stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
William Plomer

William Charles Franklyn Plomer CBE (10. joulukuuta 1903 Transvaal, Etelä-Afrikka – 21. syyskuuta 1973 Lewes, Englanti) oli eteläafrikkalaissyntyinen, brittiläistynyt kirjailija, runoilija ja libretisti.
Plomer kouluttautui Englannissa, mutta palasi perheineen Etelä-Afrikkaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hänen ensimmäinen romaaninsa oli Turbott Wolfe (1925), joka aiheutti skandaalin kertomalla seka-avioliitosta ja kyseenalaistamalla oletuksen valkoisten hyväntahtoisuudesta mustaa väestöä kohtaan. Vuonna 1927 Plomerilta ilmestyi novellikokoelma I Speak of Africa (1927). Hän perusti Laurens van der Postin ja Roy Campbellin kanssa Voorslag-lehden, jonka tarkoitus oli arvostella Etelä-Afrikan rasistista yhteiskuntaa. Tämä herätti vastalauseita, jotka estivät lehtihankkeen etenemisen. Plomer ja Campbell lähtivät tämän jälkeen Etelä-Afrikasta.
Plomer matkusti Japanissa ja Euroopassa ennen palaamistaan Englantiin. Osa hänen myöhemmästäkin tuotannostaan ammensi muiden maiden vaikutteista. Plomer kirjoitti Lontoosta dramaattiset romaanit The Case Is Altered (1932) ja The Invaders (1934). Muihin julkaisuihin kuuluu esimerkiksi osittain fiktiivinen muistelmateos Museum Pieces (1952). Plomerin henkilökohtaisia ja hänen perhettään koskevia muistelmia ovat Double Lives (1943), At Home (1958) ja Autobiography of William Plomer (1975). Vuosina 1938–1940 Plomer editoi kolme osaa viktoriaanisen ajan pappi Francis Kilvertin päiväkirjoista. Merkittävän aseman Plomerin tuotannossa saavutti myös Collected Poems (1960). Plomerin yhteistyö säveltäjä Benjamin Brittenin kanssa alkoi oopperasta Gloriana (1953). Hän laati libretot myös säveltäjän teoksiin Curlew River (1964), The Burning Fiery Furnace (1966) ja The Prodigal Son (1968).
Plomer toimi toisen maailmansodan aikana Ison-Britannian laivaston tiedustelussa. Hän oli myös senior editor Jonathan Cape -kustantamossa. Plomerille myönnettiin vuonna 1963 Queen's Gold Medal for Poetry ja vuonna 1973 Costa Book Award. Hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1968. Hän oli homoseksuaalinen.
William Porter

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  William Porter ja uimahyppääjä Vicki Draves palaamassa vuoden 1948 kesäolympialaisista. |  William Porter ja uimahyppääjä Vicki Draves palaamassa vuoden 1948 kesäolympialaisista. |  William Porter ja uimahyppääjä Vicki Draves palaamassa vuoden 1948 kesäolympialaisista. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 110 m aidat |  |
William Porter (24. maaliskuuta 1926 – 10. maaliskuuta 2000) oli yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija ja olympiavoittaja.
William Porter katkaisi Milwaukeessa pidetyissä Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 1948 Harrison Dillardin 82 voiton putken pika-aitajuoksuissa. Jo vuotta aiemmin hän oli voittanut Dillardin 220 jaardin aitajuoksussa. Mestaruutensa jatkoksi Porter voitti Yhdysvaltain olympiakarsinnat, kun taas Dillard jäi päämatkallaan kisajoukkueen ulkopuolelle. Lontoon olympialaisissa Porter sivusi henkilökohtaista ennätystään 13,9 s ja voitti kultaa. Hän lopetti juoksu-uransa olympialaisten jälkeen.
William Edwin Brooks

