stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Via Ostiensis
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Via Ostiensis Wikimedia Commonsissa
Roomalaiset tiet
| --- | --- |
Italiassa:  Via Aemilia · Via Aemilia Scauri · Via Amerina · Via Annia · Via Antiatina · Via Appia · Via Ardeatina · Via Augusta Sallentina · Via Aurelia · Via Aurelia (Venetia) · Via Aurelia Aeclanensis · Via Caecilia · Via Campana · Via Cassia · Via Ciminia · Via Claudia Augusta · Via Claudia nova · Via Claudia Valeria · Via Clodia · Via Collatina · Via Cornelia · Via Domitiana · Via Flaminia · Via Flaminia militare · Via Fulvia · Via Gemina · Via Herculia · Via Julia Augusta · Via Labicana · Via Latina · Via Laurentina · Via Minucia · Via Nomentana · Via Ostiensis · Via Pompeia · Via Popil(l)ia · Via Popil(l)ia · Via Portuensis · Via Postumia · Via Praenestina · Via Quinctia · Via Salaria · Via Selinuntina · Via Setina · Via Severiana · Via Sublacensis · Via Tiberina · Via Tiburtina · Via Trajana · Via Valeria · Via Valeria (Sisilia)
Britanniassa:  Akeman Street · Ermine Street · Fosse Way · Icknield Street · King Street · Watling Street
Muualla:  (Via Agrippa) · Via Aquitania · Via Augusta · (Via Belgica) · Via Domitia · Via Egnatia · Via Flavia · Via Julia Augusta · Via maris · Via militaris · Via Nerva · Via nova · Via Pontica · (Via Raetia) · Via Trajana nova
Via Ostiensista Ostiassa.
Via Postumia

| Via Postumia |
| --- | --- |
 Via Postumian sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Alkupiste:  Genua
Reitti:  Placentia – Verona
Päätepiste:  Aquileia
Muodostettu:  148 eaa.
Via Postumia oli roomalainen tie, joka kulki Gallia cisalpinassa nykyisessä Pohjois-Italiassa. Se johti Genuasta Aquileiaan.
Historia

Via Postumian rakennutti konsuli Spurius Postumius Albinus Magnus vuonna 148 eaa. Tien nimi tunnetaan piirtokirjoituksista, mutta nimi vaikuttaa jääneen ajan kuluessa pois käytöstä, ja myöhemmissä itinerariumeissa sen osat esiintyvät osina muita teitä, kuten Via Aureliaa ja Via Julia Augustaa.
Reitti

Via Postumia sai alkunsa Ligurian rannikolla sijainneesta Genuasta. Matkalla Dertonaan tie kulki Apenniinien poikki. Tie päättyi Adrianmeren pohjukassa sijaitsevaan Aquileiaan.
Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat:
| Kaupunki tai muu asema | Nykyinen paikka | Etäisyys edellisestä> mailia | Etäisyys edellisestä> km (n.) |
| --- | --- | --- | --- |
| Genua | Genova |  |  |
| Libarnum |  | 36 | 53,2 |
| Dertona | Tortona | 35 | 51,8 |
| Iria | Voghera | 10 | 14,8 |
| Comeli magus (Cameliomagus) |  | 16 | 23,7 |
| Placentia | Piacenza | 25 | 37,0 |
| Cremona | Cremona |  ? |  ? |
| Bedriacum |  |  ? |  ? |
| Verona | Verona |  ? |  ? |
| Vicetia | Vicenza | 33 | 48,8 |
| Patavium | Padova | 27 (22) | 39,9 (32,5) |
| Altinum | Altino | 33 | 48,8 |
| Julia Concordia | Concordia | 31 | 45,8 |
| Aquileia | Aquileia | 31 | 45,8 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Via Postumia Wikimedia Commonsissa
Roomalaiset tiet
| --- | --- |
Italiassa:  Via Aemilia · Via Aemilia Scauri · Via Amerina · Via Annia · Via Antiatina · Via Appia · Via Ardeatina · Via Augusta Sallentina · Via Aurelia · Via Aurelia (Venetia) · Via Aurelia Aeclanensis · Via Caecilia · Via Campana · Via Cassia · Via Ciminia · Via Claudia Augusta · Via Claudia nova · Via Claudia Valeria · Via Clodia · Via Collatina · Via Cornelia · Via Domitiana · Via Flaminia · Via Flaminia militare · Via Fulvia · Via Gemina · Via Herculia · Via Julia Augusta · Via Labicana · Via Latina · Via Laurentina · Via Minucia · Via Nomentana · Via Ostiensis · Via Pompeia · Via Popil(l)ia · Via Popil(l)ia · Via Portuensis · Via Postumia · Via Praenestina · Via Quinctia · Via Salaria · Via Selinuntina · Via Setina · Via Severiana · Via Sublacensis · Via Tiberina · Via Tiburtina · Via Trajana · Via Valeria · Via Valeria (Sisilia)
Britanniassa:  Akeman Street · Ermine Street · Fosse Way · Icknield Street · King Street · Watling Street
Muualla:  (Via Agrippa) · Via Aquitania · Via Augusta · (Via Belgica) · Via Domitia · Via Egnatia · Via Flavia · Via Julia Augusta · Via maris · Via militaris · Via Nerva · Via nova · Via Pontica · (Via Raetia) · Via Trajana nova
Kappale Via Postumian basalttipintaa uudelleenrakennettuna Arco dei Gavin alle Veronassa.
Via Postumian reitti.
Rauno Sjöroos

