stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gallipolin taistelu
Lopputulos > Tappiot

»Vain harvoin ovat niin monet maailman valtiot, rodut ja kansakunnat lähettäneet edustajiaan niin pienelle maapalaselle ylevänä tavoitteenaan toistensa tappaminen.» 
(Gallipolin taisteluun osallistunut saksalainen upseeri.)
Gallipolissa palveli vuosina 1915–1916 lähes miljoona ympärys- ja keskusvaltojen sotilasta. Kumpikin osapuoli menetti noin neljännesmiljoona sotilasta kuolleina, haavoittuneina, kadonneina ja sairastuneina.
Ympärysvaltojen kokonaistappiot olivat 252 000 miestä, joista 46 000 kaatui taistelussa. Joissakin lähteissä on esitetty tätäkin suurempia lukuja. Sama sotilas saattoi esimerkiksi haavoittua toistuvasti ja palata sairaalasta rintamalle kaksi tai kolmekin kertaa. Osmanien menetykset olivat suuremmat kuin missään muussa ensimmäisen maailmansodan taistelussa. Tarkoista luvuista on esitetty ristiriitaisia arvioita. Brittiläisissä lähteissä mainitut 251 000 – 350 000 miehen tappiot (joista jopa 86 000 kuolleita) ovat todennäköisesti liian suuret. Liman von Sanders arvioi osmanien menettäneen taistelussa 218 000 miestä, joista 66 000 kuoli, ja valtakunnan oma kirjanpito viittaa samaan suuruusluokkaan. Fahri Belen on turkkilaisiin arkistolähteisiin perustuen esittänyt osmanien menettäneen lähes 250 000 miestä, joista 57 000 kuoli taistelussa ja 21 000 sairaalassa. Saksalaisten tappiot jäivät muutamaan mieheen.
Taistelussa kärsittyjen tappioiden lisäksi kulkutaudit verottivat kummankin osapuolen miesvahvuutta. Eräs taistelun uhreista oli englantilainen runoilija Rupert Brooke, joka kuoli verenmyrkytykseen odottaessaan maihinnousuperaation alkua. Ympärysvaltojen puolella sairastapauksia oli lähes 100 000 ja Osmanien valtakunnan asevoimissa noin 86 000, joista jopa noin neljännes johti kuolemaan.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Valtio | Kaatuneita | Haavoittuneita | Kadonneita | Sairastapaukset | Yhteensä |
| Osmanien valtakunta | 56 643 | 97 007 | 11 178 | 85 000 | 250 000 |
| Brittiläinen imperiumi | 31 389 | 78 749 | 9 708 | 78 749 | 198 340 |
| Australia | 7 594 | — | — | — | 26 094 |
| Uusi-Seelanti | 2 431 | — | — | — | 7 571 |
| Ranska | 9 000 | 18 000 | — | 20 000 | 47 000 |
| Ympärysvallat yhteensä | 40 000 | 97 000 | 10 000 | 99 000 | 252 000 |
↑  Mukaan luettuna sotavangit.  ↑  Joista 21 000 kuoli sairaalassa.  ↑  Joista 164 828 taistelussa.  ↑  Luku sisältää sekä kaatuneet että kadonneet.  ↑  Joista noin 153 000 taistelussa.
Jälkimaine > Hautausmaat

Gallipolin eteläosassa on lukuisia osmanien ja ympärysvaltojen sotilashautausmaita. Suurten muistomerkkien rakennustyöt käynnistyivät vuonna 1943, jolloin virallinen Turkin tasavalta alkoi kiinnittää taistelussa kaatuneisiin sotilaisiin aiempaa enemmän huomiota. Ympärysvaltojen sotilashautausmaat olivat Länsi-Euroopassa huolellisesti hoidettuja jo varhain, mutta Gallipolissa niitä ei kyetty ylläpitämään kuin vasta Turkin itsenäisyyssodan päätyttyä ja hautapaikkojen merkit olivat koruttomia.
Jälkimaine > Taiteessa

