stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jami Virtanen
Muuta

Virtanen valmistui ylioppilaaksi Porin suomalaisesta yhteislyseon lukiosta keväällä 2019. Hän on Suomen kaikkien aikojen ensimmäinen kolmannen polven pääsarjakiekkoilija, joka on edustanut samaa seuraa. Virtasen isä Jaakko pelasi Ässissä hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien 167 SM-liigaottelua vuosina 1983–1989. Hän on nykyään seuran hallituksen jäsen. Jamin isoisä Anto Virtanen pelasi hyökkääjänä SM-sarjaa Porin Karhuissa ja Ässissä yhteensä 315 ottelua vuosina 1961–1975. Hän voitti kaksi Suomen-mestaruutta. Jamin serkku Eemeli Virtanen pelaa puolustajana Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekossa. Serkukset ovat pelanneet joukkuetovereina Ässissä kahtena kautena.
Virtanen on maininnut esikuvikseen Steven Stamkosin ja Nathan MacKinnonin.
Heckler & Koch VP70

| Heckler & Koch VP70 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Pistooli
Valmistaja:  Heckler & Koch
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistusvuodet:  1970–1989
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  9×19 mm Parabellum  9×21 mm IMI (VP70Z)
Aseen pituus:  204 mm
Piipun pituus:  116 mm
Paino (tyhjänä):  lataamattomana: 820 g  ladattuna: 1 130 g
Lipas:  Tankolipas
Kapasiteetti:  18 patruunaa
Tulinopeus (laukausta/min):  Teoreettinen tulinopeus 2 200 l/min 
Havainnekuva Heckler & Koch VP70M:stä tukilla varustettuna.
Heckler & Koch VP70 eli Volkspistole 70 (Kansanpistooli 70) on saksalaisen asetehtaan Heckler & Kochin vuonna 1973 tuotantoon ottama ensimmäinen polymeerirunkoinen itselataava pistooli; aseen suunnittelivat Helmut Weldle, Tilo Moller ja Alex Seidel vuosien 1968–1970 välillä. Sitä valmistettiin kahtena versiona: VP70M (Volkspistole 70 Militär) oli kerta- ja kolmen laukauksen pursketulta ampuva sotilas- ja poliisikäyttöön tarkoitettu malli, kun taas vain kertatulta ampuva VP70Z (Volkspistole 70 Zivil) oli tarkoitettu siviilikäyttöön. Varhaisimmissa valmistuserissä pistoolin kahvaan oli muotoiltu peukalotuki ja kahvan etureunaan sormiurat, mutta myöhemmissä valmistuserissä muotoilua yksinkertaistettiin jättämällä ne pois.
VP70 on massasulkuinen ja siinä on iskuvasaraton, ainoastaan liipaisimesta vetämällä virittyvä laukaisukoneisto. Varmistimena on liipaisimen takana poikittain liikkuva tappi, joka lukitsee sen. Pistoolin ruostumattomasta teräksestä tehty piippu on kiinteä ja aseen palautinjousi on sijoitettu massasulkuisissa pistooleissa tavanomaiseen tapaan piipun ympärille.
Sotilasversio VP70M:ään on mahdollista asentaa aseen kotelona toimiva, kahdesta kohdasta aseeseen kiinnittyvä erillinen Thermoplast-muovinen tukkikotelo, johon asennettu vaihdinmekanismi mahdollistaa kertatulen lisäksi kolmen laukauksen purskeiden ampumisen, jolloin aseen teoreettinen tulinopeus on noin 2 200 laukausta minuutissa. Siviiliversioon tukkikoteloa ei voi asentaa, joskin tehdas valmisti M-version valmistuksen loputtua ylijääneistä osista 54 kappaletta tukkikotelolla varustettua ZH (Zivil Holster) kertatulimallia.
VP70 käyttää 9×19 mm Parabellum/Luger patruunaa, mutta sitä valmistettiin myös 400 kappaleen erä kaliiperissa 9x21 mm IMI, mikä mahdollisti aseen myynnin niissäkin maissa (esimerkiksi Italia), missä 9×19 mm Parabellum/Luger patruunaa käyttävien aseiden myynti siviileille on kielletty. Heckler & Koch lopetti sotilasmallin valmistuksen muutamassa vuodessa 3 231 kappaleen jälkeen ja siviilimallin valmistuksen elokuussa 1989 23 008 kappaleeseen.
Aiheesta muualla

