stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aruba
Politiikka

Aruba on Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluva itsehallinnollinen alue. Aruban valtionpäämies on Alankomaiden monarkki, jota saarella edustaa kuuden vuoden välien valittava kuvernööri. Aruban hallitusta johtaa pääministeri. Yksikamarinen, 21-jäseninen parlamentti valitaan suorilla kansanvaaleilla neljän vuoden välein. Vuoden 2017 vaaleissa Kansan vaaliliike (MEP) ja Aruban kansanpuolue (AVP) sai molemmat yhdeksän paikkaa. MEP:n johtajasta Evelyn Wever-Croestista tuli Aruban ensimmäinen naispääministeri. Kuvernöörinä aloitti vuoden 2017 alussa Alfonso Boekhoudt.
Aruballa on edelleen tiiviit suhteet Alankomaihin ja muihin Alankomaihin kuuluviin Karibianmeren saariin. Vaikka Aruba hoitaa itsehallinnollisesti sisäiset asiansa, Alankomaiden kuningaskunta on edelleen vastuussa puolustus- ja ulkomaanpolitiikasta.
Talous ja liikenne

Aruban elintaso on Karibian korkeimpia. Sen talous on vahvasti kiinnittynyt matkailuun, josta tulee suoraan tai epäsuorasti noin 87 prosenttia bruttokansantuotteesta. Suurin osa maahan tulevista matkailijoista on yhdysvaltalaisia, joten Aruban talouteen vaikuttaa Yhdysvaltain talouden vaiheesta. Finanssikriisi ja vuonna 2012 suljettu öljynjalostamo heikensivät Aruban taloutta, mutta se on sen jälkeen taas kääntynyt kasvuun.
Aruballa kävi vuonna 2018 yli 1,08 miljoonaa vierailijaa, jotka viettivät saarella vähintään yhden yön. Risteilyvierailijoita oli yli 815 000. Molemmat luvut kasvoivat edellisestä vuodesta, vaikka naapurimaasta Venezuelasta tuli sen sekasortoisen tilanteen takia entistä vähemmän matkustajia. Aruballa on pyritty talouden monipuolistamiseen luomalla vapaakauppa-alueen ja panostamalla tietojenkäsittelyalaan ja kansainvälisiin offshore-rahoituspalveluihin.
Arubaa palvelee Kuningatar Beatrixin kansainvälinen lentoasema, jolle on viikoittain yli sata kansainvälistä lentoa. Aruban satama sijaitsee puolestaan Oranjestadissa. Siellä vierailee risteilyaluksia, joista osa tulee ympärivuoden ja osa kausittain.
Väestö

Aruban tilastokeskuksen mukaan saarella asui vuoden 2018 lopussa 111 849 ihmistä. Sekä syntyvyys että kuolleisuus ovat matalia, ja luonnollinen lisääntyneisyys on Karibian keskiarvoa pienempi. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan saarella oli 101 484 asukasta. Hitaan väestönkasvun seurauksena Aruban asukkaiden keski-ikä on nousussa, ja huoltosuhde vuonna 2010 oli 45,2, kun se oli kymmenen vuotta aiemmin ollut 44,0.
Aruban väestö on etnisesti monimuotoista, ja suurimmalla osalla on alankomaalaisia, espanjalaisia ja afrikkalaisia taustoja. Monista muista Karibian saarista poiketen Aruballa ei ollut kovinkaan laajaa orjaväestöä, joten saarelta puuttuu myös afrikkalaisperäinen enemmistö. Kreolikieli papiamento on saaren puhutuin kieli, ja sitä puhui vuonna 2010 noin 68,6 prosenttia kansasta. Seuraavaksi puhutuimpia kieliä ovat espanja (13,6 %), englanti (7,0 %) ja hollanti (6,0 %). Pääuskonto on katolisuus, johon kuuluu 80,8 prosenttia kansasta. Protestantteja on 7,8 prosenttia.
Aiheesta muualla

