stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Woodstock
Ilmapiiri

Monet paikalla olleet, kuten yleisö, muusikot, paikalliset asukkaat ja lainvalvojat, ovat jälkikäteen kertoneet festivaalin aikana vallinneen ystävällisyyden, jakamisen, yhteisöllisyyden ja väkivallattomuuden ilmapiirin, jonka avulla vaikeat olosuhteet pystyttiin voittamaan.
Puhuessaan yleisölle lavalla sunnuntaina maanomistaja Max Yasgur oli hyvillään tapahtuman onnistumisesta hankalista olosuhteista huolimatta. Yasgur kiitteli järjestäjien tekemää työtä ja sanoi yleisön todistaneen koko maailmalle, kuinka puoli miljoonaa nuorta voi viettää kolme päivää yhdessä pelkästään hauskanpidon ja musiikin merkeissä.
Festivaalin aikana tapahtui järjestäjä Michael Langin mukaan kolme kuolemantapausta. 17-vuotias poika kuoli jäätyään traktorin alle nukkuessaan makuupussissaan pellolla. Yksi kuolema johtui huumeiden yliannostuksesta. Festivaalin aikana ei ilmoitettu yhdestäkään väkivallanteosta. Ainakin kahdesta festivaalialueella tapahtuneesta synnytyksestä ilmoitettiin. Toistaiseksi kukaan ei ole kertonut syntyneensä Woodstockissa, mutta moni on kertonut saaneensa alkunsa siellä.
Woodstockin jälkeen > Tuotot ja kulut

Festivaali tuotti pääasiassa lippujen ennakkomyynnillä 1,4 miljoonaa dollaria. Yhden päivän lippu maksoi 7 dollaria. Festivaalin kokonaiskulut olivat 2,7 miljoonaa dollaria. Suurimpia menoeriä olivat esiintyjien palkkiot 172 000 dollaria, mainonta 200 000 dollaria, ääni- ja valaistustekniikka 200 000 dollaria, lääkintä-, ruoka- ja helikopterikulut 600 000 dollaria sekä sekalaiset tuotantokulut, kuten työntekijöiden palkat, noin 1,3 miljoonaa dollaria.
Välittömästi festivaalin jälkeen Woodstock Ventures totesi jääneensä reilusti yli miljoona dollaria tappiolle. Velat maksaakseen järjestäjä John Roberts otti miljoonan dollarin lainan ja käytti myös tulevista elokuvasta ja musiikkialbumista saatuja ennakkomaksuja, joita yritys oli saanut Warner Brosilta ja Atlantic Recordsilta. Vuosi festivaalin jälkeen järjestäjä Joel Rosenman kertoi yhtiön olevan yhä 1,2 miljoonan dollarin veloissa. Rosenman ja Roberts kuitenkin luottivat rojaltien ja Woodstockin tuotemerkin lisensoinnin maksavan velat pois, sillä Woodstock Ventures sai rojalteina elokuvan tuotoista 10 prosenttia ja albumien tuotoista 0,5 prosenttia. Niiden pysyvän suursuosion ansiosta yhtiö pääsikin lopulta omilleen vuonna 1980.
Woodstockin jälkeen > Woodstockin perintö

Woodstockia on kutsuttu kaikkien sitä seuranneiden rocktapahtuman innoittajaksi, mukaan lukien Glastonburyn festivaali (järjestetty vuosittain vuodesta 1970), Concert for Bangladesh (1971), Live Aid (1985) ja Live 8 (2005). Time-lehti kutsui Woodstockia historian suurimmaksi rauhanomaiseksi tapahtumaksi. Järjestäjä Michael Langin mukaan Woodstockin perintöä on esimerkiksi vihreä liike. Langin mukaan Woodstockissa olleet tai sitä televisiosta katselleet ihmiset muuttivat sen ansiosta käsityksiään siitä, miten ihmiset voivat elää yhdessä. Laulaja Arlo Guthrien mukaan Woodstock osoitti sen, että vaikeuksien aikana suuret ihmisjoukot pystyvät huolehtimaan toisistaan ilman mitään sääntöjäkin.
Woodstockista tehtiin dokumenttielokuva Woodstock – 3 päivää rauhaa, rakkautta, musiikkia (1970), jonka ohjasi Michael Wadleigh. Elokuva voitti parhaan dokumentin Oscar-palkinnon. Elokuvan teossa mukana ollut ohjaaja Martin Scorsese on arvellut, että on juuri tämän elokuvan ansiosta, että Woodstockin festivaalin muisto on säilynyt elävänä vielä vuosikymmeniä tapahtumien jälkeenkin.
Folklaulaja Joni Mitchell julkaisi vuonna 1970 laulun ”Woodstock”, josta on tullut festivaalin tunnuslaulu.
Woodstockin jälkeen > Konserttipaikan myöhemmät vaiheet

