stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mongolian presidentinvaali 2013

Mongolian presidentinvaali 2013 käytiin 26. kesäkuuta 2013, jolloin Mongolian presidentiksi valittiin demokraattisen puolueen ehdokas ja istuva presidentti Tsahiagiin Elbegdorž. Hän saavutti vaalin ensimmäisellä kierroksella tarvittavan äänienemmistön voittaakseen kansanpuolueen Badmaanyambuugiin Bat-Erdenein sekä kansan vallankumouspuolueen Natsagiin Udvalin.
Oskari Arjanne

| Oskari Arjanne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. elokuuta 1888 Mäntsälä
Kuollut: 3. lokakuuta 1962 Helsinki
Ammatti:  juristi, poliitikko
Juho Oskari Arjanne (vuoteen 1906 Seger, 15. elokuuta 1888 Mäntsälä – 3. lokakuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka työskenteli sosialidemokraattisen työväenliikkeen yhteydessä ja kuului sisällissodan aikana Suomen kansanvaltuuskuntaan.
Elämä

Torppariperheestä lähtöisin ollut Arjanne kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909 ja suoritti oikeustutkinnon 1915. Hän työskenteli kaksi vuotta Väinö Tannerin lakitoimistossa, kunnes vuonna 1917 hän pääsi pikkuvirkamieheksi senaatin sosiaalitoimituskuntaan ja vuoden 1918 alussa sosiaalihallituksen sihteeriksi. Vallankumouksen alettua hänet kuitenkin koulutettuna miehenä kutsuttiin kansanvaltuuskunnan palvelukseen, aluksi kanslian ja lainvalmistelukunnan sihteeriksi. Kun kansanvaltuuskunnan sosiaaliasiain osasto perustettiin maaliskuun alussa 1918, Arjanne nimitettiin sen toiseksi valtuutetuksi. Arjanne katsoi olevansa punaisessa hallituksessa ”ammattiministerinä”, ja edusti vallankumouksen suhteen maltillista linjaa. Huhtikuussa Viipuriin evakuoituneen kansanvaltuuskunnan alkaessa jo hajota sen sisä-, ulko-, oikeus- ja valistusasiain osastot sekä prokuraattorinvirasto yhdistettiin yleisten asiain osastoksi, jonka johtoon Arjanne nimettiin. Virka alkoi kuitenkin olla enää lähinnä nimellinen.
Arjanne pakeni muun punaisen johdon mukana Venäjälle, mutta ei koskaan liittynyt Suomen Kommunistiseen Puolueeseen ja luopui jo vuonna 1921 myös Venäjän kommunistipuolueen jäsenyydestä, muttei uskaltanut vielä palata Suomeen. Hän työskenteli 1920-luvulla Petroskoissa Karjalan autonomisen neuvostotasavallan ulkomaankauppakonttorin johtajana (tasavalta myi NEP-kaudella merkittävästi puutavaraa länteen) ja vuodesta 1930 Kustannusliike Kirjan kääntäjänä. Suomalaisiin kohdistuneiden vainojen alkaessa hän pääsi viime hetkellä vuonna 1936 palaamaan Tukholman kautta Suomeen, jossa ilmoittautui vapaaehtoisesti poliisille. Osallistumisestaan vuoden 1918 vallankumoushallintoon hän sai Turun hovioikeudessa viisi vuotta ja neljä kuukautta kuritushuonetta, mutta presidentti armahti hänet ehdonalaiseen jo seuraavana syksynä. Vuosina 1937–1955 Arjanne työskenteli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton palveluksessa.
Oskari Arjanteen sisar oli Olga Manner, joka tunnetaan myös Kullervo Mannerin ensimmäisenä puolisona.
Otaniemen vesitorni