Taunila, Leila: Aruba viekoittelee kuherruskuukauden viettäjiä ts.fi.  21.12.2011. TS-Yhtymä Oy.[vanhentunut linkki]
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aruba Wikimedia Commonsissa
Background note 2010 US Dept. State (englanniksi)
Aruba, saari missä öljy virtaa, Helsingin Sanomat, 18.04.1937, nro 103, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Väli-Amerikan valtiot
| --- | --- |
Mantereen maat:   Belize  Costa Rica  El Salvador  Guatemala  Honduras  Meksiko  Nicaragua  Panama 
Saarivaltiot:   Antigua ja Barbuda  Bahama  Barbados  Dominica  Dominikaaninen tasavalta  Grenada  Haiti  Jamaika  Kuuba  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Trinidad ja Tobago 
Itsehallintoalueet:   Anguilla  Aruba  Bonaire  Brittiläiset Neitsytsaaret  Caymansaaret  Curaçao  Guadeloupe  Martinique  Montserrat  Navassa  Puerto Rico  Saba  Saint Barthélemy  Saint-Martin  Sint Eustatius  Sint Maarten  Turks- ja Caicossaaret  Yhdysvaltain Neitsytsaaret 
Aruban kartta.
Aruban parlamenttirakennus.
Kuningatar Beatrixin kansainvälinen lentoasema vuonna 1973.
Oranjestadin keskusta
Arvo Askola

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Arvo Askola (166) Berliinin olympialaisten 10 000 metrillä vuonna 1936. |  Arvo Askola (166) Berliinin olympialaisten 10 000 metrillä vuonna 1936. |  Arvo Askola (166) Berliinin olympialaisten 10 000 metrillä vuonna 1936. |  |
Maa:   Suomi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Berliini 1936 |  10 000 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Torino 1934 | 10 000 m |  |
Arvo Askola (2. joulukuuta 1909 Valkeala – 23. marraskuuta 1975 Kuusankoski) oli suomalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Kymintehtaan Urheiluseuraa.
Askola nousi juoksijana huipulle vuonna 1934, jolloin hän saavutti 10 000 metrin juoksussa EM-hopeaa Torinossa hävittyään maanmiehelleen Ilmari Salmiselle 0,6 sekuntia. Saman vuoden SM-kisojen 10 000 metrillä Salminen oli myös 0,6 sekunnin verran nopeampi. Berliinin kesäolympialaisissa 1936 Salminen, Askola ja Volmari Iso-Hollo ottivat 10 000 metrillä Suomelle kolmoisvoiton. Askolan aika oli 30.15,6 ja hän hävisi Salmiselle vain 0,2 sekuntia. Suomen-mestaruuden Askola voitti 8 kilometrin maastojuoksussa vuonna 1936. Hän kilpaili viimeisen kerran vuonna 1938.
Henkilökohtaiset ennätykset

1 500 metriä: 3.57,2
3 000 metriä: 8.23,0
5 000 metriä: 14.30,0
10 000 metriä: 30.15,6
3 000 metrin esteet: 9.34,2
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arvo Askola Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto – Suomen 10 000 metrin kolmoisvoitto Berliinissä 1936
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Tilastopaja 🔒
Friant-luokka

| Friant-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  3 982 t (suunniteltu)
Pituus:  94,00 m (pp)
Leveys:  12,98 m
Syväys:  6,30 m
Koneteho:  2-akselinen VTE, 20-24 kattilaa, 9 500 ihp
Nopeus:  18,7 solmua
Miehistöä:  339
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 164 mm/45 Mle 1891 tai Mle 1893 -tykkiä 4 × 100 mm/50 tykkiä 4 × 47 mm tykki 11 × 37 mm tykkiä 2 × 355 mm torpedoputkea
Friant-luokka oli Ranskan laivaston kolmen 1890-luvulla valmistetun aluksen muodostama panssarikansiristeilijäluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Friant | Arsenal de Brest | 1891 | 17. huhtikuuta 1893 | huhtikuu 1895 | poistettu 1920 |
| Bugeaud | Arsenal de Cherbourg | kesäkuu 1891 | 29. elokuuta 1893 | toukokuu 1896 | poistettu 1907 |
| Chasseloup-Laubat | Arsenal de Cherbourg | kesäkuu 1891 | 17. huhtikuuta 1893 | 1895 | proomuksi 1911 |
Jerome Isaac Friedman

