stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica

Newtonin oma Principian ensimmäisen painoksen kappale, jossa on hänen toista painosta varten tekemiään korjauksia.
Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica (suom. Luonnonfilosofian matemaattiset perusteet) on Isaac Newtonin 5. heinäkuuta 1687 julkaisema kirja. Kommentoituaan ja korjattuaan henkilökohtaisen kopionsa ensimmäisestä painoksesta Newton julkaisi kaksi uutta painosta, vuoden 1713 aikana, jossa oli korjattu vuoden 1687 virheet, ja parannetun version vuodelta 1726.
Kirja loi nykyaikaisen mekaniikan tieteenalan ja mahdollisti teollisen vallankumouksen. Kirjassa esitettiin Newtonin lakeina tunnetut lauseet ja yleinen painovoimalaki. Nykyään kirjaan viitataan usein lyhyesti nimellä Principia.
Principia sai alkunsa Royal Societyn demonstraattorina toimineen Robert Hooken esitettyä Newtonille kirjeessä kysymyksen, millaista rataa liikkuu kappale, johon kohdistuu voima, jonka suuruus on kääntäen verrannollinen etäisyyden neliöön. Ajatus tätä muotoa olevasta voimasta oli varsin luonteva arvaus painovoimalle, sillä esimerkiksi isotrooppisesti pistemäisestä kohteesta säteilevän valon määrä pienenee suhteessa etäisyyden neliöön (koska säteily jakautuu tasaisesti sellaisen pallon pinnalle, jonka pinta-ala on  4\pi r^{2}). Myöhemmin Edmond Halleyn tiedustellessa Newtonilta samaa asiaa vuonna 1684 Newton ilmoitti radan olevan ellipsi. Osittain Halleyn painostuksesta tuloksen julkaisemiseen Newton aloitti Principian kirjoittamisen, ja kirja julkaistiin vuonna 1687.lähde?
Vaikka oletetaan, että Newton johti planeettojen liikettä kuvaavan lain käyttäen hyväkseen kehittämiään  fluksioiden ja fluenttien matematiikkaa (joista nykyisin käytetään Gottfried Leibnizin termejä differentiaali- ja integraalilaskenta), perustuvat Principian todistukset Almagestin tapaan klassiseen geometriaan. On luultavaa,kenen mukaan? että Newton ajatteli vallankumouksellisten ajatustensa tulevan paremmin hyväksytyiksi, jos ne esitellään perinteisillä merkintätavoilla uusien matemaattisten notaatioiden sijaan. Toinen oletus on, ettei Newton halunnut uusia matemaattisia menetelmiään julkisiksi (mikä myöhemmin johtikin pitkään kiistaan Leibnizin kanssa siitä, kenelle kunnia uudesta menetelmästä kuului).lähde?
Kirjan sisältö

Kirjan johdannossa pohditaan absoluuttisen ajan ja avaruuden käsitteitä (joista voitiin luopua vasta Albert Einsteinin suhteellisuusteorian myötä). Johdannossa Newton esittää myös kolme mekaniikan peruslakiaan. Lopuksi Newton esittää kaksi seurauslausetta, joissa osoitetaan, että voimia voidaan laskea yhteen kuten vektorisuureita. Nykyisen fysiikan yksi keskeisimmistä käsitteistä, voima, tuli näin ensimmäistä kertaa täsmällisesti määritellyksi.
Tämän jälkeen Newton siirtyy tutkimaan planeettaliikettä, johon liittyvät keskeisimmät tulokset esitetään ensimmäisen kirjan kolmannessa luvussa. Tämän luvun alussa esitetään kysymykset, millainen voima tarvitaan, että taivaankappaleen rata olisi ellipsi, hyperbeli tai paraabeli. Kaikkiin näihin saadaan vastaukseksi, että voiman tulee olla kääntäen verrannollinen etäisyyden neliöön. Mielenkiintoista on, että Newton ei varsinaisesti todistanut, että muotoa  1/r^{2} olevan voiman vaikutuksesta kappale liikkuisi kartioleikkauksen muotoisella radalla, vaan että kartioleikkausta pitkin kulkevaan kappaleeseen vaikuttaa muotoa  1/r^{2} oleva voima. Vaikka onkin oletettavaa, että Newton oletti myös ensimmäisen väitteen pitävän paikkaansa, Principian perusteella oli mahdollista, että muutkin kuin kartioleikkauksen muotoiset radat ovat mahdollisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica Wikimedia Commonsissa
Archive.org: The Principia (englanniksi)
Isaaco Newtono: Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica (latinaksi)
Smith, George: Newton's Philosophiae Naturalis Principia Mathematica The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Sivu Principiasta.
Osuusliike Voima

