stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jean de Florette
Juoni

Pian ensimmäisen maailmansodan jälkeen Ugolin Soubeyran (Auteuil) palaa aamuvarhaisella asepalveluksesta ja herättää setänsä Césarin (Montand), joka tunnetaan paremmin nimellä Le Papet. Ugolinilla on oma maatila ylempänä vuoristossa, jossa hänellä on tarkoitus ryhtyä kasvattamaan neilikoita. Setä suhtautuu aikeeseen epäilevästi, mutta muuttaa mielensä kun Ugolin saa kukista hyvän hinnan torilla. Miehet päättävät laajentaa neilikkatuotantoa ja menevät kysymään naapuri Pique-Bouffiguelta olisiko hänen maansa myytävänä. Viljelymaa tiedetään kuivaksi, mutta Le Papet tietää läheltä löytyvän lähteen, joka ratkaisisi ongelman. Naapuri ei halua myydä ja loukkaa Soubeyranin perhettä. Seuraa tappelu jossa miehet surmaavat hänet ja näkevät tilaisuutensa tulleen. He menevät lähteelle ja peittävät sen näkyvistä betonilla. He eivät tiedä, että heidän puuhiaan tarkkailee muuan salametsästäjä.
Vainajan omaisuuden perii hänen sisarensa Florette, Le Papet’n nuoruudenrakastettu, joka kuitenkin kuolee melkein heti uutisen kuultuaan. Perijäksi nouseekin Floretten poika Jean Cadoret, köyryselkäinen veronkerääjä. Ennen Jeanin tuloa paikalle Ugolin tärvelee hänen perimäänsä taloa yrittäen näin saada tulokasta luopumaan aikeistaan ottaa tila käyttöön itselleen.
Jean (Depardieu) saapuu vaimonsa ja tyttärensä kanssa kertoen asettuvansa taloon, ja Ugolin ja setänsä saavat heittää hyvästit aikeelleen ostaa tila itselleen. Jeanin aikomus on ryhtyä kasvattamaan jäniksiä ja ruokkimaan niitä oman tilansa kurkuilla. Jean ei tiedä naapurin miesten piilottamasta lähteestä, mutta tietää että kahta kilometriä kauempana on toinen lähde, hänen maillaan sekin. Ugolin on pettynyt, mutta setä Le Papet neuvoo häntä ystävystymään Jeanin kanssa ja voittamaan tämän luottamuksen. Samaan aikaan miehet kuitenkin juonittelevat ja yrittävät kääntää muita kyläläisiä uutta tulijaa vastaan.
Jean menestyy alkuun jänisfarmeineen, mutta vähitellen veden kantamisesta kahden kilometrin päästä tulee ongelma. Sateetkin kastelevat vain ympäröiviä maatiloja lankeamatta Jeanin maille. Jean kaavailee kaivon kaivamista, mutta Ugolin yrittää saada hänet luopumaan tilasta kokonaan. Jean kuitenkin päättää ottaa lainaa parantaakseen maatilaansa, ja Le Papet juonittelee tarjoamalla omaa rahaansa Jeanin lainattavaksi. Näin hän voisi kerätä siitä korkoa ja jos Jean ei kykenisi hoitamaan lainaansa, saada maatilan itselleen lainan vakuutena.
Lainarahoilla Jean hankkii dynamiittia ja räjäyttää kaivon, mutta putoaa räjähdyksessä itse kaivon pohjalle ja kuolee. Jeanin leski Aimée ja tytär Manon päättävät muuttaa pois, ja Le Papet tekee tarjouksen tilasta, jonka leski hyväksyy. Juuri kun äiti on pakkaamassa tavaroita, tytär hiipii Ugolinin ja Le Papet’n perässä ja näkee, miten miehet kaivavat lähteen esiin ja vesi alkaa virrata. Manon ymmärtää että hänen perhettään on petetty. Elokuva päättyy tekstiin, joka lupaa tarinalle jatkoa.
Vastaanotto

