stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joutsenlampi (Hämeenlinna)

| Joutsenlampi |
| --- | --- |
 Joutsenlampi rannalla olevalta pysäköintipaikalta katsottuna
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Hämeen maakunta
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°01′21″N, 24°27′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vanajanselän alue‎ (35.23)
Laskuoja:  lyhyt metsäoja 
Järvinumero:  35.232.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130 – 135 m 
Rantaviiva:  0,81 km 
Pinta-ala:  0,02288 km² 
 fiJoutsenlampi 
Joutsenlampi vastakkaiselta rannalta katsottuna. Taustalla pysäköintipaikan vieressä oleva jäätelökioski.
Joutsenlampi on vuonna 1887 rakennettu keinotekoinen lampi Aulangon puistometsässä Hämeenlinnassa, noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen.
Keskellä lampea on joutsenia varten tehty tekosaari. Lammessa ui ennen kesäisin joutsenia, jotka talveksi vietiin Ähtärin eläinpuistoon. Nykyään lammessa ei ole enää joutsenia.
Maantietoa

Joutsenlampi kuuluu Kokemäenjoen vesistön Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajanselän alueeseen. Se on osa Mervenselän aluetta. Lampi on 250 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Lammen vedenpinnan korkeus on 130–135 metriä meren pinnan yläpuolella ja sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Andreasson BA-4B

Andreasson BA-4B, G-AWPZ, Shorehamin lentoasemalla.
Andreasson BA-4B oli Björn Andreassonin suunnittelma ja vuonna 1966 rakentama kaksitasoinen taitolentokone, jota markkinoitiin harrastajille rakennettavaksi.
Kone perustui hänen toista maailmansotaa edeltävään Andreasson BA-4 -koneeseen.
Spesifikaatio (englantilaisen Crosbyn rakentama BA-4B)

miehistö: ohjaaja
pituus 4,7 m
kärkiväli 5,6 m
tyhjäpaino 295 kg
lentopaino 460 kg
voimalaite Continental O-200, 75 kW
huippunopeus 240 km/h
lentomatka 523 km
nousunopeus 6.1 m/s
Aiheesta muualla

britishaircraft.co.uk
Andreasson BA-4, BA-4B och BA-11
Alfred Aho

| Alfred Aho> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Alfred Vaino Aho
Syntynyt: 9. elokuuta 1941 (ikä 83) Timmins, Ontario, Kanada
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Toronton yliopisto Princetonin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  John Hopcroft
Tutkimusalue:  tietojenkäsittelytiede
Palkinnot:  Turing-palkinto (2020)
Aiheesta muualla
www.cs.columbia.edu/~aho
Alfred Vaino Aho (s. 9. elokuuta 1941 Timmins, Ontario, Kanada) on kanadalainen tietojenkäsittelytieteen professori. Hän hoitaa Columbian yliopiston tietojenkäsittelytieteen Lawrence Gussman -professuuria. Aho on tunnettu ”lohikäärmekirjasta” Compilers: Principles, Techniques, and Tools (1986) Ravi Sethin ja Jeffrey Ullmanin kanssa ja sitä edeltävästä Principles of Compiler Design (1977; Ullmanin kanssa).
Aholla on alempi B.A.Sc.-tutkinto teknillisestä fysiikasta Toronton yliopistosta vuodelta 1963 ja tohtorin tutkinto sähkötekniikasta Princetonin yliopistosta vuodelta 1967.
Hän työskenteli Bell Labsissa, jossa hän kehitti AWK-ohjelmointikielen yhdessä Peter J. Weinbergerin ja Brian Kernighanin kanssa. Aho keskusteli Donald Knuthin tutkimuksesta Stephen Johnsonin kanssa, joka kehitti YACC-ohjelman.
Aho on saanut Turing-palkinnon yhdessä Jeffrey Ullmanin kanssa työstä ohjelmointikielen kääntäjien ja algoritmien parissa,
sekä IEEE John von Neumann mitalin 2003.
Ahon ja Ullmanin teos Principles of Compiler Design on vakiintunut oppikirjaksi kääntäjien suunnittelussa.
Tällä hetkellä Ahon tutkimuskohteina ovat muun muassa kvanttitietokoneet, ohjelmointikielet, kääntäjät ja algoritmit.
Aholla on suomalaisia sukujuuria: hänen isänsä oli Suomesta Kanadaan muuttanut kirvesmies.
Teoksia

