stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
4. kesäkuuta
Kuolleita

1039 – Konrad II, Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan keisari (s. 990)
1798 – Giacomo Casanova, venetsialainen seikkailija ja kirjailija (s. 1725)
1872 – Stanisław Moniuszko, puolalainen säveltäjä (s. 1819)
1918 – Charles Warren Fairbanks (”Charles W. Fairbanks”), Yhdysvaltain 26. varapresidentti (1905–1909) (k. 1852)
1926 – Carolina Ferni, italialainen sopraano ja viulisti (s. 1846)
1928 – Zhang Zuolin, kiinalainen sotaherra (s. 1875)
1941 – Vilhelm II, Saksan viimeinen keisari (1888–1918) (s. 1859)
1942 – Reinhard Heydrich (”Prahan teurastaja”), saksalainen natsijohtaja (Böömin ja Määrin protektoraatin käskynhaltija) (s. 1904)
1943 – Walter George, brittiläinen keskipitkän matkan juoksija (s. 1858)
1951 – Serge Koussevitzky, venäläissyntyinen yhdysvaltalainen kapellimestari (s. 1874)
1965 – Ville Kolehmainen, suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos (s. 1901)
1968 – Dorothy Gish, yhdysvaltalainen näyttelijä (mykkäfilmien pioneereja siskonsa Lillianin kanssa) (s. 1898)
1973 – Maurice René Fréchet, ranskalainen matemaatikko (s. 1878)
1989 – Richard Browne (”Dik Browne”), yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä (Harald Hirmuinen) (s. 1917)
1990 – Steven John Bator (”Stiv Bators”), yhdysvaltalainen muusikko ("The Dead Boys") (s. 1949)
1993 – Erna Tauro, suomalais-ruotsalainen säveltäjä (s. 1916)
2001 – Dipendra, Nepalin kuningas (2001) (s. 1971)
2006 – Jorma Palo, suomalainen neurologian professori, lääketieteen ja kirurgian tohtori sekä kirjailija (Suomalainen lääkärikirja) (s. 1936)
2012 – Eduard Khil, venäläinen baritonilaulaja (s. 1934)
2016 – Phyllis Curtin, yhdysvaltalainen sopraanolaulaja (s. 1921)
2016 – Simo Elomaa, suomalainen ammattiyhdistysjohtaja (s. 1925)
2016 – Antti Hyry, suomalainen kirjailija (Uuni) (s. 1931)
2017 – Juan Goytisolo, espanjalainen kirjailija (s. 1931)
2017 – Roger Smith, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1932)
2017 – Lieko Zachovalová, suomalainen radiotoimittaja, Yleisradion Prahan kirjeenvaihtaja (s. 1927)
2018 – Erkki Mäentakanen, suomalainen diplomaatti (s. 1933)
2020 – Marcello Abbado, italialainen säveltäjä ja pianisti (s. 1926)
2020 – Steve Priest, englantilainen basisti ("Sweet") (s. 1948)
2021 – Richard Robert Ernst (”Richard R. Ernst”), vuoden 1991 Nobelin kemianpalkinnon saanut sveitsiläinen kemisti (s. 1933)
2021 – Friederike Mayröcker, itävaltalainen runoilija ja kirjailija (s. 1924)
2021 – John Malcolm Patterson, yhdysvaltalainen poliitikko (s. 1921)
2022 – Virke Lehtinen, suomalainen elokuvaohjaaja (s. 1940)
2022 – György Moldova, unkarilainen kirjailija (s. 1934)
2024 – Anssi Tikanmäki, suomalainen säveltäjä ja muusikko (s. 1955)
Juhlapäiviä

