stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Le Puy-en-Velay
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Le Puy-en-Velay Wikimedia Commonsissa
Kaupungin matkailutoimisto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi) (saksaksi) (englanniksi)
Panoraamakuva kaupungista
Kärpänen (vuoden 1958 elokuva)

| Kärpänen> The Fly |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Kurt Neumann
Käsikirjoittaja:  George Langelaan James Clavell
Perustuu:  The Fly -novelli
Tuottaja:  Kurt Neumann Robert L. Lippert
Säveltäjä:  Paul Sawtell
Kuvaaja:  Karl Struss
Leikkaaja:  Merrill G. White
Pääosat:  David Hedison Patricia Owens Vincent Price Herbert Marshall
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:   29. elokuuta 1958  30. tammikuuta 1959
Kesto:  94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  $500 000
Seuraaja:  Kärpäsen paluu
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärpänen (The Fly) on Kurt Neumannin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka valmistui vuonna 1958. Elokuvasta tehtiin uusi versio vuonna 1986.
Juoni

Elokuvassa kerrotaan tieteilijästä, joka keksii teleportaatioon kykenevän koneen. Tietäen mahdolliset riskit hän kokeilee laitetta ensin vain eläimillä ja tavaroilla. Tieteilijän itsensä astuessa laitteeseen mukana seuraa kärpäsiä. Kun tieteilijä astuu koneesta ulos, hän on ulkonäöltään puoliksi kärpänen – hänellä on kärpäsen pää ja yläraaja. He päättävät vaimonsa kanssa etsiä kärpäsen, jolla tieteilijän oma pää on. Kärpänen löytyykin, mutta liian myöhään.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  David Hedison  | … |  Andre Delambre   |
|  Patricia Owens  | … |  Helene Delambre   |
|  Vincent Price  | … |  François Delambre   |
|  Herbert Marshall  | … |  Charas   |
|  Kathleen Freeman  | … |  Emma   |
|  Betty Lou Gerson  | … |  Andersone   |
|  Charles Herbert  | … |  Philippe Delambre   |
Aiheesta muualla

Kärpänen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Karl Hals

| Karl Hals |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Karl Marius Anton Johan Hals
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1822 Sørum, Norja
Kuollut: 7. joulukuuta 1898 (76 vuotta) Kristiania, Norja
Ammatti:  pianonrakentaja, poliitikko
Karl Marius Anton Johan Hals (27. huhtikuuta 1822 Sørum – 7. joulukuuta 1898 Kristiania) oli norjalainen pianonrakentaja ja poliitikko. Hän perusti veljensä Petter Halsin kanssa vuonna 1847 Osloon pianotehtaan, joka valmisti seuraavina vuosikymmeninä tuhansia soittimia ja harjoitti myös muuta musiikkiin liittyvää liiketoimintaa. Hals oli kansanedustajana suurkäräjillä vuosina 1889–1891.
Oslossa oli aiemmin Halsin mukaan nimetty katu Karl Hals’ gate.
Lars Utnen veistämä rintakuva Halsin haudalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Hals Wikimedia Commonsissa
Kalannin kirkko

| Kalannin kirkko Pyhän Olavin kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Pyhän Olavin tie 6, Uusikaupunki
Koordinaatit:  60.817072°N, 21.559251°E
Seurakunta:  Uudenkaupungin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1430–1450
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kalannin kirkko (aik. Uudenkirkon kirkko) on Uudenkaupungin Kalannissa sijaitseva keskiaikainen harmaakivikirkko, joka on rakennettu vuosina 1430–1450. Neitsyt Marialle ja Pyhälle Olaville pyhitetty kirkko tunnetaan seinä- ja holvimaalauksistaan sekä Kansallismuseon kokoelmissa säilytettävästä ainutlaatuisesta alttarikaapistaan. Sen kalkkimaalaukset ovat Suomen keskiaikaisen kirkkotaiteen merkittävimipä ja alttarikaappia pidetään Pohjoismaiden arvokkaimpana.
Kalannin seurakunnan alkuperäinen nimi oli Uusikirkko, jolla viitattiin aikaisempien korvaajaksi rakennettuun suurempaan pitäjänkirkkoon. Nykyinen nimitys otettiin käyttöön 1936. Kalannin kirkko on kesäisin avoinna oleva tiekirkko, ja se kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Historia

