stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Runo Wiberg

Runo Wiberg (19. tammikuuta 1895 Helsinki – 1. toukokuuta 1979) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja pitkäaikainen rykmentin komentaja.
Wiberg kävi vuonna 1917 Vimpelin sotakoulun ja toimi talvella 1917–1918 Vöyrin sotakoulun opettajana. Hän osallistui vuoden 1918 Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä. Wiberg valmistui Kadettikoulusta 1920, sotateknillisestä koulusta 1929 sekä yleiseltä komentajakurssilta 1948. Hän palveli Porin rykmentissä eri tehtävissä 1918–1923. Sotateknillisen koulun jälkeen hän opetti Kadettikoulussa pioneerioppia 1929–1931. Uudenmaan rykmentissä hän oli pataljoonan komentajana ja aliupseerikoulun johtajana 1931–1939.
Talvisodassa Wiberg toimi 31.12.1939 alkaen JR 10:n komentajana.  Jatkosodassa hän vuonna 1941 komensi JR 55:ää ja vuosina 1942–1944 ruotsinkielistä JR 13:a. Jatkosodan jälkeen Wiberg komensi JR 4:ää 1944–1947 toimien samalla Dragsvikin varuskunnan päällikkönä. Helsingin sotilaspiirin komentajana hän toimi 1947–1950. Etelä-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä hän oli 1950–1953. Vuodesta 1953 alkaen hän komensi Pioneerirykmenttiä.
Ylennykset: vänrikki 1918, luutnantti 1920, kapteeni 1922, majuri 1928, everstiluutnantti 1940, eversti 1942.
Wiberg toimi urheiluseura KIF:n puheenjohtajana vuosina 1952–1953.
Akseli Koskela

| Akseli Koskela |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Näyttelijä(t):  Aarno Sulkanen Ilkka Koivula
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla ‑romaanit
Henkilötiedot
Koko nimi:  Akseli Johannes Koskela
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Suhteet
Vanhemmat:  Jussi Koskela Alma Koskela
Sisarukset:   Aleksis  August 
Puoliso(t):  Elina Koskela
Lapset:   Vilho  Eero  Voitto  Kaarina  Juhani 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Akseli Johannes Koskela (1887–1947) on fiktiivinen henkilöhahmo Väinö Linnan trilogiassa Täällä Pohjantähden alla. Hän on Jussi ja Alma Koskelan esikoinen. Kirjan alussa vanhemmat ovat tarinan varsinaiset päähenkilöt. Ensimmäisen osan aikana tarina alkaa keskittyä kuitenkin Akseliin. Trilogiaa voidaankin pitää myös kuvaukseksi hänen elinkaarestaan. Akselilla on kaksi nuorempaa veljeä, Aleksis ja August.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Akseli syntyy fiktiivisessä Urjalan Pentinkulman kylässä 26. maaliskuuta 1887. Hän on vahva ja perinteisiä auktoriteetteja kunnioittamaton persoona. Pappilan tekemä torpan kontrahdin muutos ja maiden kavennus tekee hänestä katkeran. Vanhimpana poikana Akseli perii kuitenkin isänsä torpan ja joutuu tekemään uuden sopimuksen rovastin kanssa.
Täällä Pohjantähden alla    -teoksessa kuvataan Akselin ja muiden pentinkulmalaisnuorten elämää. Akseli rakastuu Elinaan, kummiensa Anna ja Otto Kivivuoren tyttäreen. Akselin aiempi suhde Aune Leppäseen aiheuttaa riitaa parin välille, mutta ongelmat saadaan sovittua, ja Akselin ja Elinan häät pidetään vastavalmistuneessa työväentalossa. He saavat yhteensä viisi lasta, pojat Vilhon, Eeron, Voiton ja Juhanin sekä Kaarina-tyttären.
Akseli ei tule toimeen Pentinkulman kirkkoherra Lauri Salpakarin kanssa. Hänestä tuleekin herrasväen painajainen ja vihat kasvavat puolin jos toisin. Niinpä hän tempautuu mukaan työväenliikkeen toimintaan. Hänet valitaan hyvin pian työväenyhdistyksen johtokuntaan; ruumiillisen työn johdosta hän on yksi seudun voimakkaimmista miehistä, joten hänestä tehdään työväentalon järjestysmies.
Elämä > Sisällissota

