stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Françoise Athénaïs de Rochechouart de Mortemart, Madame de Montespan
Aseman vakiintuminen hovissa > Kilpailu kuninkaan rakastajattaren paikasta

Vuoteen 1666 mennessä Madame de Montespan yritti ottaa Louis XIV:n silloisen rakastajattaren Louise de La Vallièren paikan. Käyttäen nokkeluuttaan ja viehätysvoimaansa hän yritti ilahduttaa kuningasta. Hänestä tuli läheinen myös Grand Dauphinin eli kruununprinssi Ludvigin kanssa, jonka kiintymys häntä kohtaan ei koskaan horjunut. Vaikka Louise de La Vallière tiesi Montespanin yrittävän valloittaa kuninkaan sydäntä ja kuulemma nauroi tämän surkeille ponnisteluille, hän ehdottomasti aliarvioi uuden kilpailijansa.
Montespan loi taitavasti ystävyyssuhteen sekä Louisen että kuningatar Maria Teresian kanssa, ja kun molemmat naiset olivat raskaana, Madame de Montespania pyydettiin viihdyttämään heidän puolestaan kuningasta yksityisillä illallisilla. He katuivat päätöstään pian, sillä Montespanilla oli nyt intiimi suhde kuninkaan kanssa. Madame de Montespanin kerrottiin myös viettelleen kuninkaan pudottamalla pyyhkeensä, kun hän huomasi Ludvigin vakoilevan häntä kylvyssä. Pian tämän jälkeen Louise de La Vallièren jäi kakkossijalle. Salatakseen uuden suhteensa kuningas asetti naiset asumaan  Versailles'ssa toisiinsa yhteydessä oleviin huoneistoihin, jotta hän pääsi kätevästi niihin molempiin. La Vallièren jätti hovin lopullisesti vuonna 1674 ja meni luostariin ehkä katumuksen ja uskonnollisuuden vuoksi tai koska hänellä ei ollut muuta vaihtoehtoa. Valokeila kuului nyt 25-vuotiaalle Athénaïs de Montespanille ja hänestä tuli kuninkaan virallinen rakastajatar vuonna 1667.
Aseman vakiintuminen hovissa > Virallinen rakastajatar

Madame de Montespania ja kuningasta yhdisti heidän yhtäläisen seksuaalisen halunsa lisäksi rakkaus hyvään ruokaan, piirre mitä Ludvig arvosti naisissa suuresti. Versailles oli toinen heidän yhteinen intohimonsa. Athénaïs pystyi täysin ymmärtämään Ludvig XIV:n mielessään kehittelemän konseptin, hän ymmärsi että Versailles oli enemmän kuin rakennus tai palatsi. Hän jopa suunnitteli suihkulähteen Versaillesin puutarhaan, jättiläismäisen kultaisen riippupajun, jossa oli yli sata vesisuihkua. Linnassa hänellä oli käytössään kaksikymmentä huonetta ja aviovaimo Marie-Thérèsellä oli vain yksitoista. Vuonna 1670 rakennettu kiinalaistyylinen Trianon de Porcelaine oli hänen oma pieni kuningaskuntansa, jossa viihdyttää kuningasta yksityisesti. Fajanssilaatoilla päällystetty rakennus purettiin vuonna 1687 Grand Trianonin tieltä.
Hovissa rakastettiin ja pelättiin markiisitarta. Hän teki kaikkensa huvittaakseen Aurinkokuningasta, usein muiden kustannuksella, ja hänen älykästä kieltään pelättiin yhtä paljon kuin ihailtiinkin. Athénaïs ymmärsi nopeasti, että yksi tapa miellyttää rakastajaa oli pilkata muita, eikä hän säästänyt ketään niin kauan kuin se sai Ludvigin nauramaan. Hänen huoneensa Versaillesissa olivat sisäpihan puolella, ja Madame de Montespanilla oli tapana pilkata niitä, jotka hän näki ikkunoistaan. Niiden ohittaminen tuli pian tunnetuksi nimellä "aseiden edessä kulkeminen".
Aseman vakiintuminen hovissa > Lapset

