stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikä joulu
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Brian Cox | Sasu Moilanen | Joulupukki |
| Fiona Shaw | Jenni Sivonen | Neiti Trapper |
| Jodie Whittaker | Heljä Heikkinen | Rouva Williams |
| Bill Nighy |  | Bill |
| Lolly Adefope | Annika Eklund | Rouva McNutt |
| Alex Macqueen | Arne Nylander | Herra Forrest |
| Katherine Parkinson | Katja Aakkula | Rouva Forrest |
| Sindhu Vee | Saara Lehtonen | Rouva Mulji |
| India Brown | Ronja Keiramo | Bernie |
| Zazie Hayhurst | Jemina Haukka | Sam Beccles |
| Sienna Sayer | Meerika Tiitta | Charlie Beccles |
| Jack Wisniewski | Jesper Haukka | Danny Williams |
| Rosie Cavaliero | Taru Tikkanen | Rouva Beccles |
| Paul Kaye |  | Yirrell |
| Guz Khan | Kalle Lamberg | Petteri punakuono |
| Andy Nyman | Panu Kangas | Herra Beccles |
| Kuhu Agarwal | Jenny Ye | Nisha Mulji |
| Bronte Smith | Emma Räsänen | Eve McNutt |
| Freddie Spry | Ilmari Mastosaari | Teddy Forrest |
| Ava Talbot | Viivi Helisalo | Scarlett Forrest |
| Rhys Darby | Heikki Mäkäräinen | Herra McNutt |
Muissa rooleissa: Alma Sauri, Arttu Kapulainen, Joonathan Kettunen, Paulus Kähkönen, Suvi Uura, Tuukka Leppänen sekä Valtteri Turunen.
Suomenkielisen version on ohjannut Jenni Sivonen ja kääntänyt Helmi Jokinen
Perhentiansaaret

| Perhentiansaaret |
| --- | --- |
 Ison Perhentianin rantaa
Maantiede
Muut nimet:  Pulau Perhentian
Koordinaatit:  5.91°N, 102.74°E
Merialue:  Etelä-Kiinan meri
Saaria yht.:  kaksi pääsaarta
Suurin saari:  Perhentian Besar
Valtio
Valtio:  Malesia
Osavaltio:  Terengganu
Perhentiansaaret (malaijiksi Pulau Perhentian) on saaristo Malesiassa Terengganun osavaltiossa. Saaristo sijaitsee noin 20 kilometriä itään Malesian rannikolta, ja matkaa pohjoiseen Thaimaan rajalle on noin 80 kilometriä. Tärkeimmät saaret ovat Perhentian Besar ("Iso Perhentian") ja Perhentian Kecil ("Pieni Perhentian"). Sana Perhentian tarkoittaa pysähdystä. Nimi liittyy kauppiaisiin, jotka tekivät kauppaa Thaimaan ja Malesian välillä.lähde?
Nykyisin saaristo kuuluu luonnonsuojelualueeseen, minkä vuoksi kalastus on kiellettylähde?. Saariston päätulonlähde on matkailu. Kirkkaat vedet, puhtaat rannat, ehjät korallit ja muutamat hylyt ovat tehneet siitä suositun ranta- ja sukelluskohteen. Sesonkiaika on toukokuusta syyskuuhun. Monsuunikaudella marraskuusta maaliskuuhun moni lomakohde on suljettuna. Saarella ei ole lentokenttää, eikä kunnon teitä. Saarille pääsee helpoiten veneellä Kuala Besutin kaupungista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Perhentiansaaret Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Perhentian Islands Wikivoyagessa (englanniksi)
Pyörön koulu

