stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Holdridgen elämänvyöhykeluokitus
Aiheesta muualla

The Holdridge life zones of the conterminous United States in relation to ecosystem mapping
Holdridge's Life Zones (Arkistoitu – Internet Archive), Radford University, Geology class notes.
Holdridgen elämänvyöhykejärjestelmä FAO:n väreissä.
Håkan Hardenberger

Håkan Hardenberger vuonna 2021.
Håkan Hardenberger (s. 1961) on ruotsalainen trumpetisti. Hän aloitti soitonopintonsa lapsena Malmössä ja jatkoi niitä Pariisissa sekä Los Angelesissa. Hän on esiintynyt useiden tunnettujen orkesterien kanssa. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu monipuolisesti eri aikakausien musiikkia barokkisäveltäjien teoksista Arvo Pärtin ja Mark-Anthony Turnagen kaltaisten nykysäveltäjien teoksiin.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Iikka Savisalo

Iikka Tuomas Savisalo (s. 11. marraskuuta 1972 Mikkeli) on Valoe Oyj:n toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen. Hän on Hannu Savisalon vanhin poika ja koulutukseltaan merkonomi. Iikka Savisalo on toiminut Savcor-konsernissa monissa johtotehtävissä, muun muassa Savcor One Oy:n ja Savcor Oneline Oy:n toimitusjohtajana.
Kolme velkojaa haki Valoen joulukuussa 2023 konkurssiin. Yritys on yrityssaneerauksessa. Heinäkuussa 2024 Ilmarinen haki yritystä konkurssiin.
Håkan Juholt

Håkan Juholt
Håkan Juholt (s. 16. syyskuuta 1962 Oskarshamn, Ruotsi) on ruotsalainen poliitikko. Hänet valittiin Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen puheenjohtajaksi 25. maaliskuuta 2011. Juholt on ollut valtiopäivien jäsen vuodesta 1994 edustaen Kalmarin läänin vaalipiiriä. Hän on ollut Ruotsin valtiopäivien puolustusvaliokunnan puheenjohtaja vuodesta  2010. Syyskuusta 2017 lähtien Juholt on Ruotsin Islannin suurlähettiläs.
Juholt aiheutti kohun kun kävi ilmi että hän nosti täysimääräistä kulukorvausta Tukholman asunnostaan, vaikka asui siinä puolisonsa kanssa. Häntä vaadittiin eroamaan kohun takia, mutta hän sai silti  puolueen päättävän elimen, toimeenpanevan neuvoston tuen. Viestimet ovat kuitenkin spekuloineet erolla. Juholtin vihjaillaan suostuneen eroon, jos neuvosto antaa hänelle luottamuksensa. 21. tammikuuta 2012 Juholt ilmoitti erostaan ja perusteli sitä sillä, että hän oli tehnyt virheen. Häntä arvosteltiin koko puheenjohtajauran ajan ja epäiltiin muun muassa kulukorvausten väärinkäytöksestä ja puolueen johdolle valehtelemisesta. 27. tammikuuta 2012 puolueen puheenjohtajaksi valittiin Stefan Löfven.
Aiheesta muualla

Juholt sosiaalidemokraattisen puolueen sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Juholt Ruotsin valtiopäivien sivuilla
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hämärän peitossa

