stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Next Best Thing
Soundtrack

Elokuva sai oman soundtrackinsa nimeltä The Next Best Thing. Se sisältää kaksi laulua elokuvan yhdeltä päänäyttelijä Madonnalta. ("American Pie" ja "Time Stood Still").
Madonnan cover versio "American Pie" oli soundtrackin ainoa julkaistu single.
Aiheesta muualla

The Next Best Thing Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Next Best Thing Elonet.
Teosofia

Perustajat
Helena Blavatsky
Henry Steel Olcott
William Quan Judge
Henkilöitä
Annie Besant
Alfred Percy Sinnett
Pekka Ervast
Organisaatio
Teosofinen Seura
Kansainvälinen Teosofinen Seura
Teoksia
Hunnuton Isis
Salainen oppi
Teosofian avain
Mahatmakirjeet
Muuta
Ruusu-Risti
Esoterismi
malline: näytä • keskustele •
Osa artikkelisarjaa
Teosofia (kreik. θεός [theós] jumala, σοφία [sophíā] viisaus, suomeksi jumalviisaus) tarkoitti alun perin filosofista ajattelua, joka kohdistui Jumalan olemuksen selville saamiseen salaperäisellä, välittömällä näkemyksellä. Tällaista teosofiaa harrastivat muun muassa uusplatonikot, useat keskiajan mystikot, sekä uudella ajalla muun muassa Jakob Böhme, Franz Xaver von Baader ja Friedrich von Schelling. H. P. Blavatsky omaksui termin 1870-luvulla, ja syntyi moderni, useaan suuntaan hajonnut teosofia, joka on saanut paljon vaikutteita intialaisista uskonnoista.
Nimen merkitys

Teosofialla on käsitteenä ollut useita hieman erilaisia merkityksiä:
Uudessa testamentissa teosofialla tarkoitetaan ”Jumalan salaista, kätkettyä viisautta”, theou sophian en mysterio.
Uusplatonikot käyttivät nimitystä teosofia käsityksestään, jonka mukaan sekä henkinen että aineellinen olemassaolo oli emanaationa eli vuodatuksena syntynyt ainoasta ikiolevasta jumaluudesta.
Nykyään teosofialla tarkoitetaan lähinnä H. P. Blavatskyn opetuksiin perustuvaa uskonnollis-mystistä ajatussuuntaa, jonka perusopetuksiin kuuluvat muun muassa karman laki, jälleensyntyminen, kehitys, veljeys, oppi ihmisyyden Mestareista eli ihmisyyden taitajista sekä kaiken olevaisen takana oleva absoluuttinen jumaluus. Blavatsky määrittelee teosofian olevan viisaus-uskonto. Blavatskyn mukaan teosofia ei ole yksi uskonnoista, vaan se on uskonto itsessään, (it is not a religion, but the religion).
Nykyaikaisen teosofisen liikkeen tunnettuja edustajia olivat Blavatskyn lisäksi muun muassa eversti Henry Steel Olcott sekä Annie Besant. Myös antroposofian perustajana tunnettu Rudolf Steiner toimi teosofisen liikkeen piirissä ennen siitä irtautumistaan. Suomessa teosofinen liike tuli tunnetuksi varsinkin kirjailija Pekka Ervastin työn kautta.
Oppi