Peter Weirin menestyselokuva Gallipoli (1981) kuvaa australialaisten sotilaiden selviytymiskamppailua vihamielisten turkkilaisten, vaikean maaston ja hidasjärkisten esimiesten armoilla.
Ruotsalainen power metal -yhtye Sabaton on tehnyt Gallipolin taistelusta kertovan kappaleen ”Cliffs Of Gallipoli”. Se julkaistiin vuoden 2008 albumilla The Art of War.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gallipolin taistelu Wikimedia Commonsissa
Gallipolin kartta. Katkoviivoin on merkitty ympärysvaltojen sillanpääasemat laajimmillaan.
Australialaisia ja uusiseelantilaisia joukkoja Moúdroksen satamassa keväällä 1915.
Saksalaisilta saatu raskas laivatykki Dardanelleilla. Alun perin panssariristeilijä SMS Rooniin asennetun tykin miehistö koostuu osmanisotilaista.
Ympärysvaltojen laivasto Dardanelleilla.
Ranskan Idän siirtoarmeijakunnan joukkoja Límnoksella, missä ne ryhmittyivät Gallipolin maihinnousua varten.
Australialaisten joukkojen maihinnousu Anzac-poukamaan.
Kapteeni Leslie Morshead katselee juoksuhaudan reunalla lojuvia osmani- ja australialaissotilaiden ruumiita.
Osmanien valtakunnan konekiväärijoukkoja Dardanelleilla.
Cape Hellesin sillanpääasema 7. tammikuuta 1916, kaksi päivää ennen lopullista vetäytymistä.
Kreikkalaiset lapset seisovat Anzac-poukamasta keräämiensä luiden vierellä. Kuva vuodelta 1919.
Çanakkalen marttyyrien muistomerkki sijaitsee Gallipolin niemimaalla ja on omistettu taistelussa kuolleille ANZAC- ja osmanisotilaille.
ANZAC-päivän marssi Australian Wagga Waggassa vuonna 2015.
Lone Pinen hautausmaa Gallipolissa. Suurin osa Lone Pineen haudatuista sotilaista oli australialaisia tai tuntematonta kansallisuutta.
Derwent (joki Midlandsissa)

| Derwent |
| --- | --- |
 Derwent lähellä Hathersagea.
Alkulähde:  Bleaklow
Laskupaikka:  Trentjoki
Maat:  Derbyshire, Englanti
Pituus:  80 km
Valuma-alue:  1200 km²
Derwent on noin 80 kilometriä pitkä joki Englannissa, Midlandsin alueella. Se on Trentin sivujoki, ja yhtyy tähän Derbyn kaupungin eteläpuolella. Suurin osa Derbyshiren kreivikunnasta kuuluu Derwentin valuma-alueeseen.  Kaikkiaan valuma-alueen pinta-ala on noin 1200 neliökilometriä, ja sillä asuu noin 375 000 ihmistä. Suuri osa valuma-alueesta kuuluu Peak Districtin kansallispuistoon.
Paikannimen pohjana on roomalaisten käyttämä Derbentium. Nimi mainitaan klassisessa tekstissä 700-luvulta, ja se on selvästi kelttiläistä alkuperää: dyr ’tammi’ ja venta ’kauppapaikka’. Joki antoi nimensä roomalaisten Derventio-linnoitukselle sekä myöhemmin sen suojiin kasvaneelle Derbyn kaupungille.
Luonto

Derwentin vesikasvillisuus on monimuotoista, sillä se saa valuma-alueiltaan paljon ravinteita. Tyypillisiä lajeja ovat jokipahaputki, sarjarimpi ja pystykeiholehti. Rantapalpakko ja  ulpukka täydentävät kasviston monimuotoisuutta.
Joella elää päivänkorentoja, koskikorentoja ja yksitoista sudenkorentolajia. Kalalajeista joessa tavataan tai on tavattu salakkaa,  kiiskiä ja madetta, mikä kertoo siitä että joki on aikanaan ollut yhteydessä Manner-Euroopan vesistöihin mahdollisesti Pohjanmeren kautta, joka oli siihen aikaan makeavetinen järvi. Joessa saalistavat kuningaskalastaja, koskikara ja saukko. Myös jokivarren vanhoissa metsissä elää monimuotoista eliöstöä. Keväällä maanpintaa peittävät vuokkojen ja keltamoiden matot. Lintuihin kuuluvat vihertikka ja käpytikka, pähkinänakkelit ja varpushaukka. Nisäkkäistä voi joskus nähdä ketun, mäyrän tai metsäkauriin.
Joen  kulku