| Pyörön koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Blominkatu 2, (Ylä-Pyörö) ja Kulmakatu 7 (Ala-Pyörö), 70820 Kuopio
Koordinaatit:  62.8369°N, 27.6424°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Perustettu:  1994
Rehtori:  Outi Karikoski; apulaisrehtori Anne Peltola-Juvonen, apulaisjohtaja Anja Siltakoski (Pitkälahti , luokat 1-2), apulaisjohtaja Ritva Katainen (1–6), apulaisjohtaja Antti Mikkonen (7–9)
Luokat:  1–9
Oppilaita:  n. 1000 oppilasta vuosittain
Verkkosivut
Pyörön koulu on Kuopion Petosen suuralueen keskustassa (Litmasen kaupunginosassa) toimiva suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Pyörön alakoulua (Ala-Pyörö) kävi 463 oppilasta ja yläkoulua eli luokka-asteet 7–9 käsittävää Ylä-Pyöröä 489 oppilasta.
Vulpes vulpes indutus

| Vulpes vulpes indutus> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Ketut Vulpes
Laji::  Kettu vulpes
Alalaji::  indutus
Kolmiosainen nimi
 Vulpes vulpes indutus  Miller, 1907 
Katso myös
   Vulpes vulpes indutus Wikispeciesissä   Vulpes vulpes indutus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vulpes vulpes indutus on ketun Kyproksella tavattava alalaji. Sitä pidetään saarella elinvoimaisena lajina, mutta kannat ovat kuitenkin laskeneen parin viimevuosikymmenen aikana.
Taksonomia

Vulpes vulpes indutus on ketun alalaji. Ketun eri alalajien olemassaoloa ei ole kuitenkaan varmistettu geneettisin analyysein. Kyproksen alalajia on pidetty endeemisenä lajina saarella. Joidenkin tutkijoiden mukaan kanta on kuitenkin tuotu saarelle ihmisten mukana vähintään kahteen eri otteeseen ja saaren ketut polveutuvat useammista eri kannoista muualla.
Koko ja ulkonäkö

V. v. indutus on ketun alalajiksi suhteellisen pieni. kooltaan se vastaa suurin piirtein Sardinialla esiintyvää alalajia. Urokset painavat 5-7 kg ja naaraat 4,5-6,5 kg. Ruumiin pituus on 59-64 ja korkeus 35-50 cm. Turkin väritys vaihtelee keltaisenruskeasta ruosteenpunaiseen ja harmaaseen. Kaula, rinta ja ruumiin alaosa ovat yleensä valkoisia. Jalat ovat pitkät, hoikat ja väriltään tummat. Päässä kuono on kapea ja terävä. Ylähuuli on valkoinen. Korvat ovat suhteellisen suuret ja pystyt.
Levinneisyys ja elinympäristö

Alalajia V. v. indutus tavataan Kyproksen saarella. Kyproksesta poiketen kettuja ei tavata esimerkiksi Kreetalla tai Egeanmeren pienemmillä saarilla. Se viihtyy hyvin erilaisissa ympäristöissä koko saaren alueella rannikoilta vuorille ja tiheistä metsistä pensaikoille ja puistoihin. Kettuja tavataan myös hyvin lähellä ihmisasutusta.
Elintavat

Kyproksella ketut elävät yleensä yksin tai lisääntyvänä parina. Ketut kaivavat omia pesäkolojaan, tai asuttavat olemassaolevia luolia ja onkaloita. Pesäkolossa on tyypillisesti useita eri uloskäyntejä. Ketut ovat aktiivisia yleensä öisin. Kuumat ja kosteat yöt ovat ketulle parasta saalistusaikaa, kun taas kylmempinä öinä se liikkuu vähemmän. Se saalistaa esimerkiksi jyrsijöitä, jäniksiä, lintuja ja linnunmunia, hyönteisiä, matelijoita ja kilpikonnien munia. Maakotka saattaa ottaa kettuja saaliikseen.
Kyproksella ketut lisääntyvät tammikuun ja helmikuun välisenä aikana. Tiineys kestää 50–55 päivää ja pentuja syntyy kerrallaan 3–8.  Pennun syntyvät sokeina ja niiden silmät avautuvat 11–14 päivän kuluttua. Emo imettää pentujaan 42–84 päivää ja molemmat vanhemmat osallistuvat pentujen kasvatukseen. Itsenäisiä pennuista tulee syksyisin ja sukukypsiä 9-kuukauden ikäisinä.
Uhat, suojelu ja ihminen

