stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joshua Seth

| Joshua Seth |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Joshua Seth Freedman
Syntynyt: 2. joulukuuta 1970 (ikä 53)  Kent, Ohio
Ammatti:  Hypnotisti ääninäyttelijä taikuri
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993–2004
Merkittävät roolit:  Tetsuo Shima (Akira) Taichi Yagami (Digimon) Joe Shimamura (Kyborgi 009) Hige (Wolf's Rain)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Joshua Seth Freedman (s. 2. joulukuuta 1970 Kent, Ohio) on yhdysvaltalainen hypnotisti, sekä entinen taikuri ja ääninäyttelijä.
Elämäkerta

Seth aloitti opiskelunsa Kent State Universityssa 8-vuotiaana ja myöhemmin jatkoi opiskeluaan New Yorkin Universityssa. Valmistumisensa jälkeen hän muutti Hollywoodiin pyrkiäkseen ääninäyttelijäksi animaatioihin ja onnistui saamaan itselleen agentin viikon sisällä. Sethin ensimmäinen äänirooli oli Giant Robo OVAssa vuonna 1993, jonka jälkeen hän työskenteli enimmäkseen englanniksi dubattujen sarjojen parissa. Seth lopetti ääninäyttelemisen vuonna 2004, jonka myötä elokuva Paavo Pesusieni – elokuva jäi hänen viimeiseksi animaatioksi. Lopettamisen jälkeen Sethin äänirooleja kuultiin vielä vuoteen 2006 asti animesarjoissa ja videopeleissä. Samaan aikaan ääninäyttelemisen kanssa hän toteutti Los Angelesissa lapsuuden unelmaansa toimia taikurina. Seth muun muassa voitti kilpailun Magical Arts akatemiassa kävelyhypnoosilla.
Jätettyään esiintymisen hän muutti Santa Barbaraan, jossa puolen vuoden päätteeksi Seth päätti palata takaisin työntekoon hypnotisoijana. Sittemmin hän on kiertänyt maailmaa muun muassa Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Tahitilla ja Japanissa, jossa Sethillä oli vuonna 2006 kahden tunnin oma erikoistelevisio-ohjelma. Myöhemmin hän palasi takaisin Japaniin, Tokioon, jossa kuvattiin Sethin toinen erikoisohjelma. Ohjelman aikana hän esitti muun muassa japanilaisten julkkisten kanssa hypnoosin vaikutusta.
Aiheesta muualla

Joshua Seth Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Joshua Seth AnimeNewsNetworkissa (englanniksi)
Joonan kauriit

Joonan kauriit on kuhmolaisen Boreal Picture - kommandiittiyhtiön tuotannon dokumentti nuoresta kainuulaispojasta, nimeltään Joona Seppänen. Dokumentissa hän huolehtii metsäkauriiden talvisesta selvitymisestä pohjoisen ankarassa talvessa. Ohjelmassa seurataan nuoren kainuulaispojan, tuolloin 12-14 -vuotiaan Joonan arkea ja vapaa-aikaa johon suurta roolia on vuosien ajan pitänyt metsäkaurislauman seuranta ja sen hyvinvoinnista huolehtiminen. Dokumentin kuvaus- ja tapahtumapaikka on Kainuussa Suomussalmella.
Ohjelman tuotantovuosi on 2005 ja sen on käsikirjoittanut, kuvannut ja ohjannut Kari Kemppainen. Todellisuudessa dokumenttia kuvattiin useamman vuoden aikajaksolla, mikä on havaittavissa dokumentin päähenkilön kasvamisesta ohjelman edetessä.
Ohjelma on esitetty televisiossa Ylen kanavilla kaksi kertaa; 24.12.2009 ja 10.1.2011
Dokumentti on lainattavissa kirjastoista Oulun ja Kainuun alueella.
Aiheesta muualla

