stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stéfanos Stefanópoulos

| Stéfanos Stefanópoulos> Στέφανος Στεφανόπουλος |
| --- | --- |
 Stéfanos Stefanópoulos vuonna 1965 Kreikan pääministerinä.
Kreikan pääministeri
 17. syyskuuta 1965 – 22. joulukuuta 1966  
Edeltäjä:  Ilías Tsirimókos
Seuraaja:  Ioánnis Paraskevópoulos
Kreikan pääministeri (v.t.)
 4. lokakuuta 1955 – 6. lokakuuta 1955  
Edeltäjä:  Aléxandros Papágos
Seuraaja:  Konstantínos Karamanlís
Kreikan ulkoministeri
 23. marraskuuta 1952 – 8. lokakuuta 1955  
Edeltäjä:  Fílippos Dragoúmis
Seuraaja:  Spýros Theotókis
Kreikan ulkoministeri (v.t.)
 12. huhtikuuta 1966 – 11. toukokuuta 1966  
Edeltäjä:  Ilías Tsirimókos
Seuraaja:  Ioánnis Toúmpas
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1898 Pýrgos, Kreikka
Kuollut: 4. lokakuuta 1982 (84 vuotta) Ateena, Kreikka
Ammatti:  pankkiiri, taloustieteen professori, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Kansanpuolue (1930–1951) Kansan unionistipuolue (1951) Kreikkalainen kansankokous (1951–1955) Keskustaunioni (1961–1965) Liberaalidemokraattinen keskusta (1965–1977) Kansallinen ryhmitys (1977–1981)
Koulutus:  Ludwig Maximilianin yliopisto München Jenan yliopisto Leipzigin yliopisto Lontoon yliopisto
Uskonto:  ortodoksi
Stéfanos Stefanópoulos (kreik. Στέφανος Στεφανόπουλος, 3. heinäkuuta 1898 Pýrgos, Kreikka – 4. lokakuuta 1982 Ateena, Kreikka) oli tärkeä sodanjälkeisen Kreikan näkyvä poliittinen toimija. Hän oli ministeri useissa sodanjälkeisissä hallituksissa. Hän nousi pääministeriksi 1960-luvun puolivälissä oikeiston ja vasemmiston poliittisten ristiriitojen eli ns. Apostasía-aikaan. Polittisen toiminnan ohella hän oli aktiivi taloudellisten ja poliittisten asioiden kirjoittaja.
Talousmiehen koulutus

Stefanópoulos syntyi Pýrgosissa Peloponnesoksella. Hän opiskeli oikeustiedettä ja valtiotieteitä Ateenan yliopistossa ja myöhemmin taloustiedettä Pariisissa. Parlamenttiin hän nousi vuonna 1932 Kansanpuolueen ehdokkaana. Ensimmäisen kerran hän nousi ministeriksi Panagis Tsaldarisin hallituksen kansantalousministeriksi vuoden 1934 lopulla.
Sotien jälkeisen ajan moninkertainen ministeri

Ioánnis Metaxásin diktatuuriajan ja sotavuosien jälkeen Stefanópoulos nousi jälleen melkein pysyvästi Kreikan hallituksiin. Kreikan sisällissodan vuosina hän oli tärkeässä koordinaatioministerin eli käytännössä varapääministerin roolissa 1940-luvun lopun hallituksissa eli Poulítsasin, Tsaldárisin, Máximosin ja Sofoúlisin hallituksissa. Stefanópoulos oli 1952–1955 varapääministerinä ja ulkoministerinä marsalkka Aléxandros Papágosin hallituksessa ja hänen kuolemansa jälkeen 4.-6. lokakuuta 1955 virkaa tekevänä pääministerinä.
Apostasía-ajan pääministeri