Suomi: Puolustusvoimain lippujuhlan päivä (virallinen liputuspäivä).
Tonga: Kansallispäivä.
YK: Kansainvälinen päivä hyökkäyksen uhreiksi joutuneiden lasten muistoksi (”International Day of Innocent Children Victims of Aggression”). Päivää on vietetty vuodesta 1983.
Helluntai vuonna 2006.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 4. kesäkuuta: |  |
:   Carl Gustaf Emil Mannerheim Puolustusvoimain lippujuhlan päivä Suomessa 1783 – Montgolfierin veljekset esittelivät julkisesti montgolfièren (kuumailmapallon).  1866 – Suomen ensimmäinen naisministeri Miina Sillanpää syntyi.  1867 – Suomen marsalkka ja Suomen 6. presidentti Carl Gustaf Emil Mannerheim syntyi.  1930 – Vaasan mellakka: faktori Eino Nieminen riisuttiin ja mukiloitiin Vaasan kaupungintalon edessä.  1974 – Kirjailija Tuomas Kyrö syntyi.  1989 – Kiina tukahdutti Taivaallisen rauhan aukion mielenosoituksen väkivaltaisesti suoran televisiolähetyksen aikana.  
Katso myös: kalenteri ~ 3. kesäkuuta, 5. kesäkuuta
Vuoden kuukaudet ja päivät
| --- | --- |
tammikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
Giacomo Casanova
Maleficium (noituus)

Noitasapatti (Martin van Maele)
Maleficium (lat. maleficium "paha teko") merkitsee pahaa noituutta tai pahaa loitsua, jonka tarkoituksena on aiheuttaa vahinkoa tai vammoja.
Yleisesti maleficium tarkoittaa pahantahtoista noituutta, joka yhdistetään paholaisen palvontaan. Noituuden yhdistäminen paholaiseen on länsimaille ominainen erityispiirre. Harhaoppisuuden ja saatanan pelko johti Länsi-Euroopassa 1300-luvulla siihen, että maleficium katsottiin saatananpalvonnaksi.  Noitien uskottiin hylkäävän Jeesuksen Kristuksen, palvovan Saatanaa ja myyvän tälle sielunsa vastineena avusta taikoihin. Noitien uskottiin riiteissään käyttävän apuna demoneita, häpäisevän krusifiksin sekä eukaristian eli pyhän ehtoollisen vihityn leivän ja viinin.
Viron työpuolue

Viron työpuolueen mainos Päewaleht -sanomalehdessä Venäjän perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaalien alla vuonna 1917.
Viron työpuolue (vir. Eesti Tööerakond) oli vuosina 1917–1932 Virossa toiminut puolue.
Perustaminen

Viron työpuolue muodostettiin keväällä 1917 nimellä Viron radikaalisosialistinen puolue (viroksi Eesti Radikaal-Sotsialistlik Partei), mutta syksyllä 1917 nimi vaihdettiin Viron työpuolueeksi. Puolueeseen kuuluivat muiden muassa Jüri Vilms, Otto Strandman ja Eduard Laaman. Poliittiselta linjaltaan puolue oli aluksi vasemmistolainen, mutta linja siirtyi pari vuotta perustamisen jälkeen oikealle, minkä jälkeen Viron työpuolue sijoittui puoluekartalla poliittisen keskustan vasempaan reunaan.
Toiminta

Viron maapäivien vaaleissa vuonna 1917 Viron radikaalisosialistinen puolue sai 11 edustajaa valituista 62 edustajasta, ja sen edustaja Artur Vallner valittiin 1. heinäkuuta järjestetyn maapäivien ensimmäisen istunnon puheenjohtajaksi. Maapäivien puheenjohtajaksi valittiin lokakuussa Otto Strandman.
Viron perustavan kokouksen vaaleissa 5.–7. huhtikuuta 1919 työpuolue oli Viron sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen jälkeen toiseksi suurin puolue ja ylsi 30 paikkaan. Työpuolue sai hallitukseen neljä ministeripaikkaa. Strandman valittiin Viron tasavallan ensimmäisen hallituksen pääministeriksi.
Riigikogun ensimmäisissä vaaleissa marraskuussa vuonna 1920 Viron työpuolue sai vaalivoiton ja 22 edustajaa. Strandman valittiin Viron ensimmäisen riigikogun puheenjohtajaksi.
Vuonna 1932 Viron työpuolue yhdistyi kansanpuolueen kanssa kansalliseksi keskustapuolueeksi (Rahvus Keskerakond).
Spartakistiliitto

| Spartakistiliitto> Spartakusbund |
| --- | --- |
  
Perustettu:  4. elokuuta 1914
Lopetti:  15. tammikuuta 1919
Ideologia:  kommunismi marxilaisuus
Poliittinen kirjo:  äärivasemmisto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rosa Luxemburg.
Spartakistiliitto (saks. Spartakusbund) oli vasemmistolainen, marxilainen ja vallankumouksellinen järjestö, joka organisoitiin Saksassa ensimmäisen maailmansodan ja sen jälkeisinä poliittisesti epävakaina vuosina. Liitto nimettiin Rooman tasavallan suurimman orjakapinan johtajan Spartacuksen mukaan.
Perustaminen

