stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ace Rusevski
Ura ammattilaisena

Rusevskin ammatilaisura alkoi maaliskuussa 1981. Hän saavutti 14 peräkkäistä otteluvoittoa lokakuuhun 1983 mennessä. Kaksi hänen voitoistaan ​​tuli saksalaista Tony Habermayeria vastaan ​​vuonna 1983, jota saattoi pitää nimekkäimpänä nyrkkeilijänä Rusevskin voittamista. Kuitenkaan hän ei noussut titteliotteluihin. Maaliskuusta 1981 kesäkuuhun 1987 hän nyrkkeili ammattilaisena 23 ottelua, joista hän voitti 18, kolme ratkaisematonta ja kaksi tappiota.
Urheilu-uran jälkeen

Ammattilaisuransa jälkeen hän toimi kotiseudullaan Kumanovossa. Hänet nimettiin vuonna 1999 Jugoslaviasta eronneen ja itsenäistyneen kotimaansa Makedonian olympiakomitean "Suurten" joukkoon vuonna 1999.
Aarre Huhtala

Aarre Huhtala (s. 30. lokakuuta 1939) on suomalainen kirjallisuuden suomentaja.
Toimituksia

Opi nyt, vanha ja nuori : Mikael Agricola ja nykyaika ; kirj. Tapani Harviainen, Simo Heininen, Aarre Huhtala ; piirrokset Virpi Hämeen-Anttila. Otava 1990
Oma kieli : Mikael Agricolan tekstejä nykysuomeksi ; toim. Simo Heininen, Tapani Harviainen, Aarre Huhtala. Edita, Helsinki 2007
Urhea Judit, viisas Sirak : johdatus Vanhan testamentin apokryfikirjoihin ; toimittaneet Jarmo Kiilunen ja Aarre Huhtala. Kirjapaja, Helsinki 2008
Suomennoksia

Niccolò Machiavelli : Ruhtinas. WSOY 1969, 2. painos 1984, 3. painos 1990, 3. tark. painos 1995 (alkuteos Il principe)
Pier Paolo Pasolini : Teoreema. WSOY 1971
Perhelääkäri 1-3 ; päätoimittaja Leo Noro ; italialaisen alkuteoksen L’enciclopedia medica di tutti mukaan toim. Ilkka Vartiovaara ; kielentarkistaja Marja-Liisa Pahkala ; kirj. ja asiantuntija-avustajat Lauri A. I. Laitinen ym. ; suom. Aarre Huhtala, Kai Kaila ja Riitta Suomalainen. WSOY 1973–1975
Massimo Felisatti, Fabio Pittorru : Tyttörukka. Sapo-sarja 181. WSOY 1975, 2. painos 2003 (alkuteos A scopo di libidine)
Lapsen kuvaraamattu ; kertonut Selina Hastings ; kuvitus Eric Thomas ja Amy Burch ; suomennos Aarre Huhtala ja Marja Itkonen-Kaila. WSOY 1994
Benedictus XVI (Joseph Ratzinger) : Jeesuksen viimeiset päivät : Jerusalemiin saapumisesta ylösnousemukseen ; suomentanut Jarmo Kiilunen yhteistyössä Aarre Huhtalan kanssa. Perussanoma, Kauniaianen 2013
Aarne Laaksovirta

Aarne Ferdinand Styrbjörn Laaksovirta (synt. Dahlström; 23. marraskuuta 1881 Luhanka – 30. huhtikuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja Oriveden opiston ensimmäinen johtaja.
Laaksovirta kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1903 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1909. Hän toimi vuodesta 1909 Oriveden kansanopiston (vuodesta 1928 kansankorkeakoulun) johtajana. Hän oli vuodesta 1917 myös Oriveden kotitalouskoulun johtaja ja vuodesta 1920 Jyväskylän yliopiston yhdistyksen pääasiamies. Laaksovirta oli vuonna 1918 Oriveden suojeluskunnan esikuntapäällikkönä. Hänet valittiin Oriveden kunnanvaltuustoon vuonna 1919. Hän oli edustajana vuoden 1913 kirkolliskokouksessa, kuului Hämeen sähkön hallintoneuvostoon ja johtokuntaan, ja oli vuosina 1922–1929 Pienviljelijäin keskusliiton valtuuskunnan puheenjohtaja. Laaksovirta kannatti 1930-luvulla Pienviljelijäin puoluetta. Hän viljeli Mäkiahon tilaa Orivedellä.
Laaksovirran sisaruksia olivat työväenliikkeessä vaikuttanut juristi Einari Laaksovirta ja Otto Wille Kuusisen ensimmäinen vaimo Saima Kuusinen. Aarne Laaksovirran puoliso oli opettaja Sylvi Laaksovirta, o.s. Hannikainen.
Teoksia

