stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tavaratalo
Tavaratalo populaarikulttuurissa

Tavaratalosta naisten kokoontumispaikkana kertoo muun muassa Émile Zolan romaani Au Bonheur des Dames (1883), joka on suomennettu nimillä Naisten aarreaitta (Otava 1912) ja Naisten paratiisi (Karisto 1974). Ruotsalainen Sigfrid Siwertz julkaisi vuonna 1926 romaanin Det stora varuhuset (suom. Suuri tavaratalo, 1933).
Tavarataloon sijoittuvat myös monet elokuvat, etenkin komediat. Näitä ovat Charles Chaplinin lyhyt mykkäfilmi Tarkastaja (1916), Harold Lloydin Tuhannen dollarin nousukas (1923), amerikkalaiskomedia Tavaratalon tyttö (tai Hullu päähänpisto, 1938), Marx-veljesten Päivä tavaratalossa (1941), brittiläinen Nokkela Norman tavaratalossa (1953), neuvostoliittolainen komedia Rakkautta tavaratalossa (1956), Paul Mazurskyn Kohtauksia tavaratalossa (1991) ja John Hughesin käsikirjoittama Villi yö (1991). Suomessa Agapetuksen tavarataloon sijoittuvasta näytelmästä Syntipukki on tehty kaksi filmatisointia, ohjaajina Erkki Karu 1935 ja Matti Kassila 1957.
Tavarataloaiheisia televisiosarjoja ovat ruotsalainen Öhmanin tavaratalo (1987–1989), brittiläinen Mr Selfridge (2013–) sekä Zolan romaaniin väljästi perustuvat brittiläinen Naisten paratiisi (2012–2013) ja italialainen Milanon naisten paratiisi (2015–).
Kirjallisuutta

Donner, Jörn: Kaupungin sydämessä : kahdeksan tapaa kuvailla Helsinkiä.  Suomentanut Ryömä, Liisa. Helsinki:  Stockmann, 1987.  ISBN 951-99800-6-7
Kortelainen, Anna: Päivä naisten paratiisissa.  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30653-3
Paasonen, Susanna: ”Kulutan silmäni puhki! : kaupunkien kulutuskulttuuri ja visuaalisen hekuma”, Silmä : näkökulmia visuaaliseen kulttuuriin, s. 9–40.  Turun yliopisto, 1996.  ISBN 951-29-0764-X
Saarikangas, Kirsi: ”Tavaratalo : ihmisten ja unelmien kohtauspaikka”, Suomen kulttuurihistoria, s. 316–318.  Suomentanut 2004. Helsinki:  Tammi.  ISBN 951-31-1845-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tavaratalo Wikimedia Commonsissa
Huomatuimpia tavarataloja, Helsingin Sanomat, 03.02.1935, nro 32, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Macy's Herald Squarella New Yorkissa on yksi maailman suurimmista tavarataloista.
A1 Belarus

| Unitaarinen yritys A1 |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  unitaarinen yritys
Perustettu:  16.4.1999
Toimitusjohtaja:  Helmut Duhs (2022-)
Kotipaikka:  Internatsionalnaya str., 36-2, 220030 Minsk, Valko-Venäjä
Toimiala:  matkapuhelinoperaattori ja muu mobiiliviestintä
Emoyhtiö:  A1 Telekom Austria Group, Itävalta
Kotisivu:  a1.by
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
A1 on televiestintä-, tieto- ja sisältöpalveluja tarjoava operaattoriyritys. Yritys tarjoaa GSM 900/1800, UMTS (WCDMA/HSDPA/HSUPA/HSPA+) ja 4G-viestintäpalveluja beCloud-verkon kautta, ja se on asiakasmäärältään Valko-Venäjän toiseksi suurin matkapuhelinoperaattori. Vuodesta 2017 alkaen yritys on tarjonnut Internet-yhteyspalveluja GPON- ja Ethernet-standardien mukaisesti sekä IPTV –digitaalitelevisiopalveluita VOKA-brändillä.
Historia

