stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toyooka

| Toyooka (豊岡市) |
| --- | --- |
 Toyookan keskustaa
 lippu:  Symboli
 Toyookan sijainti Hyōgon prefektuurissa
 Toyooka
 Koordinaatit: 35°32′40″N, 134°49′13″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Hyōgon prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  697,55 km²
Väkiluku (02/2020):  80 778
 – Väestötiheys:  115,8 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Paju
 – Kukka:  Tulppaani
 – Merenelävä:  Taskurapu
 – Lintu:  Idänkattohaikara
 
 https://www.city.toyooka.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Toyooka (jap. 豊岡市, Toyooka-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee Japaninmeren rannikolla ja Maruyamajoen alajuoksulla prefektuurin pohjoisosassa. Idässä se rajautuu Kioton prefektuuriin. Kaupungin keskusta on rakentunut Chūgokuvuorten ympäröimälle Toyookan altaalle Maruyamajoen varrelle. Toyookassa on 80 778 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 697,55 neliökilometriä.
Toyooka alkoi kasvaa linnanaluskaupunkina sen jälkeen, kun Miyabe Keijun perusti vuonna 1580 Toyookan linnan Jinmuvuorelle. Edo-kaudella se oli Toyookan daimiokunnan keskus, ja Meiji-restauraation jälkeen siitä tehtiin lyhytikäisen Toyookan prefektuurin pääkaupunki. Kaupunki tuhoutui pahoin vuoden 1925 Pohjois-Tajiman maanjäristyksessä ja menetti uudelleenrakentamisen myötä vanhan linnanaluskaupungin rakenteen. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Toyookalle myönnettiin vuonna 1950 laajan kuntaliitoksen myötä. Vuonna 2005 siihen liitettiin Higatan, Izushin, Kinosakin, Takenon ja Tantōn maaseutukaupungit. Nykyisin se on Tajiman seudun paikallinen talous- ja hallintokeskus. Perinteisiä elinkeinoja ovat pajukorien (yanagigōri), kreppikankaan (chirimen) ja Izushi-posliinin valmistus; toisen maailmansodan jälkeen yleistyi pajutöiden sijaan muovi- ja tekonahkaisten laukkujen tuotanto. Maaseutualueilla tuotetaan riisiä, vihanneksia, naudanlihaa ja Hypothalassia armata -rapuja.
Suosittuja matkailukohteita Toyookan alueella ovat Kinosaki-onsenin kuuma lähde ja Kannaben ylänkö hiihtokeskuksineen. Japaninmeren rannikko kuuluu San’inin rannikon puolikansallispuistoon, osa vuoristoalueista Hyōnosen-Ushiroyama-Nagisanin puolikansallispuistoon. Luonnonnähtävyyksiä ovat esimerkiksi Genbudōn luola erikoisine kivimuodostelmineen ja idänkattohaikaroiden esiintymisalue kasvatus- ja tutkimuskeskuksineen. Rannikolla toimii Kinosaki Marine World -akvaario. Kaupungin rakennettua kulttuuriperintöä edustavat esimerkiksi Izushin historiallinen linnanaluskaupunki ja Nakashiman pyhäkkö, jonka kami Tajimamori suojelee makeisteollisuutta. Toyookaa palvelevat JR Nishi-Nihonin San’in-päälinja ja Kyōto–Tango-rautateiden Miyatoyo-linja sekä Tajiman lentoasema.
Kuvia

Izushin kaupunkinäkymää
Hiyoriyaman rannikkoa
Kinosaki-onsen
Hattanin vesiputous
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toyooka Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Trance (täsmennyssivu)

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Trance voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
trance, elektronisen tanssimusiikin tyylilaji
Muumion kosketus (Trance), Michael Almereydan ohjaama kauhuelokuva vuodelta 1998
Trance, Danny Boylen ohjaama jännityselokuva vuodelta 2013
Trance, Virgin Black -yhtyeen EP-levy vuodelta 1998.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Trance”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tyyppi 201

| Tyyppi 201 |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  450 t
Pituus:  42 m
Leveys:  4,6 m
Koneteho:  dieselmoottori 1 200 hv sähkömoottori 1 200 hv
Nopeus:  10,7 solmua (pinnalla) 17,5 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  21
Aseistus
Meritorjunta:  8 x 533 mm torpedoputkea
Tyyppi 201 oli Saksan laivaston kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka, johon piti alun perin kuulua kaksitoista alusta.
Alukset

