stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksandr Anufrijev

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | 10 000 metriä |  |
Aleksandr Anufrijev (1. kesäkuuta 1926 – 26. syyskuuta 1966) oli neuvostoliittolainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti.
Anufrijev saavutti 10 000 metrin juoksussa olympiapronssia Helsingissä 1952 ajalla 29.48,2. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui samalla matkalla kahdeksanneksi ajalla 30.19,4.
Antimonitrikloridi

| Antimonitrikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  10025-91-9
PubChem CID:  24814
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SbCl3
Moolimassa:  228,11
Ulkomuoto:  Värittömiä ja hygroskooppisia kiteitä
Sulamispiste:  73,4 °C
Kiehumispiste:  223,5 °C
Tiheys:  3,14 g/dm3 (20 °C)
Liukoisuus veteen:  601,6 g/100 ml (O °C) 
Antimonitrikloridi eli antimoni(III)kloridi (SbCl3) on antimonin ja kloorin muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä, tekstiiliteollisuudessa ja analyyttisenä reagenssina. Yhdisteestä käytetään myös nimityksiä antimonivoi ja triklooristibiini.
Ominaisuudet

Antimonitrikloridi on väritöntä kidemäistä ainetta, joka on hygroskooppista. Se kylmäänkin veteen erittäin hyvin ja liukenevuus paranee lämpimässä vedessä. Yhdiste liukenee myös moniin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, bentseeniin, asetoniin ja hiilitetrakloridiin. Vesiliuokset ovat pysyviä ainoastaan väkevinä ja laimeissa liuoksissa muodostuu veteen liukenematonta antimonioksikloridia. Hydrolyysissä voi muodostua muitakin antimonin kloridioksideja ja oksideja. Suuret vesimäärät hydrolysoivat antimonitrikloridin antimonitrioksidiksi.
Antimonitrikloridi on Lewis-happo. Se muodostaa komplekseja muun muassa kloridi-ionien, jolloin syntyy kloroantimonaatteja, orgaanisten emästen kuten amiinien, aromaattisten hiilivetyjen kanssa. Se voi myös toimia Lewis-emäksenä eräissä tapauksissa muun muassa nikkeli- ja rautakarbonyylien kanssa se muodostaa komplekseja.
Valmistus

Pienessä mittakaavassa antimonitrikloridia valmistetaan alkuaineistaan antimonista ja kloorikaasusta. Suuremmassa mittakaavassa käytetään antimonitrioksidin tai antimonitrisulfidin ja kloorin tai väkevän suolahapon välisellä reaktiolla.
Käyttö

Antimonitrikloridia käytetään muiden antimoniyhdisteiden valmistukseen, tekstiileissä palamista estävänä aineena ja nahan käsittelyssä. Antimonitrikloridi muodostaa värillisiä komplekseja, minkä vuoksi sitä käytetään muun muassa A-vitamiinin, kloraalin ja aromaattisten hiilivetyjen määrityksissä. Se toimii myös katalyyttinä polymerisointireaktioissa ja kloorauksissa ja nestemäistä antimonitrikloridia käytetään vedettömänä liuottimena. Antimonitrikloridista voidaan valmistaa myös erittäin puhdasta antimonia.
Antrasykliinit

