stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liptako

Sahelin valtioiden liitto, jonka keskellä on Burkina Fason, Malin ja Nigerin rajan yhteinen piste.
Liptako on historiallinen kaupunki Burkina Fasossa, Länsi-Afrikassa, sekä Liptako Gourma (myös Liptako-Gourma)  on Burkina Fason, Malin ja Nigerin rajat ylittävä yhteishallinta-alue ransk. Autorité du Liptako Gourma.
Kolmen valtion yhteinen rajapiste sijaitsee linnuntietä noin 1400 kilometriä Guineanlahden rannasta ja noin 400 kilometriä Beninin rajasta.
Vuonna 1970 perustettu kolmen valtion yhteistyöorganisaatio on jatkanut toimintaansa Sahelin kriisin keskellä. Vuonna 2024 perustettu Sahelin liitto jatkaa toimintaa Liptako Gourman alueella.
Liptako Gourman aluetta on pidetty Sahelin kriisin episentrumina.
Historia

Suullisen perimätiedon mukaan Liptakon nykyiset asukkaat sanovat esi-isiensä tulleen jostain muualta, enimmäkseen Malista ja muualta Burkina Fasosta (ent. Ylä Volta) 1800-luvun kuluessa.
Seudulla alkoi jihad 1800-luvun alussa. Liptakon emiraatti perustettiin noin vuonna 1810. Se oli aluksi vain noin 12  kylän kokonaisuus. Ranskalaiset valoittivat ja alistivat alueet hallintaansa vuonna 1897, jolloin kylien määrä oli kasvanut nelinkertaiseksi. Emiraatin ensimmäisessä väestönlaskennassa vuonna 1904 siirtomaahallinto laski asukkaiden määräksi 37 000 henkilöä. Jotkut seudulle tulleet olivat perustaneet uusia kyliä varsinkin Yaayresta itään, etelään ja länteen, jossa maanviljelyyn ja laiduntamiseen sopivaa maata oli enemmän.
Liptakon historiallinen hallintokeskus oli Dori. Liptako-sana  otettiin käyttöön jihadin jälkeen. Nimi on peräisin Sehu Usumanilta, joka innosti fulbeja taistelemaan. Hän taivutti sanan fulfulden kielen verbistä ”liba” (kaataa, kumota). Liptako viittaa siis johonkin, jota ei voi kaataa tai alistaa, joka on lannistumaton.
Gourma tulee gourmanché-kansaa tarkoittavasta sanasta. He hallitsivat Dogonia 81 vuotta. Gourmanchét ovat Burkina Fason eräs suuria etnisisiä ryhmiä.
Liptakon jihad-tarinat vaihtelevat, mutta yhteistä niille on, että niissä muutetaan Liptakon historian kulkua. Tarinoissa jihad tarkoitti uuden alun aikaa, kuten rajaa vieraiden hallitsemasta pimeästä ajasta emiraatin itsehallinnon kulta-aikaan.
Liptakossa on vain muutamia Gourmanché-kyliä, joista kaikki oli asutettu siirtomaa-ajan loppupuolen jälkeen. 1700-luvun lopun etninen kartta osoittaa, että Liptako oli Gourmanchén maata. Gourmanchét hallitsivat sitä. Pääkaupunki oli Koala, nykyisestä Koalasta 25 km. pohjoiseen. Tämä Koala ryöstettiin ja poltettiin jihadissa ja sen asukkaat pakenivat etelään silloisen emiraatin ulkopuolelle ja perustivat nykyisen Koalan. 1700-luvulla Koala oli, kuten sen 1800-luvun seuraajakin oli eräs monista Gourmanchén valtioista Nungun eli Fada N’Gourman imperiumin pääkaupungin alainen.
Yhteistyöalueeksi