Kreikassa käynnistyi poliittinen kriisi 15. heinäkuuta 1965, kun nuori kuningas Konstantin II erotti Geórgios Papandréoun Keskustaunionijohtoisen hallituksen. Tällöin käynnistyneestä ajanjaksosta käytettiin nimitystä ”Apostasía”. Papandréoun eron jälkeen syntyi lyhytaikaisia hallituksia pääministereinään Keskustaunionista eronneita poliitikkoja, jotka eivät saaneet parlamentilta luottamusta. Stefanópoulos kuului tällaisiin Keskustaunionista eronneisiin henkilöihin.
Stefanópoulosista tuli 17. syyskuuta 1965 Kreikan pääministeri konservatiivisen Kansallisradikaali unionin ja Keskustaunionista loikanneiden kansanedustajien tukemana äänin 152–148 parlamentin luottamusäänestyksessä. Näin kriisi Papandréoun hallituksen erosta Stefanópoulosin hallituksen luottamuslauseäänestykseen oli kestänyt 76 vuorokautta. Stefanópoulosin hallitus joutui huhtikuussa 1966 kriisiin, jonka taustana oli Kyprokselle siirtyneen kreikkalaiskenraali Geórgios Grívasin asema. Hallituksen varapääministerinä ja ulkoministerinä toiminut Ilías Tsirimókos joutui ristiriitaan pääministeri Stefanópoulosin kanssa Grívasin asemasta ja erosi hallituksesta.
Stefanópoulosin hallitus kaatui 22. joulukuuta 1966 parlamentin epäluottamuslauseeseen, joka liittyi joulukuussa uponneen kreikkalaisen matkustajalautta SS Heraklionin uppoamiseen. Kansallisradikaali unioni veti tukensa hallitukselta Stefanópoulosin kieltäydyttyä erottamasta merenkulkuministeriä onnettomuuden jälkeen.
Apostasía-aika päättyi huhtikuussa 1967 ns. everstijuntan valtaannousuun. Sotilasjuntan vallan kaatuminen 1970-luvun puolivälissä palautti Kreikkaan siviilihallinnon. Stefanópoulos oli mukana asiantuntijajoukossa, jonka silloinen presidentti, kenraali Faídon Gkizíkis kutsui koolle heinäkuussa 1974. Asiantuntijaryhmä suositteli maanpaossa olevan, entisen oikeistolaisen pääministerin Konstantínos Karamanlísin kutsumista sotilashallinnon jälkeiseksi ensimmäiseksi pääministeriksi.
Stefanópoulos jatkoi poliittista uraansa perustamalla oman oikeistolaisen Kansallinen ryhmitys -puolueen vuonna 1977. Puolue ei saavuttanut merkittävää menestystä, ja sen keskeiset kannattajat siirtyivät uuteen oikeistolaiseen valtapuolueeseen Uuteen demokratiaan. Stefanópoulos itse jäi tässä vaiheessa pois politiikasta. Hän kuoli lokakussa 1982 84-vuotiaana Ateenassa.
Kuva vuodelta 1954, jolloin Stéfanos Stefanópoulos toimi marsalkka Aléxandros Papágosin hallituksessa ulkoministerinä. Kuvassa vasemmalla Papágos ja keskellä Alankomaiden silloinen pääministeri Willem Drees ja oikealla Stefanópoulos.
Stranger in the Alps

| Stranger in the Alps Phoebe Bridgers |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 22. syyskuuta 2017
 Tuottaja(t): Tony Berg Ethan Gruska
 Tyylilaji: folkrock
 Kesto: 44.15
 Levy-yhtiö: Dead Oceans
Phoebe Bridgersin muut studioalbumit
|   | Stranger in the Alps 2017 | Punisher 2020 |
Stranger in the Alps on yhdysvaltalaislaulaja Phoebe Bridgersin esikoisalbumi, joka julkaistiin 22. syyskuuta 2017. Albumin tuottivat Tony Berg ja Ethan Gruska. Albumin erikoisjulkaisu ilmestyi lokakuussa 2017.
Arvostelut

Metacritic-sivusto kokosi albumin saamia arvosteluja ja laski niiden painotetun keskiarvon. Sivuston mukaan albumi sai 16 arvostelun perusteella kriitikoilta keskimäärin 82 pistettä sadasta, mikä vastaa ”yleistä ylistystä”.
AllMusic:
NME:
Pitchfork: 7,0/10
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Phoebe Bridgers, ellei toisin mainita.
Smoke Signals – 5.24 (säv. ja san. Bridgers, Marshall Vore)
Motion Sickness – 3.49 (säv. ja san. Bridgers, Vore)
Funeral – 3.52
Demi Moore – 3.18 (säv. ja san. Bridgers, Vore, Harrison Whitford)
Scott Street – 5.05 (säv. ja san. Bridgers, Vore)
Killer – 3.09
Georgia – 4.07
Chelsea – 4.42
Would You Rather – 3.19 (säv. ja san. Tony Berg, Bridgers, Vore)
You Missed My Heart – 6.57 (säv. ja san. Mark Kozelek, Jimmy LaValle)
Smoke Signals (Reprise) – 0.33
It’ll All Work Out – 2.46
Motion Sickness – 4.24 (demo)
Tero-Petri & Korvaamattomat