Jean de Florette ja sen jatko-osa Rakkauden lähde menestyivät erinomaisesti sekä taloudellisesti että kriitikoiden arvioissa. Jean de Florette palkittiin neljällä Bafta-palkinnolla, ja Daniel Auteuil sai roolistaan sekä Bafta- että César-palkinnon.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Jean de Floretten vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Ansa – Parallax View

| Ansa – Parallax View> The Parallax View |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alan J. Pakula
Käsikirjoittaja:  David Giler, Lorenzo Semple Jr.
Perustuu:  Loren Singerin romaaniin
Tuottaja:  Alan J. Pakula
Säveltäjä:  Michael Small
Kuvaaja:  Gordon Willis
Pääosat:  Warren Beatty, Paula Prentiss
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Gus Productions, Harbor Productions, Doubleday Productions, Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1974, Suomessa 1975
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ansa – Parallax View (The Parallax View) on Alan J. Pakulan ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1974. Sen pääosia näyttelevät Warren Beatty ja Paula Prentiss.
Elokuvan ovat käsikirjoittaneet David Giler, Lorenzo Semple Jr. ja kreditoimaton Robert Towne, ja sen pohjana on vuonna 1970 ilmestynyt Loren Singerin romaani. Tarinassa toimittaja Frady (Beatty) tutkii vuosien takaista senaattorin murhaa, jonka silminnäkijöistä moni on sittemmin kuollut oudoissa olosuhteissa. Hänelle alkaa paljastua organisoitu järjestö, jonka tehtävänä on salamurhata vallanpitäjiä.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Ansan vuonna 2004 yhdeksi tuhannesta kaikkien aikojen parhaasta elokuvasta. Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo pitää Ansaa 1970-luvun vainoharhaisten salaliittotarinoiden avainelokuvana, pessimistisenä painajaisena. Hän antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Warren Beatty  | … |  Joseph Frady   |
|  Hume Cronyn  | … |  päätoimittaja Bill Rintels   |
|  Bill McKinney  | … |  Parallaxin mies   |
|  Walter McGinn  | … |  Jack Younger   |
|  Paula Prentiss  | … |  Lee Carter   |
|  William Daniels  | … |  Austin Tucker   |
|  Kelly Thordsen  | … |  sheriffi Wicker   |
|  Earl Hindman  | … |  apulaissheriffi Red   |
|  William Joyce  | … |  senaattori Carroll   |
|  Jim Davis  | … |  senaattori Hammond   |
|  Edward Winter  | … |  senaattori Jameson   |
Aiheesta muualla

Ansa – Parallax View Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Juho Mattinen