Voiman talo Hämeenkatu 10:ssä.
Osuusliike Voima oli E-liikkeeseen kuulunut osuusliike Pirkanmaalla 1917−1983. Voima oli pitkään toiseksi suurin vähittäiskauppaliike Tampereella SOK:laisen Osuuskauppa Tuotannon (nykyisin osa Pirkanmaan Osuuskauppaa) jälkeen.
Voimalla oli toisen maailmansodan jälkeen oma tavaratalo sekä ravintola Hämeenkadun varrella. Sillä oli myös oma leipätehdas, mylly, meijeri, virvoitusjuomatehdas ja kahvipaahtimo sekä kymmeniä sivumyymälöitä eri puolilla Tamperetta. Tampereen ulkopuolella Voimalla oli vuonna 1965 kaikkiaan 76 myymälää. Sen toimitusjohtajana oli pisimpään (1931–1957) Alpo Pesonen. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1950.
Myymälöitä

Osuusliike Voima avasi ensimmäisen Käpylässä sijaitsevan myymälänsä osoitteessa Helletie 7, Tampere. Käpylän kaupunginosa sijaitsee Tampereen pohjoispuolella, lähellä silloista Lapinniemen puuvillatehdasta sekä Naistenlahden satamaa Näsijärven kupeessa. Työkansa-nimisessä sanomalehdessä 31. maalikuuta 1920 olleen mainoksen mukaan: "MAITOA on nyt jatkuvasti saatavana Ruokamyymälöissämme". Tämä oli Käpylän ensimmäisen Voima-myymälän mainos. Vuonna 1928 myymälä siirrettiin uuteen rakennukseen Käpytie 13.
Tampereen Sanomat -nimisessä sanomalehdessä 30. lokakuuta 1928 olevassa Voiman mainoksessa ilmoitettiin: "Myymälässä pidetään hyvin lajiteltua valikoimaa kunnollisia elintarpeita päivän kohtuullisimpiin hintoihin." Tämä mainos osui hyvin niin Näsijärven tukkimiespalveluissa kuin tehtaiden työtehtävissä toimivien kuten myös Käpylän asukkaiden mieleen.
Elintarvikkeita myyvät myymälät oli luokiteltu sekatavaramyymälöiksi, leipä- ja maitomyymälöiksi sekä liha- ja leikkelemyymälöiksi.
Voiman edeltäjät

Tampere on Suomen osuustoiminnan kehto. Sinne perustettiin Suomen ensimmäiset osuuskaupat. Osuustoimintaliikkeen uranuurtaja oli Finlaysonin osuuskauppa, joka avasi ovensa Puutarhakadulla 1. syyskuuta 1900. Ei kestänyt kuukautta kauempaa, kun sen rinnalle ilmestyi Pellavatehtaan Työväen Osuuskauppa. Näiden kahden osuuskaupan jäseniksi pääsivät vain kyseisten tehtaiden työntekijät. Niinpä Tampereen työväenyhdistys perustikin vielä Tampereen Työväen Osuuskaupan keväällä 1901. Ensimmäisen maailmansodan aattona Tampereella oli siis kolme osuuskauppaa, ja kussakin oli jäseniä noin tuhat. Vuonna 1916 Työväen Osuuskauppa päätettiin myydä Finlaysonin osuuskaupalle. Pian sen jälkeen alettiin puuhata myös jäljelle jääneiden osuusliikkeiden yhdistämistä. Se toteutui, kun Osuusliike Voima perustettiin 3. syyskuuta 1917 Finlaysonin, Pellavatehtaan ja viime vaiheessa mukaan tulleen Teiskon Viitapohjan osuuskaupan yhteenliittymänä.
1980–1990-luvut

E-liike joutui 1970–luvulla talousvaikeuksiin ja niiden seurauksena Voima yhdistyi 38 muun osuusliikkeen ja niiden keskusliikkeen OTK:n kanssa E-osuuskunta Ekaksi 1983.
Aiheesta muualla

