stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kermit Cintron
Elämä ja ura

Cintronin lapsuus oli karu. Hänen äitinsä kuoli syöpään hänen ollessaan vain pieni poika. Cintronin isä ei kyennyt huolehtimaan pojastaan ja lähetti tämän Yhdysvaltoihin setänsä, entisen keskisarjalaisen nyrkkeilijän Benjamin Serranon kasvatettavaksi. Isä piti kuitenkin yhteyttä Crintoniin kunnes kuoli sydänkohtaukseen pojan ollessa 13 vuoden ikäinen. Nuorena poikana Cintron harrasti sekä nyrkkeilyä että painia. Opiskeluaikoinaan hänen painiuransa lähti lupaavaan nousuun, mutta katkesi polvivammoihin ja hän päätti keskittyä nyrkkeilyyn.
Amatööriuransa nyrkkeilijänä Cintron aloitti 19-vuotiaana. Amatöörinä hänen saldokseen jäi 24 voittoa ja kolme tappiota. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 2000 toisen erän tyrmäysvoitolla Jesse Williamsista. Seuraavan kahden ja puolen vuoden aikana hän otteli lukuisia kamppailuja, joista kahta lukuun ottamatta voitti kaikki ennen täyttä aikaa. 17. heinäkuuta 2004 Cintron pääsi ensimmäiseen titteliotteluunsa Teddy Reidiä vastaan, panoksena oli tilapäinen WBO- ja NABF-mestaruus. Ottelu päättyi hänen voittoonsa teknisellä tyrmäyksellä kahdeksannessa erässä. Seuraavassa ottelussaan WBO-mestaruudesta heinäkuussa Antonio Margaritoa vastaan hän kärsi tappion teknisellä tyrmäyksellä viidennessä erässä.
Huhtikuussa 2006 Cintron voitti David Estradan kymmenennen erän teknisellä tyrmäyksellä, minkä myötä hänelle siunaantui paikka MM-otteluun. 28. lokakuuta samana vuonna hän kohtasi Floridan Palm Beachillä Mark Suarezin avoimena olleesta IBF-liiton maailmanmestaruudesta ja voitti kamppailun kuudennen erän teknisellä tyrmäyksellä. Hän puolusti titteliään voitokkaasti Walter Dario Matthyssea ja Jesse Felicianoa vastaan. Cintron hävisi viime ottelussaan Antonio Margaritolle tyrmäyksellä kuudennessa erässä.
Aiheesta muualla

Ammattilaisottelut BoxRec-tietokannassa
Kim Zmeskal

Kim Zmeskal
Kimberley "Kim" Zmeskal (s. 6. helmikuuta 1976 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen telinevoimistelun olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Zmeskal saavutti Barcelonan olympialaisissa 1992 pronssia joukkuekilpailussa sekä sijoittui kuudenneksi permannolla, kahdeksanneksi hypyssä ja kymmenenneksi moniottelussa. Nojapuiden karsinnassa hän oli kymmenes.
Zmeskal saavutti MM-kilpailuissa viisi mitalia. Vuonna 1991 hän voitti kultaa moniottelussa sekä saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia permannolla. Vuonna 1992 hän voitti kultaa permannolla ja puomilla.
Aiheesta muualla

International Gymnastics Hall of Fame
Kloran

Kloran on Ku Klux Klanin käsikirja. Kloranin mukaan myös järjestetään jotkut Ku Klux Klanin seremoniat. Kloranin on kirjoittanut William J. Simmons.
Kermestammi

| Kermestammi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fagales
Heimo::  Pyökkikasvit Fagaceae
Suku::  Tammet Quercus
Laji::  coccifera
Kaksiosainen nimi
 Quercus coccifera  L. 

