stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M. A. Numminen
Diskografia > Musiikkiteokset ja laulusarjat

Tractatus-sarja (sävelletty filosofi Ludwig Wittgensteinin teokseen "Tractatus Logico-Philosoficus", 1966)
Mitä merkillistä metsässä (musiikki Jarkko Laineen lastennäytelmään, 1973)
Kauko on kako (musiikki Helena Reunan lastennäytelmään, 1974)
Soi, sieluni, soi! (laulusarja Nikolai Toropaisen runoihin, 1975)
Kanteletar-sarja (5-osainen mieskuoroteos Joensuun laulujuhlille, 1982)
Missä jatsi on piilossa? (lastenmusikaali Pori Jazziin, 1982)
Helena est libertas (musiikki Helena Vapaan taidenäyttelyyn, 1983)
Earth's Answer (laulusarja William Blaken runoihin, 1991)
Rameaus brorson (pienoisooppera, 1993)
Gustaf II Adolfs afskedstal (mieskuoroteos, 1994)
Wings (laulusarja Miroslav Holubin runoihin, 1996)
Pohjoinen Tango-oratorio (Helsingin Juhlaviikot, 1997)
Ajatelma (laulusarja Larin-Kyöstin runoihin, 1997)
Hannu ja Kerttu (musiikki Jussi Helmisen lastennäytelmään, 1998)
Aenigma Aeternum (sävellys ja libretto ooppera-oratorioon, Manus, 2001)
Utopia (tunnusmusiikin sävellys ja esitys maailmanlaajuiseen Utopia -taidenäyttelyyn, 2001)
Diskografia > Radiokuunnelmat ja -ohjelmat

Maanalaista menoa (ruotsiksi nimellä Underjorden – finns den?) (Suomen Talvisota 1939–1940 -ryhmän tekemä radio-ohjelma, 1968–1969)
Grieg I–II (kaksi sävelradiokuunnelmaa, 1969)
Ludwig-pojan viaton murha I–III (kolme kokeellista sävelradiokuunnelmaa, 1969–1971)
Oppositioteatteri (kokeellinen teos automekaanikko Matti Lehtisen ajatusten ja juttujen pohjalta, 1972)
Iso Iita ja jesuiitat (käsikirjoitus ja musiikki näyttelijä Ida Aalbergin 100-vuotisjuhlakuunnelmaan, 1974)
Hörs dåligt, hörs bra (radiokuunnelma, 1975)
Yömyöhä (Nummisen ja Juha Siltasen toimittama radio-ohjelma, 1984–)
Fedjä-setä ja täti Tamara (Numminen sävelsi lasten radiokuunnelmaan musiikin, 1996)
Einstein, Weinstein, Wittgenstein (Nummisen saksaksi käsikirjoittama radiokuunnelma, esitetty Saksassa vuonna 2005 ja Suomessa vuonna 2006)
Kirjallinen tuotanto

Kauneimmat runot.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1970.
Lastuja.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1971.
Satuja. Taruja ja tosioita elämästä.  (Kansi ja värikuvat: Timo Aarniala. Piirrokset: Tommi Parko & M. A. Numminen)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1975.  ISBN 951-26-1123-6
Jänikset maailmankartalle! Seikkailukertomus lapsille.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1977.  ISBN 951-26-1412-X
Numminen, M. A. & Saarinen, Esa: Terässinfonia.  Espoo:  Weilin+Göös, 1981.  ISBN 951-35-2634-8
Passio Libertatis.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1983.  ISBN 951-26-2353-6
Baarien mies. Tosiokuvitteellinen romaani.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1986.  ISBN 951-26-3003-6
Kirjeitä virolaiselle runoilijalle.  (Valokuvat: Helena Vapaa. Piirrokset: M. A. Numminen)  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14695-1
Into, Markku & Numminen, M. A.: Etsivätoimisto Andrejev & Milton.  Helsinki:  Tammi, 1991.  ISBN 951-30-9845-1
Tango on intohimoni.  Espoo:  Schildts, 1998.  ISBN 951-50-0918-9
Helsinkiin. Opiskelija Juho Niityn sivistyshankkeet 1960–1964.  Espoo:  Schildts, 1999.  ISBN 951-50-1054-3
Laine, Jarkko & Into, Markku & Numminen, M. A.: Naapuri.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2002.  ISBN 951-0-27477-1
Rehtorin päiväkirja. Interaktiivinen kalenteri vuodelle 2004.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2003.  ISBN 951-0-28282-0
Jazzin meining.  Rajamäki:  Aviador, 2016.  ISBN 978-952-7063-09-5
Kaukana väijyy ystäviä – Muistelmat I.  Helsinki:  Docendo, 2020.  ISBN 978-952-2918-28-4
On syytä muistaa – Muistelmat II.  Helsinki:  Docendo, 2021.  ISBN 9789523820869
Filmografia > Elokuvat