Alukset valmistettiin antimagneettisesta teräksestä, mikä poisti magneettimiinojen aiheuttaman uhan. Materiaali oli kuitenkin puutteellisesti testattu ja osoittautui käytössä sopimattomaksi. Painerungon mikroskooppiset halkeamat pakottivat peruuttamaan suunnitelluista kahdestatatoista aluksesta yhdeksän ja poistamaan ennen aikaisesti palveluksesta kolme jo valmistunutta alusta. Luokan alukset korvattiin tyypin 205 sukellusveneillä, jotka valmistettiin normaalista teräksestä. Maaliskuussa 1959 tilatun alusluokan suunnittelusta ja valmistuksesta vastasi Ingenieurkontor Lübeck (IKL), jota johti Ulrich Gabler.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| U-1 | Howaldtswerke |  | 1962 | 20. maaliskuuta 1962 | poistettu palveluksesta 1967 rakennettu uudelleen tyypin 205A aluksena |
| U-2 | Howaldtswerke |  | 1962 | 3. toukokuuta 1962 | poistettu palveluksesta heinäkuussa 1963 rakennettu uudelleen tyypin 205A aluksena |
| U-3 | Howaldtswerke |  | 1962 | 20. kesäkuuta 1964 | romutettu 1971 |
| U-4 | Howaldtswerke |  | 1962 | ei valmistunut |  |

U-3 lainattiin 1962 koulutuskäyttöön Norjan laivastolle, jossa se oli nimellä KNM Kobben. Alus palautettiin kesäkuussa 1964 Saksalle, joka otti aluksen palvelukseensa koululaivana.
Tuuvan talli

Tuuvan talli (Stallgänget på Tuva) on tositapahtumiin perustuva Lena Furbergin piirtämä sarjakuvasarja. Se on ilmestynyt suomalaisessa Hevoshullussa sekä ruotsalaisessa Min Häst-lehdessä. Sarjaa on julkaistu myös pokkareina, joita on ilmestynyt yhteensä kymmenen vuosina 2006-2010. Ne ovat erittäin suosittuja.
Tuuvan talli on oikealta nimeltään Tuvan -niminen ruotsalainen yksityistalli. Se sai nimensä lähellä virtaavasta Tuvan-joesta. Lena Furberg piti tallilla itse ensimmäisiä ylläpitohevosiaan, kuten Lilla Trollhättaa. Myöhemmin tallissa on majaillut suuri ja komea Goodwill, Narbonne, New Express, Bob, Knutte ja tietenkin Ockra, joka oli yksi merkittävimmistä hevosista koko Tuuvan tallilla.
Aiheesta muualla

Egmont-kustannus, Tuuvan talli[vanhentunut linkki]
Tyyppi 205

| Tyyppi 205 |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  457 t (pinnalla) 508 t (sukelluksissa)
Pituus:  43,9 m
Leveys:  4,6 m
Syväys:  4,3 m
Koneteho:  2 x Mercedes Benz V12 -dieselmoottoria 600 hv (450 kW) 1 x SSW sähkömoottori 1 300 hv (1 000 kW)
Nopeus:  10 solmua (pinnalla) 17 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  22, joista 4 upseeria
Aseistus
Meritorjunta:  8 x 533 mm torpedoputkea
Tyyppi 205 oli Saksan laivaston yhdentoista sukellusveneen muodostama alusluokka. Lisäksi valmistettiin kaksi alusta Tanskan laivastolle.
Alukset