H. P. Blavatskyn päätyö oli teosofinen oppi, johon hän sulautti vaikutteita eri tahoilta. Eniten Blavatskyn ajatteluun vaikuttaneita oppisuuntia, teoksia ja auktoriteetteja ovat ainakin buddhalaisuus, Bhagavad Gita ja hindulainen tantrismi, Kabbala (erityisesti Éliphas Lévi), Raamattu, Zohar ja Talmud, hermetismi, ruusuristiläisyys, gnostilaisuus, zarathustralaisuus, kaldealaiset, vapaamuurarius, spiritismi, mystiikka, Jakob Böhme ja Mestari Eckhart, alkemia ja magia, aikansa tieteellinen kirjallisuus, Robert Fludd, Paracelsus, maailman mytologiat kuten germaaninen mytologia, Popol Vuh, Gilgameš, otteet Kalevalasta, antiikin kirkkoisät Irenaeus, Tertullianus, Origenes ja Eusebius, filosofit, etenkin Platon ja uusplatonilaisuus, Porfyrios, Plotinos ja Ammonios Sakkas sekä historioitsijat ja monet muut antiikin kirjailijat kuten Plinius vanhempi, Ovidius, Homeros ja Josefus. Lisäksi hän väitti opiskelleensa huomattavien inkarnaatiolamojen oppilaana Tiibetissä, Ladakhissa, Nepalissa ja Mongoliassa ja  perehtyneensä muun muassa buddhalaisen vajrayanan esoteerisuuteen eli Kālacakrayanaan, Nepalin svābhāvikoiden oppiin ja synkretistiseen šamanismiin.
Teosofiasta on paljon piirteitä, jotka ovat yhteisiä useimmille okkulttis-gnostilaisille järjestelmille, ja siksi usein on vaikea todeta täsmällisesti, mistä jokin ajatus on omaksuttu. Jotkut teosofiset ajatukset sen sijaan voidaan löytää lähes sellaisenaan tai hieman muuntuneina buddhalaisista ja hindulaisista opetuksista. Tällaisia ovat esimerkiksi sellaiset ajanjaksot kuin kalpat ja yugat, mandaloissa kuvatut mantereet ja ihmisrodut, ihmisen olemuspuolet eli prinsiipit, siddhit eli yliaistilliset kyvyt sekä joiltakin piirteiltään teosofinen oppi juuriroduista. William Emmette Colemanin mukaan todellisuudessa Blavatsky kopioi tekstinsä – puutteellisesti viitaten – melko pienestä määrästä aikalaiskirjoja ja hänen käsityksensä muun muassa historiallisista teksteistä olisi perustunut toisen käden lähteisiin, vaikka hän antoi ymmärtää kirjojen olevan edessään. Samoin Dzyanin kirjasta saadut tiedot olisivat olleet tunnetuista englanninkielisistä kirjoista, jotka eivät käsittele Tiibetiä vaan Kiinaa tai Intiaa, mikä selittäisi muun muassa useat kieli- ja asiavirheet.
Näkökulmia

Uskontotieteen näkökulmasta on esitetty teosofian synnyn ja leviämisen syistä useita teorioita. Blavatskyn motiiveiksi on mainittu itämaisen filosofian tuominen länteen, kristinuskon vastustaminen, hindulaisten käännyttäminen buddhalaisuuteen synkretistisen opin avulla, Intian ja muiden Aasian kansojen vapauttaminen kolonialismista, uusien spiritistisiä ilmiöitä koskevien selitysmallien luominen sekä viimeiseksi Blavatskyn henkilökohtaiset syyt, jotka ehkä liittyivät hänen joissakin kirjeissä mainitsemiinsa ”nuoruuden synteihin”, joita hänellä oli tarve hyvittää. Antikolonialistisia epäilyjä herätti etenkin hindulainen reformiliike Arya Samaj, jonka kanssa Teosofinen Seura oli liitossa vuosina 1878–1882. On myös pohdittu, oliko teosofian taustalla jokin poliittinen aate. Tiedetään, että nuoruudessaan Blavatsky oli liikkunut radikaaleissa liberaalis-nationalistisissa piireissä, mutta hänellä ei ilmeisesti ollut koskaan mitään selkeää yhteiskunnallis-poliittista linjaa. Sosialismiin ja anarkismiin hän suhtautui pitkään hyvin kielteisesti, mutta muutti mieltään 1880-luvulla ja kutsui Annie Besantin vasemmistolaista toimintaa ”käytännön teosofiaksi”.
Mikael Niinimäen mukaan toisaalta oli tietty ydinteosofia, johon Blavatsky uskoi vakavasti, ja toisaalta julkisuudessa esitetty ”propagandistinen” opetus, joka vaihteli eri aikoina tarpeiden ja roolien mukaan. Vaikka teosofisen opin syntyyn vaikuttaneista tekijöistä onkin erilaisia käsityksiä, yleensä pidetään selvänä, että sen suosio liittyi 1800-luvun lopun materialismin ja konservatiivisen kristinuskon väliseen kilpailuun ja niiden välillä vallinneeseen pohjattomaan kuiluun. Asioita syvemmin pohtiville ei riittänyt kristillisyys, joka tuntui olevan ristiriidassa tieteen kanssa. Toisaalta mekanistis-materialistinen maailmankatsomus herätti ihmisissä turvattomuuden tunteen.
Vaikutukset