Katso myös
   Kermestammi Wikispeciesissä   Kermestammi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kermestammi eli parkkitammi (Quercus coccifera) on yleensä pensasmainen tammi, joka kasvaa Välimeren alueella.
Terho
Kukinto
Lehtiä
Ulkonäkö

Kermestammi on ainavihanta, tyypillisesti alle kaksimetrinen pensas, mutta kasvaa joskus jopa kuusimetriseksi puuksi. Haaroo tiheästi muodostaen läpipääsemättömiä kasvustoja. Oksat ovat harmaita ja sileäkuorisia. Lehtiasento on vuorottainen; lehdet ovat soikeita tai pitkänomaisia, voimakkaan vihreitä, kiiltäväpintaisia ja kaljuja. Lehden reuna on terävän nirhalaitainen ja aaltoileva, pinta on kirkas ja kiiltävä.
Kermestammi on yksineuvoinen ja yksikotinen. Hedekukat ovat pieniä ja huomaamattomia ja kasvavat kapeissa kellertävissä norkoissa. Emikukat ovat yksittäin tai enintään kolmen ryhmissä. Hedelmä on yksisiemeninen terho, joka voi itää jo ennen putoamista. Lisäksi kasvi lisääntyy juuri- ja tyvivesojen avulla. Kukinta on huhti- tai toukokuussa, terhot kypsyvät seuraavana vuonna loppukesällä tai syksyllä.
Elinympäristö

Kermestammi kasvaa kuivilla ja aurinkoisilla rinteillä suosien karuja, kivisiä ja kalkkipitoisia kasvupaikkoja, muttei ole kovin vaatelias maaperän suhteen. Viihtyy kuivassa ja lämpimässä ilmastossa, eikä kasvakaan yli tuhannen metrin korkeuteen. Sietää välimerenilmaston mantereisten alueiden alhaista sademäärä ja äärimmäisiä lämpötiloja, jotka voivat vaihdella pakkasasteista jopa neljäänkymmeneen celsiusasteeseen. Lisäksi se kasvaa tuulenpieksemillä jyrkänteillä ja rantakallioilla, joilla muut suvun lajit eivät selviä.
Korvaa rautatammen luontaisesti kuivemmille alueille siirryttäessä, mutta myös metsäpalojen ja elinympäristön köyhtymisen seurauksena. Tärkeä osa macchia ja garigue kasvillisuuksia, joilla se muodostaa kasvustoja yksinään tai muun muassa rannikkomännyn, välimerenmyrtin, kääpiöpalmun, katajan, mastiksipistaasin, oliivipuun ja parsojen seurassa.
Kasvusto
Käännös suomeksi
Ketosilmäruoho

| Ketosilmäruoho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Näivekasvit Orobanchaceae
Suku::  Silmäruohot Euphrasia
Laji::  stricta
Kaksiosainen nimi
 Euphrasia stricta  Wolff ex Lehm. 
Katso myös
   Ketosilmäruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ketosilmäruoho (Euphrasia stricta) on yksivuotinen ruohovartinen kasvi. Se elää puoliloisena. Nimi silmäruoho tulee uskomuksesta, jonka mukaan kasvilla voisi parantaa silmäsairauksia.
Ketosilmäruoho kasvaa noin 20 cm korkeaksi.
Ketosilmäruohoa tavataan Keski- ja Etelä-Suomessa, muissa Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Ketosilmäruoho (Euphrasia stricta)
Ketosilmäruohon tunnistaminen.
Kevyt pelastusyksikkö

Kevyt pelastusyksikkö (toiselta nimeltään kevyt sammutusyksikkö) on normaalia pelastusyksikköä pienempi paloauto. Se on varustettu pumpulla, sammutusainesäiliöllä ja vähintään kahden hengen miehistötilalla. Kevyen pelastusyksikön tulisi selviytyä muun muassa sammutustoiminnan aloittamisesta, savutuuletuksesta, pintapelastuksesta ja liikenneonnettomuustehtävistä. Autojen ominaisuudet ja varusteet määräytyvät kuitenkin niiden toiminta-alueen tarpeiden mukaan.
Kevyen pelastusyksikön tunnusnumero on sama kuin pelastusyksikölläkin eli 1. Erotuksena pelastusyksiköstä tunnuksen lopussa on kuitenkin järjestysnumero väliltä 5-9, toisin kuin pelastusyksiköllä, jonka järjestysnumero on 1-4. Tästä esimerkkinä on tunnus RPI8615: R tulee sanasta rescue eli pelastus, PI on Pirkanmaan tunnus, 86 on yksikön asemanumero, 1 tarkoittaa pelastusyksikköä ja 5 tarkoittaa, että kyseessä on aseman ensimmäinen kevyt pelastusyksikkö.
Kevyen pelastusyksikön minimikalusto

