stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Selim A. Lindqvist
Ura ja työt

Lindqvist aloitti arkkitehdinopintonsa 16-vuotiaana Polyteknillisessä opistossa (nyk. Teknillinen korkeakoulu). Lindqvistin aloittaessa opintonsa koulun pääopettajana toimi arkkitehti Frans Sjöström. Sjöströmin kuoltua 1885 hänen seuraajakseen tuli Gustaf Nyström. Lindqvist osallistui aktiivisesti opiskelijoiden toimintaan. Hän oli Teknologföreningenin varapuheenjohtaja ja toimitti yhdistyksen Arbetaren -lehteä. Lindqvist valmistui arkkitehdiksi vuonna 1888.
Lindqvist työskenteli Kiseleff & Heikelin toimistossa ensin harjoittelijana ja Konstantin Kiseleffin kuoltua rakennusmestari-arkkitehti Elia Heikelin yhtiökumppanina vuosina 1888–1901, mutta perusti oman arkkitehtitoimiston vuonna 1888 pysytellen yksilöllisessä tyylissään.
Lindqvist toimi 1895 työpäällikkönä Venäjällä Nižni Novgorodissa ja hän oli Oy Granitin isännöitsijänä Hangossa 1896–1898. Lindqvist oli opettajana Ateneumissa 1902–1910. Hän toimi sitten Pitäjänmäen Puhelin Oy:n johtajana 1910–1926. Hän oli Pitäjänmäellä monissa luottamustehtävissä, muun muassa kansakoulun johtokunnan puheenjohtajana.
Lindqvist oli ensimmäisiä teräsbetonin käyttäjiä Suomessa ja kantavan pilarin muotokielen kehittäjä. Lindqvistin töihin liitettiinkin toistuvasti sanonta "ensimmäistä kertaa Suomessa" hänen soveltaessaan suunnitelmiinsa uusia keksintöjä. Hän piirsi erityisesti liike- ja teollisuusrakennuksia, mutta myös huviloita ja asuintaloja. Teknisenä suunnitteluapuna Lindqvistillä oli insinööri Jalmar Castrén. Useita Lindqvistin piirtämiä merkittäviä rakennuksia on purettu. Esimerkiksi basaari-tyyppisistä rakennuksista on jäljellä vain Hietalahden kauppahalli.
Tuotteliaana suunnittelijana tunnetun Lindqvistin suunnittelutöitä ovat muun muassa Lundqvistin liiketalo ja Villa Johanna Helsingissä. Lindqvist suunnitteli myös Helsingin kaupungin sähkö- ja kaasulaitokselle rakennuksia, kaksi kauppahallia, Kallion paloaseman, Helsingin raitioteiden kaikki uudet hallit, Maanviljelijäin Maitokeskuksen rakennuksen, Ravintola Luodon, Sailor Homen, Oy Merkuriuksen liikepalatsin, Mikkelin kaupungintalon, Hangon yhteiskoulun talon ja Kaukaalla selluloosatehtaan rakennuksia.
Lundqvistin liiketalo, Aleksanterinkatu 13, Helsinki
Villa Johanna, Laivurinkatu 23–25, Helsinki
Kasarmitorin sähköasema, Kasarminkatu 30, Helsinki
Merkuriuksen liikepalatsi, Pohjoisesplanadi 33, Helsinki
Ratakatu 1 c, Helsinki
Villa Ensi, Merikatu 23, Helsinki
Mikkelin kaupungintalo, Raatihuoneenkatu 8–10, Mikkeli
Ura ja työt > Helsingissä