Teosofisen liikkeen voimakkaimpana aikana 1920-luvulla teosofisella liikkeellä oli Yhdysvalloissa 7 000 jäsentä, ja sen laajimmalla osalla – Intian osastolla – oli enimmillään noin 20 000 jäsentä. Nykyisin jäsenmäärä on noin puolet tästä. Teosofia on kytkeytynyt voimakkaasti Intian itsenäisyysliikkeeseen. Indian National Congress perustettiin teosofisen konferenssin aikana, ja useat sen johtajat, muiden muassa Mahatma Gandhi, saivat vaikutteita teosofiasta.
Teosofeja tai siitä vaikutteita saaneita taiteilijoita ovat olleet muun muassa Wassily Kandinsky, Piet Mondrian, Franz Kafka, Aleksandr Skrjabin, W. B. Yeats, T. S. Eliot, James Jones, Nikolai Roerich, L. Frank Baum, Paul Gauguin, Arthur Dove, Marsden Hartley, Wallace Stevens ja Hilma af Klint.
Yhteisöt

Suomessa teosofinen liike on jakaantunut noin kymmeneen ryhmään, joissa on yhteensä noin 2000 jäsentä. Kansainvälisistä teosofiasta haarautuneista liikkeistä Suomessa toimivat (vuonna 2002) The Summit Lighthouse, Suomen vapaa katolinen kirkko, The Lucis Trust ja The Theosophical Fellowship. Suomalaiskansallisia ja kristillisiä vaikutteita ovat omaksuneet Ruusu-Risti, kristosofia, Ihmisyyden tunnustajat ja Via-akatemia. Muita teosofiasta vaikutteita saaneita liikkeitä ovat antroposofia, ariosofia, Idän Tähden Järjestö, I Am -liike, Valonkantajat, Azazelin Tähti, Kulttuuriseura Aura, Totuuden etsijät, Bridge to Freedom, Rosicrucian Fellowship ja New Age -liike.
Teosofiset kirjoitukset

Teosofisissa julkaisuissa suositeltua kirjallisuutta:
H.P. Blavatsky: Salainen oppi
H.P. Blavatsky: Teosofian avain
Pekka Ervast: Mitä on teosofia
Shirley Nicholson: Muinainen viisaus - moderni tietämys
Jiddu Krishnamurti: Mestarin jalkojen juuressa
Rudolf Steiner: Teosofia
Ianthe Hoskins: Foundations of Esoteric Philosophy
Robert Bowen: How to Study Theosophy
Kirjallisuutta

Guénon, René: Teosofia. Erään pseudouskonnon historia.  ((Le theosophisme. Histoire d’une pseudo-religion, 1928.) Suomentanut Iiro Nordling)  Helsinki:  Books on Demand, 2022.  ISBN 978-952-80-6642-2.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Teosofia.net-sivusto.
Teosofinen Seura ry. – Suomen osasto (Adyar).
H. P. Blavatsky: Teosofian avain (Arkistoitu – Internet Archive)
Teosofia ja tiede (Arkistoitu – Internet Archive).
Official Website of Theosophical Society, Adyar. (englanniksi)
The Sceptics Dictionary – Theosophy. (englanniksi)
Famous People and the impact of the Theosophical Society. (englanniksi)
Theosophy Library Online. (englanniksi)
Exploring Theosophy. (englanniksi)
Teosofia Ylen Elävässä arkistossa.
H. P. Blavatsky.
Planeettaketjun seitsemän palloa ja niiden nimitykset. Manvantaraa seuraa aina pralaya eli lepokausi.
Teosofisen Seuran sinetti.
Tuure Holopainen

