stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iso Valkeajärvi (Juupajoki)

| Iso Valkeajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Juupajoki
Koordinaatit:  61°47′59″N, 24°35′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Leppähampaanjoen valuma-alue (35.75)
Laskujoki:  oja Pieneen Valkeajärveen 
Järvinumero:  35.756.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120,7 m  
Rantaviiva:  4,625 km  
Pinta-ala:  38,624 ha  
Suurin syvyys:  17,3 m  
Valuma-alue:  3,1 km²  
Saaria:  2 
 fiIso Valkeajärvi 
Iso Valkeajärvi  on Pirkanmaalla Juupajoen Petääjärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 39 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Se sijaitsee Juupajoen itäpuolella ja Längelmäen pohjoispuolella olevalla mäkisellä ylänköalueella mäkien välisessä painaumassa. Järveen laskevien mäkien rinteet ovat paikoin jyrkkiä. Alueen huomattavin mäki on Valkeavuori, jonka rannan rinteet kohoavat 60 metrin korkeuteen ja joka näkyy Vuorenlahden puolella jyrkänteinä. Valkeavuoren rinteet muodostavat luonnonsuojelualueen. Vastarannan rinteet eivät ole yhtä jyrkät. Itäpäässä sijaitsee Saunavuori. Järven rantaviiva on selkeäpiirteinen lukuun ottamatta Vuorenlahden 350 metriä pitkää lahtea ja vastarannan kahta niemeä. Järvellä on kartan mukaan yksi iso saari Valkeasaari ja sen rannassa sijaitsee vielä pieni luoto. Valkeasaari on 240 metriä pitkä, 170 metriä leveä ja sen pinta-ala on yli 2,7 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 4,6 kilometriä, josta Valkeasaarella on noin 600 metriä. Järven pohjoisrannoille on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet Petääjärveltä.
Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu ainakin vuosina 2002 ja 2016. Tutkimusten mukaan se on karu ja kirkasvetinen järvi, jonka tila ei ole muuttunut ajankohtien välillä. Vedenväri on väritön, millä tarkoitetaan usein humuspitoisuuden vähyyttä, ja kirkas, jolloin vedellä ei ole sameutta. Humuspitoisuus jää vähäiseksi, vaikka Soimasuolta laskeekin järven kuivatusvesiä. Ympäristön metsäalueiden huuhtoutumat ovat vähäiset, koska järven valuma-alue on vain kolme neliökilometriä. Tämän vuoksi puskurikyky happamoitumista vastaan on välttävä. Kaikesta huolimatta veden happamuustaso on järvivesien normaalitasolla, vaikka alusvedessä esiintyy hapanta vettä (pH 6,0). Veden ravinnepitoisuudet ovat fosforipitoisuuden kohdalla alle 12 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l), jonka perusteella järvi luokitellaan karuksi. Alusvedessä pitoisuudet voivat kuitenkin kasvaa. Tämä johtuu järven suojaisasta sijainnista korkeiden mäkien välissä. Keväisin ja syksyisin tavallinen täyskierto jää lyhytaikaiseksi eikä järven lämpötilakerrostuneet vesimassat ehdi aina sekoittua täysin. Siksi alusvedessä saattaa esiintyä happikatoa ja pohjan sedimentit aiheuttavat sisästä kuormitusta. iso Valkeajärvi soveltuu virkistyskäyttöön erinomaisesti.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,7 metriä mpy. Latvajärvenä siihen ei laske muita ojia kuin suo-ojat. Järven laskuoja lähtee sen länsipäästä, jossa 200 metriä pitkä oja laskee Pieneen Valkeajärveen. Laskuojalla on pudotusta 2,1 metriä. Siihen laskevat myös Heinäojan vedet ja ne jatkavat Vähään Petääjärveen Valkeajokena. Vesireitti kuuluu lopulta Sahajoen reittiin.
Historiaa

