stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uuraisten kirjasto

| Uuraisten kirjasto |
| --- | --- |
Sijainti:  Topintie 2, 41230 Uurainen
Koordinaatit:  62.50272°N, 25.43228°E
Tyyppi:  yleinen kirjasto
Uuraisten kirjasto
Uuraisten kirjasto on Uuraisten kirkonkylässä toimiva yleinen kirjasto.  Nykyinen kirjastorakennus on vuodelta  1995.
Uuraisten kirjasto on vuodesta 2013 lähtien kuulunut osana Keski-Suomen maakunnan kirjastojen muodostamaan kirjastokimppaan eli Keski-kirjastoihin. Tämä mahdollistaa, että koko maakunnan kunnallisten kirjastojen kokoelmat ja palvelut ovat kirjastokimpan jäsenkuntien asukkaiden käytettävissä.
Thomas Lawrence

Thomas Lawrencen omakuva.
Thomas Lawrence (13. huhtikuuta 1769 – 7. tammikuuta 1830), oli englantilainen taidemaalari. Hän oli varsinkin 1800-luvun alussa johtavia brittiläisiä muotokuvamaalareita.
Lawrence syntyi Bristolissa. Hänet hyväksyttiin vuonna  1787 Royal Academy of Artsin oppilaaksi, vaikka hänen pohjakoulutuksensa oli vähäinen. Lawrencesta tuli vuonna  1794 Royal Academyn jäsen. Hänet aateloitiin vuonna 1815, ja vuonna 1820 hänestä tuli Royal Academyn johtaja. Vuosina 1818-1820 Lawrence kierteli Euroopassa maalaamassa muotokuvia henkilöistä, jotka olivat olleet vaikuttamassa Napoleonin tappioon.
Elämänvaiheita > Varhaisvuodet

Tulevan taiteilijan isä omisti majatalon ja poika tuli suosituksi kun piirsi kuvia asiakkaista. Vuonna 1780 perhe muutti Bathiin ja Lawrence ryhtyi ammattimaiseksi piirtäjäksi. Hänellä oli vain vähäinen yleissivistävä-  ja taidekoulutus kun hän muutti Lontooseen vuonna 1787. Lontoossa hän ryhtyi käyttämään öljyvärejä. Royal Art Academyn oppilaana Lawrence ei ollut kovinkaan kauan, mutta hän sai merkittävää tukea Sir Joshua Reynoldsilta. Hänestä tuli nopeasti suosittu maalari ja ollessaan vain 20-vuotias häneltä tilattiin kuningatar Charlotten muotokuva. Kuningatar ei kuitenkaan pitänyt Lawrencen maalauksesta ja se pysyi hänen ateljeessaan taiteilijan kuolemaan saakka.
Kuninkaallisen taideakatemian kokelasjäseneksi Lawrence pääsi vuonna 1791. Reynoldsin kuoleman jälkeen oli akatemiassa paikka vapaana, niinpä Lawrence pääsi akatemian täysjäseneksi vuonna 1794. Tuolloin hänen malleinaan olivat niin varakkaimmat britit kuin eurooppalaiset ylhäisaatelisetkin.
Elämänvaiheita > Skandaalinkäryä

1790-luvulla Lawrence aiheutti skandaalin, kun kävi ilmi, että hänellä oli suhde näyttelijätär Sarah Siddonsin kummankin tyttären kanssa. Ensiksi Lawrence rakastui
Sallyyn, mutta vaihtoi hänet tämän sisareen Mariaan. Kun Maria kuoli vuonna 1798, hän palasi Sallyn luo. Asian tultua julkisuuteen Lawrencea paheksuttiin yleisesti ja häntä pidettiin moraalittomana. Suhde antoi aiheen myös monille kirjoille. Asian ruotimisen johdosta Lawrence koki jotain, jota tuolloin sanottiin "mieshysteriaksi", nykyään puhuttaisiin hermoromahduksesta. Hän pääsi asiasta yli vain ystäviensä avustuksella.
Elämänvaiheita > Uran huipulla

