stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sisustus
Sisustuksen tavoitteita > Tyyli- ja mielikuvatavoitteet

Julkisten tilojen ja yritysten toimitilojen sisustuksessa tavoitteena voi olla myös tietynlaisen mielikuvan välittäminen tiloissa toimivasta organisaatiosta tai yrityksen yrityskuvasta tai brändistä yhtenä visuaalisen markkinoinnin osatekijänä. Ravintoloissa ja muissa vapaa-ajan tiloissa tärkeää on tilojen elämyksellisyys. Mielikuvatavoitteista riippuen sisustus voidaan suunnitella ilmentämään vaikkapa ympäristötietoisuutta, luotettavuutta tai perinteikkyyttä. Myös kotien sisustuksessa voidaan pyrkiä ilmentämään asukkaiden persoonallisuutta ja elämäntyyliä. Suhteessa rakennukseen ja lähiympäristöön sisustus voi myötäillä itse rakennuksen ja sen rakennusajan tyyliä tai olla sen kanssa harkitussa ristiriidassa.
Kodinsisustamista sivuaa myös keräilyharrastus, jossa kiinnostus tavaroihin oman minän jatkeena on esillä samalla tavoin kuin sisustuksessa.
Kodinsisustuksen historiaa > Suomessa

Omavaraistaloudessa sisustus oli niukkaa, käyttöesineisiin keskittyvää. Talonpoikaisesta sisustamisesta voidaan puhua vasta 1800-luvulta alkaen, ja alueelliset erot olivat suuria. Rannikkoseuduilla oltiin muuta maata edellä. Kansanrakennuksissa savu-uuni nokesi sisäpinnat ja sisustamisen kehitys liittyy uloslämpiävien uunien ja entistä suurempien ikkunoiden vähittäiseen yleistymiseen. Sisustustekstiilit, kuten verhot, ryijyt ja pöytäliinat, olivat arvokasta perintöomaisuutta. Kapioperinne piti yllä niiden valmistukseen liittyvää käsityötaitoa.
Suomessa funktionalismin tunnetuin edustaja oli Alvar Aalto. Toisen maailmansodan jälkeisinä jälleenrakennusvuosina sisustuskeskustelussa oli vahva valistava sävy. Tavoitteena oli nykyaikaisen ja järkiperäisen Suomen rakentaminen. Kuluttajia opastettiin näkemään kauneutta yksinkertaisessa ja keveässä. 1950-luvun muotokieli ammensi yhtäältä niukkuuden ajasta ja talonpoikaisesta muotomaailmasta ja sen säästäväisyyden eetoksesta ja toisaalta kansainvälisistä virtauksista. Kodin sisustamisessa pienillä yksittäisillä esineillä oli suuri arvo.
1970-luvulta alkaen suomalaisille kuluttajille oli tarjolla opastusta sisustuslehdissä ja erilaisissa naistenlehdissä, joiden painopiste oli yhä selvemmin tuote-esittelyissä. Huonekalujen valmistustekniikka kehittyi, mikä laski kalusteiden hintoja ja huonekalukauppa kasvoi. Myös tee se itse -toimijoille markkinoitiin työkaluja ja välineitä.
2000-luvun sisustuksessa on ollut esillä etenkin vaalea ja pelkistetty pohjoismainen tyyli. 2010-luvulla tavaroiden vähentämisestä tuli trendi. 2020-luvulla sisustajat haluavat usein entistä enemmän väriä, luonnonmateriaaleja, henkilökohtaisuutta ja kerroksellisuutta. Vuoden 2018 sisustuskyselyn mukaan suomalaiset eivät tyypillisesti välitä sisustamisesta ja kodin ilmeen päivittämisestä, vaan haluavat kodin olevan toimiva ja käytännönläheinen. Toisaalta monet ovat innokkaita sisustajia.
Kodinsisustuksen osatekijät ja ilmaisukeinot

Sisustus on yksilökohtainen asia, ja eri ihmisten mieltymykset hyvän sisustuksen suhteen ovat eri aikoina erilaisia. Sisustuksessa pyritään kuitenkin yleisesti kohentamaan tiettyjä sisätilojen osatekijöitä, joita ovat tila, valo, väri, kuviot ja pinnat, sekä sommittelu ja yksityiskohdat.
Kodinsisustuksen osatekijät ja ilmaisukeinot > Tila