Vuoden 1958 peruskartassa järven nimi oli kirjoitettu ”Iso Valkeejärvi”. Sen pohjoisrannassa sijaitsi kaksi maatila, jonka peltomaat ulottuivat rantaan asti. Järveen ei laskenut muualta ojia tai puroja. Seuraavassa vuoden 1977 kartassa oli järven nimi nykyisenlainen ja maatilojen pellot oli metsitetty. Eteläiseltä Soimasuolta oli johdettu suon kuivatusvedet Vuorenlahteen. Ympäröivissä metsissä ei ollut vielä metsäautoteitä, joiden varaukset on piirretty vasta vuoden 1986 karttoihin.
Jean-Baptiste Lagimodière

Jean-Baptiste Lagimodière (25. joulukuuta 1778 Chambly, Quebec – 7. syyskuuta 1855) oli kanadanranskalainen turkismetsästäjä. Hän työskenteli Hudson's Bay Companylle Rupertinmaan alueella.
Lagimodière tunnetaan métis-kansan johtajan Louis Rielin isoisänä ja ensimmäisen Länsi-Kanadaan muuttaneen naispuolisen eurooppalaissiirtolaisen Marie-Anne Gabouryn puolisona. Lagimodièret olivat perustamassa Red River Colonya, joka sijaitsi nykyisen Winnipegin kaupungin tienoilla.
Aiheesta muualla

Elämäkerta Dictionary of Canadian Biography Onlinessa (englanniksi)
James Blunt

| James Blunt |
| --- | --- |
 James Blunt 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  James Hillier Blount
Syntynyt: 22. helmikuuta 1974 (ikä 50)  Tidworth, Wiltshire
Kansalaisuus:  Iso-Britannia
Ammatti:  laulaja lauluntekijä muusikko
Muut tiedot
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2004→
Tyylilajit:  Poprock Soft rock Folk rock
Soittimet:  laulu, kitara, piano, kosketinsoitin, viulu
Levy-yhtiöt:  Warner Bros. Records, Atlantic Records, Custard Records
Aiheesta muualla
jamesblunt.com
 :  
Blunt esiintymässä v.2006
James Blunt (s. 22. helmikuuta 1974 Tidworth, Wiltshire), oikealta nimeltään James Hillier Blount, on brittiläinen muusikko. Hän opiskeli armeijan rahoittamassa Bristolin yliopistossa lentokoneinsinööriksi toisena pääaineenaan sosiologia ja päätti opiskelunsa Royal Military Academy Sandhurstissa.
Blountien suku on ollut armeijan palveluksessa yli tuhat vuotta, 900-luvulta saakka. Blunt itse toimi ammattisotilaana maansa armeijassa ja Naton rauhanturvaajana Kosovossa, jonka aikana Blunt myös kirjoitti laulunsa No Bravery. Myöhemmin hän toimi kuningatar Elisabet II:n henkivartiokaartin sotilaana ja oli mukana hautaamassa kuningataräitiä.
Bluntin musiikkiura lähti nopeasti liikkeelle. Hänen taustavoimiaan olivat mm. Deacon Blue-yhtyeen James Prime, Madonnan entinen pr-guru ja Elton Johnin manageritoimisto.[lähde? ] Tuottajina toimivat Tim Rothrock, Jimmy Hogarth ja Linda Perry.
Blunt on laulaja-lauluntekijä. Hänen musiikissaan on vaikutteita jazzista, rockista ja soulista. Laulamisen lisäksi Blunt soittaa pianoa, urkuja ja kitaraa.
Bluntin debyyttisingle oli High, joka pääsi nopeasti Englannin singlejen Top-100 listalle ja Italiassa Top-10 listalle. Läpimurroksi muodostui single You’re Beautiful, joka kertoo itsetuhoon johtavasta rakastumisesta. Laulu pääsi heti Englannin top-listan sijalle 12 ja oli yksi kesän suurimmista hiteistä ympäri Eurooppaa, ja se nousi radioiden Hot 100-listan kärkeen.[lähde? ]
Blunt on seurustellut malli Petra Němcován kanssa.
James Blunt esiintyi Ystävänpäivänä 14. helmikuuta 2009 Hartwall  Areenalla ja KaisaFestissä Helsingissä 19. kesäkuuta 2011 sekä Pori Jazz -festivaaleilla 19. heinäkuuta 2014. Blunt vieraili Porissa myös kesällä 2018.
Julkaisut > Albumit