Vesilasi (lyhytelokuva, jonka Numminen käsikirjoitti, ohjasi ja kuvasi, 1963)
Tiiliseinä (lyhytelokuva, jonka Numminen käsikirjoitti, ohjasi ja kuvasi, 1963)
Axolon-tango (mainoselokuva, jossa Numminen toimi säveltäjänä ja esiintyjänä, 1967)
Ampumarata (sisältää Nummisen säveltämän tangon, 1969)
Hei hei – tämä on totta (TV:ssä esitetty kokeellinen dokumenttielokuva, jossa Numminen esiintyy, 1969)
Bensaa suonissa (Numminen sävelsi ja sovitti osan elokuvan musiikista sekä toimi studio-orkesterin kapellimestarina, 1970)
Kreivi (Numminen näytteli sivuroolin ja sävelsi osan musiikista, 1971)
Perkele! Kuvia Suomesta (Numminen sävelsi elokuvan musiikin ja lauloi osan lauluista, 1971)
Orimattila 1935 (Numminen sävelsi elokuvan musiikin, 1972)
Siunattu virka (Numminen sävelsi ja lauloi laulun, 1972)
Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks (Numminen esitti pääroolin, käsikirjoitti elokuvan yhdessä Jarkko Laineen kanssa, teki elokuvaan musiikin ja lauloi, 1973)
Karvat (elokuva sisältää Nummisen sanoittaman laulun, 1974)
Karkkia vain karkkipäivänä (Numminen esiintyi laulaen säveltämänsä ja sanoittamansa laulun, 1974)
Jänikset maailmankartalle! (Numminen näytteli pääroolin, toimi kertojana, sävelsi ja sanoitti elokuvan laulut, lauloi sekä käsikirjoitti TV-elokuvan, 1977)
Jussi lapsenvahtina (Numminen sanoitti TV-ohjelman laulut, toimi säveltäjänä sekä käsikirjoitti ohjelman yhdessä Sirpa Nummisen kanssa, 1980)
Det frusna Atlantis (Numminen näytteli pääroolin ja sävelsi osan musiikista, 1980)
Kultarukki (Numminen sävelsi animaatioelokuvan musiikin sekä toimi kertojana, 1983)
Punaheltta (Numminen sävelsi lyhytelokuvan musiikin, 1985)
Bröderna Mozart (Numminen näytteli sivuroolin ja lauloi, 1986)
Ihmeaapinen (Numminen sävelsi animaatioon musiikin, 1986)
Hurjan pojan koti (Numminen näytteli sivuroolin, 1987)
Tehdään, tehdään (Numminen sävelsi, sanoitti ja lauloi lyhytelokuvan musiikin, 1988)
Kohti hohtavaa tulevaisuutta (Numminen ohjasi sekä teki käsikirjoituksen ja musiikin, 1989)
Rautamimmi (Numminen sävelsi ja sanoitti elokuvan musiikin, 1991)
Ratkaisukeskeinen asiakastyö (Numminen sävelsi lyhytelokuvaan musiikin, 1991)
In Caupona veritas – Baarissa on totuus (Numminen käsikirjoitti elokuvan, sävelsi musiikin, lauloi sekä esiintyi toisessa pääroolissa, 1992)
Baarini on linnani (Numminen teki käsikirjoituksen sekä toimi lyhytelokuvan kertojana, 1992)
Kukon ja kanan sauna (Numminen sävelsi animaation musiikin, 1992)
Joulubileet (Numminen esiintyi sivuroolissa, 1996)
Satumaa – Unto Monosen elämä ja tangot (Numminen käsikirjoitti elokuvan yhdessä Claes Olssonin kanssa, toimi dokumentin kertojana sekä lauloi sanoittamansa kappaleen, 1999)
Helsinginkatua pitkin (2013)
Filmografia > TV-sarjat