Alkusammutuskalusto
1 kpl jauhesammutin (12 kg)
2 kpl jauhesammutin (6 kg)
1 kpl hiilidioksidisammutin
1 kpl sammutuspeite
2 paria tulensuojakäsineitä
Letku- ja armatuurikalusto
200 m 39-52 mm:n paloletkua
40 m 76 mm:n paloletkua
1 kpl suihkuputki C
1 kpl supistusliitin B-C
1 kpl vuorojakoliitin BB-CBC
1 kpl paloletkujen pikapaikkasarja
Raivauskalusto
1 kpl moottorisaha/luotiketjusaha
1 kpl akkuporakone
1 kpl akkukulmahiomakone
1 kpl 5+2 litran seosbensa- ja teräöljyastia
1 kpl polttoainesuppilo
1 kpl palokirves
1 kpl kirves
1 kpl sorkkarauta
1 kpl voimapihdit
1 kpl turvavyöleikkuri
1 kpl varoituskolmio
1 kpl pistolapio
2 kpl katuharja
1 kpl hinausliina/vaijeri
2 kpl sakkeli
1 kpl kuuppalapio
1 kpl iskukanki
1 kpl leka
1 kpl palokanki
2 kpl kumilasta
1 kpl käsityökalupakki
Pelastuskalusto
1 kpl turvatyynynsuoja
1 kpl tuulilasisaha
1 kpl pistepuikko
1 kpl hydraulinen pelastusvälinesarja
letkut
sakset
levitin
tankolevitin
ketjusarjat
1 kpl nostotyynysarja
4 kpl stabilointiporras
1 kpl teleskooppisen tankolevittimen tuki
1 kpl poljinleikkuri käsipumpulla
Vaahtokalusto
1 kpl välivaahtopistooli
Suojavarusteet ja suojaimet
2 kpl paineilmahengityslaite
1 säkki imeytysainetta
Ensihoitokalusto (toiminta-alueen tarpeiden mukainen)
1 kpl huopa
1 kpl kauhapaarit tai rankalauta
1 kpl tukikaulussarja
Tikaskalusto
1 kpl jatkotikas, 8,4 m
Nokipalokalusto
1 kpl nokipalokalustosarja
kettinki
kauha
kuula
laatikko/kassi
Liikenteenohjauskalusto
2 kpl liikenteenohjausmerkki/-valo
2 kpl liikenteenohjauskartio
Pintapelastuskalusto (toiminta-alueen tarpeiden mukainen)
1 kpl pintapelastuslauta varusteineen
2 kpl pelastusliivi
2 kpl pintapelastuspuku
Korkeanpaikan työskentelyvarusteet
2 kpl korkeanpaikan työskentelyvarusteet
Muu kalusto (toiminta-alueen tarpeiden mukainen)
2 kpl käsivalaisin
2 kpl letkunkannatin
2 kpl kalustonaru
1 kpl savutuuletin
1 kpl ajopäiväkirja
1 kpl käyttö- ja huolto-ohjeet
Kantatie 51