Joonan kauriit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Johannes Lid

| Johannes Lid |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. tammikuuta 1886 Voss, Norja
Kuollut: 29. syyskuuta 1971 (85 vuotta) Oslo, Norja
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oslon yliopisto
Tutkimusalue:  kasvitiede
Palkinnot:  Kuninkaan ansiomitali (1956)
Johannes Lid (11. tammikuuta 1886 Voss – 29. syyskuuta 1971 Oslo) oli norjalainen kasvitieteilijä. Hänen Norsk flora -kasvionsa on alansa tunnetuimpia perusteoksia Norjassa. Kuvituksen siihen teki hänen vaimonsa Dagny Tande Lid. Vuodesta 1919 Lid toimi Oslon yliopiston kasvitieteellisen museon konservaattorina. Hän teki tutimusmatkoja ympäri Norjaa sekä Kanariansaarille.
Johannes Lidin veli Nils Lid oli kansanperinteen tutkija ja sisko Brita Lid kirjailija.
Oslon yliopiston kasvitieteellisen museon rakennus on nimetty Johannes ja Dagny Tande Lidin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johannes Lid Wikimedia Commonsissa
Joshua Rifkin

Joshua Rifkin (s. 22. huhtikuuta 1944 New York) on yhdysvaltalainen kapellimestari, kosketinsoittaja ja musikologi. Hänet tunnetaan Bach-asiantuntijana, jonka johdolla on tehty monia Bach-levytyksiä.
Rifkin opiskeli 1960-luvun aikana useissa oppilaitoksissa, kuten Juilliard Schoolissa. MFA-tutkinnon hän suoritti lopulta Princetonin yliopistossa vuonna 1969. 1960-luvun alkupuolella Rifkin työskenteli myös Karlheinz Stockhausenin kanssa.
Valmistuttuaan Rifkin opetti monissa yhdysvaltalaisissa yliopistoissa, kuten Brandeisissa, Harvardissa ja Yalessa. Tällä hetkellä hän opettaa Bostonin yliopistossa.
1970-luvun alussa Rifkin levytti Scott Joplinin musiikkia, ja hänen katsotaan olleen vähintäänkin osittain vastuussa ragtime-musiikkia kohtaan tuolloin heränneestä uudesta kiinnostuksesta. Jo aiemmin hän oli herättänyt huomiota julkaisemalla levytyksen, jossa The Beatlesin musiikkia oli sovitettu ja esitetty 1700-luvun musiikin tyyliin (Baroque Beatles Book).
Rifkin tunnetaan musiikkimaailmassa runsaasti huomiota herättäneen näkemyksen edustajana, jonka mukaan Bach käytti teoksissaan vain yhtä laulajaa äänialaa kohden. Eli varsinaisen kuoron sijasta kantaattien ja muiden teosten kuoro-osuuksissa olisi usein vain neljä laulajaa, jotka kukin laulaisivat omaa säveltä. Rifkinin mukaan on historiallisten lähteiden pohjalta varmaa, että Bach reaalisesti käytti usein vain yksittäisiä laulajia äänialaa kohden. Hän ei kuitenkaan väitä, että tämä olisi ollut varmuudella Bachin ihanne teosten esittämisen kannalta. Rifkinin mukaan emme voi lähteiden perusteella varmuudella tietää, kuinka monta laulajaa Bach olisi halunnut käyttää.
Rifkin on johtanut oman argumenttinsa periaatetta noudattavia, alkuperäissoittimin tehtyjä levytyksiä esimerkiksi Bachin h-mollimessusta sekä kantaateista. Levytyksillä on ollut kriitikoiden parissa hyvä vastaanotto, vaikka monet kuulijat ovat myös kritisoineet niitä rajusti.
Levytyksiä

Bach: h-mollimessu, Eletkra/Asylum/nonesuch records, 1982
Bach: Six Favourite Cantatas (BWV 147, 80, 140, 8, 51, 78) - Decca (CD-painos, levytetty 1980-luvulla)
Ragtime: Music of Scott Joplin, Decca
Rags & Tangos: Nazareth/Scott/Lamb, Decca
Baroque Beatles Book (1969)
Aiheesta muualla

Bostonin yliopiston sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Josias (Saksi-Coburg-Saalfeldin prinssi)

