stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bo Welch

| Bo Welch |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Robert W. Welch III
Syntynyt: 30. marraskuuta 1951 (ikä 72) Yardley, Pennsylvania, Yhdysvallat
Ammatti:  lavastaja, ohjaaja
Puoliso:  Catherine O’Hara (vih. 1992)
Lapset:  2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Robert W. ”Bo” Welch III (s. 30. marraskuuta 1951 Yardley, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen lavastaja ja ohjaaja. Hän on ollut neljästi ehdolla parhaan lavastuksen Oscarin saajaksi.
Varhainen elämä

Robert ”Bo” Welch syntyi palomiehen ja kassamyyjän lapseksi Yardleyssa Pennsylvaniassa 30. marraskuuta vuonna 1951. Hän opiskeli arkkitehtuuria Arizonan yliopistossa, ja valmistuttuaan vuonna 1973 hän työskenteli arkkitehtina vuoteen 1977 asti, kunnes hän arkkitehdin urapolkuun kyllästyneenä ja pettyneenä päätti vaihtaa alaa. Hän vastasi Universal Studiosin lehti-ilmoitukseen, jossa haettiin lavastajia.
Ura

Welchin ensimmäinen elokuva oli Head Over Heels (1979). Hän oli ehdolla ensimmäisen kerran parhaan lavastuksen Oscarin saajaksi elokuvasta Häivähdys purppuraa (1985) J. Michael Rivan ja Linda DeScennan kanssa. Hän teki yhteistyötä Tim Burtonin kanssa 1980- ja 1990-luvuilla, jolloin hän oli lavastajana kolmessa Burtonin ohjaamassa elokuvassa: Beetlejuice (1988), Saksikäsi Edward (1990) ja Batman – paluu (1992). Elokuvasta Saksikäsi Edward Welch palkittiin parhaan lavastuksen Baftalla.
Kolmena peräkkäisenä vuonna 1990-luvulla Welch ja hänen kollegansa Cheryl Carasik olivat ehdolla parhaan lavastuksen Oscarin saajaksi elokuvista Pikku prinsessa (1995), Lainahöyhenissä (1996) ja Men in Black – miehet mustissa (1997). Men in Blackin ohjaaja Barry Sonnenfeld kehotti Welchiä kokeilemaan ohjaamista; Welch sittemmin ohjasi televisiosarjojen Secret Agent Man (2000) ja Superpunkki (2001) jaksoja, ja hänen ensimmäinen elokuvaohjauksensa oli Katti (2003). 2000- ja 2010-luvuilla hän lavasti Men in Black -elokuvan jatko-osat Men in Black II – miehet mustissa II (2002) ja Men in Black III – miehet mustissa III (2012) sekä Marvel-elokuvan Thor (2011).
Welch lavasti ja ohjasi Netflix-sarjan Surkeiden sattumusten sarja jaksoja vuosina 2017–2019. Sarjasta hän oli ehdolla parhaan ohjauksen Directors Guild of America -palkinnon ja parhaan lavastuksen Primetime Emmyn saajaksi. Hän sai toisen Primetime Emmy -ehdokkuutensa parhaasta lavastuksesta televisiosarjassa Schmigadoon! (2021–) vuonna 2022.
Yksityiselämä

Welch tapasi näyttelijä Catherine O’Haran elokuvan Beetlejuice kuvauksissa vuonna 1988. He menivät naimisiin vuonna 1992, ja heillä on kaksi poikaa (s. 1994 ja 1997).
Valikoitu filmografia > Lavastajana

Häivähdys purppuraa (1985)
The Lost Boys (1987)
Yksinäinen matkailija (1988)
Beetlejuice (1988)
Haamujengi 2 (1989)
Saksikäsi Edward (1990)
Joe ja tulivuori (1990)
Batman – paluu (1992)
Wolf (1994)
Lainahöyhenissä (1996)
Men in Black – miehet mustissa -elokuvasarja (1997–2012)
Päävärit (1998)
Wild Wild West (1999)
Land of the Lost (2009)
Thor (2011)
Surkeiden sattumusten sarja (2017–2019)
Valikoitu filmografia > Ohjaajana