Juho Mattinen (11. heinäkuuta 1894 Vuokkiniemi, Vienan Karjala – 16. tammikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen teollisuusneuvos ja Helsingin Kutomo ja Kravatti Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja.
Juho Mattisen vanhemmat olivat maanviljelijä Teppo Mattinen ja Anni Seppänen, aiemmin Loginoff. Hän kävi kansakoulun Vaasassa 1909 ja oli sitten Carl Finnilä Oy:n palveluksessa myyntitehtävissä Vaasassa 1910–1914 ja liikkeen Kemin konttorin varastomyyjänä 1914–1922. Mattinen osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella joukkueenjohtajana peräpohjalaisissa joukoissa.
Mattinen muutti 1922 Helsinkiin ja perusti sinne vanhemman veljensä Ville Mattisen avustuksella samana vuonna pääasiassa tekstiilituotteita myyneen vähittäiskaupan. Sen yhteyteen perustettiin myös villatavarakutomo, josta tuli 1926 Helsingin Kutomo ja Kravatti Oy. Yhtiölle valmistui oma kuusikerroksinen tehdasrakennus Vallilaan Elimäenkadulle vuonna 1929. Sotavuosien jälkeen Helsingin Kutomo ja Kravatti Oy:n palveluksessa oli 400 henkilöä ja vuonna 1948 yhtiöllä oli sukka- ja trikootehdas, villatavarakutomo, solmiotehdas ja väripakkaamo. Juho Mattinen sai teollisuusneuvoksen arvon 1948. Hän oli yhtiön toimitusjohtajana sekä johtokunnan puheenjohtajana 1950-luvun alkupuolelle saakka.
Mattinen oli John Nurminen Oy:n johtokunnan jäsenenä vuodesta 1932 ja johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1948. Hän oli lisäksi muun muassa Solmioteollisuuden luottamusneuvoston ja Trikoo- ja Sukkateollisuuden Yhdistyksen johtokunnan varapuheenjohtajana. Mattinen oli useita vuosia Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton (SVUL) Peräpohjolan piirin sihteerinä sekä puheenjohtajana. Hän oli mukana perustamassa Säätiö Väinölää 1945 ja toimi säätiön johtokunnan puheenjohtajana. Mattinen oli mukana myös Karjalan Sivistysseuran toiminnassa.
Juho Mattinen oli naimisissa vuodesta 1923 merenkulkuneuvos John Nurmisen tyttären Inkeri Nurmisen kanssa. Kauppaneuvos Ville Mattinen oli Juho Mattisen vanhempi veli.
Kai Mykkänen

| Kai Mykkänen |
| --- | --- |
 Mykkänen kesäkuussa 2023.
Espoon kaupunginjohtaja
 1. helmikuuta 2025 –  
Edeltäjä:  Jukka Mäkelä
Suomen ympäristö- ja ilmastoministeri
 Orpon hallitus 20.6.2023–24.1.2025  
Edeltäjä:  Maria Ohisalo
Seuraaja:  Sari Multala
Suomen sisäministeri
 Sipilän hallitus 12.2.2018–6.6.2019  
Edeltäjä:  Paula Risikko
Seuraaja:  Maria Ohisalo
Suomen ulkomaankauppa- ja kehitysministeri
 Sipilän hallitus 22.6.2016–12.2.2018  
Edeltäjä:  Lenita Toivakka
Seuraaja:  Anne-Mari Virolainen
Kansanedustaja
 22.4.2015–23.1.2025  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1979 (ikä 45) Espoo
Asuinpaikka:  Espoo
Vanhemmat:  Jouni Mykkänen ja Maria Mykkänen
Puoliso:  Anna Mykkänen
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  valtiotieteiden maisteri
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:   yliluutnantti
Joukkoyksikkö:  Kaartin jääkärirykmentti
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kai Aslak Mykkänen (s. 31. heinäkuuta 1979 Espoo) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko ja ekonomisti, joka toimii Espoon kaupunginjohtajana. Hän on aiemmin toiminut Orpon hallituksen ympäristö- ja ilmastoministerinä vuosina 2023–2025, Sipilän hallituksen sisäministerinä vuosina 2018–2019 ja ulkomaankauppa- ja kehitysministerinä vuosina 2016–2018 sekä kansanedustajana vuosina 2015–2025.
Mykkänen on toiminut Espoon kaupunginvaltuutettuna vuosina 2001–2008 ja uudelleen vuodesta 2017 lähtien. Hänet valittiin valtuuston kokouksessa 21. lokakuuta 2024 uudeksi Espoon kaupunginjohtajaksi. Mykkänen astui virkaan 1. helmikuuta 2025; hänen edeltäjänsä Jukka Mäkelä jäi eläkkeelle tammikuun 2025 lopussa.
Elämäkerta > Nuorisopolitiikassa

