stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aili Pulkka

Aili Elina Pulkka (o.s. Waris, 20. tammikuuta 1915 Helsinki – 9. syyskuuta 1987) oli suomalainen arkkitehti. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1933 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1939. Opintomatkan Ranskaan hän teki Unicefin apurahalla 1948. Vuonna 1941 hän avioitui arkkitehti Niilo Pulkan kanssa.
Aili Pulkka aloitti työuransa arkkitehtitoimisto Veikko Leisténin toimistoapulaisena 1939–1940 ja jatkoi arkkitehtitoimisto Viljo Revellin toimistoapulaisena 1940–1942, arkkitehtitoimisto Erkki Huttusen toimistoapulaisena 1942–1945 ja professori Alvar Aallon toimistoapulaisena 1945–1946. Vuonna 1946 hän perusti miehensä kanssa oman yrityksen arkkitehtitoimisto Aili ja Niilo Pulkan.
Aili ja Niilo Pulkan suunnittelemia rakennuksia ovat muun muassa:
Kesälahden kirkko, 1950
Valtion viljavarasto, Hernesaari, Helsinki, 1955
Honkanummen hautausmaa, Vantaa, 1956 (asemakaava)
Pursimiehenkatu 8, Helsinki, 1958
Levon hautausmaan kappeli, Lahti, 1958
Helsingin urheilutalo, 1961
Kalevankatu 57, Helsinki, 1961
Teknillisen korkeakoulun vesitalousosaston toinen vaihe, Espoo
Teknillisen korkeakoulun kemian osasto, Espoo 1967.
He ovat myös suunnitelleet Valkeakosken sankarihautausmaan muistomerkin (1955).
Kuvia tuotannosta

Kesälahden kirkko (1950).
Sankarimuistomerkki, yhdessä Niilo Pulkan kanssa, 1950, Hankasalmi
Sankarihautausmaan muistomerkki, yhdessä Niilo Pulkan kanssa, 1955, Valkeakoski.
Helsingin urheilutalo (1961).
Puistolumikello

