stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjanlahti
Maantiede

Pohjanlahti on 600 kilometriä pitkä, ja sen pinta-ala on noin 104 000 neliökilometriä. Se jaetaan usein seuraaviin osa-alueisiin:
Perämeri on Pohjanlahden pohjoisin perukka Merenkurkun takana.
Merenkurkku on Pohjanlahden kapein osa suunnilleen Vaasan ja Uumajan kaupunkien kohdalla.
Selkämeri (Raumanmeri) on Ahvenanmaan ja Merenkurkun välinen osa.
Pohjanlahden suurin leveys on 350 km Selkämerellä ja kapein kohta Merenkurkussa noin 70 km. Syvin kohta sijaitsee lähellä Ångermanlandin rannikkoa ja on 294 metriä syvä. Pohjanlahti madaltuu koko ajan, sillä maa nousee jääkauden jäljiltä edelleen noin 80 cm sadassa vuodessa.
Pohjanlahden rajat eivät ole täysin tarkat. Ahvenanmeri ja Saaristomeri katsotaan joskus olevan osa Pohjanlahtea. Näin on esimerkiksi International Hydrographic Organizationin teoksessa Limits of Oceans and Seas, jossa Pohjanlahden eteläreuna määritellään kulkevan Hankonimen kärjestä Ruotsin Simpnäsklubbiin (59°54′N). Luettelossa huomautetaan erityisesti Ahvenanmaan saarten olevan Pohjanlahdella. Esimerkiksi merisäätiedotuksissa rajaviiva on määritelty leveyspiirille 60°30′. Tällöin Pohjanlahden eteläreuna on Selkämeren eteläraja, jonka takana on Ahvenanmeri ja Saaristomeri. Ruotsin puolella Pohjanlahti ulottuu Östhammariin asti.
Tören satama on Perämeren ja siten koko Pohjanlahden pohjoisin piste. Sen koordinaatit ovat 65°54′07″N, 22°39′00″E.
Pohjanlahteen laskevia jokia, joiden valuma-alue on vähintään 3 000 neliökilometriä, ovat Suomen puolella pohjoisesta etelään Tornionjoki, Kemijoki, Simojoki, Iijoki, Kiiminkijoki, Oulujoki, Siikajoki, Pyhäjoki, Kalajoki, Lapuanjoki, Kyrönjoki, Karvianjoki ja Kokemäenjoki.[lähde? ] Ruotsin puolella tällaisia jokia ovat Kalixjoki, Rånejoki, Luulajanjoki, Piitimenjoki, Byskejoki, Skelleftejoki, Uumajanjoki, Örejoki, Gidejoki, Ångermanjoki, Indalinjoki, Ljungan, Ljusnan ja Daljoki.
Pohjanlahden rannikolla on paljon kiviä, mutta esimerkiksi Suomenlahteen verrattuna vain vähän saaria; Perämeren rannat ovat erityisen avoimia. Pohjanlahdessa on 4 001 yli 20 neliökilometrin kokoista saarta. Ruotsin puolen saaristoja ovat Haaparannan saaristo (652 saarta), Kalixin saaristo (792), Luulajan saaristo (1 312), Piitimen saaristo (550) ja Skellefteån saaristo (695 saarta). Selkämeren eteläosissa Uudenkaupungin–Rauman–Porin merialueilla on paikoin tiheääkin saaristoa. Suomen puolella on Selkämerellä Ahlaisten saaristo lähellä Poria, Ouran saaristo Merikarvialla, Rauma, Pyhämaan ja Luvian saaristot. Perämeren suurimmat saaret ovat Luoto ja Hailuoto.
Merenkurkun saaristoksi nimetty alue kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon yhdessä Ruotsin Höga kustenin kanssa. Raippaluoto on sen suurin saari.
Maantiede > Geologia

