stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kārlis Čukste
Ura > Seuraura

Čukste vietti juniorivuotensa kotikaupungissaan Riiassa. Hän voitti kaudella 2012–2013 SK Riika 16:n joukkueessa Latvian B-nuorten sarjan mestaruuden. Kaudella 2014–2015 Čukste debytoi HK Riiassa Venäjän nuorten sarja MHL:ssä. Hän oli seitsemällä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Čukste edusti HK Riikaa kauden aikana myös Junior Club World Cupissa.
San Jose Sharks varasi Čuksten viidennellä kierroksella 130. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2015. Hänet varasi samana kesänä myös QMJHL-joukkue Rouyn-Noranda Huskies 82. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Čukste ei kuitenkaan siirtynyt sinne, jotta hän voisi jatkossa pelata Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Čukste siirtyi kaudeksi 2015–2016 varaamattomana pelaajana ns. tender-sopimuksella USHL-junioriliigan Chicago Steeliin. Vuodet 2016–2020 hän kävi Quinnipiac Universityn yliopistoa. Freshman-vuotenaan 2016–2017 Čukste voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +11. Senior-vuotenaan 2019–2020 hän toimi Quinnipiacin varakapteenina.
Syyskuussa 2020 Čukste teki vuoden mittaisen AHL-sopimuksen San Jose Barracudan kanssa. Samassa kuussa seura lainasi hänet kaudeksi 2020–2021 toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella kotimaahansa Latvian pääsarjajoukkue HK Mogon riveihin. Čukste teki miesten pääsarjadebyyttinsä samana päivänä 13. syyskuuta 2020 HK Zemgalea vastaan. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen pääsarjamaalinsa ja Čukste sai syöttöpisteen Elvis Želubovskisin ylivoimalla tekemään avausmaalin. Hän teki syyskauden aikana kaikkiaan 16 ottelussa piste per peli -tahdilla tehot 9+7=16, joilla Čukste oli Mogon eniten maaleja tehnyt puolustaja. Hänet valittiin kauden päätteeksi Latvian liigan median tähdistökentälliseen. Čukste pelasi kauden aikana myös yhden Baltic Hockey Leaguen ottelun tehden kaksi syöttöpistettä. AHL-kauden käynnistyttyä helmikuussa 2021 hän pelasi Barracudassa loppukaudella seitsemän runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Suurimman osan kaudestaan Čukste pelasi kuitenkin ECHL-joukkue Orlando Solar Bearsin vahvuudessa tehden 16 runkosarjaottelussa tehot 1+3=4.
Kaudeksi 2021–2022 Čukste palasi kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-seura Dinamo Riikaan. Hän teki KHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 2. syyskuuta 2021 vieraissa Lokomotiv Jaroslavlia vastaan. Čukste sai ottelussa jääaikaa 14.51 minuuttia. Hän pelasi KHL:ssä kauden aikana kaikkiaan 34 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Lopulta liigan keskeytettyä runkosarjan ennenaikaisesti ja Dinamon jäätyä pudotuspelien ulkopuolelle Čukste siirtyi helmikuussa 2022 loppukauden kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Pelicansiin.
Čukste siirtyi kaudeksi 2022–2023 vuoden mittaisella sopimuksella Tšekin Extraligan HC Třineciin. Kausi päättyi Čukstella Tšekin-mestaruuteen.
Ura > Maajoukkueura

Čukste pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän toimi Latvian varakapteenina. Čukste pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2014.
Čukste pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän toimi Latvian varakapteenina. Valmennus valitsi Čuksten joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hän pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016, joista jälkimmäinen turnaus päättyi kultaan ja ensimmäinen pronssiin. Vuoden 2016 turnauksessa Čukste jakoi kolmella syöttöpisteellään Latvian sisäisen syöttöpörssin voiton Frenks Razgalsin ja Mārtiņš Dzierkalsin kanssa sekä sisäisen tehotilaston voiton Razgalsin, Kirils Galohan ja Uvis Jānis Balinskisin kanssa lukemalla +5. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi.
Čukste pelasi ensimmäisen miesten maaottelunsa 17-vuotiaana Euro Hockey Challengessa 2. huhtikuuta 2015 Valko-Venäjää vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki Deutschland Cupissa 6. marraskuuta 2020 Saksan B-maajoukkuetta vastaan. Yhteensä hän on pelannut 25 A-maaottelua tehopistein 2+5=7.
Čukste edusti Latviaa Pekingin olympiakisojen 2022 karsinnoissa. Hänet valittiin myös Latvian olympiajoukkueeseen, mutta Čukste kuitenkin putosi joukkueesta koronavirustartunnan vuoksi. Čukste on pelannut myös MM-kilpailuissa 2022 ja 2023.
Perhe

