Maria II (Englanti)
Mainio vallankumous

Kaarle II kuoltua ilman laillisia perillisiä vuonna 1685, Yorkin herttuasta tuli kuningas Jaakko II Englannissa ja Irlannissa sekä Jaakko VII Skotlannissa. Hänen käytäntönsä uskonnollisissa asioissa aiheuttivat ristiriitoja erityisesti parlamentissa: hän suosi katolisia virkanimityksissä muun muassa armeijassa . Useat protestanttiset poliitikot ja aateliset lähestyivät Marian aviomiestä jo vuonna 1687. Kun Jaakko pakotti anglikaaniset kirkonmiehet lukemaan "suvaitsevaisuuden julistuksen" (engl. Declaration of Indulgence) – jossa myönnettiin toisinajattelijoille uskonvapaus – kirkoissaan toukokuussa 1688, hänen suosionsa romahti . Protestanttien hälytyskellot soivat, kun kuningatar Maria Modenalainen synnytti pojan, James Francis Edwardin kesäkuussa 1688 ja poika kasvatettiin, toisin kuin Maria ja Anna, katoliseksi. Jotkut väittivät pojan olevan vaihdokki, joka oli salaisesti salakuljetettu kuningattaren huoneeseen kuolleena syntyneen lapsen tilalle. Vaikkei väitteelle ollut todisteita, Maria julkisesti kyseenalaisti pojan legimiteetin lähettäen sarjan syntymää koskevia kysymyksiä sisarelleen Annelle .
30. kesäkuuta "kuolematon seitsikko" (engl. Immortal Seven) pyysi salaa Vilhelmiä (joka asui silloin Marian kanssa Alankomaissa) saapumaan Englantiin armeijan kanssa. Aluksi Vilhelm oli vastahakoinen, hän oli mustasukkainen vaimolleen hänen asemastaan kruununperijänä ja pelkäsi, että Mariasta tulisi häntä vaikutusvaltaisempi. Maria kuitenkin vakuutti aviomiehelleen, että ei ollut kiinnostunut poliittisesta vallasta ja eikä halunnut olla enempää kuin vaimo. Vilhelm päätti hyökätä Englantiin ja julkaisi julistuksen, jossa hän viittasi Jaakon vastasyntyneeseen poikaan "epäaitona Walesin prinssinä". Alankomaiden armeija nousi maihin lopulta 5. marraskuuta, jouduttuaan lokakuussa kääntymään takaisin myrskyn takia . Englannin tyytymätön armeija ja laivasto menivät Vilhelmin puolelle ja englantilaisten luotto Jaakkoon oli niin vähäistä, että he eivät yrittäneet pelastaa kuningastaan . 11. joulukuuta lyöty kuningas yritti paeta maasta, mutta otettiin kiinni. Toinen yritys 23. joulukuuta onnistui: Jaakko pakeni Ranskaan, jossa hän eli maanpaossa elämänsä loppuun asti .
Maria oli surullinen isänsä syrjäyttämiseen johtuneista olosuhteista, mutta Vilhelm käski hänen näyttämään onnelliselta pariskunnan saapuessa voitokkaasti Lontooseen. Tuloksena oli, että häntä kritisoitiin kylmäksi isänsä ahdinkoa kohtaan. Jaakko kirjoitti myös häväistyspuheen Mariaa vastaan ja kritisoi häntä petollisuudesta, tämä vaikutti syvällisesti hurskaaseen Mariaan .
Vilhelm kutsui vuonna 1689 koolle konventtiparlamentin, joka keskusteli kiivaasti miten edetä tästä eteenpäin . Vilhem Oranialainen oli epävarma asemastaan, hän halusi mieluummin hallita kuninkaana kuin pelkkänä kuningattaren puolisona. Ainoa ennakkotapaus yhteishallinnosta oli 1500-luvulta, jolloin kuningatar Maria I meni naimisiin espanjalaisen Filip II:n kanssa, jolloin jälkimmäinen sai kuninkaan arvon. Silloin sovittiin kuitenkin, että Filip II:lla olisi kuningas vain vaimonsa elinajan ja hänen valtaansa oli rajoitettu. Vilhelm kuitenkin vaati, että hän pysyisi kuninkaana myös vaimonsa kuoleman jälkeen. Vaikka jotkut merkittävät valtiomiehet ehdottivat Marian nousevan valtaan yksin, tämä lojaalina miehelleen kieltäytyi tästä
Parlamentti antoi 13. helmikuuta 1689 julistuksen, jossa se totesi, että Jaakko yrittäessään poistua maasta 11. joulukuuta 1688 luopui valtakunnan hallinnosta ja että näin ollen valtakunnalla ei ollut hallitsijaa . Parlamentti ei tarjonnut kruunua Jaakon vanhimmalle pojalle James Francis Edward Stuartille, joka olisi ollut kruununperijä normaalioloissa vaan Vilhelmille ja Marialle yhteisesti.
Lontoon piispa, Henry Compton kruunasi Vilhelmin ja Marian yhdessä Westminster Abbeyssa 11. huhtikuuta 1689. Tavallisesti kruunauksen olisi suorittanut Canterburyn arkkipiispa, mutta tuolloinen viranhaltija William Sancroft, vaikka oli anglikaani, kieltäytyi tunnustamasta Jaakon syrjäyttämistä . Kruunajaispäivänä Skotlannin parlamentti, joka oli paljon jakautuneempi kuin Englannin parlamentti, lopulta julisti ettei Jaakko ollut enää Skotlannin kuningas. Vilhelmille ja Marialle tarjottiin Skotlannin kruunua ja he hyväksyivät sen 11. toukokuuta.
Kruunajaisten jälkeenkin Skotlannissa Jaakolla oli yhä kannatusta. Dundeen varakreivi John Graham kokosi jakobiittiarmeijan ja voitti oranialaiset rojalistit Killiecrankien taistelussa 27. heinäkuuta. Voiton hinta oli kuitenkin kova, varakreivin joukot kärsivät suuria tappioita ja John Graham itse kuoli haavoituttuaan taistelun alussa. Kapinalliset kukistettiin lopullisesti Dunkeldin taistelussa 21. elokuuta 1689 .