stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pakanuus

Athenen temppeli Paestumissa Italiassa.
Pakanuus (lat. paganitas) viittaa muiden kuin kristillisten uskontojen, yleensä ei kuitenkaan juutalaisuuden eikä islamin harjoittamiseen. Muita kuin kristillisiä uskontoja − edellä mainittuja abrahamilaisia uskontoja lukuun ottamatta − sanotaan varsinkin kristillisessä kielen­käytössä pakanauskonnoiksi ja niiden harjoittajia pakanoiksi, joskin pakanoiksi sanotaan joskus myös kaikista uskonnoista luopuneita tai uskontoon välinpitämättömästi suhtautuvia ihmisiä.
Tavallisimmin pakanauskonnoilla tarkoitetaan varhaiskantaisia, yleensä polyteistisiä tai panteistisia uskontoja. Nykyään näitä sanotaan toisinaan myös vanhapakanallisiksi uskonnoiksi erotukseksi 1900-luvulla syntyneistä, uuspakanuudeksi nimitetyistä suuntauksista. Uuspakanuus on nimitys, jota on 1950-luvulta lähtien käytetty nykyaikana tietoisesti kehitetyistä uskonnollisista suuntauksista, jotka pyrkivät jäljittelemään, elvyttämään tai ennallistamaan alkuperäisiä historiallisia eurooppalaisia pakana- ja muinaisuskontoja. Uuspakanuuden suuntauksiin kuuluvat muun muassa wicca, uusshamanismi, aasainusko ja druidismi.
Raamatussa pakanoilla tai pakanakansoilla tarkoitetaan muita kansoja kuin juutalaisia. Sen mukaisesti varsinkin varhaisimmista kristityistä puhuttaessa käytetään usein termejä juutalaiskristityt ja pakanakristityt, joista viimeksi mainituilla tarkoitetaan pakana­uskonnoista kristinuskoon kääntyneitä.
Sanan alkuperä > Ei-kristityt maalaiset

Sana pakana on johdettu latinan adjektiivista paganus, joka tarkoittaa maalaista tai kyläläistä. Nimitys johtuu siitä, että kristinusko oli sen varhaisina aikoina erityisesti kaupunkilaisten uskonto, maaseudulla asuvien ollessa vanhojen uskontojen kannattajia. Jo ennen kuin sana kristittyjen kielenkäytössä sai uskonnollisen merkityksensä, siihen oli liittynyt voimakkaita sivistymättömyyteen viittaavia mielikuvia samaan tapaan kuin esimerkiksi suomen kielessä sanoihin moukka tai juntti.
Suomeen sana on tullut venäjän kautta. Keskiaikaisessa venäjässä sana esiintyi latinasta lainattuna muodossa poganu. Sana esiintyy myös eräissä suomen lähisukukielissä, joista muun muassa virossa se merkitsee samaa kuin suomessakin, mutta esimerkiksi karjalan kielessä se on saanut myös merkityksen paha tai saastainen. Muutamien muiden kristinuskoon liittyvien vanhojen venäläisperäisten lainansanojen kuten pappi ja risti ohella sitä on pidetty osoituksena siitä, että kristinuskoa saarnattiin itämerensuomalaisten asuttamassa Baltiassa jo kristillisen ajanlaskun ensimmäisen vuosituhannen loppupuolella. Suomen kirjakielessä sana on esiintynyt Agricolan ajoista saakka.
Sanan alkuperä > Vastaavia termejä muissa kielissä