Gommi, Pommi ja Pemmi (Numminen esitti toista pääroolia, sanoitti ja sävelsi sarjan laulut, lauloi sekä teki käsikirjoituksen, 1988)
Gommi, Pommi ja Pemmi II (Numminen esitti toista pääroolia, sanoitti ja sävelsi sarjan laulut, lauloi sekä teki käsikirjoituksen, 1991)
Gommin ja Pommin seikkailut (Numminen esitti toista pääroolia, sanoitti ja sävelsi sarjan laulut, lauloi sekä teki käsikirjoituksen, 1991–1992)
Joulukalenteri 1995 – Gommin ja Pommin seikkailuja (Numminen esitti toista pääroolia, sanoitti ja sävelsi sarjan laulut, lauloi sekä teki käsikirjoituksen, 1995)
Filmografia > Musiikkivideot

The General Form of a Truth-Function (1991) – Nummisen itsensä käsikirjoittama video
M.A. Numminen Sings Wittgenstein – Wovon man nicht sprechen kann (1993)
Tietämättömyydessään (1994)
M.A. Numminen Goes Tech-No – Yes Sir, Ich kann Boogie (1995)
M.A. Numminen Goes Tech-No – Yes Sir, jag är Boogie (1995)
M.A. Numminen Meets Schubert – Ständchen (1997)
Fahrradfahren ist notwendig (1999) – Nummisen itsensä käsikirjoittama video
M.A. Numminen Turns Rabbit (The Universal Declaration of the Rights of the Rabbits) (1999)
Mini & Maxxxi (2005)
Sedena con la mia donna nel parco del parlamento (2006)
Valotin-rap (2007)
Filmografia > Dokumenttielokuvat

Tack människor – En film om M. A. Numminen (Kiitos ihmiset – Elokuva M. A. Nummisesta) (2011)
Kirjallisuutta

Gronow, Pekka: ”Numminen, Mauri Antero (1940–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 7, s. 202–203.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-448-7  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
M. A. Nummisen virallinen kotisivu. (Arkistoitu – Internet Archive)
Mauri Antero Numminen. 375 humanistia 22.11.2015. Helsingin yliopisto.
Komu, Eija: Dägää ja uusrahvaanomaisuutta Someron kaupunginkirjasto. Viitattu 9.1.2013.
M. A. Nummisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
M. A. Nummisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
M. A. Nummisen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
M. A. Nummisen haastattelu Ylioppilaslehdessä 6/2000. (Arkistokopio Internet Archivessa)
M. A. Nummisen parhaita iskusäveliä YLE Elävä arkisto
Numminen, M. A. hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Numminen esiintymässä DBTL-musiikkifestivaaleilla vuonna 2006.
M. A. Numminen esiintymässä Ilosaarirockissa heinäkuussa 2008.
Jim Brown