William Edwin Brooks
William Edwin Brooks (30. heinäkuuta 1828 Irlanti – 18. tammikuuta 1899 Mount Forrets, Ontario) oli irlantilainen lintutieteilijä ja insinööri.
Brooks muutti Intiaan rautatielaitoksen insinööriksi 1856 ja pysyi virassaan vuoteen 1881. Jäätyään eläkkeelle hän muutti Ontarioon, Kanadaan. Brooks oli British Ornithological Unionin kunniajäsen. Hän oli kirjeenvaihdossa Alfred Russell Wallacen, Thomas C. Jerdonin ja Tytlerin kanssa. Hänen laaja lintukokoelmansa on British Museumissa. Pitkän Intian uransa aikana hän oli aktiivisesti kirjeenvaihdossa muiden alueen ornitologien kanssa, erityisesti Allan Octavian Humen. Hänen kolmas poikansa Allan Cyril Brooks (1869–1946), joka oli nimetty Humen mukaan, ryhtyi myös ornitologiksi ja hänestä tuli myös maailmankuulu taidemaalari.
1887 Brooks muutti perheineen Ontarion Miltonista uudelle maatilalle Chilliwackiin Brittiläiseen Kolumbiaan. 1891 hän myi Chilliwackin tilansa palatakseen takaisin Ontarioon, Mount Forrestiin.
Brooks nimesi muun muassa kashmirinuunilinnun (Phylloscopus humei).
YIT Chalets Waskia

Vaasan Vaskiluotoon suunnitellaan Scandic Waskian yhteyteen tornirakennusta, joka on 21 kerrosta korkea. Kerrostaloon on suunnitteilla pääsääntöisesti asuntoja ja se luo Vaasaan uuden maamerkin. Rakennuttajana ja suunnittelijana toimii rakennuskonserni YIT.
Wankarani

Wankarani (Huancarani jne.) on Bolivian Andeilla Poopójärven lähellä sijaitseva arkeologinen löytöpaikka. Wankaranista ja sitä muistuttavista paikoista on tehty eteläisen Bolivian ylätasangon varhaista kiinteää asutusta, varhaista matallinkäsittelyä jne. koskevia löytöjä ajalta 1500 eaa. – 400 jaa. Wankaranin asukkaat olivat Andien ensimmäisiä metallintyöstäjiä, ja kuparista on todisteita noin vuodelta 1200 eaa.
Vorschmack

Vorschmack.
Vorschmack on itäeurooppalainen liharuoka. Se valmistetaan jauhetusta lihasta, sipulista, vedestä ja anjoviksesta tai sillistä. Suuritöisemmissä ohjeissa liha ruskistetaan ensin ja jauhetaan sitten, helpommissa ohjeissa käytetään jauhelihaa. Liha voi olla lampaan- tai naudanlihaa, ja joissakin ohjeissa mukaan jauhetaan myös sikaa.  Vorschmackia haudutetaan uunissa useita tunteja, ja se tarjotaan uuniperunoiden tai perunamuusin kanssa. Lisukkeisiin kuuluvat myös smetana, etikkasäilykkeet ja snapsi.
Vorschmack mainitaan usein C. G. E. Mannerheimin lempiruoaksi. Mannerheimin kerrotaan tuoneen sen Puolasta, mutta ruoan alkuperästä on muitakin käsityksiä.
Alkuperäinen vorschmackin valmistustapa on saanut rinnalleen erityisesti retkeilyssä ja veneilyssä käyttökelpoisen nopeasti valmistuvan ”veneilijän vorschmackin”, jossa liha korvataan purkitetulla kypsällä lampaan-, poron-, sian- ja naudanlihalla sekä tähän lisättävällä sipulilla, valkosipulilla, smetanalla, anjoviksella ja tomaattisoseella. Tämän reseptin on kehittänyt jo 1970-luvulla keittiömestari Eero Mäkelä.
Sana Vorschmack tarkoittaa sananmukaisesti saksaksi esimakua.
Aiheesta muualla

Savoyn Pyhä Vorschmack (Arkistoitu – Internet Archive), Viisi Tähteä
Wanica

| Wanica |
| --- | --- |
 Wanican sijainti punaisella
Valtio:   Suriname
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Lelydorp
Pinta-ala:  443 km²
Väkiluku (2012):  118 222
Wanica on Surinamen piiri maan koillisosissa. Piirin pinta-ala on 443 km2 ja väkiluku oli vuoden 2012 väestönlaskennassa 118 222. Wanica on Surinamen väkiluvultaan toiseksi suurin ja pinta-alaltaan toiseksi pienin piiri. Piirin pääkaupunki on Lelydorp.
Vorontsovskajan metroasema

| Vorontsovskaja (Воронцовская) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Bolšaja koltsevaja
Sijainti:  55.65871°N, 37.57987°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  7. joulukuuta 2021
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Vorontsovskaja (ven. Воронцовская) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 7. joulukuuta 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vorontsovskajan metroasema Wikimedia Commonsissa
Wolofin kieli