Kantatie 51 on  Helsingistä Raaseporin Karjaalle kulkeva kantatie. Tien pituus on 74 kilometriä.
Hyvin suuri osa kantatien 51 liikennevirrasta kulkee Helsingin kantakaupungista Espoon eteläisiin lähiöihin, kuten Tapiolaan, Matinkylään ja Olariin. Tien alkuosa Ruoholahdesta Kirkkonummelle on moottoritietä, josta käytetään myös Helsingissä ja Espoossa nimeä Länsiväylä ja Kirkkonummella nimeä Jorvaksentie. Kirkkonummen länsipuolella tie on kaksikaistaista kantatietä, joka kulkee Siuntion ja Inkoon kautta Raaseporin Karjaalle. Karjaalla tie yhdistyy valtatiehen 25, joka jatkaa Hankoon.
Tie kulkee seuraavien kuntien alueella: Helsinki–Espoo–Kirkkonummi–Siuntio–Inkoo–Raasepori.
Tie on hyvin merkittävä Hangon tavara- ja viikonloppuliikenteen kulkuväylä, ja se palvelee myös läntisen pääkaupunkiseudun ja Lounais-Uudenmaan työmatkaliikennettä.
Historia

Vuonna 1938 kantatieksi 51 nimettiin Helsingistä länteen johtanut, vastavalmistunut Jorvaksentie ja sen jatkeeksi muodostunut vanha tie Kirkkonummen, Inkoon ja Tammisaaren kautta Hankoon. Tien linjaus jouduttiin uusimaan vuonna 1944, koska aikaisempi tie kulki Moskovan välirauhansopimuksen ehtojen mukaisesti Neuvostoliitolle luovutetun Porkkalan vuokra-alueen kautta. Reitti siirrettiin kiertämään vuokra-alue, jolloin se kulki Espoonlahden itärantaa, nykyistä Vanhaa Saunalahdentietä ja Kurttilantietä pitkin Kauklahteen sekä edelleen nykyisen yhdystie 1130:n linjausta pitkin Lapinkylään, Siuntioon ja Virkkalan eteläpuolelle. Siellä tie yhdistyi kantatie 53:n, nykyisen valtatie 25:n kanssa. Myöhemmin tie menetti kantatien asemansa, mutta kun uusi tieosuus Kirkkonummelta Karjaalle vuonna 1972 valmistui, tienumero 51 otettiin uudestaan käyttöön.
Kantatien 51, silloisen Jorvaksentien, ensimmäinen moottorieosuus valmistui Lauttasaaren länsipuolelle hieman ennen 1960-luvun puoliväliä ja yhteys Helsinkiin asti avautui Lapinlahden sillan valmistuttua vuonna 1965. Tätä ennen käytössä oli vain kapasiteettikyvyltään alhainen 1930-luvun silta. Moottoritie Espoonlahteen oli valmis 1960-luvun lopulla.
Espoon Kivenlahden ja Kirkkonummen väli oli ennen ruuhkaista kaksikaistaista tietä. Maaliskuussa 2010 aloitettiin uuden moottoritien rakennustyöt, jotka valmistuivat 29. lokakuuta 2013.
Tiehankkeita

Kantatien 51 parantamista moottoritieksi Kirkkonummelta Siuntion Sunnanvikiin saakka on suunniteltu, ja tämä suunnitelma on hyväksytty Uudenmaan maakuntakaavaan viimeksi vuonna 2013.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantatie 51 Wikimedia Commonsissa
Matti Grönroosin sivu kantatiestä 51
Tiehallinnon sivut tien parannushankkeesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Liittymät Helsingistä Karjaalle
Suunnitellut liittymät osuudella Kirkkonummi–Sunnanvik
Välimatkataulukko
| (km) | Helsinki (Erottaja) |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ruoholahti (moottoritien alku) | 2 | Ruoholahti (moottoritien alku) |  |  |  |  |  |  |  |
| Kehä I | 7 | 5 | Kehä I |  |  |  |  |  |  |
| Kehä II | 11 | 9 | 4 | Kehä II |  |  |  |  |  |
| Kehä III | 24 | 22 | 17 | 13 | Kehä III |  |  |  |  |
| Kirkkonummi | 30 | 28 | 23 | 19 | 6 | Kirkkonummi |  |  |  |
| Inkoo | 60 | 58 | 53 | 49 | 36 | 30 | Inkoo |  |  |
| Karjaa | 75 | 73 | 68 | 64 | 51 | 45 | 15 | Karjaa |  |
| Hanko | 130 | 128 | 123 | 119 | 106 | 100 | 70 | 55 | Hanko |
Kantatiet 40–98
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Länsiväylää Westendin kohdalla Espoossa
Kantatie 54