Asuinkerrostalo (1889), Ratakatu 1c
Silitysrautatalo (1888), Vuorimiehenkatu 4. Korotettu 1936 (Max Frelander)
Eläintarhan huvila n:o 10 (1890), Linnunlauluntie 7. Kunnostettu 1990-luvun alussa 'Kivi-taloksi' kirjailijoiden käyttöön
Merkuriuksen liikepalatsi (1890), Mikonkatu 1/Pohjoisesplanadi 33
Asuinkerrostalo (1890), Laivurinkatu 10/Pursimiehenkatu 2. Korotettu 1931 (Heikki Kaartinen)
Lundqvistin liiketalo (1898–1900) Aleksanterinkatu 13, kantava runko korvattiin uudella vuoden 1981 peruskorjauksessa
Helsingin Panttilainakonttorin toimitalo (1902–1903), Pursimiehenkatu 7
Hietalahden kauppahalli (1903–1904) Hietalahdentorilla, edelleen alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan
Dahlströmin talo (1904–1906), Lapinlahdenkatu 31/Eteläinen Rautatiekatu 20
Villa Johanna (1905–1906), Laivurinkatu 23–25
Kaartin halli (1906), Kasarmintori, purettu 1958
Fazerin kahvila ja konditoria (1908), Aleksanterinkatu 38
Kasarmitorin sähköasema (1908–1909), nykyinen Hotel Lilla Roberts
Suvilahden energiantuotantosalueen rakennukset (1909) Sörnäisten rantatiellä
Suvilahden huvilat (1910), Sörnäisten rantatie
Centralin talo (noin 1910), Kaivokatu 6, purettu 1960-luvulla
Villa Riviera (1910–1911), Armfeltintie 1
Villa Ensi (1910–1912), Merikatu 23
Norjan suurlähetystö (1912), Rehbinderintie 17, purettu 1960-luvulla
Maanviljelijäin Maitokeskus (1914), Olavinkatu 1, purettu 1970-luvulla
Malmin hautausmaan siunauskappeli (1923)
Villa Stamboet III (1932), Selim Lindqvistin kuja 2, edelleen asuinkäytössä
Myös Helsingin Katajanokan asuinrakennukset Satamakatu 5 (1902–1903) ja Wellamo (1903–1904), Vyökatu 9, sekä Vuorilinna Kruununhaassa ovat Lindqvistin käsialaa.
Ura ja työt > Muualla Suomessa

Kaukaan lankarullatehdas (1900), tiettävästi ensimmäinen teräsbetonirakenne Suomessa
Närin kartano Pälkäneellä (1920)
Mikkelin kaupungintalo (1911)
Vesitorni Naisvuorella Mikkelissä (1911)
Voikkaan paperitehtaan rakennuksia (mm. vanhempi kattilahuone) 1930-luku, purettu 2010
Kymiyhtiön ammattikoulu Kuusankoski, Kouvola (1933, osin käytössä jo 1926)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Selim A. Lindqvist Wikimedia Commonsissa
Selim A. Lindqvistin rakennuksia. Korttelit.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Pitäjänmäki muistelee Selim A. Lindqvist
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Lasipalatsi

| Lasipalatsi |
| --- | --- |
 Lasipalatsi nähtynä Helsingin keskustan Sokoksesta
Valmistumisvuosi:  1936
Suunnittelija:  Viljo Revell, Heimo Riihimäki ja Niilo Kokko
Tyylisuunta:  funktionalismi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lasipalatsi
Lasipalatsi on liikerakennus Helsingin Kampissa Mannerheimintien varrella. Lasipalatsi valmistui vuonna 1936, ja se on Helsingin huomattavimpia funktionalistisia rakennuksia.
Vuonna 2018 Lasipalatsiin avattiin uusi Amos Rex -taidemuseo.
Historia

