stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uneni kaunein – Parhaat 2005–2011
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Elegia – 3.56  Olet uneni kaunein – 3.06  Salaisuuksia – 4.47  Olen sinussa – 4.07  Rakkauslaulu – 4.12  Veitsenterällä – 3.52  Tahdon elää – 3.58  Maan päällä niin kuin taivaassa – 3.54  Ainutlaatuinen – 3.53  Palvo minua – 3.02  Kaiken nähnyt – 4.08  Riko minut – 3.28  Ehkä ensi elämässä – 4.02  Sydän paikallaan – 4.23  Hän ei kävele koskaan – 4.19  Toisen kerroksen kevät – 3.51  Muuttolinnut – 4.42  Tahdon tanssia kanssasi – 4.20 :  CD 2 Jossain metsäin takana – 3.09  Kauriinsilmät – 4.20  Sun särkyä anna mä en – 3.04  Minä rakastan elämää – 4.17  Linnunradan lapset – 4.08  Kosketusta vailla vapiseva mies – 4.16  Marmoritaivas – 4.53  Ilta saapuikin niin äkkiä – 4.14  Jos sä tarvitset mua – 3.51  Hetki hiljaa – 4.04  Tuo se mulle – 3.28  En mä itke miehen tähden – 4.34  Satojen merien näkijä – 3.52  Piha ilman sua – 4.05  Hiljainen kaupunki – 3.15  Hyvästi, Dolores Haze – 3.39  Häävalssi – 3.46  Nothing Else Matters – 4.27
Aiheesta muualla

Johanna Kurkelan kotisivut
Venäjän imperialistiliike

Venäjän keisarillinen liike (ven. Русское Имперское Движениe, Russkoje imperskoje dviženije, lyhenne RID) on venäläinen äärikansallismielinen puolisotilaallinen järjestö. Se kannattaa valkoista ylivaltaa ja pyrkii palauttamaan tsaarinvallan. Liikettä johtaa Stanislav Vorobjev.
Ideologia

Venäjän keisarillinen liike kannattaa venäläisyyttä, itsevaltaisuutta ja ortodoksikirkkoa. Venäjän keisrsarillinen liike vastustaa voimakkaasti juutalaisia, muita rotuja kuin valkoiset ja seksuaalivähemmistöjä. Järjestö pohjaa nationalistis-mystisen arvomaailmansa tsaarinaikaiseen Venäjään ja juutalaisvastaisiin mustiin sotnioihin. Toisin kuin monet muut venäläiset nationalistijärjestöt, se ei ole erityisen Kreml-myönteinen. Tämä johtunee siitä, että nykyinen Venäjän presidentti Vladimir Putin on pyrkinyt esittämään neuvostojohtaja Josif Stalinin hyvässä valossa.
Puolisotilaallinen toiminta

Järjestö perusti vuonna 2008 Pietariin puolisotilaallisen koulutuskeskuksen nimeltä Keisarillinen legioona. Legioonan Partizan-keskuksen koulutuksessa on kova kuri. Legioonan sotilaita ja muita Partizan-keskuksen kouluttamia on taistellut muun muassa Itä-Ukrainassa, Syyriassa ja Libyassa. Järjestö on tukenut läntisiä uusnatsijärjestöjä kouluttamalla ja rahalla. Ruotsalaiset järjestön kouluttamat uusnatsit ovat tehneet maassaan pommi-iskuja.
Koulutuskeskuksessa on koulutettu myös joitain suomalaisia uusnatseja. Koulutettuja ulkomaisia on mennyt Itä-Ukrainan sotaan. Yhdysvallat julisti liikkeen vuonna 2020 terroristijärjestöksi. Koulutettuja Itä-Ukrainan sotaa varten ovat rekrytoineet Suomessa muun muassa Johan Bäckman ja Janus Putkonen.
Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmä

| Vihreät / Euroopan vapaa allianssi Vihreät/EVA (engl>  Greens/EFA) |
| --- | --- |
 
