stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
FS Imprenable (1867)

| Imprenable |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chantiers de l'Ocean, Bordeaux
Kölinlasku:  25. helmikuuta 1862
Laskettu vesille:  17. joulukuuta 1867
Palveluskäyttöön:  9. elokuuta 1870
Poistui palveluskäytöstä:  7. maaliskuuta 1882
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 555 t
Pituus:  39,50 m
Leveys:  15,80 m
Syväys:  3,27-4,00 m
Koneteho:  440 ihp
Nopeus:  7,5 solmua
Miehistöä:  190
Aseistus
Aseistus:  4 × 7,6" Mle 1864 tai Mle 1866 -tykkiä
Imprenable oli Ranskan laivaston vuonna 1867 vesillelaskettu Embuscade-luokan uiva patteri.
Valmistus

Alus tilattiin Bordeaux'sta Chantiers de l'Oceanilta, missä köli laskettiin 25. helmikuuta 1862. Se laskettiin vesille 17. joulukuuta 1867 ja otettiin palvelukseen 9. elokuuta 1870.
Palvelus

Alus siirrettiin 1870 Lorientista Cherbourgiin. Se poistettiin alusluettelosta 7. maaliskuuta 1882 ja sijoitettiin torpedoiden koealustaksi Cherbourgiin. Alus myytiin romutettavaksi 1939.
FS Jaguar (1923)

| Jaguar |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  22. elokuuta 1922
Laskettu vesille:  7. marraskuuta 1923
Palveluskäyttöön:  24. heinäkuuta 1926
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 23. toukokuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 160 t (standardi) 3 098 t (kuormattu)
Pituus:  119,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,2 m
Syväys:  3,65 m
Koneteho:  50 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  8 upseeria ja 187 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  5 x 130 mm Mle 1919 -tykkiä 2 x 75 mm ilmatorjuntatykkiä 6 x 550 mm torpedoputkea
Jaguar oli Ranskan laivaston 1924 vesille laskettu Chacal-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa tuhoutumiseensa 23. toukokuuta 1940 saakka.
Valmistus

Alus tilattiin 18. huhtikuuta 1922 Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 22. elokuuta 1922. Alus laskettiin vesille 7. marraskuuta 1923 ja valmistui 24. heinäkuuta 1926.
Palvelus

Toisen maailmansodan alkaessa alus siirrettiin sisaralustensa Léopardin ja Chacalin kanssa Biskajanlahdelta Englannin kanaaliin. Saksan aloitettua hyökkäyksensä länteen aluksen ilmatorjunta osoittautui riittämättömäksi. Lisäksi suuren aluksen liikuttelu ahtailla vesillä ei ollut mahdollista.
Alus tuhoutui 23. toukokuuta 1940 Saksan laivaston moottoritorpedoveneiden S21 ja S23 torpedoimana.
Black Brant

Black Brant XII laukaistuna Wallops Flight Facilitystä.
Black Brant on yksi käytetyimmistä luotainrakettityypeistä. Kanadalais-suunnitteista rakettia valmistaa Bristol Aerospace Winnipegissä Manitobassa. Ensimmäiset raketit laukaistiin 1961 ja sittemmin sen eri versioita on laukaistu kaikkiaan yli 800 kertaa (2008). Black Branttia on käyttänyt erityisesti Kanadan avaruusjärjestö ja NASA.
Historia