Lasipalatsin paikalla oli aiemmin Turun kasarmi, joka tuhoutui sisällissodassa 1918. Kolmen nuoren arkkitehdin Viljo Revellin, Heimo Riihimäen ja Niilo Kokon suunnittelema Lasipalatsi kohosi paikalle vuonna 1936. Rakennusurakoitsijana toimi Jalo Syvähuoko. Rakennus liittyi läheisesti vieressä sijainneeseen linja-autoasemaan. Liikehuoneistoja, ravintoloita ja elokuvateatterin sisältävä Lasipalatsi suunniteltiin alun perin väliaikaisrakennukseksi, joka oli tarkoitus myöhemmin purkaa suuremman liikerakennuksen tieltä. Varubodenin ruokakauppa, Siemen Oy - Frö Ab ja HOK:n jäätelöbaari (aikaisemmin Valion baari) olivat vuosikymmeniä Lasipalatsin näkyvimpiä yrityksiä. Elokuvateatteri Bio Rex oli valmistuessaan yksi kaupungin suurimmista, ja siellä järjestettiin muun muassa kotimaisten elokuvien juhlallisia ensi-iltanäytöksiä.
Lasipalatsin alkuperäiset purkusuunnitelmat lykkääntyivät vuosikymmenestä toiseen, mutta rakennusta ei myöskään kunnostettu, koska sen lopullinen kohtalo oli ratkaisematta. 1990-luvulla Ale-pubin suurikokoiset mainoslakanat alleviivasivat rapistuneen talon alennustilaa. Vasta kun rakennuslautakunta asetti uhkasakon, kiinteistövirasto kunnostutti talon ulkoseiniä. Kesällä 1985 vanha harmahtavan sävyinen maali vaihdettiin läpivärjättyyn valkoiseen laastiin. Kaupunkilaiset vastustivat rakennuksen purkamista kerta toisensa jälkeen, ja myös museovirasto asettui kannattamaan sen suojelua.
Vuosikymmenten nuhjaantumisen jälkeen Lasipalatsi suojeltiin ja peruskorjattiin 1998 kulttuuri- ja mediakeskukseksi. Vuoden 1998 loppupuolella avattiin elokuva- ja mediakeskukseksi kunnostettu Lasipalatsi. Taloa hallinnoi kaupungin tytäryhteisö  Lasipalatsin Mediakeskus Oy. Peruskorjauksen suunnittelivat arkkitehdit Pia Ilonen ja Minna Lukander. Rakennuksessa toimii kahviloita, Ravintola Lasipalatsi ja monia media-alan yrityksiä. Rakennuksessa on myös nettipalveluita ja näyttelytiloja. Yleisradion Aamu-TV-lähetys toimitettiin Lasipalatsista marraskuusta 1998 vuoden 2007 kesään asti. Myös 1990-luvun suosittua nuorten Jyrki-ohjelmaa kuvattiin Lasipalatsissa. Talon yläkerrassa toimi Helsingin kaupunginkirjaston musiikkiin, sarjakuvaan ja uusmediaan painottunut toimipiste, ennen kuin sen toiminta siirtyi Postitaloon ja lopulta uuteen keskustakirjastoon Oodiin. Elokuvateatteri Bio Rex on erikoistunut esittämään valtavirrasta poikkeavia kulttuurielokuvia.
Välittömästi Lasipalatsin länsipuolella sijaitseva aukio oli vuoteen 2005 saakka kaukoliikenteen linja-autojen lähtölaiturialueena. Varsinaisena linja-autoasemana toimi aukion toisella puolella sijainnut Turun kasarmin piharakennus, nykyinen Kulttuurikasarmi. Kun Kampin keskus valmistui, linja-autojen lähtölaiturit siirtyivät sen alle maanalaisiin tiloihin, ja aukio on nyt vain jalankulkijoiden käytössä. Siellä on järjestetty muun muassa valokuvanäyttelyitä. Lasipalatsin aukiolla järjestetään myös isoja projisointeja, kuten joulukuun ajan näkyvä, Kontupisteessä tuotettu Animaatiojoulukalenteri. Projisoitavat videot ja kuvat ovat nähtävissä BioRexin aukion puoleisessa seinässä.
Historia > Peruskorjaus ja Amos Rex -museo

