stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viisarin työväentalo
Toimintaa työväentalolla

Ennen sisällissotaa yhdistyksen alaisuudessa toimi Voimistelu- ja Urheiluseura Kehitys. Toiminta ilmeisesti päättyi sisällissotaan, ja vuonna 1924 perustettiin Voimistelu- ja Urheiluseura Ryhti. Vuonna 1929 talolla pidettiin opintokerhon perustava kokous. Talolla on järjestetty myös muun muassa kokouksia ja nuorisotoimintaa.
Nykyään tilaa vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten.
Rakennus

Talon rakennusvuodeksi mainitaan yhdessä lähteessä 1880 ja toisessa 1898. Sen pinta-ala on 239 m². Talo on hirsirakenteinen ja lautavuorattu ja siinä on peltikatto. Sisäseinillä oli aiemmin paneeli, vuodesta 1934 tapetti. Talossa on juhlasali, keittiö, eteinen sekä vahtimestarin asunto. Ostettuaan talon vuonna 1917 yhdistys rakensi siihen näyttämön, joka purettiin vuonna 1975. Samana vuonna talo liitettiin vesijohto- ja viemäriverkkoon ja asennettiin sisä-wc. Lämmitysmuoto vaihdettiin puusta sähköön vuonna 1978. Talon alakerrassa oli alun perin ravintola ja vaatesäilytys.
Debrecenin taistelu

Debrecenin taistelu oli Saksan Etelän armeijaryhmän ja 6. armeijan sekä Unkarin 3. armeijan välinen taistelu Neuvostoliiton Arorintaman joukkoja vastaan. Taistelu käytiin Debrecenin kaupungin lähistöllä Unkarissa 6.–29. lokakuuta 1944 välisenä aikana. Kaupunkia puolustivat tuolloin III armeijakunnan ja 23. panssaridivisioonan joukot sekä lisäjoukkoina 76. jalkaväkidivisioonan ja Panzerkorps Feldherrnhallen joukot. Taistelu päättyi ratkaisemattomana molempien osapuolten kärsiessä huomattavia tappioita. Taistelun seurauksena saksalaisten puolustus Budapestin liepeillä murtui, jolloin etenevät Neuvostojoukot onnistuivat piirittämään ja valtaamaan Budapestin muutamaa kuukautta myöhemmin.
Merkinnän syy: taistelutoimet kuvaamatta
Virkku

Virkun pääsisäänkäynti.
Virkku on Kauhajoen keskustassa sijaitseva virkistysuimala-urheilutalo. Uimahallin lisäksi Virkusta löytyy tennishalli, keilahalli, painisali, kunto- ja voimailusali, sekä kahvila.
Virkistysuimalassa on iso uima-allas (5×25 metriä), terapia- ja opetusallas vesihierontapisteineen, kahluuallas, kylmävesi- ja porealtaat sekä lapsille tarkoitettu vesiliukumäki.
Historia

Uimahalli on valmistunut vuonna 1970. 1980-luvun lopulla uimahalliin rakennettiin keilahalli, ampumatila sekä voimailutilat. Hyvin pian näille tiloille tuli jatkoa, kun vuonna 1989 rakennettiin kaksi squash-hallia ja tennishalli. 2000-luvun alussa uimahallia alettiin uusia. Uusimisen aikana muun muassa pesu- ja pukeutumistilat uusittiin. Yleisölle uusittu uimahalli avattiin 19. toukokuuta 2003. Virallisesti se otettiin käyttöön 3. joulukuuta 2003.
Aiheesta muualla

Virkku – Kauhajoen virkistysuimala-urheilutalo
Viisas Hans

Viisas Hans esiintyy.
Viisas Hans (saks. Kluger Hans, n. 1895 – n. 1916) oli hevonen, jonka väitettiin osaavan ratkaista matemaattisia ja muita älyä vaativia tehtäviä.
Psykologi Oskar Pfungst tutki Viisaan Hansin vuonna 1907 ja osoitti, että se ei ratkaissut tehtäviä itse vaan tarkkaili läsnä olevien ihmisten reaktioita. Pfungst havaitsi, että hevonen reagoi vastaukset tietävän ihmiskouluttajansa ei-tahdonalaisiin elekielen merkkeihin. Kouluttaja itse ei tiennyt välittävänsä mitään vihjeitä.
Pfungstin tutkimuksen kunniaksi ilmiötä kutsutaan "Viisas Hans -efektiksi", ja se on ollut tärkeässä osassa EE-ilmiön ja eläinten kognition myöhemmässä tutkimuksessa.
Esitys