Joen lähteet ovat Howdenin nummella Bleaklow Hillin rinteillä. Howdenin, Derwentin ja Ladybowerin tekoaltaat ovat lähellä sen lähteitä. Niiden jälkeen jokeen yhtyy Mythornin sillan luona Mam Torilta tuleva Noejoki. Siitä Derwent jatkaa Hopen laaksoa pitkin Hathersageen, kääntyy etelään ja virtaa laakeassa laaksossa Baslowiin. Calverissa joki kulkee 1700-luvun sillan alta. Calver Millin rakennus on ollut vesivoimaa hyödyntävä tehdas, jossa kuvattiin puuvillantuotannon lakattua Colditz-nimistä televisiosarjaa.
Rowleyssä Derwentiin yhtyy Bakewellistä tuleva Wyejoki. Darley Dalen ja Matlockin jälkeen joki on kaivanut uomansa kalkkikiveen. Se kulkee jyrkkäreunaisessa laaksossa mutkitellen metsäisellä alueella, ja sen ympärillä on korkeita kukkuloita. Matlockista eteenpäin maalaismaisema muuttuu teollisemmaksi ympäristöksi, kun tullaan Derwentin laakson tehtaiden maailmanperintökohteeksikin julistetulle alueelle. Derbyn jälkeen joki mutkittelee kohti Spondonia ja Borrowashia ennen kuin se yhtyy Trentiin Great Wilnessä. Näillä paikkeilla osa joesta on luonnonsuojelualuetta.
Joen käyttö

Jokeen on tehty padoilla kolme tekojärveä: Howden, Derwent ja Ladybower. Ne rakennettiin 1900-luvun alussa nopeasti kasvaneiden Derbyn, Nottinghamin, Sheffieldin ja Leicesterin tarpeisiin.
Vuonna 1720 joki kunnostettiin vesiliikenteelle sopivaksi kymmenen mailin matkalta läheltä Derbyä. Vesiliikennekäyttö loppui kuitenkin noin vuonna 1795. Nykyisin joella voi liikkua kanootilla.
Matlockin ja Derbyn välillä jokivarsi oli teollisen vallankumouksen syntysijoja, ja sen laaksossa olevat Derwentin laakson tehtaat valittiin Unescon maailmanperintölistalle vuonna 2001. Tehtaat käyttivät jokea vesivoiman lähteenä ja kuljetusväylänä – kulkuyhteyksien parantamiseksi rakennettiin myös Cromfordin kanava, joka avasi vesireitin Manchesteriin asti. Lähimpänä Matlockia ovat Richard Arkwrightin rakennuttamat Masson Mill ja Cromfordin tehtaat. Alempana jokivarressa ovat Arkwrightin liikekumppanien luomukset Jedediah Struttin tehtaat Belperissä ja Milfordissa ja Thomas Evansin Darley Abbeyssä. Lähimpänä Derbyä on tehtaista vanhin, Derbyn silkkikehräämö.
Joitakin entisistä tehtaista on muutettu pieniksi vesivoimaloiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Derwent Wikimedia Commonsissa
Aegyptus (provinssi)

| Aegyptus Provincia Aegyptus> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Aegyptuksen provinssin alue vuonna 125.
Valtio:  Rooman valtakunta Itä-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Oriens (n. 293–)
Diokeesi:  Oriens (n. 293–395) Aegyptus (n. 395–)
Nykyinen valtio/alue:  Egypti
Perustettu:  30 eaa.
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  keisarin provinssi
 – hallinnollinen keskus:  Aleksandria (Alexandria)
Aegyptus (lat. Provincia Aegyptus) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti suunnilleen nykyisen Egyptin. Egypti tuli Rooman vallan alle vuonna 30 eaa., ja se pysyi osana Roomaa ja myöhempää Bysanttia aina vuoden 641 muslimivalloitukseen saakka. Aegyptuksen provinssi jaettiin kuitenkin myöhäisroomalaisella kaudella useammaksi provinssiksi.
Maantiede

Aegyptuksen provinssi käsitti suunnilleen nykyisen Egyptin valtion alueen Siinaita lukuun ottamatta. Kuten Egyptissä aina, sen pääaluetta olivat Niilin suisto ja varsi, jotka olivat hedelmällistä maatalousmaata. Tämän alueen itä- ja länsipuolelle levisivät laajat aavikot. Provinssin raja varsinkin lounaissuunnan aavikolla oli epäselvä. Provinssissa oli hyvin vanhoja muinaisen Egyptin ajalla syntyneitä kaupunkeja, joista monet olivat hellenistisellä kaudella saaneet kreikkalaiset nimet, sekä uudempia, hellenistisellä kaudella perustettuja – sekä myös muutamia roomalaisella kaudella perustettuja – kreikkalaisen kaupunkivaltiomallin mukaisia kaupunkeja. Provinssin hallinnollinen keskus oli Aleksandria (lat. Alexandria).
Maantiede > Kaupunkeja