Back To Bedlam — 11. lokakuuta 2004
All the Lost Souls — 17. syyskuuta 2007
Some Kind of Trouble — 8. marraskuuta 2010
Moon Landing — 18. lokakuuta 2013
The Afterlove — 24. maaliskuuta 2017
Once Upon a Mind 2019
Julkaisut > Singlet

"High" - 2005
"Wisemen" - 2005
"You're Beautiful" - 2005
"Goodbye My Lover" - 2005
"No Bravery" - 2006
"1973" - 2007
"Same Mistake" - 2007
"Carry You Home" - 2008
"Stay the Night" - 2010
"So far Gone" - 2011
"If Time Is All I Have" - 2011
"I'll Be Your Man" - 2011
"Bonfire Heart" - 2013
"Heart to Heart" - 2014
"Postcards" - 2014
"When I Find Love Again" - 2014
"Love Me Better" - 2017
"Bartender" - 2017
"Cold" - 2019
"Champions" - 2019
"I Told You" - 2019
"Monsters"	 - 2019
"The Truth" - 2019
"Halfway" - 2020
"The Greatest" - 2020
Palkinnot > 2005

MTV Europe Music Awards- Best New Act
Q Awards - Best New Act
Digital Music Awards - Best Pop Act
Palkinnot > 2006

NRJ Music Awards (France) - Best International Newcomer
Brit Awards - Best pop act and Best Male
2006 – ECHO Awards (Germany) - Best International Newcomer
2006 – MTV Australia Video Music Awards - 'You're Beautiful' vuoden parhaana lauluna
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
James Blunt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jakson 4 alkuaine

Jakson 4 alkuaine on alkuaine, joka sijaitsee jaksollisen järjestelmän neljännessä jaksossa. Neljäs jakso sisältää 18 alkuainetta alkaen kaliumista ja päättyen kryptoniin.
Ominaisuudet

Kaikkien tämän ryhmän alkuaineiden atomiytimet ovat vakaita, ja monet niistä ovat erittäin yleisiä Maan kuoressa tai ytimessä. Moni siirtymämetalli jaksossa 4 on erittäin luja, ja niitä käytetään runsaasti teollisuudessa, etenkin rautaa. Kupari on yksi kolmesta metallisesta alkuaineesta, joka ei ole väriltään hopeinen tai harmaa; kaksi muuta ovat cesium ja kulta. Kaksi alkuainetta tässä jaksossa on hyvin myrkyllisiä: arseeni on yksi parhaiten tunnetusta myrkyistä, ja seleeni on myrkyllistä ihmiselle suurina annoksina. Moni jakson alkuaine on ihmiselle välttämätön, kuten kalsium, joka vahvistaa luustoa.
Jakson alkuaineet

kalium
kalsium
skandium
titaani
vanadiini
kromi
mangaani
rauta
koboltti
nikkeli
kupari
sinkki
gallium
germanium
arseeni
seleeni
bromi
krypton
Luettelo ominaisuuksista