Kaupunginvaltuusto päätti 21. toukokuuta 2014 oikeuttaa kiinteistölautakunnan luovuttamaan apporttiomaisuutena Fastighets Ab Glaspalatset i Helsingfors -nimiselle yhtiölle Lasipalatsin rakennukset. Suunnitelmassa Lasipalatsin alle rakennetaan uusi Amos Andersonin taidemuseo Amos Rex. Samalla koko Lasipalatsi peruskorjataan ja entisöidään alkuperäiseen loistoonsa. Amos Rexin rakentamisesta ja ylläpidosta vastaa Konstsamfundet. Amos Rexin kulttuurikeskuskokonaisuus koostuu vanhasta Lasipalatsista, johon kuuluu elokuvateatteri Bio Rex, ja Lasipalatsin aukion alle sijoittuvasta näyttelytilasta. Rakennustyöt alkoivat tammikuussa 2016 ja museo avattiin yleisölle 30. elokuuta 2018.
Kirjallisuutta

Hilkka Högström (toim.): Lasipalatsi.  Lasipalatsin mediakeskus, 1999.  ISBN 951-718-336-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lasipalatsi Wikimedia Commonsissa
Lasipalatsin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin linja-autoasemakysymys odottaa pikaista ratkaisuaan. Turun kasarmin alueita kannattavat tarkoitukseen käytettäväksi kiinteistölautakunta ja yleisten töiden lautakunta. Kaupunginarkkitehti ehdottaa kahta linja-autoasemaa, toista kaupungin itä- ja toista länsilaidalle, Helsingin Sanomat, 06.01.1935, nro 5, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Oy Lasipalatsi Ab Helsinki Arkkit. Kokko, Rewell, Riihimäki, Arkkitehti, 01.03.1937, nro 3, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jäätelöbaari Lasipalatsissa vuonna 1936.
Ravintolaan johtavat portaat.
Seychellien yliopisto

| Seychellien yliopisto> Liniversite Sesel |
| --- | --- |
  
Motto:  Lavenir dan ou lanmen Tulevaisuus käsissäsi
Perustettu:  2009
Kansleri:  James Michel
Varapuheenjohtaja:  Justin Valentin
Sijainti:   Anse Royale,  Seychellit
Osoite:  P.O. Box 1348, Anse Royale, Mahé, Seychellit
Yhteistyö:  ACU
Sivusto:  https://unisey.ac.sc
Seychellien yliopisto (kreoliksi Liniversite Sesel, lempinimeltään UniSey) on Seychelleillä toimiva kansallinen yliopisto, joka on maan tärkein korkeakoulutuksesta vastaava instituutio. Sen kanslerina toimii Seychellien entinen presidentti James Michel. Varakanslerina toimii tri. Justin Valentin.
Tiedekuntia on kaksi: humanistinen ja yhteiskuntatieteellinen (eng. Arts and Social Development) sekä kauppatieteellinen ja kestävän kehityksen (eng. Business and Sustainable Development) tiedekunta. Näistä ensimmäisen alaisuudessa on myös toiminut vuodesta 2016 alkaen Seychellien kreolikielen ja kulttuurin tutkimuskeskus.
Yliopisto aloitti toimintansa syyskuussa 2009. Kampuksia on kaksi: pääkampus Anse Royalessa sekä toinen Mont Fleurilla..
UniSey kuuluu ACU-verkostoon, joka yhdistää erilaisia Kansainyhteisön kuuluvia yliopistoja.
HMS Illustrious (R06)