Juutalaiset ovat varhaisista ajoista käyttäneet muista kansoista heprealaista termiä Goy (hepr. ‏גוי‎‎), monikossa goyim (hepr. ‏גוים‎). Alun perin sana on tarkoittanut kansaa tai heimoa, mutta jo Vanhan testamentin heprealaisessa alkutekstissä sillä tarkoitettiin nimenomaan vieraita kansoja, jotka noudattivat juutalaisilta kiellettyjä tapoja ja uskomuksia. Sanalla oli yleensä kielteinen merkitys, joskin useat profeetat korostivat, että Jumalan lupaama pelastus tulee aikojen lopulla koskemaan myös pakanakansoja.
Kreikankielisessä Septuaginta-käännöksessä goyim käännettiin kreikan kielen kansoja tarkoittavalla sanalla ethnos (ἔθνος). Sama sana esiintyy muita kansoja kuin juutalaisia tarkoittavana usein myös Uuden testamentin kreikankielisessä alku­tekstissä.
Latinalaisessa Vulgata-käännöksessä sekä heprean goyim ett' kreikan ethnos käännettiin sanalla gentes. Tämäkin sana tarkoittaa varsinaisesti kansaa tai heimoa, mutta keskiajan latinassa se sai Raamatun vaikutuksesta samanlaisen uskonnollisen merkityksen kuin kreikan ethnos. Tässä merkityksessä se on lainattu myös muun muassa englantiin, jossa se esiintyy muodossa gentiles.
Englannissa esiintyy pakanaa tarkoittavana sanana myös heathen, jonka vastineita muissa germaanisissa kielissä ovat esimerkiksi ruotsin hednibg ja saksan Heide. Sana on ilmeisesti johdos viljelemätöntä maata tarkoittavasta sanasta heath ja tarkoittaa alkujaan tällaisen alueen asukasta. Nykyisen merkityksensä sana on mahdollisesti saanut joko käännöslainana latinan paganus -sanan vaikutuksesta tai toisen selityksen mukaan sen vuoksi, koska se äänteellisesti muistuttaa kreikan ethnos-sanaa. On myös arveltu, että sana olisi lainautunut englantiin ja muihin germaanisiin kieliin kreikasta armenian kielen välityksellä.
Paavalin kirjeissä myös sanaa ”kreikkalaiset” (m.kreik. Έλληνες, hellenes) käytetään usein juutalaisten vastakohtana. Helleenit oli ollut antiikin Kreikkalaisten itsestään käyttämä nimitys, mutta 300-luvulta lähtien, mahdollisesti jo aikaisemmin, sekin sai kreikankielisten kristittyjen käytössä uuden merkityksen ja alkoi tarkoittaa ”pakanoita” kristittyjen vastakohtana. Bysanttilaisena aikana Itä-Rooman kristityt kreikkalaiset käyttivät itsestään nimitystä Romaioi, (m.kreik. Ῥωμαῖοι), joka varsinaisesti tarkoittaa roomalaista. Kuitenkin jo bysanttilaisen ajan loppupuolella sana Hellenes vähitellen menetti tämän välillä saamansa uskonnollisen merkityksen, ja valtakunnan kristityt kreikankieliset asukkaat alkoivat käyttää sitä itsestäänkin. Sen ohella käytettiin kuitenkin vielä osmanien valtakaudellakin nimitystä Romaioi, joka paikoitellen varsinkin Kreikan maaseudulla pysyi käytössä pitkälti 1900-luvulle saakka.
Sanan alkuperä > Sana Raamatun suomennoksissa

Raamatun suomennoksissa sekä Vanhan testamentin heprealainen goyim että Uuden testamentin kreikkalainen ethnos on vanhastaan käännetty sanalla pakana. Näin ollen sana esiintyy Raamatun suomennoksissa aina juutalaisten, ei kristittyjen vastakohtana. Vuoden 1992 suomennoksessa sanaa käytetään kuitenkin enää harvoissa kohdissa; lähinnä sellaisissa, joissa joitakin tapoja tai tekoja arvostellaan vertailemalla niiden harjoittajia pakanoihin. Useimmissa muissa kohdissa se on korvattu sanalla kansat tai muut kansat.
Alkuperäisuskonnot