Alusluokan suunnittelusta ja valmistuksesta vastasi Ingenieurkontor Lübeck (IKL).
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| U-1 | Howaldtswerke | 1. helmikuuta 1965 | 17. helmikuuta 1967 | 6. kesäkuuta 1967 | poistettu palveluksesta 29. marraskuuta 1967 romutettu |
| U-2 | Howaldtswerke | 1. syyskuuta 1964 | 15. heinäkuuta 1966 | 11. lokakuuta 1966 | poistettu palveluksesta 19. maaliskuuta 1993 romutettu |
| U-4 | Howaldtswerke | 1. huhtikuuta 1961 | 25. elokuuta 1962 | 19. marraskuuta 1962 | poistettu palveluksesta 1. elokuuta 1974 romutettu |
| U-5 | Howaldtswerke | 1. kesäkuuta 1961 | 20. marraskuuta 1962 | 4. heinäkuuta 1963 | poistettu palveluksesta 17. toukokuuta 1974 romutettu |
| U-6 | Howaldtswerke | 8. marraskuuta 1961 | 30. tammikuuta 1963 | 4. heinäkuuta 1963 | poistettu palveluksesta 22. elokuuta 1974 romutettu |
| U-7 | Howaldtswerke | 1. helmikuuta 1962 | 10. huhtikuuta 1963 | 16. maaliskuuta 1964 | poistettu palveluksesta 30. syyskuuta 1965 romutettu |
| U-8 | Howaldtswerke | 20. helmikuuta 1962 | 10. kesäkuuta 1963 | 22. heinäkuuta 1964 | poistettu palveluksesta 9. lokakuuta 1974 romutettu |
| U-9 | Howaldtswerke | 10. joulukuuta 1964 | 20. lokakuuta 1966 | 11. huhtikuuta 1967 | poistettu palveluksesta 3. kesäkuuta 1993 museoitu |
| U-10 | Howaldtswerke | 15. heinäkuuta 1965 | 5. kesäkuuta 1967 | 28. marraskuuta 1967 | poistettu palveluksesta 16. helmikuuta 1993 museoitu |
| U-11 | Howaldtswerke | 1. huhtikuuta 1966 | 9. helmikuuta 1968 | 21. kesäkuuta 1968 | poistettu palveluksesta 30. lokakuuta 2003 museoitu |
| U-12 | Howaldtswerke | 1. syyskuuta 1966 | 10. syyskuuta 1968 | 14. tammikuuta 1969 | poistettu palveluksesta 21. kesäkuuta 2005 |
Tyyppi 11

| Tyyppi 11 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Pikakivääri
Valmistusmaa:   Japani
Valmistusvuodet:  1922-1945
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  6,5 mm (6,5x50 Arisaka)
Piipun pituus:  482 mm
Paino (tyhjänä):  10,3 kg
Lipas:  Patruunasiteet
Kapasiteetti:  vaihteleva patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  noin 700 m/s
Tulinopeus (laukausta/min):  500 lks/min
Tyyppi 11 oli ilmajäähdytteinen, kaasutoiminen, rivoitetulla piipulla varustettu pikakivääri. Japanin keisarillinen armeija kehitti aseen vuonna 1922, ja sen valmistusta jatkettiin  toisen maailmansodan päättymiseen asti.
Käyttö

Aseen syöttömekanismi perustui aseen vasemmalla puolella olevaan syöttökaukaloon, jonka sisään mahtui kuusi viiden patruunan patruunasidettä. Siteet pysyivät kaukalossa voimakkaan jousen painaman kannen avulla. Lukon liikkuessa taaksepäin liukuva hammastanko veti patruunat yksi kerrallaan irti siteistä ja heitti tyhjät siteet ulos. Järjestelmän perusidea oli, että kuka tahansa kiväärimies saattoi antaa täyden patruunasiteensä ampujalle, joka ei näin ollen tarvinnut lippaita tai patruunavöitä. Kokemus kuitenkin osoitti, että syöttökaukalo keräsi likaa, joka siirtyi koneiston sisään aiheuttaen ylimääräistä osien kulumista. Tämä ratkaistiin käyttämällä heikompaa patruunaa, mutta nyt kiväärimiehet joutuivat kantamaan mukanansa kahdentyyppisiä patruunoita, toisia kivääriä ja toisia pikakivääriä varten ja aseen perusidea kariutui.
Tyyppi 209

| Tyyppi 209/1500 |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 810 t (sukelluksissa)
Pituus:  64,4 m
Leveys:  6,5 m
Syväys:  6,2 m
Koneteho:  6 100 shp
Nopeus:  11,5 solmua (pinnalla) 22,5 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  36
Aseistus
Meritorjunta:  8 x 533 mm torpedoputkea
Tyyppi 209 on saksalaisen Howaldtswerke-Deutsche Werftin vientiin suunnittelema dieselsähköisellä voimansiirrolla varustettu sukellusvenetyyppi. Alun perin tyyppi 209/1100 suunniteltiin 1960-luvun lopulla. Huolimatta siitä, että Saksan laivasto ei tilannut alustyyppiä, siitä on valmistettu viisi versiota 209/1100, 209/1200, 209/1300, 209/1400 ja 209/1500, joita on myyty vuosina 1971-2008 kaikkiaan 61 kappaletta kolmeentoista maahan.
Alukset