Mykkänen kirjoitti ylioppilaaksi Tapiolan lukiosta vuonna 1998.
Nuorena Mykkänen kampanjoi ympäristön puolesta ja johti Espoon nuorten ympäristönsuojelijoiden yhdistystä. Hän toimi Espoon nuorisovaltuuston puheenjohtajana vuosina 1997–1999, Suomen Lukiolaisten Liiton puheenjohtajana vuonna 1999 ja Kokoomusnuorten puheenjohtajana vuosina 2000–2001.
Mykkänen oli Espoon kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 2001–2008, joista kaupunginhallituksessa vuosina 2005–2006. Hän työskenteli europarlamentaarikko Alexander Stubbin avustajana vuosina 2004–2006.
Elämäkerta > Liike-elämässä

Mykkänen opiskeli taloustiedettä ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2006, jonka jälkeen hän työskenteli Venäjällä Pietarissa Sampo Pankin palveluksessa vuosina 2006–2008. Hän on myös työskennellyt BearingPoint Finlandin seniorikonsulttina vuosina 2008–2009 ja Suomen suurimpien yritysten muodostaman yhteenliittymän East Officen ekonomistina vuosina 2009–2011.
Mykkänen toimi elinkeinoministeri Jyri Häkämiehen erityisavustajana vuosina 2011–2013. Vuosina 2013–2015 Mykkänen toimi Elinkeinoelämän keskusliiton (EK) johtoryhmän jäsenenä sekä johtajana vastuualueenaan keskeiset vaikuttamishankkeet ja uudistuminen.
Elämäkerta > Ulkomaankauppaministerinä 2016–2018

Eduskuntaan Mykkänen valittiin ensimmäisen kerran vuoden 2015 vaaleissa Uudenmaan vaalipiiristä. Samana keväänä hän toimi kokoomuksen pääneuvottelijana Sipilän hallituksen hallitusneuvotteluiden energia- ja ympäristöasioiden työryhmässä.
Mykkänen nousi ulkomaankauppa -ja kehitysministeriksi Sipilän hallitukseen Lenita Toivakan tilalle kesäkuussa 2016.
Vuoden 2017 kuntavaaleissa Mykkänen valittiin uudelleen Espoon kaupunginvaltuustoon, suurimmalla henkilökohtaisella äänimäärällä.
Elämäkerta > Sisäministerinä 2018–2019

Mykkäsestä tuli sisäministeri helmikuussa 2018.
Elämäkerta > Eduskuntaryhmän puheenjohtajana 2019–2023

Eduskuntavaaleissa 2019 Mykkänen sai 14 226 ääntä Uudenmaan vaalipiirissä ja tuli valituksi. Hänet valittiin kesäkuussa 2019 kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajaksi.
Mykkänen ei haastanut Kokoomuksen nykyistä puheenjohtajaa Petteri Orpoa vuoden 2020 puoluekokouksessa.
Elämäkerta > Ympäristö- ja ilmastoministerinä 2023–2025

Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Mykkänen valittiin eduskuntaan kolmannelle kaudelle 15 072 äänellä. Hän toimi Orpon hallituksen hallitusneuvotteluissa energia-asioita käsitelleen Puhtaan energian Suomi -työryhmän puheenjohtajana. 20. kesäkuuta 2023 Mykkänen aloitti Orpon hallituksen ympäristö- ja ilmastoministerinä.
Näkemyksiä

Mykkänen on profiloitunut politiikassa talous-, ympäristö- ja energia-kysymyksissä sekä Venäjä-politiikassa. Mykkänen on kertonut pyrkineensä muun muassa liikenteen ja energiatuotannon haittaverojen korottamiseen. Hän on kannattanut hiilivoimasta luopumista. Huhtikuussa 2022 Mykkänen vaati Suomea irtautumaan välittömästi venäläisestä sähköstä, maakaasusta ja öljystä.
Vuonna 2018 Mykkänen ilmaisi, että Suomen pitää ryhtyä entistä tehokkaammin houkuttelemaan ulkomailta työntekijöitä. Sisäministerinä Mykkänen kannatti kielteisen turvapaikkapäätöksen saaneiden henkilöiden siirtämistä pois Suomesta. Mykkänen kehotti vuoden 2021 lopussa hallitusta harkitsemaan aidan rakentamista Suomen itärajalle.
Maaliskuussa 2023 Mykkänen ehdotti, että hallitus siirtäisi valtion sijoitusyhtiön Solidiumin omistamat osakkeet suomalaisille korkeakouluille.
Vaalimenestys