Yritys aloitti kaupallisen toimintansa 16. huhtikuuta 1999 nimellä SP OOO Mobinlnaja tsifrovaja svjaz (suom. Digitaalinen mobiiliviestintä), ja se oli Valko-Venäjän ensimmäinen GSM-standardin mukainen matkapuhelinoperaattori.
SP OOO Mobinlnaja tsifrovaja svjaz liittyi osaksi A1 Telekom Austria Groupia marraskuussa 2007, jolloin 70 % osakkeista siirtyi A1 Telekom Austria Groupin omistukseen. Loput 30 % SP OOO Mobinlnaja tsifrovaja svjazin osakkeista siirtyi A1 Telekom Austria Groupin omistukseen lokakuussa 2010.
Vuonna 2014 A1 käynnisti uuden digitaalisen television, VOKA:n, ja aloitti oman datakeskuksensa rakentamisen.
Vuoteen 2017 mennessä A1:sta on tullut merkittävä toimija Valko-Venäjän kiinteän puhelinverkon markkinoilla, kun yhtiö osti muutaman Internet-palveluntarjoajan.
Vuonna 2017 A1 sai luvan Valko-Venäjän ensimmäisen NB-IoT-nimisen kapeakaistaisen verkon kaupalliseen käynnistämiseen, ko. verkko on tarkoitettu Esineiden internetille. Samana vuonna A1:sta on tullut maailman ensimmäinen matkapuhelinoperaattori, joka aloitti täysin virtualisoidun ydinverkon kaupallisen käytön.
Huhtikuusta 2018 lähtien A1-tilaajat ovat voineet käyttää Wi-Fi-puheluita VoWiFi-tekniikalla. Joulukuussa 2019 A1 ensimmäisenä maassa otti käyttöön VoLTe-teknologian (Voice over LTE).
21. maaliskuuta 2019 А1 alkoi tuottaa tietojensiirtopalveluja 4G-teknologian mukaisesti. Vuoden 2019 lopussa 4G-verkko oli saatavilla A1-asiakkaille jo kaikissa suurissa kaupungeissa 1800 MHz radiotaajuudessa. Joulukuussa 2019 yhtiö julisti strategian kolme vuotta kestävästä yhteistyökumppanuudesta beCloud-suhdanneoperaattorin kanssa koskien 4G-standardin mobiiliyhteyden kehittämistä Valko-Venäjällä. Vuodesta 2020 lähtien A1 on antanut puitteet perusasemille, sekä liikenneverkoston hybridi-, radiorelee- ja optiikan kuituyhteyslinjojen perusteella, jotta 4G-verkko 800 MHz taajuudessa olisi saatavilla maaseudulla.
8. huhtikuuta 2019 yhtiö ilmoitti aloittavansa uudelleenbrändäyksen, jonka mukaan vuoden 2019 loppuun mennessä viestinnässä käytetään aluksi Velcom | A1 -kaksoisbrändiä, ja lopulta A1-brändiä .
12. elokuuta 2019 A1 esitteli ensimmäisen älypuhelimen omalla A1 Alfa -tavaramerkillään. Samana päivänä yhtiö otti käyttöön virtuaaliset eSIM-kortit, ja marraskuussa 2019 se antoi käyttäjilleen mahdollisuuden siirtyä eSIM-kortteihin online omapalvelussa.
12. marraskuuta 2019 A1:n kanssa allekirjoitettiin yhteinen valkovenäläis-itävaltalainen sopimus yhteistyön vahvistamisesta yhteys-, tieto- ja viestintäteknologioiden ja 5G-teknologian alalla. A1 haki radiotaajuusspektrin myöntämistä, joka vastaisi kansainvälisiä 5G-kansainvälisiä standardeja, ja kehitti 5G-verkon arkkitehtuuria.
Omistus

Vuodesta 2025 alkaen yhtiön toimitusjohtajana on toiminut Helmut Duhs.
Aiheesta muualla

A1 (englanniksi) (A1.by)
Emoyhtiö A1 Telekom Austria Groupin kotisivut (saksaksi) (A1.group)
Sulkotrioni

| Sulkotrioni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-(2-kloori-4-metyylisulfonyylibentsoyyli)sykloheksaani-1,3-dioni
CAS-numero:  99105-77-8
PubChem CID:  91760
SMILES:  CS(=O)(=O)C1=CC(=C(C=C1)C(=O)C2C(=O)CCCC2=O)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C14H13SClO5
Moolimassa:  328,764 g/mol
Sulamispiste:  139 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,165 g/l (20 °C)
Sulkotrioni (C14H13SClO5) on triketoneihin ja sulfoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa herbisidinä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa sulkotrioni on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja paremmin muun muassa asetoniin, dikloorimetaaniin, ksyleeniin ja klooribentseeniin. Sulkotrionin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se jäljittelee luonnollista fytotoksista yhdistettä leptospermonia ja estää p-hydroksifenyylipyruvaattidioksigenaasientsyymin toimintaa. Tällöin kasvien tarvitsemien plastokinonin ja karotenoidien biosynteesi estyy. Sulkotrioni imeytyy kasveihin lehtien välityksellä.n
Valmistus ja käyttö