  
 
Perustettu:  1999
Jäsenpuolueet:  Euroopan vihreä puolue   Euroopan vapaa allianssi
Puheenjohtaja:  Philippe Lamberts   Terry Reintke
Edustus:  73 / 705
Kotisivu:  www.greens-efa.eu
Ryhmän edustus Euroopan parlamentissa toukokuussa 2020: vaaleanvihreällä maat, joita edustaa vain yksi meppi, tummanvihreällä useampi. Ruskealla EU-maat, joista ei ole yhtään ryhmään kuuluvaa meppiä.
Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmä (engl. Group of the Greens / European Free Alliance), lyhyemmin Vihreät/EVA tai Greens/EFA on vuonna 1999 perustettu Euroopan parlamentissa toimiva poliittinen ryhmä. Siihen kuuluvat Euroopan vihreä puolue ja Euroopan vapaa allianssi. Suomesta jäsenenä ovat Vihreän liiton europarlamentaarikot.
Vuoden 2004 europarlamenttivaalien jälkeen ryhmässä oli 42 europarlamentaarikkoa 13 maasta. Vuoden 2009 vaaleissa ryhmän koko kasvoi 55:een, joista 46 oli vihreiden edustajia. Vuoden 2009 vaalien jälkeen myös Ruotsin Piratpartietin Christian Engström liittyi ryhmään. Vuoden 2014 vaalien jälkeen ryhmän koko on 50 edustajaa.
Vihreää ryhmää on luonnehdittu Euroopan parlamentissa verrattain yhtenäiseksi, tiiviiksi ja EU-myönteiseksi ryhmäksi. Ryhmän politiikka keskittyy vahvasti ympäristöpolitiikkaan, mutta myös ulkopolitiikka ja ihmisoikeudet ovat ryhmälle tärkeitä. Monissa muissa asioissa, kuten talouspolitiikassa, ryhmä on enemmän taka-alalla.
Ryhmän puheenjohtajina toimivat vuosina 2014–2016 Rebecca Harms ja Philippe Lamberts.
Mepit

Kaudella 2014–2019 parlamenttiryhmään kuuluu 50 edustajaa 17 eri maasta:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jan Philipp Albrecht  Max Andersson  Margrete Auken  José Bové  Klaus Buchner  Reinhard Bütikofer  Bodil Ceballos  Michael Cramer  Karima Delli  Pascal Durand  Bas Eickhout  Peter Eriksson  Jill Evans  Sven Giegold  Rebecca Harms  Martin Häusling  Heidi Hautala  |  Maria Heubuch  Ian Hudghton  Yannick Jadot  Benedek Jávor  Eva Joly  Ska Keller  Jean Lambert  Philippe Lamberts  Barbara Lochbihler  Ulrike Lunacek  Isabella Lövin  Ernest Maragall  Tamás Meszerics  Reimon Michel  Julia Reda  Terry Reintke  Michèle Rivasi  |  Bronis Ropė  Judith Sargentini  Molly Scott Cato  Jordi Sebestià  Davor Skrlec  Alyn Smith  Igor Šoltes  Bart Staes  Indrek Tarand  Keith Taylor  Joseph Maria Terricabras  Helga Trüpel  Claude Turmes  Ernest Urtasun  Monika Vana  Tatjana Ždanoka  |
Aikaisempia meppejä

François Alfonsi
Marie-Hélène Aubert
Angelika Beer
Sandrine Bélier
Malika Benarab-Attou
Jean-Luc Bennahmias
Jean-Paul Besset
Franziska Brantner
Paul van Buitenen
Kathalijne Maria Buitenweg
Monica Frassoni
Marie Anne Isler Béguin
Johannes Voggenhuber
Aiheesta muualla

Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän kotisivut (englanniksi) (saksaksi) (ranskaksi)
Työntöalus