| Kuntavaalit> Vaalit | Kuntavaalit> Kunta | Kuntavaalit> Äänimäärä | Kuntavaalit> Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Espoo | 1060 | Valittiin. |
| 2004 | Espoo | 1 245 | Valittiin. |
| 2017 | Espoo | 4 518 | Valittiin. |
| 2021 | Espoo | 6 540 | Valittiin. |
| Eduskuntavaalit> Vaalit | Eduskuntavaalit> Vaalipiiri | Eduskuntavaalit> Äänimäärä | Eduskuntavaalit> Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Uusimaa | 5 260 | Valittiin. |
| 2019 | Uusimaa | 14 226 | Valittiin. |
| 2023 | Uusimaa | 15 072 | Valittiin. |
Yksityiselämä

Mykkänen kasvoi Espoon Tapiolassa. Hän kävi Tapiolan lukion ja opiskeli pitkänä kielenä venäjää. Mykkänen on sotilasarvoltaan yliluutnantti.
Kai Mykkäsen isä on entinen Yleisradion ohjelmajohtaja ja entinen kansanedustaja Jouni Mykkänen ja äiti venäjän kielen tulkkina Suomen Moskovan-suurlähetystössä ja Yleisradiossa uransa tehnyt Maria Mykkänen (o.s. Sokolow). Kai Mykkäsen äidinpuoleisen isoäidin lapsuudenperhe pakeni vallankumousta Pietarista Suomeen.
Mykkänen on naimisissa eläinlääkäri Anna Mykkäsen kanssa, ja parilla on kaksi lasta.
Hetkipalvelus

Benediktiinimunkkien laulama vesper.
Hetkipalvelus on kristillisen kirkon vuorokauden eri hetkinä vietettävä rukous päivän pyhittämiseksi. Se koostuu pääosin psalmeista, hymneistä ja Raamatun lukukappaleista. Ehtoollisliturgian ohella hetkipalvelus muodostaa tärkeimmän osan kirkon julkisesta rukouksesta, erotuksena yksityisestä hartaudenharjoituksesta. Hetkipalveluksen tärkeimpänä osana on perinteisesti pidetty psalmien rukoilemista joko laulaen tai puhuen. Sanalla hetkipalvelus tarkoitetaan koko sitä palvelusten joukkoa ja tyyppiä, jonka päivän rukoushetket muodostavat. Sanalla voidaan myös viitata yksittäiseen rukoushetkeen.
Hetkipalvelusperinteet vaihtelevat; luostarikirkoissa noudatetaan paljon laajempaa hetkipalveluskäytäntöä kuin seurakuntakirkoissa. Lisäksi lännen ja idän kirkkojen välillä on eroja liturgisessa perinteessä. Läntisessä perinteessä rukoushetket ovat historiallisesti olleet pääsääntöisesti vigilia tai matutina, laudes, prima, tertia, seksta, nona, vesper ja kompletorio. Itäisessä perinteessä rukoushetkiä ovat ehtoopalvelus, ehtoonjälkeinen palvelus, puoliyöpalvelus, aamupalvelus, sekä neljä ns. hetkeä: ensimmäisen, kolmannen, kuudennen ja yhdeksännen tunnin hetket.
Klassinen hetkipalvelusten, rukoushetkien päivän kierto on:
ad matutinam (johon liittyi laudes) varhainen aamurukous
ad primam (klo 7)
ad tertiam (klo 9)
ad sextam ( klo 12) – keskipäivän rukoushetki
ad nonam (klo 15)
vesper (auringon laskiessa)
competorium (”yöluku”, nukkumaan mennessä. Päättää, täydentää [komplettera] päivän rukoukset
Ns. suuria rukoushetkiä ovat laudes, vesper ja kompetorio, muut ovat ns. pieniä rukoushetkiä.
Katolisessa kirkossa