Saksi-Coburg-Saalfeldin prinssi Fredrik Josias, Ferdinand Jagemannin maalaus.
Fredrik Josias (saks. Friedrich Josias von Sachsen-Coburg-Saalfeld; 26. joulukuuta 1737 Coburg – 26. helmikuuta 1815 Coburg) oli Saksassa sijainneen Saksi-Coburg-Saalfeldin herttuakunnan prinssi ja Habsburgien valtakunnan armeijassa palvellut sotamarsalkka, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussodissa.
Prinssi Fredrik Josiaksen vanhemmat olivat Saksi-Coburg-Saalfeldin herttua Frans Josias (Franz Josias) ja herttuatar Anna Sofia. Prinssi Josias aloitti nuorena sotilasuran keisarillisessa armeijassa, sai 19-vuotiaana ratsumestarin arvon ja osallistui seitsenvuotiseen sotaan. Vuoteen 1773 mennessä hän yleni sotamarsalkkaluutnantiksi. Vuosien 1788–1791 sodassa Turkkia vastaan hän toimi galitsialaisen armeijakunnan komentajana marsalkka Gideon Ernst von Laudonin alaisuudessa. Yhdessä Aleksandr Suvorovin komentamien venäläisjoukkojen kanssa hän saavutti vuonna 1789 ensin voiton Focșanin taistelussa ja löi sitten lähes viisi kertaa omia joukkojaan suuremman osmanien pääarmeijan Rimnikin taistelussa. Jälkimmäisen voiton jälkeen prinssi palkittiin sotamarsalkan arvolla. Hän myös valtasi Bukarestin. Vuonna 1791 solmitun Sistovan rauhan jälkeen hän oli jonkin aikaa Unkariin sijoitetun armeijan komentajana.
Coburgin prinssillä oli tärkeä rooli ensimmäisen liittokunnan sodan alkuvaiheessa. Ranskalaisten voitettua Jemappesin taistelun hänet nimitettiin Ranskaa vastaan sotineen keisarillisen armeijan ylipäälliköksi. Hän löi maaliskuussa 1793 kenraali Charles-François Dumouriez’n komentamat ranskalaiset Neerwindenin taisteluissa ja ajoi Ranskan armeijan pois Itävallan Alankomaista. Toukokuussa 1793 hän voitti myös Famarsissa. Vuosina 1793–1794 Coburgin prinssi valtasi useita Pohjois-Ranskan kaupunkeja, kuten Condén, Valenciennesin, Le Quesnoyn ja Landrecies’n. Hän voitti ranskalaiset vielä toukokuussa 1794 Tournayssa, mutta kärsi 26. kesäkuuta 1794 ratkaisevan tappion Fleurusin taistelussa ja joutui perääntymään Itävallan Alankomaista. Pian tämän jälkeen hän luopui ylipäällikkyydestä.
Prinssi Josiaksella oli morganaattinen avioliitto böömiläisen taloudenhoitajan Therese Stroffekin kanssa. Heillä oli yksi poika.
Julius Hart

| Julius Hart |
| --- | --- |
 Julius Hart
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1859 Münster, Westfalen
Kuollut: 7. heinäkuuta 1930 (71 vuotta) Berliini, Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Esikoisteos:  Sansara (1879)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Julius Hart (9. huhtikuuta 1859 Münster, Westfalen – 7. heinäkuuta 1930 Berliini, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hänen tuotantonsa edustaa kriittistä suuntaa. Hän julkaisi runokokoelman Sansara (1879), Homo sum (1890), murhenäytelmät Don Juan Tenorio (1884), Der Rächer (1884) ja Der Sumpf (1885) ja lisäksi yleisen kirjallisuus- ja teatterihistorian (1894–1897).
Hartin veli oli kirjailija Heinrich Hart, jonka elämään ja toimintaan hänen oma elämänsä liittyi kiinteästi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julius Hart Wikimedia Commonsissa
John Stoll

John Stoll (13. joulukuuta 1913 – 25. kesäkuuta 1990) oli brittiläinen elokuvalavastaja. Hän voitti Oscar-palkinnon parhaasta lavastuksesta elokuvasta Arabian Lawrence (1962).
Aiheesta muualla

John Stoll Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John Stoll
Käännös suomeksi
Juhani Salomaa