Daunorubisiini on tyypillinen antrasykliiniantibiootti
Antrasykliinit ovat ryhmä solunsalpaajina syöpien hoidossa käytettäviä antibiootteja. Antrasykliineille on tunnusomaista tetrasyklinen perusrakenne, joka koostuu sykloheksyyliryhmästä, hydroksyloidusta bentseeniryhmästä, p-kinoniryhmästä ja bentseeniryhmästä. Tetrasyklisen rengasrakenteeseen on asemassa 7 sijaitsevaan hiileen kiinnittynyt glykosidisella sidoksella aminosokeriryhmä. Luonnossa antrasykliinejä esiintyy Streptomyces-suvun bakteereissa ja tämän lisäksi niistä on kehitetty useita synteettisiä ja puolisynteettisiä analogeja ja johdannaisia.
Antrasykliineillä on bakteereja tappavia ominaisuuksia, mutta varsinaisina yleiskäyttöisinä antibiootteina niitä ei ole niiden haittavaikutusten ja myrkyllisyyden vuoksi käytetty. Ensimmäisen kerran antrasykliinien syöpäsoluja tappava ominaisuus raportoitiin vuonna 1959. Antrasykliinien vaikutusmekanismista ei ole täyttä yksimielisyyttä ja useita vaikutusmekanismeja on esitetty. Antrasykliinit voivat estää DNA:n jakautumisen joko interkalatoitumalla DNA:n kaksoiskierteen väliin tai katkaisemalla juosteen. Kaksoiskierteen katkeaminen johtuu antrasykliineista muodostuvien radikaalien muodostumiseen. Nämä radikaalit muodostavat elimistössä superoksidi- ja hydroksyyliradikaaleja, jotka vaurioittavat DNA:ta. Antrasykliinit voivat myös muodostaa kompleksin Fe3+-ionin kanssa ja tämä kompleksi sitoutuu voimakkaasti DNA:han. Tämä kompleksi voi myös katalysoida Fenton-reaktiota, jossa muodostuu hydroksyyliradikaaleja.
Kliinisessä käytössä olevia tai käytettyjä antrasykliinejä ovat muun muassa daunorubisiini, doksorubisiini, aklarubisiini, pirarubisiini, epirubisiini, idarubisiini ja amrubisiini. Antrasykliinejä käytetään erityisesti leukemian hoidossa, mutta myös useita kiinteitä kasvaimia muodostavissa syöpätaudeissa. Merkittävimpiin antrasykliinien haittavaikutuksiin kuuluu niiden sydäntoksisuudesta pitkäaikaisessa käytössä aiheutuva sydänvaurio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antrasykliinit Wikimedia Commonsissa
Antonov An-32

| Antonov An-32 Nato:”Curl” IATA:”AN6” ICAO:”AN32” |
| --- | --- | --- |

Kuvaus
Tyyppi: Korkeiden paikkojen sotilaskuljetuskone
Miehistö: 3-5
Matkustajamäärä: 40
Ensilento: 9. heinäkuuta 1978
Valmistaja: Antonov
Valmistusmäärä: 357
Mitat
| Pituus | 24,26 m |  |
| Kärkiväli | 29,20 m |  |
| Siipipinta-ala | 74,98 m² |  |
| Korkeus | 8,58 m |  |
Massa
| Tyhjänä | 16 800 kg |  |
| Lentoonlähdössä | 27 000 kg |  |
Voimanlähde
Moottori: 2 x ZMKB Progress (Ivženko) Al-20DM
| Teho | 2 x 3 807 kW |  |
Suoritusarvot
| Lentonopeus | 530 km/h |  |
| Huippulentonopeus | 640 km/h |  |
| Lentomatka | 2 500 km |  |
| Lakikorkeus | 9 400 m |  |
Antonov An-32 on Neuvostoliittolainen kuljetuskone. Se perustuu Antonov An-26:n jatkokehitykseen korkeita (> 4500 m) ja kuumia (> 50 C) paikkoja varten. Intia osti 1980-luvulla armeijakäyttöön 112 kappaletta Antonov An-32:a. Ne otettiin käyttöön vuonna 1984.
Intia pyrki uusimaan Antonov An-32 -malleja MS-21:iin 2010-luvulle tultaessa. Vuonna 2008 Intia solmi Ukrainan kanssa sopimuksen An-32 laivaston modernisoinnista. Ennen Krimin sotaa 2014 Ukraina ehti modernisoida 45 konetta. Loput 60 kappaletta piti modernisoida Intiassa, mutta projekti on jäissä Venäjän ja Ukrainan välisen sodan aiheuttaman komponenttipulan takia.
Antonov An-72 on An-32, johon on sovitettu suihkumoottorit.
Antonov/Taqnia An-132 perustuu An-32 -malliin.
Onnettomuuksia

2006 24. huhtikuuta Lashkar Gahissa kone törmäsi nousukiidossa kiitotien poikki ajaneeseen kuorma-autoon. Neljä ihmistä kuoli ja kolmetoista loukkaantui.
Ferdinand Canning Scott Schiller