1900-luvun alussa yleisö oli kiinnostunut eläinten älykkyydestä suurelta osalta Charles Darwinin tuolloin tuoreiden julkaisujen johdosta.
Hans-hevosen omisti opettaja Wilhelm von Osten, joka harjoitti myös hevosten koulutusta ja frenologiaa sekä piti itseään eräänlaisena mystikkona.[lähde? ] Von Osten väitti opettaneensa Hansin laskemaan yhteen ja vähentämään, kertomaan ja jakamaan, laskemaan murtoluvuilla, tunnistamaan kellonajan, pitämään lukua kalenteripäivistä, erottamaan sävellajeja sekä lukemaan, kirjoittamaan ja ymmärtämään saksaa. Hän saattoi kysyä esimerkiksi: "jos kuukauden kahdeksas päivä on tiistai, monesko päivä on seuraavan viikon perjantai?" Hans vastasi sekä kirjoitettuihin että ääneen lausuttuihin tehtäviin koputtamalla maata kaviollaan. Von Osten esitteli Hansia kautta Saksan ilman pääsymaksuja. Hansin kykyjä esiteltiin myös New York Timesissa.
Tutkimus

Yleisön laajan kiinnostuksen vuoksi Saksan koulutuslautakunta nimitti toimikunnan tutkimaan von Ostenin väitteitä. Filosofi ja psykologi Carl Stumpf kokosi kolmetoista henkeä käsittäneen ryhmän, jota kutsuttiin "Hans-toimikunnaksi". Siihen kuuluivat muiden muassa eläinlääkäri, sirkuksenjohtaja, ratsuväen upseeri, joukko opettajia ja Berliinin eläinpuiston johtaja. Syyskuussa 1904 toimikunta tuli siihen tulokseen, että Hansin esityksessä ei käytetty temppuja.[lähde? ]
Toimikunta siirsi tehtävänsä Pfungstille, joka kokeili Hansin väitettyjä kykyjä seuraavasti:
Eristämällä Hansin ja kysyjän yleisöstä, jottei yleisö antaisi vinkkejä.
Käyttämällä kysyjänä muita kuin Hansin isäntää.
Estämällä silmälapuilla Hansia näkemästä kysyjää.
Vaihtelemalla sitä, tiesikö kysyjä vastauksen etukäteen vai ei.
Lukuisten kokeilujen myötä Pfungst sai selville, että Hans osasi vastata oikein myös silloin, kun kysyjä ei ollut von Osten. Se ei kuitenkaan osannut vastata oikein, mikäli kysyjä ei tiennyt oikeaa vastausta tai se ei nähnyt kysyjää. Pfungst havaitsi myös, että kun von Osten tiesi vastaukset kysymyksiin, Hans vastasi oikein 89 %:ssa tapauksista mutta muuten vain kuudessa prosentissa.
Tämän jälkeen Pfungst alkoi selvittää kysyjän käyttäytymistä yksityiskohtaisemmin ja osoitti että kun Hansin koputukset lähestyivät oikeaa vastausta, kysyjän ryhti ja kasvonilmeet muuttuivat säännönmukaisesti, kun jännitys kasvoi. Kun hevonen kopautti viimeisen kerran oikean vastauksen kohdalla, jännitys laukesi. Tämä viittasi siihen, että Hans osasi päätellä siitä, milloin lopettaa koputus.
Hevosten kommunikaatiosysteemi perustuvat todennäköisesti kykyyn havaita vähäisiä asennon muutoksia, mistä saattaa johtua Hansin taitavuus von Ostenin ilmeisesti täysin tahdottomien vihjeiden seuraamisessa. Tällainen lahjakkuus ruumiillisten vihjeiden havaitsemisessa ei rajoitu ainoastaan hevosiin: Pfungst kokeili hypoteesiaan tällaisten vihjeiden havaittavuudesta laboratoriokokeessa, jossa hän itse oli hevosen osassa ja vastasi koputtamalla muiden osallistujien esittämiin kysymyksiin. Pfungst havaitsi, että 90 % osallistujista antoi tarpeeksi vihjeitä, että hän saattoi päätellä oikean vastauksen.
Sekä von Osten että Hans olivat pahamaineisen kiivaita ja tapasivat raivostua silloin kun Hans suoriutui huonosti. Pfungst sai tuta useampia hevosenpuremia tutkimuksensa aikana.
Von Osten ei koskaan vakuuttunut Pfungstin tutkimuksen tuloksista ja jatkoi Hansin esittelyä myös tulosten paljastamisen jälkeen suurelle saksalaisyleisölleen.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Classics in Psychology: Oskar Pfungst's Clever Hans (The Horse of Mr. von Osten), by Robert H. Wozniak (englanniksi)
Clever Hans the Math Horse (englanniksi)
Doom RPG