Toisessa osassa Akselista tulee yksi Pentinkulman punakaartin johtohahmoista. Sisällissodassa Koskela osallistuu Hämeen rintaman taisteluihin ja myöhemmin Syrjäntaan taisteluun, jonka jälkeen hän jää Lahdessa valkoisten vangiksi ja joutuu Hennalan vankileirille. Apteekkari, sahanomistaja Antero Mellola ja muutama muu isäntä lähettävät valtiorikosoikeuteen kirjelmän, jossa Akselia syytetään murhista ja ryöstöistä. Raskain syytös koskee tapausta, jossa kaksi tuntematonta, Pentinkulmalla kiinni otettua suojeluskuntalaista oli lähetetty kirkonkylään, jossa heidät oli ammuttu; tosiasiassa surmatyö oli tapahtunut Akselin tietämättä. Akselia epäillään myös kehotuksesta maanviljelijä Kalle Töyryn murhaan, joka taas oli Töyrylle kaunaa kantaneen Uuno Laurilan yksityinen kosto. Asiakirja ei ole kovin uskottava. Päätös tarkistetaan useampaan otteeseen, jonka aikana vankileireillä vallinnut kenttäoikeus ja sen teloituskäytäntö lakkautetaan. Akseli joutuu vankilaan ja suorittaa siellä tuomiotaan kunnes hänet armahdetaan. Vankileirin kurjat olot ovat olleet Akselille kova koettelemus, ja kestää kauan, ennen kuin hänen voimansa palautuvat edes osittain entiselleen.
Vankileiriltä palattuaan Akseli on muuttunut syrjäänvetäytyväksi. Apelleen Otolle ja langolleen Jannelle hän sanookin: "Minä olen kapinani kapinoinu. Olen selkääni saanut ja laskuni maksanu kaksin kallein... Minä olen teostani vastannu... ja minä olen niistä aina valmis vastaamaan lain edessä." Ehdonalainen vapaus merkitsee Akselin kohdalla sitä, ettei hän nauti kansalaisluottamusta ja hänet voidaan pienestäkin rikkeestä toimittaa Tammisaaren vankileirille. Hän ei saa äänestää vaaleissa ja hänen on kerran kuukaudessa käytävä ilmoittautumassa nimismiehelle. Lisäksi hän ei saa matkustaa pitäjän rajojen ulkopuolelle ilman lupaa. Varsinkin kirkonkylässä käydessään Akseli pyrkii välttämään kohtaamasta tiettyjä ihmisiä, kuten pitäjän apteekkaria tai Artturi Yllöä, jotka olivat sodan aikana olleet kenttäoikeuden jäseninä tuomitsemassa hänen veljiään kuolemaan. Jos Pentinkulman kauppias sattuu olemaan ulkona Akselin kulkiessa ohi, hän häviää nopeasti sisälle, ja ensi kerran maantiellä kohdatessaan Akseli ja Töyryn Arvo ohittavat toisensa tervehtimättä. Myöskään Kiviojan Vihtorin ja Kankaanpään Eliaksen kanssa hän ei ryhdy pitempiin puheisiin, vaan tyytyy vaihtamaan joitakin yhdentekeviä sanoja.
Elämä > Viimeiset vuodet