Juhani Salomaa (2. huhtikuuta 1944 Kemi – 9. kesäkuuta 1990 Tampere) oli suomalainen päätoimittaja ja viihdekirjailija.
Kemistä kotoisin ollut Salomaa voitti 18-vuotiaana nuorten valtakunnallisen näytelmäkilpailun teoksellaan Unelmat. Hän kirjoitti 1960-luvun puolivälistä lähtien oululaisen Kolmiokirjan lehtiin muun muassa Regina- ja Kulta-sarjoihin. Salomaa oli sitten Elämä-lehden toimittajana 1970-luvun alussa ja lehden päätoimittajana 1972–1974. Hän kehitti vuonna 1976 suomalaisen FinnWest-lännenlukemiston, jonka päähenkilönä oli villiin länteen muuttanut Härmän puukkojunkkari Juho Kaaponpoika Helapää eli Wild Finn. Salomaa toimitti lehteä 1976–1978 ja oli senkin jälkeen lehden pääkirjoittajana kirjottaen lehteen yhteensä toistasataa tarinaa.
Vuonna 1983 Salomaa kehitti yhdessä Kari Nenosen kanssa toisen villissä lännessä seikkailleen suomalaissankarin Hulkkosen, jonka seikkailuja ilmestyi Viihdeviikareiden kustantamina pokkareina. Salomaa kirjoitti vuosina 1979–1981 kahdeksan osaa Pekka Lipponen juniorin seikkailuja, toimitti 1980-luvulla avovaimonsa Marja-Liisa Vuopposen tekemiä Jerry Cotton -käännöksiä, kirjoitti yhden Kolmiokirjan kustantamassa Katariina-sarjassa vuonna 1982 ilmestyneen romanttisen pokkarin Pako rakkauteen sekä lisäksi kirjoitti pari täytenovellia Jerry Cotton -sarjaan.
Salomaa siirtyi Kolmiokirjalta Kalle-lehden päätoimittajaksi. Hän kirjoitti lehteen nimimerkillä Kalle-Juhani seksiaiheisia ”matkakertomuksia” ja pakinoita sekä lisäksi Hulkkos-novelleja ja sarjakuvatekstejä Ari Kutilan piirtämään sarjakuvaan. Salomaa oli myös usein matkanjohtajana lehden vuosina 1983–1987 lukijoilleen järjestämillä seksimatkoilla Espanjaan, Ruotsiin, Saksaan, Thaimaahan ja itäblokin maihin.
Teoksia

Pako rakkauteen. Katariina-sarja 11. Kolmiokirja, Oulu 1982
Toimitus- ja käännöstöitä

Ei ruumiita tyttökauppaan. Jerry Cotton-sarja 2. Kolmiokirja, Oulu 1981 (alkuteos Vier gegen New York)
Lyijyä lunnasrahoiksi. Jerry Cotton-sarja 2. Kolmiokirja, Oulu 1982, toimittaneet ja kääntäneet Juhani Salomaa ja Marja-Liisa Vuopponen (alkuteos Rotes Licht für einen Teufel)
MacKing kylmenee huomenna. Jerry Cotton-sarja 4. Kolmiokirja, Oulu 1982 (alkuteos Morgen Abend stirbt MacKing)
Jungėnai

Jungėnai on kylä Kalvarijan kunnassa, Marijampolėn läänissä, Lounais-Liettuassa lähellä Puolan ja Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 929 asukasta.
Kylän sijainti kartalla
John Storgårds

John Gunnar Rafael Storgårds (s. 20. lokakuuta 1963 Helsinki) on suomalainen viulisti, kapellimestari ja säveltäjä. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa viulunsoittoa, sävellystä Einojuhani Rautavaaran johdolla ja orkesterinjohtoa. Hänen viulunsoitonopettajinaan ovat olleet Esther Raitio ja Jouko Ignatius sekä Israelissa Chaim Taub. Kapellimestaridiplomin Storgårds suoritti vuonna 1997. Nykyisin hän toimii ennen kaikkea viulusolistina ja kapellimestarina.
Jungorodokin metroasema

| Jungorodok> Юнгородок |
| --- | --- |

 Samaran metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  1-linja
Sijainti:  53.212472°N, 50.2825°E
Paikkakunta:  Samara, Venäjä
Avattu:  26. joulukuuta 1987
Rakenne
Tyyppi:  maa-asema
Jungorodok (ven. Юнгородок) on yksi Samaran metron asemista. Se avattiin 26. joulukuuta 1987.
Jorma Pakkanen