Vesitorni kuvattuna Kehä I:n sillalta
Säiliöosan teräsbetonilankut ovat poistettavissa joka sivulta huoltoa varten.
Otaniemen vesitorni on Alvar Aallon suunnittelema vesitorni Espoon Otaniemessä, aivan Kehä I:n vierellä. Torni on valmistunut vuonna 1971 ja on tilavuudeltaan 6 000 kuutiometriä. Se on luonnonväristä betonia, kaksitoistajalkainen  ja säiliöosa on muodoltaan kaksitoistakulmainen. Säiliöosan verhouksen muodostavat teräsbetoniset elementtilankut, jotka ovat irrotettavissa. Säiliöosa on esijännitetty. Tornin korkeus on 52 metriä. Sen alla on monimuotoinen toimistorakennus ja lisäksi rakennuksessa oli huippulämpökeskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otaniemen vesitorni Wikimedia Commonsissa
Alvar Aallon tuotanto
| Luettelo Alvar Aallon suunnittelemista rakennuksista |
| --- | --- |
1919–1929:  Alajärven suojeluskuntatalo | Villa Väinölä | Jyväskylän työväentalo | Seinäjoen suojeluskuntatalo | Lounais-Suomen Maalaistentalo | Läntinen Pitkäkatu 20 | Jyväskylän suojeluskuntatalo | Muuramen kirkko
1930–1945:  Paimion parantola | Turun Sanomien toimitalo | Villa Tammekann | Oulun sulfiittiselluloosatehdas | Viipurin kaupunginkirjasto | Alvar Aallon kotitalo | Savoy-maljakko | Sunilan asuinalue | Sunilan sellutehdas | Tehtaanmäen asuinalue | Terassitalo | Villa Mairea | Stora Enson Anjalankosken tehtaat
1946–1959:  Strömbergin tehtaan asuinalue | Rautatalo | Insinööritalo | Otahalli | Säynätsalon kunnantalo | Oulun lannoitetehdas | Aerola | Muuratsalon koetalo | Pamilon vesivoimalaitos | Summan paperitehdas | Alvar Aallon ateljee | Jyväskylän uimahalli | Jyväskylän yliopiston päärakennus | Kansaneläkelaitoksen päätoimitalo | Hansaviertel | Aalto-paviljonki | Korkalovaaran asuinalue | Kolmen Ristin kirkko | Aalto-keskus | Kulttuuritalo | Maison Louis Carré
1960–1969:  Lieksankosken voimalaitos | Lakeuden Risti | Keski-Suomen museo | Lappia-talo | Aaltohuset | Alvar-Aalto-Kulturhaus | Aalto-Hochhaus | Pyhän Hengen kirkko ja seurakuntakeskus | Enso-Gutzeitin pääkonttori | Seinäjoen kaupungintalo | Viitatorni | Ilokivi | Pylkönmäen kirkko | Teknillisen korkeakoulun päärakennus | Seinäjoen kaupunginkirjasto | Seinäjoen seurakuntakeskus | Rovaniemen kaupunginkirjasto | Pyhän Stefanoksen kirkko | Valtion virastotalo (Seinäjoki) | Kirjatalo | Villa Kokkonen
1970–1991:  Alajärven hallintokeskus | Villa Skeppet | Pohjolan talo | Otaniemen vesitorni | Finlandia-talo | Kunsten | Alvar Aalto -museo | Sähkötalo | Ristinkirkko | Riolan kirkko | Jyväskylän kaupunginteatteri | Seinäjoen kaupunginteatteri | Essenin oopperatalo | Alajärven kaupunginkirjasto
Nyrkit taskussa

| Nyrkit taskussa> I Pugni in tasca |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Marco Bellocchio
Käsikirjoittaja:  Marco Bellocchio Silvano Agosti
Tuottaja:  Enzo Doria
Säveltäjä:  Ennio Morricone
Kuvaaja:  Albert Marrama
Leikkaaja:  Silvano Agosti
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Levittäjä:  Netflix
Kesto:  1 h 48 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nyrkit taskussa on  italialainen elokuva vuodelta 1965. Sitä pidetään yhtenä italialaisen neorealismin klassikoista. Se kertoo miehestä, jonka häiriintyneen perheen ainoa täysipäinen jäsen on menossa naimisiin. Elokuvassa on mustaa huumoria, ja se pilkkaa pikkuporvarillisia perhearvoja.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Nyrkit taskussa vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Oviedo