| Jerome Isaac Friedman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1930 Chicago, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Chicagon yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Enrico Fermi
Instituutti:  MIT
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Kokeellinen todistus kvarkeista
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1990)
Jerome Isaac Friedman (s. 30. maaliskuuta 1930) on yhdysvaltalainen fyysikko. Hän oli mukana löytämässä kokeellisia todisteita kvarkkien olemassaolosta, jonka vuoksi hän sai vuonna 1990 Nobelin fysiikanpalkinnon yhdessä Henry Way Kendallin ja  Richard Edward Taylorin kanssa.
Friedman on Chicagossa syntynyt juutalaisten venäläisemigranttien lapsi, joka kiinnostui fysiikasta luettuaan Albert Einsteinin kirjan, ja hylkäsi taideopinnot ja lähti lukemaan fysiikkaa. Hän teki väitöskirjansa Chicagossa Enrico Fermin ohjauksessa.
Asine (Argolis)

| Asine> Ἄσίνη |
| --- | --- |
 Asinen akropolis eli linnavuori.
Sijainti
 Asine
Koordinaatit:  37°31′40″N, 22°52′26″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Asíni, Náfplio, Argolis, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  noin 1900–700 eaa., 300 eaa.–
Kulttuuri:  mykeneläinen kulttuuri antiikki
Alue:  Argolis
Aiheesta muualla
  Asine Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Asine (m.kreik. Ἄσίνη, Asinē) oli mykeneläisaikainen ja antiikin aikainen kaupunki Argoliin maakunnassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Náfplion kunnassa Kastrákin ja Barboúnan kukkuloilla lähellä kohteesta nimensä saanutta Asínin kylää, noin kahdeksan kilometriä kaakkoon Náfpliosta ja noin kilometri koilliseen Tolósta.
Historia

Asine oli asuttuna mykeneläisellä pronssikaudella 1000-luvun eaa. alusta alkaen sekä vielä geometrisella kaudella. Varhaisin kirjallinen maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan Laivaluettelosta. Ensimmäisessä messenialaissodassa noin 740–710 eaa. Asine oli liittoutunut Spartan kanssa, mikä teki Argoksesta sen vihollisen. Argos tuhosi kaupungin noin vuonna 700 eaa. ja sen asutus taantui, mutta se ei ilmeisesti autioitunut kokonaan.
Asine asutettiin uudelleen hellenistisenä aikana noin vuonna 300 eaa., minkä jälkeen se oli asuttuna roomalaiselle ajalle saakka. Hellenistisenä aikana kaupungin ympärille rakennettiin torneilla varustettu muuri todennäköisesti Demetrios Poliorketeen käskystä. Pausaniaan mukaan kaupungissa oli Apollon Pythaiokselle omistettu temppeli.
Arkeologiset kaivaukset alueella on suorittanut Ruotsin Ateenan-instituutti. Kaivausprojekti sai alkunsa, kun kruununprinssi Kustaa Aadolf vieraili paikalla vuonna 1920. Kyseessä olivat ruotsalaisten ensimmäiset laajemmat kaivaukset Kreikassa.
Rakennukset ja löydökset

Alueelta on löydetty rakennusten osia kaikista sen asutusvaiheista. Näihin kuuluu muun muassa helladisten ja geometristen kausien rakennusten osia, mukaan lukien merkittävä, vähintään yhdeksän huonetta käsittänyt myöhäisen mykeneläisen ajan rakennus; hellenistisellä ajalla rakennettua kaupunginmuuria, joka on säilynyt suhteellisen hyvin; roomalainen kylpylä sekä lukuisia hautoja.
Merkittävimmät esinelöydöt ovat Náfplion arkeologisessa museossa sekä museoissa Uppsalassa ja Tukholmassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asine Wikimedia Commonsissa
Asinen muureja.
Asetatsolamidi

| --- | --- |


Asetatsolamidi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N-(5-sulfamoyyli-1,3,4-tiadiatsol-2-yyli)asetamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 59-66-5
ATC-koodi: S01EC01
PubChem CID: 1986
DrugBank: DB00819
Kemialliset tiedot
Kaava: C4H6N4O3S2 
Moolimassa: 222,268
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 258–259 °C 
Liukoisuus veteen: 0,98 g/l (30 °C)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 98 %
Metabolia: Ei metaboloidu
Puoliintumisaika: 3-9 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, intravenoosi
Asetatsolamidi eli asetatsoliamidi (C4H6N4O3S2) on sulfonamidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä diureettina ja glaukooman, epilepsian ja vuoristotaudin hoidossa. Asetatsolamidi kuuluu WHO:n julkaisemaan luetteloon tärkeimmistä lääkeaineista.
Fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa asetatsolamidi on valkoista kiteistä ainetta. Aine liukenee huonosti veteen, mutta on heikko happo ja liukenee tämän vuoksi hyvin emäksisiin liuoksiin. Asetatsolamidin pKa-arvo on 7,2.
Vaikutusmekanismi ja käyttökohteet