Aegyptuksen provinssin roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
| --- | --- |
 Afroditopolis (Aphroditopolis, Veneris oppidum), Ala-Egypti  Afroditopolis (Aphroditopolis, Veneris oppidum), Keski-Egypti  Afroditopolis (Aphroditopolis, Veneris oppidum), Ylä-Egypti  Afroditopolis (Aphroditopolis, Veneris oppidum), Ylä-Egypti  Afroditopolis (Aphroditopolis) eli Hatarbekhis (Hatarbechis)  Alabastronpolis  Aleksandria (Alexandria)  Ankyropolis (Ancyronpolis)  Andropolis  Antaiopolis (Antaeopolis)  Antinoopolis  Apollonopolis Megale (Apollinopolis magna)  Apollonopolis Mikra (Apollinopolis parva)  Apollonopolis Mikra (Apollinopolis parva)  Apollonos Hydreuma (Apollonos hydreium)  Arsinoe  Athribis, Ala-Egypti  Athribis, Ylä-Egypti  Berenike (Berenice Troglodytica)  Diospolis Mikra (Diospolis parva, Diospolis inferior)  Diospolis Mikra (Diospolis parva, Diospolis superior)  Fakussai (Phacusa)  Filadelfeia (Philadelphia)  Filai (Philae)  Heliopolis (Solis oppidum)  Herakleopolis Megale (Heracleopolis magna)  Herakleopolis Mikra (Heracleopolis parva)  Hermonthis  Hermopolis Megale (Hermopolis magna)  Hermopolis Mikra (Hermopolis parva)  Hermopolis Mikra (Hermopolis parva)  Hierakonpolis (Hieraconpolis)  Kaine (Caene, Caenepolis)  Katabathmos Megas (Catabathmus major)  Kerkasoros (Cercasorum)  Klysma (Clysma) :  Koptos (Coptus)  Krokodeilopolis (Crocodilopolis), Keski-Egypti  Krokodeilopolis (Crocodilopolis), Ylä-Egypti  Kussai (Cusae)  Kynopolis (Cynopolis), Ala-Egypti  Kynopolis (Cynopolis), Keski-Egypti  Latopolis eli Lato  Leontopolis (Leontos oppidum)  Lykopolis (Lycopolis), Ala-Egypti  Lykopolis (Lycopolis), Ylä-Egypti  Mareia (Mareotis)  Memfis (Memphis)  Momemfis (Momemphis)  Myos Hormos (Myus Hormus, Veneris portus)  Naukratis (Naucratis)  Nikopolis (Nicopolis)  Oasis (Oasis magna)  Oasis Mikra (Oasis minor)  Omboi (Ombi)  Ostrakine (Ostracina)  Oksyrhynkhos (Oxyrhynchus)  Panopolis  Paraitonion (Paraetonium)  Pelusion (Pelusium)  Ptolemais  Rhinokolura (Rhinocolura)  Sais  Skhedia (Schedia)  Tanis  Taposiris Megale (Taposiris magna)  Taposiris Mikra (Taposiris parva)  Tebtynis  Tentyra  Theba (Thebae, Diospolis magna)  Thmuis
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aegyptus Wikimedia Commonsissa
Italian alueet ja Rooman provinssit vuonna 117
| --- | --- |
AugustuksenItalian alueet:   Regio I Latium et Campania  Regio II Apulia et Calabria  Regio III Lucania et Bruttii  Regio IV Samnium  Regio V Picenum  Regio VI Umbria  Regio VII Etruria  Regio VIII Aemilia  Regio IX Liguria  Regio X Venetia et Histria  Regio XI Transpadana 