| Oviedo Uviéu |
| --- | --- |
 Näkymä Oviedoon
 lippu:  vaakuna

 Oviedo
 Koordinaatit: 43°21′N, 5°51′W 
Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Asturia
Maakunta:  Asturia
Piirikunta:  Oviedo
Hallinto:  
 – Pormestari:  Alfredo Canteli (PP) (2019–)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  187 km²
Väkiluku (2018):  220 020
 – Väestötiheys:  1177 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.oviedo.es 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oviedo (asturiaksi Uviéu) on Asturian itsehallintoalueen ja maakunnan pääkaupunki Pohjois-Espanjassa. Se on alueen hallinnollinen ja taloudellinen keskus, joka tunnetaan myös yliopistokaupunkina. Kaupungin asukasluku vuonna 2018 oli 220 020 ja pinta-ala noin 187 km². Munkit Máximo ja Fromestano perustivat kaupungin vuonna 761.
Asturian suurin kaupunki Gijón sijaitsee noin 25 kilometriä Oviedosta koilliseen Biskajanlahden rannikolla. Yhdessä Gijónin ja Avilésin kanssa Oviedon alue muodostaa yhden Espanjan tärkeimmistä teollisuuskeskittymistä. Oviedo–Gijón–Avilés-metropolialueen väkiluku on noin 870 000.
Oviedossa sijaitsee useita Unescon maailmanperintöluettelon kohteita. Kaupungissa jaetaan vuosittain kansainvälisesti tunnettu Asturian ruhtinaan palkinto eri alojen taitajille.
Muun muassa Formula 1:n maailmanmestari Fernando Alonso ja Espanjan kuningatar Letizia ovat syntyneet Oviedossa.
Kuvia

Kaupungintalo
Catedral de San Salvador
Plaza de España
Iglesia de San Miguel de Lillo. Ramiro I (842–850) rakennutti kirkon.
Palacio de Santa María del Naranco on Ramiro I:n ajalta.
Oviedon yliopisto ja sen perustajan Fernando de Valdésin (1483–1568) patsas.
Calle de Uría
Kaupunginmuuri
Aiheesta muualla

Asturian kaupungit (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Oviedon kaupunki ja turisti-infoa (englanniksi)
Universidad de Oviedo (espanjaksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Unescon maailmanperintökohteet Espanjassa
Alcalá de Henaresin yliopisto ja historiallinen ympäristö
Alhambra, Generalife ja Albayzín Granadassa
Altamiran luola
Antoni Gaudín työt
Aragonian mudéjar-arkkitehtuuri
Aranjuezin kulttuurimaisema
Atapuercan arkeologinen kohde
Ávilan vanhakaupunki
Barcelonan Sant Pau -sairaala ja katalonialainen musiikkipalatsi
Burgosin katedraali
Cáceresin vanhakaupunki
Catalanin romaaniset kirkot Vall de Boíssa
Côanlaakson ja Siega Verden esihistoriallinen kalliotaide (jaettu Portugalin kanssa)
Córdoban historiallinen keskusta
Cuencan linnoituskaupunki
Doñanan kansallispuisto
Elchen palmumetsä
Elohopean perintö: Almadén ja Idrija (jaettu Slovenian kanssa
Escorialin luostari
Garajonayn kansallispuisto
Ibizan biodiversiteetti ja kulttuuri
Itä-Espanjan kalliomaalaukset
La Lonja de la Seda de Valencia
Las Médulas
Lugon roomalainen muuri
Madinat al-Zahra
Méridan arkeologinen alue
Oviedon muistomerkit ja Asturian vanhan kuningaskunnan kirkot
Poblet-luostari
Monte Perdido (jaettu Ranskan kanssa)
Pyhiinvaellusreitti Santiago de Compostelaan
Salamancan vanhakaupunki
San Cristóbal de La Laguna
San Millánin Yuso- ja Suso-luostarit
Santa María de Guadalupe
Santiago de Compostela
Segovian vanhakaupunki ja akvedukti
Serra de Tramuntanan kulttuurimaisema
Sevillan katedraali, Alcázar ja Archivo de Indias
Tarracon arkeologinen kokonaisuus
Teiden kansallispuisto
Toledo
Úbedan ja Baezan renessanssimuistomerkit
Vizcayan silta
Mistelinapsija

| Mistelinapsija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Vihernapsijat Zimmerius
Laji::  vilissimus
Kaksiosainen nimi
 Zimmerius vilissimus  (P. L. Sclater & Salvin, 1859) 
Alalajit
 Z. v. improbus  Z. v. parvus  Z. v. petersi  Z. v. tamae  Z. v. vilissimus 
Katso myös
   Mistelinapsija Wikispeciesissä   Mistelinapsija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mistelinapsija (Zimmerius vilissimus) on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Mistelinapsija on 10–12 cm pitkä. Sen selkä on oliivinvihreä, ja siivet ja pyrstö ovat ruskeammat. Linnun päälaki on harmaa. Mistelinapsijan rinta ja ylävatsa ovat vaalean harmaat, ja alavatsan höyhenet ovat kellertävät. Laji muistuttaa ulkonäöltään kultakulmanapsijaa (Zimmerius viridiflavus), joka eroaa keltaisten silmäkulmajuoviensa perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö

Mistelinapsijan elinalue ulottuu Meksikosta Panamaan ja Etelä-Amerikassa Kolumbiaan ja Venezuelan lounaisosiin. Alalajit Z. v. improbus ja Z. v. parvus luetaan toisinaan itsenäisiksi alalajeiksi, jolloin mistelinapsijan levinneisyysalue ulottuisi Etelä-Amerikassa vain Kolumbian pohjoisosiin. Linnun elinympäristöä ovat kosteat metsät, metsien reunamaat ja aukeat. Mistelinapsijan elinympäristöt sijaitsevat yleensä Keski-Amerikassa ja Kolumbian pohjoisosissa 100 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta Andeilla lajia tavataan 1 500–2 300 metrin korkeudella kasvavista metsistä.
Mistelinapsijan ravinto koostuu pääasiassa mistelin marjoista. Sen pesimäkausi kestää Costa Ricassa tammikuulta syyskuulle ja Andien itäosissa maaliskuulta marraskuulle. Sammalista rakennetun kupolimaisen pesän sisäänkäynti on sivulta. Naaras munii kaksi valkoista munaa, joissa on kanelinruskeita pilkkuja.
Mihail Baryšnikov

| Mihail Baryšnikov |
| --- | --- |
 Baryšnikov vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1948 (ikä 76) Riika
Ammatti:  tanssija näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1975–2007
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Mihail Nikolajevitš Baryšnikov (ven. Михаил Николаевич Барышников, latv. Mihails Barišņikovs, s. 27. tammikuuta 1948 Riika, Latvian SNT) on venäläinen balettitanssija, joka on vuodesta 1974 työskennellyt Yhdysvalloissa.
Baryšnikov on käyttänyt jopa täydelliseksi kutsuttua tanssitekniikkaansa niin klassisen baletin kuin modernin tanssinkin lajeissa. Lisäksi hän on esiintynyt näyttelijänä niin television saippuasarjoissa kuin nykyisen kotikaupunkinsa New Yorkin suurissa draamateattereissakin Broadwaylla.
Elämä ja ura > Varhaiset vaiheet

Baryšnikov syntyi venäläiseen perheeseen Riiassa, Latvian sosialistisessa neuvostotasavallassa. Hänen isänsä oli insinööri ja äitinsä ompelija.
Elämä ja ura > Tanssijaura

Baryšnikov aloitti tanssin opiskelun Vaganovan balettikoulussa 15-vuotiaana. Lahjakkuutensa ansiosta hän pääsi Leningradin Kirovin balettiin vuonna 1966. Kun Kirovin baletti oli Kanadan-kiertueella vuonna 1974, Baryšnikov anoi poliittista turvapaikkaa Torontosta ja matkusti Yhdysvaltoihin.
Vuosina 1974–1979 hän oli ensitanssija American Ballet Theatressa (ABT). Hän liittyi New York City Balletiin vuosiksi 1978–1979, kunnes palasi takaisin American Ballet Theatreen vuonna 1980 ja toimi seurueen taiteellisena johtajana vuoteen 1989 asti. Heinäkuun 3. päivänä vuonna 1986 hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen. Vuosina 1990–2002 Baryšnikov oli ohjaajana White Oak -tanssiprojektissa.
Elämä ja ura > Televisio- ja filmiura

Baryšnikov sai Oscar-ehdokkuuden ensimmäisestä elokuvaroolistaan Herbert Rossin elokuvassa Käännekohta vuonna 1977. Baryšnikov näytteli pääosaa Taylor Hackfordin ohjaamassa elokuvassa Valkeat yöt (1985), ja hänellä oli myös näkyvä rooli venäläisenä emigranttitaiteilijana televisiosarjassa Sinkkuelämää.
Baryšnikovilla on aikuisikäinen suomalainen kummityttö, ja hän on vieraillut Suomessa usein.
Aiheesta muualla

Tanssijatähti Mikhail Baryshnikov palaa lavalle. Helsingin Sanomat. [vanhentunut linkki]
Mercedes-Benz Vito (W638)

