stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carl Barksin bibliografia
Carl Barksin parhaat sarjat (2014–2018)

Punainen postimerkki ja muita Carl Barksin tarinoita.  Helsinki:  Sanoma Magazines Finland, 2014.  ISBN 978-951-32-3850-6  Aloittaa sarjan.
Merikäärme.  Helsinki:  Sanoma, 2014.  ISBN 978-951-32-3872-8
Marco Polon aarre.  Sanoma Media Oy, Kids Media, 2015.  ISBN 978-951-32-4050-9
Atomivakoojat.  Sanoma Media Finland Oy, Kids Media, 2015.  ISBN 978-951-32-4051-6
Leirielämää.  Sanoma Media Finland Oy, Kids Media, 2016.  ISBN 978-951-32-4228-2
Yksisarvisen jäljillä.  Sanoma Media Finland Oy, Kids Media, 2016.  ISBN 978-951-32-4229-9
Ovela Roope-setä.  Sanoma Media Finland Oy, Kids Media, 2017.  ISBN 978-951-32-4394-4
Koralliluolan kummitus.  Sanoma Media Finland Oy, Kids Media, 2017.  ISBN 978-951-32-4465-1
Maanalainen maailma.  Sanoma Media Finland Oy, Kids Media, 2018.  ISBN 978-951-32-4566-5
Ankkalegendat (2014–2016)

Sisältää Barksin alkuperäissarjoja ja Don Rosan niille tekemiä jatko-osia.
Barks, Carl & Rosa, Don: Kielletyn laakson tarinat ja muita klassikoita.  Helsinki:  Sanoma Media Finland, 2014.  ISBN 978-951-32-3849-0
Barks, Carl & Rosa, Don: Kulmikkaiden munien jäljillä ja muita klassikoita.  Sanoma Media Finland Oy, Kids Media, 2015.  ISBN 978-951-32-4055-4
Barks, Carl & Rosa, Don: Kultaisen kypärän metsästäjät ja muita klassikoita.  Sanoma Media Finland Oy, Kids Media, 2016.  ISBN 978-951-32-4312-8
Carl Barksin sankarit (2019–2024)

Aku.  Egmont Kustannus Oy Ab, 2019.  ISBN 978-952-334-240-8
Roope.  Egmont Kustannus Oy Ab, 2020.  ISBN 978-952-334-261-3
Tupu, Hupu ja Lupu.  Story House Egmont, 2021.  ISBN 978-952-334-361-0
Karhukopla.  Story House Egmont, 2022.  ISBN 978-952-334-451-8
Hannu Hanhi.  Story House Egmont, 2023.  ISBN 978-952-334-558-4
Pelle Peloton.  Story House Egmont, 2024.  ISBN 978-952-334-636-9
Jippesin Barks-tarinat (2020–2022)

Kirjasarja sisältää Carl Barksin eläkepäivillään käsikirjoittamia tarinoita, joita hän ei itse koskaan piirtänyt. Piirrokset on tehnyt hollantilainen Daan Jippes. Tarinat ovat pääasiassa sudenpentuaiheisia.
Barks, Carl & Jippes, Daan: Jippesin Barks-tarinat 1959–1971.  Story House Egmont, 2020.  ISBN 978-952-334-326-9
Barks, Carl & Jippes, Daan: Jippesin Barks-tarinat 1971–1972.  Story House Egmont, 2021.  ISBN 978-952-334-362-7
Barks, Carl & Jippes, Daan: Jippesin Barks-tarinat 1972–1974.  Story House Egmont, 2022.  ISBN 978-952-334-452-5
Aku Ankan parhaat (2020–)

Aku Ankan parhaat on taskukirjakokoinen (138 × 200 mm) nidottu julkaisusarja, jossa on kerralla suunnilleen kaikki Carl Barksin tietyn vuoden tarinat.
Lumottu papukaija. Kaikki Carl Barksin sarjat vuodelta 1950.  Sanoma Media Finland, 2020.  ISBN 978-951-32-4799-7
Ankkalinnan pamaus. Kaikki Carl Barksin sarjat vuodelta 1951.  Sanoma Media Finland, 2021.  ISBN 978-951-32-4826-0
Kultainen kypärä. Kaikki Carl Barksin sarjat vuodelta 1952.  Sanoma Media Finland, 2022.  ISBN 978-951-32-4848-2
Takaisin Klondikeen. Kaikki Carl Barksin sarjat vuodelta 1953.  Sanoma Media Finland, 2023.  ISBN 978-951-32-4879-6
Musiikin lumoissa. Kaikki Carl Barksin sarjat vuodelta 1954.  Sanoma Media Finland, 2024.  ISBN 9789513249199
Carl Barksin Aku Ankka (2023–)