Čuksten isä Ainārs on koripallovalmentaja ja äiti Baiba entinen Latvian naisten maajoukkuehyökkääjä.
Rex Harrison

| Rex Harrison |
| --- | --- |
 Rex Harrison vuonna 1976.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Reginald Carey Harrison
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1908 Lancashire, Englanti
Kuollut: 2. kesäkuuta 1990 (82 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Colette Thomas (1934–1942) Lilli Palmer (1943–1957) Kay Kendall (1957–1959) Rachel Roberts (1962–1971) Elizabeth Rees-Williams (1971–1975) Mercia Tinker (1979–1990)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1930–1989
Merkittävät roolit:  My Fair Lady Kleopatra Tohtori Dolittle
Palkinnot
 Parhaan miespääosan Oscar  1964 My Fair Lady 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Reginald Carey ”Rex” Harrison (5. maaliskuuta 1908 Lancashire, Englanti – 2. kesäkuuta 1990 New York, New York, Yhdysvallat) oli englantilainen Oscar- ja Tony-palkittu teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Harrison tunnetaan muun muassa Henry Higginsin roolistaan musikaalielokuvassa My Fair Lady (1964).
Harrison aloitti näyttelemisen 16-vuotiaana Liverpoolissa. Hän esiintyi Britanniassa sekä näyttämöllä että elokuvissa vuodesta 1930 alkaen, ja Broadwayllä ensi kerran vuonna 1936. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Britannian ilmavoimissa, mutta palasi pian elokuviin. Hän muutti Hollywoodiin vuonna 1945.
Harrison näytteli My Fair Ladyn tohtori Higginsin roolin teatterissa Broadwaylla 1956-1958, mistä hän sai Tony-palkinnon. Harrison näytteli saman roolin vuoden 1964 elokuvassa, josta hänet palkittiin parhaan miespääosan Oscarilla. Hän näytteli lukuisissa muissakin suosituissa elokuvissa kuten Elizabeth Taylorin ja Richard Burtonin kanssa elokuvassa Kleopatra (1963), josta hän sai parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Rex Harrison oli elämänsä aikana kuudesti naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta. Laulaja, näyttelijä ja alppihiihtäjä Noel Harrison (1934–2013) oli hänen poikansa 
. Rex Harrison kuoli haimasyöpään 82-vuotiaana vuonna 1990.
Rex Harrisonilla on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rex Harrison Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rex Harrison NNDB:ssä
Lobotomia

Moniz kohdisti operaationsa punaisella korostettuun vasempaan otsalohkoon.
Lobotomia (kr.  λοβόςτομή, sanoista λοβός ’lohko’ ja τομή ’leikata, viipaloida’) on 1940–1970-luvuilla käytössä ollut neurologinen hoitomenetelmä, jolla pyrittiin hoitamaan pääasiallisesti psyykkisesti sairaita henkilöitä.
Lobotomiassa otsalohkojen yhteydet taaemmas aivoihin katkaistaan. Toimenpide oli hyvin raskas, ja se muutti huomattavasti potilaan persoonallisuutta. Lobotomiaa käytettiin useimmiten skitsofrenian hoitoon.
Ensimmäisen lobotomian suoritti portugalilainen neurologi António Egas Moniz vuonna 1936. Hän sai saavutuksestaan lääketieteen Nobel-palkinnon vuonna 1949.
Menetelmästä on alkuperäisessä muodossa luovuttu ja korvattu neurolepteillä, mutta esimerkiksi erittäin vaikeassa epilepsiatapauksessa voidaan aivoista katkaista valikoivasti joitakin hermoratoja.
Lobotomian suoritus