Tuure Holopainen (18. helmikuuta 1943 Ylivieska – 6. maaliskuuta 2019 Oulu) oli kulttuurineuvos, päätoimittaja ja Pohjois-Pohjanmaan liiton pitkäaikainen kulttuurijohtaja.
Henkilöhistoria

Ylivieskassa syntynyt Holopainen kirjoitti ylioppilaaksi  Iin yhteiskoulusta ja valmistui filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta 1978, pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Oulun ylioppilaslehden toimitussihteerinä ja päätoimittajana työskennellyt Holopainen oli Oulun yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteeri 1975–1976. Pohjois-Pohjanmaan liiton kulttuurisihteeriksi Holopainen tuli 1978 ja kulttuurijohtajaksi 1982, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 2011. Oulun kaupungin kulttuurilautakunnassa Holopainen toimi kahteen otteeseen, 1980-luvun ja 2000-luvun alussa, kuvataidelautakunnan puheenjohtaja hän oli 1985–1986. Kulttuurilehti Kaltion päätoimittajana Holopainen työskenteli 1988–1995. Hän toimi myös useiden kulttuurialan säätiöiden ja hankkeiden parissa. Holopaisen Santeri Alkiota käsittelevän väitöskirjan julkaisusopimus tehtiin vain pari päivää hänen kuolemansa jälkeen. Työstään Holopainen sai palkintoja ja tunnustuksia, kuten Oulun läänin taidetoimikunnan taidetunnustuksen 2010 ja Suomen Kotiseutuliiton ansiomitalin vuonna 2012.
Julkaisuja

Rauhala: porvariskodista ylioppilastaloksi: Rauhala-historiikki, 1985
Oulun ylioppilasapu ry 25 vuotta, 1987
Ruka art: [taidenäyttely Kuusamon Ruka Klubilla] 10.6. – 23.9.1990,  Artturi Puusti, Eero Lindvall, Tuure Holopainen
Uunosta välkyksi: Oulun yliopiston ylioppilaskunta vuosina 1959–2009, 2010, Anna Nieminen, Tuure Holopainen, ym.
Nuutti ja Kuutti, 2011
Abrobaturi, apporobatus, approbatur: Pohjois-Pohjanmaan kesäyliopisto 60 vuotta, 2011, Anna Nieminen, Heidi Myllylä, Olavi K. Fält, Tuure Holopainen, Erkki Hämäläinen, Kari Laine, Irene Myllylä
Tanssi kohden taiteen tasavertaa: Oulun läänin Tanssialan Tuki ry 25 vuotta, 2012, Tuure Holopainen, Mira Kolanen, Liisa Kontturi-Paasikko
Paavo Tolonen: vaeltaja 1936–2009, 2013, Paavo Tolonen, Tuure Holopainen
Ufan piiri

