stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Agénor de Gasparin
Elämä

Agénor de Gasparin syntyi vuonna 1810. Hänen isänsä oli kreivi Adrien de Gasparin, joka toimi urallaan muun muassa Ranskan sisäministerinä. Agénor opiskeli oikeustiedetta. Hänet valittiin 1837 korkeimpaan hallinto-oikeuteen ja vuonna 1842 Korsikalta edustajainhuoneeseen. Hän kritisoi edustajana hallitusta ja vaati siirtomaiden orjuuden lakkauttamista.
Gasparin osallistui syyskuussa 1848 Ranskan protestanttien yleiskokoukseen. Hän perusti 1849 Frédédic Monodin kanssa Union des Églises évangéliques libres -kirkkokunnan.
Vuonna 1848 tapahtunut helmikuun vallankumous järkytti Gaspariniä, ja vuonna 1850 hän päätti muuttaa Sveitsiin, Geneven lähelle. Siellä hän keskittyi kirjoittamiseen ja julkaistyöhön. Hän oli perustamassa myös vaimonsa Valérie de Gasparinin kanssa Lausanneen La Source -nimistä sairaanhoitajatarkoulua. Evankelinen oppilaitos perustettiin 1859 vapaita ja sitoumattomia sairaanhoitajattaria varten.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Agénor de Gasparin Wikimedia Commonsissa
Gasparin teoksia Projekti-Gutenbergissä (englanniksi)
Alfredo Guillermo Disandro

Alfredo Guillermo Disandro (8. kesäkuuta 1922 Córdoba – 1. heinäkuuta 2001) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Córdoban arkkihiippakuntaan 3. joulukuuta 1950 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Vicus Turriksen titulaaripiispaksi 24. helmikuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Francisco Primatesta, jota avustivat Blas Victorio Conrero ja Cándido Genaro Rubiolo.
Disandro sai 16. huhtikuuta 1980 nimityksen Villa Marían hiippakunnan johtoon, ja hänet asetettiin sen piispaksi 18. toukokuuta. Hän jäi eläkkeelle 23. kesäkuuta 1998.
Méxicon 6 tunnin ajo

Meksikon Rata
Méxicon 6 tunnin ajo on moottoriurheilun kestävyyskilpailu joka ajetaan Autódromo Hermanos Rodríguez radalla Meksikossa. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti 6 tuntia. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 1989. Vuosina 2016–2017 kilpailu kuului FIA World Endurance Championship -sarjaan.
Voittajat

| Vuosi | Kuljettajat | Talli | Auto |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989 |  Jean-Louis Schlesser  Jochen Mass | Sauber | Sauber C9 |  |  |  |  |
| 1990 |  Jochen Mass  Michael Schumacher | Sauber | Mercedes-Benz C11 |  |  |  |  |
| 1991 |  Keke Rosberg  Yannick Dalmas | Peugeot | Peugeot 905 Evo 1B |  |  |  |  |
1992–2015: Ei ajettu
| 2016 |  Timo Bernhard  Mark Webber  Brendon Hartley | Porsche | Porsche 919 Hybrid |  |  |  |  |
| 2017 |  Timo Bernhard  Earl Bamber  Brendon Hartley | Porsche | Porsche 919 Hybrid |  |  |  |  |

Käännös suomeksi
Alfredo Gargiullo

Patsas Alfredo Gargiullon haudalla
Alfredo Gargiullo (3. huhtikuuta 1906 Genova – 9. maaliskuuta 1928 Milano) oli italialainen yleisurheilija. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa hän sijoittui kuudenneksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Samoissa kisoissa hän myös osallistui 400 metrin juoksuun, mutta putosi neljännesvälierässä. Gargiullon henkilökohtainen ennätysaika 400 metrin juoksussa on 49.0 (1927).
Alfredo Hernandez

Alfredo Hernandez on yhdysvaltalainen rumpali, joka on soittanut muun muassa yhtyeissä Kyuss ja Queens of the Stone Age. Hän soitti myös vähän aikaa Chessä.
Hän liittyi Kyussin riveihin vuoden 1994 lopulla, korvaamalla Brant Bjorkin yhtyeen kiertueen aikana. Hän pääsi soittamaan ainoastaan Kyussin viimeisellä albumilla ...And The Circus Leaves Town. Herdandez soitti myös Queens Of The Stone Agen debyyttialbumilla Queens Of The Stone Age, joka julkaistiin vuonna 1998.
Myrskylyhty