Kuvia Osuusliike Voimasta Arjenhistoria.fi -sivustolla
Kleofas Immanuel Nordlund

Kleofas Immanuel Nordlund (23. tammikuuta 1849 Marttila – 25. syyskuuta 1883 Helsinki) oli evankeliseen herätysliikkeeseen kuulunut suomalainen pastori. Hänen isänsä oli pappi Karl Isak Nordlund, joka kuoli mielenterveydellisistä ongelmistä kärsineenä Seilin sairaalasaarella vuonna 1853. Nordlund toimi yhteisenä kirkkoherran sijaisena Pyhäjärven ja Käkisalmen seurakunnissa, sekä vuodesta 1877 kuolemaansa saakka Virolais-lättiläisen sotilasseurakunnan saarnaajana Helsingissä.
Nordlund osallistui vuonna 1878 Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen kustantamien tunnustuskirjojen suomentamiseen, sekä käänsi ja sanoitti hengellisiä lauluja. Niitä on mukana muun muassa evankelisen herätysliikkeen laulukirjassa Siionin kannel.
Siionin kanteleessa on kolme Nordlundin kirjoittamaa laulua:
106 Kun kasteen sain, niin Jeesus puki (säv. Vesa Erkkilä 1996)
318 Oi, minkä onnen autuuden (säv. Siionin kannel ja Sionsharpan 1874)
479 Mun kanteleeni kauniimmin (säv. toisinto kansansävelmästä, laulun 318 4. säkeistö)
Laulukirjassa Viisikielinen on kaksi Nordlundin laulua:
177 Oi minkä onnen, autuuden
403 Mun kanteleeni kauniimmin
Hengellisiä lauluja ja virsiä-kirjassa ovat Nordlundin laulut:
295 Oi minkä onnen, autuuden
550 Mun kanteleeni kauniimmin
Hengellinen laulukirja- kirjassa Nordlundin laulut:
300 Oi, minkä onnen, autuuden
620 Mun kanteleeni kauniimmin
Kirjallisuutta

Björklund, Isak August: Kleofas Immanuel Nordlund : en prästgestalt i Finlands kyrka.  Helsingfors:  Svenska lutherska evangeliföreningen i Finland, 1923.  (ruotsiksi)
Koulun maantieto

Koulun maantieto on peruskoulun 7–9 luokille tarkoitettu maantiedon oppikirjasarja, jonka on kustantanut Otava. Kirjasarjan on sittemmin korvannut KM-sarja.
Sarjaan kuuluvat teokset

Koulun maantieto Amerikka
Koulun maantieto Eurooppa
Koulun maantieto Maailma (vaihtoehtoinen Koulun maantieto Eurooppa -kirjan kanssa)
Koulun maantieto Suomi
Kuhunkin kirjaan liittyvät myös opiskeluvihkot.
Aiheesta muualla

Koulun maantieto -sarja Otavan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Victoire Tomegah Dogbé

| Victoire Tomegah Dogbé |
| --- | --- |

Togon pääministeri
 28. syyskuuta 2020-  
Presidentti:  Faure Gnassingbé
Edeltäjä:  Komi Sélom Klassou
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. joulukuuta 1959 (ikä 64)
Kansalaisuus:   togolainen
Victoire Sidémého Dzidudu Dogbé Tomegah (s. 23. joulukuuta 1959) on togolainen poliitikko, joka on toiminut Togon pääministerinä 28. syyskuuta 2020 lähtien. Hän on maan historian ensimmäinen naispääministeri.
Ennen hallituksen päämieheksi tulemista Tomegah Dogbé oli ruohonjuuritason kehitys-, käsityö-, nuoriso- ja nuorisotyöllisyysministeri Komi Sélom Klassoun hallituksessa ja presidentti Faure Essozimna Gnassingbenin kabinettijohtaja.
Ura

