stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
An Giang
Historia

An Giangia asuttivat ensin vietnamilaiset siirtolaiset, jotka muuttivat pohjoisesta etsiessään uutta asuinpaikkaa. Uskotaan, että se oli Óc Eo-kulttuurin tärkeä keskus sen hyvän sijainnin ansiosta. An Giang tunnetaan sen silkkituotannosta. Siitä tuli maakunta vuonna 1832. An Giangissa asuu useita etnisiä vähemmistöjä, joista suurin on krom-khmerit. Maakunnan alueella tapahtui Ba Chúcin verilöyly huhtikuussa 1978. Tuolloin punaiset khmerit aloittivat hyökkäyksensä Vietnamin rajalle ja tappoivat yli 3000 ihmistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta An Giang Wikimedia Commonsissa
An Giangia ylhäältäpäin katsottuna
Aletschhorn

Aletschhorn
Aletschhornin itäpuoli
| --- | --- |
Sijainti:  Valais,  Sveitsi
Vuoristo:  Bernin Alpit
Korkeus merenpinnasta:  4 193 m
Prominenssi:  1 043  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Aletschhorn on Bernin Alpeilla Sveitsissä sijaitseva 4 193 metriä korkea vuorenhuippu. Se on Bernin Alppien toiseksi korkein huippu. Vuori sijaitsee Jungfraun–Aletschin alppialueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Ensimmäisen kerran sen huipulle nousivat Francis Tuckett, JJ Bennen, P. Bohren ja Victor Tairraz vuonna 1859.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aletschhorn Wikimedia Commonsissa
Aletschhorn Camptocamp.org. (ranskaksi)
Yli 4000 -metriset Alppien vuoret
| --- | --- |
Massif des Écrins:  Barre des Écrins (4 102 m) · Dôme de Neige des Écrins (4 015 m)
Gran Paradison massiivi:  Gran Paradiso (4 061 m)
Mont Blancin massiivi:  Mont Blanc (4 811 m) · Mont Blanc de Courmayeur (4 748 m) · Picco Luigi Amedeo · Mont Maudit (4 465 m) · Dôme du Goûter (4 304 m) · Lenzspitze · Mont Blanc du Tacul (4 248 m) · Grand Pilier d’Angle · Punta Walker (Grandes Jorasses) (4 208 m) · Punta Whymper (Grandes Jorasses) (4 184 m) · Aiguille Verte (4 122 m) · Aiguille du Diable · Aiguille Blanche de Peuterey (4 112 m) · Punta Croz (Grandes Jorasses) (4 110 m) · Punta Carmen · Grande Rocheuse (4 102 m) · Punta Médiane · Punta Chaubert · Mont Brouillard · Aiguille de Bionnassay (4 066 m) · Punta Marguerite (Grandes Jorasses) (4 065 m) · Corne du Diable · Punta Hélène (Grandes Jorasses) (4 045 m) · Aiguille du Jardin (4 035 m) · Dôme de Rochefort (4 015 m) · Dent du Géant (4 013 m) · Punta Baretti (4 013 m) · Aiguille de Rochefort (4 001 m) · Les Droites (4 000 m)
Valais’n Alpit:  Dufourspitze (4 638 m) · Nordend (4 609 m) · Zumsteinspitze (4 563 m) · Signalkuppe (4 554 m) · Zinalrothorn · Dom (4 545 m) · Lyskamm Oriental (4 527 m) · Weisshorn (4 506 m) · Täschhorn (4 491 m) · Lyskamm Occidental (4 479 m) · Matterhorn (4 478 m) · Parrotspitze (4 432 m) · Dent Blanche (4 364 m) · Ludwigshöhe (4 341 m) · Nadelhorn (4 327 m) · Corno Nero (4 322 m) · Grand Combin de Grafeneire · Stecknadelhorn · Castor (4 230 m) · Piramide Vincent (4 215 m) · Hohberghorn · Alphubel (4 206 m) · Rimpfischhorn (4 199 m) · Strahlhorn · Grand Combin de Valsorey · Dent d’Hérens (4 171 m) · Breithorn Occidental (4 164 m) · Breithorn Central · Bishorn (4 153 m) · Grand Combin de la Tsessette (4 135 m) · Breithorn Oriental · Breithornzwillinge (4 106 m) · Pollux (4 092 m) · Roccia Nera (4 075 m) · Ober Gabelhorn (4 073 m) · Punta Giordani (4 046 m) · Dürrenhorn (4 035 m) · Weissmies (4 031 m) · Allalinhorn (4 027 m) · Lagginhorn (4 010 m)
Bernin Alpit:  Finsteraarhorn (4 274 m) · Aletschhorn (4 182 m) · Jungfrau (4 166 m) · Mönch (4 105 m) · Schreckhorn (4 080 m) · Gross Fiescherhorn (4 049 m) · Gross Grünhorn (4 043 m) · Lauteraarhorn (4 042 m) · Hinter Fiescherhorn (4 025 m)
Berninan Alpit:  Piz Bernina (4 049 m)
Andy Kirk (muusikko)