Kalanti ja Laitila muodostavat yhdessä Turun kanssa Suomen vanhimmat kristilliset alueet. Kalannin seurakunta mainitaan asiakirjoissa vuonna 1411, mutta se perustettiin todennäköisesti jo 1200-luvun alussa. Seudun vanhin kirkko oli samaan aikaan rakennettu Kodjalan kirkko. Se hylättiin viimeistään 1500-luvun kuluessa, jolloin Kodjalan ja Velluan kappeliseurakunnat liitettiin emäseurakuntaan. Saaristolaisten käytössä olivat myös Putsaaren ja Villilän kirkot, mutta merenkulkijoiden ylläpitäminä ne eivät kuuluneet seurakuntaan.
Vanhentuneen käsityksen mukaan Kalannin kirkko valmistui jo 1390-luvulla, mutta Suomen keskiaikaisia kivikirkkoja tutkineen Markus Hiekkasen mukaan se rakennettiin kokonaisuudessaan vasta 1430–1450. Ajankohdan perusteena on muun muassa länsiportaalista tehty vuosirengasajoitus. Runkohuone saatettiin muurata vanhemman puukirkon ympärille. Kirkko oli valmistuessaan hyvien kulkuyhteyksien äärellä, sillä nyttemmin mataloitunut Sirppujoki oli purjehduskelpoinen läheiseen Männäistenkoskeen saakka. Kalannin kirkko oli myös vuonna 1617 perustetun Uudenkaupungin asukkaiden käytössä, kunnes kaupungin oma kirkko valmistui 1629.
Arkkitehtuuri

Kalannin kirkko edustaa tyyliltään manner-Suomen ensimmäisen sukupolven kivikirkkoja, jollaisia rakennettiin Varsinais-Suomen ja Uudenmaan rannikkoseuduille. Runkohuoneen ulkomitat ovat noin 15×27 metriä. Sakasti sijaitsee runkohuoneen pohjoispuolella ja asehuone eteläpuolella. Asehuoneen päädyssä oli ulkosaarnatuoli, jonne kiivettiin muurin sisällä kulkevia portaita pitkin. Länsipäätyyn suunniteltu torni jäi kesken. Siitä tuli eteisenä toimiva puolitorni, jonka puinen yläosa valmistui 1779.
1800-luvun alussa kirkkoa suunniteltiin laajennettavaksi, mutta sen sijaan tyydyttiin rakentamaan lisälehtereitä. Vuonna 1824 runkohuoneen ja tornin kattoja madallettiin noin viisi metriä kattokulmaa loiventamalla. Samalla tornin pohjoisseinän kylkeen rakennettiin pieni luuhuone. Vuonna 1844 laajennettiin ikkunoita alaspäin. Eteläinen sisäänkäynti ja sakastin ovi ovat alkuperäisessä kuosissaan, mutta asehuoneen ja tornin sisäänkäyntien ympärille muurattiin vuonna 1884 arkkitehti C. J. von Heidekenin suunnittelemat goottilaistyyliset tiiliportaalit. Vuonna 1732 kirkon pohjoisseinään tehtiin kaksi ikkunaa ja 1884 vielä kolmas. Samana vuonna uusittiin myös tornin puurakenteet nykyiseen malliinsa. Tornin kunnostamisesta vastasi puuseppä Kaarlo Heininen. Vuoden 1884 remontin yhteydessä hävitettiin myös lehterit ja sisustus sai tammenvärisen tyylinsä. Sakastin ulko-ovi tehtiin vuonna 1936. Kirkkosali on kolmilaivainen ja nelitraveinen. Kahta keskilaivan tähtiholvia lukuun ottamatta kaikki holvit ovat ristiholveja. Vuonna 1806 kirkkoon tehtiin puulattia, jota ennen ainoastaan kuorissa ja käytävillä oli kivilattia.
Sisustus ja esineistö