Suurin ongelma Madame de Montespanin ja kuninkaan suhteessa olivat siitä mahdollisesti syntyvät lapset, koska laillisesti niitä pidettäisiin automaattisesti markiisi de Montespanin lapsina. Syksyllä 1668 Madame Montespan huomasi suureksi kauhukseen olevansa raskaana. Athénaïs teki parhaansa piilottaakseen raskautensa  ja keksi tilanteeseen uuden muodin: löysä, hulmuavasta kankaasta valmistettu puku, lempinimeltään l'Innocente (Viaton). Asu toimi vielä ensimmäisen raskauden aikana, mutta myöhemmin hovi tiesi, että aina kun Athénaïs käytti l'Innocente-tyylistä pukua, hänen täytyi olla raskaana. Kun lapsen syntymän aika tuli maaliskuun 1669 lopulla, Aurinkokuningas osoitti inhimillisyyttä. Hän järjesti vuokratun talon rue de l'Echelleltä, lähellä Tuileries'ta, ja sinne tuotiin naamioitunut Athénaïs, jota auttoi synnytyksessä sinne silmät sidottuna tuotu kätilö.
Vaikka asiaa yritettiin salailla, Pariisi oli pian täynnä juoruja Madame de Montespanin ja kuninkaan lapsen syntymästä. Aviomies markiisi de Montespan sai vihjeen ja oli raivoissaan. Hän kyllästytti Pariisin seurapiirit puhumalla aisankannatuksestaan, herjasi sekä kuningasta että markiisitarta ja loukkasi häntä aina kun näki hänet. Hän seurasi vaimoaan, odotti häntä tämän huoneissa, hiipi sisään, kun hän nukkui ja mursi auki ovia. Athénaïs oli kauhuissaan ja muutti vanhan ystävänsä herttuatar de Montausierin asuntoon, mutta markiisi de Montespan ei jättänyt häntä rauhaan. Hän murtautui herttuattaren asuntoon ja yritti raiskata Athénaïsin. Monsieur de Montespan löi vaimoaan ja juoksi läpi Pariisin käyden tautisimmissa bordelleissa mitä löysi. Hänen suunnitelmansa oli ilmeisesti tartuttaa itsensä sukupuolitaudilla, jonka hän voisi ensin antaa vaimolleen ja tämä sitten kuninkaalle.
Ensimmäinen Madame de Montespanin seitsemästä lapsesta kuninkaan kanssa syntyi vuonna 1669. Tämän ensimmäisen lapsen ja seuraavien lasten kasvatus uskottiin Madame de Montespanin ystävälle Madame Scarronille eli markiisitar de Maintenonille. Kun kolmas lapsi syntyi vuonna 1672, Madame Scarronille ja lapsille ostettiin asuintalo Rue Vaugirardilta. Vuonna 1673 Ludvig XIV laillisti parin kolme elossa olevaa aviotonta lasta, ja näille annettiin kuninkaallinen sukunimi de Bourbon. Koska Madame de Montespan vietti suurimman osan ajastaan ​​hovin seurapiirien pyörteissä, lapsilla ei ollut juurikaan yhteyttä kiireiseen äitiinsä ja he viettivät suurimman osan lapsuudestaan ​​kasvattajansa Madame Scarronin kanssa.
Aseman vakiintuminen hovissa > Aviorikos ja avioero

Vuonna 1674 oikeusministeri Achille de Harlay julisti virallisen eron aviomiehestä, Montespanin markiisista kuuden tuomarin avustamana ja hänet oli karkotettu  poliittisista syistä jo vuonna 1668, koska aviovaimon raiskaus ja pahoinpitely ei ollut riittävä syy, maakartanoonsa Guyenneen, jonne hän siirtyi lapsineen ja uskotteli väelleen että hänen vaimonsa markiisitar de Montespan oli kuollut järjestämällä valehautajaiset.
Koska Madame de Montespan oli osallinen kuninkaalliseen aviorikokseen roomalaiskatolisesta kirkosta tuli pian hänen vastustajansa. Kyseessä oli pöyristyttävä kaksinkertainen huoruus, koska molemmat osapuolet olivat tahoillaan virallisesti kristillisessä avioliitossa. Vuonna 1675 pappi Lécuyer kieltäytyi antamasta hänelle synninpäästöä, joka oli välttämätön, jotta hän voisi saada nauttia pääsiäisehtoollisen, joka on vaatimus kaikille katolilaisille. Kuningas vetosi papin esimiehiin, mutta kirkko kieltäytyi antamasta periksi kuninkaan vaatimuksiille. Lyhyen eron jälkeen kuningas ja rouva de Montespan palasivat vielä yhteen, jolloin syntyi kaksi lasta lisää vuonna 1677 ja vuonna 1678. Molemmat laillistettiin vuonna 1681.
Aseman vakiintuminen hovissa > Taistelu kuninkaan suosiosta

