stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kamerunin jalkapallomaajoukkue

| Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Kamerun> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sydney 2000 |  |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Norsunluurannikko 1984 |  |  |
|  Kultaa | Marokko 1988 |  |  |
|  Kultaa | Ghana ja Nigeria 2000 |  |  |
|  Kultaa | Mali 2002 |  |  |
|  Kultaa | Gabon 2017 |  |  |
|  Hopeaa | Egypti 1986 |  |  |
|  Hopeaa | Ghana 2008 |  |  |
|  Pronssia | Kamerun 1972 |  |  |
| Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  |  |
|  Hopeaa | Ranska 2003 |  |  |
Kamerunin jalkapallomaajoukkue on Kamerunin jalkapalloliiton hallinnoima maajoukkue, joka edustaa Kamerunia kansainvälisissä otteluissa. Kamerun on yksi Afrikan menestyneimmistä maajoukkueista ja parhaimmillaan se on päässyt MM-kilpailuissa puolivälieriin 1990. Afrikan mestaruuden Kamerun on voittanut viisi kertaa. Lisäksi Kamerun on voittanut olympiakultaa Sydneyssä 2000.
Arvokisat > Maailmanmestaruuskilpailut

1930–1958 - 1962 - Ei selviytynyt karsinnoista
1966 - Jäi pois
1970–1978 - Ei selviytynyt karsinnoista
1982 - 1. kierros
1986 - Ei selviytynyt karsinnoista
1990 - Puolivälierät
1994 - 1. kierros
1998 - 1. kierros
2002 - 1. kierros
2006 - Ei selviytynyt karsinnoista
2010 - 1. kierros
2014 - 1. kierros
2018 - Ei selviytynyt karsinnoista
Vuoden 1982 kisoissa Kamerun pelasi alkulohkossa tasapelit Italian, Puolan ja Perun kanssa, muttei selviytynyt jatkoon. Italia selviytyi niin ikään kolmella tasapelillä eteenpäin aina maailmanmestaruuteen asti.
Arvokisat > Afrikan-mestaruuskilpailut

1957-1965 - Ei osallistunut
1968 - Ei selviytynyt karsinnoista
1970 - 1. kierros
1972 - Pronssia
1974-1980 - Ei selviytynyt karsinnoista
1982 - 1. kierros
1984 - Mestaruus
1986 - Hopeaa
1988 - Mestaruus
1990 - 1. kierros
1992 - Neljäs
1994 - Ei selviytynyt karsinnoista
1996 - 1. kierros
1998 - Puolivälierät
2000 - Mestaruus
2002 - Mestaruus
2004 - Puolivälierät
2006 - Puolivälierät
2008 - Hopeaa
2010 - Puolivälierät
2012 - Ei selviytynyt karsinnoista
2013 – Ei selviytynyt karsinnoista
2015 – 1. kierros
2017 – Mestaruus
2019 - Neljännesvälierät
2021 - Pronssia
Tunnettuja pelaajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Roger Milla  Samuel Eto’o  Lauren  Pierre Wome  Geremi  Eric Djemba-Djemba  Patrick M’Boma  Idriss Carlos Kameni |   |  Rigobert Song  Timothée Atouba  Jean Makoun  Alex Song  Joseph-Désiré Job  Marc-Vivien Foé  Vincent Aboubakar |
Entisiä päävalmentajia

Clarence Seedorf
Hugo Broos
Volker Finke
Paul Le Guen
Thomas N’Kono
Otto Pfister
Arie Haan
Artur Jorge
Winfried Schäfer
Claude LeRoy
Henri Michel
Aimo Kanerva

| Aimo Kanerva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Aimo Ilmari Kanerva
Syntynyt: 19. tammikuuta 1909 Lahti
Kuollut: 16. joulukuuta 1991 (82 vuotta) Helsinki
Aimo Ilmari Kanerva (19. tammikuuta 1909 Lahti – 16. joulukuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija, taidemaalari ja professori.
Elämäkerta