Vuodesta 2023 alkaen on ilmestynyt Story House Egmontin kustantama albumisarja Carl Barksin Aku Ankka. Sarjan albumit sisältävät Barksin ankkatarinoita niiden alkuperäisessä julkaisujärjestyksessä, alkaen ensimmäisestä Barksin itse kirjoittamasta ja piirtämästä Aku Ankka -tarinasta Ryytimaa (The Victory Garden, 1943).
Carl Barksin Aku Ankka 1.  Story House Egmont, 2023.  ISBN 978-952-334-590-4
Carl Barksin Aku Ankka 2.  Story House Egmont, 2023.  ISBN 978-952-334-591-1
Carl Barksin Aku Ankka 3.  Story House Egmont, 2023.  ISBN 978-952-334-592-8
Carl Barksin Aku Ankka 4.  Story House Egmont, 2023.  ISBN 978-952-334-593-5
Carl Barksin Aku Ankka 5.  Story House Egmont, 2023.  ISBN 978-952-334-594-2
Carl Barksin Aku Ankka 6.  Story House Egmont, 2023.  ISBN 978-952-334-595-9
Erillisteoksia

Barney-karhu ja Benny-aasi: Susirumba.  (Barney Bear and Benny Burro, tarinat vuosilta 1944–45)  Egmont, 1992.  ISBN 951-876-271-6
Visukintun vuosikymmenet: Roope-setä 1947–1997.  (Uncle Scrooge 50 years anniversary, 1997)  Helsinki Media, 1997.  ISBN 951-32-0357-3
Vuosisadan Ankat: Carl Barksin omat suosikit.  Helsinki Media, 2001.  ISBN 951-32-1180-0
Carl Barksin joulu.  (Kaksi nidettä)  Sanoma Magazines Finland, 2008.  ISBN 978-951-32-2555-1
Carl Barksin parhaat.  Sanoma Magazines Finland, 2011.  ISBN 978-951-32-3035-7
Barks, Carl & Jippes, Daan: Korakarumin ruhtinas.  (Käsikirjoitukset: Carl Barks. Piirrokset: Daan Jippes. Suomentaneet Antti Hulkkonen, Kati Valli ja Aku Ankan toimitus)  Helsinki:  Sanoma Magazines Finland, 2013.  ISBN 978-951-32-3626-7
Donald Duck, Carl Barks in English. Klassikkosarjakuvaa alkuperäiskielellä.  Sanoma Media Finland Oy, Kids Media, 2014.  ISBN 978-951-32-3884-1
Donald Duck, Carl Barks in English 2. Klassikkosarjakuvaa alkuperäiskielellä.  Sanoma Media Finland Oy, Kids Media, 2015.  ISBN 978-951-32-4159-9
Carl Barksin joulutarinat.  Egmont Kustannus Oy Ab, 2020.  ISBN 978-952-33-4325-2
Barks, Carl & Murry, Paul & Vicar & Van Horn, William & Block, Pat: Loput Barks-tarinat.  Story House Egmont, 2023.  ISBN 978-952-334-559-1
Erillisteoksia > Antologioita, joissa Barksin sarjoja

Minä Aku Ankka.  Suomentanut Liisa Ryömä ym.. Sanoma Oy, 1972.  ISBN 951-9134-48-4
Minä Roope-setä.  Suomentanut Sirkka Ruotsalainen. Sanoma Oy, 1973.  ISBN 951-9134-53-0
Me Tupu, Hupu, Lupu.  Suomentanut Mary A. Wuorio. Sanoma Oy, 1979.  ISBN 951-9134-36-0
Minä ja Aku Ankka. Suomalaisten suosikkitarinat.  (Toimitus: Jukka Heiskanen ym. Suomennokset: Aku Ankka -lehden ja Aku Ankan taskukirjan toimitus sekä Jukka Lindfors. Aku Ankka 60 vuotta)  Helsinki:  Sanoma Magazines Finland, 2011.  ISBN 978-951-32-3145-3
Minä Aku Ankka 2.  (Toimitus: Aki Hyyppä ja Anna Kastari. Tekninen taittaja: Jouni Asikainen. Ulkoasu: Raimo Hyvönen)  Suomentanut Aku Ankan toimitus. Sanoma Media Finland Oy, Kids Media, 2016.  ISBN 978-951-32-4314-2
Erillisteoksia > Murrealbumit

