stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georg Alanus
Elämäkerta

Alanus syntyi Ahvenanmaalla Jomalassa. Hänen vanhempansa olivat Jomalan kirkkoherra Kristophorus Sigfridi Alanus ja Mynämäen kirkkoherran tytär Elisabet Georgii. Alanus valmistui ylioppilaaksi Uppsalassa vuonna 1627 ja filosofian maisteriksi vuonna 1635 tutkielmalla, joka käsitteli psykologisia kysymyksiä.
Alanus aloitti uransa Turun lukion matematiikan lehtorina vuonna 1637. Hän päätti virkansa siellä kolme vuotta myöhemmin, jolloin hän sai professuurin vasta perustetusta Turun akatemiasta. Fysiikan ja kasvitieteen professorina hän oli 1640–48, jonka jälkeen hän oli kolmantena teologian professorina vuosina 1648–51, toisena 1651–53 ja ensimmäisenä 1653–64.
Alanus avioitui Elisabet Nilsdotterin kanssa vuonna 1640. Vaimon isä oli Nyköpingin pormestari. Avioliittoon syntyi yhteensä kahdeksan lasta.
Alanus julkaisi yhteensä 35 väitöskirjaa luonnontieteiden ja teologian aloilta. Alanuksen sanotaan tuoneen Uppsalasta Suomeen metafyysis-spekulatiivisen luonnontieteen.
Alanuksen kuoltua piispa Johannes Gezelius epäili Alanuksen leskeä myrkyttämisyrityksestä. Alanuksen leski oli nimittäin valmistanut ja lähettänyt ennen joulua 1666 lääkkeeksi tarkoitettua juomaa Gezeliuksen vaimolle. Piispa epäili, että juoma sisälsi myrkkyä tai oli taikakeinoin valmistettua, koska siihen oli muodostunut vähitellen pieniä kiviä. Gezelius päätti aloittaa laajat tutkimukset asiasta. Alanuksen lesken piika todisti, että juoma oli valmistettu sekoittamalla hevosenlantaa ja vanhaa olutta sekä lisäämällä joukkoon sahramia ja muskotinkukkaa. Gezelius pyysi apua Turun akatemian ensimmäiseltä lääketieteen professorilta Erik Achreliukselta. Achreliuksen mukaan hevosen lannan mehu on varsin terveellistä pistosta vastaan. Valtaneuvos Pietari Brahe kovisteli piispa Gezeliusta "huonosta esimerkistä", kun tämä syytti professori Alanuksen leskeä taikajuoman välittämisestä Gezeliuksen vaimolle. Gezelius joutui väitteestään suorittamaan 400 riikintaaleria hyvitystä Alanuksen leskelle . Brahe yritti viivyttää Ruotsissakin noitasyytteistä johtuvia teloituksia vaihtelevalla menestyksellä.
Georg August Goldfuss

Georg August Goldfuß (18. huhtikuuta 1782 Thurnau – 2. lokakuuta 1848 Bonn) oli saksalainen paleontologi ja eläintieteilijä.
Goldfußin vanhemmat olivat Johann August Goldfuß ja Margarete Wächter. 1800–1804 hän opiskeli lääketiedettä, eläintiedettä ja luonnonhistoriaa Berliinissä Carl Ludwig Willdenowin ohjauksessa. Goldfuß opiskeli myös Erlangenissa, missä hän suoritti filosofian tohtorin oppiarvon 1804.
1815 Goldfuß avioitui Eleonora Oelhafen von Schöllenbachin (1789–1873) kanssa. Hänet valittiin Erlangenin yliopiston eläintieteen professoriksi 1818. Myöhemmin hänet valittiin eläintieteen ja mineralogian professoriksi Bonnin yliopistoon. 1839–1840 hän oli Bonnin yliopiston rehtori. Kreivi Georg zu Munsterin avutuksella hän julkaisi laajan teoksen Petrefacta Germaniae (1826–1844), jossa kuvaillaan Saksasta löydettyjä selkärangattomien fossiileja. Teos jäi kuitenkin keskeneräiseksi.
Goldfuß kuvaili ja nimesi linnuista muun muassa peltoviiriäisten  Colinus-suvun.
Teoksia