Rieskajupakka : kolminäytöksinen juorutora. Katajan näytelmäkirjallisuutta n:o 2.       Kataja, Helsinki 1907
Kansanopistosta : esitelmä kansalle.         Tekijä, Orivesi 1911
Pari kirjoitelmaa Skandinaavisesta kansanopistosta. Eripainos Oriveden kansanopiston vuosikirjasta.        Tampere 1926
Oriveden kansankorkeakoulu.         Oriveden kansankorkeakoulu, Tampere 1928
Oriveden opisto : 1909-1929.         Oriveden opisto, Tampere 1929
Albert Vandeplancke

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Albert Vandeplancke vuonna 1931. |  Albert Vandeplancke vuonna 1931. |  Albert Vandeplancke vuonna 1931. |  |
Maa:   Ranska
Miesten vesipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 | joukkuekilpailu |  |
Albert Désiré Vandeplancke (3. tammikuuta 1911 Tourcoing – 1. huhtikuuta 1939 Tourcoing) oli ranskalainen vesipalloilija ja uimari. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1928 Amsterdamissa ja kuului vesipallossa pronssia saaneeseen joukkueeseen. Lisäksi hän kilpaili 400 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Hän oli olympialaisissa myös kilpailleen Paul Beulquen vävy.
Aleksander Sipelgas

Aleksander Sipelgas (24. kesäkuuta 1885 Pietari – 19. marraskuuta 1937 Rakvere, Viro) oli venäjän kielellä kirjoittanut virolainen kirjailija ja seikkailija joka asui Venäjän vallankumouksen jälkeen Suomessa ja viimeksi Virossa.
Suomessa emigranttina asunut Sipelgas oli mukana runoilija Eino Leinon aloitteesta vuonna 1920 perustetussa Pro Humanitate -klubissa, jonka jäsenet olivat Brondan kahvilaa kokoontumispaikkanaan pitäneitä suomalaisia ja ulkomaalaisia taiteilijoita. Klubin toiminta loppui keväällä 1921, kun paljastui, että sen kautta oli harjoitettu salakauppaa ja bolševikit olivat käyttäneet klubia hyväkseen vakoilutoiminnassa. Samassa yhteydessä Sipelgas karkotettiin Suomesta Viroon.[lähde? ] Sipelgas kirjoitti Brondan kahvilaan kokoontuneista boheemitaiteilijoista myös kirjan Ylä-Brondan ritarit.
Suomennettuja teoksia

Punapää-Roosa: novelleja; venäjänkielisestä käsikirjoituksesta tekijän luvalla suomentanut Vilho Elomaa. Alfa, Helsinki 1920
Golgatha : romaani Neuvosto-Venäjän elämästä ; venäjänkielisestä käsikirjoituksesta suom. Vilho Elomaa. V. Kososen kustannusliike, Helsinki 1921
Kohtalon siivet: romaani; venäjänkielisestä käsikirj. tekijän luvalla suom. Vilho Elomaa. Alfa, Helsinki 1921
Kun tähdet sammuvat: kertomuksia; tekijän luvalla käsikirj. suom. Vilho Elomaa. Gummerus 1922
Punaisen auringon lapset: romaani Neuvosto-Venäjän elämästä. Edistysseurojen kustannus, Helsinki 1922
Ylä-Brondan ritarit: kuvauksia Helsingin mustalaistaiteilijoista. Satakunnan kirjateollisuus, Pori 1923, uusintapainokset Lasipalatsin mediakeskus, Helsinki 2005, ntamo, Helsinki 2014
Nimimerkillä A. Olsjanski:
En sovjetspion i Helsingfors. Söderström, Helsingfors 1930
(A. Olšanski). Neuvostovakoilijana Suomessa; ruotsinkielestä suomentanut Vappu Roos. WSOY 1941, 2. painos 1942
Käännös suomeksi
Ajlun