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Alkuaine | Alkuaine | Alkuaine | Ryhmä | Elektronikonfiguraatio |
| 19 | K | kalium | alkalimetalli | [Ar] 4s1 |
| 20 | Ca | kalsium | maa-alkalimetalli | [Ar] 4s2 |
| 21 | Sc | skandium | siirtymämetalli | [Ar] 3d1 4s2 |
| 22 | Ti | titaani | siirtymämetalli | [Ar] 3d2 4s2 |
| 23 | V | vanadium | siirtymämetalli | [Ar] 3d3 4s2 |
| 24 | Cr | kromi | siirtymämetalli | [Ar] 3d5 4s1 (*) |
| 25 | Mn | mangaani | siirtymämetalli | [Ar] 3d5 4s2 |
| 26 | Fe | rauta | siirtymämetalli | [Ar] 3d6 4s2 |
| 27 | Co | koboltti | siirtymämetalli | [Ar] 3d7 4s2 |
| 28 | Ni | nikkeli | siirtymämetalli | [Ar] 3d8 4s2 |
| 29 | Cu | kupari | siirtymämetalli | [Ar] 3d10 4s1 (*) |
| 30 | Zn | sinkki | siirtymämetalli | [Ar] 3d10 4s2 |
| 31 | Ga | gallium | metalli | [Ar] 3d10 4s2 4p1 |
| 32 | Ge | germanium | puolimetalli | [Ar] 3d10 4s2 4p2 |
| 33 | As | arseeni | puolimetalli | [Ar] 3d10 4s2 4p3 |
| 34 | Se | seleeni | epämetalli | [Ar] 3d10 4s2 4p4 |
| 35 | Br | bromi | halogeeni | [Ar] 3d10 4s2 4p5 |
| 36 | Kr | krypton | jalokaasu | [Ar] 3d10 4s2 4p6 |
(*) Poikkeus Madelungin säännöstä
Isoviiva

Alhaalla olevassa isoviivakartassa viivat kuvaavat korkeutta. Kartassa kunkin viivan väli kuvaa yhtä suurta korkeusarvon muutosta – ruskealla merkityt "kerrokset" ovat yhtä korkeita.
Isoviiva eli samanarvonviiva, myös isaritmi tai isopleetti, kahden muuttujan funktiolle on käyrä, joka yhdistää pisteet, joissa funktiolla on sama arvo.
Funktion gradientti on aina kohtisuorassa isoviivoihin nähden – maastossa vesi valuu korkeuskäyrien poikki.
Isoviivakartat ja vyöhykekartat

Isoviivakartta eli viivasymbolikartta on kartta, johon on piirretty isoviivoja – tunnetuin tällainen on topografinen kartta, jossa maaston korkeuskäyrät tai myös vesialueen syvyyskäyrät ovat korkeuden  tai syvyyden isoviivoja maantieteellisen sijainnin funktiona.
Vyöhykekartta perustuu viivasymbolikarttaan niin, että samanarvonkäyrien välit kuvataan alueina. Tällaisia ovat esimerkiksi korkeysvyöhykekartat ja syvyysvyöhykekartat.
Käyttö meteorologiassa

Meteorologiassa käytetään useita erilaisia isoviivoja:
isobaari on ilmanpaineen samanarvonviiva
isotermi on lämpötilan samanarvonviiva
isotaksi on tuulennopeuden samanarvonviiva
isohypsi on geopotentiaalin samanarvonviiva
isohyeetti on sademäärän samanarvonviiva
Suureen muutoksen samanarvonviivaille saadaan nimet, kun etuliite iso vaihdetaan muotoon isallo: esimerkiksi ilmanpaineen muutoksen samanarvon viiva on isallobaari, lämpötilan isallotermi.
Käyttö maantieteessä

Nimitystä isopleetti käytetään maantieteessä käyristä, jotka kuvaavat muuttujaa, jota ei voida mitata tietystä pisteestä, vaan joka voidaan laskea ainoastaan tietyltä alueelta. Esimerkkinä tällaisesta on väestöntiheys, joka voidaan laskea alueyksikön väkiluvun suhteena sen pinta-alaan. Tällöin jokainen laskettu arvo oletetaan muuttujan arvoksi alueyksikön keskipisteessä ja samanarvon käyrät voidaan piirtää interpoloimalla. Isopleettikartan periaatetta voidaan verrata koropleettikartan periaatteeseen. Absoluuttisia arvoja, kuten alueen väkiluku,  ei voi eikä pidä esittää isopleetti- tai koropleettikartoilla.
Nimitystä isaritmi käytetään  käyristä, jotka kuvaavat muuttujaa, josta saatu data on pistemäistä, kuten korkeus, syvyys, lämpötila jne. Tällöin kartta on isometrinen erotuksena isopleettisestä kartasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isoviiva Wikimedia Commonsissa
Ernst Klodwig