Enumeratio Insectorum Eleutheratorum Capitis Bonae Spei totiusque Africae descriptione iconibusque nonnullarum specierum novarum, Erlangen 1804
Die Umgebungen von Muggendorf. Ein Taschenbuch für Freunde der Natur und Alterthumskunde, Erlangen 1810
Mikroskopische Beobachtungen über die Metamorphose des vegetabilischen und animalischen Lebens, in: Abhandlungen der Erlanger Societät, Band 1, Erlangen 1810
Naturbeschreibung der Säugethiere, Erlangen 1812
Über die Metamorphose des animalischen und vegetabilischen Lebens, in: Abhandlungen der Erlanger Societät, Band 2, Erlangen 1812
Physikalisch-statistische Beschreibung des Fichtelgebirges, mit G. Bischof, Nürnberg 1817
Über die Entwicklungsstufen des Thieres, Nürnberg 1817 (Nachdruck Basilisken-Presse, Marburg 1979)
Handbuch der Zoologie, Nürnberg 1818
Beschreibung eines fossilen Vielfraß-Schädels aus der Gailenreuther Höle, in: Novis Actis physico-medicis Acad. Caesareae Leopolodino-Carolinae naturae curiosum, Erlangen 1818
Ein Wort über die Bedeutung naturwissenschaftlicher Institute und über ihren Einfluss auf humane Bildung, Bonn 1821
Naturhistorischer Atlas, 1.-23. Heft, Düsseldorf 1824-1843 (einige Tafeln)
Grundriß der Zoologie, Nürnberg 1826, 2. Auflage 1834
Petrefacta Germaniae. Tam ea, quae in museo universitatis Regia Borussicae Fridericiae Wilhelmiae Rhenanae servantur, quam alia quaecunque in museis Hoeninghusiano Muensteriano aliisque extant, iconibus et descriptionibus illustrata = Abbildungen und Beschreibungen der Petrefacten Deutschlands und der angränzenden Länder, unter Mitwirkung von Georg Graf zu Münster, Düsseldorf 1826-1844.
Irakin al-Qaida

| Irakin al-Qaida Irakin islamilainen valtio |
| --- | --- |
 Irakin al-Qaidan joillakin videoillaan käyttämä lippu.
Perustettu:  2004
Lakkautettu:  Irakin al-Qaida 2006 Irakin islamilainen valtio 2013
Perustaja:  Abu Musab al-Zarqawi
Tyyppi:  islamistinen terroristijärjestö
Toiminta-alue:   Irak  Syyria
Johtaja:  Abu Musab al-Zarqawi (2004-2006) Abu Hamza al Muhajir (2006) Abu Omar al-Baghdadi (2006-2010) Abu Bakr al-Baghdadi (2010-2013)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Irakin al-Qaida muodostui Abu Musab al-Zarqawin johtamasta järjestöstä vuonna 2004, ja siitä tuli paljon julkisuutta saaneiden iskujen myötä yksi tunnetuimmista Irakin vastarintaliikkeistä Irakin sotaa seuranneen Yhdysvaltojen johtaman miehityksen aikana. Järjestöä johtaneen al-Zarqawin kuolema vuonna 2006 ja onnistuneet terrorismin vastaiset operaatiot johtivat järjestön suosion laskuun vuoden 2007 jälkeen. Järjestö toimi myöhemmin nimellä Irakin islamilainen valtio ja jatkoi iskujen tekemistä. Irakin islamilaisen valtion emiiriksi vuonna 2010 noussut Abu Bakr al-Baghdadi perusti Isis-järjestön, johon Irakin al-Qaida sulautui al-Baghdadin ja al-Qaidan välien rikkouduttua vuonna 2013.
Historia > Tausta