Leikkausta edeltävästi saatettiin suorittaa erilaisia esitutkimuksia, kuten esimerkiksi aivojen PEG-kuvaus (pneumoenkefalografia) eli ilmakallokuvaus. Tutkimuksessa ruiskutetaan ilmaa selkäydinkanavaan, yleisimmin lannepiston avulla. Sen jälkeen suoritetaan aivojen ja kallon röntgenkuvaus.
Lobotomia suoritettiin ruiskuttamalla alkoholia otsalohkojen motorisen kuorikerroksen eteen kummallekin puolen päätä porattujen reikien kautta. Seuraavaksi otettiin käyttöön instrumentti nimeltään leukotomi, jonka kanyylimaisesta rungosta työntyi leikkausalueella ulos metallisilmukka. Instrumenttia pyöräyttämällä irrotettiin valkeasta aineesta kuusi kudoskappaletta molemmin puolin.
Maailmanlaajuinen hoitomuoto lobotomiasta tuli, kun neuropatologi Walter Freeman ja neurokirurgi James Watts aloittivat Yhdysvalloissa leikkaukset vuonna 1936 ja kehittivät niin sanotun standardimetodin. Standardimetodissa pyritään paikantamaan sutura coronarian alaosa käyttämällä standardietäisyyttä kiintopisteinä toimivista zygomaluun yläreunasta ja orbitan lateraalireunasta. He yhdessä kehittelivät termin lobotomia.
Joko paikallispuudutuksessa tai yleisanestesiassa porattiin molemmin puolin tähän kohtaan ohimoa reiät, joiden kautta työnnettiin aivojen läpi sondi aivojen paksuuden mittaamiseksi. Näin kyettiin määrittämään etäisyys keskiviivassa kulkeviin etumaisiin aivovaltimoihin. Sen jälkeen tehtiin viuhkamaiset viillot otsalohkojen valkean aineen läpi pitkällä, mitta-asteikollisella veitsimäisellä leukotomilla. Otsalohkojen yhteydet tunnetiloja säätelevään limbiseen järjestelmään katkaistiin.
Transorbitaalisessa tekniikassa jääpiikkimäinen instrumentti (engl. ice pick) naputettiin pienellä vasaralla kyynelpussin ja silmäkuopan sisäreunan kautta etukuoppaan ja naskalin vartta kääntelemällä tehtiin viuhkamainen valkean aineen halkaisu molemmin puolin. Anestesiaksi riitti pari peräkkäistä sähköšokkia.
Lobotomian ajateltiin helpottavan ahdistuneisuutta, syyllisyyttä ja pelkoja, joiden katsottiin muodostavan psykoosin emotionaalisen ytimen.
Potilaat muuttuivat useimmiten rauhallisiksi; aggressiivisuus ja ahdistuneisuus vähenivät. Harhat pysyivät ennallaan, mutta potilaat suhtautuivat niihin välinpitämättömästi.
Aiheesta muualla

Risto Vataja (1995) 'Lobotomia', Suomen Lääkärilehti 59, 1328–1331.
Risto Vataja (1999) 'Lobotomia. Taustatietoja ja selvitys leikatuista potilaista Suomessa 1946–1969', teoksessa Ilkka Taipale (toim.) Mielen valtaa. Psykiatrian lukemisto, Vantaa: Mielenterveyden keskusliitto, 91–105.
Ville Salminen (2010) Lobotomia suomalaisessa psykiatriassa 1946–1969, (aate- ja oppihistorian pro gradu) Oulu: Oulun yliopisto.
Ville Salminen (2011) 'Lobotomy as a psychiatric treatment in Finland', Psychiatria Fennica 42, 110–127.
Daggie Wallensköld-Lindeman