Yleinen myrskylyhtymalli.
Myrskylyhty on kannettava lasikuvullinen öljylamppu, joka on suunniteltu erityisesti ulkokäyttöön vaikeisiinkin olosuhteisiin. Myrskylyhtyjen polttoaineena käytetään valopetrolia; muut polttoaineet voivat noeta lasin. Myrskylyhdyssä liekki ja polttoaine ovat säältä suojassa, eikä esimerkiksi voimakaskaan tuuli pääse puhaltamaan liekkiä sammuksiin.
Myrskylyhdyissä on pohjalla polttoainesäiliö, josta nousee polttosydän säätimen kautta kuvun sisälle. Säiliöstä nousee sivuille tukeva kehys, johon kiinnittyvät lampun loput osat: kantajan kättä kuumuudelta suojaava pitkä kantokahva, lasin metallinen kehikko sekä lyhdyn hattu, joka suojaa ilmankiertoaukon vedeltä ja lumelta. Hattuosa jännittyy paikalleen vieterin voimalla. Moderneissa myrskylyhdyissä on vipu, jolla lasi voidaan nostaa ja lukita kohoasentoon liekin sytyttämistä ja sammuttamista varten.
Myrskylyhdyissä on tehostettu ilmankierto, jossa lämmintä ilmaa kierrätetään lyhdyn yläosasta kahta lyhdyn sivuilla olevaa putkea pitkin liekille, tehostaen sen kirkkautta. Ilmankierto voidaan toteuttaa kahdella eri tavalla: joko keräämällä kuumaa ilmaa suoraan lasin yläpuolelta tai keräämällä hieman viileämpää mutta raitista ilmaa lyhdyn yläosasta. Hapekkaampi ilma mahdollistaa puhtaamman palamisen ja vähentää nokeamista. Lasi voidaan poistaa kehikosta puhdistamista tai vaihtoa varten.
Myrskylyhty, jossa kiertoilma kerätään suoraan lasin yläpuolelta.
Méxicon ePrix 2016

|  Méxicon ePrix 2016 |
| --- | --- |
 5. osakilpailu 11 osakilpailusta kaudella 2015–2016. 

Päivämäärä:  12. maaliskuuta 2016
Sijainti:  México, Meksiko
Rata:  moottorirata   2,09 km
Pituus:  43 kierrosta, 89.96 km
Sää:   Aurinkoinen
Formula E
Paalupaikka
Kuljettaja:   Jérôme d’Ambrosio  (Dragon Racing)
Aika:  1:03.705
Nopein kierros
Kuljettaja:   Nicolas Prost  (Renault e.Dams)
Aika:  1:04.569 (kierroksella 29)
Palkintokoroke
Ensimmäinen:   Jérôme d’Ambrosio  (Dragon Racing)
Toinen:   Sébastien Buemi  (Renault e.Dams)
Kolmas:   Nicolas Prost  (Renault e.Dams)
Meksikon ePrix 2016 eli 2016 Mexico City ePrix oli Formula E -sarjan kauden 2015–2016 viides kilpailu. Kilpailu ajettiin 12. maaliskuuta Autódromo Hermanos Rodríguezin radalla Méxicossa.
Kilpailun voitti alun perin Lucas di Grassi, mutta hänet hylättiin kilpailun jälkeen tehdyssä tarkastuksessa havaitun alipainoisen auton vuoksi, jolloin voittajaksi julistettiin Jérôme d'Ambrosio. Myös kilpailun nopeimman kierroksen ajaneen d'Ambrosion kierrosaika poistettiin, koska tämä oikaisi kilpailun aikana mutkissa, minkä vuoksi kilpailun nopein kierros merkittiin Nicolas Prostille.
Sijoitukset kilpailun jälkeen

Huom!: Vain viiden parhaan sijoitukset sisällytetty.
Aleksandrian pöytäkirja

Aleksandrian pöytäkirja on arabimaiden syksyllä 1944 allekirjoittama sopimus, joka aloitti niiden yhteistoiminnan ja johti arabiliiton perustamiseen seuraavana vuonna.
Tausta

