stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lockdown
Elokuvasarja > Transformers – Tuhon aikakausi

Lockdown esiintyy päävihollisena elokuvassa Transformers – Tuhon aikakausi. Hän on galaksienvälinen palkkionmetsästäjä, joka on saanut Luojilta, transformereiden olemassaolosta vastuussa olevien avaruusolioilta, tehtäväkseen etsiä Optimus Prime ja tuoda tämä heille. Lockdownilla on apunaan joukko osittain samankaltaisen robottikehon omaavia Shadow Raider -palkkasotureita sekä tekno-orgaanisia Steeljaw-susia. Lockdownilla on arvet rinnassaan sekä kasvojensa vasemmalla puolella. Hän kykenee myös muuntamaan omat kasvonsa kaukoputkeksi tai tykiksi, ja hän muuntautuu Lamborghini Aventadoriksi. Hän käyttää aseinaan kranaatteja, jotka cybermuuntavat (eli muuttavat metalliksi, josta transformeritkin koostuvat) lyhyen kantaman verran maaperää. Hänellä on keräämiensä aseiden sekä muukalaislajiyksilöiden ja muiden vankien säilyttämiseksi valtava alus, jonka hän kaappasi kuului alun perin miljoonia vuosia sitten maailmankaikkeutta tutkineilta muinaisilta transformeriritareilta. Lockdownin äänenä elokuvassa on Mark Ryan.
Transformereiden täydelliseen hävitykseen maapallolta pyrkivä CIA:n agentti Harold Attinger teki sopimuksen Lockdownin kanssa. Jos Attinger ja hänen käskyläisensä toimittaisivat Optimuksen, Lockdown antaisi heille yhden "Siemenistä", pommeista, jotka Luojat olivat miljoonia vuosia sitten kehittäneet. Siemenet ovat kuin Lockdownin kranaatit, mutta toimivat paljon suuremmalta kantamalla kyeten cyberformaamaan kokonaisia kaupunkeja. Attinger käyttäisi sitä auttaakseen yhtiötä nimeltä KSI luomaan lisää keinotekoisia transformereita, joista muodostettaisiin armeija suojelemaan ihmiskuntaa.
Autobottien paetessa KSI:n tehtaalta Chicagosta Lockdown saapui ja onnistui vangitsemaan Optimuksen, mutta kaappasi vahingossa myös Tessa Yeagerin. Pian tämän jälkeen hän luovutti Siemenen Attingerin miehille ja valmisteli lähtöä. Cade Yeager (Tessan isä), Shane Dyson ja Autobotit kuitenkin tunkeutuivat alukseen, vapauttivat Optimuksen sekä irrottivat osan aluksesta paeten sen kyydissä. Lockdown huomasi pian vankinsa paon ja seurasi heitä Kiinaan. Autobottien kukistettua suurin osa Galvatronin alistamasta keinotekoisten transformereiden joukoista, hän alkoi aluksensa magneettista vetosädettään käyttäen alkoi repiä Hongkongia palasiksi. Optimus tuhosi mekanismin, jolloin Lockdown tuli itse alas taistelemaan Optimusta vastaan. Kesken taistelun Optimus tappoi Attingerin estääkseen tätä tappamasta Cadea, jolloin Lockdown sai etulyöntiaseman. Hän otti Optimukselta tämän miekan ja lävisti hänet sillä kiinni kiviseinään. Mutta Cade ja Bumblebee häiritsivät Lockdownia tarpeeksi kauan antaakseen Shanelle ja Tessalle tilaisuuden vetää miekka irti Optimuksesta, joka iski sen Lockdownin selän läpi ja sivalsi hänen robottikehonsa kahtia.
Ääninäyttelijät

