stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurovision laulukilpailu 2022
Äänestystulokset > Raatien pisteidenantajat

Alankomaat - Jeangu Macrooy
San Marino - Labiuse
Pohjois-Makedonia - Jana Burčeska
Malta - Aidan
Ukraina - Kateryna Pavlenko
Albania - Andri Xhahu
Viro - Tanel Padar
Azerbaidžan - Narmin Salmanova
Portugali - Pedro Tatanka
Saksa - Barbara Schöneberger
Belgia - David Jeanmotte
Norja - TIX
Israel - Daniel Styopin
Puola - Ida Nowakowska
Kreikka - Stefania
Moldova - Elena Băncilă
Bulgaria - Janan Dural
Serbia - Dragana Kosjerina
Islanti - Árný Fjóla Ásmundsdóttir
Kypros - Loukas Hamatsos
Latvia - Samanta Tīna
Espanja - Nieves Álvarez
Sveitsi - Julie Berthollet
Tanska - Tina Müller
Ranska - Élodie Gossuin
Armenia - Garik Papoyan
Montenegro - Andrijana Vešović
Romania - Eda Marcus
Irlanti - Linda Martin
Slovenia - Lorella Flego
Georgia - Helen Kalandadze
Kroatia - Ivan Dorian Molnar
Liettua - Vaidotas Valiukevičius
Itävalta - Philipp Hansa
Suomi - Aksel
Iso-Britannia - AJ Odudu
Ruotsi - Dotter
Australia - Courtney Act
Tšekki - Taťána Kuchařová
Italia - Carolina Di Domenico
Suomen lähetykset ja kommentaattorit

1. semifinaali Yle TV1 (Radiossa: Yle Radio Suomi) 10. toukokuuta 2022 klo 22.00
2. semifinaali Yle TV1 (Radiossa: Yle Radio Suomi) 12. toukokuuta 2022 klo 22.00
Finaali Yle TV1 (Radiossa: Yle Radio Suomi) 14. toukokuuta 2022 klo 22.00
Suomenkielisenä kommentaattorina toimi Mikko Silvennoinen. Ruotsiksi kommentoivat Eva Frantz sekä Johan Lindroos ja venäjäksi kommentoi Levan Tvaltvadze. Ensimmäistä kertaa kilpailu kommentoitiin myös pohjoissaameksi, josta vastasivat Heli Huovinen ja Aslak Paltto. Radiolähetyksen kommentaattoreina toimivat Sanna Pirkkalainen ja Toni Laaksonen.
Toinen semifinaali keräsi Suomessa keskimäärin 751 000 ja finaali 1 001 000 televisionkatselijaa.
Aiheesta muualla

Eurovision laulukilpailu 2022 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset:  Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Moldova · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset:  Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset:  Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset:  Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku:  1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku:  1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku:  1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku:  1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku:  1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku:  2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku:  2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku:  2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–:  Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–:  Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–:  Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–:  Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–:  Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–:  Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–:  Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–:  Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Kilpailun pitopaikka Pala Olimpico.
Ensimmäisessä semifinaalissa kilpailevat maat   Automaattisesti finaaliin pääsevät maat, jotka äänestävät ensimmäisessä semifinaalissa   Toisessa semifinaalissa kilpailevat maat   Automaattisesti finaaliin pääsevät maat, jotka äänestävät toisessa semifinaalissa
Fallujan taistelu

Fallujan taistelu voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Fallujan ensimmäinen taistelu huhti-toukokuussa 2004
Fallujan toinen taistelu marras-joulukuussa 2014
Fallujan taistelu (2016) Isis-järjestöä vastaan touko-kesäkuussa 2016
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Fallujan taistelu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
FS Siroco (L9012)

| Siroco |
| --- | --- |
 Siroco Toulonissa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  9. lokakuuta 1995
Laskettu vesille:  14. joulukuuta 1996
Palveluskäyttöön:  21. joulukuuta 1998
Poistui palveluskäytöstä:  heinäkuu 2015
Tekniset tiedot
Uppouma:  11 300 t (standardi) 12 000 t (kuormattu)
Pituus:  168 m
Leveys:  23,5 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  20 800 hv (15 290 kW)
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  20 upseeria, 80 aliupseeria ja 60 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  3 x SIMBAD 3 x 30 mm Breda-Mauser -ilmatorjuntatykkiä 4 x 12,7 mm Browning M2-HB 4 × helikopteria
Siroco (runkonumero L9012) oli Ranskan laivaston Foudre-luokan maihinnousualus.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1995. Se laskettiin vesille 14. joulukuuta 1996 ja otettiin palvelukseen 21. joulukuuta 1998.
Palvelus