Black Brant on kanadalaisen sotilaallisen tutkimuskeskus CARDEn työn tulos. 1950-luvulla keskus tutki ABM-ohjuksia ja hyvin pitkän kantaman tietoliikennettä osana ylemmän ilmakehän olemusta.
1957 CARDE urakoitti Bristolin valmistamaan yksinkertaisen rakettirungon, jota kutsuttiin Propulsion Test Vehicleksi, kiinteän ajoaineen rakettien tutkimiseksi. Albert Fian tekemä konstruktio oli varsin raskas, sillä se oli suunniteltu sopimaan useille eri ajoajoille, ajoaineen latausvaiheille ja laukaisukulmille, joita tarvittiin ABM-kehityksessä. Ensimmäinen koelento laukaistiin syyskuussa 1959 Fort Churchill-rakettikeskuksesta, mistä erilaisia raketteja laukaistiin aina keskuksen sulkemiseen vuonna 1984 saakka.
CARDE keskittyi sittemmin pitkän matkan kommunikaatioon. He havaitsivat että Propulsion Test Vehicle oli käypä luontainraketiksi. Bristol muokkasi raketin konstruktiota kevyemmäksi ja sopivammaksi luotainraketiksi. Tämän tuloksena syntyi Black Brant. CARDE laukaisi seuraavina vuosina lukuisia Black Brant -raketteja; alkuperäisiä Black Brant I:ä, suurempaa Black Brant II:a (ensilento lokakuussa 1960) ja pienempää mutta korkeammalle lentävää Black Brant III:a.
Heinäkuussa 1963 laukaistiin ensimmäisen kerran huomattavasti suurempi Black Brant V. Black Brant IV, joka oli Black Brant III Black Brant V-boosterilla, laukaistiin ensimmäisen kerran 1964, mutta sen kaksi ensimmäistä lentoa epäonnistui. Näitä kahta lukuun ottamatta Black Brantin laukaisu ei ole epäonnistunut. (2008)
Kehityksen tuloksena Black Brantin uusimmat versiot XI ja XII ovat yltäneet jopa 1500 km:n korkeuteen ionosfääriin, paljon korkeammalla kuin esimerkiksi ISS. Ne muodostuvat Black Brant V:stä ylävaiheena ja RIM-8 Talos- tai RIM-2 Terrier -boosteri alavaiheena.
CARDEn Black Brant -kehitystyössä kehittämä ajoaine oli aikansa tehokkainta kiinteää ajoainetta ja Bristol käytti sitä 70 mm CRV7-raketissa, joka pystyi ensimmäisenä läpäisemään Varsovan liiton standardin lentokonehangaarin. CRV7:sta tuli sittemmin useiden länsivaltojen de-facto standardi raketti.
Versiot > Black Brant I

Hyötykuorma: 68 kg / 150 km
Maksimi lentokorkeus: 225 km
Launch thrust: 111 kN
Laukaisumassa: 730 kg
Halkaisija: 0.26 m
Pituus: 7.41 m
Versiot > Black Brant II

Hyötykuorma: 68 kg
Maksimi lentokorkeus: 274 km
Työntövoima: 89 kN
Laukaisumassa: 800 kg
Halkaisija: 0.44 m
Pituus: 8.45 m
Versiot > Black Brant III

Hyötykuorma: 18 kg
Maksimi lentokorkeus: 177 km
Työntövoima: 49 kN
Laukaisumassa: 286 kg
Halkaisija: 0.26 m
Pituus: 5.50 m.
Versiot > Black Brant IV

Kaksivaiheinen: Black Brant VA + Black Brant IIIA tai IIIB
Hyötykuorma: 100 kg
Maksimi lentokorkeus: 1,000 km
Työntövoima: 111 kN
Laukaisumassa: 1,356 kg
Halkaisija: 0.44 m
Pituus: 11.06 m
Versiot > Black Brant V

Kolme varianttia: Black Brant VA, VB, ja VC
Hyötykuorma: 68 kg
Maksimi lentokorkeus: 387 km
Työntövoima: 111 kN
Laukaisumassa: 1197 kg
Halkaisija: 0.44 m
Pituus: 8.15 m.
Versiot > Black Brant VI

Maksimi lentokorkeus: 72 km
Työntövoima: 7 kN
Laukaisumassa: 100 kg
Halkaisija: 0.12 m
Pituus: 2.80 m.
Versiot > Black Brant VIII

