjoisesta laskevan Varesjoen varrella sijaitsevan Kiikalan Yltäkylän vanhin asutus muodostavat Aneriojärven kyläasutuksen valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön. Sen piirissä kyläasutuksen rakenne on Varsinais-Suomelle tyypillisesti säilynyt tiivinä huolimatta iso- ja uusjaoista ja antaa hyvän käsityksen 1800- ja 1900-lukujen talonpoikaisesta rakentamisesta vauraalla maanviljelysalueella.
Vierailukohteita

Aneriojärvellä on luonto-kulttuuripolku lähellä Kitulan taajamaa.