stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
São Jorge (juusto)

Juustoa pakkauksessaan.
Juustosiivu.
São Jorge on portugalilainen Azorien São Jorgen saarelta lähtöisin oleva lehmänmaitojuusto.
São Jorge-juusto mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1574. Juuston valmistuksen mahdollinen aloittaja oli flanderilainen Wilhelm van der Haegen, joka käytti sittemmin nimeä Guilherme da Silveira. São Jorge soveltui hyvin laidunmaaksi hedelmällisen vulkaanisen maaperänsä ja leudon ilmastonsa ansioista. Karjankasvatus saarella kasvoi huomattavasti 1870-luvulla, jolloin suurin osa saaren maatalouskelpoisesta maasta muutettiin laitumeksi. Maitotuotteiden tuotannosta tuli samalla saaren merkittävin talouden osa-alue.
Juustoa valmistettaessa maito lämmitetään ensin 30 °C lämpötilaan, jolloin siihen lisätään juksute ja heraa aiemmin tehdystä juustosta. Syntyvä juustomassa lämmitetään 36–37 °C lämpötilaan. Tämän jälkeen juustomassa kuivatetaan, suolataan ja asetellaan muotteihin. Juusto kypsyy kolmesta yhdeksään kuukautta. Kypsyessä juustossa esiintyy mikrobeja, joista yleisimpiä ovat Lactobacillus paracasei, Lactobacillus rhamnosus ja Enterococcus.
Valmiit juustot ovat painoltaan 8–12 kiloa. Juuston kuori on syvän kultainen ja sisältä vaalean kultainen. Juustossa on pieniäreikiä ja rakenteeltaan juusto on lujaa ja taipuisaa. Kypsyessään juusto saa lievän pippurisen, happaman ja tunkkaisen maun. Juustoa käytetään pöytäjuustona, muussa ruuanlaitossa tai jälkiruokana esimerkiksi hillon kanssa. Juustoa myydään merkittäviä määriä esimerkiksi Eurooppaan, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.
Synnöve Stigman

Sirpa Irene Synnöve Stigman (s. 22. joulukuuta 1951 Lappeenranta) on suomalainen kirjailija.
Teoksia

Olipa kerran.  Tammi 1969
Mä lähden nyt, novelleja.  Tammi 1970
Kaiken maailman tuulet.  Tammi 1972
Näkemiin, romaani.  Tammi 1974
Søren Hyldgaard

Søren Hyldgaard (6. elokuuta 1962 Kööpenhamina – 7. toukokuuta 2018) oli tanskalainen elokuvasäveltäjä. Hän on tehnyt musiikkia muun muassa suomalaiseen elokuvaan Poika ja ilves ja tanskalaiseen elokuvaan Eye of the Eagle.
Søren Kam

Søren Kam
Søren Kam (11. marraskuuta 1921 Kööpenhamina, Tanska – 23. maaliskuuta 2015 Kempten, Saksa) oli tanskalainen Waffen-SS:n upseeri ja Schutzstaffelin (SS) ulkomaalainen vapaaehtoinen, joka palveli 5. SS-panssarikrenatööridivisioona Wikingissä toisen maailmansodan aikana. Hänen sotilasarvonsa oli SS-Obersturmführer.
Kam oli Tanskan natsipuolueen jäsen ja ansaitsi palveluksistaan ritariristin. Hänestä tuli Länsi-Saksan kansalainen vuonna 1956. 21. syyskuuta 2006 85-vuotias entinen SS-mies pidätettiin Kemptenissä Baijerissa eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla, jonka oli antanut Tanska. Hänet haluttiin Tanskaan syytetyksi osallisuudesta sanomalehden toimittajan Carl Henrik Clemmensenin murhaan Lyngbyssä, Kööpenhaminan kaupunginosassa, toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1946 eräs Kamin kumppaneista, Flemming Helweg-Larsen tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin saman materiaalin nojalla. Todistusaineiston nojalla Clemmenseniä ammuttiin kolmella eri revolverilla. 4. helmikuuta 2007 Saksa torjui vaatimuksen Kamin luovuttamisesta. Tammikuussa 2008 BBC World Service esitti ohjelman nimeltä The Danish Nazi, jossa se luokitteli Kamin yhdeksi etsityimmistä natsisotarikollisista.
Stadium MK