| Hämärän peitossa> Crossroads |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jack Conway
Käsikirjoittaja:  Guy Trosper
Perustuu:  John H. Kafkan ja Howard Emmett Rogersin tarinaan
Tuottaja:  Edwin H. Knopf
Säveltäjä:  Bronisław Kaper
Kuvaaja:  Joseph Ruttenberg
Leikkaaja:  George Boemler
Lavastaja:  Cedric Gibbons
Pääosat:   William Powell  Hedy Lamarr  Claire Trevor  Basil Rathbone 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   23. heinäkuuta 1942 (US)  17. joulukuuta 1944 (FI) 
Kesto:  83 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hämärän peitossa (engl. Crossroads) on yhdysvaltalainen mysteerinen draamaelokuva vuodelta 1942, jonka ohjasi Jack Conway. Pääosissa ovat William Powell, Hedy Lamarr, Claire Trevor ja Basil Rathbone.
Hämärän peitossa perustuu John H. Kafkan ja Howard Emmett Rogersin tarinaan, josta käsikirjoituksen kirjoitti Guy Trosper. Hämärän peitossa sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 23. heinäkuuta vuonna 1942 ja Suomessa sai ensi-iltansa 17. joulukuuta vuonna 1944. Metro-Goldwyn-Mayer tuotti elokuvan.
Hämärän peitossa on uudelleenfilmatisointi ranskalaisesta elokuvasta Unohdettu elämä (1938), jonka ohjasi Curtis Bernhardt.
Powell näyttelee diplomaattia David Talbotia (Jean Pelletier), jonka muistinmenetys menneisyydestään palaa takaisin vaivaten häntä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  William Powell  | … |  David Talbot, aka Jean Pelletier   |
|  Hedy Lamarr  | … |  Lucienne Talbot   |
|  Claire Trevor  | … |  Michelle Allaine   |
|  Basil Rathbone  | … |  Henri Sarrou   |
|  Margaret Wycherly  | … |  Madame Pelletier   |
|  Felix Bressart  | … |  Tohtori Andre Tessier   |
|  Sig Ruman  | … |  Tohtori Alex Dubroc   |
Aiheesta muualla

Hämärän peitossa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hämärän peitossa Elonet.
Hämärän peitossa AllMoviessa. (englanniksi)
Crossroads. Turner Classic Movies – TCM. Arkistoitu 30.4.2022. Viitattu 17.6.2022. (englanniksi)
Hyytelöimukala

| Hyytelöimukala |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Imukalat Liparidae
Suku::  Liparis
Laji::  fabricii
Kaksiosainen nimi
 Liparis fabricii  (Krøyer, 1847) 
Katso myös
   Hyytelöimukala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hyytelöimukala (Liparis fabricii) on imukalojen heimoon kuuluva kalalaji. Henrik Nikolai Krøyer kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1847.
Ulkonäkö ja koko

Laji on tumman ruskea. Evät ovat yhteenkasvaneet. Hyytelöimukalan pyrstö on pieni. Laji on pienikokoinen, korkeintaan 20 senttimetrin mittainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Hyytelöimukala on levinnyt Pohjois-Amerikkaan ja Pohjois-Eurooppaan. Laji elää mutapohjalla.
Ravinto ja elintavat

Laji käyttää ravinnokseen äyriäisiä ja toukkia. Hyytelöimukalaa on tavattu jopa 1 800 metrin syvyydestä. Hyytelöimukala on tärkeä saaliskala.
Housut naisten vaatteina

Housut ovat ensimmäisen kerran tallentuneet historiaan paimentolaiskansojen vaatteena kaikkialla Länsi-Euroopassa. Arkeologiset tutkimukset osoittavat, että sekä miehet/pojat että naiset/tytöt käyttivät housuja muinaisissa kulttuureissa. Nykyhistoriassa housut ovat kuitenkin olleet vain miesten ja poikien vaate. Tämä ei useinkaan ollut pelkästään tapakulttuuriin kuuluva asia vaan siitä oli säädetty lakejakin.
Yhdysvaltojen eri kaupungit hyväksyivät 1800- ja 1900-luvulla lainsäädäntöä, joka kielsi naisia ja tyttöjä käyttämästä housuja. San Franciscon valvontalautakunta hyväksyi yhden tällaisen lain vuonna 1863. Tämä laki teki julkiseen esiintymisestä vastakkaisen sukupuolen vaatteissa (miehet naisen vaatteissa tai naiset miesten vaatteissa) laittomaksi. Samanlaiset lait olivat jo voimassa Chicagossa (hyväksyttiin 1851) ja Columbuksessa, Ohiossa (hyväksyttiin vuonna 1848). Lisälakeja ristiinpukeutumista vastaan otettiin voimaan Houstonissa, Texasissa (hyväksyttiin vuonna 1864) ja Orlandossa, Floridassa (asettu voimaan vuonna 1907). Myös muissa lähes kahdessakymmenessä Yhdysvaltojen kaupungissa oli nämä lait. Lisää ristiinpukeutumista koskevia lakeja otettiin käyttöön pitkälle 1900-luvulla. Ne tulivat voimaan Detroitissa, Michiganissa ja Miamissa, Floridassa vielä 1950-luvulla.
Pukeutumisen varhainen muutos

