stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dagny Carlsson

Dagny Carlsson
Dagny Carlsson (8. toukokuuta 1912 Kristianstad – 24. maaliskuuta 2022) oli ruotsalainen bloginpitäjä ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Carlsson syntyi vanhimpana perheensä viidestä sisaruksesta. Kahdeksan vuotta koulua käytyään hän pääsi ompelijattareksi paitatehtaalle. Siellä hän työskenteli kahdenkymmenen vuoden ajan, kunnes jatkoi opintojaan ja pääsi työnjohtajaksi korsettitehtaalle Sundbybergiin. Työelämästään viisitoista viimeistä vuotta Carlsson vietti Försäkringskassanin palveluksessa.
Carlsson aloitti bloggaamisen 99-vuotiaana käytyään tietojenkäsittelykurssin ja miehensä Harryn kuoltua. Hän kuvaili blogissa yli satavuotiaan arkea Ruotsissa. Carlsson tuli laajalle yleisölle tunnetuksi Åsa Blanckin ohjaaman dokumenttielokuvan Livet börjar vid 100 kautta. Hän sai toistuvaa mediahuomiota blogin ansiosta, oli usein haastattelujen antajana viimeisten yhdeksän elinvuotensa aikana ja tuli tunnetuksi "maailman vanhimpana bloggaajana". Hän vieraili usein Sveriges Televisionin Fråga doktorn -ohjelmassa.
Vuonna 2016 Carlssonilla oli pieni rooli elokuvassa Satayksivuotias, joka jätti laskun maksamatta ja katosi. Samana vuonna ilmestyi kirja Livet enligt Dagny: I huvudet på en 104-åring, jonka hän oli laatinut yhdessä toimittaja Helén Bjurbergin kanssa. Hän pääsi kesäpuhujaksi Sommar i P1 -ohjelmaan, ja kuuntelijat äänestivät hänet yhdeksi talvijuontajista Vinter i P1 -ohjelmaan. Carlsson oli maaliskuussa 2018 tapaamassa Ruotsin kuningasparia. Hän ryhtyi vuonna 2017 tukemaan Me Too -kampanjaa. Hän oli itse kertonut kaltoinkohtelevasta ensimmäisestä aviomiehestään, josta hän oli ottanut asumuseron alle 40-vuotiaana.
Blogin pitämisen ohella Carlsson piti noin 80-vuotiaille kursseja tietokoneen käytöstä. Keväällä 2021 hänen kirjoittamisensa blogiin keskeytyi sairaalajakson takia. Hänet kirjattiin ulos sairaalasta kesäkuussa 2021. Carlsson ennätti suunnitella 110-vuotispäiväjuhliaan, mutta kuoli ennen niitä.
Einar Ralf

Einar Christian Ralf (24. heinäkuuta 1888 Malmö – 27. syyskuuta 1971 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, laulaja ja kuoronjohtaja.
Ralf opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1912–1918. Hän johti Stockholms studentsångarförbundia vuodesta 1917 ja toimi Katariinan kirkon kanttorina vuosina 1921–1954. Hän opetti musiikkia Katarina realskolassa vuosina 1926–1946 ja toimi kansallisen musiikinopettajaliiton puheenjohtajana 1928–1938. Vuodesta 1931 Ralf opetti myös Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa kuoronjohtoa ja kuorolaulua. Hän johti musiikkikorkeakoulua professorina vuosina 1940–1954. Ralf johti myös Svenska Sångarförbundetia vuosina 1943–1965 ja oli Radiokörenin johtaja vuosina 1939–1952. Vuosina 1947–1964 hän oli Svenska tonkonstnärsförbundetin puheenjohtaja.
Ralf sai Litteris et Artibus -mitalin vuonna 1930. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1937, ja hän sai filosofian kunniatohtorin arvon Tukholman yliopistosta vuonna 1960. Lisäksi Ralfille myönnettiin vuonna 1965 Medaljen för tonkonstens främjande. Oopperalaulajat Oscar Ralf ja Torsten Ralf olivat hänen veljiään.
Chrysler Crossfire