Kanerva aloitti opintonsa Taideteollisessa keskuskoulussa, jossa hän opiskeli vuosina 1931–1934. Hän jatkoi opintoja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1934–1935 ja asevelvollisuuden suoritettuaan vuonna 1937. Kanervan opinnot päättyivät kuitenkin äkillisesti, sillä hän oli eri linjoilla koulun rehtorin Uuno Alangon kanssa. Taidekoulun jätettyään Kanerva oli Eemu Myntin oppilaana Laihialla ja Vaasassa.
Kanerva haavoittui vatsaan talvisodan viimeisinä päivinä 1940. Hänen vuodesta 1934 alkaen käyttämänsä työhuone Kaivopuiston rannassa olleessa vanhassa kylpylärakennuksessa tuhoutui jatkosodan suurpommituksissa vuonna 1944. Jatkosotaan hän osallistui eri puolilla Itä-Karjalaa. Hänellä oli jonkin verran mahdollisuus myös maalata. Kontupohjassa hän teki Lahden taidemuseossa olevan Omakuvan, joka on yksi monista omistakuvista. Toinen, vuodelta 1969, on sijoitettu Firenzen Uffizi-gallerian kokoelmiin.
Taiteellisen ensiesiintymisensä Aimo Kanerva teki vuonna 1933 kouluaikana järjestetyssä Reputettujen näyttelyssä, joka oli mielenosoitus Suomen taideakatemian Helsingin Taidehalliin kokoamaa, reputettujen vanhoillisena pitämää näyttelyä vastaan. Tämä Reputettujen näyttely antoi alkusysäyksen niin sanotulle Lokakuun ryhmälle, johon Kanerva liittyi jäseneksi kuitenkin vasta vuonna 1945. Hän toimi ryhmässä aktiivisesti aina vuoteen 1951 saakka, joskin hän tunsi kuuluvansa henkisesti tuohon suomalaisten ekspressionistien ydinryhmään pidempäänkin.
Kanerva edusti Suomea Venetsian biennaalissa vuonna 1960. Vuonna 1953 hän oli jäsenenä Sylvi Kekkosen johtamassa kulttuurivaltuuskunnassa, joka vieraili Kiinassa tuon vuoden keväällä.
Aimo Kanerva on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Kanervan ensimmäinen puoliso oli Veera Karin Arpalahti (1917–1978) vuodesta 1950 ja toinen Aulikki Pallasmaa vuodesta 1984.
Teoksia

Impilahden rotkoja, 1940
Kristus, Ristiinnaulittu, 1947
Hiirenvirnoja, 1962
Omakuva, 1969
Huomionosoitukset

Helsinki-palkinto 1965
Kalevala-seuran tunnustuspalkinto 1971, 1989
Kuvataideliiton tunnustuspalkinto 1974
Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1978
Kuvataiteen valtionpalkinto 1982
Pro Finlandia 1958
Suomen valkoisen ruusun 1 luokan ritarimerkki 1963
Suomen valkoisen ruusun komentajamerkki 1983
Commendatore dell'Ordine al Merito della Repubblica Italiana, 1984
Professorin arvo ja nimi 1969
Kirjallisuutta

Pekka Suhonen, Aimo Kanervan akvarellien maailma; Ars: Suomen taide 6. 1990
E. Kruskopf, Sodanjälkeinen kuvataide vuoteen 1960
J. Boulton Smith, Modern Finnish Painting and Graphic Art. London 1970
The Dictionary of Art 17. New York 1996
Soili Sinisalo, Aimo Kanerva; Ekspressionisteja 1940-luvulta / näyttelyluettelo. 1983
Lokakuun ryhmä – Oktobergruppen : 1933–1951 / näyttelyluettelo. 1987
L. Peltola, Kansallista modernismia
U. Pallasmaa, Aimo Kanerva ja maiseman eksistenssi // Taide-lehti 6/1987
T. Valjakka, Aimo Kanerva / näyttelyluettelo. 1987
Aiheesta muualla

Aimo Kanerva Kansallisgallerian kokoelmissa
Aimo Kanervan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Parsevalin identiteetti