Itäseinällä sijaitseva puuvuorattu pääalttari on keskiajalta ja renessanssityylinen saarnatuoli 1640-luvulta. Vuonna 1698 kirkkoon rakennettiin lehteri ja vuotta myöhemmin uusia penkkejä. Sisustus kärsi Isonvihan aikana hävitystä, jonka jälkeen korjattiin. Arkkitehti C. J. von Heidekenin suunnittelema nykyinen uusgoottilainen sisustus valmistui vuonna 1884. Arvid Liljelundin alttaritaulu Kristuksen kirkastuminen (1892) on eteläseinällä.
Keskiaikaisia puuveistoksia on säilynyt kaksitoista. Alttarilla on kotimainen triumfikrusifiksi. Sakaristossa ovat Lyypekissä tehdyt 1400-luvun alun krusifiksi, 1400-luvun puolivälin Katariina Aleksandrialainen ja 1500-luvun vaihteen Pyhä Laurentius. Tornin eteisessä ovat 1400-luvun alussa tehty lyypekkiläinen Pyhä Erik, 1430–1440-luvulla Tallinnassa tehty Neitsyt Maria, 1500-luvun vaihteessa tai alkuvuosina tehdyt lyypekkiläistyyliset Neitsyt Maria ja Pyhä Sebastian sekä kotimaiset Pyhä Yrjänä, Pyhän Yrjänän hevonen ja kaksi pyhimystä käsittävä alttarikaappi.
Keskiaikaisista kirkkotekstiileistä on tallessa muun muassa Suomen ainoa säilynyt dalmatika. Metalliset arvoesineet takavarikoitiin reformaation yhteydessä vuonna 1558. Hautakivet kuorin ja eteisen seinillä ovat olleet alun perin kirkon lattiassa. Niiden joukossa on katkelma vuonna 1614 kuolleen Nils Kijlin kalkkikivisestä hautamuistomerkistä. Eteisessä on myös kaksi Kijl-suvun puista hautausvaakunaa 1600-luvulta. Kuoriin haudatun Jonas Raumannuksen hautakivi on kirkkomuseossa. Kansallismuseon kokoelmissa on mestari Francken tekemä Pyhän Barbaran legendaa kuvaava alttarikaappi sekä kuorituolin pääty, baldakiinin koristelista ja kahdeksantoista 1470–1480-luvuilta peräisin olevaa penkinpäätyä. Kansallimuseon kokoelmissa on myös tekstiilejä, alttariliinoja ja messupukuja. Alttarikaappi tuli laajan yleisön tietoisuuteen ja tutkimuksen piiriin kesällä 1874 Eliel Aspelinin johtaman Suomen Muinaismuistoyhdistyksen toisen taidehistoriallisen tutkimusretken ansioista. Se myytiin Valtion Historialliselle museolle vuonna 1903. 1800-luvun alussa tehdyt lehterin koristemaalaukset poistettiin vuoden 1884 remontin yhteydessä ja huutokaupattiin. Irti sahattuja maalauksia käytettiin muun muassa rakennustarpeina. 1930-luvulla kappalainen P. O. Ekko metsästi niitä koirien ja kissojen kanssa eri puolilta pitäjää ja osa onnistuttiinkiin hankkimaan takaisin kirkkomuseoon. Maalauksia löytyi vuonna 1933 Vähä-Villilän tilalta, josta te toimitettiin kirkkomuseoon. Kappalainen P. O. Ekkon ja suntion Juho Aallon aloitteesta tehtiin kirkkomuseo tornin toiseen kerrokseen 1934.
Seinämaalaukset