Vaikka Lawrencella oli hyvät tulot, hän eli lähes koko elämänsä veloissa. Osa rahoista meni luultavasti sukulaisten elättämiseen, mutta paljon rahoja meni taidekokoelman kartuttamiseen. Hänen kokoelmansa käsitti Michelangelon ja Rafaelin piirroksia.
Lawrence sai aatelisarvon vuonna 1815. Tämän jälkeen hänet lähetettiin Aix-la-Chapellen ja Wienin kongressiin maalaamaan Euroopan valtionpäämiesten ja kenraalien muotokuvia. Kaikkiaan muotokuvia syntyi 24 kappaletta. Nykyään ne ovat esillä Windsorin linna Waterloo huoneessa. Työt herättivät yleistä ihastusta ja niiden johdota Lawrencea pidettiin aikansa johtavana muotokuvamaalarina. Malleina olivat muun muassa paavi Pius VII, marsalkka Gebhard Leberecht von Blücher ja Itävallan arkkiherttua.
Palattuaan kotimaahansa vuonna 1820 Lawrence nimitettiin Royal Art Academyn johtajaksi. Kuningas Yrjö IV oli hänen merkittävä tukijansa. 1820-luvulla Lawrence maalasi parhaina pidetyt työnsä, kuten prinsessa Sofian muotokuvan vuonna 1825 ja Rosamund Crockerin mutokuvan vuonna 1827. Jälkimmäisestä teoksesta sanottiin, että se oli niin ihana, että sitä ihailleet miehet asettuivat sen ympärille rinkiin. Kuuluisa on myöskin Isabella Wolffia esittävä muotokuva. Isabella Wolff oli Tanskan Lontoon konsuli vaimo ja luultavasti Lawrencen rakastajatar.
Lawrence valitteli rintakipuja koko vuoden 1830 tammikuun ajan. Hän jatkoi kuitenkin väsymättä työskentelyä ja kuoli äkillisesti 7. tammikuuta 1830. Hän oli kuollessaan poikamies, mutta oli elänyt läpi aikuisikänsä erilaisten suhdejuorujen keskellä.
Valikoituja teoksia

Rebecca, Lady Simeon, maalattu 1790-luvulla.
Amelia Stewartin, Londonderryn markiisittaren muotokuva, maalattu vuonna 1794.
Walesin prinsessa Charlottan muotokuva, maalattu ehkä vuonna 1801.
Runoilija Thomas Campbellin muotokuva, ehkä vuodelta 1810.
Itävallan keisari Frans I, maalattu ehkä vuonna 1818.
Kuningas Yrjö IV:n kruunajaiset.
Marguerite, Blessingtonin kreivitär, maalattu vuonna 1822, Wallace Collection, Lontoo.
Lady Maria Conynghamin muotokuva , maalattu vuosina 1824–25, Metropolitan Museum of Art.
Portugalin kuningatar Maria II
Arthur Wellesley, Wellingtonin herttua
Neiti Marthe Carr, Museo del Pradon kokoelmat.
Sir Walter Scott, maalattu 1820-luvulla.
Ranskan kuningas Kaarle X, maalattu vuonna 1825.
Arvioita elämäntyöstä

Thomas Lawrencea pidetään viimeisenä suurena 1700-luvun muotokuvamaalarina. Hänen sujuva siveltimenkäyttönsä herätti ranskalaisten kollegojen huomion ja arvostuksen. Läpi aikuisikänsä hän tutki vanhojen mestareiden piirroksia ja hänen muotokuvapiirroksiaan pidetään hienostuneina ja mallin luonteen tavoittavina. Huonona puolena hänen töissään on pidetty niitä aika ajoin vaivannutta hutilointia. Lawrence eli jatkuvissa veloissa ja joutui ottamaan itselleen enemmän töitä kuin pystyi huolellisesti tekemään loppuun.
Kuollessaan Lawrence oli uransa huipulla. Tuolloin alkaneella perhearvoja korostaneella viktoriaanisella ajalla Lawrencea pidettiin edeltäneen aikakauden moraalittomuuden ilmentymänä ja hänen töidensä suosio kääntyi pitkään laskukauteen. Niistä pidettiin näyttely vasta vuonna 2010.
Aiheesta muualla

http://www.artnet.com/artists/thomas-lawrence/
http://www.npg.org.uk/research/programmes/artists-their-materials-and-suppliers/thomas-lawrences-studios-and-studio-practice/
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thomas Lawrence Wikimedia Commonsissa
Thomas Lawrence: näyttelijätär Sarah Siddonsin muotokuva, maalattu 1700-luvun lopulla. Kun paljastui, että Lawrencella oli suhde Siddonsin kumpaakin tyttäreen, asia oli valtava skandaali, joka pilasi hänen maineensa.
Topographie des Terrors