Vanhetessaan hänestä tulee maltillisempi. Kun sisällissodan loppuvaiheissa Neuvosto-Venäjälle paennut entinen punakaartin päällikkö Hellberg käy viimeisen kerran Pentinkulmalla ja yrittää saada Akselia mukaan kommunistien maanalaiseen toimintaan, Akseli kieltäytyy jyrkästi. Viimeisen kerran Akseli ottaa osaa poliittiseen toimintaan ollessaan yhtenä kuudesta miehestä kantamassa Aadolf Halmeen lesken Emman arkkua tämän hautajaisissa muutamaa vuotta ennen talvisotaa. Sosialidemokraattinen kunnallisjärjestö on päättänyt myöntää Emmalle ne kunnianosoitukset, jotka alun perin olisivat kuuluneet sisällissodan jälkiselvittelyissä teloitetulle, sosialidemokraattien paikalliseksi oppi-isäksi julistetulle Halmeelle.
Pentinkulmalle tulee 1920-luvulla uusi opettaja Pentti Rautajärvi, joka on innokas suojeluskuntalainen ja mielipiteiltään oikeistolainen. Kun pappilan väki on selvittänyt hänelle Akselin menneisyyden, Rautajärvi ei tervehdi Akselia kohdatessaan tämän maantiellä. Opettajan suhtautuminen Akseliin muuttuu kuitenkin suopeammaksi, kun Vilho voittaa säännöllisesti koulun hiihtokilpailut ja lopulta koulujen välisen kilpailun.
Kun Akselin entinen tarmo on vähitellen palannut ja hän on lunastanut Koskelan torpan itsenäiseksi, hän alkaa määrätietoisesti kehittää talouttaan hankkimalla puimakoneen ja rakentamalla uuden navetan. Vuonna 1927 Akseli saa takaisin kansalaisluottamuksensa. Hän on jälleen vapaa menemään pitäjän rajojen ulkopuolelle ja saa äänestää vaaleissa, vaikka ei oikein tiedä, ketä äänestäisi. Juhannukseksi 1939 maalataan Koskelan päärakennus ja pihaan pystytetään lipputanko, jolloin Akselilla on aihetta todeta: "Kyllä nyt kelpaa. Viimeinkin."
Vilho, Eero ja Voitto lähtivät Suomen joukoissa talvisodan rintamalle, missä Eero ja Voitto kaatuvat. Vilho ylenee vänrikiksi, myöhemmin luutnantiksi ja kaatuu jatkosodan lopulla. Hänen sotataivaltaan kuvataan tarkemmin Linnan teoksessa Tuntematon sotilas. Sen päivän iltana, jolloin Vilhon kuolinviesti on saapunut, Akseli istuu hevostallissa ylösalaisin käännetyn silppusaavin päällä ja itkee väkivaltaisesti purskahtelevaa itkua; viikkoa aiemmin tullut tieto Koskelasta sotaan otetun hevosen kaatumisesta on menettänyt täysin merkityksensä.
Viimeisen osan lopussa Akselilla ilmenee sydänongelmia. Ojan yli harpatessaan hän saa sydänkohtauksen ja kuolee 60-vuotiaana kesäkuussa 1947.
Elokuvissa

Edvin Laineen Täällä Pohjantähden alla -elokuvassa (1968) ja sen jatko-osassa Akseli ja Elina (1970) Akseli Koskelaa esittää Aarno Sulkanen. Timo Koivusalon vuosina 2009 ja 2010 ohjaamissa Täällä Pohjantähden alla -elokuvissa Akseli Koskelan roolissa on Ilkka Koivula. Akseli vilahtaa lyhyesti myös vuoden 2017 elokuvassa Tuntematon sotilas, ja häntä esittää Seppo Pääkkönen.
Motokatsu Inoue

Motokatsu Inoue (jap. 井上 元勝, Inoue, Motokatsu, 2. joulukuuta 1918 – 1. tammikuuta 1993) oli japanilainen budoka. Inoue oli myös sōke Yuishinkai-karatessa ja Ryūkyū kobujutsu.
Elämä ja ura

Inoue syntyi Tokiossa kenraalin poikana ja Japanin entisen pääministerin Katsura Tarōn pojanpoikana. Hä harjoitteli jo lapsena Kōga-ninjan Seiko Fujitan (1898–1966), Yasuhiro Konishin ja Taira Shinkenin kanssa. Inoue perusti oman karate-tyylisuunnan Yuishinkain jossa kobudōaseet ovat tärkeässä roolissa.
Inoue on julkaissut kolme kirjaa Kobudō-katoista japanissa ja ne on käännetty myös englanniksi.
Käännös suomeksi
GRU

| Glavnoje Razvedyvatelnoje Upravlenije |
| --- | --- |

Perustettu:  1992
Toimiala:  sotilastiedustelu
Päämaja:  Moskova, Venäjä
Infobox OKNimi-testi OK: 
GRU (ven. Главное разведывательное управление, Glavnoje razvedyvatelnoje upravlenije, ’Tiedustelupäähallinto’) on Venäjän asevoimien sotilastiedustelun keskuselin. Sen edeltäjä perustettiin jo Neuvosto-Venäjän aikana 1918.
Historia