Rauno Sjöroos (s. 16. huhtikuuta 1956 Naantali) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1973–1981 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Sjöroos edusti pääsarjatasolla Turun Tovereita vuosina 1973–1975, Turun Palloseuraa vuosina 1975–1978 ja 1980–1981 sekä Tampereen Koo-Vee:ta kaudella 1979–1980. Kauden 1978–1979 hän pelasi alemmalla sarjatasolla Kiekko-67:ssä. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 49 ottelua ja oli kokoonpanossa 178 ottelussa. Pudotuspeleissä hän oli varamaalivahtina 18 ottelussa. Hän voitti TPS:n joukkueessa Suomen-mestaruuden vuonna 1976 ja saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia.
VHS

| VHS |
| --- | --- |

 VHS-kasetteja
Tyyppi:  magneettinauha
Kehittäjä:  JVC
Käyttötarkoitus:  videokuvan ja äänen tallennus ja toisto
TDK-merkkinen VHS-kasetti ja pahvinen säilytyskotelo
VHS-kasetti
Video Home System (lyh. VHS) on JVC:n kehittämä tallentavien ja toistavien videonauhurilaitteiden tallennusmuodon standardi. Se julkistettiin vuonna 1976. Osa sen keskeisistä tekniikoista on lisensoitu Sonylta – kilpailevan formaatin, Betamaxin kehittäjältä.
Funai valmisti viimeiset VHS-nauhurit heinäkuussa 2016. JVC oli ilmoittanut lopettavansa VHS-nauhureiden valmistuksen jo 2008. Videonauhureiden tilalle tulivat vuodesta 1997 alkaen Sonyn kehittämät DVD-levyt. DVD-levystä kehitettiin sekä kaksipuolinen että kaksikerroksinen versio, ja lopulta sitä enemmän tallentava Blu-ray.
Historia

VHS-järjestelmä voitti kuluttajien suosiossa samankaltaiseen magneettinauhatekniikkaan perustuvat Betamax- ja Video 2000 -formaatit. Betamaxin kannattajat väittivät kuvanlaatua paremmaksi ja Betamax-kasetti oli kooltaan pienempi. VHS:n ansiona oli muun muassa pidempi tallennusaika, aluksi 120 minuuttia ja myöhemmin 240 minuuttia. VHS-nauhurit olivat myös edullisempia. Myöhemmin myyntivideon suosion kasvu vuokravideon kustannuksella avasi tietä kuvanlaadultaan paremmalle DVD-levylle, vaikka kotitallennus levyille ei ollutkaan aluksi mahdollista.
2000-luvun alussa tallentavan DVD-videon, digitaalivideon ja kiintolevytallentimien yleistyminen oli lopullisesti syrjäyttämässä mekaaniselta käyttöiältään, käytettävyydeltään ja kuvanlaadultaan selvästi heikomman VHS-formaatin. Vuonna 2006 useimmat merkittävät elokuvien julkaisijat olivat lopettaneet tuotteidensa VHS-jakelun. Lokakuussa 2008 JVC ilmoitti viimeisenä lopettavansa yksinomaan VHS-formaattia käyttävien nauhureiden valmistamisen. 2010-luvulla videot alkoivat siirtyä verkkoon ja siirrettävänä tallennusmuotona yleisimmäksi on muodostumassa Flash-muistiin perustuvat muistitikut. Myös videokamerat ja älypuhelimien tallentavat Flash-muistipiireille.
Koska VHS-nauhat voivat hapristua katselukelvottomiksi jo muutamassa vuosikymmenessä, on 2000-luvulla suositeltu digitoimaan VHS-nauhoille kuvattuja kotivideoita mikäli haluaa materiaalien olevan katsottavissa myös tulevaisuudessa.
Tekniikka