Vuonna 1677 Ludvig XIV alkoi osoitti suurta kiintymystään uutta suosikkiaan, 16-vuotiasta Marie Angélique de Scorailles de Roussillea, Fontanges'n herttuatarta (1661–1681) kohtaan ja vuonna 1679 hänestä tuli virallisesti kuninkaan rakastajatar. Hän synnytti kuolleena syntyneen pojan tammikuussa 1680, jonka jälkeen hän sai 80 000 livren eläkeeen sekä herttuattaren arvonimen ja vetäytyi Chellesin luostariin. Hän kuoli huhtikuussa tapahtuneen kuolleen tyttären synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin 20-vuotiaana kesäkuussa 1681.
On epäselvää, missä määrin Madame de Montespan uskoi noituuteen ja kuinka pitkälle hänen osallistumisensa asiaan meni, mutta näyttää siltä, ​​​​että Athénaïs pyysi apua noidalta sitoakseen kuninkaan itseensä. Jo vuonna 1667 Claude de Vin des Œillets palkkasi naisen, lempinimeltään La Voisin, suorittamaan Madame de Montespanin puolesta mustan messun. Samana vuonna kuningas rakastui Athénaïsiin, ja hänen kerrotaan kääntyneen La Voisinin puoleen säännöllisesti siitä lähtien. Esimerkiksi vuonna 1673, kun hän ajatteli kuninkaan rakkauden hiipuvan, suoritettiin sarja mustia messuja ja Athénaïsin alaston vartalo toimi alttarina ainakin yhdessä niistä. Vuonna 1679 Madame de Montespan palkkasi La Voisinin uudelleen, tällä kertaa auttamaan häntä taistelussaan Marie Angélique de Scoraillesia vastaan. Väitetään, että hän jopa halusi sekä itsensä että kuninkaan kuolevan. Lisäksi pidätyksiä seuranneissa kuulusteluissa kävi ilmi että La Voisin oli tehnyt kammottavia lemmenjuomia vastasyntyneitten lasten ruumiista, jotka sitten salavihkaa ujutettiin Ludvig XIV:n ruokaan.
Lapset kuninkaan kanssa

Françoise-Athénaïsilla ja Ludvig XIV:lla oli seitsemän lasta, joista kuusi laillistettiin ja joista neljä eli aikuisikään asti:
Louise Françoise de Bourbon (maaliskuun loppu 1669 – 23. helmikuuta 1672), kuoli 2-vuotiaana
Louis Auguste de Bourbon, Mainen herttua (31. maaliskuuta 1670 – 14. toukokuuta 1736), laillistettu 20. joulukuuta 1673. Hän avioitui 19. maaliskuuta 1692 Anne-Louise Bénédicte de Bourbon-Condén kanssa. Tästä avioliitosta syntyi seitsemän lasta, jotka kaikki kuolivat jälkeläisiä jättämättä.
Louis César, Vexinin kreivi (20. kesäkuuta 1672 – 10. tammikuuta 1683), kuoli 10-vuotiaana, laillistettu 20. joulukuuta 1673.
Louise Françoise de Bourbon, jota kutsuttiin nimellä ”Mademoiselle de Nantes” (1. kesäkuuta 1673 – 16. kesäkuuta 1743), laillistettu 20. joulukuuta 1673. Hän avioitui 24. heinäkuuta 1685 Louis III de Bourbon-Condén, Bourbonin herttuan ja kuudennen Condén ruhtinaan kanssa. Tästä avioliitosta syntyi yhdeksän lasta.
Françoise-Marie de Bourbon, jota kutsuttiin nimellä ”Toinen Blois’n Mademoiselle” (4. toukokuuta 1677 – 1. helmikuuta 1749), laillistettu marraskuussa 1681. Hän avioitui 18. helmikuuta 1692 Orléansin herttua Filip II:n, tulevan Ludvig XV:n sijaishallitsijan kanssa. Heille syntyi kahdeksan lasta, joista Louise Élisabeth d'Orléans (1709–1742), avioitui Espanjan kuningas Ludvig I:n kanssa.
Louis-Alexandre de Bourbon, Toulousen kreivi (6. kesäkuuta 1678 – 1. joulukuuta 1737), laillistettu marraskuussa 1681. Hän avioitui 22. helmikuuta 1723 Marie Victoire de Noaillesin kanssa, ja tästä avioliitosta syntyi yksi poika.
Hovista karkotus