Provinssit:   Achaea  Aegyptus  Africa proconsularis  Alpes Cottiae  Alpes maritimae  Alpes Poeninae et Graiae  Arabia Petraea  Armenia  Asia  Assyria  Bithynia et Pontus  Britannia  Cappadocia  Cilicia  Creta et Cyrene  Cyprus  Dacia  Dalmatia  Epirus  Galatia  Gallia Aquitania  Gallia Belgica  Gallia Lugdunensis  Gallia Narbonensis  Germania inferior  Germania superior  Hispania Baetica  Hispania Tarraconensis  Judaea  Lusitania  Lycia et Pamphylia  Macedonia  Mauretania Caesariensis  Mauretania Tingitana  Mesopotamia  Moesia inferior  Moesia superior  Noricum  Pannonia inferior  Pannonia superior  Raetia  Sardinia et Corsica  Sicilia  Syria  Thracia 
Rooman provinssit valtakunnan jaon aikoihin vuonna 395
Achaea
Aegyptus
Aemilia
Africa proconsularis
Alpes Cottiae
Alpes maritimae
Alpes Poeninae et Graiae
Apulia et Calabria
Aquitanica prima
Aquitanica secunda
Arabia
Arcadia
Armenia prima
Armenia secunda
Asia
Augustamnica
Baetica
Belgica prima
Belgica secunda
Bithynia
Britannia prima
Britannia secunda
Byzacena
Campania
Cappadocia prima
Cappadocia secunda
Caria
Carthaginensis
Cilicia prima
Cilicia secunda
Corsica
Creta
Cyprus
Dacia mediterranea
Dacia ripensis
Dalmatia
Dardania
Epirus nova
Epirus vetus
Euphratensis
Europa
Flaminia et Picenum annonarium
Flavia Caesariensis
Galatia
Galatia salutaris
Haemimontus
Helenopontus
Hellespontus
Honorias
Insulae
Gallaecia
Germania prima
Germania secunda
Insulae Baleares
Isauria
Libya inferior
Libya superior
Liguria
Lucania et Bruttii
Lugdunensis prima
Lugdunensis secunda
Lugdunensis tertia
Lusitania
Lycaonia
Lycia
Lydia
Macedonia prima
Macedonia secunda
Mauretania Caesariensis
Mauretania Sitifensis
Mauretania Tingitana
Maxima Caesariensis
Maxima Sequanorum
Mesopotamia
Moesia prima
Moesia secunda
Narbonensis prima
Narbonensis secunda
Noricum mediterraneum
Noricum ripense
Novempopulana
Numidia
Osroene
Palaestina prima
Palaestina secunda
Palaestina salutaris
Pamphylia
Pannonia prima
Pannonia secunda
Paphlagonia
Phoenice prima
Phoenice secunda
Phrygia Pacatiana
Phrygia salutaris
Picenum suburbicarium
Pisidia
Pontus Polemoniacus
Praevalitana
Raetia prima
Raetia secunda
Rhodope
Samnium
Sardinia
Savia
Scythia
Senonia
Sicilia
Syria prima
Syria secunda
Tarraconensis
Thebais
Thessalia
Thracia
Tripolitania
Tuscia et Umbria
Valentia
Valeria (Italia)
Valeria (Pannonia)
Venetia et Histria
Viennensis
Diapóri (Epeiros)