VHS-järjestelmän videokaseteissa käytetään 1/2 tuuman (12,7 mm) levyistä magneettinauhaa ja nauhanopeus PAL-televisiojärjestelmässä on 2,34 cm/s. Suurin tallennusaika on neljä tuntia E-240-kasetilla, mutta eräissä Basfin kaseteissa siihen on lisätty vielä 20 minuuttia, jolloin tulee E-260. Myös joitain E300-kasetteja oli kaupan, mutta niiden nauha oli erittäin ohutta, katkesi herkästi, eikä toiminut kaikissa nauhureissa muutenkaan luotettavasti. VHS-kasettien yhteydessä käytetyssä yleisessä E-merkinnässä viitataan kirjaimen jälkeen olevalla luvulla suoraan kasetin tallennusaikaan minuuteissa käytettävästä televisiojärjestelmästä riippuen. NTSC-järjestelmässä nauhan kulkunopeus on PAL-järjestelmää hieman suurempi, joten tätä televisiojärjestelmää käyttäviin maihin myytävien tyhjien kasettien tallennusaika on PAL-järjestelmässä jonkin verran kasetin kuoressa ilmoitettua pidempi.
VHS-järjestelmän nauhamekanismissa käytetään muista videokasettinauhureista poikkeavaa M-pujotusta, jossa nauha kiertää halkaisijaltaan 62 millimetrin kuvarummun ympäri noin 180 asteen verran. Samaa M-pujotusta käytettiin myös Panasonicin ammattikäyttöön toteuttamassa M-formaatin videonauhureissa. Kannettaviin kameranauhureihin toteutettiin laitteistokoon pienentämiseksi noin kolmasosan verran pienempi kuvarumpu, jonka ympäri nauha kiertää lähes täyden kierroksen. Pienempiä, kämmennellä pidettäviä kameranauhureita varten kehitettiin erillinen VHS-C-kasetti, jonka tallennusaika on enimmillään vain 60 minuuttia. Pienempää C-mallin kasettia voidaan käyttää pöytänauhureissa erillisellä kasettisovittimella.
Aikaisemmin ääniraitojen hitaasta nauhanopeudesta johtuvaa nauhakohinaa vähennettiin joissakin nauhurimalleissa Dolby-kohinasuodatuksella. Myöhemmin äänen laadukkaaseen toistoon käytettiin videoraitojen sekaan tallennettavia ääniraitoja ja menetelmää nimitettiin HiFi-äänentoistoksi. Tämä tekniikka oli saatavilla hieman ennen kuin CD alkoi yleistyä Suomessa, ja sellaista nauhuria saatettiin käyttää perinteisen analogisen magneettinauhurin korvaajana. Yhtenäinen nauhoitusaika normaalinopeudella oli jopa 5 tuntia (harvinaisella E300-kasetilla) ja äänenlaatu ei kärsinyt järjestelmän mahdollistamasta puolinopeudestakaan.
Järjestelmän kehityksen kuluessa heikkoa videokuvanlaatua yritettiin parannella HQ-kuvanparannustekniikalla, jossa taajuusvasteeltaan alhaista videosignaalia korostettiin suurempien taajuuksien osalta. Tämä ei käytännössä terävöittänyt videokuvaa kovinkaan mainittavasti ja se toi usein kuvaan mukaan häiritsevästi käytetystä nauhalaadusta riippuvaisen videokohinan, joka näkyy videokuvassa rakeisuutena. Ainoastaan hyvälaatuisten, erityisesti Hifi-käyttöön suunnattujen,  nauhakasettien käyttö vähensi videokuvassa esiintyvää nauhakohinaa, mikä ei kuitenkaan korjannut VHS-järjestelmän jo valmiiksi heikkoa videokuvan laatua terävämmäksi.
VHS-kasettia on myös käytetty digitaaliseen äänentallennukseen esimerkiksi ADAT-laitteessa. Samoin oli kaupan järjestelmiä jotka käyttivät tavallista videonauhuria tietokoneen tietojen varmuuskopiointiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta VHS Wikimedia Commonsissa
Siva (joki)