| Chrysler Crossfire |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Karmann
Konserni:  Chrysler
Valmistusvuodet:  2003–2007
Korimalli:  cabriolet coupé
Teknisesti samankaltaisia:  Mercedes-Benz SLK R170
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  2
Iskutilavuus:  3 199 cm³
Teho:  160 kW @ 5 700 r/min
Vääntö:  310 Nm @ 3 000 r/min
Mitat
Massa:  1 388 kg
Pituus:  4 059 mm
Leveys:  1 766 mm
Korkeus:  1 305 mm
Chrysler Crossfire on Chryslerin vuosina 2003–2008 valmistama takavetoinen 2-paikkainen urheiluautomalli. Crossfiren konseptimalli esiteltiin tammikuussa 2001 järjestetyssä Detroitin autonäyttelyssä ja ensimmäinen tuotantomalli valmistui 3. helmikuuta 2003, ollen poikkeuksellisesti vuosimallia 2004, koska normaalisti Amerikkalaisten autojen vuosimalli perinteisesti vaihtuu elokuun lopussa . Roadster-malli esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2004. Crossfiren valmistus loppui 17 joulukuuta 2007, kyseisen auton ollessa viimeinen vuosimallin 2008 auto.
Yleistä

Teknisesti auto on hyvin pitkälti samanlainen kuin ensimmäisen sukupolven Mercedes-Benz SLK R170. Muun muassa sisusta, voimansiirto, alusta ja moottori ovat periaatteessa suoraan Mercedes-Benzistä. Crossfiren valmistus tapahtui Saksassa, Karmannin tehtaalla.
Moottori

Crossfiressä on eteen pitkittäin asennettu Mercedes-Benzin 3,2-litrainen V6-moottori, joka kehittää 215 hevosvoimaa (168 kW) ja 320 Nm vääntöä. Moottorissa käytetään kolmiventtiilitekniikkaa.
3.2 SOHC V6, 3 199 cm³ (89,9 x 84,0 mm), 160 kW (215 hv) @ 5 700 r/min, 310 Nm @ 3 000 r/min
Tekniikka

Vakiovarustukseen kuuluu 6-vaihteinen manuaalivaihteisto, mutta vaihtoehtona on myös 5-vaihteinen automaatti. Ajamiseen liittyviä varusteita ovat muun muassa ABS-jarrut, elektroninen jarruvoiman jako, hätäjarrutustehostin sekä luistonesto- ja ajonvakautusjärjestelmä.
Edessä on 18-tuumaiset ja takana 19-tuumaiset vanteet. Renkaat ovat vastaavasti edessä 18" P225/40 ZR ja takana 19" P255/35 ZR. Takaikkunan alle on integroitu spoileri, joka nousee esiin automaattisesti kun ajonopeus ylittää 104 km/h (65) mph ja vastaavasti laskeutuu alas kun nopeus putoaa alle 64 km/h (37 mph). Spoilerin voi myös alle 104 km/h nopeuksissa nostaa tai laskea manuaalisesti itse halutessaan.
Edessä jousitus on toteutettu erillisjousituksella, jossa on kaksi päällekkäistä tukivartta. Takajousitus on viidellä tukivarrella varustettu monivarsituenta. Edessä ja takana on levyjarrut, takana tosin ilman jäähdytystä. Jarrulevyjen koot ovat edessä 300x28 mm ja takana 278x29 mm
Suorituskyky

Huippunopeus: 242 km/h
Kiihtyvyys 0–100 km/h: 6,5 s
Kulutus (maant./kaup./yhd.): 7,6/15,4/10,4 l/100 km
Mittoja

Pituus: 4059 mm
Leveys: 1766 mm
Korkeus: 1305 mm
Akseliväli: 2400 mm
Raideleveys: 1482/1478 mm (edessä/takana)
Maavara: 124 mm
Omamassa: 1388 kg
Tavaratila: 215 l
Polttoainesäiliö: 60 l
Ilmanvastuskerroin: 0,37
Kääntöympyrä: 10,3 m
Varusteet

Suomessa Crossfiren vakiovarustukseen kuuluvat muun muassa Infinity-audiojärjestelmä 240W:n vahvistimella, aktiivinen takaspoileri, etusumuvalot, etu- ja sivuturvatyynyt, integroitu antenni takalasissa, kauko-ohjattu keskuslukitus, nahkaverhoilu ja istuinlämmitys, puoliautomaattinen ilmastointilaite raitisilmasuodattimella, sähköiset ikkunannostimet edessä, sähkötoimiset etuistuimet, sähkötoimiset ja lämmitettävät sivupeilit, tuplapakoputkisto, vakionopeudensäädin ja varashälytin tasontunnistimella.
Crossfire SRT-6