Museon ulkoilmanäyttelyä. Oikealla pätkä Berliinin muuria, jonka takana näkyvät Detlev-Rohwedder-Haus ja entinen Preussin maapäivien, nykyinen Berliinin osavaltioparlamentin talo. Takana oikealla viereinen Martin-Gropius-Bau-museo.
Uusi museorakennus.
Topographie des Terrors (”Terrorin topografia”) on Berliinin keskustassa sijaitseva museo, joka esittelee natsihallinnon hirmutekoja. Se sijaitsee Niederkirchnerstrassen (entinen Prinz-Albrecht-Strasse) ja Wilhelmstrassen varrella Kreuzbergin kaupunginosassa, aivan Potsdamer Platzin lähellä. Samalla paikalla sijaitsi aikanaan SS:n ja Gestapon päämaja. Aivan sen vieressä on taidehistoriaa esittelevä Martin-Gropius-Bau-museo. Museo on toiminut vuodesta 1987 pysyvänä ulkoilmanäyttelynä, mutta vuodesta 2010 alkaen sillä on ollut myös oma näyttelyrakennus.
Museon ulkoilmanäyttely toimii osin katutason alapuolella, ja siihen kuuluu tuhoutuneista rakennuksista säilyneitä perustuksia ja kellaritiloja. Mukana on myös 200 metrin pituinen säilytetty pätkä Berliinin muuria, joka kulki aivan tämän korttelin vierestä. Idea museon perustamisesta syntyi väliaikaiseksi tarkoitetusta näyttelystä, joka järjestettiin vuonna 1987 Berliinin kaupungin 750-vuotisjuhlien yhteydessä. Museota pitää yllä erityinen säätiö, jonka Berliinin kaupungin senaatti perusti tammikuussa 1992 tehdyllä päätöksellä, ja joka aloitti toimintansa huhtikuussa 1995. Säätiön tehtäväksi on määritelty välittää tietoa kansallissosialismista ja sen rikoksista, ja se ylläpitää myös Niederschöneweiden kaupunginosassa toimivaa pakkotyöleirimuseota.
Gestapon, SS:n, RSHA:n ja muiden natsien turvallisuuselinten pahamaineisena päämajana toimi silloinen Prinz-Albrecht-Strasse 8. Rakennukset vaurioituivat toisessa maailmansodassa, ja ne tuhottiin sodan jälkeen. Kylmän sodan aikana paikka jäi Länsi-Berliinin puolelle, mutta aivan rajavyöhykkeen tuntumaan, sillä Berliinin muuri kulki suoraan sen edestä Niederkirchnerstrassea pitkin. Alue jäi pitkäksi aikaa joutomaaksi. Kiinnostus historiallisesti merkittävän paikan museoimiseen alkoi kasvaa 1970-luvulla. Ensimmäinen museohanke peruttiin vuonna 1984, mutta sen sijaan järjestettiin mainittu näyttely vuonna 1987. Suuren suosionsa vuoksi näyttely päätettiin muuttaa pysyväksi. Paikalle aiottiin rakentaa myös ”dokumentaatiokeskukseksi” kutsuttu museorakennus, mutta rakennustyöt keskeytettiin kahden vuoden jälkeen vuonna 1999 kustannussyistä. Hanke käynnistettiin uudella arkkitehtuurikilpailulla vuonna 2005, ja kolmen vuoden rakennustöiden jälkeen Ursula Wilmsin ja Heinz W. Hallmannin suunnittelema näyttelyrakennus avattiin toukokuussa 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Topographie des Terrors Wikimedia Commonsissa
Museon kotisivu (saksaksi)
Tähtäin