| Siva |
| --- | --- |

Alkulähde:  Kaman ylänkö
Laskupaikka:  Kama
Maat:  Venäjä
Pituus:  206 km
Virtaama:  31,2 m³/s
Valuma-alue:  4 870 km²
Siva (ven. Си́ва) on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Permin aluepiirissä ja Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 206 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 4 870 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus on 31,2 kuutiometriä sekunnissa.
Joen nimi juontuu muinaispermiläisistä sanoista *śi ’lähde’ ja *va ’vesi’. Se saa alkunsa Permin aluepiiristä Jagutkin kylän läheltä. Udmurtian alueella Siva virtaa Votkinskin piirissä. Tärkeimmät sivujoet ovat Sosnovka, Tšornaja, Lyp, Kivara, Votka, Bolšaja Kivara ja Malaja Votka. Jokea käytetään vesilähteenä, virkistyskalastukseen ja retkeilyyn. Alajuoksulla on kalankasvatusaltaita.
Aiheesta muualla

Siva Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Vespasianus

| Vespasianus |
| --- | --- |
 
Rooman keisari
Valtakausi:  1. heinäkuuta 69 – 23. kesäkuuta 79
Edeltäjä:  Vitellius
Seuraaja:  Titus

Syntynyt:  17. marraskuuta 9 Falacrinae
Kuollut:  23. kesäkuuta 79 (69 vuotta) Rooma
Puoliso:  Domitilla   Caenis
Lapset:  Titus   Domitilla  Domitianus
Suku:  Flavius
Isä:  Titus Flavius Sabinus
Äiti:  Vespasia Polla
Titus Flavius Caesar Vespasianus Augustus (synt. Titus Flavius Vespasianus, yleisesti Vespasianus) (17. marraskuuta 9 – 23. kesäkuuta 79) oli Rooman keisari joka hallitsi 1. heinäkuuta 69 – 23. kesäkuuta 79. Vespasianus oli niin kutsutun neljän keisarin vuoden viimeinen keisari ja päätti valtakunnan epävakauden kauden. Hän oli Flavius-suvun ensimmäinen keisari.
Tie keisariksi

