stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin Jalkapalloklubin historia
Historia > Jalkapallon erikoisseuraksi

Seuran painiessa talousvaikeuksissa HJK käynnisti toiminnan naisten jalkapallossa 1971, kun naisten SM-sarja perustettiin. HJK voitti ensimmäisen mestaruuden Thure Sarnolan ja Reino Bäckmanin valmentamana. HJK hallitsi naisten jalkapallon alkutaivalta, sillä se voitti myös neljä seuraavaakin mestaruutta – 1973 Sarnolan ja 1974–1975 Aulis Rytkösen johdolla.
Miesten jalkapallossa talousongelmat näkyivät kentällä ja kaudella 1972 HJK oli viimeinen sarjassa säilynyt joukkue. Syksyllä 1972 seuraan tuli mukaan Paavo Einiö, jonka rahoituksen turvin HJK sai kasattua kaudelle 1973 kilpailukykyisemmän joukkueen. Päävalmentajana ollut Raimo Kauppinen siirtyi apuvalmentajaksi, ja hänen tilalleen tuli HJK:ssa 1960-luvun lopulla pelannut Kai Pahlman. Merkittävimpiä pelaajahankintoja olivat Heikki Suhonen, Miikka Toivola, Hannu Hämäläinen ja Tryggve Wahlbäck. Tasaisen sarjan päätteeksi HJK onnistui voittamaan mestaruuden.
Myös seuraava kausi alkoi loistavasti, mutta syksyllä joukkue hyytyi ja jäi pronssille. Pelaajat olivat tyytymättömiä Pahlmaniin ja kauden jälkeen Rytkönen palasi miesten päävalmentajaksi. Joukkuetta nuorennettiin, ja lupaavia nuoria, kuten Atik Ismail ja Kai Haaskivi, pääsi edustusjoukkueeseen.
Vuonna 1976 HJK:sta tuli pelkästään jalkapalloon keskittynyt seura, kun käsipallotoiminta lakkautettiin. Kolmen vaihtelevan vuoden jälkeen miehet ylsivät jälleen mestariksi kaudella 1978. Joukkueessa pelasivat muun muassa Ismail, Toivola, Pasi Rautiainen, Ari Lehkosuo, Henry Forssell ja Jyrki Nieminen.
Kaudeksi 1980 Rytkösen tilalle HJK:n valmentajaksi tuli Martti Kuusela. Ensimmäisellä kaudellaan hän johdatti seuran pronssille, mutta 1981 HJK saavutti ensimmäisen tuplamestaruutensa voittamalla sekä sarjan että Suomen Cupin, jonka loppuottelussa voitti Kuusysin 4–0. Mestaruuden jälkeen Kuusela siirtyi Suomen maajoukkueen valmentajaksi ja seuraavalla kaudella valmennuksesta vastasivat Raimo Kauppinen, Miikka Toivola ja Thure Sarnola. Mestaruussarjan hopean lisäksi HJK voitti Euroopan cupin toisen kierroksen ensimmäisessä osaottelussa Liverpoolin Atik Ismailin maalilla 1–0. Vierasottelussa Liverpool voitti 5–0, joten HJK ei päässyt jatkoon. Menestyksestä huolimatta verovelkojen ja verrattain pienien ottelutulojen vuoksi seuralla oli talousvaikeuksia.
Naisten jalkapallossa HJK palasi muutaman vuoden tauon jälkeen taas mestariksi voittamalla sarjan vuosina 1979–1981.
Historia > Menestyksen vuodet