| Stadium MK |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Milton Keynes, Yhdistynyt kuningaskunta
Koordinaatit:  52.009550°N, 0.733526°W
Avattu:  2007
Kenttä:  hybridi
Käyttäjät
 MK Dons 
Katsojakapasiteetti
 30 500 
Kentän mitat
 105 x 68 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Stadium MK on Ison-Britannian Milton Keynesissä sijaitseva jalkapallostadion, joka on valmistunut vuonna 2007. Se toimii Milton Keynes Donsin kotikenttänä. Stadionilla on pelattu myös vuoden 2015 rugbyn MM-kilpailuiden sekä 2022 jalkapallon naisten EM-kilpailuiden otteluita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stadium MK Wikimedia Commonsissa
Stadium MK:n kotisivut
Stadionul Zimbru

| Stadionul Zimbru |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Chișinău, Moldova
Avattu:  20. toukokuuta 2006
Omistaja:  FC Zimbru
Kenttä:  luonnonnurmi
Käyttäjät
 FC Zimbru 
Katsojakapasiteetti
 10 500 
Kentän mitat
 105 × 68 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Stadionul Zimbru on Moldovan pääkaupungissa Chișinăussa sijaitseva jalkapallostadion. Se toimii paikallisen seurajoukkueen FC Zimbrun ja Moldovan maajoukkueen kotikenttänä. Stadion avattiin toukokuussa 2006, ja sen yleisökapasiteetti on 10 500.
Aiheesta muualla

Stadionin esittely FC Zimbrun sivustolla (romaniaksi)
Stadium Australia

| Stadium Australia> ANZ Stadium |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Homebush, Sydney, Australia
Koordinaatit:  33°50′50″S, 151°3′48″E
Rakennustyöt aloitettu:  Syyskuu 1996
Avattu:  Maaliskuu 1999
Omistaja:  Stadium Australia Group
Kenttä:  Ruoho
Kustannukset:  650 miljoonaa $
Arkkitehti:  Populous
Aiemmat nimet:  Telstra Stadium
Katsojakapasiteetti
 81 500 – 83 500 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Stadium Australia eli ANZ Stadium on stadion Sydneyn lähiöalueella Homebushissa. Stadion oli vuoden 2000 kesäolympialaisten olympiastadion. Stadionilla on järjestetty myös Rugbyn maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelu 2003.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stadium Australia Wikimedia Commonsissa
Ikurin mimmi

| Ikurin mimmi Popeda |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : keväällä 2005
 Julkaistu: 6. heinäkuuta 2005
 Tuottaja(t): Popeda
 Tyylilaji: Suomirock, hard rock
 Kesto: 03.29
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Popedan muut singlet
| Ei lasten käsiin 2004 | Ikurin mimmi 2005 | Katsastuslaulu 2006 |
Ikurin mimmi on suomalaisen Popeda-yhtyeen kappale ja single, joka julkaistiin 6. heinäkuuta 2005. Kappale on tehty tilaustyönä Popedalle. Sen sävellys on Samuli Laihon ja Jukka Kiviniemen käsialaa, ja sanoitus Ismo Alangon aiemminkin käyttämällä Liikka Vaikkee -nimellä tekemä. Alangon teksti toi Mustajärvelle mieleen "Sleepy Sleepersin vuosimallia 1975".
"Ikurin mimmi" oli mukana syksyllä 2005 julkaistulla Popedan Häkää! -albumilla.
Kappaleet