Vuonna 1691 Madame de Montespan, joka ei enää ollut kuninkaan suosiossa, vetäytyi Filles de Saint-Joseph -luostariin Pariisissa jossa hänestä tuli abbesissa ja sai puolen miljoonan frangin eläkkeen. Kiitokseksi hänen lähdöstään kuningas teki hänen veljestään Louis Victorista Vivonnen herttuan ja Ranskan marsalkan. Ludvig XIV oli tehnyt hänen sisarestaan ​​Marie Madeleinesta, joka oli antanut luostarilupauksensa neljä vuotta aiemmin, varakkaan Fontevraudin luostarin abbedissan vuonna 1670 ja sanotaan, että hänen kauneutensa, nokkeluutensa ja tietämyksensä ylittivät Athénaïsin vastaavat ominaisuudet. Kuningas halusi hänen jäävän hoviin pidemmäksi aikaa, mutta Marie Madeleine kieltäytyi aina ja viipyi vain hyvin lyhyitä aikoja.
Vuonna 1700 rouva de Montespan osti Château d'Oironin linnan Deux-Sèvres departementissa, jolloin hän jätti Fontevraudin luostarin hoivakodin vuonna 1703 ja muutti linnaan vuonna 1704 sisarensa Marie Madeleinen kuoleman jälkeen. Pitkään eläkkeellä ollessaan Madame de Montespan lahjoitti valtavia summia sairaaloille ja hyväntekeväisyysjärjestöille. Hän oli myös antelias taiteiden ja kirjallisuuden suojelija ja ystävystyi Corneillen, Racinen ja La Fontainen kanssa.
Viimeiset vuodet ja perintö

Madame de Montespan omisti elämänsä viimeiset vuodet erittäin ankaralle katumukselle.
Todellista surua hänen kuolemastaan ​​tunsivat hänen kolme nuorinta lastaan. Hän kuoli 27. toukokuuta 1707 lähes 67-vuotiaana ollessaan ottamassa vesihoitoja terveyskylpylässä Bourbon-l'Archambaultissa parantaakseen sairauttaan. Kuningas kielsi heidän lapsiaan pitämästä surupukua äitinsä muistoksi.
Madame de Montespan kirjoitti elämästään muistelmat, jotka on julkaistu englanniksi vuonna 1899. Kuvitettu teos on luettavissa verkkoversiona Project Gutenbergin eBook sivuilla.
Isä Gabriel de Rochechouart, Mortemartin herttua yllään Pyhän Hengen ritarikunnan (Ordre du Saint-Esprit) viitta
Nuori Françoise-Athénaïs Rochechouart, Mademoiselle de Tonnay-Charente ennen avioliittoaan. Henri ja Charles Beaubrunin työhuone, n. 1660
Poika ensimmäisestä avioliitosta, Louis Antoine de Pardaillan de Gondrin, Antinin herttua (1665-1736), Hyacinthe Rigaud 1710
Louise de La Vallière, Pierre Mignard
Ludvig XIV, Ranskan kuningas, Claude Lefèvbren mukaan 1670
Le Trianon de Porcelaine 1670-1687
Françoise d'Aubigné, markiisitar de Maintenon kuninkaallisen suojattinsa kanssa
Marie Angélique de Scorailles, Fontanges'n herttuatar (1661-1681)
Montespanin markiisitar ja hänen neljä ensimmäistä laillistettua lastaan: Mademoiselle de Nantes; Vexinin kreivi; Mademoiselle de Blois ja Mainen herttua, Pierre Mignardin mukaan n. 1678
Château d'Oiron
Nuorin sisar Marie Madeleine de Rochechouart, Fontevraudin abbedissa
Käännös suomeksi
Gabriel Gonsum Ganaka