Vuonna 1851 varhainen naisten oikeuksien puolestapuhuja Elizabeth Smith Miller esitteli Amelia Bloomerin vaatteen, jota alun perin kutsuttiin ”turkkilaiseksi mekoksi” (polvipituiset hameet turkkilaistyylisten vaatteiden päällä). Bloomer työskenteli myöhemmin mekon parissa ja mainosti sitä. Mukana oli ohjeet mekon tekoon. Mekot nimettiin myöhemmin bloomereiksi.
Toinen nainen, joka kannatti julkisesti pukeutumismuutoksia, oli Mary Edwards Walker. Hän oli abolitionisti 1800-luvulla ja sisällissodan kirurgi. Walker käytti bloomereita työskennellessään sotasairaalassa. Vuonna 1871 hän kirjoitti, että naisten pukeutumisen tulee: "suojata henkilöä ja sallia liikkumis- ja kiertovapaus, eikä tehdä pukeutujasta sen orjaa". Walker käytti julkisesti miesten housuja. Tästä syystä hänet pidätettiin useita kertoja New Yorkissa vuodesta 1866 alkaen. Myös muita naisia pidätettiin samankaltaisesta käytöksestä 1800-luvulla.
Kulttuurien muuttuminen > Yhdysvallat ja Eurooppa > 1890–1914

1800-luvun lopulla pariisilaiset naiset ja tytöt käyttivät bloomereita useammin kuin englantilaiset ja amerikkalaiset naiset. Tämä saattoi johtua siitä, että bloomerit esiteltiin muodikkaina kaikkialla Ranskassa. Ranskassa muotikirjailijat vastustivat tätä. Vuoteen 1895 mennessä monet keskiluokan amerikkalaiset naiset ja tytöt olivat kuitenkin omaksuneet polkupyöräilyn ja bloomerit. Naiset ja tytöt alkoivat kutsua itseään "uusiksi naisiksi" yhteiskunnan vastustuksesta huolimatta. Samaan aikaan nämä varhaiset naisten ja tyttöjen housut ja housut monipuolistuivat pyöräilyn, seksuaalisen stimulaation ja voimistelun mukaan.
Kulttuurien muuttuminen > Yhdysvallat ja Eurooppa > 1914–1920

Ensimmäisen maailmansodan aikana (1914–1918) useissa maissa, kuten Ranskassa, Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa, määrättiin paljon naisia työskentelemään tehtaissa, erityisesti sotilasasetehtaissa. Nämä naiset palkattiin myös auttamaan ensimmäisen maailmansodan ponnisteluissa ja korvaamaan miehet palvelualoilla, kuten joukkoliikenteessä. Naisten housuista ja housuista tuli sosiaalisesti hyväksyttävämpiä ensimmäisen maailmansodan vuosina. Tätä pidettiin rohkeana, kun naiset rikkoivat normaaleja pukeutumissääntöjä.
Kulttuurien muuttuminen > Yhdysvallat ja Eurooppa > 1930-luku