| Wolof> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Senegal, Gambia, Mauritania
Puhujia:  äidinkielenään 3 200 000, toisena kielenään 3 500 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen ja arabialainen
Kielenhuolto:  Centre de linguistique appliquée de Dakar
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  nigeriläis-kongolaiset kielet
Kieliryhmä:  atlantinkongolaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  wo
ISO 639-2:  wol
ISO 639-3:  wol
 Ohje 
Wolof on atlantinkongolaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhuvat äidinkielenään Senegalin ja Gambian wolofit. Kieli on Senegalin kansalliskieli ja maan puhutuin kieli.
Kieltä äidinkielenään puhuvia on kaikkiaan 4,6 miljoonaa, minkä lisäksi se on lingua francan asemassa 7,8 miljoonalla. Wolofia puhutaan Senegalin lisäksi Gambiassa sekä jonkin verran Ranskassa, Mauritaniassa ja Malissa. Wolofilla on kaksi päämuunnosta, joista standardimuoto Senegalin wolofia puhutaan Senegalissa ja Gambian wolofia Gambiassa.
Aiheesta muualla

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Leipoldt's Wolof Language Project (Arkistoitu – Internet Archive)
Wolof Online
An Annotated Guide to Learning the Wolof Language (Arkistoitu – Internet Archive)
WRS

| WRS |
| --- | --- |
 WRS vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1993 (ikä 31) Buzău, Romania
Ammatti:  laulaja, tanssija, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  WRS
Laulukielet:  englanti, romania
Aktiivisena:  2015–
Tyylilajit:  elektropop
Soittimet:  laulu
Levy-yhtiöt:  Global Records
Aiheesta muualla
www.andreiursu.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Andrei-Ionuț Ursu (s. 16. tammikuuta 1993 Buzău, Romania), tunnettu myös nimellä WRS, on romanialainen laulaja, tanssija ja lauluntekijä. Ennen kuin hän aloitti uransa taiteilijana, hän työskenteli tanssijana. Tammikuussa 2020 hän teki levytyssopimuksen Global Recordsin kanssa.
WRS edusti Romaniaa vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa Torinossa kappaleella ”Llámame”. WRS kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 12. toukokuuta, sijoittui semifinaalin yhdeksänneksi ja pääsi finaaliin. 14. toukokuuta pidetyssä finaalissa WRS sijoittui 18:nneksi.
Diskografia > EP:t

Mandala (2022)
Diskografia > Singlet

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> ROU | Listasijoitukset> BUL | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| "Why" | 2020 | — | — | Albumittomat singlet |
| "No Weight" | 2020 | — | — | Albumittomat singlet |
| "Hadi" | 2020 | — | — | Albumittomat singlet |
| "La răsărit" | 2020 | — | — | Albumittomat singlet |
| "All Alone" | 2020 | — | — | Albumittomat singlet |
| "Amore" | 2021 | 7 | — | Albumittomat singlet |
| "Maui" | 2021 | — | — | Albumittomat singlet |
| "Tsunami" | 2021 | 71 | 6 | Albumittomat singlet |
| "Leah" | 2021 | — | — | Mandala |
| "La Luna" | 2022 | — | — | Mandala |
| "Dalia" | 2022 | — | — | Mandala |
| "Don't Rush" | 2022 | — | — | Mandala |
| "Llámame" | 2022 | — | — | Albumittomat singlet |
Viljo Heino

| Viljo Heino |
| --- | --- |
 Viljo Heino elokuussa 1944.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1914 Iitti, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 15. syyskuuta 1998 (84 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  175 cm
Laji:  kestävyysjuoksu
Seura:  Lahden Urheilijat (-1938)   Karhulan Katajaiset (1939-)
Kilpauran kesto:  1938–1950
Saavutukset
Voitot:  1 Euroopanmestaruus
Ennätykset:  10 maailmanennätystä
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Oslo 1946 | 10 000 m |  |
Viljo Akseli Heino (1. maaliskuuta 1914 Iitti – 15. syyskuuta 1998) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Heino oli 1940-luvun puolivälissä ja loppupuolella maailman parhaita kestävyysjuoksijoita 5 000 ja 10 000 metrin matkoilla.
Heino taisteli talvisodassa ja haavoittui jalkaan, joka parani myöhemmin täysin. Jatkosodassa hän taisteli Syvärin rintamalla, kunnes vuonna 1943 siirtyi Haminaan, missä pääsi harjoittelemaan paremmin.
Saavutuksia