A. Aho, J. Hopcroft, J. Ullman: The Design and Analysis of Computer Algorithms.  Addison-Wesley, 1974.  ISBN 978-0201000290.  (englanniksi)
A. Aho, J. Ullman: Principles of Compiler Design.  Addison-Wesley, 1977.  ISBN 978-0-201-00022-1.  (englanniksi)
A. V. Aho, J. E. Hopcroft, J. D. Ullman: Data Structures and Algorithms.  Addison-Wesley, 1983.  ISBN 0-201-00023-7.  (englanniksi)
A. Aho, R. Sethi, J. Ullman: Compilers: Principles, Techniques, and Tools.  Bell Laboratories, 1986.  ISBN 0-201-10088-6.  (englanniksi)
A. Aho, P. Weinberger, B. Kernighan: The AWK Programming Language.  Addison-Wesley, 1988.  ISBN 0-201-07981-X.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Ahon kotisivut Columbian yliopistolla (englanniksi)
Johannes Brand

| Johannes Brand |
| --- | --- |
 Johannes Brand noin vuonna 1864.
Oranjen vapaavaltion 4. valtiollinen presidentti
 2. helmikuuta 1864 – 14. heinäkuuta 1888  
Edeltäjä:  Marthinus Wessel Pretorius
Seuraaja:  Francis William Reitz
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. joulukuuta 1823 Kapkaupunki, Kapmaa
Kuollut: 14. heinäkuuta 1888 (64 vuotta) Bloemfontein, Oranjen vapaavaltio
Ammatti:  lakimies professori poliitikko
Puoliso:  Johanna Zastron
Lapset:  11
Johannes Henricus (Jan Hendrik) Brand (6. joulukuuta 1823 Kapkaupunki, Kapmaa – 14. heinäkuuta 1888 Bloemfontein, Oranjen vapaavaltio) oli Kapmaan hollantilainen poliitikko, joka toimi vuosina 1864–1888 Oranjen vapaavaltion presidenttinä.
Johannes Brandin isä Sir Christoffel Brand (1797–1875) oli Kapmaan edustajainhuoneen puhemies. Johannes Brand väitteli lakitieteen tohtoriksi Leidenin yliopistossa Hollannissa vuonna 1845 ja jatkoi opintojaan Lontoon yliopistossa. Valmistuttuaan hän palasi vuonna 1849 Kapmaahan ja saavutti menestystä lakimiehenä. Hänet valittiin vuonna 1854 Kapmaan ensimmäiseen parlamenttiin ja nimitettiin 1858 professoriksi Kapkaupungin South African Collegeen. Brand valittiin vuonna 1863 buurien perustaman nuoren Oranjen vapaavaltion presidentiksi eronneen Marthinus Wessel Pretoriuksen tilalle ja hän aloitti virassa seuraavana vuonna.
Brand uudelleenvalittiin presidentiksi neljä kertaa ja hän jatkoi virassa kuolemaansa asti. Hän onnistui vakiinnuttamaan maan sisäiset olot ja ylläpitämään rauhallisia suhteita brittiläiseen Kapmaahan sekä Transvaaliin ja muihin buurivaltioihin. Sen sijaan kuningas Moshoeshoen johtamia sothoja vastaan suoritettiin useita hyökkäyksiä. Oranje onnistui lopulta valloittamaan Caledonjokea ympäröivän alueen sothoilta ja vuonna 1868 Brand saneli sothoille niin ankarat rauhanehdot, että Moshoeshoe antoi mieluummin Ison-Britannian valloittaa hänen kuningaskuntansa Basutomaan. Brand myös suostutteli Ison-Britannian hallituksen maksamaan Oranjelle 90 000 punnan hyvityksen läntisen Griquamaan timanttikentistä, jotka se oli vuonna 1871 vallannut Oranjen aluevaatimuksista piittaamatta.
Ensimmäisen buurisodan aikana Brand piti Oranjen puolueettomana ja toimi rauhanvälittäjänä Transvaalin ja Ison-Britannian välillä. Kuningatar Viktoria löi hänet ritariksi vuonna 1882 näistä ansioista. Viimeisinä vuosinaan Brand varmisti vaikutusvallallaan, että Transvaalin presidentti Paul Kruger ei saanut koottua buurivaltioita Ison-Britannian vastaiseksi liitoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johannes Brand Wikimedia Commonsissa
Joutsenlammi (Jämsä)

| Joutsenlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  62°05′20″N, 24°53′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Iso Rautaveden alue (14.52)
Järvinumero:  14.526.1.024
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  147,9 m 
Rantaviiva:  1,7 km 
Pinta-ala:  0,1 km² 
 fiJoutsenlammi 
Joutsenlammi on Koskenpäällä Jämsän pohjoisosassa sijaitseva kymmenen hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 29 kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 88 kilometriä koilliseen. Lähin kaupunkimainen keskus on Mänttä noin kuusitoista kilometriä länsilounaaseen.
Maantiede

Joutsenlammin ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 450 metriä. Järven eteläosassa on luoteeseen työntyvä niemi, jonka eteläpuolella on pääaltaasta selkeästi erottuva lahti. Saaria on kaksi, toinen järven keskiosassa, toinen koillisessa. Itärannalta lähtee laskuoja. Joutsenlammin eteläpuolella on noin 180 metrin korkeuteen kohoava Lähdevuori, jonka eteläpuolella on Lähdejärvi. Lähdevuoren länsipuolella on Lähdesuo. Joutsenlammin luoteispuolella levittäytyy Joutsenlamminsuo. Järven rannoilla ei ole mainittavaa rakennuskantaa, noin kilometrin etäisyydellä sen rannoilta on joitakin maatiloja.
Noin kaksi kilometriä Joutsenlammilta pohjoiseen sijaitsee Alaisen Kalajärven, Keskisen Kalajärven ja Yläisen Kalajärven muodostama kokonaisuus.
Joutsenlammi kuuluu Vataanjoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Iso Rautaveden alueella, joka puolestaan on toisen jakovaiheen vesistö Jämsän reitin valuma-alueella. Päävesistönä on Kymijoen vesistö. Vesistön suurin järvi on Koijärvi, jonka pinta on noin 48 metriä Joutsenlammia alempana. Joutsenlammin ja Koijärven välissä on Riihijärvi. Joutsenlammi sijaitsee Vataanjoen alueen lounaiskulmassa, sen eteläpuolella on Hanhiojan valuma-alue, johon myös Lähdejärvi kuuluu.
Alexander Joakim von Minkwitz

Alexander Joakim von Minkwitz, vuoteen 1876 Mickwitz (4. huhtikuuta 1851 Juustila, Viipurin pitäjä – 13. joulukuuta 1928 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri ja suomalainen aatelinen, joka toimi myös Uudenmaan läänin vt. kuvernöörinä.
Von Minkwitzin vanhemmat olivat kenraalimajuri, ylijohtaja Julius Adalbert Joakim von Minkwitz ja Helena Sophie von Kruse af Blumenhoff ja puoliso vuodesta 1875 Varvara Arsenjevna Šabiševa. Alexander Joakim Mickwitz opiskeli Helsingfors Lyceumissa 1859–1866 ja tuli vuonna 1867 oppilaaksi Haminan kadettikouluun. Sieltä 1873 valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Semenovskojen rykmenttiin. Sotapalveluksesta hän erosi aliluutnanttina maaliskuussa 1876. Mickwitzin isä jälkeläisineen aateloitiin ja suku merkittiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1876.
Alexander Joakim von Minkwitz palasi toukokuussa 1877 vänrikkinä aktiivipalvelukseen entiseen rykmenttiinsä, jonka mukana hän osallistui Turkin sotaan 1877–1878 ja yleni sodan aikana aliluutnantiksi. Hän suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin 1881–1883, luutnantiksi ja alikapteeniksi hänet ylennettiin kurssin aikana vuonna 1883. Kurssin jälkeen von Minkwitz määrättiin 4. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi. Suomen sotilaspiirin esikunnan vanhemman adjutantin apulaiseksi hänet siirrettiin 1884, kapteeniksi hän yleni seuraavana vuonna.
Vuoden 1890 tammikuussa von Minkwitz ylennettiin everstiluutnantiksi ja määrättiin erikoistehtäviin 13. armeijakunnan esikuntaan. Suomen sotilaspiirin esikunnan vanhempi adjutantti hänestä tuli saman vuoden joulukuussa. Everstiksi von Minkwitz ylennettiin 1894 ja  nimitettiin Suomen kenraalikuvernöörin kanslian vt. johtajaksi seuraavana vuonna. Hänet nimitettiin Uudenmaan läänin vt. kuvernööriksi elokuussa 1900, mistä virasta hän sai eron maaliskuussa 1901, asetettuna armeijan jalkaväen reserviin. Sotapalveluksesta von Minkwitz erosi kenraalimajurina heinäkuussa 1901. Hän asui 1901–1906 omistamallaan tilalla Kalugan kuvernementissa, kunnes tuli nimitetyksi keisarin kanslian toimistopäälliköksi Pietariin elokuussa 1906. Tästä tehtävästä hän sai eron marraskuussa 1913 ja muutti asumaan Suomeen.
Von Minkwitz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885, 1897 ja 1905–1906.
Alexander Joseph Brunett