Alus osallistui 10. lokakuuta - 25. marraskuuta 1999 Itä-Timorissa Australian johtamaan INTERFET-rauhanturvaoperaatioon. Se osallistui 2006 Libanonin sodassa toteutettuun operaatio Balisteen. Haitilla oli 12. tammikuuta 2010 maanjäristys, minkä pelastustöihin alus osallistui operaatio Séisme Haitissa. Joulukuussa 2013 alus oli Somalian rannikolla Euroopan unionin laivasto-osaston lippulaivana.
Ranskan vuoden 2013 puolustusselonteon mukaan alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 2015.
Futura (lehti)

Futura tarkoittaa seuraavia lehtiä:
Futura, ranskalainen sarjakuvalehti
Futura, suomalainen tiedelehti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Futura (lehti)”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Fritz Wiik

Fritz Werner Wiik (11. maaliskuuta 1871 Viipuri – 23. elokuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen asianajaja ja liikejuristi.
Wiikin vanhemmat olivat raatimies Karl Johan Wiik ja Fanny Theresia Gyllenberg, o.s. Holstius. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1891 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1896. Wiik sai varatuomarin arvon 1898.
Wiik toimi asianajajana ja liikejuristina Viipurissa. Hän toimi venäläisten liikemiesten asiamiehenä Suomessa, ja hän oli myös Ranskan varakonsuli Viipurissa.
Toimittaja Martti Backmanin, jonka isoisä Fritz Wiik on, dokumenttiaineistoon perustuvassa romaanissa Harriet ja Olof – Rakkaus ja kuolema Viipurissa 1918 (Gummerus 1918) kuvataan Wiik tutkimassa vuonna 1918 Suomen sisällissodan loppuvaiheessa tapahtuneita jääkärimajuri Olof Laguksen surmaamista sekä noin 400 venäläisen siviilin joukkoteloitusta Viipurin valtauksen jälkeen.
Wiik rakennutti Ruokolahdelle Saimaan rannalle jugendtyylisen viipurilaisen arkkitehti Axel Gyldénin suunnitteleman Rantalinna-nimisen kolmikerroksisen huvilan, joka valmistui vuonna 1912. Hän myi huvilan vuonna 1917 Romanovin sukuun kuuluneelle prinssi Alexandr von Oldenburgille (1844–1932), joka asui huvilassa vuodesta 1918 alkaen vakinaisesti, kunnes muutti 1929 Ranskaan.
Fritz Wiik oli naimisissa Ulla Ingeborg Henellin kanssa.
Fateh-110

Fateh-110 -ohjuksia Iranin Great prophet-7 -harjoituksessa vuonna 2012.
Fateh-110 (pers. ‏فاتح-۱۱۰‎) on iranilainen lyhyen kantaman ballistinen ohjus (SRBM). Se kuuluu Fateh-ohjusperheeseen. Ohjus on yksivaiheinen ja käyttää kiinteää polttoainetta.
Operatiivinen historia