Sulkotrionia valmistetaan lähtemällä m-metyylimerkaptoklooribentseenistä, joka reagoi ketoniksi Friedel–Crafts-asylointireaktiolla asetyylikloridin kanssa alumiinikloridin toimiessa katalyyttinä. Seuraavassa vaiheessa tuote hapetetaan sulfoniksi natriumhypokloriitin avulla. Viimeisessä vaiheessa tuote reagoi 1,3-sykloheksaanidionin kanssa muodostaen sulkotrionia.
Sulkotrionia käytetään rikkaruohomyrkkynä erityisesti maissiviljelmillä ja sitä voidaan käyttää yhdessä muiden rikkaruohomyrkkyjen kanssa. Aine levitetään suspensiona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sulkotrioni Wikimedia Commonsissa
Adele Astaire

Adele ja Fred Astaire vuonna 1921.
Adele Astaire (alk. Adele Marie Austerlitz, 10. syyskuuta 1897 Omaha, Nebraska – 25. tammikuuta 1981 Tucson, Arizona) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja laulaja, joka esiintyi veljensä Fred Astairen kanssa vaudevillessä ja Broadwaylla.
Adele Austerlitzin isä oli muuttanut Yhdysvaltoihin Itävallasta, ja hänen äitinsä vanhemmat olivat kotoisin Alsacesta. Adele ja Fred esiintyivät vaudevillessa ensimmäisen kerran jo lapsina vuonna 1905. Vuonna 1917 he tekivät Broadway-debyyttinsä näytelmässä Over the Top. 1920-luvulla he saavuttivat menestystä näytelmällä For Goodness Sake (1922) sekä George Gershwinin menestysmusikaaleilla Lady Be Good ja Funny Face.
Vuonna 1932 Astaire meni naimisiin brittiläisen Charles Cavendishin kanssa ja lopetti näyttelijän uransa. Hän muutti takaisin Yhdysvaltoihin miehensä kuoltua vuonna 1944. Adele Astaire kuoli tammikuussa 1981 Tucsonissa, Arizonassa.
Broadway-näytelmät

Over the Top (1917)
The Passing Show of 1918 (1918)
Apple Blossoms (1919)
The Love Letter (1921)
For Goodness Sake (1922)
The Bunch and Judy (1922)
Lady, Be Good! (1924)
Funny Face (1927)
Smiles (1930)
The Band Wagon (1931)
Lähde: Internet Broadway Database.
Aiheesta muualla

Adele Astaire Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Muut:  SNAC  IdRef
Rovaniemen Lappi

Rovaniemen Lappi (lyhenne RoLa) on vuonna 1932 perustettu urheiluseura. Alkuperäiseltä nimeltään seura oli Työväen Voimistelu- & urheiluseura Lappi ry. Seura on kuitenkin ihmisten keskuudessa tunnettu koko historiansa ajan paremmin nimellä Rovaniemen Lappi ja tämän vuoksi yleisessä käytössä ollut nimi vakiintui käyttöön myös virallisissa yhteyksissä.
Rovaniemen Lapin alkuperäiseen lajivalikoimaan kuuluivat voimistelu, hiihto, paini ja yleisurheilu. Seura tunnetaan vahvana yleisseurana, jonka riveissä on koko sen historian aikana urheiltu 22 eri lajissa ja mitaleita seura on saavuttanut SM-tasolla kahdeksassa eri lajissa.
Nykyisin seuraan kuuluu neljä jaostoa; suunnistus, yleisurheilu, hiihto ja veteraaniurheilu. Seura on keskittynyt vahvistamaan omaa junioritoimintaansa, mutta myös veteraanit ovat tuoneet seuralle mitaleita yleisurheilusta ja hiihdosta aina MM-kisoja myöten. Menestyneimpiä Lapin yleisurheilijoita ovat kestävyysjuoksijat Johanna Peiponen ja Minna-Maria Kangas.
Jalkapallossa seuran miesten edustusjoukkue pelasi parhaimmillaan II divisioonaa kausina 1988 ja 1992. Kaudeksi 1993 seura yhdisti jalkapallotoimintansa Rovaniemen Reippaan kanssa, mistä muodostui edelleen toimiva FC Santa Claus.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Adrienne Barbeau

| Adrienne Barbeau |
| --- | --- |
 Adrienne Barbeau vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Adrienne Jo Barbeau
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1945 (ikä 79) Sacramento, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  John Carpenter (1979–1984) Billy Van Zandt (1992)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1972–
Merkittävät roolit:  Carol Tranior (Maude) Ruthie (Carnivàle)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Adrienne Jo Barbeau (s. 11. kesäkuuta 1945 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi televisiosarjasta Maude. Hän sai sarjan aikana Golden Globe -ehdokkuuden.
Ura