Dagmar Valborg Eleonora ”Daggie” Wallensköld-Lindeman (1. heinäkuuta 1905 Helsinki – 4. elokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen muotokuvamaalari.
Daggie Wallensköld-Lindemanin isä oli professori Axel Wallensköld. Perhe asui välillä ulkomailla Pariisissa ja Lontoossa isän töiden vuoksi. Ylioppilaaksi päästyään hän kirjoittautui Helsingin yliopistoon ja opiskeli maalausta Eero Järnefeltin johdolla. Hän opiskeli sitten Lontoossa Garden Studiossa 1924 ja 1926 Pariisissa Académie André Lhotessa, Academie Colarossissa ja Académie Modernessa. Vuonna 1927 hän opiskeli Roomassa British Academy of Artsissa. Näillä matkoillaan hän tallensi katunäkymiä akvarelleihin ja tussipiirroksiin sekä kiersi museoissa piirtäen, maalaten ja jäljentäen.
Naimisiin mentyään ja Vaasassa asuessaan Daggie Wallensköld-Lindeman liittyi Vaasan taiteilijaseuraan. Hänen uransa muotokuvamaalarina alkoi Vaasassa, ja hän maalasi muotokuvia sadoista sotilashenkilöistä. Useimmat muotokuvat hän maalasi öljyvärein. Wallensköld-Lindeman maalasi myös kukka-asetelmia ja ulkomaanmatkoillaan maisemia.
Daggie Wallensköld-Lindeman oli naimisissa everstiluutnantti Kurt-Erik Lindemanin (1902–1999) kanssa.
Keskonen

Keskonen keskoskaapissa
Keskonen on vastasyntyneeseen lapseen liittyvä ilmaisu, jolla viitataan raskauden ennenaikaiseen keskeytymiseen. Arkkiatri Arvo Ylppö keksi sanan ja määritteli keskoseksi alle 2 500 gramman painoisen vastasyntyneen.
Nykyisin keskosuus määritellään yleensä raskausviikkojen ja/tai sikiön painon mukaan. Keskosuudesta on kyse, jos lapsi syntyy raskausviikkojen 22 ja 37 välillä. Normaali raskaus kestää 40 viikkoa, mutta raskaus katsotaan täysiaikaiseksi aina viikosta 37 alkaen ja virallisesti yliaikaiseksi vasta raskausviikon 42 täytyttyä. 95 % synnytyksistä alkaa ajallaan. Jos lapsi syntyy ennen 22. raskausviikon päättymistä, käytetään termiä ”keskenmeno” ja sen jälkeen termiä ”ennenaikainen synnytys”. Alle 1 500 gramman painoisena syntynyttä lasta kutsutaan joskus tieteellisissäkin yhteyksissä pikkukeskoseksi.
Lähes 600 vauvaa vuodessa eli noin 1 % kaikista vastasyntyneistä Suomessa syntyy hyvin ennenaikaisena ennen 32 raskausviikon ikää tai hyvin pienipainoisena, alle 1 500 gramman painoisena. Suomalaisista vastasyntyneistä alle 2 500 gramman painoisina syntyy noin 4 %.
Keskosena syntyneen elinmahdollisuudet

Nykyään suurin osa keskosina syntyneistä lapsista selviää ilman merkittäviä terveydellisiä ongelmia. Keskosina syntyneiden lasten elintoimintojen säätely on kuitenkin vielä puutteellista, ja he ovatkin usein aneemisia ja herkkiä sairastumaan. Näin ollen keskoslapset tarvitsevat erityishoitoa keskoskaapiksi (myös keskoskehto) kutsutussa erikoislaitteistolla varustetussa laatikossa. Keskoskaapin kosteutta, lämpötilaa ja happipitoisuutta voidaan säädellä tarkoin. Suurin ja yleisin ongelma on kuitenkin keskosvauvojen keuhkot, jotka eivät ole yleensä ehtineet kehittyä kunnolla lyhyen sikiökauden aikana.
Raskausviikolla 26 kehittyvät surfaktanttisolut ovat tärkeässä osassa keuhkojen toimintaa, sillä ne ylläpitävät keuhkorakkuloissa nestejännitystä ja täten estävät niitä painumasta kasaan. Ennen raskausviikkoa 26 syntyneille keskosille annetaankin lapsivedestä eristettyä surfaktanttia suihkeena tai muutoin annosteltuina keuhkoihin.
Perhekeskeinen työtapa keskosten kanssa

