stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Monkey Island 2: LeChuck’s Revenge

| Monkey Island 2: LeChuck’s Revenge |
| --- | --- |

Kehittäjä:  LucasArts
Julkaisija:  LucasArts
Jakelija:  Steam
Ohjaaja:  Ron Gilbert
Tuottaja:  Shelley Day
Suunnittelija:  Ron Gilbert
Säveltäjä:  Michael Land
Pelisarja:  Monkey Island
Pelimoottori:  SCUMM
Julkaistu:  1991
Lajityyppi:  seikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: 10 vuotta tai vanhempi  USK 12 
Alusta:  Amiga, FM Towns, Macintosh ja MS-DOS
Jakelumuoto:  levyke tai CD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Kuvankaappaus pelistä
Monkey Island 2: LeChuck’s Revenge (usein lyhyesti Monkey Island 2 tai MI2) on LucasArtsin vuonna 1991 julkaisema seikkailupeli. Peli on Monkey Island -sarjan toinen osa. Se kirjoitettiin SCUMM-komentosarjakielellä.
Monkey Island 2 tehtiin pian The Secret of Monkey Islandin jälkeen. Pelit käytti samoja tekniikoita, lukuun ottamatta taustakuvituksia, jotka olivat digitoituja öljymaalauksia. Pelissä oli myös helpotettu vaikeustaso, joka oli suunnattu seikkailupelejä ennen kokeilemattomille pelaajille.
Juoni

Monkey Island 2 alkaa jokin aika The Secret of Monkey Islandin jälkeen, jonka sankari Guybrush Threepwood on rikastunut, mutta tylsistynyt, ja päättänyt hakea uusia seikkailuja, asettaen tavoitteekseen mystisen aarteen Big Whoopin löytämisen. Aluksi hän on kuitenkin jumissa merirosvosaarella, jonka on väkivaltaisin keinoin ottanut kauppasaartoon edellisessä osassa tuhotun merirosvo LeChuckin apuri Largo LaGrande.
Guybrush luo voodoo-nuken, jonka avulla onnistuu karkottamaan Largon. Yhteenoton aikana Largo saa haltuunsa Guybrushin muistona säästämän LeChuckin parran, jonka avulla palauttaa hänet eloon zombina.
Guybrush saa johtolangan Big Whoopista, jonka mukaan aarteen hautaajat piirsivät kartan ja jakoivat sen neljään osaan. Guybrush hakee kartan osat, mutta LeChuck ennakoi tämän ja virittää Guybrushille ansan. Nopeiden juonenkäänteiden jälkeen Guybrush saa Big Whoopin haltuunsa ja joutuu taistelemaan elämästä ja kuolemasta LeChuckia vastaan surrealistiseen loppuratkaisuun.
Eri julkaisut

Monkey Island 2: LeChuck’s Revenge julkaistiin joulukuussa 1991 MS-DOS:lle ja Amigalle, 1992 Macintoshille ja 1994 FM Townsille. Peli ohjelmoitiin käyttäen SCUMM:n viidettä versiota. Amigan julkaisu oli 32-värinen, muut 256-värisiä. Julkaisujen välillä on muutamia muitakin pieniä eroja, muun muassa osa grafiikasta oli piirretty uusiksi. PC-versio tuki myös Rolandin midi-syntetisaattori MT-32:ta, minkä äänenlaatua on useasti kehuttu. Peli julkaistiin myös erikseen englanniksi, saksaksi, italiaksi, ranskaksi ja espanjaksi.
Monkey Island 2: LeChuck’s Revenge julkaistiin MS-DOS:lle levykkeillä ja CD-ROM:lla. Pelin tekijät olivat skeptisiä CD-ROMin hyödyllisyydestä, ja päättivät karsia kuusi kohtausta, että saivat pelin mahtumaan viidelle levykkeelle.
Tekijät

Suunnittelu ja käsikirjoitus Ron Gilbert, Dave Grossman ja Tim Schafer.
SCUMM-komentosarjakielen kirjoittivat Tami Borowick, Dave Grossman, Bret Barrett, Tim Schafer ja Ron Gilbert.
Kuvitukset tuottivat Peter Chan, Steve Purcell, Sean Turner ja James Dollar.
Animaatiot tekivät Sean Turner, Larry Ahern, Mike McLaughin, Steve Purcell, Ken Macklin, Collette Michaud ja Peter Chan. Hahmot oli piirretty Deluxe Paint -ohjelmalla.
Musiikit sävelsivät Michael Z. Land, Peter McConnell ja Clint Bajakian.
Vastaanotto