1900-luvun näyttelijät Marlene Dietrich ja Katharine Hepburn kuvattiin 1930-luvulla usein housut yllään. Dietrich oli kuuluisa siitä, että hän esiintyi smokissa ja siihen sopivassa fedorassa (hattu) vuoden 1932 Ristinmerkin ensimmäisissä näytöksissä.
Eleanor Roosevelt (1884–1962) oli ensimmäinen first lady, joka esiintyi housuissa virallisessa tilaisuudessa. Hän oli vastuussa vuoden 1933 Easter Egg Rollista, kun hän käytti ratsastushousuja.
Toisen maailmansodan aikana (1939–1945) historia toisti itseään paljon suuremmassa mittakaavassa. Sodan aikana enemmän naisia kuin ensimmäisessä maailmansodassa leikkasi hiuksensa ja pukeutui housuihin. He tekivät tämän voidakseen työskennellä tehtaissa, kun miehet lähetettiin taistelukentille. Vuosina 1942–1945 amerikkalaisia naisia tuli työelämään enemmän kuin koskaan ennen.
Kulttuurien muuttuminen > Yhdysvallat ja Eurooppa > 1946–1959

Toisin kuin maailmansotien välisenä aikana, naisten housujenkäyttö otti kestävän askeleen eteenpäin toisen maailmansodan jälkeen. Niitä käytettiin vaatteina jokapäiväiseen käyttöön ja muotikannanottona. Sodan jälkeisinä vuosina housut olivat edelleen yleisiä seurustelussa, vapaa-ajalla ja puutarhanhoidossa. Mutta niitä lukuun ottamatta näyttelijät, kuten Katharine Hepburn, Audrey Hepburn (jotka eivät ole suoraan sukua Katharinelle, jolla on sama sukunimi), Coco Chanel ja Marlene Dietrich käyttivät housuja päivittäisessä elämässään. Kaiken kaikkiaan useimmat naiset ja tytöt kuitenkin palasivat hameiden ja mekkojen päivittäiseen käyttöön työpaikoilla, kuten toimistoissa, 1950-luvun puolivälissä ja loppupuolella. 1950-luvun lopulla, jolloin capri-housuista tuli erittäin suosittuja, suuret muutokset alkoivat näkyä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Trousers as women's clothing
Mary Edwards Walker pukeutuneena housuihin noin vuonna 1870.
Käännös suomeksi
I Just Wasn’t Made for These Times

"I Just Wasn't Made for These Times" on The Beach Boysin Pet Sounds -levyn yhdestoista laulu. Kappaleessa Brian Wilson käytti ensimmäistä kertaa popmusiikin historiassa elektronista theremin-soitinta.[lähde? ] Vain hieman myöhemmin hän hyödynsi samaista instrumenttia Good Vibrationsissa.
ITap

iTap toiminnassa
iTap on Motorolan matkapuhelimiin kehittämä 
ennakoiva tekstinsyöttöjärjestelmä. Järjestelmän tarkoitus on helpottaa tekstiviestien kirjoittamista. Motorola loi iTapin T9-tekstinsyötön kilpailijaksi.
iTap eroaa T9-järjestelmässä siinä, että iTap pyrkii täydentämään sanoja, fraaseja tai jopa kokonaisia lauseita sanan alun perusteella. T9 ei arvaa kirjoitettua sanaa ennen kuin käyttäjä on syöttänyt koko sanan pituudenverran merkkejä. iTap käyttää ennakoimiseen ohjelman sisään rakennettua sanalistaa. Sanalista sisältää myös fraaseja ja usein käytettyjä lauseita,
joita iTap voi täydentää syötettävän sanan kontekstista riippuen.
Kontekstiriippuvaisuudesta johtuen iTap-järjestelmää pidetään T9-järjestelmää vaikeampikäyttöisenä. Käyttäjä ei voi helposti ennakoida, miten iTap täydentää sanan tai lauseen eri käyttökerroilla. Lisäksi käyttäjä joutuu selaamaan läpi suuremman listan mahdollisia sanoja kuin T9:ssä, koska iTap tarjoaa valittavaksi eripituisia sanoja.
T9-järjestelmän tapaan käyttäjä voi syöttää iTap-järjestelmään uusia sanoja.
iTap on saatavissa 25 kielelle, myös suomeksi.
Aiheesta muualla

