stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Aiheesta muualla

Venäläisen avantgarden indeksi (englanniksi)
Kofyan, Vera: Russian Avant-Garde Gallery. Movements in Russian Art 1900-1950s (englanniksi)
The Russian Avant-Garde Book 1910-1934. The Museum of Modern Art MoMA. (englanniksi)
Venäjän taideliikkeet
Abramtsevo
Agitaatioposliini
Akmeismi
Futurismi
Konstruktivismi
Mir Iskusstva
Parsuna
Sosialistinen realismi
Suprematismi
Vaeltajat
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Venäläinen formalismi
Venäläinen symbolismi
Zaum
Urticales

| Urticales |
| --- | --- |
 Isonokkonen (Urtica dioica)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Urticales  Dumortier
Katso myös
   Urticales Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Urticales on koppisiemenisiin kuuluva kasvilahko, joka on viimeksi sisältynyt Cronquistin järjestelmään. Lahko sisälsi noin 2200 lajia kuudessa heimossa. Uudempien luokittelujen myötä Urticales on siirretty Rosales-lahkoon.
Jakaantuminen ja esimerkkikasveja:
jalavakasvit Ulmaceae
jalavat (Ulmus )
vuorijalava (Ulmus glabra)
kynäjalava (Ulmus laevis)
hamppukasvit Cannabaceae
humalat (Humulus )
humala (Humulus lupulus)
hamput (Cannabis )
hamppu (Cannabis sativa)
nokkoskasvit Urticaceae
nokkoset (Urtica )
isonokkonen (Urtica dioica)
rautanokkonen (Urtica urens)
Volleyball Hall of Fame

Volleyball Hall of Fame on lentopallon historiaa ja kuuluisia pelaajia sekä vaikuttajia kunnioittava galleria. Se sijaitsee Holyokessa Massachusettsin osavaltiossa. Juuri siellä William G. Morgan aikoinaan keksi lentopallon.
Pelaaja, tuomari tai seura- tai sarjatoiminnassa mukana oleva toimitsija tai vaikuttaja voi uransa jälkeen päästä Volleyball Hall of Famen jäseneksi, jos hän on yltänyt urallaan johonkin suureen saavutukseen, ollut merkittävä pelaaja tai vaikuttanut jotenkin lentopallon kehittymiseen.
Historia

Vuonna 1971 Holyoken kaupungin pormestari sai idean perustaa kaupunkiin lentopallon Hall of Fame -gallerian. Ideasta innostui myös Kansainvälinen lentopalloliitto, sillä olihan lentopallo saanut alkunsa juuri Holyokessa. Ensimmäiseksi galleriaan valittiin lentopallon kehittänyt William G. Morgan. Vuonna 1987 galleria siirrettiin kaupungissa isompaan tilaan, ja vuonna 1997 gallerialle valmistui uusi museo.
Kunniajäsenet

Viimeksi galleriaan valittiin jäseniä vuonna 2007.
Vollsjön kirkko

Vollsjön kirkko
Vollsjön kirkko (ruots. Vollsjö kyrka) on Ruotsissa Sjöbon kunnassa sijaitseva rakennus. Kirkko on keskiajalta, luultavasti 1200-luvulta. Nykyisen ulkonäkönsä se sai 1860-luvulla isomman rakennustyön jälkeen.
Esineistö

Kullattu 1600-luvulta peräisin oleva alttarikaappi edustaa barokkityyliä ja siinä on kuvia Mariasta ja lapsesta sekä eräästä pyhimyksestä. Kaappi on tuotu yhdestä venetsialaisesta kirkosta ja siellä säilytettiin aikaisemmin leipää ja viiniä. Vanhin kaikista esineistä kirkossa on hiekkakivestä tehty kastemalja. Kuorissa on puinen 1400-luvulta peräisin oleva triumfikrusifiksi, joka siirrettiin 1908 historialliseen museoon Lundiin, mutta palautettiin sieltä 1974. Kirkossa sisällä on renessanssi-hautakivi 1500-luvulta, jossa on kuvattu melkein luonnollisen kokoinen luuranko, joka symboloi kaiken katoavaisuutta. Kivi on asetettu Anne Langin muistoksi, joka oli Niels Brahen leski ja Vollsjön säterin omistaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vollsjön kirkko Wikimedia Commonsissa
Weingarten