Modern Firearms: Heckler und Koch VP 70
WaffenHQ.de: Heckler & Koch VP70
I’m In Heaven (When You Kiss Me)

| ”I’m In Heaven (When You Kiss Me)” ATC |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Touch the Sky
 Julkaistu: 21. heinäkuuta 2001
 Tuottaja(t): Alex Christensen
 Tyylilaji: europop, eurodance
 Kesto: 03.51
 Levy-yhtiö: Sony/BMG
ATC:n muut singlet
| ”Thinking of You” 2000 | ”I’m In Heaven (When You Kiss Me)” 2001 | ”Call On Me” 2001 |
I’m In Heaven (When You Kiss Me) on saksalaisen eurodance-yhtye ATC:n ensimmäinen single albumilta Touch the Sky. Singlen on tuottanut Alex Christensen ja sen julkaisi Sony/BMG 21. heinäkuuta 2001.
Kappaleet

I’m In Heaven (When You Kiss Me) (Radio Edit - 5 Inch Version) - 3:47
I’m In Heaven (When You Kiss Me) (Radio Edit - 12 Inch Version) - 4:36
I’m In Heaven (When You Kiss Me) (Record Rescue @ Blue PM Mix) - 4:16
I’m In Heaven (When You Kiss Me) (BKA @ Blue PM Mix) - 3:55
I’m In Heaven (When You Kiss Me) (Disco Mix) - 3:50
I’m In Heaven (When You Kiss Me) (Trance Ibiza Mix) - 5:51
I’m In Heaven (When You Kiss Me) (Club Pop Mix) - 4:26
Listat

| Lista | Sijoitus |
| --- | --- |
Itävalta (Ö3 Austria Top 40): 27
Saksa (Media Control Charts): 22
Romania (Romanian Top 100): 18
Sveitsi (Swiss Music Charts): 31
Aqua Alexandrina

| Aqua Alexandrina |
| --- | --- |
 Aqua Alexandrina ylittää Viale Palmiro Togliattin. Kyseissä kohdassa akveduktin kaaret ovat korkeimmillaan.
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°54′29″N, 12°30′16″E
Rakennustyyppi:  akvedukti
Valmistumisvuosi:  n. 226
Pituus:  n. 22,4 km
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Aqua Alexandrina (myös Aqua Alexandriana) oli antiikin aikainen akvedukti Rooman kaupungissa Italiassa. Sen pituus oli noin 22 kilometriä ja se toi kaupunkiin vettä idästä Gabiin suunnasta.
Historia

Aqua Alexandrinan rakennutti keisari Severus Alexander, josta ja se nimensä. Se valmistui vuonna 226. Akvedukti oli tarkoitettu pääasiassa palvelemaan Alexanderin kylpylää, jonka Alexander laajensi Neron kylpylästä. Koska Aqua Alexandrina valmistui vasta Frontinuksen ajan jälkeen, se tunnetaan monia muita akvedukteja huonommin. Se säilyi käytössä ainakin 700-luvulle saakka. Näyttää siltä, että akveduktiin viitataan nimellä Forma Jovi eräässä asiakirjassa vuodelta 993. Paavi Sixtus V käytti Aqua Alexandrinan lähteitä Acqua Feliceen (1585–1587), mutta akveduktin koko reitti tunnistettiin vasta 1600-luvulla.
Rakennelma

