stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dírfys-Messapía
Aiheesta muualla

Δήμος Διρφύων-Μεσσαπίων (Arkistoitu – Internet Archive). Dírfys-Messapían kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Keski-Kreikan alue
| --- | --- |
Boiotian alueyksikkö:   Alíartos-Thespiés  Dístomo-Aráchova-Antíkyra  Livadeiá  Orchomenós  Tanágra  Thíva 
Euboian alueyksikkö:   Chalkída  Dírfys-Messapía  Erétria  Istiaía-Aidipsós  Kárystos  Kými-Alivéri  Mantoúdi-Límni-Agía Ánna  Skýros 
Evrytanían alueyksikkö:   Ágrafa  Karpenísi 
Fokiin alueyksikkö:   Delfoí  Dorída 
Fthiotiin alueyksikkö:   Amfíkleia-Eláteia  Domokós  Kaména Voúrla  Lamía  Lokroí  Makrakómi  Stylída
Einar Fieandt

Einar Fieandt (29. heinäkuuta 1879 Padasjoki – 25. tammikuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen kouluneuvos, filosofian tohtori, eläintieteilijä, filatelisti ja kirjailija.
Einar Fieandtin vanhemmat olivat varatuomari, kunnallisneuvos Karl Konstantin Fieandt (1850–1940) ja Inez Johanna Stormbom. Hän oli naimisissa vuodesta 1913 Karin Alfhild Erikssonin kanssa.
Fieandt pääsi ylioppilaaksi 1899 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1904 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1916.
Fieandt toimi maantieteen ja luonnonhistorian opettajana eri oppikouluissa ja hän oli Viitasaaren yhteiskoulun rehtori 1909–1911 sekä Viipurin Uuden Yhteiskoulun rehtori 1912–1914. Vuodesta 1926 Fieandt toimi kouluneuvoksena kouluhallituksen palveluksessa.
Fieandt toimi Suomen Filatelistiseuran puheenjohtajana 1921–1936 ja Suomen Postimerkkilehden päätoimittajana 1922–1936. Suomen Filatelistiseura on jakanut vuodesta 1941 Einar Fieandt-mitalia ansioituneille filatelisteille.
Fieandt sävelsi ja sanoitti Lottien laulun.
Teoksia

Luode- ja vuoksiteoriat ennen ja nyt. Suomen maantieteellisen yhdistyksen julkaisuja 7.
Ihmisen polveutuminen. Ylioppilaiden keskusteluseuran julkaisuja n:o 2. Otava 1910
Luonnontieto : kansakouluja varten, tekijät K. E. Kivirikko ja Einar Fieandt. 3. painos, Valistus 1910, 16. painos 1927
Friedrich Junge ja nykyaikainen luonnonhistoriallinen opetusmenetelmä, teoksessa Viipurin uusi yhteiskoulu : kertomus lukuvuodelta 1913-1914. Viipuri 1914
Über das Wurzelgebiet des Nervus hypoglossus und den Plexus hypoglosso-cervicalis bei den Säugetieren, väitöskirja. Helsingfors 1914
Muutamista uusista kotityötehtävistä luonnonhistorian opetuksen yhteydessä, teoksessa Sortavalan lyseo : kertomus lukuvuodelta 1914-1915. Sortavala 1915
Opettajan arvostelu- ja muistikirja; tekijät Albert Bruun ja Einar Fieandt. Valistus 1916, 2. painos 1923, 3. painos 1926, 6. painos 1939 (ilmestyi myös ruotsiksi nimellä Censur- och anteckningsbok för lärare)
Suomen suorasiipiset  : Orthoptera Fenniae. Otavan hyönteiskirjasia n:o 1. Otava 1916
Helluntai-ilta Kullasvuorella : seitsenkuvaelmainen satunäytös. Valistus 1921
Ihmeellinen luonto : luonnontieteellisiä kertomuksia, kuvauksia ja näytelmiä nuorisolle. Valistus 1921
Ohjeita muoto-opillisen kasviston järjestämistä ja Linnén luokkien oppimista varten. Valistus 1921
Pieni perhoskirja. Luonnontieteellisiä kuvastoja no 1. Helsingin suomalainen kirjakauppa 1921 8ilmestyi myös ruotsiksi nimellä Lilla fjärilboken)
Tutkimuskaavoja muutamien helposti määrättävien hyönteisten nimittämistä varten : hyönteisiä keräävien oppilaiden käytettäväksi. Valistus 1921
Aunus-merkit ja niiden väärennykset : filatelinen tutkimus. Suomen filatelistiseuran julkaisuja n:o 1. Suomen postimerkkilehti, Lappeenranta 1922
Hämeen rata : Riihimäki-Jyväskylä : näkökohtia sen puolesta. Tekijä, Jyväskylä 1922, Helsinki 1923
Pohjolan lintuja; Mela-Kivirikon mukaan sommitteli Einar Fieandt. Luonnontieteellisiä kuvastoja no 2. Helsingin suomalainen kirjakauppa 1923, 2. laaj. painos 1924 (ilmestyi myös ruotsiksi nimellä Nordiska fåglar)
Ilvola : eläinopillinen runovalikoima, koonneet Einar Fieandt ja Helmi Krohn. WSOY 1924
Suomi-äidin tyttäret : runopukuinen kuvaelma. Tekijä, Helsinki 1924
Varjokuvia Suomesta : maamme luontoa, talouselämää ja henkistä viljelyä valaiseva, 500 diapositiivia käsittävä kuvasarja kouluja ja maamme tunnetuksi tekemistä varten, laatinut Einar Fieandt. Tekijä, Helsinki 1926, uusi painos Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2001
Vapaudenajan koulunuudistuspyrkimykset. Tekijä, Helsinki 1931
”Jyväskylän horisontti” : niitä näitä suomalaisuuden ja erään suomenkielisen koulun historiasta. Tekijä, Helsinki 1932
Suomalaisen partiotyttöliiton nuotiomenot, tekijät Hilja Vilkemaa ja Einar Fieandt. Suomalaisen partiotyttöliiton julk. 2. Tekijä, Helsinki 1932
Elseid Hysaj