Kettua pidetään Kyproksella elinvoimaisena lajina. Sitä tavataan ympäri saarta, mutta sen kantojen on uskottu laskeneen parin viimevuosikymmenen aikana. Kettuun on liitetty usein monia ennakkoluuloja. Sitä on pidetty uhkana erityisesti kotieläimille, minkä takia sitä on metsästetty surutta. Ekologit pitävät sitä kuitenkin tärkeänä lajina saaren ekosysteemille. Kettu on nykyisin suojeltu laji Kyproksella, mutta joskus on esitetty niiden lisäämistä riistaeläimeksi. Kettuja kuolee myös liikenteessä.
Pilatus Aircraft

| Pilatus Aircraft |
| --- | --- |
ISIN:  CH0002189535
Perustettu:  1939
Kotipaikka:  Stans, Sveitsi
Toimiala:  lentokoneteollisuus
Kotisivu:  www.pilatus-aircraft.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pilatus PC-12
Pilatus PC-6 Porter oli suuri myyntimenestys.
Pilatus Aircraft (Pilatus Flugzeugwerke AG) on vuonna 1939 Stansissa perustettu sveitsiläinen lentokonevalmistaja.
Yritys työllistää 1 100 ihmistä.
Synty

Pilatus perustettiin vuonna 1939. Yhtiön ensimmäinen lentokone Pilatus SB-2 Pelican lensi ensilentonsa vuonna 1944. Vuonna 1945 Pilatus aloitti Pilatus P-2 -koulukoneen tuotannon Sveitsin ilmavoimille, joka osti 54 konetta.
1950-luku ja 1960-luku

Seuraava tuote, Pilatus P-3, oli kehittyneempi sotilaallinen koulukone, jota Sveitsin ilmavoimat osti vuonna 1953 72 kappaletta ja Brasilian laivasto kuusi kappaletta.
Vuonna 1959 yhtiö toi siviilimarkkinoille Pilatus PC-6 Porterin, joka on pieni matkustaja- ja kuljetuskone. Siitä kehitettiin Turbo Porter. Molempia versioita valmistetaan edelleen.
1970-luku

Pilatus toi markkinoille vuonna 1972 kokometallisen Pilatus PC-11 -purjelentokoneen, joka tunnetaan myös tyyppinä B-4. Vaikka muun muassa Suomi toi samaan aikaan lujitemuovisia purjelentokoneita markkinoille, metallikonekin sai 322 ostajaa.
Vuonna 1978 yhtiö toi markkinoille peräkkäisistuttavan Pilatus PC-7 Turbo Trainer -koulukoneen, jota oli kehitelty vuosikymmen. Yli 450 konetta on myyty.lähde?
Vuonna 1979 Pilatus osti englantilaisen kilpailijansa Britten-Normanin.lähde?
1980-luku ja 1990-luku

Pilatus rakensi ensimmäisen Pilatus PC-9 Advanced Turbo Trainer -koneen vuonna 1984. Koneita on valmistettu 250.
Ensimmäinen kaikkiaan yli 70:stä Pilatus PC-7 MkII Turbo Trainer -koulukoneesta valmistui vuonna 1994. Samana vuonna yhtiö toi markkinoille potkuriturbiinikoneensa Pilatus PC-12:n. Näitä kuljetus- ja matkustaja- jne. lentokoneita on valmistettu 750 kappaletta.
Vuonna 1995 rakennettiin ensimmäinen PC-12 Eagle -tutkakone, josta kehittyi PC-12 Spectre. Yhdysvaltain ilmavoimat on ostanut PC-12-koneita nimikeellä U-28A. Koneen markkinointi tapahtuu Yhdysvalloissa toimivan tytäryhtiön kautta.
Pilatus osti vuonna 1997 geneveläisen TSA Transairco SA -yhtiön. Vuonna 1998 yhtiö perusti tytäryrityksen Australiaan, samalla se myi Britten-Norman-yhtiön.
2000-luku