Eurooppalaisten pakanauskontojen joukkoon lasketaan erilaisia luonnonuskontoja, joiden uskonnollisiin toimituksiin voi kuulua esimerkiksi vuodenkiertoon, taivaankappaleisiin ja hedelmällisyyteen liittyviä riittejä. Usein pakanuutena on pidetty animistisia uskontoja, šamanismin, vainajainpalvonnan ja magian harjoitusta. Suurin osa vanhoista kansallisista luonnonuskonnoista on väistynyt esimerkiksi kristinuskon ja islamin tieltä. Monilla seuduilla on vielä alkuperäisuskontojen kannattajia. Etenkin monien alueiden alkuperäisasukkaat lasketaan vanhapakanallisiksi. Luonnonuskontoja on vielä voimissaan Afrikassa, Oseaniassa, Etelä-Amerikassa sekä harvaan asuttujen pohjoisalueiden kansojen kuten inuiittien keskuudessa.
Metsästäjä-keräilijäheimojen animistisessa todellisuuskäsityksessä ihminen on usein jokseenkin tasavertainen eläinten, kasvien ja luonnonvoimien kanssa. Rituaalit ovat välttämättömiä, koska niillä pyydetään lupa käyttää eläimiä tai kasveja ravinnoksi, puuta polttopuuksi sekä muuta vastaavaa.
Šamanistisessa kulttuurissa on keskeinen osa šamaanilla. Hän on usein parantaja ja ennustaja, hän neuvoo eri ongelmissa ja toimii yhdyssiteenä henkimaailman ja ihmisten välillä. Šamanismiin liittyy usein muuntuneiden tajunnantilojen käyttö yhteytenä henkimaailmaan. Transsitilaa haettiin muun muassa huumaavilla aineilla, rytmikkäällä musiikilla ja laululla, toistuvilla tanssiliikkeillä ja muilla toistuvilla rituaaleilla. Lähes kaikilla maapallon pohjoisilla alueilla on harjoitettu šamanismia.
Suomessa valtauskontona oli ennen kristinuskon tuloa paikkakunnittain erilaisia piirteitä omannut suomalainen muinaisusko. Paikallinen muinaisusko oli monijumalaisuutta, johon kuului oma tarustonsa. Usko siirtyi perimätiedon ja riittien välityksellä sukupolvelta toiselle. Muinaissuomalaiset uskoivat haltijoihin sekä useisiin jumaliin, joista merkittävimpiä olivat Ukko ylijumala, Ahti, Tapio ja Ilmarinen. Kristinuskon tultua Suomeen vanhat pakanalliset uskomukset säilyivät pitkään kristinuskon rinnalla paikoin 1900-luvulle saakka.
Nykyisin esimerkiksi Baltian ja Venäjän luonnonuskontojen edustajat saattavat kutsua uskontojaan omauskoksi tai maauskoksi. Virossa yksitoista prosenttia väestöstä on valtion teettämässä kyselyssä kertonut harjoittavansa maavaldia, vanhaa virolaista luonnonuskoa. Maavalla Kodan edustamassa maauskossa harrastetaan kansanperinnettä: vanhat laulut, leikit, käsityöt, ruuat, vaatteet, korut ja uskomukset siirretään lapsille vuotuisissa juhlissa.
Uuspakanuus

Uuspakanallisuuden muodot saattavat yhdistellä aineksia useista uskonnoista ja uusista uskomuksista ja ajatuksista. Toiset uuspakanallisuuden muodot taas pyrkivät alkuperäisyyteen ja usein tietyn historiallisen pakanauskonnon elvyttämiseen. Monet uuspakanat kannattavat yksilöllistä uskonnon harjoittamista ja tutkimista, ja välttävät järjestäytymistä. Kaikille uuspakanallisille liikkeille on yhtenäistä läheisyyden ja yhteenkuuluvuuden tunne luontoa kohtaan. He eivät etsi pelastusta tai valaistusta, vaan ajattelevat maan henkiseksi kodikseen. Heitä yhdistää myös luonnon kiertokulun kunnioittaminen ja myönteinen moraalikäsitys, joka sallii ihmisen toimia mielensä mukaan, mikäli he eivät vahingoita toisia.
Suomessa uuspakanallisuus alkoi vallata alaa 1980-luvulla. Vuonna 1998 perustettiin Lehto – Suomen luonnonuskontojen yhdistys ry, joka pyrkii parantamaan luonnonuskontojen asemaa Suomessa. Vuonna 1999 perustettiin Pakanaverkko ry edistämään erilaisten pakana- ja luonnonuskontojen edustajien yhteistoimintaa ja uskonnollista tasa-arvoa. Suomenuskoiset ovat pyrkineet elvyttämään suomalaisen perinteen tuntemusta.
Historiallisia polyteistisiä uskontoja

Balttilainen muinaisusko
Germaaninen muinaisusko
Kelttiläinen muinaisusko
Saamelainen muinaisusko
Skandinaavinen muinaisusko
Slaavilainen muinaisusko
Suomalainen muinaisusko
Virolainen muinaisusko
Kirjallisuutta