Burkina Faso, Niger ja Mali perustivat vuonna 1970 monikansallisen yhteistyöjärjestön Autorité du Liptako Gourman (ALG), jonka mukaan kolmen maan aluetta kutsutaan Liptako Gourmaksi. Kuivuudesta kärsivällä Sahelin vyöhykkeellä on mangaaniesiintymiä. Myös ympäristökysymykset ovat motivoineet alueen integroidun kehitysviranomaisen ALG:n perustamista. Kolmella sisämaavaltiolla on samanlaisia maan huononemiseen ja veden saantiin liittyviä ongelmia.
ALG:n päämaja sijaitsee Ouagadougoussa. Sen strateginen painopiste on alueellisesti tärkeillä alueilla, kuten mineraalivaroissa, energiassa, vesivoimassa ja maataloudessa. Koska Liptako Gourman alue on puolikuiva, ALG:n ohjelmien tavoitteena on edistää ruokaturvaa ja pääsyä alueen markkinoille, vähentää aavikoitumisen vaikutuksia, avata aluetta ja suojella ympäristöä.
OECD:n raportissa arvioidaan, että Liptako Gourmassa on suhteellisen tiheä verkosto pieniä ja keskisuuria päätöksentekokeskuksia, joilla voisi olla rooli paikallisessa rajat ylittävässä hallinnossa, mikäli paikallis- ja alueviranomaiset osallistuvat yhä enemmän rajat ylittävään yhteistyöhön.
Sahelin kriisin keskellä

Liptako Gourman alueesta tuli vuonna 2012 puhjenneen Sahelin kriisin keskus nopeasti heikenneen turvallisuustilanteen takia.
Sahelin alueen väkivaltaisten äärijärjestöjen jatkuva ja kasvava vahvuus uhkaa pahentaa humanitaarista kriisiä ja levittää epävakautta kaikkialle Afrikkaan. Tämä aiheuttaa merkittäviä turvallisuus- ja taloudellisia riskejä Yhdysvalloille ja Euroopalle. Kansainvälisen terrorismin vastaisen tuen romahtaminen jatkuu, sekä alueellinen johtajuus heikkenee. Nämä ovat luoneet tyhjiön, jossa väkivaltainen ääriliike voi laajentua.
Organisaatiot, kuten Jama'at Nusrat al-Islam wal Muslimen (JNIM), Islamilainen valtio Suur-Saharassa (ISGS), Islamilainen valtio Länsi-Afrikan maakunnassa (ISWAP) ja muut ovat jo hyödyntäneet tätä tyhjiötä käyttämällä EU:n maita. alueella foorumeina, joilla voidaan tehdä mielivaltaisia ​​hyökkäyksiä hallituksen joukkoja ja siviilejä vastaan. Muut valtiosta riippumattomat toimijat, kuten Wagner-ryhmä, ovat hyödyntäneet ulkomaisen osallistumisen puuttumista vaikutusvaltansa laajentamiseksi. Alueen turvallisuusuhka on lisääntynyt yhteistyö terroristijärjestöjen välillä, sekä terroristi- ja rikollisjärjestöjen välillä. Se voi lisätä näiden ryhmien aiheuttamaa vaaraa alueella ja sen ulkopuolella.
Sahelin alueen väkivaltaisten äärijärjestöjen jatkuva ja kasvava vahvuus uhkaa pahentaa humanitaarista kriisiä ja levittää epävakautta kaikkialle Afrikkaan. Tämä aiheuttaa merkittäviä turvallisuus- ja taloudellisia riskejä Yhdysvalloille ja Euroopalle. Kansainvälisen terrorismin vastaisen tuen romahtaminen jatkuu, sekä alueellinen johtajuus heikkenee. Nämä ovat luoneet tyhjiön, jossa väkivaltainen ääriliike voi laajentua.
Organisaatiot, kuten Jama'at Nusrat al-Islam wal Muslimen (JNIM), Islamilainen valtio Suur-Saharassa (ISGS), Islamilainen valtio Länsi-Afrikan maakunnassa (ISWAP) ja muut ovat hyödyntäneet tätä tyhjiötä käyttämällä EU:n maita alueen foorumeina, joilla voidaan tehdä mielivaltaisia hyökkäyksiä hallituksen joukkoja ja siviilejä vastaan.
Alue kärsii monimutkaisesta kriisistä, johon liittyy kasvava kilpailu hupenevista luonnonvaroista, ilmastonmuutos, demografinen paine, korkea köyhyystaso, tyytymättömyys ja toimeentulomahdollisuuksien puute, yhteisölliset jännitteet, valtion instituutioiden ja peruspalvelujen puuttuminen, sekä järjestäytyneeseen rikollisuuteen ja ei-valtiollisiin aseellisiin ryhmiin liittyvä väkivalta.
Sahelin kriisin keskellä > Seuraukset