Max Yasgurin kuoltua vuonna 1973 brooklynilainen Louis Nicky osti Yasgurin leskeltä niityn, jolla konsertti oli järjestetty. Moneen vuoteen missään ei muisteltu Woodstockia, eikä festivaalipaikalla ollut erityisiä opasteitakaan oikeaa sijaintia osoittamassa. 1970-luvun lopulla paikalla alkoi kokoontua muutaman kymmenen ihmisen ryhmä. Wayne Saward -niminen hitsaaja rakensi vuonna 1984 paikalle muistomerkin raudasta ja betonista, ja sen jälkeen paikalla alkoi vierailla enemmän ihmisiä.
Bethelin kaupunki on yrittänyt kielloin ja poliisivoimin estää tuhansia ihmisiä virtaamasta festivaalipaikalle joka elokuussa. Woodstock Preservation Alliance perustettiin säilyttämään festivaalialue avoimena kenttänä, jonne kaikilla olisi pääsy.
Vuonna 2006 festivaalipaikalla avattiin Bethel Woods Center for the Arts -taidekeskus, johon avattiin kaksi vuotta myöhemmin Woodstock-museo.
Alkuperäisen esiintymislavan tarkka paikka selvitettiin arkeologisissa kaivauksissa 50-vuotisjuhlia varten. Lavan sijainti oli unohtunut, sillä sen pohja oli jäänyt 1990-luvun konserttien täytemaan alle.
Woodstockin jälkeen > Muistokonsertit ja -festivaalit

Woodstockin muistokonsertteja on järjestetty useita eri nimillä ja eri paikoissa. Ensimmäinen muistokonsertti järjestettiin Long Islandilla vuonna 1979, ja esiintyjien joukossa oli joitain Woodstockin esiintyjiäkin. Woodstockin 25-juhlavuodeksi suunniteltiin kahta konserttia. Woodstock ’94 eli Woodstock II järjestettiin Saugertiesissa, New Yorkissa. Paikalle saapui 200 000 katsojaa. Alkuperäiselle festivaalipaikalle samaan aikaan suunniteltu Bethel ’94 -festivaali peruttiin huonon lipunmyynnin johdosta. Paikalle tuli kuitenkin 25 000 ihmistä, ja kävijöille esiintyi moni Woodstockissakin esiintynyt, kuten Richie Havens, Arlo Guthrie ja Melanie. Elokuussa 1999 alkuperäisellä festivaalipaikalla järjestettiin kolmipäiväinen A Day in the Garden -konsertti. Heinäkuussa 1999 Romessa, New Yorkissa järjestettiin Woodstock ’99, jonne tuli yli 220 000 katsojaa. Woodstock ’99 herätti tyrmistystä korkealle hinnoitelluilla lipuilla ja vedellä sekä väkivaltaisella ilmapiirillään.
Alkuperäisellä paikkakunnalla Bethelissä New York’s Bethel Woods Center for the Arts -keskuksessa järjestettiin vuonna 2019 Woodstockin 50-vuotisjuhlafestivaali elokuun 15.–18. välisenä aikana. Festivaali sisälsi Ringo Starrin, Santanan ja The Doobie Brothersin erilliset konsertit.
Alkuperäisen festivaalin ja vuosien 1995 ja 1999 muistokonserttien järjestäjä Michael Lang pyrki myös järjestämään Woodstockin 50-vuotisjuhlafestivaalin. Woodstock 50 oli alun perin tarkoitus järjestää kolmipäiväisenä 16.–18. elokuuta 2019. Tapahtumaan oli koottu maineikas esiintyjälista alkuperäisen festivaalin esiintyjiä ja uuden sukupolven tähtiä. Heinäkuun lopussa Lang kuitenkin ilmoitti, että tapahtuma on peruttu. Festivaalipaikkaa ei ollut onnistuttu saamaan, rahoittajat olivat hylänneet hankkeen ja päätähdet olivat peruneet osanottonsa.
Woodstockista julkaistut albumit