Sisustuksessa tilaratkaisujen, kuten huonejaon ja kalusteiden valinnan ja sijoittelun avulla voidaan ottaa asunnon tila paremmin ja toimivammin käyttöön tai lisätä ainakin tilan tuntua. Tilan laadun kannalta merkittäviä ovat esimerkiksi huoneen sisustuksen yhtenäisyys ja huoneen mittasuhteet. Huoneiden yksityisyys tai avoimuus ovat myös tärkeä osa viihtyvyyttä.
Kodinsisustuksen osatekijät ja ilmaisukeinot > Valo

Valoa voidaan pitää huoneen viihtyvyyden tärkeimpänä elementtinä. Oikein toteutettu valaistus korostaa tärkeitä asioita ja valaisee tilaa riittävästi toiminnan kannalta. Valo liittyy erottamattomasti tilaan, sillä valo luo tilaan korostuksia ja varjoja, ja tuo esiin yksityiskohtia.
Valaistus voi perustua päivänvaloon tai keinovaloon. Päivänvalo vaihtelee kiinnostavasti vuorokauden- ja vuodenajan sekä sään mukaan, kun taas valaisinten keinovaloa voidaan kohdistaa, rajata, suodattaa ja säätää monipuolisesti.
Valaistus muodostuu yleisvalosta, kohdevaloista ja korostavista valoista. Kattovalaisin sekä mahdolliset sivu-, ylös- ja alasvalot antavat huoneeseen yleisvaloa. Kohdevaloja suunnataan pisteisiin joissa on nähtävä tarkasti, kuten työpöydille, ja lattiavalaisin voi valaista nojatuolin ympäristön antaen lukuvaloa. Korostavat valot ovat kohdevaloja himmeämpiä, ja niitä voi käyttää korostamaan sisustuksen yksityiskohtia, kuten kukkia, tauluja tai vitriinejä.
Valaistus on viihtyvyyden lisäksi myös turvallisuustekijä. Valaistuksen suunnittelussa on otettava huomioon riittävä valaistustaso esimerkiksi portaissa, pääsisäänkäynneillä, keittiön työpöydillä, kylpyhuoneen peilin edessä ja komeroissa. Samalla on vältettävä häikäisyä. Lamppuja voidaan himmentää tunnelman luomiseksi.
Lamppujen värilämpötila määrää, kuinka oikein esimerkiksi ihmisihon, tekstiilien ja taulujen värit toistuvat. Puhtaimmin värit toistuvat värilämpötilaltaan 5 000–6 000 kelvinin päivänvalolampun valossa, mutta moni pitää niiden valoa liian sinisenä ja kylmänä kotioloihin, joissa on totuttu avotulen ja hehkulamppujen lämpimän kellertävään valoon. Kotivalaistuksessa suosituin värilämpötila on noin 3 000 kelviniä. Led-lampuissa värilämpötilan voi valita monista vaihtoehdoista. Väärällä värilämpötilalla ja valon spektrillä eli värijakaumalla on vaikutusta myös näkemisen tarkkuuteen ja helppouteen.
Kodinsisustuksen osatekijät ja ilmaisukeinot > Väri