Doom RPG on kännykkäversio FPS-peli Doomista. Vaikka Doom RPG:n idea on muutoin sama kun muissa Doomeissa, siinä pitää muun muassa jutustella ihmisten kanssa päästäkseen eteenpäin, lyödä kirveellä ovia rikki ja sammuttaa tulipaloja. Vihollisten ulkonäköä on muutettu hieman ja pelissä on myös uusia vihollisia. Esimerkiksi malwrath joka on saman näköinen kuin cacodemon mutta keltainen, bull demon on muutettu vaalean ruskeaksi ja imp on muutettu vihreäksi. Myöhemmin peli sai jatko osan doom rpg 2.
Doom RPG:n juoni

Marsissa sijaitseva ihmisten tutkimuskeskus hoitaa töitään normaalisti, kunnes jotain tapahtuu. Kronos jostain syystä keksii avata Helvetin portit ja päästä sieltä tulvivat Helvetin oliot valloilleen.
Aiheesta muualla

Doom RPG:n viralliset kotisivut
Doom-pelisarja
| --- | --- |
Pääpelit:   Doom  Doom II  The Ultimate Doom  Master Levels for Doom II  Final Doom  Doom 64  Doom 3  Resurrection of Evil  Doom 4  Doom Eternal 
Mobiilipelit:   Doom RPG  Doom Resurrection  Doom II RPG 
Muuta:   Doom-pelimoottori  Doom 3 -pelimoottori  Doom-elokuva  Doom-lautapeli  id Software  GT Interactive  Activision  Luettelo Doom-pelien vihollisista
Das wohltemperierte Klavier

Das wohltemperierte Klavier I:n käsikirjoituksen kansilehti.
Das wohltemperierte Klavier I BWV 846–869 ja Das wohltemperierte Klavier II BWV 870–893 (suom. Hyvin viritetty klaveeri) ovat Johann Sebastian Bachin kaksi laajaa kosketinsoitinmusiikkikokoelmaa, joissa molemmissa on yksi preludi ja fuuga kaikissa 24:ssä sävellajissa. Ensimmäinen osa valmistui vuonna 1722 Bachin toimiessa Kapellmeisterina Anhalt-Köthenin herttuan hovissa Köthenissä. Das wohltemperierte Klavier II julkaistiin vuonna 1742, ja sen alkuperäinen nimi oli yksinkertaisesti ”24 uutta preludia ja fuugaa”. Bach tarkoitti teokset osittain opiskelumateriaaliksi, mikä ilmenee ensimmäisen kokoelman esipuheesta: ”– – käytettäväksi ja harjoiteltavaksi opinhaluisille nuorille muusikoille kuin myös erityiseksi nautinnoksi jo kokeneemmille.”
Johann Sebastian Bach: , Edwin Fischer, 1936
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Teoksen historia