SRT-6 on mallivuodelle 2005 esitelty perusmallia suorituskykyisempi erikoismalli. Auton mekaanisesti ahdetusta moottorista irtoaa 335 hv (246 kW) ja 420 Nm. Normaalimallin aktiivisesta takaspoilerista poiketen SRT-6:ssa on kiinteä spoileri.
Mallinimen SRT tulee sanoista Street and Racing Technology. Sen takana on vuonna 2002 Detroitin autonäyttelyssä perustettu SRT-organisaatio.
Eero Ilmari Sutinen

Eero Ilmari Sutinen (12. heinäkuuta 1892 Kontiolahti  – 11. joulukuuta 1947 Turku) oli Turun asemakaava-arkkitehti, joka suunnitteli myös Käpylän kirkon ja seurakuntasalin.
Käpylän kirkko (1930).
Ilmari Sutisen  vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Pekka Sutinen ja Alexandra Albertina Bruun ja puoliso vuodesta 1926 Aino Inkeri Mönkkönen. Sutinen tuli ylioppilaaksi 1911 ja valmistui arkkitehdiksi 1917. Opintomatkoja hän teki Skandinaviaan, Itämeren maihin ja Keski-Eurooppaan. Sutinen toimi Yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräisenä arkkitehtina 1918–1919. Turun asemakaava-arkkitehti hän oli vuodesta 1925 Bertel Jungin jälkeen, Harald Andersinin jäätyä virkaan valitsematta. Käpylän kirkon ja seurakuntasalin piirustukset Sutinen laati 1929.
Diana (alue)

Dianan alue Madagaskarin kartalla.
Diana on hallintoalue Madagaskarin pohjoisosassa. Alue rajoittuu idässä Savan ja etelässä Sofian alueeseen. Alueen pinta-ala on 19 266 km2 ja väkiluku oli 889 736 vuonna 2018. Alueen pääkaupunki on Antsiranana. Alue jakautuu viiteen piirikuntaan, Ambanja, Ambilobe, Antsiranana I, Antsiranana II ja Nosy Be.
Dianan alueen luonto on erityisen monimuotoista. Siellä on mangroveita, koralliriuttoja, pieniä saaria sekä kuivia ja kosteita metsiä. Monipuolinen luonto houkuttaa turisteja ja on myös mahdollistanut katkarapujen kasvatuksen. Niillä on suuri merkitys kansantuotteelle.
Ehrenbreitsteinin linnoitus

| Ehrenbreitsteinin linnoitus |
| --- | --- |

Sijainti:  Koblenz, Saksa
Koordinaatit:  50°21′54″N 7°36′54″E﻿ / ﻿50.365°N 7.615°E﻿ / 50.365; 7.615
Rakennustyyppi:  Linnoitus (en)
Valmistumisvuosi:  1828
 fiEhrenbreitsteinin linnoitus 
  
Ehrenbreitsteinin linnoitus on linnoitus samannimisen vuoren rinteillä Reinin varrella vastapäätä Koblenzin kaupunkia. Vuorelta on löytynyt linnoitusten jäänteitä jo ajalta kolmetuhatta vuotta ennen ajanlaskumme alkua.

Kaksituhatta vuotta myöhemmin, noin vuonna tuhat Ehrenbert-niminen ruhtinas rakennutti linnan, joka antoi vuorelle nimen.[lähde? ]
Kolmikymmenvuotisen sodan aikoihin Ehrenbreitsteinin linnoitus oli yksi harvoista ranskalaisten hallitsemista tukikohdista, joista käsin saattoi hyökätä Reinin yli Saksaan.[lähde? ]
Nykyinen linnoitus on vuosina 1817–1832 preussilaisten rakentama, eikä se ole joutunut koskaan hyökkäyksen kohteeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ehrenbreitsteinin linnoitus Wikimedia Commonsissa
Eero Ihanamäki