| James Nathaniel Brown |
| --- | --- |
 Brown vuonna 2014
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. helmikuuta 1936 St. Simons Island
Kuollut: 18. toukokuuta 2023 (87 vuotta) Los Angeles
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pelipaikka:  Keskushyökkääjä
Pelaajaura
Aik. seurat:  Cleveland Browns
NFL-varaus:  6., 1957 Cleveland Browns
Pääsarjaura:  1957–1965
Hall of Fame:  1971
James ”Jim” Nathaniel Brown (17. helmikuuta 1936 St. Simons Island – 18. toukokuuta 2023 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, urheilukommentaattori, näyttelijä ja kansalaisoikeusaktivisti. Brown pelasi koko uransa Cleveland Brownsissa. Hänen pelipaikkansa oli keskushyökkääjä. Hän lopetti uransa 30-vuotiaana ollessaan vielä huipulla ja keskittyi sen jälkeen näyttelemiseen ja yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen. Brown näytteli yli 50 elokuva- ja televisioroolia sekä oli järjestämässä 1967 Muhammad Alia tukenutta tapaamista.
Pelaajaura

Brown edusti yliopistourallaan Syracusen yliopistoa vuosina 1954–1956. Hän pelasi jokaisena vuotena kahdeksan ottelua juosten parhaimmalla kaudellaan 986 jaardia tehden 14 maalia. Brown varattiin vuonna 1957 varaustilaisuuden 6. pelaajana. Hänet varasi Browns.
Heti ensimmäisellä kaudellaan Brown teki NFL:n ennätyksen yhdessä ottelussa juostuissa jaardeissa, kun hän juoksi Los Angeles Ramsia vastaan 237 jaardia. Hän juoksi ensimmäisellä kaudella kokonaisuudessaan 942 jaardia 12 ottelussa tehden yhdeksän touchdownia. Lisäksi hän vastaanotti syötöstä yhden maalin. Hänet valittiin kauden päätteeksi Pro Bowliin ja All-Pron ensimmäiseen joukkueeseen. Lisäksi Brown valittiin sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi palkinnon historian ensimmäisenä pelaajana. Browns eteni kauden päättävään mestaruusotteluun, mutta hävisi sen Detroit Lionsille 59–14. Loppuottelussa Brown teki yhden juoksumaalin. Kaudella 1958 Brown juoksi runkosarjassa 1527 jaardia tehden 17 maalia juosten ja yhden vastaanottomaalin. Hänet valittiin jälleen Pro Bowliin ja ensimmäiseen All-Pro joukkueeseen sekä hän voitti sarjan arvokkaimman pelaajan palkinnon. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Browns kuitenkin hävisi New York Giantsille 10–0. Kausilla 1959–1961 Brown juoksi jokaisella yli 1200 jaardia tehden parhaimmalla kaudella 14 touchdownia. Hänet valittiin myös jokaisen vuoden Pro Bowliin ja All-Pron ensimmäiseen joukkueeseen. Kaudella 1962 Brown jäi alle tuhanteen juoksujaardiin, mutta teki yhteensä 18 touchdownia. Vuosi 1962 oli ensimmäinen kerta, kun häntä ei valittu All-Pro joukkueeseen. Vuonna 1963 hän juoksi oman ennätyksensä, kun hän juoksi kauden 14 ottelussa 1863 jaardia tehden yhteensä 15 touchdownia. Hänet valittiin jälleen kauden päätteeksi Pro Bowliin ja All-Pro joukkueeseen. Vuonna 1964 Brown juoksi 1446 jaardia ja teki yhdeksän maalia. Kauden päätteeksi Browns eteni loppuotteluun, jossa se voitti Baltimore Coltsin 27–0. Hänet valittiin kauden päätteeksi sekä Pro Bowliin että All-Pro joukkueeseen. Viimeisellä kaudellaan 1965 Brown juoksi 1544 jaardia tehden 21 maalia. Browns eteni toista kertaa peräkkäin loppuotteluun, mutta hävisi Green Bay Packersille 23–12. Hänet valittiin kauden päätteeksi sekä Pro Bowliin että All-Pro joukkueeseen. Lisäksi hän voitti sarjan arvokkaimman pelaajan palkinnon
NFL-urallaan Brown juoksi yhteensä 12 312 jaardia ja teki 126 touchdownia, joista 106 juosten. Hänet valittiin yhdeksän kertaa Pro Bowliin ja kahdeksan kertaa All-Pro -joukkueeseen. Toukokuussa 2021 Brown oli edelleen kaikkien aikojen 11. juostuissa jaardeissa. Brown valittiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 1971.
Näyttelijäura