| Puistolumikello |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Narsissikasvit Amaryllidaceae
Alaheimo::  Amaryllidoideae
Tribus::  Galantheae
Suku::  Lumikellot Galanthus
Laji::  nivalis
Kaksiosainen nimi
 Galanthus nivalis  L. 
Katso myös
   Puistolumikello Wikispeciesissä   Puistolumikello Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lumikello
Puistolumikello, joskus myös pelkkä lumikello, (Galanthus nivalis) on varhain kukintansa aloittava narsissikasvi. Puistolumikellon kukat ovat valkoiset ja kellomaiset. Sen luontainen levinneisyysalue on Etelä-Euroopassa. Suomessa sitä käytetään koristekasvina.
Suomessa puistolumikello voi aikaisina keväinä kukkia jo maaliskuun lopussa, tavallisin kukkimisaika kuitenkin vaihtelee. Poikkeuksellisen lämpimillä paikoilla, etenkin Etelä-Suomessa, ne voivat lauhoina talvina kukkia jo tammikuun lopussa. Tyypillisenä vuotena ne aloittavat kukintansa Etelä-Suomessa huhtikuun alun pälvillä ja jatkavat huhtikuun loppupuolelle saakka kukintaansa. Pohjoissuomalaisissa puutarhoissa lumikellon kukinta tapahtuu tyypillisesti vapun tienoilla. Kasvin varhainen kukkiminen perustuu sen erikoiseen kykyyn alijäähdyttää kasvinesteensä sokerin avulla. Lumikelloa voi kasvattaa koko Suomessa.
Lumikellojen sipulit istutetaan syyskuussa maahan 8–10 cm syvyyteen. Lumikello ei ole nuuka siitä, millaisessa maassa se kasvaa, sillä se ehtii kukkia ennen kuin keväinen kosteus on ehtinyt haihtua maasta. Tiivistä savimaata tulisi kuitenkin välttää. Lumikello tulee toimeen niin porottavassa auringossa kuin varjossakin. Aurinkopaikoissa kukinta on normaalisti viikon pari aikaisempi kuin saman alueen varjopaikoissa.
Lumikellot ovat oivia kasveja perennapenkeissä, sillä ne kukkivat ensimmäisinä ennen kuin muita kasveja on edes näkyvissä. Myöhemmin keväällä ne antavat tilaa muille kasveille. Toinen hyvä vaihtoehto on istuttaa lumikellot pihanurmelle, esimerkiksi omenapuiden juurelle. Lumikello leviää melko hyvin sipuleista, sivusipuleista ja siemenistä, joita muurahaiset levittävät. Puistolumikellon siemenissä on elaiosomi eli rasvalisäke, joka houkuttelee muurahaisia. Sipulit tulisi jakaa kolmen vuoden välein kesällä loistavan kukinnan takaamiseksi. Sipulit sietävät huonosti säilytystä, joten ne kannattaa liottaa yön yli vedessä ennen istutusta.
Puistolumikello sisältää galantamiini-nimistä alkaloidia, jota käytetään esimerkiksi Alzheimerin taudin hoidossa.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Puistolumikello (Galanthus nivalis)
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Puistolumikello (Galanthus nivalis)
Luontoportti: Puistolumikello (Galanthus nivalis)
United States Department of Agriculture (USDA): Galanthus nivalis (englanniksi)
Michigan State University: Snowdrops, Galanthus nivalis (pdf) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q109995  Wikispecies: Galanthus nivalis  APA: 1260  BioLib: 42015  BOLD: 416860  CoL: 6JVSD  EoL: 1088811  EPPO: GAXNI  FNA: 220005400  GBIF: 2855356  GRIN: 70959  iNaturalist: 51606  IPNI: 64496-1  IRMNG: 10857322  ITIS: 502704  IUCN: 162168  MichiganFlora: 90  MoBotPF: 275672  NatureServe: 2.155597  NBN: NBNSYS0000002253  NCBI: 4670  NZOR: 9d866ee0-fa50-4956-908e-2e521358a2d5  Observation.org: 6806  Open Tree of Life: 781631  PalDat: Galanthus_nivalis  PfaF: Galanthus nivalis  PFI: 6989  Plant List: kew-307568  PLANTS: GANI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:64496-1  RHS: 7568  Species+: 27195  Tropicos: 1200026  VASCAN: 2510  WFO: wfo-0000768822  Laji.fi: MX.41097
Puistopöllö

| Puistopöllö |
| --- | --- |
 Nuori puistopöllö, luultavasti Strix seloputo seloputo Indonesiassa
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Viirupöllöt Strix
Laji::  seloputo
Kaksiosainen nimi
 Strix seloputo  Horsfield, 1821 
Synonyymit
 Strix orientalis  Strix pagodorum  Strix Selo-puto Horsfield, 1821  Surnia whiteheadi 
Katso myös
   Puistopöllö Wikispeciesissä   Puistopöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Puistopöllö Malesian valtion eläintarhassa.
Puistopöllö (Strix seloputo) on viirupöllöjen sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Kambodžassa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarssa, Filippiineillä, Singaporessa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Myös Laosissa sitä on tavattu, mutta alkuperä on epäselvä. Sen esiintymisalue on epäyhtenäinen, sillä sitä tavataan Borneota ympäröivillä alueilla mutta ei itse saarella.
Se painaa keskimäärin 1 011 grammaa. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät, mangrovekasvusto nousuvesialueen yläpuolella sekä viljelykset, puutarhat, kaupunkialueet, huonokuntoiset entiset metsät, alueet meren lähellä ja kastelluilla alueilla, myös kastelukanavissa.
Sillä on kolme alalajia:
Strix seloputo seloputo – Horsfield, 1821 Etelä-Myanmar ja Keski-Thaimaasta Singaporeen. Myös Jambi (Sumatra) ja Jaava.
Strix seloputo baweana Oberholser, 1917 – kotoperäinen Baweansaarella Pohjois-Javan rannikolla.
Strix seloputo wiepkini – (W. Blasius, 1888) Calamiansaaret ja Palawan (Filippiinit).
Aiheesta muualla