Pohjanlahden alla oleva peruskallio on osa Baltian kilpeä. Se on Euroopan vanhinta peruskalliota ja koostuu muuntuneista arkeeisen ja proterotsooisen aionin kivistä. Kallion paksuus on 200–300 kilometriä. Mannerjäätikkö painoi ja muokkasi Baltian kilpeä, jonka jääkauden jälkeinen kohoaminen jatkuu edelleen.
Itämeren allas on kehittynyt Itä-Euroopan kratonin reuna-alueen yläpuolelle, mikä on syntynyt paleoproterotsooisen maailmankauden aikana noin 2,5 miljardia radiohiilivuotta sitten (~2,5 Ga BP), paitsi kratonin länsiosa, joka on muodostunut mesoproterotsooisen maailmankauden aikana (~1,6 Ga BP). Tänä aikana allas on ollut aktiivinen rapakivigraniitin ja magmakivien laaja-alaisen intruusion johdosta. Vulkaanisten kivien ja sedimenttikivien täyttämät vajoamat liittyvät pääosin mesoproterotsooiseen intruusioon, mistä esimerkkinä on Perämeren laaja-alainen vajoama. Selkämeren ja Perämeren pohjassa esiintyy 1 400 – 1 200 miljoonaa vuotta sitten kertyneistä sedimenteistä muodostunutta hiekkakiveä.
Ennen Veiksel-jääkautta 130 000 – 115 000 vuotta sitten Pohjanlahti oli osa Eemmerta. Pohjanlahti pysyi jäätikön alla selvästi pitempään kuin Suomenlahti. Vasta kun maankohoaminen erotti Ancylusjärven valtamerestä, Pohjanlahti vapautui jäätiköstä. Noin yhdeksäntuhatta vuotta sitten valtameren pinnan noustessa suolaista vettä alkoi virrata Tanskan salmien kautta Itämereen ja alkoi Litorinameren aika.
Maantiede > Meritiede

Selkämeren keskisyvyys on runsaat 60 metriä. Syvin kohta, 293 metriä, on Ruotsin puoleisella osalla Selkämerta. Avomeri jäätyy yleensä helmikuun puolivälin tienoilla ja sulaa huhtikuun puolivälissä. Jääpeitteen paksuus on yleensä noin 40 cm, lähellä rannikkoa enemmän.
Perämeren keskisyvyys on vain 43 m, syvin kohta on 147 m syvä. Suomessa Perämeren rannikolla saaria on vähän ja pohjat loivia. Yli puoli metriä paksu jää peittää meren keskimäärin puolet vuodesta. Talvella jopa 30 metrin syvyyksiin ulottuvat ahtojäävallit musertavat saarten rantoja ja pohjia.
Pohjanlahteen laskee monia jokia, minkä vuoksi sen vesi on murtovettä, jonka suolapitoisuus on noin 0,2–0,3 % eli alle kymmenesosa valtamerien suolapitoisuudesta. Koko Itämereen virtaa vuosittain 480 km3 makeaa vettä, josta suuri osa, noin 300 km3 tulee Pohjanlahteen ja noin 100 km3 Suomenlahteen.
Suolapitoisuutta laskee myös se, että varsinaisen Itämeren ja Pohjanlahden välillä on Salpausselkien jatkeiden muodostama kynnys, joten Pohjanlahdelle pääsee pääasiassa vain varsinaisen Itämeren heikkosuolaista pintavettä. Selkämeren veden suolapitoisuus on siis vähäisempää kuin varsinaisen Itämeren, ja myös kerrostuneisuus on heikompi. Happi pääsee siirtymään pohjalle lähes säännöllisten syys- ja kevätkiertojen ansiosta, eikä happikatoa esiinny. Merenkurkun mataluus edelleen estää suolapitoisen mutta veden virtausta Perämerelle, joten Perämeren happitilanne pysyy hyvänä.
Pintaveden kiertoliike kulkee Pohjanlahdella vastapäivään. Lahdella on kaksi laajamittaista pyörrettä, toinen Perämerellä ja toinen Selkämerellä. Niissä vesi kulkee Suomen rannikkoa pohjoiseen ja Ruotsin rannikkoa etelään.
Luonto ja luonnonsuojelu