Pelit-lehden Jukka Tapanimäki ja Niko Nirvi arvostelivat pelin MS-DOS-version. Toinen antoi sille 91 pistettä sadasta ja toinen 96.
Aiheesta muualla

Monkey Island 2: LeChuck's Revenge MobyGamesissa (englanniksi)
Monkey Island 2: LeChuck's Revenge Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
SCUMM Bar. LeChuck’s Revenge
The World of Monkey Island. Monkey Island 2 (Arkistoitu – Internet Archive)
-pelisarja
| --- | --- |
Pelit:   The Secret of Monkey Island  LeChuck’s Revenge  The Curse of Monkey Island  Escape from Monkey Island  Tales of Monkey Island  Return to Monkey Island 
Hahmot:   Guybrush Threepwood  Elaine Marley  LeChuck  Herman Toothrot  Voodoo Lady  Stan  Ozzie Mandrill  Luettelo Monkey Island -pelisarjan hahmoista 
Saaret:   Blood Island  Booty Island  Dinky Island  Jambalaya  Lucre  Mêlée  Monkey  Phatt  Plunder  Scabb  Skull 
Muuta:   SCUMM  GrimE  iMuse 
Monkey Island 2: LeChuck’s Revengen Amigan julkaisu
Museokoti Mummola

| Museokoti Mummola |
| --- | --- |
Tyyppi:  Kotimuseo
Sijainti:  Jokelantie 11, Pirkkala
Koordinaatit:  61°26′06″N, 23°37′52″E
 fiMuseokoti Mummola 
   
Liisa Ilon kotimuseo, Museokoti Mummola nimellä tunnettu museo sijaitsee Pirkkalassa, Liisa Ilon taidolla entisöimässä ja sisustamassa Haikan kartanon paritupa tyyppisessä, entisessä väentuvassa, joka on valmistunut 1800-luvulla. 1850-luvulta alkaen rakennus toimi Haikan kartanon työväen asuntona ja 1983 Pirkkala-seuran lahjoittamana se purettiin ja rakennettiin uudelleen nykyiselle paikalleen. Pihapiiriin kuuluu myös huvimaja, maitolava sekä leikkiaitta- ja mökki. Museossa pääsee tutustumaan vanhan ajan tunnelmaan, käsityötaitoihin, talonpoikaiselämään, perinnerakentamiseen ja erilasiin kodin koriste- ja käyttöesineisiin, esimerkiksi vanhoihin astioihin, käsitöihin, leluihin ja huonekaluihin. Kokoelmiin kuuluu muun muassa kymmenittäin Arabian vanhoja kannuja ja kaatimia.
Miinan Monttu

Miinan Monttu on kesäteatteri Hausjärvellä Turkhaudassa. Se on perustettu 1990-luvun alkupuolella, ja siitä vastaa Nuorisoseura Silmu.
Miinan Monttu sai purkukäskyn Uudenmaan ely-keskukselta, koska katsomo oli tieluiskassa ja tiealue yltää luiskan alareunaan. Kiistaa käytiin seitsemän vuotta, kunnes nuorisoseura rakensi tienvarteen 1,2 metriä korkean aidan, että onnettomuustapauksessa ei auto syöksyisi katsojien päälle. Aidan rakentaminen maksoi 38 000 euroa, josta Silmun osuus oli 10 000, Leader-rahoitusta tuli 70 prosenttia. Vuonna 2017 Tankki täyteen -näytelmä sai 5 300 katsojaa
Palkinnot

Kanta-Hämeen Maakuntaliitto myönsi nuorisoseuralle Tahto-palkinnon vuonna 2015 sitkeästä taistelusta olemassaolon puolesta.
Aiheesta muualla

