stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ZNKR jōdō
Historia > Takaji Shimizu ja jōdōn synty

Takaji Shimizu (1896–1978), joka oli Shindō Musō-ryū jōjutsun 25. pääopettaja, aloitti yhteistyön Japanin poliisivoimien kanssa 1930-luvulla. Vuonna 1930 Shimizu muutti Tokioon ja alkoi opettaa Mumon-harjoitussalissa (entinen Teiken-nyrkkeilysali). Vuotta myöhemmin Jigorō Kanō kutsui Shimizun opettamaan jōjutsua Kōdōkaniin, judon päämajaan. Tämän jälkeen sitä alettiin opettaa myös meripartiolaisille ja Tokion keisarilliselle poliisilaitokselle. Shimizun ja Kiroku Takayaman esitys vakuutti poliisien teknisen raadin, ja Tokion poliisi alkoi oitis käyttää jōjutsu-tekniikoita omassa harjoittelussaan. Shimizu kutsuttiin Tokion poliisin vakituiseksi jōjutsu-opettajaksi 1931. Vuonna 1933 perustettiin poliisin erikois- ja mellakkayksikkö (Tokubitsu kebitai), jonka varustukseen kuului myös jō. Shimizu vastasi tämän uuden poliisiyksikön teknisestä koulutuksesta. Juuri tästä alkoi Shimizun pitkäaikainen yhteistyö Tokion vaikutusvaltaisimpien kendo-opettajien kanssa. Poliiseille opetettavaa jōjutsua alettiin kutsua keijo-jutsuksi tai poliisin sauvataidoksi. Japanilaiset mellakkapoliisit harjoittelevat yhä säännöllisesti jōn käyttöä ja myös käyttävät jōta virantoimituksessa. Vuonna 1940 Shimizu muutti opetuksensa nimen jōjutsusta jōdōksi ja perusti Dai Nihon jōdōkain.
Historia > Budō-harjoittelukielto – siunaus jōdō-harjoittelulle

Toisen maailmansodan päätyttyä liittoutuneiden valvontakomissio (engl. Supreme Commander for the Allied Powers eli SCAP) kielsi vuonna 1945 lähes kaikkien bujutsu- ja budō-lajien harjoittelun sekä kansallista budō-harjoittelua hallinneen ja johtaneen Dai Nippon Butokukai -järjestön toiminnan, jota se piti militaristisena ja kiihkoisänmaallisena. Poliisien harjoittelemaa jōdōa ei kuitenkaan voitu kieltää, koska sitä tarvittiin järjestyksenhallintaan.
Sodanjälkeisen Japanin yhteiskuntajärjestelmä, myös poliisilaitos, oli raunioina. Japanin keisarillinen poliisilaitos lakkautettiin, koska sitä pidettiin läpeensä militaristisena, ja miehitysvalta alkoi koota uusia itselleen kuuliaisia poliisijoukkoja. Koska monet entiset poliisit menettivät kansalaisluottamuksensa ja heidät syrjäytettiin poliisiorganisaatiosta, viranomaisista oli huutava pula. Uusiin joukkoihin hyväksyttiin vain ne, jotka ryhtyivät miehittäjien kanssa yhteistyöhön. Miehityshallinto ei kuitenkaan halunnut antaa mellakkapoliisille paljon ampuma-aseita, joten se joutui vastentahtoisesti sallimaan sen, että uudet poliisikokelaat koulutettiin jōn käyttöön. Tästä syystä monet Japanin poliisilaitoksen kendo-opettajat siirtyivätkin harjoittelemaan jōdōa.
Korean sodan alettua 1950 Yhdysvallat tarvitsi kipeästi liittolaisia ja budō-harjoittelu sallittiin jälleen. Japanin demilitarisointi keskeytettiin käytännössä kokonaan ja lähes kaikki japanilaiset, myös monet budō-opettajat, saivat kansalaisluottamuksensa takaisin 1950-luvun alkuun mennessä.
Historia > Jōdōn tie Japanin kendoliiton viralliseksi lajiksi