Asetatsolamidin vaikutus perustuu hiilihappoanhydraasientsyymin toiminnan estämiseen. Hiilihappoanhydraasin toiminnan estyessä natriumin, kaliumin ja vetykarbonaatti-ionin takaisinimeytyminen munuaisissa vähenee ja näiden pitoisuus munuaisissa laskee ja kloridi-ionien pitoisuus munuaisissa kasvaa. Tämä johtaa osmoottiseen epätasapainoon ja virtsan erittyminen lisääntyy. Tähän perustuu asetatsolamidin diureettinen vaikutus. Tämän seurauksena myös paine silmissä laskee. Epilepsiakohtausten hoito ja ehkäisy perustuu myös hiilihappoanhydraasin estoon. Asetatsolamidin käyttö lisää vetykarbonaatti-ionien erittymistä virtsaan, minkä vuoksi virtsa muuttuu emäksiseksi ja elimistöön muodostuu metabolinen asidoosi. Tämä lisää eräiden lääkeaineiden imeytymistä ja eritystä.
Asetatsolamidi imeytyy tablettina otettuna tyypillisesti hyvin ja vaikutukset ovat suurimmillaan muutaman tunnin kuluttua lääkkeen otosta. Ihmisen entsyymit eivät juurikaan metaboloi lääkeainetta ja se erittyy muuttumattomana virtsaan.
Asetatsolamidin diureettiseen ja epilepsiakohtauksia hillitsevään vaikutukseen kehittyy helposti resistenttiys. Tämän vuoksi ainetta ei nykyisin käytetä juurikaan näihin tarkoituksiin. Tärkeimmät käyttökohteet ovat glaukooman hoito, johon sitä käytetään oraalisesti tabletteina tai glaukoomakohtauksen yhteydessä ruiskeena laskimoon. Asetatsolamidia käytetään myös vuoristotaudin ehkäisyyn ja hoitoon.
Haittavaikutukset

Asetatsolamidihoidon lisäyksenä kaliumin erittyminen virtsaan lisääntyy, mikä voi johtaa kaliumin pitoisuuden laskemiseen liian matalaksi eli hypokalemiaan. Tämä voi aiheuttaa muun muassa väsymystä ja sekavuutta. Tyypillisiä sivuvaikutuksia ovat huonovointisuus ja vatsakivut. Lisäksi voi ilmetä allergisia iho-oireita. Asetatsolamidi voi aiheuttaa muutoksia veressä ja anemiaa.
Synteesi

Asetatsolamidin synteesin lähtöaineet ovat ammoniumtiosyanaatti ja hydratsiini, joiden reaktiossa muodostuva bistiroureajohdannainen syklisoituu 2-amino-5-merkapto-1,3,4-tiodiatsoliksi, joka reagoi etikkahappoanhydridin kanssa asetyloiduksi johdannaiseksi. Tämä johdannainen kloorataan sulfonyylikloridijohdannaiseksi, joka reagoi ammoniakin kanssa muodostaen asetatsolamidia.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Acetazolamide (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Acetazolamide (englanniksi)
ChemBlink: Acetazolamide (englanniksi)
Kouristuksen estolääkkeet
| GABAergiset |
| --- | --- |
GABAAR PAM:  Barbituraatit: barbeksakloni • fenobarbitaali • metarbitaali • metyylifenobarbitaali • pentobarbitaali • primidoni • Karbamaatit: felbamaatti • Bentsodiatsepiinit: diatsepaami • klobatsaami  • klonatsepaami • kloratsepaatti • loratsepaami • midatsolaami • nimetatsepaami • nitratsepaami • tematsepaami • Muut: bromidi (kaliumbromidi, natriumbromidi) • imepitoiini • paraldehydi • stiripentoli
GABA-T -inhibiittorit:  Rasvahapot (ja liittyvät): valproaatti • valpromidi • valproaatti pivoksiili • vigabatriini
Muut:  GABAR-reseptorinaktivoijat: progabidi • GAT-1 -inhibiittorit: tiagabiini
| Kanavamodulaattorit |
| --- | --- |
Natrium-salpaajat:  Hydantoiinit: etotoiini • fenytoiini • fosfenytoiini • mefenytoiini • Karboksamidit: eslikarbatsepiiniasetaatti • karbamatsepiini • okskarbatsepiini • Muut: lakosamidi • lamotrigiini • rufinamidi • topiramaatti • tsonisamidi
Kalsium-salpaajaat:  Oksatsolidiinidionit: etadioni • parametadioni • trimetadioni • Suksinimidit: etosuksimidi • fensuksimidi • mesuksimidi • Gabapentinoidit: gabapentiini • pregabaliini
Kalium-avaajat:  retigabiini
| Muut |
| --- | --- |
Hiilihappoanhydraasi-inhibiittorit:  Sulfonamidit: asetatsolamidi • etoksotsolamidi • sultiaami
Muut:  beklamidi • brivarasetaami • etirasetaami • kannabidioli • levetirasetaami • perampaneeli
Kuningas Arthur