Ferdinand Canning Scott Schiller
Ferdinand Canning Scott Schiller (16. elokuuta 1864 Ottensen, Buxtehude, Ala-Saksi — 9. elokuuta 1937 Los Angeles) oli saksalais-brittiläinen pragmatistinen filosofi. Hänen erikoisalojaan olivat logiikka, arkikielen filosofia, tietoteoria, eugeniikka, merkitys ja personalismi.
F. C. S. Schillerin filosofia oli hyvin samanlaista kuin toisen pragmatistin William Jamesin. Schiller tunnetaan muun muassa hyökkäyksistä formaalia logiikkaa vastaan, aksioomien oikeuttamisesta hypoteeseiksi sekä omasta pragmaattisen totuusteorian versiostaan. Hän vastusti sekä loogista empirismiä (mukaan lukien Bertrand Russellia) että absoluuttista idealismia (kuten F. H. Bradleyä). Schiller oli aikansa merkittävimpiä pragmatisteja, mutta nykyään hänet on enimmäkseen unohdettu.
Filosofia > Metafysiikka

F. C. S. Schillerin ensimmäinen teos Riddles of the Sphinx (1891) julkaistiin ennen kuin hän tuli tietoiseksi tuolloin Yhdysvalloissa suosiotaan kasvattaneesta pragmatismista. Teoksessa Schiller kannatti materialismin ja absoluuttisen metafysiikan välimaastoon sijoittuvaa metafysiikkaa. Schiller katsoi, että näiden kahden selitysmallin, joita voi verrata siihen mitä William James kutsui voimakastahtoiseksi empirismiksi ja hellämieliseksi rationalismiksi, välisen jaon seurauksena mekanistinen naturalismi ei voi saada selkoa filosofian tutkimusalueen "korkeammista" puolista (kuten vapaa tahto, tietoisuus, tarkoitus, universaalit, Jumala), kun taas abstrakti metafysiikka ei voi saada selkoa maailmamme "alemmista" piirteistä (epätäydellisyys, satunnaisuus, muutos, fysikaalisuus). Vaikka Schiller ei esitä selvästi, millainen tämä hänen tavoittelemansa välimaasto olisi, hän ehdottaa metafysiikkaa tutkimuksen aputyökaluksi ja arvioi metafysiikan olevan arvokasta ainoastaan niin kauan kuin se todella auttaa selittämään todellisuutta.
Filosofia > Logiikka

Schiller tuli myöhemmällä iällään kuuluisaksi hyökättyään logiikkaa vastaan teoksessaan Formal Logic. Tuohon aikaan Schillerin pragmatismi oli kehittynyt lähemmäksi arkikielen filosofiaa kuin muiden klassisen pragmatismin edustajien ajattelu. Schiller pyrki horjuttamaan koko formaalin logiikan mahdollisuuden ajatusta osoittamalla, että sanoilla oli merkitys vain todellisessa käyttötilanteessa. Hän tiivisti näkemyksensä ennen kuolemaansa myös esseessään "Are All Men Mortal?". Schiller pyrki muotoilemaan uuden logiikan järjestelmän, joka korvaisi hänen juuri tuhoamansa formaalin logiikan. Hän tarjosi tilalle jotain, minkä tämän päivän filosofit tunnistaisivat hypoteettis-deduktiiviseksi menetelmäksi.
Teoksia

Riddles of the Sphinx (1891)
"Axioms as Postulates" (1902, kokoelmassa Personal Idealism)
Humanism (1903)
Studies in Humanism (1907)
Plato or Protagoras? (1908)
Riddles of the Sphinx (1910, uudistettu painos)
Humanism (1912, toinen painos)
Formal Logic (1912)
Problems of Belief (1924, toinen painos)
Logic for Use (1929)
Our Human Truths (1939, julkaistu postuumisti)
Kirjallisuutta