Kriisi on aiheuttanut sen, että merkittävä osa väestöstä on siirtynyt pois naapurimaihin, kuten Mauritaniaan ja Länsi-Afrikan rannikkovaltioihin. Helmikuuhun 2024 mennessä 3 025 322 henkilöä on joutunut siirtymään, ja heihin kuuluu 2 636 880 maan sisäistä pakolaista (87 prosenttia siirtymään joutuneesta väestöstä) ja 388 442 pakolaista (13 prosenttia siirtymään joutuneesta väestöstä). Siirtymään joutuneesta väestöstä 69 prosenttia (2 100 469 henkilöä) asui Burkina Fasossa, kun taas 14 prosenttia asui Malissa (419 534 henkeä), 10 prosenttia Nigerissä (287 223 henkeä) ja neljä prosenttia Mauritaniassa (114 653 henkilöä).
Kriisi on levinnyt äskettäin (2024) Guineanlahden rannikkomaihin, eli Norsunluurannikolle, Ghanaan, Togoon ja Beniniin. Tämä osoittaa, että Keski-Sahelista tulevien pakolaisten ja maan sisällä siirtymään joutuneiden väestöjen määrä on kasvanut. Helmikuussa 2024 103 443 henkilöä pakotettiin siirtymään neljän maan sisällä (9 899 Beninissä, 40 093 Norsunluurannikolla, 7 142 Ghanassa ja 46 309 Togossa), joista 30 372 oli kotiseudultaan siirtymään joutuneita.
Aiheesta muualla

Liptako Gourma organisaation verkkosivu
Jihadismin alueet Länsi-Afrikassa noin vuonna 1830.
Vito Corleone

| Vito Corleone |
| --- | --- |

Luoja(t):  Mario Puzo
Näyttelijä(t):  Marlon Brando Robert De Niro
Ensi- esiintyminen:  Kummisetä (1969)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:  Corleone, Palermon maakunta, Sisilia
Asuinpaikka:  New York, Yhdysvallat
Suhteet
Vanhemmat:  Antonio Andolini Signora Andolini
Sisarukset:  Paolo Andolini
Puoliso(t):  Carmella Corleone
Lapset:  Sonny Corleone Connie Corleone Fredo Corleone Michael Corleone
Lastenlapset:  Mary Corleone Anthony Corleone Vincent Mancini-Corleone
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vito Corleone (syntyjään Vito Andolini, 7. joulukuuta 1891 – 25. heinäkuuta 1955), Kummisetä (The Godfather) tai Don, amerikanitalialaisen rikollisperheen päämies, on kuvitteellinen hahmo Mario Puzon menestysromaanissa Kummisetä ja Francis Ford Coppolan ohjaamassa samannimisessä elokuvassa. Elokuvassa Kummisetä vanhemman Corleonen osaa näyttelee Marlon Brando ja elokuvassa Kummisetä osa II nuorempaa Corleonea näyttelee Robert De Niro. Molemmat palkittiin osistaan Oscar-palkinnolla.
Taustaa