Näkymä Rk 62 rynnäkkökiväärin takatähtäimen takaa.
Tähtäin on ampuma-aseeseen liitettävä tai kiinteästi kuuluva laite, jonka avulla ase suunnataan kohteeseen. Yksinkertaisimmillaan tähtäin voi olla vain piipun päähän sijoitettu jyvä tai äärimmilleen vietynä aseen ampumahallintajärjestelmään yhdistetty elektroninen laite. Tähtäimet voidaan jakaa rautatähtäimiin (avotähtäin ja reikätähtäin) ja optisiin tähtäimiin (kiikaritähtäin, punapistetähtäin, valonvahvistintähtäin ja lämpötähtäin).
Tähystyspallo

Tulenjohdon ensimmäisessä maailmansodassa käyttämiä saksalaisia havaintoilmapalloja.
Tähystyspallo on sodankäyntiin kehitetty kiintopallo, jota käytettiin tulenjohdossa. Tähystyspallolla tykistön tulenjohtaja voitiin nostaa jopa useiden satojen metrien korkeuteen, mikä paransi huomattavasti tähystysmahdollisuuksia. Tähystyspallojen käyttö aloitettiin Ranskan vallankumoussodissa vuosina 1792–1802. Ensimmäinen maailmansota vuosina 1914−1918 oli tähystyspallojen kulta-aikaa. Niin ympärysvallat kuin Saksakin käytti kankaisia palloja, jotka oli alkujaan täytetty vedyllä. Räjähdysarka vetykaasu aiheutti kuitenkin satoja onnettomuuksia, joten myöhemmin niitä alettiin vedyn sijasta täyttää ei-tulenaralla heliumilla. Tähystyspallot oli tyypillisesti kytketty teräsvaijeriin, jolla ne vinssattiin oikealla korkeudelle (yleensä yli 3 000 jalkaan eli yli 900 metriin).
Tähystyspalloja käytettiin vielä myös toisessa maailmansodassa vuosina 1939–1945, jolloin erityisesti Yhdysvaltojen laivasto käytti niitä vihollissukellusveneiden paikantamisessa. Yhdysvallat käytti tähystyspalloja myös kylmän sodan aikana Neuvostoliiton ydinkokeiden tarkkailussa sekä myöhemmin myös Irakissa ja Afganistanissa.
Tähystäjä

Tähystäjä on lentokoneessa tai maatukikohdassa olevassa tarkkailupisteessä oleva henkilö, jonka tehtävänä tarkkailla mahdollisesti ilmaantuvia viholliskoneita. Usein konekivääriampujat suorittivat pommikoneistaan tähystystä, ainakin syöksypommittajista. Monimoottorisissa raskaissa pommituskoneissa näitä ilmatilan tarkkailutehtäviä saattoivat suorittaa myös mekaanikot ja apumekaanikot.
Myöhemmin tutkan käyttö syrjäytti tähystäjät. Nykyään sekä taistelu- että pommikoneet käyttävät automaattisia suunnistusjärjestelmiä sekä erilaisia omasuojajärjestelmiä.
Lottia ilmavalvontatehtävissä.
Viime sotien aikana ilmatilan tarkkailua toteuttivat aistihavaintoina erillisistä ilmavalvontatorneista käsin sekä iv-lotat että sotilaspojat. Ennen ilmavalvontatutkien saapumista näiden puolustuksellinen työskentely oli tärkeää Suomen väestönsuojelulle ja ilmapuolustukselle.
Turku 1500-luvulla

Esihistoria
Kivikausi
Pronssikausi
Rautakausi
Keskiaika
1200-luku
1300-luku
1400-luku
Uusi aika
1500-luku
1600-luku
1700-luku
Uusin aika
1800-luku
1900-luku
Osa artikkelisarjaa
1500-luvun alussa, unioniriitojen yhteydessä tanskalaiset hävittivät kaupunkia kahdesti, vuonna 1509 Otto Rudin johdolla ja 1522 amiraali Sören Norbyn johdolla.
Kalmarin unioniin liittynyt tanskalaisten valta päättyi ja Kustaa Vaasan valta alkoi Turussa syksyllä 1523, kun Eerik Flemingin johtamat joukot löivät tanskalaiset Kupittaalla ja kaupungin keskustassa käydyissä taisteluissa sekä myöhemmin Kuusiston linnassa.
Kustaa Vaasan matkat Turkuun