Jōdō sisällytettiin Japanin kendoliiton (jap. 全日本剣道連盟, Zen Nihon kendō renmei, ZNKR) lajivalikoimaan 1956. Tuohon aikaan kukin lajin harrastaja teki vyökokeissa oman opetuslinjansa mukaisia liikesarjoja eli kataa. Se herätti tarpeen luoda vakioidut liikesarjat, jotta harrastajat olisivat kokeissa vertailukelpoisia. Toukokuussa 1963 ZNKR:n johtokunta muodosti tutkimuskomitean laatimaan jōdōlle seiteigatan (vakioidut muodot). Shimizu toimi tämän viisitoistahenkisen komitean puheenjohtajana. Komitean työ valmistui helmikuussa 1968, ja seuraavan kuukauden kokouksissa ZNKR:n hallitus ja vuosikokous hyväksyivät komitean laatimat 12 parikataa ja niihin valmistavat yksilö- ja pariharjoitukset. Ne esiteltiin yleisölle kendon Japanin-mestaruuskilpailuissa joulukuussa 1968 ja Kioton turnauksessa 1969. Näissä tapahtumissa katat esittivät Takaji Shimizu (miekka) ja Ichizō Otofuji (jō).
Harjoittelu > ZNKR jōdōn harjoittelumuodot

ZNKR jōdōssa on 12 yksilöharjoitetta (tandoku dōsa), 12 pariharjoitetta (sōtai dōsa) sekä 12 kataa (seiteigata). Yksilöharjoitteet tehdään ryhmässä ilman paria, kun taas pariharjoitteet ja kata tehdään pareittain, jolloin toisella harjoittelijalla on jō-sauva ja toisella bokken-puumiekka. Koska jōdōssa ei käytetä suojuksia, pitää liikkeitä, lyöntejä ja pistoja kontrolloida tarkasti ja huolellisesti. Jōdōssa vapaaottelu onkin käytännössä mahdotonta, ja harjoittelu tehdään katojen mukaisesti. Harjoittelijat pukeutuvat harjoituksissa indigonsinisiin, leveälahkeisiin, kangasvöillä sidottaviin hakama-housuihin ja paksuun gi-takkiin sekä usein myös leveään obi-vyöhön. Paksujen puuvillaisten vaatteiden tarkoitus on tarjota hieman suojaa harjoittelijalle. Aloittelijat voivat käyttää aluksi hillityn värisiä t-paitoja ja verryttelyhousuja. Jōdōta harjoitellaan paljain jaloin.
Jōdō-harjoittelu on käytännössä kata-harjoittelua. Jōdōssa on opittava hallitsemaan sekä miekan (tachi) että sauvan (jō) erityisominaisuudet ja tekniikat. On osattava hyökätä ja torjua kummallakin aseella ja tunnettava niiden ihanne-etäisyydet, vahvuudet ja heikkoudet. Aseellisten budolajien aikaisempaa harjoittelua ei silti vaadita. Loppujen lopuksi jōdōn aseharjoittelu on väline, jolla voidaan kehittää ja muokata harjoittelijoiden fyysisiä, henkisiä ja sosiaalisia ominaisuuksia. Tavoitteena on tekniikan muodon täydellinen toistaminen siten, että muoto ei ole pelkästään ulkoista. Tällöin rentous, valppaus (zanshin) sekä peräänantamaton henki ja itsensä likoon laittaminen (sutemi) ovat aistittavissa kata-suorituksesta myös ulospäin. Tekemisen laatu, vastuu omasta harjoittelusta ja harjoittelutovereista sekä pitkäjännitteisyys kehittyvät.
Kun jōdōn 12 seiteigataa alkavat sujua, on luonnollista jatkaa harjoittelua myös Shindō Musō-ryū jōdōn vanhojen eli koryū-katojen parissa. Koryū-katojen esittämistä vaaditaan kuitenkin vasta 6. danin tutkintovaatimuksissa. Edistyneimpien harjoitusohjelmaan kuuluvat myös muut Shindō Musō-ryūhun liitetyt aselajit, niin sanotut liitännäislajit eli Fuzoku ryuhat.
Harjoittelu > ZNKR jōdōn tasokokeet ja graduointikäytäntö