Weingarten on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Carl Weingarten, muusikko ja valokuvaaja
Gene Weingarten, huumorikirjailija ja journalisti
Isabelle Weingarten (1950–2020), ranskalainen  näyttelijä, valokuvaaja
Johnny Wayne (alk. Louis Weingarten) (1918–1990), kanadalainen koomikko ja komediakäsikirjoittaja
Joe Weingarten (s. 1962), saksalainen poliitikko
Julius Weingarten (1836–1910), saksalainen matemaatikko
Lawrence Weingarten (1897–1975), elokuvaohjaaja
Mordechai Weingarten, juutalainen johtaja Jerusalemissa 1935–1948
Paul Weingarten (1886–1948), määriläissyntyinen pianisti
Randi Weingarten (s. 1957), opettajien ammattiliiton puheenjohtaja
Romain Weingarten (s. 1926), ranskalainen kirjailija
Volleyligaen

| Volleyligaen |
| --- | --- |
Laji:  lentopallo
Maa(t):   Tanska
Joukkueita:  10 (miehet) 7 (naiset)
Sivusto:  volleyligaen.dk
Volleyligaen (suom. Lentopalloliiga) on Tanskan lentopallon pääsarja. Sarjan voittaja on lentopallon Tanskan mestari.
Joukkueet > Miesten joukkueet 2023–24

Miesten lentopalloliigassa pelaa kaudella 2023–24 kymmenen joukkuetta:
Aalborg Volleyball
Amager VK
ASV Elite
DHV Odense
Gentofte Volley
Ikast KFUM
Middelfart VK
Nordenskov UIF
VK Vestsjælland
Odense Volleyball
Joukkueet > Naisten joukkueet 2023–24

Naisten lentopalloliigassa pelaa kaudella 2023–24 seitsemän joukkuetta:
ASV Elite
Brøndby VK
DHV Odense
Gentofte Volley
Holte IF
Ikast KFUM
Team Køge
Vallilan siirtolapuutarha

Ilmakuva Vallilan siirtolapuutarhasta 2021.
Vallilan siirtolapuutarha
Vallilan siirtolapuutarha on 174 palstasta koostuva siirtolapuutarha Helsingin Vallilanlaaksossa. Se on perustettu vuonna 1932, ja se on Helsingin kolmanneksi vanhin siirtolapuutarha. Vallilan siirtolapuutarha on suojeltu asemakaavalla.
Historia

Helsingin kaupungin kiinteistölautakunta päätti 26. toukokuuta 1931, että ”Toukolan ja Kumpulan välinen alue” kunnostettaisiin siirtolapuutarhan perustamista varten. Vallilan siirtolapuutarhayhdistys ry perustettiin 16. huhtikuuta 1932, ja siirtolapuutarha aloitti toimintansa keväällä 1932. Yhdistyksen jäsenet olivat kaupunkityöläisiä, ammattien joukossa on muun muassa seppiä, sekatyömiehiä, viilareita, hedelmämyyjiä, siivoojia ja poliiseja.
Alkuperäiset mökit rakennettiin  asemakaavaosaston arkkitehtien Birger Brunilan ja Väinö Tuukkasen suunnitteleman tyyppimallin mukaan. Yksi mökeistä on lunastettu museokäyttöön vuonna 1977, ja siinä toimii nykyisin 1930-luvusta kertova Vallilan siirtolapuutarhamuseo. Alueen mökkirakentaminen on alusta saakka ollut säädeltyä, uusimmat tyyppimökkien mallipiirustukset ovat vuodelta 2013.
Helsingin kaupungin puutarhakonsulentti Elisabeth Koch suunnitteli siirtolapuutarhan yleisten alueiden istutukset ja laati mallisuunnitelmia myös palstoille. Mallisuunnitelman saatoi lunastaa Kiinteistövirastolta ja puutarhakonsulentti Koch kävi paikan päällä neuvomassa palstan suunnittelussa ja viljelyssä.
Vallilan siirtolapuutarhan alun perin paviljonkimainen yhteistila Toimela valmistui kesällä 1937. Se laajennettiin nykyisen kaltaiseksi kerhotilaksi vuonna 1972.  Alueella ei aluksi ollut muita yhteisiä peseytymistiloja kuin ulkosuihku, mutta 1990-luvulla sinne rakennettiin 55 neliön talousrakennus, jossa on myös sauna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vallilan siirtolapuutarha Wikimedia Commonsissa
Vallilan siirtolapuutarhayhdistys
Näkymä puutarhasta 1930-luvulla
Věra Vančurová