Ikurin mimmi – 3.29 (säv. ja sov. Samuli Laiho & Jukka Kiviniemi, san. Liikka Vaikkee)
Kokoonpano

Pate Mustajärvi – laulu
Costello Hautamäki – kitara, taustalaulu
Jani Kemppinen – Hammond-urut, urkuharmooni
Jyrki Melartin – basso
Arto Rautajoki – rummut
Suomen ja Taiwanin suhteet

Suomi  Taiwan
Suomen ja Taiwanin suhteet ovat lähinnä kaupalliset ja epäviralliset. Suomi tunnusti Kiinan kansantasavallan 13. tammikuuta 1950 ja diplomaattiset suhteet solmittiin saman vuoden lokakuussa. Viralliset diplomaattiset suhteet Taiwanilla on vain 15 valtion kanssa, joista ainoa eurooppalainen on Vatikaani. Suomen hallituksen käyttämä nimitys alueesta on pääsääntöisesti Taiwan eikä esimerkiksi Kiinan tasavalta.
Helsinkiin avattiin Taipein Helsingin yhteystoimisto vuonna 1990 ja Taipeihin vastaava Suomea edustava toimisto vuotta myöhemmin. Ne toimivat epävirallisina suurlähetystön kaltaisina instituutioina, sillä virallisia diplomaattisia suhteita ei ole.
Toukokuussa 2020 Taiwan lahjoitti pohjoisen sairaanhoitopiirille suu-nenäsuojamia, joita oli ottamassa vastaan eduskunnan Taiwan-ystävyysseuran puheenjohtaja Mikko Kärnä (kesk.).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen ja Taiwanin suhteet Wikimedia Commonsissa
Taipein Helsingin-yhteystoimiston verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ikäinstituutti

| Ikäinstituutin säätiö sr |
| --- | --- |

Perustettu:  1971/2011
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  Suomi
Jäsenlehti:  Voimasanomat
Aiheesta muualla
[www.ikainstituutti.fi Sivusto]
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ikäinstituutti (Ikäinstituutin säätiö sr) on järjestö, joka edistää hyvää vanhuutta liikunnan, mielen hyvinvoinnin ja ikäystävällisen elinympäristön näkökulmista. Ikäinstituutin toimintaan kuuluvat kehittäminen, tutkimus, koulutus ja viestintä. Ikäinstituutti tekee tiivistä yhteistyötä kuntien ja muiden järjestöjen kanssa. Ikäinstituutin toiminnan lähtökohtana on iäkkäiden oma ääni, kokemus arjesta ja ympäröivästä yhteiskunnasta ja mottona "Ikäinstituutti innostaa ja rakentaa ratkaisuja hyvään vanhuuteen."
Kehittämistyön keskeisimpiä hankkeita ovat (vuonna 2019) mm. Voimaa vanhuuteen, Elämäni eläkevuodet, Yhdessä kotikulmilla, Elämänote sekä Ikäopisto. Koulutusten ja valmennusten teemoja ovat liikuntaneuvonta, voima- ja tasapainoharjoittelu, senioritanssin ohjaus, ulkoilu, mielen hyvinvoinnin vahvistaminen sekä hyvinvointia tukevan ympäristön toteuttaminen. Ikäinstituutissa tehtävän tutkimuksen painopiste on asuinympäristöjen ikä- ja muistiystävällisyydessä ja se keskittyy hyvien toimintatapojen kehittämiseen.
Seuraavilla yhteisöillä on oikeus nimetä jäsen säätiön hallitukseen: Helsingin kaupunki, Helsingin yliopisto, Jyväskylän yliopisto, Kasvun ja vanhenemisen tutkijat ry, Samfundet Folkhälsan i Svenska Finland rf, Societas Gerontologica Fennica ry, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL), Vanhus- ja lähimmäispalvelun liitto ry.
Ikäinstituutti on SOSTEn jäsenjärjestö.
Historiaa