Eero Samuel Ihanamäki (14. lokakuuta 1905 Vaasa – 30. toukokuuta 1995) oli suomalainen keihäänheittäjä, joka voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1932 tuloksella 62,79 ja saavutti SM-pronssia vuonna 1933 tuloksella 65,32. Hänen ennätyksensä on 66,92 vuodelta 1935. Hänellä on myös yksi maaotteluedustus. Hän edusti Vaasan Vasamaa.
David Pommer

| David Pommer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  David Pommer
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1993 (ikä 31)
Uran tiedot
Seura:  SV Innsbruck Bergisel-Tirol
Laji:  yhdistetty hiihto
Maailmancup
Kaudet:  2013–
Paras sijoitus:  10
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 25. helmikuuta 2016 
David Pommer (s. 8. maaliskuuta 1993) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä. Pommer edustaa SV Innsbruck Bergisel Tirol -seuraa.
Pommer debytoi maailmancupissa tammikuussa 2013 Seefeldin normaalimäen kilpailussa ollen 45:s. Avauspisteensä hän saavutti joulukuussa 2015 sijoittuen Ramsaun normaalimäen kilpailussa sijalle 25. Parhaimmillaan hän on ollut kymmenes Kuusamossa marraskuussa 2016. Continental Cupista Pommer on saavuttanut kaksi osakilpailuvoittoa.
Pommer saavutti vuonna 2012 nuorten MM-kilpailuista kultaa joukkuekilpailusta. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa kahdeksanneksi.
Eero Ikkala

Eero Ikkala (15. helmikuuta 1931 Vaasa – 26. maaliskuuta 2000 Sodankylä) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka työskenteli 25 vuotta Helsingin yliopistollisen keskussairaalan sisätautiosaston ylilääkärinä. Hänen oma erikoisalansa oli hematologia. Vuonna 1981 hän sai professorin arvonimen.
Eero Ikkala tuli ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta vuonna 1949 ja alkoi opiskella lääketiedettä Helsingin yliopistossa. Hän valmistui lääkäriksi 1955 ja sisätautien erikoislääkäriksi 1962. Vuodesta 1957 Ikkala työskenteli Hyksin II sisätautien klinikalla apulaisopettajana ja apulaisylilääkärinä ja sitten vuodet 1971–1996 sisätautien poliklinikan osastonylilääkärinä. Hänestä tuli sisätautien dosentti 1965, professori vuonna 1973 ja professorin arvonimen hän sai 1981. Hän hoiti sijaisena Helsingin yliopiston sisätautien professuuria 1978–1980 ja toimi Suomen Punaisen Ristin Veripalvelun konsultoivana lääkärinä 1958–1996.
Ikkala toimi 15 vuotta Suomen Lääkäriliiton valtuuskunnan puheenjohtajana. Uransa aikana hän toimi myös puheenjohtajana Nuorten lääkärien yhdistyksessä 1962, Suomen Urheilulääkäriyhdistyksessä 1965–1968 ja Suomen hematologiyhdistyksessä 1972–1973 sekä Suomalaisen Lääkäriseuran Duodecimin sihteerinä 1965–1967.
Hän oli myös Instrumentariumin ja Huhtamäki-yhtiön hallintoneuvoston jäsen.
Eero Ikkala kuoli 69-vuotiaana sisätautilääkärien hiihtoretkellä Luostolla maaliskuussa 2000. Hänen isänsä oli hallintoneuvos Artturi Ikkala ja veljensä kansanedustaja Olli Ikkala. Eero Ikkalan puoliso vuodesta 1956 oli ekonomi Leena Ikkala, jonka hän tapasi suunnistusharrastuksen parissa.
Ehrensvärd

Ehrensvärd [ˈæːrensvæːrd] on ruotsalainen aatelissuku. Se on alun perin kotoisin Saksan Stralsundista[lähde? ]
Suvun varhaisimpana jäsenenä pidetään Peter Schäfferiä (k. noin 1674), joka toimi Turun läänin jalkaväenrykmentissä[lähde? ]. Hänen poikansa Johan Jakob Schæffer aateloitiin vuonna 1717 nimellä Ehrensvärd. Suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1719 kreivillisenä sukuna numerolla 113 ja vuonna 1778 vapaaherrallisena sukuna numerolla 267.
Suvun jäseniä

Agneta Ehrensvärd (s. 1949), näyttelijä ja ohjaaja
Albert Ehrensvärd vanhempi (1821–1901), poliitikko, Ruotsin ulkoministeri
Albert Ehrensvärd nuorempi (1867–1940), diplomaatti
Augustin Ehrensvärd (1710–1772), sotamarsalkka, Suomenlinnan rakennustöiden johtaja
Carl August Ehrensvärd (1745–1800), amiraali, arkkitehti
Carl August Ehrensvärd (1858–1944), poliitikko, Ruotsin meriministeri
Carl August Ehrensvärd (1892–1974), kenraali
Carl Fredrik Ehrensvärd, myöh. Gyllenbourg, (1767–1815), ruotsalainen valtiollinen seikkailija ja kirjailija
Gustaf Johan Ehrensvärd (1746–1803), Kustaa III:n kamariherra tämän ollessa kruununprinssi, lähettiläs
Johan Jakob Ehrensvärd, ent. Schæffer (1666–1731), suomalainen sotilas
Ulla Ehrensvärd (1927–2015), ruotsalainen kartografian asiantuntija
Augustin Ehrensvard.
Eero Isohanni