| Ajlun |
| --- | --- |
 Näkymä Ajluniin.
 Ajlun
 Koordinaatit: 32°21′0″N, 35°44′0″E 
Valtio:  Jordania
Kuvernoraatti:  Ajlun
Väkiluku (2018):  10 789
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ajlun tai Ajloun kaupunki Jordaniassa Ajlunin kuvernoraatissa. Kaupunki on 1100-luvun lopulla rakennetun linnan vieressä. Vuonna 2018 kaupungin asukasluku oli 10 789.
Maantiede

Ajlun sijaitsee Ajlunin kuvernoraatissa. Ympäröivällä alueella on vuoria ja metsiä. Jonkin matkan päässäkaupungista sijaitsee Ajlunin metsänsuojelualue. Matkaa maan pääkaupunki Ammaniin on noin 73 kilometriä ja Jerashiin idässä 25 kilometriä. Itse kaupunki on vanhan linnan vieressä.
Historia

Nykyinen Ajlun sijaitsee raamatullisen Gileadin alueella. Kaupungin nykyinen nimi Ajlun on luultavasti peräisin aramean kielestä. Rooman valtakunnan kaudella alueella vaikuttivat Dekapoliksen kaupungit ja myöhemmin islaminuskoisten fatimidienvaltakaudella alue tunnettiin sotaisten heimojen tukikohtana.
Aijubidihallitsijoilta alueen läänityksekseen saanut Izz al-Din Usama kukisti paikalliset heimot ja alkoi rakennuttaa paikalle linnoitusta. Ajlunin linnan (arab. Qal'at Ar-Rabad‎) rakentaminen alkoi vuonna 1184 ja valmistui 1214. Linna valvoi tärkeitä kauppareittejä ja suojasi aluetta ristiretkeläisten muodostamaa uhkaa vastaan.
Strategisella paikalla sijainneen linnan omistuksesta taisteltiin sittemmin useampaan otteeseen. Mongolit tuhosivat sen muurit heidän hyökätessään alueelle, mutta ne jälleenrakennettin Egyptin mamelukkien valtakaudella.
Väestö

Ajlunin asukasluku oli vuonna 2018 yhteensä 10 789.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ajlun Wikimedia Commonsissa
Paikallista maisemaa.
Ajlunin linna.
Ace Hood

| Antoine McColister |
| --- | --- |
 Ace Hood vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. toukokuuta 1988 (ikä 36)  Broward County, Florida, Yhdysvallat
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ace Hood, Ace Gutta, Young Gutta
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2007–
Tyylilajit:  hip hop
Levy-yhtiöt:  We the Best, Def Jam
Aiheesta muualla
acehood-online.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ace Hood (oik. Antoine McColister; s. 11. toukokuuta 1988 Broward County, Florida) on yhdysvaltalainen rap-artisti.
Ura

Ace Hoodin debyyttialbumi Gutta julkaistiin loppuvuodesta 2008. Albumilta julkaistiin singlet ”Cash Flow” (feat. T-Pain & Rick Ross) ja ”Ride” (feat. Trey Songz).
Kesällä 2009 julkaistiin Ace Hoodin toinen studioalbumi Ruthless. Albumin ensimmäisellä ”Overtime” -nimisellä singlellä vierailivat Akon ja T-Pain. Albumi toinen single oli ”Loco wit the Cake”.
Vuonna 2011 julkaistiin ”Hustle Hard” -single. Albumi Blood, Sweat and Tears julkaistiin loppukesästä 2011.
Diskografia > Albumit