Alexander Joseph Brunett (17. tammikuuta 1934 Detroit, Michigan – 31. tammikuuta 2020 Seattle, Washington) oli yhdysvaltalainen katolisen kirkon arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 13. heinäkuuta 1958 ja piispaksi 6. heinäkuuta 1994. Hän toimi vuosina 1994–1997 Helenan hiippakunnan piispana Montanassa. Vuonna 1997 hänestä tuli Thomas Joseph Murphyn seuraaja Seattlen arkkipiispana.
Brunett oli elinikäinen Detroit Lions -fani.
Aiheesta muualla

Catholic-hierarchy.org: Archbishop Alexander Joseph Brunett (englanniksi)
Alexander James Quinn

Alexander James Quinn (8. huhtikuuta 1932 Cleveland – 18. lokakuuta 2013) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Clevelandin hiippakuntaan 24. toukokuuta 1958 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Socian titulaaripiispaksi 14. lokakuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anthony Pilla, jota avustivat Daniel Edward Pilarczyk ja Gilbert Ignatius Sheldon.
Quinn jäi eläkkeelle 14. kesäkuuta 2008.
Jipun diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Jippu esiintymässä Salon Seurakunnan Keidas-illassa.
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 5 |  |
| ↙EP:t | 1 |  |
| ↙Singlet | 17 |  |
| ↙Musiikkivideot | 7 |  |
Tämä artikkeli on suomalaisen poplaulaja Jipun diskografiasta.
Albumit > Sooloalbumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Salaisuuksia, joita yksinäiset huutaa unissaan |  Julkaistu: 20. syyskuuta 2006  Levy-yhtiö: HMC  Formaatti: CD / digitaalinen lataus | 11.  | 20 000+ (Kultaa) |
| Kuka teki minusta tän naisen |  Julkaistu: 2. huhtikuuta 2008  Levy-yhtiö: HMC  Formaatti: CD / digitaalinen lataus | 1.  | 15 000+ (Kultaa) |
| Väärinpäin lentävät linnut |  Julkaistu: 25. huhtikuuta 2012  Levy-yhtiö: Warner Music Finland  Formaatti: CD / digitaalinen lataus | 8.  | – |
| Rakkauden joulu |  Julkaistu: 7. marraskuuta 2014  Levy-yhtiö: Warner Music Finland  Formaatti: CD / digitaalinen lataus | 23.  | – |
| Made in Heaven |  Julkaistu: 11. marraskuuta 2016  Levy-yhtiö: Warner Music Finland  Formaatti: CD / digitaalinen lataus | — | — |
| Getsemane |  Julkaistu: 1. lokakuuta 2018  Levy-yhtiö: Kingdom Records Finland  Formaatti: CD / digitaalinen lataus | — | — |
Albumit > Muut albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Jippu & Samuli Edelmann: Pimeä onni |  Julkaistu: 10. marraskuuta 2010  Levy-yhtiö: Warner Music Finland  Formaatti: CD / digitaalinen lataus | 2.  | 24 200+ (Kultaa) |
Singlet > Soolosinglet