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Naisten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Rooma 1954 | joukkuekilpailu |  |
Věra Vančurová (17. syyskuuta 1932 Praha – 6. helmikuuta 2018) oli Tšekkoslovakiaa edustanut telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Vančurová voitti joukkuekilpailusta olympiapronssia Helsingissä 1952. Hän kilpaili Helsingissä myös ottelussa ja sijoittui yhteisvoimistelussa kuudenneksi. MM-kilpailuissa Vančurová saavutti joukkuekilpailun pronssia Roomassa 1954. Hän kuoli 6. helmikuuta 2018.
Aiheesta muualla

Věra Vančurová Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Uruguaylainen viittomakieli

| Uruguaylainen viittomakieli |
| --- | --- |
Muu nimi:  Lengua de señas uruguaya
Tiedot
Alue:   Uruguay
Puhujia:  7000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  viittomakielet
Kieliryhmä:  kuurojen viittomakielet CPU-viittomakielet
ISO 639-3:  ugy
 Ohje 
Uruguaylainen viittomakieli (esp. Lengua de señas uruguaya) on pääsääntöisesti Uruguayn kuurojen yhteisön käyttämä viittomakieli.
Kieltä käyttää arviolta noin 7000 henkilöä. Uruguayn lain mukaan tulkkeja on käytettävä muun muassa oikeudenkäynneissä. Kuurojen lasten vanhemmille tarjotaan myös viittomakielen opetusta.
Yhdessä chileläisen ja paraguaylaisen viittomakielen kanssa nämä kolme lähisukukieltä muodostavat oman ryhmänsä kuurojen viittomakielten kieliperheen alaisuudessa. Uruguaylainen viittomakieli lasketaan uhanalaiseksi kieleksi.
Vallilan kirjasto

| Vallilan kirjasto |
| --- | --- |
 Vallilan kirjaston (1991) suunnittelivat arkkitehdit Juha Leiviskä ja Asta Björklund.
Sijainti:  Päijänteentie 5, 00550 Helsinki
Koordinaatit:  60.19218°N, 24.96239°E
Tyyppi:  Helsingin kaupunginkirjaston toimipiste
Perustettu:  1908
Kotisivut
Sisätiloja.
Vallilan kirjasto on vuonna 1908 perustettu Helsingin kaupunginkirjaston sivukirjasto, joka sijaitsee Vallilan kaupunginosassa. Kirjasto toimii nykyään Juha Leiviskän ja Asta Björklundin suunnittelemassa, vuonna 1991 valmistuneessa korttelitalossa osoitteessa Päijänteentie 5. Rakennus on suosittu arkkitehtuurinähtävyys.
Vallilan kirjastolla on näyttelytila Galleria Kajava, jossa järjestetään kuukausittain vaihtuvia näyttelyitä.
Historia