Rauhan alettua Kustaa Vaasa tutustui perusteellisesti valtakuntansa eri osiin. Kesällä 1530 oli vuorossa Suomi, joka oli sotien jälkeen pysynyt uskollisena Kustaalle. Kuninkaan ensimmäisen Suomen vierailun keskipisteenä oli Turun linna, jossa hän asui käyntinsä ajan elokuusta syyskuun toiselle viikolle. Kustaalle linnasta näyttää jääneen varsin synkkä kuva, mikä ilmenee hänen myöhemmistä kirjeistään. Turun linna oli 1500-luvun alussa hyvin vanhanaikainen, sen viimeiset laajat korjaukset oli tehty lähes sata vuotta aikaisemmin.
Vanhanaikaisuutta lisäsi Kustaan mielestä myös se, että ruotsalaisia linnoja oli jo tuossa vaiheessa uudistettu renessanssi rakennusihanteita vastaaviksi.
Uskonpuhdistus

Uusi kuningas toi mukanaan myös uskonpuhdistuksen. Ensimmäinen uutta oppia saarnannut oli Pietari Särkilahti. Pietari Särkilahden oppilas Mikael Agricola jatkoi uskonpuhdistusta ensin katedraalikoulun rehtorina ja sittemmin piispana. Reformaation myötä katosivat kirkkojen ylellisyys ja munkit. Samalla sairaiden ja köyhien hoito kuitenkin heikkeni kirkon menettäessä omaisuuttaan ja tulojaan.
Kaupan saralla suuri muutos oli saksalaisten vaikutusvallan väheneminen, johon Kustaa Vaasa aktiivisesti vaikutti. Alun ongelmien jälkeen ulkomaankauppa alkoi kuitenkin kasvaa voimakkaasti. Vuosina 1549–1563 kauppa kaksinkertaistui, mikä näkyi parantuneena elintasona ja ylellisyystavaroita tuottavien käsityöläisten määrän lisääntymisenä.
Herttuakunnan synty

4. kesäkuuta 1556 Juhana-herttua sai käskyn isältään Kustaa Vaasalta "että hän kiiruusti lähtee Kuninkaallisen Majesteetin luo", joka tällöin oli vierailulla Turussa. Jo saman kuun lopulla, 27. kesäkuuta, muutamaa päivää ennen paluutaan Tukholmaan, Kustaa antoi Turun linnassa läänityskirjan, jonka mukaan Juhana sai hallittavakseen Suomen herttuakunnan joka sisälsi nykyiset Varsinais-Suomen, Satakunnan ja Ahvenanmaan alueet. Uutta Suomen herttuakuntaa alkoi johtamaan nyt Suomen herttuana vain 18-vuotias Juhana. Nuori Juhana oli Turun linnassa ajoittain yksinäinen ja turhautunut. Ruotsalainen hovineiti Kaarina Hannuntytär oli nuoren Juhanan vihkimätön vaimo ja synnytti hänelle neljä lasta.
Vuonna 1562 Juhana avioitui Puolan kuninkaan sisaren, Katariina Jagellonican kanssa ja Turun linnassa alkoi loistelias renessanssielämä. Herttuan ja herttuattaren kautta Turkuun tulivat renessanssin ajan uudet ruokailutottumukset, taideharrastukset ja muoti. Turkulaiset saivat nähdä välähdyksiä keskieurooppalaisesta loistosta. Turun linnan salit koristeltiin kuvakudoksilla ja taide-esineillä, ja juhlat seurasivat toisiaan. Juhana-hettua johti Suomea melko itsenäisin ottein, vaikka kyseessä olikin Ruotsin kuninkaan alaisuudessa ollut alue.
Veljessodat