| HMS Illustrious (R06) |
| --- | --- |
 HMS illustrious

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter, Wallsend
Kölinlasku:  7. lokakuuta 1976
Laskettu vesille:  14. joulukuuta 1978
Palveluskäyttöön:  20. kesäkuuta 1982
Poistui palveluskäytöstä:  2014 (?)
Tekniset tiedot
Uppouma:  22 000 t
Pituus:  209,09 m
Leveys:  35 m
Syväys:  7,5 m
Koneteho:  4 × Rolls-Royce Olympus TM3B -kaasuturbiinimoottoria 97 000 hv (75 MW) 8 × Paxman Valenta -dieselgeneraattoria
Nopeus:  30+ solmua
Miehistöä:  Laivanmiehistö: 57 upseeria, 160 aliupseeria ja 449 miestä Lentomiehistö:84 upseeria, 125 aliupseeria ja 193 miestä
Aseistus
Aseistus:  1 × Sea Dart GWS.30 2 × Phalanx CIWS 2 × GAM-B01 20 mm Harrier GR.7/9 Sea King ASaC ja Merlin HM.1
HMS Illustrious (viirinumero R06) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Invincible-luokan lentotukialus, joka osallistui Irakin ja Bosnian sotiin sekä Sierra Leonen tapahtumiin 2002. Alus ei valmistunut Falklandin sotaan, mutta sodan päätyttyä se lähetettiin alueelle vapauttamaan sisaraluksensa HMS Invincible. Vuonna 2016 alus myytiin Turkkiin romutettavaksi.
Valmistus

Alus tilattiin 14. toukokuuta 1976 Swan Hunterin telakalta Wallsendistä, missä köli laskettiin 7. lokakuuta. Se laskettiin vesille 14. joulukuuta 1978 kumminaan Snowdonin kreivitär prinsessa Margaret ja otettiin palvelukseen 20. kesäkuuta 1982.
Alus piti sopimuksen mukaan luovuttaa laivastolle syyskuussa 1982 ja palvelukseenoton piti tapahtua joskus kesällä 1983, mutta Falklandin sota ja Etelä-Atlantin tilanne kokonaisuutena pakotti aluksen ottamisen palvelukseen nopeutetussa aikataulussa. Laivasto vastaanotti aluksen 18. kesäkuuta Swan Hunterin varustamistelakan laiturissa, minkä jälkeen alus oli valmis koeajoon Pohjanmerellä. Alus otettiin sunnuntaina 20. kesäkuuta palvelukseen Pohjanmerellä, mikä oli ainutlaatuinen tapahtuma laivaston historiassa.
Nuoren Wertherin kärsimykset

Nuoren Wertherin kärsimykset (saks. Die Leiden des jungen Werthers) on Johann Wolfgang von Goethen kirjoittama kirjeromaani vuodelta 1774, jonka hän kirjoitti neljässä viikossa. Löyhästi omaelämäkerrallisesta romaanista kehkeytyi saksalaisen kirjallisuuden Sturm und Drang -suuntauksen tärkeimpiä teoksia. Sillä oli myös vaikutusta myöhempään romantiikan kirjallisuuteen. Julkaisun jälkeen romaanin väitettiin aiheuttaneen itsemurha-aallon onnettomasti rakastuneiden, kiihkoromanttisten nuorten miesten joukossa, jotka näkivät Wertherissä hengenheimolaisen. Itsemurha-aallosta ei kuitenkaan ole selviä todisteita.
Romaanin ansiosta Goethesta tuli yksi ensimmäisistä kirjallisuuden tähdistä jo elinaikanaan. Vanhemmalla iällä hän kuitenkin koki julkisuuden kiusalliseksi. Hän oli myös pahoillaan nuoruudenrakkautensa kohteeseen Charlotte Buffiin kohdistuneesta julkisuudesta, joka oli teoksen seurausta.lähde?
Juoni