Kalannin kirkon kalkkimaalaukset ovat Suomen keskiaikaisen kirkkotaiteen merkittävimipä teoksia. Erityisen arvokkaana pidetään vuoden 1450 tienoille ajoittuvaa sakastin maalauskokonaisuutta, joka on manner-Suomen vanhimpia. Runkohuoneen maalaukset on ajoitettu vuodelle 1470 eteläseinällä olevan latinankielisen tekstinauhan perusteella. Kirkon holvit muurattiin vuotta myöhemmin ja maalattiin välittömästi tämän jälkeen. Töistä vastasi niin sanottu Taivassalon ryhmä, johon kuuluneen Petrus Henrikssonin signeeraus löytyy kuorin ikkunakomerosta. Hänen ohellaan kirkossa työskenteli toinen ryhmään kuulunut maalari, josta käytetään nimitystä ”Kalannin maalari”. Maalaukset peitettiin 1760-luvulla ja otettiin taas esille vuonna 1884 Emil Nervanderin johdolla tehdyssä Suomen ensimmäisessä keskiaikaisten kirkkomaalausten restauroinnissa. Silloisen tyylin mukaisesti kuvat peitettiin uudelleen ja päälle maalattiin jäljennökset. Vuosina 1965-1968 alkuperäiset maalaukset palautettiin konservaattori Veikko Kiljusen johdolla.
Pohjoisseinän maalaukset muodostavat yhtenäisen Kristuksen kärsimyskertomuksen, mutta osa kuvista on tuhoutunut. Raamatullisten hahmojen ja pyhimysten ohella seinissä on kirkonmiehiä, rakennus- ja maalaustöitä kustantaneita lahjoittajia ja heidän sukuvaakunoitaan sekä viisi vihkiristiä. Lahjoittajien kuvia on kaikkiaan viisi. Hahmot on kuvattu polvistuneina pyhimysten jalkojen juureen. Suomessa vastaavia on ainoastaan Taivassalon kirkossa. Arkadikaariin on maalattu tuomiokapitulin jäsenten vaakunat. Tutkija Anna Nilsénin mukaan ne saattavat olla leimoja, jotka osoittivat maalausten hyväksymistä. Holveissa on ainoastaan kasviornamentteja lukuun ottamatta keskilaivan ensimmäistä holvia.
Seinämaalaukset > Ensimmäinen holviväli eli kuori

Keskilaivan kattoholviin on maalattu kirkkoisät Ambrosius, Hieronymus, Gregorius ja Augustinus sekä evankelistojen symbolit. Holvimuurissa on myös pyhäinjäännöstä varten tarkoitettu pieni syvennys. Holvikaaressa ovat piispa Konrad Bitzin, arkkiteini Arvid Garpin, tuomiorovasti Maunu Särkilahden ja Flemingin suvun vaakunat sekä yksi vihkiristi. Kuoriseinään on maalattu Pyhä Margareta ja lahjoittaja Hartvig Garp vaakunoineen, Pyhä Helena ja Garpin puoliso Ingeborg Fleming sekä Neitsyt Maria, Kristus ja kaksiosainen Pyhän Erasmuksen marttyyrikuolema. Sakastin oven yläpuolella on suurikokoinen ”Kuninkaitten kumarrus”, jossa Itämaan tietäjät tuovat lahjojaan Jeesus-lapselle. Yksi tietäjistä on hävinnyt. Garpin pariskunnan kuvat poikkeavat tyylillisesti kirkon muista lahjoittajafiguureista, joten on mahdollista, että ne on maalattu eri aikaan. Kuori-ikkunan yläpuolella on profeetan kuva ja ikkunanpielessä apostoli Andreas sekä kuvan lahjoittaja ja kirjoitus ”Ora propter me pater Andreas” (Rukoile puolestani isä Andreas). P. O. Ekkon mukaan hahmo esittäää kirkkoherra Andreas Beronista. Etelälaivan ikkunakomeroon on maalattu Pyhä Pietari sekä lahjoittaja kirkkoherra Mårten Skytte sukuvaakunoineen. Hänen suustaan kohoavassa puhekuplassa lukee ”O pater, ora pro me” (Oi isä, rukoile puolestani). Petrus Henrikssonin signeeraus on samassa ikkunakomerossa. Kyseessä on hänen ainoa tunnettu signeerauksensa ja myös Suomen vanhin taiteilijasigneeraus.
Seinämaalaukset > Toinen holviväli