Brown lopetti uransa yllättäen kesällä 1966, kun hän oli kuvaamassa elokuvaa Likainen tusina. Sen kuvaukset viivästyivät huonon sään takia, ja Cleveland Brownsin omistaja Art Modell uhkasi jäädyttää Brownin palkan, jos tämä ei tulisi ajoissa harjoitusleirille. Brown päätti lopettaa urheilu-uransa ja keskittyä elokuviin ja yhteiskunnallisiin asioihin.
Brown oli näytellyt ensimmäisen kerran jo elokuvassa Rio Conchos (1964). Ensimmäinen merkittävämpi rooli oli vuonna 1967 ilmestyneessä Likaisessa tusinassa. Sen jälkeen Metro-Goldwyn-Mayer palkkasi Brownin useampaan elokuvaan. Brownin ensimmäinen päärooli oli elokuvassa Saalis (1968).
Brown näytteli lopulta yli 50 elokuva- ja televisioroolia. Hänen tunnetuimpia elokuviansa ovat Likainen tusina ja lännenelokuva 100 kivääriä. Siinä Brownilla oli yksi Hollywoodin ensimmäisiä roturajat ylittäviä valkokangasromansseja. Hänen vastanäyttelijänään oli Raquel Welch. Brownin elokuvaura jatkui 1980- ja 1990-luvuilla saakka, jolloin hän näytteli muun muassa elokuvissa Juokse tai kuole (1987) ja Minä päivänä tahansa (1999).
Aktivistina

Brown oli 1960-luvulla mukana kansalaisoikeusliikkeessä ja oli järjestämässä kesäkuussa 1967 järjestemässä Muhammad Alia tukevaa tapaamista. Clevelandin huippukokouksena tunnetussa tapaamisessa oli paikalla monia Yhdysvaltain tunnetuimpia mustia urheilijoita, kuten Bill Russell ja Kareem Abdul-Jabbar. He esittivät siinä tukensa Alille, joka oli menettänyt maailmanmestaruutensa kieltäydyttään Vietnamin sodan kutsunnoista.
Brown perusti 1988 Amer-I-Can-järjestön, joka tuki entisiä vankeja niiden paluussa yhteiskuntaan. Hän myös pyrki vähentämään jengiväkivaltaa ja yritti muun muassa saada aikaan aselepoa Los Angelesin kilpailevien jengien välillä.
Brown vuonna 1961
Punk

| Punk |
| --- | --- |
Alkuperä:  rock and roll rockabilly garage rock frat rock hard rock pub rock glam rock proto punk
Alkuperämaa:  Yhdysvallat Australia Yhdistynyt kuningaskunta
Kehittymisen ajankohta:  1970-luvulla
Tyypillisiä soittimia:  kitara basso rummut
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  77 punk anarkopunk Christian punk crust punk deathrock folkpunk glam punk garage punk hardcore punk horror punk oi!-punk  pop-punk Punk rap psychobilly ramopunk ska punk thrash metal
Punk on 1970-luvulla syntynyt rockin tyyli, nuoriso- tai vastakulttuuri, johon on usein yhdistetty anarkistisesti sävyttynyt arvomaailma ja elämäntapa. Punkrockille on luonteenomaista nopea tempo, yksinkertaiset kappalerakenteet, vihainen esitystapa, rosoinen soundi ja tekninen viimeistelemättömyys. Sanoituksiltaan punkrock on usein kantaa ottavaa.
Punk-rockia kuvattiin aluksi sanalla ”työttömyysjono-rock”, jolla viitattiin sen syntymiseen turhautumisesta esimerkiksi Britanniassa vallinneeseen 1970-luvun suurtyöttömyyteen. Punk-kulttuuriin voi liittyä poliittisia aatteita. Karkeasti ottaen Yhdysvalloissa kehittynyt punk on enemmän hauskanpitoa kuin yhteiskunnallisia epäkohtia ruotiva brittipunk.lähde?
Historia > Sanan alkuperä