Sacramentossa syntynyt Barbeau kävi Del Mar High Schoolin San Joséssa, Kaliforniassa. Pian hän muutti 1960-luvulla New Yorkiin esiintymään Broadwayn teatterinäytelmiin ja sai muun muassa Tony Award -ehdokkuuden. 1970-luvulla Barbeau teki televisiodebyyttinsä sarjassa Maude, jonka jälkeen hän on esiintynyt lukuisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Suuret Houdinit, Lemmenlaiva, Usva, Pako New Yorkista, Kanuunankuularalli, Viiltäjä-Jackin paluu ja Salaiset arkistot.
Barbeau on tehnyt myös äänirooleja muutaman kerran 1980-luvulla, mutta varsinaisesti häntä kuultiin enemmän 1990-luvun jälkeen animaatiosarjoissa, kuten Batman, Angry Beavers, Batman of the Future ja Spies-tytöt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adrienne Barbeau Wikimedia Commonsissa
Adrienne Barbeau Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  Europeana
Liam Aiken

| Liam Aiken |
| --- | --- |
 Liam Aiken Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2006.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Liam Pádraic Aiken
Syntynyt: 7. tammikuuta 1990 (ikä 35) New York, New York, Yhdysvallat
Näyttelijä
Aktiivisena:  1997–
Merkittävät roolit:  Klaus Baudelaire (Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Liam Pádraic Aiken (s. 7. tammikuuta 1990 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa elokuvissa. Hänen merkittävin roolinsa on Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja -elokuvan Klaus Baudelaire.
Elämä ja ura

Liam Aikenin isä Bill Aiken työskenteli tuottajana MTV:llä ja äiti Moya freelancer-graafikkona niin ikään MTV:llä. Hänen isänsä kuitenkin sairastui ja kuoli hänen ollessaan vasta kaksivuotias, ja perhe jäi taloudellisesti vaikeaan tilanteeseen. Aikenin äiti keksi, että hän voisi säästää rahaa collegea varten esiintymällä mainoksissa. Kuusivuotiaana Aiken esiintyi jo ensimmäistä kertaa Broadwayllä Ibsenin Nukkekodissa. Elokuvadebyyttinsä hän teki vuonna 1997 Hal Hartleyn draamakomediassa Henry Fool.
Chris Columbuksen ohjaamassa vuoden 1998 elokuvassa Aina vierelläsi Aiken näytteli yhtä päärooleista Susan Sarandonin ja Julia Robertsin rinnalla. Äitinsä vaatimuksesta kahdeksanvuotias Aiken kieltäytyi roolista Kuudennessa aistissa (1999), koska elokuva käsitteli liikaa kuolemaa.
Huhujen mukaan Aikenia harkittiin vuonna 2000 myös Harry Potterin rooliin, kun kirjasarjan ensimmäisen osan elokuvasovitusta valmisteltiin. Kirjailija J. K. Rowling kuitenkin vaati, että näyttelijöiden tulisi olla brittejä, ja lopulta roolin sai Daniel Radcliffe.
Aiken esiintyi Tom Hanksin poikana vuoden 2002 elokuvassa Matkalla Perditioniin. Vuonna 2003 hän esiintyi Koiruuksia avaruudesta! -perhe-elokuvan pääroolissa.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinto | Vuosi | Kategoria | Tulos | Tuotos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Young Artist -palkinto | 1999 | Paras näytteleminen suositussa elokuvassa - Nuori näyttelijä, ikä kymmenen vuotta tai nuorempi | Voitto | Aina vierelläsi |
| Young Artist -palkinto | 2003 | Paras näytteleminen suositussa elokuvassa - Auttava nuori näyttelijä | Ehdokkuus | Matkalla Perditioniin |
| Young Artist -palkinto | 2004 | Paras näytteleminen suositussa elokuvassa - Johtava nuori näyttelijä | Ehdokkuus | Koiruuksia avaruudesta! |
| Young Artist -palkinto | 2005 | Paras näytteleminen suositussa elokuvassa - Johtava nuori näyttelijä | Ehdokkuus | Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja |
| Critics Choice -palkinto | 2005 | Paras nuorin näyttelijä | Ehdokkuus | Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liam Aiken Wikimedia Commonsissa
Liam Aiken Elonetissä.
Liam Aiken Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Théodore-Pierre Bertin