Andy Kirk (28. toukokuuta 1898 Newport, Kentucky – 11. joulukuuta 1992 New York, New York) oli yhdysvaltalainen jazz-tuubansoittaja ja -bassosaksofonisti.
Kirk oli menestyksekäs big band -johtaja 1930–1940-luvuilla. Hän aloitti soittamisen Denverissä George Morrisonin yhtyeessä vuonna 1918. Vuonna 1925 hän muutti Dallasiin, jossa hän soitti Terrence Holderin Dark Clouds of Joyn kanssa. Vuonna 1929 Kirk aloitti tämän yhtyeen johtamisen, ja yhtyeen uudeksi nimeksi tuli Andy Kirk's Twelve Clouds of Joy. Toiminta siirtyi Kansas Cityyn. Yhtye levytti vuosina 1929–1930 muiden muassa Mary Lou Williamsin, Claude Williamsin ja Edgar Battlen kanssa. Levytyksiä ei tämän jälkeen muutamaan vuoteen julkaistu, mutta vuonna 1936 yhtye siirtyi New Yorkiin ja julkaisi hitin "Until the Real Thing Comes Along", jolla laulaa Pha Terrell. Tulevina vuosina Kirk teki yhteistyötä Dick Wilsonin, Floyd Smithin, Don Byasin, Harold Bakerin, Howard McGheen, Jimmy Forrestin, Fats Navarron ja Charlie Parkerin kanssa. Mary Lou Williams kuitenkin oli sekä solistina että sovittajana merkittävin yhtyeen kanssa esiintynyt muusikko.
Vuonna 1948 Kirk hajotti yhtyeensä. Yhteenpalaaminen tapahtui kuitenkin vielä vuonna 1956. Kirk toimi myöhempinä vuosinaan muun muassa hotellin johdossa.
Anti

Anti voi tarkoittaa eri asioita:
anti-, etuliite sanoissa, joilla viitataan jonkin estämiseen tai kieltämiseen, esimerkiksi antiteesi = vastakohta, vastaväittämä. Uuden Testamentin kreikassa anti= vastaan, vastakkainen, jonkin sijaan (esim. antikristus)
ANTI, Android Network Toolkit
ANTI-, Yhdysvaltalainen levy-yhtiö
Anti, Rihannan albumi vuodelta 2016
ANTI – Contemporary Art Festival
Anti II, toisen maailmansodan aikainen ilmatorjuntapanssarivaunu.
Anti-Teatteri, suomalainen elokuvaryhmä
Anti, sukunimenä:
Michael Anti (s. 1964), yhdysvaltalainen kivääriampuja
Anastasija Pavljutšenkova