Some notes on iTap predictive text
Insomnium

| Insomnium |
| --- | --- |

 Insomnium vuoden 2019 John Smith Rock Festivalilla
Tiedot
Toiminnassa:  1997–
Tyylilaji:  melodinen death metal doom metal
Kotipaikka:   Joensuu, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ville Friman Markus Hirvonen Niilo Sevänen Markus Vanhala
Entiset jäsenet:  Tapani Pesonen Timo Partanen Ville Vänni Jani Liimatainen
Levy-yhtiö:  Candlelight Century Media
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Insomnium on Joensuussa vuonna 1997 perustettu melodinen death metal -yhtye. Se on julkaissut yhdeksän studioalbumia, joista Winter’s Gate (2016), Heart Like a Grave (2019) ja Anno 1696 (2023) sijoittuivat Suomen albumilistan ensimmäiseksi. Insomnium levytti aluksi Candlelight Recordsille, ja vuodesta 2010 alkaen sen levy-yhtiö on ollut Century Media Records. Yhtyeen muodostavat (2024) perustajajäsenet kitaristi-laulaja Ville Friman, rumpali Markus Hirvonen ja laulaja-bassokitaristi Niilo Sevänen sekä kitaristi Markus Vanhala.
Historia > Perustaminen

Insomnium sai alkunsa Joensuussa keväällä 1997. Yhdessä vuodesta 1994 soittaneet bassokitaristi Niilo Sevänen ja rumpali Tapani Pesonen pyysivät samassa lukiossa alempaa luokkaa käyneet kitaristit Ville Frimanin ja Markus Hirvosen mukaan koulun kevätjuhlaesitykseen, jota varten Sevänen oli säveltänyt kappaleen neljälle akustiselle kitaralle. Nelikko jatkoi soittamista coveryhtyeenä ja alkoi pian tehdä omia kappaleitaan erityisesti Seväsen ja Frimanin löydettyä yhteisen musiikillisen linjan.
Pesosen lähdettyä varusmiespalvelukseen vuonna 1998 Hirvonen siirtyi yhtyeen rumpaliksi. Toiseksi kitaristiksi tuli Timo Partanen. Yhtye äänitti ensimmäisen demonsa kokoonpanolla Friman (kitara), Hirvonen (rummut), Partanen (kitara) ja Sevänen (laulu, basso) keväällä 1999, johon mennessä nimeksi oli vakiintunut Insomnium. Toinen demo Underneath the Moonlit Waves ilmestyi vuonna 2000.
Historia > Candlelight-vuodet