Funktionaalianalyysissä Parsevalin identiteetti eli Parsevalin kaava on sisätuloavaruuksien Pythagoraan lause. Sen mukaan jos B on Hilbertin avaruuden eli täydellisen sisätuloavaruuden ortonormaali kanta, on voimassa
Nimen alkuperä liittyy ranskalaiseen Marc-Antoine Parsevaliin ja tulee Parsevalin lauseesta Fourier'n sarjoille, joka on lauseen erikoistapaus.
Parsevalin identiteetti voidaan todistaa Riesz-Fischerin lauseen avulla.
Kirjallisuutta

Jalava, Väinö: Moderni analyysi I.  (15)  Tampere:  TTKK, 1976.  ISBN 951-720-223-7
Kanarianamiraali

| Kanarianamiraali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Aitotäpläperhoset Nymphalinae
Tribus::  Nymphalini
Suku::  Amiraalit Vanessa
Laji::  vulcania
Kaksiosainen nimi
 Vanessa vulcania  (Godart, 1819) 
Katso myös
   Kanarianamiraali Wikispeciesissä   Kanarianamiraali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanarianamiraali (Vanessa vulcania) on Kanariansaarilla sekä Madeiralla kotoperäisenä tavattava päiväperhoslaji. Sitä pidettiin aikaisemmin intianamiraalin (Vanessa indica) alalajina, mutta on sittemmin tunnustettu omaksi lajikseen hieman poikkeavan siipikuvioinnin ja koiraiden genitaalituntomerkkien perusteella.
Koko ja ulkonäkö

Kanarianamiraali muistuttaa tavallista amiraalia (Vanessa atalanta). Siipien pohjaväri on mustanruskea ja etusiiven poikki kulkee varsin leveä, punainen poikkiraita. Punaisen sävy on voimakkaampi eli vähemmän oranssi kuin amiraalilla. Tärkeänä tuntomerkkinä raidan sisäreunan puolella on kolme mustaa laikkua, jotka aiheuttavat raitaan ”kolot”. Siiven kärjessä on muutama pieni valkoinen laikku. Takasiipien ulkoreunassa on punainen vyö, jonka keskellä on rivi melko kookkaita mustia täpliä ja aivan siiven takakärjessä on pienet siniset silmätäplät. Siipiväli on 54–60 millimetriä.
Levinneisyys ja lentoaika

Kanarianamiraalia tavataan ainoastaan Kanariansaarilla sekä Madeiralla. Se kuitenkin puuttuu Lanzarotelta. Satunnaisesti yksilöitä on kulkeutunut läntiseen Manner-Eurooppaan, mutta näyttöä lajin lisääntymisestä mantereella ei ole. Perhoset lentävät useina limittäisinä sukupolvina ympäri vuoden.
Elinympäristö ja elintavat

Lajia tavataan yleisenä etenkin laurisilva-metsissä ja pensaikoissa alle 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta se viihtyy hyvin myös puistoissa ja puutarhoissa ja vierailee ahkerasti kukilla.
Naaras munii munat yksitellen ravintokasveille ja suosii varjoisassa paikassa, poissa suorasta auringonpaisteesta kasvavia kasveja. Toukka käärii ravintokasvin lehdet seitillä suojakseen ja myös koteloituu suojan sisään.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat mulperinokkonen sekä muuriyrtit (Parietaria).
Aiheesta muualla

lepidoptera.pl[vanhentunut linkki]
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1638584  Wikispecies: Vanessa vulcania  BioLib: 144479  BOLD: 523627  CoL: 7FF4C  EoL: 159059  EUNIS: 90991  Fauna Europaea: 441685  Fauna Europaea (new): 9b7511ab-8ec3-4cac-8ed9-47b6fec60784  GBIF: 1898290  iNaturalist: 114871  IRMNG: 11055878  IUCN: 173249  LepIndex: 157949  MaBENA: VanesVulca  NBN: NHMSYS0020752275  NCBI: 1051359  Observation.org: 186195  Open Tree of Life: 206773
Reino Kalliola