Gabriel Gonsum Ganaka (24. toukokuuta 1937 – 11. marraskuuta 1999) oli nigerialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Josin hiippakuntaan 4. heinäkuuta 1965 ja nimitettiin saman hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Cuiculin titulaaripiispaksi 17. toukokuuta 1973. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Dominic Ignatius Ekandem, jota avustivat Anthony Gogo Nwedo ja Patrick Ebosele Ekpu.
5. lokakuuta 1974 Ganaka sai nimityksen Josin piispaksi. 26. maaliskuuta 1994 Josista tuli arkkihiippakunta, ja Ganaka jatkoi sen johtamista arkkipiispana, kunnes kuoli 62-vuotiaana virassa. Hänen seuraajakseen nimitettiin Ignatius Ayau Kaigama.
Gabriel Heinricius

Gabriel Heinricius (noin 1710 Rantasalmi – 19. toukokuuta 1785 Turku) oli suomalainen dosentti ja professori.
Gabriel Heinriciuksen vanhemmat olivat Rantasalmen kirkkoherra Anders Heinricius (1672–1729) ja hänen toinen puolisonsa Maria Rosendal tämän ensimmäisessä avioliitossa. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1730. Heinricius valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1735.
Heinricius oli Viipurilaisen osakunnan kuraattorina 1748–1750. Hän oli Turun akatemian matematiikan ja fysiikan dosenttina 1738–1742 ja 2. filosofian apulaisena vuodesta 1746 alkaen. Hän sai eron virasta kivulloisuuden takia 1755 ja eli sitten suuressa ahdingossa. Heinricius sai professorin arvonimen 1755.
Gabriel Gråå

Gabriel Gråå (noin 1660 – toukokuussa 1715 Piitime, Ruotsi) oli suomalainen notaari, Oulun pormestari ja valtiopäivämies.
Gråån vanhemmat olivat Oulun ja Kajaanin linnojen komendantti Henrik Gråå (k. 1698) ja tämän ensimmäinen puoliso. Hän pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1676.
Gråå toimi Turun tuomiokapitulin notaarina vuodesta 1688 ja Oulun pormestarina vuodesta 1689. Gråå oli edustajana valtiopäivillä 1693 ja 1697. Hän kuoli isonvihan aikana ollessaan sotaa paossa Ruotsin Piitimessä.
Gabriel Gråå oli naimisissa vuodesta 1689 Anna Lundin (k. 1740) kanssa tämän toisessa avioliitossa. Lund oli ollut aiemmin naimisissa Oulun pormestarin ja lainlukijan Jöran Zadlerin kanssa. Gabriel Gråån poika oli Kristinehamnin koulumestari Gabriel Gråå (1693–1743).
Gabriel Agbonlahor

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Gabriel Agbonlahor
Syntymäaika: 13. lokakuuta 1986 (ikä 37)
Syntymäpaikka:  Erdington, Englanti
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 180 senttimetriä
Junioriseurat
1994-2005: Aston Villa
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005- 2005 2005 | Aston Villa → Watford (lainalla) → Sheffield Wednesday (lainalla) | 360(81) 2 (0) 8 (0) |
Maajoukkue
| 2006- | Englanti U21 | 9 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. tammikuuta 2009.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 16. lokakuuta 2007.
Gabriel Agbonlahor (s. 13. lokakuuta 1986 Erdington, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti toistakymmentä vuotta Aston Villaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Aston Villan oma juniori Agbonlahor debytoi edustusjoukkueessa 18. maaliskuuta 2006 ottelussa Evertonia vastaan.  Kyseisessä debyyttiottelussa Agbonlahor teki myös joukkueensa ainoan maalin 4–1 tappioon päättyneessä ottelussa Goodison Parkilla.
Ennen kauden 2006–2007 alkua Agbonlahor teki vakuuttavaa jälkeä harjoitusotteluissa ja Villan manageri Martin O'Neill päätti laittaa hänet kauden alkaessa oikealle laidalle. Agbonlahorin kauden ensimmäinen maali tuli ottelussa Charlton Athleticia vastaan. Seuraavassa ottelussa Chelseaa vastaan 30. syyskuuta englantilainen teki toisen maalin peräkkäisessä ottelussa. Kauden aikana alle 21-vuotiaiden maajoukkueen pelaaja Agbonlahor yhdistettiin oikeastaan kaikkiin Englannin huippuseuroihin, viimeiseksi Manchester Unitediin, kun hän onnistui maalinteossa Old Traffordilla tammikuussa 2007. Kaudella 2006–2007 Agbonlahor viimeisteli yhteensä seitsemän valioliigamaalia.
Seuraavalla kaudella Agbonlahorin nimi alkoi löytyä jo maalipörssin alkupäästä, kun joulukuuhun mennessä maaleja on kertynyt jo kuusi. Marraskuussa 2007 hänet nimettiin Valioliigan kuukauden pelaajaksi.
Aiheesta muualla