GRU perustettiin puna-armeijaan lokakuussa 1918, mutta sen olemassaoloa ei koskaan tunnustettu Neuvostoliitossa. GRU:n tehtävänä oli kaikki sotilastiedustelu ja se jatkoi osana armeijaa, kun siitä vuonna 1946 tuli Neuvostoliiton asevoimat.
GRU harjoitti elektronista tiedustelua Varsovan liiton alueella sekä Lourdesissa, Kuubassa 1960-luvulta aina vuoteen 2001 saakka. GRU hyödynsi ensimmäisenä länsimaisten yhtiöiden turvallisuuspuutteita ja aloitti teollisuusvakoilun, joka kuitenkin myöhemmin siirrettiin KGB:lle.
GRU:n agentti Viktor Suvorov (oikealta nimeltään Vladimir Bogdanovitš Rezun) loikkasi vuonna 1978 Isoon-Britanniaan ja kirjoitti kirjan kokemuksistaan tiedustelupalvelussa. Kirja kertoo lähinnä Spetsnaz-erikoisoperaatiojoukkojen koulutuksesta yleisluontoisesti, osin fiktiivisesti. Saatujen tietojen mukaan Rezun sai loikkauksesta Neuvostoliitosta kaksinkertaisen kuolemantuomion.
Neuvostoliiton hajottua joulukuussa 1991 GRU toimi Itsenäisten valtioiden yhteisön asevoimien osana toukokuuhun 1992 saakka. GRU on varsinaista ulkomaantiedustelua SVR:ää merkittävämpi. Se tunnetaan kovista otteistaan. GRU on toiminut Venäjän aikana varsinkin 2010-luvulla ulkomailla erilaisissa näkyvissä ja peitetyissä operaatioissa. GRU:n merkitys on kasvanut jatkuvasti, kun Venäjän ja länsimaiden välit ovat huonontuneet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta GRU Wikimedia Commonsissa
Nebwy (faarao)

Nebwy (myös mahdollisesti Dju) oli esidynastinen faarao, joka hallitsi Ala-Egyptissä. Hän on tutkijoiden mukaan saattanut hallita 32. vuosisadalla eaa. Hänen nimensä merkityksestä on epävarmuutta, minkä vuoksi hänestä tutkijoiden keskuudessa käytetään pääasiassa nimeä Double Falcon.  Hänen hallitusaikansa pituus on tuntematon.
Vahvistus

Vuonna 1910 egyptologi MJ Clédat löysi ensimmäiset todisteet kuningas Double Falconista. Seuraavan todistus Double Falconista löydettiin 1912 aikana Hermann Junkerin kaivauksilla.
Nimi

Double Falconin nimellä on ainutlaatuinen ulkoasu ja kokoonpano. Ensinnäkin, se oli pitkään löytyneistä serekh-nimistä ainoa, jonka päällä on kaksi Horus haukkaa vastakkain. Kaksi haukkaa saattavat edustaa Ala-Egyptiä ja Siinaita, koska näyttää siltä, ​​että Double Falcon hallitsi molempia alueita.
Dreyer uskoo, että haukat voisi tarkoittaa esim. "vieraisiin maihin merkitty" ja lukee nimen Dju (dw). Sen sijaan van den Brink lukee nimen Nebwy (nb.wy) joka tarkoittaisi "kahta herraa", ja näkee samankaltaisuuksia paljon aikaisemmassa Cosmetic paletessa, joka on esillä Barbier-Mueller Museumissa.
Yhteenveto

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Double Falcon
Alkuperäisen artikkelin on luonut käyttäjä Iry-Hor 24. marraskuuta 2012.
Cledatin kirjoitukseen perustuva lähdeviite kohdistuu erittäin vanhaan julkaisuun, jota ei voida tarkistaa. Lähdettä pidetään luotettavana.
Dreyerin julkaisuun perustuvan lähdeviite kohdistuu saksankieliseen painettuun julkaisuun, jonka tarkistaminen voi olla vaikeaa. Lähdettä pidetään luotettavana.
Käännös suomeksi
Iryna Bilyk