| Vuosi | Single | Latauslista | Singlelista | Radiolista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | ”Piiloon / Liikaa / Kii” | – | – | – |  |
| 2005 | ”Kii” | – | – | – | Salaisuuksia, joita yksinäiset huutaa unissaan |
| 2006 | ”Kukkakaupan kulmalla” | – | – | – | Salaisuuksia, joita yksinäiset huutaa unissaan |
| 2006 | ”Enkelten kaupunki” (promosingle) | – | – | 15.  | Salaisuuksia, joita yksinäiset huutaa unissaan |
| 2006 | ”Kaksi kauneinta” (promosingle) | – | – | – | Salaisuuksia, joita yksinäiset huutaa unissaan |
| 2006 | ”Piiloon” (promosingle) | – | – | – | Salaisuuksia, joita yksinäiset huutaa unissaan |
| 2007 | ”Vanha kaunis mies” (promosingle) | – | – | – | Salaisuuksia, joita yksinäiset huutaa unissaan |
| 2008 | ”Kanna minut” | – | – | – | Kuka teki minusta tän naisen |
| 2008 | ”Kuka teki minusta tän naisen” (promosingle) | – | – | – | Kuka teki minusta tän naisen |
| 2008 | ”Tuonelan koivut” | – | – | – | Kuka teki minusta tän naisen |
| 2012 | ”Väärinpäin lentävät linnut” | – | – | – | Väärinpäin lentävät linnut |
| 2012 | ”Eva (Nukutaan kielletyllä iholla)” (promosingle) | – | – | – | Väärinpäin lentävät linnut |
| 2014 | ”Heinillä härkien kaukalon” (promosingle) | – | – | 69.  | Rakkauden joulu |
| 2016 | ”Made in Heaven” (mukana Mikaveli) | – | – | – | Made in Heaven |
Singlet > Muut singlet

| Vuosi | Kappale | Latauslista | Singlelista | Radiolista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Jippu & Samuli Edelmann: ”Jos sä tahdot niin” | 1.  | 1.  | 1. | Pimeä onni |
| 2010 | Jippu & Samuli Edelmann: ”Pimeä onni” | 15.  | 17.  | 3. | Pimeä onni |
| 2010 | Jippu & Samuli Edelmann: ”Joo, joo, mä rakastan sua” (promosingle) | – | – | – | Pimeä onni |
| 2015 | Mikaveli mukana Jippu: ”Mitä ikinä” | – | – | – | — |
EP:t

| Nimi | Julkaisutiedot |
| --- | --- |
Enkelten kaupunki:  Julkaistu: 2006  Levy-yhtiöt: HMC  Formaatti: CD
Musiikkivideot

Kii
Enkelten kaupunki (ohj. Lauri Nurkse)
Kuka teki minusta tän naisen (ohj. Lauri Nurkse)
Tuonelan koivut (ohj. Tuukka Temonen)
Jos sä tahdot niin (ohj. Olli Salonen)
Pimeä onni (ohj. Misko Iho)
Eva (Nukutaan kielletyllä iholla (ohj. Misko Iho)
Johanna Tamminen

| Johanna Tamminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1966 
Kansalaisuus:   Suomi
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Heikki Haario ja Eero Saksman
Aiheesta muualla
space.fmi.fi/~jtammine
Johanna Tamminen (s. 12. marraskuuta 1966) on suomalainen tutkimusprofessori ja Suomen Akatemian huippuyksikköohjelman tutkimusryhmän jäsen. Tamminen työskentelee  Ilmatieteen laitoksella ryhmäpäällikkönä.
Tammisen asiantuntemusalueita ovat muun muassa ilmakehän koostumuksen kaukokartoitushankkeet, sekä siihen liittyvä tutkimus ja palveluiden kehittäminen ilmaston, ilmanlaadun ja keski-ilmakehän havainnointiin, matemaattiset ja tilastolliset algoritmit satellittihavaintojen tulkintaan, inversio-ongelmat, epävarmuuksien ymmärtäminen.
Tammisella on yli 20 vuoden kokemus satelliittimittauksesta ja ilmakehän koostumuksen tutkimisesta. Tamminen on väitellyt tohtoriksi soveltavan matematiikan alueen tutkimuksella Helsingin yliopistosta vuonna 2004.
Julkaisut