Isoon taloon ankka.  (Roope-tarinoota Etelä-Pohojanmaan murteella)  Helsinki Media, 1998.  ISBN 951-32-0609-2  Julkaistu myös yleiskielellä nimellä Mahtiankka Roope ISBN 951-32-0610-6.
Kui, sanos Aku.  (Kaikkest paremppi Ankka-jutui Turu murttel)  Helsinki Media, 1999.  ISBN 951-32-0838-9  Julkaistu myös yleiskielellä nimellä Aku Ankka kaikilla mausteilla ISBN 951-32-0839-7.
Rotsi on mut byysat puuttuu.  (Viisi Barks-klassikkoa nykystadin slangilla)  Helsinki Media, 2000.  ISBN 951-32-0965-2  Julkaistu myös yleiskielellä Paljasjalkainen ankka ISBN 951-32-0966-0.
Kyä viksup päriää.  (Barksin tarinoita Tampereen murteella)  Helsinki Media, 2001.  ISBN 951-32-1190-8  Julkaistu myös yleiskielellä nimellä Yrittänyttä ei laiteta ISBN 951-32-1191-6.
Avojalakanen Ankka.  (Barksin ankkasarijoja oululaisella ilimasulla)  Sanoma Magazines Finland, 2002.  ISBN 951-32-1340-4  Julkaistu myös yleiskielellä Vankalla pohjalla ISBN 951-32-1341-2.
Voe tokkiisa, Aku.  (Barksin parraeta savoks viänneltynä)  Sanoma Magazines Finland, 2003.  ISBN 951-32-1506-7  Julkaistu myös yleiskielellä nimellä Outo lintu ISBN 951-32-1507-5.
Kaik lutviutuup.  (Ankat haastaat ko Etelä-Karjalas)  Sanoma Magazines Finland, 2004.  ISBN 951-32-1683-7  Julkaistu myös kirjakielellä nimellä Meiltähän tämä käy ISBN 951-32-1684-5.
Joulu on jo ovela.  (Ankoitten saikkauksia peräpohjalaismurtheela)  Sanoma Magazines Finland, 2005.  ISBN 951-32-1876-7  Julkaistu myös yleiskielellä nimellä Puhu pukille ISBN 951-32-1885-6.
Virgil van Dijk

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Virgil van Dijk vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi: Virgil van Dijk
Syntymäaika: 8. heinäkuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Breda, Alankomaat
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 193 cm
Seura
Seura: Liverpool
Pelinumero: 4
Junioriseurat
2009–2010: Willem II
2010–2011: Groningen
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2013 | Groningen | 62 | (7) |
| 2013–2015 | Celtic | 76 | (9) |
| 2015–2017 | Southampton | 67 | (4) |
| 2018– | Liverpool | 225 | (19) |
Maajoukkue
| 2011 | Alankomaat U19 | 1 | (0) |
| 2011–2013 | Alankomaat U21 | 3 | (0) |
| 2015– | Alankomaat | 78 | (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. helmikuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. helmikuuta 2025.
Virgil van Dijk (s. 8. heinäkuuta 1991 Breda) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Liverpoolia. Oikeajalkainen van Dijk on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Ura > Maajoukkueura