| Iryna Bilyk> Ірина Білик |
| --- | --- |
 Bilyk heinäkuussa 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Iryna Mykolajivna Bilyk
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1970 (ikä 54) Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Ammatti:  Laulaja, lauluntekijä, säveltäjä, näyttelijä ja TV-juontaja
Muusikko
Laulukielet:  ukraina, venäjä ja puola
Aktiivisena:  1976–
Tyylilajit:  Pop
Soittimet:  Piano
Levy-yhtiöt:  Mamamusic
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Iryna Mykolajivna Bilyk (ukr. Ірина Миколаївна Білик; s. 6. huhtikuuta 1970, Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen laulaja, lauluntekijä, pianisti,  säveltäjä, näyttelijä ja TV-juontaja. Bilyk on ollut aktiivinen urallaan ja julkaissut vuoteen 2024 mennessä 13 albumia ja 4 kokoelmaa. Hän esittää kappaleitaan ukrainaksi, venäjäksi ja puolaksi.
Vuonna 1995 Bilyk esiintyi silloiselle Yhdysvaltain presidentille Bill Clintonille. Hän on myös yksi ensimmäisistä ukrainalaisista taiteilijoista, joka on tehnyt yhteistyötä kansainvälisten henkilöiden kanssa. Vuonna 1994 Bilyk aloitti oman soolouran ja vuonna 1995 hän piti Ukrainan kansallispalatsissa hänen ensimmäinen suurenman soolokonserttinsa.
Bilyk on näytellyt tv-musikaaleissa Sorotšinskaja jarmarka ja Zvjozdnyje kanikuly.
Lapsuus ja nuoruus

Bilykkin vanhemmat olivat Anna Jakivna ja Mykola Semenovytš. Bilyk asui suurimman osan lapsuudestaan omakotitalossa noin 150 kilometrin päässä Kiovasta. Bilykin vanhemmat kannustivat häntä jo nuorena musiikkiin, ja hän haaveilikin jo nuorena laulajan urasta.
Bilyk aloitti laulamisen nelivuotiaana, ja oli jo kuusivuotiaana Sonetško-lapsiyhtyeen jäsen ja kierteli esittämässä ympäri Neuvostoliittoa. Hän harrasti lapsena myös balettia, jonka hän oli aloittanut jo 5-vuotiaana. Bilyk kirjoitti 10-vuotiaana ensimmäisen laulunsa. Hän opiskeli useita vuosia musiikkikoulussa ja pääsi vuonna 1989 Kiovan musiikkiopistoon.
Bilyk opetti ennen musiikkiuraansa musiikkia lapsille 18-vuotiaana, jolloin hänellä oli oma pysyvä luokka.
Yksityiselämä

Bilyk on ollut useamman kerran naimisissa. Ensimmäisen kerran hän oli tuottajan ja entisen muusikon Juri Nikitinin kanssa. He tapasivat vuonna 1990, mutta erosivat seitsemän vuoden jälkeen. Eron jälkeen Nikitin kuitenkin toimi vuoteen 2014 asti Bilykin tuottajana.
Bilyk oli Andri Overtšukin kanssa naimisissa vuosina 1999–2002. He järjestivät häät vuonna 1999, mutta erosivat kolmen vuoden yhteiselon jälkeen vuonna 2002. Tästä suhteesta heille syntyi poika Hlib vuonna 1999. Seuraavaksi Bilyk oli koreografi Dmytro Koljadenkon kanssa yhdessä. He erosivat kuitenkin kolmen vuoden yhteisolon jälkeen.
Bilykin seuraava aviomies oli tanssija Dmytro Dikusar. Heillä oli 15 vuoden ikäero. He menivät naimisiin Brasiliassa Rio de Janeirossa. Avioliitto kuitenkin päättyi jälleen kerran, kun he olivat olleet kolme vuotta yhdessä, minkä jälkeen he erosivat. Bilyk meni seuraavaksi naimisiin valokuvaaja, ohjaaja ja stylisti Aslan Ah’madovin kanssa. He olivat yhdessä vuodesta 2013 ja he saivat lapsen vuonna 2015 käyttäen sijaissynnytystä. He erosivat kuitenkin vuonna 2021.
Vaikutus > Kansallinen vaikutus

Bilykillä on ollut suuri vaikutus Ukrainan kulttuuriin ja kansaan. Häntä on kutsuttu ”Ukrainan Madonnaksi” 1990-luvun suuren hittimäärän, toistuvien imagomuutosten ja aktiivisen vaikuttamisen Ukrainan showbisnekseen takia.
Vaikutus > Poliittinen vaikutus