ZNKR jōdōn graduoinneissa edetään Japanin kendoliiton mallin mukaisesti. Jōdōssa on käytössä kyū (opiskelija) ja dan (harjoittelija) -asteisiin perustuva järjestelmä. Kyū-asteita on kuusi ja dan-asteita kahdeksan. Vastoin yleistä käsitystä shodanin eli 1. tason mustan vyön suorittanut harjoittelija ei ole mestari, joka voisi lopettaa harjoittelun, vaan hän vasta kykenee aloittamaan vakavan, pitkäjännitteisen harjoittelun. Tällaiseen harjoitteluun on osattava motivoitua, koska taitojen kasvaessa myös vaatimustaso kasvaa. Seuraavalle tasolle pääsy vaatii aina lisäponnisteluja, sitkeää harjoittelua sekä oman toiminnan kriittistä arviointia ja puutteiden korjaamista. Harjoittelussa voi ja pitää kehittyä, vielä ikäihmisenäkin, joten haastetta riittää loppuelämäksi.
Harjoittelu > ZNKR jōdōn aseet

Jōdōssa käytettävä 2,4 cm:n paksuinen ja 128 cm:n pituinen jō-sauva valmistetaan valko- tai punatammesta. ZNKR:n määrittelemät jōn tarkat japanilaiset mitat ovat: pituus 4 shakua, 2 sunia ja 1 bu sekä paksuus 8 buta. Jōn tulisi olla valmistettu laadukkaasta jalopuusta, koska puun on oltava riittävän lujaa kestääkseen harjoittelun kovia iskuja murtumatta tai tikkuuntumatta. Lisäksi pehmeämpi puulaji elää ja vääntyilee kosteuden muuttuessa huomattavasti tammea herkemmin.
Harjoittelu > ZNKR jōdōn aseet > Puisen sauvan (jō) käsittely ja käyttö ZNKR jōdōssa

Jō on sen mittainen, että jōdōka voi pitää kiinni sen molemmista päistä yhtä aikaa. Tämä mahdollistaa nopeat suunnanvaihdot ja erilaiset tekniikoiden yhdistelmät. Jōlla voidaan pistää, lyödä, pyyhkäistä ja sitoa. Myös miekkatorjuntaan jō sopii hyvin. Lyönnit ja pistot suunnataan yleensä kehon hermopisteisiin (atemi). Yleisimmät niistä ovat nenänvarsi, ohimo ja pallean yläosassa sijaitseva sisuspunos.
Jotta jōlla voidaan toimia ja torjua partaveitsenterävä japanilainen miekka, täytyy jōdōkan ymmärtää myös miekan tekniikoita ja taisteluetäisyyttä sekä toimintaedellytyksiä. Edistyäkseen jōdōn taidossa jōdōkan on siis kasvatettava myös miekankäytön tuntemustaan. Jōlla on mahdollista myös katkaista napakalla, hyvin osuneella lyönnillä jopa taottu miekka tai muu teräase, mutta tätä ei ZNKR jōdōssa harjoitella.
Jōta voidaan pidellä myötä- ja vastaotteella, ja molemmalla tavalla voidaan tehdä erilaisia tekniikoita. ”Kuollutta” asentoa ei harjoitteluun perehtyneeltä jōdokalta juuri löydy. Jō on kuitenkin niin pitkä (noin 25–30 cm pidempi kuin tachi), ettei miekkamies pääse parhaalle lyönti- tai leikkausetäisyydelle jōlla uhattaessa. Miekalla varustautunut voi nimittäin lyödä tehokkaasti vain leikkaavan terän suuntaisesti miekan kärkikolmanneksella tai pistää kärjellä hyvästä asennosta. Siksi miekka ei ole aseena yhtä monipuolinen kuin jō.
Harjoittelu > ZNKR jōdōn aseet > Puisen harjoittelumiekan (bokken) käsittely ja käyttö ZNKR jōdōssa

Puista harjoittelumiekkaa (jap. 木剣,  bokken tai jap. 木刀,  bokutō) käytetään jōdōssa yhdenmukaisesti  kendo katan käytäntöjen mukaan. Useimmissa katoissa ja perusharjoittelussa miekkaa käyttävä osapuoli (uchidachi) lyö bokkenilla valmiusasennoista (kamae), jotka ovat vastaavia kuin kendossa. Niissä miekka on yleensä kohotettuna joko pään vierelle tai pään yläpuolelle. Joskus bokken työnnetään vyöhön, jolloin se vastaa huotrassa olevaa miekkaa (taitō).
Harjoittelu > Perusharjoittelu yksin ja parin kanssa