Tero-Petri & Korvaamattomat on suomalaisen laulaja-lauluntekijän ja muusikon Tero-Petri Suovasen levyillä ja konserteissa soittava yhtye, joka on aloittanut toimintansa vuonna 2007.
Jäsenet

Jakke Aho – Basso ja taustalaulu
Mikke Helenius – Kosketinsoittimet
Mitja Kiviluoma - Kitara
Mika "Moilu" Moilanen – Rummut
Tero-Petri Suovanen – Laulu ja kitara
Thomas Lilley soitti yhtyeessä kitaraa vuosina 2012-2020.
Svein Haftorn

Svein Haftorn (30. tammikuuta 1925 Drammen Norja – 28. heinäkuuta 2003 Trondheim) oli norjalainen lintutieteilijä.
Haftorn opiskeli Oslon yliopistossa ja väitteli filosofian tohtoriksi 1957 tiaisten (varsinkin hömötiaisten) ruokailukäyttäytymisestä, talviparvista ja ravinnon varastoinnista. Tutkimus on lintutieteen ja ekologian klassikko. Haftornista tuli Trondheimin tiedemuseon (Vitenskapsmuseet) lintuosaston kuraattori 1953 ja Norjan Lærerhøgskolen, joka myöhemmiin liitettiin Trondheimin yliopistoon, eläintieteen professori vuonna 1966.
Haftorn oli American Ornithologists' Unionin kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 1983 lähtien. Hän oli perustamassa Norjan lintutieteellistä yhdistystä 1957 ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1958–1966. Hän oli ensimmäisiä, joka käytti videonauhoitetta ja erilaisia lämpötila-antureita lintujen pesäkoloissa tapahtuvan toiminnan rekisteröimiseen, kuten munien lämpötilan mittaukseen, yöllisen hypotermian tarkkailuun ja luonnossa elävien lintujen aineenvaihdunnan muutoksien havainnointiin haudonnan aikana. 1986 hän kirjoitti lajikuvauksen hippiäisestä (Regulus regulus).
Svein Haftornin puoliso oli Eva Haftorn ja heille syntyi neljä lasta.
Teoksia

Våre fugler (1962)
Fjellfauna (1966)
Norges fugler (1971)
Fuglekongen vår minste fugl (1986)
Ternivuokko

| Ternivuokko |
| --- | --- |
 Vasemmalla valkovuokko, keskellä ternivuokko ja oikealla keltavuokko
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Vuokot Anemone
Laji::  nemorosa × ranunculoides
Kaksiosainen nimi
 Anemone nemorosa × ranunculoides 
Synonyymit
 Anemone × lipsiensis 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ternivuokko (Anemone nemorosa × ranunculoides) on valkovuokon (Anemone nemorosa) ja keltavuokon (Anemone ranunculoides) välinen risteymä. Ternivuokon kukat ovat väriltään kalvaankeltaisia ja sitä kasvaa kantalajiensa yhteisillä kasvupaikoilla.
Suomessa ternivuokko ei ole kovin yleinen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Ternivuokko (Anemone nemorosa × ranunculoides)
Pohjolan kasvien pauloissa: Anemone nemorosa × ranunculoides – ternivuokko
Silfverskiöld

| Silfverskiöld |
| --- | --- |
 Silfverskiöld-suvun aatelisvaakuna nr. 1073
[[Tiedosto:{{{kuva}}}|250px|]]
Alkuperä:  Suvun alkuperä on ruotsin Smoolannista
Aateloitu:  5. elokuuta 1686
Kantaisä:  Nicolaus Hyltén Silfverskiöld (1635–1702)
 Ruotsin ritarihuone
Introdusoitu:  1686
Arvo:  aatelinen
Numero:  Adlig ätt nr 1073
Silfverskiöld on ruotsin smoolannista lähtöisin oleva aatelissuku, jonka paroniksi korotettu sukuhaara käyttää nimeä Silfverschiöld. Kuningas Kaarle XI aateloi suvun ja se esiteltiin Tukholman ritarihuoneseen 11. elokuuta 1686 numerolla 1073. Kuningas Kustaa III antoi sukuun kuuluneelle Götan hovioikeuden presidentille Arved Silfverschiöldille paronin arvon 15. lokakuuta 1771, ja suku esiteltiin vuonna 1776 numerolla 283.
Historia