Vallilan kirjasto aloitti toimintansa osoitteessa Itäinen Viertotie 39 (nyk. Hämeentie 101) vuonna 1908. Päätös kirjaston perustamisesta oli tehty jo kymmenen vuotta aiemmin. Kirjaston alkuperäinen nimi oli Hermannin haaraosasto. Tiloihin kuului viisi vuokrahuonetta, joista kaksi toimi kirjavarastona, yksi lainaustoimistona ja kaksi lukuhuoneina. Kirjasto palveli asiakkaita kaikkina päivinä paitsi jouluaattona ja -päivänä. Hermannin haaraosaston toiminta jatkui alkuperäisissä tiloissa vuoteen 1927 saakka, jolloin suosion jatkuva kasvu ja siitä seurannut tilanpuute pakotti kirjastolautakunnan hankkimaan sille uudet tilat.
Kirjaston uusi tila sijaitsi edellisvuonna valmistuneessa koko korttelin kokoisessa AsOy Sturessa Sammatintien (2-4) puoleisella reunalla. Talon kivijalasta kirjastolle oli jo rakennusvaiheessa hankittu 250 neliön osakehuoneisto.  Helsingin kaupunki omistaa edelleen ao. huoneiston. Kirjaston nimi muutettiin Vallilan sivukirjastoksi.
Vuonna 1944 helmikuussa tapahtuneissa pommituksissa Sammatintie 2–4 sai osuman ja syttyi tuleen. Vaikka tulipalo ei yltänyt kirjaston tiloihin sammutustöistä valunut vesi pääsi kirjoihin ja tuhosi jäätyessään suuren osan kokoelmasta. Säilyneet osat siirrettiin turvaan Käpylän kirjastoon. Pommituksen jälkiä korjattaessa kirjaston tiloja muutettiin avoimemmiksi mutta jatkuva tilanpuute haittasi silti kirjaston toimintaa huolimatta lehtisalin siirtämisestä Kangasalatielle. Kirjastolle oli suunniteltu uutta, täysin omaa tilaa useisiin eri paikkoihin jo 1930-luvun lopulta mutta vasta 1980-luvun lopulla se päätettiin rakentaa.
Vallilan kirjaston nykyinen rakennus vihittiin käyttöön 1991. Arkkitehtien Juha Leiviskän ja Asta Björklundin suunnittelemassa Vallilan korttelitalossa toimii kirjaston lisäksi päiväkoti. Kirjaston sisustuksen on suunnitellut Jatta Olin. Uusi rakennus nosti Vallilan kirjaston jälleen paikallisten suosioon. Kirjasto peruskorjattiin ja tiloja ajanmukaistettiin vuonna 2008. Korttelitalon sisäpiha palautettiin alkuperäisen kaltaiseen asuunsa vuonna 2010. Rakennuksessa tehtiin perusteellinen julkisivuremontti vuonna 2013.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vallilan kirjasto Wikimedia Commonsissa
Urbanus Koistinen

Urbanus Koistinen (8. toukokuuta 1854 Nilsiä – 9. tammikuuta 1939 Nilsiä)  oli suomalainen yrittäjä ja valtiopäivämies.
Koistinen oli maanviljelijän poika, mutta ryhtyi käsityöläiseksi. Hän opiskeli Pietarissa harjojen valmistajaksi 1874 ja perusti Nilsiään harja- ja sivellinpajan, joka kehittyi myöhemmin tehtaaksi. Nilsiässä Koistinen osallistui myös kunnalliselämään, toimien muun muassa pitkään kuntakokousten  esimiehenä. Koistinen oli talonpoikaissäädyssä Pielaveden tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä  1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli molemmilla kerroilla valitsijamies. Edellisillä valtiopäivillä hän oli myös jäsen suostunta- ja jälkimmäisillä talousvaliokunnassa. Koistinen teki valtiopäivillä useita esityksiä ja osallistui muiden säätynsä edustajien tekemiin esityksiin.
Weio Henriksson

| Weio Henriksson> Oikeusministeri |
| --- | --- |
 Kekkosen V hallitus  6.11.1954 - 3.3.1956  
Edeltäjä:  Aarre Simonen 
Seuraaja:  Vilho Väyrynen 
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. tammikuuta 1903 Pohja
Kuollut: 21. huhtikuuta 1973 (70 vuotta) Helsinki
Ammatti:  juristi
Tiedot
Puolue:  Ammattiministeri
Weio Vilho Henriksson (7. tammikuuta 1903 Pohja – 21. huhtikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja Kekkosen V:n hallituksen puolueisiin sitoutumaton oikeusministeri. Henriksson oli Helsingin kunnallispormestarina eli maistraatin puheenjohtajana 1940–1970-luvulla. Oikeusministerinä hän ehti olla 484 päivää, 6.11.1954–3.3.1956.
Vanua Levu