| Ernst Klodwig> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Itä-Saksa
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1952-53
Talli(t):  BMW
Kilpailuja:  2
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Saksan Grand Prix 1952
Viimeinen kilpailu:  Saksan Grand Prix 1953
Ernst Klodwig (23. toukokuuta 1903 Aschersleben – 15. huhtikuuta 1973 Hampuri, Länsi-Saksa) oli itäsaksalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausilla 1952–1953. Hän sijoittui kilpailuissa sijoille 12 ja 15. Hän ajoi BMW:n autolla.
Isoviuhtoja

| Isoviuhtoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Viuhtojat Tachyeres
Laji::  pteneres
Kaksiosainen nimi
 Tachyeres pteneres  Forster, 1844 
Katso myös
   Isoviuhtoja Wikispeciesissä   Isoviuhtoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isoviuhtoja (Tachyeres pteneres) on eteläamerikkalainen lentokyvytön sorsa.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus 65–78 cm ja paino 3,5–7 kg. Se on hanhen kokoinen, lentokyvytön sorsa. Sen höyhenpuku on tummanharmaa valkoisin täplin, vatsa on valkoinen sekä nokka ja jalat oranssit. Sukupuolet ovat lähes samannäköisiä, koiras on kookkaampi.
Levinneisyys

Isoviuhtojat elävät Etelä-Amerikan eteläisimmillä rannikoilla Tulimaassa ja Kap Hornissa. Sen elinympäristön ala on noin 120 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä.
Lisääntyminen

Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa ja naaras munii tavallisimmin kuusi munaa, joita se hautoo noin kuukauden. Laji on sukukypsä kolmevuotiaana.
Ravinto

Ruokavalio koostuu äyriäisistä ja nilviäisistä.
Ernst Juhana Creutz

Ernst Juhana Creutz voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Ernest Johann Creutz (1619–1684), Turun hovioikeuden presidentti
Ernst Johan Creutz (1675–1742), Turun akatemian kansleri
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ernst Juhana Creutz”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jeffersonin piirikunta (Colorado)

Jeffersonin piirikunta (engl. Jefferson County) on Yhdysvaltojen Coloradon osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 582 910 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 2 005 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Goldenin kaupunki.
Piirikunta kuuluu Denverin metropolialueeseen.
Väestö

Piirikunnan asukkaista 78,2 prosenttia on valkoisia, 15,4 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 2,81 prosenttia aasialaisia. 96,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 40,4 vuotta.
Kuvia piirikunnasta

Piirikunnan oikeustalo.
Long Scraggy Peak.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeffersonin piirikunta (Colorado) Wikimedia Commonsissa
Ernst Kock

Ernst Kock
Ernst Albin Kock (1864–1943) oli ruotsalainen kielentutkija ja professori. Hänen merkittävimmät tutkimuksensa koskivat muinaisislantilaista runoutta, josta hän julkaisi 28-osaisen sarjan Notationes norrœnæ: Anteckningar till Edda och skaldediktning (1923–1944). Kock oli Lundin yliopiston professori vuosina 1906–1929.
Joan Wallach Scott

| Joan Wallach Scott |
| --- | --- |
 Scott vuonna 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. joulukuuta 1941 (ikä 82) New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Wisconsinin yliopisto, Madison
Väitöstyön ohjaaja:  Charles Tilly
Instituutti:   Pohjois-Carolinan yliopisto, Chapel Hill  Brownin yliopisto  Institute for Advanced Study 
Tutkimusalue:  historia
Joan Wallach Scott (s. 18. joulukuuta 1941, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen historioitsija. Hän oli Institute for Advanced Study -laitoksen yhteiskuntatieteiden professori vuosina 1985–2014. Ennen tätä hän toimi professorina myös Pohjois-Carolinan yliopiston Chapel Hillin kampuksella ja Brownin yliopistossa.
Scott väitteli tohtoriksi Wisconsinin yliopistossa Madisonissa vuonna 1969. Hän on tutkinut Ranskan historiaa ja kehittänyt naisten historian, sukupuolentutkimuksen ja feminismin teoriaa.
Julkaisut