Miinan Montun kotisivu
My Dream

| My Dream> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Thea Garrett
Levy-yhtiö:  Spectre
Kesto:  3:00
Säveltäjä(t):  Jason Cassar
Sanoittaja(t):  Sunny Aquilina
Euroviisutiedot
Vuosi:  2010
Maa:  Malta
Kieli:  englanti
Sijoitus semifinaalissa:  12.
Pisteet semifinaalissa:  45
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
My Dream on maltalaisen laulajan Thea Garrettin esittämä kappale, jolla Garrett edusti maataan vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa. Kappale valittiin Maltan edustuskappaleeksi 20. helmikuuta pidetyssä GO Malta EuroSong 2010 -laulukilpailun finaalissa, jossa kappale oli sekä raatien että puhelinäänestäjien suosikki.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun ensimmäisessä semifinaalissa 25. toukokuuta. Kappale sijoittui semifinaalin 12:nneksi eikä päässyt finaaliin. Myöhemmin julkaistuista eritellyistä tuloksista selvisi, että pelkillä asiantuntijaraatiäänillä kappale olisi sijoittunut semifinaalin seitsemänneksi ja päässyt finaaliin, mutta pelkillä puhelinäänillä kappale olisi jäänyt semifinaalin 12:nneksi eikä olisi päässyt finaaliin.
Kappalelista

"My Dream" – 03:00
"Holma" (maltankielinen versio)  – 03:00
"My Dream" (Dance Mix)  – 03:12
"My Dream" (karaokeversio)  – 03:00
"My Dream" (instrumentaaliversio) – 03:00
Michiel Huisman

| Michiel Huisman |
| --- | --- |
 Michiel Huisman vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1981 (ikä 43) Amstelveen, Alankomaat
Ammatti:  näyttelijä, muusikko
Näyttelijä
Aktiivisena:  1990–
Merkittävät roolit:  Treme Game of Thrones
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Michiel Huisman (s. 18. heinäkuuta 1981 Amstelveen) on alankomaalainen näyttelijä ja muusikko. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Treme (2010–2013), Nashville (2012–2014) ja Orphan Black (2014–2015). Hän on esittänyt Daario Naharista yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Game of Thrones neljännestä kaudesta kuudenteen tuotantokauteen. Huisman palkattiin samaa hahmoa kolmannella kaudella näytelleen Ed Skreinin tilalle.
Valikoitu filmografia > Elokuvat

Black Book (2006)
Nuori Victoria (2009)
World War Z (2013)
Wild – Villi vaellus (2014)
The Invitation (2015)
The Age of Adaline (2015)
The Ottoman Lieutenant (2017)
2:22 (2017)
Valikoitu filmografia > Televisiosarjat

Treme (2010-2013)
Nashville (2012-2014)
Orphan Black (2014-2015)
Game of Thrones (2014-2016)
The Haunting of Hill House (2018)
The Flight Attendant (2020)
Aiheesta muualla

Michiel Huisman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
More & More

| More & More Twice |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 1. kesäkuuta 2022
 Tyylilaji: K-pop, trooppinen house
 Kesto: 22.15
 Levy-yhtiö: JYP Entertainment, Republic Records
Twicen muut julkaisut
| &Twice 2019 | More & More 2020 | #Twice3 2020 |
Singlet albumilta More & More
 ”More & More” Julkaistu: 1. kesäkuuta 2020
Albumin logo.
More & More on Twicen minialbumi, joka on julkaistu 1. kesäkuuta 2020. Albumi on yhtyeen yhdeksäs minialbumi. Yhtyeen edellinen albumi on Feel Special.
Tuotanto

Ensimmäinen vahvistus albumille saatiin TWICE: Seize the Light -sarjassa, jossa yhtyeen jäsenet keskustelivat ajankohdasta. Albumilla on tyylejä, joita yhtye ei ole aiemmin kokeillut. Kuten yhtyeen albumeilla Fancy You ja Feel Special sillä kuullaan useita tyylejä.
Minialbumilla on muun muassa trooppinen house, tekno-trap ja new jack swing -tyylejä. Kappaleessa ”Firework” yhtye kokeilee ensi kertaa latinopop-tyyliä.
Albumin visuaalisessa ilmeessä on hippityyliä ja luontoa, jotka edustavat vapaata ja rohkeaa ilmettä.
Nimikappaleesta "More & More" on myös julkaistu musiikkivideo.
Menestys

More & More nousi Billboard 200 -listalle Twicen ollessa viides korealainen tyttöbändi joka nousee listalle. More & More teki kesällä 2020 uuden ennätyksen eniten myyneenä tyttöryhmän albumina Gaon Chart -listalla.
Albumi on myynyt tupla-platinaa Gaon Chartin mukaan (563 580 kappaletta).
Kappaleet

