stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Päivänavaus
Aiheesta muualla

Päivänavauksia opettajien käyttöön (Arkistoitu – Internet Archive). Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Päivänavaus. Uskonnonvapaus.fi.
Päivänavaus ei voi olla pakollinen. Vapaa-ajattelijain liitto.
Erkki Hartikainen: Opettajat tietämättömiä Suomen ja kansainvälisestä lainsäädännöstä (Arkistoitu – Internet Archive). Jumalaton 10.1.2010.
Koulujen lakisääteiset päivänavaukset jäävät usein pitämättä Turun sanomat.  15.1.2011.
Pälkäneen puuaapinen

Suomalaisten kirjapainojen siirryttyä isonvihan vuoksi Tukholmaan aiheuttaen pulan lasten aapiskirjoissa kirjanpainaja Daniel Medelplan kaiversi puulaatoille ja painoi niillä Pälkäneen puuaapisen. Aapisen etulehdellä oli teksti "Lasten Paras Tawara, elli ABC-Kirja, joca on suuren tarpeen tähden leicattu Puuhun ja Pälkänen Seurakunnan Saarnamiesten toimituxen cautta, Prändätty Pälkänellä Daniel Medelplanilda Tauralan Kylässä 1719". Ainoa jäljelle jäänyt kappale tuhoutui Turun palossa 1827.
Kirjallisuutta

Lähdekirjallisuutta Daniel Medelplanista
Aiheesta muualla

"Pälkäneen aapisen" syntymäsijoilta, Suomen Kuvalehti, 01.12.1934, nro 49, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Temmesjoki

| Temmesjoki |
| --- | --- |
 Temmesjokea Ala-Temmeksen kylällä
Alkulähde:  latvapurot
Laskupaikka:  Liminka, Liminganlahti, Perämeri  64°51′51″N, 25°20′41″E
Maat:  Suomi
Pituus:  80 km
Alkulähteen korkeus:  105 m
Valuma-alue:  1180,71  km²
Temmesjoki on joki Pohjois-Pohjanmaalla. Sen laskupaikka on Liminganlahti Limingassa. Joen pituus on 80 kilometriä. Tyrnävänjoki ja Ängeslevänjoki laskevat Temmesjokeen, ja ne ovat osa Temmesjoen vesistöaluetta. Keinotekoinen kanava yhdistää myös Liminganjoen Temmesjokeen. Temmesjoki on Suomen 74. pisin joki.
Joen yläjuoksu virtaa pääasiassa metsä- ja suomaastojen halki, alajuoksun virratessa halki Limingan–Tyrnävän peltolakeuksien.
Telluuritetrabromidi

| Telluuritetrabromidi> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  10031-27-3
PubChem CID:  82311
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  TeBr4
Moolimassa:  447,20
Ulkomuoto:  Keltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  388 °C
Kiehumispiste:  414 °C (hajoaa)
Tiheys:  4,31 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Telluuritetrabromidi (TeBr4) on telluurin ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa telluuritetrabromidi on keltaista tai oranssia kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa dietyylieetteriin, bentseeniin ja kloroformiin. Se liukenee hieman veteen, mutta hydrolysoituu helposti. Sulana se johtaa sähköä, koska se dissosiotuu TeBr3+ ja Br--ioneiksi. Kuumennettaessa telluuritetrabromidia kiehumispisteeseensä se hajoaa telluuridibromidiksi ja bromiksi.
Telluuritetrabromidia valmistetaan telluurin ja bromin välisellä reaktiolla.
Telluuritetrabromidia käytetään katalyyttinä valmistettaessa orgaanisia happoja. Se myös reagoi alkeenien kanssa muodostaen organotelluuriyhdisteitä.
Telluurihappo

| Telluurihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7803-68-1
PubChem CID:  62686
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  H6TeO6
Moolimassa:  229,648
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  136 °C
Tiheys:  3,07 g/cm3
Liukoisuus veteen:  501 g/l
Telluurihappo (H6TeO6) on telluurin happihappoihin kuuluva epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa telluurihappo on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja on heikko happo. Telluurihapon pKa-arvo ensimmäiselle deprotonoitumiselle on 7,7. Telluurihappo muodostaa emästen kanssa useita telluraatti- ja vetytelluraattisuoloja. Telluurihappo on melko vahva hapetin. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa muodostaen ensin rakenteeltaan polymeerimaista metatelluurihappoa ja noin 300–600 °C:n lämpötilassa telluuritrioksidia.
Telluurihappoa valmistetaan hapettamalla telluuria tai telluuridioksidia vetyperoksidilla, kloorihapolla, typpihapon ja kaliumpermanganaatin tai kromitrioksidin seoksella. Toinen valmistustapa on telluraattisuolojen esimerkiksi bariumtelluraatin reaktio rikkihapon kanssa, jolloin saostuu veteen liukenematonta bariumsulfaattia ja telluurihappo jää liuokseen.
Tenalji

Kolme esimerkkiä tenaljista.
Tenalji (hautapihti) on varustus, jonka muodostaa kaksi kulmittain sijoitettua muuria. Useita peräkkäisiä varustuksia kutsutaan tenaljijärjestelmäksi. Bastionijärjestelmän mukaan rakennetun linnoituksen päähaudassa, vastapäätä kurtiinia, tenaljin tehtävänä on suojata kurtiinin keskustaan sijoitettua linnoituksen porttia, pienentää vihollisen sivustan- ja kaaritulen vaikutusta sekä tarjota omille hyökkäysjoukoille suojaa.
Temenos (rakennelma)

Temenos (m.kreik. τέμενος, mon. τεμένη, temenē), myös hieron (ἱερόν), oli antiikin Kreikassa jollekin jumalalle tai heerokselle pyhitetty ja erotettu maa-alue, kuten pyhäkköalue.
Temenos oli yleensä merkitty esimerkiksi piirtokirjoituksin varustetuilla rajakivillä tai aidattu peribolos-muurilla. Siksi temenos esiintyy joskus myös periboloksen synonyyminä. Temenos-alue saattoi olla suurikokoinen, kuten Delfoin ja Olympian (Altis) temenos-alueet, jotka oli aidattu muurilla, tai vain pieni pyhäkkö. Roomalaisessa käytössä samanlaista rajattua pyhää aluetta merkitsi templum.
Temenoksen sisäpuolella saattoi sijaita yksi tai useampia temppeleitä, pyhäkköjä ja/tai alttareita. Temenos-alueilla oli usein myös votiivilahjoja ja aarrekammioita. Monia temenoksia pidettiin alun perin jonkun myyttisen tapahtuman paikkana tai heeroksen hautapaikkana. Mikäli temenos oli aidattu muurilla, alueelle johti usein vain yksi (pää)sisäänkäynti, jonka kautta tulijat puhdistautuivat lähteessä tai vesialtaassa. Sisään saivat astua vain näin puhdistautuneet. Temenosten sisäpuolella ei saanut suorittaa epäpuhtaina pidettyjä toimituksia; siksi niissä ei saanut syntyä, kuolla, suorittaa hautauksia tai olla sukupuoliyhteydessä.
Apollonin temenos-aluetta Delfoissa.
Artemidoroksen temenos, Thera.
Olympian temenos-aluetta eli Altista, etualalla peribolos-muurin ja taustalla Zeuksen temppelin rauniot.
Tenderly

”Tenderly” on yhdysvaltalainen popkappale vuodelta 1946. Sen sävelsi pianisti Walter Gross ja sanoitti Jack Lawrence. Ensimmäisen äänitteen nauhoitti Sarah Vaughan aviomiehensä ja managerinsa George Treadwellin ja tämän orkesterin kanssa vuonna 1947. Trumpetisti ja orkesterinjohtaja Randy Brooksin versiota vuodelta 1947 myytiin yli miljoona kappaletta. Samoin Rosemary Clooneyn äänite vuodelta 1952 on ylittänyt miljoonan myydyn kappaleen rajan.
Kanadalainen pianisti Oscar Peterson nauhoitti ensimmäisen jazzsovituksen kappaleesta vuonna 1950. Sittemmin kappale on muodostunut standardiksi, ja sen ovat levyttäneet muun muassa Bill Coleman, Don Byas, Johnny Hodges, Lester Young ja Bill Evans.
Telluuritetrajodidi

| Telluuritetrajodidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7790-48-9
PubChem CID:  82255
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  TeI4
Moolimassa:  653,2
Ulkomuoto:  Tummanharmaa kiteinen aine
Sulamispiste:  280 °C
Kiehumispiste:  283 °C 
Tiheys:  5,05 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Telluuritetrajodidi (TeI4) on telluurin ja jodin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä on tutkittu käytettäväksi valosähköisiin sovellutuksiin.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa telluuritetrajodidi on tummanharmaata tai mustaa kiteistä ainetta. Yhdiste on polymorfista ja sillä on viisi kidemuotoa, jotka ovat α-ε-muodot. Näistä vain alkeiskopiltaan ortorombinen δ-muoto on stabiili huoneenlämpötilassa ja se on rakenteeltaan tetrameeri. Muut muodot ovat trigonaalinen α-muoto, ortorombinen β-muoto, monokliininen γ-muoto ja tetragonaalinen ε-muoto. Telluuritetrajodidi hydrolysoituu veden vaikutuksesta telluuridioksidiksi ja vetyjodidiksi, mutta liukenee hieman asetoniin. Kuumennettaessa aine alkaa hajota telluuridijodidiksi noin 100 °C:n lämpötilassa ja telluuriksi ja jodiksi noin 400 °C:n lämpötilassa. Jodidien kansssa se muodostaa kompleksisen pentajodotelluraatti(V)ionin ([TeI5]-).
Telluuritetrajodidia voidaan valmistaa telluurista ja jodista ja vaihtoehtoisesti telluuridioksidin tai telluurihapon ja vetyjodidin reaktiolla.
Telluuritetrajodidia on tutkittu käytettäväksi aurinkokennojen materiaalina.
Tell Leilan

Tell Leilan sijaitsee Koillis-Syyriassa.
Tell Leilan (Shekhna, Shehna) oli vanhan ajan jo raunioitunut kaupunki Luoteis-Syyriassa. Se sijaitsi hedelmällisellä alueella Khabur-joen altaassa. Paikka hylättiin noin 2140 eaa, jolloin oli
pitkä, paha kuivuus. Vanhan-Assyrian ajan valloittajakuningas Shamshi-Adad I 1813–1781 eaa. teki siitä pääkaupunkinsa.
Tell Leilan sijaitsee Khaburin altaassa Sinjar-vuorista pohjoiseen Khaburin Jarran-jokihaaran varrella. Nykyisten paikkojen mukaan Tell Leilan sijaitsee Koillis-Syyriassa al-Hasakahin alueella. Lähin suuri nykyinen kaupunki on länsiluoteessa noin 30 km päässä oleva Nusaybin/Al Qamishli. Noin 8 km päässä suunnilleen koillisessa on al Qahtaniyah (al Kahtanieh). 4 km päässä pohjoiskoillisessa sijaitsee al Hasud valtatie M4:n varressa.
Historia

Tell Leilan oli muinainen Sekhnan kaupunki Khabur-joen altaassa Syyriassa. Täällä ilmastonmuutokset vaikuttivat sivilisaation syntyyn ja nousuun. Paikka perustettiin joskus 5000 eaa. Ubaidin ja Urukin vaikutus levittäytyi tännekin. Noin 2900 eaa. alueella oli pieniä viljelyskyliä. Mutta suunnilleen 2600 eaa. kylän asukasluku kuusinkertaistui äkkiä ja siitä tuli säännöllisesti suunniteltu keskus. Noin 2300 eaa. kaupunki oli yksi Haburin tasangon suurimmista ja alaltaan 100 ha. Näihin aikoihin akkadilaiset valtasivat kaupungin raa'asti hyökkäämällä läheisestä Tell Brakin linnoituksesta. Akkadilaiset tuhosivat lähiseudun kylät ja panivat virkamiehet valvomaan viljelyä, ja linnoittivat kaupungin.
Tell Leilan hylättiin noin 2140 eaa. jopa maan madot tappaneen kuivuuden takia. Kuivuus liittyi Pohjois-Atlantin termohaliinikierron hidastumiseen, joka johtui ehkä suuresta tulivuorenpurkeuksesta.Kuivuus muutti pellot tomuksi. Kuivuus oli pahin noin 2055–2043 +-33 vuotta eaa. Anatolian vuosirenkaista päätellen. Asutus palasi noin 1900 eaa.
Nimi Šubat-Enlil tarkoittaa Enlil-jumalan asuntoa. Shamshi-Adadin aikoina kaupungin ala oli ainakin 90 ha ja asukkaita ehkä jopa 20 000. Kaupunki menetti mahtinsa, kun Babylonian kuningas Samsu-Iluna ryösti sen 1726. Siitä tuli myöhemmin Mitannin hurrilainen provinssin pääkaupunki.
Kaudet