Gutta (2008)
Ruthless (2009)
Blood, Sweat and Tears (2011)
Trials & Tribulations (2013)
Mr. Hood (2020)
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Single | U> S. Hot 100 | U> S. R&B | U> S. Rap | Albumilta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | ”Cash Flow” (feat. T-Pain & Rick Ross) | 120 | 55 | – | Gutta |
| 2008 | ”Ride” (feat. Trey Songz) | 90 | 27 | 14 | Gutta |
| 2009 | ”Overtime” (feat. Akon & T-Pain) | 119 | 70 | – | Ruthless |
| 2009 | ”Champion” (feat. Rick Ross & Jazmine Sullivan) | – | 58 | – | Ruthless |
| 2009 | ”Born an OG” (feat. Ludacris) | 118 | – | – | Ruthless |
Aiheesta muualla

Ace Hood Def Jamin sivustolla
Aarne Kukkonen

Aarne Kustaa Kukkonen (17. syyskuuta 1903 Sippola – 20. huhtikuuta 1967 Turku) oli suomalainen nuortenkirjailija.
Teoksia

Piisamisaari. WSOY 1938
Abbasidikalifaatti
Abbasidien vallankumous

Historioitsija Hugh Kennedy selostaa al-Tabarin pohjalta tapahtumia niin, että umaijadien vastainen kapina alkoi kesällä vuonna 747 Mervin lähiseudulla sijainneissa kylissä. Liikkeen ensimmäinen johtaja oli mystiseksi hahmoksi jäänyt Abu Muslim ("muslimien isä" tai "kapinan isä"), mitä ei pidetä oikeana nimenä vaan pseudonyyminä. Hänen kehaistaan tappaneen 60 000 ihmistä vallassa ollessaan.
Kun Abu Muslim oli varmistanut Mervin, hän lähetti armeijansa länteen. Se eteni Iranista Irakiin  ja valloitti Kufan, missä kalifiksi nostettiin Abu al-Abbas hallitsijanimellä  al-Saffah. Al-Saffah on myyttinen hahmo, koska hänet tunnetaan vain islamilaisen perimätiedon nojalla. Hänen nimeään ei löydy kolikoista, piirtokirjoituksista tai sineteistä.
Umaijadikalifi Marwan II kohtasi armeijansa kanssa kapinalliset Mosulin eteläpuolella helmikuussa 750 Zab-joen varrella. Taistelu päättyi kapinallisarmeijan voittoon. Marwan II saatiin kiinni Egyptissä, missä hänet surmattiin.
Kalifaatin mureneminen

Abbasidit eivät saaneet vakiinnutettua valtaansa koko umaijadikalifaatin alueella. Jatkuvien kapinoiden takia Pohjois-Afrikka (Ifriqiya) oli jo umaijadien aikana pitkälti irrallaan muusta kalifaatista, ja sen takana al-Andalus oli kiinnittynyt enemmänkin Ifriqyaan kuin Bagdadin kalifeihin. Vuonna 800 abbasidikalifi Harun al-Rashid (786–809) nimitti Ibrahim ibn al-Aghlabin koko Ifriqiyan perinnölliseksi emiiriksi. Ibrahim seuraajineen onnistuikin kukistamaan kapinoivat muslimijoukot ja kapinalliset berberiheimot. Hän perusti abbasidikalifaatin ensimmäisen autonomisen emiirikunnan, mutta ei kyennyt ulottamaan valtaansa  Marokkoon asti. Aghlabidit tunnustivat muodollisesti Bagdadin abbasidikalifien vallan, mutta olivat todellisuudessa itsenäisiä.  Yksinapainen ja Bagdadiin keskittynyt kalifaatti alkoi näin murentua, ja paikallisten dynastioiden siemenet kylvettiin jo Harun al-Rashidin hallitessa.
Pohjois-Afrikan täydellistä irtautumista seurasi puoli-itsenäisten vasallidynastioiden syntyminen ensin Persiaan. Tällaisia olivat tahiridit Khorasanissa (820), Ahmad ibn Adadin valtakunta Tabaristanissa (820), saffaridit Sijistanissa (867), tulunidit Egyptissä (868) ja samanidit Transoxianassa (874).
Luettelo abbasidikalifeista > Irakin kalifit