Romaani koostuu päähenkilö Wertherin kirjoittamista kirjeistä. Werther on herkkä ja intohimoinen nuori taiteilija. Kirjeissään Werther kuvaa intiimisti elämäänsä Wahlheimin kylässä. Tavatessaan nuoren Lotten Werther rakastuu häneen välittömästi, mutta Lotte on lupautunut toiselle miehelle, Albertille, ja meneekin tämän kanssa naimisiin. Vaikka Werther koettaa välillä paeta Weimariin, jokainen päivä on kiduttava muistutus siitä, ettei Lotte tulisi koskaan vastaamaan hänen rakkauteensa. Epäonnisen rakkauden vuoksi Werther lopulta ampuu itsensä yöllä kello 12.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nuoren Wertherin kärsimykset kokotekstinä. (saksaksi)
Die Leiden des jungen Werthers 1. osa Gutenberg-projektissa. (saksaksi)
Die Leiden des jungen Werthers 2. osa Gutenberg-projektissa. (saksaksi)
Nuoren Wertherin kärsimykset ilmaisena äänikirjana Librivoxissa. (saksaksi)
Nuoren Wertherin kärsimykset. Jyväskylän yliopisto 15.4.2008.
Soikkeli, Markku: Kesäklassikko: Kauhean rakkauden kauneudesta. Kiiltomato.net 30.7.2001.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  MusicBrainz work  IdRef 
Wilhelm Amberg: Nuoren Wertherin kärsimysten lukua (1870).
Jolon panttivankikriisi

| Jolon panttivankikriisi> Yhteenveto |
| --- | --- |
Päivämäärä:  23. huhtikuuta – 16. lokakuuta 2000
Kaappauspaikka:   Sipadan, Malesia
Kuolleita:  0
Panttivankien määrä:  21
Eloonjääneitä:  21
Jolon panttivankikriisi oli selkkaus, jossa Abu Sayyaf -ryhmän terroristit ottivat panttivankeja Malesialle kuuluvalta Sipadanin lomasaarelta,  ja veivät heidät Filippiineille kuuluvalle Jolon saarelle huhtikuussa 2000.  21 siepatun joukossa oli kaksi suomalaista sekä filippiiniläisiä, ranskalaisia, saksalaisia, libanonilaisia, malesialaisia ja eteläafrikkalaisia. Heitä pidettiin viisi kuukautta vankina Filippiineillä Jolon saarella. Viimeinen panttivanki, filippiiniläinen Roland Ulla pääsi pakoon kesäkuussa 2003.
Panttivankikriisi päättyi  kun Libyan välittämät neuvottelut johtivat länsimaalaisten panttivankien vapauttamiseen. Myöhemmin on kerrottu, että vapautetuista maksettiin miljoonien dollareiden lunnaat. Myöhemmin Libya vaati panttivankien kotimaita maksamaan osuutensa lunnasrahoista.
Kaappaus

Pääsiäissunnuntaina 23. huhtikuuta 2000 kuusi raskaasti aseistautunutta Abu Sayyaf - moroislamistiterroristia saapuivat moottoriveneillä Borneon edustalla sijaitsevalle Sipadanin saarelle. He kaappasivat saaren resortin ruokailuhuoneesta 21 ihmistä. Terroristit kuljettivat panttivangit veneillä Filippiinien Jolon saarelle. Panttivankeihin kuului 2 suomalaista, Risto Vahanen ja Seppo Fränti Helsingistä. Suomalaisten lisäksi panttivankeina olivat ranskalaiset Stephane Loisy ja Sofia Wand, etelä-afrikkalainen Monique Strydom, etelä-afrikkalainen nimeämätön turisti, libanonilais-ranskalainen Marie-Michel Moarbes, saksalaiset Marc, Werner ja Renate Wallert sekä 9 malesialaista ja 2 filippiiniläistä resortin työntekijää. Kaksi amerikkalaista turistia, James ja Mary Murphy, todistivat tapahtumia, mutta onnistuivat pakenemaan kaappaajilta.
Vankeusaika