Linnan loistokaudesta ei tullut pitkäaikaista. Kustaa Vaasan kuoleman jälkeen vuonna 1560 valtaistuimelle nousseen Juhanan veljen Eerik XIV:n ja Juhanan välille syntyi erimielisyyksiä Juhanan itsenäisen ulkopolitiikan ja Eerikin epäluuloisuuden vuoksi. Kuningas antoi valloittaa Turun linnan kesällä 1563, ja vain yhdeksän kuukautta Katariina Jagellonican saapumisen jälkeen herttuapari vietiin vangittuna Ruotsiin. Samalla tyhjennettiin Turun linna kalustosta ja sisustuksesta.
Osat vaihtuivat myöhemmin, kun Eerik joutui luopumaan kruunustaan vuonna 1568. Hänet siirrettiin pari vuotta myöhemmin vangiksi Turun linnaan. Kun Eerik kuoli 1577, hänen puolisolleen ja lapsilleen lahjoitettiin Kangasalan Liuksialan kartano, jossa Kaarina Maununtytär vietti elämänsä loppuvuodet.
Galleria

Oskari Jauhiaisen vuonna 1952 valmistunut Mikael Agricolan patsas Turun tuomiokirkon edustalla.
Turun linna oli monien dramaattisten tapahtumien näyttämö 1500-luvulla.
Juhana III, kuningas on pukeutunut viimeisimmän espanjalaisen hovimuodin mukaisesti
Kaarina Maununtyttären hautamuistomerkki Turun tuomiokirkossa.
Kustaa Vaasa Jakob Binksin muotokuvassa vuodelta 1542.
Katariina Jagellonica ja Juhana III vankina Gripsholmin linnassa.
Erik XIV, Kaarina Maununtytär ja kuninkaan sihteeri Yrjänä Pietarinpoika.
Tony Trimmer

Tony Trimmer FI:n Race of Champions -osakilpailussa vuonna 1975.
Tony Trimmer (s. 24. tammikuuta 1943 Maidenhead, Englanti, Iso-Britannia) on entinen brittiläinen F1-kuljettaja.
Ura > Formula 1

Trimmer osallistui kuuteen F1-osakilpailuun kausina 1975–1978. Hän karsiutui niistä kaikista eikä päässyt starttaamaan yhteenkään kilpailuun. Hän ajoi Makin sekä Surteesin ja McLarenin yksityistalleissa. Lisäksi hän ajoi mestaruussarjan ulkopuolisia kilpailuja.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Maki Engineering | Maki F101C | Cosworth V8 | ARG | BRA | RSA | ESP | MON | BEL | SWE | NED | FRA | GBR | GER DNQ | AUT DNQ | ITA DNQ | USA |  |  |  | NC | 0 |
| 1976 | Maki Engineering | Maki F102A | Cosworth V8 | BRA | RSA | USW | ESP | BEL | MON | SWE | FRA | GBR | GER | AUT | NED | ITA | CAN | USA | JPN DNQ |  | NC | 0 |
| 1977 | Melchester Racing (yksityinen Surtees) | Surtees TS19 | Cosworth V8 | ARG | BRA | RSA | USW | ESP | MON | BEL | SWE | FRA | GBR DNPQ | GER | AUT | NED | ITA | USA | CAN | JPN | NC | 0 |
| 1978 | Melchester Racing (yksityinen McLaren) | McLaren M23 | Cosworth V8 | ARG | BRA | RSA | USW | MON | BEL | ESP | SWE | FRA | GBR DNQ | GER | AUT | NED | ITA | USA | CAN |  | NC | 0 |
Ura > Muut sarjat

Trimmer voitti vuoden 1970 Shell Britannian F3-sarjan mestaruuden ja samana vuonna myös E.R Hall Trophyn. Hän oli kolmas MM-sarjan ulkopuolisessa kilpailussa vuoden 1978 BRDC International Trophyn kilpailussa Silverstonessa. Hän voitti myös Britannian Aurora F1-sarjan mestaruuden samana vuonna. Trimmer saavutti yhteensä kuusi voittoa, kymmenen palkintosijaa, viisi paalupaikkaa, kaksi nopeinta kierrosta ja 165 pistettä Britannian F1-sarjassa vuosina 1978, 1980 ja 1982.
Trimmer sai lisäksi kunnian ajaa Connewin autoa viimeistä kertaa F5000 -sarjassa vuonna 1973. Testauksen aikana auto osui rataesteeseen, kun takaiskunvaimennin rikkoontui ajon aikana.
Turun linnalääni