Kupi, Heikki: F. C. S. Schillerin pragmatismi: Humanismi maailmankatsomuksena.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Helsingin yliopiston filosofian laitoksen julkaisuja no 1/1998)  Helsinki:  Helsingin yliopiston filosofian laitos, 1998.  ISBN 951-45-8127-X
Aiheesta muualla

Ferdinand Canning Scott Schiller (Arkistoitu – Internet Archive), pragmatism.org (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ferdinand Canning Scott Schiller
Käännös suomeksi
Antrakinoni

| Antrakinoni |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  84-65-1
PubChem CID:  6780
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C14H8O2
Moolimassa:  208,204 g/mol
Sulamispiste:  286 °C
Kiehumispiste:  380 °C
Tiheys:  1,4 g/cm3
Liukoisuus veteen:  7,46·10-5 g/l (20 °C)
Antrakinoni eli 9,10-dioksoantraseeni (C14H8O2) on aromaattinen orgaaninen yhdiste, jonka rakennekaava on C6H4(CO)2C6H4. Sitä käytetään puunjalostusteollisuudessa katalyyttinä sekä punaisen väriaineen valmistamiseen. Alun perin sitä valmistettiin hapettamalla antraseeniä (C14H10) typpihapolla. Nykyään lähtöaineina käytetään bentseeniä ja ftaalianhydridiä tai indaania.
Antrakinonista käytetään myös nimityksiä 9,10-antrakinoni, 9,10-antraseenidioni ja difenyyliketoni.
Antrakinoni on myös fluoresoiva yhdiste eli hehkuu UV-valossa esimerkiksi sykloheksaaniin liuotettuna.
Skyriini on kaksoisantrakinoni, jota sisältää muun muassa tatinriesa-niminen sieni.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Antrakinonin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: 9,10-anthraquinone (englanniksi)
KEGG: 9,10-Anthraquinone (englanniksi)
ChemBlink: Anthraquinone (englanniksi)
Antsiranana

| Antsiranana |
| --- | --- |
 Antsirananan katukuvaa.
 vaakuna
 Antsirananan sijainti
Valtio:  Madagaskar
Alue:  Diana
Väkiluku (2010):  88 100
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Antsiranana ([antsʲˈraŋanə̥], vuoteen 1977 saakka Diego Suarez) on kaupunki Madagaskarissa. Se sijaitsee saaren pohjoiskärjessä samannimisen lahden rannalla. Kaupunki on Dianan alueen keskus. Asukkaita on 88 100 (vuonna 2010).
Kaupungin entinen nimi perustuu portugalilaiseen merenkävijään Diego Suareziin, joka teki seudulle ryöstöretken vuonna 1543. Vuonna 1885 sinne perustettiin ranskalainen sotilastukikohta. Britit valtasivat kaupungin toisessa maailmansodassa vuonna 1942.
Antsiranana on tärkeä satamakaupunki. Se on maatalousalueen keskus, jossa toimii laivanrakennus-, tekstiili- ja elintarviketeollisuutta. Alueen kanta-asukkaat ovat antankaranoja, mutta kaupungissa asuu myös arabeja, kreoleja, intialaisia, kiinalaisia ja komorilaisia. Antsirananasta on päivittäinen lentoyhteys Antananarivoon ja säännöllisiä lentoja Sambavaan, Toamasinaan ja Mahajangaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antsiranana Wikimedia Commonsissa
Antroni

| Antroni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  10H-antrasen-9-oni
CAS-numero:  90-44-8
PubChem CID:  7018
SMILES:  C1C2=CC=CC=C2C(=O)C3=CC=CC=C31
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C14H10O
Moolimassa:  194,22 g/mol
Sulamispiste:  155 °C
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Antroni (C14H10S2O) on aromaattisiin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muiden yhdisteiden valmistamiseen ja analyyttisen kemian reagenssina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa antroni on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee kuumennettaessa happoihin ja emäksiin. Aine liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, asetoniin ja bentseeniin. Liuoksissa antroni on osittain tautomeerinaan 9-antrolina. Esimerkiksi etanolissa antronin ja antrolin suhde on noin 9:1.
Antronia valmistetaan pelkistämällä antrakinonia tinan avulla happamissa oloissa.
Antronia käytetään muun muassa bentsantronin, asediantronin ja kyyppivärien valmistamiseen. Yhdiste reagoi hiilihydraattien, esimerkiksi sokereiden kanssa, muodostaen sinivihreän yhdisteen. Tätä reaktiota käytetään läsnäolon osoittamiseen.
R.Smg. Antonio Sciesa