Reino Kalliola.
Reino Kalervo Kalliola (13. tammikuuta 1909 Helsinki – 7. lokakuuta 1982 Hangzhou, Kiina) oli suomalainen kasvitieteilijä, luonnonsuojelija ja tietokirjailija. Opiskeluaikanaan hän toimi Hämäläis-Osakunnassa ja Akateemisessa Karjala-Seurassa. Valmistuttuaan hän toimi ensin luonnonhistorian ja maantieteen opettajana Lohjan yhteiskoulussa, minkä jälkeen hänestä tuli valtion luonnonsuojeluvalvoja vuosiksi 1939–1972; hän toimi Helsingin yliopiston kasvimaantieteen dosenttina 1943–1969 ja sai professorin arvonimen vuonna 1965. Lisäksi hän toimi useissa luonnonsuojeluun liittyvissä hallinnollisissa tehtävissä. Hän on kuvaillut Suomen luontoa useissa teoksissaan.
Luonnonsuojelu

Kalliola kuului luonnonsuojelutyön uranuurtajiin Suomessa. Hän oli tunnettu varhaisena luonnonsuojeluaktivistina sekä järjestötoiminnassa että luonnonsuojeluhallinnossa. Paitsi että Kalliola oli valtion luonnonsuojeluvalvoja vuosina 1939–1972 ja useissa luonnonsuojeluun liittyvissä hallinnollisissa tehtävissä, hän vaikutti muutoinkin merkittävästi asenteiden muuttumiselle luonnonsuojelulle myönteiseen suuntaan. Hän kirjoitti muun muassa Suomen Luonto -lehteen monia artikkeleita luonnon arvokkaista kohteista, joita tulisi säilyttää. Valtion luonnonsuojeluvalvojana Reino Kalliolla muun muassa toimi näkyvästi niin sanotun Kuusamon koskisodan aikaan koskien puolustuksen hyväksi.
Tutkimus

Kasvimaantieteen piirissä Kalliola tunnetaan useista kasvitieteellisistä, maantieteellisistä ja kasvimaantieteellisistä tutkielmistaan. Niiden synteesinä ilmestyi 1973 Suomen kasvimaantiede, joka oli pitkään yliopistollinen alan perusteos. Kalliola opiskeli Turun yliopistossa luonnonhistoriaa ja maantiedettä 1927–1928. Hän tutustui Kaarlo Linkolaan ja siirtyi Helsingin yliopistoon, jossa aloitti opinnot syksyllä 1929. Hänen gradunsa (1931) käsitteli Petsamon tunturien kasvillisuutta ja väitöskirja (1939) itäisen Lapin tunturikasvillisuutta.
Kalliolan kirjallinen tuotanto

Kalliolan kirjallinen tuotanto käsitteli Suomen luontoa ja kasvistoa. Hänen pääteoksensa oli Suomen luontoa käsittelevä trilogia Suomen luonnon kirja: Suomen kaunis luonto (1946), Suomen luonto vuodenaikojen vaihtelussa (1951), Suomen luonto mereltä tuntureille (1958). Lisäksi hän on julkaissut yliopistollisen perusteoksen Suomen kasvimaantiede (1973). Kokoelma Luonto sydämellä (1978) sisältää puheita ja kirjoituksia vuosilta 1930–1977. Hän oli Luonnon Ystävän toimitussihteerinä 1936–1942 ja Suomen Luonnon toimittajana vuosina 1941–1968. Hän laati myös maantieteen alkeiden oppikirjan Kotimaa (1961) kouluja varten.
Suomen luonnon kirja -trilogia

Kalliola kirjoitti Suomen luonnon kirja -kirjasarjaa 15 vuotta. Ensimmäinen osa Suomen kaunis luonto (1946) kuvaa Suomen luonnonhistorian suuret linjat aina kallioperän muodostumisesta lähtien jääkauden kautta kirjoittamisajankohdan nykyisyyteen. Suomen luonto vuodenaikojen vaihtelussa (1951) on synteesi Suomen luonnonelämästä neljänä eri vuodenaikana. Trilogian päättää teos Suomen luonto mereltä tuntureille (1958), jossa Kalliola jakaa Suomen kymmeneen luonnonmaakuntaan ja tarkastelee niiden maakamaran, ilmanalan sekä kasvi- ja eläinmaailman ominaispiirteitä.
Kalliolan kirjoitustyyli