| Anastasija Pavljutšenkova |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1991 (ikä 33)
Kansalaisuus:   Venäjä
Tennispelaaja
Pituus:  177 cm
Paino:  72 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  joulukuu 2005–
Palkintorahat:  14 458 539 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  13. (4.7.2011)
Turnausvoittoja:  12
Voitot/tappiot:  510–352
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  puolivälierät (2017, 2019)
Ranskan avoimet:  finaali (2021)
Wimbledon:  puolivälierät (2016)
Yhdysvaltain avoimet:  puolivälierät (2011)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  21. (16.9.2013)
Turnausvoittoja:  5
Voitot/tappiot:  241–171
Aiheesta muualla
www.anastasiapavlyuchenkova.ru
ITF
WTA
Anastasija Sergejevna Pavljutšenkova (ven. Анастасия Сергеевна Павлюченкова, s. 3. heinäkuuta 1991 Samara) on venäläinen tennispelaaja.
Tennisura > Junioriura

Pavljutšenkova voitti juniorisarjassa kolme kaksinpelin ja neljä nelinpelin Grand Slam -turnausta. Hän voitti Australian avoimissa 2006 tyttöjen kaksinpelin loppuottelussa Caroline Wozniackin. Hän voitti samassa turnauksessa myös nelinpelin mestaruuden Sharon Fichmanin kanssa, kuten Ranskan avoimissakin. Saman vuoden Yhdysvaltain avointen kaksinpelin finaalissa Pavljutšenkova kukisti Tamira Paszekin ja voitti lisäksi nelinpelin mestaruuden parinaan Alisa Kleibanova. Australian avoimissa 2007 Pavljutšenkova voitti kaksinpelin loppuottelussa Madison Brenglen. Saman vuoden Yhdysvaltain avoimissa hän voitti tyttöjen nelinpelin yhdessä Urszula Radwańskan kanssa.
Tennisura > Ammattilaisura

Pavljutšenkova pelasi ensimmäiset ITF-tason ammattilaisturnauksensa vuonna 2005. Seuraavana vuonna hän debytoi WTA-kiertueella sekä voitti yhden ITF-tason kaksinpeli- ja kaksi nelinpeliturnausta. Hän selviytyi pääsarjaan Wimbledonissa 2007, mutta putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella. Saman vuoden Australian ja Yhdysvaltain avoimissa hän jäi karsintaan.
Pavljutšenkova nousi 2008 maailmanlistalla 50 parhaan joukkoon. Hän selviytyi Wimbledonissa kolmannelle kierrokselle, Ranskan ja Yhdysvaltain avoimissa toiselle kierrokselle ja putosi karsinnoissa Australian avoimissa. Hän voitti ensimmäisen WTA-kiertueen nelinpeliturnauksensa kukistettuaan parinsa Sorana Cîrstean kanssa Fesin turnauksen loppuottelussa Alisa Kleibanovan ja Jekaterina Makarovan 6–2, 6–2.
Pavljutšenkova eteni 2009 Indian Wells Mastersissa välieräotteluun, jonka hävisi Ana Ivanovićille 2–6, 3–6. Ranskan avoimissa hän karsiutui kolmannella kierroksella ykkössijoitetulle Dinara Safinalle. Wimbledonissa hän putosi toisella kierroksella, Australian ja Yhdysvaltain avoimissa ensimmäisellä kierroksella.
Pavljutšenkova saavutti ensimmäiset WTA-kiertueen kaksinpelimestaruutensa 2010. Hän voitti Monterreyn turnauksen loppuottelussa Daniela Hantuchován 1–6, 6–1, 6–0 ja Istanbulin finaalissa Jelena Vesninan 5–7, 7–5, 6–4. Cincinnatin turnauksessa hän selviytyi välieriin. Australian avoimissa hän karsiutui toisella kierroksella. Ranskan avoimissa hän hävisi kolmannella kierroksella ykkössijoitetulle Serena Williamsille 1–6, 6–1, 2–6 ja Wimbledonissa samalla kierroksella Caroline Wozniackille. Yhdysvaltain avoimissa hän eteni neljännelle kierrokselle. Kauden päätteeksi hän oli maailmanlistalla 21:s.
Pavljutšenkova voitti 2011 uransa toisen WTA-kiertueen nelinpelimestaruuden kukistettuaan Brisbanen turnauksen loppuottelussa parinsa Alisa Kleibanovan kanssa Klaudia Jansin ja Alicja Rosolskan 6–3, 7–5. Saman turnauksen kaksinpelissä Pavljutšenkova eteni välieriin. Australian avoimissa hän hävisi kolmannella kierroksella Iveta Benešoválle. Hän saavutti uransa parhaan rankingsijoituksen oltuaan 31. tammikuuta sijalla 14. Maaliskuussa Pavljutšenkova otti kolmannen turnausvoittonsa, kun hän voitti Monterreyn finaalissa Jelena Jankovićin. Ranskan avoimissa Pavljutšenkova eteni puolivälieriin asti. Turnauksen neljännellä kierroksella hän voitti kolmanneksi sijoitetun Vera Zvonarjovan. Puolivälierissä hän hävisi hallitsevalle mestarille, Francesca Schiavonelle luvuin 6–1, 5–7, 5–7. Ranskan avoimissa 2021 Pavljutšenkova eteni finaaliin, jonka hävisi Barbora Krejcikovalle. Wimbledonissa hän putosi toisella kierroksella. Yhdysvaltain avoimissa Pavljutšenkova voitti kolmannella kierroksella Jelena Jankovićin ja neljännellä Francesca Schiavonen, kunnes hävisi puolivälierissä Serena Williamsille.
André Kouprianoff