Perustekniikoita voidaan jōlla harjoitella sekä yksin että pariharjoituksena, jolloin oppilas (shijō) harjoittelee jōlla ja opettaja (uchidachi) bokkenilla. Harjoitteet ovat seuraavat:
| Tekniikka | Tekniikan nimi japaniksi | Tekniikan lyhyt selitys | Kuva tekniikasta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Honte uchi | Lyönti olkapään yli nenänvarteen. |  |
| 2 | Gyakute uchi | Lyönti olkapään yli nenänvarteen vastaotteella. |  |
| 3 | Hiki otoshi uchi | Sauvan veto taakse ja lyönti nenänvarteen yksilöharjoituksessa, pariharjoituksessa miekan pyyhkäisy alas. |  |
| 4 | Kaeshi tsuki | Pisto sauvalla pallean yläosaan. |  |
| 5 | Gyakute tsuki | Pisto sauvalla yläkautta alas pallean yläosaan, sen jälkeen lyönti nenänvarteen. |  |
| 6 | Maki otoshi | Päähän tähdätyn miekaniskun torjunta ja pyyhkäiseminen alaspäin. |  |
| 7 | Kuri tsuke | Päähän tähdätyn miekaniskun pysäytys ja miekan lukitus. |  |
| 8 | Kuri hanashi | Päähän tähdätyn miekaniskun pysäytys ja miekan linkoaminen pois. |  |
| 9 | Tai atari | Vartalo isku, päähän tähdätyn miekaniskun pysäytys, hallinta, horjutus ja miekkamiehen työntö taaksepäin. |  |
| 10 | Tsuki hazushi uchi | Miekalla palleaan kohdistuvan piston väistö ja miekan iskeminen alas. |  |
| 11 | Do barai uchi | Oikeaan kylkeen kohdistuvan miekaniskun torjunta ja miekan lyöminen alas. |  |
| 12 | Tai hazushi uchi | Päähän tähdätyn miekaniskun väistö taakse ja miekan pyyhkäiseminen alas. |  |
Harjoittelu > ZNKR jōdōn seiteigata

ZNKR jōdōn seiteigata eli vakioitu kata suoritetaan pareittain, jossa toinen osapuoli on opettajan ja toinen oppilaan roolissa. Opettajalla on bokken ja oppilaalla jō. Ensimmäisiä katoja ryhdytään harjoittelemaan, kun aloittelija on oppinut perustekniikat. Kaikkien 12 katan muotoon tutustutaan alustavasti 6–12 kuukauden kuluessa harjoittelun aloittamisesta. Muodon oppimisen jälkeen sisällön löytäminen vaatiikin sitten pidempää ja määrätietoista, kokeneiden jōdōkoiden ohjaamaa harjoittelua.
Alla on lueteltu ZNKR jōdōn katat: katojen nimet, käännökset ja niiden alkuperäinen sijoittuminen Shindō Musō-ryun kata-ryhmissä. Toinen ja neljäs kata ovat erikoistekniikoita (Tokushu waza), jotka eivät kuulu Shindō Musō-ryun normaaliin oppimäärään.
Seiteigata:
| Katan numero | Katan järjestys japaniksi | Katan nimi japaniksi | Suomennettu nimi | Katan sijainti Shindō Musō-ryūn kata-sarjoissa | Kuva tekniikasta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ipponme | Tsuki zue | Kävelykeppi | SMR Omote-katasarjan 3. kata |  |
| 2 | Nihonme | Suigetsu | Sisuspunos | SMR erikoistekniikka |  |
| 3 | Sanbonme | Hissage | Vetäytyä | SMR Omote-katasarjan 4. kata |  |
| 4 | Yonhonme | Shamen | Kalteva | SMR erikoistekniikka |  |
| 5 | Gohonme | Sakan | Työntö vasempaan | SMR Omote-katasarjan 5. kata |  |
| 6 | Ropponme | Monomi | Tähystää | SMR Omote-katasarjan 8. kata |  |
| 7 | Nanahonme | Kasumi | Usva | SMR Omote-katasarjan 7. kata |  |
| 8 | Hachihonme | Tachi otoshi | Miekan pudotus | SMR Omote-katasarjan 1. kata |  |
| 9 | Kyuhonme | Rai uchi | Salaman isku | SMR Chūdan-katasarjan 10. kata |  |
| 10 | Jupponme | Seigan | Suoraan silmiin | SMR Chūdan-katasarjan 12. kata |  |
| 11 | Jūipponme | Midare dome | Pysäyttää kaaos | SMR Chūdan-katasarjan 3. kata |  |
| 12 | Jūnihonme | Ran ai | Kaaoksesta harmoniaan | SMR Ran ai, opettaja käyttää pitkää miekkaa eli tachia. Katasta on myös versio, jossa opettaja käyttää lyhyttä miekkaa eli kodachia. |  |
Kilpailu