Ufan piiri (ven. Уфимский район, Ufimski raion, baškiiriksi Өфө районы, Öfö raiony) on kunnallinen itsehallintoalue Baškortostanissa pääkaupungin Ufan ympärillä. Piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa (kyläneuvostoaluetta), joissa on yhteensä 90 asutuskeskusta. Suurimmat kylät ovat Avdon, Dmitrijevka, Mihailovka ja Aleksejevka. Ufan kaupunki ei kuulu piiriin. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Ufan piirin pinta-ala on 1 513 km². Piirin asukasluku on noin 61 000 (2010) ja asukastiheys 37,5 asukasta/km². Piirissä toimii 40 yleissivistävää koulua, maatalousammattiopisto ja Mihalovkan ammatillinen keskikoulu nro 83.
Abzelilovo • 
Agidel • 
Alšejevsk • 
Arhangel • 
Askino • 
Aurgazy • 
Baimak • 
Bakaly • 
Baltatševo • 
Belebei • 
Belokatai • 
Beloretsk • 
Birsk • 
Bižbuljak • 
Blagovar • 
Blagoveštšensk • 
Burajevo • 
Burzjansk • 
Buzdjak • 
Davlekanovo • 
Djurtjul • 
Duvan • 
Fjodorovka • 
Gafur • 
Haibullino • 
Iglino • 
Iliševo • 
Išimbai • 
Janaul • 
Kaltasy • 
Karaidel • 
Karmaskaly • 
Kig • 
Krasnokamsk • 
Kugartš • 
Kujurgasy • 
Kumertau • 
Kušnarenkovo • 
Jermekejevo • 
Meleuz • 
Metšetlino • 
Mežgorje • 
Mijak • 
Miškino • 
Neftekamsk • 
Nurimanov • 
Oktjabrski • 
Salavat • 
Salavat • 
Šaran • 
Sibai • 
Sterlibaševo • 
Sterlitamak • 
Sterlitamak • 
Tatyšly • 
Tšekmaruš • 
Tšišmy • 
Tuimazy • 
Ufa • 
Ufa • 
Utšaly • 
Zialiar • 
Ziantšur
Tommi Parko

Tommi Parko (s. 18. tammikuuta 1944 Somero) on suomalainen opettaja, saksofonisti ja kitaristi.
Tommi Parko tuli ylioppilaaksi Someron yhteiskoulusta 1962 ja hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta 1970-luvun alkupuolella. Hän oli kiertävänä englanninkielenopettajana Somerolla viisitoista vuotta ja jäi eläkkeelle Joensuun koulusta.
Saksofonia ja nokkahuilua soittanut Parko ystävystyi jo 1950-luvulla Somerolla M. A. Nummisen kanssa ja oli mukana tämän Viisi Vierasta Miestä-kokoonpanossa laulajana, pianistina ja viulistina. Hän esiintyi Nummisen vuonna 1967 julkaisemalla In Memoriam-levyllä. Hän osallistui Espoon Dipolin Taidetapahtuman äänilevykilpailuun 1968 ja sai ensimmäisen palkinnon lausunta-, laulu- ja kollaasiesityksestään. Suomen Talvisota 1939-1940-yhtyeessä hän oli mukana saksofonistina. Hän soitti samoihin aikoihin alttosaksofonia ja sähköistettyjä nokkahuiluja myös turkulaisessa psykedeelistä rockia soittaneessa Tylympi Kohtalo-yhtyeessä ja potentiometriä elektronisen musiikin suomalaisessa uranuurtajassa Sähkökvartetti-yhtyeessä, jossa olivat mukana M. A. Numminen ja Arto "Mamba" Koskinen. Sähkökvartetti esiintyi muun muassa Bulgariassa nuorisofestivaaleilla vuonna 1968. Arto "Mamba" Koskisen kanssa Tommi Parko oli myöhemminkin yhteistyössä intialaisvaikutteista musiikkia esittäneissä Bairaagi-yhtyeessä ja The Middle Earth Bandissa, joista jälkimmäinen julkaisi vuonna 1980 The Thoughtful Bride-nimisen levyn.
Tommi Parko on ollut naimisissa vuodesta 1967 Kaija Parkon (o.s. Kuosa, s. 1945) kanssa. Vuonna 1969 Kaija Parko esitti yhdessä Rauli Badding Somerjoen ja M. A. Nummisen kanssa Nummisen säveltämän David Humen filosofisen tekstin Ne tieteet jotka käsittelevät yleisiä tosiseikkoja. Tommi Parkon veli oli professori, tietokirjailija Severi Parko.
Aiheesta muualla