Pohjanlahden vesi on murtovettä, minkä vuoksi siinä elää sekä merien että makean veden lajeja. Pohjanlahdelta kalastetaan seuraavia kalalajeja: ahven, harjus, hauki, kuha, lahna, lohi, made, meritaimen, särki, säyne, siika, silakka ja sorva. Merkittävä villilohikanta elää 13:ssa Pohjanlahteen laskevassa joessa. Pohjanlahdella elää kuusi IUCN:n punaisella listalla mainittua kalalajia: ankerias, kivinilkka, turska, rasvakala, made ja vimpa. Lisäksi Pohjanlahdessa elävien vaelluskalojen, kuten harjuksen ja taimenen kannat, voivat olla paikallisen suojelun tarpeessa.
Merialueella elää 22 lajia punaisella listalla mainittuja meri- tai rantalintuja. Vaarantuneiksi niistä on luokiteltu alli ja vuorihemppo. Pohjanlahdella on merkittäviä saaristolintujen pesimäalueita vain Merenkurkun saaristossa sekä Saaristomerellä ja Ahvenanmerellä. Rannikkoa pitkin kulkee kuitenkin merkittävä muuttolintujen reitti.
Pohjanlahden uhanalaisia nisäkkäitä ovat saukko, norppa ja pyöriäinen. Pohjanlahdella elää myös harmaahylkeitä. Vuonna 2006 nuori ryhävalas harhaili Perämerelle asti.
Kotoperäisiä kasvilajeja ovat muun muassa perämerenmaruna, pohjanlahdenlauha, pohjanlahdensilmäruoho ja perämerensilmäruoho. Harvinaisia levälajeja on silonäkinparta (Chara braunii), piikkinäkinparta (Chara horrida) ja otatupsu (Halopteris scoparia). Näiden lisäksi rakkolevää muistuttava Fucus radicans on kotoperäinen levä.
Perämeren kansallispuisto on perustettu 1991 ja Selkämeren kansallispuisto 2011. Ruotsin puolella ovat Haaparannan saariston ja Skuleskogenin kansallispuistot. Merenkurkku on Unescon maailmanperintökohde. Merenkurkun kohde jatkuu Ruotsin puolella.
Talous

Pohjanlahden rannikon kaupungit Suomen puolella pohjoisesta etelään ovat Tornio, Kemi, Oulu, Raahe, Kalajoki, Kokkola, Pietarsaari, Uusikaarlepyy, Vaasa, Närpiö, Kaskinen, Kristiinankaupunki, Pori, Rauma ja Uusikaupunki. Ruotsin puolella kaupungit pohjoisesta etelään ovat Haaparanta, Luulaja, Piitime, Skellefteå, Uumaja, Örnsköldsvik, Härnösand, Sundsvall, Hudiksvall, Söderhamn, Gävle, Öregrund ja Östhammar.
Ulkomaan liikenteen tonnimäärillä mitaten Pohjanlahden suurimmat satamat Suomen puolella ovat Rauma, Kokkola ja Tornio. Ruotsin puolen keskeiset satamat ovat Luulaja, Skellefteå, Uumaja, Sundsvall, Gävle ja Hargshamn. Luulajasta viedään rautapellettejä ja tuodaan hiiltä. Gävle on Ruotsin kolmanneksi suurin konttisatama. Siellä käsitellään myös metsäteollisuuden tuotteita ja öljyä. Pohjanlahden satamissa tarvitaan jäänmurtajia vuosittain keskimäärin puoli vuotta, kun Suomenlahdella kausi on vain kolme kuukautta.
Uumajan ja Vaasan välillä on säännöllistä matkustajaliikennettä. Reitillä Vaasa–Härnösand–Bremerhaven on säännöllistä rahtiliikennettä.
Ruotsissa on suunniteltu rannikon tuulisten alueiden hyödyntämistä tuulivoimaloissa. Pohjanlahden rannikon pohjoisosa ja Perämeren alue, kuten Kalajoki ja Simo, ovat Suomen tuulipuistojen keskittymän ydinaluetta.
Hallinto