Profiili soccerbase.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Fjodor Sergejev

Fjodor Sergejev (Artjom).
Ivan Kavaleridzen suunnittelema Artjomin muistomerkki Svjatohirskissa.
Fjodor Andrejevitš Sergejev, puoluenimeltään Artjom (ven. Фёдор Андре́евич Серге́ев, Артём; 19. maaliskuuta (J: 7. maaliskuuta) 1883 Kurskin läänin Fatežin kihlakunnan Glebovon kylä – 24. heinäkuuta 1921) oli venäläinen bolševikkijohtaja.
Artjom syntyi talonpojan perheeseen. Hän opiskeli Moskovan teknisessä korkeakoulussa ja liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1901. Vuonna 1905 hän johti Harkovan bolševikkijärjestöä sekä siellä joulukuussa tehtyä kapinayritystä. Pidätyksen ja paon jälkeen Artjom johti Permin puoluekomiteaa vuonna 1906 ja osallistui bolševikkien puoluekokoukseen vuonna 1907. Samana vuonna hänet karkotettiin Siperiaan. Vuonna 1910 Artjom pakeni Korean ja Japanin kautta Australiaan, jossa hän jatkoi poliittista toimintaa. Venäjälle hän palasi vuonna 1917.
Vuonna 1917 Artjom toimi bolševikkipuolueen Donetskin aluekomitean byroon sihteerinä, osallistui kuudenteen puoluekokoukseen ja valittiin puolueen keskuskomitean jäseneksi. Lokakuussa hän osallistui vallankumoustapahtumiin Harkovassa ja Donbassissa. Marraskuussa hänet valittiin Harkovan neuvoston ja läänin vallankumouskomitean puheenjohtajaksi sekä joulukuussa Ukrainan toimeenpanevan keskuskomitean jäseneksi. Vuonna 1918 Artjom oli Donetskin ja Krivoi Rogin neuvostotasavallan kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja ja Ukrainan kommunistipuolueen keskuskomitean jäsen. Tammikuusta 1919 lähtien hän toimi Ukrainan väliaikaisen hallituksen varapuheenjohtajana ja johti Denikinin armeijan vastaista taistelua Donbassissa. Vuonna 1920 hän oli Donetskin läänin toimeenpanevan komitean puheenjohtaja.
Artjom valittiin NKP(b):n keskuskomitean ehdokasjäseneksi vuonna 1919 ja sen varsinaiseksi jäseneksi vuonna 1920. Vuosina 1920–1921 hän työskenteli Moskovan puoluekomitean sihteerinä ja vuorityöläisten liiton keskuskomitean puheenjohtajana. Hän oli myös Venäjän toimeenpanevan keskuskomitean jäsen.
Artjom kuoli uutta pikajunamallia (aerovagon) kokeiltaessa tapahtuneessa onnettomuudessa. Hänet on haudattu Moskovan Punaiselle torille. Neuvostoaikana hänen mukaansa nimettiin kaupunkeja, katuja ja muita kohteita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dejateli revoljutsionnogo dviženija v Rossii: Artjom[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Hronos: Artjom, Fjodor Andrejevitš Sergejev (venäjäksi)
Gaharupuut

| Gaharupuut |
| --- | --- |
 Gyrinops walla -lajin lehtiä.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Malvales
Heimo::  Näsiäkasvit Thymelaeaceae
Suku::  Gaharupuut Gyrinops  Gaertn.
Katso myös
   Gaharupuut Wikispeciesissä   Gaharupuut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gaharupuut (Gyrinops) on näsiäkasvien (Thymelaeaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu yhdeksän lajia.
Lajeja