Vespasianuksen suku kuului alempaan aatelistoon, eikä se ollut aiemmin vaikuttanut merkittävästi Rooman historiaan. Vespasianuskin aloitti uransa vaatimattomasti: hän solmi avioliiton melko alhaissyntyisen Flavia Domitillan kanssa ja toimi armeijan palveluksessa eri puolilla valtakuntaa. Ensimmäisen kerran hän saavutti laajempaa mainetta keisari Claudiuksen johtaman Britannian valloituksen yhteydessä vuosina 43–44. Sotilaallisten saavutusten jälkeen Vespasianus jatkoi uraansa monissa korkeissa viroissa, mm. senaattorina ja konsulina.
Vespasianuksen uran suurena käännekohtana voidaan pitää vuotta 66, jolloin keisari Nero nimitti hänet Juudean maaherraksi. Juudeassa oli hieman aiemmin puhjennut laajamittainen kapina (ns. ensimmäinen juutalaissota) roomalaisia vastaan, joten Vespasianusta odotti vaativa tehtävä. Nimitys saattoi olla jopa rangaistuksen luonteinen, sillä Vespasianus oli nukahtanut erään Neron lauluesityksen aikana ja loukannut siten suuresti turhamaista keisaria. Toinen ja todennäköisempi selitys Vespasianuksen nimitykselle lienee kuitenkin se, että häntä pidettiin rehellisenä miehenä, joka ei käyttäisi komentoonsa saamiaan sotilasyksiköitä (jopa 60 000 miestä) keisarin vastaiseen vehkeilyyn.
Kun Nero teki itsemurhan vuonna 68, oli Vespasianus yhä Juudeassa maaherrana. Kapinan kukistaminen oli edennyt hyvin, mutta kapinallisten hallussa oli yhä Jerusalem. Vespasianus päätti keskittyä Jerusalemin valtaamiseen ja pysytteli sivussa Neron kuoleman jälkeisestä valtataistelusta. Hän julisti uskollisuutta kaikille Neron seuraajille: Galballe, Otholle ja Vitelliukselle. Vuoden 69 kesällä Vespasianuksen mieli kuitenkin muuttui. Hän arvioi keisari Vitelliuksen aseman niin epävarmaksi, että kapinalla olisi hyvät onnistumisen mahdollisuudet. Varmistettuaan Egyptin ja Syyrian legioonien tuen hän huudatti itsensä keisariksi ja valmistautui lähtemään joukkoineen kohti Roomaa. Jerusalemin piirityksen jatkamisen hän jätti poikansa Tituksen vastuulle.
Vespasianus arvioi tilanteen oikein. Hänen ei tosin tarvinnut itse osallistua Vitelliuksen kukistamiseen, sillä sen tekivät hänen puolestaan Moesian ja Pannonian provinssien sotajoukot, jotka siirtyivät hänen puolelleen ja lähtivät marssimaan kohti Roomaa. Vitelliuksen joukot lyötiin Bedriacumin taistelussa. Vitellius murhattiin, ja senaatti nimitti Vespasianuksen uudeksi keisariksi. Vespasianus oli vailla haastajaa, joten ensimmäistä kertaa puoleentoista vuoteen valtakunnalla oli kiistaton hallitsija. Neron kuoleman jälkeinen sekasorto oli päättynyt.
Vespasianus keisarina

Vespasianuksen suurin haaste oli valtiontalouden tervehdyttäminen. Neron holtiton rahankäyttö oli johtanut valtionkassan tyhjenemiseen, ja hänen kuolemansa jälkeinen sekasorto oli pahentanut tilannetta entisestään. Vespasianukselle tällainen taloudellinen haaste sopi kuitenkin hyvin, sillä hän oli tunnettu säästäväisenä, ehkä jopa saitana miehenä. Hän oli myös hyvä keksimään uusia tulonlähteitä. Niinpä hän alkoi tiettävästi ensimmäisenä periä maksua julkisten käymälöiden käytöstä. Kun hänen poikansa Titus moitti häntä käymälämaksujen perimisestä, Vespasianus laittoi pojan nenän alle haistettavaksi käymälämaksuista peräisin olevan kolikon ja kysyi oliko se pahanhajuinen. Kun Titus vastasi ”Ei”, keisari totesi ”Virtsasta se kuitenkin on saatu.”
Vaikka Vespasianus olikin säästäväinen, osasi hän myös tarvittaessa kuluttaa suuria summia, jos hän sen tarpeelliseksi katsoi. Hän mm. aloitti loisteliaan Flaviuksen amfiteatterin, tutummin Colosseumin rakennustyöt Roomassa. Tällaisilla rakennusprojekteilla hän pyrki varmistamaan kansan suosion. Hän myös panosti sivistykseen maksamalla valtion varoista palkat latinan ja kreikan opettajille.
Vespasianuksen hallintokauden suurin sotilaallinen selkkaus tapahtui pian hänen valtaantulonsa jälkeen vuonna 70. Batavialaisen heimopäällikkö Julius Civiliksen johtama suuri kapina levisi Batavian lisäksi Gallian provinssiin. Kapina saatiin kuitenkin kenraali Cerialiksen johdolla nopeasti kukistettua. Muutoin Vespasianuksen aika oli joitakin rajakahakoita lukuun ottamatta rauhaisa. Hän ei aloittanut uusia valloitussotia. Hän myös osasi valvoa armeijaansa niin, ettei kukaan hänen legiooniensa komentajista voinut toistaa hänen saavutustaan eli keisarivallan anastamista sotilaiden avulla. Vespasianuksen rooli rauhan palauttajana näkyy hänen valtakautensa aikana lyödyissä kolikoissa, joissa on keisarin profiilin lisäksi usein rauhan jumalattaren profiili.
Vespasianus kunnioitti senaattia, mutta ei sallinut sen rajoittaa omaa valtaansa. Jotkut senaattorit haaveilivat yhä tasavallan palauttamisesta, mutta Vespasianus teki tällaiset haaveet tyhjiksi nimittämällä poikansa Tituksen seuraajakseen, ts. perustamalla oman dynastian.
Jälkimaailmalle säilyneet arviot Vespasianuksen keisariudesta ovat lähes poikkeuksetta myönteisiä. Toisin kuin monet edeltäjänsä, hän perehtyi parhaan kykynsä mukaan valtion asioihin ja teki pitkiä työpäiviä. Hän oli tavoiltaan sotilaallisen yksinkertainen eikä yrittänyt piilottaa melko alhaista syntyperäänsä ulkoisen loiston alle. Häntä syytettiin ehkä aiheellisesti rahanahneudesta, mutta hän ei käyttänyt keräämiään rahoja oman mukavuutensa kasvattamiseen vaan yleishyödyllisiin tarkoituksiin.
Vespasianus kuoli lyhyen sairauden jälkeen 69-vuotiaana. Hänen luonnollista kuolemaansa voidaan myös pitää eräänlaisena saavutuksena, sillä olivathan hänen kuusi edeltäjäänsä kuolleet väkivaltaisesti.
Vespasianuksen karski huumorintaju aiheutti toisinaan hämmennystä. Hän kykeni vitsailuun vielä kuolemansakin hetkellä, sillä hänen viimeiset sanansa olivat "Kas, taidanpa olla muuttumassa jumalaksi".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vespasianus Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Vespasianus Wikisitaateissa
John Donahue: Titus Flavius Vespasianus An Online Encyclopedia of Roman Emperors.
Kirjallisuutta