Woodstock: Music from the Original Soundtrack and More (1970)
Woodstock II (1971)
The Best of Woodstock (1994)
Woodstock Diary (1994)
Woodstock: Three Days of Peace & Music (1994)
Woodstock – 40 Years On: Back To Yasgur’s Farm (2009)
Kirjallisuutta

Elliot Tiber, Tom Monte: Taking Woodstock (suomentaja Tanja Falk), Like Kustannus, 2009. ISBN 978-952-01-0255-5
Eliiot Tiber, Tom Monte: Taking Woodstock: A True Story of a Riot, a Concert, and a Life.  New York:  Square One Publishers, 2007.  ISBN 0-7570-0293-5  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Woodstock Wikimedia Commonsissa
Michael Lang, yksi Woodstockin neljästä järjestäjästä, vuonna 2009.
3 päivää rauhaa ja musiikkia. Woodstockin lehtimainos toukokuussa 1969 kun pitopaikan oli vielä tarkoitus olla Wallkill.
Leiripaikka.
Yleisöä konserttipaikalla. Lava näkyy kuvan takaosassa.
Kuvassa näkyvissä suuria valaistus- ja kaiutinrakennelmia.
Festivaaliyleisöä.
Woodstockin avajaisseremonia, jossa yleisölle puhumassa Swami Satchidananda.
Yleisöä festivaalin viimeisenä päivänä maanantaina 18. elokuuta
Wayne Sawardin tekemä Woodstock-muistomerkki, joka sijoitettiin festivaalipaikalle vuonna 1984
Augusto Roa Bastos

Augusto Roa Bastos
Augusto Roa Bastos (13. kesäkuuta 1917 Asunción, Paraguay – 26. huhtikuuta 2005 Asunción, Paraguay) oli paraguaylainen kirjailija. Hän sai Cervantes-palkinnon vuonna 1989.
Roa Bastos puhui kaksikielisesti espanjaa ja guarania. Hän vietti huomattavan osan elämästään maanpaossa – ensin Argentiinassa, sitten Ranskassa. Hän palasi kotimaahan 1989, kun Alfredo Stroessnerin valtakausi oli päättynyt. Hän kuoli Asunciónissa vuonna 2005.
Roa Bastosin tuotantoon kuuluu romaaneja, novelleja, runoja ja muuta. Esikoisromaani Hijo de hombre ilmestyi vuonna 1960. Sitä seurasi historiallisen diktaattori José Gaspar Rodríguez de Francian elämän inspiroima Yo el supremo (1974). Molemmat kuvaavat Francian diktatuuria, ja niissä on mukana maagista realismia. Näihin romaaneihin Roa Bastosin maine pääasiassa perustuu.
Suomennettu tuotanto

Macario, novelli, antologiassa Ihmisen tie: Valikoima latinalaisen Amerikan kirjallisuutta, toim. ja suom. Matti Rossi, Helsinki: Love kirjat 1983 ISBN 951-835-076-0
Rikos ja rangaistus