| Kausi | Aika eaa kalenterivuotta | Asuttu ala ha | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| VI | n. 4800–4100 |  | Ubaid-kausi |
| V | n. 4100–3400 |  |  |
| IV | 3400–3000 | 167 | Myöhäinen Uruk-kausi |
| IIIa | 3000–2800 | 40 | Ninive V |
| IIIb-c | 2800–2600 | 169 | Ninive V asutus runsastui |
| IIId | 2600–2400 | 238 | Ninive V |
| IIa | 2400–2300 | 406 | Kukoistus, paljon asutusta Khaburin altaassa |
| IIb | 2300–2230 | 397 | Akkadilaisaika, paljon asutusta |
| IIc | 2230–2170 | 69 | Kuivuus, vähäistä asutusta, ei suuria kaupunkeja alueella |
| IId | 2200–1950 | 0 | Kuivuus pahin, Khaburin allas autiona |
| I | 1950–1725 | 767 | Habur-vaihe: Paljon asutusta, Assyrian Shamshi-Adadin pääkaupunkina |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tell Leilan project
Temppeli D (Selinus)

| Temppeli D |
| --- | --- |
 Temppeli D:n rauniot.
Sijainti:  Selinunte, Marinella, Castelvetrano, Trapani, Sisilia, Italia
Koordinaatit:  37°35′01″N, 12°49′30″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  n. 540 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Temppeli D on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Afroditelle. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään.
Temppelin pohjapiirros.
Temppeli D rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 540 eaa. Temppeli sijaitsi Selinuksen akropoliilla eli yläkaupungin alueella ja oli sen temppeleistä pohjoisin. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 13 pylvästä, joiden korkeus oli noin 7,5 metriä. Temppelin stylobaatin koko oli noin 24 × 56 metriä.
Temppelissä oli julkisivussa prostyyli portiikki ja sisällä pronaos, pitkänomainen naos eli cella ja adyton. Temppelin alttari, joka oli itse temppeliä vanhempi, sijaitsi heti sen kaakkoiskulmassa. Siitä voidaan päätellä, että temppeli oli rakennettu varhaisemman temppelin paikalle, ja alttari oli peräisin vanhemmasta temppelistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Temppeli D Wikimedia Commonsissa
Telkkälä (Muolaa)

Telkkälä (v:sta 1948 ven. Силино, Silino) on kylä Kirkkojärven itärannalla Punnuksen kunnassa Käkisalmen piirissä Venäjällä. Telkkälä kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa.
Historia > Kyläkuva