1971 Kuntokallio-Säätiö perustettiin jatkamaan Kuntokallion vanhusten virkistyskodin toimintaa Sipoon Karhusaaressa. Toiminnan tarkoitus oli ”edistää ja kehittää vanhemman ikäpolven kunto- ja virkistystoimintaa.” Säätiön palveluksessa oli tuolloin kuusi henkilöä.
1972 Kuntokallio-Opisto aloitti toimintansa vanhustyöhön erikoistuneena kansanopistona, joka vuonna 1975 muuttui kansankorkeakouluksi.
1982 Opiston yhteyteen perustettiin gerontologinen tutkimusyksikkö.
1997 Säätiö myi Karhusaaren kurssikeskuksen Vantaan Seurakuntayhtymälle ja muutti Sipoosta Helsinkiin.
2011 Kuntokallio-Säätiö täytti 40 vuotta. Säätiön nimi muutettiin Ikäinstituutin säätiöksi.
Aiheesta muualla

Voimaa vanhuuteen
Ikäopisto - Mielen hyvinvoinnin tietopankki
Susikoski

Susikoski voi tarkoittaa seuraavia:
Susikoski, koski Kymijoessa Kotkan ja Kouvolan rajalla
Susikoski, kylä Laviassa Porissa
Olavi Susikoski, fiktiivinen henkilö Mauri Sariolan poliisiaiheisissa romaaneissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Susikoski”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Taatelintallojaiset

Taatelintallojaiset oli Porvoossa 1990-luvulla järjestetty maailmanmusiikkifestivaali. Festivaalin järjestäjänä toimi vuosina 1993–2016 toiminnassa ollut porvoolainen rytmiyhdistys RYHDY ry, jonka päätuotteena kyseinen festivaali tuolloin myös oli. Festivaalin tarkoituksena oli yhdistyksen perustajajäsenen Heikki A. Leinosen mukaan tuoda esille maailmanmusiikkia laidasta laitaan ja esitellä maailmanmusiikin terävintä kärkeä Suomessa.
Taatelintallojaiset olivat kesätapahtuma ja festivaali järjestettiin neljä kertaa. Pääjärjestäjät oliva porvoolaiset Heikki A. Leinonen ja Jukka Lavonen. Viimeiset Taatelintallojaiset pidettiin Porvoossa 1995.
Ines Lappalainen

| Ines Lappalainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1916 Nilsiä
Kuollut: 3. joulukuuta 1995 (79 vuotta) Espoo
Ammatti:  puutarhuri, kukkakauppias sekä lasten- ja nuortenkirjailija
Vanhemmat:  Vihtori ja Vilhelmiina (s. Pöyhönen) Lappalainen
Kirjailija
Salanimi: Salokylän Eveliina ja Valpuri kukkakauppias
Aikakausi:  1956-1980
Tyylilajit:  lasten- ja nuortenkirjat
Esikoisteos:  Mäkimökin lapset  (1956)
Palkinnot
 Kirjallisuuden valtionpalkinto 1973 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1973 
Muuta tietoa
 Valtion taiteilijaeläke 1977 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ines Lappalainen (13. huhtikuuta 1916 Nilsiä – 3. joulukuuta 1995 Espoo) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija, joka käytti myös nimimerkkejä Salokylän Eveliina ja Valpuri kukkakauppias. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli puutarhuri ja kukkakauppias.
Perhetaustat ja opinnot

Lappalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Vihtori ja Vilhelmiina (s. Pöyhönen) Lappalainen Nilsiän Pajujärveltä.
Lappalainen kävi Pajujärven kansakoulun. Vuosina 1938–1939 hän opiskeli Reitkallin puutarhakoulussa Vehkalahdella.
Työelämä

