stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansallinen audiovisuaalinen arkisto
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Suomen elokuva-arkisto aloitti myöhään, mutta onnistui liki sataprosenttisesti
Laki Kansallisesta audiovisuaalisesta arkistosta Finlex . Edita ja Oikeusministeriö.
Valtioneuvoston asetus Kansallisesta audiovisuaalisesta arkistosta Finlex. Edita ja Oikeusministeriö.
Suomen arkistot
| --- | --- |
Kansallisarkisto:   Hämeenlinnan toimipaikka  Joensuun toimipaikka  Jyväskylän toimipaikka  Mikkelin toimipaikka  Oulun toimipaikka  Saamelaisarkisto  Turun toimipaikka  Vaasan toimipaikka 
Muita arkistoja:   Eduskunnan arkisto  Folkkultursarkivet  Journalistinen kuva-arkisto  Kansallisen audiovisuaalisen instituutin arkistot  Kansallinen äänitearkisto  Kuvataiteen keskusarkisto  Musiikkiarkisto  SKS:n arkisto (ent. Kansanrunousarkisto ja Kirjallisuusarkisto)  Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkisto  Suomen Urheiluarkisto  Toimihenkilöarkisto  Urho Kekkosen arkisto  Yhteiskuntatieteellinen tietoarkisto 
Poliittisten puolueiden arkistoja:   Kansan Arkisto  Keskustan ja Maaseudun arkisto  Porvarillisen Työn Arkisto  Svenska Centralarkivet  Työväen Arkisto 
Entisiä arkistoja:   Ammattiyhdistysarkisto  Arkistolaitos  Itä-Karjalan sotasaalisarkisto  Kansallinen audiovisuaalinen arkisto  Laatokan puolustuksen perinnearkisto  Maakunta-arkistot  Päivälehden arkisto  Sota-arkisto  Viipurin maakunta-arkisto
Kansan Ääni (1907)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Kansan Ääni oli Lappeenrannassa vuosina 1907–1918 ilmestynyt SDP:n sanomalehti.
Kolmesti viikossa ilmestyneen Kansan Äänen julkaisijana toimi Osuuskunta Saimaa, joka talvella 1908 hankki oman kirjapainon. Lehti oli aluksi maltillinen, mutta radikalisoitui sitten muun muassa viipurilaisen Työn vaikutuksesta. Kansan Äänen vaikutusalue oli suppea ja levikki pieni, enimmillään 3 400 kappaletta vuosina 1914 ja 1916. Sisällissodan jälkeen sitä ei enää perustettukaan uudelleen. Päätoimittajina työskentelivät August Edvard Nieminen (1907–1908), Väinö Hupli (1908–1909), O. A. Paappanen (1909 ja 1916–1918), Heikki Arvonen (1909–1911), E. O. J. Kotiranta (1911–1912), Aki Ahtiainen (1913–1914), Ville Leskinen (1914–1916) ja Emil Lehén (1918).
Sisällissodan aikana punakaartin esikunta tarkasti lehden sisällön ennakolta. Kansan Ääni sisälsi ainoana punaisten lehdistöstä uutisen Tampereen taisteluista ja niitä seuranneista teloituksista. Lehdessä julkaistiin paljon punakaartilaisten kuolinilmoituksia ja rintamauutisia. Päätoimittaja Lehén ammuttiin Viipurissa toukokuun alussa 1918 ja lehteä toimittanut latoja Heikki Torvinen teloitettiin Lappeenrannassa.
Aiheesta muualla

Kansan Ääni digitoituna kansalliskirjastossa
Tom Kalin

Tom Kalin
Tom Kalin (s. 1962) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän myös toimii kokeellisen elokuvan professorina Saas-Feen European Graduate Schoolissa ja on opettanut Columbian yliopiston School of the Artsissa.
Kalinin ensimmäinen täyspitkä elokuva oli Swoon (1992), jota pidetään kiinteästi New Queer Cinema -liikkeeseen kuuluvana. Kalin on täyspitkien elokuviensa lisäksi tehnyt useita lyhytelokuvia, joista monet on koottu kokoelmiin Behold Goliath or The Boys With the Filthy Laugh, Third Known Nest ja Tom Kalin Videoworks: Volume 2. Kalinin tuotannossa käsitellään toistuvasti homoseksuaalisuuden ja AIDSin teemoja; ohjaaja itse on kuulunut jäsenenä kahteen suoran AIDS-toiminnan ryhmään, ACT UPiin ja Gran Furyyn. Hän on saanut työstään useita palkintoja ja ehdokkuuksia muiden muassa Berliinin kansainvälisillä elokuvajuhlilla ja Sundance-elokuvafestivaalilla. Gotham Awards -tilaisuudessa hän on saanut Open Palm Awardin Swoonista; hän on myös ollut ehdolla kahden Independent Spirit Awardin saajaksi.
Kalinin viimeisin projekti on Savage Grace (2007). Elokuva käsittelee Barbara Daly Baekelandin murhatapausta (1972); Baekelandia esittää Julianne Moore. Tuottajana Kalinin tuotantoon kuuluu I Shot Andy Warhol (1996) ja käsikirjoittajana Office Killer (1997).
Aiheesta muualla