Toukokuun alussa Filippiinien hallituksen joukot tekivät aseellisia iskuja terroristien leiriin. Nämä siirsivät panttivangit uuteen paikkaan.
Toukokuun lopussa sissit ilmoittivat ehdot, joilla vapauttaisivat vangitt. Niihin sisältyi  muun muassa itsenäisen islamilaisen valtion perustaminen Etelä-Filippiineille.
Kesän aikana saksalaainen panttivanki vapautettiin terveyssyistä ja malesialaiset panttivangit vapautettiin kolmen miljoonan dollarin lunnaita vastaan. Toimittajia, rakennuusmiehiä ja leirillä vierailleita lähetyssaarnaajia otettiin uusiksi panttivangeiksi.
Elokuussa uutisoitiin, että Libya on tarjoutunut maksamaan miljoonia dollareita lunnaina. Panttivankeja vapautettiin vähitellen, ja he lensivät koteihinsa Libyan kautta. Terroristijärjestö lisäsi vaatimuksiinsa kolmen islamistiterroristin vapauttamisen Yhdysvaltojen vankiloista.
Viimeisten Sipadanin panttivankien vapautus

9. syyskuuta kuusi Sipadanin panttivankia, suomalaiset Risto Vahanen ja Seppo Fränti, saksalainen Marc Wallert, ranskalainen Stephane Loisy ja 2 malesialaista panttivankia vapautettiin, ja heidät vietiin armeijan helikopterilla Jolon saaren pääkaupunkiin ja sieltä edelleen Zamboangaan, Mindanaon saarelle, jossa heidän kotimaansa diplomaatit odottivat heitä.
Suomen Manilan konsuli Marja Korhonen oli vastassa Fräntiä ja Vahasta. Sissien leiriin jäivät vielä ranskalaiset toimittaja Maryse Burgot, äänittäjä Roland Madura ja kuvaaja Jean Le Garre sekä malesialaisia sukellusoppaita.
10. syyskuuta kaikki kuusi panttivankia lähtivät Tripoliin, Libyaan, jonne he saapuivat 11. syyskuuta. Libyan johtaja Muammar Gaddafin säätiön palkkaama diplomaatti, tohtori Rajab Azzarouq oli ollut pääneuvottelija Filippiinien hallituksen ja sissien välillä.
12. päivänä Tripolissa pidettiin vapautusjuhla, jota isännöi Muammar Gaddafin poika Saif al-Islam Gaddafi. Ainoastaan Suomen ulkoministeri Erkki Tuomioja oli joukossa, muiden maiden ulkoministerit olivat jääneet pois. Saman päivän illalla Vahanen ja Fränti tulivat ulkoministeriön erikoiskoneella Helsinkiin illalla klo 22.00, jonka jälkeen he pitivät lehdistötilaisuuden.
Jälkipyykki

16. syyskuuta tuli tietoon että amerikkalainen toimittaja olisi teloitettu. Ranskalaiset toimittajat Maryse Burgot, Roland Madura ja  Jean Le Garre olivat luultavasti paenneet viidakkoon. Malesialaiset ja filippiiniläiset olivat kuulemma saaneet surmansa. Vapautuksen jälkeen Risto Vahanen kertoi medialle sissijohtaja Ghalib Andangin raiskanneen joitakin panttivankeina olleista naisista.
Filippiinien presidentti Joseph Estrada piti televisiopuheen, jonka mukaan hänen ja hallituksen mitta oli nyt täysi. Hän määräsi armeijan suuroperaation Jolon saarella. Tuhat sotilasta nousi saarelle, ja taistelut sissien kanssa alkoivat. Useita siviilejä kuoli taisteluissa. Lisäksi kymmenkunta Abu Sayyafin sissiä kuoli.
Vuoteen 2002 asti Sipadanin lomasaari, jossa panttivankidraama alun perin tapahtui, oli kiisteltyä aluetta Malesian ja Indonesian välillä. Joulukuussa 2002 kansainvälinen tuomioistuin teki päätöksen, jonka mukaan Sipadan yhdessä Ligitanin saaren kanssa kuuluvat Malesian hallintaan.
Sieppaajat tuomittiin elinkautiseen vankeuteen vasta vuonna 2024.
Elokuvat ja kirjat