Katti (2003)
Surkeiden sattumusten sarja (5 jaksoa; 2017–2019)
Aiheesta muualla

Bo Welch Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Merih Demiral

Merih Demiral syyskuussa 2020.
Merih Demiral (s. 5. maaliskuuta 1998 Kocaeli) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Saudi-Arabian Valioliigassa pelaavaa Al-Ahlia. Hän on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi Portugalissa ja Italiassa. Hän on pelannut Turkin A-maajoukkueessa vuodesta 2018.
Demiral lähti vuonna 2016 Fenerbahçen junioreista pelaamaan Portugaliin, jossa hän edusti alemmilla sarjatasoilla Alcanenensea ja Sportingin reservijoukkuetta. Hän pelasi Turkin Superliigassa ensimmäiset ottelunsa kaudella 2018–2019 Alanyasporin joukkueessa mutta siirtyi tammikuussa 2019 Italiaan. Hän pelasi Serie A:ssa Sassuolon joukkueessa 14 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, kausina 2019–2021 Juventuksessa 21 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja kausina 2021–2023 Atalantassa 56 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän voitti Juventuksessa liigamestaruuden vuonna 2020 ja Italian cupin vuonna 2021. Kaudella 2023–2024 Demiral pelasi Al-Ahlin joukkueessa 20 Saudi-Arabian Valioliigan ottelua ja teki niissä yhden maalin.
Demiral pelasi useissa Turkin nuorisomaajoukkueissa yhteensä nelisenkymmentä ottelua. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa marraskuussa 2018 ystävyysottelussa Ukrainaa vastaan. Lokakuun 2024 puoliväliin mennessä Demiral on pelannut 51 maaottelua, joista 42 ottelua avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt A-maaotteluissaan neljä maalia: marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Gibraltaria ja kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Färsaaria vastaan sekä kaksi maalia EM-kilpailuissa 2024.
Demiral pelasi kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa Turkin kolmesta ottelusta kahdessa täydet minuutit ja tuli yhden ottelun puolivälissä kentälle. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli kahdessa ensimmäisessä ottelussa vaihdosta kentälle ja pelasi kahdessa seuraavassa täydet minuutit. Hän teki voitokkaassa neljännesvälierässä Itävaltaa vastaan Turkin molemmat maalit. Hän tuuletti maalejaan "susitervehdyksellä", joka tulkittiin kielletyksi poliittiseksi kannanotoksi, ja hänelle määrättiin kahden ottelun pelikielto, joten hän oli poissa Turkin tappioon päättyneestä puolivälierästä.
Ferrari

| Ferrari S> p.A. |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö (società per azioni)
Osake:  BIT: RACE NYSE: RACE
ISIN:  NL0011585146
Perustettu:  1939
Perustaja:  Enzo Ferrari
Toimitusjohtaja:  Benedetto Vigna
Puheenjohtaja:  John Elkann
Avainhenkilöt:  Piero Ferrari
Kotipaikka:  Maranello ja Modena, Emilia-Romagna, Italia
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  urheiluautot
Emoyhtiö:  Ferrari N.V.
Tytäryhtiöt:  Scuderia Ferrari S.p.A.
Omistaja:  Exor (22,91 %) Piero Ferrari (10,00 %)
Kotisivu:  www.ferrari.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ferrari S.p.A. on italialainen urheiluautojen valmistaja. Ferrarin perusti Enzo Ferrari vuonna 1939 nimellä Auto Avio Costruzioni erottuaan silloisesta Alfa Romeon kilpajaostosta. Yhtiö rakensi ensimmäisen autonsa vuonna 1940 ja ensimmäisen Ferrari-merkkisen autonsa vuonna 1947.
Ferrarin toimitusjohtaja on Benedetto Vigna ja hallituksen puheenjohtaja John Elkann. Ferrari on listattu Italian ja New Yorkin pörsseissä.
Ferrari tunnetaan myös vuosikymmeniä jatkuneesta menestyksestään FIA:n kansainvälisessä Formula 1 -sarjassa, samoin kuin muissa rata-autoilulajeissa.
Historia