Spartakistiliiton perustivat Rosa Luxemburg (lempinimeltään Punainen Rosa) ja Karl Liebknecht. Sen aktiivisinta aikaa oli Saksan vallankumouksen aika vuonna 1918, jolloin se pyrki nostattamaan Venäjän bolševikkivallankumouksen kaltaisen vallankumouksen levittämällä laittomaksi julistettuja julkaisuja, kuten esimerkiksi sanomalehteä Spartakuskirjeet.
Sekä Luxemburg että Liebknecht olivat tunnettuja vasemmistosiiven jäseniä Saksan sosiaalidemokraattisessa puolueessa (SPD). He perustivat yhdessä itsenäisen organisaation vuonna 1914, kun SPD päätti tukea Saksan hallituksen päätöstä julistaa sota Venäjälle, mikä johti ensimmäiseen maailmansotaan. Heidät tunnettiin aluksi ”internationaalin ryhmänä”. Sen lisäksi, että he vastustivat imperialistiseksi katsomaansa sotaa, he kannattivat myös vallankumouksellisten menetelmien käyttöä – keinoja, jotka eivät tulisi toteutumaan parlamentaariseen prosessiin sitoutuneessa SPD:n johdossa.
Huhtikuussa 1917 spartakistit liittyivät Saksan itsenäiseen sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, mutta säilyttivät oman organisaationsa.
Vallankumousyritys

Venäjän vallankumouksen jälkeen spartakistit päättivät pyrkiä samanlaiseen kehityskulkuun Saksassa. Vallankumouksellisen hallinnon oli määrä koostua Venäjän mallin mukaan paikallisista työläisten neuvostoista. Liebknecht ja Luxemburg olivat vangittuina vuosina 1916–1918, koska he olivat organisoineet julkisen mielenosoituksen Saksan sotaan osallistumista vastaan. Kun marraskuun vallankumous syöksi keisarin vallasta ja johti ensimmäisen maailmansodan päättymiseen, alkoi epätasapainon ja vallankumouksien aika, joka jatkui aina vuoteen 1923 asti. Liebknecht julisti sosialistisen tasavallan perustetuksi Berliinin kaupunkilinnan parvekkeelta marraskuussa 1918, samana yönä kuin Philipp Scheidemann SPD:stä ilmoitti Valtiopäivätalon parvekkeelta Weimarin tasavallan syntyneeksi.
Joulukuussa 1918 järjestö liittyi Kominterniin ja muutti nimekseen 31. joulukuuta Saksan kommunistinen puolue. 1. tammikuuta 1919 kommunistiset spartakistit nousivat kapinaan Berliinissä, oman johtonsa määräyksiä vastaan. Esimerkiksi Luxemburgin mielestä vallankumous oli ennenaikainen, koska spartakisteilla ei ollut tarpeeksi kannatusta työläisten keskuudessa.
Nationalistiset voimat murskasivat spartakistien vallankumousyrityksen nopeasti. Yhteistyössä toimineet SPD:n joukot, Saksan armeijan jäänteet ja oikeistolaiset puolisotilaalliset Freikorpsit hajottivat kommunistien yrityksen kansleri Friedrich Ebertin määräyksestä. Monien muiden ohella Luxemburg ja Liebknecht joutuivat Freikorpsin surmaamiksi ja heidän ruumiinsa heitettiin jokeen. Satoja spartakisteja teloitettiin kansannousua seuranneina viikkoina. Eloon jääneet jatkoivat kommunistipuolueen toimintaa.
Spartakistimanifesti 1918