| Silfverschiöld |
| --- | --- |
 Silfverschiöld-suvun paroninvaakuna nr. 283
[[Tiedosto:{{{kuva}}}|250px|Silfverskiöld-suvun aatelisvaakuna nr. 1073]] Silfverskiöld-suvun aatelisvaakuna nr. 1073
Korotettu:  15. lokakuuta 1771 paronin arvoon, nr. 283
Kantaisä:  Arvid Silfverschiöld (1710–1781)
Nykyinen päämies:  Carl Otto Edmund Silfverschiöld (född 1965)
 Ruotsin ritarihuone
Introdusoitu:  1776
Numero:  Adlig ätt nr 283
Suvun ensimmäinen tunnettu edustaja oli 1500-luvun jälkipuoliskolla Smoolannissa elänyt torppari Jönson Hyltasta. Hänen poikansa Andreas Jonae (1598–1666) toimi kirkkoherran virassa Ölmestadin Växjön hiippakunnan pastoraatissa, joka otti käyttöönsä sukunimen Hyltenius. Hänen jälkeläisensä käyttivät sukunimiä Hyltenius, Hyltén, Hylthén ja von Hylthéen.
Kirkkoherra Andreas Jonae Hylteniuksen poika, oli Lundin yliopiston oikeustieteen professori Nicolaus Hylteen (1635–1702), jonka kuningas Karl XI aateloi 5. elokuuta 1686 Tukholman linnassa nimellä Sölffwersköld. Hänet esiteltiin samana vuonna 8. marraskuuta nykyisellä numerolla 1073. Vuonna 1771 suku haarautui silfverschiöldiksi nro 283 paroninsukuun, ks. Suvulla on yhteinen alkuperä sukupuuttoon kuolleiden Silfvercrantz no 1012 ja von Hylteenin no 1482 sekä sukupuuttoon kuolleiden von Hylteenin no 152 aatelissukujen kanssa.
Alkuperäinen kilpikirje on säilytettävänä Tukholman ritarihuoneella vuodesta 1995 lähtien.
Suvun jäseniä