Maksimi lentokorkeus: 340 km
Työntövoima: 196 kN
Laukaisumassa: 2,000 kg
Halkaisija: 0.44 m
Pituus: 11.90 m
Versiot > Black Brant X

Hyötykuorma: 90 kg
Maksimi lentokorkeus: 900 km
Työntövoima: 257 kN
Laukaisumassa: 2600 kg
Halkaisija: 0.44 m
Pituus: 14.50 m
Versiot > Black Brant XI

Kolme vaihetta:
1. Talos
2. Taurus
3. Black Brant V
Versiot > Black Brant XII

Neljä vaihetta:
1. Talos
2. Taurus
Black Brant
Nihka
Hyötykuorma:  110 - 410 kg
Aiheesta muualla

Black Brant Sounding Rockets
Black Brant entry in Encyclopedia Aeronautica
Fabrice Lhenry

| Fabrice Lhenry |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1972 (ikä 52) Lyon, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Dragons de Rouen
Sarja:  Ligue Magnus
Pelinumero:  20
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1992–
Aik. seurat:  Chamois de Chamonix Albatros de Brest Frankfurt Lions HC Milano Vipers Scorpions de Mulhouse EfB Ishockey
Fabrice Lhenry (s. 29. kesäkuuta 1972 Lyon, Ranska) on ranskalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Lhenry oli Ranskan ykkösmaalivahti jääkiekon MM-kilpailuissa 2010 ja kakkosvahti jääkiekon MM-kilpailuissa 2011. Silloin ykkösenä toimi Cristobal Huet. Lhenryn seurajoukkue on Dragons de Rouen.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eyjafjallajökull

Eyjafjallajökull
Kraatteri maaliskuussa 2013.
| --- | --- |
Tyyppi:  lakijäätikkö 
Sijainti:  Islanti
Korkeus merenpinnasta:  1 666 m
Purkautunut viimeksi:  Maaliskuu 2010
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Eyjafjallajökull ([ˈɛɪjaˌfjatlaˌjœkʏtl];  kuuntele (ohje)) on jäätikkö Islannin eteläosassa. Sen alla on jäätikön mukaan nimetty Eyjafjallajökull-niminen tulivuori, joka on purkautunut vuosina 920, 1612, 1821–1823 ja 2010.
Jäätikkö kuuluu Islannin korkeimpiin; sen korkein huippu kohoaa 1 666 metriin. Alas vuoren pohjoisreunaa ulottuu kaksi pitkää kielekettä: Gígjökull ja Steinsholtsjökull.
Vuoden 2010 purkauksessa ilmakehään levisi laaja tuhkapilvi, jonka vuoksi lähes koko Euroopan lentoliikenne jouduttiin pysäyttämään muutamaksi päiväksi.  Purkauksen jälkeen läheistä Katla-tulivuorta tarkkailtiin, koska näillä kahdella on ollut taipumus aktivoitua samoihin aikoihin.
Etymologia

Nimi Eyjafjallajökull on yhdyssana, joka koostuu sanoista:
eyja (monikon genetiivi sanasta ey: saari kuten englannin eyot, ’pieni saari joessa’, tai sanan island (”ey-land”, ’saari’) alkuosa)
fjalla  (monikon genetiivi sanasta fjall, jonka nominatiivin monikko on fjöll, tunturit tai vuoret) ja
jökull (tarkoittaa jäätikköä, samaa alkuperää kuin englannin sanan icicle (”ice-icle”, ’jääpuikko’) loppuosa).
Kirjaimellinen käännös olisi ”saarivuorten jäätikkö”. Nimi Eyjafjöll kuvaa tulivuoren massiivin eteläistä puolta pienine vuorineen, jotka muodostavat tulivuoren alaosan. Skógarin kylä ja museo ovat Eyjafjallajökullin alapuolisella alueella.
Islannissa puhutaan jäätiköstä ja tulivuoresta samalla nimellä, sillä tulivuoria syntyy tällä Pohjois-Amerikan ja Euraasian mannerlaattojen rajavyöhykkeellä monenlaisiin paikkoihin, eivätkä ne muuta paikan nimeä. Kraatterit voidaan tarvittaessa nimetä myöhemmin.
Kuvia