Van Dijk pelasi Alankomaiden alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun vuonna 2011. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi vuosina 2011–2013 kolme ottelua tekemättä maaleja.
Ensimmäisen ottelunsa Alankomaiden maajoukkueessa van Dijk pelasi EM-karsintaottelussa Kazakstania vastaan lokakuussa 2015. Vuonna 2018 hänestä tuli Alankomaiden maajoukkueen kapteeni. Hän joutui jäämään pois kesällä 2021 pelatuista EM-kilpailuista edellisenä syksynä saamansa pahan polvivamman vuoksi. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa viidessä ottelussa. Puolivälieräottelun Argentiinaa vastaan päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa van Dijk oli ensimmäinen laukoja, ja Argentiinan maalivahti Emiliano Martínez torjui hänen laukauksensa. Argentiina voitti rangaistuspotkukilpailun ja pudotti Alankomaat jatkosta. EM-kilpailuissa 2024 van Dijk pelasi täydet minuutit välieriin yltäneen joukkueensa kaikissa kuudessa ottelussa.
Van Dijk on pelannut 77 A-maaottelussaan avauskokoonpanossa yhtä kesäkuun 2024 ystävyysottelua lukuun ottamatta. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki ystävyysottelussa Portugalia vastaan maaliskuussa 2018. Tämän jälkeen hän on tehnyt maalin loka- ja marraskuussa 2018 Kansojen liigan koti- ja vierasottelussa Saksaa vastaan, maaliskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan, lokakuussa 2021 MM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan, syyskuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Belgiaa vastaan, lokakuussa 2023 EM-karsintaottelussa Kreikkaa vastaan sekä kesäkuussa 2024 ystävyysotteluissa Kanadaa ja Islantia vastaan.
Muuta

Van Dijkin isä on alankomaalainen ja äiti surinamelainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virgil van Dijk Wikimedia Commonsissa
Liverpool – Englannin Valioliiga
1 Alisson |
2 Gomez |
3 Endō |
4 van Dijk |
5 Konaté |
7 Díaz |
8 Szoboszlai |
9 Núñez |
10 Mac Allister |
11 Salah |
14 Chiesa |
17 Jones |
18 Gakpo |
19 Elliott |
20 Jota |
21 Tsimikas |
26 Robertson |
38 Gravenberch |
56 Jaroš |
62 Kelleher |
66 Alexander-Arnold |
78 Quansah |
84 Bradley |
Manageri Slot
Alankomaiden joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Pasveer |
2 Timber |
3 de Ligt |
4 van Dijk |
5 Aké |
6 de Vrij |
7 Bergwijn |
8 Gakpo |
9 L. de Jong |
10 Depay |
11 Berghuis |
12 Lang |
13 Bijlow |
14 Klaassen |
15 de Roon |
16 Malacia |
17 Blind |
18 Janssen |
19 Weghorst |
20 Koopmeiners |
21 F. de Jong |
22 Dumfries |
23 Noppert |
24 Taylor |
25 Simons |
26 Frimpong |
Valmentaja van Gaal
Alankomaiden joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2024
1 Verbruggen |
2 Geertruida |
3 de Ligt |
4 van Dijk |
5 Aké |
6 de Vrij |
7 Simons |
8 Wijnaldum |
9 Weghorst |
10 Depay |
11 Gakpo |
12 Frimpong |
13 Bijlow |
14 Reijnders |
15 van de Ven |
16 Veerman |
17 Blind |
18 Malen |
19 Brobbey |
20 Maatsen |
21 Zirkzee |
22 Dumfries |
23 Flekken |
24 Schouten |
25 Bergwijn |
26 Gravenberch |
Valmentaja Koeman
Uefan vuoden miespelaaja
2011: Lionel Messi • 2012: Andrés Iniesta • 2013: Franck Ribéry • 2014: Cristiano Ronaldo • 2015: Lionel Messi • 2016: Cristiano Ronaldo • 2017: Cristiano Ronaldo • 2018: Luka Modrić • 2019: Virgil van Dijk • 2020: Robert Lewandowski • 2021: Jorginho • 2022: Karim Benzema • 2023: Erling Braut Haaland
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola
Coco Chanel

| Coco Chanel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Gabrielle Bonheur Chanel (Chasnel)
Syntynyt: 19. elokuuta 1883 Saumur, Maine-et-Loire, Ranskan kolmas tasavalta
Kuollut: 10. tammikuuta 1971 (87 vuotta) Pariisi, Ranska
Aiheesta muualla
chanel.com
Gabrielle Bonheur ”Coco” Chanel (19. elokuuta 1883 Saumur, Maine-et-Loire, Ranskan kolmas tasavalta – 10. tammikuuta 1971 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen muotialan uranuurtaja ja 1900-luvun vaikutusvaltaisimpia ihmisiä muotialalla. Hän perusti vuonna 1910 Chanelin muotitalon, joka on vielä nykyäänkin maailman johtavia yrityksiä alallaan.
Muotitalon synty ja kasvu