Viljo Heino voitti EM-kultaa vuonna 1946 Oslossa 10 000 metrin juoksussa ajalla 29.52,0. Heino oli kisassa ylivoimainen: toiseksi tullut Helge Perälä hävisi 39,4 sekuntia. 5 000 metrillä Heino oli neljäs. Ruotsalaiset olivat yrittäneet kieltää Heinon osallistumisen kisaan väittämällä hänen olleen ammattilainen. Urho Kekkonen ja Lauri Miettinen saivat kuitenkin koko alkuvuoden 1946 kilpailukiellossa olleen Heinon mukaan kisoihin. Lontoon olympialaisissa 1948 Heino oli Emil Zátopekin ohella ennakkosuosikkeja, mutta valmistautuminen oli epäonnistunut saman vuoden keväällä tapahtuneen pohjerevähdyksen takia. Myös Lontoossa iskenyt vatsatauti verotti voimia, minkä takia Heino keskeytti 10 000 metrin kilpailussa. Maratonilla hän oli yhdestoista juostuaan olympialaisissa elämänsä ensimmäisen maratonin.
Heino voitti neljä 5 000 metrin Suomen mestaruutta (1943, 1944, 1945 ja 1946), kolme 10 000 metrin Suomen mestaruutta (1943, 1946 ja 1949) sekä neljä maastojuoksun pitkän matkan Suomen mestaruutta (1944, 1945, 1947 ja 1948). Hänellä oli kauden paras aika maailmassa 10 000 metrillä vuosina 1943–1947, kunnes alkoi seitsemän vuotta kestänyt Emil Zátopekin aikakausi. 5 000 metrillä Heino oli kauden nopein 1944 ja 1945.
Heino voitti 1. tammikuuta 1950 São Paulon uudenvuodenyön juoksun.
Vuonna 1949 Heino valittiin Vuoden urheilijaksi. Hän edusti Karhulan Katajaisia. Heino lopetti uransa vuonna 1950, kun tunsi maailmanennätyksen tekemisen olevan jo mahdotonta.
Maailmanennätykset

Heino juoksi 25. elokuuta 1944 Helsingissä 10 000 metrin uuden maailmanennätyksen 29.35,4. Taisto Mäen vuonna 1939 juoksema entinen ennätys parani peräti 17,2 sekunnilla. Ennätyksen rikkoi vasta Emil Zátopek kesäkuussa 1949 juoksemalla Ostravassa 29.28,2. 35-vuotias Heino otti ennätyksen kuitenkin vielä haltuunsa juoksemalla 1. syyskuuta 1949 29.27,2. Tähän Zátopek vastasi jälleen 1,5 kuukautta myöhemmin Ostravassa alittamalla Heinon tuloksen kuudella sekunnilla. Heinon tulos säilyi Suomen ennätyksenä yli 10 vuotta. Kummassakin Heinon juoksussa syntyi väliaikana myös kuuden mailin maailmanennätys (28.38,6 1944 ja 28.30,8 1949). Ensimmäisessä juoksussa hän jatkoi juoksemista vielä niin kauan, että sai uuden puolen tunnin juoksun epävirallisen maailmanennätyksen 10 131 metriä.
Kuuden mailin ennätysten lisäksi Viljo Heinolla oli hallussaan myös useita muita harvemmin juostujen matkojen ennätyksiä.
Maailmanennätykset > Heinon maailmanennätykset aikajärjestyksessä

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 6 mailia | 28.38,6 | 25. elokuuta 1944 | Helsinki |
| 10 000 metriä | 29.35,4 | 25. elokuuta 1944 | Helsinki |
| 15 000 metriä | 46.15,5 | 30. syyskuuta 1945 | Turku |
| 10 mailia | 49.41,6 | 30. syyskuuta 1945 | Turku |
| Tunnin juoksu | 19,339 km | 30. syyskuuta 1945 | Turku |
| 15 000 metriä | 46.04,0 | 14. syyskuuta 1946 | Helsinki |
| 10 mailia | 49.22,2 | 14. syyskuuta 1946 | Helsinki |
| 6 mailia | 28.30,8 | 1. syyskuuta 1949 | Kouvola |
| 10 000 metriä | 29.27,2 | 1. syyskuuta 1949 | Kouvola |
| 20 000 metriä | 1:02.40,0 | 22. syyskuuta 1949 | Turku |
Suomen ennätykset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 metriä | 8.10,8 | 14. syyskuuta 1944 | Malmö |
| 5 000 metriä | 14.09,6 | 17. syyskuuta 1944 | Göteborg |
| 10 000 metriä | 29.35,4 | 25. elokuuta 1944 | Helsinki |
| 10 000 metriä | 29.27,2 | 1. syyskuuta 1949 | Kouvola |
| Tunnin juoksu | 19,339 km | 20. syyskuuta 1945 | Turku |
Aiheesta muualla