Joulukuussa 2000 Pilatuksen omistanut Unaxis (entinen Oerlikon-Bührle) myi Pilatus-yhtiön sveitsiläisille sijoittajille.
Vuonna 2002 markkinoille tuli Pilatus PC-21 -jatkokoulukone, joita on myyty 19 kappaletta Singaporen ilmavoimille ja kuusi kappaletta Sveitsin ilmavoimille.
Pilatus ja Suomi

PC-12 Next Generationin toimitukset alkoivat vuonna 2008. Suomen ilmavoimat osti kuusi tämän mallista konetta vuonna 2009.
Lentokoneet

Pilatus SB-1 (Project)
Pilatus SB-2 Pelican
Pilatus SB-5 (Project)
Pilatus P-1 (Project)
Pilatus P-2
Pilatus P-3
Pilatus P-4
Pilatus P-5 (Project)
Pilatus PC-6 Porter ja Turbo Porter
Pilatus PC-7
Pilatus PC-8D Twinporter
Pilatus PC-9
Pilatus PC-10 (Project)
Pilatus PC-11/Pilatus B-4
Pilatus PC-12
Pilatus PC-21
Pilatus PC-24
Pilatus SB-1
Pilatus SB-2 Pelican
Pilatus SB-5
Pilatus P-1
Pilatus P-2
Pilatus P-3
Pilatus P-4
Pilatus P-5
Pilatus PC-6
Pilatus PC-7
Pilatus PC-8D
Pilatus PC-9
Pilatus PC-10
Pilatus PC-11 /B4
Pilatus PC-12
Pilatus PC-21
Pilatus PC-24
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtiön kotisivut (englanniksi)
Pilatus types youtube
Reaalisosialismi

Reaalisosialismi on Rudolf Bahron muotoilema käsite, jolla tarkoitetaan käytännössä toteutunutta sosialismia itäblokin maissa. Bahro kirjoitti asiasta teoksessaan Vaihtoehto (1977). Hänen ja muiden kanssa-ajattelijoiden mukaan nämä maat eivät olleet yhteiskuntajärjestelmiltänsä tosiasiallisesti sosialistisia vaan ”reaalisesti olemassaolevaa sosialismia”.
Erityisesti Neuvostoliiton osalta on käsitelty paljonkin kysymystä reaalisosialismin olemuksesta, esimerkiksi siitä, oliko kyseessä sosialismi lainkaan vai tietynlainen puolue-eliitin diktatuuri proletariaatin diktatuurin asemesta.
Kuvaus

