Kagamisato Kiyoji
Aktiiviura > Sekitori-vaihe > Ykkösdivisioona (Makuuchi) > Suurmestari (Yokozuna)

Kagamisaton viisivuotista suurmestarikautta leimasi outo kaksijakoisuus. Hän oli joissain turnauksissa erittäin hyvä, toisissa taas hämmentävän keskinkertainen. Uran toista turnausvoittoa ei kuulunut pariin vuoteen ja Yoshibayama ja Tochinishiki nousivat vuoden 1954 aikana suurmestareiksi Haguroyaman ja Azumafujin tehdessä tilaa. Vaikutti siltä, että varsinkin Tochinishiki oli ottanut paikkansa aivan korkeimmalla huipulla Kagamisaton voimatta sitä estää. Ikä alkoi karttua ja vanha polvi vaivasi. Maaliskuussa 1955 turnaus jäi puolivälissä kesken. Toukokuussa Kagamisato otteli loppuun asti, mutta 11–4 oli suurmestarille vain keskinkertainen tulos. Edes majesteetilliseksi ylistetystä ja Futabayaman vastaavaa jäljittelevästä tavasta suorittaa suurmestarin esittäytymisseremonia, yokozuna dohyō-iri, ei tuolloin ollut juuri lohtua.
Syyskuussa kaikki vihdoin osui kohdalleen. Lisäksi Tochinishiki joutui jättämään leikin kesken. 14–1 toi uran toisen ykkösdivisioonavoiton, joka samalla oli ensimmäinen suurmestarin arvossa. Suurmestarille on noloa jäädä ilman turnausvoittoa korkeimmassa arvossaan, joten helpotuksen on täytynyt olla melkoinen kymmenen edellisen yrityksen päätyttyä epäonnistumiseen. Jatkoa seurasi välittömästi.
Tammikuussa 1956 Kagamisato oli rankattu kaikkein korkeimpaan mahdolliseen arvoon. Hän oli itäinen sei-yokozuna eikä hän hävinnyt 11 ensimmäisenä päivänä. Tochinishikikin aloitti hyvin, mutta sortui peräti viiden tappion putkeen. Ensimmäistä turnaustaan mestarin arvossa otellut Wakanohana I voitti Kagamisaton 12. päivänä, mutta oli hävinnyt kolme päivää aiemmin Tochinishikille ja 11. päivänä Yoshibayamalle. Kun Kagamisato ei enää hävinnyt toista ottelua, hän asettui turnausvoiton ratkaisevaan playoff-otteluun turnauksen todellista yllättäjää, maegashira Tsurugaminea vastaan. Sittemmin Izutsu Oyakatana ja sekiwake-veljesten Sakahoko ja Terao isänä tunnettu nuori kagoshimalainen ei pystynyt viemään tuhkimotarinaansa loppuun asti vaan Kagamisato voitti hänet yorikirillä ottaen uransa kolmannen yūshōn.
Maaliskuun ja toukokuun 1956 heikommin sujuneiden turnausten jälkeen syyskuussa odotukset heräsivät vielä kerran. Vaikka Kagamisato kärsi tappion kuudentena päivänä ollen voiton turnausta johtavaa mestari Wakanohanaa jäljessä, hänellä oli vielä tulossa ottelu tätä vastaan, jossa tilanne olisi mahdollista voitolla tasoittaa. Wakanohana loukkaantui kuitenkin päivää ennen kuin kyseinen ottelu olisi oteltu, joten Kagamisato sai 13. päivänä luovutusvoiton itseään viisi vuotta nuoremmasta ja niin ikään Aomorista kotoisin olevasta Hanadasta, jonka suvusta oli sittemmin tuleva tunnettu. Kaksi viimeistä otteluaan Kagamisato selvitti voitollisesti varmistaen 33-vuotiaana uransa neljännen ja viimeisen yūshōn.
Vuosi 1957 oli vielä vaikeampi kuin osattiin odottaakaan. Tammi- ja marraskuun turnaukset jäivät väliin eikä syyskuisestakaan jäänyt paljoa kerrottavaa. Aika itse nuorempien miesten hahmoissa oli ajamassa niin Kagamisaton kuin häntä vielä kolme vuotta vanhemman Yoshibayamankin ohi. Tammikuussa 1958 hävittyään viidesti kahdeksassa ottelussa Yoshibayama ilmoitti alun perin sotapalveluksessa saamiensa nilkkavammojen muodostuneen liian vakaviksi, jotta uraa olisi mahdollista jatkaa. Lehtimiehet kärttivät tämän kuultuaan Kagamisatolta kommenttia tilanteesta. Yhdeksän päivän jälkeen tämä oli tilanteessa 5–4 ja ilmoitti äkämystyneenä lopettavansa vanhan kilpakumppaninsa tavoin mikäli häviäisi vielä viidennen ottelun yrittämättäkään peitellä närkästystään sen johdosta, että häneltä tultiin kesken turnauksen tivaamaan lopettamisuutista.
Turnaus jatkui jännittyneissä tunnelmissa. Kagamisato esitti erinomaista sumoa kuutena viimeisenä turnauspäivänä, mutta hävisi ensin maegashira Araiwalle 12. ja mestari Wakanohanalle 13. päivänä. Hän kuitenkin voitti viimeisinä päivinä kaksi muuta suurmestaria eli Chiyonoyaman ja Tochinishikin päätyen tulokseen 9–6. Yleisesti uskottiin, että mikäli Kagamisato ei olisi mennyt tekemään lupausta hetken mielijohteesta, hän olisi halutessaan jatkanut uraansa vielä jonkin aikaa. Araiwalle koetun tappion jälkeen hän oli kuitenkin viimeistään karistanut sen ajatuksen mielestään. Polvi ei kuitenkaan paranisi eikä ollut enää mitään todistettavaa kenellekään. Tokitsukaze Oyakata lupasi hoitaa asian vannotettuaan oppilastaan ottelemaan turnauksen kuitenkin ensin loppuun asti kaikkensa vielä viimeisissäkin otteluissa antaen. Tämä teki työtä käskettyä.
Viimeisen turnauspäivän iltana Tokitsukaze kertoi menestyneimmälle oppilaalleen ja vävylleen toimittaneensa tämän lopettamisilmoituksen liiton toimistolle. Sitten hän johdatti nuoremman miehen lehdistötilaisuuteen, jossa ei jäänyt epäselväksi kuinka tunteikas hetki oli myös vanhemmalle suurmestarille, joka puolisen vuotta aiemmin oli noussut koko Nihon Sumō Kyōkain puheenjohtajaksi edeltäjänsä epäonnistuneen itsemurhayrityksen jälkeen. Apelle ja vävylle sumo oli aina merkinnyt paljon enemmän kuin pelkkää voittojen ja arvoasteiden tavoittelua.
Hiljainen ja syrjäänvetäytyvä luonne ei ole Japanissakaan suuren yleisön mieleen, joten aikalaisiinsa verrattuna Kagamisato ei ollut erityisen suosittu rikishi. Kukaan ei pystynyt kuitenkaan väittämään, ettei hän vetänyt vertoja kilpakumppaneilleen. Yoshibayamaa vastaan hän hävisi keskinäiset ottelut 10–11, mutta Tochinishiki (16–14), Wakanohana I (15–9) ja Chiyonoyama (15–8) joutuivat useimmiten taipumaan hiljaisen miehen edessä.