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  André Kouprianoff Innsbruckin olympialaisissa 1964. |  André Kouprianoff Innsbruckin olympialaisissa 1964. |  André Kouprianoff Innsbruckin olympialaisissa 1964. |  |
Maa:   Ranska
Miesten pikaluistelu
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Davos 1960 | yhteispisteet |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1962 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Helsinki 1961 | yhteispisteet |  |
André Kouprianoff (19. lokakuuta 1939 Pariisi, Ranska) on Ranskaa edustanut pikaluistelija, jonka menestysvuodet olivat 1960-luvun alussa. Hänen vanhempansa olivat Ranskaan muuttaneita venäläispakolaisia ennen toista maailmansotaa.
Kouprianoff esiintyi ensimmäisen kerran kansainvälisillä areenoilla Oslossa vuoden 1960 EM-kisoissa. Kaksi viikkoa myöhemmin Davosin MM-kisoissa hän teki todellisen yllätyksen ja otti Neuvostoliiton Boris Steninin jäljellä MM-hopeaa. Kolme viikkoa myöhemmin Squaw Valleyn talviolympialaisissa hänen paras sijoituksensa oli 1 500 metrin kahdeksas sija. Hän oli 5 000 metrillä yhdeksäs, 10 000 metrillä 11. ja pikamatkalla eli 500 metrillä 15.
Kouprianoffin kansainvälinen menestys ei jäänyt Oslon MM-hopeaan, vaan hän saavutti vuoden 1961 EM-kisoissa Helsingissä EM-pronssia ja seuraavana vuonna Oslossa EM-hopeaa. MM-kisoissa hän ei enää pystynt uusimaan mitalisijaansa, mutta oli kuitenkin neljäs vuoden 1961 MM-kisoissa Göteborgissa. Seuraavana vuonna hän sijoittui kahdeksanneksi Moskovan vuoden 1962 MM-kisoissa.
Vuoden 1962 jälkeen Kouprianoffin menestys hiipui. Hän ei päässyt vuoden 1963 EM-kisoissa 16 joukkoon. Olympiavuonna 1964 taso ei parantunut, ja olympiasijoitukset Innsbruckissa 1964 olivat vaatimattomat eli 500 metrillä 26., 1 500 metrillä 22. ja 10 000 metrillä 27. Sen jälkeen Kouprianoffin MM- ja EM-kisaedustukset päättyivät. Aivan yllättäen 34-vuotiaana vuoden 1973 koti-EM-kisoihin Grenobleen hän kuitenkin tuli saavuttamatta erityistä menestystä.
André Kouprianoff on vieläkin 50 vuotta uransa huippuvuosien jälkeen erityisasemassa, sillä hän on ainoa ranskalainen pikaluistelija, joka on saavuttanut MM- tai EM-menestystä.
Ennätyksiä