Joan Scott: The Glassworkers of Carmaux: French Craftsmen and Political Action in a Nineteenth Century City. Harvard University Press, 1974.
Joan Scott ja Louise Tilly: Women, Work and Family. Holt, Rinehart & Winston, 1978.
Joan Scott: Gender and the Politics of History. Columbia University Press, 1988.
Joan Scott: Only Paradoxes to Offer: French Feminists and the Rights of Man. Harvard University Press, 1996.
Joan Scott: Parité: Sexual Equality and the Crisis of French Universalism. University of Chicago Press, 2005.
Joan Scott: The Politics of the Veil. Princeton University Press, 2007.
Joan Scott: The Fantasy of Feminist History. Duke University Press, 2011.
Joan Scott: Sex and Secularism. Princeton University Press, 2017.
Joan Scott: Knowledge, Power, and Academic Freedom. Columbia University Press, 2019.
Joan Scott: On the Judgment of History. Columbia University Press, 2020.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Jean-Baptiste Isabey

Isabey tyttärineen,  François Pascal Simonin maalaus vuodelta 1795
Jean-Baptiste Isabey (11. huhtikuuta 1767 Nancy – 18. huhtikuuta 1855 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.
Isabey pääsi nuorena Jacques-Louis Davidin oppilaaksi ja hän maalasi hovin jäsenten muotokuvia. Ranskan vallankumouksen jälkeen hän pääsi Napoleonin ja tämän vaimon Josephinen suosioon. Bourbon-restauraation aikana hän maalasi kuningas Ludvig XVIII:n muotokuvan. Taiteilijana hän erikoistui muotokuviin ja miniatyyreihein. Hänen maalaustaan Napoleon Malmaisonissa pidetään näköisimpänä hallitsijasta maalatuista teoksista.
Myös Isabeyn pojasta, Eugènesta, tuli kuvataiteilija.
Jean-Baptiste Isabey: Napoleon Malmaisonissa, 1801.
Jean-Baptiste Isabey: Napoleon I Bonaparte 1807, Ruotsin kansallismuseon kokoelmat.
Jean-Baptiste Isabey: Christine Boyerin miniatyyrimuotokuva
Aiheesta muualla

http://www.artnet.com/artists/jean-baptiste-isabey/
Japaninjättisalamanteri

| Japaninjättisalamanteri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Pyrstösammakot Caudata
Heimo::  Jättiläissalamanterit Cryptobranchidae
Suku::  Andrias
Laji::  japonicus
Kaksiosainen nimi
 Andrias japonicus  (Temminck, 1836) 
Katso myös
   Japaninjättisalamanteri Wikispeciesissä   Japaninjättisalamanteri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Japaninjättisalamanteri (Andrias japonicus) on Japanissa endeemisenä elävä salamanterilaji.
Ulkonäkö ja koko