Vanua Levu
Fidžin kartta
| --- | --- |
Sijainti:  Northern Division Fidži
Saariryhmä:  Vanua Levu -saaret
Korkein kohta:  Mount Batini, 1 111 m
Pinta-ala:  5 587 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  130 000
Suurin kaupunki:  Labasa
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vanua Levu mereltä päin.
Vanua Levu on Fidžin saarista toiseksi suurin. Se sijaitsee suuremmasta Viti Levun saaresta noin 60 kilometriä koilliseen.
Saarta ympäröivät koralliriutat. Se on melko epätasainen ja mäkinen. Vanua Levussa on noin 130 000 asukasta.[lähde? ]
Vanua Levun suurimmat asutuskeskukset ovat Labasa ja Savusavu. Labasa on niistä suurempi. Siellä on noin 25 000 asukasta. Savusavu on pienempi (noin 6 000 asukasta), mutta se on melko suosittu turistien keskuudessa. Molemissa suurimmissa asutuskeskuksissa on lentoasema.
Vanua Levun tärkeimmät vientituotteet ovat sokeriruoko, riisi, sitrushedelmät ja kopra.
Kiribati on ostanut saaren, joka olisi valtion uusi koti ilmastonmuutoksen vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vanua Levu Wikimedia Commonsissa
Vyhinon metroasema

| Vyhino (Выхино) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Tagansko-Krasnopresnenskaja
Sijainti:  55.7156°N, 37.8181°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  31. joulukuuta 1966
Rakenne
Tyyppi:  maa-asema
Vyhino (ven. Выхино) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vyhinon metroasema Wikimedia Commonsissa
Vladimir Trofimenko

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Praha 1978 | seiväshyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Milano 1978 | seiväshyppy |  |
|  Pronssia | Wien 1979 | seiväshyppy |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Pronssia | Sofia 1977 | seiväshyppy |  |
Vladimir Trofimenko (ven. Владимир Трофименко, s. 22. maaliskuuta 1953) on Neuvostoliittoa edustanut, 1970-luvun lopulla menestynyt seiväshyppääjä ja Euroopan mestari.
Trofimenko voitti ulkoratojen Euroopan mestaruuden Prahassa 1978 himmeämpien mitalien mentyä suomalaisille Antti Kalliomäelle ja Rauli Pudakselle. Sisäratojen EM-kilpailuista hän saavutti hopeaa Milanosta 1978, missä hän hävisi puolalaiselle Tadeusz Ślusarskille, ja pronssia Wienistä 1979.
Věra Růžičková

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Růžičková vuonna 2007. |  Růžičková vuonna 2007. |  Růžičková vuonna 2007. |  |
Maa:   Tšekkoslovakia
Naisten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | joukkuekilpailu |  |
Věra Růžičková (Schulaková) (10. elokuuta 1928 Brno – 24. marraskuuta 2018) oli tšekkoslovakialainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Růžičková voitti joukkuekilpailusta olympiakultaa Lontoossa 1948. Hän kilpaili myös koripallossa, uinnissa ja uimahypyissä. Růžičková kuoli 90-vuotiaana 24. marraskuuta 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Věra Růžičková Wikimedia Commonsissa
Väinö J. Tervaskari

Väinö Juhani Tervaskari (14. kesäkuuta 1911 – 2. elokuuta 2000) oli suomalainen kääntäjä.
Vylgort