Irakin al-Qaidan perustamisen taustat voidaan jäljittää sen perustajan Abu Musab al-Zarqawin radikalisoitumiseen. Jordanialaisen Zarqawin isän kuoltua Zarqawin ollessa 17-vuotias hän lopetti koulunkäynnin ja joutui ongelmiin alkoholin ja huumeiden kanssa. Hän joutui vankilaan 1980-luvulla ja vapautui vuonna 1988 yleisen armahduksen myötä. Vankilassa ollessaan hän oli tutustunut radikaaliin islamiin, ja vähän vapautumisensa jälkeen hän matkusti Pakistaniin osallistuakseen Afganistanin sotaan Neuvostoliittoa vastaan. Pakistanin Peshawarissa Zarqawi tapasi Abu Muhammad al-Maqdisin, jonka kanssa hän perusti sittemmin ensimmäisen radikaalijärjestönsä nimeltä Bayat al-Imam. Kabulin kukistumisen jälkeen vuonna 1992 Zarqafi ja Maqdisi palasivat Jordaniaan, jossa Bayat al-Imamin tarkoituksena oli kaataa maata hallitseva kuningas. Jordanian tiedustelupalvelu pidätti Zarqawin elokuvateatteriin tehdyn itsemurhaiskun jälkeen vuonna 1993 ja hänet tuomittiin 15-vuodeksi vankilaan. Vankilaan päätyi myös Maqdisi. Vankilassa parivaljakko sai seuraajia ja järjestön toiminta ulottui pian myös vankilan ulkopuolelle. Zarqawi alkoi julkaista omia uskonnollisia mielipiteitään, joita päätyi myös vankilan ulkopuolelle ja joihin tutustui lopulta myös Afganistanissa tuolloin toiminut Osama bin Laden. Zarqawi vapautui vuonna 1999 jälleen yleisen armahduksen avulla. Vapautumisensa jälkeen hän matkusti Afganistaniin, jossa hän tapasi bin Ladenin. Bin Ladenin hänelle antaman 5 000 dollarin apurahan avulla Zarqawi alkoi värvätä tukijoita pääasiiassa Euroopassa asuvien jordanialaisten, palestiinalaisten ja syyrialaisten keskuudesta ja koulutti näitä leirillä Afganistanissa Heratin kaupungissa.
Historia > Toiminnan huippu

Yhdysvaltojen aloitettua ilmaiskut Afganistaniin Zarqawi johti seuraajansa pois Afganistanista nyt al-Tawhid wal-Jihad-nimellä toimineen järjestön puitteissa. Vuonna 2002 joitakin järjestön jäseniä pidätettiin Euroopassa ja Zarqawi nousi tätä kautta paikallisten turvallisuuspalvelujen tietoisuuteen ja joutui tämän takia liikkumaan paikasta toiseen Iranin, Syyrian ja Libanonin välillä. Hän matkusti myös Irakissa, jonne alkoi virrata ulkomaalaisia taistelijoita näiden odottaessa odotettua Yhdysvaltain johtaman koalition hyökkäystä. Yhdysvaltojen miehitettyä Itrakin miehityshallinto lakkautti Irakin armeijan, jolloin noin 250 000 entistä sotilaista menetti työnsä ja pian tämän jälkeen alkoi Irakin vastarinta. Koalition luopuessa maan hallinnasta vuoden 2004 alussa vastarinnan iskut kohosivat tuolloiseen huippuunsa ja vastarintaliike myös valtasi Fallujan kaupungin. Kaupungissa pidetyssä tilaisuudessa paikalliset taistelijat vannoivat uskollisuutta Zarqawille ja hänen vaikutuksensa vastarintaliikkeessä oli tuolloin huipussaan. Lokakuussa 2004 Zarqawi vannoi valan al-Qaidalla ja vaihtoi järjestönsä nimeksi Irakin al-Qaida. Zarqawin toiminta alkoi herättää sittemmin myös närää vastarintaliikkeen sisällä julmiksi koettujen toimintatapojen ja iskujen takia. Kansallismieliset vastarintaliikkeet alkoivat tehdä pesäeroa Irakin al-Qaidaan, jotka alettiin nähdä joukkona ulkomaalaisia taistelijoita. Marraskuussa vuonna 2005 Irakin al-Qaida teki pommi-iskuja kolmeen hotelliin Jordanian Ammanissa, joissa sai surmansa 60 henkilöä ja suurin osa heistä oli häitä juhlistaneita muslimeja. Iskut johtivat laajoihin mielenosoituksiin Zarqawia vastaan ja järjestön maineen huononemiseen entisestään. Yleisen mielipiteen laskun takia Irakin al-Qaida liittyi viiden muun islamistisen järjestön kanssa Muhjahidinien Shura-neuvosto -nimisen sateenvarjojärjestön alla. Neuvostoon kuului jäseniä sen jäsenjärjestöistä, mutta Zarqawia ei siihen päästetty. Asemaltaan heikentynyt Zarqawi sai surmansa Yhdysvaltojen ilmaiskussa 7. kesäkuuta 2006.
Historia > Hiipuminen ja ISIS