Viljo Heinon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Autio, Veli-Matti: / Heino, Viljo (1914 - 1998) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  8.6.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Taisto Mäki, Suomi | Miesten 10 000 metrin maailmanennätyksen haltija 25. elokuuta 1944 – 11. kesäkuuta 1949 | Seuraaja: Emil Zatopek, Tšekkoslovakia |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Emil Zatopek, Tšekkoslovakia | Miesten 10 000 metrin maailmanennätyksen haltija 1. syyskuuta 1949 – 22. lokakuuta 1949 | Seuraaja: Emil Zatopek, Tšekkoslovakia |
Vorpommern-Greifswald

Vorpommern-Greifswald on piirikunta Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Piirikunnan pinta-ala on 3 927 neliökilometriä ja asukasluku 239 291 vuonna 2012. Piirikunnan pääkaupunki on Greifswald. Piirikunta luotiin 2011 yhdistämällä vanhoja alueita.
Vorpommern-Greifwald rajautuu lännessä Mecklenburgische Seenplatten ja Vorpommern-Rügenin piirikuntiin, pohjoisessa Itämereen, idässä Puolaan ja etelässä Brandenburgin osavaltioon.
Vorpommern Greifswaldin piirikunnan sijainti Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vorpommern-Greifswald Wikimedia Commonsissa
Piirikunnan verkkosivut kreis-vg.de
Mecklenburg-Etu-Pommerin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Ludwigslust-Parchim
Mecklenburgische Seenplatte
Nordwestmecklenburg
Rostock
Rostock (piirikunta)
Schwerin
Vorpommern-Greifswald
Vorpommern-Rügen
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Landkreis Vorpommern-Greifswald

Käännös suomeksi
Wollongong

| Wollongong |
| --- | --- |
 Wollongong kuvakollaasi
 Wollongong
 Koordinaatit: 34°25′59″S, 150°52′59″E 
Valtio:  Australia
Osavaltio:  Uusi Etelä-Wales
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunki, Paikallishallintoalue
 – Pormestari:  Gordon Bradbery
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  237 km²
Korkeus:  5 m
Väkiluku (2016):  261 897
 – Väestötiheys:  1 105 as./km²
Lempinimi::  The Gong
 
 www.wollongong.nsw.gov.au 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wollongong on noin 260 000 asukkaan kaupunki Sydneyn eteläpuolella Australiassa. Wollongong on Australian yhdeksänneksi suurin kaupunki, ja se on myös merkittävä yliopistokaupunki.
Wollongong yöllä.
Kaupunki sijaitsee luonnonkauniilla Illawarran alueella Uudessa Etelä-Walesissa noin 85 kilometriä Sydneystä etelään. Australian pääkaupunkiin Canberraan on matkaa 242 kilometriä. Luonnonkauniit Southern Highlandsin ylängöt ja Australian etelärannikko ovat suosittuja matkailukohteita samoin kuin kaupungissa sijaitseva tiedekeskus.
Wollongong perustettiin vuonna 1816, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1942. Kaupungissa on louhittu runsaasti kivihiiltä, vaikka 1900-luvun loppupuolella hiilituotanto hiipui aiemmin tärkeän terästuotannon ohella. Muita kaupungille tärkeitä teollisuudenaloja ovat esimerkiksi kemikaalien, koneiden ja metallituotteiden valmistus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wollongong Wikimedia Commonsissa
Wollongong City Council
Vorošilovin piiri (Donetsk)