Vuonna 2008 tasavallan presidentti Faure Essozimna Gnassingbé ja pääministeri Gilbert Houngbo pyysivät Dogbé Tomégahia hallinnoimaan kehitysyhteistyöstä vastaavan pääministerin edustajan salkkua. Dogbé Tomégah suostui ja aloitti tehtävssä. Ennen tätä, hän oli työskennellyt Yhdistyneiden Kansakuntien kehitysohjelman toimistossa.
Vuonna 2010 presidentti Faure Gnassingben uudelleenvalinnan jälkeen Tomegah Dogbé nimitettiin ruohonjuuritason kehitys-, nuorisotyö- ja nuorisotyöllisyysministeriksi Gilbert Houngbon toimeksiannosta. Hän säilytti ministeryyden  Kwesi Ahoomey-Zunun 1. hallituksessa vuosina 2012--2013 ja Ahoomey-Zunun 2. hallituksessa vuosina 2013--2015. Huhtikuun 2015 presidentinvaalien jälkeen Komi Sélom Klassou korvasi Ahoomey-Zunun pääministerinä 5. kesäkuuta 2015 alkaen. Klaassou perusti oman hallituksensa 28. kesäkuuta 2015, jossa Tomegah Dogbé säilytti edelleen työnsä ministerinä.
Presidentti Faure Gnassingbe nimitti Tobegah Dogben pääministeriksi 28. syyskuuta 2020 Komi Selom Klassoun eroamisen jälkeen.
Sairaanluonakäynti

Sairaanluonakäynti oli entisajan Suomessalähde? ja Ruotsissa seurakunnan (pitäjän) papille osoitettu kirjallinen tai suullinen pyyntö vierailla sairaan seurakuntalaisen luona. Pyynnössä sairas ilmaisi halunsa keskustella papin kanssa tai ottaa vastaan ehtoollinen. Tavallisesti pappia hakemaan järjestettiin hevoskyyti, jos sairaalla suinkin oli mahdollisuus sellaiseen. Näin pappi saatiin viipymättä sairaan luo. Pappi otti aina mukaansa tarvittavan välineistön eli ehtoollismaljan eli kalkin, ehtoollisleipälautasen eli pateenin ja pienikokoisen ehtoollisleipälippaan sekä pienen pullollisen viiniä. Nämä välineet pappi sijoitti nahkakoteloon, joka mahtui laukkuun tai taskuun.
Suomessa oli keskiajalla erityinen pitäjänhevonen, jolla pappi kyydittiin ripittämään kuolemansairasta seurakuntalaista.
Matkaehtoollisvälineet. Ruotsin Alaluulajan kirkko.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kirkollisten toimitusten kirjassa on edelleen järjestys sairaan luona vietettävää rukoushetkeä varten. Rukoushetken voi johtaa pappi, seurakunnan työntekijä tai seurakuntalainen. Sairaan luona käyntiin ja rukoushetkeen voidaan liittää öljyllä voitelu tai ehtoollinen, jonka vietossa seurataan omaa järjestystäː Ehtoollinen sairaan luona. Seurakunnissa on tätä varten matkaehtoollisvälineet; pieni rasia, jossa on pieni ehtolliskalkki, pateeni, pullo viiniä varten ja ehtoollisleipiä pienessä rasiassa.
Perinteisesti sairaan luona käynti on Suomessa ja Ruotsissa ollut papin tärkeä työtehtävä. Kutsu lähteä vierailemaan sairaan luona on ohittanut lähes kaikki muut tehtävät. Vain seurakunnan jumalanpalvelus ja kirkollinen toimitus ovat olleet tärkeämpiä. Jos kutsu sairaan luo on tavoittanut papin juuri ennen jumalanpalveluista tai kirkollista toimitusta, on hän hoitanut kyseisen jumalanpalveluksen ja lähtenyt heti sen jälkeen sairaan luo.
Aiheesta muualla

Stina Fallberg Sundmark, Sjukbesök och dödsberedelse. Sockenbudet i svensk medeltida och reformatorisk tradition. (Bibliotheca Theologiæ Practicæ 84.) Skellefteå: Artos 2008.
HMS Albacore (J101)

| HMS Albacore |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast
Kölinlasku:  24. heinäkuuta 1941
Laskettu vesille:  2. huhtikuuta 1942
Palveluskäyttöön:  16. kesäkuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  lokakuu 1947
Loppuvaihe:  romutettu 1963
Tekniset tiedot
Uppouma:  850 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  2 000 shp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 x QF 4″ (102 mm) Mk V -ilmatorjuntatykki 4 x Oerlikon 20 mm
HMS Albacore (viirinumero J101) Britannian kuninkaallisen laivaston Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 15. marraskuuta 1940 Belfastista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 24. heinäkuuta 1941 telakkanumerolla 1134. Alus laskettiin vesille 2. huhtikuuta 1942 ja valmistui 16. kesäkuuta.
Palvelus