| R>  Smg. Antonio Sciesa |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Odero-Terni-Orlando, Muggiano
Kölinlasku:  20. lokakuuta 1925
Laskettu vesille:  18. elokuuta 1928
Palveluskäyttöön:  12. huhtikuuta 1929
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 6. marraskuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 427 t (pinnalla) 1 874 t (sukellus)
Pituus:  86,50 m
Leveys:  7,80 m
Syväys:  4,70 m
Koneteho:  2 × Fiat-dieselmoottoria 4 900 bhp 2 × Savigliano-sähkömoottori 2 200 hv
Nopeus:  16 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  77
Aseistus
Aseistus:  1 × 120 mm/27 tykki 2 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea
R. Smg. Antonio Sciesa oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1928 vesillelaskettu Balilla-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Odero-Terni-Orlandon telakalta Muggianosta, missä köli laskettiin 20. lokakuuta 1925. Alus laskettiin vesille 18. elokuuta 1928 ja otettiin palvelukseen 12. huhtikuuta 1929.
Palvelus

Miehistö upotti aluksensa 6. marraskuuta 1942.
Antikvariaatti

Pariisilaisen antikvariaatin julkisivu 2015.
Antikvariaatti on antikvaarinen kirjakauppa.
2000-luvulla kivijalkamyymälää pitävien antikvaaristen kirjakauppojen määrä on laskenut merkittävästi kun taas verkkokaupan osuus on kasvanut.lähde? Suuri osa alan yrityksistä on siirtynyt ainakin osittain verkkokauppaan. Yritysten verkkokauppojen valikoimat vaihtelevat laajasti sadoista tuotteista kymmeniin tuhansiin tuotteisiin.
Historia

1600-luvun Euroopassa kirjakauppiaat alkoivat ottaa valikoimaansa myös käytettyjä kirjoja. Vuosisadan alusta alkaen järjestettiin kirjahuutokauppoja. Suuremmat markkinat antikvaarisille kirjakaupoille syntyivät Ranskan vallankumouksen jälkeen, kun paljon kirjoja vaihtoi omistajaa. Luostarien ja aateliskartanoiden kirjastoja takavarikoitiin ja markkinoille tuli valtava määrä kirjoja.
Suomessa antikvariaattien toiminta oli pitkään pienimuotoista, asiakaskuntaa oli vähän. Kun suuret ikäluokat vanhenivat, he alkoivat ostaa ja keräillä enemmän vanhoja kirjoja ja alalle tuli uusia kauppiaita. Suomen Antikvariaattiyhdistyksen perusti 10 liikettä 1941. Koska yhdistykseen oli aiemmin vaikea päästä, uudet ja pienemmät liikkeet perustivat Suomen Antikvaariset Kirjakauppiaat ry:n vuonna 1982. Antikvaaristen kirjakauppojen kansainvälinen liitto ILAB perustettiin 1942. Se hyväksyy kustakin maasta vain yhden järjestön, Suomesta jäsenyhdistys on kahdesta järjestöstä vanhempi eli Suomen Antikvariaattiyhdistys. Tunnettuja suomalaisia antikvariaattialan henkilöitä ovat olleet muun muassa Cecil Hagelstam, Kaarle Ervasti, Seppo Hiltunen ja Anssi Arohonka.
Yhdistykset

Suomessa toimii kaksi antikvaarista yhdistystä, 1941 perustettu Suomen Antikvariaattiyhdistys ry – Finska Antikvariatföreningen rf ja 1982 perustettu Suomen Antikvaariset Kirjakauppiaat ry, joka kustantaa Vanhan Kirjallisuuden Hintaopasta.
Kirjallisuutta