Lähteet:
Aakkosjärjestyksessä:
Arvid Silfverschiöld (1710–1781), paroni ja virkamies
Carl Silfverschiöld (född 1965), ekonomisti, maanomistaja
Carl Gustaf Silfverskiöld (1692–1741), lakimies
Carl Otto Silfverschiöld (1827–1879), kabinetin kamariherra, kansanedustaja
Carl-Otto Silfverschiöld (1899–1955), hevosmestari, kamariherra, maanomistaja
Carl Ulrik Silfverschiöld, ruotsalainen kenraali
Christina Silfwerschiöld (1719–1787), kirjailija
Christina Louise Silfverschiöld (född 1966), prinsessa Desiréen tytär
Margareta Silfverskiöld (född 1937), keraamikko, laulaja ja säveltäjä
Niclas Silfverschiöld (1934–2017), prinsessa Désiréen aviomies, Kobergin linnan omistaja
Nils Silfverskiöld, flera personer
Nils Silfverskiöld (1635–1702), juristi
Nils Gustaf Silfverskiöld (1725–1764) kapteeni
Nils Silfverskiöld (1674–1753), hovioikeuden valtuutettu, Götan hovioikeuden varapuheenjohtaja ja maaherra
Nils Nilsson Silfverskiöld (1751–1822), sotilas- ja virkamies
Nils Silfverschiöld (1753–1813), armeijan upseeri, maanviljelijä, poliitikko
Nils Silfverskiöld (1888–1957), lääkäri
Nils August Silfverschiöld (1787–1878), maanviljelijä, kansanedustaja
Nils August Silfverschiöld (1816–1869), maanviljelijä, kansanedustaja
Otto Silfverschiöld (1871-1951), sotilas, kansanedustaja
Peter Silfverskiöld (1691-1758), Turun hovioikeuden presidentti (1747–1758) ja proguraattori (1742–1747), hän oli myös suvun nuoremman haaran kantaisä, josta tuli Silfverskiöldin aatelissuvun nuorempi haara.
Petter Silfverskiöld (1854–1940), lääkäri
Petter Silfverskiöld (1755–1811), sotaneuvos ja valtiopäivämies
Tage Silfverskiöld (1909–1985), piiripäällikkö
Kronologisessa järjetyksessä:
Nils Silfverskiöld (1635–1702), juristi
Nils Silfverskiöld (1674–1753), hovioikeuden valtuutettu, Götan hovioikeuden varapuheenjohtaja ja maaherra
Peter Silfverskiöld (1691-1758), Turun hovioikeuden presidentti (1747–1758) ja proguraattori (1742–1747), hän oli myös suvun nuoremman haaran kantaisä, josta tuli Silfverskiöldin aatelissuvun nuorempi haara.
Arvid Silfverschiöld (1710–1781), paroni ja virkamies
Nils Nilsson Silfverskiöld (1751–1822), sotilas- ja virkamies
Nils Silfverschiöld (1753–1813), armeijan upseeri, maanviljelijä ja poliitikko
Petter Silfverskiöld (1755–1811), sotaneuvos ja valtiopäivämies
Nils Gustaf Silfverskiöld (1725–1764) kapteeni
Nils August Silfverschiöld (1787–1878), maanviljelijä ja kansanedustaja
Nils August Silfverschiöld (1816–1869), maanviljelijä ja kansanedustaja
Carl Otto Silfverschiöld (1827–1879), kabinetin kamariherra, kansanedustaja
Petter Silfverskiöld (1854–1940), lääkäri
Otto Silfverschiöld (1871-1951), sotilas, kansanedustaja
Nils Silfverskiöld (1888–1957), lääkäri
Carl-Otto Silfverschiöld (1899–1955), hevosmestari, kamariherra, maanomistaja
Tage Silfverskiöld (1909–1985), piiripäällikkö
Niclas Silfverschiöld (1934–2017), prinsessa Désiréen aviomies, Kobergin linnan omistaja
Margareta Silfverskiöld (född 1937), keraamikko, laulaja ja säveltäjä
Carl Silfverschiöld (född 1965), ekonomisti, maanomistaja
Christina Louise Silfverschiöld (född 1966), prinsessa Désiréen tytär
Suvun jäseniä > Suomessa vaikuttaneita

Nicolaus Hyltén Silfverskiöld, tunnetaan nimellä "Niklas" (18. tammikuuta 1635 – 11. tammikuuta 1702), professori. Lapset:
Peter Silfverskiöld (1691–1758), Turun hovioikeuden presidentti (1747–1758) ja proguraattori (1742–1747), hän oli myös suvun nuoremman haaran kantaisä, josta tuli Silfverskiöldin aatelissuvun nuorempi haara.
Nils Gustaf Silfverskiöld (1725–1764) kapteeni, lapset:
Petter Silfverskiöld (1755–1811), sotaneuvos ja valtiopäivämies
Suvun jäseniä > Merkittäviä henkilöitä

Nils-August Otto Carl Niclas Silfverschiöld (1934–2017), (Ruotsin prisessa Désiréen aviopuoliso)
Suvun jäseniä > Sukulaisuuksia

Désirée (Ruotsin prinsessa) Avioliittonsa kautta paronitar Silfverschiöld
Theodoricus Petri Rutha

Theodoricus Petri Rutha eli Didrik Ruuth t. Ruuta (s. n. 1560, k. ennen 1617 Danzig Puola) oli suomalainen virkamies.
Ruthan isä oli porvoolainen aatelismies Pietari Jönsinpoika Ruuth, äiti todennäköisesti tämän toinen puoliso Gertrud Perttelintytär ja puoliso Angoria Silfversparre (k. ennen vuotta 1650). Rutha opiskeli Rostockin yliopistossa vuodesta 1581 ja valmistui maisteriksi 1584. Vuonna 1582 hän julkaisi Ruotsissa ja Suomessa käytettyjä osaksi keskiaikaisia latinankielisiä lauluja ja niiden nuotteja nimellä Piae cantiones ecclesticae et scholasticae veterum episcoporum. Julkaisu sisältää yhteensä 75 laulua nuotteineen. Kokoelmasta otettiin myöhemmin useita uusia painoksia ja se suomennettiin 1616. Rutha toimi Juhana III:n palveluksessa, muun muassa kuninkaan sihteerinä. Vuosina 1597–1598 hän oli Länsipohjassa käskynhaltijana, mutta joutui Sigismundin kannattajana pakenemaan Puolaan ja kuoli siellä ruttoon.
Steve Chiasson