Mercedes-Benz W638 on Mercedes-Benz Viton ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1996–2003.
Mercedes-Benz W638 (1996–2003)

| Mercedes-Benz W638 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja
Valmistaja:  Mercedes-Benz
Valmistusvuodet:  1996–2003
Korimalli:  pakettiauto tila-auto
Edeltäjä:  Mercedes-Benz MB100
Seuraaja:  Mercedes-Benz W639
Polttoaine:  diesel
Vetotapa:  etuveto
Ensimmäisen sukupolven Viton voimanlähteenä oli dieselmoottori. Vitoa myytiin myös ylellisempänä V-sarjana, josta myöhemmin kehittyi oma Viano-sarjansa.
Mercedes-Benz V 220
Mongolian parlamenttivaalit 2004

Mongoliassa pidettiin parlamenttivaalit 27. kesäkuuta 2004. Vaalien tuloksena Mongolian kansan vallankumouspuolue säilytti paikkansa suuren huralin suurimpana puolueena saaden 36 paikkaa menettäen aiemmasta 74 paikastaan valtaosan.
Tulokset

| Puolue | Äänimäärä | Äänimäärä % | Paikkojen määrä | +/- |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Mongolian kansan vallankumouspuolue | 517,443 | 48,23% | 36 | -36 |
| Isänmaan demokraattinen koalitio | 474,977 | 47,27 | 34 | +32 |
| Republikaanit | 14,819 | 1,38 | 1 | +1 |
| Sitoutumattomat | 36,543 | 3,41 | 3 | +2 |
| Muut | 28,814 | 2,69 | 0 | - |
| Virheelliset/tyhjät äänet | 15,719 | - | - | - |
| Väliaikaisia | - | - | 2 | - |
| Yhteensä | 1,088,683 | 100 | 76 | 0 |
| Äänestysprosentti |  | 81,82 |  |  |

Käännös suomeksi
Otanlahti

Otanlahti
Otanlahti on Rauman kaupunginosa, joka sijaitsee samannimisen merenlahden rannalla kaupungin keskustan luoteispuolella. Suuri osa Otanlahdesta on ulkoilu- ja virkistysalueena. Sen rakennuskanta koostuu lähinnä pientaloista.
Otanlahti on tullut tunnetuksi Raumanmeren juhannuksen pitopaikkana vuosina 1999–2007 sekä jälleen vuodesta 2016 lähtien. Kaupunginosassa sijaitsevat muun muassa Rauman Lyseon lukio, Otanlahden urheilukeskus, Poroholman leirintäalue ja yleinen uimaranta. Otanlahden pohjoispuolella sijaitsevalla Fåfängan alueella toimivat Rauman maauimala sekä Rauman kesäteatteri. Syväraumanlahti erottaa Otanlahden Syvärauman kaupunginosasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otanlahti Wikimedia Commonsissa
Otanlahden alue ja palvelut nettisivusto[vanhentunut linkki]
Rauman kaupunginosat
Anttila
Haapasaari
Kaaro
Kappelinluhta
Kinno
Kolla
Kortela
Kourujärvi
Lakari
Lajo
Lonsi
Merirauma
Monna
Nihattula
Nummi
Otanlahti
Paloahde
Paroalho
Polari
Sampaanala
Sinisaari
Sorkka
Soukainen
Syvärauma
Tarvola
Tuomoniemi
Unaja
Uotila
Uusilahti
Vanha Rauma
Vasarainen
Vermuntila
Voiluoto
Äyhö
Montreal Hockey Club

Montreal Hockey Club oli kanadalainen seniorimiesten amatööritason jääkiekkoseura joka perustettiin 1884. Se liittyi Montreal Amateur Athletic Associationiin (MAAA) ja käytti sen siipipyörälogoa. Seura oli Stanley Cupin ensimmäinen voittaja 1893 mutta kieltäytyi siitä MAAA:n kanssa syntyneen riidan vuoksi. Vuoteen 1906 se pelasi amatöörisarjoissa, pelasi sitten kaksi vuotta ammattilaisena, mutta palasi taas amatöörijoukkueeksi. Vuonna 1932 se erosi MAAA:sta ja muuttui puoliammattilaiseksi ja liittyi Quebec Senior Hockey Leagueen. Nimeksi tuli Royal Montreal Hockey Club eli Montreal Royals, joka toimi vuoteen 1961.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Montreal Wanderers