Strang, Jan: Antikvariaateillakin on kohtalonsa: Suomen antikvaarisen kirjakaupan historia.  Helsinki:  Antiikki-kirja, 1999.  ISBN 951-98135-0-0
Kuitunen, Kalevi: Kirjatoukan tietolipas.  Helsinki:  C. Hagelstamin antikvaarinen kirjakauppa, 1994.  ISBN 952-90-5860-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antikvariaatti Wikimedia Commonsissa
Suomen Antikvariaattiyhdistys ry
tie.to-sivuston listaus nettiantikvariaateista
Suomalaiset levydivari paikkakunnittain Raimo Öystilän Rytmimusiikin Syke -julkaisun Levykauppahakemistossa
Aouzoun kaistale

Aouzoun kaistale (punaisella).
Aouzoun kaistale (arab. قطاع أوزو‎ (Qiṭāʿ Awzū), ransk. Bande d'Aozou) oli noin 100 km:n levyinen kiistelty alue Libyan ja Tšadin rajalla. Sen on uskottu sisältävän huomattavia uraaniesiintymiä. Aouzou (Aozou) on paikkakunta Tibestivuoristossa alueen länsiosassa.
Vuonna 1935 solmitussa Lavalin–Mussolinin sopimuksessa Ranska lupasi luovuttaa Italialle vuoden 1899 rajalinjan eteläpuolella sijainneen alueen, joka aikaisemmin oli kuulunut osmanien valtakuntaan. Maiden parlamentit hyväksyivät sopimuksen, mutta sen lopullinen ratifiointi jäi suorittamatta ja nykyisen rajan suuntainen Aouzoun kaistale säilyi Ranskan hallinnassa.
Rajalinja vahvistettiin Libyan itsenäistymisen (1951) jälkeen Ranskan ja Libyan välistä ystävyyssopimusta solmittaessa vuonna 1955.
Sopimuksesta huolimatta Libya vaati Aouzoun kaistaletta yhä itselleen. Muammar Qaddafin armeija valtasi sen vuonna 1973. Tšadin joukot pakottivat libyalaiset vetäytymään vuonna 1987, ja vuoden 1989 rauhansopimuksessa maat päättivät ratkaista konfliktin rauhanomaisin keinoin. Vuonna 1994 Haagin kansainvälinen tuomioistuin tunnusti Tšadin vaatimusten mukaisen vuoden 1955 rajalinjan, joka käytännössä on ollut voimassa jo vuodesta 1919 lähtien.
Eino Antinoja

Eino Vihtori Ensio Antinoja (7. marraskuuta 1920 Oulu – 26. lokakuuta 2010 Inkoo) oli suomalainen veneenrakentaja ja kilpapurjehtija. Antinoja on rakentanut amerikkalaisen Olin Stephensin suunnittelemia veneitä, joita ovat tilanneet suomalaiset purjehtijat, muun muassa Pekka Herlin, Peter Fazer, Peter Tallberg ja Lasse Pöysti.
Urheilu-ura

Antinojan seurat olivat Merenkävijät, Suomalainen Pursiseura ja Barösunds Segelklubb. Aikaisemmat seurat olivat Vaasan Toverit, Helsingin Työväen Pursiseura ja Kruununhaan Venekerho. Eino (Eikka) Antinoja aloitti purjehduksen jo 1930-luvulla, mutta kilpamielessä vasta 1950-luvulta alkaen. Merituuli-aluksella hän voitti Helsinki-Düsseldorf kilpailun vuonna 1953 ja sai hopeaa Hamina-Rotterdam kilpailussa vuonna 1955. Vuonna 1966 Antinoja hankki RORC III-luokan Huhmarin, jolla voitti suurkisapurjehduksen Viiden Loiston kilpailun, Sinebrychoffin pokaalin vuonna 1967, Suomenlahden purjehduksen, ja tuli toiseksi Gotland-runtissa. Meri-Mari aluksella hän sijoittui vuonna 1968 Helgolandin MM-kisoissa yhdeksänneksi, oli paras Viiden Loiston kilpailuissa, ja tuli kolmanneksi vuoden 1969 Gotland-runtissa. Vuonna 1971 hän voitti Helsingfors Segelklubbin syyspurjehduksen, Hanko-Sandhamn kisat, Nikstorf-Kallanger cupin ja pääsi neljänneksi Gotland-runtissa. Antinoja kuului SPuL:n avomerijaostoon ja edustamiensa seurojen johtokuntiin. Antinoja harrasti myös ammuntaa ja pilkkiongintaa.
Ammatillinen ura