| Steve Chiasson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1967 Barrie, Ontario, Kanada
Kuollut: 3. toukokuuta 1999 (32 vuotta) Raleigh, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1986–1999
Seurat:  Detroit Red Wings (NHL) Adirondack Red Wings (AHL) Calgary Flames (NHL) Hartford Whalers (NHL) Carolina Hurricanes (NHL)
NHL-varaus:  50. varaus, 1985 Detroit Red Wings
Steve Chiasson (14. huhtikuuta 1967 Barrie, Ontario, Kanada – 3. toukokuuta 1999 Raleigh, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edusti NHL-urallaan Detroit Red Wingsia, Calgary Flamesia, Hartford Whalersia ja Carolina Hurricanesia. Steve Chiasson kuoli auto-onnettomuudessa 3. toukokuuta 1999.
Jääkiekkoura

Ennen NHL-uraansa Steve Chiasson pelasi kolme kautta juniorikiekkoa Kanadan Ontario Hockey Leaguessa Guelph Stormin joukkueessa. Detroit Red Wings varasi hänet vuoden 1985 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella, varausnumerolla 50. Kolmen OHL-kauden jälkeen Chiasson siirtyi pelaamaan suoraan Detroit Red Wingsin NHL-joukkueeseen kaudelle 1986–1987. Vuodenvaihteessa hänet myös valittiin edustamaan Kanadaa alle 20-vuotiaiden MM-turnaukseen.
Kauden 1987–1988 Chiasson vietti puoliksi NHL:ssa ja puoliksi AHL:n Adirondack Red Wingsin farmijoukkueessa. Nämä pelit olivat uran ainoat AHL:ssa. Kaudesta 1988–1989 eteenpäin Chiasson pelasi kuusi täyttä kautta Detroitissa ja toimi viimeisellä kaudellaan myös joukkueen varakapteenina.
Kauden 1994 jälkeen Detroit kauppasi Chiassonin Calgaryyn vaihdossa maalivahti Mike Vernoniin. Calgaryssa hän pelasi kaksi ja puoli kautta ennen kuin hänet kaupattiin kesken kauden 1996–1997 edelleen Hartfordiin. Kaupassa Hartford sai Chiassonin lisäksi ehdollisen varausvuoron ja luovutti puolestaan Calgaryyn vuoden 1997 2. kierroksen vuoronsa, vuoden 1998 3. kierroksen vuoronsa sekä pelaajat Glen Featherstonen ja Hnat Domenichellin. Hartfordissa Chiasson ehti pelaamaan vain kyseisen kauden loppuun sillä seuraavaksi kaudeksi organisaatio muutti Hartfordista Pohjois-Carolinan Raleighiin.
Carolinassa Chiasson pelasi täyden kauden 1997–1998, mutta seuraavan kauden pilasivat loukkantumiset. Viimeiseksi jääneen kauden 1998–1999 runkosarjassa hän pelasi vain 28 ottelua, mutta palasi kevään pudotuspeleihin.
Onnettomuus

Toukokuun kolmantena 1999 Carolinan pudottua pudotuspeleistä heti ensimmäisellä kierroksella Boston Bruinsia vastaan Chiasson lähti joukkuetoverinsa Gary Robertsin luota kauden päätösjuhlista kohti kotiaan. Joukkuetoveri Kevin Dineenin kertoman mukaan Chiasson kieltäytyi kyydistä tai tilaamasta taksia sen sijaan, että olisi itse ajanut. Kotimatkalla hän suistui tieltä ja kuoli onnettomuudessa saamiinsa vammoihin sinkouduttuaan ulos autostaan. Onnettomuustutkinnassa selvisi, että Chiassonin veren alkoholimäärä oli 2,7 promillea eli yli kolminkertainen osavaltiossa sallittuun 0,8 promilleen nähden. Hän oli myös ajanut huomattavaa ylinopeutta eikä ollut käyttänyt turvavyötä.
Muuta mainittavaa