Suomen aluevedet ulottuvat neljän meripeninkulman päähän kaukaisimpien saarten kautta kulkevasta murtoviivasta. Perämerellä Tornion saaristossa Suomen ja Ruotsin raja on määritelty Haminan rauhan jälkeen vuonna 1811.
Historia

Maankohoamisen takia Merenkurkun saaristo ja koko Pohjanlahden nykyinen rannikko on voitu asuttaa vasta varsin myöhään. Merenkurkun saariston vakituisesta asutuksesta on ensimmäiset kirjalliset todisteet vasta 1400-luvun alusta. 1700-luvun loppuun asti saariston pääelinkeinoja olivat kalastus ja hylkeenpyynti. 1600-luvulla Merenkurkun yli kuljetettiin vilkkaasti ihmisiä, postia ja tavaroita. Kelirikkoaikana Suomesta emämaa Ruotsiin päästiin pitkin rantatietä (ruotsiksi Norrstigen, ”pohjanpolku”), joka erkaantuu entiseltä Turun–Tukholman postitieltä Vehmaalla, josta se kulkee länsirannikkoa pitkin Tornioon ja sieltä Ruotsin puoleista rannikkoa Tukholmaan asti.
Vuonna 1714 suuressa Pohjan sodassa kenraalimajuri Golovinin johtama laivasto-osasto ylitti syyskuussa Pohjanlahden ja hyökkäsi Uumajaan. He ryöstelivät kaupungissa ja sytyttivät sen palamaan. Paluumatkalla nousi myrsky ja monia aluksia upposi Merenkurkun saaristoon. Vuosien 1714–1721 isovihan aikana suurin osa rannikkokylistä poltettiin. Suomen sodassa venäläiset hyökkäsivät Uumajaan talvisaikaan jäätä pitkin.
Krimin sodassa – suomalaisesta näkökulmasta Oolannin sodassa – brittilaivasto tunkeutui Pohjanlahdelle. Kokkolan edustalla käytiin Halkokarin kahakka, jossa kokkolalaiset onnistuivat yllättämään englantilaiset. Ouluun johtavalta väylältä poistettiin merimerkit, joten britit etenivät hyvin varovasti, mutta suomalaissyntyisen luotsin avulla he pääsivät kaupunkiin ja polttivat Varjakan telakan ja Tervahovin.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Merenkurkun ylitys oli osa jääkärien salaista reittiä sotilaskoulutukseen Saksaan. Talvisodan aikana meri oli pitkään jäässä, jäätie toimi kaksi kuukautta ja sitä pitkin tuotiin yli 2 000 autolastillista tavaraa, aluksi vaatteita sekä elintarvikkeita ja myöhemmin sotatarvikkeita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjanlahti Wikimedia Commonsissa
Perämeren kansallispuiston, Perämeren saarten ja Röytän Natura 2000 -alueiden hoito- ja käyttösuunnitelma
Selkämeriryhmä Ympäristö
Sailing Directions (Enroute) Gulf of Finland and Gulf of Bothnia (Arkistoitu – Internet Archive), Thirteenth Edition, 2014
Finna-palvelussa olevia kuvia
Itämeren osat
| --- | --- |
Pohjanmereltä varsinaiselle Itämerelle:   (Skagerrak)  Kattegat  Belttienmeri  Tanskan salmet Juutinrauma  Iso-Belt  Vähä-Belt  Samsøn Belt  Langelandin Belt  Fehmarnin Belt  Kielinlahti Kielinvuono  Eckernfördenlahti  Schlei  Flensburginvuono  Mecklenburginlahti 
Varsinainen Itämeri:   Arkonan allas  Bornholmin allas  Gotlanninmeri Gdańskinlahti  Gotlannin allas 
Suuret lahdet:   Riianlahti  Suomenlahti  Pohjanlahti Ahvenanmeri  Saaristomeri  Selkämeri  Merenkurkku  Perämeri 
Pohjanlahden osat.
Maan nousemista seurataan Vaasassa. Kivien päälle asetetut kuulat merkitsevät entistä rantaviivaa.
Trysundan kalastajakylä Ruotsin Örnsköldsvikissä.
Åbyälven Ruotsin puolella.
Uhanalainen silonäkinparta.
Rauman satama-aluetta.
Perämeren kartta, aluevesirajat punaisella pistekatkoviivalla.
Porfyrioksen puu