Keväällä 2001 Insomnium teki neljän albumin mittaisen levytyssopimuksen brittiläisen Candlelight Recordsin kanssa. Vuonna 2001 Ville Vänni liittyi yhtyeeseen Partasen tilalle. Vänni oli nuorena opetellut viulun soittoa ja soitti aiemmin turkulaisessa Watch Me Fall -yhtyeessä. Esikoisalbumi In the Halls of Awaiting ilmestyi vuonna 2002, ja se koostui osin demojen aikaisesta kappalemateriaalista. Esikoista seurasi Since the Day It All Came Down vuonna 2004. Albumi noteerattiin hyvin arvosanoin muun muassa Kerrangissa ja Metal Hammerissa. Yhtyeen jäsenet olivat hajaantuneet opiskelemaan eri puolille Suomea – Friman Jyväskylään, Hirvonen Lappeenrantaan ja Sevänen ja Vänni Turkuun, mutta molemmat albumit äänitettiin Joensuussa MediaWorks-studiolla. Vuonna 2005 yhtye teki Britanniassa ensimmäisen Suomen ulkopuolisen kiertueensa.
Vuonna 2006 ilmestynyt Above the Weeping World oli Insomniumin läpimurtoalbumi. Se sijoittui yhdeksänneksi Suomen albumilistalla, ja kappaleesta ”Mortal Share” kuvattu musiikkivideo pääsi MTV:lle. Syksyllä 2006 yhtye kiersi Eurooppaa ensin Enslavedin ja Zyklonin kanssa ja sitten Satyriconin ja Keep of Kalessinin kanssa. Syyskuussa 2007 oli vuorossa Pohjois-Amerikan-kiertue Katatonian, Scar Symmetryn ja Swallow the Sunin kanssa ja marraskuussa 2007 Euroopan-kiertue Amorphisin ja Swallow the Sunin kanssa.
Neljäs albumi Across the Dark julkaistiin syksyllä 2009. Se palkittiin vuoden albumina ja Insomnium vuoden yhtyeenä helmikuun 2010 Finnish Metal Awardsissa. Suomen albumilistalla Across the Dark sijoittui viidenneksi. Albumilla kuultiin ensimmäistä kertaa puhtaita lauluja, jotka lauloi Jules Näveri. Myös kosketinsoitinten rooli yhtyeen musiikissa kasvoi Across the Darkilla. Loppuvuonna 2009 Insomnium teki Euroopan-kiertueen Swallow the Sunin ja Omnium Gatherumin kanssa. Omnium Gatherumin kitaristi Markus Vanhala soitti myös Insomniumin riveissä, kun hän tuurasi vuoroin Frimania ja Vänniä.
Historia > Siirtyminen Century Medialle

Candlelight-sopimuksen umpeuduttua Insomnium siirtyi saksalaiselle Century Media Recordsille elokuussa 2010. Laulaja-bassokitaristi Seväsen mukaan Century Media ei alun perin ollut halukas tekemään sopimusta Insomniumin kanssa, mutta sitten yhtiön A&R-johtaja Jens Prüter näki yhtyeen livenä syksyn 2009 kiertueella ja vaikuttui näkemästään.
Syyskuussa 2010 Insomnium julkaisi kappaleen ”Weather the Storm”, jolla vieraili Dark Tranquillityn laulaja Mikael Stanne. Kappaleella markkinoitiin samalla yhtyeiden syksyn Euroopan-kiertuetta. Kappale julkaistiin huhtikuussa 2011 myös singlenä ja musiikkivideona. Insomniumin viides ja Century Media -aikakauden ensimmäinen albumi One for Sorrow julkaistiin lokakuussa 2011. Se sijoittui kuudenneksi Suomen albumilistalla. Albumilla kuultiin puhtaissa lauluissa ensimmäistä kertaa kitaristi Frimania. Marraskuussa 2011 Vanhala korvasi perhe-elämään ja kirurgin uraan keskittyneen Vännin kitarassa pysyvästi. One for Sorrow’n jälkeen yhtye teki pääesiintyjänä Euroopan-kiertueen, lämmittelijöinään MyGrain ja Before the Dawn.
Vuonna 2014 Insomnium julkaisi kuudennen albuminsa Shadows of the Dying Sun, joka sijoittui toiseksi Suomen albumilistalla ja pysyi listalla yhteensä kahdeksan viikkoa. Insomnium sai albumista parhaan metallialbumin Emma-ehdokkuuden, mutta voiton kategoriassa vei Stam1na SLK-albumillaan. Marraskuussa 2014 Candlelight julkaisi yhtyeen neljä ensimmäistä albumia The Candlelight Years -boksina. Lokakuussa 2014 oli Euroopan-kiertue Stam1nan ja Fleshgod Apocalypsen kanssa.
Elokuussa 2015 Insomnium teki ensimmäisen Pohjois-Amerikan-kiertueensa pääesiintyjänä. Yhtye joutui turvautumaan kiertueella varamiehiin, kun Nick Cordle tuurasi Frimania ja Mike Bear Sevästä. Vuonna 2015 Frimanin tuuraajana oli ensimmäistä kertaa myös Jani Liimatainen, joka nähtiin vuodesta 2017 alkaen roolissa säännöllisesti.
Historia > Listaykköseksi Winter’s Gatellä ja Heart Like a Gravellä