Aqua Alexandrinan lähteet sijaitsivat Tusculumin alueella Gabiin ja Regillus-järven välisellä alueella, roomalaisen mailin eli noin 1,5 kilometriä etelään Via Praenestinan neljännentoista mailin eli noin 21 kilometrin kohdalta. Akveduktin pituus oli noin 22,4 kilometriä. Se tuli Roomaan maan pinnan tasolla lähellä Spes vetusta. Se, että akvedukti oli tarkoitettu lähinnä Alexanderin kylpylälle, käy ilmi sen matalasta korkeudesta; kylpylä sijaitsi alavalla maalla Campus Martiuksella.
Nymphaeum Alexandri, joka nykyisin tunnetaan nimellä Trofei di Mario, ei nimestään huolimatta ollut Aqua Alexandrinan vaan Aqua Julian päätesuihkulähde. Vigna Contin piscina, joka yleensä yhdistetään Helenan kylpylään, on kuitenkin saattanut kuulua tähän akveduktiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aqua Alexandrina Wikimedia Commonsissa
Aqua Alexandrinan jäänteitä Parco Giovanni Palatuccissa.
Aqua Alexandrinan (punaisella) reitti.
Raimo Liikkanen

Raimo Juhani Liikkanen (13. huhtikuuta 1942 Mikkeli – 24. syyskuuta 2011 Miehikkälä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Luumäen kunnanjohtajana ja keskustan kansanedustajana.
Liikkanen toimi kansanedustajana Kymen läänin vaalipiiristä kahden vaalikauden ajan, maaliskuusta 1991 maaliskuuhun 1999. Eduskuntavaaleissa 1999 hän ei ollut enää ehdolla. Hän oli eduskunnan kansliatoimikunnan jäsen vuosina 1994–1999 ja valiokunnista hän vaikutti hallintovaliokunnassa, lakivaliokunnassa, puolustusvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja valtiovarainvaliokunnassa.
Liikkanen kirjoitti ylioppilaaksi Karkkilan yhteiskoulusta vuonna 1963 ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1967. Vuonna 1970 hän aloitti työnsä Luumäen kunnanjohtajana, mitä ennen hän oli toiminut kunnansihteerinä Ullavassa (vuosina 1967–1968) ja Orimattilassa (1968–1969). Hän jäi kunnanjohtajan tehtävästä eläkkeelle vuonna 2004 ja hänen seuraajakseen valittiin Paavo Tyrväinen. Liikkaselle on myönnetty kunnallisneuvoksen arvonimi.
Liikkanen oli naimisissa vuodesta 1966 ja hänellä on vaimonsa kanssa kaksi lasta, vuonna 1969 syntynyt tytär ja vuonna 1973 syntynyt poika. Hän kuoli auto-onnettomuudessa syyskuussa 2011.
Myrkkyruiske

Kaliforniassa sijaitsevan San Quentin -vankilan teloituskammio, jossa käytetään myrkkyruisketta.
Myrkkyruiske on useiden valtioiden käyttämä teloitusmenetelmä, jossa henkilön kehoon johdetaan kemikaaleja nopean kuoleman saavuttamiseksi. Jo ennen menetelmän käyttöönottoa monille teloitettaville oli annettu rauhoittavia tai puuduttavia lääkkeitä esimerkiksi ennen sähkötuoli- tai hirttotuomion täytäntöönpanoa. Myrkkyruisketeloitus on nykyisin kaikkein yleisin käytäntö Yhdysvalloissa.
Yhdysvaltain lisäksi myrkkyruiske on  lainvoimainen teloitusmenetelmä Kiinassa, Thaimaassa, Guatemalassa, Taiwanissa, Malediiveillä, Nigeriassa ja Vietnamissa. Guatemalan viimeisin teloitus suoritettiin 2000 eikä Malediiveillä itsenäisyyden aikana ole teloitettu ketään. Taiwan ja Nigeria eivät ole käyttäneet menetelmää. Filippiinit käytti myrkkyruisketta vuoteen 2006 asti, jolloin maa luopui kuolemanrangaistuksesta.
Teloitus > Teloitusalusta