Perhekeskeisen työtavan muotoja ovat muun muassa vanhempien läsnäolon rajoitusten purkaminen, perhehuonemalli ja kenguruhoito (TYKS:ssa jo vuonna 1986). Tämän työtavan on todettu muun muassa vähentävän sairaalahoidon tarvetta ja synnytyksen jälkeistä masennusta. TYKS:ssa on kehitetty Vanhemmat vahvasti mukaan -malli tämän työtavan vahvistamiseksi kentällä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Keskosvanhempien yhdistys.
Early relationship between very preterm infant and mother: The role of infant, maternal and dyadic factors (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Keskosesta aikuiseksi.
Noora Dadu

| Noora Dadu> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1981 (ikä 42–43) Kuusankoski
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  näyttelijä, lausuja, käsikirjoittaja ja ohjaaja
Puoliso:  Teemu Mäki
Käsikirjoittaja
Alma mater:  Teatterikorkeakoulu
Palkinnot
 Veikko Sinisalo -kilpailun Vuoden nuori lausuja -palkinnon, 2006  Näyttelijäliiton Vuoden nuori näyttelijä -palkinto, 2015 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Noora Dadu (s. 1981 Kuusankoski) on vuonna 2010 Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön linjalta valmistunut suomalainen näyttelijä, lausuja, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Ura > Näyttelijänä

Dadu hyväksyttiin Teatterikorkeakouluun viidennellä kerralla vuonna 2003. Sitä ennen hän näytteli Kuusankosken Teatterissa vuosina 1991–2000 ja Ylioppilasteatterissa näytteli vuosina 2001–2004. Hän on tehnyt useita runoesityksiä, joista Kajaanin runoviikolla ja Puoli-Q -näyttämöllä esitetty Lopulta tahtoisin itse olla ruoho (2007) tehtiin kuunnelmaversioksi.
Dadu on näytellyt muun muassa Ryhmäteatterin Eduskunta-trilogiassa (ohj. Susanna Kuparinen), Kansallisteatterin näytelmissä Maamme (ohj. Anni Klein) ja Kangastus 38 (ohj. Mikaela Hasan), Teatteri Takomon esityksissä Paras mahdollinen maailma ja hyviä ehdotuksia vieläkin paremmasta (ohj. Akse Pettersson), Sydämeni hauta on Wounded Knee (ohj. Pauliina Feodoroff), Ikävä tunnelma (ohj. Jukka Ruotsalainen), sekä monissa vapaan kentän tuotannoissa.
Vuosina 2010–2014 Dadu näytteli Joanna Haarttin kanssa Teatteri Takomon Estella ja Sofia -trilogiassa, jonka osin myös käsikirjoittivat ja ohjasivat. Trilogia käsitteli elämän suuria kysymyksiä ystävyyden kautta. Esityksissä isot ja syvälliset aiheet yhdistyivät röyhkeään huumoriin ja kömpelöihin hahmoihin. Trilogian ensimmäinen osa, kuolemaa ja rajan yli astumista käsitellyt Estella ja Sofia matkalla manalassa oli Kaisa-Liisa Logrenin ohjaus. Esitys sisälsi tekstiä muun muassa Sirkka Turkalta, Natalie Sarrautelta ja Rudolf Steinerilta. Toinen osa, eroa, erimielisyyttä ja symbioosia käsitellyt Estella ja Sofia kanalassa sisälsi kaksi Dadun ja Haarttin dramatisoimaa pienoisnäytelmää, joista ensimmäinen perustui Rudolf Steinerin mysteeridraamoihin ja toinen Eeva-Liisa Mannerin ja Anna-Liisa Mäenpään väliseen kirjeenvaihtoon. Esityksen ohjaamisessa auttoi Anna-Mari Karvonen. Viimeinen osa, Estella ja Sofia Hypnoosissa, jonka Dadu ja Haartti kokosivat ja ohjasivat Minna Harjuniemen avustuksella, käsitteli rakkauden ja sukupuolen kysymyksiä. Esitys sisälsi Herman Hessen Narkissos ja Kultasuu -romaanin päälle kirjoitetun näytelmän ja lyhytelokuvan sekä viitteitä Puccinin romanttiseen oopperaan La Bohème.
Dadu on näytellyt useissa televisiosarjoissa ja kuunnelmissa. Hänen tunnetuin televisioroolinsa on Ylen Pikku Kakkosen Lelumestan keksijähahmo Lelu-Leaa.
Ura > Käsikirjoittajana ja ohjaajana