Puolalainen työntöalus.
Romanialainen työntökytkye.
Hollantilainen työntöalus Sea Echo Mälarenilla matkalla Tukholmasta Södertäljeen heinäkuussa 2019.
Työntöalus on hinaajatyyppi, joka kuljettaa edellään työntäen yhtä tai useampaa ilman kulkukoneistoa ja miehistöä olevaa työntöproomua. Työntöaluksen ja työntöproomun muodostamaa alusyhdistelmää kutsutaan työntökytkyeeksi. Usein työntöalus voi toimia myös tavallisena hinaajana eli hinata köyden avulla jotakin perässään.
Työntöalusta eli työntäjää kutsutaan myös puskijaksi. Finnlines alkoi 1960-luvulla kehittää työntökytkyejärjestelmää, jolle annettiin nimi Finnpusku. Nimeäminen perustui siihen että haluttiin nimi, jonka vierasmaalainenkin pystyy lausumaan. Pusku-nimitys juurtui siitä hyvin myös suomenkieliseen käyttöön. Suomen ensimmäinen työntöalus ja kaksi työntöproomua tilattiin vuonna 1984 [1–4].
Kuljetusjärjestelmä

Työntöalus on kuljetusjärjestelmän osa, joka pyritään pitämään koko ajan liikenteessä. Se ottaa satamassa lastattavana olleen työntöproomun eteensä, vie sen määränpäähänsä ja jättää proomun satamaan purettavaksi lähtien itse kuljettamaan seuraavaa proomua. Hyvin yleinen on kolmen proomun järjestelmä, jossa työntäjän kuljettaessa yhtä proomua on kaksi proomua lastinkäsittelyssä linjan vastakkaisissa päissä. Näin kalliin, miehitetyn koneisto-osan satamassaoloaika jää lyhyeksi. Sataman rakenteetkin voivat olla yksinkertaisia, kun satamaan jäävän proomun lastinkäsittelyyn voi käyttää tavallista satamaa enemmän aikaa.
Koneisto-osan siirrolla alusyhdistelmän taakse voidaan ratkaista niitä ongelmia, joita on perinteisessä hinaaja–hinausköysi–proomu–yhdistelmässä: sen ohjailu on vaikeaa, yhdistelmä on pitkä ja vastuksen kasvaminen alentaa nopeutta ja kokonaishyötysuhdetta. Työntöaluksen ja proomun yhdistämisessä haasteellisinta on kytkentälaitteen suunnittelu merenkäynnissä liikkuvien alusten väliin.
Vaikka proomussa ei ole varsinaista kulkukoneistoa, siinä saattaa olla moottori, joka käyttää apupotkureita, jotta proomu voi liikkua omin avuin esimerkiksi suluissa. Moottoria saatetaan käyttää myös keulassa olevan ohjailupotkurin pyörittämiseen, proomun valaisemiseen sen ollessa irti työntöaluksesta tai pumppujen käyttämiseen. Työntöproomussa voi olla myös ohjaamo. Tällöin työntökytkyettä voidaan sähkökaapelin välityksellä ohjata proomun ohjaamosta, niin sanotusta toisio-ohjauspaikasta.
Työntöproomuliikenne soveltuu lyhyehköille reiteille, joissa satamassaoloaika on huomattava osa kokonaismatka-ajasta. Pitkillä reiteillä aika kuluu matkantekoon, jolloin satama-ajan merkitys vähenee. Proomuliikenne tarvitsee myös suuren ja ympärivuotisen tavaravirran, jonka tulisi olla sellainen, ettei tarvitse poiketa moneen satamaan; parhaassa tapauksessa satamia on kaksi eli vain reitin päätepisteissä. Suunnittelussa pyritään yleensä halpaan ja yksinkertaiseen järjestelmään eikä työntöalukselta edellytetä nopeakulkuisuutta. Työntökytkyeen nopeus on yleensä 12–15 solmua (22–28 km/h).
Kytkentärakenteet