Modernissa myrkkyruiske-teloituksessa vanki sidotaan ensin teloituskammion T-kirjaimen muotoiseen pöytään, joka on pehmustettu ja varustettu henkilöauton tai lentokoneen turvavöillä. Sitten vangin kummankin kyynärtaipeen tai joskus jalkojen etukäteen paikallistettuihin ja tutkittuihin verisuoniin asetetaan neulat, letkut ja suolaliuos-tippa. Myrkkyletkut tulevat teloituskammioon sen viereisestä huoneesta seinässä olevan aukon kautta. Koska kuoleva menettää lihastensa hallinnan, hän usein ulostaa ja virtsaa hallitsemattomasti. Tämän vuoksi monissa osavaltioissa asennetaan lisäksi katetri, toisissa vangille tarjotaan vaippoja.
Teloitus > Kemikaalit

Tiopentaali Ensin teloitettavaan ruiskutetaan 2–5 grammaa barbituraattiunilääkettä, tiopentaalin keittosuolaliuosta (Pohjoismaissa kauppanimellä Penthotal-Natrium). Tiopentaalin letaali- eli kuolettava annos on 2–5 grammaa, ja tyypillinen annostus lääkinnällisessä käytössä on 3–5 milligrammaa painokiloa kohti. Tiopentaalia käytetään esim. anestesialääkkeenä ja sen tarkoitus myrkkyruiskeessa on saattaa teloitettava tajuttomaksi ennen hengitystä ja sydäntä lamaavien myrkkyjen antamista. Tiopentaali annetaan laskimoon, jolloin se kulkee verenkierrossa nopeasti aivoihin ja aiheuttaa näin tajuttomuuden 30–45 sekunnin kuluessa. Tiopentaalin saatavuudessa on ilmennyt kuitenkin vaikeuksia vuodesta 2011 lukien, ja jotkin Yhdysvaltain osavaltiot ovatkin korvanneet sen: joko midatsolaamilla taikka pentobarbitaalilla.
Pankuronibromidi Vankiin ruiskutetaan vähän kerrallaan yhteensä 100 milligrammaa hengityksen lamauttavaa lihasrelaksanttia kuten esimerkiksi pankuronibromidia (Pavulon) tai rokuroniumbromidia (Esmeron). Pankuronibromidin letaaliannos on 100 milligrammaa, ja tyypillinen annostus lääkinnällisessä käytössä on 0,2 milligrammaa painokiloa kohti. Pankuronibromidi on pankuronin bromidisuola, ja bromideja käytetään paljon lääketeollisuudessa niiden relaksoivan vaikutuksen vuoksi. Pankuroni, bromidisuolanakaan ei kuitenkaan varsinaisesti omaa rauhoittavaa vaikutusta esimerkiksi fenatsepaamin tavoin.
Kaliumkloridi Viimeisenä annostellaan sydämen lamauttava kaliumkloridi, joka aiheuttaa hyperkalemian ja siitä johtuvan sydänlihaksen sähkötoiminnan häiriön ja edelleen sydänpysähdyksen. Suurin osa kaliumista ihmiskehossa sijaitsee lihaksissa, joissa se elektrolyyttinä toimii hermoimpulssien välittäjänä. Letaaliannoksena annetun kaliumkloridin aiheuttama hyperkalemia häiritsee sydänlihaksen hermoimpulssien kulkua, tehden sydänlihaksesta liian sähköä johtavan, jolloin hermoimpulssit menevät suoraan lihaksen läpi eikä sydän enää reagoi niihin. Tämä aiheuttaa sydämen pysähtymisen.
Teloitus > Ohion protokolla