Näkymä Sólheimajökull-jäätiköltä, Katlan suunnasta.
Þórsmörk ja Eyjafjallajökull; näkymä pohjoisesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eyjafjallajökull Wikimedia Commonsissa
Eric Blum

| Eric Blum |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1986 (ikä 38) Pfaffnau, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsi  Japani
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Ray, Blumi
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  177 cm
Paino:  78 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–
Aik. seurat:  GCK Lions (NLB) SCL Tigers (NLA) Kloten Flyers (NLA) SC Bern (NLA)
Aiheesta muualla
www.ericrayblum.ch
Eric Ray Blum (s. 13. kesäkuuta 1986 Pfaffnau, Sveitsi) on sveitsiläis-japanilainen jääkiekkopuolustaja. Elite Prospects -sivuston Rafik Solimanin mukaan Blum on hyökkäävä puolustaja, jonka vahvuuksiin kuuluu pelisilmä ja -näkemys, ruuhkapelaaminen, pelinavaaminen, laukaus, laitaväännöt, rauhallisuus sekä luistelu. Hänen heikkouksiinsa kuuluu pieni koko ja voiman puute.
Ura > Seuraura

Blumin kasvattajaseura on Grasshopper Club. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa 17-vuotiaana Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssa kaudella 2003–2004, jolloin Blumin tulokaskausi toi 39 runkosarja- ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Kolmen GCK:ssa vietetyn vuoden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2006–2007 sarjatasoa ylemmäs National League A -joukkue SCL Tigersiin, jossa tulokaskausi toi 41 runkosarja- ja yhdeksässä karsintasarjan ottelussa tehot 1+1=2.
Neljän Langnau-kauden jälkeen Blum siirtyi kaudeksi 2010–2011 Kloten Flyersiin. Kaudella 2011–2012 hän edusti joukkuetta myös Spengler Cupissa. Kaudella 2012–2013 Blum voitti Klotenin sisäisen tehotilaston lukemalla +16. Kaudella 2013–2014 hän jakoi tehoilla 6+15=21 NLA:n puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan kolmen muun pelaajan kanssa.
Kaudeksi 2014–2015 Blum siirtyi kolmivuotisella sopimuksella SC Bernin riveihin. Hän nousi joukkueen kapteeniksi. Blum sijoittui tehoilla 2+23=25 NLA:n puolustajien pistepörssissä kuudenneksi. Media valitsi hänet liigan tähdistökentälliseen. Blum voitti kauden aikana myös Sveitsin Cupin. Kaudella 2015–2016 hän jatkoi Bernin varakapteenina ja oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 4+24=28, joilla Blum sijoittui NLA:n puolustajien pistepörssissä viidenneksi. Hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden ja media valitsi Blumin liigan tähdistökentälliseen. Myös kauden 2016–2017 päätteeksi hän voitti Sveitsin-mestaruuden.
Blum nimettiin kaudeksi 2017–2018 taas Bernin kapteeniksi.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Sveitsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 2013 | jääkiekko |  |
Blum edusti Sveitsiä Pyeongchangin olympiakisoissa 2018 sekä MM-kilpailuissa vuosina 2013, 2014, 2015 ja 2016, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Yhteensä hän on pelannut 90 A-maaottelua tehopistein 7+13=20.
Blum pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006 sekä alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2004, jolloin hän voitti A-lohkon kultaa ja oli nostamamassa Sveitsiä seuraavaksi vuodeksi A-sarjaan.
Muuta