Bachin aikaan koottiin mieluusti yhteen mahdollisimman monissa eri sävellajeissa olevia teoksia. Johann Pachelbelin cembalosarjat vuodelta 1683 sisälsivät seitsemässätoista eri sävellajissa olevia kappaleita.  Tärkeimmän Bachin esikuvan uskotaan kuitenkin olleen vuonna 1702 julkaistu Johann Kaspar Ferdinand Fischerin Ariadne musica. Teos sisältää preludeja ja fuugia kahdessakymmenessä eri sävellajissa, joista yksi on fryyginen kirkkosävellaji.
Vaikka teoksen systemaattinen rakenne puolisävelaskelittain nousevissa duuri- ja mollisävellajeissa antaa teokselle suunnittelun ja järjestelmällisyyden vaikutelman, on teos ennen kaikkea kokoelma. Monet teoksen osista olivat olemassa jo paljon ennen kokoelman julkaisua. Ensimmäisen osan preludeista yksitoista on peräisin 11-vuotiaalle pojalle Wilhelm Friedemannille tehdystä Klavierbüchlein-kokoelmasta (1720). Osa näistä preludeista lienee transponoitu, jotta ne voitaisiin sijoittaa paikalleen. Esimerkiksi preludi numero 3 oli alun perin C-duurissa, mutta Bach transponoi sen Cis-duuriin asettamalla eteen 7 ylennystä ja korjaamalla väliaikaiset etumerkit. Myös toisen osan C-duuri-preludista on löytynyt versio jo vuodelta 1718 tai 1719.
Molemmat kokoelmat saavuttivat laajan suosion Bachin aikana, ja niitä levitettiin käsikirjoituskopiona. Teoksia ei kuitenkaan painettu ennen vuotta 1801, jolloin ne ilmestyivät peräti kolmena eri painoksena.
1800-luvulla teos ymmärrettiin ajan romanttisessa hengessä. Charles Gounod sävelsi ensimmäisen osan C-duuri-preludiin sentimentaalisen melodian ja sovitti siihen Ave Marian sanat. Tämä kappale, jonka säveltäjämerkintänä lukee usein Bach–Gounod, kuuluu tunnetuimpiin lauluteoksiin.
Teoksen historia > Hyvästä virityksestä

Teoksen otsikossa mainitun hyvän virityksen luultiin 1800-luvulla ja vielä 1900-luvun alussa tarkoittavan nykyisin musiikissa käytössä olevaa tasaviritystä, jossa jokainen sävelasteikon puolisävelaskel on samansuuruinen. On kuitenkin todennäköisempää, että Bach tarkoitti sellaista viritystä, jossa eri sävelaskeleet olivat eri suuruisia ja tämän vuoksi eri sävellajeilla oli ominainen sointinsa, koska niissä oli erilaiset määrät puhtaita ja vähemmän puhtaita intervalleja.
Teoksen rakenne

Katso myös Luettelo Das wohltemperierte Klavierin osista
Kokoelmien preludit eivät noudata mitään tiettyä tyylisuuntaa tai muotoa.  Varhaisemman kokoelman preludit sisältävät vapaita homofonisia kappaleita (nrot 1, 2, 5, 6, 10, 21), kaksiäänisiä inventioita (3, 11, 13, 14, 15, 20), kolmiäänisiä sinfonioita (9, 18, 19, 23) sekä lisäksi laulavia aarioita, konserton ja toccatan tyyppisen alkusoiton. Fuugat ovat sangen monimuotoisia, ja ne esittelevät laajalti erilaisia fuugatekniikoita. Äänten määrä vaihtelee kahden ja viiden välillä. Toisen osan fuugat ovat joko kolmi- tai neliäänisiä, ja ne sisältävät vähemmän kromaattisia sävelkulkuja kuin ensimmäisen osan fuugat.[lähde? ]
Levytykset

Ensimmäisen kokonaislevytyksen kaikista 48 preludista ja fuugasta teki saksalainen pianisti Edwin Fischer vuosina 1933–1936.
Aiheesta muualla

Francis, John Charles Das Wohltemperirte Clavier Pitch, Tuning and Temperament Design. Bach Cantatas Website 1.7.2005. (englanniksi)
Smith, Tim: Well-Tempered Clavier: analysis, scores, and digital sound (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Smith, Tim: Fugues of the Well-Tempered Clavier. (englanniksi)
Well-Tempered Clavier (Arkistoitu – Internet Archive). Oregon Bach Festival. (englanniksi)
Velletri

| Comune di Velletri |
| --- | --- |

 vaakuna
 Comune di Velletri
 Koordinaatit: 41°41′12″N, 12°46′39″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Latium
Metropolikaupunki:  Rooma
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunki
 – Pormestari:  Fausto Servadio
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  118,23 km²
Korkeus:  56–939 m
Väkiluku (31.12.2015):  53 303
 – Väestötiheys:  451 as./km²
Postinumero:  00049
Suuntanumero(t):  06
 
 www.comune.velletri.rm.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Velletri on Keski-Italiassa Latiumin alueella Rooman kaakkoispuolella sijaitseva kaupunki. Kaupungissa on runsaat 50 000 asukasta. Sen naapurikaupunkeja ovat Rocca di Papa, Lariano, Cisterna di Latina, Artena, Aprilia, Nemi, Genzano di Roma ja Lanuvio.
Velletrin pohjoisosa on Albanovuorten (Colli Albani) aluetta.
Historiaa