Viktoriaaninen näkemys kuningas Arthurista.
Kuningas Arthur oli kelttiläisen Britannian myyttinen kuningas 500-luvulla, Camelotin perustaja ja pyöreän pöydän ritareista kertovien tarujen keskushenkilö. Arthurin historiallisuus on kyseenalainen, mutta hänen legendallaan oli suuri merkitys keskiajan kelteille ja Britannian politiikalle.
Nimi

Nimen Arthur merkitys on epävarma. Sen on arveltu tulleen kelttiläisestä karhua merkitsevästä sanasta artos. Sen on myös arveltu mahdollisesti tulleen harvinaisesta roomalaisesta sukunimestä Artorius, jota käytti britannianroomalainen sotilas Lucius Artorius Castus. Nennius käyttää historiikissaan 800-luvulla nimestä sen roomalaista muotoa Arturus. Nimeä Arthur alkoi esiintyä tavallisella kansalla Walesissa ja Skotlannissa 500-luvun lopulla, ja se yleistyi Englannissa keskiajalla juuri Arthurin legendan ansiosta.
Maininnat kirjallisuudessa

Kuningas Arthur saatetaan mainita ensimmäisen kerran walesilaisessa runoelmassa nimeltä Gododdin noin vuodelta 600. Siinä mainitaan ohimennen eräästä sotilaasta, että vaikka hän osasi taistella, "hän ei ollut mikään Arthur". Toinen varhainen maininta on walesilaisen munkin Nenniuksen vuonna 830 kirjoittamassa Historia Britonumissa. Tässä historiateoksessa Arthur esiintyy pikemminkin sotapäällikkönä kuin kuninkaana: "Niinä aikoina Arthur taisteli heitä vastaan brittikuninkaiden kanssa, mutta hän itse oli taistelujen johtaja".
Geoffrey Monmouthilaisen vuonna 1133 julkaistu teos Historia Regum Britanniae ja ranskalainen 1100-luvun kirjailija Chrétien de Troyes levittivät Arthur-legendat laajemman yleisön tietoisuuteen. Tarut kehittyivät ja niihin tuli uusia aineksia: pyöreän pöydän ritarit, velho Merlin, Graalin maljan etsintä. Myös muita tarinoita yhdistettiin Arthur-mytologiaan, näistä tunnetuimpana Tristanin ja Isolden tarina. Myöhemmissä proosamuotoisissa kertomuksissa kuningatar Guineveren ja Lancelotin rakkaussuhteesta tuli Arthurin rakentaman kuningaskunnan tuhon tärkein syy.
Sittemmin Arthurin taru on kerrottu uudelleen monet kerrat. Myöhemmistä versioista kuuluisin lienee Sir Thomas Maloryn vuonna 1485 julkaistu Le Morte d'Arthur.
Nykykirjallisuudessa kuningas Arthurin tarinaa on sovellettu muun muassa amerikkalaisen Marion Zimmer Bradleyn teoksissa Avalonin usvat, Avalonin metsät ja Avalonin valtiatar sekä Guy Gavriel Kayn Fionavarin kuvakudos -sarjassa. Myös Bernard Cornwell kirjassaan Talvikuningas kuvaa Arthuria realistisesti.
Arthurin elämä Le Morte d'Arthurin mukaan