Suomelle kuuluessaan Telkkälä sijaitsi Muolaan itäosassa Valkjärven kunnan rajalla noin kolme kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta itään. Telkkälän naapurikyliä olivat etelässä Lehtokylä, lännessä Kirkkojärven toisella puolella Kirkkoranta, Hattula ja Retukylä, pohjoisessa Passila ja Punnus, idässä Himala, Myhkyrilä ja Heimala sekä Valkjärven puolella Pentsilä. Punnuksen ja Passilan kylien vastaisen rajan muodosti Punnusjärvestä Kirkkojärveen laskeva Punnusjoki.
Telkälän asutus ja pellot olivat keskittyneet kylän pohjoisosaan Kirkkojärven rannalle. Telkkälän halki kulki Punnuksesta Lehtokylään johtanut maantie, josta erkani kylätie länteen Telkkälän kyläkeskustaan Kirkkojärven rantaan ja itään Saustalaan. Vuonna 1936 Telkkälän kylän pinta-ala oli 13,53 neliökilometriä, josta oli peltoa 407 hehtaaria, niittyä 46 hehtaaria ja metsää 871 hehtaaria. Telkkälän peltopinta-ala oli lisääntynyt Kirkko- ja Punnusjärvien laskun myötä. Maanviljelyksen ohella kylässä harjoitettiin myös huomattavassa määrin kalastusta. Kylässä oli Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen rukoushuone..
Telkklälän koulu aloitti toimintansa vuokratiloissa vuonna 1907 ja koulutalo valmistui vuonna 1910. Koulupiiriin kuului Telkkälän lisäksi Himalan kylä sekä Saustalaksi kutsutut Myhkyrilän, Saavolan ja Oravalan kylät. Telkklän koulu sijaitsi kylätien varressa metsätaipaleella Himalan ja Telkkälän kylien välimaastossa. Ennen vuotta 1907 koulupiirin alue oli kuulunut Punnuksen koulupiiriin. Telkkälän koulu tuhoutui talvisodassa vuonna 1939.
Historia > Sota-aika

Telkklän asukkaat evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylien asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle. Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Telkklän asukkaat asutettiin pääasiassa Somerolle ja jonkin verran myös Somerniemelle.
Kirjallisuutta

toim. Äikäs Viljo et al.: Kotikylämme Muolaassa, Telkkälästä Himalan kautta Saustalaan.  Somero:  Kirjatoimikunta, 2005.  ISBN 952-91-8973-7
Muolaa
| --- | --- |
Muolaan kylät:  Ala-Kuusaa • Hanttula 2 • Harvola • Hattula • Heikkilä 3 • Heimala 5 • Himala • Hotokka • Ilola • Jaarila 5 • Jääskelä 1 • Kallainen 5 • Kannila • Karhula 2 • Kiltee • Kirkkoranta (kirkonkylä) • Koirala • Kurkela 3 • Lattula • Lavola • Lehtokylä 5 • Leipäsuo • Leirilä 3 • Muolaankylä • Myhkyrilä 4 • Määttälä • Norkkola 1 • Oinala (Oinaala) • Oravala 4 Orola 1 • Paakeli • Passila • Peikola • Peippola • Perkjärvi • Perkjärvi as • Pihkala 5 • Punnus • Pyykkölä 1 • Pällilä • Retukylä • Saavola 4 • Sakkalila 5 • Selola 5 • Soittola 2 • Sokiala • Sormula • Taaperniemi • Telkkälä • Tervola • Turulila • Vesikkala • Vihola • Ylä-Hotokka • Ylä-Kuusaa
Kyyrölän kylät:  Kangaspelto • Kyyrölä • Parkkila • Sudenoja
Huomautuksia
1 Jääskelä, Norkkola, Orola ja Pyykkölä muodostivat käytännössä yhtenäisen kyläalueen, jota nimitettiin Keskikyläksi.

2 Vuotjärven koulupiiriin kuuluneita Soittolaa, Karhulaa ja Hanttulaa kutsuttiin toisinaan Vuotjärven kyläksi.

3 Kurkelan, Heikkilän ja Leirilän pikkukylistä käytettiin yhteisnimitystä Nurmii.

4 Myhkyrilän, Oravalan ja Saavolan pikkukylistä käytettiin yhteisnimitystä Saustala.

5 Lehtokylän koulupiiriin kuuluneista kaakkoiskulman kylistä käytettiin nimitystä Ylämaa.

6 Neljästä kylästä koostunut Kyyrölän kunta liitettiin Muolaaseen vuonna 1934.
Pällilä

| Pällilä Вишнёвка |
| --- | --- |
 Pällilä Вишнёвка
 Koordinaatit: 60°31′40″N, 29°32′50″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Viipurin piiri
Kunta:  Kyyrölä
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+3
Postinumero:  188824
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pällilä (v:een 1948 ven. Пяллиля ja v:sta 1948 Вишнёвка Višnjovka) on kylä Yskjärven itärannalla Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Pällilä kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa.
Historia > Kyläkuva