Proomun ja työntöaluksen välisiä kytkentärakenteita on lukuisia erilaisia, mutta ne voidaan jakaa kahteen ryhmään:
Joustava liitos sallii alusten väliset liikkeet yhteen tai useampaan suuntaan. Yksinkertaiset sisävesillä käytetyt vaijerikytkennät eivät vaadi erikoisrakenteita aluksiin. Kehittyneemmät puomikytkennät soveltuvat myös avomerikäyttöön. Joustavissa liitosrakenteissa on usein ongelmana niiden soveltuvuus liikennöimiseen jäissä. Joustava liitosrakenne on yksinkertaisempi ja halvempi, koska liitokseen kohdistuvat voimat ovat pienempiä.
Jäykkä liitos on täysin joustamaton, jolloin proomun ja työntöaluksen yhdistelmä muistuttaa ja vastaa kulkuominaisuuksiltaan tavallista laivaa. Yhdistelmän ominaisuuksien hallinta merenkäynnissä on helpompaa, kun proomun ja työntäjän välillä ei ole keskinäistä liikettä. Liitokseen kohdistuvat suuret voimat tekevät siitä monimutkaisen ja kalliin. Kytkennän on lisäksi tapahduttava nopeasti, turvallisesti ja automaattisesti. Jäykkä liitos soveltuu vain samaa tiettyä järjestelmää käyttävien alusten välisiin kytkentöihin. Useimmissa järjestelmissä myös proomussa menetetään lastitilaa, kun proomussa on syvä perälovi, johon työntöaluksen keula kiinnittyy.
Alukset

Työntökytkye voi koostua lukuisista proomuista. Yhdysvaltain Mississippijoella ei ole Saint Louisiin alapuolella sulkuja, joten siellä saattaa yhdessä työntökytkyeessä olla 40–50 proomua. Proomut ovat yleensä 59,4 metriä pitkiä (195 jalkaa) ja 10,7 metriä leveitä (35 jalkaa). Saint Louisin yläpuolella on sulkuja ja siellä voi yhdessä kytkyeessä olla korkeintaan 17 proomua. Suurimmat Mississippillä käytettävät työntöalukset ovat 36–61 metriä pitkiä ja niiden kokonaisteho on suurimmillaan 7 700 kilowattia.
| Työntöalukset Euroopan joilla |
| --- | --- | --- |
|  | Pienet | Suuret |
| Suurin pituus | 15 - 25 m | 30 - 35 m |
| Suurin leveys | 6 - 11 m | 10 - 15 m |
| Suurin syväys | 1,5 - 2,5 m | 2,5 - 2,7 m |
| Kokonaisteho | 400 - 1500 kW | 1440 - 4500 kW |
Euroopassa Reinillä, Mainilla ja Tonavalla käytetään yleisesti Eurooppa-proomuja, joiden standardin loi vuonna 1970 Nautisch-Technische Kommission der Internationale Arbeitsgemeinschaft der Rheinschiffahrt. Proomujen pituus on 76,5 metriä ja leveys 11,0 tai 11,4 metriä. Proomussa voi kuljettaa 2,5 metrin syväyksellä 1 500–1 660 tonnia lastia. Työntöalus voi kuljettaa niitä enimmillään kuusi kappaletta kerrallaan, jolloin proomuja on kaksi rinnan ja kolme peräkkäin, kytkyeen pituus on noin 250 metriä. Alavirtaan kytkyeen muotona on usein kolme rinnan ja kaksi proomua peräkkäin, jolloin kytkyeen kokonaisleveys on 34,2 metriä. Kontteja Eurooppa-proomuun mahtuu 160–170 TEU.
| Eurooppa-proomut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Europe I | Europe II | Europe II a | Europe II b | Europe II c |
| Suurin pituus | 70,00 m | 76,50 m | 76,50 m | 76,50 m | 76,50 m |
| Suurin leveys |  9,50 m | 11,40 m | 11,40 m | 11,00 m | 11,40 m |
| Suurin syväys |  3,20 m |  3,40 m |  3,90 m | 3,5–4 m |  2,50  m |
| Lastia | 1 680 t | 2 340 t | 2 710 t | 2 800 t | 1 830 t |
ITB