Coco Chanel aloitti muotiuransa suunnittelemalla hattuja. Ensimmäisen liikkeensä rue Cambon 21:ssä, nimeltä Chanel Modes Mademoiselle Chanel avasi vuonna 1910. Étienne Balsan maksoi juoksevat kulut ja Boy Capel kiinteistömenot. Cocon koulutyttömäiset olkihatut nousivat nopeasti muodikkaiksi tunnettujen ranskalaisten näyttelijättärien keskuudessa. Tämän suosion saattelemana Chanel lanseerasi vuonna 1913 naisten urheiluvaatemalliston uudessa liikkeessään rantalomakaupunki Deauvillessä. Merimieshenkinen mallisto sai loistavan vastaanoton. Uudenlaiseen vaatemallistoon oli lainattu vaikutteita miesten vaatteista sekä miehisistä kuoseista ja materiaaleista. Seuraava liike avattiin vuonna 1915 ylelliseen rantalomakaupunki Biarritziin houkuttelemaan varakkaita ensimmäistä maailmansotaa paenneita espanjalaisia turisteja.
Vuoteen 1916 mennessä liiketoiminta oli tuottanut niin hyvin voittoa, että Chanel pystyi maksamaan Capelille tämän sijoittamat varat takaisin. Vuoteen 1919 mennessä Chanel oli rekisteröity couturièreksi eli muotitaiteilijaksi ja perusti maison de couturensa eli muotitalonsa osoitteeseen rue Cambon 31, jonka hän oli ostanut vuonna 1918. Muotitalo sijaitsee nykyisinkin samassa osoitteessa. Vuoteen 1927 mennessä Chanel omisti rue Cambonilta kiinteistöt numero 23–31.
Mallistollaan Chanel loi pukeutumistavan, jossa ylellisyyden tuntu on tärkeämpää kuin päälle liimattu koreus. Chanelin tyylin lähtökohta oli arkinen. Kun rahat eivät riittäneet sen ajan muodin vaatimuksiin, hän pukeutui päättäväisesti omalla tavallaan. Chanel halveksui aikansa monimutkaisia hattuja: ”Miten aivot voivat toimia tuollaisten tekeleiden alla?”
Muotitalon synty ja kasvu > 1920-luku - Parfumerie Chanel

Vuonna 1921 julkistettiin Chanelin ensimmäinen parfyymi, Chanel No. 5. Parfyymi saavutti heti suuren suosion, ja se on edelleen maailman eniten myytyjä hajuvesiä. Chanel No. 5:n kerrotaan olleen viides tuoksuvaihtoehto, jonka parfyymisuunnittelija Ernest Beaux Cocolle esitteli, ja juuri sen tuoksu miellytti Chanelia eniten. Se julkistettiin 5. toukokuuta 1921. Numero viisi oli myös Coco Chanelin onnennumero.
Parfyymi Chanel No. 22 -kukkaistuoksu lanseerattiin vuonna 1922. Tuottelias 1920-luku toi myös ensimmäisen kosmetiikkasarjan vuonna 1924, siihen sisältyivät muun muassa huulipunat ja puuterit. Samana vuonna Coco Chanelin liikekumppani, hevoskasvattaja ja Ranskan suurimman Bourjois kosmetiikkaimperiumin perijä Pierre Wertheimer (1888–1965) perusti Societe Des Parfums Chanel'in, joka erikoistui hajuvesiin ja kauneustuotteisiin. Se osoittautui Chanel S.A. -yhtiön kannattavimmaksi liiketoimintaosastoksi.
Vuonna 1927 Chanel julkaisi ensimmäiset ihonhoitotuotteet. Ajatus perustui siihen, että luksus alkaa hyvästä ihosta. Ensimmäinen 15-osainen ihonhoitosarja tuotiin markkinoille. Pierre Wertheimer sai 70 prosentin osuuden yrityksestä rahoittamalla Chanel No. 5:n tuotannon, markkinoinnin ja jakelun. Théophile Bader, joka myi Chanel No. 5:tä Galeries Lafayette tavaratalossaan, sai 20 prosentin osuuden. Coco Chanel itse sai loput 10%, lisensioidessaan nimensä Parfumerie Chanelille.
Matkalla Skotlantiin vuonna 1924 Gabrielle Chanel tutustui siihen asti maskuliinisina pidettyihin tweedkankaisiin, josta inspiroituneena hän loi ikoniset naisten jakkupuvut. Vuonna 1926 sai syntynsä myös naisten coctailpuku eli pikkumusta. Amerikan Vogue nimesi asun "Chanel 'Ford' dress" -klassikoksi, johon koko maailma voi pukeutua, viitaten Henry Fordin kehittämään 'jokamiehen' autoon T-Fordiin, joka oli myös aina musta. Cocon pikkumusta, jonka Vogue nimesi ”modernin naisen univormuksi” ja klassinen tweed-jakkupuku olivat tulleet jäädäkseen osaksi naisten pukeutumista.
Vuodet 1935–1957