»Kysymys tänään ei ole demokratiasta tai diktatuurista. Kysymys, jonka historia meille esittää on: porvarillinen demokratia vai sosialistinen demokratia. Proletariaatin diktatuuri ei tarkoita pommeja, vallankaappauksia, mellakoita ja anarkiaa, kuten kapitalistien voittojen agentit tarkoituksella ja väärin väittävät. Sen sijaan se merkitsee kaikkien poliittisen vallan instrumenttien käyttöä sosialismin saavuttamiseksi, kapitalistien omaisuuden haltuunottamiseksi, proletariaatin vallankumouksellisen tahdon kautta ja sen yhteisen hyväksynnän myötä.»
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Spartakistiohjelmasta, kirjoittanut Rosa Luxemburg. (englanniksi)
Spartacus-mellakka Berliinissä 20 vuotta sitten, Suomen Kuvalehti, 11.02.1939, nro 6, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Komintern (1919–1943) |
| --- | --- | --- |
| Kansainväliset järjestöt |  Imperialismin vastainen liitto  Kansainvälinen Punainen Apu  Kommunistinen nuorisointernationaali  Kommunististen naisten internationaali  Punainen ammattiyhdistysinternationaali  Punainen talonpoikaisinternationaali  Punainen urheiluinternationaali  Talonpoikaisten vapaa-ajattelijoiden internationaali  Työläisten kansainvälinen apu  |  |
| Jäsenet |  Venäjän kommunistinen puolue  Alankomaiden kommunistinen puolue  Amerikan sosialistinen työväenpuolue  Belgian kommunistinen puolue  Bulgarian kommunistinen puolue  Espanjan kommunistinen puolue  Espanjan kommunistinen työväenpuolue  Industrial Workers of the World  Irlannin työväestön vallankumoukselliset ryhmät  Italian sosialistinen puolue  Itävallan kommunistinen puolue  Jugoslavian kommunistinen puolue  Klassekampen-ryhmä  Latvian kommunistinen puolue  Liettuan kommunistinen puolue  Norjan työväenpuolue  Portugalin maximalistinen liitto  Puolan kommunistinen puolue  Romanian kommunistinen puolue  Ruotsin kommunistinen puolue  Socialist Party of America (vasemmistosiipi)  Sosialistinen työväenpuolue  Spartakistiliitto  Suomen Kommunistinen Puolue  Sveitsin kommunistinen puolue  Tšekkoslovakian kommunistinen puolue  Työväeninternationaalin ranskalainen osasto ja syndikalistit  Ukrainan kommunistinen puolue  Unkarin kommunistinen puolue  Valko-Venäjän kommunistinen puolue  Viron kommunistinen puolue  Workers’ International Industrial Union  Tokion ja Jokohaman sosialistiset ryhmät  |  |
René Berg

René Berg (24. helmikuuta 1956 Kent – 28. heinäkuuta 2003 Kent) oli englantilainen muusikko, laulaja, lauluntekijä ja kitaristi, joka oli mukana useissa eri yhtyeissä 1970-luvulta lähtien aina kuolemaansa 2003 asti. Hänet tunnetaan parhaiten yhtyeistä Hanoi Rocks, Idle Flowers, Soho Vultures, René Berg Band, Herman Brood Band ja The Killers.
Hanhikosken voimalaitos

| Hanhikosken voimalaitos |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Hanhikoski, Evijärvi
Koordinaatit:  63°19′55″N, 23°33′58″E
Valmistunut:  1969/2016 
Perustaja:  Evijärven kunta 
Omistaja:  Esse Elektro-Kraft Oy 
Vesistö:  Ähtävänjoen vesistö
Joki tai koski:  Välijoki
Valuma-alue:  1 572 km²  
Keskivirtaama:  13,8 m³/s  
Voimalaitos
Tyyppi:  säännöstelyvoimalaitos
Käyttötarkoitus:  vesivoima
Pudotuskorkeus:  7 m  
Rakennevirtaama:  25 m³/s  
Kapasiteetti:  1,3 MW  
Vuosituotanto:  5,5 GWh 
 fiHanhikosken voimalaitos 
Hanhikosken voimalaitos Etelä-Pohjanmaalla Evijärvellä sijaitseva vesivoimalaitos, joka toimii Ähtävänjoen vesistössä 17 kilometriä pitkän Välijoen keskijuoksulla Jokikylän eteläosassa Hanhikoskella. Voimalaitoksen on perustanut Evijärven kunta, joka möi sen Esse Elektro-Kraftille vuonna 2013
Voimalaitos

