Columbia Records
Historia > Yhdysvaltalainen Columbia syntyy

Columbian historia alkaa vuodesta 1887 jolloin American Graphophone Company -yritys aloitti Graphophone-nimisten fonografien valmistuksen. Seuraavana vuonna, 1888, North American Phonograph Company hankki yksinoikeuden markkinoida nämä laitteet, kuten muitakin Thomas Alva Edisonin tuotteita. North American Phonograph Company oli kolmenkymmenen paikallisen ja alueellisen yrityksen kattojärjestö, niiden joukossa tammikuussa 1889 perustettua Columbia Phonograph Company. Tämän yhtiön myyntialue kattasi Marylandin, Delawaren ja Washington, D.C.:n. Viimeksi mainittu antoi yritykselle nimen (D.C. = District of Columbia).
Seuraavien vuosien aikana monet Columbian sisaryhtiöistä ajautuivat vararikkoon ja vuonna 1893 emoyhtiö North American Phonograph Company romahti. Columbia oli sen sijaan menestynyt hyvin ja osti emoyhtiön vararikon yhteydessä American Graphophone Company -yhtiön. Uuden, yhdistetyn yrityksen nimeksi tuli Columbia Phonograph Co. General ja yritys laajensi toimintansa koko maahan fonografien ja fonografilieriöiden valmistajana ja myyjänä.
Vuosisadan vaihteessa 1900 Columbia kiinnostui uudesta kilpailijasta, gramofonilevystä. Columbia yritti valmistaa näitä levyjä jo vuonna 1899, lieriön ja levyn välimuotona: pienet, paksut levyt joissa oli pystysuuntainen kaiverrus. Levyt olivat halkaisijaltaan 8,75 cm ja painettuja ruskeassa vahassa. Levyt myytiin leikkikaluina ja kokeilu jäi lyhyeksi.
Samaan aikaan Frank Seaman, gramofonisoittimen keksijän Emile Berlinerin entinen jälleenmyyjä, perusti Universal Talking Machine Company -yhtiön ja aloitti levysoittimien ja äänilevyjen valmistuksen Zonophone-nimellä, Berlinerin kilpailijana. Epäilyttävien juridisten vaiheiden, ja suoran piraattitoiminnan (hän julkaisi muun muassa uudestaan Berlinerin omia levityksiä) kautta Seaman onnistui toukokuussa 1900 saamaan Berlinerin luopumaan yhdysvaltalaisista markkinoista. Columbia oli American Graphophone Companyn kautta tukenut Seamania, muun muassa osallisena patenteissa, mutta taloudelliset voitot tästä jäivät pieniksi ja lyhytaikaisiksi. Jo vuonna 1901 Seamanin liiketoiminta ajautui vararikkoon uuden kilpailijan Victorin takia. Victor oli Berlinerin liikekumppanin Eldridge R. Johnsonin uusi yhtiö. Tämän vuoksi Columbia kääntyi toiseen Berlinerin entiseen työntekijään, Joseph Jonesiin. Jones oli juuri saanut patentin uudesta levyjen valmistusmenetelmästä. Menetelmä muistutti paljon Berlinerin menetelmää, ja Columbia osti patentin 25 000 dollarilla. Syksyllä 1901 Columbia aloitti levyjen markkinoinnin nimellä Climax. Vuotta myöhemmin levymerkin nimi muutettiin samaksi kuin yhtiön nimi: Columbia. Columbia kilpaili Edison Phonograph Company- ja Victor Talking Machine Company-yhtiöiden kanssa levybisneksestä. Vuonna 1908 käynnisti "kaksipuolisten" levyjen valmistuksen ja levyttämisen. Heinäkuussa 1912 Columbia päätti keskittyä erityisesti levyjen tuottamiseen ja lopetti uusille sylinterilevyille levyttämisen ja valmistuksen. 25. helmikuuta, 1925, Columbia aloitti levyttämisen uudella sähköisellä levytystekniikalla, joka oli lisensioitu Western Electriciltä. Art Gilham, "kuiskaava pianisti" oli ensimmäinen joka levytti sähköisellä menetelmällä. 1926, Columbia valtasi Okeh Recordsin ja houkutteli kasvavan suosion saaneen jazz- ja blues-artistin Louis Armstrongin levyttämään Columbiassa. Vuonna 1928 Paul Whiteman, kansallisesti suosittu orkesterinjohtaja, alkoi levyttää Columbialla. Samana vuonna Frank Buckley Walker yksi countrymusiikin pioneereja levytti Johnson Cityssä, Tennessessa mukama artistit kuten Clarence Green ja Charlie Bowman. Vuonna 1929 Ben Selvin lauloi talossa, muita kuuluisuuksia olivat Ruth Elling, Fletchen Hendersson ja Ted Lewis. Columbia käytti levytysyhtiönä iskelmiä levyttäessä Harmony ja Velvet levy-yhtiöitä.