Ensimmäinen Ferrari, mallimerkinnältään 125S, valmistui vuonna 1947. Autoa valmistettiin vain kaksi kappaletta.
Viimeinen malli, jolle Enzo antoi virallisen siunauksensa sairasvuoteeltaan, itse autoa koskaan näkemättä, oli vuonna 1987 markkinoille valmistunut F40-juhlamalli. Monet ovat kehuneet mallia ehkä kauneimmaksi Ferrariksi, mitä ikinä on tehty. Se pääsi myös Guinnessin World Recordsiin: kyseessä oli tällöin maailman nopein sarjavalmisteinen urheiluauto (0-100 km/h 3,9 s, nopeus 325 km/h). Autosta tuli, 1311 kappaleeseen rajoitetusta valmistusmäärästäänkin johtuen, arvokas keräilykohde.
Lähes kaikkien Ferrareiden muotoilusta, muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta, on vastannut kuuluisa italialainen Pininfarina-muotoilutoimisto.
Ferrarin kilpailutoiminnasta vastaa Scuderia Ferrari.
Fiat hankki vuonna 1969 omistukseensa Ferrarista 50 prosenttia ja kasvatti osuutensa 90 prosenttiin vuonna 1988.
Suomessa

Suomessa Ferrareita myydään kahdessa liikkeessä: Helsingin Malmilla ja Pirkanmaan Lempäälässä. Tyypillinen Ferrarin omistaja on menestynyt yrittäjä tai konserninjohtaja. 6–7 prosenttia uusien Ferrareiden ostajista on naisia.
Vuonna 2023 Suomeen oli rekisteröity yhteensä 144 Ferrari-merkkistä autoa, joista vanhimmat olivat vuodelta 1957. Uusia rekisteröitiin samana vuonna 3.
Kuitenkin yksin Lempäälän liike myy vuodessa yli 30 Ferrari-autoa. Monet Suomesta ostetut autot eivät päädy lainkaan Suomen kilpiin, vaan ne viedään esimerkiksi muualla Euroopassa sijaitsevalle asunnolle. Vuonna 2019 uusi Ferrari  maksoi veroineen vähintään 336 000 euroa.
Toimitusjohtajia (pääjohtajia)

Enzo Ferrari, 1939–1977
Nicola Tufarelli, 1978–1980
Giovanni Sguazzini, 1980–1984
Vittorio Ghidella, 1984–1988
Pietro Fusaro, 1988–1991
Luca Cordero di Montezemolo, 1991–2014
Sergio Marchionne, 2014–2018
Louis Camilleri, 2018–2020
John Elkann, 2020–2021
Benedetto Vigna, 2021–
Automalleja > 2000-luku

Ferrari F80 (2024–)
Ferrari 296 GTB (2022–)
Ferrari Roma (2020–)
Ferrari Monza SP (2019–)
Ferrari SF90 Stradale (2019–)
Ferrari F8 (2019–)
Ferrari Portofino (2018–)
Ferrari 812 Superfast (2017–)
Ferrari GTC4Lusso (2016–2020)
Ferrari 488 (2015–2019), Pista ja Pista Spider (2018–2020)
Ferrari LaFerrari (2013–2015), LaFerrari Aperta (2016–2017)
Ferrari F12berlinetta (2012–2016)
Ferrari FF (2011–2015)
Ferrari California (2008–2013), California T (2014–2017)
Ferrari 458 Italia (2009–2015)
Ferrari 599 GTB Fiorano (2006–2011)
Ferrari FXX (2005–2009), 599XX (2009–2012), 599XX Evoluzione (2012–2013), FXX-K (2015–2017), FXX-K Evo (2017–)
Ferrari F430 (2004–2009)
Ferrari 612 Scaglietti (2003–2011)
Ferrari 575M Maranello, Superamerica ja GTC (2002–2006)
Ferrari Enzo (2002–2004)
Ferrari 550 Barchetta Pininfarina (2000–2001)
Ferrari 360 Modena (1999–2004), Spider ja Challenge (2000), GT (2002), Challenge Stradale (2003) ja GTC (2004)
Automalleja > 1990-luku

Ferrari 456M GT ja GTA (1998–2003)
Ferrari 550 Maranello (1996–2002)
Ferrari F50 (1995–1997)
Ferrari F512 M (1995–1996)
Ferrari F333 SP (1994–?)
Ferrari F355 Berlinetta ja GTS (1994–1999), F335 Challenge (1996)
Ferrari 456 GT ja GTA (1992–1998)
Ferrari 512 TR (1991–1995)
Ferrari 348 tb, ts (GTB, GTS) (1989–1995)
Automalleja > 1980-luku