| Rikos ja rangaistus> Prestuplenije i nakazanije |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Fjodor Dostojevski
Kieli:  venäjä
Genre:  romaani
Julkaistu:  1866
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Mihail Petrovitš Klodt, Raskolnikov ja Marmeladov, 1874.
"Rikos ja rangaistus" (ven. Преступление и наказание, Prestuplenije i nakazanije) on Fjodor Dostojevskin tunnetuin teos. Vuonna 1866 julkaistu romaani on maailmankirjallisuuden klassikko. Teos käsittelee moraalisia ongelmia, ja siinä on myös salapoliisiromaanin ja rakkaustarinan piirteitä. Keskeisiä teemoja ovat syyllisyydentunto ja anteeksi saaminen katumisen kautta.
Rikos ja rangaistus alkoi ilmestyä jatkokertomuksena Russki vestnik (ven. Русскій вѣстникъ) -lehdessä tammikuussa 1866 ja seuraavana vuonna se julkaistiin romaanina. Se on Dostojevskin ensimmäinen aateromaani. Dostojevski etsii vastausta kysymykseen: "jos Jumalaa ei ole, onko ihmisen otettava hänen paikkansa?" Esittämällä tämän kysymyksen päähenkilö Raskolnikovin suulla, hän osoittaa mihin radikaalinuorison ateismi voi johtaa. Radikaalikriitikko Dmitri Pisarev torjui Dostojevskin kritiikin kumouksellista nuorisoa vastaan kirjoittamalla, että Raskolnikovin ongelmien juuret "eivät ole hänen aivoissaan vaan hänen taskuissaan."
Juoni

Rikoksessa ja rangaistuksessa nuori ylioppilas Rodion Romanovitš Raskolnikov tekee rikoksen 1860-luvun Pietarissa: murhaa köyhän panttilainaajaeukko Aljona Ivanovnan ja tämän paikalle sattuneen sisaren Lizaveta Ivanovnan. Päätökseen murhata hänet sysää äidiltä saapuva kirje, josta käy ilmi äidin ja Dunja-sisaren tukala tilanne. He ovat lähettäneet pääkaupungissa opiskelevalle pojalle ja veljelle viimeisiä rahojaan. Kirje tuo juonenkulkuun mukaan myös irstailevan Svidrigailovin, joka uhkaa Dunjan siveyttä.
Kirje kotoa luo lukijalle kuvan Raskolvikovista rehtinä, kunniantuntoisena ja lähimmäisiään rakastavana nuorena miehenä. Raskolnikov itse epäilee, ettei kestäisi murhan aiheuttamaa syyllisyyttä. Hän näkee unen, jossa lapsi joutuu isänsä kanssa todistamaan, kuinka hevonen piestään kuoliaaksi. Unen lapsen huudahdus "Minkä tähden ne hevosrukan tappoivat?" palautuu Dostojevskin tuotannon peruskysymykseen: miksi syytön kärsii, miksi maailmassa on pahaa? Raskolnikov kuitenkin järkeilee itsensä murhatyöhön.
Hän ei tee murhaa niinkään ryöstöaikeissa vaan kokeillakseen ja todistaakseen itselleen olevansa moraalisesti valioihminen. Ryöstösaaliilla hän pystyisi tekemään hyviä tekoja, jotka hyvittäisivät murhan. Kirja kuvaa teon henkisiä ja fyysisiä vaikutuksia Raskolnikoviin. Raskolnikovia vaivaavat syyllisyydentunteet ja vainoharhat siitä, että kaikki epäilevät häntä. Samalla hänen suhteensa opiskelijatoveri Razumihiniin, rikosetsivä Porfiriin sekä ennen muuta Sofia Marmeladovaan, kehittyy.  Hän tapaa nuoren hyväsydämisen prostituoidun, Sonja Marmeladovan, joka saa hänet ymmärtämään kristillisen rakkauden ja anteeksiannon merkityksen ja lopulta tunnustamaan tekonsa. Raskolnikov saa rangaistuksensa ja joutuu kahdeksaksi vuodeksi Siperian pakkotyöleirille, jonne Sonja seuraa häntä.
Henkilöitä