Suomeen kuuluessaan Pällilä sijaitsi Muolaan keskiosassa aivan kirkonkylän Kirkkorannan eteläpuolella, jonne oli matkaa noin kaksi kilometriä. Pällilän naapurikyliä olivat lännessä Kyyrölä, etelässä Leirilä, idässä Hattula ja pohjoisessa Kirkkoranta ja Turulila.
Pällilän pohjoisosan kautta kulki maantie Kyyrölästä Muolaan kirkonkylään. Pällilän hovin kohdalla tästä maantiestä erkani kylätie etelään, joka johti kylän halki Nurmiin kautta Soittolasta Muolaan kirkonkylään vievälle maantielle. Vuonna 1936 Pällilän pinta-ala oli 9,23 neliökilometriä, josta oli peltoa 337 hehtaaria, niittyä 14 hehtaaria ja metsää 572 hehtaaria. Pällilän pellot sijaitsivat pääasiassa kylän länsiosassa Yskjärven rannalla, jonne myös asutus oli keskittynyt. Pällilän kansakoulu sijaitsee kylän pohjoisosassa kylätien varrella. Kylän pohjoispäässä maantien varressa sijaitsee Pällilän hovi.
Pällilän koulupiiriin kuuluu Pällilän lisäksi kylän eteläpuolella olevat Nurmiin alueen pikkukylät: Kurkela, Heikkilä ja Leirilä. Pällilän koulu aloitti toimintansa vuonna 1876 ja se oli Muolaan ensimmäinen kansakoulu. Pällilän koulunrakennus poltettiin talvisodassa 2. joulukuuta 1939 alueelta vetäydyttäessä.
Historia > Sota-aika

Pällilän väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Pällilän kylän asukkaat asutettiin Somerolle.
Päähuivi

Nainen pitää päähuivia.
Päähuivi on värillinen kaulan tai pään ympärillä pidettävä huivi. Päähuivia kutsutaan myös bandanaksi hindin kielen sanan badhnu mukaan. Nykyisin päähuivi viittaa puuvillaisiin tai joskus silkkisiin kangasneliöihin, joihin on painettu yksinkertaisia kašmir- tai pallokuvioita. Tavallisesti päähuivit ovat sivumitaltaan noin 55 senttiä vastaan 40 senttiä. Miehet pitävät niitä joko rintataskussa tai housujen etutaskussa.
Päng päng

| Päng päng Jukka Kuoppamäki |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Microvox, 1976
 Julkaistu: 1976
 Formaatti: LP, MC
 Tuottaja(t): Jukka Kuoppamäki/Satsanga
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 39.05
 Levy-yhtiö: Satsanga Records
Jukka Kuoppamäen muut julkaisut
| Jukka Kuoppamäen parhaita vol. 3 1975 | Päng päng 1976 | Miljoona hikistä kilometriä 1976 |
Päng päng on suomalaisen laulajan Jukka Kuoppamäen albumi, joka ilmestyi alkuvuodesta 1976. Tällä levyllä Kuoppamäen musiikillinen ilmaisu jatkoi laajenemistaan. Yhteistyö Castanja-yhtyeen kanssa oli päättynyt, jolloin hän joutui kääntymään itselleen tuttujien soittajien puoleen vanhemmilta ajoilta. Heihin lukeutuivat Päng päng -albumin sovituksista vastanneet Jörgen Petersen ja Pentti Lasanen. Yhden sovituksen teki myös Unto Haapa-aho.
Kuoppamäki pitää albumin kantavana kappaleena laulua ”Kaunis morsian”, jonka hän kirjoitti Mallorcan iskelmäfestivaaleille. Levyn kansikuvassa on Kuoppamäen kilpailussa pitämä esiintymisasu, valkoinen smokki ja musta viitta, jotka molemmat tuhoutuivat vesivahingossa vuonna 1978. Mukana albumilla on myös muutaman vanhan hitin uusintaversio, kuten ”Rakkaus on sininen” ja ”Paljon sanomatta jää”. Kuoppamäki on todennut Päng pängin olleen virkistävää vaihtelua vanhalle Castanja-soundille, ja hänen mielestään levyllä on hyviä lauluja, joita hän voisi edelleen ottaa ohjelmistoonsa.
Albumilta julkaistiin single Päng päng / Etelästä pohjoiseen.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on kirjoittanut Jukka Kuoppamäki ja sovittanut Jörgen Petersen, ellei toisin mainita.
A-puoli
Päng päng – 3.20
Etelästä pohjoiseen – 3.01 (sov. Pentti Lasanen)
Rakkaus on sininen – 2.38 (L'amour est bleu)
Kaunis morsian – 3.16
Kaikki loppuu aikanaan – 3.00
Kuule rakkain – 4.33
B-puoli
Jos oisin vapaa – 3.27
Yksinäinen ratsastaja – 3.03
Paljon sanomatta jää – 3.30
Mä olen iloinen – 2.58
Mä mistä löytäisin sen laulun – 2.52 (säv. G. Ponomarenko, san. Pauli Salonen, sov. Unto Haapa-aho)
Mä miksi laulan – 3.57
Tekijät