Ferrari F40 (1987–1992), Competizione (1989)
Ferrari GTB/GTS Turbo (1986–?)
Ferrari 3.2 Mondial ja Cabrio (1985–?)
Ferrari 412 (1985–1990)
Ferrari 328 GTB ja GTS (1985–1989)
Ferrari Testarossa (1984–1991)
Ferrari GTO (1984–1987)
Ferrari Mondial Quattrovalvole (1982–?), Cabriolet (1983–?), T ja T Cabrio (1989–?)
Ferrari 512i BBi (1981–?)
Ferrari Mondial8 (1980–?)
Ferrari 512 BB (1976–?), LM (1978–?)
Ferrari 308 GTB (1975–1984), GTS (1977–?), GTBi/GTSi (1980–1984) ja GTB-S QV (1982–?)
Ferrari 208 GT4 (1975–1980), GTB ja GTS (1980–?) ja GTB-S Turbo (1982–?)
Automalleja > 1970-luku

Ferrari Dino 308 GT4 (1974–1980)
Ferrari Dino 246 GTS (1971–1973)
Ferrari 512 S ja M (1970–?)
Ferrari 312 P (1969–?)
Ferrari 365 P (1965–?), P Speciale, California (1966–?), GT 2+2 (1967–?), GTC, GTS, GTB4, GTS4 (1968–?), GTC4 ja GT4BB (1971–?), GT4 2+2 (1972–?)
Automalleja > 1960-luku

Ferrari 212 E (1969–?)
Ferrari 712 Can Am (1968–?)
Ferrari 612 Can Am (1968–?)
Ferrari 365 GTB/4 ja GTS/4 ”Daytona” (1968–1973)
Ferrari 350 Can Am (1967)
Ferrari 412 P (1967–?)
Ferrari Dino 206 SP (1965–?), S (1966–?), GT (1968–1969)
Ferrari Dino 166 P (1965–?)
Ferrari 275 P (1964–?), P2 (1965–?)
Ferrari 330 LM, TR (1962–?), GT 2+2, P (1964–?), P2 (1964–?), GTC, GTS, P3 (1966–?), P4 (1967–?)
Ferrari 248 SP (1962–?)
Ferrari 268 SP (1962–?)
Ferrari 286 SP (1962–?)
Ferrari 196 SP (1962–?)
Ferrari 246 SP (1961–?)
Ferrari 400 Superamerica (1960–?), Automatic (1976–?)
Ferrari Dino 246 S, (1958–?), GT (1969–?)
Automalleja > Aiemmat

Ferrarina 854 (1959), tuotantoon ASA 1000 GT:nä (1964–1967)
Ferrari Dino 296 S (1958–?)
Ferrari Dino 196 S (1958–?)
Ferrari 335 S (1957–?)
Ferrari 315 S (1957–?)
Ferrari 860 Monza (1956–?)
Ferrari 290 MM, S (1956–?)
Ferrari 410 Superamerica, S (1956–?)
Ferrari 376S (1955–?)
Ferrari 857 S (1955–?)
Ferrari 750 Monza (1954–?)
Ferrari 625 TF (1953–?), LM (1956–?)
Ferrari 735 S (1953–?), LM (1955–?)
Ferrari 375 America, MM (1953–?), Plus (1954–?)
Ferrari 500 Mondial (1953–?), Superfast (1964–?), TR (1956–?), TRC (1957–?)
Ferrari 250 S (1952–?), Europa (1953–?), MM (1953–?), GT ja GT Cabriolet (1954–?), Monza (1954–?), California, GT Cabriolet, Testa Rossa (1957–?), GT Passo Corto (1959–?), GT 2+2 (1960–?), GT Berlinetta, GTO (1962–?), LM, P (1963–?)
Ferrari 342 America (1952–?)
Ferrari 225 S (1952–?)
Ferrari 212 Inter, Export (1952–?)
Ferrari 195 S (1950–?), Inter (1951–?)
Ferrari 340 America (1950–?), Mexico (1952–?), MM (1953–?)
Ferrari 275 S (1950–?), GTB ja GTS (1964–?), GTB4 (1966–?)
Ferrari 166 Inter, S, Intercorsa, Intersport, MM (1948–?)
Ferrari 159 S (1947–?)
Ferrari 125S (1947–?)
Kuvia