Rodion (Rodja) Romanovitš Raskolnikov (Родион Романович Раскольников) – päähenkilö, varaton ja sairas entinen opiskelija
Pulherija Aleksandrovna Raskolnikova – Raskolnikovin äiti
Avdotja (Dunja) Romanovna Raskolnikova – Raskolnikovin sisar
Dmitri Prokofitš Vrazumihin (Razumihin) – ylioppilas, Raskolnokovin ystävä (ven. разум, razum suom. järki)
Zosimov – lääkäri, Razumihinin ystävä
nimineuvos Semjon Zaharytš Marmeladov – juoppo ja rahaton, usein työtön alimman luokan virkamies, yli 50-vuotias alkoholisti
Katerina Ivanovna Marmeladova – Semjon Marmeladovin keuhkotautinen vaimo, koulutettu ja sivistynyt everstin tytär, upseerin leski, n. 30-vuotias
Sofia (Sonja, Sonetška) Semjonovna Marmeladova (Софья Семёновна Мармеладова) – Marmeladovin tytär, vaalea ja kalpea tyttö, n. 20-vuotias, elättää prostituoituna vanhempiaan ja pieniä sisaruksiaan omasta tahdostaan
Arkadi Ivanovitš Svidrigailov – vaimonsa varat perinyt, irstaana, varakkaana, vastenmielisenä ja petollisena pidetty, pedofiili
hovineuvos Pjotr Petrovitš Lužin – Dunjan kosija
Porfiri Petrovitš (Порфирий Петрович) – Aljona Ivanovan murhaa tutkiva poliisi, tutkintotuomari
Aljona Ivanovna (Алёна Ивановна) – vanha koronkiskuri-muori, panttilainaaja jonka Raskolnikov murhaa
Lizaveta Ivanovna (Лизавета Ивановна) – Aljonan sisar, joka sattumalta tulee murhapaikalle. Raskolnikov tappaa hänetkin. Lizaveta on Sonjan ystävä.
Tulkintaa

Venäläinen filosofi Lev Šestov vertasi vuoden 1900 teoksessaan Rikoksen ja rangaistuksen tematiikkaa Shakespearen Macbethiin. Šestovin mielestä Dostojevski pohtii teoksensa avulla kysymystä, ovatko sääntöjen noudattajat vai sääntöjen rikkojat oikeassa, mikäli sääntöjen merkitys on hämärä. Dostojevski arvostaa sitä, että Raskolnikov uskalsi rikkoa sovinnaisia sääntöjä, joskin hänen on sen jälkeen sovitettava rikoksensa ja kärsittävä sitä seuraava rangaistus. Šestov pitää merkittävänä sitä, ettei murhaaja tunne minkäänlaista sääliä uhrejaan kohtaan edes jälkeenpäin. Macbethissa sen sijaan kirjailijaa askarruttaa rikollisen muille ihmisille tuottama kärsimys.
Rikos ja rangaistus on tutkielma syyllisyydestä ja syyttömyydestä, vapaasta tahdosta sekä hyvyydestä ja pahuudesta, mutta se on myös rikosromaani, dekkari. Romaanin toinen rikoksentekijä on Svidrigailov, jonka rikos on pedofilia, Dostojevskin romaanien toistuva aihe. Dostojevski hakee vastausta kysymykseen, miksi rikoksentekijät saadaan kiinni. Raskolnikovin tunnustus sekä Svidrigailovin itsemurha antavat ymmärtää, että Dostojevskin mukaan rikollista ajaa aina halu joko tunnustaa tai tulla kiinniotetuksi. Jos kumpikaan ei toteudu, ainoa ratkaisu on itsemurha.
Rikos ja rangaistus on myös pietarilaisromaani ja Dostojevski onkin venäläisen kirjallisuuden tunnetuimpia Pietarin kuvaajia. Hänen teoksensa muovasivat 1800-luvulla myyttiä Pietarin kaupungista. Raskolnikovin mielenliikkeet kuvataan vuorovaikutuksessa kaupungin kanssa. Kaikki mitä hän Pietarin kaduilla kohtaa ja kokee, vaikuttaa hänen mielentilaansa.
Suomennoksia