Lewis, Deane P. (2005): OwlPages.com Owl Species ID: 130.010.000 - Spotted Wood Owl - Strix seloputo. Versio 21.4.2005
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q428724  Wikispecies: Strix seloputo  ADW: Strix_seloputo  Avibase: F4F6EC81C9FA7FAA  BirdLife: 22689061  BOW: spwowl1  CoL: 532K9  eBird: spwowl1  EoL: 1178285  GBIF: 2497492  iNaturalist: 19937  IRMNG: 11090687  ITIS: 555425  IUCN: 22689061  Observation.org: 72194  OBIS: 1485179  Open Tree of Life: 3595692  Species+: 6458  Xeno-canto: Strix-seloputo  ZooBank: 5C4FADAE-A552-4447-9AF8-25F623663A4A
Puhoksen voimalaitos

Puhoksen voimalaitos sijaitsee Kiteen kunnassa Pyhäjärven ja Oriveden välisessä Puhoksenkoskessa. Voimalaitoksen rakennutti Puhoksen Voima Oy vuonna 1961. Nykyisin voimalaitoksen omistaa Pohjois-Karjalan Sähkö Oy.
Voimalaitoksen rakentaminen

Maaseudun sähköistämistä varten vuonna 1945 perustettu Pohjois-Karjalan Sähkö Oy etsi alusta lähtien mahdollisuuksia oman sähköntuotannon aloittamiseen. Toimialueen eteläosissa tähän näytti mahdollisuuden tarjoavan Puhoksenkoski Kiteellä. Koski oli tosin jo valjastettu pienellä Puhoksen kylää palvelleella tasavirtalaitoksella, mutta tästä voimalaitoksesta ei ollut ratkaisuksi jatkoa ajatellen. Pohjois-Karjalan Sähkö Oy ehdottikin koskiosuuksia omistaneelle Oy Kaukas Ab:lle syksyllä 1946, että joko metsäyhtiö tai sähköyhtiö rakentaisi uuden voimalaitoksen. Oy Kaukas Ab ei tuolloin ollut halukas.
Asiaan tartuttiin uudelleen vuonna 1958. Koskiosuuksia koskevan selvitystyön jälkeen Oy Kaukas Ab ja Pohjois-Karjalan Sähkö Oy perustivat marraskuussa 1959 Puhoksen Voima Oy:n. Metsäyhtiön osuus uudessa yhtiössä merkittiin sen omistaman Kaltimon Voima Oy:n nimiin. Voimalaitos valmistui vuoden 1961 lopussa. Sen koko tuotanto myytiin Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:lle. Oy Kaukas Ab halusi kuitenkin verraten pian irtaantua Puhoksen Voima Oy:stä, jonka koko osakekanta siirtyi toiselle pääomistajalle elokuussa 1966. Vuoden 1978 lopussa Puhoksen Voima Oy sulautettiin omistajayhtiöönsä.
Pohjois-Karjalan Sähkö Oy ja Kiteen kaupunki kävivät syksyllä 2018 neuvotteluja voimalaitoksen ja siihen liittyvien maa-alueiden siirtämisestä kaupungin omistukseen. Kaupungin suunnitelmana oli alueen kehittäminen museo- ja virkistyskäyttöön soveltuvaksi. Muun muassa voimalaitoksen omistukseen liittyvien vastuiden vuoksi Pohjois-Karjalan Sähkö Oy päätti pitää voimalaitoksen edelleen omistuksessaan ja toteuttaa tarvittavan peruskorjauksen vuosina 2019-2020.
Tekniset tiedot

Teho: 0,8 MW
Putouskorkeus: 3,7 m
Suunnitteluvirtaama: 20 m³/s
Vuosienergia: 1 500 MWh
Yksi vaaka-akselinen Francis-turbiini
Pseudomonas aeruginosa