Hanhikoski on tyypiltään säännöstelyvoimalaitos, vaikka se sijaitsee Välijoessa, koska sen yläpuolella yhdeksän kilometrin päässä sijaitsee suuri Lappajärven järviallas. Jokeen tuleva vesi ei virtaa siihen vapaasti, vaan sitä säännöstellään Niskan säännöstelypadolla. Säännöstelypadosta vastaa Länsi-Suomen ympäristökeskus. Yläjuoksulla sijaitsee vielä Alajärvi, jota säännöstellään myös. Lappajärveen mahtuu säännösteltävää vettä 260 miljoonaa kuutiometriä ja Alajärveen 19,5 miljoonaa kuutiometriä lisää . Välijoki virtaa Lappajärvestä Evijärveen, jossa joelle muodostuu järvien välinen 7,8 metrin pudotus. Hanhikosken voimalaitos on hyödyntänyt tätä 7,0 metrin pudotuksella. Hanhikosken yläpuolisen vesistön järvisyys on 10,6 % ja sen valuma-alueen pinta-ala on 1 572 neliökilometriä.
Voimalaitoksen yläallas on muodostunut luonnollisesti jokilaaksoon ilman pitkiä maapatoja. Altaan pituus on 2,1 kilometriä ja leveys 150–500 metriä. Allas ulottuu Sirppikoskelle asti ja muodostaa yläpäähän uuden jokisaaren. Saareen johtaa tie, ja siinä on kaksi kesäasuntoa. Yläaltaassa on kymmenkunta muutakin saarta, joiden koko ja lukumäärä voi vaihdella juoksutusten mukaan. Ne ovat jäänteitä entisestä jokisaaresta Kupilansaaresta . Yläaltaan vedenpinnan korkeus on kartoissa 68,5 metriä mpy., ja karttojen säännöstelyväliksi on merkitty 67,89–69,39 metriä mpy. Voimalaitospato on noin 40 metriä pitkä, ja voimalarakennus sijaitsee joen vasemmassa rannassa. Padon päällä kulkee tie, jossa on puomi. Pukkilan tieliikenne kulkee alempana olevan sillan yli.
Joen keskivirtaama on voimalaitoksen kohdalla ollut vuosina 1981–2000 13,8 kuutiometriä sekunnissa (MQ, m³/s). Tarkastelujakson keskiylivirtaama on ollut 25,8 m³/s (MHQ) ja keskialivirtaama 3,5 m³/s (MNQ). Suurin mitattu virtaama on ollut 35 m³/s (HQ) ja pienin 0 m³/s (NQ). Voimalan rakennevirtaama on 25 m³/s, joten tulvakaudella joudutaan ylijäämä vesi juoksuttamaan vesiturbiinien ohi. Vesiturbiinien kapasiteetti on tällöin 1 300 kilowattia eli 1,3 megawattia. Voimalan pudotuskorkeus on 7,0 metriä ja ilmoitettu keskimääräinen sähkön vuosituotanto on 5,5 gigawattituntia. Vuosituotannoksi on myös ilmoitettu 7,0 gigawattituntia.
Velvoitteet

Hanhikosken lupaehdot ovat vuodelta 1968. Voimalaitoksella on ainoastaan velvoite tarkkailla voimalan vaikutuksia kalakantaan, mutta kalanistutusvelvoite puuttuu. Hanhikosken lupaehdot ovat sidoksissa Lappajärven säännöstelyyn, sillä Lappajärven vedenpinnan korkeudet ja juoksutukset hoidetaan sekä Niskan säännöstelypadolla että Hanhikosken voimalaitoksella. Lappajärven suurin sallittu juoksutus on 30 m³/s, mutta talvella alapuolisen Ähtävänjoen ollessa jäässä vain 25 m³/s. Lappajärven vedenpinnan yläkorkeus on 70,65 metriä mpy. ja alakorkeus 68,85 metriä mpy. (+N60). Kun järven vedenpinta on vajonnut alarajalle, voidaan Välijokeen juoksuttaa enää Lappajärven tulovirtaama vähennettynä järven haihdunnalla. Juoksutuksen alaraja on kuitenkin 2,0 m³/s.
Historiaa

Voimalaitos on valmistunut vuosina 1968–1969. Ennen voimalaitosta Hanhikoskessa sijaitsi vesimylly, jonka toimintaa tehostettiin joen suuntaisilla ja kapeilla saarekkeilla. Ennen voimalaitosta oli kosken yläpuolella laaja Kupilansaari, joka on jäänyt veden alle. Samoin voimalan alapuolella olleet jokisaaret on täytetty kiinni mantereeseen.
Aiheesta muualla