Reino Kalliola oli kauniin luonnon tulkki. Häntä voidaan verrata Samuli Paulaharjuun sattuvine luonnonkuvauksineenlähde?. Kalliolan tyylissä luonnontieteilijän täsmällinen asiaproosa yhdistyy elävään kielelliseen ilmaisuun. Hänen kirjoituksiaan siivittää luonnon kauneuden ihailu sen pienissä ja suurissa piirteissä. Reino Kalliola oli myös tieteen yleistajuistaja, popularisoija maalailevien kirjoitusten ja kirjojen tuottajana aina 1930-luvulta 1980-luvulle. Joensuun yliopiston kirjallisuustieteen apulaisprofessori, ympäristöesteetikko Yrjö Sepänmaa on tutkinut estetiikan lisensiaatintyössään laajasti Kalliolan luonnonkuvausten esteettistä järjestelmää. Taiteentutkija Impi Varsila kirjoitti vuonna 1956 Virittäjään lyhyen tutkielman Kalliolan kielen musiikillisista tyylipiirteistä.
Kalliola valokuvaajana

1940–1950-luvulla oli luontovalokuvaus Suomessa vielä varsin vähäistä. Reino Kalliola oli myös alan uranuurtajialähde?. Hän otti suuren osan kirjojensa runsaasta valokuva-aineistosta itse. Mustavalkoiset valokuvat olivat sen aikaisella tekniikalla otettuina tasokkaitalähde?. Reino Kalliola hyödynsi myös muiden maisema- ja luontokuvaajien parhaita otoksia teoksiensa kuvituksessa.
Teoksia

Suomen luonnon kirja -sarja:
Suomen kaunis luonto. WSOY. (1946)
Suomen luonto vuodenaikojen vaihtelussa. WSOY. (1951)
Suomen luonto mereltä tuntureille. WSOY. (1958)
Kotimaa (1961) maantieteen oppikirja
Suomen kasvimaantiede. WSOY. (1973). ISBN 951-0-05732-0.
Luonto sydämellä: Kirjoitelmia ja puheita 1930–1977. (1978). WSOY. ISBN 951-0-08392-5.
Aiheesta muualla

Reino Kalliola : Latva pilviä lakaisi ... Suomen suurimmat ja vanhimmat puut, Helsingin Sanomat, 20.03.1939, nro 77, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Erkki Partanen (vuorineuvos)

Erkki Partanen
Erkki Partanen (15. toukokuuta 1915 Mikkeli – 3. tammikuuta 1983 Helsinki) oli juristi ja toimi Huhtamäki-yhtymän johdossa. Hän sai varatuomarin arvon 1943 ja valmistui lakitieteen lisensiaatiksi 1952. Hän oli Huhtamäen apulaisjohtaja 1944–1949, hallinnollinen johtaja 1950–1951 ja toimitusjohtaja 1952–1976. Johtokunnan puheenjohtaja hän oli 1976–1982. Partanen sai vuorineuvoksen arvonimen 1965.
Partanen oli Ylioppilaslehden päätoimittaja 1938 ja kirjoitti myöhemminkin, esimerkiksi kolumneja Kauppalehteen ja kaksi teosta uraansa sivuavista teemoista. Hän kirjoitti myös muistelmiaan, mutta teos jäi kesken.
Julkaisut

Hetemäki, Päiviö, Partanen, Erkki, Päiviö Hetemäki 60 vuotta 8.7.1973 : tosi suomalainen, Suomen teollisuuden keskusvaliokunta, 1973 ISBN 951-99014-9-3
Vaikuttajia elämässäni, Weilin + Göös, 1980. ISBN 951-35-2188-5
Yrityksen johtamisesta Suomessa : kokemuksia vuosilta 1944–1976, Tietomies, 1977 ISBN 951-9044-29-9
Parkanon Urheilutalo

| Parkanon urheilutalo> Puntti.Rakennuksen tiedot |
| --- | --- |
Sijainti:  Parkano
Avattu:  1978
Remontoitu:  2000
Omistaja:  Parkanon kaupunki
Käyttäjät
 SBT PaPo, ParkU, PaPu 
Katsojakapasiteetti
 300 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Parkanon urheilutalo on Parkanossa sijaitseva urheilutalo. Urheilutalo on rakennettu vuonna 1978 ja peruskorjattu vuonna 2000. Salibandyjoukkue SBT PaPo pelaa kotiottelunsa Parkanon urheilutalossa.
Tilat