Kesäkuussa 1942 palvelukseenoton jälkeen alus liitettiin 12. miinanraivaajalaivueeseen. Alus matkasi vastaanottokokeiden jälkeen Tobermoryyn miehistökoulutukseen ja valmistautumaan miinanraivaustehtäviin. Koulutuksen päätyttyä heinäkuussa alus matkasi Port Edgariin raivaamaan miinoja Forthin alueelta. Se oli luokkansa ensimmäinen alus, joka nosti raivatun miinan merestä 30. heinäkuuta.
Elokuussa alus siirtyi Harwichiin, jossa se liittyi 9. Miinanraivaajalaivueeseen sisaralustensa HMS Algerinen ja HMS Acuten kanssa. Alus raivasi laivueen mukana itärannikon laivareiteillä taatakseen turvallisen meriliikenteen Thamesin suistossa.
Syyskuussa perustettiin 12. miinanraivaajalaivue, jonka mukana alus sai määräyksen valmistautua siirtymään Välimerelle tukemaan Pohjois-Afrikan maihinnousua. Alus liittyi lokakuussa laivueeseensa, jonka muodostivat laivueenjohtaja Algerine sekä Acute, HMS Alarm ja HMS Cadmus. Alus liittyi 22. lokakuuta Clydessä saattueeseen KMS1 osana suojausta matkalle Gibraltarille, jossa se valmistautui tehtäviinsä Pohjois-Afrikan maihinnousussa.
Alus suojasi 5. marraskuuta laivueen mukana saattueen KMS1A Algeriin. Se raivasi 8. marraskuuta miinoitteen laivueen mukana Baker rannan edustalta ennen maihinnousua. Kaksi päivää myöhemmin alus siirrettiin sukellusveneidentorjuntaan, mistä vapauduttuaan se matkasi Bougieen miinanraivaukseen (operaatio Perpetual).
Alus raivasi 11. marraskuuta miinakenttää ja se joutui 13. marraskuuta Bougiessa ilmahyökkäykseen vaurioituen lievästi. Alus raivasi 15. marraskuuta Algerinen kanssa Bougien edustan miinakenttää ennen maihinnousua, jolloin ne joutuivat Italian laivaston sukellusveneen R. Smg. Ascianghin maaliksi. Albacore pelasti uponneen sisaraluksensa miehistön eloonjääneet.
Alus palveli joulukuun Pohjois-Afrikan rannikon miinanraivaustehtävissä, saattueiden suojana sekä meriliikenteen valvonnassa. Se kärsi suojatessaan saattuetta ilmahyökkäyksessä lieviä vaurioita.
Palvelus > 1943

Vuoden 1943 alun Albacore jatkoi palvelustaan laivueensa mukana. Laivueen ainoat palveluskelpoiset alukset olivat sen lisäksi Cadmus, HMS Hussar ja HMS Speedwell, kunnes huhtikuussa saapuivat HMS Fantome, HMS Circe ja HMS Espiegle. Laivue määrättiin toukokuussa yhteisoperaatioon 13. raivaajalaivueen kanssa raivaamaan miinat Galitan ja Sisilian kanavista (operaatio Antidote). Alus oli 5. toukokuuta laivueensa kanssa Bizertassa, jossa oli kaksi muutakin miinanraivauslaivuetta operaatiota varten. Alus oli pelastamassa miinan räjähdyksessä pahoin vaurioituneen Fantomen miehistöä. Se jäi laivueensa luo Cadmuksen hinatessa vaurioituneen aluksen Boneen. Operaation päättyessä 7. kesäkuuta oli 12. raivaajalaivue raivannut 126 miinaa.
Alus määrättiin kesäkuussa laivueen mukana Sisilian maihinnousuun raivaamaan rannikon edustan miinoitteita. Se siirrettiin heinäkuun alussa Acuten ja Circen kanssa 14. raivaajalaivueeseen. Alus siirtyi 10. heinäkuuta laivueen mukana itäiselle hyökkäysalueelle suojaamaan saattueita ja se aloitti maihinnousuun liittyvät raivaukset kaksi päivää myöhemmin. Raivauksen aikana alus suojasi saattueita Maltan, Bizertan ja sillanpään välisellä alueella.
Syyskuussa alus määrättiin laivueen mukana tukemaan maihinnousua Italian mannermaalle Salernoon. Alus oli 8. syyskuuta raivaamassa miinoja Salernon edustalla. Seuraavana päivänä se joutui rannikkotykistön tuleen sillanpään edustalla. Alus vapautettiin 16. syyskuuta operaatiosta, minkä jälkeen se pysyi laivueensa mukana Napolin lahdella miinanraivauksessa.
Alus määrättiin 30. syyskuuta Kaprille kunhan Napolin edustan raivaus saataisiin päätökseen. Alus osallistui 1. lokakuuta alkaen laivueensa mukana Sisilian länsirannikon miinanraivaukseen, jotta laivaston alukset pääsisivät riittävän lähelle rantaa kyetäkseen tukemaan maajoukkojen operaatioita. Vuoden loppuun mennessä laivue raivasi alueelta kaikkiaan 770 miinaa. Alus määrättiin vuoden lopulla laivueen mukana Anzion maihinnousuun.
Palvelus > 1944