Sekä katolisessa kirkossa että ortodoksisessa kirkossa käytetään kaikkia perinteisiä rukoushetkiä. Katolisessa kirkossa tehtiin suuri liturgiauudistus Vatikaanin II kirkolliskokouksen jälkeen, jossa myös hetkipalvelusta kevennettiin.
Ortodoksisessa kirkossa

Ortodoksisessa kirkossa toimitetaan useita kirkollisen vuorokauden mukaan määräytyviä hetkipalveluksia. Palvelusten sisältö on saanut voimakasta vaikutusta luostariperinteestä, jossa palvelukset toimitetaan kokonaisuudessaan. Hetkipalvelukset koostuvat pääasiassa psalmien ja kirkkoveisujen sekä kirkkoisien kirjoittamien rukousten lukemisesta. Seurakunnissa hetkipalveluksia toimitetaan tietyissä kirkkovuoden määrätyissä palveluksissa sekä liturgian sijasta. Kirkollisen vuorokauden, joka alkaa juutalaisen tavan mukaan illasta (eli auringon laskusta) hetkipalvelusten järjestys on seuraava:
Yhdeksäs hetki
Ehtoopalvelus
Pieni tai suuri ehtoonjälkeinen palvelus
Puoliyöpalvelus
Aamupalvelus
Ensimmäinen hetki
Kolmas hetki
Kuudes hetki
Hetkipalvelus, jos se toimitetaan liturgian asemesta.
Käytännössä Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnissa toimitetaan pääasiassa vain lauantai-illan vigilia, joka on yhdistelmä ehtoopalveluksesta, aamupalveluksesta sekä ensimmäisestä hetkestä. Liturgiaa edeltää kolmannen hetken lukeminen.
Luterilaisessa kirkossa

Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa on käytössä läntisen perinteen rukoushetkistä laudes, ad sextam (päivärukous), vesper ja kompletorio. Valon rukousta (lat. lucernarium) voidaan viettää vesperin tai kompletorion edellä. Niiden lisäksi Jumalanpalvelusten kirjassa on pienen rukoushetken järjestys, joka noudattaa perinteisen rukoushetken rakennetta, mutta on muodoltaan pelkistetympi.
Rukoushetkien järjestykset ovat Virsikirjan liiteosassa, "Jumalanpalvelusliite". Siten ne ovat helposti saatavilla. Rukoushetken voi johtaa pappi, seurakunnan työntekijä tai kuka tahansa seurakuntalainen. Ne voidaan toteuttaa rikkaasti tai pelkistetysti, lukien tai laulaen.
Historia

Hetkipalveluksen tausta on Vanhan Testamentin kuvaamassa pappien velvollisuudessa toimittaa ilta- ja aamu-uhreja (2.Moos. 29:38–39). Babylonin vankeuden aikana, jolloin pääsyä temppeliin ei ollut, Tooran lukeminen paikallisissa kokouksissa, synagogissa, kehittyi korvaamaan temppeliuhrit. Juutalaisten palattua pakkosiirtolaisuudesta näiden rukoushetkien vietto siirtyi temppeliin. Aamu- ja iltauhrien lisäksi vietettiin kolmannen, kuudennen ja yhdeksännen tunnin rukouspalvelusta. Uusi testamentti kuvaa, kuinka kristityt jatkoivat näiden rukoushetkien viettämistä (Kolmas hetki: Apt. 2:15; Kuudes: Apt. 10:9; 10: 3, 13). Vaikka apostolit eivät enää osallistuneet veriseen temppeliuhriin, jonka täyttymys nähtiin "leivän murtamisessa" (eukaristiassa), he jatkoivat päivän rukoushetkiin osallistumista (Apt. 3:1). Hetkipalveluksen alkuhistoria on kuitenkin hyvin vaikea kysymys, eikä suoraa yhteyttä juutalaisen ja varhaiskristillisen käytännön välillä voida vetää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hetkipalvelus Wikimedia Commonsissa
Divine Office - Katolinen hetkipalvelus englanniksi.
Universalis - Englannin- ja latinankielinen katolinen hetkipalvelus.
Tietoa hetkirukousperinteestä Kirkkomusiikin käsikirja (Kirjapaja 2003) Osmo Vatanen
Laulajia ortodoksisessa Pyhän Georgioksen katedraalissa Istanbulissa.
Juho Lipsanen