Théodore Pierre Bertin (1751–1819) oli ranskalainen pikakirjoittaja ja kääntäjä, joka sovitti Samuel Taylorin englantilaisen pikakirjoitusjärjestelmän ranskan kielelle.
Bertin opiskeli englannin kieltä ja toimi kääntäjänä. Englannissa käydessään hän tutustui pikakirjoitukseen, jolla oli siellä selvästi vahvempi asema kuin Ranskassa. 
Vuonna 1792 Bertin julkaisi Taylorin järjestelmästä ranskankielisen version, johon hän oli tehnyt pieniä muutoksia. Järjestelmällä pystyttiin kirjoittamaan puhenopeudella, ja se voitti suosiossa aikaisemmin käytössä olleen Coulonin järjestelmän.
John Beal

| John Beal |
| --- | --- |
 John Beal vuonna 1960.
Henkilötiedot
Koko nimi:  James Alexander Bliedung
Syntynyt: 13. elokuuta 1909 Joplin, Missouri, Yhdysvallat
Kuollut: 25. huhtikuuta 1997 (87 vuotta) Santa Cruz, Kalifornia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Beal (synt. James Alexander Bliedung 13. elokuuta 1909 Joplin, Missouri – 25. huhtikuuta 1997 Santa Cruz, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Beal aloitti uransa näyttelijänä opiskeluaikanaan Pennsylvanian yliopistossa. Broadwaylla hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1930 näytelmässä That's Gratitude, ja ensimmäisen merkittävä rooli hänellä oli kaksi vuotta myöhemmin näytelmässä Wild Waves. Bealin seuraava Broadway näytelmä oli 1932 esitetty Another Language, jonka seuraavana vuonna kuvatussa Metro-Goldwyn-Mayerin tuottamassa elokuvaversiossa hän myös esiintyi. Muita Bealin elokuvia ovat muun muassa vuoden 1934 Mustalaismorsian (The Little Minister), jossa hänen vastanäyttelijänään oli Katharine Hepburn, M'Liss (1936), So Dear To My Heart (1949) ja That Night! (1959). Toisen maailmansodan aikana Beal ohjasi ja toimi kertojana Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien tiedotusfilmeissä.
Broadwayllä Beal esiintyi koko uransa ajan. Hänen viimeiseksi näytelmäkseen jäi vuonna 1993 esitetty Three Men on a Horse.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Beal Wikimedia Commonsissa
John Beal Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Lionel Barrymore

Lionel Barrymore noin vuonna 1947.
Lionel Barrymore (s. Lionel Herbert Blythe, 28. huhtikuuta 1878 Philadelphia, Pennsylvania – 15. marraskuuta 1954 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen teatteri-, radio- ja elokuvanäyttelijä. Lisäksi hänellä on kaksi tähteä Hollywoodin Walk of Famella.
Elämä

Barrymore syntyi näyttelijäperheeseen ja oli Ethel Barrymoren ja John Barrymoren vanhempi veli. Hän aloitti teatteriuransa 1900-luvun alussa. Vietettyään monta vuotta Pariisissa hän palasi Broadwaylle vuonna 1907. Vuonna 1924 hän siirtyi Broadwaylta Hollywoodiin. Hän näytteli elokuvaurallaan lukuisissa klassikoksi nousseissa elokuvissa kuten Grand Hotel (Grand Hotel, 1932), Päivälliset klo 8 (Dinner at Eight, 1933), Kaksintaistelu auringossa (Duel in the Sun, 1946) ja Myrskyvaroitus (Key Largo, 1948). Hänen ehkä kuuluisin roolinsa on kuitenkin Mr. Potterin rooli elokuvassa Ihmeellinen on elämä (It's a Wonderful Life, 1946).
Hän sai parhaan miesnäyttelijän Oscarin elokuvasta Vapaa sielu (A Free Soul, 1931).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lionel Barrymore Wikimedia Commonsissa
Lionel Barrymore Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lionel Barrymore NNDB:ssä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef
Samu Vainikainen

