stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kultapiikkimakrilli

| Kultapiikkimakrilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Piikkimakrillit Carangidae
Suku::  Gnathanodon
Laji::   speciosus
Kaksiosainen nimi
 Gnathanodon speciosus  Forsskål, 1775) 
Katso myös
   Kultapiikkimakrilli Wikispeciesissä   Kultapiikkimakrilli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultapiikkimakrilli (Gnathanodon speciosus) on valtamerissä elävä parvikala. Sitä tavataan Tyynenmeren itäosassa Kalifornian rannikolta Karibialle ulottuvalla alueella, yleensä läheltä koralliriuttoja.
Ulkonäkö ja koko

Kultapiikkimakrilli voi kasvaa 120 cm pitkäksi ja painaa 15 kg. Se on pohjaväriltään metallinhohtoinen, ja sitä koristavat mustat pystyraidat.
Elintavat ja ravinto

Kultapiikkimakrilli elää syvissä laguuneissa ja riuttojen merenpuolisilla rinteillä missä ne kaivelevat hiekasta selkärangattomia. Ne syövät myös pieniä kaloja. Nuoret yksilöt elävät joskus meduusoiden poltinlonkeroiden suojissa.
Kultapiikkimakrilliparvet seurailevat joskus suuria kaloja kuten haita, tai toisinaan myös sukeltavia ihmisiä.
Kultapiikkimakrilleja pidetään joskus suurissa, vähintään 1500 litran akvaarioissa.
Aiheesta muualla

ITIS: Gnathanodon speciosus (englanniksi)
Kultapiikkimakrilliparvi jättimeriahvenen ympärillä Georgian akvaariossa.
Katakombenschule

Katakombenschule (suom. katakombikoulu) on saksankielinen termi, jolla viitataan fasistisen Italian aikana perustettuihin laittomiin saksankielisiin kouluihin Etelä-Tirolissa.
Tausta

Etelä-Tirolin italialaistamispyrkimysten keinona Italiassa säädettiin vuonna 1923 asetus italian kielestä opetuskielenä kaikissa kouluissa (Lex Gentile). Etelätirolilaiset opettajat korvattiin kouluvuodesta 1925–1926 alkaen italialaisilla. Vuonna 1924 kiellettiin saksan kielen käyttö kaikissa lastentarhoissa, ja vuonna 1925 kiellettiin yksityisopetus koulun ulkopuolella.
Vastalauseena italialaistamiselle Etelä-Tirolissa perustettiin salaisia, maanalaisia kouluja, joissa opetus tapahtui saksaksi. Oppimateriaaleja salakuljetettiin Saksasta ja Itävallasta, ja noin 200 opettajaa koulutettiin salaisesti. Kouluopetus tapahtui iltapäivisin italiankielisen kansakoulun opetuksen jälkeen esimerkiksi maatiloilla tai majataloissa.
Uskonnollinen opetus sallittiin jälleen vuonna 1928 pyhäkouluissa. Yleisemmin saksan kielen käyttö opetuskielenä sallittiin jälleen vuonna 1943, kun kansallissosialistisen Saksan joukot miehittivät Etelä-Tirolin. Toisen maailmansodan jälkeen saksan kieli on ollut Etelä-Tirolissa tasavertainen opetuskieli osana maakunnan autonomista asemaa.
Aiheesta muualla

Rolf Steininger, Die Südtirolfrage, Uibk.ac.at (saksaksi)
Angela Nicoletti, elämäkerta (saksaksi)
Kultasepät Narsakka