Dadu on käsikirjoittanut ja ohjannut Teatteri Takomoon vuonna 2015 esityksen Minun Palestiinani -monologi kahdelle näyttelijälle, jossa hän näytteli Iida-Maria Heinosen kanssa. Minun Palestiinani käsitteli Dadun omaa suhdetta palestiinalaisuuteen tutkien samalla erilaisten identiteettien syntymistä ja konfliktia. Henkilökohtaisen tason lisäksi esitys avasi katsojille Israel-Palestiinan konfliktin historiaa siionismin synnystä alkaen ja sisälsi myös suoran rauhanehdotuksen. Dadu käytti Minun Palestiinassani useita nykynäyttämön tyylilajeja koomisesta luentoperformanssista näyteltyihin kohtauksiin ja dokumenttiteatteriin.
Dadu kirjoitti ja ohjasi vuonna 2016 Kiasma-teatteriin monologiesityksen FAIL-virheellinen esitys, joka oli itsenäinen jatko-osa esitykselle Minun Palestiinani. FAIL jatkoi identiteetin teeman käsittelyä kommentoiden identiteettipolitiikasta käytävää keskustelua normin ulkopuolelle asettuvan näyttelijän näkökulmasta. FAIL toi näyttämölle määrittelyistä vapaan subjektin, joka voi yhdessä hetkessä olla yhtä ja toisessa toista. Dadun lisäksi FAILissa esiintyi näyttelijä-laulaja Eeva Semerdjiev, joka esitti laulavaa koivua.
Tuotanto > Esitykset

Myötätunto (2010), Teatteri Takomo (rooli: opettaja)
Estella ja Sofia matkalla manalassa (2010), Teatteri Takomo (rooli: Estella)
Eduskunta (2011), Ryhmäteatteri (roolit: muun muassa Susanna Kuparinen, Liisa Hyssälä)
Ikävä tunnelma (2011), Teatteri Takomo (näyttelijä)
Sydämeni hauta on Wounded Knee -lauluilta (2011), Teatteri Takomo (näyttelijä)
Maamme (2011), Kansallisteatteri (rooli: Mandy)
Eduskunta II (2012), Ryhmäteatteri (roolit: muun muassa Susanna Kuparinen, Hirvi, Mauri Pekkarinen)
Estella ja Sofia Kanalassa (2013), Teatteri Takomo (roolit: Estella, Anna-Liisa Mäenpää / käsikirjoitus: Dadu ja Haartti / ohjaus: Dadu, Haartti, Karvonen)
Estella ja Sofia Hypnoosissa (2014), Teatteri Takomo (roolit: Estella, Esteban / käsikirjoitus Haartti ja Dadu / ohjaus: Haartti, Dadu, Harjuniemi)
Minun Palestiinani (2015), Teatteri Takomo; vierailuesitykset Ryhmäteatteri (käsikirjoittaja / ohjaaja / näyttelijä)
Eduskunta III (2015), Ryhmäteatteri (roolit: muun muassa Susanna Kuparinen, Hirvi, Mauri Pekkarinen, Markus Mustajärvi)
Fail (2016), Kiasma-teatteri, vierailuesitykset Kansallisteatteri (käsikirjoittaja / ohjaaja / näyttelijä)
Kangastus 38 (2017), Kansallisteatteri (rooli: Milja-neiti)
Not for Men (2018), Teatteri Telakka (rooli: Blue)
H. (2019), Universum (käsikirjoittaja, koreografi, ohjaaja, esiintyjä)
Viiksi-instituutti (2021), Teatteri Takomo
Tuotanto > Julkaistut teokset