Syktyvdinin piirin museo.
Vylgort (komiksi ja ven. Вы́льгорт) on kylä ja maalaiskunta Komin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Syktyvkarin lounaispuolella seitsemän kilometrin päässä tasavallan pääkaupungista. Kylä on Syktyvdinin piirin keskus. Asukkaita on 11 200 henkeä (vuonna 2002).
Vylgort mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1568. Sen nimi perustuu komin sanaan vyl’gort ’uusitalo’. Ensimmäisten asukkaiden uskotaan olleen Šoškasta siirtyneitä komeja. 1600-luvulla osa asukkaista muutti nälänhädän takia Kaman seudulle ja Siperiaan. Vuonna 1693 rakennettiin Herran temppeliin tuomisen kirkko. Lähistön pikku kylät sulautuivat Vylgortiin, joka oli Ust-Sysolskin ja Jarenskin jälkeen alueen suurin asutuskeskus.
Vuonna 1846 kylään perustettiin kirkkokoulu ja seuraavana vuonna rakennettiin uusi kivikirkko (nykyään raunioina). Vuonna 1870 avattiin zemstvon poikakoulu ja vuonna 1887 tyttökoulu. Vuonna 1896 perustettiin kansankirjasto. Asukkaat harjoittivat maanviljelyä, metsästystä, käsityöammatteja tai kävivät muualla ansiotöissä. Vuonna 1935 Vylgortista tuli Syktyvdinin piirin keskus.
Seudun pääelinkeinot ovat maa- ja metsätalous. Vylgortissa toimii suurkanala, metsänhoitoalueen konttori, huopatehdas ja huonekalutehdas.
Kylässä on keskikoulu, ammattikoulu, maatalousteknikumi, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, piirisairaala ja poliklinikka. Vuonna 1912 pystytetyssä puurakennuksessa toimii museo. Vuonna 1998 avattiin uusi pyhän Nikolaoksen kirkko. Vuonna 2008 kylässä avattiin Kansallinen käsityötaitokeskus (Zaran).
Aiheesta muualla

Syktyvdinin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Uudenseelanninmesikko

| Uudenseelanninmesikko |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uudenseelanninmesikot Notiomystidae
Suku::  Notiomystis
Laji::  cincta
Kaksiosainen nimi
 Notiomystis cincta  (du Bus de Gisignies, 1839) 
Katso myös
   Uudenseelanninmesikko Wikispeciesissä   Uudenseelanninmesikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uudenseelanninmesikko (Notiomystis cincta) on Uuden-Seelannin kotoperäinen varpuslintu. Se on sukunsa ainoa laji, ja uusimpien DNA:han perustuvien tutkimusten mukaan se muodostaa oman heimonsa, aiemmin se luettiin mesikkoihin. Laji eli yleisenä Pohjoissaaren ja lähisaariston metsissä eurooppalaisten saapumisen jälkeen, mutta hävisi vähitellen muualta kuin Little Barrier Islandilta, jossa edelleen sinnittelee 500–2 000 yksilön kanta. 1980- ja 1990-luvuilla saarelta siirrettiin noin 40 yksilöä kolmelle muulle saarelle, joissa laji on pystynyt lisääntymään, mutta vain vähäisessä määrin. Tarhaoloissa pidetään pientä populaatiota, mutta senkin tulevaisuus näyttää huonolta. Lajin häviämisen syinä ovat todennäköisesti mustarotan ja tauteja levittävien sääskien saapuminen saarelle ihmisen mukana. Bernard du Bus de Gisignies kuvaili lajin holotyypin Pohjoissaarelta vuonna 1839.
Lajin elintavat ovat erikoiset. Tiettävästi se on ainoa lintulaji, joka parittelee naamat vastakkain eli niin sanotussa "lähetyssaarnaaja-asennossa". Se rakentaa pesänsä puunkoloon, jonne naaras munii kolmesta viiteen munaa. Se syö mettä, hedelmiä ja niveljalkaisia.
Naaras
Uruguayjoki