Vuonna 2018 Iran laukaisi seitsemän ohjusta Irakin Koyassa sijaitseviin kohteisiin. IRGC:n lausunnon mukaan iranilaiset dronet avustivat hyökkäystä antamalla tietoja kohteista.
16. lokakuuta 2022 Washington Post kertoi Iranin aikeista toimittaa ohjuksia Venäjälle Venäjän–Ukrainan sotaan sen jälkeen, kun Venäjällä alkoi yhdysvaltalaisarvion mukaan olla pulaa täsmäaseista. Tiedustelulähteiden mukaan Iran aikoisi toimittaa Venäjälle Fateh-110- ohjuksien lisäksi myös Zolfaghar-ohjuksia. Aluksi sekä Iran että Venäjä ovat kiistivät asetoimitukset Venäjälle Ukrainan sotaan. Sittemmin iranilaiset viranomaiset ovat kuitenkin vahvistanut Zolfaghar- ja Fateh 110 -ohjusten kaupan. Nämä toimitettaisiin Venäjälle 2-3 lähetyksenä "hyvin pian".
Tekniset tiedot

Pituus: 8,86 m
Rungon halkaisija: 0,61 m
Laukaisupaino: 3 450 kg
Kantama: 200–300 km tai 300–500 km (Fateh-e Mobin)
Taistelukärki: 500 kg HE-räjähde, kemiallinen, tytärammukset
Rakenne: 1-vaiheinen kiinteä polttoaine
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fateh-110 Wikimedia Commonsissa
FS Styx (M614)

| Styx |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Kölinlasku:  16. huhtikuuta 1986
Laskettu vesille:  3. maaliskuuta 1987
Palveluskäyttöön:  22. heinäkuuta 1987
Tekniset tiedot
Uppouma:  409 t
Pituus:  41,60 m
Leveys:  7,50 m
Syväys:  3,20 m
Koneteho:  2 × SACM-Wärtsilä UD30V16M3 -dieselmoottori, 1 618 kW
Nopeus:  13,5 solmua
Miehistöä:  1 upseeria 8 aliupseeria 6 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1-2 × 12,7 mm konekivääriä
Styx (runkonumero M614) on Ranskan laivaston 1987 palvelukseen otettu Vulcain-luokan sukeltajien emäalus (ransk. Bâtiments-bases de plongeurs démineurs).
Valmistus

Alus tilattiin telakalta, missä köli laskettiin 16. huhtikuuta 1986. Se laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1987 ja otettiin palvelukseen samana vuonna 22. heinäkuuta.
Palvelus

Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Brestiin.
Futura

Futura tarkoittaa seuraavia:
FC Futura, suomalainen jalkapalloseura
Futura, ranskalainen sarjakuvalehti
Futura, suomalainen tiedelehti
Futura, Neste Oilin polttoaineperhe
Futura, kirjasinlaji
Futura, Ernst Mether-Borgströmin teräksinen taideteos Espoossa.
Fraser Clarke Heston

Fraser Clarke Heston (s. 12. helmikuuta 1955 Los Angeles, Kalifornia Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän on näyttelijä Charlton Hestonin ja näyttelijä Lydia Clarken poika. Frasierin isä esiintyy kaikissa poikansa käsikirjoittamissa, tuottamissa ja ohjaamissa elokuvissa elokuvaa Tarpeellista tavaraa lukuun ottamatta.
Heston on esiintynyt Mooses-vauvana Cecil B. DeMillen ohjaamassa elokuvassa Kymmenen käskyä (The Ten Commandments, 1956).
Aiheesta muualla

Fraser Clarke Heston Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Fatima Verwijnen

Fatima Verwijnen (s. Tampere) on suomalainen diversiteettikonsultti, työelämävalmentaja ja ihmisoikeusaktivisti.
Verwijnen puhuu rakenteellisesta rasismista työelämässä ja kouluttaa yrityksiä siitä, miten työelämästä voi tehdä vähemmistöille avointa. Oppilaitoksissa hän luennoi maahanmuuttajataustaisille nuorille.
Verwijnen nostaa sosiaalisen median tileillään aktiivisesti esiin rasismia, feminismiä ja vähemmistöjen oikeuksia. Hän on ollut Iltalehden kolumnisti.
Verwijnenistä tuli aktivisti 12-vuotiaana. Hän on yksi Silakkaliikkeen perustajista. Silakkaliike sai inspiraationsa Italian Sardiinit-liikkeestä, joka on antifasistinen, populismin vastainen sekä ihmisoikeuksia puolustava liike kansalaisaktivismille.
Verwijnen on syntynyt ja asunut koko elämänsä Suomessa.
Aiheesta muualla