Värin voi saada aikaan materiaalivalinnoilla tai maaleilla ja muilla pinnoitteilla. Värimieltymykset ovat hyvin yksilöllisiä, ja ihmiset reagoivat väreihin eri tavalla. Sisustusvärien yhdistelyssä voi käyttää esimerkiksi vastavärejä, komplementtivärejä, kontrasteja tai tiettyjä sävyperheitä.
Punainen lisää tilassa kodikkuutta ja intiimiyttä. Punainen pienentää tilaa voimakkaasti ja aivan kirkas punainen saattaa muuttua liiallisesti käytettynä levottomaksi ja ehdottomaksi. Punainen on valotasapainoltaan hyvä väri, se ei ole liian pimeä, muttei myöskään liian valoisa.
Sininen tuo tilaan avaruutta ja tilantuntua. Tummansinistä pidetään juhlallisena, kirkkaansinistä piristävänä sekä vaaleansinistä ja siniharmaata rentouttavina, mutta liikaa käytettyinä ne tekevät tilasta liian avaran ja kolkon.
Keltainen tuo tilaan valoa ja eloa. Aivan kirkas keltainen ja kellanvihreä voivat helposti tehdä vaikutelmasta rasittavan. Murrettuna keltaiset sävyt ovat hyviä valontuojia ja tehostevärejä.
Vihreät sävyt luovat tilaan tasapainoisuutta ja pitävät mittasuhteet oikeina. Vihreä ei ole erityisen mahtipontinen väri, mutta se on neutraali eikä muutu aggressiivisen tuntuiseksi. Vaaleanvihreä tuo tilaan raikkautta, tummanvihreä rauhallisuutta. Kellanvihreä on tehostevärinä hyvä.
Turkoosi on hyvä välisävy luomaan tilaan seesteisyyttä ja avaruutta. Turkoosi on tehostevärinä erittäin hyvä, mutta saattaa yleisvärinä olla liian hallitseva. Turkoosi on hillitysti käytettynä erittäin koristeellinen.
Oranssi on värinä erittäin lämmin ja siksi hyvä tehosteväri. Se saattaa kuitenkin liikaa käytettynä muuttua liian hallitsevaksi. Lämmin punertavanoranssi tuo sopivasti valoa.
Violetin sanotaan tuovan tilaan arvokkuutta ja seesteisyyttä. Violetti on hyvä sekä tehostevärinä että päävärinä. Vaalea violetti tuo tilaan avaruutta ja valoa.
Ruskea on sisustuksessa varma ja luotettava, puupinnoista tuttu perusväri. Ruskean eri värisävyt ovat hyviä tunnelmanluojia. Beige on raikas ja kotoisa sävy. Ruskea saattaa kuitenkin tuoda paljon käytettynä tunkkaisen kuvan ja tuntua liian konservatiiviselta.
Mustan lisääminen on hyvä tunnelman luontikeino, mutta päävärinä käytettynä saattaa tehdä tilasta elottoman ja ehdottoman.
Harmaa on neutraali ja se sopii hillitysti käytettynä täsmentämään muita sävyjä.
Valkoinen on hyvä avartamaan tilaa ja luomaan valoisuutta, mutta sen nurjana puolena on myös ehdottomuus ja kolkkous. Kermanvalkoinen on valkoisen sävyistä varmin ja kodikkain.
Kodinsisustuksen osatekijät ja ilmaisukeinot > Kuviot ja pinnat

Erilaisia kuvioita ja pintoja on lukematon määrä. Luonnonmateriaalien pinta vanhenee yleensä kauniisti ja ne ovat ajattomia. Keinomateriaalien etu on niiden käytännöllisyys. Kuvioita voi käyttää antamaan rytmiä ja liikettä, syvyyttä ja luonnetta, tai yksityiskohtina, rajaajina, korostajina ja keskipisteenä. Kuvioiden suosiota määrittää usein muoti; joinakin aikoina on suosittu rikkaita ja rauhattomia kuvioita, mutta nykyaikana muotia ovat rauhallisemmat kuviot.
Kodinsisustuksen osatekijät ja ilmaisukeinot > Kuviot ja pinnat > Pintamateriaalit

Sisustuksen kohteena olevia pintoja asunnossa ovat seinät, katot, lattiat ja ikkunat.
Seinässä käytetään yleensä joko tapettia tai maalia; keittiössä ja kosteissa tiloissa myös kaakelia ja muita helposti puhdistettavia materiaaleja. Seinissä käytetään usein myös puista puolipaneelia tai puolipeilejä.
Lattianpäällysteistä kokolattiamattoa käytetään nykyisin Pohjoismaissa lähinnä julkisissa tiloissa. Kotitalouksissa suositaan kovempia ja helpommin puhdistettavia materiaaleja, kuten laminaattia, puulankkuja, parkettia, muovimattoa, korkkilevyjä, linoleumia tai erilaisia keraamisia laattoja.
Pintamateriaalilla voidaan luoda huoneeseen helposti tunnelmaa. Esimerkiksi laatat mielletään usein kovaksi ja kylmäksi pinnaksi kun taasen puu lämpimäksi ja pehmeäksi.
Massiivipuuta käytetään yleensä tasoissa ja kalusteissa. Pintakäsittelyksi käy lakkaus, vahaus, öljyäminen tai maalaus. Öljyttynä vaatii usein vuosittaista huoltoa etenkin keittiön tasoina.
Korkeapainelaminaattia käytetään tasoissa ja kalusteissa. Pinta on kulutusta kestävä, levyn sisus yleensä lastulevyä.
Harjattua terästä käytetään pintana yleensä altaissa ja tiskipöydissä. Nykyään tehdään myös kodinkoneita, joissa on pintana harjattu teräs. Voidaan käyttää myös kaikkina tasoina. Materiaali vaatii omat puhdistusaineensa, jotta voidaan pitää puhtaana. Sormenjäljet näkyvät helposti harjatussa pinnassa.
Melamiinipinnoitettua levyä käytetään yleensä kaappien rungoissa ja kalusteissa. Melamiinipinnoite on huomattavasti pehmeämpää kuin korkeapainelaminaatti, mutta hinnaltaan halvempaa.
Muovia käytetään sisustuksessa lähinnä pinnoitteissa ja pienesineistössä. Muovi on yleensä helppo pitää puhtaana. Viime vuosina markkinoille on tullut useita massiivimuovista (kivijauheen ja muovin yhdistelmämateriaalista) valmistettuja kylpyhuone- ja keittiöallasmerkkejä.
Kodinsisustuksen osatekijät ja ilmaisukeinot > Sommittelu ja yksityiskohdat