Jorma Antero Pakkanen (20. toukokuuta 1929 Sortavalan maalaiskunta – 2014) oli suomalainen kirkkoherra ja kirjailija.
Pakkanen kävi Sortavalan lyseota 1942–1944 ja Turun suomalaista yhteiskoulua 1945–1950. Ylioppilaaksi päästyään hän opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa 1950–1955.
Pakkanen oli pappina Joutsassa 1956–1958 ja Virolahdella 1958–1962. Sen jälkeen hän oli Herättäjä-Yhdistyksen matkapappina 1962–1964 asuen Tampereella. Viimeksi Pakkanen oli kirkkoherrana Ristijärvellä 1964–1967 ja Reposaaressa 1968–1992.
Teoksia

Sortavalan renqvistiläisyys : historiaa, luonnetta, henkilökuvia. Otava 1960
Seikkailu Jerusalemissa. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1971, 2. painos 1985
Pappi Joojadan muistiinpanot : romaani. Kirjaneliö, Helsinki 1979, Kirjapiiri, Helsinki 1980
5 vuotta lasten hyväksi : Reposaaren lastentarha, Reposaaren päiväkoti 1907-1982. Reposaaren päiväkodin kannatusyhdistys, Reposaari 1982
Herran siunaus ; piirrokset Seppo Välimäki. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1983, 3. painos 1985
Vaellus. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1987
Reposaaren yhteiskoulu, Saariston yläaste 1944-1994 ; toimittanut Jorma Pakkanen. 1994
Jaakkiman Pakkaset. Pakkasen sukuseura, Jyväskylä 1995
Matka kirkkovuoden maisemiin. Herättäjä-yhdistys, Lapua 1996
Reposaaren Junnila. Junnilan leirikeskus, Pori 1997
Palavat keljat. Muusa, Pori 2001
Reposaaren talonomistajayhdistys ry 80 vuotta. Reposaaren talonomistajayhdistys, Pori 2001
Susiturkki : erään punavangin tarina. Myllylahti, Suomussalmi 2004
Jättiläismajava

| Jättiläismajava |
| --- | --- |
 Majavan luuranko, Field Museum of Natural History, Chicago
 Pleistoseeni 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Heimo::  Majavat Castoridae
Suku::  †Castoroides
Laji::  ohioensis
Kaksiosainen nimi
 † Castoroides ohioensis  Foster, 1838 
Katso myös
   Jättiläismajava Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jättiläismajava (Castoroides ohioensis) oli suuri Pohjois-Amerikassa elänyt majava, joka saattoi olla 2,5 m pitkä ja painaa 60–100 kg  Se on siis maailmanhistorian suurin majava, ja sillä oli jopa 15 senttimetriä pitkät talttahampaat. Jättiläismajava katosi Pohjois-Amerikasta samoihin aikoihin muiden suurten nisäkkäiden kanssa noin 10 000 vuotta sitten. Sen jalat olivat lyhyet, joten se oli hidas maalla.
Sen jäännöksiä on löydetty Torontosta, Ontariosta, Ohiosta, Minnesotasta, Indianasta, Wisconsinista, Floridasta ja Kanadasta. Ensimmäinen löytö tehtiin vuonna 1837 Ohiosta, ja siitä laji sai nimen ohioensis.
Jättiläiskoala

| Jättiläiskoala |
| --- | --- |

 Pleistoseeni 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Pussieläimet Metatheria
Lahko::  Diprodontia
Heimo::  Koalat Phascolarctidae
Suku::  Phascolarctos
Laji::  stirtoni
Kaksiosainen nimi
 † Phascolarctos stirtoni  Bartholomai, 1968 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jättiläiskoala[lähde? ] (Phascolarctos stirtoni) eli pleistoseenikaudella. Kooltaan se oli kolmanneksen kookkaampi kuin nykyisin elävä koala. Kokoeroa lukuun ottamatta jättiläiskoala poikkesi siitä kuitenkin hyvin vähän. Jotkin tutkijat ovatkin sitä mieltä, että nykyiset ja pleistoseenikaudella eläneet koalat ovat samaa lajia, eläimen koko on vain ajan saatossa pienentynyt. Elintavoiltaankin jättiläiskoala on muistuttanut nykyään elävää koalaa.
Kuten monet muutkin australialaiset pleistoseenikauden suuret pussieläimet, jättiläiskoala kuoli sukupuuttoon noin 50 000 vuotta sitten.
Joni Pyysalo