| --- | --- |
Sijainti:  38°59′46″N, 20°55′29″E, Préveza Préveza, Epeiros Kreikka
Saariryhmä:  Korakonísia
Vesialue:  Amvrakikóslahti
Merialue:  Joonianmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,005 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Diapóri (kreik. Διαπόρι, kath.kreik. Διαπόριον, Diapórion) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Korakonísian saariryhmään ja sijaitsee Amvrakikóslahdessa. Saaren pinta-ala on noin 0,005 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Diapóri kuuluu Prévezan kuntaan, Prévezan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen.
Diapóri (Thásos)

| --- | --- |
Sijainti:  40°37′29″N, 24°47′02″E, Thásos Thásos, Itä-Makedonia ja Traakia Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoisen Egean saaret
Merialue:  Traakianmeri, Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,018 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Diapóri (kreik. Διαπόρι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saarten saariryhmään ja sijaitsee Thásoksen saaren kaakkoisrannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,018 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Diapóri kuuluu Thásoksen kuntaan, Thásoksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen.
John Adams

| John Adams |
| --- | --- |
 John Trumbullin maalaama John Adamsin muotokuva noin vuodelta 1792.
Yhdysvaltain 2. presidentti
 4. maaliskuuta 1797 – 4. maaliskuuta 1801  
Varapresidentti:  Thomas Jefferson
Edeltäjä:  George Washington
Seuraaja:  Thomas Jefferson
Yhdysvaltain 1. varapresidentti
 21. huhtikuuta 1789 – 4. maaliskuuta 1797  
Presidentti:  George Washington
Edeltäjä:  virka perustettu
Seuraaja:  Thomas Jefferson
Yhdysvaltain Alankomaiden suurlähettiläs
 19. huhtikuuta 1782 – 30. maaliskuuta 1788  
Seuraaja:  Charles Dumas
Yhdysvaltain Ison-Britannian suurlähettiläs
 1. huhtikuuta 1785 – 30. maaliskuuta 1788  
Seuraaja:  Thomas Pinckney
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. lokakuuta 1735 Quincy, Massachusetts, Brittiläinen Amerikka
Kuollut: 4. heinäkuuta 1826 (90 vuotta) Quincy, Massachusetts, Yhdysvallat
Ammatti:  asianajaja
Puoliso:  Abigail Smith Adams
Tiedot
Puolue:  federalisti
Uskonto:  unitaristi
 Nimikirjoitus
John Adams (30. lokakuuta (J: 19. lokakuuta) 1735 Braintree, Massachusetts – 4. heinäkuuta 1826 Quincy, Massachusetts) oli yksi Yhdysvaltain itsenäisyyden johtavista kannattajista vapaussodan aikana ja Yhdysvaltain toinen presidentti vuosina 1797–1801. Tätä ennen Adams toimi kaksi kautta Yhdysvaltain ensimmäisenä varapresidenttinä sekä Yhdysvaltain ensimmäisenä Ison-Britannian ja Alankomaiden suurlähettiläänä.
John Adamsin poika John Quincy Adams toimi Yhdysvaltain kuudentena presidenttinä 1825–1829.
Uran alku > Tausta

Adamsin suku oli alkujaan Englannin Devonshirestä. John Adamsin esi-isä Henry Adams sai vuonna 1636 haltuunsa maa-alueen Massachusettsista ja muutti sinne. John Adams syntyi Braintreessä (myöhemmin omaksi kaupungikseen lohkaistun Quincyn alueella) Massachusettsissa 30. lokakuuta 1735. Hän oli John ja Susanna Boylston Adamsin kolmesta pojasta vanhin. Isä John toimi maanviljelijänä, kengäntekijänä, paikallisen seurakunnan diakonina ja kaupungin virkamiehenä. Amerikan vallankumouksen keskeisiin hahmoihin kuulunut Samuel Adams oli John Adamsin pikkuserkku.
Ahkerana opiskelijana Adams valmistui Harvard Collegesta vuonna 1755. Tämän jälkeen hän opetti koulussa useita vuosia ja opiskeli samalla lakia Worcesterissa, Massachusettsissa. Adams aloitti lakimiehenä vuonna 1758 ja hänestä tuli yksi Bostonin merkittävimmistä asianajajista. Vuonna 1764 Adams meni naimisiin Abigail Smithin (1744–1818) kanssa. He saivat yhteensä kuusi lasta.
Uran alku > Leimaverolain vastustaja

Maaliskuussa 1765 Ison-Britannian parlamentti sääti leimaverolain, jonka mukaan siirtomaissa tuli kaikessa painettussa materiaalissa käyttää Lontoossa leimattua paperia. Marraskuussa 1765 voimaan tulleen erityisveron syynä oli emämaan velkaantuminen seitsenvuotisen sodan jälkeen. Adamsin mielestä Britannian hallitus ei enää ajanut siirtomaansa etuja, kun se sääti uusia verolakeja ja lisäsi ulkomaantulleja. Adams julkaisi nimettömänä neljä julkaisua, joissa hän ei niinkään vastustanut leimaveroa, vaan toi esille ajatuksen Amerikan vapaudesta jo pitkään syntyneenä oikeutena sekä Britannian lainsäädännössä että amerikkalaisten sukupolvien rohkeuden ja uhrauksien kautta.
Syyskuussa 1765 Braintreen kaupunki hyväksyi Adamsin laatiman Braintreen ohjeen, jolla kaupunki määräsi edustajansa Massachusettsin parlamentissa vastustamaan leimaveron käyttöönottoa. Vastustuksen perusteena oli se, että laki oli määrätty osavaltiolle Ison-Britannian parlamentissa ilman osavaltion edustusta ja sen suostumusta. Ohjeistuksen omi nopeasti neljäkymmentä muutakin kaupunkia.
Uran alku > Bostonin verilöyly