Albumin kappaleet:
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sanat | Sävel | Sovitus | Kesto |  |  |  |  |
| 1. | More & More | J. Y. Park, BIBI | Uzoechi Emenike, Justin Tranter, Julia Michaels, Zara Larsson | MNEK, J. Y. Park, Lee Hae-sol | 3.19 |  |  |  |  |
| 2. | Oxygen | JQ, Jeong Il-kwon (makeumine works) | Johan Gustafsson, Josefin Glenmark | Gustafsson | 3.45 |  |  |  |  |
| 3. | Firework | Kim Soo-jeong | BADD, Kim Jin-hyung, Slyberry, Sophia Pae | Slyberry, Kim Jin-hyung, BADD | 3.13 |  |  |  |  |
| 4. | Make Me Go | Nayeon | Ryan Ashley, Lewis Jankel, BB Diamond | Shift K3Y | 3.06 |  |  |  |  |
| 5. | Shadow | Jo Yun-gyeong | Greg Bonnick, Hayden Chapman, Chloe Latimer, Hannah Wilson | LDN Noise | 2.48 |  |  |  |  |
| 6. | Don't Call Me Again | Park Lee-soo | Mack, Emanuel Abrahamsson, Imani Williams, Iman Conta Hultén | Mack, Email | 2.53 |  |  |  |  |
| 7. | Sweet Summer Day | Jeongyeon, Chaeyoung | Drew Ryan Scott, Gabe Lopez, Sean Michael Alexander | Lopez | 3.11 |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 22.15 |  |  |  |  |
Vastaanotto

Albumia on sanottu useista eri tyyleistä huolimatta eheäksi kokonaisuudeksi. Albumi näyttää yhtyeen kypsempää ilmettä kadottamatta valoisuutta.
Arvostelussa albumin kappale "Don’t Call Me Again" on arvioitu sen heikoimmaksi (6/10). Albumi on saanut kokonaisarvosanan 8.1/10. Kappaleet "Oxygen" ja "Make Me Go" on arvioitu parhaimmiksi albumin kappaleista (9.5/10). Nimikappale "More & More", "Firework", "Shadow" ja "Sweet Summer Again" ovat saaneet arvosanan 8/10.
Aiheesta muualla

More & More Discogsissa. (englanniksi)
Miinanraivaaja Ajonpää

| Miinanraivaaja Ajonpää |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Tanska
Laskettu vesille:  1942
Palveluskäyttöön:  1942
Poistui palveluskäytöstä:  1960
Tekniset tiedot
Uppouma:  52 t
Pituus:  20 m
Leveys:  5,3 m
Syväys:  1,7 m
Koneteho:  150 kW
Nopeus:  10 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 × Madsen 20 mm
Miinanraivaaja Ajonpää oli Suomen merivoimien miinanraivaaja.
Valmistus

Alus rakennettiin Tanskassa 1941–1942 ja otettiin palvelukseen 1942.
Palvelus

Alus osallistui magneettiraivauskalustolla varustettuna sodan jälkeiseen miinanraivaukseen, minkä jälkeen se oli Miinakoeaseman koealuksena. Se poistettiin palveluksesta 1960 ja myytiin turkulaiselle yritykselle.
Nykyisin Ajonpää on helsinkiläisen perheen omistuksessa. Sen sisustus on uusittu ja koko runko vahvistettu ulkopuolelta lujitemuovilla.
Muinaispreussilaiset

Preussilaiset heimot kartalla.
Muinaispreussilaiset eli preussit (muinaispreussiksi prūsai) olivat Itämeren kaakkoisrannikolla Veikselin ja Niemenin välillä eläneitä balttilaista muinaispreussin kieltä puhuneita heimoja. He eivät koskaan muodostaneet yhtenäistä kokonaisuutta, vaan olivat jakaantuneet moniin eri yhteisöihin. He asuttivat rautakaudella entisen Itä-Preussin etelä- ja keskiosia. Preussit ovat jättäneet jälkeensä suuren määrän arkeologisia löytöjä.
Puolalaiset aloittivat preussien väkivaltaisen käännyttämisen kristinuskoon vuonna 996. On epäselvää, mitä puolalaisten sotaretkien jälkeen tapahtui, mutta muutamat preussilaisheimot taistelivat puolalaisten puolella Fredrik I Barbarossaa vastaan. Vuonna 1166 puolalaiset tekivät taas sotaretkiä, mutta kärsivät murskaavan tappion. Puolalaisruhtinaat jatkoivat hyökkäyksiään epäonnistuen aina 1200-luvulle asti, jolloin Saksalainen ritarikunta valloitti preussien alueet ja pakkokäännytti heidät kristinuskoon. Preussit sulautuivat vähitellen kielellisesti saksalaisiin, ja muinaispreussin kieli katosi 1600- tai 1700-luvuilla. Kielelle oli kuitenkin jo ehditty kääntää muun muassa Katekismus, joten siitä jäi kirjallisiakin näytteitä, toisin kuin monista muista hävinneistä balttilaisista kielistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muinaispreussilaiset Wikimedia Commonsissa
Merihaka