Toisen holvivälin holvikaaressa on Olavi Balkin vaakuna sekä Flemingin ja Tavastin sukujen allianssivaakuna. Etelälaivassa on kuvattuna Pyhä Mikael sielujen punnitsijana. Toiseen vaakakuppiin on tarttumassa paholainen, jota enkeli karkottaa sauvallaan. Ikkunan päällä on profeetan kuva ja kirjoitus ”Terribilis est domus dei non est hic aliud nisi domus dei et ianua coeli” (Peljättävä on Jumalan huone, varmasti tässä on Jumalan huone ja taivaan portti). Ikkunan oikealla puolella on yläosa Pyhän Laurentiuksen marttyyrikuolemaa esittävästä kuvasta, jossa keisari Decius on kahden palvelijan välissä. Kuvan alaosa on vaurioitunut. Ikkunasyvennyksessä on Jaakob vanhempi pyhiinvaeltajan puvussa. Pohjoislaivassa on Jeesuksen syntymää kuvaava maalaus sekä Pyhän Olavin tai Pyhän Eerikin ristiretki. Maalauksen oikealla puolella olevan peikon tulkitaan edustavan pahuutta, joka väistyi kristinuskon saapuessa Suomeen. Seimessä makaava Jeesus-lapsi on kopioitu Raumalle Pyhän Ristin kirkon tuhoutuneen maalauksen tilalle vuonna 1891.
Seinämaalaukset > Kolmas holviväli

Pohjoislaivan holvikaaressa on Pyhä Barbara. Pohjoisseinään maalattu Kristuksen kärsimyskertomus on pahoin vaurioitunut vuonna 1732 tehdyn ikkuna-aukon myötä. Ristisaatosta ovat jäljellä ovat enää osa rististä, evankelista Johannes, osa Neitsyt Marian kasvoista ja sädekehästä sekä neljä sotilasta. Ikkunan oikealla puolella on ristiinnaulittu Kristus vierellään Johannes. Myös etelälaivan kuvat ovat tuhoutuneet.
Seinämaalaukset > Neljäs holviväli

Neljännen holvivälin etelälaivan holvikaaressa on Pyhä Dorothea. Ikkunan vasemmalla puolella on Maria Magdalena ja oikealla Pyhä ehtoollinen. Ikkunan päällä on profeetta ja teksti ”Venite filii audite timerem dni docendo vos” (Tulkaa lapset kuunnelkaa, opetan teille Jumalan pelkoa). Pohjoisseinässä on Kristuksen kärsimyskertomukseen kuuluvat pahoin vaurioituneet maalaukset Jeesuksen ruoskimisesta ja kruunaamisesta orjantappurakruunulla. Jäljellä ovat enää Jeesuksen pää ja ruoskat. Ikkunasyvennyksessä on Pyhä Antonius ja Katariina Aleksandrialainen vierellään tuntematon lahjoittaja polvistuneena. Kyseessä on Suomen keskiaikaisten kirkkojen ainoa yksinään esiintyvä naislahjoittaja. Kalannin kirkon maalauksia väitöskirjassaan tutkineen Tuija Tuhkasen mukaan kyseessä voi olla Kalannissa vaikuttaneen miekanteroittaja Jeniksen leski Katarine.
Seinämaalaukset > Sakasti ja asehuone