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Videopelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008–2009 | Lance Henriksen | Transformers: Animated |  |  |
| 2010 | Bronco D. Jackson | Transformers: Cyber Missions |  |  |
| 2011 | Joey Camen |  |  | Transformers: Dark of the Moon |
| 2014 | Mark Ryan |  | Transformers – Tuhon aikakausi |  |
| 2014 | Gregg Berger |  |  | Transformers: Rise of the Dark Spark |
Aiheesta muualla

Lisätietoa Lockdownista TFWIKI.Netissä, Transformers-aiheisesta wikiassa
Transformers
Little Caesars Arena

| Little Caesars Arena |
| --- | --- |
 Hallin sisätilat
Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Detroit, Michigan
Koordinaatit:  42°20′28.22″N, 83°3′17.68″W
Rakennustyöt aloitettu:  2015
Avattu:  5. syyskuuta 2017
Kustannukset:  863 milj. USD
Käyttäjät
 Detroit Red Wings (NHL) Detroit Pistons (NBA) 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Little Caesars Arena on monitoimihalli Detroitissa, Michiganin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Siellä pelaavat Detroit Red Wings (NHL) ja Detroit Pistons (NBA). Halli valmistui vuonna 2017.
Hallin rakentaminen aloitettiin huhtikuussa 2015, ja sen avajaiset pidettiin 5. syyskuuta 2017. Hallin rakennuskustannukset olivat 863 miljoonaa dollaria. Halli on osa kaupungin kehittämishanketta, ja se on osittain julkisin varoin rahoitettu.
Halli on nimetty Little Caesars -pizzaketjun mukaan. Ketjun omistaa yksityinen Ilitch Holdings -yhtiö, joka omistaa myös Detroit Red Wings -joukkueen.
Mongolian parlamenttivaalit 2016

Mongolian parlamenttivaalit 2016 järjestettiin 29. heinäkuuta 2016. Äänestysjärjestelmää muutettiin edellistä vaaleista siten että pienempiä puolueita marginalisoitiin ja 150 000 äänestäjää ei kyennyt äänestämään koska he eivät kyenneet rekisteröitymään äänestäjiksi. Tulos hyväksyttiin vain jos vähintään 50 % kunkin vaalipiirin äänestäjistä kävi äänestämässä.
Ehdokasasettelu

12 puoluetta asetti ehdokkaita vaaleihin. Kansan tahto – vihreä puolue ei saanut osallistua sillä heillä oli epäselvyyksiä papereiden kanssa.
Tulokset

| Puolueet | Äänimäärä |  % | Paikkoja | +/- |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Mongolian kansanpuolue | 636,138 | 45,12 | 65 | +39 |
| Demokraattinen puolue | 467,191 | 33,14 | 9 | -25 |
| Mongolian kansan vallankumouspuolue | 112,850 | 8,00 | 1 | - |
| Itsenäisyys ja yhtenäisyys | 35,394 | 2,51 | 0 |  |
| Mongolian tasavaltapuolue | 23,118 | 1,64 | 0 |  |
| Kansalaisaloite puolue | 12,264 | 0,87 | 0 |  |
| Isänmaallinen puolue | 11,826 | 0,84 | 0 |  |
| Kansan tahto - vihreä puolue | 6568 | 0,47 | 0 | -2 |
| Mongolian sosiaalidemokraattinen puolue | 5,308 | 0,38 | 0 |  |
| Rakasta ihmisiä | 4,229 | 0,30 | 0 |  |
| Mongolian konservatiivinen liittopuolue | 3283 | 0,23 | 0 |  |
| Kuninkaan valinta | 2,794 | 0,20 | 0 |  |
| Mongolian konservatiivinen puolue | 2,055 | 0,15 | 0 |  |
| Vapauden täytääntöpanopuolue | 1,804 | 0,13 | 0 |  |
| Demokraattinen liike | 432 | 0,03 | 0 |  |
| Sitoutumattomat | 67,220 | 4,83 | 1 | -2 |
| Virheelliset/hylätyt äänet | 10,108 | - | - | - |
| Yhteensä | 1,419,971 | 100 | 76 | 0 |
| Rekisteröityjä äänestäjiä | 1,911,047 | 74,30 | - | - |
Michael Nudelman