Chiassonin kuoleman jälkeen Carolina Hurricanes ryhtyi jakamaan hänen mukaansa nimettyä kunniapalkintoa pelaajalle, joka ”parhaiten edustaa päättäväisyyttä ja omistautuneisuutta joukkueelle”
Chiassonin kuoleman jälkeen kukaan ei ole pelannut Hurricanesin joukkueessa numerolla 3, vaikka pelinumeroa ei olekaan virallisesti ”jäädytetty”.
Aiheesta muualla

Steve Chiasson The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Pelletier, Joe: Steve Chiasson Hartford Whalers Legends.  13.1.2011. (englanniksi)
Theodoretos

Theodoretos (m.kreik. Θεοδώρητος, Theodōrētos, lat. Theodoretus) voi viitata seuraaviin:
Theodoretos Kyrrhoslainen (n. 393–458/466), teologi ja Kyrrhoksen piispa, tunnetumpi Theodoretos
Theodoretos Antiokialainen (k. 362), marttyyri ja pyhä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Theodoretos”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Timo Martinkauppi

Ryhmäteatterin näyttelijöitä vuonna 1971 — rumpalina Timo Martinkauppi.
Timo Olavi Martinkauppi (3. maaliskuuta 1941 Oulu – 10. helmikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen lavastaja, näyttelijä ja televisio-ohjaaja.
Martinkauppi toimi lavastajana muun muassa elokuvissa Rakastunut rampa (1975) ja Isännät ja isäntien varjot. Hän näytteli sivuosia noin kymmenessä suomalaisessa teatteri- ja televisioelokuvassa.
Martinkauppi toimi ohjaajana muun muassa televisioelokuvissa Aimo Kanerva – mies maisemassa (1977) ja Kesä kartsalla (1982) sekä avoimen runokilpailun pohjalta syntyneessä televisiosarjassa Suomen kansa runoilee (1977).
Martinkauppi oli mukana perustamassa Ryhmäteatteria sekä teatteritekniikan kehitystä edistävän OISTAT-järjestön (Organisation Internationale des Scénographes, Techniciens et Architectes de Théâtre) Suomen-osastoa.
Timo Martinkaupin puoliso oli näyttelijä Irma Martinkauppi 1964–1973.
Aiheesta muualla

Timo Martinkaupin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Supremacy: Your Will Be Done

| Supremacy |
| --- | --- |
 Pelin NES-version kansikuva.
Kehittäjä:  Probe Software
Julkaisija:  Virgin Mastertronic Virgin Games (NES)
Suunnittelija:  David Perry, Nick Bruty (Amiga, Atari ST, MS-DOS) Stephen Crow, Mark Kelly (NES)
Taiteilija:  Nick Bruty, Mark Knowles, Hugh Riley, Paul Docherty (Amiga, Atari ST, C64) ”Chronos” (+4)
Säveltäjä:  Jeroen Tel (Amiga, C64, MS-DOS, NES) David Whittaker (Atari ST) ”Jimy” (+4)
Ohjelmoija:  David Perry (Amiga, Atari ST) Nick Jones (C64) ”TGMS” (+4)
Julkaistu:  Amiga, Atari STWW 1. tammikuuta 1990 C64WW tammikuu 1991 MS-DOSWW marraskuu 1991 NESNA 24. tammikuuta 1993 MuutNA tammikuu 1993
Lajityyppi:  strategia
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Amiga, Atari ST, Commodore 64, Commodore Plus/4, DOS, NES
Jakelumuoto:  CD, levyke, pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Supremacy: Your Will Be Done (lyhyesti Supremacy, myös nimellä Overlord) on Probe Softwaren kehittämä ja Virgin Mastertronicin julkaisema strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna 1990 Amigalle, Atari ST:lle, Commodore 64:lle ja DOS:ille sekä kaksi vuotta myöhemmin NES:ille.
Kuvakaappaus pelin NES-versiosta.
Vastaanotto

Peli on saanut Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanaksi 90 %.
Mikrobitissä Niko Nirvi antoi pelin Amiga-versiolle 85 pistettä sadasta ja Jukka Tapanimäki saman verran.
Aiheesta muualla

Supremacy: Your Will Be Done MobyGamesissa (englanniksi)
Supremacy: Your Will Be Done Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Supremacy: Your Will Be Done Hall of Light -sivustolla (englanniksi)