| Montreal Wanderers |
| --- | --- |

Perustettu:  3. joulukuuta 1903
Kaupunki:  Montreal, Quebec
Kotiareena:  Montreal Arena
Sarja:  NHL
Värit:  Punainen, valkoinen, sininen
Stanley Cupit:  4 (1906, 1907, 1908, 1910)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Montreal Wanderers oli yksi viidestä National Hockey Leaguen perustajaseurasta. Joukkue pelasi vain kuusi ottelua NHL:ssa ja hävisi kaikki paitsi yhden. Wanderersien kotihalli paloi 2. tammikuuta 1918, ja joukkue lopetti toimintansa.
Ennen NHL:n syntymistä joukkue pelasi Federal Amateur Hockey Leagueta vuodet 1903—1905, Eastern Canada Amateur Hockey Associationia vuodet 1906–1909 ja National Hockey Associationia vuodet 1909–1917. Joukkue voitti näiden kausien aikana Stanley Cupin seitsemän kertaa.
Montreal Expos

Exposin muistoviiri Bell Centren katossa.
Montreal Expos (ransk. Les Expos de Montréal) oli baseballseura Montréalista, Québecin provinssista Kanadasta. Se pelasi MLB-liigassa vuosina 1969–2004. Expos oli osa National Leagueta.
Expos pelasi kotiottelunsa vuodesta 1977 lähtien Montrealin olympiastadionilla. Se oli ensimmäiset kahdeksan kautta Kanadan ainoa MLB-joukkue, kunnes Toronto Blue Jays liittyi sarjaan.
Expos muutti kauden 2004 jälkeen Washington, D.C.:hin, ja otti nimekseen Washington Nationals. Viimeisen ottelunsa se pelasi 3. lokakuuta 2004 New York Metsiä vastaan.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Mihail Speranski

Mihail Speranski, Helsingin yliopistoa varten vuonna 1850 teetetty kopio George Dawen maalaamasta muotokuvasta, taustalla Helsinki.
Mihail Mihailovitš Speranski (ven. Михаи́л Миха́йлович Спера́нский; 12. tammikuuta (J: 1. tammikuuta) 1772 Tšerkutino, Vladimirin kuvernementti – 23. helmikuuta (J: 11. helmikuuta) 1839 Pietari) oli venäläinen kreivi ja valtiosihteeri, joka toimi keisari Aleksanteri I:n uudistusmielisenä neuvonantajana. Hän oli myös muotoilemassa Suomen autonomiaa ja toimi vuosina 1809–1811 Suomen suuriruhtinaskunnan ensimmäisenä valtiosihteerinä, mikä tarkoitti, että hän esitteli keisarille kaikki Suomea koskevat asiat.
Uran alku

Speranski oli lähtöisin vaatimattomista oloista. Hänen vanhempansa olivat kyläpappi Mihail Vasiljevitš ja Praskovja Feodorovna Speranski. Muista keisarin neuvonantajista poiketen Speranskilla ei ollut sotilastaustaa, vaan oli itse luonut uransa. Hän oli valistushenkinen teoreetikko ja laajojen suunnitelmien tekijä. Hän pyrki eroon hallinnon mielivallasta kohti preussilaista hallintokoneistoa.. Hän opiskeli Aleksanteri Nevskin seminaarissa ja toimi sen opettajana sekä sen jälkeen ruhtinas Aleksandr Kurakinin yksityissihteerinä. Pian Aleksanteri I:n noustua valtaistuimelle Speranskista tuli hänen tärkeä neuvonantajansa varsinkin hallinnollisissa kysymyksissä.
Venäjän hallinnon modernisointihanke

Speranski nimitettiin vuonna 1801 valtiosihteeriksi ja hän sai vuonna 1809 todellisen valtioneuvoksen arvonimen. Speranski uskoi valistuneeseen itsevaltiuteen, mutta katsoi, että tehokkaan hallinnon oli perustuttava lakeihin ja säädöksiin. Hänen mielestään virkanimityksissä pätevyyden piti olla tärkein kriteeri syntyperän tai suositusten sijasta. Tässä tehtävässä hän järjesti uudelleen ja samalla modernisoi maan sisäministeriön ja laati vuonna 1809 esityksen koko valtakunnan hallinnon uudistamisesta. Sen mukaan hallinnossa olisi neljä tasoa: 1) volostit, 2) piirit, 3) provinssit ja 4) koko maa. Kullakin tasolla olisi lainsäädäntöelimensä (duuma), 2) oikeusistuimet ja 3) toimeenpanoelimet (ylimpänä ministeriöt). Keisari kuitenkin epäili, että uudistus vähentäisi itsevaltiaan hallitsijan valtaa. Suunnitelmasta toteutettiin vain ylin osa, toimeenpaneva Venäjän valtakunnanneuvosto (1810).
Suomen asioiden järjestäminen