Michael Nudelman vuonna 2007.
Michael Nudelman (hepr. ‏מיכאל נודלמן‎‎, 30. kesäkuuta 1938 Kiova, Ukraina – 14. helmikuuta 2019 Kirjat Shmona, Israel) oli israelilainen Kadima-puoluetta edustava poliitikko. Hänet valittiin knessetiin ensimmäisen kerran 1996, Israel BaAliya -puolueen edustajana. Hänet valittiin uudelleen 2006 vaaleissa Kadiman listoilta.
Lothringenin risti

Lothringenin risti
Lothringenin risti on heraldinen risti. Se koostuu suorasta vertikaalisesta viivasta, jonka päältä kulkee kaksi suoraa horisontaalista viivaa. Aikaisemmin horisontaaliset viivat olivat yhtä pitkiä, mutta 1900-luvulla yleistyneessä versiossa ylempi poikkiviiva on alempaa lyhyempi. Tällöin se muistuttaa patriarkan ristiä.
Lothringenin risti on ollut käytössä muun muassa Vapaan Ranskan lipussa toisen maailmansodan aikana. Se on mukana myös Unkarin vaakunassa sekä Slovakian vaakunassa ja lipussa.
Montrealin elokuvajuhlat

Montrealin elokuvajuhlien tapahtuma-aluetta ('Place des Arts') vuonna 2013.
Montrealin elokuvajuhlien ulkokatsomo päivällä.
Montrealin elokuvajuhlat (Montreal World Film Festival eli Montreal International Film Festival, WFF, ransk. le Festival des Films du Monde) on perustettu 1977. Juhla on Kanadan vanhin kansainvälinen elokuvajuhla ja ainoa kilpailun sisältävä elokuvajuhla, jonka FIAPF on hyväksynyt Pohjois-Amerikassa. Julkinen juhla pidetään elokuun lopussa Montrealissa Quebecissa. Juhla poikkeaa Toronton  elokuvajuhlista siinä suhteessa, että se keskittyy kaikkialta maailmasta tuleviin erilaisiin elokuviin, ei niinkään Hollywood-tuotantoon.
Mikko Kuparinen sai vuonna 2015 Montrealin elokuvajuhlilla parhaan ohjaajan palkinnon elokuvasta 2 yötä aamuun.
Aiheesta muualla

Festival des Films du Monde de Montréal (Arkistoitu – Internet Archive) -tapahtuman sivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Montreal AAA

Montreal AAA:n joukkue, joka voitti ensimmäisen Stanley Cupin vuonna 1893.
Montreal AAA (lyhenne sanoista Montreal Amateur Athletic Association) on Montrealista, Kanadasta tuleva urheiluseura, joka on saavuttanut menestystä useista eri lajeista. Seurasta on tullut muun muassa moukarinheiton ja uinnin olympiavoittajia.
Seura perustettiin vuonna 1881, kun paikalliset pyöräily-, lumikenkä- ja lacrosseseurat yhdistyivät. Seura on voittanut jääkiekon Stanley Cupin vuosina 1893, 1894 ja 1902. Se on voittanut myös jääkiekon Allan Cupin vuonna 1930. Amerikkalaisessa jalkapallossa seura voitti Grey Cupin vuonna 1931. Nykyisin seura keskittyy kuntosalin ylläpitoon nimellä Club Sportif MAA.
Aiheesta muualla