Publications by Johanna Tamminen
Jitzhak Shamir

| Jitzhak Shamir> יִצְחָק שָׁמִיר |
| --- | --- |
 Jitzhak Shamir vuonna 1988.
Israelin 7. pääministeri
 10. lokakuuta 1983 – 14. syyskuuta 1984  
Presidentti:  Chaim Herzog
Edeltäjä:  Menachem Begin
Seuraaja:  Shimon Peres
 20. lokakuuta 1986 – 13. heinäkuuta 1992  
Presidentti:  Chaim Herzog
Edeltäjä:  Shimon Peres
Seuraaja:  Jitzhak Rabin
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1915 Ružany, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 30. kesäkuuta 2012
Puoliso:  Shulamit Shamir
Tiedot
Puolue:  Likud
 Nimikirjoitus
Jitzhak Shamir (hepr. ‏יִצְחָק שָׁמִיר‎, Yiṣḥāq Šāmīr; alk. Icchak Jeziernicky; 15. lokakuuta 1915 Ružany, Venäjän keisarikunta – 30. kesäkuuta 2012 Tel Aviv, Israel) oli israelilainen itsenäisyystaistelija, vakooja ja poliitikko, joka toimi kahdesti Israelin pääministerinä.
Shamir liittyi 1935 sionistiseen taistelujärjestöön Irguniin ja 1940 Lehiin, jonka johdossa hän oli 1940-luvulla. Lehi teki terrori-iskuja, ja Shamir oli useita kertoja pidätettynä. Israelin itsenäistyttyä hänestä tuli Mossadin agentti.
Shamir siirtyi 1970 politiikkaan, ja hänet valittiin 1973 Likud-puolueesta Israelin parlamenttiin knessetiin. Hänestä tuli 1977 knessetin puhemies ja 1980 ulkoministeri. Pääministeriksi hän nousi 1983 Menachem Beginin jätettyä tehtävä. Toisen kerran Shamir oli pääministerinä 1986–1992. Vuoden 1992 vaalien jälkeen hän vetäytyi Likudin johdosta, ja politiikan hän jätti 1996.
Nuoruus ja muutto Palestiinaan

Shamir syntyi 1915 puolalaisessa Ružanyn kaupungissa nykyisen Valko-Venäjän alueella. Hänen vanhempansa olivat Shlomo ja Perla Penina Jeziernitzky. Shamir kävi heprealaista koulua Białystokissa ja oli aktiivinen sionistisessa nuortenjärjestössä Betarissa. Hän keskeytti 1935 oikeustieteen opinnot, muutti Palestiinaan ja ilmoittautui Jerusalemin heprealaiseen yliopistoon. Hän valitsi heprealaiseksi sukunimekseen Shamirin.
Lehin johdossa ja Mossadin vakoojana

Shamir työskenteli alkuun kirjanpitäjänä ja rakennusmiehenä, mutta vuonna 1935 hän liittyi Irguniin, kun arabit olivat iskeneet juutalaisia ja brittejä vastaan. Irgunin sotilaallisimmat jäsenet muodostivat 1940 Lehi-ryhmittymän, jonka ensimmäiseksi johtajaksi valittiin Avraham Stern. Shamir liittyi heti Lehiin, ja seuraavana vuonna brittiviranomaiset vangitsivat hänet. Hän onnistui karkaamaan vankileiriltä 1943, ja hänestä tuli yksi Lehin johtavia hahmoja. Shamirin aikana Lehi teki useita iskuja ja salamurhasi 1944 brittiläisen ministerin Walter Guinnessin ja 1948 ruotsalaisen diplomaatin Folke Bernadotten.
Shamir tutustui Lehi-aikanaan Shulamit Levyyn, jonka kanssa hän avioitui 1944. Levy toimi Shamirin kuriirina ja uskottuna. Heidän tyttärensä mukaan pari avioitui Jerusalemin kaduilla, ja vihkimistä todistivat paikalliset ihmiset kadulta. Tyttären lisäksi he saivat pojan.
Toisen maailmansodan aikana kolme merkittävintä juutalaista maanalaista järjestöä teki hetkellisesti yhteistyötä, mutta yhteistyö päättyi heinäkuussa 1946 tapahtuneeseen King David Hotelin pommi-iskuun, jossa kuoli useita ihmisiä. Iskun vuoksi Shamir vangittiin ja hän joutui brittien internointileirille Eritreaan. Hän pakeni sieltä 1947, pääsi Ranskan Somalimaahan ja sai turvapaikan Ranskasta. Shamir palasi 1948 juuri itsenäistyneeseen Israeliin.
Israelissa Shamir johti muutamia yrityksiä, kunnes liittyi 1950-luvun puolivälissä Mossadiin. Häntä pidettiin alkujaan Israelissa terroristina, eikä hän saanut ensin työpaikkaa valtionhallinnosta. Lopulta Shamir pääsi 1955 Mossadiin. Hän toimi vakoojana vuoteen 1965, ja hän työskenteli muun muassa Mossadin Euroopan-päämajassa Pariisissa. Sen jälkeen hän jatkoi lyhyen aikaa yritysmaailmassa.
Poliittinen ura