As-Saffah (750–754)
Al-Mansur (754–775)
Al-Mahdi (775–785)
Al-Hadi (785–786)
Harun al-Rašid (786–809)
Al-Amin (809–813)
Al-Mamun (813–833)
Al-Mu'tasim (833–842)
Al-Wathiq (842–847)
Al-Mutawakkil (847–861)
Al-Muntasir (861–862)
Al-Mustain (862–866)
Al-Mutazz (866–869)
Al-Muhtadi (869–870)
Al-Mutamid (870–892)
Al-Mutadid (892–902)
Al-Muktafi (902–908)
Al-Muqtadir (908–932)
Al-Qahir (932–934)
Ar-Radi (934–940)
Al-Muttaqi (940–944)
Al-Mustakfi (944–946)
Al-Muti (946–974)
At-Ta'i (974–991)
Al-Qadir (991–1031)
Al-Qa'im (1031–1075)
Al-Muqtadi (1075–1094)
Al-Mustazhir (1094–1118)
Al-Mustarchid (1118–1135)
Ar-Rašid (1135–1136)
Al-Muqtafi (1136–1160)
Al-Mustanjid (1160–1170)
Al-Mustadhi (1170–1180)
An-Nasir (1180–1225)
Az-Zahir (1225–1226)
Al-Mustansir (1226–1242)
Al-Musta'sim (1242–1258)
Luettelo abbasidikalifeista > Egyptin kalifit

Al-Mustansir (1261–1262)
Al-Hakim I (1262–1302)
Al-Mustakfi I (1302–1340)
Al-Wathiq I (1340–1341)
Al-Hakim II (1341–1352)
Al-Mu'tadid I (1352–1362)
Al-Mutawakkil I (1362–1377)
Al-Mustasim (1377)
Al-Mutawakkil I (1377–1383)
Al-Wathiq II (1383–1386)
Al-Mustasim (1386–1389)
Al-Mutawakkil I (1389–1406)
Al-Mustain (1406–1414)
Al-Mutadid II (1414–1441)
Al-Mustakfi II (1441–1451)
Al-Qa'im (1451–1455)
Al-Mustanjid (1455–1479)
Al-Mutawakkil II (1479–1497)
Al-Mustamsik (1497–1508)
Al-Mutawakkil III (1508–1516)
Al-Mustamsik (1516–1517)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abbasidikalifaatti Wikimedia Commonsissa
Abassidikalifaatti vuonna 820. Pohjois-Afrikassa Aghlabidit olivat vain muodollisesti osa kalifaattia ja idrisit siitä erillään.
Abbasidikalifaatti noin vuonna 900. Vaaleanvihreät alueet enää vain symbolisesti kalifin hallussa.
Abbasidikalifaatti noin vuonna 950. Vain valkoinen alue kalifin hallussa. Kartta liioittelee emiirien hallitsemia alueita Saharan suunnassa.
530

| --- | --- |
Vuosisadat: 300-luku · 400-luku · 500-luku · 600-luku · 700-luku
Vuosikymmenet: 490-luku · 500-luku · 510-luku · 520-luku · 530-luku · 540-luku 550-luku · 560-luku · 570-luku · 580-luku · 590-luku · 600-luku
Vuodet: 490 · 491 · 492 · 493 · 494 · 495 · 496 · 497 · 498 · 499 500 · 501 · 502 · 503 · 504 · 505 · 506 · 507 · 508 · 509 510 · 511 · 512 · 513 · 514 · 515 · 516 · 517 · 518 · 519 520 · 521 · 522 · 523 · 524 · 525 · 526 · 527 · 528 · 529 530 · 531 · 532 · 533 · 534 · 535 · 536 · 537 · 538 · 539 540 · 541 · 542 · 543 · 544 · 545 · 546 · 547 · 548 · 549 550 · 551 · 552 · 553 · 554 · 555 · 556 · 557 · 558 · 559 560 · 561 · 562 · 563 · 564 · 565 · 566 · 567 · 568 · 569 570 · 571 · 572 · 573 · 574 · 575 · 576 · 577 · 578 · 579 580 · 581 · 582 · 583 · 584 · 585 · 586 · 587 · 588 · 589 590 · 591 · 592 · 593 · 594 · 595 · 596 · 597 · 598 · 599 600 · 601 · 602 · 603 · 604 · 605 · 606 · 607 · 608 · 609
Tapahtumia