1800-luvulla punk alkoi tarkoittaa muun muassa huonoa laatua. Jo joitain 1800-luvun lopun musiikkiyhtyeitä kutsuttiin ”punkiksi”.
Sana punk tarkoittaa englannin kielessä muun muassa joutavaa tai huonoa tai nuorta pikkurikollista. 1970-luvulla punk tarkoitti ”renttumaista katujätkää”.
Historia > Edeltäjiä

Punkrockin esimuotoja ja edelläkävijöitä löytyy jo 1960-luvun rockmusiikista (esimerkiksi The Who, amerikkalainen garage rock, The Stooges, Velvet Underground, MC5 sekä muut proto-punk-yhtyeet). Vastaavasti punk-liikkeen kaltaista asennoitumista yhteiskuntaa kohtaan esiintyi 1960-luvun protesti- ja underground-liikkeen radikaaleimmassa päässä. Suomen 1960-lukulaisissa underground-piireissä muun muassa Suomen Talvisota 1939–1940 -ryhmän on sanottu ennakoineen punkin auktoriteettivastaista ja provosoivaa henkeä.lähde?
Ehkä jo garage rockista käytettiin 1960-luvulla myös nimitystä punk. The Fugs -yhtyeen Ed Sanders sanoi maaliskuussa 1970 sooloalbumiaan ”punk rockiksi, junttien sentimentaalisuudeksi”.
Historia > Punkrockin synty

Varsinainen punk-liike ja punkrock syntyivät New Yorkissa vuosina 1974–1976 rockklubeilla Max’s Kansas City ja CBGB. Ged Dunn, John Holmstrom ja Legs McNeil perustivat lehden, jonka aiheena oli New Yorkin uusi ja tuntematon underground-musiikkikulttuuri. Lehdelle annettiin nimeksi Punk, sillä miehet olivat päättäneet kutsua kyseistä musiikkia tällä muun muassa ”retkua” tarkoittavalla sanalla. Lehteä julkaistiin loppuvuodesta 1975 alkaen ja se teki punk-termistä tunnetun. Yhtyeitä joista lehti etupäässä kertoi olivat muun muassa Ramones, Blondie, Patti Smith, Television, New York Dolls, Dead Boys ja myöhemmin Johnny Thunders and The Heartbreakers sekä Richard Hell and The Voidoids. Näistä Ramones antoi eniten vaikutteita myöhempään brittiläiseen punkrockiin, jonka myötä punk-käsite varsinaisesti yleistyi.lähde?
Punkrockin synty liittyi tilanteeseen, jossa osa nuorisosta oli turhautunut tuolloin vallalla olleen progressiivisen rockin ja heavyrockin pitkiin kappaleisiin ja kitarasooloihin. Monien oli vaikea samaistua virtuoosien lailla soittaviin muusikoihin, ja osa nuorista koki rockmusiikin etääntyneen kuuntelijoistaan. Pintaan nousi tällöin halu palata rockin juurille, 1950-luvun yksinkertaiseen, raakaan ja kapinalliseen rock and rolliin, jossa kappaleet olivat lyhyitä eivätkä vaatineet täydellistä soittotaitoa.lähde?
Historia > Punk-kulttuuri muotoutuu Britanniassa