ZNKR jōdōssa on kilpailtu Japanin-mestaruudesta vuodesta 1974. Japanissa kilpaillaan pareittain ja kilpailusarjoja on aina 8. daniin. Euroopanmestaruudesta on kilpailtu vuodesta 2002 ja Suomen mestaruudesta vuodesta 2007.
Kilpailu > ZNKR jōdōn Euroopan-mestaruuskilpailut

Jōdōn ensimmäiset Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2002 alankomaalaisten harrastajien aloitteesta. Siitä alkaen ne on järjestetty vuosittain iaidon EM-kilpailuiden yhteydessä. Kilpailut järjestävät Euroopan kendoliitto ja sen kansalliset jäsenjärjestöt. Kisoissa kilpaillaan sekä joukkuemestaruudesta että yksilömestaruuksista tasoilla mudan (kyū-arvo, ei dan-arvoa), shōdan, nidan, sandan, yondan ja godan (1.–5. dan). Joukkueessa on kolme jäsentä.
| Pvm | Paikka | Suomen osallistuminen | Suomen jōdō-maajoukkueen saavutukset |
| --- | --- | --- | --- |
| 23.11.2002 | Arnhem, Alankomaat | ei osallistunut | — |
| 2003 | Pariisi, Ranska | ei osallistunut | — |
| 9–10.11.2004 | Tukholma, Ruotsi | joukkuekisa, yksilökisa shōdan-sarjassa | — |
| 2–4.11.2005 | Bologna, Italia | joukkuekisa, yksilökisa mudan-, shōdan- ja nidan-sarjoissa | — |
| 5–6.9.2006 | Brighton, Englanti | joukkuekisa, yksilökisa mudan-, shōdan- ja nidan-sarjoissa | Mikko Lehmusvyöry (KKTI) voitti fighting spirit -palkinnon nidan-sarjassa |
| 2–4.11.2007 | Pariisi, Ranska | joukkuekisa, yksilökisa mudan-, shōdan-, nidan- ja sandan-sarjoissa | — |
| 4–6.12.2008 | Magglingen, Sveitsi | joukkuekisa, yksilökisa mudan-, shōdan-, nidan- ja sandan-sarjoissa | Eija Snickeri (KKTI) voitti fighting spirit -palkinnon shōdan-sarjassa |
| 16–18.11.2009 | Mierlo, Alankomaat | joukkuekisa, yksilökisa mudan-, shōdan-, nidan- ja sandan-sarjoissa | — |
| 3.-5.9.2010 | Belgia, Bryssel | joukkuekisa, yksilökisa mudan-, shōdan-, nidan-, sandan ja yondan-sarjoissa | Eija Snickeri (KKTI) sai Fighting Spirit -palkinnon nidan-sarjassa. |
| 16.–18.9.2011 | Stevenage, Englanti | joukkuekisa, yksilökisa mudan-, sandan ja yondan-sarjoissa | Paulus Artimo (Leppävaaran budoseura) voitti hopeaa mudan-sarjassa. |
| 31.8.–2.9.2012 | Bryssel, Belgia | joukkuekisa, yksilökisa mudan- ja shōdan-sarjoissa | Tea Lähdeniemi (KKTI) sai Fighting Spirit -palkinnon mudan-sarjassa. |
| 13.8.–15.9.2013 | Linz, Itävalta | joukkuekisa, yksilökisa shōdan- ja nidan-sarjoissa | Tea Lähdeniemi (KKTI) voitti EM-hopeaa shōdan-sarjassa. Joonas Pihlaja (HY-kendoseura) voitti EM-pronssia nidan-sarjassa. Paulus Artimo (Leppävaaran budoseura) 8 parhaan joukossa nidan-sarjassa. Suomen jodo-maajoukkue 8 parhaan joukossa joukkuekilpailussa. |
Kilpailu > Kilpailun kulku