Syyskuussa 2016 Insomnium julkaisi konseptialbumin Winter’s Gate, joka koostuu yhdestä 40-minuuttisesta kappaleesta ja perustuu Seväsen vuonna 2007 kirjoittamaan novelliin. Albumi sijoittui ensimmäiseksi Suomen albumilistalla ja oli Emma-gaalassa ehdolla vuoden metallialbumiksi. Emman vei jälleen Stam1na, tällä kertaa Elokuutio-albumillaan. Winter’s Gatea seuranneilla kiertueilla Insomnium esitti albumin kokonaisuudessaan. Heinäkuussa 2017 yhtye esitti albumin Joensuun Ilosaarirockissa yhdessä Joensuun kaupunginorkesterin kanssa.
Heinäkuussa 2019 Insomnium vahvisti Liimataisen aseman yhtyeen virallisena jäsenenä. Yliopisto-opettajana Yorkissa toimiva Friman jatkaa laulunkirjoittajana ja liittyy livekokoonpanoon ehtiessään. Yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa kolmella kitaristilla 20. heinäkuuta Laukaan John Smith Rock Festivalissa. Samalla yhtye juhlisti 10-vuotiasta Across the Dark -albumia esittämällä sen kokonaisuudessaan.
Insomniumin kahdeksas studioalbumi Heart Like a Grave ilmestyi 4. lokakuuta 2019. Se sijoittui edellislevyn tapaan Suomen albumilistan ensimmäiseksi. Albumin myötä Insomnium oli kolmatta kertaa peräkkäin Emma-ehdokkaana, mutta voiton vei Battle Beast No More Hollywood Endings -albumillaan. Yhtye aloitti Tour Like a Grave -kiertueen lokakuussa 2019 loppuunmyydyillä Suomen-esiintymisillä. Marras–joulukuussa 2019 yhtye kiersi Eurooppaa lämmittelijöinään The Black Dahlia Murder ja Stam1na. Maaliskuussa 2020 Insomnium ja Omnium Gatherum aloittivat 35 konsertin pituiseksi kaavaillun Pohjois-Amerikan-kiertueen, mutta kiertue peruuntui jo ensimmäisen konsertin jälkeen koronaviruspandemian vuoksi.
Pandemian aiheuttamalla kiertuetauolla Insomnium teki neljä internetin kautta livenä suoratoistettua esiintymistä, joissa se esitti muun muassa Shadows of the Dying Sun-, Winter’s Gate- ja Heart Like a Grave -albumit kokonaisuudessaan. Vuoden 2021 mittaan yhtye julkaisi kolme singleä, jotka ovat mukana syyskuussa 2021 ilmestyneellä Argent Moon -EP:llä.
Historia > Anno 1696

Marraskuussa 2022 yhtye ilmoitti julkaisevansa yhdeksännen studioalbuminsa Anno 1696 24. helmikuuta 2023. Kyseessä on teema-albumi, joka perustuu Seväsen kirjoittamaan novelliin, jonka tapahtumat sijoittuvat vuosina 1696-1697 Suomessa koettuihin nälkävuosiin.
Niilo Sevänen kertoo, että albumi pohjautuu historiaan, mutta ottaa myös vapauksia.
Albumilta julkaistiin ennakkoon single "Lilian", jolle julkaistiin myös musiikkivideo.
Syyskuussa yhtye julkaisi "Song Of The Dusk" -kappaleen musiikkivideon, joka on nimikkokappale marraskuussa tulevalta EP-levyltä. EP jatkaa Anno 1696 -albumin tarinaa kolmella uudella tarinalla.
Helmikuussa 2024 Insomnium tiedotti yhtyeen ja Jani Liimataisen teiden eronneen. Yhtyeen tiedotteen mukaan häneen on ollut vaikea saada yhteyttä, eivätkä yhtyeen ja Liimataisen prioriteetit enää kohtaa.
Tyyli