Rikos ja rangaistus.  Suomentanut M. Vuori. Täydellisen kielentarkistuksen suorittanut Lea Pyykkö (suomennos ilmestynyt 1899; kielentarkistus 1986). Hämeenlinna:  Karisto, 2008.  ISBN 978-951-23-5112-1
Rikos ja rangaistus.  Suomentanut J. A. Hollo (suom. ilm. 1922). WSOY, 1985.  ISBN 951-0-12899-6
Rikos ja rangaistus.  Suomentanut Olli Kuukasjärvi. Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-21650-6
Rikos ja rangaistus. Suomentanut Juhani Konkka. Helsinki, Otava, 1975. ISBN 951-1-01336-X Sarja: Suuret venäläiset kertojat 9, (15 nidettä, ISBN 951-1-01311-4).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rikos ja rangaistus Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Преступление и наказание (Достоевский) on Wikiaineistossa (venäjäksi)
Fjodor Dostojevski: Rikos ja rangaistus. Jyväskylän yliopisto, Taiteiden ja kulttuurin tutkimuksen laitos 4.10.2006.
Kuukasjärvi suomensi Rikoksen ja rangaistuksen uudestaan. Turun Sanomat 22.3.2008.
Pesonen, Pekka: Houre ja tosi kohtaavat Pietarissa. Helsingin Sanomat 18.5.2008. (maksullinen)
Waarala, Hannu: Dostojevskin moniääninen ja syvään hengitetty romaanimaailma. Uutispäivä Demari 7.5.2008.
Kirjan tapahtumia Yandexin kartalla. 15.1.2017.
Russki vestnik (ven. Русскій вѣстникъ) -lehti, jossa Rikos ja rangaistus ilmestyi ensimmäistä kertaa jatkokertomuksena tammikuussa 1866
The Yardbirds

| The Yardbirds |
| --- | --- |
 Yardbirds Äänekoskella vuonna 2010
Tiedot
Toiminnassa:  1963–1968, 1992–
Tyylilaji:  blues rock, psykedeelinen rock, R&B
Kotipaikka:   Lontoo, Englanti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jim McCarty Anthony "Top" Topham John Idan Myke Scavone Kenny Aaronson
Levy-yhtiö:  Columbia Graphophone Company Epic Records EMI/Capitol
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Yardbirds on vuonna 1963 perustettu englantilainen rockyhtye. Sen riveissä ovat soittaneet Eric Clapton, Jeff Beck ja Jimmy Page, joille se oli kansainvälisen uran lähtökohta. Blues-rockin parissa aloittanut yhtye tunnetaan nykyisin parhaiten hiteistään "For Your Love", "Over, Under, Sideways, Down" ja "Heart Full of Soul".
The Yardbirds on myös versioinut monia bluesklassikoita. Yhtyettä pidetään myös Yhdysvalloista Britanniaan tulleen bluesin muokkaajana suuntaan, josta kehittyi varhainen heavy metal. Yhtyeen hajottua Jimmy Page perusti Led Zeppelinin, joka soitti ensimmäiset konserttinsa syksyllä vuonna 1968 nimellä The New Yardbirds.
Perustaminen (1963)

Keith Relf (laulu, huuliharppu), Chris Dreja (rytmikitara), Jim McCarty (rummut) ja Paul Samwell-Smith (basso) perustivat toukokuussa 1963 The Yardbirdsin, johon tuli mukaan soolokitaristiksi Anthony "Top" Topham. Yhtye sai bluesmuusikko Cyril Daviesilta kiinnityksen soittaa yhtyeensä taukojen aikana tämän klubi-illoissa Lontoon Twickenhamissa. Davies järjesti heille viikoittaisen esiintymisen Harrowissa ja yhtye alkoi harkita siirtymistä ammattilaisiksi. Tophamin vanhemmat eivät hyväksyneet tätä sekä opiskelun keskeytystä ja hän erosi yhtyeestä. Eric Claptonista tuli yhtyeen uusi soolokitaristi syyskuussa 1963.
Maine (1964–1965)