| Kultasepät Narsakka |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Oy
Perustettu:  1999 (Oy) 1947 (perheyritys)
Toimitusjohtaja:  Thomas Narsakka
Kotipaikka:  Hämeenlinna
Toimiala:  Korujenvalmistus ja myynti
Liikevaihto:  1 578 000 (2020)
Tilikauden tulos:  202 000 (2020)
Henkilöstö:  15
Kotisivu:  www.narsakka.com
Kultasepät Narsakka Oy on suomalainen kultasepänalan perheyritys, jonka tuotantotilat ja showroom-myymälä sijaitsee Hämeenlinnassa Saaristenkadulla. Nykyisissä toimitiloissa yritys on toiminut vuodesta 2013 lähtien. Yrityksessä työskentelee tällä hetkellä 10 kultaseppää ja toiminnassa hyödynnetään perinteisten käsityömenetelmien lisäksi myös kultasepänalan muun muassa 3D-mallennusta. Yhteensä yritys työllistää 16 henkilöä.
Festive-timanttikorut on Kultasepät Narsakka Oy:n valmistama korumallisto.
Käsityönä valmistettu timanttikaulakoru topaasilla
Historia

Yrityksen juuret sijoittuvat 1940-luvulle, jolloin Helge Narsakka aloitti kultasepän oppipoikana Tillanderin kultasepänverstaalla Helsingissä. Perustettuaan oman verstaan Helge opetti kultasepänammatin myös pojilleen Timolle ja Osmolle. Osmon kolme poikaa Mico, Thomas ja Joel Narsakka saivat jatkaa perinteikästä ammattia isänsä opissa.
Nykyään toimitusjohtajana toimii kolmannen polven kultaseppä Thomas Narsakka, jonka kaksi lasta Naomi Nurminen ja Elias Narsakka edustavat jo neljättä sukupolvea Kultasepät Narsakan perheyrityksessä.
Aiheesta muualla

www.narsakka.com
www.festive.fi
Hämeen-Sanomat 12.4.2013
Kaijanjärvi (Karstula)

| Kaijanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Karstula
Koordinaatit:  62°56′39″N, 24°33′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pääjärven alue (14.63)
Laskujoki:  suo-oja  
Järvinumero:  14.632.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  193,8 m  
Pituus:  900 m  
Leveys:  280 m  
Rantaviiva:  2,654 km  
Pinta-ala:  13,634 ha  
Tilavuus:  0,000204 km³ 
Keskisyvyys:  1,5 m  
Suurin syvyys:  2,5 m  
Saaria:  1 
 fiKaijanjärvi 
Kaijanjärvi  on Keski-Suomessa Karstulassa  Kieränperän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 900 metriä pitkä, 280 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 13,6 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 204 000 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys on 2,5 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Pääjärven alueella (14.63), jonka Puukonjoen valuma-alueeseen (14.632) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 193,8 metriä mpy.
Kaspianin matka maailman ääriin

| Kaspianin matka maailman ääriin> The Voyage of the Dawn Treader |
| --- | --- |
 Kirjan alkuperäiskielisen painoksen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  C. S. Lewis
Julkaistu:  1952
Sarja: Narnian tarinat
Edeltävä:  Prinssi Kaspian
Seuraava:  Hopeinen tuoli
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kaspianin matka maailman ääriin (engl. The Voyage of the Dawn Treader) on C. S. Lewisin kirjoittaman Narnia-sarjan ilmestymisjärjestyksessään kolmas osa. Se ilmestyi vuonna 1952. Tapahtumajärjestyksessä teos on sarjan viides. Kirjan on suomentanut Kyllikki Hämäläinen. Suomeksi se julkaistiin ensi kerran 1963 Otavan suomentamana. Kirjan pohjalta on tehty myös elokuva.
Juoni