Henrikson, Alf: Antiikin tarinoita.  (Antikens historier, 1959.)  Suomentanut Maija Westerlund. Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-18515-9
Kivimäki, Arto & Tuomisto, Pekka: Rooman keisarit.  Hämeenlinna:  Karisto, 2005.  ISBN 951-23-4546-3
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Vitellius | Rooman keisari | Seuraaja: Titus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Vespasianus
Keisari Vespasianus.
Sitronelloli

| Sitronelloli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3,7-dimetyyliokt-6-en-1-oli
CAS-numero:  106-22-9
PubChem CID:  8842
SMILES:  CC(CCC=C(C)C)CCO 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H20O
Moolimassa:  156,26 g/mol
Sulamispiste:  < 25 °C 
Kiehumispiste:  224,5 °C 
Tiheys:  0,855 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,212 g/l (25 °C) 
Sitronelloli (C10H20O) on luonnossa esiintyvä monoterpenoidi, jota esiintyy monien kasvien öljyissä. Sitronellolia tavataan kahtena enantiomeerina (+)- ja (–)-sitronellolina. Kasveissa on usein kumpaakin isomeeria. (+)-Sitronelloli on vallitsevana muotona muun muassa Boronia citriodorassa, sitruunaeukalyptuksessa (Eucalyptus citriodora) ja sitruunaruohoihin kuuluvassa sitronellassa (Cymbopogon nardus). (–)-Sitronellolia esiintyy huomattavia määriä ruusuissa ja kurjenpolvissa. (–)-Sitronellolin tuoksu on (+)-muotoa hennompi.
Määrä kasveissa

Boronia citriodoran öljyissä sitronellolin osuus on 80 prosenttia. Ruusuissa ja kurjenpolvissa vastaava luku on 50 % ja sitruunaeukalyptuksessa ja sitruunaruohoissa noin 15–20 prosenttia.
Valmistus ja käyttö

Sitronellolia voitaisiin erottaa hajustekäyttöön kasvien öljyistä, mutta ruusuöljyn ongelmana on hinta ja muissa halvemmissa kasviöljyissä ongelmaksi muodostuu sitronellolin vähäisyys. Sitronellolia voidaan valmistaa teollisesti usealla eri tavalla. Sitronellaali on sitronellolin hapettumistuote ja voidaan pelkistää sitronelloliksi. Muita tapoja valmistaa yhdistettä on geraniolin tai nerolin vedytyksellä tai sitraalista vetyä poistamalla.
Sitronelloli on yksi käytetyimmistä tuoksuvista aineista. sitä suihkutetaan muun muassa kukka-asetelmiin antamaan sitruunan tuoksua. Lisäksi yhdistettä käytetään valmistettaessa estereitä, joita syntyy sen ja karboksyylihappoanhydridien reaktiolla.
Sitronellolia esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Aiheesta muualla