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Elseid Gëzim Hysaj
Syntymäaika: 2. helmikuuta 1994
Syntymäpaikka: Shkodër, Albania
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 180 cm
Paino: 70 kg 
Seura
Seura:  Lazio
Pelinumero: 23
Junioriseurat
2009–2012:  Empoli
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012–2015 |  Empoli | 102 | (1) |
| 2015–2021 |  Napoli | 178 | (1) |
| 2021– |  Lazio | 84 | (2) |
Maajoukkue
| 2010–2011 |  Albania U17 | 3 | (0) |
| 2013–2014 |  Albania U21 | 4 | (0) |
| 2013– |  Albania | 82 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. toukokuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. toukokuuta 2024.
Elseid Gëzim Hysaj (s. 2. helmikuuta 1994 Shkodër) on albanialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Laziota, johon hän siirtyi kesällä 2021 pelattuaan aiemmin Empolissa ja Napolissa. Molempijalkainen Hysaj on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän kuuluu Albanian jalkapallomaajoukkueeseen, jossa hän on toiminut kapteeninakin.
Ura > Seurajoukkueura

Hysaj'n kasvattajaseura on Empoli FC. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa kaudella 2012–2013, kun seura pelasi Serie B:ssä. Hän pelasi kahden kauden aikana 62 Serie B -ottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudeksi 2014–2015 Empoli nousi Serie A:han, ja Hysaj teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2014 Udinesea vastaan. Hän pelasi vahvan kauden ollen kentällä 36 ottelussa, joissa 33 kertaa avauskokoonpanossa.
Elokuussa 2015 Hysaj siirtyi Serie A:n SSC Napoliin. Ensimmäisellä Napolin-kaudellaan hän pelasi Serie A:ssa 37 ottelua, joissa hän kahta lukuun ottamatta oli kentällä täydet 90 minuuttia. Seuraavina kausina liigaotteluja kertyi 35, 35, 27, 20 ja 24. Ainoan maalinsa hän teki heinäkuussa 2020 Sassuoloa vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi 16 ottelua ja Eurooppa-liigassa 13 ottelua. Hän voitti Italian cupin 2020.
Hysaj siirtyi kesällä 2021 Lazioon. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 29 Serie A -ottelua, joissa hän oli 24 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki maalin elokuussa kauden toisessa liigaottelussaan Speziaa vastaan. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 34 liigaottelua, joissa hän oli avauskokoonpanossa 22 kertaa, ja teki maalin kauden toiseksi viimeisessä liigaottelussa Cremonesea vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Serie A:ssa 21 ottelua, joista kymmenen avauskokoonpanossa. Hän on pelannut Laziossa 13 Eurooppa-liigan ja kaksi Konferenssiliigan ottelua. Syksyllä 2023 hän pelasi neljä Mestarien liigan ottelua.
Ura > Maajoukkueura

