stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1879
Syntyneitä > Lokakuu–joulukuu

1. lokakuuta – Albin Krabbe, suomalainen näyttelijä (k. 1918)
1. lokakuuta – Juho Maininki, suomalainen näyttelijä (k. 1955)
4. lokakuuta – Johan Koren, norjalainen eläintieteilijä ja tutkimusmatkailija (k. 1919)
5. lokakuuta – Peyton Rous, vuoden 1966 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen patologi (k. 1970)
7. lokakuuta – Herman Nohl, saksalainen pedagogi ja filosofi (k. 1960)
7. lokakuuta – Joe Hill, ruotsalais-yhdysvaltalainen ammattiyhdistysaktiivi ja lauluntekijä (k. 1925)
8. lokakuuta – Chen Duxiu, Kiinan kommunistisen puolueen perustaja (k. 1942)
9. lokakuuta – Max von Laue, vuoden 1914 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut saksalainen fyysikko, röntgendiffraktion keksijä (k. 1960)
21. lokakuuta – Joseph Canteloube, ranskalainen säveltäjä ja musiikkikirjailija (k. 1957)
25. lokakuuta – Fritz Haarmann, saksalainen sarjamurhaaja (k. 1925)
29. lokakuuta – Franz von Papen, saksalainen poliitikko ja Saksan valtakunnankansleri (k. 1969)
3. marraskuuta – Vilhjalmur Stefansson, kanadalainen tutkimusmatkailija ja kansatieteilijä (k. 1962)
4. marraskuuta – Will Rogers,  yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja cowboy (k. 1935)
7. marraskuuta – Lev Trotski, venäläinen bolševikkivallankumouksellinen ja marxismin teoreetikko (k. 1940)
8. marraskuuta – Eino Wirkkula, suomalainen rovasti ja kirjailija (k. 1956)
10. marraskuuta – Patrick Pearse, irlantilainen opettaja, asianajaja, kirjailija, nationalisti ja poliittinen aktivisti (k. 1916)
19. marraskuuta – Alli Paasikivi, Suomen tasavallan presidentti J. K. Paasikiven puoliso (k. 1960)
27. marraskuuta – Mauritz Rosenberg, suomalainen poliitikko ja toimittaja (k. 1941)
29. marraskuuta – Nils Trædal, norjalainen poliitikko (k. 1948)
1. joulukuuta – Viran Rydkvist, ruotsalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja (k. 1942)
3. joulukuuta – Joel Rundt, suomenruotsalainen toimittaja ja runoilija (k. 1971)
4. joulukuuta – Antti Tulenheimo, suomalainen poliitikko ja professori, Helsingin yliopiston rehtori ja kansleri, Suomen pääministeri (k. 1952)
11. joulukuuta – Signe Tandefelt, suomalainen taidearvostelija ja taidemaalari (k. 1943)
15. joulukuuta – Rudolf von Laban, unkarilainen tanssitaiteilija, koreografi, pedagogi ja tanssintutkija (k. 1958)
18. joulukuuta – Paul Klee, saksalais-sveitsiläinen taidemaalari (k. 1940)
21. joulukuuta – Josif Stalin, bolševikkivallankumouksellinen, Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ensimmäinen pääsihteeri ( (k. 1953)
30. joulukuuta – Ramana Maharshi, intialainen filosofi ja guru (k. 1950)
Kuolleita > Tammikuu–maaliskuu