Ohion osavaltiossa aloitettiin uuden protokollan käyttö, jossa tuomittuun ruiskutetaan vain yhtä ainetta, tiopentaalia.  Protokollassa on myös mahdollisuus käyttää midatsolaamia ja hydromorfonia lihakseen annettuna siinä tapauksessa, että sopivaa suonta ei löydy tiopentaalin antamiseksi laskimonsisäisesti.
Ensisijainen: tiopentaali 5 grammaa laskimoon.
Toissijaiset: midatsolaami 10 mg ja hydromorfoni 40 mg, molemmat lihakseen.
Uutta protokollaa ovat käyttäneet osavaltioista vain Ohio ja Washington.
Teloitus > Teloituksen jälkeen

Viimeisen ruiskeen jälkeen odotetaan viisi minuuttia, sitten vankilan lääkäri tutkii tuomitun elonmerkit ja julistaa hänet kuolleeksi. Teloituksen jälkeen vankilan johtaja pitää tiedotustilaisuuden, jossa hän kertoo teloituksen syyn, ajan, tuomitun kuolleeksi julistuksen ajankohdan ja mahdolliset ongelmat teloituksen aikana. Teloitetulle tehdään aina kuolinsyyn tutkimus ja ruumiinavaus. Teloitetun ruumis luovutetaan omaisille, jos nämä sitä pyytävät. Muutoin teloitettu tuhkataan tai haudataan vankilan hautausmaalle ja haudalle merkitään teloitetun vangin numerotunnus. Monet kuolemaantuomitut lahjoittavat ruumiinsa tieteelle.
Myrkkyruisketeloitus muissa maissa

Yhdysvaltain mallin mukaisen myrkkyruisketeloituksen ovat ottaneet käyttöön Kiina vuonna 1997, Filippiinit vuonna 1999, Thaimaa vuonna 2003 ja Taiwan vuonna 2005 sekä jotkut Yhdysvaltain kanssa läheiset pienet valtiot.
Myrkkyruiskeen käyttö Natsi-Saksassa

Stutthofin keskitysleirillä käytettiin niin sanottuna teloitusaineena fenolia. Juutalaisten ohella muun muassa vammaisia, kuten kehitysvammaisia ja mielisairaita teloitettiin Natsi-Saksassa myrkkyruiskeiden avulla. Fenoli on varmistetusti todettu olleen yhtenä teloitusaineena Natsi-Saksan aikakaudella.
Ongelmat

Jotkut pitävät myrkkyruisketta kaikista kuolemanrangaistustavoista humaaneimpana. Käytännössä uhri on kuitenkin usein joutunut kärsimään. Siitä asti, kun menetelmä otettiin käyttöön, noin 25 prosentissa teloituksista on raportoitu ongelmia. Myrkkyruiske on esimerkiksi hirttämiseen tai ampumiseen verrattuna hyvin hidas, sillä se kestää aina vähintään kolme minuuttia. On myös tapauksia, joissa injektioneula irtosi ennen kuin se oli tyhjä, jolloin myrkkyä roiskui ympäri teloituskammiota. Muita ongelmia myrkkyruiskeen käytössä on neulan osuminen väärään paikkaan, kuten lihakseen tai kudokseen suonen alla. Jossain tapauksissa suoni ei kyetty löytämään tai teloitettavan suonet eivät kestäneet neulaa.
Esimerkiksi sarjamurhaaja John Wayne Gacyn teloitus Jolietin vankilassa Illinoisissa kesti 27 minuuttia. Gacyn tapauksessa kemikaalit pistettiin teloitettavaan väärässä järjestyksessä, mikä aiheutti niiden jähmettymisen injektioneulassa. Tämä johtuu tiopentaalin ja pankuronin yhteensopimattomuudesta. On kiistelty siitä oliko kysymys inhimillisestä erehdyksestä, vai tahallisesta virheestä, jotta laajasti vihatulle Gacylle saataisiin aiheutettua mahdollisimman paljon tuskaa.
Usein on käynyt myös niin, ettei barbituraatti ole vaikuttanut tai sen vaikutus on lakannut kesken kaiken; jolloin tuomittu on ollut täysin tajuissaan, mutta hengitys halvaantuneena, kaliumkloridin virratessa suoniin. Kaliumkloridin aiheuttama sydämenpysähdys on äärimmäisen tuskallinen kuolintapa, mikäli se tapahtuu uhrin ollessa tajuissaan, sillä kaliumkloridi vaikuttaa voimakkaasti hermonpäihin, ja saa uhrin tuntemaan kuin hän olisi sisältä tulessa. Eräs sairaalassa erehdyksessä kaliumkloridia saanut potilas kuvasi: "It is like hellfire was pumped in your veins." ("Kuin helvetin tulta olisi pumpattu suoniin.") Britannian valtion pyöveli Albert Pierrepoint (1906–1986) piti myrkkyruisketeloitusta sadistisena rituaalina. Myrkky voi myös aiheuttaa tuomitussa allergisen reaktion, jolloin uhri kuolee sydämenpysähdyksen sijaan anafylaktiseen šokkiin.
Ongelmat > Ongelmien tarkempi tutkimus