Aiemmista Narnian tarinoista tutut Lucy ja Edmund Pevensie pääsevät jälleen Narniaan. Heidät on lähetetty viettämään lomaa serkkunsa Eustace Ruikun luokse. Porttina Narniaan toimii meriaiheinen maalaus. Lapset päätyvät Sarastus-laivalle (engl. Dawn Treader), jolla kuningas Kaspian X purjehtii. Matkan tarkoituksena on seitsemän kadoksissa olevan lordin löytäminen. Matka jatkuu aina maailman ääriin saakka.
Matkallaan Eustace joutuu moniin kahnauksiin mm. aiemmin lukijoille jo tutuksi tulleen Riipitsiip-hiiren kanssa, joka haluaa taistelulla hyvitystä Eustacen tehtyä hänelle kiusaa. Riipitsiipillä itsellään on omat päämääränsä, kun hän päättää jatkaa matkaansa maailman reunan yli Aslanin maahan. Lucy ja Edmund eivät tule kirjan jälkeen enää pääsemään Narniaan, mutta Aslanin mukaan heidän omasta maailmastaankin pääsee Aslanin maahan; Lucyn ja Edmundin on vain opittava tietämään tämän toinen nimi omassa maailmassaan.
Kurt Neumann

Kurt Neumann (5. huhtikuuta 1908 Nürnberg – 21. elokuuta 1958 Los Angeles) oli saksalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin muuttanut elokuvaohjaaja. Hän tuli tunnetuksi tieteisgenrestä ja loi muun muassa elokuvan Kärpänen (1958).
Neumann ei päässyt nauttimaan Kärpäsen saavuttamasta menestyksestä; hän kuoli luonnollisiin syihin teoksen ilmestymisvuonna.
Aiheesta muualla

Kurt Neumann Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Katakombikulttuuri

Katakombikulttuuri 2800–2200 eaa. vallitsi varhaisella pronssikaudella nykyisen Ukrainan alueella. Kulttuuri hankki elatuksensa karjanhoidolla ja mahdollisesti myös maanviljelyllä. Katakombikulttuuri sai alkunsa Jan Licharduksen mukaan joko irtautumalla Jamnan kulttuurista, tai muuttoliikkeellä Keski-Euroopasta tai Lähi-idästä. Katakombikulttuurin nimi juontuu sen hautaustavoista. Kulttuurin haudoissa oli kuilu sieltä pois, jolloin syntyi "katakombi".
Esineistöä

Katakombikultrtuurin esineitä Hermitage Museumissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katakombikulttuuri Wikimedia Commonsissa
Kaspianponi

| Kaspianponi |
| --- | --- |

Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::  Iran
Rodun syntyaika::  ennen 500 eaa.
Muita nimityksiä::  kaspianhevonen
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  harrasteratsu, työhevonen
Globaali esiintyminen::  noin 500 yksilöä
Korkeus::  102–121 cm
Kaspianponi eli kaspianhevonen on ikivanha rotu, jonka Louise L. Firouz löysi Iranin-matkallaan vuonna 1965.
Kaspianponia pidetään przewalskinhevosen ohella vanhimpana vielä olemassa olevana rotuna. Arabialaisen täysverisen uskotaan kehittyneen kaspianponin jälkeen. Vuodelta 500 eaa. peräisin olevassa kuvassa on sotavaunujen edessä pienikokoisia hevosia, jotka muistuttavat paljon kaspianponia. Vaikka rotunimessä onkin säkäkorkeuden vuoksi poni, kaspianponi on rakenteeltaan ja liikkeiltään kuin hevonen. Sen tunnettuja ominaisuuksia ovat nopeus, luontainen hyppytaito ja kyky kantaa raskaita kuormia. Nykyään kaspianponeja on todennäköisesti enää vain viitisensataa.
Ominaisuudet

Kaspianponilla on jalo pää, leveä otsa ja pienet, kärjistään sisäänpäin kääntyneet korvat. Sen kaula on pitkä ja kaartuva, selkä taas lyhyt ja sen takaosa on voimakas. Hoikissa ja pitkissä jaloissa on vahvat ja tiiviit sääriluut sekä hyvät kaviot ja korkeat kannat.
Kaspianponille tyypillisiä piirteitä ovat nopeat ja jalot liikkeet. Se näyttää usein pienikokoiselta arabianhevoselta. Luonteeltaan se on pirteä, mutta säyseä ja hellä sekä utelias. Kaspianponia käytetään ratsastukseen ja ajoon, se on myös lapsille sopiva poni. Sen säkäkorkeus on 102–121 cm.
Kaspiankerttu

| Kaspiankerttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kertut Sylviidae
Suku::  Pensaskertut Curruca
Laji::  mystacea
Kaksiosainen nimi
 Curruca mystacea  Ménétries, 1832 
Synonyymit
 Sylvia mystacea 
Katso myös
   Kaspiankerttu Wikispeciesissä   Kaspiankerttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaspiankerttu (Curruca mystacea) on kerttujen heimoon kuuluva länsiaasialainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Volgan alajuoksulta Turkkiin, Georgiaan, Armeniaan, Azerbaidžaniin, Turkmenistaniin, Kazakstaniin, Uzbekistaniin, Tadžikistaniin, Afganistaniin, Länsi-Pakistaniin, Iraniin, Irakiin ja Syyriaan. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Édouard Ménétries kuvaili lajin holotyypin Azerbaidžanin Sal’yanasta Kurajoen alajuoksulta vuonna 1832.
Aiheesta muualla

Ääntä[vanhentunut linkki], Äänen metadata Macaulay Library
Kultasiilikaktus

| Kultasiilikaktus |
| --- | --- |
 Kookkaita kultasiilikaktuksia.
Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Suku::  Siilikaktukset Echinocactus
Laji::  grusonii
Kaksiosainen nimi
 Echinocactus grusonii  Hildm. 
Synonyymit
 Kroenleinia grusonii (Hildm.) Lodé (2014) 
Katso myös
   Kultasiilikaktus Wikispeciesissä   Kultasiilikaktus Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kultasiilikaktus (Echinocactus grusonii) on huonekasvina käytetty kaktuslaji, joka tunnetaan myös nimellä anopinjakkara.
Kultasiilikaktus on pienenä pyöreä ja saa vanhetessaan enemmän lieriömäistä muotoa. Se voi kasvaa 60–100 senttimetriä korkeaksi ja 60–90 cm leveäksi. Pystyjen harjujen päällä on tiheästi kullankeltaisia hieman kaarevia piikkejä. Pieni kasvi ei kuki, mutta suuri ja vanha yksilö voi kukkia keltaisin tai ruusunpunaisin kukin. Kukat ovat noin 5 senttimetriä leveitä. Kukasta kehittyy hedelmä, jonka siemenet ovat pieniä ja mustia.
Kultasiilikaktus on kotoisin Meksikosta. Siitä tunnetaan muutamia esiintymiä Querétaron ja Zacatecasin osavaltioista. Lajia uhkaa eniten laiton keräily, ja se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Kuvia

Kukkiva kultasiilikaktus
Kultasiilikaktuksen kukkia
Kultasiilikaktuksen hedelmä
Kultasiilikaktuksen siemeniä
Suurikokoisia kultasiilikaktuksia kasvitieteellisessä puutarhassa
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kultasiilikaktus – Echinocactus grusonii
Kaukasologia

Kaukasian poliittinen jako vuonna 2008
Kaukasian etnis-kielellinen jako vuonna 2009.
Kaukasologia on tieteenala, joka tutkii monitieteisesti Kaukasian aluetta. Eräitä tutkimuskohteita ovat muun muassa alueella puhuttavat kielet, alueen politiikka ja kirjallisuus.
Kuriositeettikabinetti