Jones, Prudence & Pennick, Nigel: A History of Pagan Europe.  London:  Routledge, 1995.  ISBN 0-415-09136-5  (englanniksi)
York, Michael: Pagan Theology. Paganism as a World Religion.  New York:  New York University Press, 2003.  ISBN 0814797024  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Lehto – Suomen Luonnonuskontojen yhdistys ry.
Pakanaverkko ry.
Pagan Federation International. (suomeksi)
BBC – Religion: Paganism. (englanniksi)
Alkuperäisuskonnot
| --- | --- |
Pakanuus:  Animismi  Luonnonuskonto  Panteismi  Šamanismi 
Historiallinen polyteismi:  Mesopotamialainen  Egyptiläinen  Minolainen  Mykeneläinen  Kreikkalainen Eleusiin mysteerit  Orfilaisuus  Roomalainen Mithralaisuus  Germaaninen  Skandinaavinen  Kelttiläinen  Slaavilainen  Balttilainen  Virolainen  Saamelainen  Suomalainen 
Myytti ja rituaali:  Kansanperinne  Kansanusko  Kristillistetty kalenteri  Mytologia  Noituus  Taikuus  Uhraaminen  Vainajien palvonta 
Uuspakanuus:  Aasainusko  Balttilainen  Druidismi  Hellenistinen  Kemetismi  Slaavilainen  Suomenusko  Uusnoituus  Uussamanismi  Wicca 
Cesare Saccaggi, Ave Natura, 1910.
Robert Wilhelm Ekman, Pakeneva pakanuus; Väinämöinen väistyy ristin mahtia, 1860.
Pyhä puu Virossa.
Pakanauskontojen tunnuksia: slaavilainen pakanuus, kelttiläinen pakanuus, hetenismi, hellenismi, wicca, roomalainen uskonto, jumalatar-liike, kemetismi ja seemiläisen uskonnon tunnus.
FRHI Hotels & Resorts

FRHI Hotels & Resorts oli kanadalainen hotelliyhtiö, joka omisti ja operoi Fairmont-, Raffles- ja Swissôtel-luksushotelliketjuja vuosina 2006–2016. FRHI:n pääkonttori oli Torontossa, ja sen omistivat qatarilainen Katara Hospitality ja saudiarabialainen Kingdom Holding Company. Vuonna 2015 ranskalainen AccorHotels ilmoitti ostavansa FRHI:n, ja kauppa saatiin päätökseen kesällä 2016. Accor aikoo sulauttaa FRHI:n kolme hotelliketjua perustettavaan Accor Luxury Brands -yksikköön. Yksikön luksushotelliketjuja ovat silloin Raffles, Fairmont, Sofitel Legend, So Sofitel, Sofitel, MGallery by Sofitel, Pullman ja Swissôtel.
FHRI perustettiin tammikuussa 2006 Kingdom Holdingin ja Colony Capitalin yhteisyrityksenä. Se osti Fairmont Hotels and Resorts -nimisen yhtiön ja fuusioi sen aiemmin Colony Capitalin omistamaan Raffles Hotels Internationaliin, johon kuuluivat Raffles- ja Swissôtel-hotelliketjut.  FRHI:llä on satakunta hotellia ja lomakeskusta 30 maassa.
Historiaa

Raffles International Ltd perustettiin vuonna 1989 valvomaan Singaporen kuuluisan Raffles-Hotellin ja modernimman Raffles Cityn korjausrakennustöitä. Raffles-hotelli avattiin uudelleen 16. syyskuuta 1991.
Raffles International osti Swissôtel-ketjun vuonna 2001 sittemmin konkurssiin menneeltä Swissairilta ja yhdisti seuraavana vuonna siihen singaporelaisen Westin Stamford Plaza -tornihotellin. Sen uudeksi nimeksi tuli Swissôtel The Stamford, yhä nimettynä Raffles-hotellin tavoin Singaporen perustajan Thomas Stamford Rafflesin mukaan.
Vuonna 1995 muodostettu holdingyhtiö Raffles Holdings myi vuonna 2005 Raffles-ketjun losangelesilaiselle sijoitusyhtiö Colony Capitalille. Kauppa käsitti 41 hotellia ja lomakeskusta. Seuraavana vuonna saudien Kingdom Holdings ja Colony Capital perustivat yhteisyrityksen FRHI, joka osti Fairmont-hotelliyhtiön. Vuonna 2010 qatarilainen Qatari Diar hankki 40 prosentin omistusosuuden FRHI:stä. Vuonna 2015 AccorHotels ilmoitti ostavansa FRHI:n kokonaan itselleen 2,9 miljardilla US-dollarilla.
Singaporen Raffles-hotelli on Raffles-ketjun lippulaiva.
Käännös suomeksi
Monimuuttuja-analyysi

