stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Pretoria Castle
Apuristeilijä

Alus lähti 21. joulukuuta 1939 Belfastista Freetowniin, jonne se saapui tammikuussa 1940. Alus oli Freetownissa suojaten saattueita Länsi-Afrikan rannikolta Intian valtamerelle.
Lokakuussa alus määrättiin suojaamaan saattuetta WS4 pisteestä 23°47′N, 22°15′W, jolloin se täydensi saattueen suojaa saavuttaessa Freetowniin. Se kohtasi 11. lokakuuta määrätyssä paikassa saattueen ennen sen jakaantumista hitaaseen WS4SLOW- ja nopeaan WS4FAST-saattueeseen, minkä jälkeen Pretoria Castle suojasi hitaan osan kuusi alusta Freetowniin, jossa se erkani 15. lokakuuta saattueesta.
Alus suojasi 17. lokakuuta risteilijä HMS Cornwallin kanssa saattueen WS4 Freetownista. Alus erkani 26. lokakuuta muusta saattueesta SS Scythian ja SS Warwick Castlen kanssa Kapkaupunkiin. Alukset palasivat saattueeseen 29. lokakuuta. Alus erkani 2. marraskuuta saattueesta neljän rahtialuksen kanssa Durbaniin, jonne se jätti seuraavana päivänä rahtialukset. Se palasi joulukuussa Freetowniin, jossa se jatkoi saattueiden suojaamista.
Maaliskuussa 1941 alus suojasi taisteluristeilijä HMS Repulsen ja risteilijä HMS Mauritiuksen kanssa saattuetta WS8A, mistä se erkani 9. maaliskuuta Freetownissa.
Muutostyöt saattuetukialukseksi

Huhtikuussa 1942 Pretoria Castle määrättiin muutettavaksi saattuetukialukseksi kaupallisella telakalla. Alus lähti toukokuun lopulla Britteinsaarille. Se saapui 30. kesäkuuta Tyneen, jossa se siirrettiin muutostöitä varten Swan Hunterin telakalle. Amiraliteetti lunasti 16. heinäkuuta aluksen.
Aluksen kaikki yläkannen rakenteet poistettiin, jotta lentokannelle saatiin tilaa. Keskelle kannen etuosaa asennettiin kordiitilla toimiva katapultti, jolla kyettiin lähettämään ilmaan 14 000 naulan lentokone 66 solmun nopeudella. Aluksen kiinteää painolastia jouduttiin lisäämään lentokannen painon kompensoimiseksi. Alukselle asennettiin tutka ja viestilaitteet lentotoiminnan mahdollistamiseksi. Aluksen lentokannen etuosaan asennettiin 45 kertaa 34 jalan hissi, joka kykeni nostamaan maksimissaan 15 000 naulan lentokoneen, koneiden siirtämiseksi hangaarista kannelle.
Aluksen lentolaivueeksi suunniteltiin viittätoista torpedopommittajaa ja kuutta hävittäjää, joita varten aluksella oli varastoituna 75 000 gallonaa lentopetrolia sekä 54 kappaletta 500 naulan ja 144 kappaletta 250 naulan pommeja. Lisäksi aluksella oli 21 kappaletta 18 tuuman torpedoa sekä 216 kappaletta Mk XI -syvyyspommeja. Alus aloitti heinäkuussa 1943 koeajot ja siirrettiin vastaanottokokeisiin 29. heinäkuuta.
Warwick Castle