8. tammikuuta – Baldomero Espartero, espanjalainen kenraali ja poliitikko (s. 1792)
8. tammikuuta – Ferdo Livadić, kroatialainen säveltäjä (s. 1799)
10. tammikuuta – Karl Johan Edelsköld, suomalainen lakimies, valtiopäivämies ja sanomalehtimies (s. 1831)
17. tammikuuta – Nikolai Išutin, venäläinen utopistinen sosialisti ja vallankumouksellinen (s. 1840)
21. tammikuuta – Ljuben Karavelov, bulgarialainen poliittinen kirjailija ja vallankumouksellinen (s. 1834)
21. tammikuuta – François Proth, ranskalainen matemaatikko (s. 1852)
24. tammikuuta – Heinrich Geissler, saksalainen keksijä ja mittalaitteiden valmistaja (Geisslerin putki) (s. 1814)
26. tammikuuta – Julia Margaret Cameron, brittiläinen valokuvaaja (s. 1815)
10. helmikuuta – Honoré Daumier, ranskalainen vedostaja, pilapiirtäjä, taidemaalari ja kuvanveistäjä (s. 1808)
10. helmikuuta – Paul Gervais, ranskalainen eläintieteilijä ja paleontologi (s. 1816)
23. helmikuuta – Albrecht von Roon, preussilainen upseeri ja sotaministeri (s. 1803)
25. helmikuuta – Karl Wilhelm von Willisen, saksalainen upseeri ja vapaaherra (s. 1790)
3. maaliskuuta – William Kingdon Clifford, englantilainen matemaatikko ja filosofi (s. 1845)
10. maaliskuuta – Carlos María Colina y Rubio, meksikolainen katolinen piispa (s. 1813)
13. maaliskuuta – Adolf Anderssen, saksalainen shakkimestari (s. 1818)
17. maaliskuuta – Ludwig Reichenbach, saksalainen kasvi- ja lintutieteilijä (s. 1793)
26. maaliskuuta – Édouard-Léon Scott de Martinville, ranskalainen kustantaja ja kirjakauppias (s. 1817)
Kuolleita > Huhtikuu–kesäkuu

2. huhtikuuta – Isu Sucksdorff, suomenruotsalainen runoilija (s. 1822)
4. huhtikuuta – Heinrich Wilhelm Dove, preussilainen fyysikko, meteorologi ja klimatologi (s. 1803)
12. huhtikuuta – Richard Taylor, Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1826)
16. huhtikuuta – Bernadette Soubirous, ranskalainen paimentyttö, ilmestysten näkijä ja pyhimys (s. 1844)
23. huhtikuuta – Frans Johan Rabbe, suomalainen lääkäri ja historioitsija (s. 1801)
30. huhtikuuta – Sarah Hale, yhdysvaltalainen kirjailija (s. 1788)
30. huhtikuuta – Emma Hale Smith, yhdysvaltalainen uskonnollinen vaikuttaja, Myöhempien aikojen pyhien liikkeen perustaja Joseph Smithin puoliso (s. 1804)
5. toukokuuta – Isaac Butt, irlantilainen poliitikko, home rule -liikkeen perustaja (s. 1813)
12. toukokuuta – Ferdinand de Lasteyrie, ranskalainen poliitikko, taidekirjailija, kriitikko ja arkeologi (s. 1810)
14. toukokuuta – Henry Sewell, uusiseelantilainen poliitikko ja lakimies, Uuden Seelannin ensimmäinen pääministeri (s. 1807)
15. toukokuuta – Gottfried Semper, saksalainen arkkitehti (s. 1803)
20. toukokuuta – Peter Michal Bohúň, slovakialainen taidemaalari (s. 1822)
24. toukokuuta – William Lloyd Garrison, yhdysvaltalainen orjuuden vastustaja, pasifisti ja journalisti (s. 1805)
27. toukokuuta – Fredrika Runeberg, suomenruotsalainen kirjailija, Johan Ludvig Runebergin puoliso (s. 1807)
1. kesäkuuta – Napoléon Eugène Louis Bonaparte, Ranskan keisari Napoleon III:n ainoa lapsi (s. 1856)
9. kesäkuuta – Aleksandr Solovjov, venäläinen vallankumouksellinen narodnikki (s. 1846)
11. kesäkuuta – James Bulwer, englantilainen luonnontutkija ja keräilijä (s. 1794)
Kuolleita > Heinäkuu–syyskuu

