Digitaalinen väkivalta
Verkkohäirintä

Verkkohäirinnällä tarkoitetaan verkkoalustoilla tuotettua tai jaettua yksilöön tai ryhmään kohdistettua loukkaavaa tai uhkaavaa materiaalia. Teot voivat vaihdella ikävästä kommentoinnista ja trollaamisesta laajamittaiseen uhkailuun, vainoamiseen ja henkilötietojen levittämiseen. Verkkohäirintä voi myös vakavimmillaan laajeta verkkoympäristön ulkopuolelle. Verkkohäitintää tehdään sekä yksin että ryhmässä.
Joidenkin tutkimusten mukaan eri ryhmät kokevat yhtä paljon verkkohäirintää, mutta sen laatu ja seuraukset ovat erilaisia. Suomalaistutkimuksen mukaan 67% 15–18-vuotiaista nuorista on havainnut verkkohäirintää ja 21% ollut sen kohteena. Väkivallan tekijä kohdisti vihansa useimmiten kohteen seksuaaliseen suuntautumiseen (68%), ulkonäköön (61%) tai etnisyyteen/kansallisuuteen (50%), mutta myös uskonnollisiin uskomuksiin (43%), sukupuoleen (38%) tai vammaan (31%).
Useiden tutkimusten mukaan naiset kokevat miehiä useammin verkkoväkivaltaa. Miesten on myös huomattu syyllistyvän verkkohäirintään naisia todennäköisemmin. Saksalaistutkimuksen mukaan naiset joutuvat miehiä useammin seksuaalisen ahdistelun ja verkkovainon kohteiksi. Kyseiset väkivallan muodot traumatisoivat heitä myös enemmän. Miehet ja naiset myös reagoivat eri tavoin verkossa tehtyyn väkivaltaan; miehet pelkäävät enemmän maineensa, kun taas naiset fyysisen turvallisuutensa puolesta. Eniten verkkohäirintää kokevat nuoret naiset, rodullistetut sekä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvat. Verkkohäirinnän kohteeksi voi kuitenkin joutua kuka tahansa.
Sarah Sobierajin mukaan naisiin kohdistettavia verkkohäirinnän tekniikoita ovat pelottelu, häpäiseminen ja uskottavuuden kyseenalaistaminen. Pelottelu saattaa sisältää uhkauksia seksuaalisuutta loukkaavasta väkivallasta. Väkivallan tekijä saattaa myös levittää arkaluontoista tietoa kohteestaan. Viesteissä saatetaan siirtää huomio sen sisällöstä naisen ruumiillisuuteen esimerkiksi arvostelemalla naisen ulkonäköä. Verkkoahdistelu tarkoittaa verkkoalustojen välityksellä toteutettavaa ahdistelua, kuten loukkaavien viestien tai kuvien lähettelyä tai väkivallan kohdetta esittävien intiimien kuvien tai muun materiaalin levittämistä. Erityisesti naisiksi mielletyt kohtaavat huoritteluna tai muuna haukkumisena ilmenevää “slut shamingia”. Slut shaming on henkisen väkivallan muoto, joka viittaa tyypillisesti naisen häpäisemiseen tämän seksuaalisuuden tai sen ilmaisemisen perusteella. Häpäisemisen perusteena voidaan käyttää esimerkiksi henkilön pukeutumista tai seksuaalista käyttäytymistä. Slut shamingiin voi liittyä myös käsite victim blaming, jolla tarkoitetaan rikoksen uhrin syyllistämistä tämän kokemasta vääryydestä. Väkivallasta on vastuussa kuitenkin aina väkivallan tekijä. Muita verkkohäirinnän muotoja ovat muun muassa maalittaminen, jossa verkkoympäristössä henkilö/taho otetaan “maalitauluksi”, ja häneen kohdistetaan systemaattisesti esimerkiksi vihapostia. Maalittamisen tavoitteena voi olla esimerkiksi vaientaminen tai kohteen aseman murentaminen.
Kaakkisen väitöskirjan mukaan verkkohäirintään syyllistyvät todennäköisemmin henkilöt, joiden sosiaaliset suhteet ovat vahvemmin sidottuja online-ympäristöön verrattuna niihin, joiden sosiaaliset suhteet painottuvat enemmän sen ulkopuolelle. Tämä oli erityisen merkitsevää silloin, kun henkilön psykologinen hyvinvointi oli alhaisella tasolla.