Yhdysvaltain rannikkovartioston määräyksissä  käytetään nimitystä ITB (integrated tug barge) sellaisesta kytkyeestä, jossa on erityisiä osia tai erityinen liitosjärjestelmä, jonka avulla kytkyeellä on paremmat kulkuominaisuudet kuin tavallisella hinaajan ja proomun yhdistelmällä.
Tällaiset eheät kytkyeet jaetaan kahteen ryhmään:
Työntökytkye (pushing mode ITB) on sellainen työntöaluksen ja proomun yhdistelmä, joka kulkee vain työntöyhdistelmänä. Yhdistelmän merenkulkuominaisuudet huononevat, jos työntöalus hinaa proomua hinausköyden avulla tai tällaista mahdollisuutta ei edes ole. Työntöalus ja proomu kytkeytyvät toisiinsa kiinteän tai nivelöidyn liitoksen avulla ja niitä pidetään yhtenä aluksena.
Kaksitoiminen kytkye (dual mode ITB) on sellainen kytkye, jossa työntöalus voi kuljettaa proomua myös köydellä hinaamalla. Kytkyeen nopeus voi olla suurempi tai sen ohjailtavuus parempi, jos työntöalus työntää proomua. Työntöalusta ja proomua pidetään kahtena aluksena.
ATB (articulated tug barge) on teollisuuden käyttämä nimitys työntökytkyeestä, jossa työntöaluksen ja työntöproomun välinen liitos on joustava.
Historia

Työntöalusjärjestelmät ovat kotoisin Yhdysvaltain itärannikolta. Ensimmäinen kiinteästi toisiinsa liitettävä yhdistelmä oli newyorkilaisen suunnittelutoimiston Georg G. Sharpin luomus "Carport-G-1", joka valmistui vuonna 1950. Sen rakensi Christy Shipbuilding ja paikkana oli Sturgeon Bay Wisconsinissa. Yksipotkurinen, 19,5 metriä pitkä ja 927 kilowatin tehoinen työntöalus kuljetti 14 solmun (26 km/h) nopeudella 81,8 metrin pituista proomua. Chicagolainen Cargo Carriers kuljetti yhdistelmällä viljaa ja ruokaöljyä Suurilta järviltä New Yorkiin. Vuonna 1960 yhdistelmän osti Aztec Trading ja se siirtyi Georgian Savannahin ja Brasilian väliseen liikenteeseen Aztec/Chief-nimisenä. [lähde? ]
Työntöalukset Suomessa > Rautaruukki Oy

Rautaruukki Oy ostaa Ruotsista rautamalmia, joka tuodaan meritse jauhemaisena rikasteena Raahen terästehtaalle Suomeen. Perillä aine sintrataan kiinteiksi kappaleiksi, jotka ladataan masuuniin yhdessä kalkkikiven ja koksin kanssa, jolloin siitä tulee rautaa. [lähde? ]
Vuonna 1987 laskettiin ensimmäiset Rautaruukin puskuproomuyhdistelmät vesille. Aluksia valmistui aluksi kolme: proomut Tasku ja Kalla sekä puskija Rautaruukki. Vuotta myöhemmin valmistui kolmas proomu, Baltic ja toinen puskija, Finn. Puskijat rakensi Hollming, proomut teetettiin Espanjassa, ja ne asetettiin liikenteeseen Luulajan ja Raahen sekä  Koverharin rautatehtaiden välille. [lähde? ]
Proomuissa on lastitilan molemmin puolin alas laskettavat kiinteät ajorampit, joiden kautta malmirikaste lastataan irrallisena kauhakuormaajien avulla. Puskija ja proomu kytketään yhteen puskijan sähköverkosta voimansa saavien hydraulisten tunkkien avulla. [lähde? ]
Työntöalukset Suomessa > Muut varustamot