Argentiinan laivasto Salta-luokka 2 alusta
Brasilian laivasto Tupi- ja Tikuna-luokat 5 alusta
Chilen laivasto Thomson-luokka 2 alusta
Kolumbian laivasto Pijao-luokka 2 alusta
Ecuadorin laivasto Shyri-luokka 2 alusta
Kreikan laivasto Glavkos- ja Poseidon-luokat 8 alusta
Intian laivasto Shishumar-luokka 4 alusta
Indonesian laivasto Cakra- ja Chang Bogo -luokat 5 alusta
Etelä-Korean merivoimat Chang Bogo -luokka 9 alusta
Perun laivasto Islay- ja Angamos-luokat 6 alusta
Etelä-Afrikan laivasto Heroine-luokka 3 alusta
Turkin laivasto Atlay-, Preveze- ja Gür-luokat 14 alusta
Venezuelan laivasto Sabalo-luokka 2 alusta
Tukholman lentoasema

Tukholman lentoasema voi tarkoittaa seuraavia lentoasemia:
Arlandan lentoasema (ARN/ESSA) – Tukholman päälentoasema
Barkarbyn lentoasema (ESKB) – lähinnä yleisilmailua palveleva Ruotsin ilmavoimien entinen tukikohta
Bromman lentoasema (BMA/ESSB) – Tukholman vanha päälentoasema
Skavstan lentoasema (NYO/ESKN) – Nyköpingissä sijaitseva lähinnä rahti- ja halpalentoyhtiöitä palveleva lentoasema
Västeråsin lentoasema (VST/ESOW) – lähinnä halpalentoyhtiöitä palveleva lentoasema
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tukholman lentoasema”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Toivo Matilainen

Toivo Johannes Matilainen  (16. helmikuuta 1918 Turku – 19. kesäkuuta 2011 Espoo) oli suomalainen metsänhoitaja ja järjestöjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Matilaisen vanhemmat olivat maanviljelijä, päätoimittaja Taavi Johannes Matilainen ja emäntä Tyyne Matilda Jussila ja puoliso vuodesta 1949 terveydenhoitaja Ulla-Kaisa Koivu. Matilainen tuli ylioppilaaksi Turun suomalainen lyseosta 1937 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1944. Opettajanäytteet hän antoi Kurun normaalimetsäkoulussa 1945 ja suoritti virkatutkinnon 1945. Maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi Matilainen valmistui 1962 ja lisensiaatiksi 1964. Hän oli Lounais-Suomen metsänhoitolautakunnan harjoittelijametsänhoitaja 1944–1945, Kurun metsäkoulun harjoittelijametsänhoitaja 1945 ja Satakunnan metsänhoitolautakunnan piirimetsänhoitaja 1945–1953.
Matilainen oli Keskusmetsäseura Tapion järjestöosaston metsänhoitaja 1954–1967 ja järjestöosaston päällikkö 1967 sekä Keskusmetsälautakunta Tapion hallinto-osaston päällikkö 1968–1969 ja apulaisjohtaja  1969–1982. Satakunnan metsänhoitoyhdistysten liiton toiminnanjohtaja hän oli 1945–1954 ja Metsälehden vt. toimittaja 1977. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Matilainen sai 1977. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistunut Matilainen jäi talvella 1940 neuvostoliittolaisten sotavangiksi. Jatkosodassa hän haavoittui, mutta ei vahingoittunut pysyvästi.
Julkaisuja

Satakunnan metsänhoitoyhdistysten liiton 5-vuotiskertomus 1941–1945, 1946
Satakunnan metsänhoitolautakunta 1929–1948, 1949, Aapo Joukion ja Toivo Töyryn kanssa
Kasvutappiosta ja sen määrittämisestä Etelä-Suomen talousmetsissä, 1966, muiden kanssa
Eräitä metsälainsäädäntöä ja yksityismetsätalouden resursseja koskevia kysymyksiä, 1974, julkaisussa Itä- ja Pohjois-Suomen maatilatalouden kehittämisseminaari 5.–6. marraskuuta 1974, s. 55-57
Yksityismetsätalouden metsänhoitajat – Enskilda skogsbrukets forstmästare r.y., 30 vuotta, 1985.
Aiheesta muualla

