T-80
Kehitys

T-80:n suunnittelu alkoi 1970-luvulla ja se hyväksyttiin palveluskäyttöön 1976.
Neuvostoliiton teollisuus rakensi rinnakkain kahta vaunusarjaa.
Harkovan Morozovin suunnittelutoimisto suunnitteli vuonna 1963 T-64-mallin. Vaunussa oli kehittyneitä ominaisuuksia kuten komposiittipanssarointi, 125 mm sileäputkinen vaunukanuuna automaattilataajalla ja uusi kompakti moottori ja vaihteisto. T-64 oli tarkoitettu etulinjan vaunuksi panssaridivisioonia varten, kun T-62 oli rinnakkainen halvempi vaunu, joka korvasi tuotannossa T-55:n ja jota käytettiin moottoroidun jalkaväen tukena. T-64 oli myös huomattavasti kalliimpi, ja siinä oli lastentauteja monimutkaisten teknisten ratkaisujen vuoksi. Malyševin tehdas Harkovassa ei pystynyt tuottamaan 5TDF-moottoria koko Neuvostoliiton panssariteollisuuden tarpeisiin, ja moottorin käyttöikä oli vain sama kuin toisen maailmansodan aikaisilla malleilla.
Sotilasteollinen komissio määräsi kahden kahden uuden moottorimallin kehittämisestä sota-ajan mobilisaatioteollisuutta varten. Leningradin Kirovin tehtaan (LKZ) suunnittelutoimisto SKB-2 kehitti kaasuturbiinin perustuvan Objekt 439 -mallin, joka oli T-80:n esiaste, ja Nižny Tagilissa Uralvagonzavod Objekt 436 -mallin V-45-dieselmoottorilla (seuraajana objekt 432 -mallille).
T-62:tä korvamaan kehitettiin Nižny Tagilissa Objekt 167 ja Harkovassa Objekt 434.
GABTU lähetti T-64A-prototyypin Uralvagonzavodille, jossa Leonid Kartsev aloitti sen uudelleensuunnittelun. Tästä syntyi Objekt 172 "Ural" -malli, josta tuli T-72.
Puolustusministeri Andrei Gretško ei suostunut laittamaan kaasuturbiinilla varustettuja vaunuja valmistukseen niiden korkean polttoaineenkulutuksen vuoksi. Kun Gretško kuoli 1967, hänen seuraajansa Dmitri Ustinov puolestaan kannatti projektia ja suosittelin Objekt 219:n hyväksymistä elokuussa 1976. Objekt 219R, jossa oli Kombinatsija K -komposiittipanssarointi hyväksyttiin käyttöön 1978 mallinimellä T-80B ja Omsktransmaš alkoi valmistaa sitä 1979.
Vaunun voimanlähteenä oli turbiinimoottori, joka teki vaunusta nopean ja liikkumiskykyisen maastosta. Moottori kuitenkin osoittautui kenttäkäytössä epäluotettavaksi. Lisäksi moottori kulutti huimasti polttoainetta verrattuna dieselmoottoriin.
Morozovin kehittämä malli T-80UD korvasi turbiinimoottorin turbodieselillä.
Vuodesta 1985 valmistettu T-80U (улучшение, parannettu) otti käyttöön uuden 1250 hevosvoiman GTD-1250-turbiinin korvaaman vanhemmat GTD-1000T ja GTD-1000TF. Tämä oli huomattavasti luotettavampi, vaikka suuri polttoaineen kulutus olikin edelleen ongelma. Tässä mallissa on uusi Morozovin toimiston suunnittelema torni ja ase sekä toisen sukupolven reaktiivipanssari Kontakt-5, joka toimii myös nuoliammuksia vastaan.
Ensimmäinen versio vaunusta oli raskaammin panssaroitu kuin sen edeltäjä T-64. Pääase, 125 mm sileäputkinen panssarivaunukanuuna 2A46M-1, oli sama kuin T-72:ssa. Vanhemmissa T-80:n malleissa pääaseesta voitiin ampua 9K112 Kobra (Nato: AT-8 ”Songster”) -panssarintorjuntaohjuksia. Myöhemmin nämä korvattiin nopeammalla laserohjatulla 9K119 Refleks -ohjuksella. Runkoa oli muutettu, jotta polttoainetta saataisiin mahtumaan kaksin verroin T-64:ään verrattuna. Tämän lisäksi tornin taakse saadaan sijoitettua lisäpolttoainesäiliöt toimintasäteen kasvattamiseksi. T-72:sta oli ensimmäiseen malliin otettu torniin sijoitettavat 12 savunheitintä.
Myöhempiin 1980-luvun malleihin T-80B ja -BV lisättiin ensiksi mainittuun uusi keraamikomposiittipanssarointi ja jälkimmäiseen reaktiivipanssarointi (Kontakt ERA). Reaktiivipanssarointi teki vaunun keulan käytännössä läpäisemättömäksi Naton silloisille panssarintorjuntaohjuksille. Vaunun ensimmäinen merkittävästi edeltäjiään parempi malli oli kuitenkin vasta T-80U. U-mallin myötä T-80 sai uuden tornin, uuden panssarintorjuntaohjuksen 9M119 Refleks (Nato-nimeltään AT-11 Sniper), jota voidaan käyttää myös helikoptereita vastaan. Lisäksi se sai toisen sukupolven reaktiivipanssaroinnin Kontakt-5 ja uuden tehokkaamman sekä luotettavamman moottorin, joka nosti tehon 1 100:sta 1 250:een hevosvoimaan. T-80BVM-mallissa on käytetty digitaalista Sosna-U-tähtäinjärjestelmää.
Kuten muut neuvostoliittolaiset panssarivaunut, T-80 on huomattavan matala ja kevyt (46 tonnia) verrattuna M1 Abramsiin (63 tonnia) tai Leopard 2:een (55 tonnia). Neuvostodoktriini edellytti kylmän sodan aikaan nopeasti etenevää hyökkäystä Keski- ja Länsi-Eurooppaan, joiden jokimaasto on upottavaa suomaata.
Kaasuturbiinista luovuttiin ukrainalaisissa T-80UD- ja T-84-malleissa ja moottori korvattiin 1 000 hv dieselmoottorilla. Huolimatta moottoritehon vähentämisestä, vaunu on keveytensä ansiosta vieläkin huomattavan liikuntakykyinen.