Eero Juhani Isohanni (30. tammikuuta 1933 Kannus – 28. syyskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Isohannin vanhemmat olivat liikemies, talollinen Eetu Isohanni ja emäntä Lempi Maria Hollanti ja puoliso vuodesta 1956 ekonomi Terttu Aino Kaarina Ollikainen. Isohanni tuli ylioppilaaksi Kannuksen yhteiskoulusta 1953 ja valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta 1957. Hän oli Suomen Säilyke Oy:n tukkumyyjä Turussa 1957–1959 ja yhtiön markkinointipäällikkö 1959–1962 ja myyntijohtaja 1962–1964, Hämeenkylä Oy:n toimitusjohtaja 1964–1968 ja Tukkukauppojen Oy:n Kotimaan tavarat -osaston markkinointiyksikön johtaja 1968–1973, osastonjohtaja 1973–1985, päivittäistavararyhmän johtaja 1985–1991, päivittäistavaratoimialan johtaja 1991–1992, pääjohtaja 1992–1993 ja hallituksen jäsen 1973–1991. TukoSpar Oy:n toimitusjohtaja Isohanni oli 1992–1993. Hänellä oli myös luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Isohanni oli reservin kapteeni. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1989.
Crucify My Heart

| Crucify My Heart Lullacry |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syys–marraskuu 2002, Finnvox & Villa Hästoholmen, Helsinki
 Julkaistu: 31. tammikuuta 2003
 Tuottaja(t): Mikko Karmila
 Tyylilaji: goottimetalli
 Kesto: 43.02
 Levy-yhtiö: Spinefarm Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 9.
Lullacryn muut julkaisut
| Be My God 2001 | Crucify My Heart 2003 | Fire Within 2004 |
Crucify My Heart on suomalaisen goottimetalliyhtyeen Lullacryn kolmas studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2003 levymerkillä Spinefarm Records.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 9, ja se pysyi listalla yhteensä 3 viikkoa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Kimmo Aroluoma & Lullacry.
Alright Tonight – 3.25
Crucify My Heart – 3.42
Don't Touch the Flame – 3.40
Every Single Day – 3.37
Pitch Black Emotions – 3.19
Unchain – 5.25
Nothing to Lose – 3.45
Heart of Darkness – 4.07
This Time – 3.27
Over Me – 4.19
Better Days – 4.16
Kokoonpano

Tanja Lainio – laulu
Sami Vauhkonen – kitara
Sauli Kivilahti – kitara
Heavy Hiltunen – basso
Jukka Outinen – rummut
+
Jameye – kosketinsoitin
Kokoonpano > Tuotanto

Mikko Karmila – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Mika Jussila – masteroija
Toni Härkönen – valokuvat
Arvostelut

Imperiumi: 9/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Albumi Crucify My Heart Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Crucify My Heart discogs.com -sivustolla
Lullacry
| --- | --- |
Studioalbumit:   Sweet Desire  Be My God  Crucify My Heart  Vol. 4  Where Angels Fear 
Kokoelmat:   Legacy: 1998–2014 
EP:t:   Fire Within
Eestiluoto

Eestiluoto
| --- | --- |
Sijainti:  60°07.48′N, 25°13.4′E, Sipoo Uudenmaan maakunta Suomi
Merialue:  Suomenlahti
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Eestiluoto (ruots. Estlotan) on noin 40 hehtaarin kokoinen saari Sipoon vesialueella Suomenlahdella.
Eestiluoto on ollut puolustusvoimien käytössä ja siellä on vielä tulenjohtotorni. Pääosa saaresta luovutettiin Helsingin kaupungille virkistyskäyttöön vuonna 1974. Saarella oli Ilmatieteen laitoksen havaintoasema syyskuun 2021 loppuun saakka. Saarelle ei ole julkisia liikenneyhteyksiä, mutta pohjois- ja itärannalla on veneenkiinnitysrenkaita. Saarella on rauhoitettuja kenttäorakon ja lehtokielon kasvualueita.
Dominikaaninen tasavalta olympialaisissa