10. heinäkuuta – K. Cronstedt, suomalainen kääntäjä (s. 1860)
11. heinäkuuta – William Allen, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko (s. 1803)
13. heinäkuuta – Johan Ferdinand Canth, suomalainen Jyväskylän seminaarin luonnontieteen lehtori, Minna Canthin aviomies (s. 1835)
15. heinäkuuta – Johann Friedrich von Brandt, saksalainen luonnontieteilijä (s. 1802)
17. heinäkuuta – Maurycy Gottlieb, puolalainen taidemaalari (s. 1856)
24. heinäkuuta – Arthur Lundahl, suomalainen näyttelijä (s. 1844)
4. elokuuta – Johan Fredrik Hackman, suomalainen liikemies ja kauppaneuvos (s. 1801)
14. elokuuta – Heikki Jaatinen, suomalainen tammikuun valiokunnan jäsen ja valtiopäivämies (s. 1829)
30. elokuuta – John Bell Hood, Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa (s. 1831)
6. syyskuuta – Karl Mårten Kiljander (”K. Kiljander”), suomalainen pappi ja suomentaja (s. 1817)
7. syyskuuta – Alexander Gustaf Julius Hallsten, suomalainen opettaja ja valtiopäivämies (s. 1819)
9. syyskuuta – Nils Henrik Pinello, Suomen ensimmäinen ammattikirjailija (s. 1802)
12. syyskuuta – Peter Heise, tanskalainen säveltäjä (s. 1830)
17. syyskuuta – Eugène Viollet-le-Duc, ranskalainen arkkitehti ja arkkitehtuurin tutkija (s. 1814)
20. syyskuuta – Svante Dalström, suomalainen virkamies ja pikakirjoittaja (s. 1826)
Kuolleita > Lokakuu–joulukuu

16. lokakuuta – Thomas Hardy Chamberlain, brittiläinen Intiassa toiminut kenraalimajuri (s. 1822)
20. lokakuuta – Bernhard Ernst von Bülow, tanskalais-saksalainen diplomaatti (s. 1815)
21. lokakuuta – K. L. Lindström, suomalainen opettaja ja virsirunoilija (s. 1809)
30. lokakuuta – Nathan Meeker, yhdysvaltalainen toimittaja, yrittäjä ja liittovaltion intiaaniasiamies (s. 1817)
31. lokakuuta – Joseph Hooker, Pohjoisvaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa  (s. 1814)
5. marraskuuta – James Clerk Maxwell, skotlantilainen fyysikko (s. 1831)
16. marraskuuta – Franz Anton von Schiefner, baltiansaksalainen kielitieteilijä, kansatieteilijä ja kääntäjä (s. 1817)
24. marraskuuta – Knud Baade, norjalainen taidemaalari (s. 1808)
30. marraskuuta – August Bournonville, tanskalainen balettimestari ja koreografi (s. 1805)
30. marraskuuta – John Arthur Roebuck, brittiläinen poliitikko (s. 1802)
25. joulukuuta – Rudolf Buchheim, saksalainen farmakologian professori (s. 1820)
31. joulukuuta – George S. Houston, yhdysvaltalainen poliitikko (s. 1811)
31. joulukuuta – Friedrich Leybold, saksalainen kasvi- ja eläintieteilijä (s. 1827)
Eutelsat

Eutelsatin logo pariisilaisessa kuumailmapallossa
Eutelsat (The European Telecommunications Satellite Organization) on eurooppalainen tietoliikennesatelliitti-organisaatio.
Organisaatio

Se perustettiin valtioiden välisenä organisaationa vuonna 1977. Suomea edusti Posti- ja telelaitos.
Nykyisin organisaatio on ranskalainen yritys, Eutelsat S.A., jonka pääkonttori on Pariisissa. Se on maailman kolmen suurimman satelliittitietoliikenneorganisaation joukossa. Nykyisin Ruotsin ja Suomen intressejä Eutelsatissa valvoo TeliaSonera.
Se lähettää yli 2 100 televisiokanavan ja 970 radiokanavan ohjelmat, joiden kuluttajiin kuuluu yli 120 miljoonaa taloutta, jotka saavat signaalin joko oman vastaanottoantennin tai paikallisen Kaapeli-TV:n kautta. Satelliittien kautta lähetetään muun muassa digi-tv -kanavia. Suomessa lähetyksiä voi vastaanottaa noin 60–80 senttimetrin läpimittaisella lautasantennilla. Maksuttomasti katseltavia digitelevisiokanavia näkyy Suomessa satoja.
Tammikuussa 2012 yhtiön suurin omistaja espanjalainen Abertis Telecom (31% osuus) myi 16%-osuuden yhden miljardin euron hintaan.  Kesäkuun lopulla Abertis myi 7% osuuden Eutelsatista Kiinan kansantasavallan CIC-yhtiölle (China Investment Corporation).  Myyntihinta oli 385 miljoonaa euroa, joka tuotti 273 miljoonan euron voiton Abertikselle. Yhtiölle jäi 2,35 % osuus Eutelsatista.
Satelliitit