Äänitys: Microvox / Pekka Nurmikallio (Polysound)
Kannen suunnittelu: Mikko Kuoppamäki
Tuottaja: Jukka Kuoppamäki / Satsanga Records
Kustantaja: JKC-Music
Pärspää

| Pärspää Липово, Lipovo |
| --- | --- |
 Kurkolanniemen kärki vuoden 1860 kartalla.
 Pärspää
 Koordinaatit: 59°45′32″N, 28°11′13″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Laukaansuu
Ensimmäinen maininta:  1571
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  25
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pärspää (ven. Ли́пово, Lipovo) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kurkolanniemen koillisosassa Pärspäänjärven ja Laukaanlahden välisellä kannaksella 15 kilometriä Laukaansuusta luoteeseen. Vuonna 2010 kylässä oli 25 asukasta.
Ivangorodin Petrovskin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 nimellä Lipovo. Ruotsalaisajan alussa vuosina 1618–1623 laaditussa verokirjassa esiintyy myös sen itämerensuomalainen nimi muodossa Perness Pää. Molemmat perustuvat lehmusta tarkoittaviin sanoihin (ven. lipa ja ims. pärnä). On mahdollista, että Kurkolanniemeä on aikaisemmin kutsuttu Pärspääksi.
Vuonna 1848 Pärspäässä asui 197 inkerikkoa ja 49 inkerinsuomalaista. Kylän talonpojat olivat vuodesta 1797 lähtien Iittovan kartanon maaorjia. Kartanon omistanut kreivi Karl Robert von Nesselrode luovutti heidät vuonna 1848 velkojensa korvauksena valtiolle. Vuonna 1862 kylässä 44 taloa ja 322 asukasta. Pärspään suomalaissukuja olivat Jussila, Kipatsa ja Mikkola. Suomalaiset kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen ja inkerikot aluksi Haavikon ja vuodesta 1874 lähtien Joenperän ortodoksiseen seurakuntaan. Kylässä oli vanha tsasouna ja hautausmaa. Sieltä on löydetty myös inkeroisten muinainen tasamaakalmisto. Vuonna 1899 Pärspää kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 488 asukasta olivat väestönlaskennan mukaan kaikki suomalaisia. Läsnä olleista 476 henkilöstä luterilaisia oli vain 54.
Neuvostoaikana Pärspää muodosti aluksi oman kyläneuvoston. Vuonna 1928 se liitettiin Kurkulan ja vuonna 1939 Joenperän kyläneuvostoon. Vuonna 1928 kylässä oli 594 ja vuonna 1958 61 asukasta.
Nykyään Pärspää on vain muutaman vakituisen asukkaan kylä, mutta kesäasukkaiden saapuessa sen väkiluku nousee monikertaiseksi. Ainakin vielä 1990-luvulla siellä asui myös muutamia inkeroisen kieltä taitavia vanhuksia. Kylässä toimii yksityinen maatila. Palveluihin kuuluu kauppa-auto.