| Merihaka> Havshagen |
| --- | --- |

Kaupunki:  Helsinki
Osa-alueet:  osa Vilhonvuorta, joka on Sörnäisten kaupunginosan osa-alue
Postinumero(t):  00530
Lähialueet:  Hakaniemi, Hanasaari, Kruununhaka
Merihaka (ruots. Havshagen) on kerrostalovaltainen asuinalue meren rannalla Helsingin kantakaupungissa. Se kuuluu Sörnäisten kaupunginosaan Vilhonvuoren osa-alueelle. Usein se mielletään kuitenkin omaksi kaupunginosakseen erillisen sijaintinsa ja yhtenäisen betonibrutalistisen tyylinsä vuoksi. Merihaka sijaitsee merenrannan sekä Hakaniemen sillan ja Sörnäisten rantatien välisellä alueella.
Historia

Ennen Merihaan rakentamisen aloittamista paikalla oli Wärtsilän – alkujaan Kone- ja Siltarakennus Oy:n – teollisuusrakennuksia. Paikalla on aikoinaan sijainnut Pannukakku-niminen saari, joka yhdistettiin mantereeseen.
Vuosina 1973–1986 rakennettu kerrostaloalue on joidenkin tietojen mukaan saanut nimensä läheisestä Hakaniemestä, toisten mukaan alueen rakentaneen rakennusliike Hakan mukaan. Merihaan suunnittelusta vastasi Kulutusosuuskuntien Keskusliiton asunto-osasto, josta vuonna 1980 tuli Suunnittelurengas Oy, Suomen suurin arkkitehtitoimisto. Rakennusten suunnittelijoita olivat alkuvaiheessa Peter Bieber, Arvi Ilonen ja Sulo Savolainen sekä loppuvaiheessa Unto Toikkanen. Alue on saanut paljon kritiikkiä, ja suunnittelijoidensakin mielestä siitä tuli ylimitoitetun rakennusoikeuden vuoksi liian massiivinen ja raskasilmeinen.
Merihaan kuuluisin asukas lienee ollut Suomen pitkäaikaisin pääministeri Kalevi Sorsa, jonka taloa Hakaniemenranta 16:ssa alettiin kutsua ”Sorsanpesäksi”. Rakennuksen seinässä on nykyään Sorsasta kertova muistolaatta.
Helsingin verotoimisto muutti Merihakaan (Haapaniemenkatu 7-9) joulukuussa 1974. Entisessä veroviraston kiinteistössä on vuoden 2015 alusta lähtien toiminut Stadin ammattiopiston toimipaikka.
Yleiskuva

Merihaan alueelle tunnuksenomaista on 1960–1970-lukujen kaupunkisuunnittelullinen periaate, jonka mukaan rajattomasti kasvavan yksityisautoliikenteen vuoksi jalankulkuväylät ja lasten leikkialueet tuli erottaa eri tasolle katuverkosta. Tämän vuoksi alueelle suunniteltiin betoninen pihakansi – kuten vähän myöhemmin Itä-Pasilaankin – jonka alapuolella sijaitsee yli tuhat autopaikkaa. Kannen alapuolella Merihaan läpi kulkee Haapaniemenkatu.
2020-luvulla alueen maisema muuttuu hieman, kun Hakaniemenrannalta Nihtiin rakennetaan 400-metrinen Merihaansilta, joka on osa Kruunusillat-pikaraitiotietä Laajasaloon. Rakennustöiden alustavat valmistelut Hakaniemen ja Merihaan ympäristössä alkoivat maaperätutkimuksilla kesällä 2020. Merihaan kupeessa oleva 1960–luvulla rakennettu Hakaniemen silta purettiin ja vaihdettiin matalampaan uuteen Hakaniemensiltaan vuonna 2024. Vuonna 1975 valmistunut Näkinsilta rakennettiin uudelleen vuosina 2022–2023, jotta erikoiskuljetukset mahtuvat ajaaman sen alitse.
Yleiskuva > Palvelut