Neuvostoliiton ja sen liittolaisvaltioiden yhteiskuntajärjestelmä ei sanottavasti muistuttanut marxilais-leninistisen teorian mukaista sosialismia tai kommunismia. Toteutunutta sosialismia kuvaamaan kehitettiin erilaisia termejä, joista suosituin oli ”reaalisosialismi”. Sanaa käyttivät sekä järjestelmän kannattajat että vastustajat. Euroopan lisäksi reaalisosialistisia yhteiskuntia syntyi Aasiaan, latinalaiseen Amerikkaan, Afrikkaan ja Lähi-itään. Neuvostoliitto oli niiden järjestelmien pääasiallinen esikuva. Yhteisiä piirteitä olivat tuotannon ja jakelun yhteisomistus, suunnitelmatalous ja yksipuoluejärjestelmä, jonka legitimiteetti perustui marxilaiseen ja leninistiseen ideologiaan. Puolue käytti sekä lainsäädäntö-, toimeenpano- että tuomiovaltaa.
Reaalisosialistiset valtiot saavuttivat monia keskeisiä tavoitteitaan. Niitä olivat takapajuisten talouksien nopea modernisointi ja teollistuminen, täystyöllisyys, naisten ottaminen mukaan työvoimaan, rahaolojen vakiintuminen, uusien luonnonvarojen ja teknologioiden käyttöönotto, sotilaallinen varustautuminen sekä koulutuksen, terveydenhuollon ja sosiaaliturvan kehittäminen. Palkkaerot pienenivät, koulutus tuli kaikkien saataville, ruumiillisen työn arvostus nousi ja sosiaalinen liikkuvuus parani. 1960-luvulla sosialismi näyttäytyi vakavastiotettavana kilpailijana länsimaiden kapitalistis-demokraattiselle järjestelmälle.
Reaalisosialistisissa maissa oli kuitenkin myös suuria ongelmia, ja toisen maailmansodan jälkeen alkanut nopea talouskasvu tyrehtyi 1970-luvun alkuun mennessä. Suunnitelmatalous ei kyennyt vastaamaan yhä monimutkaisemmaksi kehittyvän kansantalouden tarpeisiin. Julkiset investoinnit olivat tehottomia ja pullonkaulat johtivat tuotannon seisakkeihin. Kilpailun puuttuessa johtaminen oli leväperäistä eikä innovaatioihin ollut kannustimia. Työpaikoilla laiskottelu oli tavanomaista. Pula kulutustavaroista muodostui krooniseksi, ja niitä piti jonottaa pitkiä aikoja. Tehottoman byrokratian rinnalle kehittyi epävirallisia hallinnon muotoja: lahjontaa, tavaroiden hamstraamista ja toisiaan avustavien ihmisten verkostoja. Sosiaalinen liikkuvuus heikkeni ja puolue-eliitistä muodostui uusi etuoikeutettu yläluokka.
Moni reaalisosialistinen maa yritti uudistaa järjestelmäänsä markkinatalouden suuntaan jo kylmän sodan vuosina, mutta keskitetyn talouden vapauttaminen osoittautui vaikeaksi. Uudistussuunnitelmia ja markkinatalouden sääntöjä ei aina noudatettu kunnolla, ja valtio järjesti julkista rahaa vaikeuksiin ajautuneille yrityksille sen sijaan että niiden olisi annettu mennä konkurssiin. Kansalaisten luottamus järjestelmään ja puolueeseen hupeni.
Kirjallisuutta

Bahro, Rudolf: Vaihtoehto. Reaalisesti olemassaolevan sosialismin kritiikkiä.  Suomentanut Ilkka Tervonen. Helsinki:  Otava, 1979.  ISBN 951-1-05094-X
Aiheesta muualla

Sosialismi Itä-Euroopassa. Ylen Elävä arkisto.
Reaalisosialistiset maat kärsivät kroonisista tuotantovaikeuksista ja tavarapulasta. Kuvassa puolalaiset jonottavat kulutushyödykkeitä.
F1 Academy

| F1 Academy |
| --- | --- |
  F1 Academy -kausi 2024 

Luokka:  Formula 4
Maa:  kansainvälinen
Ensimmäinen kausi:  2023
Talleja:  5
Runkojen valmistajat:  Tatuus
Moottoreiden valmistajat:  Autotecnica
Rengasvalmistaja(t):  P Pirelli
F1 Academy on moottoriurheilusarja, joka on tarkoitettu naisille. F1 Academyssa ajetaan Formula 4 -luokan autoilla.
Sarjan ensimmäiselle kaudelle 2023 ilmoittautui viisi tallia, jotka ovat aiemmin kilpailleet Formula 2 ja Formula 3 -sarjoissa. Tallit ovat sitoutuneet osallistumaan sarjaan vuoteen 2025 saakka. Osallistujien on maksettava 150 000 euroa osallistumisesta. Sarjan tavoitteena on auttaa nuoria naisia saamaan kokemusta harjoituksissa ja kilpailuissa ja siten tarjota mahdollisuuksia nousta sarjatasojen läpi. Naiskuljettajilla on vähemmän ajokokemusta kuin samanikäisillä miehillä, joka on este sarjoissa nousemiseen.
Ensimmäisellä kaudella on seitsemän erää, joissa on jokaisessa kolme kilpailua ja yhteensä 21 kilpailua. Ensimmäinen ja kolmas kilpailu ovat 30 minuuttia pitkiä ja toinen kilpailu on 20 minuuttia.
Auton runko on Formula 4 -sarjassa nähty Tatuus T421 ja moottori on Autotecnican 165 hevosvoiman moottori. Autoissa käytetään Pirellin renkaita.
Historia