Blumin isä on sveitsiläinen ja äiti japanilainen.
Ensimmäinen näky

Lasimaalaus joka kuvaa Joseph Smith nuoremman ensimmäistä näkyä. Se on valmistunut 1913. (Museum of Church History and Art).
Ensimmäinen näky on MAP-kirkon mukaan ensimmäinen ilmestys, joka aloitti Joseph Smith nuoremman, Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon perustajan, taivaalliset ilmestykset. Se on hyvin tärkeä osa MAP-kirkon nykypäivän opetuksia. Ensimmäisessä näyssä MAP-kirkon opin mukaan Isä Jumala ja hänen poikansa Jeesus Kristus ilmestyivät Joseph Smithille hänen rukoiltuaan vastausta kysymykseen, mihin kirkkoon hänen pitäisi liittyä. Ensimmäinen kirjoitettu versio tästä näystä on vuodelta 1832, 12 vuotta varsinaisen tapahtuman jälkeen. Tällä hetkellä tiedossa olevia ensimmäisessä persoonassa olevia kuvauksia profeetalta itseltään on kahdeksan ja viisi senaikaista raporttia muilta, jotka kuulivat hänen kertovan kokemuksestaan ja kirjasivat mitä hän sanoi kolmannessa persoonassa.
Herätyskokoukset

Seuratakseen äitinsä sekä monien monien muiden aikalaistensa esimerkkiä, Joseph Smith nuorempi halusi myös kokea uskonnollisen herätyksen. ”Hän halusi saada uskonnon myös, halusi tuntea ja huutaa niin kuin muutkin, mutta ei tuntenut mitään”. Joseph Smithin vuoden 1832 ainoa omakätisesti kirjoittama ja samalla ensimmäinen kirjoitettu versio näystä mainitsee:
Vuoden 1838 Joseph Smithin historiassa mainitaan, että ”jolloinkin toisena vuotena Manchesteriin muuttomme jälkeen asuinpaikkakunnallamme ilmeni tavatonta kuohuntaa uskonnon merkeissä.”tarvitaan parempi lähde Palmyrassa on dokumentoitu herätyskokouksiakenen mukaan? Smithin ”etsikkoaikana”.
»”Herätyskokouksia ilmaantui aika ajoin vuodesta 1799 eteenpäin, koskien ensin yhtä kaupunkia ja sitten toista... Sata ihmistä liittyi baptistikirkkoon Palmyran herätyskokouksessa vuonna 1808, tehden välttämättömäksi ja mahdolliseksi kokoushuoneiden rakentamisen. Kuusi vuotta aiemmin vain seitsemänkymmentä ihmistä muodostivat seurakunnan. Vuoden 1816 ja 1817 suuri herätyskokous Palmyrassa tuplasi presbyteerialaisien määrän ja johti uuden seurakunnan muodostamiseen.” Joseph Smithin etsikkoaika vuoden 1832 version mukaan alkoi hieman tämän suuren herätyskokouksen jälkeen. Myös ”heinäkuussa 1819 Genesee konferenssin metodistit tapasivat viikon ajan Viennassa, kylä kolmetoista mailia kaakkoon Smithien maatilasta... noin 110 saarnaajaa ... tapasivat piispa R. R. Robertin johdolla...”. ”Samana vuonna Manchesterin baptistit lisäsivät jäsenmääräänsä 25 prosentilla ja Genevan presbyteerit, joihin kuului kirkot Josephin välittömässä läheisyydessä, raportoivat vuoden 1820 helmikuussa, ’kuluneen viime vuoden aikana enemmän on vastaanotettu kirkkojen yhteisöön kuin ehkäpä yhtenäkään aikaisempana vuonna.’ Metodistit eivät pitäneet kirjaa yksittäisistä seurakunnista, mutta vuonna 1821 he rakensivat uuden kokoontumishuoneen kaupunkiin.”»
tarvitaan parempi lähde
Näky