Joni Pyysalo 2009 Tallinnan kirjamessujen aikaan Pyhän Nikolaoksen kirkossa.
Joni Pyysalo (s. 2. toukokuuta 1974 Turku) on suomalainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja kulttuuritoimittaja.
Pyysalon esikoisteos, runokokoelma Jätän tämän pimeän kalustamatta sai Suomen Kirjailijaliiton esikoiskirjapalkinnon vuonna 2001 ja oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas. Pyysalon novellikokoelma Ja muita novelleja (2011) oli Runeberg-palkintoehdokas. Vuonna 2013 Pyysalo sai WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnon työstään kirjallisuuden hyväksi.
Elämä ja ura

Pyysalo valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1999 pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Hänen pro gradu -työnsä aiheena oli Laura Sointeen sadut. Hän on työskennellyt Suomen Kuvalehden kirjallisuuskriitikkona ja Yleisradion freelancer-kulttuuritoimittajana. Pyysalo on myös opettanut luovaa kirjoittamista Turun yliopistossa.
Pyysalo on Jarkko Laineen seura ry:n puheenjohtaja ja oli perustamassa joka toinen vuosi haastavalle, kotimaiselle kaunokirjalliselle teokselle myönnettävää 10 000 euron suuruista Jarkko Laine -palkintoa.
Tuotanto > Runokokoelmat

Jätän tämän pimeän kalustamatta.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-25731-1.
Parittelun jälkeinen selkeys.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-27853-X.
Kuolema, rakkaus ja lisälaitteet.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32094-3.
Ostetaan myydään.  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-40053-1.
Tuotanto > Proosateokset

Ja muita novelleja.  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38365-0.
Alaska.  Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41555-9.
Putoamispaikka.  Helsinki:  WSOY, 2021.  ISBN 978-951-0-47450-1.
Aiheesta muualla

Joni Pyysalo Prosak-proosaklubilla (2016) Kirjastokaista-video.
Joint Security Area (elokuva)

| Joint Security Area> Gongdong gyeongbi guyeok JSA |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chan-wook Park
Käsikirjoittaja:   Jeong Seong-San  Chan-wook Park  Lee Mu-young 
Perustuu:  Park Sang-Yeonin romaaniin
Tuottaja:   Eun Soo Lee  Shim Jae Myung 
Säveltäjä:  Cho Young-Wook
Kuvaaja:  Sung-Bok Kim
Leikkaaja:  Sang-Beom Kim
Pääosat:   Yeong-Ae Lee  Byung-Hun Lee  Kang-ho Song  Tae-woo Kim  Ha-kyun Shin 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Etelä-Korea
Tuotantoyhtiö:   CJ Entertainment  Intz.com  KTB Network  Myung Film Company, Ltd. 
Levittäjä:  CJ Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  2000
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  korea englanti saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joint Security Area (kor. 공동경비구역 JSA, Gongdong gyeongbi guyeok JSA, televisioesityksessä suomeksi myös JSA – turvallisuusvyöhyke) on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Chan-wook Parkin ohjaama eteläkorealainen elokuva.
Aiheesta muualla

Wheeler, Christopher J.: [HanCinema's Film Review] "JSA - Joint Security Area" Hancinema.  26.2.2011. Viitattu 14.8.2021. (englanniksi)
Sichrovsky, Yonash: Joint Security Area (JSA) – An early Korean New Wave gem, JSA deserves to be a classic… EasternKicks.com.  15.1.2021. Viitattu 14.8.2021. (englanniksi)
Jur Vrieling

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jur Vrieling ja Bubalu vuonna 2014 |  Jur Vrieling ja Bubalu vuonna 2014 |  Jur Vrieling ja Bubalu vuonna 2014 |  |
Maa:  Alankomaat
Esteratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Normandia 2014 | joukkuekilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Aachen 2015 | joukkuekilpailu |  |
Jur Vrieling (s. 31. heinäkuuta 1969) on alankomaalainen esteratsastaja, maailmanmestari, Euroopan-mestari sekä olympiamitalisti.
Ura