Frans Francken nuoremman teos Taide- ja kuriositeettikammio (1636).
Saksalainen korallikokoelma 1700-luvun alkupuolelta.
Kuriositeettikabinetit olivat harvinaisten, arvokkaiden, historiallisesti arvokkaiden tai epätavallisten esineiden kokoelmia. Ne syntyivät 1500-luvulla, ja ne olivat museoiden eräänlaisia edeltäjiä.
Kuriositeettikabinetin kerääjänä toimi useimmiten yksi ihminen, yleensä tieteilijä tai aatelinen. Kokoelman tarkoituksena oli joko tutkimus tai viihde. Museoiden tapaan kuriositeettikabinetin esineitä säilytettiin ja tulkittiin, mutta niiden merkitys erosi silti nykyaikaisten museoiden merkityksestä. Renessanssiajan kuriositeettikabinetit olivat yksityisiä kokoelmia, jotka kerättiin siinä uskomuksessa, että kaikki esineet linkittyivät jollain tavalla toisiinsa.
Ensimmäiset kuriositeettikabinetit olivat esillä kaapeissa ja vitriineissä. Renessanssin loppuvaiheessa kokoelmat saattoivat viedä kokonaisen huoneen. Kokoelmissa oli eksoottisia luontonäytteitä, taidetta sekä vaatteita ja työkaluja kaukaisista kulttuureista. Erityisen suosittuja olivat arvokkaat ja harvinaiset näytteet, jotka saattoivat hämärtää eläimen, kasvin ja mineraalin välistä rajaa. Tällaisia poikkeuksellisia näytteitä olivat muun muassa korallit, fossiilit ja sarvivalaan syöksyhampaat, joiden uskottiin olevan yksisarvisten sarvia. Kokoelmat olivat siis eräänlaisia mikrokosmoksia, joissa oli esineitä ja näytteitä mahdollisimman monipuolisesti.
Jotkut suurimmista ja merkittävimmistä kokoelmista ovat olleet museon perustana. Hans Sloane osti lontoolaisen apteekkarin James Petiverin kokoelman, josta tuli British Museumin kokoelman perusta. Pietari Suuri puolestaan hankki Albertus Seban ja Frederik Ruyschin kokoelman, joka on edelleen nähtävillä Pietarin Kunstkamera-museossa. John Tradescant vanhemman ja nuoremman kokoelma päätyi puolestaan Elias Ashmolelle, joka lahjoitti sen Oxfordin yliopistolle. Sen pohjalle perustettiin Ashmolean Museum.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kuriositeettikabinetti Wikimedia Commonsissa
Kultasiipi (kappale)

| ”Kultasiipi” Yö |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Valo
 Äänitetty : Headline-studio, Tampere, kesä–syyskuu 2000
 Julkaistu: lokakuu 2000
 Formaatti: CD-single
 Tuottaja(t): Jani Viitanen
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Yön muut singlet
| ”Kahvilassa kahden aikaan” 2000 | ”Kultasiipi” 2000 | ”Särkyvää” 2001 |
Kultasiipi on lokakuussa 2000 ilmestynyt Yön CD-single, jonka kappaleet ovat samassa kuussa julkaistulta albumilta Valo.
Muusikot

Olli Lindholm – laulu
Markku Petander – kitara
Jani Viitanen – kitara
Jukka Lewis – basso
Frogley – rummut
Kappaleet

Kultasiipi – 4.12 (säv. & san. Jussi Hakulinen)
Ukkokultas? – 3.37 (säv. Olli Lindholm, san. Pauli Hanhiniemi)
Käpylän musiikkiopisto

Käpylän musiikkiopiston talo elokuussa 2019.
Käpylän musiikkiopisto on Helsinkiin vuonna 1957 perustettu yksityinen musiikkioppilaitos, joka saa taloudellista tukea Suomen valtiolta ja Helsingin kaupungilta. Lakisääteistä valtionapua musiikkioppilaitos on saanut vuodesta 1980.
Käpylän musiikkiopistossa toimii lähes 50 instrumentti- tai laulumusiikin opettajaa, mm. Suzuki-menetelmään perehtyneitä opettajia. Peruslinjan lisäksi musiikkiopistossa toimii kansanmusiikkilinja, jonka toiminta on keskittynyt Karjalatalolle. Opiskelijoita musiikkiopistossa on yhteensä runsaat 700.
Käpylän musiikkiopistossa voi opiskella sooloinstrumentin lisäksi esimerkiksi vapaata säestystä, rytmiikkaa ja musiikin perusteita. Myös orkesteri- ja kamarimusiikki kuuluu valikoimaan.
Käpylän musiikkiopiston rehtorina toimii Hanna Repo-Nikkanen.
Historia