Formula 1 ilmoitti 18.11.2022 perustavansa F1 Academyn, naisten kilpa-sarjan, jonka tavoitteena on keskittyä nuorten kuljettajien kehittämiseen ja valmentamiseen etenemään korkeammalle kilpailutasolle.
Tällä hetkellä F1 Academyyn osallistuvat viisi joukkuetta ovat ART Grand Prix, Campos Racing, Rodin Motorsport, MP Motorsport ja Prema Racing.
Susie Wolff nimitettiin 1.3.2023 sarjan toimitusjohtajaksi.
Kaudella 2023 Formula 1 tuki jokaisen auton kustannuksia, ja kuljettajien oli maksettava 150 000 euroa osallistumisesta. Tämä vähennettiin 100 000 euroon kaudelle 2024. Myös vuonna 2024 kaikki kymmenen Formula 1 -joukkuetta tukevat yhtä kuljettajaa, joka kantaa joukkueen väriä autossaan. Loppuja viittä kuljettajaa tukevat sarjan kumppanit.
3. toukokuuta 2023 ilmoitettiin, että Reese Witherspoonin tuotantoyhtiö Hello Sunshine aikoo luoda dokumenttisarjan F1 Academysta. 3. toukokuuta 2024, tasan vuotta myöhemmin, ilmoitettiin, että ohjelma on suoratoistettavissa Netflixissä vuonna 2025.
Kilpailuformaatti

Kausi 2023 koostui seitsemästä kilpailuviikonlopusta, joissa jokaisessa oli kolme kilpailua, yhteensä 21 kilpailua sekä viisitoista päivää virallisia testauksia. Jokainen kilpailuviikonloppu sisälsi kaksi 30 minuutin kilpailua ja 20 minuutin kilpailun, jossa karsinnoissa 8 parasta kuljettajaa vaihtoivat lähtöjärjesjestyksen. Viimeinen kilpailu oli Formula 1 -tukikilpailu Yhdysvaltojen Grand Prix -kilpailun aikana.
Formula 1:n toimitusjohtaja Stefano Domenicali ilmoitti 31. maaliskuuta 2023, että kausi 2024 sijoittuisi Formula 2:een, Formula 3:een ja Porsche Supercupiin. Tämä vaati muutosta kilpailuviikonloppumuotoon, jolloin kilpailujen määrä väheni kahteen ja poistamalla käänteinen lähtöjärjestys.
Kaudelle 2024 lisättiin mahdollisuus kerätä FIA:n superlisenssipisteitä viidelle parhaiten sijoittuneelle kuljettajalle kauden lopputuloksien perusteella. Osaan kilpailuista tuli mukaan mahdollisuus osallistua villillä kortilla.
Mestarit

| Kausi | Kuljettaja | Talli | Paaluja | Voittoja | Palkintosijoja | Nopeimpia kierroksia | Pisteitä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 |  Marta García |  Prema Racing | 5 | 7 | 12 | 6 | 278 |
| 2024 |  Abbi Pulling |  Rodin Motorsport | 10 | 9 | 14 | 6 | 338 |
Hideki Tōjō