Arthur syntyy suhteesta, johon on liittynyt petos. Arthurin isä, Britannian kuningas Uther Pendragon, on naamioitunut Cornwallin herttua Gorloisiksi velho Merlinin avulla ja vietellyt Gorloisin vaimon Ygrainen.
Utherin kuoltua aletaan etsimään uutta kuningasta. 15-vuotias Arthur onnistuu vaatimuksessa vetää miekka kivestä, joten hänet kruunataan kuninkaaksi. Aluksi Arthur joutuu puolustamaan kruunuaan, mutta varmistettuaan valtansa hän hallitsee rauhassa ja viisaasti. Velho Merlinin avulla hän saa Järven neidolta Excalibur-miekan, jonka huotra suojelee häntä. Hän perustaa pyöreän pöydän ritarikunnan, johon kuuluu Lancelot ja muita urheita ritareita. Tarinassa kerrotaan pyöreän pöydän ritareiden seikkailuista, joissa he pelastavat neitoja, taistelevat roistoja vastaan ja etsivät Pyhää Graalin maljaa.
Kun Arthurin vaimo, kuningatar Guinevere rakastuu ritari Lancelotiin, Arthur määrää Guineverelle kuolemantuomion. Lancelot kuitenkin pelastaa kuningattaren ja pakenee Ranskaan. Arthur seuraa häntä sinne, jolloin Arthurin avioton poika Mordred saa anastettua kruunun. Palattuaan Englantiin Arthur sotii Mordredin kanssa ja haavoittuu kuolettavasti Camlannin taistelussa. Arthur viedään Avalonin saarelle parannettavaksi. Hänen kerrotaan jonain päivänä palaavan.
Historiallisuus

Monet nykyajan historiantutkijat eivät usko Arthurin olevan todellinen henkilö. Arthuriin keskiajalla liitetyt mielikuvitukselliset tarinat velho Merlinistä, Graalin maljasta, miekasta kivessä sekä Järven neidosta ovat vähentäneet Arthurin historiallisuuden uskottavuutta, vaikka legendan varhaisimmissa versioissa näitä elementtejä ei olekaan. Historioitsija Nennius väitti lisäksi Arthurin surmanneen 960 miestä taisteluissa. Arthuriin liitetyt päivämäärät eivät näytä sopivan yhteen, sillä niiden perusteella hänen toimintansa kattaisi 70–80 vuoden ajanjakson. Arthuria ei mainita aikalaisen Gildasin kirjoittamassa historiikissa kuninkaiden joukossa, eikä häntä mainita monessa muussakaan vanhassa historiikissa, jossa hänet voisi olettaa mainittavan. On epäselvää milloin ja millä alueella varhaiskeskiajan Britanniassa Arthuriin liittyvät tarut tarkalleen saivat alkunsa. Nenniuksen historiateoksen Arthuria käsittelevät jaksot perustuvat lähteisiin, joiden alkuperää ei tunneta.
Arthur kuvattiin aluksi kelttiläiseksi sotapäälliköksi, mutta häntä on myöhemmin väitetty Englannin kuninkaaksi. Sitä hän ei liene ollut, vaikka olisikin ollut olemassa, sillä vasta Alfred Suuri käytti 800-luvulla arvonimeä "Englannin kuningas".
Englantilainen paikannimien tutkija Oliver Padel on ehdottanut historialliseksi Arthuriksi 200-luvulla Britanniassa vaikuttanutta roomalaista upseeria Lucius Artorius Castusta. Hänen kannaltaan ongelmana on se, että kuningas Arthurin sanotaan taistelleen sakseja vastaan, ja se olisi voinut tapahtua vasta 400- tai 500-luvulla. Toinen mahdollinen esikuva on Ambrosius Aurelianus, roomalais-brittiläinen sotapäällikkö, joka voitti tärkeän taistelun sakseja vastaan 500-luvulla. Graham Phillipsin mukaan Arthurin esikuvana on ollut varhaiskeskiaikainen walesilainen ruhtinas Owain Ddantgwyn, jonka arvonimenä olisi ollut Arthur (karhu). Arthuria on myös epäilty esiroomalaiseksi kelttiläiseksi jumalaksi.
Onkin arveltu, että Arthur on saattanut olla aikojen kuluessa muodostunut yhdistelmä eri henkilöistä.
Aiheesta väitellyt suomalainen historioitsija Jaakko Tahkokallio katsoo, että kuningas Arthurin tarinamaailman kehitys lähti liikkeelle  Geoffrey Monmouthlaisen 1133 laatimasta pseudohistoriasta, eikä kuningas Arthuria ole koskaan ollut olemassa.  Tahkokallio toteaa, että tekijä muovasi tunnetun historian peruspalikoista kehyksen, kuten keisarien hallitusajat, ja täytti ne omilla keksinnöillään. "Hän poimi vaikkapa hallitsijan nimen jostain tekstistä, jossa mainittiin vain nimi tai hyvin vähän muuta ja improvisoi siitä."
Merkitys