Käpylän musiikkiopisto on perustettu 19. toukokuuta 1957. Sen perusti käpyläläinen yhdistys, Käpylä-Seura, tavoitteenaan tarjota nuorisolle hyvä harrastus, tuottaa muusikoita ja lisätä musiikin opiskelumahdollisuuksia Helsingissä. Opiston ensimmäinen johtaja oli Jorma Väänänen. Muita johtajia musiikkiopistossa vuosina 1957–1980 olivat Leo Holva, Gunvor Sandvik, Einojuhani Rautavaara, Heikki Suomalainen, Tapani Juvonen ja Rauno Myllylä.
Aineet > Peruslinja

Piano
Viulu
Alttoviulu
Sello
Kontrabasso
Huilu
Klarinetti
Saksofoni
Nokkahuilu
Trumpetti
Käyrätorvi
Harmonikka
Kitara
Laulu
Musiikkileikkikoulu
Soitinvalmennus
Musiikin perusteet
Musiikkitieto
Vapaa säestys
Orkesteri
Kamarimusiikki
Aineet > Kansanmusiikkilinja

Kantele
Piano
Harmoni
Viulu
Jouhikko
Nokkahuilu
2-rivinen haitari
5-rivinen haitari
Kitara
Mandoliini
Ukulele
Bulgarialainen laulu
Laulu
Rytmiikka
Musisointipaja
Yhtye
Muskari
Musiikin perusteet
Projektit

2001: Kellonsoittajan kylä
2003: Pikku Marjan eläinlaulut
2004: Tiitiäisen satupuu, Eläinten karnevaali
2005: Ihmisiä maailmalla
2006: Tiukulan kuoro, Mozart Mozart
2004-2007: Tavoitteena käytännön muusikkous
2007: Opiston 50-vuotisjuhlavuosi
2008-2009: Lumikuningatar
2009-2010: Eläimellinen aamusoitto
2012: Kauneimmat barokkijoululaulut
2013: Kissat vieköön! -musiikkiseikkailu, Bolerian Rhapsody
2014: Von Eemeli für Elise
Sijainti

Käpylän musiikkiopisto sijaitsee Helsingin Käpylässä osoitteessa Käpylänkuja 1.
Kaskalan Linnanmäki

| Kaskalan Linnanmäki> Sijainti |
| --- | --- |
 Kaskalan Linnanmäki
Koordinaatit:  60.53374°N, 22.46683°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Lieto
Historia
Tyyppi:  Linnavuori
Huippukausi:  esihistoria
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaskalan Linnanmäki on Varsinais-Suomessa Liedon Kaskalan ja Rähälän kylien rajamailla sijaitseva linnavuori.
Linnanmäki

Linnanmäki sijaitsee Liedon kirkosta 3 kilometriä koilliseen. Mäki on Aurajoen jokilaaksossa 1,2 kilometriä joesta itään. Kaskalan ja Rähälän kylien historiallinen raja kulkee mäen poikki lounaan ja koillisen suuntaisesti suurimman osan mäestä sijaitessa Kaskalan kylässä. Mäen pohjoisempi kallioinen laki kohoaa noin 20 metriä ympäristöään korkeammalle. Pohjoinen mäki on suhteellisen loivarinteinen jokaisessa ilmansuunnassa. Mäen lakialueen poikki kulkee pohjois-etelä-suunnassa kivinen valli ja vallissa on pohjoispäässä jyrkkä mutka. Kivivalli on rakennettu suurista kivistä ja se on noin metrin levyinen. Kallion eteläisessä rinteessä on paljon irtonaisia kiviä.
Mäellä on sanottu sijainneen myös Kalevanpoikain kivikoksi kutsutun "muutaman kapanalan suuruisen" kiviroukkion, jota mäellä käynyt Hjalmar Appelgren ei kuitenkaan enää vuonna 1886 löytänyt.
Tutkimuksia