500 metriä 41,5
1 000 metriä 1.27,7
1 500 metriä 2.11,4
3 000 metriä 4.45,9
5 000 metriä 8.03,9
10 000 metriä 16.39,1
Alexandran suunnitelma

| Alexandran suunnitelma> Alexandra’s Project |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rolf De Heer
Käsikirjoittaja:  Rolf de Heer
Tuottaja:  Rolf de Heer, Antonio Zeccola, Julie Ryan & Domenico Procacci
Säveltäjä:  Graham Tardif
Kuvaaja:  Ian Jones
Pääosat:   Gary Sweet  Helen Buday 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Australia
Tuotantoyhtiö:  Wild Bunch
Levittäjä:  Palace Films and Cinemas Netflix
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  99 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alexandran suunnitelma (Alexandra’s Project) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Rolf De Heerin käsikirjoittama ja ohjaama australialainen elokuva.
Juoni

Steve, keski-ikäinen kahden lapsen isä (Gary Sweet), palaa töistä kotiin syntymäpäivänään ja löytää talon pimeänä ja tyhjillään. Hän huomaa, että nojatuoli, televisio ja videokasetti on asetettu valmiiksi häntä varten. Hän ryhtyy katselemaan vaimonsa Alexandran (Helen Buday) tekemää videota, joka aluksi näyttää vain syntymäpäivälahjaksi tarkoitetulta striptease-esitykseltä. Sitten Stevelle alkaa valjeta, että Alexandra on tehnyt videon kiduttaakseen häntä vuosia hautomiensa avio-ongelmien takia. Videolla Alexandra teeskentelee rintasyöpää, harrastaa seksiä naapurin kanssa ja kertoo ettei hän eivätkä lapset koskaan palaisi.
Anne Wibble

Anne Wibble (o.s. Ohlin, 13. lokakuuta 1943 – 14. maaliskuuta 2000) oli ruotsalainen poliitikko ja ekonomisti.
Wibble valmistui ekonomiksi Tukholman kauppakorkeakoulusta ja toimi siellä sittemmin opettajana. Hän aloitti poliittisen uransa 1980-luvulla edustaen Kansanpuoluetta, jonka kaikkien aikojen tunnetuimpia hahmoja hänen isänsä Bertil Ohlin oli. Wibble valittiin valtiopäiville vuonna 1985. Hän osoitti asiantuntemustaan erityisesti talouskysymyksissä, ja 1980-luvun lopun verouudistuksessa hän oli vahvasti mukana.
Vuonna 1991 Anne Wibble nousi Ruotsin valtiovarainministeriksi. Hänen vuoteen 1994 jatkunutta ministerikauttaan leimasivat lama ja sitä seurannut valtion julkisten menojen leikkaaminen.
Wibble toimi kansanedustajana vuoteen 1997. Tuolloin hän siirtyi Ruotsin teollisuusliiton Industriförbundetin pääekonomistiksi. Julkisuudessa hän puolusti voimakkaasti Ruotsin EMU-jäsenyyttä.
Anne Wibble kuoli maaliskuussa 2000 rintasyöpään.
Alexandra Smirnoff