Vuonna 1964 yhtye julkaisi albumin The Yardbirds with Sonny Boy Williamson. Albumi äänitettiin joulukuussa 1963 konsertissa Lontoon Crawdaddy-klubilla ja se ilmestyi vuoden 1964 alussa.
Yhtyeen ensimmäinen oma albumi Five Live Yardbirds ilmestyi samana vuonna. Albumi julkaistiin alun perin vain Isossa-Britanniassa. Lisäksi julkaistiin kaksi singleä.
Vuonna 1965 Julkaistiin Graham Gouldmanin säveltämä "For Your Love", josta tuli yhtyeen ensimmäinen hitti. Kappaleen sovituksessa kitaroilla oli melko pieni osa sen perustuessa spinettiin ja bongorumpuihin
Clapton lähti yhtyeestä vuoden lopulla vastalauseena sille, että yhtye oli siirtymässä pop-vaikutteiseen suuntaan, jolloin blues jäi toissijaiseksi.
Jeff Beckin aika

Kun Clapton oli lähtenyt, yhtye pyysi studiokitaristi Jimmy Pagea kokoonpanoon. Hän kieltäytyi suositellen Jeff Beckiä.
Jeff Beck oli yhtyeessä keskeisessä asemassa soveltaen sekä uutta tekniikkaa että show-eleitä. Yhtye teki useita menestyksekkäitä singlejä ja albumin Yardbirds, joka tunnetaan paremmin nimellä Roger the Engineer sekä Yhdysvalloissa nimellä Over Under Sideways Down. Britannian painoksessa singleinä julkaistuja kappaleita ei kuultu. Tänä aikana yhtye kokeili erilaisia folkmusiikin tyylejä perinteisen blues-rock-tyylinsä rinnalla. Yhtyeen sisällä kehittyi kuitenkin jännitteitä ja lopulta Paul Samwell-Smith erosi erään konsertin jälkeen Keith Relfin oltua lavalla vahvassa humalatilassa.
Jimmy Pagen aika

Jimmy Page oli katsomassa konserttia ja liittyi yhtyeeseen aluksi Samwell-Smithin tilalle auttaakseen jo sovituissa konserteissa. Vakiintumisen jälkeen tehtiin päätös Chris Drejan siirtymisestä basistiksi. Yhtye teki kiertueita Yhdysvalloissa ja Beckin heikko terveys alkoi rasittaa häntä. Yhtye soitti useita konsertteja vain nelimiehisellä kokoonpanolla.
Pagen ja Beckin aikainen kokoonpano teki vain yhden singlen Over Under Sideways Down/Psycho Daisies. Single nousi Yhdysvalloissa sijalle 43.
Kokoonpano esiintyy Michelangelo Antonionin elokuvassa Blow-Up – erään suudelman jälkeen klubikohtauksessa soittaen kappaletta "Train Kept A-Rollin'". Ääniraidalla kitaristeina ovat Beck ja Page.
Jeff Beck jätti yhtyeen vuoden 1966 kesällä. The Yardbirds teki uutta suuntaa hakiessaan koe- ja demoäänityksiä. Materiaalia julkaistiin albumilla Little Games heinäkuussa 1967 vastoin sen tarkoitusta. Yardbirds sai vielä hitin vain Yhdysvalloissa julkaistusta Manfred Mann -yhtyeen "Ha Ha Said the Clown" cover-versiosta.
Yhtyeen viimeinen single "Goodnight Sweet Josephine" julkaistiin tammikuussa 1968. Singlen b-puoli "Think About It" sisälsi tulevan Led Zeppelin -hitin "Dazed and Confused" kitarariffejä. Page oli yhtyeen johtaja kesään 1968 saakka, jolloin yhtye lopetettiin. On sanottu, että yhtye oli hengeltään jo lopetettu edellisenä vuonna, vaikka yhtyeellä oli hyvä konserttimaine erityisesti Yhdysvalloissa.
The Yardbirds esiintyi viimeisen kerran Lutonissa heinäkuussa 1968. Page perusti John Paul Jonesin ja laulaja Robert Plantin kanssa Led Zeppelinin nimellä The New Yardbirds kiertuesopimusten täyttämiseksi. Chris Dreja tuli aluksi mukaan suunnitelmaan, mutta erosi John Paul Jonesin liittymisen myötä.
Albumin Live Yardbirds featuring Jimmy Page nauhat hyllytettiin yhtyeen vaatimuksesta konsertin äänityksen epäonnistuttua ja asiaankuulumattomien äänitehosteiden lisäämisen vuoksi. Albumi julkaistiin myöhemmin Led Zeppelinin suosion hyödyntämiseksi, mutta Pagen vaatimuksesta se vedettiin nopeasti pois markkinoilta.
Muut jäsenet Yardbirdsin jälkeen