Ferrari F40 – Ferrarin 40-vuotisjuhlamalli – joka oli myös Ferrarin vastaus Porschen 959-mallia vastaan.
Ferrari F50 oli seuraava juhlamalli, joka oli 50-vuotisjuhlan kunniaksi tehty. Se oli tuotannossa vuosina 1995-1997.
Enzo Ferrari, kuten mallinimi kirjoitetaan, oli F50:n seuraaja, tosin ei varsinainen juhlamalli, koska 60-vuotisjuhlia vietettiin vasta vuonna 2005. Tämä malli tuli tuotantoon vuonna 2002.
Ferrari Dino aloitti ns. "pikku Ferrareiden" sarjan, jonka uusin versio on Ferrari 488. Se oli varustettu V6-moottorilla, jota käytettiin myös Lancian ralliauto Stratoksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferrari Wikimedia Commonsissa
Ferrarin viralliset sivut (englanniksi)
Ferrarin virallinen maahantuoja Suomessa (Auto Italy Oy)
Tarra (viestitys)

Tarra on yksityiskohtainen kuva hahmosta, joka edustaa tunnetta tai toimintaa, joka on sekoitus sarjakuvia ja japanilaisia hymiöitä muistuttavia ”hymiöitä”, jotka on lähetetty pikaviestialustojen kautta. Niissä on enemmän vaihtelua kuin hymiöitä ja ne perustuvat Internetin ”reaktiokasvot” -kulttuuriin, koska ne pystyvät kuvaamaan kehon kieltä kasvojen reaktiolla. Tarrat ovat monimutkaisia, hahmovetoisia hymiöitä, ja ne antavat ihmisille kevyen tavan kommunikoida hauskojen animaatioiden avulla.
Historia

Tarrat teki ensimmäisenä suosituksi korealainen mobiiliviestisovellus Line. Naver kehitti sovelluksen Japanin markkinoita ajatellen, sillä KakaoTalk oli jo Etelä-Korean hallitseva mobiiliviestintäpalvelu. Tarrojen sekoitus kaikkialla esiintyvää emojijärjestelmää ja anime- tyylistä taidetta ja niiden käyttö pitkien viestien japanilaisella tekstillä kirjoittamisen korvikkeena auttoi ominaisuutta houkuttelemaan japanilaista yleisöä. Linen hallitsevan aseman kasvaessa Linen tarrasarjojen maskottihahmoista tuli suosittuja myös kauppatavarana.
Vuonna 2013 tarrat alkoivat laajentua Aasian markkinoiden ulkopuolelle: Path lisäsi tarroja maaliskuussa 2013 osana uutta yksityisviestijärjestelmää , ja sen jälkeen Facebookin pääsovellukset ja Facebook Messenger -mobiilisovellukset huhtikuussa. Heinäkuussa tarratoiminto laajennettiin Facebookin verkkokäyttöliittymään ja Kik Messenger lisäsi myös tarroja. Myös tarroille omistautuneita startup-yrityksiä syntyi, ja ne auttoivat valmistamaan niitä brändien puolesta osana mainoskampanjoita.
Marraskuuhun 2013 mennessä mobiiliviestintäkäyttäjistä tehdyssä tutkimuksessa kävi ilmi, että 40 % kyselyyn vastanneista käytti tarroja päivittäin. Eniten päivittäin käyttivät indonesialaiset (46 %), seuraavaksi kiinalaiset (43 %) ja eteläkorealaiset (38 %) ja yhdysvaltalaiset (35 %). Tarroja säännöllisesti käyttäneistä 20 % oli maksanut tarroista tai emojista mobiiliviestintäsovelluksissa ainakin kerran.
Vuonna 2016 Snapchat osti Bitstrips -sovelluksen Bitmoji-sovellukselleen, jonka avulla käyttäjät voivat luoda mukautettuja tarroja, joissa on henkilökohtainen avatar.
Heinäkuussa 2019 Telegram esitteli animoituja tarroja, jotka käyttävät uutta muotoa .tgs ja jotka tukevat kolmannen osapuolen tarrapaketteja. Vuotta myöhemmin, heinäkuussa 2020, WhatsApp otti käyttöön animoituja tarroja. Kesäkuussa 2021 Discord lisäsi premium-käyttäjien mahdollisuuden käyttää animoituja tarroja.
Käyttö ja malli