Ensimmäinen Eutelsat 1-F1 lähetettiin 16. kesäkuuta 1983 geostationaariselle radalle. Se tunnetaan nykyään Hotbird-nimellä ja sen sijainti on 13 astetta itäistä pituutta.
Nykyään Eutelsat Hotbird -satelliitteja on samalla sijaintipaikalla yhteensä viisi kappaletta, joista uusin Hotbird 8 lähetettiin radalle syksyllä 2006. Satelliittien toistimet ovat pääosin taajuusalueella 10,7–12,75 GHz.
Muita Eutelsatin käyttämiä sijainteja ovat:
Eurobird 1 (28,5 astetta itään, tv-lähetysten kohteena pääasiallisesti Iso-Britannia)
Eurobird 2 (25,5 itä, kohdealue Lähi-itä)
Eurobird 3 (33 itä, useita lähetyskeiloja eri puolille Eurooppaa)
Eurobird 10 (10 itä)
Atlantic Bird 1 (12,5 länsi, Eurooppa ja Pohjois-Amerikan itärannikko)
Atlantic Bird 2 (8 länsi, Eurooppa ja Pohjois-Amerikan itärannikko)
Atlantic Bird 3 (5 länsi, Eurooppa, Pohjois-Amerikan itärannikko ja Afrikka)
Atlantic Bird 4 (7 länsi, Lähi-itä)
Sesat 1 (36 itä, Eurooppa, Venäjä)
Sesat 2 (53 itä, Eutelsatin vuokraama venäläinen Ekspress-sarjan tietoliikennesatelliitti)
Eutelsat W -sarjan satelliitteja (7°E, 10°E, 16°E, 21,6°E, 36°E ja 70,5°E) käytetään televisiokanavien lähettämisen lisäksi muuhun tiedonvälitykseen (internet-gatewayt, uutisvälitys tietotoimistoille, EBU). Näistä 36°E on käytössä erityisesti Venäjälle ja 70,5°E Lähi-itään. Useimmissa satelliiteissa on lisäksi suunnattavia lähetyskeiloja joita on kohdistettu tällä hetkellä mm. Madagaskarille, Turkkiin ja Länsi-Afrikkaan.
28. lokakuuta 2010 Ariane 5-raketilla laukaistu W3B-tietoliikennesatelliitti todettiin GEO-radalla täysin romuttuneeksi, sen ajoainetankki vuosi sitä tahtia, että satelliitti voidaan vain ajaa ns. hautausmaaradalle. Täten sen tuotto on vain vakuutuskorvauksen veroinen, joka voi olla hyvä, jos satelliitin lähetystehon liisaus olisi jäänyt vähäiseksi, muussa tapauksessa se merkitsee merkittävää tappiota. W3B:n tarkoitus oli myös kilpailla Afrikan tietoliikenneyhteystilauksista kiinalaisia tietoliikennesatelliitteja vastaan.  Epäonnistuneen satelliitin laukaisun jälkeen mediassa esitettiin mahdollisena pudottaa satelliitti radaltaan, mutta pian tunnustettiin, että se jää avaruusromuksi vuosikymmeniksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eutelsatin viralliset sivut
Eutelsatin satelliitit vuonna 2008
Sarkola (Nokia)