| Hideki Tōjō> 東條 英機 |
| --- | --- |
 Tōjō noin 1940-luvulla.
Japanin 40. pääministeri
 18. lokakuuta 1941 – 22. heinäkuuta 1944  
Monarkki:  Hirohito
Edeltäjä:  Fumimaro Konoe
Seuraaja:  Kuniaki Koiso
Japanin sotaministeri
 22. heinäkuuta 1940 – 22. heinäkuuta 1944  
Edeltäjä:  Shunroku Hata
Seuraaja:  Hajime Sugiyama
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. joulukuuta 1884 Tokio, Japanin keisarikunta
Kuollut: 23. joulukuuta 1948 (63 vuotta) Tokio, miehitetty Japani
Ammatti:  sotilas
Tiedot
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Japanin keisarikunta
Puolustushaara:  Keisarillisen Japanin armeija
Palvelusvuodet:  1902–1945
Sotilasarvo:  kenraali
Komentajuudet:  Guandong-armeija
Taistelut ja sodat:  Venäjän sisällissota   helmikuun 26. päivän välikohtaus   Kiinan–Japanin sota (1937–1945)   toinen maailmansota
Tōjō Hideki (jap. 東條 英機  kuuntele ääntämys (ohje); 30. joulukuuta 1884 Tokio – 23. joulukuuta 1948 Tokio) oli japanilainen poliitikko ja Keisarillisen Japanin armeijan kenraali, joka toimi Japanin pääministerinä toisen maailmansodan aikana. Sotaministerinä Tōjō oli Yhdysvaltojen vastaisen ennaltaehkäisevän sodan äänekkäimpiä kannattajia, ja hyökkäys Pearl Harboriin toteutettiin sen jälkeen, kun Tōjō oli noussut pääministeriksi 17. lokakuuta 1941.
Tōjōn johdolla Japani valtasi suuren osan länsimaiden alueista Aasiassa ja Tyynenmeren alueella, kunnes Japanin joukot kärsivät tappion Midwayn ja Guadalcanalin taisteluissa. Tōjōn johdolla Japani teki myös lukuisia sotarikoksia, mukaan lukien siviilien ja sotavankien järjestelmällisiä joukkomurhia. Japanin sotaonnen käännyttyä Tōjō joutui eroamaan pääministerin tehtävästä 22. heinäkuuta 1944. Japanin antauduttua syyskuussa 1945 Tōjō pidätettiin, tuomittiin Kaukoidän kansainvälisessä sotilastuomioistuimessa kuolemaan ja hirtettiin 23. joulukuuta 1948.
Varhaisvaiheet

Tōjō syntyi kymmenlapsisen perheen kolmantena poikana. Tōjōn isä oli Japanin armeijan upseeri ja perhe kuului vähäarvoiseen samuraisukuun. Vanhempien veljiensä kuoltua Hideki Tōjōlle lankesi vastuu perheen nimen kunnian säilyttämisestä. Hänen samurai-isänsä tavoitteena oli saada poika armeijauralle ja upseerin virkaan.lähde?
Keskinkertaisesta opintomenestyksestään huolimatta Tōjō sai kiitosta ahkeruudestaan ja työmoraalistaan.
Sotilasura

Upseerin virkaan valmistavan koulun oppilaaksi Tōjō pääsi vuonna 1902. Hänen valmistuttuaan vänrikiksi Venäjän–Japanin sota oli kiivaimmillaan. Nuoren vänrikin tie vei sotaan rintamalle. Hän toimi 1919–1922 sotilasasiamiehenä Sveitsissä ja Saksassa. Berliinistä Tōjō siirtyi rykmentinkomentajaksi 1929–1931.lähde?
Tōjōn sotilasura lähti nousuun Mantšuriassa 1935–1937, kun hän toimi Japanin Kwantungin armeijan kenpeitain eli sotapoliisien komentajana. Tōjō oli kokenut ja taitava taktikko, ja sai kunnioitusta nopeista päätöksistään. Hän ansaitsi Mantšuriassa toimillaan kutsumanimen kamisori eli ”partaveitsi”. Toisessa maailmansodassa Tōjō oli Japanin armeijan ylipäällikkö sekä sotaministeri, laivaston tuhouduttua käytännössä maan diktaattori.lähde? Tōjō oli myös mukana perustamassa Mantšuriaan Japanin nukkevaltiota nimeltä Mantšukuo.
Poliittinen toiminta

Poliitikkona Tōjō kuului upseereiden muodostamaan ryhmään, jotka kannattivat Japanin viemistä sotaan 1930-luvun lopulla. Mittavan sotilasuran rinnalla Tōjō nimitettiin vuonna 1938 sotaministeriöön apulaisministeriksi ja 1940–1941 Tōjō sai sotaministerin viran Fumimaro Konoen hallituksessa.
Vuonna 1942 Tōjō määräsi hyvän sotaonnen siivittämänä ennenaikaiset vaalit, joiden tarkoitus oli muodostaa Japanin parlamenttiin Tōjōlle myötämielisen blokin. Vaalien jälkeen parlamentista tuli lähinnä vain kumileimasin. Sotaonnen käännyttyä Japania vastaan Tōjō alkoi saada kuitenkin osakseen kritiikkiä, ja heinäkuussa 1944 liuta Tōjōn hallituksen jäsenistä erosi.
Tōjōn 1 009 päivän pituinen pääministerikausi alkoi 18. lokakuuta 1941 Konoen erottua. Kausi päättyi 22. heinäkuuta 1944. Pääministerinsalkun ohella Tōjō hoiti sotaministerin tointa sekä lyhyitä aikoja muun muassa opetus-, sisä- ja ulkoministerin tehtäviä.lähde?
Sotasyyllisenä