| Vorošilovin piiri Ворошиловський район |
| --- | --- |

 Vaakuna
Valtio:  Ukraina
Alue:  Donetskin alue
Piiri:  Donetskin piiri
Kaupunki:  Donetsk
Perustettu:  1973
Pinta-ala  ():  9,8 km²
Väkiluku   (2001):  94 168
Donetskin kaupunkipiirit. Vorošilovin piiri sijaitsee kaupungin keskiosassa, ja on merkitty vaaleansinisellä värillä.   Vorošilovin piiri
Vorošilovin piiri (ukr. Ворошиловський район, Vorošylovskyi raion) on yksi Ukrainan Donetskin yhdeksästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Se sijaitsee Donetskin keskustassa. Vuonna 1973 perustetun piirin pinta-ala on 9,8 neliökilometriä. Piiri on nimetty neuvostojohtaja Kliment Vorošilovin mukaan.
Vorošilovin piiri sijaitsee Donetskin kaupungin keskustassa. Piirin naapurina on neljä muuta Donetskin kaupunkipiiriä, eli etelässä Leninin piiri, lännessä Kuibyševin piiri, pohjoisessa Kiovan piiri ja idässä Kalininin piiri.
Donetskin kaupunki ja sen Vorošilovin piiri on ollut vuodesta 2014 Venäjän tai sen nukkevaltion miehittämä, ja siten Ukrainan laillisen hallinnon ulkopuolista aluetta.
Piirin väestöarvio oli ennen vuonna 2014 alkanutta miehitystä noin 92 400 ihmistä., tai 94 168 (2001 [lähde? ]) tai 115 098 (VL 1989).
Vorošilovin piiri sijaitsee Donetskin keskiosassa. Lännessä piirin naapurina on Donetskin Kuibyševin piiri, pohjoisessa Kiovan piiri. Idässä vastassa on Kalininin piiri  ja etelässä Leninin piiri.
Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:
Donetskin aluehallinnon rakennus.
Donetskin oopperatalo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vorošilovin piiri (Donetsk) Wikimedia Commonsissa
Vorošilovin piirin rajat Open Street Map -kartalla (OSM) (ukrainaksi) (openstreetmap.org)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Ворошиловський район (Донецьк) – mm. Vorošilovin piirin väkiluku (2001)
Käännös suomeksi
Unescon yleissopimus aineettoman kulttuuriperinnön suojelemisesta

| Unescon yleissopimus aineettoman kulttuuriperinnön suojelemisesta |
| --- | --- |

Allekirjoitettu:  17. lokakuuta 2003
Allekirjoituspaikka:  Pariisi 
Voimaantulopäivä:  20. huhtikuuta 2006
Osapuolet
Ratifioijat:  180 valtiota
Yleissopimuksen sopimusvaltiot (vihreällä: sopimus ei ole tullut voimaan)
Unescon yleissopimus aineettoman kulttuuriperinnön suojelemisesta on YK:n kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestö Unescon ja sen jäsenvaltioiden yhteinen sopimus, jonka Unescon yleiskonferenssi hyväksyi 17. lokakuuta 2003. Sen tavoitteena on edistää aineettoman kulttuuriperinnön vaalimista lisäämällä tietoisuutta aineettoman kulttuuriperinnön merkityksestä paikallisella, kansallisella ja kansainvälisellä tasolla yhteistyössä yhteisöjen, ryhmien ja kansalaisjärjestöjen kanssa sekä tarjota kansainvälistä yhteistyötä ja apua.
Unesco-sopimus yleisesti

Unescon yleissopimus aineettoman kulttuuriperinnön suojelemisesta on YK:n kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestö Unescon ja sen jäsenvaltioiden yhteinen sopimus. Siinä määritellään aineettoman kulttuuriperinnön olevan "käytäntöjä, kuvauksia, ilmauksia, tietoa, taitoja – sekä niihin liittyviä välineitä, esineitä, artefakteja ja kulttuurisia tiloja – jotka yhteisöt, ryhmät ja joissain tapauksissa yksityishenkilöt tunnustavat osaksi kulttuuriperintöään". Sopimus tunnistaa myös näihin liittyvät välineet, esineet ja kulttuuriset tilat osaksi aineetonta kulttuuriperintöä. Unesco hyväksyi sopimuksen vuonna 2003, mutta ilmiönä aineeton kulttuuriperintö on yhtä vanha kuin ihmiskunta. Sen ilmenemismuotoja voivat olla esimerkiksi suulliset perinteet, esittävät taiteet, sosiaalisen elämän käytännöt, rituaalit ja juhlamenot tai luontoa ja maailmankaikkeutta koskevat tiedot, taidot ja käytännöt. Aineeton kulttuuriperintö säilyy ja välittyy elävänä ja muuntuvana sukupolvilta seuraaville. Tällaisen kulttuuriperinnön avulla voi Unescon mukaan edistää kulttuurien välistä vuoropuhelua ja vahvistaa ihmisten kunnioitusta erilaisia elämäntapoja kohtaan. Erityisen tärkeää aineettoman kulttuuriperinnön ymmärtäminen on erilaisten vähemmistöjen ja valtaväestön yhteiselon sujumisen ja kulttuurisen moninaisuuden säilymisen kannalta.