Hysaj on edustanut Albaniaa alle 17-vuotiaissa ja alle 21-vuotiaissa. Albanian A-maajoukkueessa hän debytoi helmikuussa 2013 ystävyysottelussa Georgiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi täyden ajan Albanian kaikissa kolmessa ottelussa. Hän on pelannut huhtikuun 2024 loppuun mennessä 82 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia: syyskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Islantia ja syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan.
Muuta

Hysaj'n ollessa kahden kuukauden ikäinen hänen isänsä Gëzim muutti Italiaan etsimään työtä. Kun Hysaj oli kymmenen, Gëzim suositteli häntä eräälle jalkapalloagentille ja Hysaj muuttikin 14-vuotiaana Italiaan ja sai seuraavana vuonna paikan Empoli FC:stä.
Ekoenergia

EKOenergia-merkki on Suomen luonnonsuojeluliiton (SLL) ylläpitämä ympäristömerkki energialle. Se on ainoa energian ympäristömerkki Suomessa ja toimii maailmanlaajuisesti. Merkki on voittoa tavoittelematon.
Kriteerit ja historia

Merkki myönnetään uusiutuvista energianlähteistä tuotetulle energialle tietyin kriteerein. Kriteerien täyttymistä valvotaan vuosittaisella auditoinnilla.
Merkin tavoitteena on ohjata kuluttajia energiavalintoihin, joiden ympäristövaikutukset ovat mahdollisimman pienet, sekä lisätä tietoisuutta energiantuotannon ympäristöhaitoista. Se todentaa myös, että ostopäätös johtaa aina uuteen uusiutuvan energian tuotantoon.
EKOenergia-merkki on Suomen ainoa riippumattomasti valvottu energian sertifiointijärjestelmä. Se on myös ainoa koko maailmanlaajuinen ympäristömerkki energialle.
Merkki on ollut käytössä vuodesta 2013, mutta sen juuret ovat suomalaisessa 1998 perustetussa Norppaenergia-merkissä, jolloin sähkömarkkinoiden vapautumisen myötä kuluttajille avautui mahdollisuus kilpailuttaa energiayhtiöitä. Nykyinen logo otettiin käyttöön siitä järjestetyn suunnittelukilpailun jälkeen 23. lokakuuta 2009.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Euroopan kansalaisen palkinto 2020, jonka Euroopan parlamentti myönsi maaliskuussa 2021.
Pohjoismaiden neuvoston ympäristöpalkinnon ehdokkuus vuonna 2019.
EU:n kestävän energian palkinto (EUSEW) 2018, finalisti nuorten energiajohtajien kategoriassa.
Saksan kestävän kehityksen neuvoston myöntämä Taten für Morgen -palkinto. EKOenergia oli yksi vuoden 2017 kestävän kehityksen hankkeista (Projekt Nachhaltigkeit). Tämä on arvostettu tunnustus hankkeille, jotka edistävät Kestävän kehityksen tavoitteita.
Tulokset > Ilmastorahasto

Jokaisesta EKOenergiana myydystä megawattitunnista maksetaan vähintään 10 eurosenttiä EKOenergian Ilmastorahastoon, josta rahoitetaan uusiutuvan energian hankkeita kehittyvissä maissa.
Hankkeiden toteuttajina toimivat kokeneet kansainväliset tai paikalliset kansalaisjärjestöt, ja ne toteutetaan tiiviissä yhteistyössä paikallisen väestön kanssa. Hankkeet vähentävät energiaköyhyyttä ja edistävät konkreettisesti muitakin kestävän kehityksen tavoitteita. Rahoitettavat hankkeet valitaan vuosittain läpinäkyvällä ja avoimella prosessilla, jossa myyjät ja kuluttajat ovat aktiivisesti mukana. Lopullisen päätöksen rahoituksesta tekee EKOenergian hallitus.
EKOenergia on rahoittanut vuodesta 2015 lähtien 99 hanketta yhteensä 2 915 945,70 eurolla.
Valtuutetut myyjät Suomessa