Alexandra Smirnoff keskellä, istumassa Augusta ja Jetta Nyberg.
Alexandra Smirnoff (6. toukokuuta 1838 Vaasa – 25. syyskuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen pomologi ja hedelmänviljelyn uranuurtaja Suomessa. Hän on Suomessa ja Ruotsissa ainoa merkittävä hedelmänviljelytutkimusta tehnyt pomologi. Lisäksi hän Euroopan merkittävien pomologien joukossa ainoa nainen.
Smirnoffin vanhemmat olivat kauppias Michael Smirnoff ja Klara Johanna Lindeqvist. Hän kävi koulua Vaasassa ja opiskeli puutarhanhoitoa Viipurin pitäjän Saarelan kartanossa kreivitär Helena Alexandra Stewen-Steinheilin johdolla. Hän toimi ensin kreivitär Stewen-Steinheilin omistamassa Saarelan kartanossa ja opiskeli sitten Ruotsissa puutarhanhoitoa kuuluisan pomologin Olof Enerothin oppilaana, avustaen häntä Venäjän osalta teoksen Handbok i svensk pomologi laatimisessa. Smirnoff palasi Suomeen vuonna 1875. Suomessa hän työskenteli puutarhanhoidon hyväksi eri tavoin, matkusti ympäri maata ja julkaisi alan teoksia, kuten Några ord om trädfruktodling och dess framtida ordande i Finland (1892), joka myös suomennettiin. Vuodesta 1893 lähtien hän toimitti Koti ja Yhteiskunta -lehden kasvitarhaosastoa. Hänen päätyökseen jäi teoksen Handbok i svensk pomologi laajennettu ja uudistettu neliosainen laitos, joka julkaistiin 1896–1902.
Smirnoff toi Suomeen kestäviä venäläisiä omenapuulajikkeita. Tunnustukseksi ansiokkaasta toiminnasta hänelle myönnettiin valtion eläke vuonna 1907.
Suomennetut julkaisut

Om trädfruktodling i Finland jemte några praktiska råd för nybegynnare. Folkupplysningssällkapet, 1893.
Puuhedelmien viljelemisestä Suomessa sekä käytännöllisiä neuvoja vasta-alkaville. 1893.
Handbok i finsk Pomologi. 1894. (Teos sai hopeamitalin Pietarissa.)
Suomen pomologiian käsikirja. 1894. (Teos julkaistiin valtion kustannuksella.)
Handbok i trädgårdsodling för allmogehem. 1901–1904.
Käsikirja yksinkertaisessa puutarhanhoidossa. 1901.
Handbok i Sveriges pomologi. 1902. (Hän toimitti 5. osan ja teki siihen lisäyksiä.)
Handbok i perennblommors odling på fritt land. 1908.
Kukkaistarhan hoito: Käsikirja monivuotisten kukkakasvien viljelemisestä ulkosalla, ulkomaalaisten teosten mukaan. 1910.
Anne Veski

Anne Veski
Anne Veski (s. 27. helmikuuta 1956 Rapla) on virolainen populaarimusiikin laulaja. Hän on yksi tunnetuimmista virolaisista naislaulajista.
Veski valmistui Tallinnan teknillisestä yliopistosta vuonna 1978 ja opiskeli myös pianonsoittoa. Hän oli laulajana muun muassa Vitamiin-yhtyeessä ja aloitti soolouran vuonna 1984. Hän alkoi tehdä kansainvälisiä esiintymisiä muun muassa Sopotin laulufestivaaleilla. Suomessa Veski esiintyi Eppu Normaalin kanssa. Hän on laulanut myös venäjäksi ja saavuttanut suosiota sekä tunnustuksia Venäjällä. Veski osallistui muun muassa venäläiseen Pesnja goda -gaalaan. Vuonna 1984 hän sai Viron SNT:n kunniataiteilijan arvonimen. Vuonna 1986 hän esiintyi Juri Tšuljukinin ohjaamassa suomalais-neuvostoliittolaisessa elokuvassa Mikko iz Tampere prosit soveta.
Veski on pitänyt konsertteja myös Ukrainan kaupungeissa. Hän esiintyi vuonna 2015 Kiinassa ja teki esiintymisen Laula mu laulu -ohjelmassa, jossa hän muun muassa esitti rapyhtye Põhja-Tallinnin kappaleen ”Ma küsin endalt nõu”. Veskille myönnettiin vuonna 2014 Viron jokavuotisessa musiikkipalkintogaalassa elämäntyöpalkinto.
Veski oli aikoinaan naimisissa Jaak Veskin kanssa ja sai tämän kanssa Kerli-nimisen tyttären. Myöhemmin hän meni naimisiin Benno Beltšikovin kanssa. Beltšikov kuoli toukokuussa 2022. Venäjän aloitettua täysimittaisen hyökkäyksensä Ukrainaan helmikuussa 2022 Veski tuomitsi hyökkäyksen ja lopetti esiintymisen Venäjällä. Lehden Moskovski Komsomolets mukaan hän ei kuitenkaan lopettanut laulamista venäjän kielellä. Sama venäläinen lehti esitti virolaisia ja ukrainalaisia nationalisteja kohtaan syytöksen Veskin häiritsemisestä.
Alexandra du Bois