Juho Petri Lipsanen (s. 29. toukokuuta 1961) on suomalainen yritysjohtaja.
Lipsanen toimi vuosina 2002–2005 Alma Median toimitusjohtajana ja vuosina 2005–2008 TeliaSoneran johtajana, aluksi TeliaSonera Finlandin toimitusjohtajana ja vuoden 2007 alusta Integrated Enterprise Services -liiketoiminta-alueen, sittemmin Business Services -myyntidivisioonan, johtajana. Ennen siirtymistään Alma Median johtoon hän työskenteli vuodesta 1988 eri tehtävissä teollisuuskonserni ABB:ssä. Hän oli muun muassa ABB Automationin talousjohtaja ja ABB New Venturesin toimitusjohtaja.
Lipsasen luottamustehtäviin ovat lukeutuneet muun muassa Coronaria Hoitoketjun, Lamor Groupin, SSH Communications Securityn ja Vapon hallitusten puheenjohtajuudet. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri, joksi hän valmistui Turun kauppakorkeakoulusta.
Juho Lipsanen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän on tukkukauppias, kauppaneuvos August Lipsasen (1876–1948) lapsenlapsi ja muusikko Ilkka Lipsasen serkku.
Lipsanen on kirjoittanut Hannu Laakson kanssa vuonna 2009 ilmestyneen yrityskirjan Operaatio Täyskäännös.
Teokset

Laakso, Hannu & Lipsanen, Juho: Operaatio Täyskäännös : the art of turnaround.  WSOYpro, 2009.  ISBN 978-951-0-36195-5
Europa (kuu)

| Europa |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Simon Marius Galileo Galilei
Löytöaika:  1610
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Jupiter
Keskietäisyys:  670 900 km
Eksentrisyys:  0,0101
Kiertoaika:  3 d 13 h 14,6 min
Inklinaatio:  0,470°
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  3 121,6 km
Läpimitta:  3 100 km
Pinta-ala:  31 000 000 km2
Massa:  4,8×1022 kg 0,008 Maan massaa
Keskitiheys:  3,01 g/cm3
Painovoima pinnalla:  1,32 m/s2
Pyörähdysaika:  3 d 13 h 14,6 min
Akselin kaltevuus:  –
Albedo:  0,64
Pinnan lämpötila:  alin: 85 K keski: 103 K ylin: 125 K
Kaasukehän ominaisuudet
Kaasunpaine:  10−6 Pa
Koostumus
happi:  100 %
Europa on Jupiterin kuu. Galilein kuista pienin ja toiseksi sisin kuu on Aurinkokunnan kuudenneksi suurin. Europan löysi Galileo Galilei 8. tammikuuta 1610. On mahdollista, että Simon Marius löysi Europan päivää aiemmin, mutta ei julkaissut havaintojaan. Europa oli kreikkalaisessa mytologiassa foinikialainen prinsessa, joka oli yksi Zeuksen rakastetuista. Tätä nimeä kuulle ehdotti Simon Marius pian löytämisen jälkeen, mutta se vakiintui vasta 1900-luvun puolessavälissä. Varhaisemmissa tähtitieteen oppaissa sitä kutsutaan joko Jupiter II:ksi tai Jupiterin toiseksi satelliitiksi.
Synty