Kaupunki oli antiikin aikana nimeltään Velitrae ja alueen asukkaita nimitettiin volskeiksi. Velletri on ollut kahden historiallisen taistelun paikkana, vuosina 1744 and 1849. Keskiajalla se oli yksi harvoista Keski-Italian vapaista kaupungeista.
Velletrin seudun pikkukaupungit muodostavat Castelli Romani -nimellä tunnetun alueen, jolla on runsaasti antiikin ajan huviloita, joissa Rooman rikkaat perheet aikoinaan viettivät kesiään välttääkseen kaupungin kuumuuden.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Velletri Wikimedia Commonsissa
Rooman metropolikaupunki
Affile | Agosta | Albano Laziale | Allumiere | Anguillara Sabazia | Anticoli Corrado | Anzio | Arcinazzo Romano | Ardea | Ariccia | Arsoli | Artena | Bellegra | Bracciano | Camerata Nuova | Campagnano di Roma | Canale Monterano | Canterano | Capena | Capranica Prenestina | Carpineto Romano | Casape | Castel Gandolfo | Castel Madama | Castel San Pietro Romano | Castelnuovo di Porto | Cave | Cerreto Laziale | Cervara di Roma | Cerveteri | Ciampino | Ciciliano | Cineto Romano | Civitavecchia | Civitella San Paolo | Colleferro | Colonna | Fiano Romano | Filacciano | Fiumicino | Fonte Nuova | Formello | Frascati | Gallicano nel Lazio | Gavignano | Genazzano | Genzano di Roma | Gerano | Gorga | Grottaferrata | Guidonia Montecelio | Jenne | Labico | Ladispoli | Lanuvio | Lariano | Licenza | Magliano Romano | Mandela | Manziana | Marano Equo | Marcellina | Marino | Mazzano Romano | Mentana | Monte Compatri | Monte Porzio Catone | Monteflavio | Montelanico | Montelibretti | Monterotondo | Montorio Romano | Moricone | Morlupo | Nazzano | Nemi | Nerola | Nettuno | Olevano Romano | Palestrina | Palombara Sabina | Percile | Pisoniano | Poli | Pomezia | Ponzano Romano | Riano | Rignano Flaminio | Riofreddo | Rocca Canterano | Rocca Priora | Rocca Santo Stefano | Rocca di Cave | Rocca di Papa | Roccagiovine | Roiate | Rooma | Roviano | Sacrofano | Sambuci | San Cesareo | San Gregorio da Sassola | San Polo dei Cavalieri | San Vito Romano | Sant’Angelo Romano | Sant’Oreste | Santa Marinella | Saracinesco | Segni | Subiaco | Tivoli | Tolfa | Torrita Tiberina | Trevignano Romano | Vallepietra | Vallinfreda | Valmontone | Velletri | Vicovaro | Vivaro Romano | Zagarolo
Viljakkalan kirkko