syyskuu - Halleyn komeetta ohitti Maan
Gelimeristä tulee vandaalien kuningas
Kuolleita

Felix IV, paavi
Ajith Kumar

| Ajith Kumar |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1971 (ikä 53) Secunderabad, Andhra Pradesh, Intia
Ammatti:  näyttelijä autourheilija
Puoliso:  Shalini (vih. 2000)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1990–
Aiheesta muualla
www.ajiththeactor.com
IMDb 
AllMovie
Ajith Kumar (tamiliksi அஜித் குமார், Ajit Kumār; s. 1. toukokuuta 1971 Secunderabad, Andhra Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee pääasiassa tamilinkielisessä elokuvateollisuudessa. Tähän mennessä Ajith on näytellyt yli 50 elokuvassa. Hänen palkintojensa joukossa on neljä Vijay Awards -palkintoa, kolme Cinema Express Awards -palkintoa, kolme Filmfare Awards South -palkintoa ja kolme Tamil Nadu State Film Awards -palkintoa. Näyttelemisen lisäksi hän on myös autokilpailija ja osallistunut MRF Racing -sarjaan (2010).
Hän aloitti uransa pienellä roolilla vuoden 1990 tamilielokuvassa En Veedu En Kanavar. Hän vakiinnutti itsensä romanttiseksi sankariksi elokuvien Kadhal Kottai (1996), Aval Varuvala (1998) ja Kaadhal Mannan (1998) avulla ja vakiinnutti asemansa toimintasankarina elokuvasta Amarkalam (1999) alkaen. Ajithin kaksoisrooli kaksoisveljeksinä, joista toinen on kuuromykkä, S. J. Suryahin elokuvassa Vaalee (1999) voitti hänelle ensimmäisen parhaan tamilimiesnäyttelijän Filmfare Awards South -palkintonsa. Hän ansaitsi kriittistä kiitosta kaksoisroolisuorituksestaan ​​omankädenoikeudesta kertovassa elokuvassa Citizen (2001). Vuonna 2006 hän näytteli toimintadraamassa Varalaru, jossa hän näytteli kolmea eri roolia. Siitä tuli eniten tuottanut tamilielokuva vuonna 2006. Seuraavana vuonna hän näytteli kahdessa uudelleenfilmatisoinnissa – Kireedam (2007) ja Billa (2007), jotka molemmat ansaitsivat hänelle kriittistä suosiota. Ajith näytteli antisankaria Mankathassa (2011), josta tuli yksi kaikkien aikojen eniten tuottaneista tamilielokuvista. Hänen seuraava julkaisunsa, Billa II (2012), oli tamilielokuvien ensimmäinen esiosa.
Ajithista tuli kilpa-auton kuljettaja, joka kilpaili eri puolilla Intiaa sijaitsevilla radoilla esimerkiksi Mumbaissa, Chennaissa ja Delhissä. Hän on yksi harvoista intialaisista, jotka kilpailevat kansainvälisellä areenalla ja Formula-mestaruuskisoissa. Hän on myös ollut ulkomailla eri kilpailuissa, kuten Saksassa ja Malesiassa. Hän ajoi vuoden 2003 Formula Asian BMW Championships -mestaruuskisoissa. Hän kilpaili vuoden 2010 Formula 2 Championship -mestaruudesta kahden muun intialaisen, Armaan Ebrahimin ja Parthiva Sureshwarenin kanssa. Intialaisten julkisuuden henkilöiden vuositulojen perusteella hän on ollut Forbes Indian Celebrity 100 -listalla kolme kertaa.
Yksityiselämä