Pihakannen päällys on varattu jalankulkijoille, ja myös Merihaan palvelut löytyvät sieltä. Merihaassa toimii K-Market, apteekki, lounasravintola, ravintola, kaksi baaria ja urheilukeskus Merihaan Pallohalli.
Yleiskuva > Seurat ja järjestöt

Monet kansalaisjärjestöt, kuten Suomi–Venäjä-Seura, pitävät majaansa Merihaassa. Merihaan rannalle, Hakaniemenranta 17, perustettiin vuonna 2013 Kulttuurisauna.
Merihaan asuinalueyhdistyksenä toimii Merihaka-Seura.
Rakennukset valmistumisjärjestyksessä

1973: Haapaniemenkatu 16a, 14-kerroksinen tornitalo
1974: Haapaniemenkatu 16b, 14-kerroksinen tornitalo
1974: Haapaniemenkatu 16c, 14-kerroksinen tornitalo
1974: Hakaniemenranta 16, 8-kerroksinen lamellitalo
1974: Haapaniemenkatu 7–9a, 7-kerroksinen toimistotalo
1975: Haapaniemenkatu 12, 14-kerroksinen tornitalo
1975: Haapaniemenkatu 14, kaksikerroksinen liiketalo
1975: Hakaniemenranta 10, pysäköintitalon 1. vaihe
1976: Haapaniemenkatu 7–9b: 17-kerroksinen toimistotorni, ns. Liittojen talo
1977: Hakaniemenranta 18, 8-kerroksinen lamellitalo
1979: Hakaniemenranta 28, 8-kerroksinen lamellitalo
1980: Hakaniemenranta 30, 8-kerroksinen lamellitalo
1980: Hakaniemenranta 14, 8-kerroksinen lamellitalo
1980: Haapaniemenkatu 11, 8-kerroksinen lamellitalo
1980: Hakaniemenranta 10, pysäköintitalon 2. vaihe
1983: Hakaniemenranta 12, 6-kerroksinen lamellitalo
1983: Haapaniemenkatu 10, 3-kerroksinen pysäköintitalo
1985: Hakaniemenranta 26, 14-kerroksinen tornitalo
1986: Haapaniemenkatu 14b, 4-kerroksinen Palloilutalo
Tunnettuja merihakalaisia

Eevil Stöö, tuottaja, artisti
Joonika Kaukoranta, kaupunkiaktivisti, kulttuurituottaja, taiteilija
Tarmo Koivisto, sarjakuvapiirtäjä
Jermu Laine, poliitikko
Ruudolf, rap-artisti
Martta Salmela-Järvinen, poliitikko
Esa Salminen, kirjailija
Anneli Sauli, näyttelijä
Kalevi Sorsa, pääministeri
Teivo Teivainen, professori
Vilunki 3000 (oikealta nimeltään Mikko Viljakainen), muusikko, graafikko ja radiotoimittaja
Merihaka fiktiossa

Me Stallarit, MTV3-kanavan vuonna 2004 esitetty komediasarja
Mämmilä-sarjakuvan tapahtumat ovat muutamassa tarinassa sijoittuneet Mämmilän sijaan urbaaniin Merihakaan.
Karppi-sarjan päähenkilö Sofia Karppi asuu Merihaassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Halonen käväisi asuntonäytössä Merihaassa, Ilta-Sanomat 4.5.2009
Ylen Elävä arkisto: Merihaka on betonitornien harmaa laidun
HS 2.9.2013: Parjattu ja rakastettu Merihaka täyttää 40 vuotta
Helsingin parjattu betonilähiö Merihaka ilmentää tasa-arvoa ja nuorten arkkitehtien kapinaa, Yle 7.9.2013
Arkkitehdit kritisoivat Merihaan purkamis- ja tiivistämissuunnitelmia – “Poikkeuksellisen hieno, eheä ja elävä esimerkki aikakautensa rakennetusta ympäristöstä” Suomen Arkkitehtiliitto SAFA
Alueen rakennustöitä vuonna 1972.
Sörnäisten rantatie, yksi Helsingin monikaistaisista pääkaduista, kulkee Merihaan edustalla.
Näkymä Merihakaan kesällä 2005 Siltavuorenrannan suunnasta. Etualalla ravintolalaiva Wäiski.
Merihaka Sompasaaresta päin vuonna 2016.
Kulttuurisauna, julkinen sauna Merihaassa.
Muinaisruotsi