Urheilutalo koostuu kahviosta, pukuhuoneista, kuntosalista, punttisalista ja palloiluhallista. Pukuhuoneita urheilutalosta löytyy neljä kappaletta, joista kaksi on arkikäytössä. Urheilutalon kuntosali on ilmainen käytettäväksi ja se on kooltaan 64 neliömetriä. Punttisali on varustettu levypainoilla ja se on kooltaan 60 neliömetriä. Punttisalia käyttää parkanolainen painonnostoseura PaPu. Itse palloiluhalli on mitoiltaan 21m x 38m. Hallin pelikorkeus on 6 metriä. Palloiluhallin voi muuntaa salibandykentäksi, kolmeksi lentopallo kentäksi, viideksi sulkapallokentäksi, koripallokentäksi tai tenniskentäksi. Hallista löytyy myös köydet, renkaat, rekki, heittopressu, palloseinä ja seiväsmonttuvaraus.
Kentän alusta

Palloiluhallin alustana toimii nykyään Taraflex-matto, joka on asennettu alkuperäisen parkettilattian päälle. Matto on väriltään vihreä ja se on alustana nopea.
Katsomot

Urheilutaloon mahtuu kiinteään katsomoon katsojia noin 250 henkeä. Irtotuoleilla katsomokapasiteetti voidaan kuitenkin nostaa 300 henkeen.
Historia

Parkanon urheilutalo oli avautuessaan paitsi tärkeä liikuntapaikka myös aktiivinen tanssipaikka. 80- ja 90-luvuilla urheilutalo oli myös suosittu konserttipaikka. Urheilutalolla on esiintynyt kotimaan huippunimistä esimerkiksi Dingo (yhtye) ja Eppu Normaali. Parhaimillaan urheilutalolle kokoontui yli 1500 ihmistä konsertteja kuuntelemaan.
Tries-yhtye esiintyy Parkanon urheilutalolla 1980.
Kanadansirri

| Kanadansirri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Calidris
Laji::  pusilla
Kaksiosainen nimi
 Calidris pusilla  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Kanadansirri Wikispeciesissä   Kanadansirri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanadansirri (Calidris pusilla) on arktisen alueen kahlaaja. Lajin nimesi Carl von Linné 1766.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 13–15 senttimetriä, siipien kärkiväli 34–37 senttimetriä ja paino 20–31 grammaa. Pieni sirri, jolla on mustat jalat ja suora musta nokka. Eroina pikkusirriin on yläpuolen kellan- tai okranruskea sävy. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen

Pesii Kanadan ja Alaskan tundralla. Maailman populaation koko on noin 3,5 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on muuttolintu, joka talvehtii laajalla alalla Etelä-Amerikan rannikoilla ja Länsi-Intian saaristossa. Lajia ei ole tavattu Suomessa vuoteen 2006 mennessä.
Elinympäristö

Arktisen alueen rannikot, vuorovesirannat ja dyynit, sekä sisämaan järvien, jokien ja muiden kosteikkojen tuntumassa.
Lisääntyminen

Koiras rapsuttaa maahan muutamia pesäkoloja, joista naaras valitsee yhden ja munii siihen 4 munaa. Molemmat puolisot osallistuvat haudontaan, joka kestää 18–22 päivää. Poikaset ovat pesäpakoisia ja etsivät itse ruokansa. Naaras jättää muutaman päivän ikäiset poikaset koiraan hoidettavaksi ja lähtee syysmuutolle. Poikaset oppivat lentämään noin 19 päivän ikäisinä.
Ravinto