Puutarhakoulun jälkeen Lappalainen työskenteli Nilsiässä ja Varsinais-Suomessa, kunnes hän vuonna 1951 osti Oriveden kukkakaupan. Kukkakauppapalvelujen lisäksi toimintoihin kuului siihen aikaan myös ruumisarkkujen myynti. Lappalainen luopui kukkakaupasta 1977. Tällöin hän sai valtion taiteilijaeläkkeen ja muutti Espooseen.
Kirjallinen harrastuneisuus ja työ

Lappalaisen kirjallinen harrastuneisuus alkoi jo pikkutyttönä. Tuohon aikaan ei ollut helppo kirjoja saada käsiinsä maaseudulla. Niinpä hän luki mistä lukemista löytyi; löytämiään moneen kertaan. Vänrikki Stoolin tarinat hän oli lukenut 13-vuotiaana. Hän osasi ne ulkoa Espoossa elämänsä loppumetreilläkin.
Ineksellä oli kaksi vuotta vanhempi serkku Hannes. Kun serkku teki läksyjään, Ines pöydän toisella puolella opetteli samat asiat. Kun Hannes luki ääneen aapista, hyvämuistinen tyttö oppi ulkoa luetut tekstit ennen kouluun menoa. Ensimmäisen kirjoituskilpailunsa hän voitti, kun opettaja lupasi palkinnon sille, joka tekee eniten kirjaimia. Ines kirjoitti sanomalehdissä toistuvia otsikoita. Palkintoina oli karamelleja. Kesti jonkin tovin ennen kuin havaittiin, ettei Ines vielä osaakaan lukea saati sitten kirjoittaa uusia sanoja.
Lappalaisen harrastuneisuus kirjallisuuteen ja kirjoittamiseen ilmeni siis jo varhain. Hän lähetti juttujaan Nuoren Voiman Liiton arvostelupalveluun. Hänen kirjoituksiaan alettiin julkaista lehdissä. Hän menestyi myös kirjoituskilpailuissa.
Orivedelle muutettuaan Lappalainen lähetti Aamulehteen kirjoittamiaan pakinoita. Hän sai oman viikoittaisen palstan. Palstalle hän kirjoitti nimimerkeillä Salokylän Eveliina ja Valpuri kukkakauppias. Orivedellä alkoi lasten ja nuorten kirjojen kirjoittamiskausi 1956 teoksella Mäkimökin lapset  (Otavan kirjoituskilpailu). Eläkepäivinään Espoossa hän julkaisi viimeiseksi Meidän kylän Tuikku 1980.
Lappalainen tallensi kirjoihinsa suomalaista viisikymmenlukua, jolloin maasta- tai ainakin maaltamuutto oli monen pienviljelijän edessä. Vastamäen Saara – kirjasta muodostui trilogia, jossa hän kertoo kaupunkiin muuttavasta pienviljelijäperheestä ja tämän totuttelusta uusiin oloihin. Vastamäen Saara -teokset julkaistiin myös puolaksi.
Lappalainen palasi kirjoituksissaan usein Pajujärvelle Nilsiään. Hänen sielunmaisema ja luovuuden lähde oli savolainen mäkimaisema taloineen, ihmiset tarinoineen ja juttuineen ja sukulaisensa. Hänen haaveenaan oli kirjoittaa vielä kirja Pajujärven historiasta henkilöineen. Työnimenä oli Hannonmäki. Henkilönimien etsiminen johdatti hänet myös sukututkimukseen yhdessä veljensä Antti Lappalaisen kanssa.
Palkinnot ja huomioita

Lappalainen sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon teoksesta Vastamäen Saara viidennellä (1973) sekä Kirjallisuuden valtionpalkinnon teoksesta  Vastamäen Saara kaupungissa (1973).
Lappalaiselle myönnettiin Valtion taiteilijaeläke 1977.
Ines Lappalainen on haudattu Nilsiään.
Teoksia