Zarqawin kuolema ei pysäyttänyt irakin al-Qaidan toimintaa. Hänen seuraajakseen nousi egyptiläistaustainen Abu Hamza al Muhajir. Kesällä 2006 Irakin sunnalaiset heimot alkoivat kuitenkin toimia Irakin al-Qaidaa vastaan. Vuoden 2007 puolella Yhdysvallat myös toi Irakiin 20 000 uutta sotilasta. Vuonna 2008 yhteensä 2 400 Irakin al-Qaidan jäsentä oli surmattu ja 8 800 vangittu, kun järjestön vahvuudeksi oli tätä ennen arvioitu noin 15 000 miestä. Myös ulkomaalaisten taistelijoiden tulo maahan väheni huomattavasti. Alkuperäisestä 120 kuukausittain maahan saapuvasta ulkomaalaisesta taistelijasta määrä pieneni vain 5-6:n vuonna 2009. Irakin al-Qaida yritti jälleen vastata ongelmiin uudella nimellä. Lokakuussa 2006 järjestö ilmoitti nimenvaihdoksesta Irakin islamilaiseksi valtioksi Abu Omar al-Baghdadi toimiessa sen emiirinä. Abu Hamzasta tuli järjestön sotaministeri ja tiedustelutietojen mukaan vallanvaihdos oli vain nimellinen. Vallanvaihdoksella haluttiin ilmeisesti peitellä järjestön johdon ulkomaalaistaustaa. Nimenmuutos ei kuitenkaan muuttanut järjestön laskusuuntausta. Abu Hamza ja Abu Omar saivat molemmat surmansa huhtikuussa 2010. Järjestö nimitti jälleen nopeasti heidän seuraajansa, Nasir Lidin Allah Abu Sulaymanista tuli sotaministeri ja Abu Bakr al-Baghdadi nousi järjestön emiiriksi.
Abu Bakr al-Baghdadi jälleenrakensi Irakin islamilaisen valtion toimintakykyjä. Vuoteen 2013 mennessä järjestö teki jälleen lukuisia iskuja Irkaissa ja otti osaa myös Syyrian sisällissotaan perustamalla Syyrian puolelle al-Nusran rintama -nimisen järjestön. Huhtikuussa 2013 al-Baghdadi julisti al-Nusran ja Irakin islamilaisen valtion liittyvän keskenään Irakin ja Levantin islamilaisen valtion nimellä (ISIL). Tämä johti al-Baghdadin välirikkoon Al-Nusran rintaman ja al-Qaidan johtaja Ayman al-Zawahirin kanssa. Vuoden 2014 alussa al-Qaida julkisti tiedotteen, jonka mukaan al-Baghdadin järjestö ei kuulu al-Qaidaan ja Isis on sittemmin toiminut al-Qaidasta itsenäisesti.
Colin Powellin YK:ssa esittelemä al-Zarqawin terroristiverkostoa havainnollistava kaavio vuodelta 2003.
Yhdysvaltojen sotilaita Fallujassa Fallujan toisen taistelun aikana.
Abu Bakr al-Baghdadin ja al-Qaidan välit rikkoutuivat vuonna 2013.
Isaac Lithovius