Tammikuussa 1944 alus siirtyi Anzioon, jossa se siirrettiin 21. tammikuuta HMS Rinaldon ja HMS Waterwitchin kanssa 19. raivaajalaivueeseen. Operaatiosta vapauduttuaan alus palasi Napoliin, josta se raivasi edelleen rannikon miinakenttiä laivueen mukana. Alus osallistui 11. toukokuuta Gaetan edustan miinanraivaukseen, jotta risteilijät kykenisivät tukemaan maajoukkojen taistelua Monte Cassinossa tykkitulella. Seuraavana päivänä alus raivasi edelleen miinoja rannikolta, jotta risteilijät HMS Dido, USS Brooklyn ja USS Philadelphia kykenivät tulittamaan kohteitaan. Osasto joutui rannikkotykistön kiivaaseen tuleen.
Operaatiosta vapauduttuaan alus liittyi laivueeseensa raivaamaan Napolin ja Anzion välistä reittiä, josta raivattiin kaikkiaan 89 miinaa. Alus raivasi 4. ja 13. kesäkuuta Civitavecchian satamaa ja sen edustan ankkuripaikkaa. Alus raivasi 14. heinäkuuta Leghornin sataman reittiä yhdessä laivueensa sekä 13. ja 19. raivaajalaivueen kanssa operaatio Lobsterissa. Satama saatiin avattua 25 heinäkuuta liikenteelle, kun alueelta oli raivattu 250 miinaa.
Alus määrättiin laivueen mukana Kreikan taisteluihin operaatio Mannaan. Alus siirtyi 22. lokakuuta itäiselle Välimerelle ja edelleen Kreikan aluevesille Acuten, Espieglen ja HMS Mutinen kanssa. Alus raivasi 1. marraskuuta Salonikaan Skiathoksesta johtanutta merireittiä. Joulukuussa alus määrättiin takaamaan Yhdysvaltain presidentin ja Britannian pääministerin Dardanellien läpikulkeminen Jaltan kokoukseen.
Palvelus > 1945

Tammikuussa 1945 alus oli edelleen laivueensa mukana Dardanelleilla raivaamassa miinoja. Vapauduttuaan tehtävästä alus palasi Kreikan rannikolle Doron ja Thermian alueen raivaukseen. Raivauksen päätyttyä alus siirrettiin Maltalle, jossa se otettiin telakalle huoltoon.
Helmikuussa alus palasi palvelukseen . Alus lähti 23. maaliskuuta Maltalta laivueensa mukana Napoliin. Huhtikuussa se raivasi laivueensa mukana Leghornin ja Genovan välistä reittiä. Genovan sataman ankkuripaikka saatiin raivattua 9. toukokuuta, minkä jälkeen alus jatkoi Italian länsirannikon raivauksia laivueensa osana.
Palvelus > Sodan jälkeen

Toisen maailmansodan päätyttyä alus palveli edelleen laivueensa mukana Välimerellä. Se oli huollettavana joulukuussa Maltalla, mistä se palasi palvelukseen helmikuussa 1946 aloittaen miinanraivauksen tukikohtanaan Genova. Alus lähti 12. huhtikuuta laivueen mukana Maltalta Brittein saarille, jossa se siirrettiin toukokuussa Chathamissa telakalle.
Alus aloitti kesäkuussa palvelukseen palattuaan miinanraivaukseen itärannikolla, Kanaalin alueella sekä Alankomaiden rannikolla. Laivueen palveluksesta poistamisen jälkeen alus säilyi palveluksessa Portsmouhissa tehdyn modernisoinnin jälkeen, kun se osallistui saksalaisten valmistamien linnoitteiden tuhoamiseen Helgolandilla operaatiossa Big Bang huhtikuussa 1947 sekä sen jälkeen Cuxhavenin miinanraivaukseen.
Albacore poistettiin palveluksesta lokakuussa 1947 ja siirrettiin reserviin Chathamiin. Alus sijoitettiin 1962 poistolistalle ja myytiin BISCOlle, joka siirsi romuttamisen Messrs Cordronille. Alus saapui 9. syyskuuta 1963 hinattuna Port Glasgowiin romutettavaksi.
Päälliköt