Englantilainen Malcolm McLaren manageroi hetken edellä mainittua New York Dolls -yhtyettä, kunnes palasi Lontooseen toukokuussa 1975 ja perusti SEX-nimisen liikkeen, joka myi antimuotia T-paidoista fetissivaatteisiin. Pian hän alkoi manageroida Lontoossa yhtyettä nimeltään The Swankers, josta hän lanseerasi tunnetuimman brittipunkyhtyeen Sex Pistolsin.lähde?
Ramones soitti Lontoon Roundhousessa heinäkuun 4. päivä 1976. Tämän jälkeen The Sex Pistolsin vanavedessä syntyivät sellaiset yhtyeet kuin The Clash, Joy Division, Siouxsie & the Banshees, The Adverts, Generation X, The Slits, Sham 69, X-Ray Spex, The Jam, The Vibrators ja Buzzcocks. Syyskuussa 1976 Englannissa ilmestyi australialaisen The Saints -yhtyeen  single ”(I’m) Stranded” ja lokakuussa brittiläisen The Damnedin single ”New Rose”. Marraskuussa ilmestyi The Sex Pistolsin single ”Anarchy in the U.K.”. Tuolloin marraskuussa The Saints oli jo tehnyt Englannissa levytyssopimuksen suurelle EMI-yhtiölle.lähde?
New Yorkin alkuperäinen punkliike pyöri ainoastaan musiikin ympärillä. Britanniassa musiikkiin kuitenkin kuroutui tietynlainen yhteiskuntaan kantaa ottava, anarkistinen ja kaoottinen asenne, joka sai henkisen taustansa lamakaudesta, nuorisotyöttömyydestä ja 1960-luvun hippi-ihanteiden romahduksesta. Brittipunkin sanoitukset heijastelivat käsitystä ”mädästä” ja epäoikeudenmukaisesta yhteiskunnasta, joka tuottaa kurjuutta ja ahdistusta.lähde?
Punkin aatetta ilmaisi myös uusi pukeutumistyyli, johon kuuluivat olennaisesti esimerkiksi irokeesi ja piikkitukkakampaukset, hakaneulat ja kloriittifarkut. Myös lävistykset olivat suosittuja. Punkkarit ilmaisivat protestiaan välillä shokeeraavilla, makaabereilla ja väkivaltaisillakin tavoilla, välillä karnevalistisen huumorin keinoilla.lähde?
Historia > Punkin jatkokehitys: uusi aalto ja hardcore

Vuosina 1977–1980 punk sekä musiikkityylinä että nuorisoliikkeenä yleistyi, levisi Isosta-Britanniasta muualle maailmaan ja kaupallistui. Monien keskeisten yhtyeiden osalta (muun muassa The Clashin London Calling -albumi) punkin kehitys kulki kohti rock-musiikin uutta aaltoa, samaan aikaan punkin kanssa erityisesti Talking Heads -yhtyeen käynnistämää suuntausta. Tältä pohjalta kehittyivät edelleen erilaiset 1980-luvun alun kokeelliset post-punk-tyylit (muun muassa Sex Pistolsin Johnny Rottenin seuraava yhtye Public Image Limited).lähde?
Näiden vastapainoksi epäkaupallisen ja kantaa ottavan punkrockin kehitystä jatkoivat anarkopunkyhtye Crass sekä monissa maissa aggressiivinen hardcore punk. Tätä tyyliä edustivat muun muassa yhdysvaltalaiset Black Flag, Dead Kennedys, Bad Brains ja Minor Threat ja kanadalainen D.O.A. Englantilaisten hardcore-yhtyeiden joukkoon lukeutuivat muun muassa Discharge, The Exploited, Amebix, Charged GBH, Chaos UK, Disorder, Subhumans, Broken Bones, Attak, Blitz ja The Varukers. Vuosi 1982 oli tämän musiikkityylin huippuvuosi. Hardcore-tyylilaji on synnyttänyt eri tyylilajeja muun muassa metallimusiikin keskuudessa. Lukuisten hardcoren omien alalajien, kuten emo, d-beat ja crust punk, oheen on syntynyt kymmeniä eri tyylilajeja grindcoresta rapcoreen.lähde?
Myös Oi! on tuolloin alkanut punkrockin tyylisuunta, joka kuuluu erityisesti skinhead-kulttuuriin ja jota voidaan kutsua myös katupunkiksi. Oi!-yhtyeitä olivat muun muassa  Angelic Upstarts, The 4-Skins ja Cockney Rejects. Näihin aikoihin syntyi myös horror punk, jossa hyödynnettiin kauhuteemoja. Tämän tyylin merkittävin edustaja oli Misfits.lähde?
Merkittäviä punk-albumeita > Punkin syntyyn vaikuttaneita ”proto-punk”-albumeita