Sarkolan kylätietä vuonna 2007
Sarkola on kylä ja alue Nokian kaupungin eteläosassa entisen Suoniemen kunnan alueella Sastamalan kunnanrajan tuntumassa. Sarkolan alueeseen kuuluvat Sarkolan kylän lisäksi Suoniemen eteläiset kylät.
Sarkolan ja Vahalahden kylät on määritelty valtakunnallisesti merkittäviksi rakennetuiksi kulttuuriympäristöiksi. Niiden kyläkeskukset edustavat perinteistä suhteellisen tiivistä rakennuskantaa jyrkkien rinteiden juurella. Sarkolan läpi kulkee Valtatie 12, jonka varrella on jyrkkä Sarkolan notko. Notkon pohjalla virtaa Kuloveden Sarkolanlahteen laskeva Lanajoki.
Sarkolan seutu on asutettu jo esihistoriallisella ajalla. Alueelta on löytynyt kivikautisia asuinpaikkoja. Nykyinen kyläkanta on syntynyt varhaiskeskiajalla. Alkujaan Sarkola on kuulunut Karkun pitäjään, josta Suoniemi itsenäistyi 1868. Suoniemi liittyi Nokiaan vuonna 1973.
Tunnettuja sarkolalaisia:

Matti Virtanen: Paikallinen yrittäjä, joka perusti 1980-luvulla menestyksekkään metallialan yrityksen, joka työllistää edelleen useita kymmeniä ihmisiä Nokian seudulla.
Liisa Laaksonen: Pitkäaikainen Sarkolan kyläyhdistyksen puheenjohtaja, joka on ollut aktiivinen paikalliskulttuurin ja -perinteen säilyttämisessä sekä erilaisten tapahtumien järjestämisessä
Pekka Nieminen: Paikallinen muusikko ja säveltäjä, joka on esiintynyt useissa paikallisissa tapahtumissa ja julkaissut omia sävellyksiään.
Aiheesta muualla

Sarkolan kylän sivusto
Aleksanteri-mosaiikki

| Aleksanteri-mosaiikki |
| --- | --- |

Nimi:  Aleksanteri-mosaiikki
Valmistumisvuosi:  100-luku eaa.
Teostyyppi:  mosaiikki
Korkeus:  2,7 m
Leveys:  5,1 m
Kokoelma:  Napolin arkeologinen museo
Sijainti:  Napolin kansallismuseo
Aleksanteri-mosaiikki on Pompeijista Italiasta löydetty Makedonian kuningas Aleksanteri Suurta ja Persian kuningas Dareios III:ta taistelukohtauksessa esittävä suurikokoinen mosaiikki. Mosaiikki löydettiin Vesuviuksen purkauksen alle vuonna 79 jaa. jääneen aristokraatin talon raunioista vuonna 1831. Aleksanteri-mosaiikki on yksi tunnetuimmista Aleksanteria esittävistä roomalaisajan taideteoksista. Nykyisin sitä säilytetään Napolin kansallismuseolla.
Mosaiikin aihe

Lattiamosaiikin koko on noin 2,7 x 5,1 metriä. Mosaiikki on peräisin 100-luvulta eaa. ja se on todennäköisesti kopio 300-luvulla eaa. tehdystä seinämaalauksesta. Mosaiikin tekoon käytetty tekniikka on nimeltään opus vermiculatum, jossa mosaiikin tekijä käyttää hyvin pieniä paloja (tessera). Mosaiikin tekijä voi näin kuvata hyvin tarkasti valaistusta tai värin muuttumista ja esittää esimerkiksi kasvojen tai haarniskojen yksityiskohtia.
Mosaiikin aihe on Aleksanteri Suuren ja Dareios III:n kohtaaminen joko Issoksen tai Gaugamelan taistelussa. Molemmat hallitsijat johtivat omia joukkojaan molemmissa taisteluissa, jotka päättyivät Aleksanterin voittoon. Mosaiikissa Aleksanteri ja Dareios on kuvattu taistelukohtauksessa. Antiikin historioitsijat ovat kuvailleet Aleksanterin tavoitelleen eeppistä kaksintaistelua Dareioksen kanssa. Mosaiikin kohtauksessa Aleksanteri taistelee ilman kypärää johtaen makedonialaista ratsuväkeä surmaten persialaisen ylimyksen keihäällään. Persialainen ylimys uhraa itsensä suojellen hallitsijaansa omalla ruumiillaan, kun taas hänen vieressään oleva persialainen sotyilas tarjoaa hallitsijalle omaa hevostaan. Dareios esitetään puolestaan pelokkaana vetäytymiskäskyä vaununajajalleen antaen. Taistelutantereella on rikkoutuneita aseita ja persialaiset sotilaat on kuvattu epätoivoisin ilmein. Sodan kauhuja ilmentää kuolevien persialaisten ja heidän ratsujensa tuska.
Mosaiikin historia