Aluksen päällikköinä olivat:
John David Lewis Williams 1. toukokuuta 1942 - 9. huhtikuuta 1943
Kenneth Horder Higson 9. huhtikuuta 1943 - elokuu 1945
Gordon Ronald Paterson elokuu 1945 - 11. kesäkuuta 1946
MK 108

MK 108
30 × 90 mm RB patruuna ehjänä sekä halkaistuna ja lisäksi patruunavyön kappaleet
MK-108 on 30 mm konetykki, jota Saksan ilmavoimat käytti toisessa maailmansodassa. Tykkiä asennettiin moniin tyyppeihin sekä tehdasvalmisteisesti että kenttäasennuksena. Asetta valmisti Rheinmetall-Borsig.
Oli arvioitu että 20 mm:n ammuksen osumia tarvittiin raskaan pommittajan pudottamiseen arviolta 20–25 kpl. Toisaalta huomattiin, että noin viisi 20 mm:n  osumaa suoraan edestä riitti pudottamaan Boeing B-17 – pommittajan- Tällainen hyökkäys oli vaikea suuren nopeuden ja törmäysvaaran vuoksi. Siten kehitettiin raskaampi tykki, jotta toivottu vaikutus saataisiin nopeasti tavanoimaisella hyökkäyksellä. 30 millimetrin ammuksella oli suuri teho ja arvioitiin että noin viisi osumaa riitti raskaan pommikoneen pudottamiseen.
Aseen suunnittelussa tehtiin tietoinen valinta tuhovaikutuksen, tulinopeuden ja aseen painon eduksi tinkimällä ammuksen lähtönopeudesta. Aseen toimintaperiaate oli yksinkertainen massasulku. Kaliperiksi tuli 30 × 90 RB (Rebated rim, kavennettu urakanta, laippa on halkaisijaltaan pienempi kuin muu hylsy). Ase oli vyösyöttöinen. Ammuksen paino oli 310 grammaa. Ammuksen lähtönopeudeksi tuli 505 m/s ja tulinopeudeksi suunniteltiin 600 ls/min, mutta käytännössä tulinopeus oli 650 ls/min.
Aseen pituus oli 105 cm. Piipun pituus oli 40 cm ja aseen paino 58 kg. Vertailun vuoksi konekivääri MG 17 :n pituus oli 121 cm, piippu 60 cm, ja sen paino 10,2 kg.
Tykkiä asennettiin vapaasti ampuvana useisiin tyyppeihin sekä tavanoimaisesti, asesäiliönä ja Heinkel He 219 yöhävittäjään Schräge Musik – asennuksena. Asennuksia tehtiin sekä alkuperäisasennuksina että varikoilla ja kenttäasennuksina. Esimerkiksi Bf-109-koneet, joihin tykki oli asennettu, saivat merkinnän /U4 (Umrüstsatz; muunnossarja), esimerkiksi G-6/U4.
Tykin huonoja puolia olivat erityisesti Messerschmitt Bf 109 G-6 -koneisiin potkurinnavan läpi ampuvaksi asennettujen tykkien rekyyli ja kirkas suuliekki, joka saattoi sokaista lentäjän. Ammuksen lähtönopeus oli alhainen, mutta valinta suunnittelussa.
Tykin mekanismi juuttui helposti tiukoissa kaarroissa lukon moninkertaisen massan kuormittaessa lukon palautusjousta positiivisessa kiihtyvyydessä. Vastaavasti toiminta palautui kiihtyvyyden hellittäessä. G- voimat saattoivat rikkoa ammusvyön.
Liittoutuneiden lentäjien keskuudessa MK 108 sai liikanimen "paineilmavasara" tulinopeutensa ja äänensä vuoksi.
Osuusliike Voiman Raholan myymälät

Osuusliike Voimalla oli Raholassa kolme myymälää, jotka oli perustettu eri aikoina. Rahola kuului aikaisemmin Pohjois-Pirkkalaan, mutta liitettiin Tampereeseen vuonna 1937.