Pääasiallinen ravinto on hyönteiset ja nilviäiset.
Aiheesta muualla

Kanadansirri Lintukuva-verkkopalvelussa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q735092  Wikispecies: Calidris pusilla  ABA: semsan  ADW: Calidris_pusilla  ARKive: calidris-pusilla  Avibase: F35821AAC21FFF20  BirdLife: 22693373  BOLD: 10175  BOW: semsan  CoL: PK4G  CMS: calidris-pusilla  eBird: semsan  EoL: 45509225  EUNIS: 100821  EURING: 4980  Fauna Europaea: 96795  Fauna Europaea (new): 4dc60794-50be-4c5e-94bf-24f9ed8c8b7e  GBIF: 2481764  GNAB: semipalmated-sandpiper  IBC: semipalmated-sandpiper-calidris-pusilla  iNaturalist: 3862  IRMNG: 11036361  ITIS: 176667  IUCN: 22693373  NatureServe: 2.104508  NBN: NBNSYS0000000329  NCBI: 279961  Neotropical: semsan  NZBO: semipalmated-sandpiper  NZOR: 96595f67-7714-46d3-a3c3-39ae39b9791d  Observation.org: 1548  OBIS: 159055  ODNR: semipalmated-sandpiper  Open Tree of Life: 1092981  Paleobiology Database: 368697  Paleobiology Database: 368697  SeaLifeBase: 155056  WoRMS: 159055  Xeno-canto: Calidris-pusilla
Robert B. Parker

Robert B. Parker
Robert B. Parker (17. syyskuuta 1932 – 18. tammikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen rikoskirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan olivat romaanit, joiden päähenkilönä on yksityisetsivä Spenser. Yhdysvaltalainen televisioyhtiö ABC teki hahmon perusteella televisiosarjan Kovaa peliä Bostonissa (Spenser: For Hire).
Palkinnot ja tunnustukset

Edgar-palkinto 1977
Suomennetut teokset

Kovaa peliä Bostonissa (Looking for Rachel Wallace), suom. Erkki Jukarainen. WSOY, 1988 ISBN 951-0-27426-7
Liian kaukana viattomuudesta (Ceremony), suom. Reijo Lehtonen. WSOY, 1991 ISBN 951-0-17158-1 Sarja: Sapo 352
Marlowe etsii naista (Perchance to dream): jatko Raymond Chandlerin Syvään uneen, Robert B. Parker; suom. Reijo Lehtonen; [Syvän unen lainaukset suom. Seppo Virtanen]. WSOY, 1991 ISBN 951-0-17203-0
Marlowe palaa kaupunkiin (Poodle Springs), Raymond Chandler ja Robert B. Parker, suom. Leena Tamminen. WSOY, 1990 ISBN 951-0-16541-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert B. Parker Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef
Tytti Parras

| Tytti Parras |
| --- | --- |
 Tytti Parras Jojon ilmestymisen aikoihin.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. tammikuuta 1943 Helsinki
Kuollut: 18. elokuuta 2018 (75 vuotta) Helsinki
Kirjailija
Esikoisteos:  Jojo (1968)
Palkinnot
 J. H. Erkon palkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tytti Kristiina Parras (28. tammikuuta 1943 Helsinki – 18. elokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Parras vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Lohjalla ja valmistui ylioppilaaksi Lohjan yhteislyseosta 1963. Hän opiskeli lehdistö- ja tiedotusoppia Tampereen yliopistossa. Parraksen 1968 ilmestynyt esikoisromaani Jojo kuvasi 1960-luvun opiskelijaelämää Tampereella, ja siinä palattiin myös Parraksen omiin lapsuudenmuistoihin. Vanhemman polven kriitikot kauhistelivat Jojon rohkeutta ja suorasukaisuutta, mutta romaanista tuli syksyn 1968 myyntimenestys. Parrasta verrattiin esikoiskirjailijana yleisesti Hannu Salamaan ja Veijo Mereen, ja Anja Kaurasen esikoisteosta Sonja O. kävi täällä verrattiin kymmenkunta vuotta myöhemmin vastaavasti Jojoon.
Parraksen tuotannossa toistuva teema on kapina keskiluokkaista perhetaustaa vastaan ja irtautuminen siitä. Päähenkilöt vapautuvat varovasti, samastumiskohteiden kautta.
Parras asui Tampereella vuoteen 1991 saakka ja sen jälkeen Helsingissä. Hän kuoli 18. elokuuta 2018 sairastettuaan pitkään.
Tytti Parraksen puoliso oli vuodesta 1965 TV-toimittaja Timo Jokinen, joka kuoli vuonna 1991.