Mäkimökin lapset ; kuvat Lauri Manninen. Otava 1956
Isoviisas jäi näkemättä : seikkailusatu ; kuvat Tupuna Vaissi. Otava 1966
Minna, talonvahti. kuvat Heljä Lahtinen. Otava 1969
Vastamäen Saara. Tammi 1972
Vastamäen Saara kaupungissa. Tammi 1972
Vastamäen Saara viidennellä. Tammi 1973
Saara, dziewczyna z Vastamäki, Iskry, Warszava 1979
Saara z Vastamäki w miescie, Iskry, Warszava 1980
Liian mukava mörkö ; kuvat Matti Lassila. Sanoma, Lasten oma kirjakerho, Helsinki 1980
Meidän kylän Tuikku. Tam tam -kirjat 84. Tammi 1980
Taatelikakku

Taatelikakku on kahvikakku, joka sisältää taateleita. Se on perinteinen joulun ajan kakku. Kakkuun saadaan mehevyyttä lisää keittämällä taatelit ja vatkaamalla ne vielä sähkövatkaimella. Taatelikakku säilyy hyvissä olosuhteissa 1–2 viikkoa. Joskus taatelikakussa käytetään tavallisen sokerin sijaan fariinisokeria. Taatelikakkuun saadaan lisää makua lisäämällä siihen tilkka vahvaa kahvia.
Suomalainen rapsodia

Suomalainen rapsodia on Yleisradion 50-vuotisjuhlavuotenaan 1976 tuottama musiikkipitoinen televisio-ohjelmasarja, jonka jaksot luotasivat suomalaisen yhteiskunnan, viihde-elämän sekä radio- ja tv-toiminnan vaiheita 1920-luvulta 1970-luvulle. Sarjan juontajana toimi Sisko Ramsay ja vakioesiintyjänä oli kapellimestari Risto Hiltusen johtama lauluyhtye Hiltuset (Elisabeth Haavisto, Päivi Kautto-Niemi, Kari Pirhonen, Timo Ruottinen ja Maija Salo). Ohjelmasarjan tuotti TV2:n viihdetoimitus, ja sen toimittajia olivat Jussi Aarnio, Veikko Koski ja Esko Leimu.
Viisiosainen sarja eteni takaperoisessa aikajärjestyksessä, jakso jaksolta nykypäivästä kauemmas historiaan. Ensimmäinen jakso kattoi vuodet 1966–1976, toinen 1956–1966, kolmas 1946–1956, neljäs 1936–1946 ja viimeinen osa vuodet 1926–1936.
Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava kirjoitti: "Harvemmin on kukaan tässä maassa niin kertaheitolla ponkaissut suosioon kuin lauluyhtye Hiltuset Tv2:n ”Suomalaisesta rapsodiasta”. He tulivat ja voittivat, vaikkeivät aina katsoneetkaan oikeaan kameraan.” Seuraavan vuoden 1978 alkukuukausina Risto Hiltunen ja Hiltuset-lauluyhtye nähtiin tv-sarjassa Laulunsekainen soittotunti.
Aiheesta muualla

Sinko, Säteisheitin vai Yle? Näytteitä Suomalaisesta rapsodiasta Ylen Elävässä arkistossa.
Stephen Hillenburg

| Stephen Hillenburg |
| --- | --- |
 Stephen Hillenburg vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. elokuuta 1961 Lawton, Oklahoma
Kuollut: 26. marraskuuta 2018 (57 vuotta) San Marino, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvaltalainen
Ammatti:  meribiologi, animaattori, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Stephen McDannell Hillenburg (21. elokuuta 1961 Lawton, Oklahoma – 26. marraskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen meribiologi, animaattori, ohjaaja ja käsikirjoittaja, joka tunnettiin erityisesti Paavo Pesusienen luojana. Paavo Pesusieni -elokuvan ilmestymisen jälkeen vuonna 2004 hän siirtyi takaisin johtavan tuottajan paikalle eikä enää kirjoittanut tai muuten tehnyt televisiosarjaa jokapäiväisesti vaan arvioi jokaisen jakson ja antoi ehdotuksia.
Stephen Hillenburg kertoi vuonna 2017 sairastavansa ALS-tautia mutta pyrki jatkamaan tästä huolimatta työtään Paavo Pesusieni -sarjan parissa. Hillenburg menehtyi ALS:n komplikaatioihin 26. marraskuuta vuonna 2018.
Aiheesta muualla