Discogs: Tommi Parko
Rate your music : Tommi Parkon discografia
Tšervena Zvezda Sofia

| Tšervena Zvezda Sofia |
| --- | --- |

Perustettu:  2002
Kaupunki:   Sofia, Bulgaria
Kotiareena:  Winter Palace of Sports
Sarjataso:  Bulgarian jääkiekkoliiga
Värit:           
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšervena Zvezda Sofia (bulg. Червена звезда (София) on bulgarialainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Sofiasta. Seura pelaa bulgarian jääkiekon pääsarjassa.  Seura on pelaa ryhmässä B, joka on amatöörisarja.
Aiheesta muualla

Seuran viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (bulgariaksi)
Tuure Mäntynen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 17. tammikuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Eurajoki, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 175
Seura
Seura: FC Ilves
Pelinumero: 28
Junioriseurat
–2012: FC Eurajoki
2013–2015: FC Jazz
2017–2019: FC Kaiserslautern
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2016 | FC Jazz | 19 | (0) |
| 2016 | → PPT | 4 | (0) |
| 2019 | FC Kaiserslautern II | 7 | (0) |
| 2020– | FC Ilves | 10 | (0) |
Maajoukkue
| 2017–2018 | Suomi U-16 | 2 | (0) |
| 2017 | Suomi U-17 | 13 | (0) |
| 2015–2016 | Suomi U-18 | 3 | (0) |
| 2015 | Suomi U-19 | 8 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. joulukuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 23. elokuuta 2020.
Tuure Vihtori Mäntynen (s. 17. tammikuuta 2000 Eurajoki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Ilvestä.
Ura

Mäntynen aloitti jalkapallon FC Eurajoen junioreissa, josta hän siirtyi 13-vuotiaana porilaiseen FC Jazziin. Mäntynen debytoi FC Jazzin edustusjoukkueessa talvella 2015 Suomen Cupin ottelussa ÅIFK:a vastaan, ja pelasi seuraavana kesänä myös ensimmäiset sarjapelinsä Ykkösessä. Vuotta myöhemmin hän kuului jo FC Jazzin vakiokokoonpanoon, kunnes siirtyi tammikuussa 2017 saksalaisen FC Kaiserslauternin junioriorganisaatioon.
Kesällä 2019 Mäntynen siirtyi Kaiserslauternin U-19-joukkueesta seuran reservijoukkueeseen Saksan viidennelle sarjatasolle Oberligaan. Mäntynen pelasi syksyn aikana seitsemän ottelua, kunnes palasi tammikuussa 2020 Suomeen, ja teki FC Ilveksen kanssa kahden vuoden sopimuksen.
Aiheesta muualla

Tuure Mäntynen Veikkausliigan sivuilla
Tōkyō rinkai kōsokutetsudō

| Tōkyō rinkai kōsokutetsudō> 東京臨海高速鉄道株式会社.Tokyo Waterfront Area Rapid Transit, Inc. |
| --- | --- |

Perustiedot
 Rinkai-linjan kartta
Valtio:  Japani
Toiminta-alue:  Kantō
Perustettu:  12. maaliskuuta 1991
Rataverkko
Verkoston pituus:  12,2 km
Kotisivu
70-000-sarjan juna
Tōkyō rinkai kōsokutetsudō eli Tōkyō rinkai -pikarautatie (jap. 東京臨海高速鉄道株式会社, Tōkyō rinkai kōsokutetsudō kabushikigaisha, engl. Tokyo Waterfront Area Rapid Transit eli TWR) on Japanin pääkaupungissa Tokiossa rautatieliikennettä harjoittava kolmannen sektorin yritys. Se liikennöi Rinkai-linjaa, kaupungin rannikkoalueita palvelevaa 12,2 kilometriä pitkää pääosin maanalaista rautatielinjaa, jolta harjoitetaan kuitenkin myös vastavuoroista läpiajoliikennettä JR Higashi-Nihonin Saikyō-linjalle. Rinkai-linjalla on kahdeksan asemaa ja vuonna 2016 sitä käytti noin 250 000 matkustajaa päivässä.
Valtaosan yhtiön osakepääomasta, 91,32 prosenttia, omistaa Tokion metropoli. Sillä on 273 työntekijää (vuonna 2016). Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tokion Kōtōn erillisalueen Aomin kaupunginosassa.
Historia