Alus muutettiin 1947 mennessä matkustaja-alukseksi nimettynä Warwick Castleksi. Alus romutettiin 1963 loppuun mennessä Barcelonassa Espanjassa, minne se oli hinattu syyskuussa 1962.
Star Raiders

| Star Raiders |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Atari, Inc.
Julkaisija:  Atari
Suunnittelija:  Doug Neubauer
Ohjelmoija:  Doug Neubauer (8-bit), Carla Meninsky (2600), Joe Copson (5200), Robert Zdybel (ST)
Julkaistu:  1979
Lajityyppi:  avaruussimulaatiopeli (en) ja tieteisfiktiopeli (en)
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Atari 8-bit, Atari 2600, Atari 5200, Atari ST
Jakelumuoto:  Pelimoduuli ja C-kasetti
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Star Raiders on Atarin kehittämä ja julkaisema avaruustaistelupeli. Peli on julkaistu vuonna 1979 Atarin 8-bittisille mikrotietokoneille ja myöhemmin Atarin konsoleille sekä muille alustoille.
Peli yhdistää toimintaa ja strategiaa avaruustaistelusimulaatioon. Peliä on kutsuttu ensimmäiseksi avaruusoopperapeliksi. Pelissä vastustajat olivat vielä yksinkertaista sprite-grafiikkaa, mutta liikkuivat kolmiulotteisessa avaruudessa.
Pelin kehittäjä Doug Neubauer otti peliin inspiraatiota Star Trek strategiapelistä. Peli oli aikanaan suosittu ja ihmiset ostivat Atarin tietokoneen vain pelatakseen peliä.
Peli on listattu Stanfordin yliopiston kymmenen kaikkien aikojen tärkeimmän videopelien listalle vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Star Raiders MobyGamesissa (englanniksi)
Star Lotulelei

| Star Lotulelei |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. joulukuuta 1989 Tonga
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  188 cm
Paino:  141 kg
Pelipaikka:  Puolustuksen linjamies
Seura
Pelinumero:  98
Seura:  Buffalo Bills
Sarja:  NFL
Pelaajaura
Aik. seurat:  Carolina Panthers
NFL-varaus:  14. varaus, 2013 Carolina Panthers
Pääsarjaura:  2013–
Starlite "Star" Lotulelei, Jr. (s. 20. joulukuuta 1989, Tonga) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan puolustuksen linjamies. Hän edustaa tällä hetkellä NFL-liigan Buffalo Billsia, jota ennen pelasi Carolina Panthersissa.
Ura

Neljä vuotta Utahin yliopiston joukkueessa Utah Utesissa pelannut Lotulelei oli yksi vuoden 2013 NFL:n varaustilaisuuden ykkösnimistä. Hänen osakkeitaan laski kuitenkin ennen tilaisuutta havaittu lievä sydänvika.
Carolina Panthersin lopulta varattua Lotulelein ensimmäisen kierroksen 14. pelaajana, hänestä tuli ensimmäinen Utahin yliopiston ykköskierroksen varaus sitten vuoden 2005, jolloin pelinrakentaja Alex Smith valittiin koko tilaisuuden ensimmäisellä vuorolla.
Lotulelei pelasi Panthersissa viisi kautta. Vuonna 2018 hän siirtyi viisivuotisella sopimuksella Buffalo Billsiin.
Sverre Riisnæs

| Sverre Riisnæs |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. marraskuuta 1897 Vik, Norja
Kuollut: 21. kesäkuuta 1988 (90 vuotta) Oslo, Norja
Ammatti:  juristi, poliitikko
Muut tiedot
Koulutus: Oslon yliopisto
Sverre Parelius Riisnæs (6. marraskuuta 1897 Vik – 21. kesäkuuta 1988 Oslo) oli norjalainen juristi ja äärioikeistolaisen Nasjonal Samling -puolueen poliitikko, joka toimi saksalaismiehityksen aikaisen Vidkun Quislingin johtaman nukkehallituksen oikeusministerinä. Hänen johdollaan Norjan juutalaisia karkotettiin Natsi-Saksaan ja oikeusjärjestelmä mukautettiin natsien toiveiden mukaiseksi. Sodan jälkeen Riisnæs haastettiin oikeuteen, mutta psyykkisen sairauden vuoksi häntä ei tuomittu rangaistukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sverre Riisnæs Wikimedia Commonsissa
Susanne Ojaniemi