Sakastin holvimaalauksissa on kukkiin päättyviä köynnöksiä sekä kirkkoisiä, evankelistojen vertauskuvia ja paratiisin lintuja. Sakariston länsiseinällä on talonpoika Lallia tallaava Pyhä Henrik ja pohjoisseinällä kalvaarioryhmä. 1450-luvulla hieman sakariston valmistumisen jälkeen maalattua kokonaisuutta on luonnehdittu Suomen keskiajan taiteen helmeksi. Koristelusta vastasi todennäköisesti Upplannista saapunut maalariryhmä. Sakastissa on myös seiniin upotetut keskiaikaiset sivualttarit. Asehuoneen maalaukset kuvaavat Pirun juonia ihmisten viekoittelemiseksi. Kuvissa on muun muassa kaksi pirua taluttamassa kahlehtimaansa lammasvarasta, Kyöpelinvuorella luudalla lentävän naisen vastaanottava pääpiru, sekä piru, joka auttaa naista lypsämään naapurin lehmää ja kirnuamaan voita.
Urut

Ensimmäinen päätös urkujen hankkimisesta tehtiin jo vuonna 1859, jolloin pitäjänkokous tilasi yksisormioisen urun Rauman kanttorilta Carl Gustaf Rindelliltä. Päätös kuitenkin peruttiin ja Tukholmasta hankittiin uudenaikaisempi urkuharmoni. Soitin oli kuitenkin äänenvoimakkuudeltaan liian heikko. Ensimmäiset varsinaiset urut Kalannin kirkkoon rakensi uusikaupunkilainen Jens Zachariassenin urkurakentamo vuonna 1888. Mekaaniset urut olivat 13-äänikertaiset. Ne hankittiin uusikaupunkilaisen kauppiaan Johan Henrik Lindrothin testamenttaamilla varoilla. Vuodesta 1938 käytössä olivat Kangasalan urkutehtaan pneumaattiset 18-äänikertaiset urut. Nykyiset 18-äänikertaiset urut ovat Urkurakentamo Matti Erolan vuonna 1987 rakentamat. Niiden barokkityylisen julkisivun on suunnitellut Matti Erola ja disposition Markku Ketola.
Kirkon ympäristö

Kirkkoa ympäröivän hautausmaan sankarihautausmaan on suunnitellut Ilmari Wirkkala vuonna 1946. Pietà-aiheinen sankaripatsas on kuvanveistäjä Jussi Vikaisen työ vuodelta 1955. Wirkkala on suunnitellut myös vuonna 1959 toteutetun kirkkomaan laajennuksen. Kirkkomaalla on myös vuonna 1956 pystytetty Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki sekä rovasti Pekka Rantalan suunnittelema muualle haudattujen muistomerkki. Hautausmaalle on haudattu muun muassa jääkärimajuri Allan Gottleben, Männäisten ruukin isännöitsijät Pehr Conrad Enström (k. 1789) ja Gabriel Ytterberg (1755–1825), joiden yhteisen muistokiven on kustantanut kreivi Samuel af Ugglas,[lähde? ] sekä runoilija Hertta Aalto. Saarnamies Efraim Jaakolan haudan sijaintia ei tunneta, mutta kirkon itäseinässä on hänelle vuonna 1937 paljastettu muistolaatta.
Kirkon länsipuolella oli ennen 1600-lukua purettu kellotapuli. Kirkkomaan länsipuolella on säilynyt kuusiaidan rajaama hautasaattojen lähtöpaikka harvinaisine ruumiskivineen. Kirkon vieressä sijaitsevat myös vanha pitäjänmakasiini, mutta kirkkotalli purettiin vuonna 1937. Kirkon länsipuolella on arkkitehti Olli Kestilän suunnittelema seurakuntakoti vuodelta 1964. Rakennusta on laajennettu 1980. Seurakuntakodin edustalla on vuonna 1991 pystytetty veteraanikivi.
Kalannin pappila sijaitsee Sirppujoen länsipuolella vajaan kilometrin päässä kirkosta. Se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1411. Kyseessä ovat vanhimmat tiedot Suomen keskiaikaisista pappiloista. Pappilan rakennukset ovat nykyään yksityisomistuksessa.
Kirjallisuutta