Josephin pulmana oli löytää kirkko mihin liittyä. Hän luki Raamattua sekä osallistui eri uskonlahkojen kokouksiin pyrkien löytämään sen yhteisön, joka olisi Jumalalle mieleen. Hän tunsi halua liittyä metodisteihin, mutta hänen isänsä pyrkimykset pysyä erossa kaikista kirkoista ja toisaalta äitinsä tarmokkuus saada lapset etsimään oman sielunsa pelastusta sekä ristiriitaisuudet eri uskonlahkojen esittämissä opeissa loivat ristiriidan, jonka vuoksi hän ei liittynyt mihinkään niistä. Smith kertoo, että ”kamppaillessani äärettömissä vaikeuksissa, jotka nämä uskonkiihkoilijoiden ryhmäkunnat olivat riitelyllään saaneet aikaan, luin eräänä päivänä Jaakobin kirjettä, ensimmäistä lukua ja viidettä jaetta, jossa lukee: Jos kuitenkin joltakulta teistä puuttuu viisautta, pyytäköön sitä Jumalalta. Hän on saava pyytämänsä, sillä Jumala antaa auliisti kaikille, ketään soimaamatta.” Tämä kohta vaikutti suuresti Smithiin ja sitä noudattaen hän vetäytyi Smithien maatilalta lähimetsään rukoilemaan. Smithin omakätisesti kirjoittama vuoden 1832 versio näystä, kuvaa tapahtuneen näin:
Ensimmäinen näky muistutti siten kääntymyskokemusta ja Smith on mahdollisesti aluksi tulkinnutkin sen sellaiseksi, niin kuin näyn ensimmäiset versiot voivat antaa ymmärtää. Myöhemmissä kuvauksissa kääntymykselliset piirteet jäävät takaa-alalle. Kriitikot ovat päätelleet, että myöhemmin ilmoitetut yksityiskohdat näystä olisivat Joseph Smithin keksimiä ja toimisivat pohjana perustetulle kirkolle.
Vuoden 1838 versio on MAP-kirkon kaanonissa ja siihen viitataan useimmiten. Siinä mainitaan, että Smithin saavuttua lehtoon, jonka oli valinnut aiemmin mielessään ja huomatessaan olevansa yksin ”aloin esittää sydämeni toiveita Jumalalle. Olin tuskin tehnyt niin, kun minuun kävi heti käsiksi jokin voima, joka valtasi minut kokonaan ja jolla oli sellainen hämmästyttävä vaikutus minuun, että se kahlitsi kieleni, niin etten voinut puhua.” Hetkellä jona Smith oli luovuttamassa pimeyden voima, joka oli vallannut hänet hellitti ja
Smith sai vastauksen häntä vaivanneeseen kysymykseen:
Joseph sai myös muuta opetusta taivaallisilta olennoilta ja hänelle luvattiin että Jumalan työ pian alkaisi maan päällä ja että hänellä olisi osa siinä.[lähde? ] Näky jätti Josephille sanomattoman rauhan ja levollisuuden tunteen - ero oli suuri hänen aikaisemmin tuntemaansa levottomaan huoleensa oikean kirkon löytämisestä.
Kritiikki näkyä kohtaan

Ensimmäiseen näkyyn kohdistettua kritiikkiä on esimerkiksi:
Koska Smith kirjoitti näystään vasta 12 vuotta tapahtuman jälkeen, sen luotettavuus on kyseenalainen. Miksi hän olisi odottanut niin kauan aikaa ottaen huomioon näyn merkityksellisyyden.
Vuoden 1832 versiossa ensimmäisessä näyssä mainitaan vain yksi persoona, ”Herra”, kun taas muissa mainitaan kaksi persoonaa.
Näyn ajankohta ei ole joka versiossa sama. Riippuen versiosta Smith on joko 14 tai 15–vuotias.
Historiallisten asiakirjojen mukaan vuonna 1820 ei ollut minkäänlaista herätysliikettä Palmyran kaupungissa tai sen ympäristössä.
Näystä saamien tietojen mukaan mikään kirkko ei ollut oikeassa, mutta silti neljä hänen perheensä jäsentä liittyi presbyteeriseen kirkkoon ja Joseph itse osallistui 1828 metodistikirkon opetusluokkaan.
Smithin kertoman mukaan hän sai osakseen huomattavaa vastustusta ja huomiota kertoessaan näystä muille. Tätä vastustuksesta ei ole kuitenkaan löytynyt mitään dokumentoitua todistetta.
1832 kirjaamassaan versiossa Joseph Smith toteaa tulleensa itse johtopäätökseen kuinka kaikki kirkot ovat väärässä, mutta 1838 versiossa hän väittää ettei kyseinen ajatus ollut koskaan edes käynyt hänen mielessään.
Kirjallisuutta