Sommittelussa on kyse tavaroista, niin suurista huonekaluista kuin pienistä koriste-esineistäkin, ja niiden sijoittelusta huoneisiin. Huoneen koko ja muoto sanelevat usein parhaan tavan järjestellä isoimmat huonekalut. Usein verhot ja matot on mahdollista vaihtaa vuodenajan mukaan, ja pieniä koriste-esineitä on aina mahdollista siirrellä vaihtelun vuoksi. Sisustuksessa pyritään usein peittämään rumat tavarat kuten sähköjohdot pois näkyviltä.
Kodinsisustuksen osatekijät ja ilmaisukeinot > Sommittelu ja yksityiskohdat > Huonekalut

Olohuoneessa on tavallisesti oleskeluun sopivina pöytä ja sen ympärillä sohva ja tuoleja. Tuoleja voi olla myös yksittäin. Olohuoneessa voi olla kirjahylly. Erillinen kirjastohuone on Suomessa varsin harvinainen.
Makuuhuoneessa on sänky ja mahdollisesti tuoleja tai yöpöytiä.
Keittiössä varustuksena on tyypillisesti astianpesupöytä, liesi, jääkaappi ja mahdollisesti astianpesukone. Keittiön kaapistojen ovia voi vaihtaa sisustuksen ulkonäköä muuttamaan.
Eteisessä on yleensä vaatenaulakko tai muuta säilytystilaa ja mahdollisesti istuimia.
Kodinsisustuksen osatekijät ja ilmaisukeinot > Sommittelu ja yksityiskohdat > Tekstiilit

Tekstiilit voivat sisustuksessa toimia muun muassa kotien käyttötekstiileinä (verhot, vuodevaatteet), huonekalujen verhoilumateriaaleina, julkisten tilojen taiteena ja akustisina, kaikua vaimentavina pintoina.
Huoneen lattialla matto lisää huoneen kodikkuutta, vähentää lattian kylmyyttä, suojaa lattiapintaa ja vaimentaa esimerkiksi huonekalujen jalkojen tai askelten ääniä. Mattotyyppejä ovat muun muassa bokhara, itämainen matto, persialainen matto, kookosmatto, kelim ja räsymatto. Kuolleen eläimen taljaa käytetään vaihtoehtona matolle.
Kodinsisustuksen osatekijät ja ilmaisukeinot > Sommittelu ja yksityiskohdat > Koriste-esineet

Huoneelle antavat erityistä ilmettä seinillä olevat maalaukset, piirrokset, valokuvat tai julisteet sekä niiden kehykset. Seinillä voi olla myös peilejä tai kankaita kuten ryijyjä.
Huonetta koristavat usein pienet esineet hyllyillä tai pöydillä koristeena tai luomassa tunnelmaa. Pienesineistö kertoo usein myös asujasta jotakin.
Sisustusta voi elävöittää viherkasveilla.
Kodinsisustuksen osatekijät ja ilmaisukeinot > Sommittelu ja yksityiskohdat > Mediakeskus