Kotisivut (englanniksi) (ranskaksi)
Lotinapellon kihlakunta

| Lotinapellon kihlakunta Лодейнопо́льский уе́зд |
| --- | --- |
 Kihlakunnan sijainti kuvernementin kartalla
Kuvernementti:  Aunuksen kuvernementti
Perustettu:  1785
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Lotinapelto
Pinta-ala:  9 031 km²
Väkiluku (1894):  44 340
Lotinapellon kihlakunta (ven. Лодейнопо́льский уе́зд, Lodeinopolski ujezd) oli kihlakunta Venäjän keisarikunnan Aunuksen kuvernementissa. Kihlakunta sijaitsi Syvärin eteläpuolella Laatokan ja Äänisen välisellä alueella. Se rajoittui pohjoisessa saman kuvernementin Aunuksen kihlakuntaan ja Petroskoin kihlakuntaan, idässä puolestaan Vytegran kihlakuntaan. Kihlakunnan hallintokaupunki oli Lotinapelto.
Vuoden 1897 väestönlaskennassa kihlakunnan asukkaista venäläisiä oli 79,8 % ja vepsäläisiä 19,2 %.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: ru:Лодейнопольский уезд & ru:Олонецкая губерния
Miekka ja magia

Robert E. Howardin kirjoittama ”Rautapaholainen” (1934) on osa Conan barbaari -sarjaa.
Miekka ja magia (engl. sword and sorcery) on fantasiakirjallisuuden alalaji, jolle ovat ominaisia miekkataisteluja ja taikuutta sisältävät seikkailut. Lajityyppi sai alkunsa 1930-luvun alussa vaikuttaneen Robert E. Howardin tuotannosta. Termin miekka ja magia keksi Fritz Leiber kuvaamaan Howardia ja häneltä vaikutteita ottaneita tarinoita. Rinnakkain miekan ja magian kanssa käytetään termiä sankarifantasia, joka on kuitenkin löyhemmin määritelty genre. Käsitteiden tarkka merkitys riippuu käyttäjästä.
Miekka ja magia on rosoisempaa, väkivaltaisempaa ja synkempää kuin valtavirran fantasia. Päähenkilö on usein antisankarin piirteitä omaava barbaari, jonka toiminta on moraalisesti kyseenalaista. Taikuutta käyttävät yleensä vain tarinan konnat.
Tyyli ja teemat