Tiina Hemminki: Toivo Matilainen Biografiasampo.
Uljas Vikström

Uljas Vikström (3. maaliskuuta 1910 Turku – 17. huhtikuuta 1977) oli Neuvostoliitossa asunut suomalaissyntyinen kirjailija, kääntäjä ja toimittaja.
Vikström muutti perheensä mukana Venäjälle Suomen sisällissodan jälkeen. Vikström valmistui 1933 Leningradin lehtimiesten kommunistisesta korkeakoulusta ja 1935 Lännen vähemmistökansallisuuksien kommunistisesta yliopistosta. Kirjailijan uransa Vikström aloitti 1934. Hän toimi useita vuosia Punalippu-lehden päätoimittajana, ja hän käänsi monien neuvostokirjailijoiden teoksia suomeksi.
Vikström oli Karjalan kirjailijaliiton puheenjohtajana 1971–1975, ja hän sai 1968 Karjalan ASNT:n ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimen.
Uljas Vikströmin tytär oli kirjailija, toimittaja Terttu Vikström.
Teoksia

Uusia ystäviä, näytelmä, 1950
Käy eespäin väki voimakas… 1956
Suvelan Osku, 1961
Toiska, kertomus Toivo Antikaisen elämästä, 1969
Torpeedo, kertomus Otto Wille Kuusisen elämästä, 1972
Hajamuistoja, 1978
Totuus on armoton

| Totuus on armoton |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Valentin Vaala
Käsikirjoittaja:  Juha Nevalainen Mauri Sariola Valentin Vaala
Perustuu:  Mauri Sariolan romaaniin Totuus on armoton (1960)
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Osmo Lindeman
Kuvaaja:  Reijo Lås
Leikkaaja:  Valentin Vaala Flego Kaukolehto Berndt von Grönhagen
Lavastaja:  Aarre Gran
Pääosat:  Sauli Seppälä Salme Karppinen Lauri-Juhani Ruuskanen Ritva Vepsä
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  14. maaliskuuta 1963
Kesto:  82 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Totuus on armoton on Valentin Vaalan ohjaama vuonna 1963 valmistunut suomalainen elokuva. Se perustuu Mauri Sariolan samannimiseen romaaniin vuodelta 1960, joka jo heti tuoreeltaan ylsi kuuteen painokseen. Elokuva jäi Valentin Vaalan viimeiseksi ohjaukseksi.
Pienissä sivurooleissa näyttelee useita vanhoista suomalaisista elokuvista tunnettuja näyttelijöitä, kuten Kaarlo Halttunen, Hilkka Helinä, Mauri Jaakkola, Eino Kaipainen, Aarne Laine, Matti Lehtelä, Marita Nordberg, Irma Seikkula, Esa Saario, Oiva Sala ja Kaarlo Saarnio viimeisessä elokuvaroolissaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sauli Seppälä  | … |  tuomari Eero Arvid Reivi   |
|  Salme Karppinen  | … |  Irene Peteri   |
|  Lauri-Juhani Ruuskanen  | … |  tuomari Timo Lyytinen   |
|  Ritva Vepsä  | … |  Birgit Dahl, Lyytisen morsian   |
|  Risto Mäkelä  | … |  Peteri, Rasinkankaan kartanon omistaja   |
|  Erkki Viljos  | … |  nimismies Arra   |
|  Birger Blom  | … |  maanviljelijä Huttunen, lautamies   |
|  Kaarlo Halttunen  | … |  kunnanlääkäri Hela   |
|  Hilkka Helinä  | … |  neiti Aaltonen   |
|  Mauri Jaakkola  | … |  todistaja Puumalainen   |
|  Eino Kaipainen  | … |  herastuomari Purola, lautamies   |
|  Kyösti Käyhkö  | … |  todistaja Santala   |
|  Matti Lehtelä  | … |  sekatyömies Vilho Alarik Syrjäntaka   |
|  Aino Lehtimäki  | … |  1. nainen käräjätalon pihassa   |
|  Aarne Laine  | … |  tuomari Tanhua   |
|  Ari Laine  | … |  kauppias Albert Oksa   |
|  Markku Nirola  | … |  Seppo Oitti   |
|  Marita Nordberg  | … |  rouva Arra   |
|  Erkki Uotila  | … |  lääninsyyttäjä, poliisitarkastaja Lehtonen   |
|  Risto Poutanen  | … |  puolustusasianajaja   |
|  Pentti Pärssinen  | … |  konstaapeli Arola   |
|  Laila Rihte  | … |  2. nainen käräjätalon pihassa   |
|  Sylva Rossi  | … |  3. nainen käräjätalon pihassa   |
|  Oiva Sala  | … |  kauppaneuvos Oitti   |
|  Esa Saario  | … |  opettaja Itkonen   |
|  Kaarlo Saarnio  | … |  kirvesmies Laiho, lautamies   |
|  Irma Seikkula  | … |  rouva Huhtakallio   |
|  Severi Seppänen  | … |  nuohooja Lehtimäki, lautamies   |
Arviot