Japaninjättisalamanterien iho on ryppyinen ja väriltään musta ja harmaa vaihtelevin kuvioinnein. Yksilöiden tummuus tai vaaleus vaihtelee voimakkaasti. Japaninjättisalamanterin ruumis on pitkä ja niillä on pitkä ja leveä häntä. Salamanterin kaksi jalkaparia ovat suurin piirtein saman kokoiset ja sen kaksi hyvin pientä silmää sijaitsevat sen leveän pään päällä. Uhattuna japaninjättisalamanteri erittää valkoista ja myrkyllistä limaa. Muiden sammakkoeläinten tavoin japaninsalamanteri voi hengittää ihonsa kautta. Ihon rypyt lisäävät ihon hengittävää pinta-alaa. Japaninjättisalamantereilla on myös yksi keuhko, jota eläin käyttää kuitenkin hengittämisen sijaan kellumisen hallintaan. Salamanteri selviää jonkin aikaa myös kuivalla maalla, kunhan sen iho pysyy kosteana.
Japaninjättisalamanteri on maailman toiseksi suurin salamanterieläin heti kiinanjättisalamanterin jälkeen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Japaninjättisalamanteri on kotoperäinen laji Japanissa. Sitä tavataan Honshūn saaren länsiosissa, sekä Shikokun ja Kyūshūn saarilla. Tärkein keskittymä niitä on Honshūn länsiosissa, Shikokulla ja Kyūshūlla niiden elinalue on pirstaleinen. Laji lisääntyy ja elää pieni- ja suurikokoisissa joissa ja se suosii kirkkaita vesiä tavallisesti metsäympäristöissä. Lajia on tavattu myös ajoittain kaupunkiympäristöissä. Lajin asuttamat joet ovat tavallisesti kylmiä, nopeajuoksuisia ja hapekkaita. Täysikasvuiset yksilöt saattavat sietää myös muunlaisia elinympäristöjä, mutta niissä lisääntyminen ei ole välttämättä mahdollista.
Elintavat

Japaninjättisalamanterin ravintoon kuuluvat kalat, pienemmät salamanterit, ravut, hyönteiset, madot ja etanat. Niiden näköaisti on huono ja ne luottavatkin metsästäessään muihin aisteihinsa. Japaninjättisalamanterin aineenvaihdunta on hidas ja ne voivat tarpeen vaatiessa olla syömättä useita viikkoja. Lajin urokset ovat sukukypsiä 30 sentin ja naaraat 40 sentin pituisina. Lajin yksilöt elävät pääasiassa yksin, lukuun ottamatta lisääntymiskautta elo-syyskuussa, jolloin naaraat ja urokset kokoontuvat vedenalaisille onkaloille. Muille salamantereille epätavalliseen tapaan japaninjättisalamanterit hedelmöittävät munansa ruumiin ulkopuolella ja naaras laskee 400–600 munaansa nauhoina. Naaraiden munittua pesäonkaloa vartioi pesää hallitseva koiras. Poikaset kuoriutuvat lokakuun paikkeilla ja toukat ovat kuoriutuessaan pituudeltaan noin 30 mm. Toukat alkavat syödä käytettyään loppuun keltuaisensa ja ne saattavat syödä myös sisaruksiaan. Toukat pysyvät pesäonkalossa tammikuuhun saakka. Vain pieni osa toukista selviää täysikasvuisuuteen, johon kestää arvioiden mukaan noin viisi vuotta. Japaninjättisalamanterit ovat pitkäikäisiä ja Amsterdamin eläintarhassa elänyt yksilö eli aina 52-vuotiaaksi saakka.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut japaninjättisalamanterin vaarantuneeksi lajiksi. Lajia uhkaa sen elinympäristön pieneneminen ja pirstaloituminen esimerkiksi patojen ja betonijokivarsien rakentamisen, sekä jokien uudelleenohjaamisen takia. Japanissa vieraslajina tavattava kiinanjättisalamanteri saattaa myös kilpailla japaninjättisalamanterin kanssa ravinnosta ja elintilasta. Japaninjättisalamanteri myös risteytyy kiinanjättisalamanterin kanssa. Tutkimusten mukaan suurin osa Kamojoen kannasta on risteytymiä.
Ongelmaksi saattaa tulevaisuudessa myös muodostua vähäinen geneettinen monimuotoisuus yksilöiden välillä. Japanissa japaninjättisalamanteri on kokonaan suojeltu laji ja myös joitakin sen elinalueita on suojeltu. Asan eläintarha on kasvattanut lajia vankeudessa vuodesta 1979 lähtien, mutta vankeudessa kasvatettujen yksilöiden palauttamista luontoon ei ole kokeiltu.
Japaninjättisalamanterin kallo.
Japaninjättisalamanteri Kioton akvaariossa.