Tarrat ovat yleensä ladattavissa ilmaiseksi, mutta jotkin palvelut voivat tarjota premium-vaihtoehtoja mikrotransaktioiden kautta, joita usein kutsutaan tarrapalveluksi. Sarjat voivat olla omistettu tietyille teemoille, hahmoille sekä suosituille tuotemerkeille ja mediafranchiseille, kuten Hello Kitty, Psy ja The Minions of Despicable Me.
Kaarina Staudinger-Loppukaarre

Kaarina Staudenger-Loppukaarre, Fairy Goodmother, 1991.
Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Kaarina Staudinger-Loppukaarre (10. lokakuuta 1911 Haapavesi – 1. maaliskuuta 2013 Savonlinna)  oli suomalainen taidemaalari ja omaperäinen mystikko. Hänet tunnetaan varsinkin mielikuvitusolentoja, olevaisia esittävistä töistään. Olevaiset ovat salaperäisiä olentoja, jotka ovat esimerkiksi ihmisen, linnun tai muun eliön hahmossa. Olevaiset asuvat omassa maailmassaan. Staudinger-Loppukaarre piirsi olevaisia jo lapsena. Staudinger-Loppukaarre ei omien sanojensa mukaan osannut piirtää kouluoppien mukaan, vaan hänen taitonsa ja näyt olevaisista  tulivat hänen sisältään.
Elämä

Staudinger-Loppukaarre aloitti opintiensä vuonna 1918 Haapaveden kansakoulussa ja opiskeli Haapaveden kotitalousopistossa. Hän aloitti 22-vuotiaana opiskelun kartanpiirtäjäkurssilla Helsingissä. Sen jälkeen hän toimi kartanpiirtäjänä. Sotavuodet Staudinger-Loppukaarre toimi lottana kansanhuollon palveluksessa eri paikkakunnilla Pohjois-Savossa. Hän avioitui 1945 ja aloitti perhe- ja työelämän Kiuruvedellä.
Sotien jälkeen Staudinger-Loppukaarre jatkoi taideopintoja Kiuruveden kansalaisopistossa. Maalaaminen oli ollut siihen asti säännöllistä arjen ja työn ohella. Vuosien myötä maalaamisesta tuli kuitenkin sisäinen palo ja pakko, sekä lopulta elämäntyö.
Vuonna 1974 Staudinger-Loppukaarre muutti Savonlinnaan, jossa hän uppoutui maalaamiseen täysipainoisesti, ajoin jopa ammattimaisesti.
Taide

Ensimmäisen kerran Staudinger-Loppukaarteen töitä oli julkisesti esillä Kiuruveden kansalaisopiston kevätnäyttelyssä vuonna 1967. Yhteis- ja yksityisnäyttelyitä karttui kaikkiaan noin 200.
Staudinger-Loppukaarre sai kutsun Suomen nykytaiteen museon ja Maaseudun Sivistysliiton Kiasmassa järjestämään kansainväliseen ITE-taiteen näyttelyyn vuonna 2005. Sen jälkeen hänen töitään oli kotimaan lisäksi kutsunäyttelyissä Moskovassa ja Bratislavassa sekä yksityisnäyttelyissä useissa maissa Euroopassa ja Meksikossa. Kaarina Staudinger-Loppukaarteen teoksia on mm. Maaseudun Sivistysliiton ITE-taiteen kokoelmassa.
Hän maalasi ensisijaisesti itselleen, vapaana opeista ja vaatimuksista. Viivan tarkkuus, värien taju ja omintakeinen tekniikka synnyttivät maailmoja, joissa hän koki itse olevansa mukana. Staudinger-Loppukaarre maalasi elämänsä loppuun asti lähes poikkeksetta joka yö ja korkeasta iästä huolimatta hänet tapasi näyttelyidensä avajaisissa. Elinvoimaista taiteilijaa kuvailtiin yhdeksi maailman vanhimmista aktiivisista taiteilijoista. Kaarina Staudinger-Loppukaarre kuoli kotonaan Savonlinnassa 101-vuotiaana maaliskuun alussa vuonna 2013.
PapiPike