Miekka ja magia -tarinat sijoittuvat kuvitteelliseen maailmaan, jossa taikuus toimii. Tapahtumapaikkana voi olla maapallo myyttisessä menneisyydessä tai kaukaisessa tulevaisuudessa, kuvitteellinen toinen maailma tai vieras planeetta. Toisinaan miekka ja magia -tarinoissa on vaikutteita kauhusta tai science fictionista. Miekka ja magia ei kuitenkaan pyri antamaan ihmeellisille tapahtumille tieteellistä selitystä, toisin kuin varsinainen tieteiskirjallisuus.
Päähenkilönä miekka ja magia -tarinoissa on yleensä voimakas soturi, joka taistelee yliluonnollista pahuutta vastaan. Tyypillinen päähenkilö on väkivaltainen, arvonsa tunteva ja tunteidensa vietävissä oleva barbaari, joka arvostaa vapautta. Päähenkilössä on usein antisankarin piirteitä. Vaikka päähenkilö käyttäytyy useimmiten sankarillisesti, hän voi selviytyäkseen liittoutua vihollisen kanssa tai uhrata liittolaisen. Sankarin tärkeimmät aseet ovat oveluus ja fyysinen voima. Taikuutta sen sijaan käyttävät yleensä vain tarinan konnat, jotka yleensä ovat velhoja, noitia tai yliluonnollisia hirviöitä. Useimmat miekka ja magia -sankarit ovat maskuliinisia mieshahmoja, kun taas naishahmot saattavat jäädä yksiulotteisiksi. Toistuva teema alan kirjallisuudessa on neito pulassa. Joidenkin miekka ja magia -tarinoiden päähenkilönä on kuitenkin nainen, ja genren perinteinen painottuminen miespäähenkilöihin on 1900-luvun viimeisistä vuosikymmenistä lähtien vähentynyt.
Kehämäinen rakenne on miekka ja magia -sarjoissa tavanomainen: sankari pysyy ikuisesti nuorena ja jokainen päivä on hänelle kuin ensimmäinen. Päähenkilön voitto vihollisistaan ei ole lopullinen, vaan seuraavassa novellissa nousee uusi uhka, jota vastaan sankari joutuu taas kerran taistelemaan. Maailmassa on monipuolisesti erilaisia jännittäviä ja eksoottisia paikkoja, jotka on suunniteltu toimimaan näyttämönä päähenkilön urotöille.
Miekka ja magia muistuttaa eeppistä fantasiaa, mutta on synkempää ja rosoisempaa. Kuvattujen kamppailujen mittakaava on pienempi ja päähenkilö tavoittelee yleensä henkilökohtaista etua, kuten vaurautta tai rakkautta. Fantasialle ominainen hyvän ja pahan vastakkainasettelu on olemassa myös miekka ja magia -kirjallisuudessa, mutta se on vähemmän ehdoton ja tapahtumat asettuvat usein moraalisesti harmaalle alueelle. Nämä piirteet korostuvat erityisesti uudemmassa alan tuotannossa. Tarinat ovat vauhdikkaita ja toimintapainotteisia ja niissä on paljon väkivaltaisia taistelukohtauksia. Miekka ja magia on luonteeltaan kevyttä ja todellisuuspakoista kirjallisuutta, jonka päätarkoitus on viihdyttää lukijaa. Syvällistä sanomaa tai yhteiskunnallisia kannanottoja tyylilajin teoksissa ei yleensä ole.
Miekalle ja magialle on tyypillistä, että sen käsittelemät aihepiirit ovat suhteellisen rajallisia. Genreä on toisinaan kritisoitu liiallisesta väkivaltaisuudesta, naisvihamielisyydestä ja jopa äärioikeistolaisista asenteista.
Historia > Genren synty

Miekan ja magian esikuvat löytyvät aiemmasta kirjallisuudesta. Kirjallisuudessa oli jo pitkään kuvattu värikkäitä seikkailuja keksityissä maailmoissa. Näitä olivat esimerkiksi William Morrisin keskiaikaiset fantasiat, Lordi Dunsanyn fantasiatarinat ja James Branch Cabellin Poictesme-tarinat. Alexandre Dumas vanhemman Kolme muskettisoturia (1844) taas antoivat esikuvan dramaattisia miekkataisteluja käyvälle ikinuorelle sankarihahmolle, joka on elämänjanoinen, karismaattinen, älykäs ja fyysisesti lähes yliluonnollisen voimakas. Tärkein yksittäinen esikuva oli kuitenkin Edgar Rice Burroughsin 1900-luvun alussa ilmestynyt Barsoom-sarja, joka tosin tarkasti määriteltynä edustaa miekka ja planeetta -genreä.
Vaikka kaikki miekan ja magian oleelliset elementit olivat jo esiintyneet varhaisemmassa kirjallisuudessa, ne yhdistyivät nykyiseen muotoonsa ensi kerran Robert E. Howardin tuotannossa. Hänen suosituimmat hahmonsa ovat yli-ihmistyyppisiä sotureja ja barbaareja, jotka ratkaisevat kohtaamansa ongelmat väkivallalla. Seikkailuille tyypillisiä piirteitä ovat nopeatempoinen toiminta, raaka väkivalta, synkkä ja fatalistinen maailmankuva sekä kauhutarinoista lainatut elementit.
Howardin novellia ”Varjojen valtakunta” (1929) pidetään miekan ja magian ensimmäisenä puhdasverisenä edustajana. Vuonna 1932 Howard aloitti Conan barbaarista kertovien novellien sarjan, josta tuli lajityypille erityisen merkittävä esikuva. Howardin fantasianovellit julkaistiin pääasiassa Weird Tales -lehdessä, ja hän oli yksi lehden suosituimpia avustajia.
Historia > Varhainen kehitys