Aikalaisarvioissa annettiin sekä kiitosta että moitetta. Leo Stålhammar (Maakansa) kiitti Vaalaa ammattilaiseksi, joka on tehnyt parhaansa heikon romaanin pohjalta. Tomira Savtschenko (Kansan Uutiset) totesi, että elokuva on siistiä rutiinityötä, jossa monet osatekijät ovat hyviä, ”mutta kokonaisuutta vaivaa auttamaton teennäisyys niin itse juonessa kuin repliikeissä, replikoinnissa ja ihmishahmoissa”.
1990-luvulla Harri Moilanen (Kansan Uutiset) huomautti jopa, että elokuva liukuu tahattoman parodian puolelle. Eräs myöhempi kriitikko (Tv-maailma 2012) kehuu elokuvan tasapainoisuutta, mutta moittii dialogin puuroisuutta, toinen (Tv-maailma 2014) moittii kankeaksi.
Tuomaalan kansakoulu

Tuomaalan kansakoulu voi tarkoittaa seuraavia kansakouluja:
Tuomaalan kansakoulu (Kokemäki)
Tuomaalan kansakoulu (Tuusula)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tuomaalan kansakoulu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tuva Novotny

| Tuva Novotny |
| --- | --- |
 Novotny vuonna 2005.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tuva Matilda Moa Karolina Novotny Hedström
Syntynyt: 21. joulukuuta 1979 (ikä 44)
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Tuva Matilda Moa Karolina Novotny Hedström (s. 21. joulukuuta 1979 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hänen uransa alkoi 1990-luvun lopulla Ruotsin TV4:n saippuasarjassa Kielletty rakkaus ja hän on sen jälkeen näytellyt sekä televisiosarjoissa että elokuvissa, muun muassa Jalla! Jalla! (2000), Levoton Sussie (2003), Hääkuvaaja (2009) ja Hävitys (2018). Vuonna 2018 hän teki ensimmäisen ohjauksensa, elokuvan Blind spot, ja seuraavana vuonna Fredrik Backmanin romaaniin perustuvan elokuvan Britt-Marie kävi täällä. Vuonna 2022 sai ensi-iltansa hänen kolmas ohjauksensa, draamakomedia Diorama.
Elämäkerta