Myrkkyruiskeen antamisesta raportoidut ongelmat saivat The Lancet -lehden tutkimaan myrkkyteloitusta. Kävi ilmi, että 43 tapauksessa 49 tutkitusta barbituraattimäärä on ollut liian alhainen anestesiaan, ja on todennäköistä, että uhri on ollut täysin tajuissaan ja tietoinen, ja kuolema ollut äärimmäisen tuskallinen.
Ongelmat > Rajoituskeskustelut

Myrkkyteloitukseen liittyvät ongelmat ja kysymys siitä, onko kyseessä perustuslain kieltämä "julma ja epätavallinen rangaistus" ovat saaneet Kansasin ja New Yorkin julistamaan kuolemanrangaistuksen Yhdysvaltain perustuslain vastaiseksi 2004. Myrkkyruiskeen perustuslainvastaisuus oli tutkittavana Kaliforniassa, Missourissa, Louisianassa, Illinoisissa, Floridassa ja New Jerseyssä.
Floridassa kuvernööri Jeb Bush keskeytti kaikki teloitukset 15. joulukuuta 2006, kun kaksi päivää aikaisemmin myrkkyruiskeella tehty teloitus epäonnistui ja teloitusta piti yrittää uudelleen.
Angel Diazin teloitus kesti 34 minuuttia, jonka aikana hän kärsi valtavasti. Diazin teloituksessa häntä rokotettiin verisuonien sijaan pehmytkudokseen, joka aiheutti vakavia kemiallisia palovammoja. Diaz oli tajuissaan minuuttien ajan ensimmäisen rokotteen antamisen jälkeen. Hänen perheensä kuvaili teloitusta kidutukseksi.
Lokakuussa 2007 Yhdysvaltain korkein oikeus aloitti tutkinnan siitä, onko myrkkyruiske perustuslain kieltämä "julma ja epätavallinen rangaistus". Yhdysvaltain korkein oikeus päätti huhtikuussa 2008, ettei myrkkyruiskeen käyttö teloitusmenetelmänä rikkonut maan perustuslakia. Päätös syntyi äänin 7–2.
Yhdysvaltain lääkärien liiton kannanoton mukaan lääkärien ei tule osallistua kuolemantuomioiden täytäntöönpanoon.
Syyskuussa 2010 myrkkyruisketeloitus oli Yhdysvalloissa moratoriossa, sillä tiopentaalin valmistajan varasto oli lopussa.
Alkukesällä 2016 yhdysvaltalainen lääkeainevalmistaja Pfizer ilmoitti, ettei enää suostu toimittamaan myrkkyruiskeella tapahtuviin teloituksiin soveltuvia lääkeaineita.
Aqua Anio vetus

| Aqua Anio vetus |
| --- | --- |
 Aqua Anio vetuksen nykyisin nimellä Ponte della Mola tunnettua kaarisiltaosuutta.
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°53′54″N, 12°30′33″E
Rakennustyyppi:  akvedukti
Valmistumisvuosi:  n. 272–269 eaa.
Pituus:  n. 63,6 km
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Aqua Anio vetus oli antiikin aikainen akvedukti Rooman kaupungissa Italiassa. Sen pituus oli noin 63,6 kilometriä, ja se toi kaupunkiin vettä idästä Anio-joelta päin, josta se sai nimensä.
Historia