Ajith meni naimisiin näyttelijä Shalinin kanssa vuonna 2000. Heillä on kaksi lasta, tytär ja poika.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | En Veedu En Kanavar | Koulupoika |  |
| 1993 | Amaravathi | Arjun |  |
| 1993 | Prema Pusthakam | Sreekar | Telugunkielinen elokuva |
| 1994 | Paasamalargal | Kumar |  |
| 1994 | Pavithra | Ashok |  |
| 1995 | Rajavin Parvaiyile | Chandru |  |
| 1995 | Aasai | Jeevanantham |  |
| 1996 | Vaanmathi | Krishna |  |
| 1996 | Kalloori Vaasal | Vasanth |  |
| 1996 | Minor Mappillai | Ramu |  |
| 1996 | Kadhal Kottai | Surya |  |
| 1997 | Nesam | Ranganathan |  |
| 1997 | Raasi | Kumar |  |
| 1997 | Ullaasam | Guru |  |
| 1997 | Pagaivan | Prabhu |  |
| 1997 | Rettai Jadai Vayasu | Vijay |  |
| 1998 | Kaadhal Mannan | Shiva |  |
| 1998 | Aval Varuvala | Jeeva |  |
| 1998 | Unnidathil Ennai Koduthen | Sanjay |  |
| 1998 | Uyirodu Uyiraga | Ajay |  |
| 1999 | Thodarum | Jayaram |  |
| 1999 | Unnai Thedi | Raghu |  |
| 1999 | Vaalee | Deva, Shiva |  |
| 1999 | Anantha Poongatre | Jeeva |  |
| 1999 | Amarkalam | Vasu |  |
| 1999 | Nee Varuvai Ena | Subramani |  |
| 2000 | Mugavaree | Sridhar |  |
| 2000 | Kandukondain Kandukondain | Manohar |  |
| 2000 | Unnai Kodu Ennai Tharuven | Surya |  |
| 2001 | Dheena | Dheenadhayalan (Thala) |  |
| 2001 | Citizen | Citizen, Subramani |  |
| 2001 | Poovellam Un Vasam | Chinna |  |
| 2001 | Asoka | Susima | Hindinkielinen elokuva |
| 2002 | Red | Red |  |
| 2002 | Raja | Raja |  |
| 2002 | Villain | Shiva, Vishnu |  |
| 2003 | Ennai Thalatta Varuvala | Sathish |  |
| 2003 | Anjaneya | Paramaguru |  |
| 2004 | Jana | Janardhanan |  |
| 2004 | Attahasam | Guru, Jeeva |  |
| 2005 | Ji | Vasu |  |
| 2006 | Paramasivan | Subramaniyam Siva (Paramasivan) |  |
| 2006 | Thirupathi | Thirupathi |  |
| 2006 | Varalaru | Jeeva, Shivshankar, Vishnu |  |
| 2007 | Aalwar | Shiva |  |
| 2007 | Kireedam | Sakthivel |  |
| 2007 | Billa | David Billa, Saravanavelu |  |
| 2008 | Aegan | Shiva |  |
| 2010 | Aasal | Jeevanandham, Shiva |  |
| 2011 | Mankatha | Vinayak Mahadev |  |
| 2012 | Billa II | David Billa |  |
| 2012 | English Vinglish | Lentomatkustaja | Tamilinkielinen versio hindinkielisestä elokuvasta |
| 2013 | Arrambam | Ashok Kumar |  |
| 2014 | Veeram | Vinayagam |  |
| 2015 | Yennai Arindhaal | Sathyadev |  |
| 2015 | Vedalam | Ganesh (Vedalam) |  |
| 2017 | Vivegam | AK (Ajay Kumar) |  |
| 2019 | Viswasam | Thookku Durai |  |
| 2019 | Nerkonda Paarvai | Bharath Subramaniam |  |
| 2022 | Valimai | Arjun Kumar |  |
| 2023 | Thunivu | Dark Devil |  |
Palkinnot