"Mustan naisen täytyy todistella olevansa fiksu" Yle Podcast
Aktivisti Fatima Verwijnen: "Me toivotaan, että tästä tulisi rasismin #metoo." Yle.fi
Kuka luulet olevasi, Fatima Verwijnen GroteskiMagazine
Fatima Verwijnen näkee itsenäistymisen oivaltamisena Punainen Risti
Someaktivismi: hyväosaisten kumbaijaata vai portti oikeuden­mukaisempaan maailmaan? Amnesty.fi
Silakkaliikkeen Fatima Verwijnenistä tuli aktivisti 12-vuotiaana Ilmastotoiminta.fi
Podcast: Aktivismi alkaa oman ajattelun muuttamisesta, Maailma kylässä 4.5.2021
Oikeistopopulismiin kyllästyneiden Silakkaliike avaa vastarinnan koko kansalle, Voima.fi
Taiteen hiljaiset sopimukset – Vieraana Fatima Verwijnen Radio Helsinki
Mikä on Silakat-liike? Yle.fi
"Finländarna är obekväma med människor som inte har vit hud", Hbl.fi 5.12.2020
Fatima Verwijnen: Työ rasismia vastaan on vasta alussa Mun Oulu 31.8.2021
Digivaikuttamisen keinot, Ydin-lehti
Mikä meitä vaivaa? Jakso 76.1: Antirasismi ja hankala some w/ Fatima Verwijnen Supla.fi
Fatima Whitbread

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Fatima Whitbread |  Fatima Whitbread |  Fatima Whitbread |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Soul 1988 | keihäänheitto |  |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 | keihäänheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1987 | keihäänheitto |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1983 | keihäänheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1986 | keihäänheitto |  |
Fatima Whitbread syntyjään Fatima Vedad (s. 3. maaliskuuta 1961 Stoke Newington, Lontoo) on brittiläinen keihäänheittäjä. Hän on naisten keihäänheiton maailmanmestari, Euroopan mestari ja moninkertainen arvokisamitalisti.
Whitbread saavutti MM-hopeaa naisten keihäänheitossa tuloksella 69,14 Tiina Lillakin jälkeen Helsingin maailmanmestaruuskilpailuissa 1983. Hän saavutti olympiapronssimitalin Los Angelesin kesäolympiakisoissa 1984. Whitbread heitti maailmanennätyksen 77,44 Stuttgartin EM-kisojen 1986 karsinnassa ja myös voitti Euroopan mestaruuden. Maailmanmestaruuden hän voitti Roomassa 1987. Whitbread saavutti olympiahopeamitalin Soulin kesäolympiakisoissa 1988.
Yksityiselämä

Fatima Vedad syntyi Lontoossa Kyproksen turkkilaiselle äidille ja Kyproksen kreikkalaiselle isälle. Hänen biologinen äitinsä hylkäsi hänet jo vauvaikäisenä, ja Whitbread vietti elämänsä ensimmäiset 14 vuotta pääosin lastenkodeissa. 13-vuotiaana Whitbread tuli myös äitinsä humalaisen miesystävän raiskaamaksi. Hänet adoptoitiin 14-vuotiaana. Adoptioäiti Margaret Whitbread oli Fatiman keihäänheittovalmentaja.
Esko Salmisen filmografia, radio- ja teatteriesiintymiset