5. maaliskuuta 1770 brittisotilaat ampuivat viisi amerikkalaista siviiliä, kun he 300–400 hengen väkijoukolla uhkasivat sotilaita heittämällä heitä lumipalloilla ja muilla esineillä. Brittisotilaille oli vaikea saada puolustusasianajajaa, mutta Adams halusi taata heille reilun oikeudenkäynnin ja ryhtyi miesten puolustusasianajajaksi kahden avustajan kanssa. Oikeudenkäynnissä Adams pystyi vakuuttamaan oikeudelle sotilaiden toimineen itsepuolustukseksi ollessaan väkijoukon uhkaamana. Ensimmäisessä oikeudenkäynnissä syytettynä ollut brittijoukkojen kapteeni Thomas Preston vapautettiin ja toisessa oikeudenkäynnissä syytettyinä olleista kahdeksasta miehestä vain kaksi sotilasta tuomittiin taposta vähäiseen rangaistukseen.
Siirtokuntien kongressi

Syksyllä 1774 Adams osallistui ensimmäiseen mannermaakongressiin yhtenä Massachusettsin edustajista. Tuolloin matka Braintreestä Pennsylvaniaan kesti kolme viikkoa.
Osallistuessaan toiseen mannermaakongressiin keväästä 1775 alkaen, Adams ehdotti siirtokuntien armeijan johtajaksi virginialaista George Washingtonia juuri alkaneessa vapaussodassa. Myöhemmin Adams johti sotakomiteaa, joka pyrki saamaan Washingtonin johtamalle armeijalle asetarvikkeita, lääkkeitä sekä täydennysjoukkoja.
4. heinäkuuta 1776 hyväksyttiin Thomas Jeffersonin laatima Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus, jonka laatineessa komiteassa myös John Adams toimi muun muassa Benjamin Franklinin ohella.
Yhdysvaltain lähettiläänä Euroopassa

Vuonna 1778 Adams lähetettiin Pariisiin hankkimaan Yhdysvalloille tukea ranskalaisilta. Seuraavana vuonna hän palasi Yhdysvaltoihin muotoilemaan Massachusettsin osavaltion omaa perustuslakia.
Marraskuussa 1779 Adams palasi takaisin Eurooppaan diplomaattitehtävissä ja sai yhdessä John Jayn ja Benjamin Franklinin kanssa solmittua vuonna 1783 Pariisin rauhansopimuksen, joka lopetti sotatoimet brittien ja Amerikan siirtokuntien välillä..
Adams toimi myös samanaikaisesti Hollannissa, jossa hän neuvotteli Yhdysvalloille kahden miljoonan dollarin lainan. Hollannin provinssit tunnustivat huhtikuussa 1782 Yhdysvaltojen itsenäisyyden ja Adams otettiin vastaan Yhdysvaltain suurlähettiläänä.
Sotatoimien loputtua Adams nimettiin Yhdysvaltojen ensimmäiseksi Ison-Britannian suurlähettilääksi vuonna 1785. Hän toimi tässä virassa hän toimi vuoteen 1788 ja palasi sitten takaisin Yhdysvaltoihin.
Varapresidenttinä

Yhdysvalloissa Adams osallistui valitsijamieskokoukseen, jossa vapaussodan kenraali George Washington äänestettiin yksimielisesti Yhdysvaltain ensimmäiseksi presidentiksi. Adams valittiin samalla varapresidentiksi. Varapresidentin rooli oli Adamsin aikaan lähinnä seremoniallinen.
Varapresidentin tehtäviin kuului ja kuuluu senaatin puheenjohtajana toimiminen (engl. president). Koska nuoren liittovaltion johtomiehet olivat tasavaltalaisia keskellä epäileväistä monarkistista maailmaa, päättivät he myös yrittää tehdä hyvän vaikutuksen. Erityisesti vuosia Euroopan hoveissa oleskellut Adams kiinnitti huomiota arvokkaisiin nimityksiin ja muodollisuuksiin, joskus huvittavuuteen asti. Adams kysyi senaattoreilta: "Kun presidentti tulee senaattiin, mikä minä silloin olen? Eihän minua voi silloin sanoa presidentiksi. Haluan, että herrat ajattelevat, mikä minä silloin olen." Pennsylvanian senaattori William Maclay kertoi myöhemmin havainneensa siinä tilanteessa "kasvojensa epäpyhien lihasten asettautuvan naurulle soveliaaseen asentoon". Hieman pyylevä Adams sai pian senaattorien parissa epävirallisen arvonimen "Hänen Pyöreytensä".