| Susanne Ojaniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. marraskuuta 1992 (ikä 31) Järvenpää
Kansalaisuus:   Suomi
Pesäpalloilija
Aktiivisena:  2007-
Seura:  Kirittäret
Sarja:  Superpesis
Pelaajaura
Junioriseurat
:  Järvenpään Pesis
Ammattilaisjoukkueet
2007-:  Porin Pesäkarhut Kirittäret
Susanne Ojaniemi (ent. Kohonen, s. 8. marraskuuta 1991 Järvenpää) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Kirittäriä.
Kohonen on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2007 lähtien. Kausina 2010–2017 hän pelasi 181 Superpesiksen runkosarjaottelua vain Porin Pesäkarhujen joukkueessa, kunnes hän lokakuussa 2020 siirtyi Kirittäriin. Kohosen kasvattajaseura on Järvenpään Pesis. Hänen isänsä on pesäpalloliiton toiminnanjohtaja Arto Ojaniemi.
Yksityiselämä

Ojaniemi avioitui vuonna 2021 salibandypelaajan Mikko Kohosen kanssa. He erosivat kuitenkin vuonna pian avioitumisen jälkeen.
Saavutukset > Pelaajana

5 SM-hopeaa: 2010, 2013, 2017, 2019, 2021
5 SM-pronssia: 2011, 2012, 2015, 2016, 2020
2 Itä–Länsi-ottelua: 2015, 2017
2 Liitto–Lehdistö-ottelua: 2016, 2017
Vuoden pesäpalloilija: 2017
Kultainen maila: 2017
Kultainen räpylä: 2017
Stuart Challender

Stuart David Challender (19. helmikuuta 1947 – 13. joulukuuta 1991) oli australialainen kapellimestari. Hän siirtyi vuonna 1968 Eurooppaan ja opiskeli orkesterinjohtoa Hampurissa ja Wienissä.
Challender toimi vuosina 1987–1991 Sydneyn sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Häntä edelsi Zdeněk Mácal ja seurasi Edo de Waart. Hän kuoli AIDSin komplikaatioihin vuonna 1991.
Aiheesta muualla

Muistokirjoitus The New York Timesin verkkosivuilla (englanniksi)
Surinaminkvassia

| Surinaminkvassia |
| --- | --- |
 Surinaminkvassia Singaporen kasvitieteellisessä puutarhassa
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Alakaari::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Kvassiakasvit Simaroubaceae
Suku::  Surinaminkvassiat Quassia
Laji::  amara
Kaksiosainen nimi
 Quassia amara  L. 
Katso myös
   Surinaminkvassia Wikispeciesissä   Surinaminkvassia Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Surinaminkvassia (Quassia amara) on kvassiakasvien (Simaroubaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on pienehkö ainavihanta pensas, jota kasvatetaan laajalti trooppisilla alueilla koristekasvina. Kasvi sisältää myös paljon lääketieteellisesti vaikuttavia aineita.
Surinaminkvassia on sademetsän alimpien kerrosten laji ja kasvaa kosteilla paikoilla. Luonnossa surinaminkvassiaa tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosissa Venezuelasta Ranskan Guyanaan ulottuvalla alueella sekä Brasilian pohjoisosissa. Kasvatettuna laji pärjää tropiikissa kosteassa ilmastossa puolivarjossa kosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä.
Aiheesta muualla

JSTOR Global Plants: Quassia amara (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Quassia amara (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Quassia amara (englanniksi)
Sverre Støstad