Novotny syntyi Tukholmassa, mutta varttui toiseksi vanhimpana viidestä sisaruksesta Åmotissa Värmlannissa. Lapsuudessaan Novotny harrasti teatteria ja tanssi klassista balettia. Varhaisnuoruudessaan hän soitti erilaisissa musiikkibändeissä. Hän muutti takaisin Tukholmaan, jossa hän muun muassa näytteli Vår teaterissa ja kävi teatterin pääaineen musiikkiopistossa Pyhän Erikin lukiossa. Myöhemmin hän muutti tilapäisesti Tšekkiin jatkaakseen näyttelijäntyön opintojaan, mutta keskeytti opinnot.
TV-ura alkoi rooleilla Sveriges Televisionin nuoriso-ohjelma Bullenissa. Läpimurtonsa hän teki Nora Strandbergina Ruotsin TV4:n televisiosarjassa Kielletty rakkaus (1996-2000). Vuonna 1997 hän teki elokuvadebyyttinsä Jeanettena Daniel Alfredsonin elokuvassa Tic Tac. Vuonna 2000 muotilehti Café nimesi hänet Ruotsin seksikkäimmäksi naiseksi.
2000-luvulla hän on esiintynyt useissa kansainvälisissä elokuvissa ja televisiosarjoissa muun muassa Tanskassa, Isossa-Britanniassa, Tšekissä, Uudessa-Seelannissa, Norjassa, Alankomaissa, Japanissa ja Ruotsissa. Useissa elokuvissa hän esittää tuhoisaa, psykoottista tai haurasta hahmoa. Hän on näytellyt myös teatterissa, muun muassa vuonna 2003 menestyneessä Tukholman kaupunginteatterin Limbossa. Hän on esiintynyt amerikkalaisissa menestyselokuvissa, kuten Eat Pray Love – omaa tietä etsimässä (2010) ja Hävitys (2018). Vuonna 2013 hän esitti Puck Ekstedtiä kuudessa itsenäisessä elokuvasovituksessa Maria Langin dekkariromaanista. Elokuvassa Borg/McEnroe (2017) hän esittää Björn Borgin ensimmäistä vaimoa, tennispelaaja Mariana Simionescua .
Vuodesta 2003 lähtien hän on asunut Kööpenhaminassa perheensä kanssa. Hän sanoo haluavansa vetäytyä pinnallisemmasta "julkkiselämästä" ja inspiroituu filosofiasta ja eksistentialismista kirjailijoiden, kuten Albert Camusin, avulla. Tanskan prinssi Joachim nimitti hänet 23. marraskuuta 2004 yhdeksi neljästä Ruotsin H. C. Andersenin lähettiläästä juhlistamaan kirjailijan 200-vuotispäivää vuonna 2005. Kesällä 2006 hän oli yksi Ruotsin Radio P1:n kesäjuontajista.
Novotny on työskennellyt laajalti myös Norjassa. Siellä hän teki ohjaajadebyyttinsä vuonna 2010 muutamassa jaksossa kansainvälisesti menestyneessä televisiosarjassa Dag, jossa hän myös näytteli yhden päärooleista, sekä osassa Lilyhammer-jaksoista. Hän on useiden vuosien ajan kirjoittanut käsikirjoituksia elokuviin ja televisioon.
Hänen debyyttinsä pitkän elokuvan ohjaajana tapahtui vuonna 2018 norjalaisen Blindsone -elokuvan myötä, ja hänen ruotsalainen ohjaajadebyyttinsä oli vuonna 2019 Fredrik Backmanin Britt-Marie kävi täällä -romaaniin perustuva Britt-Marie kävi täällä -elokuvassa.
Elämäkerta > Perhe-elämä

Novotny on parisuhteessa Alexander Skarsgårdin kanssa ja heillä on vuonna 2022 syntynyt yhteinen lapsi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuva Novotny Wikimedia Commonsissa
Tuomaala

Tuomaala on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Tuomaaloita:
Arttu Tuomaala (s. 2001), jääkiekkoilija
Eero Tuomaala (1919–1992), kirjailija
Eero Tuomaala (1926–1988), kestävyysjuoksija
Hanna Tuomaala (s. 1976), pesäpalloilija
Herman Tuomaala (1883–1956), varatuomari ja Salon kauppalanjohtaja 1931–1949
Jakob Tuomaala (1895–1958), jääkärikapteeni
Juhani Tuomaala (1946–2016), poliitikko
Maija-Riitta Tuomaala (1934–2019), Miss Suomi 1953
Martti Tuomaala (1560–1625), Lapuan nimismies, nuijapäällikkö nuijasodassa
Olavi Tuomaala (1908–2002), kunnallisneuvos
Pauliina Tuomaala (s. 1987), pituushyppääjä
Samu Tuomaala (s. 2003), jääkiekkoilija
Väinö Tuomaala (1916–1975), kansanperinteen kerääjä, museomies ja kotiseutuneuvos.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Unto Korhonen

Unto Korhonen on seuraavien henkilöiden nimi:
Unto Korhonen (1915–1988), fyysikko, professori
Unto Korhonen (1931–2020), diplomaatti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Unto Korhonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tranby

| Tranby |
| --- | --- |
 Tranbyn kirkko
 Tranby
 Koordinaatit: 59°48′33″N, 10°15′31″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Buskerud
Kunta:  Lier
Pinta-ala:  
 – Maa:  2,2 km²
Väkiluku (2023):  5 312
 – Väestötiheys:  2 414,5 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tranby on taajama Lierin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 2,2 neliökilometriä ja asukasluku 5 312 vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tranby Wikimedia Commonsissa