Egypti ja Irak saivat itsenäisyytensä jo ennen toista maailmansotaa, ja sodan aikana 1941 itsenäistyivät mm. Syyria ja Libanon. Uudet maat eivät hyväksyneet kolonialismia, vaan halusivat päättää asioistaan itse. Niiden väestö seurasi kansainvälisiä tapahtumia ja tulkitsi niiden johtavan arabimaiden täyteen itsenäisyyteen. Arabeilla oli myös toiveena, että arabimaat toimisivat ulkopolitiikassaan samansuuntaisesti ja yhteisymmärryksessä.
Sopimuksen sisältö

Egyptin Aleksandriassa pidettiin maailmansodan loppuvaiheessa arabimaiden kokous. Siellä allekirjoitettiin 7. lokakuuta 1944 pöytäkirja, jossa arabimaat sitoutuivat yhteistoimintaan. Allekirjoittajamaat olivat Egypti, Irak, Syyria, Jordania (silloinen Transjordania) ja Libanon. Ne sopivat yhteistyöstä (1) talouden (valtiontalouden, kaupan, valuutta-asioiden, maatalouden ja teollisuuden), (2) liikenteen (rautateiden, tie- ja lentoliikenteen, posti- ja puhelinliikenteen), (3) kulttuuriasioiden, (4) kansallisuusasioiden (passi-, viisumi-, tuomio- ja rikosasioiden), (5) sosiaalisten kysymysten sekä (6) kansanterveyden alalla. Sopimuksessa otettiin kantaa myös Palestiinan kysymykseen toteamalla, että arabit eivät hyväksy palestiinalaisten aseman heikentämistä (esimerkiksi maanomistusasioissa) juutalaisten maahanmuuton takia.
Arabiliitto

Arabiliitto perustettiin maaliskuussa 1945 Kairossa. Sen tärkeimpänä tehtävänä oli edistää arabimaiden yhteistoimintaa. Käytännössä sen tärkeimmiksi tehtäviksi muodostui arabimaiden yhteinen ulkopolitiikka: toimet Israelia kohtaan sekä suhteet Yhdysvaltoihin ja Neuvostoliittoon. Egyptistä tuli arabiliiton johtava maa Gamal Abdel Nasserin noustua 1950-luvun puolivälissä Egyptin johtoon.
Molvotitsy

| Molvotitsy Молвотицы |
| --- | --- |
 Molvotitsy
 Koordinaatit: 57°24′36″N, 32°19′48″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Novgorodin alue
Piiri:  Marjovo
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  619,5 km²
Väkiluku (2010):  1 000
 
 molvoticiadm.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Molvotitsy (ven. Молвотицы) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Marjovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Štšeberehajoen rannalla 20 kilometriä Marjovosta koilliseen. Kunnassa on 1 000 ja kylässä reilut 300 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede

Molvotitsyn kunnan pinta-ala on 619,5 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Novgorodin alueen Demjanskin piiriin, kaakossa Tverin alueeseen, lounaassa Marjovon ja luoteessa Moisejevon kuntiin. Pinta-alasta 86,4 % on metsää ja 9,9 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Valdain ylänköön. Suurimmat joet ovat Pola, sen sivujoet Štšebereha ja Kamenka, Štšeberehan sivujoki Stabenka sekä Ladomirkan sivujoet Dymtsevka ja Ožejedka. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Poljajoen mutka Ljubnon kylän luona sekä Antonovon ja Kartsevon lähellä sijaitsevat mäntykankaat.
Asutus

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Pervomaiskin taajama sekä 51 kylää: Antanovo, Bel-1, Bel-2, Bokovo, Bor, Borok, Budkovo, Bykovo, Dorofejevo, Dubrovka, Gnutištše, Goglino, Gorki, Gornoje, Gusevo, Kaništševo, Kirilkovo, Kornevo, Kožino, Laptevo, Latkino, Linje, Ljohovo, Ljubno, Mamonovštšina, Naumovo, Nikolajevskoje, Novaja Russa, Novoje Maslovo, Novyi Novosjol, Ostrovnja, Pavlovo, Petšištše, Polja, Šavlovo, Šepelevo, Šerjakino, Sidorovo, Sivuštšeno, Sopki, Spasovo, Staroje Maslovo, Sysojevo, Teplynka, Tšornyje Luki, Vasiljovštšina, Vasilki, Velikuša, Voskresenskoje, Zaborovje ja Zaselje. Molvotitsyn lisäksi suurempia asutuskeskuksia ovat reilun 200 asukkaan Pervomaiski ja sadan asukkaan Gornoje. Kolmessatoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia

Molvotitsy mainitaan ensimmäisen kerran 1100-luvun novgorodilaisessa tuohikirjeessä. 1400-luvun alussa se oli Novgorodin rajalinnoitus ja myöhemmin Derevan viidennekseen kuulunut pogosta. Molvotitsyn luostari oli yksi alueen suurimpia maanomistajia. Se lakkautettiin 1700-luvun puolivälissä. Vuonna 1851 entisen luostarin paikalle syntyi itsenäinen maalaisseurakunta. Vuonna 1927 perustettiin Leningradin alueeseen kuulunut Molvotitsyn piiri, jonka keskus siirrettiin Marjovoon vuonna 1955.
Nykyinen Molvotitsyn maalaiskunta on perustettu vuonna 2005. Vuonna 2010 siihen liitettiin Gornojen maalaiskunta.
Liikenne, talous ja palvelut

Molvotitsyn kautta kulkee Marjovon ja Demjanskin välinen maantie. Kunnasta on linja-autoyhteydet Marjovoon, Demjanskiin ja Novgorodiin.
Kunnan alueella toimii puunhankintaa ja -jalostusta harjoittava yritys, kaksi sahalaitosta sekä kalastus- ja matkailupalveluja tarjoava yritys. Ainoa maatalousyritys on lopettanut toimintansa.
Keskuskylän palveluihin kuuluu peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Vähittäiskaupasta vastaa Marjovon piirin kulutusosuuskunta sekä joukko yksityisyrittäjiä.
Kyläkuva ja nähtävyydet

Molvotitsyn kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista ja matalista asuintaloista.
Seudulla on lukuisia muinaisia hautapaikkoja. Molvotitsyn kylän luona Stabenkajoen suussa sijaitsee 1200–1400-luvun muinaislinna. Kunnassa on myös paljon toisen maailmansodan muistomerkkejä. Molovititsyn koulun yhteydessä toimii sotahistorialle omistettu museo.
Aiheesta muualla

Molvotitsyn kunnan sivusto (venäjäksi)
Mustatokko

| Mustatokko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Kehittyneet luukalat Neopterygii
Lahko::  Tokkokalat Gobiiformes
Heimo::  Tokot Gobiidae
Alaheimo::  Gobiinae
Suku::  Tokot Gobius
Laji::  niger
Kaksiosainen nimi
 Gobius niger  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Mustatokko Wikispeciesissä   Mustatokko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustatokko (Gobius niger) on tumma sormenmittainen kala.
Ulkonäkö ja koko

Mustatokko on tummanruskea ja muita Suomen tokkoja (liejutokko, hietatokko, seitsenruototokko) vähän isompi, kymmensenttinen kala. Sen selkäevät ovat yhtenäisenä nauhana.
Elinalueet

Suomen Lajitietokeskuksen mukaan laji esiintyy ensisijaisesti Itämeressä.
Levinneisyys

Mustatokkoja on Suomen merialueilla Kristiinankaupungin eteläpuolella, sekä etelämpänä aina Pohjois-Afrikan rannikolle asti.
Ravinto