Tuominen, Leila K.: Kalannin kirkko I ja II osa.  Uusikaupunki. Määritä julkaisija! ISBN 951-97552-2-5.
Aarras, Raimo: Kalannin kirkko ja sen kalkkimaalaukset.  Kalanti:  Kalannin seurakunta, 1961.
Riska, Tove: Kalannin kirkko.  (Suomen kirkot 1)  Helsinki:  Suomen Muinaismuistoyhdistys, 1959.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalannin kirkko Wikimedia Commonsissa
Asehuone tiiliportaaleineen.
Kirkko kuvattuna pohjoisesta.
Kalannin alttarikaappi Kansallismuseossa.
Kirkkosalia holvimaalauksineen.
Pyhän Erasmuksen marttyyrikuolema.
Kirkonmiesten vaakunoita.
Pyhä Katariina Aleksandialainen ja tuntematon lahjoittaja.
Toinen Kalannin harvinaisista ruumiskivistä.
Kim Bergdahl

Kim Peter Bergdahl (s. 5. maaliskuuta 1978 Kokkola) on suomalainen entinen yleisurheilija. Hän menestyi parhaiten estejuoksijana, mutta kilpaili myös keski- ja kestävyysmatkoilla sekä maastojuoksussa.
Bergdahl on voittanut Suomen mestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa 2000, 2001, 2002 ja 2004 sekä 1 500 metrin juoksussa 2002. Esteissä hopeaa hänellä on vuosilta 2003 ja 2005 sekä pronssia maastojuoksun lyhyen radan kilpailusta 2002. Bergdahl oli mukana 3 000 metrin esteissä Münchenin EM-kisoissa 2002.
Bergdahlin ennätys 3 000 metrin esteissä on Tukholmassa Dn-galassa vuonna 2002 juostu 8.30,02. Seuratasolla hän edusti Gamlakarleby Idrottsföreningia.
Kardinal Offishall

| Kardinal Offishall |
| --- | --- |
 Kardinal Offishall eTalk -haastattelussa Toronton elokuvajuhlissa vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1976 (ikä 48) Scarborough, Ontario, Kanada
Ammatti:  rap-artisti, tuottaja
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1994–
Tyylilajit:  rap
Levy-yhtiöt:  MCA 2000-2003   Kon Live/Geffen 2007-
Aiheesta muualla
www.mrkardinal.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jason D. Harrow (s. 12. toukokuuta 1976 Scarborough, Ontario, Kanada) paremmin tunnettu taiteilijanimellään Kardinal Offishall, on kanadalainen rap-muusikko ja tuottaja. Hän tekee reggae- ja dancehall-tyylistä hip hopia.
Biografia

Harrow syntyi Torontossa Scarborough -kaupunginosaan Kanadassa 12. toukokuuta 1976. Hän kasvoi jamaikalaisten vanhempien kasvattamina. Myöhemmin perhe muutti Toronton Oakwood-Vaughan -kaupunginosaan. Harrow aloitti räppäämisen 8-vuotiaana ja hän voitti rap-kilpailun 12-vuotiaana. 12-vuotiaana hän myös esiintyi lavalla livenä esimmäistä kertaa elämässään. Lavalla hänen kanssaan oli Nelson Mandela ensimmäisen Toronto-vierailunsa aikana. Vuonna 1993 Harrow keksi taiteilijanimekseen "KoolAid". Pian hän kuitenkin muutti nimen "Kardinal Offishalliksi", saatuaan inspiraatiota ranskalaisesta poliitikosta Kardinaali Richelieusta.
Ura