a) Porfyrioksen puu Purchotiuksen teoksesta Institutiones philosophicae I, 1730.
b) Porfyrioksen puu, todennäköisesti peräisin Boethiuksen tekemästä käännöksestä.
c) Tieteen puu (Ramon Llull), joka hyödyntää Porfyrioksen puun rakennetta.
Porfyrioksen puu (lat. arbor porphyriana; myös scala praedicamentalis) on hierarkkinen eli puurakenteinen ontologia, joka on peräisin Porfyrioksen teoksesta Eisagoge. Ontologia muodostuu riveistä, joissa keskimmäisenä ovat universaalit eli suvut (genus) ja lajit (species), ja laitimmaisina rajoittavat piirteet (differentia specifica).
Ylimpänä hierarkiassa on substanssi. Kun hierarkiassa ylempänä olevaan universaaliin, sukuun, liitetään joku rajoittava piirre, saadaan yhtä tasoa alempana oleva universaali, laji. Esimerkiksi kun substanssiin liitetään rajoittava piirre ”aineellinen”, muodostuu laji kappale; kun kappaleeseen liitetään rajoittava piirre ”elollinen”, muodostuu laji eläin; ja kun eläimeen liitetään rajoittava piirre ”järjellinen”, muodostuu laji ihminen. Ihminen on siis ”järjellinen eläin”: eläinlaji, jonka erottaa muista eläimistä järjellisyys. Yksittäisiin ihmisiin kuuluvat muun muassa Sokrates ja Platon.
| Substanssi |
| --- | --- |
Ajatteleva: Aineellinen
Kappale
Eloton: Elollinen
Eläin
Järjetön: Järjellinen
Ihminen
Tämä: Tuo
Platon

Porfyrioksen puuta käytettiin logiikan opetuksessa 1800-luvun loppupuolelle saakka.
Aiheesta muualla

Cohen, S. Marc: Definitions and the Tree of Porphyry University of Washington (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Porphyrian tree
Käännös suomeksi
Praksidike

Praksidike (m.kreik. Πραξιδίκη, Praksidikē) oli kreikkalaisessa mytologiassa oikeudenmukaisen rangaistuksen jumalatar ja koston vaatija; nämä kaksi asiaa liittyivät hyvin läheisesti toisiinsa antiikin Kreikan oikeuskäsityksessä. Tyttäriensä Areten ja Homonoian kanssa heitä kutsuttiin yhdessä nimellä Praksidikai (Πραξιδίκαι), ja heitä palvottiin Boiotian Haliartoksessa omassa pyhäkössään. Tyttäriensä lisäksi Praksidikellä oli myös poika, Ktesios.
Orfilaisissa hymneissä Persefonelle, Demeterin ja Zeuksen tytärelle ja manalan jumalattarelle, annetaan epiteetti Praksidike.
Pictures at an Exhibition