| Viljakkalan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkkokuja 14, Viljakkala, Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°42′28″N, 023°16′30″E
Seurakunta:  Ylöjärven seurakunta
Rakentamisvuosi:  1843
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  500
Tyylisuunta:  Empire
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viljakkalan sankarihaudat.
Viljakkalan kirkko on kirkkorakennus entisen Viljakkalan kunnan alueella Ylöjärvellä. Se rakennettiin intendentinkonttorin laatimien suunnitelmien perusteella. Kirkon suunnittelijana mainitaan arkkitehti Anton Wilhelm Arppe ja myös intendentinkonttorin johtajana toiminut Carl Ludvig Engel, joka tosin kuoli vuonna 1840, eli ennen kirkon valmistumista. Rakennustyötä johti Herman Nyberg. Kirkko vihittiin käyttöön vuonna  1843. Kirkko korvasi vuonna 1841 puretun vanhan kirkon, joka sijaitsi hautausmaan niin sanotulla vanhalla puolella. Vanhan puolen erottaa kirkosta ja sen eteläpuolella olevasta hautausmaan uudesta puolesta Kirkkokuja-niminen tie.
Nykyinen kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, jonka pitkiltä sivuilta erkanevat eteinen ja sakaristo. Satulakattoisen kirkon sisäkatteena on lautaholvi. Vaatimattomasti jäsennetty kirkko on yksi harvoista puurakenteisista 1800-luvun alkupuolen empiretyylisistä pitkäkirkoista. Kirkko laudoitettiin ulkoa vasta vuonna 1854, nykyinen lautaverhous on vuodelta 1930. Torni korotettiin alkuperäisestä vuonna 1878 ja vuonna 1930 siihen tehtiin kupupääte. Sisätilojen perustellinen korjaus on vuodelta 1888.
Kirkon urut ovat vuodelta 1937 ja Kangasalan urkutehtaan rakentamat. Kirkon alttaritaulu on nimeltään Ristiinnaulittu ja sen on maalannut Felix Frang vuonna 1896.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viljakkalan kirkko Wikimedia Commonsissa
Viljakkalan kirkko Ylöjärven seurakunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Deborah Gravenstijn

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Deborah Gravenstijn 25. elokuuta 2008 |  Deborah Gravenstijn 25. elokuuta 2008 |  Deborah Gravenstijn 25. elokuuta 2008 |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 57 kg |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | 57 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | München 2001 | 57 kg |  |
|  Pronssia | Osaka 2003 | 57 kg |  |
Dibora Monick Olga "Deborah" Gravenstijn (s. 20. elokuuta 1974 Tholen, Zeeland, Alankomaat) on alankomaalainen uransa päättänyt judoka sekä Alankomaiden kuninkaallisten ilmavoimien kapteeni. Kesäolympialaisissa 2004 hän saavutti naisten alle 57 kilogramman sarjassa pronssia. Kaksi kuukautta myöhemmin hänen siskonsa Merghery kuoli. Maaliskuussa 2007 hänen äitinsä Carmen kuoli. Kesäolympialaisten 2008 naisten alle 57 kilogramman sarjassa Gravenstijn ylsi hopeasijalle. Judon MM-kisoista hän on saavuttanut naisten alle 57 kilogramman sarjassa hopeaa vuonna 2001 ja pronssia 2003. Brittiläinen Mark Earle valmentaa häntä.
Gravenstijn on 163 senttimetriä pitkä ja painaa 57 kilogrammaa.
Aiheesta muualla

Kotisivut
Dunaiskajan metroasema

| Dunaiskaja> Дунайская |
| --- | --- |

 Pietarin metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Frunzen–Primorjen linja
Paikkakunta:  Pietari, Venäjä
Avattu:  3. lokakuuta 2019
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Dunaiskaja (ven. Дунайская) on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 3. lokakuuta 2019.
Varhaiskirjeet

Artikkeli käsittelee suomalaista ja Suomessa kulkenutta varhaispostia. Varhaiskirjeillä, -postilla tai esifilatelialla tarkoitetaan filateliassa kirjettä, joka on kulkenut ennen ensimmäisten postimerkkien ilmestymistä (Suomessa ennen vuotta 1856) joko yleisen postin kyydissä, kuriiri-, lukkari- tai kihlakunnanpostina tai satunnaisen sopivaan suuntaan menneen matkaajan kyydissä. Varhaiskirjeet jaotellaankin yleensä kolmeen ryhmään: kuriiriposti, yleinen posti ja kihlakunnanposti. Näistä tunnetaan myös yhdistelmiä ja erilaisia alalajeja. Jaottelua voi tehdä tunnusmerkkien, kuten erilaisten merkintöjen ja leimojen avulla. Toisinaan kirjeessä ei ole mitään merkintöjä, mistä lajia voisi varmasti päätellä.
Kuriiriposti