Joseph Smith's First Vision: Confirming Evidences and Contemporary Accounts Milton V. Backman, 2. laitos (Salt Lake City: Bookcraft, 1980)
An Analysis of the Accounts Relating Joseph Smith's Early Visions Paul R. Cheesman (Brigham Young University, 1965)
Opening the Heavens, Accounts of Divine Manifestations 1820-.1844 John W. Welch (toim.), Brigham Young University, Provo, Utah, 2005
Joseph Smith´s First Vision: The First Vision in Its Historical Context Milton V. Backman, Salt Lake City, Bookcraft, Inc. 1971
Joseph Smith and the Beginnings of Mormonism Richard L. Bushman, Urbana and Chicago: University of Illinois Press, 1984
Awakenings in the Burned-Over District: New Light on the Historical Setting of the First Vision Milton V. Backman, BYU Studies 9 (spring 1969): 301-20.
Circumstantial Confirmation of the First Vision Through Reminiscences Richard Lloyd Anderson, BYU Studies 9 (Spring 1969) : 373-404
Aiheesta muualla

Ensimmäinen näky (YouTube) (englanniksi)
Black Book

| Black Book> Zwartboek |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Verhoeven
Käsikirjoittaja:  Gerard Soeteman Paul Verhoeven
Tuottaja:  Jeroen Beker Teun Hilte San Fu Maltha Jens Meurer Jos van der Linden Frans van Gestel
Säveltäjä:  Anne Dudley
Kuvaaja:  Karl Walter Lindenlaub
Leikkaaja:  Job ter Burg James Herbert
Pääosat:  Carice van Houten Sebastian Koch Thom Hoffman Halina Reijn
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Alankomaat Saksa Belgia
Tuotantoyhtiö:  Fu Works
Ensi-ilta:  2006
Kesto:  145 min
Alkuperäiskieli:  hollanti englanti saksa heprea
Budjetti:  17 000 000 euroa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Black Book (holl. Zwartboek) on Paul Verhoevenin ohjaama trillerimäinen sotaelokuva vuodelta 2006. Sen pääosissa ovat Carice van Houten, Sebastian Koch, Thom Hoffman ja Halina Reijn. Elokuva kertoo nuoresta juutalaisnaisesta, joka ajautuu toisen maailmansodan aikaan vastarintaliikkeen vakoojaksi. Elokuvan ensi-ilta oli 1. syyskuuta 2006 Venetsian elokuvajuhlilla ja se julkaistiin levitykseen Alankomaissa 14. syyskuuta 2006.
Alankomaalaisten kriitikoiden arviot jakautuivat elokuvasta, mutta se voitti kolme alankomaalaista Golden Calf -elokuvapalkintoa. Kansainvälisesti kriitikoiden vastaanotto oli selkeästi myönteinen, erityisesti pääosan esittäjän Carice van Houtenin roolisuoritus sai tunnustusta. Black Book oli myös maan ehdokas Oscar-ehdokkaaksi.
Julkaisunsa aikaan Black Book oli kallein alankomaalainen elokuva. Se on myös yksi taloudellisesti kaikkein menestyneimmistä.