Alkuperäiseltä nimeltään Vito Andolini syntyi 7. joulukuuta 1891 Corleonen kaupungissa, Sisiliassa. Vuonna 1901 sisilialainen mafia murhasi hänen isänsä kostoksi siitä, että isä oli loukannut julkisesti mafiapomoa. Pojan henkeä ei luvattu säästää äidin anomuksista huolimatta. Äiti lähetti pojan pakoon Yhdysvaltoihin, missä englantia osaamaton poika ei pystynyt kertomaan viranomaisille nimeään ja kaulalapusta huolimattomasti luettiin sukunimeksi kotipaikkakunta.
Poika asui suhteellisen onnellisesti New Yorkissa oliiviöljyä maahantuovan sukulaisperheen Abbandandojen luona ja avusti kauppa-apulaisena. Hän meni naimisiin, nuori pari sai perheenlisäystä ja elämä sujui hyvin. Pian kuitenkin italialaisyhteisön rikollispäällikkö Don Fanucci järjesti sukulaispojalleen töitä Abbandandojen kaupasta ja Corleone jäi työttömäksi. Hän ennen pitkää joutui Fanuccin kanssa ristiriitoihin ja näki ainoaksi ratkaisuvaihtehdoksi tämän tappamisen. Hän onnistui murhassa eikä jäänyt siitä kiinni, jolloin hänen arvonantonsa yhteisön silmissä parani.
Hänen osoittautuessa vaatimattomien ja köyhien ihmisten auttajaksi sekä älykkääksi liikemieheksi, hän eteni hiljalleen koko yhteisön kummisedäksi, Doniksi. Hänen neuvonantajakseen (consigliere) nousi Genco Abbandando sekä kahdeksi ryhmänjohtajaksi (caporegime) Salvatore Tessio ja Pete Clemenza, jotka olivat olleet Viton parhaat ystävät nuoruudesta alkaen.
Perhe hallitsi paikallista prostituutiota, alkoholin salakauppaa ja uhkapelitoimintaa, joiden kaikkien toiminnassa pysymisen edellytyksenä oli viranomaisten ja poliitikkojen tuki lahjuksien kautta.
Toisen maailmansodan jälkeen huumekauppa tuli yhä merkittävämmäksi liiketoiminnaksi. Kun Corleone kieltäytyi ottamasta osaa ja auttamasta viranomaisiin päin, hänet päätettiin murhata. Hän kuitenkin toipui ampumahaavoistaan, mutta seuranneessa mafiasodassa hänen esikoispoikansa tapettiin ja nuorin poikansa jouduttiin lähettämään turvaan Sisiliaan. Corleonen sovittelukykyjen avulla perheet kuitenkin solmivat rauhan ja hän sai pojan turvallisesti takaisin. Corleone eli vielä jonkin vuoden Michaelin otettua ohjakset käsiinsä uutena Donina, mutta vielä ennen kuolemaansa hän ehti antaa strategisesti oikeat neuvot pojalleen perheen tuhon estämiseksi.
Vito Corleone kuoli 25. heinäkuuta 1955 sydänkohtaukseen tomaattitarhassaan leikkiessään lapsenlapsensa Anthonyn kanssa.
Perheenjäsenet

Vito Corleone – Isä; näyttelijänä Marlon Brando elokuvassa Kummisetä ja Robert De Niro elokuvassa Kummisetä osa II
Santino ”Sonny” Corleone – Esikoinen; näyttelijänä James Caan elokuvassa Kummisetä
Constanzia ”Connie” Corleone-Rizzi – Tytär; näyttelijänä Talia Shire kaikissa elokuvissa
Fredo Corleone – Keskimmäinen poika; näyttelijänä John Cazale elokuvissa Kummisetä ja Kummisetä osa II
Michael Corleone – Nuorin poika; näyttelijänä Al Pacino kaikissa elokuvissa
Kay Adams – Michaelin vaimo; näyttelijänä Diane Keaton kaikissa elokuvissa
Mary Corleone – Michaelin tytär; näyttelijänä Sofia Coppola  elokuvassa Kummisetä osa III
Anthony Corleone – Michaelin poika; näyttelijänä Franc D’Ambrosio elokuvassa Kummisetä osa III
Carmella Corleone – Viton vaimo; näyttelijänä Morgana King elokuvissa Kummisetä ja Kummisetä osa II
Tom Hagen – Ottopoika; näyttelijänä Robert Duvall  elokuvissa Kummisetä, Kummisetä osa II
Vincent ”Vinnie” Mancini-Corleone – Sonnyn avioton poika; näyttelijänä Andy García elokuvassa Kummisetä osa III
Kummisetä
| --- | --- |
 Elokuvat:  Kummisetä • Kummisetä osa II • Kummisetä osa III
 Corleonen perhe:  Vito Corleone • Carmella Corleone • Tom Hagen • Sonny Corleone • Fredo Corleone • Michael Corleone • Connie Corleone-Rizzi • Apollonia Vitelli-Corleone • Kay Adams • Anthony Corleone • Mary Corleone • Vincent Mancini-Corleone
 Muut henkilöt:  Genco Abbandando • Don Altobello • Pete Clemenza • Johnny Fontane • Moe Greene • Lucy Mancini • Salvatore Tessio
 Videopelit:  The Godfather • The Godfather II
 Katso myös:  Mario Puzo • Francis Ford Coppola • Järjestäytynyt rikollisuus • Mafia • Cosa Nostra • Sisilia
Ismo Lius