Ottelussa kaksi kilpailevaa jōdōkaa tekevät samanaikaisesti kolme ennalta määrättyä pari-kataa miekkaa käyttävän parinsa kanssa. Kilpailijat erotetaan toisistaan siten, että toisen hakaman nyöreihin sidotaan punainen ja toiselle valkoinen nauha. Japanin-mestaruuskilpailuissa käytettävä tapa on, että kilpapari on harjoitellut yhdessä ja heidän kisassa tekemänsä kata-kokonaisuus arvostellaan. Jōdōn Euroopan-mestaruuskilpailuissa ja kotimaisissa seitei jōdōn kisoissa vain jōta käyttävä kilpailija arvostellaan. Silloin miekkaa käyttävä osapuoli voi toimia vaikka useamman kilpailijan avustavana kumppanina.
Joukkueeseen kuuluvat aloittaja (sempō), varakapteeni (fukushō tai chuken) ja joukkueen kapteeni (taishō). Kapteeni on kokenein ja aloittaja kokemattomin jōdōka. Joukkueen jäsenten dan-arvojen summa ei saa ylittää kymmentä, ja yksittäisellä kilpailijalla saa olla korkeintaan 5. dan. Ottelussa jokainen tekee vuorollaan kolme kataa kilpailevan joukkueen jäsentä vastaan. Kapteeni toimii ensin uchidachina aloittajalle ja varakapteenille, sitten varakapteeni toimii kapteenin uchidachina.
Tuomareita on kolme, ja he liputtavat välittömästi kolmen katan suorittamisen jälkeen ottelun tai joukkuekisassa osaottelun voittajan. Kahdella lipulla eli kahden tuomarin äänellä kolmesta voittaa.
Kilpailu > Kilpailun tavoitteet

Kuten budō-lajeissa yleensä, jōdōssa kilpailu on yksi harjoittelun muoto. Kilpailuja järjestetään, jotta kehitys olisi mahdollisimman laaja-alaista. Kilpailuissa on mahdollista harjoitella kovan paineen alla, mikä antaa uusia näkökulmia harjoitteluun. Jōdōssa ajatus aidosta miekkamiehen kohtaamisesta on selkeästi läsnä kataharjoittelussa ja kilpailussa. Terävän miekan käyttö harjoittelussa olisi luonnollisesti liian vaarallista. Silti jōdōharjoittelijoilta vaaditaan huomattavaa keskittymistä ja kontrollia: puiseen harjoittelumiekkaan on suhtauduttava niin kuin se todellakin olisi terävä miekka. Vaikka jōdōssa kilpaillaankin, on se luonteeltaan enemmänkin budō-taito kuin budō-urheilu. ZNKR jōdōn erot vanhaan Shindō Musō-ryū -jōjutsuperinteeseen ovat marginaalisia, vaikka jōdōn vanhoilliset tahot muuta väittävät.
ZNKR jōdō Suomessa

Suomessa ZNKR jōdōa on harjoiteltu yleisesti vuodesta 2002 lähtien, jolloin se otettiin virallisesti Suomen kendoliiton lajivalikoimaan. Suomessa on tällä hetkellä noin 110 lajin harjoittelijaa, jotka ovat graduoineet ZNKR jōdōssa. Tasokokeen suorittaneista jōdōkoista EKF:n hyväksymä dan-arvo on kolmellakymmenelläkuudella henkilöllä.  ZNKR jōdōa eli kendoliiton jōdōa voi Suomessa tällä hetkellä harjoitella FKA:n seuroista Helsingissä (Helsingin kendoseura Ki-Ken-Tai-Icchi ry) ja Tapanilan Erän kendojaoksessa, Espoossa (Leppävaaran Budoseura ry), Turussa (Turun kendoseura Rendaino ry) Porissa (Porin Kendoseura DAI KUMA KEN KAI) ja Jyväskylässä (Ryūtōkai ry). Lajin ensimmäiset Suomen-mestaruuskilpailut pidettiin Ulvilassa huhtikuussa 2007.
ZNKR jōdō Japanin kendoliitossa