Insomniumin musiikissa yhdistyvät perinteiset skandinaaviset melodeath-elementit, englantilaiset death/doom-elementit, progressiivisen rockin taiteelliset ja eeppiset kappalerakenteet, sekä suomalaisen kansanmusiikin melankolia. Yhtyeen tyyli on ajan kuluessa muuttunut astetta hitaampaan, progressiivisempaan ja eeppisempään suuntaan.[lähde? ]
Yhtyeen sanoitukset ovat synkät ja surulliset: aiheina ovat muun muassa kuolema, suru ja menetys. Vaikutteita niihin on otettu eri runoilijoilta sekä suomalaisista kansantaruista.[lähde? ]
Jäsenet

Ville Friman, kitara (1997–), laulu (2011–)
Markus Hirvonen, kitara (1997–1998), rummut (1998–)
Niilo Sevänen, laulu, bassokitara, (1997–)
Markus Vanhala, kitara (2011–)
Insomniumia on kutsuttu ”Suomen akateemisimmaksi metalliyhtyeeksi”. Niilo Sevänen on filosofian maisteri, Ville Friman biologian tohtori ja Markus Hirvonen diplomi-insinööri. Entinen kitaristi Ville Vänni on lääketieteen lisensiaatti ja työskentelee kirurgina. Jäsentensä muiden työkiireiden vuoksi yhtye on usein esiintynyt varamiehisenä (ks. sessiojäsenet).
Jäsenet > Entiset jäsenet

Tapani Pesonen – rummut (1997–1998)
Timo Partanen – kitara (1998–2001)
Ville Vänni – kitara (2001–2011)
Jani Liimatainen, kitara, laulu (2019–2024)
Jäsenet > Sessiojäsenet

Tuomas Jäppinen – kitara (2011)
Mike Bear – basso, laulu (2015)
Nick Cordle – kitara (2015, 2018)
Kari Olli – kitara, laulu (2015)
Jani Liimatainen – kitara, laulu (2015, 2017–2019)
Tomy Laisto – kitara (2024)
Jäsenet > Vierailijat

Sakis Tolis - laulu
Johanna Kurkela - laulu
Aleksi Munter – koskettimet
Varpu Vahtera – koskettimet
Jone Väänänen – koskettimet
Laura Naire – sello
Jules Näveri – laulu
Mikael Stanne – laulu
Diskografia > Albumit

In the Halls of Awaiting (2002)
Since the Day It All Came Down (2004)
Above the Weeping World (2006)
Across the Dark (2009)
One for Sorrow (2011)
Shadows of the Dying Sun (2014)
Winter’s Gate (2016)
Heart Like a Grave (2019)
Anno 1696 (2023)
Diskografia > Kokoelma-albumit

The Candlelight Years (2014)
Diskografia > Minialbumit

Where the Last Wave Broke (2009)
Ephemeral (2013)
Argent Moon (2021)
Songs Of The Dusk (2023)
Diskografia > Singlet

Weather the Storm (2011)
While We Sleep (2014)
Out to the Sea / Skyline (2015,  split-single Omnium Gatherumin kanssa)
Valediction (2019)
Heart Like a Grave (2019)
Pale Morning Star (2019)
The Conjurer (2021)
The Reticent (2021)
The Antagonist (2021)
Lilian (2022)
White Christ (2022)
The Witch Hunter (2022)
Diskografia > Demot

Demo 1999 (1999)
Underneath the Moonlit Waves (2000)