The Velvet Underground: The Velvet Underground & Nico (1967)
MC5: Kick Out the Jams (1968)
Nuggets: kokoelma (1972)
New York Dolls: New York Dolls (1973)
The Stooges: Raw Power (1973)
Merkittäviä punk-albumeita > 1970-luvun jälkipuolen keskeisiä punk-albumeita

Ramones: Ramones (1976)
Ramones: Rocket to Russia (1977)
The Clash: The Clash (1977)
Dead Boys: Young, Loud And Snotty (1977)
The Saints: (I’m) Stranded (1977)
Sex Pistols: Never Mind the Bollocks, Here's the Sex Pistols (1977)
Wire: Pink Flag (1977)
Crass: The Feeding of the 5000 (1978)
Adverts: Crossing The Red Sea With The Adverts (1978)
UK Subs: Another Kind Of Blues (1978)
X-Ray Spex: Germ Free Adolescents (1978)
The Lurkers: Fulham Fallout (1978)
Crass: Stations Of The Crass (1979)
Germs: GI (1979)
Stiff Little Fingers: Inflammable Material (1979)
Merkittäviä punk-albumeita > 1980-luvun keskeisiä punk-albumeita

Dead Kennedys: Fresh Fruit for Rotting Vegetables (1980)
Discharge: Why? (1981)
Discharge: Hear Nothing See Nothing Say Nothing (1982)
Crass: Penis Envy (1981)
Black Flag: Damaged (1981)
The Exploited: Punk’s Not Dead (1981)
Charged GBH: City Baby Attacked By Rats (1982)
Bad Brains: Bad Brains (1982)
The Mob: Let the Tribe Increase (1982)
Misfits: Walk Among Us (1982)
Conflict: It’s Time to See Who's Who (1983)
Misfits: Earth A.D./Wolfs Blood (1983)
Black Flag: My War (1984)
Conflict: Increase the Pressure (1984)
Minor Threat: Out of Step (1984)
Chumbawamba: Pictures of Starving Children Sell Records (1986)
Conflict: The Ungovernable Force (1986)
Chumbawamba: Never Mind the Ballots (1987)
Social Distortion: Prison Bound (1988)
Bad Religion: Suffer (1988)
Merkittäviä punk-albumeita > Keskeisiä suomalaisia punk-albumeita

Pelle Miljoona & N.U.S.: Pelle Miljoona & N.U.S. (1978)
Eppu Normaali: Aknepop (1978)
Pelle Miljoona & N.U.S., Problems?, Se, Sehr Schnell: Pohjalla (1978)
Pelle Miljoona & 1980: Pelko ja viha (1979)
Eppu Normaali: Maximum Jee & Jee 1979
Ratsia:  Ratsia (1979)
Kollaa kestää: Jäähyväiset aseille (1979)
Hilselp 1979
Widows: Fun? (1980)
Lama: Lama (1981)
Lama: ...ja mikään ei muuttunut (1982)
Terveet Kädet : Ääretön joulu 1982
Kaaos: Ristiinnaulittu Kaaos (1984)
Rytmihäiriö: Surman siipien havinaa (1991)
Tyylilajeja

Punk-musiikki voidaan jakaa pienempiin alatyyleihin, joita ovat muun muassa:
77 punk
Anarkopunk
Crust punk
Folk punk
Grindcore
Grunge
Hardcore punk
Horror punk
Oi! punk
Post-punk
Psychobilly
Ramopunk
Ska punk
Skate punk