Mustatokon ravintoa ovat vesikirput ja pienet katkat.
Abram Arhipov

Ilja Repinin maalaama Abram Arhipovin muotokuva.
Abram Jefimovitš Arhipov (ven. Абра́м Ефи́мович Архи́пов; 27. elokuuta (J: 15. elokuuta) 1862 Jegorovo, Rjazanin kuvernementti – 25. syyskuuta 1930 Moskova) oli venäläinen realistinen taidemaalari, joka oli sekä Vaeltajien että Mir iskusstvan jäsen.
Abram Arhipov (syntymänimeltään Abran Pyrikov) syntyi Jegorovon kylässä Rjazanin kuvernementissä uskonnolliseen ortodoksiperheeseen. Hän lähti vuonna 1877 opiskelemaan Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistoon, jossa hän opiskeli monien venäläisten taiteilijoiden ohjauksessa, muun muassa Vasili Perovin, Vasili Polenovin ja Vladimir Makovskin. Vuonna 1883 Arhipov meni opiskelemaan Keisarilliseen taideakatemiaan Pietariin, jossa hän viipyi kaksi vuotta, kunnes palasi viimeistelemään opintonsa Moskovaan.
Arhipov hyväksyttiin Vaeltajien jäseneksi vuonna 1889 ja Mir iskusstvan jäseneksi 1903. Hänen teoksissaan esiintyviä aiheita ovat venäläisnaisten elämä, joka osassa teoksista on kuvattu synkän arjen realiteettien täyttämänä. Arhipov maalasi myös joitain maalauksia talonpoikaisnaisista Venäjän maaseudulla, kuvaten heidät kirkkaissa perinneasuissa ja kansallispuvuissa. Kuten muutkin Mir iskusstvan jäsenet Arhipov maalasi säännöllisesti ulkoilmassa, matkustaen ja maalaten kuvia Pohjois-Venäjältä ja Valkoisen meren rannikolta.
Arhipov myös opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa, jossa hän oli alun perin ollut opiskelija ja vuodesta vuodesta 1922 alkaen hän opetti Vhutemasissa. Arhipov liittyi Vallankumouksellisen Venäjän taiteilijayhdistykseen vuonna 1924, ja vuonna 1927 hänelle myönnettiin arvonimi Neuvostoliiton kansantaiteilija. Arhipov kuoli Moskovassa vuonna 1930.
Galleria

Radonitsa ennen liturgiaa
Oka-joella
Jäiden lähtö
Pyykkärit
Volgalla
Talonpoikaisnainen vihreässä esiliinassa
Naamiokauppias
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Abram Arhipov Kansallisgallerian kokoelmissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Abram Arkhipov
Käännös suomeksi
NBC (täsmennyssivu)

NBC voi tarkoittaa:
NBC, entinen National Broadcasting Company, Yhdysvaltain suurin televisiokanava
NBC Universal, kansainvälinen mediajätti
nuclear, biological and chemical, sodankäynnin termi, jossa käytetään joko ydin-, biologisia tai kemiallisia aseita
Niobiumkarbidi, NbC, kemiallinen yhdiste.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”NBC”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aleksandrian paavi

Koptilainen risti
Aleksandrian paavi on Aleksandrian koptilais-ortodoksisen kirkon johtaja. Aleksandrian paavin asema on kehittynyt Aleksandrian piispan virasta. Koptilais-ortodoksinen kirkko erosi muusta kristikunnasta Khalkedonin kirkolliskokouksen jälkeen vuonna 451. Aleksandrian paavin piispanistuin on sijainnut Kairossa vuodesta 1047 lähtien.
Koptit uskovat että evankelista Markus olisi ollut ensimmäinen paavi. Nimitystä paavi käytti ensimmäisenä Heraklas 200-luvulla.
Aleksandrian paavin titteliä ovat käyttäneet myös ortodoksien ja koptilaiskatolisten patriarkat.
Aleksandrian paavit