Dominikaaninen tasavalta osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Tokion 1964 kesäolympialaisissa. Siitä lähtien se on osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin mutta ei yksiinkään talviolympialaisiin.
Dominikaanisen tasavallan menestyksekkäimmät lajit olympialaisissa on yleisurheilu, nyrkkeily ja taekwondo. Maan menestynein olympiaurheilija on aitajuoksija Félix Sánchez, joka on voittanut 400 metrin aitajuoksun olympiakultaa kahdesti.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Baseball | 0 | 0 | 1 | 1 | 7 |
|  Nyrkkeily | 1 | 0 | 1 | 2 | 44 |
|  Painonnosto | 0 | 1 | 1 | 2 | 53 |
|  Taekwondo | 0 | 1 | 1 | 2 | 26 |
|  Yleisurheilu | 2 | 3 | 0 | 5 | 49 |
| Yhteensä | 3 | 5 | 4 | 12 | 77 |
Lähteet:
Mitalit olympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
1964  1964 Tokio: 0
1968  1968 Mexico City: 0
1972  1972 München: 0
1976  1976 Montreal: 0
1980  1980 Moskova: 0
| 1984  1984 Los Angeles | 0 | 0 | 1 | 1 | 43 |
1988  1988 Soul: 0
1992  1992 Barcelona: 0
1996  1996 Atlanta: 0
2000  2000 Sydney: 0
| 2004  2004 Ateena | 1 | 0 | 0 | 1 | 54 |
| 2008  2008 Peking | 1 | 1 | 0 | 2 | 46 |
| 2012  2012 Lontoo | 1 | 1 | 0 | 2 | 47 |
| 2016  2016 Rio de Janeiro | 0 | 0 | 1 | 1 | 78 |
| 2020  2020 Tokio | 0 | 3 | 2 | 5 | 68 |
| Yhteensä | 3 | 5 | 4 | 12 | 77 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 Pronssia | Pedro Nolasco | 1984  1984 Los Angeles |  Nyrkkeily | 54 kg |
| 1 Kultaa | Félix Sánchez | 2004  2004 Ateena |  Yleisurheilu | Miesten 400 m aitajuoksu |
| 1 Kultaa | Manuel Felix Diaz | 2008  2008 Peking |  Nyrkkeily | 64 kg |
| 2 Hopeaa | Yulis Gabriel Mercedes | 2008  2008 Peking |  Taekwondo | Miesten 58 kg |
| 1 Kultaa | Félix Sánchez | 2012  2012 Lontoo |  Yleisurheilu | Miesten 400 m aitajuoksu |
| 2 Hopeaa | Luguelín Santos | 2012  2012 Lontoo |  Yleisurheilu | Miesten 400 m juoksu |
| 3 Pronssia | Luisito Pie | 2016  2016 Rio de Janeiro |  Taekwondo | Miesten 58 kg |
Lähteet:
David Poisson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  David Poisson |  David Poisson |  David Poisson |  |
Maa:   Ranska
Miesten alppihiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Schladming 2013 | syöksylasku |  |
David Poisson (31. maaliskuuta 1982 Annecy – 13. marraskuuta 2017 Nakiska, Alberta) oli ranskalainen alppihiihtäjä, joka oli erikoistunut syöksylaskuun ja supersuurpujotteluun.
Bormion MM-kilpailuissa 2005 Poisson sijoittui syöksylaskussa sekä supersuurpujottelussa yhdeksänneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 Poisson sijoittui syöksylaskussa seitsemänneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 Poisson saavutti syöksylaskussa pronssia. Vailissa / Beaver Creekissä 2015 hän oli samassa lajissa neljästoista.
Maailmancupissa Poisson kilpaili ensimmäisen kerran helmikuussa 2004 sijoittuen St. Antonin syöksylaskussa 29:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Kvitfjellin syöksylaskussa helmikuussa 2008 oltuaan kymmenes. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Santa Caterinan syöksylaskussa joulukuussa 2015.
Poisson kuoli harjoituksissa Kanadan Nakiskassa 13. marraskuuta 2017.
Einar Rancken