Alexandra du Bois (s. 1981 Virginia Beach, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen teoksiaan on esitetty konserttisaleissa viidessä maanosassa.
Du Bois valmistui musiikin kandidaatiksi Indianan yliopiston Jacobs School of Musicissa ja maisteriksi Juilliard Schoolista. Filosofian tohtorin arvon hän sai Stony Brookin yliopistosta. Hän on soittanut lapsesta saakka viulua. Virginian maaseudulle muutettuaan hän alkoi saada innoitusta luonnon äänistä, ja se on vaikuttanut hänen sävellystyöhönsä. Hänellä on ollut useita residenssejä, ja häneltä on tilannut sävellyksiä muiden muassa Pariisin Institute Curie. Tuotantoa on julkaissut levytettynä Harmonia Mundi, ja levyttäjien joukossa on Kronos Quartet. Du Bois on asunut Manhattanilla vuodesta 2005. Hän on Broadcast Music Incorporatedin jäsen.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Anne Vuori-Kemilä

Anne Vuori-Kemilä (s. 1958) on suomalainen kirjailija ja entinen mielenterveysalan ammattilainen, jonka esikoisteosTaivas ilman reunoja. ilmestyi vuonna 2018. Hänen toinen teoksensa Mustaa jäätä oli vuoden 2020 Finlandia-palkintoehdokkaana. Kolmas, tosipohjainen romaani Maahan viilletty raja ilmestyi 2023.
Agudat

Kaleta-festivaali on agudojen 1830-luvulla synnyttämä festivalitraditio Beninissä.
Agudat (myös agoudat tai amarot tai "brasilialaiset" ) ovat Länsi-Afrikan entisiä paluumuuttajaorjia, brasilialaisten ja portugalilaisten orjakauppiaiden jälkeläisiä, sekä näiden molempien ryhmien pitämien orjien jälkeläisiä, jotka myöhemmin sulautuivat heihin. Nigeriassa heitä kutsutaan saroiksi. Agudat ovat katolisia ja muslimeita, sekä perinteisten uskontojen, kuten orishan ja vodunin harjoittajia. Vuonna 2013 Agudoja arvioitiin olevan 5–10 prosenttia Beninin väestöstä.
Paluumuuttajat

Afrikasta lähtöisin olevia palasi Länsi-Afrikkaan 1820-luvulta 1890-luvulle. Afrikkaan palasi orjien jälkeläisiä, jotka olivat afrobrasilialaisten lisäksi afrokuubalaisia, afroamerikkalaisia, afrokanadalaisia (vapautettuja orjia Nova Scotiasta) ja sierraleonelaisia (sarot). Suurimpia ryhmiä olivat afrobrasialaiset ja sarosit.
Sana aguda tarkoittaa jorubaksi ”katolista”, luultavasti siksi, että enemmistö heistä oli katolisia.
Saapuessaan Afrikkaan useimmat brasilialiset olivat olivat kristittyjä, europpalaistuneita ja suhteellisen hyvin koulutettuja. Tämän takia heidän roolinsa oli tärkeä aluksi muun muassa Togon poliittisessa elämässä, mutta heidän merkityksensä väheni myöhemmin. Brasilialaiset ovat kuitenkin mukana valtion virkamiesten ja vapaiden ammatinharjoittajien korkeimmilla tasoilla.
Transatlanttinen orjakauppa