Vrieling aloitti ratsastuksen harrastamisen, kun hän oli 13-vuotias.
Kilpauran hän aloitti vuonna 1990.
Ensimmäisen arvokisamitalinsa hän saavutti Lontoon olympialaisten 2012 joukkuekilpailussa. Tuolloin hänen hevosenaan kilpaili vielä pääasiallisesti Bubalu.
MM-kultaa Vrieling voitti joukkueensa kanssa Normandiassa vuonna 2014. Seuraavana vuonna Hollannin joukkue voitti euroopanmestaruuden Aachenissa.
Vrieling on perustanut Hollantiin oman hevostallin, jossa valmennetaan kilpahevosia.
José Rojas Rojas

José Rojas Rojas nuorempi (s. 18. elokuuta 1956 Cebu City) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Caceresin (Nueva Caceresin) arkkihiippakuntaan Teopisto Valderrama Alberto 29. maaliskuuta 1981. Hänet nimitettiin Caceresin vihkipiispaksi sekä Idassan titulaaripiispaksi 25. heinäkuuta 2005, ja piispaksi vihkiminen seurasi 15. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Franco, jota avustivat Adolfo Tito Yllana ja Leonardo Zamora Legaspi.
Rojas Rojas sai 19. toukokuuta 2008 nimityksen Libmananin prelaatiksi, jonka virkaan hänet asetettiin 2. heinäkuuta. Libmananista tuli hiippakunta 25. maaliskuuta 2009, jolloin Rojas Rojasista tuli sen ensimmäinen piispa.
José Ronaldo Ribeiro

José Ronaldo Ribeiro (s. 28. helmikuuta 1957 Uberaba) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brasílian arkkihiippakuntaan 5. toukokuuta 1985 ja nimitettiin Janaúban hiippakunnan johtoon 6. kesäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi João Bráz de Aviz, jota avustivat José Freire Falcão ja Raymundo Damasceno Assis. Ribeiro asetettiin virkaansa 25. elokuuta.
Jevgeni Lukjanenko

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jevgeni Lukjanenko Osakan MM-kilpailuissa 2007. |  Jevgeni Lukjanenko Osakan MM-kilpailuissa 2007. |  Jevgeni Lukjanenko Osakan MM-kilpailuissa 2007. |  |
Maa:   Venäjä
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | seiväshyppy |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Valencia 2008 | seiväshyppy |  |
Jevgeni Jurjevitš Lukjanenko (ven. Евгений Юрьевич Лукьяненко, s. 23. tammikuuta 1985 Slavjansk-na-Kubani, Krasnodarin aluepiiri, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen seiväshyppääjä.
Lukjanenko sijoittui Osakan MM-kisoissa 2007 kuudenneksi tuloksella 581. Seuraavana vuonna hän voitti MM-kultaa Valencian sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 590. Pekingin olympialaisissa Lukjanenko saavutti hopeaa tuloksella 585.
Daegun MM-kilpailuissa Lukjanenko karsiutui loppukilpailusta. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui neljänneksi.
Venäjän mestaruuden Lukjanenko on voittanut ulkoradoilla vuosina 2008, 2011 ja 2018 ja sisäradoilla vuosina 2008 ja 2019.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkorata

Seiväshyppy: 601 (2008)
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisärata

Seiväshyppy: 590 (2008)
Vegaanihaaste

Vegaanihaaste on Suomessa järjestettävä kampanja, jonka osallistujat kokeilevat vegaaniruokavaliota kuukauden ajan. Osallistujat saavat sähköpostiinsa vegaanisia reseptejä, tietoa aiheesta sekä vinkkejä. Osallistuja voi saada myös oman ohjaajan haasteeseen halutessaan. Vegaanihaastetta mainostetaan parhaana tapana vähentää yksilön omaa ympäristöjalanjälkeä. Kampanjan järjestäjinä toimivat Vegaaniliitto ja Oikeutta eläimille. Haasteeseen on osallistunut vuosien aikana yli 150 000 ihmistä.
S-ryhmän mukaan tammikuussa Vegaanihaasteen aikana S-kaupoissa kasvisproteiinien myynti kasvaa selvästi. Myös Lidleissä kasvispohjaisia tuotteita myydään tammikuussa muita kuukausia enemmän.