Markus (43–68)
Anianus (68–82)
Avilius (83–95)
Kedronus (96–106)
Primus (106–118)
Justus (118–129)
Eumenes (131–141)
Markianos (142–152)
Celadion (152–166)
Agrippinus (167–178)
Julian (178–189)
Demetrius I (189–232)
Heraklas (232–248)
Dionysios (248–264)
Maximus (265–282)
Teonas (282–300)
Pietari I (300–311)
Akillas (312–313)
Aleksandros I (313–326)
sedisvakanssi (326–328)
Athanasius I (328–339, 346–373)
Pietari II (373–380)
Timoteus I (380–385)
Teofilos I (385–412)
Kyrillos I (412–444)
Dioskorus I (444–454) 
sedisvakanssi (454–457)
Timoteus II Aelurus (457–460, 475-477)
Pietari III Mongos (477, 481–490)
Athanasius II (490–496)
Johannes I (496–505)
Johannes II (505–516)
Dioskorus II (516–517)
Timoteus III (517–535)
Theodosius I (535–567)
Pietari IV (567–569)
Damian (569–605)
Anastasius (605–616)
Andronikos (616–622)
Benjamin I (622–661)
Agatho (661–677)
Johannes III (677–688)
Iisak (688–689)
Simeon I (689–701)
Aleksandros II (702–729)
Kosma I (729–730)
Theodosius II (730–742)
Mikael I (743–767)
Mina I (767–775)
Johannes IV (776–799)
Markus II (799–819)
Jaakob (819–830)
Simeon II (830)
Joosef I (831–849)
Mikael II (849–851)
Kosma II (851–858)
Shenouda I (859–880)
Mikael III (880–907)
sedisvakanssi (907–910)
Gabriel I (910–921)
Kosma III (921–933)
Makarius I (933–953)
Teofilos II (953–956)
Mina II (956–974)
Abraham (975–978)
Filoteos (979–1003)
Sakarias (1004–1032)
Shenouda II (1032–1046)
Kristodolos (1047–1077)
Kyrillos II (1078–1092)
Mikael IV (1092–1102)
Makarius II (1102–1131)
Gabriel II (1131–1145)
Mikael V (1145–1146)
Johannes V (1147–1166)
Markus III (1166–1189)
Johannes VI (1189–1216)
sedisvakanssi (1216–1235)
Kyrillos III (1235–1243)
sedisvakanssi (1243–1250)
Athanasius III (1250–1261)
Johannes VII (1262–1268, 1270–1293)
Gabriel III (1268–1270)
Theodosius III (1293–1300)
Johannes VIII (1300–1320)
Johannes IX (1320–1327)
Benjamin II (1327–1339)
Pietari V (1340–1348)
Markus IV (1348–1363)
Johannes X (1363–1369)
Gabriel IV (1370–1378)
Matteus I (1378–1408)
Gabriel V (1408–1427)
Johannes XI (1427–1452)
Matteus II (1453–1466)
Gabriel VI (1466–1475)
Mikael VI (1475–1477)
Johannes XII (1480–1483)
Johannes XIII (1483–1524)
sedisvakanssi (1524–1526)
Gabriel VII (1526–1569)
sedisvakanssi (1569–1573)
Johannes XIV (1573–1589)
Gabriel VIII (1587–1603)
sedisvakanssi (1603–1610)
Markus V (1610–1621)
Johannes XV (1621–1631)
Matteus III (1631–1645)
Markus VI (1645–1660)
Matteus IV (1660–1676)
Johannes XVI (1676–1718)
Pietari VI (1718–1726)
Johannes XVII (1727–1745)
Markus VII (1745–1769)
Johannes XVIII (1769–1796)
Markus VIII (1797–1810)
Pietari VII (1810–1852)
sedisvakanssi (1852–1854)
Kyrillos IV (1854–1861)
Demetrius II (1862–1870)
sedisvakanssi (1870–1874)
Kyrillos V (1874–1927)
Johannes XIX (1928–1942)
sedisvakanssi (1942–1944)
Makarius III (1944–1945)
sedisvakanssi (1945–1946)
Joosef II (1946–1956)
sedisvakanssi (1956–1959)
Kyrillos VI (1959–1971)
Shenouda III (1971–2012)
Tawadros II (2012–)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Luettelo televisiosarjan Tontut jaksoista

Tämä on luettelo televisiosarjan Tontut jaksoista.
1. tuotantokausi > 1. Esittely

Ensimmäisessä jaksossa tutustutaan sarjan päähenkilöön Taavi-tonttuun ja tonttujen elämään. Jaksossa esitellään muun muassa Taavin perhe, Viuhu-kettu ja peikot.
1. tuotantokausi > 2. Pieni velho

Taavi on ohikulkumatkalla takametsässä, ja jää Viuhun kanssa peikkojen virittämään ansaan. Joutsenet näkevät Taavin ja rientävät kertomaan asiasta Taavin Liisa-vaimolle. Liisa huiputtaa peikkoja pukeutumalla velhoksi.
1. tuotantokausi > 3. Italialainen tyttö

Taavi matkaa Italiaan pelastaakseen nuoren tonttutytön hengen, joka on saanut myrkytyksen ihmisten tuholaistorjunta-aineista.
1. tuotantokausi > 4. Peikkovauva

Peikkovauva on jäänyt loukkuun joen keskellä olevalle kivenjyrkänteelle, ja Taavi tarjoutuu auttamaan.
1. tuotantokausi > 5. Kodin rakennuspuuhissa