| PapiPike> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. elokuuta 1987 (ikä 37) Kongon demokraattinen tasavalta
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  2009–
Tyylilajit:  pop, rap, R'n'B, gospel, afrobeat
Yhtyeet:  PSRT (2009–2016)
Levy-yhtiöt:  Soundbite Records (2009–2016) Tasoi Records (2016–)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
PapiPike (ent. PastoriPike, oikealta nimeltään Pierlin Mpaka Makumbu, s. 30. elokuuta 1987 Kongon demokraattinen tasavalta) on Suomessa asuva Kongosta lähtöisin oleva rap-artisti. Pike tuli tunnetuksi kristillisen rap-yhtye PSRT:n (ent. Pastorit) kautta.
Musiikkiura

Räppäri itse kertoo olevansa nuorena ollut villi ja kuriton. 16-vuotiaana hän vietti aikansa hengaamalla kadulla ja tekemällä rikoksia, kunnes koki herätyksen uskoon vuonna 2009. Seurakuntaelämän kautta Pikelle avautui musiikkiura gospel-räppiä tehneessä Pastorit (nyk. PSRT) -porukassa. Kokoonpanoon kuului Piken lisäksi Joonatan Palmi ja Prinssi Jusuf. Pastorit aloitti toimintansa vuonna 2009 ja julkaisi Soundbite Records -levy-yhtiön kautta kuuden vuoden aikana kolme albumia. Pastorit on tehnyt yhteistyötä suomalaisten rap-artistien, muun muassa Mikael Gabrielin ja Mustan Barbaarin kanssa.
Musiikkiura > Sooloartistina

Pike on kiertänyt keikka- ja festarilavoja yhdessä muun muassa Mikael Gabrielin kanssa.
Pike julkaisi ensimmäisen sinkkunsa BULIFLEIM marraskuussa 2016, singlellä esiintyy myös VilleGalle. Keväällä 2017 Pike julkaisi levynsä AITO G. Levyllä esiintyy muita tunnettuja artisteja, muun muassa Gracias ja Musta Barbaari.
Pikellä on oma vaatemallisto ”Hullutyyli”, johon kuuluu hänen suunnittelemiaan huppareita ja paitoja.
Yksityiselämä

Räppäri Papi Pike kasvoi Helsingin Mellunmäessä. Kongosta kotoisin oleva perhe muutti Suomeen, kun Pike oli 2-vuotias.
Musiikkiuran lisäksi Pike on toiminut myös juniorivalmentajana jalkapalloseura IF Gnistanissa sekä FC Viikingeissä.
Diskografia > EP:t

AITO G (2017)
AFROGOLD (2019)
Lentoo EP (2022)
Diskografia > Singlet

BULIFLEIM (mukana VilleGalle, 2016)
Musta vyö (mukana Mikael Gabriel, 2017)
AITO G (mukana Gracias, Kingfish, Sebastian Da Costa, Musta Barbaari, Bile, 2017)
Ines (mukana Stig Dogg, 2018)
PAPIPIKE (2018)
Itketään ja nauretaan (mukana Pete Parkkonen, 2018)
Hoosianna (2019)
Mitä Pikemmin (2020)
Sama nainen (mukana Mikael Gabriel, 2020)
Paa se bängää (mukana Gracias, Yeboyah, Bile, Kingfish, Sebastian Da Costa, Musta Barbaari, 2021)
Camaan (mukana Costi, 2022)
Diskografia > Vierailijana

Mikaveli: Mä on mä (mukana PastoriPike, 2015)
Ege Zulu, MISTA BOGA, KC, PastoriPike, Turisti: SEKASIN (2018)
Roni Samuel: Isättömii poikii (mukana PasoriPike, Jodahe, 2019)
DJ Gammayökkönen: Nyt Jutisee (mukana PastoriPike, 2021)
Pyrythekid: Vielki (mukana PastoriPike, 2021)
Filmografia

| Ilmestymisvuosi  | Sarja |
| --- | --- |
2017, 2018, 2019, 2021: Posse
2019: Kymppitonni
2020: Madventures
2020: All Together Now Suomi
2021: Farmi Suomi
2024: Erikoisjoukot