Monimuuttuja-analyysi on matemaatiikan haara, joka tutkii funktioita, joilla on useita muuttujia. Toisin kuin yhden muuttujan funktioissa, monimuuttujafunktiot ottavat vastaan useita syötteitä ja voivat tuottaa yhden tai useampia tuloksia.
Monimuuttuja-analyysissä käsiteltäviä funktioita voidaan visualisoida eri tavoin:
Kolmiulotteiset kuvaajat kahden muuttujan funktioille
Vektorikentät
Tasa-arvokäyrät
Monimuuttuja-analyysin keskeisiä käsitteitä ovat osittaisderivaatat, gradientti ja moninkertaiset integraalit.
Ari Toikka

Ari Toikka.
Ari Toikka (s. 22. helmikuuta1968 Tampere) on suomalainen rumpali ja sessiomuusikko, joka on soittanut monissa suomalaisissa yhtyeissä kuten Horsepower, Bomfunk MC’s, Yö ja Dingo. Hän on soittanut monien suomalaisten muusikkojen, kuten Jarkko Even, Olli Lindholmin ja Pate Mustajärven, taustayhtyeissä. Toikka on työskennellyt studioäänittäjänä, tuottajana sekä näiden lisäksi myös tanssijana TTT-teatterissa ¨Mauno Peppone Extended¨ ja ¨Mauno Peppone elämä, kuolema ja comeback¨ -esityksissä.
Päivätyökseen Toikka toimii kiinteistövälittäjänä.
Panssaridivisioona Hermann Göring

| Fallschirm-Panzer Division 1 Hermann Göring |
| --- | --- |
 Divisioonan tunnus
Toiminnassa:  1935–1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Aselajit:  panssarijoukot
Koko:  rykmentti prikaati divisioona
Sodat ja taistelut:  Anschluss Pohjois-Afrikka Monte Cassinon taistelu Anzion maihinnousu Itärintama Varsovan kansannousu Wolan verilöyly
Laskuvarjojoukkojen 1. panssaridivisioona Hermann Göring oli Saksan ilmavoimiin kuulunut yhtymä toisessa maailmansodassa. Divisioonan loi ilmavoimien komentaja Hermann Göring, joka kasvatti sen alkuperäisestä poliisipataljoonasta laskuvarjojoukkojen panssaridivisioonaksi. Sodan aikana yhtymä osallistui taisteluihin Pohjois-Afrikassa, Italiassa ja itärintamalla.
Poliisiyksikkönä

Divisioonan alkuperä juontaa juurensa 23. helmikuuta 1933 perustetussa Berliinin poliisin alaisessa ilmavoimien erikoispataljoonassa Polizeiabteilung z.b.V. Wecke. Göring alisti pataljoonan valtion poliisille vielä saman vuoden kesäkuussa, jolloin sille annettiin vastaava nimi Landespolizeigruppe Wecke z.b.V. Pataljoona oli nimetty johtajansa Walther Wecken mukaan. Wecke oli ensimmäisen maailmansodan veteraani ja varhainen kansallissosialistisen puolueen jäsen. Tuolloin Göring johti Berliinin poliisia sekä salaista poliisia Gestapoa, joiden kanssa pataljoona toimi yhteistyössä pidättäen sosialidemokraatteja, kommunisteja ja kansallissosialistien vastustajia.
Adolf Hitlerin painostuksesta vastahakoinen Göring joutui luopumaan Gestapon johdosta Heinrich Himmlerin hyväksi tammikuussa 1934. Göring oli kuitenkin päättänyt säilyttää oman poliisiyksikkönsä, jota hän oli myös vahvistanut miesmääräisesti ja antanut sille itsensä mukaan uuden nimen Landespolizeigruppe General Göring. Pitkien puukkojen yön aikana yksikkö osallistui yhdessä Gestapon ja SS:n kanssa kansallissosialistisen puolueen sisäiseen puhdistukseen, kun Ernst Röhmin johtamien SA-joukkojen johtoa ja jäseniä pidätettiin ja murhattiin.
Ilmavoimat