Aihepiiristä on tehty ainakin kolme elokuvaa. Filippiiniläinen Brillante Mendoza ohjasi elokuvan Captive jossa pääosaa näytteli Isabelle Huppert. Lisäksi on tehty saksalainen ja eteläafrikkalainen elokuva. Suomalaisten panttivankien Fräntin ja Vahasen kirjoittama kirja ilmestyi pian selkkauksen selviämisen jälkeen vuonna 2000.
Abu Sayyaf

Kaapparit kuuluivat Etelä-Filippiineillä toimivaan islamistiseen Abu Sayyaf -nimiseen terroristiverkostoon, jolla on yhteyksiä Al Qaidaan. Abu Sayyaf taistelee Etelä-Mindanaon saarilla tavoitteenaan itsenäinen islamilainen valtio.
Kaikkiaan 17 syytettyä ko. järjestöstä todettiin syyllisiksi 21 henkilön kidnappaukseen (mukana Fränti ja Vahanen) ja vakavaan laittomaan vangitsemiseen lunnaita vastaan. Heidät tuomittiin elinkautiseen (ts. enintään 40 vuoden) vankeuteen 16. lokakuuta 2024.
Filippiinien asukasluku on noin 89 469 000. Väestöstä noin 5 % on islaminuskoisia, ja he asuvat lähinnä Etelä-Mindanaon saarilla ja ovat maan köyhimpiä väestöryhmiä. Noin 80 % maan väestöstä on katolilaisia.
Abu Sayyafin Jolon saaren johtaja Ghalib Andang (General Robot) jäi kiinni joulukuussa 2003 Sululla. Hän kuoli vankilamellakassa 15. maaliskuuta 2005.
Aiheesta muualla

Jolon panttivangit Elävä arkisto Yle.fi
Abu Sayyaf -sissit tunnettuja raakuudestaan – Verkkouutiset (Arkistoitu – Internet Archive)
Ote kirjasta Jolo – 140 päivää panttivankeina viidakossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Philippine hostage releases applauded at home – CNN (Arkistoitu – Internet Archive)
Jolon sijainti kartalla
Abu Sayyafin toiminta-alue.
Isännöinti

Isännöinti on isännöitsijän harjoittamaa asiantuntijapalvelua, asioiden valmistelua ja esittelyä taloyhtiön hallitukselle ja yhtiökokoukselle sekä näiden päätösten toteuttamista. Isännöitsijä on asunto-osakeyhtiön tai kiinteistöyhtiön operatiivinen johtaja. Hän tekee yhteistyötä taloyhtiön hallituksen, asukkaiden ja palveluntuottajien kanssa. Isännöintialan ammattilaisten muita työnimikkeitä voivat olla isännöitsijän ohella kiinteistöpäällikkö tai manageri.
Suomessa on noin 800 isännöintiyritystä, joissa toimii noin 2 500 päätoimista isännöitsijää. Kaikkiaan isännöintiyrityksissä työskentelee 5 000 henkilöä. Yrityksessä on tyypillisesti 1 – 4 työntekijää. Lähes puolet yrityksistä käyttää alihankkijoita teknisissä palveluissa ja noin 16 % hankkii taloushallinnon palvelut ostopalveluna. Yleensä yrityksissä on yhtä isännöitsijää kohden yksi avustava henkilö.
Isännöitsijöiden keski-ikä on 52 vuotta ja heistä noin 30 % on naisia. Puolet nykyisistä isännöitsijöistä saavuttaa eläkeiän seuraavien 10 vuoden kuluessa. Isännöintialan palkat vastaavat asiantuntijatehtävien tasoa.
Isännöitsijöiden ainoa opetushallituksen valvoma virallinen tutkinto on IAT, muut koulutukset ovat kaupallisten toimijoiden itse kehittämiä koulutusohjelmia.
Auktorisoitu isännöitsijä saa käyttää toiminimessään "ISA" lyhennettä.  Melkein kuka tahansa muukin täysivaltainen henkilö voi myös toimia isännöitsijänä, mutta Kiinteistöliitto suosittelee auktorisoitua isännöitsijää.