Howardin tavoin muutkin 1930-luvun miekka ja magia -kirjailijat julkaisivat työnsä pääasiassa Weird Talesissa. Heidän novellinsa kehittivät genreä eteenpäin ja toivat siihen uusia teemoja. Esimerkiksi Clark Ashton Smithin Zothique-novellit esittelivät miljöönä kuolevan maailman, kun taas C. L. Mooren Joiryn Jirel -tarinat muodostivat ensimmäisen miekka ja magia -sarjan, jonka päähenkilö oli naispuolinen. Kolmas merkittävä varhainen kirjailija oli Henry Kuttner, jonka Elak-tarinat sijoittuivat Atlantikseen.
Weird Tales jatkoi miekka ja magia -tarinoiden julkaisemista 1940-luvulla, mutta 1950-luvulle tultaessa tyylisuunta oli menettänyt suurimman osan suosiostaan. Fritz Leiber oli yksi harvoista, joka kirjoitti miekkaa ja magiaa läpi 1940-luvun. Hänet tunnetaan erityisesti Fafhrd ja Harmaa Hiirestäjä -sarjastaan, jonka hän aloitti jo vuonna 1939. Sarja kertoo kahdesta seikkailijasta, joiden kyvyt täydentävät toisiaan. Fafhrd ja Harmaa Hiirestäjä ovat todennäköisesti miekka ja magia -kirjallisuuden tunnetuin seikkailijakaksikko. Toinen tärkeä vaikuttaja oli Jack Vance, jonka romaani Iltaruskon maa ilmestyi 1950. Muita aikakauden miekka ja magia -kirjailijoita olivat Poul Anderson, Leigh Brackett, L. Sprague de Camp, Lin Carter ja Fletcher Pratt.
Joukko Howard-faneja perusti 1956 Hyborian League -nimisen ryhmän, jonka päämääränä oli vaalia Howardin muistoa. Ryhmään kuului useita ammattikirjailijoita ja se julkaisi Amra-nimistä fanzinea. Hyborian Leaguen jäsenet katsoivat Howardin aloittaneen tuotannollaan uuden kirjallisuudenlajin. Käsitteen miekka ja magia keksi Fritz Leiber vuonna 1960 vastauksena Michael Moorcockin toiveeseen luoda termi, joka kuvaisi tämän tyyppisiä seikkailuja.
Historia > Nousu suosioon

1950-luvulla alkoi fantasiakirjallisuuden nousu laajempaan suosioon, kun J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta (1954–1955) ja T. H. Whiten Muinainen ja tuleva kuningas (1958) ilmestyivät. Seuraavan vuosikymmen puoleenväliin mennessä nämä teokset, varsinkin Taru sormusten herrasta, olivat saavuttaneet huomattavaa suosiota laajalevikkisinä taskukirjapainoksina. Vaikka Taru sormusten herrasta ei edusta miekkaa ja magiaa, sen menestys loi kysyntää myös muulle fantasiakirjallisuudelle. Kun miekka ja magia -tarinoita oli aiemmin markkinoitu science fictionina, fantasia erottui 1960-luvun lopulla selkeästi omaksi kirjallisuudenlajikseen.
Vuosina 1963–1970 L. Sprague de Camp julkaisi neljän miekka ja magia -antologian sarjan, johon oli koottu 1930- ja 1940-luvuilla pulp-lehdissä ilmestyneitä tarinoita. Ne olivat osaltaan palauttamassa genreä yleisön tietoisuuteen ja saivat useita jäljittelijöitä, kuten Lin Carterin vuosina 1973–1981 ilmestyneet Flashing Swords! -antologiat.
Michael Moorcock aloitti miekan ja magian kirjoittamisen 1960-luvulla. Hänen Elric-sarjansa uudisti genreä ja antoi mallin useille myöhemmille alan kirjailijoille. Fantasiakirjallisuudessa perinteisesti hyvin selkeä raja hyvän ja pahan välillä on Moorcockin tuotannossa häilyvä, ja sen tilalla on vastakkainasettelu lain ja kaaoksen välillä. Molemmat ovat tunteettomia ja ihmiseen välinpitämättömästi suhtautuvia kosmisia voimia. Myös muita uudistajia ilmaantui, mutta toisaalta genren saavuttaman suosion myötä julkaistiin myös paljon sarjatuotantona kirjoitettuja, keskenään samanlaisia miekka ja magia -tarinoita. Esimerkiksi Jim Theisin vuonna 1970 julkaistu The Eye of Argon sai mahtipontisen kirjoitustyylinsä ja outojen sanavalintojensa ansiosta maineen ”kaikkien aikojen huonoimpana fantasiaromaanina” ja sen ääneen lukemisesta tuli amerikkalaisten fanitapahtumien ohjelmistoa.
1970-luvun jälkipuoliskolta alkaen sankarifantasia alkoi korvata miekkaa ja magiaa tyylilajista yleisemmin käytettynä terminä. 1990-luvulta alkaen genrerajojen merkitys on vähentynyt, ja usein puhutaankin pelkästään fantasiasta.
Vaikutus kirjallisuuden ulkopuolella