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 30. marraskuuta 1965 (ikä 58)
Syntymäpaikka:  Lahti, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 172 cm
Lempinimi: Ispi
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1983–1985 1985–1986 1986 1986–1987 1987–1989 1990 1991–1992 1993 1994–1996 1997 1998 1999 1999 |  Kuusysi  Beveren  Kuusysi  Old Boys  Kuusysi  Örgryte  HJK  Kuusysi  HJK  RoPS  MyPa  Lahti  Hämeenlinna Ura | 62 (40) 9 (0) 22 (13) ? (?) 75 (51) 1 (0) 59 (41) 21 (11) 62 (21) 27 (10) 5 (0) 2 (1) ? (?) 345 (188) |
Maajoukkue
| 1986–1990 |  Suomi | 36 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ismo Lius (s. 30. marraskuuta 1965 Lahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelipaikaltaan Lius oli hyökkääjä. Hän pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla 335 ottelua ja teki 189 maalia.
Valmentajana hän on valmentanut FC Lahtea, FC Hämeenlinnaa, FC KooTeePeetä, FC Kuusysiä ja KuPSia. Nykyyän Lius toimii Palloliitossa.
Pelaajaura

Lius nousi Kuusysin edustusjoukkueeseen 15-vuotiaana ja debytoi 1. divisioonassa elokuussa 1981. Heti ensimmäisessä ottelussa hän teki kaksi maalia. Kauden 1982 Lius pelasi vain seuran B-junioreissa, koska ei jaksanut kovan harjoittelun jälkeen pelata edustusjoukkueessa. Seuraavan kauden Lius pelasi edustusjoukkueessa, mutta teki vain yhden maalin. Kaudella 1984 Lius teki jo yhdeksäntoista maalia ja johdatti joukkueen Suomen-mestaruuteen. Kaudella 1985–1986 Kuusysi eteni Euroopan cupissa kahdeksan parhaan joukkoon, mutta Lius myytiin talveksi Belgiaan. Hän teki paluun kuitenkin jo keväällä, ja johdatti Kuusysin mestariksi.
Kauden 1989 SM-kullan jälkeen Lius siirtyi Örgryteen. Harjoituskausi seurassa sujui hyvin, mutta lopulta Lius penkitettiin. Tämän takia hän halusi palata Suomeen ja siirtyikin HJK:n paitaan. Kauden 1992 Suomen-mestaruuden jälkeen Kuusysi halusi Liuksen takaisin ja hän siirtyikin seuraan kaudeksi. Yhden kauden jälkeen Lius teki paluun HJK:hon, josta hän siirtyi vielä  RoPSiin sekä MyPaan. Pääsarjauransa hän lopetti kesällä 1999 FC Lahden paidassa.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1984, 1986, 1989,  ja 1992
Suomen cupin voittaja 1983 ja 1987
Vuoden pelaaja 1985
Nuorten maajoukkueen paras pelaaja 1984
Lupaava pelaaja 1984
SM-sarjan maalikuningas 1985, 1986, 1988, 1989 ja 1992
Monalisa (lehti)

| Monalisa |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  naistenlehti
Kustantaja:  1959–73 Lahden kirjapaino ja sanomalehti 1973–75 Kustannus Oy Williams 1975–76 A-lehdet
Julkaisija:  Sirkka-Liisa Lähteenoja
ISSN:  ISSN 1456-4068
Perustettu:  1959
Lakkautettu:  1976
Päätoimittaja:  Sirkka-Liisa Lähteenoja, 1974–76 Teija Sopanen
Kotikunta:  Lahti
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  kuukausittain
Kieli:  suomi
Monalisa oli suomalainen naistenlehti, jota julkaistiin kuukausittain vuodesta 1959 tammikuuhun 1976, jolloin se sulautettiin Eeva-lehteen.
Lehden perusti vasemmistolehdissä uransa aloittanut Sirkka-Liisa Lähteenoja yhdessä Lahden Kirjapaino Oy:n kanssa. Hän toimi lehden päätoimittajana ja eräässä vaiheessa myös kustantajana vuoteen 1974, jolloin päätoimittajaksi kutsuttiin suosittu tv-kasvo Teija Sopanen. Julkkispainotteinen Monalisa onnistui 1960-luvun kuluessa löytämään oman, joskin melko pienen lukijakuntansa lähinnä kaupunkilaisista työväestöön kuuluvista nuorista naisista. Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä Monalisa oli vuonna 1963 sijalla 53, mutta vuonna 1973 jo sijalla 12.
Lehdessä työskentelivät ja sitä avustivat monet sittemmin tunnetuiksi tulleet nimet, kuten kirjailija Kristina Carlson, valokuvaaja Leena Saraste ja psykologi Pehr Charpentier.
Vuonna 1973 Lähteenoja myi Monalisan Kustannus Oy Williamsille, mutta jatkoi lehden päätoimittajana kunnes seuraavana vuonna hänen paikalleen kutsuttiin tv-kuuluttaja Teija Sopanen. A-lehdet osti Williamsin 1975, ja seuraavana vuonna Monalisa ja Eeva sulautettiin Uudeksi Eevaksi.
Mondaia