Taavi kertoo, kuinka tontut rakentavat kotinsa. Hän saa myöhemmin viestin jalkansa loukanneesta metsäkauriista ja lähtee yhdessä Liisan kanssa auttamaan. Taavi auttaa myös toista kaurista, jonka kurkussa on paarmantoukkia poistamalla ne erityisillä pihdeillä.
1. tuotantokausi > 6. Tonttujen häät

Taavi ja Liisa kutsutaan ystävien häihin, jonne myös peikot saapuvat kuokkimaan.
1. tuotantokausi > 7. Lapsenlapsi kyläilemässä

Taavin ja Liisan lapsenlapsi Susanna tulee vierailulle.
1. tuotantokausi > 8. Varastetun kullan kohtalo

Taavi saa viestin tonttukuninkaalta, jolta on varastettu kaikki kulta. Varkaita ovat olleet peikot, joilta Taavi lähtee hakemaan kullan takaisin. Peikot ovat piilottaneet kullan Mustan järven pohjaan ja Taavin on pyydettävä pääsylupa sinne sikäläisen linnan kummitukselta.
1. tuotantokausi > 9. Metsälampi

Taavi kertoo tonttujen askareista, kuten savenvalamisesta ja kynttilöiden valmistamisesta. Mennessään pelastamaan metsäkauriin vasaa Taavi huomaa Viuhun saaneen myrkytyksen. Myrkyttäjä on Mölli-peikko, jolle Taavi päättää antaa opetuksen ja pyytää siihen apua Keijujen kuninkaalta.
1. tuotantokausi > 10. Tonttulääkärit

Metsässä leviää huhu, jonka mukaan Taavi lopettaisi lääkärin uransa, ja hänen veljenpoikansa kotitonttu Joonatan astuisi hänen tilalleen. Joonatanista tulee kyllä aikanaan lääkäri Taavin opastuksella, mutta Taavi ei ole lopettamassa uraansa lähiaikoina. Joonatan ei oikein innostu lääkäriksi ryhtymisestä, mutta Taavi saa hänet vakuuttuneeksi kertomalla tarinoita parantamistaan tontuista. Samoihin aikoihin metsässä liikkuu metsästäjä koirineen, aiheuttaen sekasortoa metsän eläinten kesken.
1. tuotantokausi > 11. Taikaveitsi

Taavi lähtee etsimään esi-isilleen kuulunutta hopeista taikaveistä Himalajan vuoristosta. Matkalla häntä kuitenkin uhkaavat monet vaarat.
1. tuotantokausi > 12. Juhlat vanhassa puutarhassa

Taavin ystävän, Harrin, lapsenlapsilla on juhlat jonne hän lähtee yhdessä Susannan kanssa. Peikot saapuvat pilaamaan juhlatunnelman.
1. tuotantokausi > 13. Matka Siperiaan

Taavi kertoo vihanneksista, joita tontut kasvattavat syötäviksi. Taavi myös lähtee Siperiaan auttamaan kuningas Sergeitä pelastamaan kiipeliin joutunutta karhua.
1. tuotantokausi > 14. Epäonnen retki

Taavi esittelee, kuinka tontut rakentavat linnunpönttöjä. Susanna ja tämän ystävä Anssi lähtevät salaa ratsastamaan Viuhulla, joka astuu ketunrautoihin. Tämän lisäksi apua hakemaan lähtenyt Anssi putoaa jokeen.
1. tuotantokausi > 15. Köyhä puunhakkaaja

Taavi antaa Liisan pelastaneelle puunhakkaajalle taikapillin, johon puhaltamalla Taavi täyttää puunhakkaajan kolme toivomusta.
1. tuotantokausi > 16. Kosti-tonttu saa opetuksen

Siperian tonttukuningas Sergei pyytää Taavin toistamiseen apuun, kun Kosti-tonttu kiristää metsästäjiltä parhaat poronnahat itselleen.
1. tuotantokausi > 17. Jänistenpelastus

Taavi pelastaa tulvassa saarroksiin jääneet jänikset.
1. tuotantokausi > 18. Murtunut nilkka

Taavi kertoo tapauksesta, jossa hän auttoi nilkkansa nyrjäyttänyttä maitomummoa lastensa Kaarlon ja Lillin kanssa.