Suomen alueen linnaläänit 1595–1634
Turun linnalääni oli keskiajan alkupuolella Suomen huomattavin hallintoalue. Alkujaan siihen lienee kuulunut koko Länsi-Suomi, myöhemmin Varsinais-Suomi. Linnaläänin hallintopaikkana oli Turun linna.
Suomi mainitaan Ruotsin maakuntana noin vuonna 1120, mutta vasta 1100-luvun lopulla ja 1200-luvun alussa katolisen kirkon ja Ruotsin kruunun valta Varsinais-Suomessa ja Satakunnassa alkoi vakiintua.
Hallinto 1500-luvulla

Ruotsin valtakunnan paikallishallinto jakaantui uuden ajan alussa kolmeen eri järjestelmään, nimittäin oikeudenhoidolliseen, hallinnolliseen ja kirkolliseen toimintakokonaisuuteen, joilla kullakin oli omat alueyksikkönsä. Eri organisaatioiden alueyksiköiden maantieteelliset rajat poikkesivat useissa kohdin toisistaan kuten 1500-luvulta alkavat yksityiskohtaiset lähdesarjat osoittavat. Hallinnollisen järjestelmän suuryksikkö oli linnalääni, jota kirkollishallinnossa vastasi hiippakunta.
Hallinto 1500-luvulla > Oikeudenhoidollinen aluejärjestelmä

Oikeudenhoidollinen aluejärjestelmä oli ilmeisesti peräisin 1400-luvun alusta. Turun linnaläänin alueella oli 1500-luvulla neljä kihlakuntaa: Halikon, Maskun, Piikkiön ja Vehmaan kihlakunnat. Kihlakunnat puolestaan kuuluivat kahteen suurempaan oikeudelliseen kokonaisuuteen eli Etelä-Suomen laamannikuntaan ja Pohja-Suomen laamannikuntaan. Kihlakunta oli kihlakunnantuomarin viranhoitopiiri ja käytännön oikeudenhoito tapahtui kihlakunnantuomarin johdolla kihlakunnankäräjissä, jotka tavallisesti järjestettiin kussakin hallinto- eli nimismiehenpitäjässä erikseen.
Halikon kihlakuntaan kuuluivat Halikon, Kemiön, Marttilan, Paimion ja Perniön hallintopitäjät sekä Muurlan läänin hallintopitäjä.
Maskun kihlakunta koostui Korppoon, Lemun, Maarian, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Raision, Rymättylän ja Pöytyän hallintopitäjistä.
Piikkiön kihlakunnan muodostivat Kaarinan, Liedon, Nauvon, Paraisten, Piikkiön ja Sauvon hallintopitäjät.
Vehmaan kihlakunta käsitti Laitilan, Lapin, Taivassalon ja Vehmaan hallintopitäjät sekä Uudenkirkon hallintopitäjän, joka koostui Hallun läänin ja Pettäisten läänin hallintopitäjistä.
Kihlakunnankäräjille keskittyvä pitäjäläisten itsehallinto oli jo 1500-luvun alussa melko suppeaa, sillä monissa asioissa siellä toimeenpantiin valtiovallan viranomaisten käskyjä ja lain määräyksiä. Puhetta käräjillä johti kihlakunnantuomari, jolla tosin usein oli sijainen eli lainlukija. Kihlakunnantuomari oli kruunun virkamies ja alkuaan pitäjäläisten luottamusmiehenä toimineesta nimismiehestä tuli 1500-luvulla kruunun edustaja, jonka tehtäviin kuului muun muassa käräjien järjestely. Nimismies valittiin tehtäväänsä alkuun käräjillä ja pitäjäläiset korvasivat hänen kulunsa maksamalla nimismiehenveroa, joka 1540-luvulla muuttui kruunun itselleen keräämäksi veroksi, josta osan kruunu maksoi nimismiehelle palkkana.
Maskun kihlakunta ja Vehmaan kihlakunta muodostivat Satakunnan ja ajoittain myös Pohjanmaan kanssa Pohjois-Suomen laamannikunnan. Etelä-Suomen laamannikuntaan kuuluivat puolestaan Halikon kihlakunta ja Piikkiön kihlakunta sekä Uusimaa, Häme ja aluksi myös Itä-Suomi. Laamannikuntien rajana toimi Aurajoki.