Bilyk on tukenut Viktor Janukovytšin politiikkaa ja osallistunut ”Molod – proty! Molod – za!” -kiertueelle vuonna 2004. Bilyk on tukenut Julija Tymošenkoa ja osallistunut vuonna 2009 ”Z Ukrajinoju v sertsi” -kiertueelle.
Bilyk aiheutti kohun lentämällä elokuussa 2015 Simferopolista Moskovaan ystäviensä häihin rikkoen Ukrainan valtionrajalainsäädäntöä.
Maaliskuussa 2018 aktivistit estivät sisäänkäynnin Lvivin oopperaan ennen Bilykin konsertin alkua hänen väitetysti Venäjä-mielisten ajatuksiensa vuoksi. Bilykin manageri Oleh Zbaraštšuk kertoi lehdistötilaisuudessa, että Bilyk tukee Ukrainan asevoimia ja korosti, ettei Bilyk ole esiintynyt Venäjällä vuoden 2014 jälkeen, ja kertoi, että Bilyk vieraili Venäjällä vain miehensä ja poikansa luona, jotka asuvat Moskovassa.
Vuonna 2018 Bilyk julkaisi uuden kappaleen, Ne h’ovai otšei ja siihen musiikkivideon, joka tukee LGBT-yhteisöä.
Palkinnot ja kunnianosoitukset

Prinsessa Olgan ritarikunta, kolmas luokka (2020)
Ukrainan taiteilijan ansiopalkinto (1996)
Ukrainan kansantaiteilija (2008)
Ukrainan YUNA-palkinto (2011)
Kuusinkertainen Zolota žar-ptytsja -palkinnon voittaja
Diskografia > Albumit

Kuvala zozulja (1990)
Ja rozkažu (1994)
Nova (1995)
Tak prosto (1996)
Farby (1997)
Oma (2000)
Biłyk (2002)
Krajina (2003)
Ljubov. Jad. (2004)
Na bis (2008)
Rassvet (2014)
Bez grima (2017)
Diskografia > Singlet

Tak prosto (1996)
Vybatšai (1999)
Krajina (2001)
Anioł? (2002)
Droga (2002)
Movtšaty (2003) (yhdessä Skrjabin -yhtyeen kanssa)
Listja (2017)
Ne pytai (2018)
Ne h’ovai otšei (2018)
Ne strymui pohljad (2020)
Kordony (2022)
Malo (2023)
Snih (2023)
Diskografia > Kokoelmat

Kraštše 1988–1998 (1998)
Navsegda (2006 )
Dopomohty tak lehko (2006)
50 (jubileinyi albom) (2020)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iryna Bilyk Wikimedia Commonsissa
Iryna Bilykin kotisivut (ukrainaksi)
Iryna Bilykin virallinen Youtube kanava (ukrainaksi)
Iryna Bilyk Instagramissa (ukrainaksi)
Iryna Bilyk Facebookissa (ukrainaksi)
Iryna Bilyk Tiktokissa (ukrainaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Білик Ірина Миколаївна
Aslan Ah’madov ja Iryna Bilyk vuonna 2017.
Bilyk Golden Pen Awards -gaalassa Kiovassa vuonna 2005.
Käännös suomeksi
Gomoku

Gomokun pelilauta ja pelinappulat.
Gomoku eli gobang on japanilainen lautapeli, jota pelataan go-nappuloilla. Se tunnetaan myös nimillä Go-Moku tai ehkä viisi rivissä?
Tammilaudalla ja -nappuloilla pelattava saman tapainen peli on go-mokutammi.
Nisula (täsmennyssivu)

Nisula tarkoittaa seuraavia:
Nisula, Jyväskylän kaupunginosa
Nisula, Toivakan kylä
Nisulan monttu, urheilupaikka Jyväskylässä
Sukunimi

Alpo Nisula (s. 1938), kuulantyöntäjä
Anders Oskar Nisula (1893–1948), jääkärivääpeli
Kaarlo Nisula (1898–1979), jääkärimajuri
Kari Nisula (s. 1963), kiekonheittäjä
Kari Nisula (s. 1967), kenraali
Kristiina Nisula (s. 1992), lumilautailija
Maila Nisula (1931–2023), telinevoimistelija ja koripalloilija
Marja-Liisa Nisula (s. 1942), näyttelijä
Matias Nisula (s. 1996), jääkiekkoilija
Mika Nisula (s. 1978), oopperalaulaja
Mikko Nisula (s. 1974), säveltäjä
Päivi Nisula (s. 1961), oopperalaulaja
Raimo Nisula (1942–1969), nyrkkeilijä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nisula”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Oliivimaanappari

| Oliivimaanappari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Napsijat Pipromorphidae
Suku::  Maanapparit Corythopis
Laji::  delalandi
Kaksiosainen nimi
 Corythopis delalandi  (Lesson, 1831) 