Vuonna 1935 Coco Chanel oli suosionsa huipulla. Muotitalon toiminta oli voitollista ja Chanel työllisti jopa 4 000 työntekijää. Coco Chanelin omistuksessa oli myös useita kiinteistöjä ympäri Ranskaa.
Toisen maailmansodan alkaessa vuonna 1939 Chanel sulki muotitalonsa pääosin ja yhtä liikettä pidettiin auki. Sieltä oli saatavilla kovassa kysynnässä olevia hajuvesiä ja asusteita. Hän muutti asumaan Hotelli Ritziin, joka oli myös saksalaisten päämaja. Chanel palasi näytöslavoille vuonna 1945, ollessaan 62-vuotias. Vuonna 1955 yleisölle esiteltiin kuuluisaksi tullut, tikattu nahkainen käsilaukku (2.55 -laukku), jossa oli metalliketju kantohihnana. Laukusta tuli niin suosittu, ettei sitä voitu valmistaa niin paljon kuin sen menekki olisi ollut.
Vuonna 1957 Chanel voitti Dallasin muotimessuilla muotimaailman Oscarin uudella kevätkokoelmallaan.
Chanelin rakastaja toisen maailmansodan aikana oli natsiupseeri, Saksan suurlähetystön lehdistöattasea, paroni Hans Günther von Dincklage, jota elämäkerturi Hal Vaughan luonnehti vuonna 2011 ilmestyneessä kirjassaan Sleeping with the Enemy: Coco Chanel’s Secret War ”natsien mestarivakoojaksi”. Vaughan väittää Chanelin vakoilleen sota-aikana natsi-Saksan hyväksi. Nämä väitteet on todistettu vuonna 2014 paikkansapitäviksi, kun Ranskan tiedustelupalvelun asiaa koskevat arkistotiedot avattiin ja julkaistiin.
Chanel muutti Sveitsiin vuonna 1945 pakoon natsimainettaan yhdessä paroni Hans Günther von Dincklagen kanssa, mutta palasi vuonna 1949 Ranskaan.
Yksityiselämä

Coco Chanel ei koskaan mennyt naimisiin eikä hänellä ollut lapsia. Hän kuitenkin huolehti vanhimman sisarpuolensa Julie Palassen vuonna 1912 orvoksi jääneestä 6-vuotiaasta André-pojasta (1906–1981) kuten omasta lapsestaan.
Hänellä oli suhde seurapiireihin kuuluvaan rikkaaseen tekstiiliteollisuusperijä Étienne Balsaniin (1878–1954), jonka hevosjalostukselle ja laukkakilpailuille omistetussa linnassa Royallieussä Compiègnessä Chanel asui vuosina 1905–1908. He pysyivät ystävinä Balsanin kuolemaan asti. Edellisen ystävän, hiilikaivosperijä ja pooloharrastaja Arthur Boy Chapelin (1881–1919) kanssa hänellä oli suhde vuosina 1908–1918, vuosina 1920–1924 suhde suuriruhtinas Dmitri Pavlovitš Romanovin kanssa, joka esitteli Chanelin Westminsterin herttua Hugh Grosvenorille (1879–1953), kanssa hänellä oli suhde vuosina 1923–1933. He pysyivät ystävinä koko elämänsä ajan.
Vuosina 1926–1929 Chanelilla oli suhde runoilija Pierre Reverdyyn – he pysyivät läheisinä miehen kuolemaan asti – ja vuosina 1930–1935 kuvittaja ja muotoilija Paul Iribeen, jonka kanssa hän kihlautui marraskuussa 1933. Iribe kuoli sydänkohtaukseen La Pausa huvilalla. Toisen maailmansodan aikana vuosina 1939–1944 hänellä oli suhde natsiupseeri, Saksan suurlähetystön lehdistöattasea, paroni Hans Günther von Dincklageen.
Chanel on itse sanonut suhteensa Boy Chapeliin olleen elämänsä merkittävin. Tämä kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1919.
Viimeiset vuodet