Stephen Hillenburg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Taktitšeskoje raketnoje vooruženije

| Korporatsija Taktitšeskoje raketnoje vooruženije Корпорация «Тактическое ракетное вооружение» Tactical Missiles Corporation |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö (OAO)
Perustettu:  2002
Kotipaikka:  ul. Ilitša 7, Koroljov, 141080 Moskovan alue, Venäjä
Toimiala:  aseteollisuus
Tuotteet:  meri-, ilmatorjunta-, risteilyohjukset sekä ilmasta-maahan -ohjukset
Omistaja:  Venäjän federaatio
Kotisivu:  ktrv.ru
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korporatsija Taktitšeskoje raketnoje vooruženijen toimitiloja Koroljovissa.
Korporatsija Taktitšeskoje raketnoje vooruženije, lyh. KTRV (ven.  ОАО «Корпорация «Тактическое ракетное вооружение», КТРВ), on myös englanninkielisellä nimellä Tactical Missiles Corporation tunnettu venäläinen aseteollisuuskonserni. Se on perustettu Venäjän presidentin vuonna 2002 antamalla asetuksella ja rekisteröity vuonna 2003. Yhtymän pääkonttori sijaitsee Moskovan alueen Koroljovissa. Konserni on laajentunut useaan otteeseen perustamisensa jälkeen. Nykyään (2015) konserniin kuuluu 24 tytäryritystä.
Konserni valmistaa muun muassa eri alustoilta laukaistavia meri- ja ilmatorjuntaohjuksia, ilmasta-maahan -ohjuksia ja risteilyohjuksia. Esimerkkejä ovat:
H-23 Grom (NATO-raportointinimi AS-7 "Kerry")
H-25 (AS-10 "Karen")
H-27 (AS-12 "Kegler")
H-29 (AS-14 "Kedge")
H-31 (AS-17 "Krypton")
H-35 (AS-20 "Kayak", yms.)
H-38
H-59 (AS-13 "Kingbolt")
H-101 (AS-23 "Kodiak")
Tukholman kansainvälinen rauhantutkimusinstituutti SIPRIn maailman suurimpien aseteollisuusyritysten listalla KTRV nousi vuonna 2013 sijalle 46 yhteensä 2,23 miljardin dollarin asemyynnillään. Aseteollisuus muodosti SIPRI:n mukaan 92 prosenttia konsernin 2,42 mrd. USD:n kokonaismyynnistä. Yhtymässä työskenteli noin 39 890 henkeä.
Laserohjattavan ilmasta-maahan ohjuksen H-29L koulutusmalli.
Ilmasta laukaistava H-31 -ohjus (2003).
H-35 -ohjus (2013). Ohjuksesta on useita versioita.
Esimerkki H-35 -ohjusperheen 3M24 Uran -ohjusten (SS-N-25 'Switchblade') laukaisuputkista Itämeren laivastoon kuuluvalla venäläisfregatti Jaroslav Murdyillä.
Ilmasta-maahan ammuttava H-38 -ohjus (2009).
H-59MK2 -risteilyohjus (2009).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taktitšeskoje raketnoje vooruženije Wikimedia Commonsissa
Yrityksen tuotteiden/ohjusten interaktiivinen näyttely, myös tuotannosta poistuneita malleja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (ktrv.ru)
Susikoski (Kouvola)