Aqua Anio vetus oli Rooman toinen akvedukti. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 272 eaa. Sopimuksen akveduktin rakentamisesta teki kensori Manlius Curius Dentatus, jonka kollega oli Lucius Papirius Praetextatus (Frontinuksella Lucius Papirius Cursor), joka kuoli toimikautensa aikana. Koska työ ei valmistunut kahdessa vuodessa, Curius ja eräs Fulvius Flaccus nimitettiin duumvireiksi saattamaan työ päätökseen. Viiden päivän kuluessa myös Curius kuoli, epäilemättä vuoden 270 lopussa tai vuoden 269 alussa eaa., sillä uudet kensorit nimitettiin vuonna 269 eaa. Työn saattoi päätökseen yksin Fulvius.
Quintus Marcius Rex kunnostutti Aqua Anio vetusta. Myöhemmin sitä kunnostuttivat Agrippa vuonna 33 eaa. ja Augustus vuosina 11–4 eaa. Akvedukti sai lisänimen vetus (”vanha”) sen jälkeen, kun Aqua Anio novus (”uusi”) rakennettiin. Frontinuksen uudistusten myötä Aqua Anio vetuksen sameaa vettä käytettiin enimmäkseen puutarhojen kasteluun ja muihin kaupungin vähäpätöisempiin tarpeisiin.
Rakennelma

Frontinus arvioi Aqua Anio vetuksen pituudeksi 43 000 passusta (kaksoisaskelta) eli noin 63,6 kilometriä, joista suurin osa 221 passuksen eli 327 metrin pituista osuutta lukuun ottamatta kulki maan alla, epäilemättä strategisista syistä. Augustuksen aikaiset cippukset eli etäisyyksiä merkinneet pylväät kuitenkin antavat ymmärtää, että akvedukti olisi ollut pidempi, mikä viittaa siihen, että akveduktin linjaa ehkä lyhennettiin Frontinuksen aikana tai ennen sitä.
Aqua Anio vetus oli korkeudeltaan kuudes Rooman akvedukteista. Sillä ei kuitenkaan ollut tarpeeksi korkeutta tarjoamaan vettä koko kaupungille. Frontinus arvioi, että akveduktin vedenottokohdassa virtaus oli 4 398 quinariaa eli 182 517 kuutiometriä vettä vuorokaudessa.
Akvedukti sai vetensä Anio (nyk. Aniene) -joesta, kohdasta vastapäätä Varian kaupunkia (nyk. Vicovaro), kahdeksan roomalaisen mailin päässä Tiburista. Akvedukti tuli Roomaan Aurelianuksen muurin Porta Praenestinan (nyk. Porta Maggiore) kohdalta. Akveduktin kanava on löydetty portin rakenteiden sisältä.
Alle kahden roomalaisen mailin päässä kaupungista kanavasta haarautui Specus Octavianus, Augustuksen rakennuttama haara, joka ulottui Via novan alueelle lähelle Asiniuksen puutarhoja (Horti Asiniani). Sitä on tunnistettu useissa kohdissa, mutta Via novan tarkkaa sijaintia ei tunneta. On arveltu, että haara olisi ylittänyt Via Appian todellisen (ei niin sanotun) Drusuksen riemukaaren kohdalla lähellä Vicus Drusianusta.
Useita Augustuksen ajan cippuksia on löydetty, ja niiden mukana pitkä osuus Aqua Anio vetuksen kanavaa, joka kulkee pohjoiseen Serviuksen muurin Porta Esquilinasta kaupungin sisällä. Mailipylväissä etäisyyksien mittaaminen alkaa tavalliseen tapaan Roomasta. Akvedukti päättyi jonkin verran Porta Esquilinan sisäpuolelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aqua Anio vetus Wikimedia Commonsissa
Aqua Anio vetuksen vesikanavaa Ponte della Molassa.
Aqua Anio vetuksen (punaisella) reitti.
Porta Maggioren sisältä löydettyä Aqua Anio vetuksen vesikanavaa.
Kimmo Kiljunen