| Sverre Støstad |
| --- | --- |
 Støstad 1920-luvulla.
Norjan sosiaaliministeri
 Nygaardsvoldin hallitus 1. heinäkuuta 1939 – 25. kesäkuuta 1945  
Edeltäjä:  Oscar Torp
Seuraaja:  Sven Oftedal
Suurkäräjäedustaja
 Etelä-Trøndelagin vaalipiiri 1922–1949  
Norjan kommunistisen puolueen puheenjohtaja
 1923–1925  
Edeltäjä:  ensimmäinen
Seuraaja:  Peder Furubotn
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sverre Kornelius Eilertsen Støstad
Syntynyt: 13. toukokuuta 1887 Steinkjer, Norja
Kuollut: 7. joulukuuta 1959 (72 vuotta) Trondheim, Norja
Ammatti:  rakennustyöntekijä, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Muut puolueet:  Norjan kommunistinen puolue (1923–1927)
Sverre Kornelius Eilertsen Støstad (13. toukokuuta 1887 Steinkjer – 7. joulukuuta 1959 Trondheim) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1922–1949 ja toimi Norjan sosiaaliministerinä 1939–1945. Støstad siirtyi vuonna 1923 työväenpuolueesta irtautuneisiin kommunisteihin, ja toimi kommunistisen puolueen ensimmäisenä puheenjohtajana. Vuonna 1927 hän palasi työväenpuolueeseen. Ennen poliittista uraansa Støstad oli rakennustyöntekijä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sverre Støstad Wikimedia Commonsissa
Sverre Støstad Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Heidi Pakarinen

Heidi Pakarinen
Heidi Pakarinen (s. 25. helmikuuta 1976 Siilinjärvi) on suomalainen laulaja, joka valittiin vuoden 2013 tangokuningattareksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla. Ennen Seinäjoen Tangomarkkinoita Heidi tuli tunnetuksi Lavatähti-kilpailusta vuonna 1996. Heidi on vieraillut Menneitä ajatellessa – Musiikkikuvia Maaningalta -levyllä kappaleella "Leiritulet".
Pakariselta ilmestyi ensimmäinen sooloalbumi Sun kuningatar vuonna 2014.
Pakarinen osallistui vuoden 2015 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella "Bon Voyage". Kappale julkaistiin myös Meitä varten -albumilla.
Pakarinen toimi AlfaTV-kanavan Kansan kesken -ohjelman juontajana toukokuusta 2018 marraskuuhun 2019. Hän on toiminut myös Tangomarkkinoiden tuomarina.
Pakarisella on kaksi tytärtä oopperalaulaja Mika Pohjosen kanssa. Pari oli avoliitossa vuosina 1996–2015. Pakarinen oli kihloissa laulaja Heikki Koskelon kanssa 2016–2017.
Pakarinen on koulutukseltaan yo-markkinointimerkonomi.
Diskografia > Albumit

Sun kuningatar (2014)
Meitä varten (2017)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heidi Pakarinen Wikimedia Commonsissa
Heidi Pakarisen verkkosivut
Seinäjoen tangomarkkinoiden tangokuningattaret
| --- | --- |
1980-luku:   1987: Arja Sipola  1988: Kirsi Rissanen  1989: Arja Koriseva 
1990-luku:   1990: Jaana Lammi  1991: Kaija Pohjola  1992: Eija Kantola  1993: Merja Raski  1994: Tiina Räsänen  1995: Marita Taavitsainen  1996: Saija Varjus  1997: Niina Päivänurmi  1998: Kirsi Ranto  1999: Taina Kokkonen 
2000-luku:   2000: Mira Kunnasluoto  2001: Mira Sunnari  2002: Johanna Pakonen  2003: Saija Tuupanen  2004: Johanna Debreczeni  2005: Kati Fors  2006: Elina Vettenranta  2007: Jenna Bågeberg  2008: Hanna Talikainen 
2010-luku:   2011: Mervi Koponen  2013: Heidi Pakarinen  2014: Maria Tyyster  2015: Susanna Heikki  2016: Erika Vikman  2017: Aino Niemi  2018: Saana Sassali  2019: Pirita Niemenmaa 
2020-luku:   2022: Heta Halonen  2023: Charlotta Saari  2024: Miia Laitinen
G.I. Blues (albumi)