Miikka Toivola valmensi HJK:a 1983–1984 saavuttaen hopeaa 1983 ja Suomen Cupin voiton 1984. Vuonna 1985 Toivolan tilalle palkattiin Jyrki Heliskoski, joka oli tullut seuraan vuotta aiemmin A-juniorien valmentajaksi. Hänen johdollaan HJK voitti heti mestaruuden kukistamalla kaksiosaisessa finaalissa Tampereen Ilveksen yhteismaalein 4–2 ja eteni myös cupissa finaaliin. Heliskosken pelityyliä arvosteltiin tylsäksi, mutta se oli tehokasta – kaudella 1986 tuloksena oli pronssi ja kausina 1987 ja 1988 mestaruus. HJK pelasi Heliskosken kaudella myös kansainvälisillä kentillä hyvin. Se voitti muun muassa portugalilaisen FC Porton 2–0 Euroopan Cupin ottelussa 1988.
Menestysvuosina HJK:ssa pelasi lukuisia maajoukkuepelaajia kuten esimerkiksi Sixten Boström, Erik Holmgren, Markku Kanerva, Jyrki Nieminen, Kari Rissanen, Markku Palmroos, Kimmo Tarkkio, Jouko Vuorela, Erkki Valla ja Sami Ylä-Jussila. Useat pelaajat eivät pitäneet Heliskosken puolustusvoittoisesta pelitavasta ja kovasta kurista. Seurajohto ei kuitenkaan suostunut vaihtamaan menestyvää valmentajaa. Kaudella 1989 HJK:n pitkä menestysputki katkesi, kun se sijoittui viidenneksi. Heliskoski päätti kauden jälkeen erota tehtävästään.
Myös HJK:n naisten ja junioreiden joukkueet menestyivät. Naiset voittivat mestaruuden vuosina 1984 ja 1986–1988 sekä Suomen Cupin 1984–1986. Naisten maajoukkueen runkopelaajista HJK:ssa pelasivat muun muassa Marianne Sulén, Hanna-Mari Sarlin, Tuula Sundman, Anna-Maria Lehtonen ja Anne Averio.
Historia > Lähellä konkurssia ja putoamista

Vuonna 1990 pelattiin ensimmäistä kertaa Veikkausliigan mestaruudesta. HJK hankki uudeksi päävalmentajaksi Martti Kuuselan, ja suurin pelaajahankinta oli Kimmo Tarkkio, joka palasi takaisin seuraan yhden Ruotsissa vietetyn kauden jälkeen. Runkosarjan päätteeksi seura oli kolmas, mutta onnistui pudotuspelien kautta nousemaan mestariksi. Menestyksestä huolimatta HJK ajautui pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin. Pitkä menestysjakso ja nousukauden jäljiltä pelaajien palkat olivat varsin korkealla, kun Suomi ajautui lamaan ja tulot laskivat. Tammikuussa 1991 perustettiin saneerausohjelman ja organisaatiouudistuksen osana HJK-Klubi Oy, jolla pyrittiin houkuttelemaan sijoittajia.
Seuraavalla kaudella Kuuselan tilalle tuli Jyrki Nieminen, jonka lisäksi pelaajistoa vahvistettiin. Seuraan siirtyivät muun muassa Ismo Lius ja Jari Litmanen. Toisaalta taloudellista ahdinkoa lievitettiin myymällä muun muassa Tarkkio Hakaan ja Petri Jakonen sekä Markku Kanerva ruotsalaisseuroihin. Nieminen ei onnistunut saamaan joukkuetta toimimaan kunnolla ja viimeisten pelien tappiot pudottivat HJK:n viidenneksi. Olli-Pekka Lyytikäisestä tuli seuran puheenjohtaja 1991.
Kauden 1992 kynnyksellä HJK:n talous oli todella huonossa kunnossa. Velat kasautuivat ja konkurssiakin harkittiin. Talouden tervehdyttämiseksi muun muassa puolitettiin kauden pelaajabudjetti laskemalla palkkoja ja pienentämällä edustusjoukkuetta. Niemisen tilalle päävalmentajaksi nostettiin Jari-Pekka Keurulainen. HJK:n kausi alkoi huonosti ja joukkueen keskikenttää vahvistettiin kesken kauden hankkimalla Rami Rantanen. Tämä auttoi joukkuetta ja kauden päätteeksi seura voitti jälleen SM-kultaa.
1990-luvun alussa naiset voittivat mestaruuden 1991 ja 1992 sekä Suomen Cupin 1991–1993.
Vuosina 1993–1994 HJK sijoittui pronssille, mutta voitti Suomen Cupin 1993 ja Liigacupin 1994. Seuran talous oli kohentunut onnistuneiden saneeraustoimenpiteiden jälkeen. HJK-Klubi Oy sen sijaan lakkautettiin pelaajakauppojen verotuksen vuoksi. Kauden 1995 joukkueen valmentajaksi hankittiin ruotsalainen Bo Johansson ja hyökkääjäksi palkattiin Ari Hjelm. Kalliit hankinnat eivät tuottaneet haluttua tulosta, sillä HJK sijoittui viime vuosien tapaan pronssille. Kauden jälkeen Johansson lähti seurasta yhdessä maalivahti Antti Niemen kanssa.
Kaudeksi 1996 HJK:n päävalmentajaksi palkattiin Tommy Lindholm. Harjoituskausi sujui hyvin, mutta sarja alkoi surkeasti. Heinäkuussa Lyytikäinen erotti Lindholmin, josta tuli vasta ensimmäinen HJK:sta potkut saanut päävalmentaja. Tilalle Lyytikäinen oli saanut Martti Kuuselan ja Jari-Pekka Keurulaisen. Hekään eivät saanut peliä kulkemaan, joten HJK jäi alempaan loppusarjaan ja joutui lopulta karsintaotteluun Hangö IK:a vastaan. Kaksiosaisessa karsinnassa HJK säilytti sarjapaikan voittamalla vierasottelun 1–0 ja pelaamalla kotiottelussa tasan 1–1. Karsintaotteluiden lomassa HJK voitti Suomen Cupin.
Historia > Mestarien liiga