Miekka ja magia -teemoja on hyödynnetty myös kirjallisuuden ulkopuolella, esimerkiksi sarjakuvissa ja elokuvissa. Barbaarielokuva on fantasiaelokuvan alalaji, joka tunnetaan myös miekka ja magia -elokuvana. Genren tunnetuin edustaja on Howardin luomaan hahmoon perustuva Conan – barbaari (1982). Toinen tunnettu miekka ja magia -elokuva on Willow (1988). Genren vaikutus on ollut merkittävä myös roolipeleissä aina ensimmäisestä Dungeons & Dragonsista (1974) alkaen. Miekka ja magia onkin aina ollut suosituin roolipelaamisen tyylilaji.
Miekka ja magia Suomessa

Henry Kuttnerin novelli ”Lohikäärmeen valtaistuin” (1941) oli tiettävästi ensimmäinen Suomessa julkaistu miekka ja magia -tarina. Se julkaistiin suomeksi jo vuonna 1943 Seikkailujen sankareita -lehdessä. Vuonna 1989 julkaistu, Juhani Hinkkasen toimittama Velhojen valtakunta esitteli genren tunnetuimpia kirjailijoita ja oli ensimmäinen suomenkielinen miekka ja magia -kokoelma.
Tunnetuimpia suomalaisia miekka ja magia -tarinoita lienevät Petri Hiltusen Praedor-sarjakuvat. Juha Jyrkäs on yhdistänyt tuotannossaan miekkaa ja magiaa suomalaiseen mytologiaan.
Merkittäviä miekka ja magia -sarjoja

Lin Carter: Thongor
Robert E. Howard: Kull, Bran Mak Morn, Conan Cimmerialainen
Henry Kuttner: Atlantiksen Elak, Prinssi Raynor
Fritz Leiber: Fafhrd ja Harmaa Hiirestäjä
Michael Moorcock: Elric Melnibonélainen
C. L. Moore: Joiryn Jirel
Charles Saunders: Imaro
Clark Ashton Smith: Hyperborea, Zothique
Jack Vance: Iltaruskon maa, Cugel
Karl Edward Wagner: Kane
Henry Kuttnerin ”Lohikäärmeen valtaistuin” (1941) oli ensimmäinen suomeksi ilmestynyt (1943) miekka ja magia -tarina.
Morten Hjulmand