Isak (Isaac) Lithovius (tammikuussa 1709 Liminka – 2. lokakuuta 1788 Lapua) oli suomalainen rovasti ja kirjailija.
Lithoviuksen vanhemmat olivat Lapuan kirkkoherra Mikael Lithovius (k. 1738) ja Klara Lithovius. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1728 ja hän opiskeli sitten Turun akatemiassa ja Uppsalan yliopistossa.
Lithovius oli Lapualla pitäjänapulaisena 1735 ja toimi kappalaisena vuodesta 1735 ja kirkkoherrana vuodesta 1757. Hän sai varapastorin arvon 1751 ja rovastin arvon 1776. Lithovius oli synodaaliväitöksen respondentti pappeinkokouksessa Kokkolassa 1751.
Lithovius kirjoitti 1730 sisarensa Katarinan vihkiäisiin ruotsinkielisen häärunon ja hän julkaisi vuonna 1735 tulevan appensa Lapuan kappalaisen Johan Bäckmanin ruumissaarnan. Vuosina 1765 ja 1778 hän julkaisi rippikoululaisten ja kinkereille osallistuvien katekismuksen tuntemisen kuulustelemiseen tarkoitetut kysymyskirjat.
Lithovius aloitti 1740-luvulla Lapualla kappalaisena toimiessaan rippikoulun ja kinkerien pitämisen. Vuonna 1773 hän aloitti siellä katekismussaarnat ja -kuulustelut. Hän toimi myös Lapuan pitäjänkokouksen puheenjohtajana ja hänen johdollaan laadittiin 1769–1770 Lapuan ensimmäinen Alakylän, Liuhtarin ja Alanurmon kyliä koskenut kyläasetus.
Lithovius oli naimisissa 1737–1765 Lapuan kappalaisen Johan Bäckmanin tyttären Katarina Bäckmanin (k. 1765) kanssa ja 1766–1772 Isonkyrön kirkkoherran Nils Aejmelaeuksen tyttären Klara Maria Aejmelaeuksen (k. 1772) kanssa tämän kolmannessa avioliitossa. Hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta oli Lapuan pitäjänapulainen Samuel Lithovius (1742–1798). Kaikkiaan Lithoviuksella oli 16 lasta joista neljä eli aikuisikään saakka.
Teoksia

At prästen ock får blifwa far bewisat blef med desse ra'r då kyrckioherden i Wiborgs-lähn och Nykyrcka församling hr Gustaf Bäck, samt jungfru Catharina Lithovia med hwarannan ingingo ett christlofligit echta-förbund, som skedde i Lappo sochn den [ ] februarii 1730. Af Isaaco M. Lithovio. Åbo : tryckt af Joh. Kiaempe Kongl. Acad. boktr., 1730
En rättskaffens ächta kärlek, : förestäld då handelsmannen i Åbo stad, herr Jacob Collin, samt hust. Sara Agrelina, ett kärligt äckta-förbund med hwarannan ingingo, som skedde i Åbo den 11. augusti anno 1730. Åbo, tryckt af Joh. Kiämpe Kongl. acad. boktr., 1730
Jumalattomain onnetoin, ja jumalisten onnellinen cuolema, edespandu, cosca Johannes Beckmanni, muinen uscollinen Jumalan sanan palwelia Lapuan pitähäsä maahan pandihin, 4. p. maaliskuusa w. 1735. Turusa, pränd. Joh. Kiämpildä 1735
Rippi-schoulu, ja kingeri-lugut, eli kysymyxet, jotca rippi-schoulus lapsille, ja kingereillä muilleckin seuracunnan jäsenille owat eteen asetettawat, doct. Mart. Lutheruxen Catechismuxen, ja doct. Gezeliuxen Kysymys kirjan lawiammax selityxex cocoonpannut ja ulosannetut. Turusa, prändätty Johan Christopher Frenckellildä, wuonna 1765, 3. ylöspano nimellä Rippi-skoulu, ja kingeri-lugut, : eli kysymyxet, Lutheruxen katechismuxen, ja Gezeliuxen kysymys-kirjan laviammax selityxexs kokoonpannut ja ulosannetut. Frenckell, Helsingfors 1833 (Kirjan 1. painos vuodelta 1765 Dorian Kansalliskirjastossa)
Ulosweto kysymyxistä, jotka ennen tätä doct. Mart. Lutheruxen Catechismuxen, ja doct. Gezeliuxen Kysymys kirjan lawiammaxi selityxexi owat ulosannetut. Wasasa, prändätty Georg Wilhelm Londicerildä. Kuning. privil. kirjanpräntäjäldä, 1778, Toisen kerran prändätty 1780, Kolmas kerta ylöspantu 1787
Aiheesta muualla