Aleksanteri-mosaiikki on peräisin Rooman valtakuntaan kuuluneesta Pompeijin kaupungista. Pompeiji jäi tulivuori Vesuviuksen purkauksen alle vuonna 79 jaa. Mosaiikki rakennettiin niin sanotun Faunin talon (Casa del Fauno) lattialle. Talo oli hulppea yksityisasunto. Mosaiikki oli kahden pylväiden ympäröimän peristyylipuutarhan välisessä oleskelutilassa eli eksedrassa, jossa saattoivat kokoontua vain isäntäväen läheisimmät ystävät ja kunnianarvoisimmat vieraat. Täysin varmaa ei ole, miksi pompeijilaisella aristokraatilla on ollut Aleksanteri-aiheiden mosaiikki kotonaan. Yhden teorian mukaan talon omistaja on ollut mukana Lucuis Aemilius Paulluksen sotaretkellä Makedoniaan. Makedoniassa hän on mahdollisesti nähnyt alkuperäisen maalauksen Pellan palatsilla. Koska Faunin talon muiden mosaiikkien aiheisiin lukeutuvat esimerkiksi tiikerillä ratsastava Dionysos ja Niilin kasvit ja eläimet, rakennuttaja on ehkä halunnut luoda hellenistisen palatsin Pellan ja Aleksandrian palatsien mallin mukaisesti.
Mosaiikki löydettiin kaivauksissa vuonna 1831 ja se on yksi tunnetuimmista roomalaisajan Aleksanteria esittävistä teoksista. Nykyisin se on esillä Napolin kansallismuseolla.
Aleksanteri Suuri mosaiikin yksityiskohdassa.
Dareios III.
Jäljennös mosaiikista alkuperäisellä paikallaan Faunin talon lattialla.
Padisen luostari

Padisen luostarin rauniot.
Paadisen luostari (vir. Padise klooster) oli Länsi-Virossa, Paadisen kylässä sijainnut sisterssiläisluostari. Luostari toimi parisataa vuotta 1300-luvulta 1500-luvulle. Luostarirakennuksista on jäljellä hyvin säilyneet rauniot. Paikalla on sijainnut linnoitus 600–800-luvuilla. Luostariajan jälkeen paikka palveli Venäjän ja Ruotsin linnoituksena sekä asuinkäytössä.
Historiaa

Riian lähellä sijainnut Dünamünden sisterssiläisluostari sai vuonna 1220 Paadisen tienoilta maa-alueita korvauksena avusta kristinuskon levittämisessä alueella. Ensimmäisenä rakennuksena paikalle pystytettiin mahdollisesti kivinen kappeli, ja osa luostarin munkeista siirtyi sinne huolehtimaan paikallisesta uskonelämästä. Koska Dünamünden luostarin maat oli pakko myydä vuonna 1305, munkit muuttivat Paadiseen vuonna 1310 ja aloittivat uuden luostarin rakentamisen vuonna 1317. Parhaimmillaan luostari oli vuoden 1400 tienoilla. Luostari selvisi myös 1500-luvun alkupuolen uskonpuhdistuksesta.
1500-luvun puolivälissä munkit ajettiin luostarista pois ja päärakennuksesta tehtiin linnoitus. 1500- ja 1600-luvuilla luostari kärsi ruotsalaisten ja venäläisten taisteluissa. Kuningas Kustaa II Adolf lahjoitti entisen luostarin alueista suuren osan vuonna 1622 Rammin suvulle. He muuttivat sinne asumaan ja remontoivat sisätiloja muistuttamaan barokkityyliä. Rammit asuivat luostarissa vuoteen 1766, jolloin rakennukset paloivat salamaniskun aiheuttamassa tulipalossa. Luostarirakennusten materiaalia käytettiin läheisen Paadisen kartanon rakentamiseen.
Luostarin vaikutukset Suomessa