Elämänsä loppupuolella Coco Chanel asui Pariisin hotelli Ritzissä. Hän oli väsynyt työhönsä muotisuunnittelijana ja hyvin yksinäinen muutamaa läheistä ystävää lukuun ottamatta. Hän kärsi myös nukkumisvaikeuksista ja käveli usein unissaan. Hän muutti Ranskan Rivieralle vuoteen 1953 asti omistamaansa La Pausa -huvilaan Roquebrune-Cap-Martiniin, jonka tontin hän oli saanut 1930-luvulla rakastajaltaan Westminsterin herttua Hugh Grosvenorilta, ja sieltä Lausanneen Sveitsiin. Coco Chanel kuoli omassa huoneistossaan Hotelli Ritzissä Pariisissa tammikuussa 1971. Hän oli tuolloin 87-vuotias.
Perintö

Hautajaiset pidettiin Pariisissa La Madeleine -kirkossa]], jossa Chanelin muotitalon mallit istuivat ensimmäisillä riveillä. Arkku oli peitetty valkoisilla kukilla – kamelioilla, gardenioilla, orkideoilla, atsaleoilla ja muutamalla punaisella ruusulla. Taidemaalari Salvador Dalí, entinen Ballets russes tanssija Serge Lifar, läheinen ystävä tanssija Jacques Chazot, muotisuunnittelja Yves Saint-Laurent ja seurapiirivaikuttaja Marie-Hélène de Rothschild osallistuivat hautajaisiin. Coco Chanel on haudattu Bois-de-Vaux'n hautausmaalle Lausannessa, Sveitsissä.
Suurimman osan Coco Chanelin 10 miljoonan Sveitsin frangin rahaomaisuudesta ​​sekä taidekokoelmasta perivät Sveitsissä asuva sisarpuolen poika André Palasse ja tämän kaksi Pariisissa asuvaa tytärtä.
Kuvagalleria

Chanelin 1912 suunnittelema hattu.
Coco Chanel ja Hugh Grosvenor Grand National -laukkakilpailuissa 1925.
Coco Chanel ja Winston Churchill, 1920-luku.
Gabrielle Chanelin hauta.
Chanel-myymälä.
"Mademoiselle Coco, haluaisin kauniin hatun sunnuntaiksi." 1919
Gabrielle Chanel merimieshenkisessä vapaa-ajanasussa 1928
Chanel No. 5 -parfyymi.
Chanelin pikkumustien erilaisia versioita näyttelyssä.
Chanelin kaksiläppäinen 2.55 -käsiaukku.
Chanel-jakkupuku, 1965.
Lapinniemi

Lapinniemi Näsinneulasta nähtynä syyskuussa 2011.
Lapinniemi ilmakuvassa vuodelta 1959. Etualalla puuvillakehräämö ja taempana Koukkuniemen rakennuksia.
Lapinniemi on kaupunginosa Pohjois-Tampereella. Lapinniemen kaupunginosa muodostettiin Tampereen 9. kaupunginosan pohjoisosasta vuonna 1989.
Naapurikaupunginosia ovat Petsamo, Lappi ja Tampella. Tampereen keskustaan Lapinniemestä on noin kaksi kilometriä, ja linja-autolla pääsee Tammelan läpi Keskustorille runsaassa kymmenessä minuutissa.
Lapinniemen alueelle valmistui vuonna 1899 Tampereen Puuvillateollisuus Oy:n kankaita ja lankoja valmistanut puuvillatehdas, joka liitettiin Tampellaan vuonna 1934. Tehdas oli toiminnassa 1980-luvun puoliväliin saakka.
Lapinniemessä sijaitsee Rauhaniemen kansankylpylä, vanhaan puuvillatehtaaseen rakennettu kylpylähotelli Holiday Club Tampereen kylpylä sekä Koukkuniemen vanhainkoti. Lapinniemi oli asuntomessualueena vuonna 1990.