Gyrinops caudata
Gyrinops decipiens
Gyrinops ledermannii
Gyrinops moluccana
Gyrinops podocarpa
Gyrinops salicifolia
Gyrinops versteegii
Gyrinops vidalii
Gyrinops walla
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Gyrinops
Gerwyn Price

| Gerwyn Price |
| --- | --- |
 Gerwyn Price joulukuussa 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1985 (ikä 39) Markham, Wales
Kansalaisuus:   Wales
Asuinpaikka:  Markham
Dartsinpelaaja
Lempinimi:  The Iceman
Heittokäsi:  oikea
Sisääntulokappale:  ”Ice Ice Baby” (Vanilla Ice)
PDC-ura
Ranking:  4 (heinäkuu 2023)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Gerwyn Price (s. 7. maaliskuuta 1985 Markham) on walesilainen dartsinpelaaja ja entinen ammattilaistason rugbynpelaaja. Price on voittanut dartsin maailmanmestaruuden vuonna 2021, ja on heinäkuussa 2023 maailmanrankingin sijalla 4. Pricen lempinimi on ”The Iceman”, ja sisääntulokappale on Vanilla Icen ”Ice Ice Baby”.
Ura

Pricen ura Professional Darts Corporationissa alkoi vuonna 2014. Ensimmäisen major-kisavoittonsa hän saavutti vuoden 2018 Grand Slam of Darts -kisassa, jonka hän voitti myös vuosina 2019 ja 2021.
Muita major-voittoja Price on saanut 2020 World Grand Prix-, 2020 ja 2022 World Series of Darts Finals- sekä 2021 World Darts Championship -kisoissa, jonka myötä hän nousi ensimmäistä kertaa maailmanrankingin ykköseksi. Price on myös voittanut yhdessä Jonny Claytonin kanssa Walesin maajoukkueena World Cup of Darts -mestaruuden vuosina 2020 ja 2023.
Price on ensimmäinen walesilainen joka on voittanut Grand Slam of Darts- ja World Darts Championship -tittelit.
Vuonna 2022 Pricesta tuli ensimmäinen dartsinpelaaja, joka on heittänyt saman vuoden aikana neljä televisoitua yhdeksän tikan peliä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gerwyn Price Wikimedia Commonsissa
Gisèle Ongollo

Gisèle Pascale Simangoye Ongollo (-Bekale; s. 20. helmikuuta 1966) on gabonilainen entinen pikajuoksija. Hän kilpaili naisten 100 metrin juoksussa sekä vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa että vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa, mutta putosi molemmilla kerroilla ensimmäisellä kierroksella. Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa 100 metrin juoksumatkalla on 11.5 (1988).
Ongollo toimi Soulin olympialaisissa maansa lipunkantajana.
Fjodor Rokotov

Nainen vaaleanpunaisessa puvussa, 1770-luku
Fjodor Stepanovitš Rokotov (ven. Фёдор Степа́нович Ро́котов; 1736 – 23. joulukuuta (J: 12. joulukuuta) 1808 Moskova) oli huomattava, muotokuviin erikoistunut venäläinen taidemaalari.
Fjodor Rokotov syntyi Repninin perheelle kuuluneeseen maaorjaperheeseen. Hänen elämästään ei tiedetä paljon. Hän opiskeli Keisarillisessa taideakatemiassa. Ostettuaan itsensä vapaaksi 1750-luvun lopussa hänestä tuli muodikas taidemaalari.
Vuonna 1765 Rokotov valittiin akateemikoksi, mutta hän ei opettanut kauan, koska se haittasi hänen työskentelyään. Hän palasi Moskovaan vuonna 1765, jossa asui loppuelämänsä. Siellä hän sai paljon tilauksia tullen yhdeksi aikansa parhaista muotokuvamaalareista.
Hänen tunnetuimmista töistään yksi on Aleksandra Struiskajan muotokuva, jota joskus sanotaan Venäjän Mona Lisaksi; ja eittämättä tunnetuimmat 1700-luvun venäläiset maalaukset; Kreivitär Elisabeth Santin muotokuva (1785) ja Nainen vaaleanpunaisessa puvussa (1770-luku).
Rokotov vältti maalaamasta virallisia muotokuvia, joissa oli paljon koristeita. Sen sijaan hän oli yksi ensimmäisistä venäläisistä psykologista muotokuvamaalausta edistäneistä taidemaalareista, joka kiinnitti huomion optisiin ja tunnelmallisiin tehokeinoihin.