Yhdysvaltalaisten Japanin-miehityksen yksi tärkeimmistä Potsdamin julistuksessa määritellyistä lyhyen aikavälin tehtävistä oli rangaista Japanin sotaan johtaneita henkilöitä. Tōjō luokiteltiin suurimmaksi epäillyksi henkilöistä, jotka olivat johtaneen Japanin sotaan Yhdysvaltoja vastaan. Toisessa maailmansodassa Tōjōsta muodostui Yhdysvaltain propagandakoneiston käsittelyssä vihollisen kasvot, jotka esiintyivät muun muassa lentolehtisissä ja vihollista kuvaavissa julisteissa.lähde?
Japanin antautumisen jälkeen Tōjō yritti tehdä itsemurhan ampumalla itseään. Pienikaliiperisen pistoolin luoti ei kuitenkaan vatsaan osuttuaan tappanut Tōjōa. Kenraali Robert Eichelberger vieraili Tōjōn luona hänen toipuessaan. Tässä yhteydessä Tōjō pyysi anteeksi ja Eichelberger kysyi, tarkoittiko Tōjō itsemurhayritystään vai viimeistä neljää vuotta. Tōjō vastasi pahoitelleensa itsemurhayritystä ja kertoi sodan olleen hänen mielestään oikeutettu. Liittoutuneiden uskoa Tōjōn hallinnon syyllisyyteen kuvaa kymmenen Tōjōn hallituksen jäsenen vangitseminen ensimmäisellä SCAPin antamalla sotasyyllislistalla. Vangitut kuljetettiin Sugamon vankilaan odottamaan oikeuskäsittelyä. Japanin miehitystä johtaneen kenraali Douglas MacArthurin tavoitteena oli saattaa Tōjō nopeasti oikeuteen. Oikeudenkäynnin alkaminen venyi oikeudellisteknisistä seikoista. Tōjōn tuomitsemisessa oli aluksi epäselvää muun muassa se, kuuluiko asia kansainvälisen oikeuden vai Yhdysvaltain oman sotilastuomioistuimen päätösvaltaan.lähde?
Tōjō oli syytettynä miehityshallinnon perustamassa kansainvälisessä sotarikostuomioistuimessa (engl. International Military Tribunal for the Far East), joka totesi hänen syyllistyneen seitsemään eri syytekohtaan, joita olivat muun muassa syyllistyminen hyökkäyssodankäyntiin, kansainvälisten sodankäynnin sääntöjen rikkominen ja sotavankien epäinhimillisen kohtelun salliminen. Hänen katsotaan olevan vastuussa neljän miljoonan kiinalaisen murhasta. Tōjō tuomittiin kuolemaan 12. marraskuuta 1948 ja tuomio pantiin toimeen hirttämällä Tokiossa 23. joulukuuta.lähde?
Tōjōn kami merkittiin vuonna 1978 haudatuksi kiistanalaiseen Yasukuni-pyhättöön Tokiossa.lähde? Tōjōn maine ei ole yksiselitteisesti hyvä tai paha nyky-Japanissa: joidenkin japanilaisten silmissä hän on kotimaataan suojellut sankari, kun taas toisten mielestä Tōjō tuhosi lukuisten ihmiselämien lisäksi myös Japanin.
Kunnianosoituksia > Japanilaiset

Pyhän aarteen ritarikunnan 1. luokka (1937)
Nousevan auringon ritarikunnan suurristi (1940)
Kultaisen haukan ritarikunnan suurristi (1940)
Lähde: