stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän–Krimin sota (1552–1576)
Osmanien valtakunta liittyy sotaan

Edeltäjänsä valtakaudella Devlet I oli asunut vuosia Istanbulissa ja hän oli hyvissä väleissä sulttaani Suleiman Suuren kanssa. Devlet koitti saada Suleimania tuekseen sotaansa, mutta osmanivaltakunta oli sitoutunut lännessä käymiin sotiinsa Venetsiaa ja Hapsburgien Itävaltaa vastaan. Suleimanin suurvisiiri Mehmed pašša Sokolović oli taipuvainen tukemaan Krimin kaanikuntaa ja laatikin suunnitelman, jonka keskeisessä osassa oli Donin ja Volgan alajuoksujen väliin rakennettava kanaali. Sen rakentaminen loisi suoran vesireitin Mustaltamereltä Kaspianmerelle, minkä turvin osmanit voisivat sekä vallata Astrahanin venäläisiltä että vahvistaa asemiaan idässä olevaa kilpailijaansa safavidien Persiaa vastaan. Suleiman, joka ei pitänyt Venäjää uhkana, ei ollut myötämielinen operaatiolle. Hänen hallintonsa loppuaikana venäläisten läsnäolo Astrahanilla aiheutti kuitenkin hankaluuksia sekä osmanikauppialle että Kaukasian kautta matkustaville pyhiinvaeltajille. Vuonna 1566 Mehmed paššan esitteli suunnitelmansa Suleimanin seuraajalle Selim II:lle, joka antoi sille suostumuksensa.
Mehmed pašša viimeisteli suunnitelman ja aloitti käytännön valmistelut 1568. Sotaretki toteutettiin Devlet I:n tataariarmeijan avustamana, mutta Krimin kaani ei itse ollut innokas osallistumaan siihen tai tukemaan sitä todellisuudessa. Vaikka hän oli ollut hyvissä väleissä Suleimanin kanssa, kaani epäili uuden hallitsijan koettavan kaapata Astrahanin kaanikunnan alueet itselleen. Kesällä 1569 matkaan lähtenyt epäonnekas sotaretkikunta koki vastoinkäymisiä alusta saakka ja osoitti myös sen, ettei turkkilaisilla ollut keinoja pärjätä aromaastossa, jota tataarit vastaavasti pitivät kotiseutunaan. Puutteellisen huollon ja hankalien elinolosuhteiden vuoksi Kaffan kenraalikuvernööri Kasım paššan johtaman sotaretkikunnan turkkilaisista koostunut osa kärsi suuria tappioita, vaikka kosketuksia vihollisiin ei juuri ollut lukuun ottamatta lyhyeksi jäänyttä Astrahanin piiritystä.
Vaikka Kasim pašša pyrki ajamaan sotaretken toistamista seuraavalle vuodelle osmanit käänsivät huomionsa mieluummin länteen. Aloittamaansa Liivinmaan sotaan sitoutunut Iivana Julma ei myöskään ollut halukas sotimaan kahdella rintamalla, joiden välinen etäisyys oli yli tuhat kilometriä. Iivanan aloitteesta rauhaa ruvettiin solmimaan välittömästi sen jälkeen, kun osmaneiden rippeet olivat palanneet kotiin.
Tataarien hyökkäys Moskovaan

Devlet I ei puolestaan sitoutunut rauhaan, vaan hän järjesti oman sotaretkensä Moskovaan 1571. Se olikin menestyksekäs ja tataarit saivat ajettua Iivana Julman pakoon pääkaupungistaan. Ryöstelyjen yhteydessä lähinnä puusta rakennettu kaupunki myös paloi pahoin. Rauhoittaakseen tilanteen Iivana lupasi luovuttaa Astrahanin kaanikunnan alueet Devletille, joka uskoi tsaarin vakuutteluun ja veti armeijansa takaisin Krimille. Onnistuneesta sotaretkestään Devlet sai lisänimen Taht alğan, "Pääkaupungin Valtaaja".
Ratkaiseva taistelu

Iivana Julmalla ei kuitenkaan ollut aiettakaan pitää lupaustaan. Kun tämä selvisi Krimin kaanille, hän järjesti uuden sotaretken seuraavana vuonna. Venäjän armeija oli kuitenkin tehnyt perusteellisia valmisteluja ja Molodissa käyty taistelu päättyi tataarien tappioon.
Seurauksena Krimin kaani joutui luopumaan sekä sodan jatkamiseen liittyvistä suunnitelmistaan että aikeistaan vallata Kazanin ja Astrahanin kaanikunnat Venäjältä. Tappio merkitsi Krimin kaanikunnan poliittisen ja sotilaallisen vaikutusvallan heikkenemistä, joka puolestaan antoi tilaa Moskovan Venäjän nousulle. Vasta vuosina 1588–1607 hallinneen kaanin Gazi II Girayn aikana Krimin kaanikunta oli jälleen riittävän vahva voidakseen haastaa Venäjän uudelleen.
Vilka (yritys)

Vilka Oy oli Nastolan Villähteellä toiminut huonekalutehdas. Se perustettiin vuonna 1945 nimellä Villähteen Kalusto Oy, muutti 1961 nimekseen Vilka Oy ja myytiin Askolle 1973 ja edelleen Armas Puolimatkan Rakennusvalmisteelle 1981 osaksi uutta keittiökalusteyritys Novartia. Viime vuosinaan yhtiön nimi oli Vilka-kaluste Oy.
Villähteen Kalusto Oy:n perustajakolmikosta Kaarlo Julius Laine ryhtyi toimitusjohtajaksi, Kaarlo Armas Laine tekniseksi johtajaksi ja Kaarlo Nieminen työnjohtajaksi. Perustajista enää Nieminen oli mukana yrityksen toiminnassa 1960-luvulla.
Sodanjälkeisen materiaalipulan takia yritys valmisti alkuvuosina sekalaisia huonekaluja, mutta alkoi menestyä ja koki pian monia laajennuksia: vuonna 1949 kuivaamorakennus, vuonna 1954 lisätilaa koneistusta ja pintakäsittelyä varten, vuonna 1954 oma saha, vuonna 1956 verhoomo. 1950-luvun puolivälissä yrityksen päätuotteiksi muodostuivat keittiökalusteet ja verhoillut huonekalut, etenkin sohvat ja sohvakalustot.
Vilkan tunnetuimpia sohvakalustoja olivat Pentti I. Wainion suunnittelema safarihenkinen Kenia ja konservatiivinen Patruuna.
Vilkan keittiökalustevalmistuksen perinnettä Nastolassa jatkaa nyt Novart, joka on keskittänyt kaiken tuotantonsa sinne.
Vilja (nimi)

| Vilja |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  12. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  30. lokakuuta, 28. joulukuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  suomen sana vilja tai mahdollisesti germaaninen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vilja on suomalainen naisen etunimi. Muinaissuomalaisena aikana se oli miehen nimi, mutta tuli 1800-luvun lopulla käyttöön naisen nimenä. Nimi johtuu ilmeisesti sanasta vilja, joka tärkeän viljelyskasviryhmän lisäksi tarkoittaa myös runsautta (esimerkiksi johdannaisessa viljalti). Toisaalta nimen alkuperä saattaa Suomessakin liittyä myös ruotsin ja muiden germaanisten kielten sanaan vilja, joka merkitsee tahtoa ja joka on Keski-Euroopassakin ollut käytössä miehen etunimenä
Suomalaisessa almanakassa nimi Vilja on ollut vuodesta 1951 lähtien. Aluksi nimipäivä oli 27. elokuuta, mutta vuonna 1995 se siirrettiin nykyiselle paikalleen 12. syyskuuta. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Vilja oli vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2650 henkilölle, joista yli puolet on 2010-luvulla syntyneitä.
Tunnettuja Viljoja

Vilja-Tuulia Huotarinen (s. 1977), kirjailija
Vilja Hägglund (1931–2016), psykoanalyytikko
Vilja Lipsonen (s. 1978), jääkiekkoilija
Vilja Eerika Tarkki (2004–2012), henkirikoksen uhri
Vikke

| Vikke |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Ludvig, Viktor
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vikke on suomalainen miehen etunimi. Se on Ludvigin ja Viktorin puhuttelumuoto, jota käytetään myös itsenäisenä, virallisena etunimenä. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 160–170 Vikke-nimistä miestä.
Vikke-nimi ei ole mukana almanakassa, mutta se esiintyy Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemissa koirien ja kissojen nimipäiväkalentereissa. Niissä Vikkejen nimipäivä on 22. maaliskuuta.
Kuvitteellisia Vikkejä

Vikke Nilo, päähenkilö Kalle Päätalon romaanissa Viimeinen savotta ja siihen perustuvassa elokuvassa
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Vikke (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Villakarvarousku

| Villakarvarousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  pubescens
Kaksiosainen nimi
 Lactarius pubescens  (Fr.) Fr. 
Katso myös
   Villakarvarousku Wikispeciesissä   Villakarvarousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villakarvarousku (Lactarius pubescens, aikaisemmin "valkea karvarousku" tai "valkokarvarousku") on kupera, villalakkinen ja punertavanvaalea rouskulaji. Lakin reunassa on pitkiä karvoja. Lakissa ei ole selkeitä vyöhykkeitä kuten karvarouskulla. Sienen heltat ovat kellanvalkoiset tai hieman punertavat. Jalka on vaalean kellanpunertava, huomiota herättävä punaisempi vyö on nähtävissä aivan jalan yläosassa. Sieni kasvaa koivujen seuralaisena hakamailla ja kuivissa metsissä erityisesti kalkkipitoisilla mailla. Sienen maitiaisneste on valkoista. Maku on kirpeä, mutta sieni kelpaa syötäväksi keittämisen jälkeen. Villakarvarousku on hyvin yleinen koko Suomessa.
Stas Namin

Stas Namin on venäläinen rockmuusikko ja kulttifiguuri. Hän perusti vuonna 1969 rockyhtyeen, Tsvetyn (ven. Цветы). Yhtye on tunnettu myös nimellä Stas Namin Group, ja se on ollut yksi merkittävimpiä venäläisen rockmusiikin pioneereja. Yhtye oli ensimmäinen rautaesiripun läpäissyt ja maailmankiertueelle päässyt neuvostoyhtye.
Stas Namin 2009
Namin on myöhemmin elämässään toiminut tuottajana, valokuvaajana, taiteilijana, säveltäjänä, teatteri- ja elokuvaohjaajana sekä yrittäjänä. Vuonna 1987 hän perusti Stas Namin Centre (SNC) -nimisen tuotantoyhtiön, joka on ensimmäisen venäläinen valtion kontrolloimaton yhtiö. Samana vuonna hän perusti toisen Gorky Park nimisen yhtyeen. Stas Namin Centressä on vieraillut monia kuuluisia länsimaisia taiteilijoita. Vuonna 1999 Naminin nimellä avattiin musiikki ja draamateatteri.
Biografia > Varhainen elämä

Stas Namin, syntymänimeltään Anastas Alekseevitŝ Mikojan, syntyi vuonna 1951 Moskovassa. Perhe eli vahvasti sidoksissa politiikkaan ja musiikkiin.
Naminin isoisä oli neuvostoliittolainen poliitikko Anastas Mikojan (1895-1978). Isä Aleksei Mikojan (1925-1986) toimi armeijan lentäjänä toisessa maailmansodassa. Äiti Nami Mikoyan oli muusikko, journalisti ja kirjailija. Hänen ystäväpiiriinsä kuului useita kuuluisia venäläisiä säveltäjiä ja esiintyjiä, jotka olivat yleisiä vieraita perheen kotona. Namin sai jo nuorena vaikutteita rock’n’roll musiikista, jota hän pystyi kuuntelemaan joiltain länsimaisilta radioasemilta. Nuori Mikojan opiskeli korkeatasoisessa Suvorovin sotakoulussa Moskovassa, jossa hän opetteli soittamaan kitaraa ja sai luvan perustaa ensimmäisen yhtyeensä. Bändi esiintyi koulun opiskelijoille ja upseeristolle.
Biografia > 1970-luku

1970-luvun alussa Tsvety-yhtye julkaisi levy-yhtiö Melodijan nimikkeellä kaksi singleä, joista ensimmäinen myi yli 7 milj. kopiota. Yhtye koki kuitenkin paljon vastarintaa valtiolta ja kulttuuriministeriö kielsi Tsvetyn nimen sekä toiminnan syyttäen yhtyettä länsimielisestä propagandasta sekä hippiaatteen levittämisestä. Yhtye koottiin uusiksi nimellä Stas Namin Group. Jatkuvasta suosiostaan huolimatta yhtyeen esiintyminen televisiossa ja radiossa kiellettiin eikä siitä mainittu lehdistössä.
Biografia > 1980-luku

1980-luvun alkupuolella yhtye oli KGB:n kohde ja musiikin julkaiseminen laillisesti oli haastavaa.
Vuonna 1980 Naminin yhtye kilpaili maaliskuun 8. pidetyssä Tbilisin Spring rhythms-rockmusiikkikilpailussa.
Vuonna 1983 Namin menestyi valokuvausuralla
Vuonna 1985 kesällä Namin esiintyi Neuvostoliitossa pidetyssä kahdennessatoista Nuorisofestivaalissa.
Vuonna 1986 Gorbatšovin aikaan Naminin yhtye läpäisi rautaesiripun, saavuttaen näin menestystä myös lännessä.
Vuosien 1987-1989 aikana yhtye piti maailmankiertueen, esiintyen Afrikassa, Australiassa, Japanissa, Länsi- ja Itä-Euroopassa sekä Amerikassa ja Canadassa.
Biografia > 1990-luku

1990-luvulla Naminin yhtye piti noin kymmenen vuoden tauon.
Vuonna 1999 yhtye koottiin jälleen yhteen
Biografia > 2000-luku

Vuonna 2001 Tsvety piti 30-vuotisen juhlakonserttinsa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.stasnamin.com/
http://www.stasnamincentre.ru/about.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://flowersrock.ru/
https://stasnamintheatre.ru/
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC
Viiripyrstötyranni

| Viiripyrstötyranni |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Viuhkapyrstötyrannit Alecturus
Laji::  risora
Kaksiosainen nimi
 Alectrurus risora  (Vieillot, 1824) 
Synonyymit
 Alectrurus risorus  Yetapa risoria  Muscicapa risora (Vieillot, 1824) 
Katso myös
   Viiripyrstötyranni Wikispeciesissä   Viiripyrstötyranni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viiripyrstötyranni (Alectrurus risora) on Etelä-Amerikassa elävä uhanalainen varpuslintulaji. Se on toinen kahdesta viiripyrstötyrannilajista. Lajilla on pyrstössä kaksi viirimäistä, pitkää sulkaa. Lajin elinympäristönä olevat ruohostomaat ovat suuresti kutistuneet. Se elää enää tiettävästi vain Argentiinassa ja Paraguayssa.
Kokoja ulkonäkö

Viiripyrstötyrannikoiraan pituus on pyrstöineen jopa 31 senttimetriä, naaraan 20 senttimetriä. Naaraan nokka on keltainen, koiraan vaaleanpunainen. Koiraat ovat selkäpuolelta mustia ja lisäksi rinnassa on musta juova. Takapuolessa on myös harmaata. Lapaluiden ja siivenkärkien kohdalla on vaaleaa. Rinnan ja vatsan höyhenet ovat valkoiset, mutta pesintäaikaan höyhenet putoavat rinnasta ja paljastavat linnun lohenpunaisen ihon. Koiraan pyrstön kaksi pitkää pyrstösulkaa ovat tyvestä ruotomaisen ohuet, mutta loppuosasta hyvin leveät. Sulkasadon aikaan höyhenys on täplikkäämpi ja pyrstösulat lyhyemmät. Kurkku muuttuu pesintäaikaan koiraalla kirkkaan vaaleanpunaiseksi.
Naaraiden selkäpuoli on kirjavan ruskea, silmien yläpuoli, lapaluiden kohta ja takapuoli kellanruskeat. Vatsapuoli on vaalea. Rinnassa on ohut kellanruskea juova. Pyrstön kaksi pitkää sulkaa ovat mailamaisia ja ruskeita kärkiä lukuun ottamatta ruotomaiset.
Ilman viirimäisiä pyrstösulkiaan viiripyrstötyranni muistuttaa samaan sukuun kuuluvaa viuhkapyrstötyrannia, mutta vain viiripyrstötyrannilla on kokonainen rintajuova. Viiripyrstötyranni on myös suurempi. Pyrstön ja pitkien varpaiden takia viiripyrstötyranni luokiteltiin aikaisemmin omaan Yetapa-sukuunsa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Viiripyrstötyrannin levinneisyys painottuu nykyään Paraguayn eteläosiin ja Pohjois-Argentiinaan, jossa sitä tavataan Corrientesin, Formosan, Chacon ja Misionesen maakunnissa. Suurin ja merkittävin kanta elää Argentiinan Corientesin maakunnassa Iberán luonnonsuojeluelueella. Brasiliasta ja Uruguaysta viirypyrstötyranni on mahdollisesti hävinnyt. Brasiliassa viimeisin havainto on vuodelta 1974 Rio de Janeiron osavaltiosta, mutta aikaisemmin sitä on nähty myös Mato Grosson, São Paulon ja Rio Grande do Sulin osavaltioissa. Uruguayssa viiripyrstötyranni pesi aikaisemmin harvinaisena, mutta vuoden 1986 jälkeen siitä on vain yksi varmistamaton havainto. Levinneisyysalueen kooksi arvioidaan noin 98 900 neliökilometriä. Lajin kokonaiskanta on arviolta 6 000–15 000 aikuista yksilöä.
Viuhkapyrstötyrannin elinympäristöä ovat marskimailla ja niiden läheisyydessä sijaitsevat ruohotasangot. Se tarvitsee pesintää varten 1–1,5 metrin pituista ruohoa.
Elintavat

Viiripyrstötyranni on yleensä hiljainen, mutta päästää toisinaan joitain huomaamattomia huutoja. Lento on hidasta. Se herättää huomiota istuessaan ruohonkorrella ja aidalla, sekä tehdessään lyhyitä pyrähdyksiä pitkästä ruohikosta ilmaan ja takaisin ruohikkoon. Viiripyrstötyranni on parvilintu. Sitä näkee tavallisesti noin 20 linnun parvina, mutta satunnaisesti siihen voi kuulua jopa 50 yksilöä. Aikaisemmin laji oli muuttolintu. Koillis-Argentiinalaisen Buenos Airesin maakunnan viiripyrstötyrannit talvehtivat aikaisemmin Brasiliassa ja palasivat Argentiinaan keväällä pesimään. Jäljellä olevat populaatiot pysyvät kuitenkin paikoillaan.
Ravinto koostuu selkärangattomista. Ravintoa etsiessään se saattaa seurata kuusivyövyötiäisiä tai vaeltajamuurahaisia. Pesintäaika on keväällä.
Uhat ja suojelu

Viiripyrstötyranni luokitellaan vaarantuneeksi lajiksi, koska sen elinympäristö ja todennäköisesti myös kanta on suuresti supistunut. Lajin suurin uhka on luonnontilaisten ruohostomaiden kutistuminen. Jäljellä olevia elinympäristöjä uhkaavat maanviljelyn leviäminen ja ylilaidunnus, kuusi- ja eukalyptusplantaasien laajeneminen ja vierasperäisten heinälajien viljely. Keväällä ja kesällä tarkoituksella sytytetyt ruohikkopalot myös heikentävät sen lisääntymismahdollisuuksia. Lisäksi tuholaismyrkkyjen, lannoitteiden ja muiden kemikaalien käyttö vaikuttaa viiripyrstötyrannin elinympäristöön.
Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. Se on rauhoitettu Brasiliassa, Uruguayssa ja Paraguayssa. Argentiinassa sitä tavataan Iberán luonnonsuojelualueella, Mburucuyán ja Pilcomayon kansallispuistoissa ja usealla muulla suojelualueella.
Naaras
Viis’ pientä

| Viis' pientä Maarit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: maaliskuu 1975
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Otto Donner
 Tyylilaji: folk rock, soul
 Kesto: 37.51
 Levy-yhtiö: Love Records
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Maaritin muut julkaisut
| Maarit 1973 | Viis' pientä 1975 | Siivet saan 1978 |
Viis' pientä on suomalaisen laulaja Maarit Hurmerinnan toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1975.
Kappaleet > A-puoli

Hoida itses kuntoon – 4.21 (Do yourself a favor, säv. Stevie Wonder & Wright Syreeta, san. Juice Leskinen)
Uudet tuulet – 3.57 (säv. Sami Hurmerinta, san. M. Hurmerinta)
Kuolevat lehdet – 3.00 (säv. Jim Pembroke, san. Leskinen)
Hikiset henget – 3.40 (Dog Breath, säv. Frank Zappa, san. Leskinen)
Hän lähtee pois – 4.07 (She's leaving home, säv. John Lennon & Paul McCartney, san. Hector)
Kappaleet > B-puoli

Puhelu seis – 3.23 (säv. Sami Hurmerinta & Upi Sorvali, san. Atte Blom)
Meni jutut puihin – 3.56 (säv. Upi Sorvali, san. Kellie Wirtanen)
Laulu isälle – 5.32 (Song for my father, säv. Horace Silver, san. Blom)
Slummihuoneen tyttö – 0.40 (säv. Otto Donner, san. Jarkko Laine)
Kielon jäähyväiset – 5.15 (säv. Jim Pembroke, san. Leskinen)
Kokoonpano

Maarit – laulu
Sami Hurmerinta – kitara
Uppe Siitonen – bassokitara
Upi Sorvali – rummut
Esa Kotilainen – kosketinsoitin
Juhani Aaltonen – huilu
Jim Pembroke – piano
Sakari Kukko – saksofoni
Pentti Lahti – tenorisaksofoni
Markku Johansson – trumpetti
Simo Salminen – trumpetti
Otto Donner – tuottaja
Aiheesta muualla

Viis' pientä discogs.com -sivustolla
| n k Maarit Hurmerinta |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Maarit  Viis’ pientä  Siivet saan  Nykyajan lapsi  Elämän maku  Nukun radio päällä  Tuuli ja taivas  Tuskan tanssi  Jotain on mulla mielessäni  Jos tahdot tietää  Sydäntäsi lainaisin  Sitä mitä rakastan  Metsäntyttö  Good Days, Bad Days  Nälkää ja rakkautta  Kun yö saapuu  Miten elämästä kertoisin  Sumuinen puutarha 
Livealbumit:  Stoalive 
Kokoelmat:  kaksi alkuperäistä: Siivet saan / Nykyajan lapsi  20 suosikkia – Laakson lilja  Laakson liljasta metsän tyttöön  30 suosikkia – Maarit 
Singlet:  ”Aamun tulo” / ”Nyt olen tullut mä maailmaan”  ”Niin se käy” / ”Ampukaa pianisti”  ”Life is a Jigsaw” / ”Song for a Dove” Irina Milan  ”Laakson lilja / ”Anna tukan valuu vaan”  ”Herää eiliseen” / ”Herää eiliseen” Pepe Willberg  ”Hän lähtee pois” / ”Puhelu seis”  ”Hyvää matkaa” (Janus) / ”Huono juttu”  ”Jäätelökesä” / ”Yhteen kuulutaan”  ”Siivet saan” / ”Ei vaadi paljon, vain kaiken”  ”Pieni niin oon” / ”Helmet kyynelten”  ”Call Me Up” / ”When Love Returns”  ”All Night” / ”Into My Life”  ”Hymypoika” / ”Maailmaan”  ”Apilankukka” / ”Kesäyö”  ”Hämärät kaupungit” / ”Elämän merellä”  ”Kuuma kissa” / ”Jokaisen hetken tuhlaan”  ”Nukun radio päällä”  ”Sydämeni tyhjää lyö” / ”Tuuli ja taivas”  ”Yön oudot linnut” / ”Aloin unohtaa”  ”Kastuneet kengät” / ”Vain öisin”  ”Tuskan tanssi” / ”Ilta lähiössä”  ”Ruusun varjossa” / ”Omia aikojaan”  ”Juokse kadoksiin” / ”Jotain on mulla mielessäni”  ”Minne vei tiet maailman” / ”Hei kuu” / ”Sirokko”  ”Jos tahdot tietää” / ”Tulitikku” / ”Sillan teen”  ”Rakkaus on ON” / ”Avaruuden autius”  ”Sydäntäsi lainaisin” / ”Runoilija”  ”Ei tule hyvin kylmää”  ”Neito ja ylioppilas”  ”Uinuu saan”  ”Taivaanmaalaaja”  ”Jäätelökesä” / ”Hymypoika” / ”Jos tahdot tietää” / ”Neito ja ylioppilas” / ”Mitä mietit illoin?”  ”Jäänmurtaja”  ”Tähtikirkas yö”  ”Kello käy” / ”Soulveljeni”  ”Mikset sä tuu!”  ”Räntäsade”  ”Joidenkin kaa” 
Muuta:  diskografia  luettelo kappaleista
Vimpelin vaakuna

Vimpelin vaakuna
Vimpelin vaakuna on Vimpelin kunnan tunnus. Vaakunan suksiaihe viittaa pitäjän vanhoihin suksimestareihin ja niiden asettelu paikkakunnan nimen alkukirjaimeen. Liekki symboloi muinaisaikojen korpimaiden kaskiviljelyä.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kaksi hopeista suksea selätysten kaateisen polviorren tapaan asetettuna, saatteena niiden välissä kultainen liekki.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Vimpelin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 30. kesäkuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 22. marraskuuta samana vuonna.
Viitasieppo

| Viitasieppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sieppomonarkit Stenostiridae
Suku::  Viitasiepot Culicicapa
Laji::  ceylonensis
Kaksiosainen nimi
 Culicicapa ceylonensis  (Swainson, 1820) 
Katso myös
   Viitasieppo Wikispeciesissä   Viitasieppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viitasieppo (Culicicapa ceylonensis) on laajalla alueella Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa tavattava sieppomonarkeihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Viitasieppo on kooltaan noin 12 cm. Koiras- ja naarasviitasiepot muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin selkä on väritykseltään oliivinvihreä, päälaki on harmaa ja vatsa kirkkaan keltainen. Nuori lintu on väriltään vaaleampi niin selästä kuin vatsastakin.
Levinneisyys ja elinympäristö

Viitasiepon levinneisyysalue ulottuu Intiasta Kaakkois-Aasian läpi Kiinaan. Viitasiepon elinympäristöä ovat avoimet metsät ja lisäksi lajia tavataan usein viljelyksiltä ja puistoista sekä puutarhoista.
Elintavat

Viitasieppojen ravinto koostuu hyönteisistä, joita se pyydystää ilmasta. Lajin yksilöitä on usein mukana sekaparvissa muiden lintulajien kanssa, mutta se liikkuu myös yksin tai pareittain. Viitasiepon pesä sijaitsee tuettuna puunrunkoon tai kallioon.
Viktoriasininen BO

| Viktoriasininen BO |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [4-[bis[4-(dietyyliamino)fenyyli]metylideeni]naftalen-1-ylideeni]etyyliatsaniumkloridi
CAS-numero:  2390-60-5
PubChem CID:  75444 ja 131674675
SMILES:  CC[NH+]=C1C=CC(=C(C2=CC=C(C=C2)N(CC)CC)C3=CC=C(C=C3)N(CC)CC)C4=CC=CC=C14.[Cl-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C33H40N3Cl
Moolimassa:  514,13 g/mol
Viktoriasininen BO eli Basic Blue 7 (C33H40N3Cl) on triaryylimetaaniväreihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa musteiden valmistuksessa.
Valmistus ja käyttö

Viktoriasininen BO:ta valmistetaan kolmivaiheisella reaktiolla. 4,4′-bis(dietyyliamino)bentsofenoni ja fosgeeni reagoivat muodostaen diklooriketonijohdannaisen, joka kondensoituu N-etyyli-1-naftyyliamiinin kanssa värittömäksi leukoväriksi, joka hapetetaan viktoriasininen BO:ksi.
Viktoriasininen BO:ta käytetään sinisenä väriaineena painomusteissa sekä mustekynissä. Sitä voidaan käyttää myös vesiväreissä sekä tekstiilien, paperin ja muovien väriaineena. Viktoriasininen BO soveltuu myös käytettäväksi herkistimenä eräiden syöpien fotodynaamisessa hoidossa. Yhdisteen absorptiomaksimi on aallonpituudella 612 nm.
Aiheesta muualla

ChemBlink: Basic Blue 7 (englanniksi)