Isaac Lithoviuksen elämäkerta Kansallisbiografiassa
Glukogeeninen aminohappo

Palorypälehappo- eli pyruvaatti-molekyyli.
Glukogeenisiksi aminohapoiksi kutsutaan aminohappoja, joiden hajotuksen tuotteena saadaan joko pyruvaattia tai jotain sitruunahappokierron välituotetta. Näitä aminohappojen hajotuksen tuotteita voidaan käyttää energiantuotantoon, niistä voidaan muodostaa maksassa glykogeeniä tai glukoosia tai lihaksissa glykogeeniä. Loput aminohapoista ovat ketogeenisiä aminohappoja. Osa aminohapoista on sekä keto- että glukogeenisia.
Gaon Chart

Gaon Chart on lista, joka tilastoi viikoittain kappaleiden ja albumien suosiota Etelä-Koreassa. Listaa ylläpitää "Korea Music Content Industry Association" ja sitä sponsoroivat Etelä-Korean kulttuuriministeriö, tavoitteenaan luoda kansallinen lista Etelä-Korealle Yhdysvaltain Billboardin ja Japanin Oriconin tapaan. Se aloitti äänitteiden markkinoinnin alkuvuodesta 2010. Listan toiminta käynnistettiin virallisesti helmikuussa 2010 tilaisuuden ollessa 23. helmikuuta 2010 Westin Chosunin hotellissa Soulissa. Toiminnan käynnistämiseen sisältyi myös pieni palkintotilaisuus, joka palkitsi tyttöbändi Girls’ Generationin tammikuun parhaana artistina/yhtyeenä ja poikabändi Super Juniorin vuoden 2009 parhaasta albumista. Samaan aikaan 2AMin Jo Kwonin sekä Brown Eyed Girlsin Ga-inin esittämä menestyskappale "We Fell In Love" palkittiin suosituimpana puhelimen soittoäänenä.
Gaonilla on kaksi pääasiallista listaa: Gaon Album Chart, joka seuraa fyysistä albumimyyntiä, ja Gaon Digital Chart, joka seuraa ei-fyysistä kuten lataukset ja suoratoisto.
Heinäkuussa 2022 listan nimeksi vaihtui Circle Chart. Circle Chart kattaa sekä Etelä-Korean että maailmanlaajuisen myyntitiedon.
Käännös suomeksi
George Baldock

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: George Henry Ivor Baldock
Syntymäaika: 9. maaliskuuta 1993
Syntymäpaikka: Buckingham, Englanti
Kuolinaika: 9. lokakuuta 2024 (31 vuotta)
Kuolinpaikka: Glyfáda, Kreikka
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 178 cm
Paino: 71 kg
Junioriseurat
–2009: Milton Keynes Dons
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2017 | Milton Keynes Dons | 104 | (2) |
| 2011 | → Northampton Town (laina) | 5 | (0) |
| 2012 | → Tamworth (laina) | 3 | (0) |
| 2012 | → ÍBV (laina) | 16 | (1) |
| 2012 | → Tamworth (laina) | 15 | (1) |
| 2015 | → Oxford United (laina) | 12 | (1) |
| 2015–2016 | → Oxford United (laina) | 27 | (2) |
| 2017–2024 | Sheffield United | 205 | (6) |
| 2024 | Panathinaikos | 3 | (0) |
Maajoukkue
| 2022–2024 | Kreikka | 12 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
George Henry Ivor Baldock (9. maaliskuuta 1993 Buckingham, Englanti – 9. lokakuuta 2024 Glyfáda, Kreikka) oli englantilais-kreikkalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura

Baldock aloitti liigauransa Milton Keynes Donsissa, mutta pelasi myös lainalla Northampton Townissa, Tamworthissa, islantilaisessa ÍBV:ssä ja Oxford Unitedissa. Kesällä 2017 hän siirtyi Sheffield Unitediin. Ensimmäisen ottelunsa Englannin Valioliigassa Baldock pelasi Sheffield Unitedissa elokuussa 2019. Ensimmäisen maalinsa Valioliigassa hän teki marraskuussa 2019 kauden 12. ottelussa Tottenham Hotspuria vastaan ja toisen maalinsa kuukautta myöhemmin Norwich Cityä vastaan. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa joukkueensa kaikki 38 ottelua alusta loppuun. Seuraavalla kaudella hän pelasi 32 valioliigaottelua ilman maaleja. Hän on pelannut Englannin mestaruussarjassa MK Donsin ja Sheffield Unitedin joukkueissa yhteensä 137 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Islannin pääsarjassa hän pelasi 16 ottelua ja teki yhden maalin vuonna 2012.
Kesällä 2024 Baldock siirtyi Sheffield Unitedista kreikkalaiseen Panathinaikokseen. Hän ehti pelata seurassa yhteensä neljä ottelua ennen kuolemaansa.
Maajoukkueura

Englannissa syntynyt ja kasvanut Baldock oli kreikkalaisen isoäitinsä kautta oikeutettu edustamaan maajoukkuetasolla myös Kreikkaa. Baldock sai vuonna 2022 Kreikan kansalaisuuden ja debytoi Kreikan maajoukkueessa 2. kesäkuuta 2022 Kansojen liigan ottelussa Pohjois-Irlantia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle Lazaros Rotan tilalle ottelun 92. minuutilla. Hän pelasi urallaan 12 maaottelua, joista viisi oli EM-karsintaotteluita..
Kuolema

Baldock löydettiin kuolleena uima-altaastaan 9. lokakuuta 2024 Kreikan Glyfádassa.
Yksityiselämä

Baldockin isoveli Sam Baldock on myös ammattilaisjalkapalloilija.
Fujinomiya

| Fujinomiya (富士宮市) |
| --- | --- |
 Fujisan Hongū Sengen-taisha
 lippu:  symboli
 Fujinomiyan sijainti Shizuokan prefektuurissa
 Fujinomiya
 Koordinaatit: 35°13′20″N, 138°37′18″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Tōkai
Prefektuuri:  Shizuokan prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  389,08 km²
Väkiluku (04/2020):  131 853
 – Väestötiheys:  338,9 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Vaahtera
 – Kukka:  Cerasus incisa
 – Lintu:  Kiuru
 – Kala:  Kirjolohi
 