Tämä on Esko Salmisen filmografia, radiotyöskentely ja teatteriesiintymiset.
Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Julkaisu | Julkaisu | Julkaisu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1960 | Komisario Palmun erehdys | poika uima-altaassa | × | × | × |
| 1961 | Kaasua, komisario Palmu! | kadetti Leppä | × | × |  |
| 1961 | Toivelauluja | Pekka |  | × |  |
| 1961 | Tähtisumua | Esko Salminen |  | × |  |
| 1961 | Kuu on vaarallinen | Reino |  | × |  |
| 1962 | Tähdet kertovat, komisario Palmu | Ville Valkonen | × | × |  |
| 1963 | Jengi | Paavo Korpela |  | × |  |
| 1964 | Juokse kuin varas | Kari |  | × |  |
| 1966 | Johan nyt on markkinat! | yliluutnantti, myöh. kapteeni Heikki Lilja |  | × |  |
| 1967 | Pähkähullu Suomi | Luigi Cravatto | × | × |  |
| 1968 | Vain neljä kertaa | Lasse Lehtimäki |  |  |  |
| 1970 | Speedy Gonzales – noin 7 veljeksen poika | Manolito | × | × |  |
| 1978 | Runoilija ja muusa | Eino Leino |  | × |  |
| 1979 | Seitsemän veljestä | kertoja |  |  |  |
| 1980 | Tulipää | Arwid |  |  |  |
| 1981 | Pedon merkki | Kaarlo |  | × |  |
| 1984 | Niskavuori | Aarne Niskavuori |  | × |  |
| 1987 | Hamlet liikemaailmassa | Klaus |  | × | × |
| 1988 | Pohjanmaa | Veikko | × | × |  |
| 1988 | Ariel | roisto |  | × | × |
| 1989 | Talvisota | everstiluutnantti Matti Laurila | × | × | × |
| 1992 | Tuhlaajapoika | Lindström |  |  |  |
| 1994 | Uuno Turhapuron veli | Tarmo Turhapuro |  | × |  |
| 1994 | Kaikki pelissä | komisario Max Nummensyrjä |  | × |  |
| 1999 | Tarzan (ääni) | Clayton |  | × |  |
| 2002 | Kymmenen riivinrautaa | Rauno Rämekorpi |  | × |  |
| 2005 | Äideistä parhain | Eero nykyajassa |  | × |  |
| 2006 | Unna ja Nuuk | ukki |  | × |  |
| 2011 | Veljekset | Paavo |  | × |  |
| 2011 | Varasto | Kataja |  | × | × |
| 2012 | Härmä | Antti Välitalo |  | × | × |
| 2012 | Juoppohullun päiväkirja | Eino |  | × | × |
| 2013 | Mieletön elokuu | Ståhl |  | × | × |
| 2014 | Aikuisten poika | Jaakko |  | × |  |
| 2017 | Loikkarit | Lars-Jukka Lampinen |  |  |  |
| 2018 | Supermarsu | Jättiläismarsu (ääni) |  |  | × |
| 2018 | Varasto 2 | Kataja |  |  | × |
VHS
DVD
Blu-ray
Televisioelokuvat ja -näytelmät

| Vuosi | Elokuva/näytelmä | Rooli | Julkaisu | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1958 | Onnen päivät | – |  | tallentamaton suora lähetys |
| 1961 | Kauppamatkustajan kuolema  | Stanley |  |  |
| 1963 | Hän on Sysmästä | Valter |  |  |
| 1968 | Venetsian kauppias | Bassanio |  |  |
| 1973 | Kukunor | Kalahari, Atlantis |  |  |
| 1976 | Seitsemän veljestä | Juhani | × |  |
| 1980 | Luulosairas | Argan, luulosairas |  |  |
| 1980 | Miesten koulu | taiteilija |  |  |
| 1982 | Kolme sisarta | Versinin |  |  |
| 1984 | Vieras | – |  |  |
| 1990 | Axel | Jean Sibelius |  |  |
| 1995 | Ruuvimies | Rauno Sikiö |  |  |
| 2005 | Varpuset | Kessu |  |  |
| 2008 | Suuri performanssi | Leevi Salomonsen |  |  |
| 2014 | Hyväntekijä | – | × |  |
Televisio