| G> I. Blues Elvis Presley |
| --- | --- | --- |

Vuoden 2008 uusintajulkaisu-CD:n kansikuva.
Soundtrack-albumin tiedot
 Äänitetty : huhti-toukokuussa 1960
 Julkaistu: 1. lokakuuta 1960
 Formaatti: LP-levy   CD-levy (uusintajulkaisut)
 Tuottaja(t): Steve Sholes ja Chet Atkins
 Tyylilaji: Rock and roll, pop
 Kesto: 26.35
 Levy-yhtiö: RCA
Listasijoitukset
  Yhdysvallat #1    Yhdistynyt kuningaskunta #1
Elvis Presleyn muut julkaisut
| Elvis Is Back! 1960 | G.I. Blues 1960 | His Hand in Mine 1960 |
G.I. Blues on Elvis Presleyn yhdestoista musiikkialbumi. Se ilmestyi RCA Victor -levymerkillä lokakuussa 1960. Monofonisen levyn luettelotunnus on LPM 2256 ja stereofonisen LSP 2256. Äänityssessiot pidettiin julkaisuvuonna 27.–28. huhtikuuta ja 6. toukokuuta RCA:n C-studiossa ja Radio Records -studiossa Hollywoodissa. Albumi oli Billboard-lehden albumilistan kärjessä. Recording Industry Association of America (R.I.A.A) vahvisti albumin myyneen kultaa 13. maaliskuuta 1963 ja platinaa 27. maaliskuuta 1992.
Sisältö

Albumin musiikki koostuu lauluista, jotka ovat mukana Elviksen tähdittämässä elokuvassa G.I. Blues – Café Europa. Laulu Wooden Heart julkaistiin singlenä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa se oli listaykkönen kuuden viikon ajan. Yhdysvalloissa Joe Dowell levytti kappaleesta cover-version ja se päätyi
Billboard Hot 100 -listan kärkeen. Myöhemmin RCA julkaisi Presleyn version kaksi kertaa singlen B-puolena; vuonna 1964 uudelleenjulkaisusinglellä Blue Christmas ja seuraavana vuonna singlellä Puppet on a String. Tämä oli myöhäsyntyinen julkaisu Elvis-elokuvasta Girl Happy. Laulut "G.I. Blues", "Wooden Heart", "Shoppin' Around" ja "Doin' the Best I Can" ovat mukana vuoden 1995 soundtrack-kokoelmalla Command Performances: The Essential 60s Masters II.
Tekijänoikeussyistä johtuen albumin eurooppalaisessa julkaisussa avausraidan "Tonight Is So Right for Love" tilalla on "Tonight's All Right for Love", joka on muokattu 1800-luvun valssikuningas Johann Strauss II:n sävelmästä. Kappaleen "Tonight Is So Right for Love" melodia on suoraan barcarollesta, jonka on säveltänyt Jacques Offenbach, yksi Straussin aikalaisista. Yhdysvalloissa "Tonight's All Right for Love" ilmestyi vasta kokoelmalla Elvis: A Legendary Performer Volume 1 vuonna 1974. Soundtrackilla oleva versio kappaleesta "Blue Suede Shoes" on toisinto laulusta, jonka Presley alun perin äänitti vuonna 1956. Se on yksi harvoista lauluista, jotka Presley levytti uudelleen uransa aikana. Muita ovat "Love Letters" ja "A Little Less Conversation".
Vuonna 1960 G.I. Blues -elokuvamusiikkialbumi oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi kategorioissa Best Sound Track Album Or Recording Of Original Cast From A Motion Picture Or Television ja Best Vocal Performance Album, Male.
Uusintajulkaisut

27. huhtikuuta 1997 RCA julkaisi albumin uudelleenmasteroituna CD-levynä. Mukana oli kahdeksan bonusraitaa alkuperäisistä äänityssessioista. Kaksi lauluista oli aikaisemmin kuultuja: "Tonight's All Right for Love" ja akustinen versio kappaleesta "Big Boots", joka on myös Elviksen kuolemanjälkeisellä vuoden 1978 albumilla Elvis Sings for Children and Grown-Ups Too.
Vuonna 2008 Sony BMG Music Entertainment on julkaissut albumin sarjassaan Original Album Classics 5xCD (RCA 88697295572CD5). Sisältää bonuskappaleen "Tonight's All Right for Love".
Albumin arvostelut