Sisustukseen kuuluvia medialaitteita ovat muun muassa televisio ja kotiteatterikeskus. Stereoiden kaiuttimilla voi olla sisustuksellista merkitystä. Pieniä kokoja varten on olemassa erityisiä pöytiä ja isot kaiuttimet ovat usein lattiamallisia. Myös itse kaiuttimet ovat nykyään usein sisustuksellisia ja saatavissa erilaisilla pintavaihtoehdoilla. Televisio voidaan sijoittaa huoneessa pöydälle, kaappiin tai seinälle. Vahvistimet ja muut stereolaitteet sijoitetaan usein stereokaappiin.
Tyylejä

Sisustus edustaa yleensä jotain tiettyä tyyliä tai tyylisuuntaa. Sisustustaiteen merkittäviä historiallisia tyylisuuntia ovat olleet romaaninen tyyli, gotiikka, renessanssi, barokki, rokokoo, uusklassismi, kustavilaisuus, empire, biedermeier, jugend ja funktionalismi. Vuoden 1420 aikoihin Italiassa alkanut renessanssi oli suurista valtatyyleistä ensimmäinen. Sitä seurasivat merkittävinä sisustustyyleinä barokki 1600-luvun loppupuolella, rokokoo 1700-luvulla ja uusklassismi 1700-luvun lopulla. Vuosien 1830–1900 välillä tulivat suosituksi kertaustyylit, joissa historiallisia valtatyylejä ryhdyttiin toteuttamaan uudelleen. Kertaustyyleihin kuuluivat uusgotiikka, uusrenessanssi, uusbarokki ja uusrokokoo. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä syntyi funktionalismi, joka suosii selkeitä linjoja ja jossa kalusteiden tulee vastata niiden toimintoa.
Joitain nykyisin suosittuja sisustustyylejä:
Sekatyyli yhdistelee esineitä eri ajoista ja paikoista.
Rustiikki on tyyli, johon kuuluu vanhat tai vanhankaltaiset huonekalut, joissa on usein kulumaa.
Klassinen tyyli yhdistää antiikkia ja nykyistä estetiikkaa toisiinsa.
High tech on tyylisuuntana erittäin moderni tyyli, jossa käytetään usein teollisuudesta tuttuja materiaaleja ja sisustuselementtejä.
Funktionalismi
Japanilainen sisustustyyli on rauhallinen tyyli, jossa käytetään usein pitkiä matalia muotoja ja tilaa sisustuselementtinä.
Uusrokokoohon kuuluvat kaarevalinjaiset huonekalut sekä kukkakuvioiset tekstiilit.
Sisustusalan koulutus

Sisustussuunnittelun koulutusta Suomessa järjestävät kansanopistot, ammattikoulut, yliopistot ja yksityiset koulutuskeskukset.
Sisustusalalle valmistavia koulutuksia ovat esimerkiksi verhoilu- ja sisustusalan perustutkinto (sisustaja), sisustajan koulutusohjelma; käsi- ja taideteollisuusalan perustutkinto (artesaani), suuntautumisvaihtoehtona sisustus; sisustusalan ammatti- ja erikoisammattitutkinto; sekä muotoilijan ammattikorkeakoulututkinto.
Sisustuslehtiä

Avotakka
Deko
Meidän Talo
Kirjallisuutta

Albers, Josef: Värien vuorovaikutus.  ((Interaction of Color, 1963.) Suomentaneet Maija Kärkkäinen ja Eero Laitinen. 2. uudistettu painos)  Helsinki:  Vapaa taidekoulu, 1991.  ISBN 951-95982-3-5
Conran, Terence: Sisustajan pienet tilat.  ((Essential Small Spaces, 2010.) Suomentanut Marita Koskinen)  Helsinki:  Readme.fi, 2011.  ISBN 978-952-220-407-3
Conran, Terence: Sisustajan toimivat säilytystilat.  ((Essential Storage, 2010.) Suomentanut Irma Rissanen)  Helsinki:  Readme.fi, 2011.  ISBN 978-952-220-408-0
Hughes, Josh Amatore: Punk shui. Kodinsisustusta anarkisteille.  ((Punk shui. Home Design for Anarchists, 2006.) Suomentanut Ilona Ruskoaho)  Helsingissä:  Ajatus, 2007.  ISBN 978-951-20-7355-9
Rämö, Johanna ja Ylä-Sulkava, Tuula: Sisusteiden paloturvallisuus.  (VTT tiedotteita 1964)  VTT Rakennustekniikka.  ISBN 951-38-5450-7  Teoksen verkkoversio (PDF).
Seppälä-Kavén, Ulla: Sisustuksen ajat. Katsaus suomalaiseen sisustamiseen ja asumiseen 1800-luvun lopulta nykypäivään.  Turku:  Turun ammattikorkeakoulu, 2014.  ISBN 978-952-216-433-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomalaisen kodin ja sisustuksen historiaa Ylen Elävässä arkistossa (Arkistoitu – Internet Archive).
1800-luvun tyyliin sisustettu makuuhuone Uudesta-Seelannista.
Helsinkiläinen koti vuodelta 1927 Työväenasuntomuseossa. Sisustukseen kuuluvat muun muassa verhot, tapetti, lipasto, huonekasvit ja valokuvat.
Luonnonvaloa tulviva hongkongilainen olohuone, jossa on myös alasvaloja seinällä.
Itämaistyylinen, voimakasvärinen makuuhuone.
Moderni ruotsalainen keittiö, jossa on käytetty metallipintoja.
Kirjahylly, mediajärjestelmän takakaiutin, ja sisustustyynyt nahkasohvalla.
Tapio Wirkkalan veistos Suokurppa sohvapöydällä.
Sekatyylillä sisustettu asunto, jossa on käytetty viherkasveja tilan elävöittämiseen.
Sanct Henriks-kretsen