| Pseudomonas aeruginosa |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Bakteerit Bacteria
Kunta::  Bakteerit Eubacteria
Pääjakso::  Proteobacteria
Luokka::  Gamma-Proteobacteria
Lahko::  Pseudomonadales
Heimo::  Pseudomonadaceae
Suku::  Pseudomonas
Laji::  aeruginosa
Kaksiosainen nimi
 Pseudomonas aeruginosa  (Schroeter, 1872) Migula, 1900 
Katso myös
   Pseudomonas aeruginosa Wikispeciesissä   Pseudomonas aeruginosa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pseudomonas aeruginosa on gramnegatiivinen aerobinen sauvabakteeri. Pseudomonas on kasvuolosuhteiden suhteen vaatimaton: se vaatii kasvaakseen vain minimalistisesti ravintoa, pysyy hengissä vaihtelevissa lämpötiloissa (4–42 °C) ja on luonnostaan resistentti monille antibiooteille ja desinfektioaineille. Se pystyy myös kehittämään nopeasti vastustuskyvyn käytetyille mikrobilääkkeille. Pseudomonasta löytyy laajalti ympäristöstä, kuten uima-altaista, vesistöistä, ruoka-aineista, kosteilta alueilta ja sairaaloiden tai muiden laitosten lattioilta ja pinnoilta.
Infektiot

Pseudomonas aiheuttaa harvoin sairauksia terveillä henkilöillä, mutta se voi kolonisoida hengitysteiden ja ruuansulatuskanavan limakalvoja sairaalapotilailla, jotka ovat esimerkiksi hengityskoneeseen kytkettyinä tai joita hoidetaan laajakirjoisilla antibiooteilla. Pseudomonas onkin yleinen ja vaarallinen sairaalainfektioiden aiheuttaja. Pseudomonaksen aiheuttamaa keuhkokuumetta esiintyy erityisesti henkilöillä, joilla on immuunijärjestelmän puutos, kystinen fibroosi tai muu krooninen keuhkosairaus. Palovammoihin voi tulla vakava pseudomonasinfektio, ja myös muut bakteerin aiheuttamat iho- ja pehmytkudosinfektiot ovat yleisiä. Muita pseudomonasinfektioita ovat korvatulehdukset, virtsatieinfektiot, silmätulehdukset, sepsis ja endokardiitti. Pseudomonas aeruginosaa voidaan torjua tobramysiinilla, joka on aminoglykosidiantibiootti.
Pseudomonasta tavataan usein myös virtsarakosta, jossa se ei yleensä aikaansaa vakavaa tautia.
Muurahaiset

Etelä-Afrikassa elävät matabelemuurahaiset (Megaponera analis) käyttävät termiittien puremista aiheutuvaa pseudomonasinfektiota vastaan valmistamiaan antimikrobisia yhdisteitä ja proteiineja ja pelastavat näin lajitoveriensa henkiä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pseudomonas aeruginosa
UniProt, taxonomy: Pseudomonas aeruginosa (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Pseudomonas aeruginosa, taxonomy (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q31856  Wikispecies: Pseudomonas aeruginosa  BacDive: 12800  CoL: 4P3MC  EoL: 973051  EPPO: PSDMAE  GBIF: 3223154  IRMNG: 10843791  ITIS: 965278  LPSN: pseudomonas-aeruginosa  NCBI: 287  NZOR: a74e3123-4581-4ac3-a203-69199188cbd3 
Matabelemuurahainen hoitamassa haavoittunutta lajitoveriaan
Timo Pukkala