| Muinaisruotsi> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Ruotsi, Suomi, Viro, Ahvenanmaa
Kirjaimisto:  latinalainen, riimukirjoitus
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  germaaniset kielet skandinaaviset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  –
 Ohje 
Muinaisruotsi (nykyruots. fornsvenska) on nimi kahdelle ruotsin kielen muodolle, joita puhuttiin keskiajalla: varhainen muinaisruotsi (klassisk fornsvenska), jota puhuttiin vuosina 1225–1375, ja myöhäinen muinaisruotsi (yngre fornsvenska), jota puhuttiin vuosina 1375–1526.
Muinaisruotsi kehittyi itäisestä muinaisnorjasta. Ruotsin ja tanskan kielten aikaisimmat muodot, joita puhuttiin vuosina 800–1100, olivat muinaisnorjan murteita, joita kutsuttiin riimuruotsiksi ja riimutanskaksi, koska niitä kirjoitettiin silloin vain riimuilla. Murteiden väliset erot olivat kuitenkin pieniä, ja ne alkoivat kunnolla erkaantua 1100-luvulla. Muinaisruotsi ja muinaistanska syntyivät 1200-luvulla. Ei ole varmuutta siitä, milloin muinaisgutniska ja älvdalska alkoivat erkaantua ruotsista, mutta muinaisgutniska erkaantui kauan ennen muinaistanskaa. Suomenruotsin murteet juontavat juurensa muinaisruotsiin, joka levisi Suomeen keskisestä Ruotsista 1100-luvulta alkaen.
Varhainen muinaisruotsi oli merkittävästi erilainen nykyruotsiin verrattuna siten, että siinä oli monimutkaisempi sijamuotorakenne eikä se ollut vielä läpikäynyt sukurakenteen supistumista, joten siinä oli kolme sukua. Substantiiveja, adjektiiveja, pronomineja ja joitain numeraaleja taivutettiin neljässä sijassa: nominatiivissa, genetiivissä, datiivissa ja akkusatiivissa. Kieli muistutti siis monin paikoin nykysaksaa ja -islantia.
Muinaisruotsin piirteitä suomenruotsissa

Muinaisruotsin diftongeista monet ovat säilyneet suomenruotsissa: stein ’sten; kivi’, höi ’hö; heinä’, bröut ’bröt; mursi, raivasi’. Monissa suomenruotsin murteissa g, k, sk ääntyvät niin sanotusti kovina etisen vokaalin edellä, kuten sanoissa gära tai göra ’göra; tehdä’, kärrå ’kärra; kärryt’, skära ’leikata’. Toisinaan taas sanat äännetään kuten djära, tjärrå, stjära tai kirjakielen mukaisesti pehmennettyinä.
Muinaisruotsin tavukesto on säilynyt useissa suomenruotsalaisissa murteissa. Esimerkiksi sanoissa fara ’mennä, lähteä’ ja viku tai viko ’vecka; viikko’ ensimmäinen vokaali ääntyy lyhyenä. Sanoissa drööm ’dröm; unelma’ ja toom ’tom; tyhjä’ vokaali on puolestaan pitkä ja sanoissa blåått ’blått; sininen’ ja föödd ’född; syntynyt’ pitkinä ääntyvät sekä vokaalit että jälkimmäiset konsonantit. Pohjanmaan ruotsin murteet ovat myös säilyttäneet vanhan kolmisukujärjestelmän.
Monet tutkijat uskovat, että suomenruotsin Närpiön murre muistuttaa eniten muinaisruotsia, mutta murretutkija Peter Slotten mielestä Kruunupyyn murre on vielä vanhakantaisempi.
Muinaisruotsin hajaantuminen Suomessa alkoi viimeistään keskiajan lopulla, ilmeisesti pitäjien muodostumisen myötä.