King Crimson
Historia > 1990-luku

Vuonna 1991 Fripp pyysi Japan-yhtyeen entistä vokalistia David Sylviania King Crimsonin seuraavaan kokoonpanoon, johon olisi kuulunut myös Frippin Guitar Craft -projektin oppilaisiin kuulunut Chapman Stickiä soittava Trey Gunn. Sylvian kieltäytyi tarjouksesta, mutta nämä kolme muusikkoa kuitenkin sävelsivät uutta materiaalia ja kävivät yhteisellä kiertueella vuonna 1992. Kun trio meni studioon äänittämään, mukaan tuli Peter Gabrielin entinen rumpali Jerry Marotta. Nauhoituksien tuloksena julkaistiin heinäkuussa 1993 hyvin kingcrimsonmainen CD nimeltä The First Day. Rolling Stone -lehdelle antamassaan haastattelussa Fripp otti ensimmäistä kertaa julkisesti esille King Crimsonin tulevan kokoonpanon, johon kuuluisivat Fripp, Belew, Levin, Gunn ja Marotta. Fripp, Gunn ja Marotta olivat jo alkuvuodesta 1993 kokoontuneet kehittelemään uusia musiikillisia ideoita. Näiden sessioiden luomuksia olivat tulevan King Crimsonin raidat "Vrooom" ja "One Time".
Syksyllä 1993 Sylvian ja Fripp lähtivät kiertueelle promotoimaan The First Day -levyään. Vaikka Marottalla oli samoihin aikoihin muita sessiorumpalin tehtäviä, hänen oletettiin olevan mukana King Crimsonin uuden kokoonpanon riveissä tammikuussa 1994. Hänen nimensä oli jopa kirjoitettu elokuussa 1993 painettuun Sylvian-Fripp -kiertueen viralliseen oppaaseen. Marottaa paikkaamaan valittiin Mr. Mister -yhtyeen entinen rumpali Pat Mastelotto, joka sai paikan, vaikka ehdokkaiden joukossa oli King Crimsonin alkuperäinen rumpali Michael Giles. Tämän jälkeen Sylvian-Fripp- kokoonpano lähti kiertueelle loppuvuoden ajaksi. Näihin aikoihin Marotta kuitenkin ilmoitti Tony Levinille, ettei hän ollutkaan halukas liittymään uuteen King Crimsoniin, koska hän oli saanut hyviä sessiomuusikon tarjouksia sekä tuotantotehtäviä. Levin ja Belew suostuttelivat Frippiä pyytämään Brufordia mukaan, mutta Fripp ja Gunn olivat jo päättäneet valita lahjakkaan Mastelotton. Loppujen lopuksi molemmat rumpalit liittyivät yhtyeen riveihin.
Fripp kertoi, että hän sai alustavan idean "tupla-trion" muodostamisesta syksyllä 1992, mutta arviot siitä, milloin siihen johtavat tapahtumat lähtivät varsinaisesti liikkeelle, eivät ole tarkkoja. King Crimsonin tupla-trion muodostaminen ei ollut tarkoin harkittu siirto, vaan pikemminkin kompromissi. Bruford otettiin mukaan kahden vanhemman jäsenen toiveesta. Lisäksi Brufordin läsnäolon toivottiin herättävän yleisön mielenkiinnon King Crimsonia kohtaan. Monien fanien mielestä yhtye ei voinut olla King Crimson ilman Brufordia. Kun Marottan liittymisestä ensimmäisen kerran ilmoitettiin julkisesti, asiaan suhtauduttiin nyreästi. Mastelotto olisi todennäköisesti kohdannut samanlaisen vastaanoton, ellei Brufordia olisi päätetty ottaa mukaan entisen yhtyeensä riveihin. 1980-luvulla lehdistössä nähtiin usein Frippin ja Brufordin haastatteluissa tiukkasävyistä ajatustenvaihtoa. Vaikka Bruford ja Fripp eivät tulleet hyvin toimeen keskenään, otettiin Bruford silti mukaan viime hetkellä kompromissina.
Kuusihenkinen King Crimson muodostettiin vuonna 1994. Tämä tupla-trioksi ristitty kokoonpano julkaisi joitakin albumeita 1990-luvun puolivälissä: Vroom (1994), Thrak (1995) ja THRaKaTTaK (1996). Jälkeenpäin on julkaistu myös live-tallenteita. Uuden King Crimsonin musiikillinen tyyli oli sekoitus Discipline-levyn aikakauden kahden kitaran vuoropuhelua ja vuonna 1974 julkaistun Red-levyn kaltaista heavy metaliin nojaavaa soundia. Bändin konserttiesiintymiset sisälsivät hyvin kokeellista musiikkia, joka saattoi paikoin olla suorastaan kakofonista. Harjoittelu ja esiintyminen tällä kuuden hengen kokoonpanolla oli kuitenkin kallista, mikä ei lopulta ollut enää taloudellisesti kannattavaa, varsinkin kun yhtyeen jäsenet asuivat vakituisesti sekä Yhdysvalloissa että Isossa-Britanniassa.
1990-luvun loppupuolella Frippin levy-yhtiö Discipline Global Mobilen (DGM) julkaisi erilaisia yhtyeen sivuprojekteja, joita kutsuttiin nimillä ProjeKcts One, Two, Three and Four. Jokainen näistä neljästä kokoonpanosta koostui kolmesta tai neljästä varsinaisen sekstetin muusikoista, ja luonnollisesti Fripp oli kaikissa näistä mukana. Fripp kutsui näitä tätä projekteja King Crimsonin “fraKctaaleiksi”. Nämä fraKctaalit julkaisivat useita eri levytyksiä, joista jokaista yhdisti improvisoitu musiikki.
Vuonna 1998 DGM perusti faneille kohdistetun palvelun nimeltä King Crimson Collector’s Club (KCCC), joka julkaisi joka toinen kuukausi konserttiesityksiä yhtyeen uran eri vaiheilta. Julkaisut saattoivat olla sekä virallisia äänityksiä että epävirallisia bootlegejä.
King Crimson esiintyi ainoan kerran Suomessa 8. kesäkuuta 2003 Finlandia-talossa.
Yhtye hajosi jälleen kerran vuonna 2009, mutta palasi vuonna 2013 uudistuneella kokoonpanolla. Mukana oli myös vanhoja jäseniä. King Crimson ei tehnyt tänä aikana uusia studioalbumeita, mutta he keikkailivat paljon ja keikoilla soitettiin kappaleita kaikilta ajoilta. He tekivät joka vuodelta kiertuealbumi Elementsin. He julkaisivat myös paljon muita livelevyjä. Yhtye teki viisikymmentävuotissyntymäpäivänsä kunniaksi dokumentin _In The court of the crimson king_  ja julkaisivat vuoden aikana spotifyyn harvinaisia ja kiinnostavia versioita kappaleitaan. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2021 soitettuaan viimeisen keikkansa Japanissa.