| Timo Pukkala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. helmikuuta 1954 (ikä 71) Joensuu
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  metsätalouden suunnittelun professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (MMK 1982), Joensuun yliopisto (MMT 1988)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Aiheesta muualla
Timo Pukkala, Professori
Timo Pukkala (s. 15. helmikuuta 1954 Joensuu) on suomalainen metsäntutkija ja Itä-Suomen yliopiston metsätalouden suunnittelun professori. Hän on ollut julkisissa tiedotusvälineissä esillä esimerkiksi metsän jatkuvan kasvun puolestapuhujana sekä metsänkasvun ja metsän sitoman ilmakehän hiilidioksidin (metsän hiilitaseen) asiantuntijana. Jatkuvassa kasvussa metsän nuoremmat puut saavat kasvaa rauhassa varttuneen puuston suojassa, eikä metsää hakata paljaaksi. Pukkala oli vuonna 2020 Scopus-julkaisutietokannan pohjalta tehdyn vertailun mukaan eräs maailman viitatuimmista metsätieteilijöistä.
Pukkala on valmistunut Helsingin yliopistosta ensin metsänhoitajaksi, ja vuonna 1982 maatalous- ja metsätieteen kandidaatiksi. Joensuun yliopistosta hän tuli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi (1988). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1988) käsitteli mäntyjen alueellisen jakauman vaikutusta puun paksuuskasvuun. Tutkimus oli otsikoitu Studies on the effect of spatial distribution of trees on the diameter growth of Scots pine.
Työurallaan hän on toiminut Joensuun yliopiston assistenttina (1983–85) ja Suomen akatemian tutkijana (1985–89). Tohtoriksi valmistumisen jälkeen hän oli Joensuun yliopiston metsänhoitotieteen yliassistentti (1989–92) ja professorin viransijainen (1990–91). Metsätalouden suunnittelun professori hän on ollut vuodesta 1992 Joensuun yliopistossa ja sen seuraajassa Itä-Suomen yliopistossa.
Pukkala on kirjoittanut yksin tai yhdessä työtoveriensa kanssa laatimien tieteellisten raporttien ja artikkelien ohella useita oppi- ja tietokirjoja metsätalouden alalta. Näihin kuuluvat muun muassa:
Metsän jatkuva kasvatus (2011), muut kirjoittajat Erkki Lähde ja Olavi Laiho
Metsäsuunnittelun menetelmät (2007)
Metsäsuunnittelun perusteet (1994)
Forest inventory and management planning in the fuelwood plantations of Ethiopia (1989), toinen kirjoittaja Veli Pohjonen
Studies on the effect of spatial distribution of trees on the diameter growth of Scots pine (1988, väitöskirja)
Metsän kaukokartoituksen perusteet (1986)
Aiheesta muualla

Timo Pukkalan Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Timo Pukkala, University of Eastern Finland, School of Forest Sciences (englanniksi) (researchgate.net)
Timo Pukkalan hankkeet ja julkaisut Itä-Suomen yliopiston SoleCRIS-tutkimustietokannan mukaan[vanhentunut linkki] (uef.fi)
Lauri Mehtätalo & Timo Pukkala (1.4.2019) Ilmastonmuutoksen torjunta edellyttää maltillisia metsänhakkuita (hs.fi)
Timo Pukkala: Harhaanjohtavaa hiilikeskustelua (27.11.2018) (blogs.uef.fi)
Timo Pukkala: Metsät ja ilmastonmuutos – ABC (1.8.2019) (hiilivapaasuomi.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Pterocactus

| Pterocactus |
| --- | --- |
 Pterocactus tuberosus.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  versokasvit, Embryophyta
Alakaari::  putkilokasvit, Tracheophyta
Luokka::  siemenkasvit, Spermatophyta
Alaluokka::  koppisiemeniset, Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  kaktuskasvit, Cactaceae
Alaheimo::  Opuntioideae
Suku::  Pterocactus K. Schumann 1897
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pterocactus on eteläisimmän Amerikan kaktuskasvisuku, jonka nimi tulee kreikan sanasta pteron 'siipi' ja viittaa siivellisiin siemeniin.
Tuntomerkit

Lajit ovat kääpiömäisen pieniä, pensasmaisia kaktuksia. Niiden juuret ovat mukulamaisia, ja niistä kasvaa yksi tai useampia maanalaisia tai hieman maanpinnan yläpuolelle kohoavia varsia, joihin puolestaan kehittyy useita lyhytikäisiä ilmaversoja. Varret ovat pallomaisia, nuijamaisia tai lieriömäisiä ja vihreitä, ruskeita tai purppuraisia, muutaman sentin pituisia. Niiden pinta on usein nystyinen. Lehdet ovat pieniä, naskalimaisia ja lyhytikäisiä. Areoleissa on hienoja piikkejä ja väkäskarvoja (glokidioita) sekä muutama neulamainen, naskalimainen tai paperimainen piikki. Kukat sijaitsevat varren päässä terminaalisesti ja ovat vajonneet varren kärkeen. Väriltään kehälehdet ovat keltaisia tai punertavia, ja kehä on ratasmainen. Pohjus on hieman nystyinen ja siinä on pienten piikkien ryhmiä. Heteet ovat kosketusherkkiä. Hedelmä on kuiva ja kärjen tuntumasta avautuva. Siemenet ovat siivellisiä ja litteitä.
Levinneisyys