| Vuosi | Sarja | Rooli | Julkaisu | Julkaisu | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982 |  Rauta-aika | Pohjolan isäntä | × | × | (DVD metallikansin) |
| 1991 | Talvisota | everstiluutnantti Matti Laurila |  | × | Pidennetty 5-osainen tv-versio vuoden 1989 elokuvasta |
| 1993 |  Tuntemattomalle jumalalle | Ivan Smith |  | × |  |
| 1994–1995 | Blondi tuli taloon | Hannu Hurmala |  | × |  |
| 1996–1998 | Ihmeidentekijät | Mauri Niska |  | × |  |
| 2000 | Raid | Uki Kukkamaa | × | × |  |
| 2000–2002 | Parhaat vuodet | Mauri Niska |  | × |  |
| 2010 | Taivaan tulet | Joju |  | × | Jakso Meidän herramme hurmaamia |
| 2015 | Punainen kolmio | Aarne Sihvo |  |  |  |
| 2016 | Joulukalenteri: Jäätävä seikkailu | Joulupukki |  |  |  |
| 2017 | Presidentti | Väinö Vallgren |  |  |  |
| 2017 | Rakkautta vain | Henri |  |  |  |
Radio

Esko Salminen on näytellyt kymmenissä radiokuunnelmissa ja -sarjoissa vuodesta 1960 alkaen.
| Vuosi | Ohjelma | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1960 | Muunnelmia legendasta | vanha ystävä eli Kellonsoittaja |
| 1966 | Tarinoita kerrottavaksi | kertoja |
| 1966–1967 | Tuntematon sotilas (osat 1–19) | Kariluoto |
| 1970 | Nuoren Wertherin kärsimykset | Werther |
| 1971 | Antti, lintujen satama | Antti |
| 1973 | Arkusta nousi toivo | kertoja |
| 1974 | Tarelkinin kuolema | Tarelkin, Kandid Kastorovitš, kollegianeuvos |
| 1993 | Robin Hood, Englannin paras jousimies (osat 1–16) | kuningas Rikhard Leijonamieli |
| 1994–1995 | Kirjeitä veljelleni, osat 1–14. Vincent van Goghin monologeja | Vincent van Gogh |
| 1998 | Taikavuori | herra Peeperkorn |
| 2002 | Krokotiili Gena ja ystävänsä (osat 1–8, ) | kertoja |
Teatteri > Kiinnitykset

1961–1969 Suomen Kansallisteatteri
1969–1971 Helsingin Kaupunginteatteri
1971–1977 Turun kaupunginteatteri
1977–1992 Helsingin Kaupunginteatteri
1992– Suomen Kansallisteatteri
Teatteri > Valikoitu rooliluettelo

| Suomen Kansallisteatteri> Vuosi | Suomen Kansallisteatteri> Näytelmä | Suomen Kansallisteatteri> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1962 | Seitsemän veljestä | Lauri |
| 1962 | Andorra | Andri |
| 1965 | Nummisuutarit | Esko |
1966: Marius
| 1992 | Elämää pitempi yö | Eugene |
1993: Cyrano de Bergerac
| 1995 | Myrsky | Prospero |
| 1997 | Taide | Marc |
2003: Falstaff
| 2005 | Kuningas Lear | Lear |
| 2006 | Pukija | Sir |
| 2009 | Pitkän päivän matka yöhön | James Tyrone |
| 2013 | Ilta Esko Salmisen kanssa | Esko Salminen |
| 2018 | Kolme sisarta | Tšebutykin |
Helsingin Kaupunginteatteri
| 1969 | Riivaajat | Nikolai |
| 1970 | Berliini järjestyksen kourissa | Useita rooleja |
1978: Othello
| 1981 | Peer Gynt | Peer Gynt vanhana |
| 1982 | Näköala sillalta | Eddie |
| 1985 | Tartuffe – eli herra Hurskainen | Orgon |
1986: Ivanov
1989: Macbeth
| 1991 | Oliver Twist | Fagin |
| 1998 | Välkky ja Pölkky | Pölkky |
| 1999 | Kauppamatkustajan kuolema | Willy Loman |
| 2001 | Puntilan isäntä ja hänen renkinsä Matti | Puntila |
Turun kaupunginteatteri
| 1972 | Seitsemän veljestä | Juhani |
| 1974 | Kirsikkapuisto | Lopahin |
| 1975 | Van Gogh ja postinkantaja | van Gogh |
| 1977 | Dantonin kuolema | Georges Danton |
| 1977 | Olviretki | Patrik |
Aiheesta muualla