Sanct Henriks-kretsen oli Suomen evankelis-luterilainen kirkossa liturgiseen liikkeeseen ja korkeakirkolliseen liikkeeseen kuulunut yhteisö, joka  perustettiin vuonna 1943.
Sanct Henriks-kretsen sai alkunsa kirkkoherra Bengt Sereniuksen aloitteesta. Hän oli jo vuodesta 1941 alkanut julkaista Sanct Henrik -nimistä lehteä. Porvoon hiippakunnan papit saivat piirin lehden ilmaiseksi. Piirin esikuvat olivat peräisin lähinnä Ruotsista ja Saksasta. Yhteistä näille liikkeille oli ajatus siitä, että palaaminen alkukirkon ja keskiajan liturgiaan estäisi maallistumisen ja toisi ihmiset takaisin kirkkoon.
Piiriin kuului lähinnä ruotsinkielisiä pappeja ja kanttoreita ja se toimi Helsingissä, ensin Olaus Petrin kirkossa. Myöhemmin se vuokrasi Helsingistä Fredrikinkadulta uniaattiseurakunnan kappelin käyttöönsä. Jo vuonna 1944 piiri alkoi viettää kristittyjen ykseyden rukousviikkoa.
Sanct Henriks-kretsen julkaisi lehden lisäksi, joka ilmestyi aina vuoteen 1956 asti, myös mm. vuosikirjan Herrens år 1948 ja vuonna 1949 joululehden Den signande dag. Piiri julkaisi myös suomenkielisen vihkosen Päivän rukoushetket.
Sigtrygg Sereniuksen tultua 1957 valituksi Helsingin Norra svenska församlingenin kirkkoherraksi, monet piirin periaatteet siirtyivät sen seurakuntaelämään ja jatkuivat sen yhteydessä piirin toiminnan loppumisen jälkeen.
Salpausselät

Kolme Salpausselkää ja Sisä-Suomen reunamuodostuma (Jyväskylä).
Kolmannen Salpausselän reunamuodostumaa Kiikalannummella Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -alueella Somerniemellä Somerolla.
Salpausselät ovat Suomessa sijaitsevia paikoitellen korkeita viime jääkauden loppuvaiheessa syntyneitä ja moreenista, hiekasta, sorasta ja kivestä koostuvia reunamuodostumia. Ne kohoavat ympäristöstään keskimäärin 20 metrin korkeuteen, mutta suurimmat selänteet kohoavat 70 metrin korkeuteen. Salpausselät muodostavat kolme rinnakkaista selännejaksoa, joista ensimmäinen ja toinen Salpausselkä ovat yli 500 kilometriä pitkät ja kolmas Salpausselkä on lähes 200 kilometriä pitkä. Kolmen rinnakkaisen Salpausselän muodostaman vyöhykkeen leveys on 50–70 kilometriä, mutta Hämeenlinnan itäpuolella, jossa vyöhykkeeseen kuuluvat vain ensimmäinen ja toinen Salpausselkä, on sen leveys yleensä alle 30 kilometriä. Suomessa ja muissa jääkauden koettelemissa maissa esiintyy lisää Salpausselkien tapaisia reunamuodostumia, joiden syntytapa ja rakenne muistuttavat Salpausselkiä. Salpausselät ovat Suomen suurimmat reunamuodostumat ja ne ovat maailmalla Suomen kuuluisimmat geologiset muodostumat.
Lahden kaupungin 32. kaupunginosa on Salpausselkä ja siellä sijaitsee Ensimmäiseen Salpausselän reunamuodostumaan kuuluva jakso, jota kutsutaan nimellä Salpausselkä.
Yleistä