Susikoski ja Susikosken silta.
Susikoski on Kymijoen koski, joka sijaitsee Kotkan ja Kouvolan rajalla. Kotkan puoli kuuluu Hurukselan kylään.
Susikoski kuuluu koskiluokituksen luokkaan I ja on luonteeltaan pikemminkin joen voimakas virtapaikka kuin varsinainen koski. Koski perattiin 1930-luvun alkuvuosina, jota ennen se oli perimätiedon mukaan kapea, putouksenkaltainen ränni, johon vietti laakea kallio Hurukselan puolelta. Kosken perkuusta syntyneet kiviröykkiöt ovat edelleen näkyvissä Hurukselan rannalla.
Susikosken alla, noin 500 m sillasta alavirtaan sijaitsee yksi Kymijoen syvimmistä kohdista, noin 27 m syvä kuoppa.
Seututie 357 välillä Anjala–Karhula ylittää Kymijoen Susikosken kohdalla. Kosken rannalla sijaitsee erityisesti motoristien suosima Kauppakahvila Susikoski.
Kuvia

Panoraamakuva Susikoskesta.
Suomen ja Tanskan suhteet

Suomi  Tanska
Suomen ja Tanskan suhteet alkoivat Tanskan tunnustettua Suomen valtion 18. helmikuuta 1918. Suomen suurlähetystö sijaitsee Kööpenhaminassa ja Tanskan suurlähetystö Helsingissä. Suomen Kööpenhaminan-suurlähettiläänä toimii Vesa Vasara.
Molemmat maat ovat Euroopan unionin ja Naton jäseniä.
Galleria

Talvisodassa taistelleiden tanskalaisten vapaaehtoisten lippu.
Tanskan kuningas Fredrik IX Suomen-vierailullaan Suomen tasavallan presidentin Urho Kekkosen kanssa kesäkuussa 1958.
Tanskan pääministeri Mette Frederiksen ja Suomen pääministeri Sanna Marin 4. toukokuuta 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen ja Tanskan suhteet Wikimedia Commonsissa
Sveggen

| Sveggen |
| --- | --- |

 Sveggen
 Koordinaatit: 63°06′19″N, 7°35′50″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Møre ja Romsdal
Kunta:  Averøy
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,29 km²
Väkiluku (2023):  290
 – Väestötiheys:  1 000 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sveggen on taajama Averøyn kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,29 neliökilometriä ja asukasluku 290 vuonna 2023.
Suomen ja Neuvostoliiton kauttakulkusopimus 1940

Saksan Helsingin lähettiläs Blücherin tiedonanto 11.9.1940 Saksan ulkoministeriöön
Neuvostoliittolainen höyryveturin vetämä juna pysähtyneenä Keravan rautatiesillan alle vuonna 1940. Höyryveturin keulassa tähti ja CCCP kirjainyhdistelmä.  Kuva otettu kiskojen välistä pohjoisen ja ratapihan suuntaan. Kiskojen väliselle ratapihalle kertynyt paljon väkeä junaa katselemaan. Juna matkalla Hangon vuokra-alueelle.
Suomen ja Neuvostoliiton kauttakulkusopimus  oli 6. syyskuuta 1940 Suomen ja Neuvostoliiton välillä solmittu  sopimus, joka salli rautatiekuljetukset Neuvostoliitosta Hangon vuokra-alueelle.
Saksan suurlähettilään tiedonanto

Saksan suurlähettiläs Blücherin tiedonannon 11. syyskuuta 1940 mukaan neuvostoliittolaiset saavat erilaisilla ehdoilla rajoitetuin oikeuksin kuljettaa enintään kaksi junaa päivittäin kumpaankin suuntaan Suomen rautatieverkkoa käyttäen. Junahenkilöstö on venäläistä mukanaan suomalainen vartiosto. Salaisessa kirjeenvaihdossa neuvostohallitus sitoutui kuljettamaan aseet ja joukot erikseen .