Suomessa Ekoenergiaa myyvät muun muassa Ekosähkö Oy, Helen, Lumme-energia, Nordic Green Energy, Porvoon Energia, Raaseporin Energia, Oomi, Vattenfall ja Väre. Jotkut yritykset myyvät Ruotsissa, Tanskassa tai Norjassa tuotettua energiaa.
Aiheesta muualla

EKOenergian kotisivut
Suomen luonnonsuojeluliiton kotisivut
Eskilstuna-Kuriren

| Eskilstuna-Kuriren> Eskilstuna-Kuriren med Strengnäs Tidning |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  NTM-konserni
ISSN:  ISSN 1103-9221
Levikki:  21 500 (2021)
Perustettu:  1890
Päätoimittaja:  Eva Burman
Sitoutuneisuus:  liberaali
Kotikunta:  Eskilstuna
Kotimaa:  Ruotsi
Ilmestymistiheys:  ma–la
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Eskilstuna-Kuriren (virallisesti Eskilstuna-Kuriren med Strengnäs Tidning) on ruotsalainen vuonna 1890 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Eskilstuna. Se ilmestyy kuudesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan liberaali ja kuuluu NTM-konserniin.
Toimitus Eskilstunassa.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (ruotsiksi)
Dístomo

| Dístomo Δίστομο |
| --- | --- |
 Dístomon kylä.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Dístomo
 Koordinaatit: 38°26′N, 22°40′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Keski-Kreikka
Alueyksikkö:  Boiotia
Kunta:  Dístomo-Aráchova-Antíkyra
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  280301
Väkiluku (2011):  3 881
 – Kylä­yhdys­kunta:  3 192
 – Kylä:  1 589
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  ΒΙ
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dístomo (kreik. Δίστομο; kath.kreik. Δίστομον, Dístomon) on Kreikan kylä sekä samanniminen Dístomo-Aráchova-Antíkyran kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Διστόμου, Dimotikí Enótita Distómou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 881 ja varsinaisen Dístomon kylän väkiluku 1 589 (vuonna 2011). Dístomo on Dístomo-Aráchova-Antíkyran kunnan kuntakeskus.
Dístomon kylän läheisyydessä sijaitsee merkittävä bysanttilainen Ósios Loukáksen luostari, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia

Toisen maailmansodan aikana 10. kesäkuuta 1944 Natsi-Saksan SS-poliisidivisioonan miehet teloittivat Dístomossa 218 kyläläistä ollessaan etsimässä kreikkalaisia partisaaneja. Seitsemän rekkalastillista SS-sotilaita joutui hieman kylän jälkeen partisaanien väijytykseen, minkä seurauksena seitsemän saksalaista sotilasta kuoli. Tämän jälkeen jäljelle jääneet SS-miehet kääntyivät takaisin kylään ja kostotoimina tappoivat, raiskasivat ja ryöstelivät. Yhteensä 218 dístomolaista sai surmansa. Tapahtumia kutsutaan Dístomon verilöylyksi.
Dístomo oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Dístomo-Aráchova-Antíkyran kunnaksi yhdessä Antíkyran ja Aráchovan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Dístomon kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Dístomo | Ágios Nikólaos | 25 |
| Dístomo | Dístomo | 1 589 |
| Dístomo | Paralía Distómou (Áspra Spítia) | 1 578 |
| Steíri | Ósios Loukáksen luostari (Moní Osíou Louká) | 3 |
| Steíri | Steíri | 686 |
Yhteensä: 3 881
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dístomo Wikimedia Commonsissa
Eurico Gaspar Dutra

| Eurico Gaspar Dutra |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (1946).
Brasilian 16. presidentti
 31. tammikuuta 1946 – 31. tammikuuta 1951  
Edeltäjä:  José Linhares
Seuraaja:  Getúlio Vargas
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. toukokuuta 1883 Cuiabá, Mato Grosso
Kuollut: 11. kesäkuuta 1974 (91 vuotta) Rio de Janeiro
Puoliso:  Carmela Teles Leite Dutra
Tiedot
Puolue:  PSD
 Nimikirjoitus
Eurico Gaspar Dutra (18. toukokuuta 1883 – 11. kesäkuuta 1974) oli brasilialainen marsalkka ja sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi Brasilian presidenttinä vuosina 1946–1951. Hänen kaudellaan Brasilia palasi perustuslailliseen demokratiaan.
Francisco de Goya

| Francisco de Goya |
| --- | --- |
 Vicente López, Goya, 1826.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1746 Fuendetodos, Espanja
Kuollut: 16. huhtikuuta 1828 (82 vuotta) Bordeaux, Ranska
Kansalaisuus:  espanjalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  romantiikka
Kuuluisimpia töitä:  Sodan kauhut Alaston Maja Puettu Maja Kolmas toukokuuta 1808
 Nimikirjoitus
Romantiikka
Caspar David Friedrich, , 1818.
Pääsuunnat
Romantiikka | Kansallisromantiikka
Muut virtaukset
Düsseldorfin koulukunta | Hudson River -koulukunta |  Goottikulttuuri | Karelianismi
Aiheet
Vastavalistus | Romantiikan musiikki | Pittoreski | Subliimi | Yhtenäistaideteos | Boheemi | Ossianin laulut | Maailmantuska
Teokset
Medusan lautta | Vapaus johtaa kansaa
Tekijät
Ivan Aivazovski | Albert Bierstadt | William Blake | John Constable | Eugène Delacroix | Robert Wilhelm Ekman | Caspar David Friedrich | Henry Fuseli | Théodore Géricault | Francisco de Goya | Aleksander Lauréus | Friedrich Overbeck | Vasili Tropinin | William Turner
Francisco José de Goya y Lucientes (30. maaliskuuta 1746 Fuendetodos, Espanja – 16. huhtikuuta 1828 Bordeaux, Ranska) oli espanjalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kaivertaja. Hän oli Espanjan hovimaalari, ja hänet tunnettiin elämänsä aikana muotokuvamaalauksistaan. Hänen maineensa perustuu etenkin merkittäviin painokuvasarjoihin ja aiheeltaan synkkiin maalauksiin. Goya oli oman aikansa merkittävimpiä taiteilijoita.
Elämä ja ura > Varhainen elämä

Francisco José de Goya y Lucientes syntyi 30. maaliskuuta 1746 Fuendetodosin kylässä Pohjois-Espanjassa. Hänen isänsä José työskenteli kultaajana ja äiti Gracia edusti köyhtynyttä aatelistoa. Perhe kuului espanjalaisen aristokratian alimpaan luokkaan, hidalgoihin. Franciscolla oli kaksi isoveljeä. Veljekset eivät käyneet paljonkaan kouluja. Perhe muutti 1759 Zaragozaan, missä Francisco meni oppipojaksi José Luzanin työpajaan kolmen vuoden ajaksi. Ensimmäisen tilaustyönsä hän maalasi Fuendetodosin kirkkoon.
Elämä ja ura > Taideopinnot ja uran alku

Goya muutti Madridiin vuonna 1763. Siellä hän pyrki turhaan San Fernandon taideakatemiaan, mutta sai opettajakseen hovimaalari Francisco Bayeun. Goya matkusti Italiaan noin vuonna 1770 ja yritti siellä johonkin paikalliseen taidekouluun. Hän sai eräässä taidekilpailussa kunniamaininnan. Goya palasi Espanjaan vuonna 1771 ja maalasi ensimmäisen monumentaaliteoksensa, zaragozalaisen katedraalin kattofreskon Jumalan nimen palvonta. Seuraavan kymmenen vuoden aikana hän sai lähikaupunkien kirkoilta useita tilauksia. Goya meni naimisiin vaikutusvaltaisen opettajansa sisaren Josefa Bayeun kanssa, mikä toi Goyalle useita tärkeitä tilaustöitä. Perheeseen syntyi useita lapsia, joista yksi selvisi aikuisikään.
Elämä ja ura > Menestyksen vuodet