Suku on levinnyt Argentiinaan, kaikkialle Patagoniaan ja luoteessa Saltaan asti.
Lajit

Suvussa on yhdeksän lajia:
Pterocactus araucanus
Pterocactus australis
Pterocactus fischeri
Pterocactus gonjianii
Pterocactus hickenii
Pterocactus megliolii
Pterocactus reticulatus
Pterocactus tuberosus
Pterocactus valentinii
Ville Pulkki

| Ville Topias Pulkki |
| --- | --- |
 Professori Ville Pulkki puhuu Dipolissa keväällä 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1969 (ikä 55) Jyväskylä
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Teknillinen korkeakoulu (DI 1997, TkT 2001)
Instituutti:  Aalto-yliopisto, signaalinkäsittelyn ja akustiikan laitos
Oppilaat:  Vuoden 2017 loppuun mennessä 14 väitöskirjaopiskelijaa, joista 10 väitellyt.
Tutkimusalue:  Akustiikka (erityisesti tilaääni)
Palkinnot:  AES:n hopeamitali (Audio Engineering Society, 2017) Samuel L. Warner -muistomitali (SMPTE, 2014)   AES Fellow -palkinto (Audio Engineering Society, 2010)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ville Pulkki (s. 10. toukokuuta 1969 Jyväskylä) on suomalainen akustiikan tutkija ja Aalto-yliopiston professori (2015–). Hän on saanut tutkimustyölleen rahoitusta esimerkiksi Euroopan tiedeneuvostolta (ERC), Fraunhofer-Instituutilta ja Suomen Akatemialta. Pulkki on kansainvälisen äänitekniikan seuran AES:n fellow-asteen jäsen. Vuonna 2014 Ville Pulkille myönnettiin arvostettu Samuel L. Warner -muistomitali hänen merkittävästä tutkimustyöstään tilaäänen ja monikanavaäänentoiston aloilla.
Pulkki kirjoitti ylioppilaaksi Onkilahden lukiosta Vaasasta 1988. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) vuonna 1994 (teknillinen fysiikka) ja tekniikan tohtoriksi TKK:sta vuonna 2001 (akustiikka ja äänenkäsittelytekniikka). Lisäksi Pulkki opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1994–1997. Pulkki nimitettiin tilaäänen (engl. spatial sound) dosentiksi TKK:n signaalinkäsittelyn ja akustiikan laitokseen vuonna 2007 ja apulaisprofessoriksi Aalto-yliopistoon vuonna 2012. Vuonna 2015 hänet vakinaistettiin professoriksi.
Pulkin artikkeliväitöskirja Spatial Sound Generation and Perception by Amplitude Panning Techniques (2001) sisältää seitsemän tieteellistä artikkelia, jotka liittyvät tilaäänen tuottamiseen ja havaitsemiseen. Yksi niistä on Journal of the Audio Engineering Society'ssä julkaistu artikkeli vektorikanta-amplitudipanoroinnista (engl. vector base amplitude panning, VBAP), joka on nykyisin suosittu monikanavaisen äänentoiston menetelmä ja jota käytetään mm. MPEG-H-standardissa.  Pulkki on myös kehittänyt DirAC-nimisen koodausmenetelmän tilaääntä varten. Hänen tuotantonsa, josta pääosa on kirjoitettu yhdessä työtoverien ja opiskelijoiden kanssa, käsitti kevääseen 2019 mennessä yli 200 tieteellistä julkaisua ja neljä patenttia. Pulkki on kirjoittanut yhdessä Matti Karjalaisen kanssa kommunikaatioakustiikan oppikirjan Communication Acoustics – An Introduction to Speech, Audio and Psychoacoustics (2015), jonka on kustantanut Wiley.
Aiheesta muualla