Kantatie 54 on Hollolasta Riihimäen kautta Tammelaan kulkeva kantatie, jonka pituus on 97 kilometriä. Tie muodostaa vaihtoehtoisen reitin Lahdesta Forssaan ja edelleen Turkuun. Kantatie 54 on kaksikaistainen lukuun ottamatta Riihimäellä olevaa lyhyttä nelikaistaista osuutta. Lisäksi Lopella tiessä on ohituskaistaosuudet.
Reitti

Hollola (vt 12)
Kärkölä (st 295)
Hausjärvi (st 290)
Riihimäki (vt 3 E12, st 130)
Loppi (st 132)
Hämeenlinna
Tammela (vt 10, st 283)
Historiaa

Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 54 kulki Lopelta Tammelan ja Forssan kautta Jokioisten Vaulammille ja yhdisti tuolloiset valtatiet 3 ja 2.
Lopella Kormun kylän alueella noin 3 kilometriä kantatie 54:ää nykyisten Sipiläntien ja Tiilitehtaantien välillä kulkee entistä Riihimäen–Lopen rautatien ratapengertä, sekä Hausjärvellä osittain tuolloista valtatietä 4. Kormun seisake sijaitsi nykyisen kantatie 54:n pohjoispuolella, sekä nykyisen Kartanontien itäpuolella.
Valtateiden 2, 3 ja 10 uusien linjausten valmistuttua tie siirtyi Tammelan ja Riihimäen välille. Tämä osuus on rakennettu pääosin 1960-luvulla, osin jo 1950-luvulla. Riihimäen ja Hollolan välinen osuus on rakennettu 1970-luvulla, ja se on saanut nykyisen numeronsa valmistumisensa jälkeen 1970- ja 1980-lukujen taitteessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantatie 54 Wikimedia Commonsissa
Matti Grönroosin sivu kantatiestä 54
Liittymät Tammelasta Hollolaan
Välimatkataulukko
| (km) | Lahti |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hollola (vt 12) | 9 | Hollola (vt 12) |  |  |  |  |
| Riihimäki (vt 3) | 62 | 53 | Riihimäki (vt 3) |  |  |  |
| Loppi | 77 | 68 | 15 | Loppi |  |  |
| Tammela (vt 10) | 106 | 97 | 44 | 29 | Tammela (vt 10) |  |
| Forssa | 129 | 120 | 67 | 52 | 23 | Forssa |
Kantatiet 40–98
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Kantatie 54 Härkätien risteyksen läheisyydessä Hämeenlinnassa helmikuussa 2015.
Karvian seurakunta

| Karvian evankelis-luterilainen seurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Turun arkkihiippakunta
Rovastikunta:  Porin rovastikunta
Perustettu:  1881/1905
Erotettiin:  Kankaanpään seurakunnasta
Lakkautettu:  2023
Liitettiin:  Kankaanpään seurakuntaan
Kirkkoherra:  Seppo Myyryläinen
Pääkirkko:  Karvian kirkko
Jäseniä:  2 105, 87,60% kunnan väkiluvusta (v. 2017)
Aiheesta muualla
Karvian seurakunta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karvian seurakunta oli Turun arkkihiippakuntaan ja Porin rovastikuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Karvian kunnan alueella.
Historia