Amerikkaan vietiin arviolta yhteensä lähes 11 miljoonaa afrikkalaista orjina vuosina 1500–1866. Heistä noin viisi miljoonaa orjaa päätyi Brasiliaan. Orjarannikolta Benininlahdelta vietiin Brasiliaan noin 900 000 orjaa.
Eri alkuperistä lähtöisin olevia brasilalaisia, valkoisia orjakauppiaita, mulatteja ja vapautettuja orjia asettui Afrikkaan. Paluumuutto vilkastui Bahian orjakapinoiden jälkeen 1830-luvun lopulla. Monet asettuivat asumaan muun muassa Anéhoon tai Agouéen.
Afrobrasilialainen kulttuuri > Tavat, kieli ja uskonnot

Agudat erottuivat paikallisesta väestöstä harjoittamalla afrikkalais-amerikkalaisia tapoja, kieltään ja uskontojaan, kuten candombléa ja katolilaisuutta. Heillä on usein portugalin- ja espanjankielisiä nimiä. Monet agudat olivat myös muslimeja, jotka toivat islamilaisia vaikutteita Dahomeyhin.
Afrobrasilialainen kulttuuri > Musiikki ja esitystaide

Afrobrasilialaisten vaikutus ilmenee monien perheiden sukunimissä, ruokakulttuurissa ja kansanjuhlissa.
Agudat toivat mukanaan Samba da show -tanssin ja Samba-rummun Afrikkaan. Eteläbeniniläinen Kaleta-traditio on peräisin brasilailaisilta paluumuuttajilta 1830-luvulta. Cotonoussa ja Porto-Novossa vietetään paikallisten  brasilalaisten järjestämiä burrinha-festivaaleja.
Afrobrasilialainen kulttuuri > Arkkitehtuuri

Agudat toivat mukanaan afrobrasilialaisen arkkitehtuurin Länsi-Afrikkaan. Monet paluumuuttajista olivat käsityöläisiä ja rakentajia, jotka toivat mukanaan Brasiliassa opittuja taitojaan. Afrobrasilialaisen arkkitehtuurin tunnusmerkkejä ovat tiilirunko, kaari-ikkunat ja ovet, sekä puiset ikkunaluukut. ”Brasilialaisissa” taloissa on usein kaksi kerrosta ja veranta. Koristeissa on usein vaikutteita paikallisesta yhteisöstä.
Afrobrasilialaiset rakensivat muun muassa kirkkoja ja moskeijoita, kouluja, valtion residenssejä ja elokuvateattereita.
Tyylissä kolme pääsuuntaa, perinteinen joruba-arkkitehtuuri, lusobrasilialainen (portugalin brasilialainen) barokki ja afrobrasilialainen. Tyyli ei ollut yhtenäinen, se kehittyi usean sukupolven aikana.
Afrobrasilalainen arkkitehtuuri on uhanalainen. Rakennukset ovat usein näyttäviä jopa ränsistyneinä. Afrobrasilalaisen arkkitehtuurin tuhoutumiseen on kiinnitetty huomiota. Esimerkiksi Lagosin brasilialaiskortteleissa Camposin alueella suurin osa siitä on tuhoutumassa tai jo tuhottu.
Eräs afrobrasilalaisen arkkitehtuurin helmiä on Porto-Novon Suuri moskeija, jossa on keramiikkalaatoitettu minareetti, moniväriset seinät ja suuri, kaiverrettu puuovi. Muun Porto-Novon afrobrasilialaisen arkkitehtuurin tavoin se oli vuonna 2016 julkaistun artikkelin mukaan luhistumistilassa.