| Uruguayjoki |
| --- | --- |
 Moconan putoukset Brasilian ja Argentiinan rajalla
Alkulähde:  Canotas- ja Pelotasjokien yhtymä
Laskupaikka:  Río de la Plata
Maat:  Brasilia, Argentiina, Uruguay
Pituus:  1 593 km
Virtaama:  5 500 m³/s
Valuma-alue:  365 000 km²
Uruguayjoki (esp. Río Uruguay, port. Rio Uruguai) on joki Etelä-Amerikassa. Joki virtaa pohjoisesta etelään alkaen Brasiliasta ja jatkuen sieltä Argentiinan ja Uruguayn rajaa pitkin Río de la Platan estuaariin, missä se yhdistyy Paranájokeen. Joki on 1 593 kilometriä pitkä.
Uruguayjoki kartalla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uruguayjoki Wikimedia Commonsissa
Valkoruohosipuli

| Valkoruohosipuli |
| --- | --- |
 Valkoruohosipuli (Allium chinense)
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Narsissikasvit Amaryllidaceae
Alaheimo::  Allioideae
Suku::  Laukat Allium
Laji::  chinense
Kaksiosainen nimi
 Allium chinense  G.Don 
Synonyymit
 Allium bakeri Regel  Allium bodinieri H.Lév. & Vaniot  Allium exsertum Baker  Allium exsertum G.Don  Allium martini H.Lév. & Vaniot  Allium splendens Miq.  Caloscordum exsertum (G.Don) Herb. 
Katso myös
   Valkoruohosipuli Wikispeciesissä   Valkoruohosipuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkoruohosipuli (Allium chinense) on narsissikasvien heimoon kuuluvien laukkojen eli sipuleiden (Allium) kasvisuvun monivuotinen ikivihreä sipulikasvi. Valkoruohosipuli kasvaa villinä mutta sitä myös viljellään syötäväksi Etelä-Aasiassa varsinkin Kiinassa ja Japanissa.
Kuvaus > Sipuli, varret ja lehdet

Valkoruohosipulin sipuli on pitkä ja ohut. Sipulin väri on valkoinen, joskus punaiseen vivahtava. Se on halkaisijaltaan noin 1,5–2 senttimetriä, mutta kaksi tai kolme vuotta vanhana sipuli saattaa olla halkaisijaltaan 4–5 senttimetriä. Lehdet ovat 3–5 kulmaisia, onttoja, noin 15–35 senttimetriä pitkiä. Kukkavarsi on noin 20–40 senttimetriä pitkä.
Kuvaus > Kukat

Valkoruohosipulin kukinto on puolipallomainen rento sarja. Kehälehdet ovat väriltään vaaleanpunaisesta sinipunaiseen ja niiden koko on noin 4–6 × 3–4 millimetriä. Heteet ovat pitkiä ja tulevat kukasta ulos. Palhot ovat noin 1,5 millimetriä leveitä. Emit ovat soikeita, munan muotoisia tai pyöreitä kukan perällä missä myös mesiäinen sijaitsee.
Kasvupaikat ja levinneisyys

Kiinassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla valkoruohosipulia kasvaa luonnonvaraisena mutta sitä myös viljellään keittiöpuutarhoissa ja kukkapenkeissä mausteeksi. Se sietää köyhää, vähäravinteista maaperää. Sitä on kasvatettu myös Assamissa, Bangladeshissa, Länsi-Himalajalla, Kuubassa, Japanissa, Kirgisiassa, Koreassa ja Thaimaassa.
Valkoruohosipulia kasvatetaan siemenistä mutta se lisääntyy myös tekemällä sivusipuleita ja saattaa jakaantumisen vuoksi kasvaa suurina ryhminä.
Käyttö

Valkoruohosipulian kaikki osat ovat syötäviä. Sen sipulit maistuvat vahvasti sipulilta ja niistä tehdään usein pikkelsiä. Sen lehtiä käytetään raakana tai kypsennettynä. Kukkia ja nuoria siemenkotia käytetään salaateissa syötävinä koristeina.
Aiheesta muualla

Allium chinense G.Don Flora Fauna Web - Plant Detail. Viitattu 4.8.2019. (englanniksi)[vanhentunut linkki]