Yurikamome-automaattimetron tavoin Rinkai-linja rakennettiin palvelemaan Tokion kehittyviä rannikkoalueita, kuten Odaibaa. Tōkyō rinkai -pikarautatie perustettiin 12. maaliskuuta 1991 (rinkai tarkoittaa merenrantaa). Rinkai-linjan ensimmäisen vaiheen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1992 ja Shin-Kiban ja Tōkyō teleportin välinen, lähes 5 kilometrin pituinen osuus avattiin vuonna 1996. Linjaa jatkettiin Tennōzun saarelle vuonna 2001 ja lopulta Ōsakiin saakka vuoden 2002 joulukuussa.
Linjat

Tōkyō rinkai -pikarautatie liikennöi metron kaltaista, pääosin maan alla kulkevaa Rinkai-linjaa, joka liittää toisiinsa Shin-Kiban ja Ōsakin vaihtoasemat useiden Tokionlahden tekosaarien kautta. Ōsakista harjoitetaan vastavuoroista läpiajoliikennettä JR Higashi-Nihonin Saikyō-linjalle Shibuyan ja Shinjukun suuntaan aina Kawagoeen saakka.
| Symboli | Linja | Japaniksi | Reitti | Pituus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Rinkai-linja | りんかい線 | Shin-Kiba–Ōsaki | 12,2 km |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tōkyō rinkai kōsokutetsudō Wikimedia Commonsissa
Yhtiön internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (kiinaksi) (koreaksi)
Uusi realismi (filosofia)

Uusi realismi oli 1900-luvun alkupuolen tietoteoriaan keskittynyt filosofinen suuntaus, jonka muodostivat ennen kaikkea kuusi yhdysvaltalaista filosofia: Edward Gleason, Edwin Holt, Walter Marvin, William Montague, Ralph Barton Perry ja Walter Pitkin. Uusi realismi suuntautui idealismia ja erityisesti hegeliläisyyttä vastaan, ja pyrki erottamaan metafysiikan tietoteoriasta. Uutta realismia voidaan pitää naiivin realismin muotona.
Uudet realistit hylkäsivät tietoteoreettisen subjektivismin eli sen, että kaikki tietomme olisi fenomenologista ja koskisi maailmaa vain sellaisena kuin se näyttäytyy meille. Ryhmä katsoi, että kun ihminen on tietoinen jostain oliosta, olisi virhe sanoa, että silloin olisi olemassa kaksi tosiasiaa – tieto oliosta mielessä, ja mielen ulkopuolinen olio itsessään. Uudet realistit katsoivat, että ne esineet, joista jotakin tiedetään tai ei tiedetä, voivat olla olemassa riippumatta siitä, oltiinko niistä tietoisia tai ei. Uudet realistit uskoivat siis objektiivisen todellisuuden olemassaoloon.
Perry oli uuden realismin ensimmäisiä edustajia teoksellaan The Ego-Centric Fredicament (1910). Laajemmaksi filosofiseksi liikkeeksi uusi realismi muodostui edellä mainitun ryhmän julkaistua artikkelin "The Program and First Platform of Six Realists" (The Journal of Philosophy, 1910) sekä teoksen The New Realism (1912). Brittiläisistä filosofeista uutta realismia kannattivat mm. Bertrand Russell, G. E. Moore, T. P. Nunn, Samuel Alexander ja George Stout, ja yhdysvaltalaisista mainittujen lisäksi mm. F. J. E. Woodbridge, G. S. Fullerton ja E. B. McGilvary.
Kriittinen realismi oli myöhempi realistinen liike, joka suuntautui muun muassa uutta realismia vastaan.
Tšervonyi h’utirin metroasema

| Tšervonyi h’utir (Червоний хутір) |
| --- | --- |

 Kiovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Syretsko-Petšerska-linja
Sijainti:  50°24′32″N, 30°41′40″E
Paikkakunta:  Kiova, Ukraina
Avattu:  23. toukokuuta 2008
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Tšervonyi h’utir (ukr. Червоний хутір) on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 23. toukokuuta 2008.
Galleria

Aseman sisäänkäynti
Aseman nimikyltti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšervonyi h’utirin metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Boryspilskan metroasema ▷ Syretsin metroasema |  |  Syretsko-Petšerska-linja päätepiste |  |  |
muokkaa wikidataa
UD Almería

Unión Deportiva Almería on espanjalainen jalkapalloseura Almerían kaupungista Andalusiasta. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
UD Almerían kotikenttä on 15 000 -paikkainen Mediterráneo, joka rakennettiin alun perin Almeríassa vuonna 2005 järjestettyjä Välimeren kilpailuja varten. Seuran tunnuksessa esiintyy muinainen almeríalainen indalo-symboli.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1989 nimellä Almería Club de Fútbol. Ensimmäisen kerran seura nousi Segunda Divisióniin kaudeksi 1995–1996. Vierailu jäi kuitenkin vain kahden kauden mittaiseksi ja seurasi aaltoliike, joka vei seuran kaudella 1996–1997 Segunda División B:hen ja kaudella 1998–1999 edelleen Tercera Divisióniin ennen nousua takaisin Segunda División B:hen kaudella 1999–2000.
Vuonna 2001 seura vaihtoi nimensä nykyisekseen toisen paikallisseuran Club Polideportivo Almerían lopetettua toimintansa. Ensimmäisen uudelle nimellä pelatun kauden 2001–2002 päätteeksi seura nousi jälleen Segunda Divisióniin, jossa se sittemmin vakiinnutti paikkansa ja nousi kauden 2006–2007 päätteeksi ensimmäistä kertaa historiassaan pääsarja Primera Divisióniin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Unión Deportiva Almerían virallinen sivusto (espanjaksi)
Segunda División 2024–2025
Albacete
Almería
Burgos
Cádiz
Cartagena
Castellón
Córdoba
Deportivo La Coruña
Eibar
Elche
Eldense
Granada
Huesca
Levante
Málaga
Mirandés
Oviedo
Racing Ferrol
Racing Santander
Sporting Gijón
Tenerife
Zaragoza
Tony Tuominen

Tony Tuominen (4. tammikuuta 1964 Helsinki – 7. joulukuuta 2000 Espoo) oli suomalainen sulkapallon maajoukkuepelaaja ja Suomen-mestari.
Tuominen aloitti sulkapallouransa Badmintonklubben Smashin riveissä vuonna 1975. Ensimmäisen aikuisten Suomen-mestaruutensa hän voitti 17-vuotiaana vuonna 1981. Samana vuonna hän edusti ensimmäisen kerran Suomen miesten maajoukkuetta Helvetia Cupissa Norjassa. Uransa aikana hän pelasi maajoukkueessa 79 kertaa, viimeisen kerran vuonna 1996. Hän voitti 15 Suomen-mestaruutta vuosina 1981–1997, kolme kaksinpelissä, kymmenen nelinpelissä ja kaksi sekanelinpelissä. Maailmanlistalla hän sijoittui parhaimmillaan 22:nneksi syksyllä 1991.
Tuominen kuoli joulukuussa 2000 sairastettuaan kahden vuoden ajan syöpää. Viime vuosinaan hän toimi Suomen Sulkapalloliitossa valmentajana ja maajoukkueen johtajana.