Aluksi Karvian alue oli osa Sastamalan seurakuntaa. 1300-luvulla siitä itsenäistyi Kyrön eli nykyisen Hämeenkyrön seurakunta, johon kuului myös Karvia. Vuonna 1641 Karvia tuli osaksi Ikaalisten seurakuntaa, ja vuonna 1841 siitä tuli Kankaanpään seurakunnan kappeliseurakunta. Vuonna 1891 tehtiin päätös itsenäisen Karvian seurakunnan perustamisesta, mikä toteutui 1905. Seurakunnan itsenäisyyden aikana sillä on ollut yhteensä 8 kirkkoherraa.
Toimipaikat

Seurakunnan kirkkona toimii 1799 käyttöön vihitty Karvian kirkko. Seurakunnan omistukseen kuuluu myös 1979 valmistunut seurakuntatalo, 1947 valmistunut siunauskappeli,  sekä 1970 valmistunut leirikeskus.
Aiheesta muualla

Karvian seurakunnan kotisivut
Klaus Küng

Klaus Küng (s. 17. syyskuuta 1940 Bregenz) on itävaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Opus Dein papiksi 23. elokuuta 1970 ja nimitettiin Feldkirchin piispaksi 21. tammikuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Wechner, jota avustivat Georg Eder ja Reinhold Stecher.
7. lokakuuta 2004 Küng sai nimityksen Sankt Pöltenin piispaksi.
Kiiltotädyke

| Kiiltotädyke |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Tädykkeet Veronica
Laji::  polita
Kaksiosainen nimi
 Veronica polita  Fr. 
Katso myös
   Kiiltotädyke Wikispeciesissä   Kiiltotädyke Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiiltotädyke (Veronica polita) on yksivuotinen pienikokoinen tädykelaji, jota esiintyy Euroopassa. Se on peltotädykkeen (Veronica agrestis) kaltainen rentovartinen ja osin karvainen ruoho. Sen lyhytruotisten lehtien lapa on pitkähampainen ja usein pituuttaan leveämpi. Lehdet ovat päältä tummanvihreitä ja kiiltäviä. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Verhiön liuskat ovat leveänpuikeita, karvalaitaisia, mutta muuten kaljuja ja tyviosasta toisiaan peittäviä. Pienikokoinen teriö on sininen. Kota on karvainen ja sen kärkilovi leveä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kiiltotädyke – Veronica polita
Klaus Kristerinpoika Horn

Klaus Kristerinpoika Horn
Klaus Kristerinpoika (Kristersson) Horn (n. 1518–1566) oli sotilas ja valtiomies. Hänestä tuli vuonna 1556 Viipurin käskynhaltija ja vuonna 1561 Tallinnan käskynhaltija. Vuonna 1561 hänestä tuli myös Liivinmaan joukkojen ylipäällikkö ja 1564 laivaston yliamiraali.
Horn yritti kehittää Viipurista saksalaisten Venäjän-kaupan tapulikaupunkia. Hän vaikutti osaltaan siihen että Tallinna sekä Viru- ja Harjumaan aateli liittyivät vuonna 1561 Ruotsiin. Horn pyrki ylläpitämään suhteita Puolaan, ja sen vuoksi Eerik suhtautui häneen epäluuloisesti. Horn kuitenkin lopulta kannatti Eerikiä.
Pohjoismaiden seitsenvuotisen sodan aikana Horn voitti Tanskan ja Lyypekin laivastot 1564 Öölannin meritaistelussa, 1565 Bornholmin ja Rügenin välillä sekä kesällä 1566 toisessa taistelussa Öölannin pohjoiskärjen lähellä.
Kiiltovalkut