All Music Guide:
Kokoonpano

Elvis Presley – laulu, akustinen kitara
The Jordanaires – laulu
Scotty Moore, Tiny Timbrell – sähkökitara
Neal Matthews, Jr. – akustinen kitara
Pete Drake – pedal steel-kitara
Jimmie Haskell – hanuri
Dudley Brooks – piano
Ray Siegel – basso
D.J. Fontana, Frank Bode, Bernie Mattinson – rummut
Kappaleet > Sivu 1

| Raita | Äänitetty | Kappale | Tekijä(t) | Kesto |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 27.4.1960 | Tonight Is So Right for Love | Abner Silver ja Sid Wayne | 2:14 |
| 2. | 28.4.1960 | What's She Really Like | Abner Silver ja Sid Wayne | 2:17 |
| 3. |   6.5.1960 | Frankfort Special | Sid Wayne ja Sherman Edwards | 2:58 |
| 4. | 28.4.1960 | Wooden Heart | Ben Weisman, Fred Wise, Kathleen Twomey, Bert Kaempfert | 2:03 |
| 5. | 27.4.1960 | G.I. Blues | Sid Tepper ja Roy C. Bennett | 2:36 |
Kappaleet > Sivu 2

| Raita | Äänitetty | Kappale | Tekijä(t) | Kesto |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |   6.5.1960 | Pocketful of Rainbows | Ben Weisman ja Fred Wise | 2:35 |
| 2. |   6.5.1960 | Shoppin' Around | Aaron Schroeder, Sid Tepper ja Roy C. Bennett | 2:24 |
| 3. |   6.5.1960 | Big Boots | Sid Wayne ja Sherman Edwards | 1:31 |
| 4. | 27.4.1960 | Didja' Ever | Sid Wayne ja Sherman Edwards | 2:36 |
| 5. | 28.4.1960 | Blue Suede Shoes | Carl Perkins | 2:07 |
| 6. | 27.4.1960 | Doin' the Best I Can | Doc Pomus ja Mort Shuman | 3:10 |
Kappaleet > Vuoden 1997 uusintajulkaisun bonusraidat

Albumien listasijoitukset Billboard 200:sta.
| Raita | Äänitetty | Albumi | Luettelo | Julkaistu | Listasijoitus | Kappale | Tekijä(t) | Kesto |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |   6.5.1960 | Elvis: A Legendary Performer Volume 1 | CPL1 0341 | 2.1.1974 | #43 | Tonight's All Right for Love | Sid Wayne, Abner Silver ja Johann Strauss II | 1:21 |
| 2. |   6.5.1960 | ennenjulkaisematon |  |  |  | Big Boots (nopea versio) | Sid Wayne ja Sherman Edwards | 1:14 |
| 3. | 27.4.1960 | ennenjulkaisematon |  |  |  | Shoppin' Around (versio) | Aaron Schroeder, Sid Tepper, Roy C. Bennett | 2:15 |
| 4. | 27.4.1960 | ennenjulkaisematon |  |  |  | Frankfort Special (nopea versio) | Sid Wayne ja Sherman Edwards | 2:25 |
| 5. | 28.4.1960 | ennenjulkaisematon |  |  |  | Pocketful of Rainbows (versio) | Ben Weisman ja Fred Wise | 2:47 |
| 6. | 27.4.1960 | ennenjulkaisematon |  |  |  | Didja' Ever (versio) | Sid Wayne ja Sherman Edwards | 2:42 |
| 7. |   6.5.1960 | Elvis Sings for Children and Grown-Ups Too | CPL1 2901 | 7/1978 | #130 | Big Boots (hidas versio) | Sid Wayne ja Sherman Edwards | 0:58 |
| 8. | 28.4.1960 | ennenjulkaisematon |  |  |  | What's She Really Like (versio) | Abner Silver ja Sid Wayne | 2:24 |
| 9. | 27.4.1960 | ennenjulkaisematon |  |  |  | Doin' the Best I Can (versio) | Doc Pomus ja Mort Shuman | 3:17 |
Listasijoitukset