Paul Samwell-Smithistä tuli menestyvä tuottaja. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Cat Stevensin albumit, esimerkiksi Teaser And The Firecat ja Tea For The Tillerman. Muita ovat olleet muun muassa Renaissance, Jethro Tull (Broadsword And The Beast) ja Chris de Burgh.
Keith Relf ja Jim McCarty jatkoivat aluksi folk-duona nimellä Together ja perustivat 1970-luvulla suosioon nousseen progressiivisen Renaissance-yhtyeen. Relf toimi yhtyeessä kitaristina laulaen vain taustoja. Hän jättäytyi yhtyeestä pois kahden albumin jälkeen ennen varsinaista läpimurtoa. 1970-luvulla Relf tuotti muun muassa Medicine Head -duon hitin "(And the)Pictures in the Sky" Hän kuoli tapaturmaisesti kotonaan sähköiskuun toukokuussa 1976.
Myös McCarty jäi pois Renaissance-yhtyeestä ennen varsinaisen suosion kautta. Hän oli mukana muun muassa Yardbirdsin jäsenten muodostamassa Box of Frogs -kokoonpanossa. Hän on johtanut omaa yhtyettään Jim McCarty Band.
Chris Dreja opiskeli valokuvaajaksi. Hän otti Led Zeppelinin ensimmäisen albumin kansikuvan ja hänestä tuli myöhemmin menestyvä mainoskuvaaja.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Jim McCarty - rummut, taustalaulu (1963-1968, 1982-1983, 1992-)
Anthony "Top" Topham - kitara (1963, 2013-)
John Idan - laulu; basso (1992-2009); soolokitara (2015-)
Myke Scavone - laulu, huuliharppu ja lyömäsoittimet (2015-)
Kenny Aaronson - basso (2015-)
Jäsenet > Entiset jäsenet

| --- | --- |
 Keith Relf - laulu, huuliharppu (1963-1968; kuoli 1976)  Chris Dreja - kitara, basso, lyömäsoittimet (1963-1968, 1982-1983, 1992-2013)  Paul Samwell-Smith - basso, taustalaulu (1963-1966, 1983)  Eric Clapton - soolokitara (1963-1965)  Jeff Beck - soolokitara (1965-1966)  Jimmy Page - kitara, basso (1966-1968)  John Knightsbridge - kitara, taustalaulu (1982-1983)  Mark Feltham - laulu, huuliharppu (1982-1983)  Joe Allanson - basso (1982)  Rod Demick - basso, huuliharppu, taustalaulu (1992-1993) :  Ray Majors - kitara, taustalaulu (1994-1995)  Laurie Garman - huuliharppu (1994-1996)  Denny Ball - basso (kesä 1998)  Gypie Mayo - kitara, taustalaulu (1995-2005; kuoli 2013)  Alan Glen - huuliharppu, lyömäsoittimet (1996-2003, 2008-2009)  Billy Boy Miskimmin - huuliharppu, lyömäsoittimet (2003-2008)  Jerry Donahue - soolokitara (2004-2005)  Ben King - soolokitara (2005-2015)  David Smale - basso, taustalaulu (2009-2015)  Andy Mitchell - laulu, huuliharppu, akustinen kitara (2009-2015)
Diskografia > Studioalbumit

Five Live Yardbirds – 1964
For Your Love – 1965
Having a Rave Up – 1965
Roger the Engineer – 1966 (virallinen nimi The Yardbirds)
Little Games – 1967
Birdland – 2003