Alf Einar Engelbrekt Rancken (27. marraskuuta 1861 Pietarsaari – 16. marraskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, lyseon lehtori ja oppikirjojen tekijä.
Einar Ranckenin vanhemmat olivat filosofian tohtori, rehtori, professori Johan Oskar Immanuel Rancken ja Kristina Wilhelmina Asp. Hän pääsi ylioppilaaksi 1880 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa voimisteluopettajatutkinnon 1884. Rancken valmistui sitten filosofian kandidaatiksi 1885, filosofian maisteriksi 1886, filosofian lisensiaatiksi 1899 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1900.
Rancken oli Turun suomalaisen klassillisen lyseon voimistelunopettajana 1887–1890, Vaasan suomalaisen lyseon matematiikan ja luonnonhistorian kollegana ja voimisteluopettajana 1890–1897, matematiikan ja fysiikan lehtorina Savonlinnan reaalilyseossa 1897–1902 ja Oulun reaalilyseossa 1902–1908, Oulun reaalilyseon rehtorina 1905–1908 sekä Tampereen reaalilyseon lehtorina 1908–1911. Viimeksi hän oli Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon vanhempana lehtorina 1911–1931.
Uno Saxén, Einar Rancken, Gösta Wasenius ja Hans Wasenius sekä joukkueen johtajana toiminut Reinhold Felix von Willebrand tekivät kilpailumatkan Pohjoismaiden kautta Saksaan, Belgiaan ja Sveitsiin kesällä 1885 ja osallistuivat heinäkuussa Dresdenin suurille voimistelujuhlille esittäen siellä muun muassa sauvaliikeohjelman. Osaan matkasta osallistuivat myös Mauritz Waenerberg ja Ivar Wilskman. Rancken ja von Willebrand julkaisivat matkasta myös kirjan Fem sportsmäns resa till kontinenten, berättad af två af dem: sommarminnen och dagboksblad.
Einar Rancken oli naimisissa vuodesta 1887 Vera Karolina Cannelinin kanssa.
Julkaisuja

Fem sportsmäns resa till kontinenten, berättad af två af dem: sommarminnen och dagboksblad; kirj. Reinhold Felix von Willebrand ja Einar Rancken. Edlund, Helsingfors 1885
Undersökning af svaflets liniespektrum, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1897
Grafisk framställning av algebraiska funktioner. Helsingfors 1914
Lärobok i algebra för mellanskolan. Söderström, Helsingfors 1915, 7. painos 1946, ilmestyi suomeksi nimellä Keski-koulujen algebran oppikirja. Gummerus 1919, 5. painos 1931
Lärobok i algebra 2, För gymnasialklasserna. Söderström, Helsingfors 1917, 5. painos 1944, ilmestyi suomeksi nimellä Algebran oppikirja: lukioluokkia varten. 2. painos Gummerus 1927
Släkten Rancken i Finland: tabeller. Tekijä, Helsingfors 1928
Piirteitä C. H. Aspin elämästä ja toiminnasta. Suomi 5, 16. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1933
Eero Tiusanen

Eero Tiusanen  (s. 26. helmikuuta 1943 Hämeenlinna) on suomalainen keihäänheittäjä, joka sijoittui pronssille Kalevan kisoissa 1965 tuloksella 78,94. Hänen ennätyksensä on 80,35. Hän edusti Valkeakosken Hakaa ja Toijalan Vauhtia.
Cresques Abraham

Välimeren ympäristö ja Keski-Eurooppa Cresques Abrahamin kartalla.
Cresques Abraham tai Abraham Cresques (1325-1387) oli espanjanjuutalainen kartoittaja. Hänen suojelijoitana olivat Katalonia-Aragonin kuninkaat Pietari III, Juhana I ja Martin I. Yhdessä poikansa Jafudà Cresquesin kanssa Abraham toimitti aikansa huippulaatua edustaneen karttakirjan Atles català, joka valmistui vuonna 1375.
Kuningas Pietari tilasi kunnianhimoisen karttakirjan, sillä Mallorcan kartografit, joihin Cresques Abraham kuului, tunnettiin keskiajan parhaista merikartoista, joissa satamat, laivaväylät ja rannikot oli kuvattu tarkasti. Katalonian Atlaksessa merikarttoihin liittyvät myös kosmografia ja tähtitiede sekä monenlaisia matkailijan mielikuvitusta kiehtovia aineksia. Karttakirjaa säilytettään Ranskan kansalliskirjastossa.