Antinoja kävi kansakoulun Vaasassa. Sodan alla hän muutti Helsinkiin ja sai työpaikan Sytytin Oy:n tehtaalla kärkisorvaajana. Jatkosodan syttyessä Antinoja komennettiin kenttätykistörykmentti 2:een, jossa hän toimi asealiupseerina ja taistelulähettinä sodan loppuun asti.
Antinoja nousi veneensuunnittelija Rod Stephensin luottoveneenrakentajaksi arkkitehti professori Heikki Sirenille rakennetun veneen myötä vuonna 1959. Ryhtyessään rakentamaan ensimmäistä puuvenettään jota käytettiin Swan 36:n plugina (urosmuotti), Nautorin perustaja Pekka Koskenkylä käytti samaa Sparkman & Stephens suunnitelmaa numero 1710 kuin Antinojakin.   Antiojan veneet on rakennettu kestämään kaikkia meriolosuhteita ja ne purjehtivat hyvin vastatuuleen. Antinojan veistämö onnistui tekemään menestyneitä veneitä ensin puusta ja sitten lasikuidusta. Sparkman & Stephensin suunnittelutoimiston Oli ja Rod Stephens pitävät Antinojaa yhtenä maailman parhaimmista veneenrakentajista. Antinojan rakentamat veneet ovat edelleenkin haluttuja klassikkoja.
Antinoja on kommentoinut nykyveneitä muun muassa seuraavasti: "Modernit mallit ovat nopeita myötätuulessa, mutta niin on myös kenkälaatikko asiallisesti rigattuna."
Vuonna 1970 Eino Antinojalle myönnettiin Taideteollisuuden valtionpalkinto. Perustelut palkinnolle olivat muun muassa "Veneentekijä Eino Antinojaa ei palkita katoavan käsityön säilyttämisestä vaan ennemminkin uudistamisesta, kekseliäisyyden yhdistämisestä ammattitaitoon."
Vuonna 2005 Eino Antinojalle myönnettiin Sparkman & Stephens Association'in elinikäinen kunniajäsenyys (Honorary Life Member) hänen ansioistaan taitavana veneenrakentajana (4 kpl S&S-puuveneitä ja 5 eri mallia S&S-lujitemuoviveneitä) ja kilpapurjehtijana. Kunniajäsenyys on myönnetty aiemmin mm. Sir Edward Heath'lle, joka purjehti voitokkaasti usealla eri S&S-konstruktiolla ja Hans-Otto Schumanille, joka vastasi Saksan menestyksestä Admirals Cupissa S&S-veneillä.
Aiheesta muualla

Eino Antinojan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Suomalainen pursiseura: Eino Antinoja 85 vuotta
Antinoites

| Antinoites> Ἀντινοίτης𓉇.Sijainti |
| --- | --- |
 Antinoites
Koordinaatit:  27°45′0″N, 30°45′0″E
Valtio:  Egypti
Historia
Tyyppi:  nomos
Ajanjakso:  muinainen Egypti kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Ylä-Egypti
Numero:  16. (U16)
Pääkaupunki:  Hipponon/Antinoopolis(?)
Aiheesta muualla
  Antinoites Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antinoites (m.kreik. Ἀντινοίτης νομός, Antinoitēs nomos), egyptiläisittäin Ma-hedj (egypt. 𓉇, Mꜣ-ḥḏ), oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen 16. nomos.
Nomoksen alkuperäisen egyptinkielisen nimen suomennos on ”Keihäsantilooppi”. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Meh-mahetch. Kreikankielisenä nimenä esiintyy joskus myös Antinoopolites (Ἀντινοοπολίτης νομός, Antinoopolitēs nomos) ja Hibites (Ἱβίτης νομός, Hibitēs nomos). Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella U16.