Keskiajan keltit näkivät Arthurissa menetetyn johtajansa, joka oli antanut heille voiton sakseista ja rauhan muutamaksi vuosikymmeneksi. Kuolemattomaksi käsitetyssä, jopa jumalalliseksi nostetussa Arthurissa nähtiin myös entisen kuningaskunnan paluun lupaus. Keskiajalla Arthurin myytistä tuli merkittävä osa myös Englannin ja Britannian politiikkaa: kuninkaat sekä jäljittelivät häntä että vakuuttelivat hänen kuolleen estääkseen kelttien kansannousut.
Kuningas Arthur elokuvissa ja televisiossa

The Adventures of Sir Galahad (1949)
Prince Valiant (1954)
Pyöreän pöydän ritarit (Knights of the Round Table, 1953)
Miekka kivessä (The Sword in the Stone, 1963)
Kuninkaan taistelija (Lancelot and Guinevere, 1963)
Siege of the Saxons (1963)
Camelot (1967)
Pyöreän pöydän ritarit (Lancelot du Lac, 1974)
Lancelot of the Lake (1974)
Monty Pythonin hullu maailma (Monty Python and the Holy Grail, 1975)
Perceval (1978)
The Legend of King Arthur (1979)
King Arthur and the Knights of the Round Table (Entaku no kishi monogatari: Moero Arthur, 1979)
Excalibur – sankarin miekka (Excalibur, 1981)
Rohkea ritari (Sword of the Valiant: The Legend of Sir Gawain and the Green Knight, 1984)
Arthur the King (1985)
Merlin and the Dragons (1991)
Lancelot – ensimmäinen ritari (First Knight, 1995)
Prince Valiant (1997)
Taikamiekka – Seikkailujen Camelot (Quest for Camelot, 1998)
Avalonin usvat (The Mists of Avalon, 2001)
Kuningas Arthur (King Arthur, 2004)
Avalon High (2004)
Merlin (televisiosarja, 2008)
Pendragon: Sword of His Father (2008)
Camelot (2011)
Dragons of Camelot (2014)
Arthur & Merlin (2015)
King Arthur: Legend of the Sword (2017)
Arthur & Merlin: Knights of Camelot (2020)
The Green Knight (2021)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuningas Arthur Wikimedia Commonsissa
Kuningas Arthurin kuolema. James Archerin maalaus
Kuningas Arthuria esittävä hahmo. Kuvitusta Alfred Tennysonin teokseen Idylls of the King and Other Poems.
HMS Freja

| HMS Freja |
| --- | --- |
 HMS Freja

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kockums Mekaniska Verkstad
Laskettu vesille:  25. heinäkuuta 1885
Palveluskäyttöön:  5. kesäkuuta 1886
Poistui palveluskäytöstä:  1936
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 998 t
Pituus:  65,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,2 m
Syväys:  5,79 m
Koneteho:  1 750 hv
Nopeus:  11,5 solmua
Miehistöä:  250
Aseistus
Aseistus:  4 x 152 mm M/83 -kanuunaa 8 x 122 mm M/81 -kanuunaa 2 x 65 mm M/86 -kanuunaa 4 x 38 mm M/84 -kanuunaa 2 x nelipiippuista 25,4 mm konekivääriä ksp M/77 2 x kymmenpiippuista 12 mm konekivääriä ksp M/75
HMS Freja oli Ruotsin laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu potkurikorvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Kockums Mekaniska Verkstadin telakalta ja se laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1885. Alus otettiin palveluksen 5. kesäkuuta 1886.