Sähköntuotantoa ennen Hanhikosken voimalaitosta, mielipidekirjoitus, Järviseudun Sanomat
Humvee

| HMMWV Humvee |
| --- | --- |
 Humvee
Aseen tyyppi:  moottoroitu sotilasajoneuvo
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1985-
Valtion käytössä:  katso käyttäjämaat
Sodissa:  Afganistanin sota, Irakin sota
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  AM General
Suunniteltu:  1980-1981
Valmistajat:  AM General
Valmistusvuodet:  1984-
Tekniset tiedot
Paino:  2300 kg - 4550 kg
Pituus:  4,57 m
Leveys:  2,15 m
Korkeus:  1,4 m - 1,8 m
Panssarointi:  vain erityismalleissa, kevyt
Pääaseistus:  katso aseistusvaihtoehtoja
Moottori:  6,2 l V8
Teho:  160 hv
Maksimi kuorma:  2 315 kg
Polttoaineen määrä:  95 l
Huippunopeus:  104 km/h
M998 High Mobility Multipurpose Wheeled Vehicle (lyh. HMMWV) eli Humvee on pääasiassa Yhdysvaltain armeijan käyttämä, moottoroitu sotilasajoneuvo.
Yhdysvaltain armeijalla on käytössään ainakin 17 eri versiota Humveestä, jota käytetään joukkojen ja varusteiden kuljetuksen lisäksi myös asealustana ja ambulanssina. Humveen siviiliversio tunnetaan nimellä Hummer.
Historia

Keväällä 1981 Yhdysvaltain armeija kirjoitti sopimuksen AM Generalin kanssa muutaman prototyypin tuottamiseksi testikäyttöön, koska AM Generalin valmistama prototyyppi oli varteenotettava tuote ja koska vanhentuneet Jeepit piti vaihtaa uudempaan kalustoon. Myöhemmin samana vuonna Yhdysvaltain armeija allekirjoitti sopimuksen, jolloin aloitettiin 55 000 Humveen valmistus, jotka oli määrä saada viimeistään vuonna 1985 Yhdysvaltain armeijan käyttöön. HMMWV:stä on tullut Yhdysvaltain armeijan selkäranka ympäri maailmaa käydyissä ja käytävissä konflikteissa. Vuonna 2003 alkaneessa "operaatio Irakin vapauttamisessa" oli mukana yli 10 000 HMMWV:tä, joista vuoden 2008 alkuun mennessä oli menetetty noin 500.
Maasto-ominaisuudet

maavara 41 cm
Humveen versioita

M998 joukkojen ja varusteiden yleinen kuljetus
M1038 joukkojen ja varusteiden yleinen kuljetus,- varustettu vinssillä
M1043 asevarustettu,joukkojen ja varusteiden yleinen kuljetus
M1044 asevarustettu,joukkojen ja varusteiden yleinen kuljetus,- varustettu vinssillä
M1045 TOW asevarustettu,joukkojen ja varusteiden yleinen kuljetus
M1046 TOW asevarustettu,joukkojen ja varusteiden yleinen kuljetus,- varustettu vinssillä
M997 panssaroitu ambulanssi (44 grain)
M1035 panssaroitu ambulanssi (17 grain)
M1037 panssaroitu,joukkojen ja varusteiden yleisen kuljetus
M1042 panssaroitu,joukkojen ja varusteiden yleinen kuljetus varustettu vinssillä
M1097 raskas HMMWV jota käytetään asealustana ja varusteiden kuljetuksiin (kantavuus 2000 kg)
Humveen versioita > Aseistusvaihtoehtoja

MK19 - 40 mm kranaattikonekivääri
12,7 mm M2-konekivääri
M240G/B - konekivääri
M249 SAW - konekivääri
M40 - 106 mm raskas sinko
Giat M621 - 20 mm konetykki
Giat 30 M781 -tykki
GAU-19 - 12,7 mm konekivääri
ASP-30 - 30 mm konetykki
TOW ja TOW II - panssarintorjuntaohjusjärjestelmä
MILAN - panssarintorjuntaohjusjärjestelmä
Humveen versioita > Lisävarusteita

vinssi
penkit kahdeksalle
infrapuna-ajovalot
kovakatto ja ovet
ilmastointi
vesistönylityssnorkkeli
miinavahvisteet
aavikkosuodattimet
CTIS-renkaidentäyttöjärjestelmä
kaasuntunnistusjärjestelmä
off-road-lisäajovalot
Käyttäjämaat