Salpausselkiä on aina hyödynnetty itä-länsisuuntaisen liikenteen rakentamisessa. Reunamuodostumat soveltuvat hyvin teiden ja rautateiden sekä lentokenttien alustaksi. Tämän vuoksi Salpausselillä sijaitsee taajamia ja kaupunkeja, jotka ovat hyödyntäneet hyviä liikenneyhteyksiä. Salpausselkien hiekkaa on hyödynnetty merkittäviä määriä. Alkujaan soranoton kotitarvekäyttö on laajentunut betonirakentamisen lisääntyessä merkittäviin mittasuhteisiin. Soranottoa on alettu paikallisesti rajoittaa reunamuodostumissa esiintyvien runsaiden pohjavesivarantojen suojelemiseksi.
Salpausselät > Sijainti

Viime jääkauden loppuvaiheessa Fennoskandian mannerjäätikkö suli, ja samalla sen pinta-ala pieneni. Jäätikön reuna vetäytyi erilaisella nopeudella riippuen siitä, missä jäätikkö kulloinkin oli perääntymässä. Nopeinta perääntyminen oli idässä, etelässä ja kaakossa, eli nykyisessä Venäjän Karjalassa, Etelä-Ruotsissa ja Etelä-Suomessa. Mannerjäätikön reuna seurasi Salpausselkien muodostuessa Norjan rannikoita, kulki Etelä-Ruotsissa Vänernin ja Vätternin kautta Mälareniin, ylitti Itämeren Lounais-Suomeen. Venäjällä reuna ylitti Kuolan niemimaan Murmanskin ja Kantalahden kohdalla, seurasi Vienanmeren nykyisiä rantoja ja yhtyi lopuksi Salpausselkien reunaan. Salpausseliksi kutsutaan reunamuodostumia, jotka alkavat Hangon lähiympäristöstä ja päättyvät Hollolassa, jatkavat Lahdesta itään Lappeenrantaan ja Ruokolahdelle sekä kaartavat pohjoisessa Joensuuhun asti. Myös joitakin Turun saariston saaria katsotaan kuuluvan Salpausselkiin, joten muodostumia sijaitsee myös Itämeressä.
Salpausselät > Ensimmäinen Salpausselkä

Ensimmäisen Salpausselän länsiosa alkaa Hankoniemenä sekä kulkee Lohjanharjuna Hyvinkäälle. Hyvinkäältä se päätyy Lahden, Kouvolan, Lappeenrannan ja Imatran kautta Värtsilän tienoille, ja on korkeimmillaan Lahden seudulla. Suurelta osin se muodostaa Järvi-Suomen etelä- ja kaakkoisrajan. Muun muassa Lohjanjärven, Vesijärven ja Saimaan kaakkoinen rantaviiva kulkee Salpausselän pohjoisrinteessä, ja niissä veden voidaankin sanoa patoutuneen juuri Salpausselän taakse. Sen länsiosasta käytetään myös nimitystä Lohjanharju tai Lohjanselkä.
Salpausselät > Toinen Salpausselkä

Toinen Salpausselkä on hieman matalampi, ja se sijaitsee noin 20 kilometriä Ensimmäistä Salpausselkää pohjoisempana. Se alkaa Raaseporin Bromarvista, ja etenee Karkkilan kautta Hämeeseen. Asikkalan Vääksyssä se erottaa Vesijärven ja Päijänteen toisistaan. Suur-Saimaalla se muodostaa pitkän ja kapean Kyläniemen kannaksen sekä itäpäässään Pihlajaveden ja Puruveden kaakkoisrannan.
Salpausselät > Kolmas Salpausselkä

Kolmas Salpausselkä on noin 200 kilometriä pitkä, ja se ulottuu Angelniemestä Someron kautta Hämeenlinnan seudulle. Jurmo sijaitsee sen merenalaisella jatkeella.