Shamir liittyi 1970 Menachem Beginin Herut-puolueeseen. Hänet valittiin ensimmäisen kerran knessetiin 1973 Likud-puolueesta, johon Herut ja muutama muu puolue oli yhdistynyt. Likud katkaisi vuoden 1977 vaaleissa Työväenpuolueen pitkän valtakauden. Beginistä tuli pääministeri ja Shamirista knessetin puhemies. Puhemiehenä hän johti Egyptin presidentin Anwar Sadatin historiallista Israelin-vierailua ja rauhanneuvotteluja Egyptin kanssa.
Moshe Dayanin erottua 1979 ulkoministerin tehtävistä Begin ehdotti Shamiria Dayanin seuraajaksi. Pääministerin toimiston johtavan virkamiehen Yechiel Kadishain mukaan Begin halusi Shamirin ulkoministeriksi, koska ei halunnut jakaa valtaa, ja siksi vielä poliittisesti nimetön Shamir olisi hyvä valinta ulkoministeriksi. Beginin johtaman koalition liberaalit edustajat eivät halunneet Shamiria ulkoministeriksi, joten Begin otti tehtävän ensin itse haltuunsa. Shamirista tuli lopulta ulkoministeri 1980. Hän jatkoi ulkoministerinä edelleen vuoden 1981 vaalien jälkeen. Hän johti rauhansopimuksen jälkeisiä suhteiden normalisoimiskeskusteluja Egyptin ja Libanonin sodan jälkeisiä rauhanneuvotteluita Libanonin kanssa.
Begin jätti 1983 pääministerin ja Likudin johtajan paikan, ja Shamir valittiin hänen seuraajakseen. Vaikea taloudellinen tilanne aiheutti kuitenkin Likudin suosion laskun, ja vuoden 1984 vaalien jälkeen Shamir suostui jakamaan pääministerin paikan Työväenpuolueen Shimon Peresin kanssa. Peres aloitti tehtävässä 1984 ja Shamir jatkoi 1986. Shamir vastusti Israelin ja arabinaapureiden välisten suhteiden lähentämistä, ja hän vastasi voimakkaasti vuonna 1987 alkaneeseen ensimmäiseen intifadaan. Hän tuki Länsirannan siirtokuntia ja kieltäytyi neuvottelemasta palestiinalaisten kanssa, minkä takia hänellä oli erimielisyyksiä Yhdysvaltojen silloisen presidentin George H. W. Bushin hallinnon kanssa, joka pyrki rauhanneuvotteluihin Palestiinan vapautusjärjestön tunnustettua Israelin 1988.
Likud ja työväenpuolue muodstivat uuden hallituksen vuoden 1988 vaalien jälkeen, mutta tällä kertaa Shamirin ei tarvinnut jakaa pääministerin paikkaa. Hän määräsi toukokuussa 1991 niin kutsutun operaatio Salomon pelastamaan Etiopian juutalaisia. Yhdysvaltain painostuksesta Shamir osallistui samana vuonna Madridin konferenssiin, jossa Palestiina osallistui ensimmäisen kerran rauhanneuvotteluihin Israelin kanssa.
Likud menetti 1992 oikeistolaisten tuen ja hävisi vaalit. Jitzhak Rabinista tuli Shamirin seuraaja pääministerinä, ja Shamir erosi Likudin johdosta 1993. Knessetin hän jätti 1996 ja vetäytyi eläkkeelle.
Shamirin vaimo kuoli 2011. Shamir itse kärsi viimeiset elinvuotensa Alzheimerin taudista ja asui hoitokodissa Tel Avivissa. Hän kuoli 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jitzhak Shamir Wikimedia Commonsissa
Shamirin elämäkerta
Palestiinalaispoliisin etsintäkuuluttamat Lehi-terroristit, Jitzhak Shamir keskellä.
Shamir ja Yhdysvaltain puolustusministeri Caspar Weinberger 1982.