Luostari hankki 1300-luvulla maaomaisuutta Suomesta Uudeltamaalta. Alueita oli ainakin Sipoossa, Porvoossa ja Pernajassa. Luostari myi omaisuutensa pois 1400-luvun alussa.
Ruotsin kuningas Maunu Eerikinpoika lahjoitti 15. toukokuuta 1351 Tallinnan hiippakuntaan kuuluneelle luostarille Porvoon kirkon pappien nimittämisoikeuden sekä oikeuden Ahvenkosken  ja Vantaanjoen lohenkalastuksiin. Kalastuksen harjoittaminen kuitenkin vaikeutui. Luostarin valtaoikeudet alueella siirrettiin vuonna 1428 Turun piispanistuimelle.
Paadisen luostari hallinnoi 1300-luvun jälkipuolella ja 1400-luvun alussa hyvin laajaa maaomaisuutta. Luostarin omistuksiin Uudellamaalla kuului alkuaan noin 100 tilaa, joiden lisäksi tuli aikaa myöten torppia ja uudistiloja. Niiden määrä saattoi nousta 5-10 prosenttiin Uudenmaan viljelmistä. Vaikuttaa siltä, että virolaisia muutti Padisen hallinnoimalle alueelle Uudellemaalle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alttoa, Kaur et al.: Padise ja Vantaa - Keskiajan silta Padisen ja Vantaan välillä (pdf) (Padisen kunnan ja Vantaan kaupungin historiaselvitys) 2012. Padise Vallavalitsus ja Vantaan kaupunki/historiatoimikunta. Arkistoitu 26.6.2017. Viitattu 22.10.2017. (viroksi), (suomeksi)
Luostarin kotisivut (viroksi) (englanniksi)
Padisen kartanon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Luostariharrastajan sivusto (viroksi)
Maunu Eerikinpojan kirje luostarille (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilkka Remes

| Ilkka Remes> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Petri Pykälä
Syntynyt: 13. joulukuuta 1962 (ikä 62) Luumäki
Kansalaisuus:  Suomi
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Tyylilajit:  trilleri, nuortenkirjallisuus
Aiheesta muualla
ilkkaremes.wordpress.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Petri Pykälä (s. 13. joulukuuta 1962 Luumäki), kirjailijanimeltään Ilkka Remes, on suomalainen jännityskirjailija. Hän on suosituimpia suomalaisia kirjailijoita. Remeksen teosten myynti ylitti kesäkuun 2006 alussa miljoonan kappaleen rajan, ja marraskuussa 2016 hänen teoksiaan oli myyty yli kaksi miljoonaa kappaletta.
Remestä on verrattu jännityskirjallisuuden kuuluisimpiin nimiin. Kirjailija on sanonut käyttävänsä salanimeä, koska ei halua profiloitua vain yhden tyypin kirjailijaksi ja koska salanimen käyttö on yleistä tämän lajityypin kirjallisuudessa maailmalla.
Elämä ja ura

Ilkka Remes kirjoitti ylioppilaaksi Luumäen Taavetin lukiosta. 23-vuotiaana Remes tuotti jännityselokuvan Tappavat sekunnit, joka ei ollut katsojamenestys. Hän valmistui kauppatieteiden maisteriksi Turun kauppakorkeakoulusta ja opiskeli kuvallista viestintää Lontoossa. Hän on työskennellyt viestintäalalla Suomessa ja ulkomailla. Hänen perheeseensä kuuluu vaimo ja kaksi lasta.
Remes aloitti uransa ja trillerisarjansa romaanilla Pääkallokehrääjä vuonna 1997. Remes on vuosien 2000–2017 myydyin suomalainen kaunokirjailija. Hänen kirjoistaan 6/12 on saman ajanjakson toiseksi myydyin, Ikiyö kolmanneksi ja Pahan perimä neljänneksi myydyin suomalainen romaani. Remeksen kirjallisia esikuvia ovat olleet muun muassa Frederick Forsyth, Ken Follett ja Gerald Seymour.