HJK teki suuria muutoksia seuraavalle kaudelle. Lyytikäinen luopui puheenjohtajuudesta ja tilalle tuli Ari Masalin. Joukkueen päävalmentajaksi hankittiin Antti Muurinen, ja pelaajista Ismo Lius, Ari Hjelm, Aki Hyryläinen, Tommi Grönlund ja Janne Saarinen lähtivät pois. Heidän tilalleen tulivat muun muassa Shefki Kuqi, Hannu Tihinen, Mika Kottila ja Jarmo Saastamoinen. Pelaajamuutosten myötä HJK palasi Suomen-mestariksi ja voitti myös liigacupin. Cup-voittajien cupissa HJK onnistui kaatamaan Belgradin Punaisen tähden kotonaan 1–0, mutta hävisi vieraskentällä 0–3.
Marraskuussa 1997 Masalin erosi koko vuoden jatkuneiden riitojen vuoksi ja Lyytikäinen palasi puheenjohtajaksi. Erkki Alajasta tuli uusi toimitusjohtaja. Mestaruusjoukkueen runko pysyi pääosin kasassa uusina pelaajina seuraan tuli Jari Ilola ja Luiz Antonio. Kausi alkoi HJK:lta sarjassa melko huonosti, mutta Mestarien liigan ensimmäisellä karsintakierroksella se voitti armenialaisen FC Jerevanin. Toisella karsintakierroksella HJK pudotti ranskalaisen FC Metzin voittamalla ensin kotona 1–0 ja pelaamalla vieraissa tasan 1–1. HJK:sta tuli ensimmäinen suomalainen Mestarien liigan lohkovaiheeseen edennyt joukkue.
HJK jäi sarjassa lopulta neljänneksi. Mestarien liigan lohkovaiheessa muut joukkueet olivat PSV Eindhoven, Kaiserslautern ja Benfica. HJK onnistui kotona voittamaan Benfican 2–0 ja pelaamaan tasan 0–0 Kaiserslauternin kanssa. Vierasotteluissa HJK pystyi 2–2 tasapeliin Benficaa vastaan. HJK jäi lohkossa viimeiseksi. Olympiastadionilla pelatut ottelut olivat valtava yleisömenestys. Katsojia oli kolmessa ottelussa yli 80 000 ja viimeisestä kotiottelua seurasi 34 146 katsojaa. Mestarien liigasta saatujen tulojen ansiosta HJK:n taloustilanne koheni valtavasti.
Kauden jälkeen HJK menetti useita avainpelaajiaan. Muun muassa Kottila, Jarkko Wiss, Mikael Forssell ja Aki Riihilahti siirtyivät ulkomaille. Kausi 1999 alkoi vaisusti, mutta lopulta HJK nousi hopealle.
Historia > Naiset Euroopan huipulle

HJK hallitsi suomalaista naisjalkapalloilua 1990-luvun lopulla. Seura voitti mestaruuden seitsemän kertaa peräkkäin vuosina 1995–2001. Suomen Cupin se voitti muun muassa 1998–2000. Syksyllä 2001 Euroopan jalkapalloliitto perusti mestarijoukkueille suunnatun naisten UEFA Cupin. HJK järjesti yhden alkulohkoturnauksen, jossa se voitti italialaisen Torresin, färsaarelaisen Klaksvíkin ja itävaltalaisen Landhausin. Puolivälierässä HJK hävisi ensimmäisen osaottelun norjalaista Trondheims-Ørniä vastaan vieraissa 1–2, mutta voitti kotonaan 2–0 ja pääsi välierään. Taival katkesi ruotsalaista Umeå IK:a vastaan 1–2 tappiolla vieraskentällä ja 0–1 tappiolla kotona. HJK:ssa pelasi tuolloin lukuisia maajoukkuepelaajia kuten esimerkiksi Laura Kalmari, Sanna Valkonen, Christina Forssell, Terhi Uusi-Luomalahti, Eveliina Sarapää ja Anna-Kaisa Rantanen. Valmennuksesta vastasi menestysvuosina Timo Lounio ja Maija Liukkonen.
UEFA Cupin menestyksen jälkeen monet joukkueen tähtipelaajista siirtyivät ulkomaille. Menestysputki katkesi ja seuraavan kerran naiset voittivat mestaruuden vasta 2005.
Historia > Vuosituhannen alku

HJK aloitti 2000-luvun uudella valmentajalla, kun maajoukkuevalmentajaksi siirtyneen Muurisen tilalle palasi Jyrki Heliskoski. Pelaajistosta Kuqi ja Tihinen lähtivät, mutta tilalle tulivat Markus Heikkinen ja Rami Hakanpää. Kausi ei sujunut HJK:lta viime kauden tapaan ja lopputuloksena oli neljäs sija. Kauden päätteeksi seura voitti kuitenkin Suomen cup-mestaruuden. Kesällä 2000 HJK siirtyi pelaamaan uudelle Finnair Stadiumille. Samana vuonna perustettiin myös HJK Oy. Kaudeksi 2001 HJK hankki puolustukseen Joakim Jensenin, joka nousi puolustuksen keskushahmoksi. Joukkueen SM-kulta näytti selvältä vielä pari kierrosta ennen loppua, mutta lopulta Tampere United nousi ykköseksi. Kauden päätyttyä HJK:n uudeksi päävalmentajaksi paljastettiin Keith Armstrong.
Kaudella 2002 joukkuetta vahvistettiin Alexei Eremenko Juniorilla, joka pelasi yhdessä isänsä kanssa keskikentällä. Puolustukseen saatiin ulkomailta palannut Tero Penttilä. Uusien vahvistusten myötä HJK varmisti 20:nen Suomen-mestaruuden, jonka vuoksi seuran paitaan lisättiin kaksi tähteä. Seuraavalla kaudella Heikkinen ja Jari Ilola lähtivät ulkomaille, mutta hyökkääjistöön hankittiin Juho Mäkelä, josta tuli joukkueen paras maalintekijä. Mestaruudesta kamppailivat lähinnä HJK ja Haka, mutta lopulta HJK voitti Veikkausliigan mestaruuden. Kausi päättyi tuplamestaruuteen, kun joukkue voitti cupin loppuottelussa AC Allianssin.
Kaudella 2004 HJK kärsi lukuisista loukkaantumisista, minkä lisäksi pelaajia siirtyi ulkomaille. Tämän vuoksi joukkue sijoittui viime vuosia huonommalle sarjasijoitukselle, kuudenneksi. Talvella 2004 HJK osti FC Jokerit ja teki seurasta farmijoukkueen, jonka nimeksi tuli Klubi 04. Seuraavalla kaudella joukkuetta jouduttiin nuorentamaan, kun moni pelaajista lopetti pääsarjauransa. Tällöin muun muassa Markus Halstin, Perparim Hetemaj'n ja Veli Lammen vastuu kasvoi. HJK aloitti kauden hyvin ja pelasi seitsemäntoista ensimmäistä ottelua tappioitta. Loppukautena vauhti hiljeni ja tuloksena oli SM-hopea.
HJK vahvisti joukkuettaan vanhoilla pelaajilla kauteen 2006 lähdettäessä. Farid Ghazin, Antti Pohjan ja Mika Nurmelan johdolla seura kiri loppukautena hopealle Tampere Unitedin voitettua sarjan. Kauden päätteeksi HJK voitti yhdeksännen cup-mestaruutensa. Vuonna 2007 HJK juhli satavuotisjuhlakauttaan. Ghazin ja Pohjan lähdettyä joukkueesta poistuivat maalintekijät ja huonosti sujuneen kauden johdosta Armstrong erotettiin syyskuussa 2007. Hänen tilalleen tuli kuukaudeksi Aki Hyryläinen, joka korvattiin vielä Antti Muurisella. Joukkue sijoittui lopulta seitsemänneksi, mikä oli seuran siihenastisen historian huonoin sijoitus Veikkausliiga-ajalla.
Seura ei palannut vielä seuraavalla kaudella mitaleille, vaikka HJK:hon palasi monia entisiä pelaajia. Joukkue oli pitkään sarjan kärkipaikoilla, kunnes putosi syyskaudella neljänneksi.
Kauden 2008 päätteeksi seura paljasti hankkineensa Valeri Popovitšin riveihinsä. Myös Sebastian Sorsalla, Pyry Kärkkäsellä ja Aki Riihilahdella vahvistunut seura palasi kuuden vuoden tauon jälkeen Suomen-mestariksi kaudella 2009.
Historia > Mestaruusputki 2010-luvun vaihteessa

Mestaruuden myötä HJK oli ennakkosuosikki kaudella 2010. Joukkueen runko pysyi kasassa, vaikka Popovitš lopetti uransa. HJK johti kautta alusta loppuun yhtä pelikierrosta lukuun ottamatta ja seura juhli 23:tta Suomen-mestaruutta. HJK pääsi Eurooppa-liigassa play-off-kierrokselle, ja kauden jälkeen Muurisen valmentajasopimusta jatkettiin.
Veikkausliiga-kaudella 2011 HJK voitti kolmannen Suomen-mestaruutensa perättäin. Seura voitti kauden aikana 26 ottelua ja hävisi ainoastaan neljä kertaa. Myös seuraavalla kaudella HJK voitti Suomen-mestaruuden ennen FC Interiä. Kauden päätteeksi seuran pitkäaikainen päävalmentaja Antti Muurinen siirtyi sivuun ja uudeksi päävalmentajaksi palkattiin Sixten Boström. Lisäksi joukkuetta vahvistettiin Mikael Forssellilla sekä Teemu Tainiolla. HJK osallistui Mestarien liigan karsintaan, jossa se pelasi karsintaottelut Nõmme Kaljua vastaan. Joukkue hävisi otteluparin yhteismaalein 1–2. Seura päätti kauden kotimaassa kuitenkin viidenteen perättäiseen Suomen-mestaruuteen.
HJK:n ensimmäinen jalkapallojoukkue vuonna 1907.
HJK:n ensimmäisen Suomen-mestaruuden voittanut jalkapallojoukkue vuonna 1911.
Jääkiekko-ottelu Ilves–HJK vuonna 1949.
HJK:n vuoden 1964 jalkapallojoukkue.
Aki Riihilahti oli yksi Mestarien liigassa pelanneista HJK:n pelaajista.
KuPS–HJK kaudella 2008.
Bävern-luokka

| Bävern-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  422 t (standardi) 650 t (sukelluksissa)
Pituus:  57,0 m
Leveys:  5,8 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  2-akselinen 2 x 6-sylinteristä Atlas SN -dieselmoottoria 2 100 hv 2 x sähkömoottoria 520 shp
Nopeus:  15,2 solmua (pinnalla) 8,2 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  31
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 45,7 cm M/15 torpedoputkea 1 x 75 mm kan M/16
Bävern-luokka oli Ruotsin merivoimien kolmen 1921 valmistuneen sukellusveneen muodostama alusluokka.
Alukset

Kaksirunkoiset alukset valmistettiin bremeniläiseltä AG Weseriltä hankitun lisenssin mukaan. Näin saatiin siirrettyä Ruotsiin saksalaista sukellusveneosaamista. Luokka sai kuitenkin vaikutteita ranskalaisesta Labeuf-tyypistä ja siinä oli sylinterimäinen ruuvipotkuri. Aluksella oli kahdeksan torpedoa ja sen toimintasäde oli noin 580 merimailia.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Bävern | Kockums | 1916 | 5. maaliskuuta 1921 | 28. kesäkuuta 1921 | poistettu alusluettelosta 6. lokakuuta 1944 |
| HMS Illern | Karlskronan laivastontelakka | 1916 | 30. kesäkuuta 1921 | 28. marraskuuta 1921 | poistettu alusluettelosta 8. lokakuuta 1943 |
| HMS Uttern | Karlskronan laivastontelakka | 1916 | 25. heinäkuuta 1921 | 11. joulukuuta 1921 | poistettu alusluettelosta 6. lokakuuta 1944 |
C-luokka (hävittäjä, 1943)

C-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston viiden alaluokan muodostama hävittäjäluokka. Alaluokkiin, joita olivat Ca-, Ch-, Co- ja Cr-luokat, kuului kaikkiaan 32 alusta ryhmiteltyinä kahdeksan aluksen 11., 12., 13. ja 14. hätälaivueeksi (engl. Emergency Flotilla). Viides Ce-luokka peruutettiin kokonaisuudessaan, jotta Weapon-luokka saatiin tuotantoon.
HMS Bygve

| HMS Bygve |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Tukholman laivastontelakka
Laskettu vesille:  3. joulukuuta 1888
Palveluskäyttöön:  25. kesäkuuta 1889
Poistui palveluskäytöstä:  12. lokakuuta 1923
Tekniset tiedot
Uppouma:  45 t
Pituus:  31,5 m
Leveys:  3,6 m
Syväys:  2,0 m
Koneteho:  1 x 3-sylinterinen höyrykone, 460 ihp
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  14
Aseistus
Aseistus:  2 x 35,6 cm M/88 torpedoputkea 1 x 25 mm dbl ksp M/84
HMS Bygve (runkonumerot 71 ja V11) oli Ruotsin laivaston Bygve-luokan torpedovene, joka luokiteltiin vuonna 1915  yhteysalukseksi.
Valmistus

Alus tilattiin Tukholmasta laivastontelakalta ja se laskettiin vesille 3. joulukuuta 1888. Alus liitettiin laivastoon 25. kesäkuuta 1889.
Palvelus

Alus nimettiin Minbåt N:o 71:ksi jo palvelukseen otettaessa. Vuonna 1915 alus luokiteltiin rannikkotykistön yhteysalukseksi Vedettbåten N:r 11 runkonumerolla V11. Aluksen ainoana aseistuksena oli tällöin 37 millimetrin kanuuna M/98B. Vuonna 1916 alus oli puolueettomuusvalvonnassa, ja se yllätti Grisslehamnin edustalla Saksan keisarikunnan laivaston  sukellusveneen UB-20, joka oli vallannut ruotsalaisen höyryaluksen. Alus poistettiin palveluksesta 12. lokakuuta 1923.
Buurimonnit

| Buurimonnit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Buurimonnit  Austroglanididae  Mo, 1991
Katso myös
   Buurimonnit Wikispeciesissä   Buurimonnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Buurimonnit (Austroglanididae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Afrikan eteläosista.
Lajit ja anatomia

Buurimonnien heimoon kuuluu 1 suku ja 3 lajia. Lajit ovat buurimonni (Austroglanis sclateri), A. barnardi ja A. gilli. Kooltaan heimon kalat ovat pienehköjä, noin 8–30 cm:n pituisia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia kaloja, joilla on lyhyehkö selkäevä ja kookas rasvaevä. Selkäevässä ja rintaevissä on vahva piikki. Buurimonnilajeilla on kuonossa 3 paria viiksisäikeitä. Aikaisemmin tämän heimon lajien katsottiin kuuluvan juovamonnien (Bagridae) heimoon.
Levinneisyys ja elintavat

Buurimonnilajeja tavataan Eteläisestä Afrikasta Olifants-joesta ja Oranjejoesta ja niiden sivujoista. Ne viihtyvät erityisesti kirkkaassa nopeastivirtaavassa vedessä. Niiden ravintoa ovat pienet kalat, vesihyönteiset ja muut selkärangattomat vesieläimet.
Budokwai

| Budokwai ry |
| --- | --- |
Perustettu:  16. elokuuta 1962
Toimiala:  urheiluseura
Kotipaikka:  Turku
Aiheesta muualla
[www.budokwai.fi Sivusto]
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Turun Budokwai on suomalainen kamppailulajeja edustava urheiluseura.
Budokwain historia

Turun Budokwain juuret ovat alun perin judossa, vuonna 1962 perustetussa Turun Judoseuran sekä AJK:n (Turun Akateeminen Judokerho) yhdistyessä syntyi Turkuun budoseura, jossa harjoiteltavina lajeina oli judo, karate ja aikido. Budokwain nimi valittiin yhdistymisen yhteydessä käydyllä nimikilpailulla. Syntynyt Budokwai edusti laajasti itämaisia kamppailulajeja Turussa.
Budokwain Karate

Karatejaoston tyylisuunta on Wadoryu.
Budokwain Karate > Karate-väkeä erkani emoseurasta

Vuonna 1976 Ilpo Jalamo erosi Budokwain karatejaoksesta. Jalamo perusti oman seuran ja dojon, Shaolinin, joka on yhä Turun aktiivisimpia seuroja.
Vuonna 1979 Rolf Koivumäki erosi Budokwain karatejaoksesta. Koivumäki ja Jalamo perustivat oman karateseura Sankukain.
Budokwain judo > Judokai perustettiin

Vuonna 1981 Mikko Seppälä erkani Budokwaista ja perustaa Judoseura Judokain, johon Budokwain judojaos yhdistyi vuonna 1999 ja seuran judojaosto lakkautettiin.
Budokwai aikido

Aikido rantautui Suomeen vuonna 1970, jolloin Ruotsissa asuva japanilainen aikido-opettaja Toshikazu Ichimura-sensei 6. dan piti ensimmäisen aikidonäytöksen Turun työväenopistolla. Opettajan toi Suomeen Ruotsissa harjoitellut suomalainen Trygve Forssten.
Aikidotoiminta virisi Nummen koululla Turun Akateemisen Judoseuran harjoituksissa heti Ichimura-sensein vierailunäytöksen jälkeen jo kesällä 1970. Mukana olivat silloin mm. Kai Pelkonen ja Esa Virtanen. Keväällä 1971 Ichimura-sensein ruotsalainen oppilas Bertil Andersson kävi pitämässä ensimmäisen aikidokurssin Turun Akateemisen Judoseuran judokoille. .
Kun Budokwai ry perustettiin helmikuussa 1972, alkoi seurassa judon ja karaten lisäksi myös aikidotoiminta. Yksi Budokwain perustajajäsen Kai Pelkonen muutti Kuopioon 1972 ja aloitti aikido-opetuksen siellä aluksi Kuopion judoseuraan perustamassaan aikidojaostossa. Vuonna 1980 hän oli mukana perustamassa Kuopion Aikidoseura Tenchikania ja toimi alussa sen puheenjohtajana. Ichimura-sensei vieraili opettamassa aikidoa Suomessa aina vuoden 1986 joulukuuhun saakka, jolloin hän vetäytyi aikidon opettamisesta ja palasi Japaniin.
Budokwaissa aikidotoimintaa ohjasivat mm. ensimmäisellä peruskurssilla mukana ollut Esa Virtanen. Muita ”vanhemman polven” aikidopioneereja olivat Hannu Strömmer, joka myöhemmin muutti Helsinkiin. Muita 1970- ja 1980-luvun tärkeitä turkulaisia vaikuttajia olivat Veikko Pöyhönen, Pertti Akkanen, Pentti Ruuskanen ja Maiju Louko.
Budokwai ry:n aikidojaosto toimi Ichimura-sensein leirien aktiivisena järjestäjänä. Myös normaali seuratoiminta oli hyvin vilkasta. Budokwai aikido järjesti harjoituksia aluksi koulujen voimistelusaleissa, niihin lukeutuivat Nummen koulu, Martin koulu, Sepänkadun sali ja Kupittaan koulu, sekä myöhemmin kaupungin judosalissa Sorsatiellä aina 1990-luvun alkuun saakka.
Budokwai aikido > Turku Aikikai perustettiin

Petteri Silenius erkani Budokwaista vuonna 1991 ja perusti Turku Aikikain, johon suurin osa Budokwain aikidokista siirtyy vuonna 1993. Budokwain aikidojaos kuitenkin säilyi, joskin aiempaa pienempänä.
Budokwai Taekwondo

Vuonna 1990 Korealainen taekwondo tuli uutena Budokwaihin lajiksi. Turkuun perustettiin Turku Taekwondo Team, johon liittyi budokwaista pääasiassa lajin aktiivikilpailijoita. Osa Taekwondon kilpailijoista erkani Budokwaista perustaen uuden seuran Turku Taekwondo Teamin, joka yhdistyi takaisin Budokwaihin vuonna 2000.
Aiheesta muualla

Budokwain kotisivut
Budokwain historian eri vaiheita
Budokwain judonäytös Banzain kanssa 28.7.1973 unikeonpäivän tapahtumien yhteydessä Naantalissa
Budokwain harrastajia.
Butyynidioli

| Butyynidioli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  But-2-yyni-1,4-dioli
CAS-numero:  110-65-6
PubChem CID:  8066
SMILES:  C(C#CCO)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H6O2
Moolimassa:  86,088 g/mol
Sulamispiste:  57,5 °C
Kiehumispiste:  238 °C
Tiheys:  1,114 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 3740 g/l (25 °C)
Butyynidioli eli 1,4-butyynidioli (C4H6O2) on tyydyttymättömiin dioleihin eli dialkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään muiden orgaanisten yhdisteiden valmistukseen ja apuaineena metallurgiassa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa butyynidioli on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Butyynidioli liukenee erittäin hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin. Poolittomiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin se ei juurikaan liukene. Butyynidioli reagoi tavanomaisten alkoholien ja alkyynien tavoin. Yhdiste muodostaa estereitä reagoidessaan karboksyylihappojen kanssa. Se voidaan hapettaa butyynidialdehydiksi tai butyynidikarboksyylihapoksi ja kolmoissidos voidaan pelkistää vedyttämällä kaksois- tai yksöissidokseksi. Butyynidioli muodostaa hitaasti polymeerejä. Yhdiste on ärsyttävää ja vaikuttaa ihoon, silmiin ja hengitysteihin. Yhdiste on lievästi myrkyllistä maksalle, munuaisille ja verelle..