Morten Hjulmand syyskuussa 2018.
Morten Blom Due Hjulmand (s. 25. kesäkuuta 1999 Kastrup) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän edustaa portugalilaista Sportingia ja on aiemmin pelannut Itävallassa ja Italiassa. Hän pelasi Tanskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2023.
Hjulmand siirtyi FC Kööpenhaminan junioreista itävaltalaisseura Admira Wackeriin kesällä 2018. Hän pelasi Itävallan Bundesliigassa 2,5 vuoden aikana 68 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän siirtyi tammikuussa 2021 italialaisseura Lecceen, jossa hän pelasi Serie B:ssä kauden 2020–2021 nousukarsinta mukaan lukien 58 ottelua ja kaudella 2022–2023 Serie A:ssa 35 ottelua. Hän siirtyi elokuussa 2023 portugalilaisseura Sportingiin, jossa hän kaudella 2023–2024 pelasi Primeira Ligassa 30 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän voitti liigamestaruuden. Eurooppa-liigassa hän pelasi kymmenen ottelua, joista kahdeksan ottelua avauskokoonpanossa.
Hjulmand pelasi Tanskan alle 18-, alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi neljä ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021. Hän pelasi Tanskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2023 EM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi kolme alkulohko-ottelua avauskokoonpanossa ja teki toisessa ottelussa Englantia vastaan A-maajoukkueuransa ensimmäisen maalin mutta oli poissa tappiollisesta neljännesvälierästä kahden alkulohkossa saamansa varoituksen tuoman pelikiellon vuoksi. Hän on pelannut syyskuun 10. päivään 2024 mennessä 12 A-maaottelua, joissa hän on ollut seitsemän kertaa avauskokoonpanossa.
Metsäkartano

Metsäkartano on vuonna 1982 perustettu loma-, kurssi-, kokous-, retkeily- ja nuorisokeskus Rautavaaralla, Pohjois-Savossa.  Etäisyyttä Rautavaaralle on 24 kilometriä. Päällystetty 7 kilometriä pitkä sivutie vie kartanon pihaan. Sen omistaa Rautavaaran kurssi- ja leirikeskussäätiö ja se on osa opetus- ja kulttuuriministeriön tukemaa valtakunnallista nuorisokeskusverkostoa.
Metsäkartano tarjoaa monentyyppistä majoitusta, ravintolapalveluja ja luonto-ohjelmapalveluja. Se sijaitsee kaukana pääteistä erämaassa Ylä-Keyrityn järven rannalla, joka on tunnettu hiekkarannoistaan. Laaja hiekkaranta uintimahdollisuuksineen on myös Metsäkartanon rannassa. Kartanolta käsin voi lähteä esimerkiksi melomaan, retkeilemään tai kalastelemaan ympäristöön. Kartanon ympäristöön on ilmestynyt useita geokätköjä. Melontareitti lähtee kartanolta Ylä-Keyritty-järveltä alaspäin Keyritty-jokea pitkin. Lähistön vesiin on istutettu lohikaloja. Kartanon lähellä on useita luontopolkuja. Retkeily- ja moottorikelkkareitit kulkevat sieltä eri suuntiin, kuten Tiilikkajärven kansallispuistoon. Lähistöllä sijaitsee myös nähtävyydet Pumpulikirkko ja Holinrotko.
Aiheesta muualla

Metsäkartano
Mora–Brunflo-rata

Mora–Brunflo-rata on Ruotsin rataverkkoon kuuluva vähäliikenteinen pohjois-eteläsuuntainen Inlandsbanan-rautatien keskinen rataosuus. Rataosuuden omistaa ja sitä ylläpitää Inlandsbanan AB. Rataosan pituus on 307 kilometriä, se on yksiraiteinen ja sähköistämätön eikä sitä ole varustettu kauko-ohjauksella tai kulunvalvontalaitteistolla.
Liikenne rataosalla on vähäistä ja rajoittuu muutamaan päivittäiseen tavarajunavuoroon Moran ja Svegin välillä. Kesäisin rataosalla liikennöi päivittäin henkilöjunia. Rataosalla suurin sallittu nopeus on 80 km/h.