Goya muutti vuonna 1774 Zaragozasta Madridiin, missä hän toteutti ensimmäiset luonnoskartonkinsa Santa Barbaran kuninkaalliselle gobeliinikutomolle. Hän teki kartonkeja aina vuoteen 1780 ja senkin jälkeen satunnaisesti vuoteen 1792 saakka. Goya nimitettiin vuonna 1780 San Fernandon taideakatemian jäseneksi, 1785 akatemian maalaustaiteen apulaisjohtajaksi ja 1786 yhdeksi kuningas Kaarle III:n hovimaalareista. Seuraava kuningas Kaarle IV korotti vielä Goyan arvonimeä, mikä teki Goyasta Espanjan ihailluimman ja kysytyimmän taiteilijan. Hän teki entistä enemmän ylimystön muotokuvia ja edelleen myös uskonnollisaiheisia tilaustöitä.
Goya sai sairauskohtauksen talvella 1792–1793, minkä seurauksena hän halvaantui ja sokeutui väliaikaisesti, ja kuuroutui pysyvästi. Sairastumisen jälkeen Goyan aiheet vaihtuivat synkiksi ja ahdistaviksi. Hänen menestyksensä kuitenkin jatkuivat, ja hänet nimitettiin vuonna 1795 kuninkaallisen taideakatemian maalaustaiteen johtajaksi ja 1799 ensimmäiseksi hovimaalariksi. Hän julkaisi ensimmäisen suuren etsaussarjansa Oikkuja vuonna 1799.
Elämä ja ura > Viimeiset vuodet

Goyaa arvosteltiin vuonna 1814 veljeilystä ranskalaismiehittäjien kanssa hänen toimittuaan Joseph Bonaparten hovimaalarina. Hän sai kuitenkin anteeksi ja hovimaalarinsa asemansa pian takaisin. Hän teki maalauksia, jotka kuvaavat Napoleonin sotien julmuuksia, kuten Toukokuun kolmas 1808 (1814). Goyan vaimo kuoli vuonna 1812, ja hän otti uuden elämänkumppanin, nuoren Leocadia Weissin. Kohua herättäneestä suhteesta syntyi kaksi lasta. Goya muutti Madridiin vuonna 1819 ja sairastui vakavasti. Sairauden aikana hän maalasi sarjan "mustia maalauksia", jotka ovat täynnä kyynisyyttä, pessimismiä ja epätoivoa. Goya lähti maanpakoon Ranskaan vuonna 1824 Ferdinand VII:n hallituksen painostuksesta. Hän asettui Bordeaux’hon, mutta kävi vielä kahdesti Espanjassa, missä hän erosi tehtävästään hovimaalarina. Goya kuoli halvauskohtaukseen Bordeauxissa 16. huhtikuuta 1828.
Tyyli

Goyan tyyli vaihteli alkuaikojen rokokootyylisistä gobeliineista loppuvuosien romantiikan tyylisiin sotakuvauksiin. Goya oli taidemaalari, taidegraafikko ja kaivertaja, ja monet hänen kuuluisimmista töistään ovat etsauksia. Goyalta on säilynyt noin 700 maalausta, tuhat piirrosta ja 300 painokuvaa. Yli puolet Goyan tuotannosta oli muotokuvia, ja elinaikanaan taiteilijan maine perustuikin niihin. Goyan muotokuvien aiheena oli korkea-arvoisia ja maineikkaita espanjalaisia, usein kuningasperheen jäseniä.
Goya teki painokuvansa sarjoina, joista merkittävimpiä olivat Oikkuja (1797–1798), Sodan kauhuja (1810–1820), Härkätaistelukohtauksia (1815–1816) ja Sananlaskuja (1816–1823).
Uransa alkuaikoina Goyan tyyli oli vielä melko tavanomaista. Vuoden 1788 tienoilla hän alkoi saada taiteeseensa omaperäisyyttä, kun hän alkoi käyttää aiheenaan painajaismaisia olioita ja sekasikiöitä sekä arvoituksellisia, sairaalloisia ja julmia näkyjä. Vuodesta 1790 lähtien Goyan tyyli alkoi muuttua Ranskan vallankumouksen ja pahenevan kuurouden vaikutuksesta. Bordeaux’n aikana Goya yhdisti ranskalaisia ja italialaisia vaikutteita tyyliinsä ja erityisesti Giovanni Battista Tiepolo ja Diego Velázquez vaikuttivat häneen.
Goya maalasi yleensä kankaalle, joskus puulle tai metallille. Hän käytti siveltimen lisäksi toisinaan myös muita maalausvälineitä kuten maalausveistä.
Merkitys