Chennai Times Film Awards
2012: Paras miespääosa – Mankatha
Cinema Express Awards
2000: Paras tamilinkielinen miespääosa – Vaalee / Amarkalam
2001: Paras tamilinkielinen miespääosa – Mugavaree
2002: Paras tamilinkielinen miespääosa – Citizen
Dinakaran Cinema Awards
1999: Paras miespääosa – Vaalee
2002: Suosikkisankari – Villain
Filmfare Awards South
2000: Paras tamilinkielinen miespääosa – Vaalee
2003: Paras tamilinkielinen miespääosa – Villain
2007: Paras tamilinkielinen miespääosa – Varalaru
Tamil Nadu State Film Awards
2001: Erikoispalkinto – Poovellam Un Vasam
2006: Erikoispalkinto – Varalaru
2006: Kunniapalkinto – MGR-palkinto
Vijay Awards
2007: Paras miespääosa – Varalaru
2007: Suosikkisankari – Varalaru
2012: Paras roisto – Mankatha
2012: Suosikkisankari – Mankatha
Zee Cine Awards – Tamil
2019: Vuosikymmenen vaikutusvaltaisin esiintyjä – Useita elokuvia
Muut palkinnot
2000: Kalaimamani Tamil Nadun osavaltiolta
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ajith Kumar Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ajith Kumar Allmoviessa (englanniksi)
Aimo O. Aaltonen

Aimo Olavi Aaltonen (20. syyskuuta 1919 Turku – 17. heinäkuuta 1999 Turku) oli suomalainen oikeustieteilijä, Turun kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden professori 1961–1982. Sitä ennen hän toimi assistenttina Helsingin yliopistossa 1952–1961 ja vt. professorina 1957–1961. Helsingin kauppakorkeakoulun tuntiopettajana hän toimi vuosina 1956–1963.
Hän oli Invalidiliiton puheenjohtaja 1961–1986.
Akateemisen maailman ulkopuolella Aaltonen toimi Suomen Sosialidemokraatin toimittajana 1941–1942, Säästöpankkiliiton tarkastajana 1945–1946 ja Osuusliike Elannon lakimiehenä 1947–1951. Vuosina 1952–1957 hän oli Uudenmaan läänin verotarkastuslautakunnan jäsen, 1956–1961 Avoin- ja Kommandiittiyhtiölakikomitean jäsen, 1958–1962 verolakikomitean jäsen, 1960–1962 keskusverolautakunnan jäsen ja 1974–1975 valtiovarainministeriön yleishyödyllisten yhteisöjen verovapaustoimikunnan puheenjohtaja.
Aaltosen isä oli ministeri ja kansanedustaja Aleksi Aaltonen ja äiti taidemaalari Elli Ilona Aaltonen (o.s. Lehtonen). Aimo Aaltosen puoliso vuodesta 1948 lähtien oli Hilkka Martta Estevuo. Heillä on kaksi lasta.
Aaltonen valmistui ekonomiksi 1944, lakitieteen kandidaatiksi 1946, lisensiaatiksi 1948, kauppatieteiden maisteriksi 1950 ja väitteli lakitieteen tohtoriksi 1955. Kauppatieteiden lisensiaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1966.
Aito rakkaus

| ”Aito rakkaus” Juha Tapio |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Lapislatsulia
 Äänitetty : 2013
 Julkaistu: 12. helmikuuta 2014
 Tyylilaji: Pop
 Kesto: 03.28
 Levy-yhtiö: Kaiku Recordings
Juha Tapion muut singlet
| ”Paremmat päivät” 2013 | ”Aito rakkaus” 2014 | ”Meillä on aikaa” 2014 |
Aito rakkaus on suomalaisartisti Juha Tapion kappale hänen yhdeksänneltä, Lapislatsulia-studioalbumilta. Sen julkaisi Kaiku Recordings 12. helmikuuta 2014. Kappale oli parhaimmillaan radioiden soitetuin kappale ja latauslistalla sen paras sijoitus oli 24. sija.
Kappaleet

Aito rakkaus – 3.28
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: –
Suomen virallinen latauslista: 24 
Radiolista: 1