Myöhemmin myös muut suomalaiset varustamot ovat rakennuttaneet työntöaluksia. Niille ei ole rakennettu uusia puskijoita, vaan ne on muutettu käytetyistä hinaajista. Nesteen laivastoon kuuluvat hinaajusta muunnetut puskijat Aulis ja Kari, sekä bitumiproomut Bitpro I ja II. Entinen Helsingin satamajäänmurtaja Teuvo muutettiin vuonna 1994 puskijaksi nimellä Mega ja se sai parikseen työntöproomun Motti. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Beacon Finland Ltd JAK®-ATB Coupling System
Työntökytkye Mississippillä.
Vko

Lyhenteet Vko ja VKO voivat tarkoittaa ainakin seuraavia:
Vnukovon kansainvälinen lentoasema, IATA-koodi VKO, lentoasema Moskovan lounaispuolella, Venäjällä
Vaajakosken rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Vko,  rautatieliikennepaikka Suomessa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vihreät Niityt

Tapahtuman entinenselvennä logo.
Mikko Alatalo esiintymässä Kiuruveden Vihreillä Niityillä 2007.
Anna Eriksson Vihreillä Niityillä kesällä 2004.
Tapahtumakävijöitä Esko Rahkosen muistokonsertissa 2007.
Karavaanareita Vihreillä Niityillä kesällä 2007.
Vihreät Niityt on pitkäaikainen kevyeen musiikkiin painottuva musiikkitapahtuma. Tapahtuma perustettiin Kiuruvedellä vuonna 1999. Vuonna 2007 tapahtuman järjestäjät ajautuivat erilleen ja vuosina 2008–2011 samaan aikaan Kiuruveden musiikkitapahtuman kanssa järjestettiin Vihreät Niityt -nimeä kantava tapahtuma sekä Himoksella että Kajaanissa. Himoksen tapahtuma päättyi vuonna 2010 ja helmikuussa 2012 ilmoitettiin, että Kajaanissa ei järjestetä Vihreitä Niittyjä kesällä 2012. Kiuruvedellä musiikkitapahtuma jatkaa entisellä paikallaan nimellä Kiuruveden Iskelmäviikko ja se järjestetään Kiuruvedellä aina heinäkuun kolmas viikko.
Vuosittain tapahtumaan on ottanut osaa noin 30 000–40 000 kävijää.  Vihreillä Niityillä ovat esiintyneet muun muassa Danny (2002, 2008), Leningrad Cowboys (2005), Kirka (2005), Suurlähettiläät (2006), Paula Koivuniemi (2006), Jari Sillanpää (2006, 2008), Lauri Tähkä & Elonkerjuu (2008), Mamba, Laura, Anna Eriksson, Tamara Lund, Kari Tapio, Remu & Hurriganes, Katri Helena, Markku Aro, Tapani Kansa, Arja Koriseva, Eino Grön ja Hanna Pakarinen.
Tapahtuman historia

Vuosina 1999–2007 tapahtuma järjestettiin Kiuruvedellä Vihreät Niityt -nimellä. Alkuvuosina tapahtumaa ylläpiti Kiuruveden Kevyen Musiikin Tuki ry, puheenjohtajanaan tapahtuman perustaja Reijo Glad.
Vuonna 2008 tapahtuman perustaja ja taiteellinen johtaja Reijo Glad ja tapahtumaa varten perustetun yhdistyksen korvannut yhtiö Vihreät Niityt Oy ajautuivat erilleen ja tapahtumia järjestettiin kesällä 2008 kaksi. Kiuruvedellä tapahtuma oli nimellä Iskelmän juhlaa 10-vuotta ja Himoksella nimellä Vihreät Niityt - Iskelmähimos. Kesällä 2008 Kiuruveden tapahtumasta vastasi Vihreät Niityt Oy, Himoksen tapahtumasta puolestaan Reijo Glad ja HimosLomat Oy.
Vihreät Niityt -tapahtuman laulukilpailu > Toivo Kärki -laulukilpailu