Goyaa pidetään aikakautensa merkittävimpänä espanjalaisena taidemaalarina, joka nosti maan taiteen sen kultakautta seuranneesta aallonpohjasta. Elinaikanaan Goyalla oli vain vähän oppilaita, ja hänen suora vaikutuksensa Espanjan taide-elämään oli vähäinen. Hänen kuoltuaan suurin osa hänen tuotannostaan muotokuvia lukuun ottamatta jäi vähälle huomiolle. Goya nostettiin uuteen arvoon Ranskassa 1800-luvun puolivälissä, ja 1900-luvulta alkaen häntä on pidetty yhtenä suurista taidemaalareista. Hänen mullistavista ja epäsovinnaisista teoksistaan ovat ottaneet vaikutteita esimerkiksi ekspressionismi, symbolismi ja surrealismi. Goya oli ensimmäinen taiteilija joka työsti kauhistuttavia ja outoja aiheita.
Teoksia

Sätkynukke, 1791–1792.
Alban herttuatar / Valkoinen herttuatar, 1795.
Alaston Maja, 1799–1800.
Kaarle IV:n perhe, 1800–1801.
Doña Isabel Cobos de Porcel, noin 1805.
Escena de Inquisición, 1808/1812.
Toukokuun kolmas 1808, 1814.
Sardiinin hautaus, noin 1815–1820.
Saturnus syö poikansa, 1820–1823.
Elokuvissa

Goyan elämää kuvataan useissa elokuvissa, kuten:
Goya (1999) Carlos Sauran
Volavérunt (1999), Bigas Luna
Goyan aaveet (2006), Miloš Forman
Kirjallisuutta

Buchholz, Elke Linda: Francisco de Goya : elämä ja tuotanto.  (alkuteos Francisco de Goya : Leben und Werk, suomennos Liisa Kovanen)  Könemann, 2000.  ISBN 382905713X.
Hughes, Robert: Goya.  London:  Harvill, 2003.  ISBN 1843430541.  (englanniksi)
Davis, Jonathan: Madridin enkelit. Elämänkertaromaani (alkuteos: There are Angels in Madrid). Suomentanut J. A. Hollo. K. J. Gummerus Oy, 1943 (myös myöhempiä painoksia). Romaani Francisco de Goyan elämästä ja hänen aikansa Espanjasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Francisco de Goya Wikimedia Commonsissa
Francisco de Goya (1746–1828) and the Spanish Enlightenment, Heilbrunn Timeline of Art History, Metropolitan Museum of Art
Open Directoryn luokkahaku
Caprichos (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf), Arno Schmidt Reference Library
Desastres de la Guerra (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf), Arno Schmidt Reference Library
Francisco de Goya y Lucientes, Olgan Galleria
Järjen uni synnyttää hirviöitä, 1797–1798.
Laatta numero 39 Goyan painokuvasarjasta Sodan kauhuja.
Eskimo-aleuttilaiset kielet

Eskimo-aleuttilaisten kielten levinneisyysalue Pohjois-Amerikassa.
Eskimo-aleuttilaiset kielet on kielikunta, jonka kieliä puhutaan Grönlannissa, Kanadassa, Alaskassa ja Itä-Siperiassa. Yhteensä eskimo-aleuttilaisilla kielillä on noin 150 000 puhujaa. Suurin yksittäinen kieli on grönlanti (54 000 puhujaa). Näiden kielten tutkimusta nimitetään eskimologiaksi.
Eskimo-aleuttilaisia kieliä on yritetty luokitella samaan luokkaan monien muiden kielikuntien kanssa kuten esim. indoeurooppalaiset, uralilaiset ja tšuktšilais-kamtšatkalaiset kielet.
Luokittelu

Eskimo-aleuttilaiset kielet koostuvat kahdesta kieliryhmästä, jotka ovat eskimokielet ja aleuttilaiset kielet. Tarkempi kielten luokittelu on alla.
Eskimokielet
Inuiittikielet
grönlanti (inuit, kalaallisut)
inuktitut
inupiaq
inuvialuktun
Jupikkikielet
alaskanjupik
alutiiq (aleuttienjupik, tyynenmerenjupik)
naukaninjupik
siperianjupik
sireniki
Aleuttilaiset kielet
aleutti