| Vuosi | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1961 |  Billboard Pop Albums (Billboard 200) (mono ja stereo) | 1 |
| 1961 | Britannian albumilista | 1 |
Aiheesta muualla

Englanninkielinen Wikipedia
LPM-2256 G.I. Blues Guide (monofoninen) tietokannassa The Elvis Presley Record Research Database
LSP-2256 G.I. Blues Guide (stereo) tietokannassa The Elvis Presley Record Research Database
Sundamaa

Sundamaa (Sunda) ja Sahul. Alue niiden välissä on Wallacea.
Sundamaa tai Sunda on eliömaantieteellinen alue, joka sisältää Indonesian saaret Borneon, Sumatran, Jaavan, Balin sekä Malakan niemimaan. Viimeisen jääkauden myötä, suunnilleen 15 000–7 000 vuotta sitten, merenpinta nousi, mikä vaikutti eliömaantieteellisen alueen muodostumiseen.
Star Perú

Star Perú (IATA: 2I, ICAO: SRU, kutsukoodi: STAR UP) on vuonna 1998 perustettu perulainen lentoyhtiö. Yhtiö lentää Perun sisäisten lentojen lisäksi charter-lentoja. Se tunnettiin vuoteen 2005 asti nimellä Star Up.
Laivasto

Yhtiön laivasto koostui seuraavasti joulukuussa 2015:
2 BAe 146-100
5 BAe 146-200
1 BAe 146-200QT
2 BAe 146-300
Aiheesta muualla

Star Peru
Star Up Airlinesin Antonov An-24
Stuart Farquhar

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Stuart Farquhar Oslon Bisletillä kesäkuussa 2012.  |  Stuart Farquhar Oslon Bisletillä kesäkuussa 2012.  |  Stuart Farquhar Oslon Bisletillä kesäkuussa 2012.  |  |
Maa:   Uusi-Seelanti
Miesten yleisurheilu
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Hopeaa | Delhi 2010 | keihäänheitto |  |
Stuart Farquhar (s. 15. maaliskuuta 1982 Te Aroha, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on Hiroshimassa 29. huhtikuuta 2012 heitetty 86,31 metriä. Farquhar on voittanut keihäänheiton Uuden-Seelannin-mestaruuden 12 kertaa. Kansainyhteisön kisoissa 2010 ja universiadeissa 2009 hän saavutti hopeaa.
Lontoon olympialaisissa 2012 Farquhar heitti karsinnassa tuloksen 82,32 metriä ja pääsi mukaan loppukilpailuun. Loppukilpailussa hän oli yhdeksäs tuloksella 80,22. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 11:nneksi.
Farquharilla on vaimo nimeltä Leone sekä yksi poika.
Kausien parhaat heitot

1998 63,82 Annecy 31.7.
2000 72,22 Hamilton 15.2.
2002 78,51 Hamilton 28.4.
2003 76,41 Dunedin 22.3.
2004 79,68 Wellington 13.3.
2005 72,14 Hamilton 14.12.
2006 81,70 Sydney 3.2.
2007 78,08 Osaka 31.8.
2008 83,23 Canberra 26.1.
2009 80,16 Brisbane 21.3.
2010 85,35 Hamilton 13.2.
2011 84,21 Tukholma 29.8.
2012 86,31 Hiroshima 29.4.
2013 81,07 Melbourne 6.4.
2014 79,69 Lahti 14.6.
2015 82,75 Hamilton 7.2.
2016 83,93 Sydney 3.4.
2017 71,23 Hamilton 19.3.
2018 66,92 Hamilton 11.3.
Sundan kuningaskunta