Kuriiriposti on vanhin kirjepostilaji; Suomessa kulkenut varhaisin tunnettu kuriirikirje on vuodelta 1558. Kuriiri kuljetti lähetyksen suoraan lähettäjältä vastaanottajalle. Välimatkat olivat pitkiä, ja matkassa saattoi kestää kuukausia. Kuriiripostia on kuljetettu myös yleisen postin perustamisen jälkeen, koska yleisen postin verkosto ei ollut kovin kattava ja kuriiripostin käyttöön oli totuttu. Lisäksi yleisen postin maksut olivat verrattain kalliita.
Kuriiriposti > Lukkariposti

Lukkaripostia voidaan pitää kuriiripostin alalajina. Lukkaripostit, jotka olivat pääosin papiston kirjeitä, kuljetettiin jo ennen yleisen postin perustamista ja niiden kuriirina toimi lukkari. Järjestelmä lakkasi vuonna 1869 kirkkolain uudistuksen yhteydessä. Lukkaripostin tunnistaa huomautuksesta osoitteen lähellä: framskaffas med klockarepost tms. Toisinaan kuorella lukee klockaren, capellaren tai lukkari [lukkarin nimi]. Kuriiri- ja lukkaripostissa ei ole muita merkintöjä, kuten kartteerausnumeroa, leimoja, maksumerkintöjä eikä koristekuviota eli meanderia.
Jos kirje on kulkenut ennen yleisen postin perustamista vuonna 1638, on se kulkenut varmasti kuriiripostin kyydissä. Kuriiripostiksi voi tavallaan laskea myös sopivaan suuntaan matkalla olleen henkilön mukana kulkeneet kirjeet eli niin sanotun nyrkkipostin, vaikka varsinaisesta kuriirista ei näissä tapauksissa olekaan kyse.
Yleinen posti

Yleinen posti perustettiin Suomessa vuonna 1638. Yleinen posti kulki maata omistavien talonpoikien välityksellä postikonttoreihin postitalolta toiselle aluksi tarpeen mukaan, myöhemmin ennalta määrättyä reittiä ja aikataulua noudatellen. Postitalolliset olivat valantehneitä postiljooneja, ja postitalot sijaitsivat n. 2–3 peninkulman päässä toisistaan. Varsinaisen postinkannon suorittivat postitalonpoikien rengit, tarvittaessa myös postitalollisen pojat tai talollinen itse.
Kaikki yleisen postin lähetykset merkittiin kirjekarttaan, eli luetteloon tietyn postilaukun mukana kulkevista kirjeistä. Kunkin kirjeen kartteerausnumero vastasi kirjekarttaan merkittyä numeroa, ja kirjekartasta kävi ilmi vastaanottaja ja kirjeen paino. Kartteerausnumerot on kirjoitettu kirjeen osoitepuolelle, usein ylälaitaan. Posti lukittiin ja sinetöitiin laukkuun, jota ei avattu ennen kuin seuraavassa tai määränpään postikonttorissa. Laukun sisältöä verrattiin tarkoin kirjekarttaan.
Yleisen postin varmoja tunnusmerkkejä ovat kartteerausnumerot ja myöhemmin myös postileimat. Varhaiskirjeillä esiintyviä leimoja ovat kyrilliset rivileimat, laatikkoleimat tai pienet ja suuret rengasleimat. Toisinaan näiden lisäksi merkintänä saattaa olla kirjeen painomerkintä, taksamerkintä tai mustemerkintä franco (maksettu) porto (postimaksu jää vastaanottajan maksettavaksi) tai reitin ohjausmerkintä via.
Yleisen postin mukana kulki myös niin sanottuja irtokirjeitä. Irtokirjeellä tarkoitetaan seudun asukkaiden postitaloon toimittamia kirjeitä, joita ei postikonttoriin menevään lukittuun postilaukkuun voinut lisätä. Irtokirjeet viivyttivät postin matkaanlähtöä, joten vuonna 1645 yritettiin asetuksella rajoittaa irtokirjeiden mukaanottoa. Käytäntö oli kuitenkin jo muodostunut tavaksi, ja toi myös lisätuloja postilaitokselle. 1661 määrättiinkin lukitun postilaukun rinnalle kuljetettavaksi irtolaukku, lösväska, johon kerättiin postikonttorien välillä postitaloihin kertyneet kirjeet.
Irtokirjeessä ei ole yleisen postin merkintöjä, vaan merkintänä saattaa olla Lösvaska ja mahdollisesti kenen irtolaukussa kirje on kulkenut.