| Mondaia> Μονδαία.Sijainti |
| --- | --- |
 Mondaia
Koordinaatit:  39°57′34″N, 21°56′18″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kastrí, Loutró, Elassóna, Lárisa, Thessalia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Perrhaibia, Thessalia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mondaia (m.kreik. Μονδαία, lat. Mondaea) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Perrhaibiassa Thessaliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Elassónan kunnan alueella Kastrín kukkulalla nykyisten Loutrón ja Kranían kylien välissä.
Mondaian historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Mondaieus (Μονδαιεύς) ja Mondaiatas (Μονδαιάτας).
Mondaian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupungin akropolis ja alakaupunki on ollut ympäröity muurein, joista samoin kuin eräistä akropoliin rakennuksista on säilynyt jäänteitä. Kaupungissa tiedetään olleen Themiin kultti ja tälle omistettu pyhäkkö.
Bogdan Lobonț

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Bogdan Ionuț Lobonț
Syntymäaika: 18. tammikuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Hunedoara, Romania
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 184 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1997 1997–2000 2000–2006 2001–2002 2006–2007 2007–2010 2009–2010 2010–2018 |  Corvinul Hunedoara  Rapid Bukarest  Ajax →  Dinamo Bukarest  Fiorentina  Dinamo Bukarest →  Roma (laina)  Roma | 40 (0) 80 (0) 49 (0) 22 (0) 17 (0) 71 (0) 2 (0) |
Maajoukkue
| 1998–2018 |  Romania | 86 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. lokakuuta 2009.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. tammikuuta 2019.
Bogdan Ionuț Lobonț (s. 18. tammikuuta 1978 Hunedoara, Romania) on romanialainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti pitkään italialaista AS Romaa ja lukeutui Romanian maajoukkueen vakionimiin. EM-kisoissa 2000 hän jäi vielä varamaalivahdiksi mutta EM-kisoissa 2008 hän pelasi Romanian kaikissa kolmessa ottelussa. Kaikkiaan hän pelasi 86 maaottelua.
Aiheesta muualla

Profiili Ajaxin sivuilla (englanniksi)
Profiili FC Dinamon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (romaniaksi)
National Football Teams (englanniksi)
Romanian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 Lobonț |
2 Petrescu |
3 Ciobotariu |
4 Filipescu |
5 Gâlcă |
6 Popescu |
7 Mutu |
8 Munteanu |
9 Moldovan |
10 Hagi |
11 Ilie |
12 Stelea |
13 Chivu |
14 Petre |
15 Lupescu |
16 Roșu |
17 Belodedici |
18 Ganea |
19 Lincar |
20 Hîldan |
21 Prunea |
22 Contra |
Valmentaja Jenei
Romanian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Lobonț |
2 Contra |
3 Raț |
4 Tamaș |
5 Chivu |
6 Rădoi |
7 Petre |
8 Codrea |
9 Marica |
10 Mutu |
11 Cociș |
12 Popa |
13 Săpunaru |
14 Ghionea |
15 Goian |
16 Nicoliță |
17 Moți |
18 M. Niculae |
19 Cristea |
20 Dică |
21 D. Niculae |
22 Radu |
23 Stancioiu |
Valmentaja Pițurcă
Juri Ljubimov