| Pictures at an Exhibition Emerson, Lake & Palmer |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 26 maaliskuuta 1971
 Julkaistu: marraskuu 1971
 Tuottaja(t): Greg Lake
 Tyylilaji: progressiivinen rock, crossover
 Kesto: 37.56
 Levy-yhtiö: Island Records
Emerson, Lake & Palmerin muut livealbumit
| Tarkus 1971 | Pictures at an Exhibition 1971 | Trilogy 1972 |
Pictures at an Exhibition on Emerson, Lake & Palmerin kolmas levy. Albumi äänitettiin livenä 26. maaliskuuta 1971 Newcastlessa ja julkaistiin marraskuussa 1971 Island Recordsilla. Levy on progressiivista rockia, ja se on versio Modest Musorgskin teoksesta Näyttelykuvia. Syy siihen, että levy on äänitetty livenä on pilliurkujen tarve[lähde? ].
Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Toinen kirjaan päässyt ELP-albumi on Tarkus samalta vuodelta.
Kokoonpano

Keith Emerson – koskettimet
Greg Lake – bassokitara
Carl Palmer – rummut
Kappaleet

Promenade
The Gnome
Promenade
The Sage
The Old Castle
Blues Variation
Promenade
The Hut Of Baba Yaga
The Curse Of Baba Yaga
The Hut Of Baba Yaga
The Great Gates Of Kiev
Nutrocker
Pictures at an Exhibition -levyn saksalaisen painoksen etiketti
Newcastle City Hall, live-tallenteen paikka
Pieni Ruosmanjärvi

| Pieni Ruosmanjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Karjala
Kunnat:  Lieksa
Koordinaatit:  63°28′49″N, 29°52′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Järvinumero:  04.489.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  147,7 m 
Rantaviiva:  3,82 km 
Pinta-ala:  0,37 km² 
Tilavuus:  0,00224 km³ 
Keskisyvyys:  6,05 m 
Suurin syvyys:  22,8 m 
 fiPieni Ruosmanjärvi 
Pieni Ruosmanjärvi on saareton metsäjärvi Lieksan pohjoisosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 36,9 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 97 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede

Pienen Ruosmanjärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,6 kilometriä. Järven eteläosa on keski- ja pohjoisosaa kapeampi. Noin viidesosa Pienestä Ruosmanjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, 23 metriä, sijaitsee järven pohjoisosassa.
Pienen Ruosmanjärven itärannalla on useita jyrkänteitä ja maasto kohoaa paikka paikoin yli 200 metriä merenpinnan yläpuolelle. Länsiranta on alavampaa. Ruosmanjärvi sijaitsee alle kilometrin Pieneltä Ruosmanjärveltä lounaaseen.
Pienen Ruosmanjärven vesitilavuus on 2 239 000 kuutiometriä eli noin 2,2 miljardia litraa.
Pieni Ruosmanjärvi (04.489.1.018) kuuluu Ruosmanjoen valuma-alueeseen (04.489), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Viekijoen valuma-alue (04.48) ja ensimmäinen on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Ruosmanjoen valuma-alueeseen kuuluu 24 vähintään hehtaarin laajuista järveä. Laajimmat ovat Ruosmanjärvi, Pieni Ruosmanjärvi ja Kalliojärvi.
Prairialkuun 22. päivän laki

Prairialkuun 22. päivän laki oli Ranskan vallankumouksen aikana 10. kesäkuuta 1794 (vallankumouskalenterin mukaan 22. prairial-kuuta vuonna II) säädetty laki, joka aloitti niin sanotun suuren terrorin. Laki epäsi vallankumoustuomioistuimessa syytetyiltä oikeuden julkiseen oikeudenkäyntiin, lainopilliseen apuun ja puolustuksen todistajiin, lakkautti syytettyjen kuulemisen sekä määräsi kuoleman ainoaksi mahdolliseksi rangaistukseksi syyllisiksi todetuille. Lain mukaan kuolemanrangaistuksen perusteeksi riitti pelkkä valamiehistön moraalinen varmuus siitä, että syytetty oli kansakunnan vihollinen. Uusi laki kiihdytti terroria ja sen säätämisen ja Robespierren kukistumisen (27. heinäkuuta) välisinä viikkoina vallankumoustuomioistuin langetti noin 1 400 kuolemantuomiota. Laki kumottiin 1. elokuuta 1794.
Aiheesta muualla