| Kimmo Kiljunen |
| --- | --- |
 Kimmo Kiljunen ulko - ja turvallisuuspoliittisessa paneelissa Vantaan Tikkurilan Heurekassa vuonna 2015.
Eduskunnan ikäpuhemies
 2. huhtikuuta 2023–  
Edeltäjä:  Erkki Tuomioja
Kansanedustaja
 24.3.1995–19.4.2011, 17.4.2019–  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uusimaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1951 (ikä 73) Ruokolahti
Tiedot
Puolue:  Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Koulutus:  Valtiotieteen tohtori (1985)
Kimmo Roobert Kiljunen (s. 13. kesäkuuta 1951 Ruokolahti) on suomalainen poliitikko ja tietokirjailija. Hän on toiminut Suomen Sosiaalidemokraattisen Puolueen kansanedustajana vuosina 1995–2011 ja uudestaan vuodesta 2019 alkaen. Vuosina 2015–2019 hän oli varasijalla eduskuntaan. Hän on Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen ja entinen valtuuston puheenjohtaja.
Kiljunen oli eduskuntavuosinaan ulkoasiainvaliokunnan jäsen sekä sen WTO-jaoston puheenjohtaja. Hän oli 2002-2003 EU:n perustuslakikonventin jäsen. Vuoden 2008 hän toimi erityislähettiläänä ulkoministeriössä Suomen Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö ETYJ:n puheenjohtajuuden ajan ja seuraavana kolmena vuotena Kreikan, Kazakstanin ja Liettuan ulkoministerien erityislähettiläänä näiden toimiessa ETYJ:n puheenjohtajavaltioina. Kiljunen on toiminut eduskunnan ikäpuhemiehenä vaalikauden 2023–2027 alusta lähtien. Hän erosi ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajuudesta marraskuussa 2024.
Yksityiselämä

Kimmo Kiljusen isä oli konservaattori Veikko Kiljunen ja äiti on konservaattori Ulla Kiljunen (o.s. Heikkinen). Hänen sisaruksiaan ovat taiteilija Satu Kiljunen ja teatteriohjaaja Vilppu Kiljunen. Kiljunen oli naimisissa suurlähettiläs Marja-Liisa Kiljusen (o.s. Mäkinen) kanssa vuosina 1972–2009. Heillä on neljä lasta, joista Jaakko Kiljunen on näyttelijä. lähde? Kiljusen toinen vaimo on venäläissyntyinen Svetlana Kiljunen, o.s. Poroeva.
Kiljunen on toiminut Vantaan kaupunginvaltuutettuna vuodesta 1985 alkaen. Valtuuston puheenjohtajana hän toimi vuodesta 2005. Kiljunen puhuu sujuvasti ruotsia, englantia ja venäjää. Hän on opiskellut Kiovan yliopiston kieli-instituutissa lukuvuoden 1970. Hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1973. Vuodet 1975–1980 hän opiskeli Englannissa Sussexin yliopiston kehitystutkimuslaitoksessa (Institute of Development Studies) ja väitteli siellä valtiotieteiden tohtoriksi. Hän on Helsingin ja Joensuun yliopistojen dosentti. Kiljunen on kirjoittanut kolumneja Uusi Suomi -verkkosivustolle. lähde?