Juri Ljubimov vuonna 2007.
Juri Petrovitš Ljubimov (ven. Юрий Петрович Любимов; 30. syyskuuta 1917 Jaroslavl, Venäjän tasavalta – 5. lokakuuta 2014 Moskova) oli venäläinen teatterinäyttelijä ja -ohjaaja, joka tunnetaan erityisesti Taganka-teatterin perustajana.
Juri Ljubimov syntyi Jaroslavlissa Venäjän tasavallan aikana. Hän opiskeli teatterityötä Štšukin-teatterikoulussa 1930-luvulla ja palveli toisen maailmansodan ajan neuvostoarmeijassa (mm. Suomen-rintamalla). Sodan jälkeen hän liittyi Jevgeni Vahtangovin teatteriin. Ljubimov sai Stalin-palkinnon vuonna 1952 ja Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1953. Hän ryhtyi opettamaan teatterityötä vuonna 1963 ja perusti seuraavana vuonna Taganka-teatterin Moskovaan. Teatterista tuli Ljubimovin aikana Moskovan suosituimpia, ja näyttelijäkaartiin kuuluivat muiden muassa Vladimir Vysotski ja Alla Demidova. Ljubimov toi näyttämölle myös Mihail Bulgakovin teoksen Saatana saapuu Moskovaan, joka oli ilmestynyt sensuroituna.
Vysotskin kuoleman jälkeen neuvostoviranomaiset kielsivät kaikki Ljubimovin ohjaustyöt, ja vuonna 1984 häneltä riistettiin Neuvostoliiton kansalaisuus. Tämän jälkeen Ljubimov työskenteli ulkomailla, mutta palasi Taganka-teatteriin vuonna 1989. Vuonna 1992 hänelle myönnettiin Venäjän kansantaiteilijan arvonimi ja 2011 Euroopan parlamentin teatterin erikoispalkinto. Vuonna 2011 hän luopui Taganka-teatterin johtajuudesta palkkakiistan takia.
Ljubimov vieraili venäläisillä esityksillään myös Suomessa (Kansallisteatterissa ja Tampereen teatterikesässä) ja ohjasi kahdesti Kansallisteatterissa. Häneltä on suomennettu muistelmateos Pyhä tuli.
Ljubimov kuoli 97-vuotiaana Moskovassa vuonna 2014.
Kirjallisuutta

Ljubimov, Juri: Pyhä tuli: teatterimiehen muistelmia.  (Toimittanut Marc Dondey; suomentanut Seppo Heikinheimo)  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14122-4
Aiheesta muualla

Juri Ljubimovin sivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Momos

Momos arvostelee jumalten luomistöitä. Maarten van Heemskerckin maalaus, 1561.
Momos (m.kreik. Μῶμος, Mōmos, lat. Momus) on kreikkalaisessa mytologiassa pilkan ja satiirin jumala. Hesiodoksen eepoksen Jumalten synty mukaan Momos on yksi yön jumalatar Nyksin pojista. Momosta ei ilmeisesti ole palvottu. Momos esiintyy antiikin kirjallisuudessa muun muassa neuvomassa Zeusta lietsomaan Troijan sotaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Momos Wikimedia Commonsissa
Liputus Suomessa

Liputus Suomessa tarkoittaa Suomen kansallislipun nostamista salkoon virallisena tai vakiintuneena liputuspäivänä, tai yksityishenkilön kohdalla vapaammin oman valinnan mukaan. Liputusajoista säädetään lippuasetuksella, joka sallii kuitenkin joustoa.
Liputuspäivät

Suomessa saa lipun nostaa salkoon vapaasti minä päivänä tahansa ja mistä syystä itse haluaa.
Viralliset liputuspäivät luetellaan liputusasetuksessa. Näinä päivinä valtion virastot ja laitokset on lailla velvoitettu liputtamaan. Virallisia liputuspäiviä ovat seitsemän kalenterijuhlapäivää sekä tasavallan presidentin toimeenastumispäivä ja valtakunnalliset vaalipäivät, joita ovat eduskuntavaalit ja presidentinvaali, kuntavaalit sekä Euroopan parlamentin vaalit ja neuvoa-antava kansanäänestys.
Vakiintuneet liputuspäivät ovat päiviä, joista ei säädetä laissa tai asetuksessa, mutta joina liputtamista suositellaan. Vakiintuneita liputuspäiviä on kaksitoista ja ne ovat kaikki kalenterijuhlapäiviä. Helsingin yliopisto julkaisee vakiintuneiden liputuspäivien luettelon vuosittain Suomen Valtiokalenterissa.
Ahvenanmaalla on maakunnan itsehallintoon perustuva virallisten ja vakiintuneiden liputuspäivien lisäksi omat liputuspäivänsä, jolloin liputetaan maakunnan omalla maakuntalipulla. Saamelaisilla on yksitoista omaa vuosittaista liputuspäivää, jolloin saamelaiset liputtavat omalla lipullaan.
Vakiintuneen käytännön mukaan valtion virastot ja laitokset liputtavat virallisen valtiovierailun aikana niillä paikkakunnilla, joilla vieraan valtion päämies vierailee. Yleensä sisäasiainministeriö suosittaa valtiovierailujen aikana myös yleistä liputtamista vierailupaikkakunnilla.