Göring ylennettiin Luftwaffen komentajaksi 1935. Hän ei halunnut luopua nimikkoyksiköstään, vaan siirsi sen mukanaan poliisista ilmavoimiin. Vuonna 1936 yksikkö siirtyi Göringin henkilökohtaiseksi henkivartiorykmentiksi. Sen tehtävään kuului myös turvata Hitlerin päämajojen ilmatorjunta. Yksikkö kasvoi pataljoonasta rykmentiksi ja joulukuussa sen nimeksi tuli Regiment General Göring. Rykmentti uudelleenvarustettiin ja harjoitettiin ilmavoimien maayksiköksi. Siitä siirrettiin osa laskuvarjokoulutukseen, ja näistä yksiköistä luotiin myöhemmin Saksan ensimmäinen laskuvarjojääkärirykmentti vuonna 1938.
Kun Itävalta liitettiin Saksaan, rykmentti oli yksi ensimmäisistä joka ylitti Itävallan rajan. Se oli mukana myös Tšekkoslovakian sudeettialueiden miehittämisessä lokakuussa 1938 ja Prahan miehittämisessä maaliskuussa 1939.
Toinen maailmansota

Saksan hyökätessä Puolaan syyskuussa 1939 vain pieni osa rykmentistä oli mukana taisteluissa. Suurin osa pysyi Berliinissä ilmatorjunnassa sekä Göringin ja  kansallissosialistisen puolueen johdon suojelussa. Osia rykmentistä oli mukana kun Saksa hyökkäsi Tanskaan ja Norjaan menestyen hyvin taistelutoiminnassa.
Seuraavaa hyökkäystä varten suurin osa rykmentistä siirtyi Alankomaiden vastaiselle rajalle. Harhautuksen vuoksi rykmentistä käytettiin ilmatorjuntayksiköiden nimityksiä FlaK-Regiment 101 ja FlaK-Regiment 103. Saksan hyökätessä Belgiaan, Alankomaihin ja Ranskaan rykmentti oli aluksi mukana Alankomaiden ja Belgian valtaamisessa ja näiden antauduttua se siirtyi Ranskaan, jossa sen raskaita ilmatorjuntatykkejä käytettiin ranskalaisia panssarivaunuja vastaan. Ranskan antauduttua rykmentti siirtyi aluksi Englannin kanaalin rannikolle, josta se siirrettiin ilmatorjuntatehtäviin Pariisiin. Vuoden 1940 lopulla se siirrettiin takaisin Berliiniin kunniavartio- ja ilmatorjuntatehtäviin.
Toinen maailmansota > Barbarossa

Vuoden 1941 alussa rykmentti järjestäytyi uudelleen motorisoiduksi rykmentiksi. Sille annettiin myös uusi nimi Regiment (mot) Hermann Göring, sillä Göring oli ylennetty valtakunnanmarsalkaksi. Tämän jälkeen se siirrettiin itään operaatio Barbarossaa varten. Operaatio myöhästyi, sillä Saksa joutui auttamaan liittolaisensa Benito Mussolinin Italiaa, jonka yritys vallata Kreikka oli kääntynyt katastrofiksi. Tuona aikana rykmentti osallistui Ploieştin öljykenttien suojelemiseen ilmahyökkäyksien varalta.
Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941 ja rykmentti oli mukana osana 11. panssaridivisioonaa, joka eteni Etelä-Puolan halki Ukrainaan. Vuoden lopulla jonkin verran tappioita kärsineenä se siirrettiin lepoa ja täydennyksiä varten Berliiniin, lukuun ottamatta kivääripataljoona ”Hermann Göringiä”, joka oli mukana rintamalla toukokuuhun 1942 saakka.
Toinen maailmansota > Antautuminen Afrikassa

Heinäkuussa 1942 rykmentti laajennettiin prikaatiksi nimellä Brigade Hermann Göring. Lokakuussa se päätettiin täydentää edelleen divisioonaksi ja siihen siirrettiin miehiä kokeneista armeijan panssariyksiköistä. Muutoksen ollessa vielä kesken yksikkö siirrettiin taisteluosastona Pohjois-Afrikkaan tukemaan Erwin Rommelin Deutsches Afrikakorpsia. Se sai väliaikaisen nimen Kampfgruppe Schmid komentajansa kenraalimajuri Joseph Schmidin mukaan. Saksa kuitenkin hävisi taistelun Pohjois-Afrikassa ja taisteluosasto Schmid joutui antautumaan muun Afrikakorpsin mukana liittoutuneiden joukoille. Antautumisen mukana yksikkö menetti koko valmiin vahvuutensa lukuun ottamatta joitakin komentoyksikköjä.
Toinen maailmansota > Sisilia – Italia