Vihreillä Niityillä perinteisesti järjestetty Toivo Kärki -laulukilpailu aloitettiin vuonna 1999 tapahtuman perustamisen yhteydessä.  Tuomariston kokoonpano vaihteli, mutta  puheenjohtajana toimi usean vuoden ajan kapellimestari Raimo Henriksson.  Alkukarsintoihin noin 50 paikkakunnalla Suomessa, Ruotsissa ja Espanjan Aurinkorannikolla osallistuu noin 800–1 000 laulajaa. Laulukilpailun semifinaali ja finaali käydään vuodesta 2010 lähtien Kajaanissa. Laulukilpailu järjestetään yhteistyössä ohjelmatoimisto Fortonen kanssa.
Vihreät Niityt -tapahtuman laulukilpailu > Toivo Kärki -laulukilpailu > Toivo Kärki -laulukilpailun voittajat

Kaija Pietilä (1999)
Erkki Räsänen (1999)
Kati Fors (2000)
Arto Kantoniemi (2000)
Mia Leivo (2001)
Jari Roth (2001)
Virpi Piippo (2002)
Arvo Pienimäki (2002)
Marja-Liisa Kuosmanen (2003)
Juha Simola (2003)
Hanna Hirvonen (2004)
Marko Lundberg (2004)
Sanna Ylikärppä (2005)
Teemu Lehtola (2005)
Eija Bergman (2006)
Pekka Mikkola (2006)
Mareena Silander (2007)
Nino Nyman (2007)
Armi Flink (2008)
Jukka Haapamaa (2008)
Katariina Keinänen (2010)
Rami Välimäki (2010)
( Iira Virtanen 2010 Seniorisarja)
Iskelmäikonit

Vihreät Niityt -tapahtumassa on nimettynä iskelmäikoni, missä tehtävässä voi olla vain yksi henkilö kerrallaan. Iskelmäikoni edustaa urallaan pitkänlinjan taiteilijan tinkimätöntä suomi-iskelmätyötä. Iskelmäikoni on tapahtumassa mukana joka vuosi. Tapahtuman ensimmäinen iskelmäikoni oli Esko Rahkonen. Hänen oli tarkoitus esiintyä myös vuoden 2007 Vihreillä Niityillä, mutta hän menehtyi toukokuussa 2007. Tapahtumassa järjestettiinkin Rahkosen kunniaksi muistokonsertti, jossa esiintyivät Eino Grön, Reijo Kallio, Pasi Kaunisto, Jaska Mäkynen, Kaija Pohjola ja Kauko Simonen.
Nykyinen tapahtuman iskelmäikoni on Matti Esko.
Konserttisarja

Vuodesta 2000 alkaen Vihreillä Niityillä järjestettiin Lasse Lintalan ja Reijo Gladin ideoima Toivo Kärki -konserttisarja. Sen kantavana ideana oli tehdä syväsukellus Kärjen laajaan sävellystuotantoon, nostaa esiin harvinaisuuksia ja ennenkaikkea ensiesittää Kärjen rintamalla vuosina 1943 ja 1944 säveltämiä, silloin levyttämättä jääneitä valmiita kappaleita, joita olivat sanoittaneet mm. Kerttu Mustonen, Auvo Kurvinen ja Kauko Käyhkö. Joka vuosi oli uusi ohjelmisto. Laulusolisteina oli etupäässä Toivo Kärki -laulukilpailujen voittajia, joiden määrä kasvoi vuosittain. Isoa säestysorkesteria johti aluksi nurmolainen Antti Vainio, vuodesta 2002 alkaen haapavetinen Simo Saastamoinen. Sovituksia teki Timo Hytönen. Tehtävä oli haastava, sillä käytettävissä ei ollut Kärjen omia sovituksia, vain alkuperäiset Kärjen jäämistöstä löytyneet melodianuotit. Konsertit juonsi Klaus Thomasson. Projekti onnistui hyvin, sota-ajan noin 40 julkaisemattomasta kappaleesta saatiin päivänvaloon suurin osa. Näitä on myöhemmin eri yhteyksissä levytetty.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vihreät Niityt Wikimedia Commonsissa
Kajaanin tapahtuman kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Velisjärvi

| Velisjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°35′57″N, 25°04′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Velislammiin 
Järvinumero:  14.224.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  140,2 m  
Pituus:  3,5 km  
Leveys:  780 m  
Rantaviiva:  11,241 km  
Pinta-ala:  1,42488 km²  
Saaria:  8 
 fiVelisjärvi 
Velisjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Karklammen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 142 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä, se on 3,5 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Velisjärven itäpuolella on pienempi Velislammi ja niiden välillä kapea kannas. Velisjärvellä on kartan mukaan kahdeksan saarta, joista yhteen johtaa silta. Yhdessä saarista on rakennus. Suurin saari ja ainoa nimetty saari on Aittasaari. Sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Järven rantaviivan pituus on 11,2 kilometriä ja sen rannat ovat pääosin metsämaata. Rannoille on rakennettu yli 20 vapaa-ajan kiinteistöä. Järven länsirannalla on lisäksi leirikeskus.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Alainen-Karkjärven valuma-alueeseen (14.224) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 140,2 metriä mpy. Siihen laskee kymmenen ojaa. Järvi laskee sen itäpäästä lähteää lyhyttä ojaa pitkin Velislammiin. Laskuojan pudotus on 0,1 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty ja sen nimi oli Welisjärvi. Tuolloin Velisjärven ja Velislammen välillä oli kapea salmi.
Vuoden 1965 peruskartassa järven rannoilla oli viisi taloa ja niiden yhteydessä oli peltoja. Järveen laski kolme ojaa ja saaria oli merkitty kuusi. Vuoteen 1986 mennessä taloja oli rakennettu muutama lisää ja pellot olivat lähes kokonaan metsittyneet. Vuoden 1986 peruskartassa järveen johti kuusi ojaa ja saaria oli merkitty seitsemän.
Uti vår hage

Uti vår hage (suom. Haassamme) on yksi Ruotsin tunnetuimmista kansanlauluista. Sitä lauletaan erityisesti keväisin vappujuhlissa ja koulujen päättäjäisissä. Laulun sanat kirjasi ylös Hugo Lutteman Gotlannissa 1880-luvulla ja myöhemmin Hugo Alfvén sovitti sen. Erään myytin mukaan laulun kertosäkeessä mainittavat kasvit olisivat aborttirohdoksen resepti.
Laulun on kääntänyt suomen kielelle Sauvo Puhtila.
Tšeremskoje

| Tšeremskoje Черемское |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Pihkovan alue
Piiri:  Outovan piiri
Koordinaatit:  58°41′58″N, 28°08′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Tšerman valuma-alue
Järveen tulevat joet:  Tšerma
Laskujoki:  Tšerma
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  yli 47 m  mpy. 
Pituus:  0,94 km 
Leveys:  0,37 km 
Pinta-ala:  26,4 ha 
Tilavuus:  0,00048 km³ 
Keskisyvyys:  1,8 m 
Suurin syvyys:  3 m 
Valuma-alue:  34,6 km² 
Saaria:  ei saaria 
 fiTšeremskoje 
Tšeremskoje tai Afanosovskoje (ven. Черемское, Афаносовское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Outovan piirissä.