Food Component Database (FooDB): Citronellol (englanniksi)
ChemBlink: Citronellol (englanniksi)
KEGG: Citronellol (englanniksi)
Liber Herbarum II: Sitronellolia sisältäviä kasveja
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Citronellol (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - citronellol (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - citronellol (englanniksi)
Sisu (pastilli)

| Sisu |
| --- | --- |
 Sisu-logo fraktuurakirjoituksella

Tyyppi:  pastilli
Valmistaja:  Cloetta
Alkuperä:   Suomi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sisu on Suomessa vuonna 1928 kehitetty arabikumista ja lakritsista valmistettu makeispastilli, jota nykyään valmistaa Cloetta. Sisu-tuotemerkin alla myydään alkuperäisen pastillin lisäksi myös muita pastilleja ja makeisia.
Makeisen logo on säilynyt muuttumattomana vuodesta 1928 lähtien.
Sisun historia > 1970–1980-luvut

1970-luvulla pakkausten rintatabletti-termi korvattiin ensin rintapastillilla ja sitten pastillilla. Arabikumista oli pulaa, joten myyntiä jouduttiin rajoittamaan – kauppiaille annosteltiin Sisua sen mukaan, miten paljon he olivat Sisuja aikaisemmin myyneet.
1970-luvun alussa tuotiin markkinoille Sisun sorbitolilla makeutettu versio. Pastillia ehdittiin mainostaa sokerittomana, mutta säännösten mukaan sorbitolilla makeutettu tuote ei ole ”sokeriton”. Siksi käyttöön otettiin uusi sana ”Sokton”. Kun sokerin käytöstä luovuttiin, pastillin rakenne muuttui: siitä tuli pehmeä, mikä lisäsi makeisen kysyntää.
Vuonna 1973 valmistui uusi moderni tehdas Auran kuntaan, mikä nosti myös myyntiä – tehtaalla voitiin valmistaa aiempaa enemmän pastilleja.
Kun Sereksen toimitusjohtaja Pekka Ponkamo kuoli yllättäen marraskuussa 1974, omistajat (Kaukopaasien ja Ponkamoiden suvut) päättivät myydä yrityksen tuotemerkkeineen Rettigille. Tupakkafirmana tuttu Rettig oli jo pitkään mielinyt Sisua itselleen ja se olikin ainoa tuotemerkki, jonka valmistusta Rettig jatkoi vuonna 1975.
1970-luvun puolivälissä myyntiin tuli myös ksylitolilla makeutettu versio, jota kehiteltiin yhdessä Turun yliopiston hammaslääketieteen laitoksen kanssa. Sisun ksylitoliversion kehittämisessä oli ollut haasteita, sillä pastillin rakennetta oli melkein mahdoton saada säilymään entisellään.
1970-luvun puolivälissä Sisua alettiin markkinoida televisiossa. Klassikon asemaan nousseen ”Alussa oli suo, kuokka ja Jussi” -mainoksen loi mainostoimisto Lintas. Siinä käytettiin hyväksi Täällä Pohjantähden alla -kirjan pohjautuneiden elokuvien suosiota. Elokuvissa Jussi Koskelaa esittänyt Risto Taulo raivasi suota myös mainoksessa. Mainosta esitettiin vielä 1980-luvullakin ja sillä oli pitkään hallussaan ennätys Suomen useimmin esitettynä televisiomainoksena. Mainoksen avulla Sisusta kasvoi kansallinen instituutio. Sitä seuranneissa mainoksissa esiintyi muun muassa vuosisadan alun painonnostaja, rekeä itse vetävä hevosmies, Liisa Paatso Suomi-neitona, Risto Taulo kaivamassa syvää kaivoa ja pyörittämässä suurta kiveä ja konttoristimies, joka voitti pyöräkisassa ammattilaiset ja Pauli Kiurua takaa-ajanut vaaleaverikkö.