The Law of 22 Prairial Year II (10 June 1794) (lain teksti englanniksi) Exploring the French Revolution
Pohjalevy

Volkswagen Groupin MQB-perusrakenne esillä Hannoverin autonäyttelyssä 2012.
Pohjalevy on useissa eri automalleissa käytettävien yhteisten rakenneosien kokonaisuus. Nimitys pohjalevy on harhaanjohtava, koska kokonaisuus voi olla huomattavasti laajempi, mutta sitä käytetään yleisesti puhekielessä. Englannin kielessä käsite tunnetaan nimellä platform. Alkuaan pohjalevy saattoi todella olla jonkin aikaisemman automallin pohja, jota hyödynnettiin toisessa mallissa, kuten esimerkiksi Karmann Ghiassa hyödynnettiin VW Kuplan pohjaa.
Nykyään monet autonvalmistajat suunnittelevat uudet mallit olemassa olevalle pohjalevylle. Tämä on hyvin kustannustehokasta, koska kokonaan uuden mallin kehittämiskustannukset olisivat ylivoimaiset kullekin mallille erikseen. Autonsuunnittelussa eletään kuitenkin murrosvaihetta. Esimerkiksi Volkswagen-konserni käyttää samaa modulaarista perusrakennetta lähes kaikissa valmistamissaan henkilöautoissa. Modularer Querbaukasten -nimen saaneen perusrakenteen mittoja muuttamalla voidaan tuottaa uusia malleja pikkuautoista edustusautoihin samoilla perusratkaisuilla. Ensimmäinen MQB-rakenteeseen perustuva malli on vuosimallin 2012 Audi A3.
Esimerkkejä yhteiselle pohjalevylle tehdyistä malleista > Volkswagen A5 (PQ35)

Volkswagen Touran
Audi A3 II
Volkswagen Caddy
SEAT Altea
VW Golf/Rabbit V, VI
Skoda Octavia II
SEAT Toledo III
VW Jetta/Vento/Bora V, VI
SEAT León II
VW Eos
Audi TT II
Volkswagen Tiguan
Esimerkkejä yhteiselle pohjalevylle tehdyistä malleista > Ford EUCD

Ford Mondeo
Ford Galaxy
Volvo S80
Esimerkkejä yhteiselle pohjalevylle tehdyistä malleista > GM/Fiat Premium

Alfa Romeo 159
Alfa Romeo Brera
Pispalan Haulitehdas

Pispalan haulitorni vuonna 2006.
Pispalan haulitehdas on entinen hauleja valmistanut tehdas Tampereen Pispalassa. Haulien teollinen valmistus alkoi Tampereella vuonna 1856 (toinen lähde: 1859), jolloin Pyynikinharjun etelärinteeseen rakennettiin matalahko puurakenteinen haulitorni. Kyseinen torni on myöhemmin purettu.
Nykyisen, 55 metriä korkean Pispalan haulitornin rakensi Oy K. Hjorth Ab vuonna 1908 Pispalanharjun pohjoisrinteeseen. Pispalan haulitorni on ainoa Suomessa jäljellä oleva haulien valmistukseen käytetty torni. Haulien valmistus tornissa lopetettiin vuonna 1972. Hjorth kertoi tehtaansa pystyneen tuottamaan 300 000 haulikiloa vuodessa. Tornin teräsrakenteet on valmistettu Saksassa Kruppin tehtailla. Torni peruskorjattiin vuoden 2020 aikana.
Haulitehtaan toiminta