Afganistan M1152 ja M1151 mallit (4,150 palveluksessa)
Albania 13 tilauksessa
Algeria 200+
Argentiina EA: 34; FAA: 6; Gendarmeria: +/- 12 ja IMARA: 140
Bosnia ja Hertsegovina tuntematon määrä, käytössä Irakissa
Bulgaria 50
Chile 220+: 200+ maavoimilla, 20+ merivoimilla
Dominikaaninen tasavalta
Ecuador arviolta 30, merivoimilla
Egypti 3 890+
Espanja 150+, vain merivoimilla
Filippiinit 300
Georgia 10
Irak 3 961+, käyttäjinä Irakin armeija, Irakin turvallisuusjoukot ja kurdien Peshmerga
Israel 2 000+
Jemen
Kiina (kiinalainen versio)
Kolumbia 400+
Kreikka 500+, valmistanut kreikkalainen ELBO AM Generalin lisenssillä
Kroatia tilatut 12 yksikköä, käytössä YK operaatiossa Afganistanissa
Latvia
Libanon 532 (600 toimitettiin)
Liettua
Luxemburg
Pohjois-Makedonia 56
Marokko 650
Meksiko
Panama 7
Portugali 22 päivitettynä Plasan-Sasa panssarointijärjestelmällä
Puola 217
Romania ~100
Saudi-Arabia
Serbia 50 erityispäivitettyä
Slovakia
Slovenia 30
Tanska 100+, joista 30 aseistettu TOW:lla
Taiwan
Thaimaa
Turkki
Tšad
Tšekki pääasiassa 601. erikoisyksiköllä
Ukraina 10 ajoneuvoa, kaikki Yhdysvaltain lahjoittamia, puolalais-ukrainalaisilla rauhanturvajoukoilla Kosovossa
Unkari 27+14 27 kpl käytössä Afghanistanissa, 14 kpl 34. erikoispataljonassa
Venezuela (M-1097A1)
Venäjä 5 havaittu Venäjän–Georgian sodassa
Yhdysvallat n. 55 000
Zimbabwe (kiinalainen EQ2050 versio)
Tekniset tiedot

(M998)
valmistaja: AM General
pituus: 4,57 m
leveys: 2,15 m
paino: 2300 kg - 4550 kg
moottori: 6,2 l V8 (160 hv, 3600 rpm)
vaihteisto: 4-vaihteinen automaatti
polttoaine: diesel
polttoainekapasiteetti: 95 litraa
maksiminopeus: 104 km/h
maksimi kantavuus: 2 315kg
Vaihteiden välitykset:
1-vaihde-2,48:1
2-vaihde-1,48:1
3-vaihde-1,0:1
4-vaihde-0,75:1
Peruutusvaihde-2,08:1
Heikkoudet

HMMWV:n heikkous on panssarointi. Perusmalleista puuttuu panssarointi kokonaan, mutta esimerkiksi ambulanssiversioiden sekä M1114 ja M1116 panssarointitaso on "44grain", joka antaa keskinkertaisen suojan luodeilta. Telamiina ja muut miinat tuhoavat ajoneuvon käytännössä kokonaan panssaroinnista huolimatta.
Yhdysvaltain joukot Irakissa ovatkin itse joutuneet lisäämään panssarointia metallilevyillä ja hiekkasäkeillä, koska neljännes Irakissa olevista Humveistä on panssaroimattomia. Nykyään Humveetä valmistetaan UP-armored versiona joka sisältää vahvemman panssaroinnin. USA:n joukkojen tappioista huomattava määrä (n.40%) on aiheutunut juuri IED-iskuissa. Nykyinen panssarointi antaa melko hyvän suojan tienvarsipommilta jos se ei sijoitu auton alle.
Kulutus

Humveessä on 6,2-litrainen V8-moottori, joka vie polttoainetta kaupungissa pahimmillaan 60 l/100 km. Humveen polttoainekustannukset ovat Yhdysvaltain armeijalle huomattava menoerä verrattuna esimerkiksi Suomen käyttämään Land-Rover defender 5d:hen, jonka kulutus on huomattavasti pienempi kuin HMMWV:een.
Kuljetus

Humveetä voidaan kuljettaa erityyppisissä rahtikuljetuskoneissa ja helikopterin alle kiinnitettynä.