Kardinal teki sopimuksen Warner/Chappell Music Canada -levy-yhtiön kanssa, kun hän oli 20-vuotias. Vuonna 1996 julkaistiin Kardinalin ensimmäinen single: "Naughty Dread", joka oli mukana Rap Essentials Volume One -kokoelmalla.
Vuonna 1997 julkaistiin Kardinal Offishallin debyyttialbumi Eye & I, Capitol Hill Music -levy-yhtiön kautta. Albumilta julkaistiin yksi single: "On Wit Da Show". Hän oli myös mukana hip hop -yhtye Rascalzin kappaleella "Northern Touch".
Vuonna 2000 Kardinal teki sopimuksen MCA Recordsin kanssa ja vuonna 2001 julkaistiin Kardinalin toinen studioalbumi Quest for Fire: Firestarter, Vol. 1
Kardinalin kolmas studioalbumi Fire and Glory julkaistiin vuonna 2005. Albimlta julkaistiin singlet "Everyday (Rudebwoy)", "Heads Up" ja "Feel Alright".
Kardinal Offishallin neljäs studioalbumi Not 4 Sale julkaistiin syyskuussa 2008. Albumilta julkaistiin singlet "Dangerous" (feat. Akon), "Set It Off" (feat. Clipse), "Burnt" (feat. Lindo P) ja "Numba 1 (Tide Is High)" (feat. Rihanna). Tosin "Numba 1 (Tide Is High)" -kappaleen musiikkivideo versiolla Rihanna on korvattu Keri Hilsonilla.
Diskografia > Albumit

Eye & I (1997)
Quest for Fire: Firestarter, Vol. 1 (2001)
Fire and Glory (2005)
Not 4 Sale (2008)
Diskografia > Singlet

"Naughty Dread" (1997)
"On Wit da Show" (1998)
"BaKardi Slang" (2001)
"Ol' Time
"Belly Dancer" (feat. Pharrell) (2003)
"Heads Up" (2005)
"Everyday (Rudebwoy)" (feat. Ray Robinson) (2005)
"Feel Alright" (2006)
"Dangerous" (feat. Akon) (2008)
"Set It Off" (feat. Clipse) (2008)
"Burnt" (feat. Lindo P) (2008)
"Numba 1 (Tide Is High)" (feat. Keri Hilson) (2008)
"Put Your Drinks Up" (feat. DJ Mad & Fatman Scoop) (2009)
"Clear" (2009)
"Body Bounce" (mukana Akon)(2010)
Diskografia > EP:t

Husslin' (2000)
Diskografia > Mixtapet

Kill Bloodclott Bill (2004)
Canadian Coke (2006)
Do the Right Thing (2007)
Limited Time Only (2008)
Aiheesta muualla

Virallist sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kardinal Offishall Myspacessa (englanniksi)
Lee Ritenour

| Lee Ritenour |
| --- | --- |
 Lee Ritenour kesäkuussa 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. tammikuuta 1952 (ikä 72)
Muusikko
Aktiivisena:  1972–
Tyylilajit:  jazz, fuusiojazz
Soittimet:  mm. Gibson LR-10
Yhtyeet:  Fourplay, GRP All-Star
Levy-yhtiöt:  Epic, JVC, Elektra, GRP, Musicraft, Music, Verve, Wounded Bird, Peak
Aiheesta muualla
www.leeritenour.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lee Mack Ritenour (s. 11. tammikuuta 1952) on kansainvälisesti arvostettu kitaristi, säveltäjä ja tuottaja. Hän aloitti uransa jo 16-vuotiaana sessiomuusikkona. Kokonaisuudessaan sessioita on kertynyt yli 3 000, lisäksi noin 40 omaa levytystä yksin tai yhtyeen jäsenenä. Ritenourin kappaleet "Is It You" ja "Mr. Briefcase" soivat MTV-musiikkikanavan ensimmäisen tunnin aikana, kukaan muu artisti ei tätä kunniaa saanut. Suurin esikuva soittajana on Wes Montgomery, Ritenour nimesi jopa poikansa Wesleyksi.