Jari Heikkilä, MTV Uutiset (10.09.2014): Hollywood-palkittu suomalaisprofessori hämmästyi: En tiennyt olevani ehdolla. (www.mtvuutiset.fi)
Sofia Virtanen, Tekniikka&Talous (28.8.2014): Äänitekniikan edistäminen kannatti: Suomalaisprofessori palkitaan Hollywoodissa samassa tilaisuudessa George Lucasin kanssa. (www.tekniikkatalous.fi)
Society of Motion Picture and Television Engineers: The Samuel L. Warner Memorial Medal Award Recipients. (www.smpte.org) (englanniksi)
Aalto-yliopisto: Introducing Ville Pulkki, Assistant Professor, Aalto University. (www.youtube.com) (englanniksi)
Aalto-yliopisto: Aalto University Tenured Professors' Installation Lectures Jan. 19 2016. Ville Pulkki, "Developing spatial sound techniques for human listeners". (www.youtube.com) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  DBLP  ORCID  Scopus 
Muut:  IdRef
Pseudorhipsalis

| Pseudorhipsalis |
| --- | --- |
 Pseudorhipsalis ramulosa
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Hylocereeae
Suku::  Pseudorhipsalis  Britton & Rose (1923)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pseudorhipsalis on muutamalajinen kaktuskasvisuku.
Tuntomerkit

Kasvit ovat päällyskasveina kasvavia ja pensasmaisia kaktuksia, joilla on kaarevat ja tyvestä liereät, muutoin litteät ja lehtimäiset varret. Ne ovat piikittömiä. Kasvit ovat päiväkukkijoita, ja kukat ovat suppilomaisia tai ratasmaisia, valkoisia tai kellertäviä. Pohjuksessa on muutama pieni suomu. Hedelmä on marjamainen ja väriltään vaalea, usein purppuransävyinen. Munanmuotoiset siemenet ovat tummanruskeita.
Levinneisyys

Suku kasvaa Keski-Amerikassa ja Karibian alueella, yksi laji (P. ramulosa) myös suuressa osassa Etelä-Amerikkaa.
Lajit

Suvussa on kuusi lajia:
Pseudorhipsalis acuminata
Pseudorhipsalis alata
Pseudorhipsalis himantoclada
Pseudorhipsalis horichii
Pseudorhipsalis lankesteri
Pseudorhipsalis ramulosa
Proteiinisynteesi

Proteiinisynteesin kaavakuva.
Proteiinisynteesi on biologinen prosessi, jossa solu tuottaa proteiineja DNA:n emäsjärjestyksen mukaisesti. Proteiinisynteesiin luetaan kaksi päävaihetta: transkriptio ja translaatio. Geenit määrittävät proteiinien ominaisuudet, ja transkriptiossa muodostuu proteiinia koodaavan DNA-alueen, eli geenin, emäsjärjestystä vastaava lähetti-RNA-molekyyli. Translaatiossa lähetti-RNA luetaan tuman ulkopuolella, ribosomilla, jossa mRNA:n jokaista emäskolmikkoa vastaava aminohappo liitetään osaksi kasvavaa aminohappoketjua, josta lopulta muotoutuu valmis proteiini.
Proteiinisynteesi on pääpiirteittäin samanlainen prokaryooteilla ja eukaryooteilla.
Transkriptio

Transkriptiossa valmistetaan lähetti-RNA-molekyyli solun tumassa. RNA-polymeraasi-entsyymi avaa DNA-ketjun kaksoiskierteen halutun geenin kohdalta ja aloittaa matkansa DNA-juostetta pitkin. Edetessään RNA-polymeraasi syntetisoi yksijuosteisen lähetti-RNA-molekyylin käyttäen muottinaan DNA:ta.
Transkription lopuksi lähetti-RNA:ta muokataan ennen seuraavaa vaihetta, translaatiota. Sen kumpaankin päähän lisätään nukleotidisekvenssit, 5'-hattu ja poly-A-häntä, jotka muun muassa suojaavat sitä solun RNA:ta pilkkovilta entsyymeiltä. Lisäksi eukaryoottisoluille ominainen lähetti-RNA:n silmukointi tapahtuu tässä vaiheessa. Valmis lähetti-RNA poistuu tumahuokosten kautta solun solulimaan.