Tehtaalle toimitettu lyijy sulatettiin ensiksi alhaalla padassa ja siihen lisättiin kaksi prosenttia antimonia. Antimonin ja lyijyn atomit ovat erikokoisia, ja näitä sekoitettaessa lyijy kovenee. Tällöin puhutaan karkaistuista hauleista. Sulaan seokseen lisättiin vielä arsenikkia, joka poisti seoksesta venyvyyden ja lisäsi pisartuvuutta. Tämän jälkeen lyijyseos valettiin harkoiksi.
Haulimestari kiipesi torniin yleensä neljän aikaan aamulla sytyttämään tulen. Kylminä talviaamuina lyijypadan lämpiäminen saattoi kestää useita tunteja. Pataan mahtui kerrallaan 400 kiloa lyijyä. Lyijy hinattiin harkkoina ylös tornin huipulle valuverstaaseen. Tornin kehikkorakenteen keskellä oli koko tornin korkuinen hauliputki. Hauliputken yläpäässä oli vaihdettavat erikokoiset seulat, joiden läpi sula lyijy pääsi putoamaan alas. Pudotessaan lyijy pisartui halutun kokoisiksi hauleiksi. Lyijy nostettiin seulan päälle käsikauhalla. Pisaroista muotoutui pallomaisia hauleja, kun ne pyörivät ja jäähtyivät pudotessaan vapaasti alas. Jäähtymisen varmisti alhaalla oleva vesiastia.
Alhaalla olevassa haulitehtaassa haulit kuivattiin ja seulottiin, jolloin muotovialliset haulit poistettiin. Lopuksi haulit kiillotettiin grafiittirummussa. Tehtaan naiset ompelivat pusseja, jotka täytettiin hauleilla.
Pispalan moreeni Ry:n mukaan kilpailu oli kovaa. Vanhan Pyynikin haulitehtaan yrityssalaisuuksien vuotivat ja tamperelaiset pyörittivät Lahdessa vuosina 1906–1909 kilpailevaa haulitehdasta. Pispalan Haulitehtaan työväestön muodostivat kaksi perhettä: Heinäset ja Järvensivut. Tehtaan johto teki näiden perheiden kanssa elinikäiset sopimukset, jotka velvoittivat perheitä pitämään salassa kaiken haulien valmistukseen liittyvän.
Nykytilanne

Pispalan haulitehtaan alue on säilynyt hyvin. Se on rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti merkittävä rakennuskokonaisuus. Alue koostuu haulitehtaasta ja -tornista, sekä niiden ympäristöön rakennetuista asuinrakennuksista. Haulitorni on maisemallisesti näkyvällä paikalla ja siitä on muotoutunut Pispalan symboli ja maamerkki, joka on tunnustettu valtakunnallisesti merkittäväksi kohteeksi. Haulitehdas ja -torni on suojeltu.
Kotiseutuyhdistys Pispalan Moreeni sai vuonna 1990 Tampereen kaupungilta hallintaoikeuden haulitehtaan tehdasrakennukseen. Yhdistys on kunnostanut rakennuksen talkoovoimin kokous- ja juhlatilaksi. Pysyvän valaistuksen haulitorni sai vuonna 2009. Torni on suljettuna yleisöltä.
Torni peruskorjattiin vuoden 2020 aikana. Peruskorjauksessa torni purettiin osiin, kunnostettiin purettuna ja maalattiin kauttaaltaan. Myös tornin perustuksia vahvistettiin. Lopuksi torni rakennettiin uudelleen lokakuussa 2020. Korjauksen budjetti oli noin 1,6 miljoonaa euroa. Alkuperäisen suunnitelman mukaan kunnostuksen oli määrä tapahtua vuonna 2019, mutta koska tarjouskilpailussa tuli vain yksi tarjous, se järjestettiin uudelleen erilaisella urakointitavalla.
Tornin kunnostus alkoi 31. maaliskuuta 2020 haulitornin purkamisella. Haulitornin korjaussuunnittelun teki A-Insinöörit. Haulitornin pystytys takaisin paikalleen korjauksen jälkeen alkoi 6. lokakuuta 2020. Pystytys saatiin valmiiksi, kun tornin yläosa nostettiin paikoilleen 14. lokakuuta 2020.