| Kiiltovalkut |
| --- | --- |
 Kiiltovalkku Liparis loeselii
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Alaheimo::  Epidendroideae
Suku::  Kiiltovalkut Liparis  Rich.
Katso myös
   Kiiltovalkut Wikispeciesissä   Kiiltovalkut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiiltovalkut (Liparis) on kämmekkäkasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on noin 425 lajia. Kiiltovalkkuja kasvaa luonnonvaraisena laajasti kaikissa maanosissa. Euroopassa esiintyy vain yksi laji, kiiltovalkku eli lettokiiltovalkku (Liparis loeselii), jonka tyvilehdet ovat kiiltäväpintaiset. Suomessa kiiltovalkku on hyvin harvinainen ja äärimmäisen uhanalainen kasvi.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Liparis
Suomen Lajitietokeskus: Kiiltovalkut (Liparis)
ITIS: Liparis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Liparis (englanniksi)
Flora of China: Liparis (englanniksi)
Kiiltotuhkapensas

| Kiiltotuhkapensas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Tuhkapensaat Cotoneaster
Laji::  lucidus
Kaksiosainen nimi
 Cotoneaster lucidus  Schltdl. 
Katso myös
   Kiiltotuhkapensas Wikispeciesissä   Kiiltotuhkapensas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiiltotuhkapensas (Cotoneaster lucidus) on Keski-Aasiassa esiintyvä tuhkapensaslaji. Se on puolesta puoleentoista metriä korkeaksi kasvava pysty ja tiheähaarainen pensas. Ulkonäöltään se muistuttaa harsusti ja lamoavasti kasvavaa kalliotuhkapensasta (Cotoneaster scandinavicus). Kiiltotuhkapensaan suipot lehdet ovat päältä kiiltäviä ja tummanvihreitä. Terttukukinnossa on viidestä kymmeneen kukkaa. Marja on musta.
Aiheesta muualla

Mustila arboretum: Kiiltotuhkapensas (Cotoneaster lucidus) (Arkistoitu – Internet Archive)
Puutarha.net: Kiiltotuhkapensas (Cotoneaster lucidus) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Cotoneaster lucidus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Cotoneaster lucidus (englanniksi)
Kimakkaväijyt

| Kimakkaväijyt |
| --- | --- |
 Kimakkaväijy (Myiozetetes similis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Kimakkaväijyt Myiozetetes  P. L. Sclater, 1859
Katso myös
   Kimakkaväijyt Wikispeciesissä   Kimakkaväijyt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kimakkaväijyt (Myiozetetes) on tyrannien heimoon kuuluva lintusuku.
Lajit

Kimakkaväijy (Myiozetetes similis)
Pikkuväijy (Myiozetetes luteiventris)
Tarhaväijy (Myiozetetes granadensis)
Trilliväijy (Myiozetetes cayanensis)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Myiozetetes (englanniksi)
Kiiltotunkkari

| Kiiltotunkkari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Antropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Pimikkökuoriaismaiset Tenebrionoidea
Heimo::  Pimikkökuoriaiset Tenebrionidae
Alaheimo::  Tenebrioninae
Tribus::  Alphitobiini
Suku::  Alphitobius
Laji::  laevigatus
Kaksiosainen nimi
 Alphitobius laevigatus  (Fabricius, 1781) 
Katso myös
   Kiiltotunkkari Wikispeciesissä   Kiiltotunkkari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiiltotunkkari (Alphitobius laevigatus) on pimikkökuoriaisten (Tenebrionidae) heimoon ja Alphitobius-sukuun kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuiset kiiltotunkkarit ovat väriltään tumman punaruskeita tai mustia ja 5,5–7,0 mm pitkiä. Lajin toukat ovat väriltään keltaisia ja sylinterimäisiä.
Kiiltotunkkarin toukkia voidaan hyönteistaloudessa myydä ja markkinoida sekä valmistaa niistä elintarvikkeita.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kiiltotunkkari (Alphitobius laevigatus)
Elintarviketurvallisuusvirasto (Evira): Lista siirtymäaikana sallituista hyönteislajeista (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Alphitobius laevigatus (englanniksi)
Bug Guide: Species Alphitobius laevigatus - Black Fungus Beetle (englanniksi)
Canadian Grain Commission: Black fungus beetle Alphitobius laevigatus (englanniksi)
Plantwise: Black fungus beetle (Alphitobius laevigatus) (englanniksi)