Göring määräsi divisioonan perustettavaksi uudelleen niistä harjoitettavista joukoista, joita ei oltu ehditty vielä lähettää Afrikkaan. Kesäkuussa 1943 divisioona oli valmis ja sen nimeksi tuli Panzer-Division Hermann Göring. Se siirrettiin puolustamaan Sisiliaa odotettavissa olevaa maihinnousua vastaan. Liittoutuneet käynnistivät Sisilian maihinnousun 10. heinäkuuta 1943. Divisioona osallistui Gelan taisteluun sekä taisteluihin Priolo Gargallossa ja Centuripessa, mutta liittoutuneet pakottivat saksalaiset yksiköt vetäytymään Messinaan ja edelleen pois Sisiliasta. Divisioona osallistui evakuointioperaatio Lehrgangiin selustan turvaajina ja oli yksi viimeisistä yksiköistä, jotka poistuivat saarelta.
Liittoutuneiden edetessä Fasistien suuri neuvosto ehdotti Italian kuninkaalle Mussolinin erottamista ja uusi hallitus solmikin aselevon liittoutuneiden kanssa. Divisioona osallistui operaatioihin, joiden tarkoituksena oli riisua aseista italialaiset yksiköt. Liittoutuneet nousivat maihin Salernossa 9. syyskuuta 1943. Divisioona oli tuolloin alueella ja se heitettiin taisteluun torjumaan maihinnousua. Se joutui vetäytymään Volturno-Termoli-linjalle, josta kovien taisteluiden jälkeen edelleen Gustav-linjalle, josta se viimein vedettiin lepoon ja täydennettäväksi.
Italiassa olonsa aikana yksikkö syyllistyi lukuisiin sotarikoksiin ja siviilien joukkomurhiin.
Toinen maailmansota > Monte Cassinon taideongelma

Kun liittoutuneet jatkoivat etenemistään kohti Monte Cassinon luostaria, yksi huolto-osastoista yliluutnantti Julius Schlegelin johdolla tarjoutui viemään turvaan luostarissa olleet korvaamattoman arvokkaat taideteokset ja muut aarteet, joihin lukeutui Leonardo da Vincin, Tizianin ja Raffaellon maalauksia sekä Pyhän Benedictuksen maalliset jäämistöt. Munkkien suostumuksella lasti kuljetettiin Vatikaaniin ja säästyi näin varmalta tuholta. Kuitenkin, koska Göring tunnettiin pahamaineisena taideaarteiden saalistajana SS:n sotapoliisiyksikkö lähetettiin vangitsemaan yliluutnantti Schlegel. Kuitenkin munkit sekä divisioonankomentaja puuttuivat tapaukseen ja puolustivat Schlegeliä, eikä tätä vangittu. Hänet vapautettiin myös sodan jälkeisessä liittoutuneiden oikeudenkäynnissä vastaavasta syytteestä.
Tammikuussa 1944 liittoutuneet nousivat maihin Anziossa ja divisioona määrättiin alueelle torjumaan hyökkääviä joukkoja. Keväällä divisioona osallistui taisteluihin Cisternan, Rapido-joen ja Minturnon alueella.
Huhtikuussa 1944 divisioona vedettiin taistelusta lähellä Toscanaa uudelleenjärjestettäväksi nimellä Fallschirm-Panzer-Division 1. Hermann Göring. Varsinaisia rakenteellisia muutoksia ei tehty, mutta yksikkö sai täydennystä sen oltua mukana taisteluissa kahdeksan kuukauden ajan. Tehtiin myös järjestelyjä, joiden tarkoitus oli siirtää divisioona Ranskaan torjumaan liittoutuneiden odotettavissa olevaa maihinnousua. Kuitenkin liittoutuneet käynnistivät hyökkäyksen kohti Roomaa 12. toukokuuta, jolloin divisioona lähetettiin takaisin taisteluun. Se suojasi saksalaisten osastojen evakuointia Roomasta ja sen vetäydyttyä 4. kesäkuuta liittoutuneet miehittivät kaupungin vielä samana päivänä.