Kun Venäjä oli valloittanut Suomen, antoi Aleksanteri I 1. joulukuuta (19. marraskuuta) 1808 määräyksen, että kaikki Suomea koskevat asiat olisi esiteltävä suoraan hänelle ohi Venäjän ministerien. Tätä on kutsuttu Suomen autonomian syntyhetkeksi. Aluksi Suomen asioiden esittely kuului Suomen kenraalikuvernöörille, mutta tehtävä siirrettiin pian Speranskille, jolle jo entuudestaan kuului muidenkin valtakunnan länsiosaan liitettyjen alueiden kuten Valakian ja Moldovan asioiden esittely. Kyseessä oli ilmeisesti keisarin suullinen määräys, ja se mainitaan ensi kerran eräässä 9. tammikuuta 1809 (28. joulukuuta 1808) päivätyssä kirjeessä. Speranski oli tuolloin Venäjän apulaisoikeusministeri, joten Suomen asioiden hoitaminen Pietarissa keskittyi aluksi hänen alaisuuteensa oikeusministeriössä. Speranskin kansliaan palkattiin hänen avukseen Robert Henrik Rehbinder ja muita suomalaisia. Lisäksi asioita valmistelemaan perustettiin syksyllä 1809 Suomen asiain komissio, jonka työhön Speranski ei kuitenkaan ollut tyytyväinen.
Speranski osallistui keskeisesti Suomen johtavan hallintoelimen eli keisarillisen hallituskonseljin (myöhempi Suomen senaatti) ohjesäännön laadintaan, mikä myös viitoitti maan autonomian muotoutumista. Hän viimeisteli esityksen lopulliseen muotoonsa. Lisäksi Speranski toimi kesästä 1809 alkaen Turun akatemian kanslerina, mutta ei muiden virkojensa vuoksi juuri ehtinyt paneutumaan tähän tehtävään.
Speranski tuki vuonna 1811 Gustaf Mauritz Armfeltin ehdotusta perustaa Pietariin Suomen asiain komission tilalle vaikutusvaltaisempi ja kokonaan suomalaisista koostuva valmisteluelin, Suomen asiain komitea. Speranski viimeisteli komitean ohjesäännön Armfeltin luonnoksen pohjalta. Samalla Suomen asioiden esittely siirtyi pois Speranskilta, kun Suomen asiain komitean yhteyteen perustettiin erityinen Suomen valtiosihteerin virka, johon nimitettiin Rehbinder. Speranski lienee tukenut komitean perustamista voidakseen keventää omaa työtaakkaansa hankkiutumalla eroon Suomen asioiden hoitamisesta. Hän tuki samaan aikaan Armfeltia myös toisessa tärkeässä hankkeessa, niin sanotun Vanhan Suomen yhdistämisessä Suomen suuriruhtinaskuntaan.
Epäsuosio ja suosion palaaminen

Speranski kuului Venäjän johdossa ranskalaismieliseen ryhmään ja vastustajiensa toiminnan seurauksena hän joutui vuonna 1812 Aleksanteri I:n epäsuosioon. Hänet erotettiin maaliskuussa 1812 viroistaan, vangittiin ja karkotettiin kahdeksi vuodeksi Permin kaupunkiin Siperiaan. Sen jälkeen hän sai oleskella omalla maatilallaan, kunnes hänet vuonna 1818 nimitettiin Penzan kuvernööriksi ja 1820 Siperian kenraalikuvernööriksi. Speranski uudisti myös Siperian hallintoa ja sai pian luvan palata Pietariin. Nikolai I:n aikana hänelle annettiin jälleen merkittäviä tehtäviä ja hänet nimitettiin keisarin kansliaan perustetun uuden kodifikaatio-osaston johtajaksi. Sen tarkoituksena oli koota yhteen kaikki keisarikunnan lait ja samalla yhtenäistää sekä tehostaa hallintoa. Speranskille myönnettiin kreivin arvo vuonna 1838, vuotta ennen hänen kuolemaansa.