Katso myös
   Oliivimaanappari Wikispeciesissä   Oliivimaanappari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Oliivimaanappari (Corythopis delalandi) on Etelä-Amerikassa tavattava napsijoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan oliivimaanappari on noin 14 cm. Selästään, päästään ja siivistään laji on väritykseltään oliivinruskea. Kurkku ja vatsa ovat kellertävän valkoiset. Oliivimaanapparin rinta on musta. Laji muistuttaa ulkonäöltään huomattavasti maanapparia (Corythopis torquatus).
Levinneisyys ja elinympäristö

Oliivimaanapparin levinneisyysalue ulottuu Brasilian eteläosista Paraguayn ja Bolivian itäosiin sekä pohjoiseen Argentiinaan. Linnun elinympäristöä ovat kosteiden metsien pohjakerrokset. Laji tulee toimeen myös jossain määrin hakatuissa metsissä. Oliivimaanapparin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 800 metrin korkeudella merenpinnasta.
Bruno Mantila

Bruno Johannes Mantila (15. toukokuuta 1897 – 22. marraskuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Mantila edusti urallaan Kiffeniä ja Helsingin Palloseuraa, jota hän oli mukana perustamassa 1917. Hän voitti Suomen mestaruuden Kiffenissä 1915 ja 1916 sekä Helsingin Palloseurassa 1921 ja 1922. Mantila pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1920–1922 yhteensä kahdeksan maaottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Myös Bruno Mantilan veli Hugo Mantila oli maajoukkuetason jalkapalloilija.
Pitkäpyrstönapsija

| Pitkäpyrstönapsija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Napsijat Pipromorphidae
Suku::  Napsijat Phylloscartes
Laji::  ceciliae
Kaksiosainen nimi
 Phylloscartes ceciliae  Teixeira, 1987 

Katso myös
   Pitkäpyrstönapsija Wikispeciesissä   Pitkäpyrstönapsija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pitkäpyrstönapsija (Phylloscartes ceciliae) on Etelä-Amerikassa uhanalaisena tavattava napsijoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pitkäpyrstönapsija on noin 12 cm. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin päälaki ja selkä ovat väriltään oliivinvihreät. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova ja kurkku ja vatsa ovat harmahtavat. Pitkäpyrstönapsijan siivet ovat ruskeat ja niissä on kaksi keltaista raitaa. Linnun pyrstö on pitkä ja harmahtavan ruskea.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pitkäpyrstönapsijaa tavataan Brasiliasta Alagoasin ja Pernambucon osavaltioista. Sen elinympäristöä ovat kosteat ainavihannat metsät. Laji voi liikkua sekaparvissa ja sen ravintoa ovat hyönteiset. Pesimäkausi on syyskuusta helmikuulle.
Pitkäpyrstönapsija luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan alle 250 täysikasvuista yksilöä. Kantaa uhkaa elinympäristön hakkuut ja muuttaminen maanviljelysmaaksi sekä maastopalot.
Ryttylä

Ryttylä on yksi neljästä taajamasta Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Ryttylän asukasluku on noin 1 900 henkilöä ja se on kasvanut tasaisesti muuttoliikkeen vuoksi vuosittain.
Ryttylä on Riihimäki–Tampere-radan varrella; Ryttylän rautatieasema sijaitsee taajaman keskellä. Ryttylän kohdalla kulkeva rataosuus avattiin liikenteelle vuonna 1862. Ryttylän lävitse virtaa Puujoki, jota pitkin pääsee muun muassa Kernaalanjärvelle ja sieltä aina Vanajavedelle asti.
Vuonna 1997 Ryttylä valittiin Kanta-Hämeen vuoden kyläksi.
Nimen alkuperä

Ryttylän nimen taustalla on arveltu olevan erisnimi. Entisen Vanajan kunnan Luolajan kylässä on 1540-luvulla asunut kaksi Pietari Laurinpoika-nimistä isäntää, joista toisen lisänimeksi on kirjuri merkinnyt Rytti tai Rytty. Nimen alkuperästä on kuitenkin esitetty myös muita tulkintoja.
Kartoissa Ryttylän nimi on mainittu muodoissa Ryttile (1470), Rijttiljä (1539), Rijttula (1552) ja Ryttelo (1570).