| Sundan kuningaskunta > 669–1579 |
| --- | --- |
   Sundan kuningaskunnan alue Jaavan länsiosassa 
Valtiomuoto:  kuningaskunta
Uskonnot:  hindulaisuus, buddhalaisuus
Kieli:  sunda, sanskriitti
Sundan kuningaskunta  oli hindukuningaskunta Jaavan saaren länsiosassa. Kuningaskuntaa kutsutaan joissain yhteyksissä myös nimellä Pajajaran, kuningaskunnan pääkaupungin mukaan. Kuningaskunnan tärkeä satama oli Sunda Kelapa, Ciliwungjoen suulla nykyisen Jakartan alueella.
Sundan kuningaskunta syntyi vuonna 669 jaa., kun Tarumanagaran kuningaskunta jakautui kahtia Sundan ja Galuhin kuningaskunniksi. Kuningaskuntien rajaksi muodostui Citarumjoki. Vuonna 732 kuningas Sanjaya yhdisti kuningaskuntien alueet uudelleen. Hän oli myös Kalinggan kuningaskunnan kruununperijä ja Mataramin kuningaskunnan perustaja.
1500-luvulla islam levisi Malaijien saaristossa ja hindulaisen Sundan kuningaskunnan olo kävi tukalaksi islamilaisten sulttaanikuntien painostuksen alla. Samaan aikaan Portugalin imperiumi laajeni alueella ja Sunda liittoutui portugalilaisten kanssa, sillä Keski-Jaavalla sijainnut Demakin sulttaanikunta aiheutti uhan Sundalle. Portugalilaiset eivät kuitenkaan kyenneet suojelemaan Sundaa tarpeeksi, sillä vuonna 1527 Demakin ja Cirebonin sulttaanikunnan liitto valloitti Sunda Kelapan. Demakin muslimijohtaja Sunan Gunungjati perusti Jaavan länsiosaan Bantenin sulttaanikunnan ja islamin levitessä monet Jaavan hindut pakenivat Balille. Hän nimesi Sunda Kelapan uudelleen Jajakartaksi, mitä pidetään Jakartan perustamisvuotena. Vuonna 1579 Bantenin sulttaanikunta otti haltuunsa Sundan kuningaskunnan rippeet.
Varhaiset kuningaskunnat
Tarumanagara (358-669)
Kalingga (500–600-luku)
Srivijaya (650–1377)
Sailendra (800–900-luku)
Sunda (669–1579)
Mataram (752–1006)
Bali (914–1908)
Kahuripan (1006–1045)
Kediri (1045–1221)
Singhasari (1222–1292)
Majapahit (1293–1500)
Sulttaanikuntien aika
Samudera Pasai (1267–1521)
Ternaten sulttaanikunta (1257–1914)
Gowan sulttaanikunta (1300–1946)
Malakan sulttaanikunta (1400–1511)
Sulun sulttaanikunta (1405–1915)
Cirebonin sulttaanikunta (1445–1677)
Demakin sulttaanikunta (1475–1548)
Acehin sulttaanikunta (1496–1903)
Pagaruyungin kuningaskunta (1500–1825)
Bantenin sulttaanikunta (1526–1813)
Banjarin sulttaanikunta (1526-1860)
Mataramin sulttaanikunta (n. 1586–1755)
Surakartan sulttaanikunta (1745–1946)
Yogyakartan sulttaanikunta (1755[–1945])
Siakin sulttaanikunta (1725–1946)
Delin sulttaanikunta (1814–1946)
Riau-Linggan sulttaanikunta (1824–1911)
Kolonialismin aika
Alankomaiden Itä-Intia (1800–1949)
Lanfangin tasavalta (1777–1885)
Itsenäisyyden aika
Indonesian vallankumous (1945–1950)
Syyskuun 30. päivän liike (1965)