Kaikki neljä Galilein kuuta ovat todennäköisesti muodostuneet jäljelle jääneestä materiaalista Jupiterin muodostuttua Aurinkoa ympäröivästä kaasu- ja pölypilvestä Aurinkokunnan alkuvaiheen yhteydessä. Galilein kuut ovat todennäköisesti 4,5 miljardia vuotta vanhoja eli saman ikäisiä kuin muu Aurinkokunta.
Rakenne

Europan sisäinen rakenne on todennäköisesti samankaltainen kuin Maalla. Sisäosat koostuvat lähinnä silikaattimineraaleista ja mahdollisesti pienestä rautaytimestä. Uloimpana on noin sadan kilometrin paksuinen vesi- ja jääkerros, josta jäätä on 10–30 kilometrin paksuinen kerros veden päällä. Galileo-luotain on havainnut pinnan alla sähköä johtavan kerroksen, joka todennäköisesti on suolainen meri. Meren olemassaoloa tukevat myös luotaimen havainnot kuun heikosta magneettikentästä, joka on vuorovaikutuksessa Jupiterin magneettikentän kanssa.lähde?
Pinta

Europan jäinen pinta on äärimmäisen tasainen: siinä on vain harvoja yli 300 metrin korkuisia kohtia. Myös kraatterit ovat harvinaisia: vain kolme läpimitaltaan yli viiden kilometrin suuruista kraatteria on löydetty, mikä kertoo pinnan nuoresta iästä, jonka on arveltu olevan korkeintaan 30 miljoonaa vuotta. Silmiinpistävintä kuun pinnassa ovat lukuisat tummat juovat, jotka muistuttavat suuresti maapallon merten jääpeitteiden railoja. Juovat ovatkin todennäköisesti syntyneet, kun vulkaaniset sulan veden purkaukset ovat murtaneet pinnan, minkä jälkeen se on jäätynyt uudelleen. Vulkaanisen toiminnan arvellaan olevan seurausta Jupiterin aiheuttaman vuorovesivoiman synnyttämästä lämmöstä. Toinen piirre pinnalla ovat tummat laikut, jotka ovat syntyneet, kun lämmin jää on tunkeutunut pinnalle kylmemmän jään läpi, samaan tapaan kuin magma nousee maankuoren alle maapallolla. Laikut voivat muodostaa pintaan korkeuseroja. Juovien ja laikkujen väri voi olla peräisin raudasta tai rikistä. Lisäksi ne sisältävät suoloja, kuten magnesiumsulfaattia, joka on jäänyt jäljelle veden haihtuessa pois.lähde?
Ilmakehä on ohut, ja se koostuu kokonaan hapesta. Happi ei todennäköisesti ole elollista alkuperää, vaan syntynyt auringonvalon ja varattujen hiukkasten osuessa pintaan vapauttaen vesihöyryä. Höyry jakautuu hapeksi ja vedyksi, ja vetyatomit karkaavat kokonaan kuun ilmakehästä keveytensä takia.lähde?
Kun Europa kiertää Jupiterin hiukkassäteilyä sitovassa magneettikentässä, säteily tappaisi Europan pinnalla olevan suojaamattoman ihmisen noin vuorokaudessa. Vuorokautinen säteilyannos on 5,40 sievertiä.
Europan keltainen väri johtuu natriumkloridista.
Kiertorata

Europa kiertää Jupiteria elliptisellä kiertoradalla kerran 3,5 vuorokaudessa. Kuun keskietäisyys Jupiterista on 670 900 kilometriä. Europa on vuorovesilukittu Jupiterin kanssa, eli vain yksi puoli kuusta on suunnattuna Jupiteriin päin.