Pekka ja Pätkä neekereinä Elonet. (komedia, 1959)
Arki alkaa Elonet. (valistuselokuva, 1959)
Urheilija ja raittius Elonet. (valistuselokuva, 1960)
Toivelauluja Elonet. (iskelmäelokuva, 1961)
Johan nyt on markkinat! Elonet. (farssi, 1966)
Runoilija ja muusa Elonet. (draama, 1978)
Pedon merkki Elonet. (historiallinen draama, 1981)
Pohjanmaa Elonet. (draama, 1988)
Talvisota Elonet. (sotadraama, 1989)
Rakkaus alkaa aamuyöstä (draama, 1966) Yle Areena
Miesten koulu (televisioelokuva, 1980) Yle Areena
Hamlet liikemaailmassa (draamakomedia, 1987) Yle Areena
Minun uskoni: Näyttelijä Esko Salminen (dokumentti, 2003) Yle Areena
Futunio

| Futunio Oy |
| --- | --- |
Tunnuslause:  Toimialan uudistaja
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1978
Toimitusjohtaja:  Heikki Kärki
Kotipaikka:  Vantaa
Toiminta-alue:  IT-palveluntarjoaja
Toimiala:  Tuotamme edunvalvontaan ja työttömyysturvaan erikoistuneita palveluja.
Henkilöstö:  60
Tytäryhtiöt:  UrakointiPlus Oy
Kotisivu:  https://www.futunio.fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Futunion pääkonttori on Gate8 Business Parkissa Vantaalla.
Futunio Oy, vuoteen 2018 YAP Solutions Oy,  on ammattiliittojen ja työttömyyskassojen toimialojen erityistarpeisiin erikoistunut vuonna 1978 perustettu palveluyritysselvennä. Yrityksessä työskentelee noin 60 työntekijää.
FC Thun

FC Thun on vuonna 1898 perustettu sveitsiläinen jalkapalloseura. Se pelaa ottelunsa Thunin kaupungissa Stadion Lachenilla.
Seura ei ole koskaan voittanut Sveitsin-mestaruutta, mutta kaudella 2004–2005 se sijoittui maan superliigassa toiseksi, mikä oikeutti paikkaan Mestarien liigan karsintaan. Karsinnoissa se voitti Kiovan Dynamon ja Malmön, ja näin se oli Grasshopperin ja Baselin jälkeen historian kolmas sveitsiläisseura, joka pääsi kilpailun lohkovaiheeseen asti. Samaan lohkoon Thunin kanssa arvottiin Arsenal, AFC Ajax ja Sparta Praha. Thun sijoittui lohkossaan kolmanneksi, joten Mestarien liigan jatkopelit jäivät haaveeksi. Se pääsi kuitenkin jatkamaan euro-ottelujaan UEFA Cupissa. Cupin kolmannen kierroksen vastustaja HSV oli kuitenkin vahvempi yhteismaalein 2–1.
Pelaajia

| --- | --- |
  Yao Aziawonou (2001–2003)   Roman Bürki (2009–2010)   Fabio Coltorti (2003–2005)   Alexander Frei (1998–1999)   Saïf Ghezal (2011–2013)   Eldin Jakupović (2005–2006)   Timm Klose (2009–2011)   Hanspeter Latour (1964–1966, 1967–1971)   Darío Lezcano (2011–2012)   Mauro Lustrinelli (2004–2006, 2011) :   Josef Martínez (2013–2014)   Juho Mäkelä (2007)   Ari Nyman (2007–2009)   Marco Parnela (2000–2003)   Berat Sadik (2013–2015)   Yao Junior Sènaya (2006)   Marco Streller (2002–2003)   Sandro Wieser (2015–)   Marco Wölfli (2002–2003)
Valmentajia

Bernard Challandes (2011–2012)
René van Eck (2007–2008)
Urs Fischer (2013–2015)
Hanspeter Latour (1978–1983, 2001–2005)
Jeff Saibene (2007, 2015–)
Ciriaco Sforza (2015)
Aiheesta muualla

Seuran sivusto (saksaksi)