ZNKR jōdō on AJKFssä sangen marginaalinen laji. 2005 lopussa 1,3 % AJKF:n dan-arvoisista jäsenistä oli jōdōkoita (iaidōkoita noin 5 %). On huomattava, että monilla japanilaisilla dan-arvoisilla jodokoilla on dan-arvot myös kendōssa ja iaidōssa. Alla taulukko, joka antaa suhteellista kuvaa Japanin ZNKR jōdō harjoittelun yleisyydestä.
| Dan graduointien määrä ko>  aikajaksolla | Tietolähde | Shodan | Nidan | Sandan | Yondan | Godan | Rokudan | Nanadan | Hachidan | Yhteenlasketut jodon dan-graduoinnit 1> 4.2004-31.3.2005 | Kaikki AJKF:n dan- arvoiset jodokat 2005 lopussa | jodon Dan- arvoisten %-osuus AJKF:n Dan- jäsenistä 2005 lopussa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.04.2004 – 31.03.2005 | Japanin kendoliiton tilastot | 555 | 328 | 161 | 55 | 40 | 10 | 7 | 2 | 1158 | 19495 | 1,3 |
Muita jōlla harjoittelevia lajeja > Shindō Musō-ryū jōdō

Shindō Musō-ryū, myös Shintō Musō-ryū (jap. 神道夢想流杖道) jōdōa voi harjoitella muutamissa suomalaisessa aikido-, iaido-, karate- ja kendo-seuroissa. Shindō Musō-ryū jōdōon kuuluu kaikkiaan noin 70 parikataa. Koulukunnan harjoitteluun kuuluu jōn lisäksi myös muiden aseiden, esimerkiksi kävelykepin, miekan ja ketjusirpin tekniikoita.
Muita jōlla harjoittelevia lajeja > Aiki-jō

Myös aikidossa harjoitellaan jōlla niin sanottuja aiki-jō-tekniikoita. Aiki-jō-tekniikat ovat osittain keihäänkäytön sotataidoista (sōjutsusta) kehitettyjä, osin aikido-senseiden kehittämiä uusia tekniikoita ja sovelluksia. Aseharjoitteluun ei panosteta kaikissa aikidoseuroissa.
Muita jōlla harjoittelevia lajeja > Taura Musō-ryū jōjutsu

Taura Musō-ryū jōjutsua voi harrastaa Suomessa ainakin Helsingissä ja Siilinjärvellä. Taura Musō-ryū jōjutsu on osa Taura Musō-ryū kobudō taistelutaitokoulukunnan bujutsu-systeemistä, joka on koottu Hokkaidōlla (jap. 北海道) Ikubo-suvussa harjoitellusta Muso-ryū ju- ja jōjutsusta. Taura Musō-ryū jōjutsun harjoittelun jatkaminen edellyttää lajiin tutustumisen jälkeen liittymistä kyseisen koulukunnan jäseneksi.
Muita jōlla harjoittelevia lajeja > Suiō-ryū Iai Kenpō jōjutsu

Suiō-ryū iai kenpō  (jap. 水鴎流居合剣法) on klassinen bujutsukoulu, johon kuuluu osana jōjutsua. Koulukunnan perusti Mima Yoichizaemon Kagenobu (1577–1665). Koulukunnan harjoitteluun kuuluvat muun muassa iai, kenpō (kenjutsu), naginata, kogusoku ja jōjutsu. Jōlla harjoittelu alkaa vasta, kun harjoittelija on edistynyt tarpeeksi pitkälle perustason iai-tekniikoissa.
Muita jōlla harjoittelevia lajeja > Kashima-Shinryū jōjutsu

Kashima-Shinryū (jap. 鹿島神流) on lähes 500 vuotta vanha japanilainen bujutsu-koulu. Suomessa Kashima-Shinryūta harjoitellaan Helsingissä ja Tampereella. Kashima-Shinryūn harjoittelu alkaa aina miekkatekniikoiden (kenjutsu) ja jūjutsun opiskelulla. Perusteiden oppimisen jälkeen opiskeltava asevalikoima laajenee kattamaan tärkeän osan muinaisen bushin taisteluvälinevalikoimasta, muiden muassa jōn.
Muita jōlla harjoittelevia lajeja > Tendō-ryū naginatajutsu

Tendō-ryū naginatajutsu (jap. 天道流 薙刀術, Tendō-ryū naginatajutsu) on klassinen japanilainen bujutsu-koulukunta, jossa harjoitellaan myös sauvankäyttötaitoja (jōjutsu). Koska naginata on koulukunnan pääase, sauvankäyttötaidot valmistavat tilanteeseen, jossa naginatan varsi katkeaa ja se menettää teränsä taistelussa. 
Tendō-ryūta ei harjoitella suomessa.