Kohteessa ei ole suoritettu arkeologisia kaivauksia, mutta sitä on tarkasteltu pintapuolisesti vuosina 1886 (Hjalmar Appelgren) 1954 (Matti Huurre) ja 2001 (Lea Degerholm ja Juha Ruohonen).
Kaijanjärvi (Äänekoski)

| Kaijanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Äänekoski
Koordinaatit:  62°50′16″N, 25°45′16″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen keskiosan alue (14.42)
Laskujoki:  Alajoki Kotaseen 
Järvinumero:  14.422.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  111,8 m  
Pituus:  1,4 km  
Leveys:  380 m  
Rantaviiva:  3,843 km  
Pinta-ala:  23,507 ha  
Tilavuus:  0,0013391 km³ 
Keskisyvyys:  5,7 m  
Suurin syvyys:  13,8 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaijanjärvi 
Kaijanjärvi  on Keski-Suomessa Äänekoskella  Myllypohjan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,4 kilometriä pitkä, 380 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 24 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 1,34 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00134 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 5,7 metriä ja suurin syvyys on 13,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen keskiosan alueella (14.42), jonka Iisjoen valuma-alueeseen (14.422) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,8 metriä mpy.
Kaukasianuunilintu

| Kaukasianuunilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Aasiansieppokertut Seicercus
Laji::  nitidus
Kaksiosainen nimi
 Seicercus nitidus  (Blyth, 1843) 
Synonyymit
 Phylloscopus nitidus 

Katso myös
   Kaukasianuunilintu Wikispeciesissä   Kaukasianuunilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaukasianuunilintu (Seicercus nitidus) on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Pohjois-Turkista ja Kaukasuksen pohjoisosista Georgian pohjoisosiin, Pohjois-Iraniin ja Luoteis-Afganistaniin. Laji luokiteltiin aiemmin idänuunilinnun alalajiksi Phylloscopus trochiloides nitidus. Edward Blyth kuvaili lajin holotyypin talvehtimisalueelta Intian Kalkuttasta vuonna 1843.
Käpylän ravirata

Käpylän ravirata vanhassa ilmakuvassa. Taustalla Koskelantie ja etualalla Velodromi.
Käpylän ravirata oli vuosina 1926–1977 toiminut ravirata Helsingissä. Se sijaitsi alueella, joka pohjoisessa rajoittuu Koskelantiehen ja Hakamäentiehen, lounaassa Messukeskukseen ja idässä Mäkelänkatuun. Paikalla sijaitsee nykyään Käpylän urheilupuisto.
Rakentaminen ja alkuvuodet

Käpylän raviradan rakentaminen aloitettiin suoperäiseen maastoon vuonna 1924 ja se valmistui vuonna 1926, järjestyksessään toiseksi Helsingin raviradaksi. Pasilan kesäradaksi alkuaikoinaan kutsuttu rata korvasi vuonna 1884 valmistuneen Oulunkylän raviradan.
Vuonna 1930 Käpylä siirtyi omistajaltaan, Suomen Raviurheilun Ystävät -yhdistykseltä, Helsingin kaupungin haltuun. Saman vuosikymmenen kuluessa ravitoiminta hiipui maassa vallinneen laman myötä niin, että huonoimpina vuosina Käpylässä ajettiin ainoastaan yhdet kilpailut. Vuosina 1933–1935 toiminta oli kokonaan pysähdyksissä. Vuonna 1938 rata siirtyi kaupungilta Helsingin ravikerhon hallintaan.
Toisen maailmansodan aikana kilpailutoiminta oli myös tauonnut, ja Käpylän raviradalla toimi ilmatorjuntapatteristo. Sodan jälkeen vuonna 1946 radan omistajaksi tuli samana vuonna perustettu Helsingin Ravirata Oy, joka omistaa nykyään Vermon raviradan. Seuraavana vuonna tehtiin suuri remontti, jossa radalle valmistui muun muassa viisikerroksinen tuomaritorni ja uusi totomyyntirakennus.