 http://www.city.fujinomiya.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fujinomiya (jap. 富士宮市, Fujinomiya-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Shizuokan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Fujivuoren lounaispuolella. Kaupungin alue ulottuu Fujin huipulle ja viereisille ylänköalueille. Sen läpi virtaavat Urui- ja Shibajoet, lounaiskulmassa myös Fujijoki. Fujinomiyassa on 131 853 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 389,08 neliökilometriä.
Nykyinen Fujinomiyan kaupunki perustettiin vuonna 1942 liittämällä yhteen Ōmiyan maaseutukaupunki ja Tomiokan kyläkunta. Ōmiya, joka muodostaa kaupungin keskustan, kehittyi historiallisesti tärkeän Fujisan Hongū Sengen-taishan šintolaisen pyhäkön portineduskaupunkina. Myös Fujinomiyan kaupunki (’Fujin pyhäkkö’) on saanut siltä nimensä. Edo-kaudella paikkakunta sijaitsi rannikolta Kōshūhun johtaneen kauppareitin varrella, ja siellä oli japaninpaperin valmistusta ja kehruutoimintaa. 1900-luvulle tultaessa sinne syntyi paperi- ja tekstiiliteollisuutta, sittemmin kemian-, lääke- ja koneteollisuutta. Fujin ylänköalueilla harjoitetaan maitokarjan kasvatusta. Muita elinkeinoja ovat kirjolohen vesiviljely sekä wasabin ja bambunversojen viljely. Fujinomiya laajeni huomattavasti vuonna 2010, kun siihen liitettiin Shibakawan maaseutukaupunki.
Fujinomiya on tärkeä Fujivuorelle suuntautuvan matkailun tukikohta. Suosittu nähtävyys on Fujisan Hongū Sengen-taishan pyhäkkö, jonka päähalli on valittu tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi ja Wakutama-lampi erityiseksi luonnonmuistomerkiksi. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu myös Nichiren-shōshū-buddhalaisuuden päätemppeli Taiseki-ji. Fujivuoren lisäksi kaupungissa on lukuisia luonnonnähtävyyksiä, kuten Asagirin ylänköalue, Otodomen ja Shiraiton vesiputoukset sekä Tanukijärvi. Osa kaupungin alueesta kuuluu Fujin–Hakonen–Izun kansallispuistoon. Fujivuori lisättiin ympäröivine pyhäkköineen ja luonnonalueineen Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2013. Fujinomiyaa palvelee JR Tōkain Minobu-linja.
Kuvia

Fujivuoren maailmanperintökeskus
Taiseki-jin temppelin puutarhaa
Fujivuori, etualalla Fujinomiya
Shiraiton vesiputoukset
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fujinomiya Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Itäinen aavikko

Itäistä aavikkoa Hurghadan ja Safagan välisellä tiellä.
Itäinen aavikko (vanhalta nimeltään Arabian aavikko, arab. Aş-Şaḩrā’ al-‘Arabīyah‎ tai Aş-Şaḩrā’ ash-Sharqīyah) on pitkä vuoristoinen aavikkoalue Egyptissä Suezinlahden, Punaisenmeren ja Niilin välissä. Se on osa Saharan aavikkoa. Itäisen aavikon pinta-ala on noin 221 900 neliökilometriä.
Autiomaa alkaa Niilistä ja jatkuu siitä Suezinlahdelle. Niililtä aavikko on hiekkaa, joka jatkuu noin 80–137 kilometriä. Punaisenmeren kohdalla alkaa pohjois–eteläsuunnassa kulkeva vuoristo, joka on autiomaan ja Punaisenmeren välissä. Punaisenmeren rantojen vuoret ovat alueen korkeinta vyöhykettä. Korkein vuori Shāʾib al-Banāt on 2 187 metriä korkea. Alueella sataa satunnaisesti ja sitä halkovat kuivat joenuomat eli vadit.
Väestö elää idässä vuorien takana rannikolla olevissa pienissä kylissä. Alueen elinkeinoina ovat kalastus, kaivostoiminta tai öljyntuotanto. Aavikon itäpuolella on runsaasti fosfaatti-, asbesti-, mangaani-, uraani- ja kultaesiintymiä.
Itäisellä aavikolla on jo varhaisilta ajoilta merkkejä ihmisen toiminnasta siellä. Esidynastiselta ajalta sieltä on löydetty varhaisia kalliopiirroksia. Alueelta on myös jo muinaisen Egyptin ajoista saakka louhittu kultaa, jalokiviä ja graniittia. Sieltä on myös haettu muinaiseen Egyptiin natronsuolaa, alunaa ja muita raaka-aineita. Natronsuolaa tarvittiin muun muassa muumiointiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bayfield, Su: Introduction to the Eastern Desert Egyptian monuments -blogi. Viitattu 7.7.2019 (englanniksi).