Minun Palestiinani ja Fail. Teatterin uusi alkukirjasto, 2022.
Roolitus. Vastapaino, 2024.
Palkinnot

Hän voitti Veikko Sinisalo -kilpailun Vuoden nuori lausuja -palkinnon vuonna 2006 ja sai vuonna 2015 Näyttelijäliiton Vuoden nuori näyttelijä -palkinnon.
Yksityiselämä ja muu toiminta

Dadun isä on palestiinalainen ja äiti suomalainen. Dadu elää avoliitossa taiteilija Teemu Mäen kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Dadu on Sumud – Suomen Palestiina -verkoston puheenjohtaja.
Aiheesta muualla

Kumpulainen, Jarkko: Virheen ytimessä Voima.  13.12.2018. Viitattu 30.10.2020.
Viitaniemi, Tuula: Noora Dadun häkellyttävä Fail on armollinen ja ankara esitys Yle Kulttuuri.  30.11.2016. Viitattu 30.10.2020.
Noora Dadu: FAIL – Virheellinen esitys Kiasma. Viitattu 30.10.2020.
Euroopan Formula 3 -kausi 2014

Euroopan Formula 3 -kausi 2014 oli sarjan kolmas kausi nykyiselle Euroopan Formula 3 mestaruussarjalle. Kausi alkoi 20. huhtikuuta Englannin Silverstonessa ja päättyi 19. lokakuuta Saksan Hockenheimringillä.
Sarjan mestaruuden vei ranskalainen Esteban Ocon, toiseksi sijoittui brittiläinen Tom Blomqvist ja kolmanneksi hollantilainen Max Verstappen.
Kuljettajamuutokset

Uudet kuljettajat
Antonio Fuoco: Formula Renault Alps & Eurocup Formula Renault (Prema Junior) → Prema Powerteam
Esteban Ocon: Eurocup Formula Renault (ART Junior Team) → Prema Powerteam
Riccardo Agostini: Auto GP World Series & Formula Renault 3.5 → EuroInternational
Gustavo Menezes: Saksan Formula 3 (Van Amersfoort Racing) → Van Amersfoort Racing
Jake Dennis: Eurocup Formula Renault (Fortec Motorsports) → Carlin
Alexander Toril: European F3 Open (RP Motorsport) → T-Sport
Michele Beretta: Formula Abarth (Euronova Racing by Fortec) → EuroInternational
Max Verstappen: Karting → Van Amersfoort Racing
Santino Ferrucci: F2000 Championship Series → EuroInternational
Felipe Guimarães: Formula 3 Sudamericana → Double R Racing
Jules Szymkowiak: Formula BMW Talent Cup → Van Amersfoort Racing
Hector Hurst: European F3 Open (Team West-Tec) → Team West-Tec
Tallia vaihtaneet kuljettajat
Lucas Auer: Prema Powerteam → kfzteile24 Mücke Motorsport
Dennis van de Laar: Van Amersfoort Racing → Prema Powerteam
Antonio Giovinazzi: Double R Racing → Jagonya Ayam with Carlin
Sean Gelael: Double R Racing → Jagonya Ayam with Carlin
Tom Blomqvist: EuroInternational → Jagonya Ayam with Carlin
Félix Serrallés: Fortec Motorsports → Team West-Tec
Ed Jones: Fortec Motorsports → Carlin
Nicholas Latifi: Carlin → Prema Powerteam
Tatiana Calderón: Double R Racing → Jo Zeller Racing
Mitch Gilbert: Mücke Motorsport → Fortec Motorsports
Poistuneet kuljettajat
Daniil Kvjat: Carlin → Formula 1 (Toro Rosso)
Sven Müller: ma-con & Van Amersfoort Racing → Saksan Porsche Carrera Cup
Alex Lynn: Prema Powerteam → GP3 (Carlin)
Pipo Derani: Fortec Motorsports → Pro Mazda Championship
Raffaele Marciello: Prema Powerteam → GP2 (Racing Engineering)
Eddie Cheever III: Prema Powerteam → NASCAR
Jann Mardenborough: Carlin → GP3 (Arden International)