Samu Eetu Tapio Vainikainen (s. 14. maaliskuuta 1991 Kuopio) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Kiteen Palloa. Vainikainen on Siilinjärven Pesiksen kasvatti.
Superpesiksen runkosarjassa Vainikainen on pelannut 42 ottelua, joissa on lyönyt kahdeksan ja tuonut 11 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän keräsi pelaamissaan runkosarjan otteluissa 78. Superpesiksen pudotuspeleissä Vainikainen on pelannut kolme ottelua, joissa on lyönyt yhden juoksun. Lisäksi hän on pelaamissaan pudotuspelien otteluissa kerännyt tililleen viisi kärkilyöntipistettä.
Palkinnot

Ykköspesiksen kuukauden pelaaja: elokuu 2013
Tunturipöllö

| Tunturipöllö |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Suomessa:
 Äärimmäisen uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Alaheimo::  Striginae
Suku::  Huuhkajat Bubo
Laji::  scandiacus
Kaksiosainen nimi
 Bubo scandiacus  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Nyctea scandiaca (Linnaeus, 1758)  Bubo scandiaca (Linnaeus, 1758)   Bubo virginianus wapacuthu (Gmelin, 1788)  
 Tunturipöllön levinneisyys. Pesimäalueet on merkitty vihreällä, vaelluslevinneisyys sinisellä.
Katso myös
   Tunturipöllö Wikispeciesissä   Tunturipöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tunturipöllö (Bubo scandiacus, synonyymi Nyctea scandiaca)  on pohjoisella tundravyöhykkeellä tavattava suurikokoinen pöllölaji. Tunturipöllö on sopeutunut monin tavoin arktiseen elinympäristöönsä. Valkean sulkapeitteensä ansiosta se maastoutuu hyvin valkoiseen hankeen, ja ilmavan höyhenpeitteen lisäksi lintua suojaavat kylmältä nokkaa ympäröivät viikset ja jalkojen höyhenet. Lajille ovat tyypillisiä hyvien pesimävuosien jälkeiset nuorten yksilöiden vaellukset, jotka voivat ulottua tuhansien kilometrien päähän niiden synnyinsijoilta. Maailmanlaajuisesti tunturipöllö on uhanalainen, ja Suomesta ja Skandinaviasta se on miltei hävinnyt.
Piirteet > Ulkonäkö ja koko

Tunturipöllöt ovat väriltään vaaleita, mutta niillä on höyhenpuvussaan vaihtelevasti harmaata ja tummanruskeaa pilkutusta. Vanhan koiraan höyhenpuku voi olla kokonaan valkea. Nuoret naaraat taas voivat kauempaa näyttää miltei harmailta, koska niiden höyhenpuvussa tummia pilkkuja ja poikkijuovia on tiheämmässä kuin vanhoilla yksilöillä. Tunturipöllön pää on keskikokoinen ja pyöreä, ja sillä on suuret kirkkaankeltaiset silmät sekä tumma nokka, jonka sivuilla on pitkiä höyheniä suojaamassa sieraimia kylmältä. Pöllön jalat ovat kokonaan höyhenpeitteiset ja niissä on tummat kynnet. Pyrstö on suhteellisen lyhyt.
Tunturipöllö lentää rauhallisin ja syvin siiveniskuin, ja välillä se liitää. Saalistaessaan se voi lekutella paikoillaan ilmassa. Pohjoisten alueiden ankaraan ilmastoon sopeutuneena se kykenee lentämään voimakkaassakin tuulessa, vaihtelemalla pyrstön ja siiven pitkien kärkisulkien asentoa.
Tunturipöllö on kooltaan vain vähän pienempi kuin maailman suurin pöllölaji, huuhkaja. Koiraat ovat 55–60,5 senttimetriä pitkiä, ja naaraat hieman pidempiä, yleensä 60,9–67 senttimetriä. Tunturipöllökoiraat painavat 1 280–2 300 grammaa, naaraat 1 700–3 000 grammaa. Tunturipöllön siipiväli on 142–166 senttimetriä.
Piirteet > Ääntely

Koiraan usein ilmassa päästämä soidinhuuto on kauas kantava, kumea, hieman karhea ”gooh”, ”hoorh” tai ”aoo”, joka toistuu normaalisti kuudesti muutaman sekunnin välein. Pesimäpaikoilla kuuluva  varoitus on käheän haukkuva ”kväkväkväkvä” tai ”krä-krä”. Koiras ääntelee pesällä ”ka-ka-ka-ka” ja naaras ”ke-ke-ke-ke”. Poikaset kerjäävät emoilta ruokaa ”pshäh” -äänellä.