Tom Kalin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
The European Graduate School: Tom Kalin - Biography (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Yhdysvallat  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tom Kalin
Käännös suomeksi
Kansallissosialismi ja okkultismi

Kansallissosialismin ja okkultismin väliset väitetyt yhteydet ovat olleet keskustelun kohteena erityisesti 1960-luvun alusta lähtien, tosin ensimmäiset aihetta käsittelevät kirjoitukset julkaistiin Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa jo 1940-luvun alussa. Useiden dokumenttielokuvien ohella aiheesta on julkaistu lukuisia kirjoja, joista tunnetuimpia ovat Le Matin des Magiciens (1960) ja Trevor Ravenscroftin Pyhä keihäs (1972). Tätä kirjallisuutta on tutkinut historioitsija Nicholas Goodrick-Clarke teoksissaan The Modern Mythology of Nazi Occultism ja The Nazi Mysteries.
Kansallissosialistien ja okkultismin yhteyttä korostava kirjallisuus muodostaa oman lajityyppinsä. Lajityypin toistuva piirre on väite, jonka mukaan natsit toimivat jonkinlaisen okkultistisen voiman tai salaseuran ohjauksessa. Koska natseja ohjailleen salaisen tahon olemassaoloa ei ole pystytty todistamaan, Goodrick-Clarke ja saksalainen historioitsija Michael Rißmann ovat kuvailleet lajityyppiä näennäishistoriaksi. Okkultismin ja pakanuuden vaikutuksesta kansallissosialismiin on kuitenkin tehty myös akateemista tutkimusta, ja aihepiiri kuuluu kansallissosialismin uskonnollisesta puolesta käytyyn tieteelliseen keskusteluun.
Natsiokkultismi populaarikulttuurissa

Populaarikulttuurissa videopeli Wolfenstein 3D ja sen jatko-osat, erityisesti Return to Castle Wolfenstein, käsittelevät läheisesti natsi-Saksan ja okkultismin välistä yhteyttä toisen maailmansodan aikaan. Jälkimmäisen kantava teema on, että natsit olisivat etsineet paranormaaleista ilmiöistä asetta voittaakseen sodan.
Natsit ja okkultismi yhdistyvät myös juutalaisen Steven Spielbergin ohjaamissa Indiana Jones -elokuvissa Kadonneen aarteen metsästäjät ja tämän jatko-osassa Indiana Jones ja viimeinen ristiretki. Ensimmäisessä elokuvassa natsit jahtaavat liitonarkkua ja jälkimmäisessä Graalin maljaa esineiden oletettujen taikavoimien takia.
Yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija Mike Mignola on luonut sarjakuvan Hellboy, jossa okkultistinatseilla on iso rooli nimisankarin vastustajina. Natseja esiintyy myös kyseiseen sarjakuvaan pohjautuvassa elokuvasovituksessa, joka sai ensi-iltansa vuonna 2004. Elokuvassa nimiroolia esittää Ron Perlman.
Kirjallisuutta

Lacoue-Labarthe, Philippe & Nancy, Jean-Luc: Natsimyytti.  ((Le mythe nazi, 1991.) Suomentaneet Merja Hintsa ja Janne Porttikivi)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 2002.  ISBN 952-5169-17-0
Aiheesta muualla

The Occult Roots of Nazism by Nicholas Goodrick-Clarke — Short article at www.lapismagazine.org
Magic Realism – A book review by William Main of The Occult Roots of Nazism, taken from the December 1994 issue of "Fidelity" Magazine
Nationalsozialismus und Okkultismus? Die Thule-Gesellschaft (saksaksi) Article on an information page from the Swiss Reformed Church
NARA Research Room: Captured German and Related Records on Microform in the National Archives: Captured German Records Filmed at Berlin (American Historical Association, 1960). Microfilm Publication T580. 1,002 rolls, including among, others, files of the Ahnenerbe and the Nachlass of Walter Darré.
Hitler and the Occult: Nazism, Reincarnation, and Rock Culture
White Blood, White Gods: An Assessment of Racialist Paganism in the United States—A Senior Honors Thesis by Damon Berry in June 2006.
Kansalaistori

Helsingin keskustakirjasto Oodi Kansalaistorin itälaidalla.
Kansalaistori itälaidalta nähtynä. Vasemmalla Sanomatalo ja Kiasma, taustalla Eduskuntatalo, oikealla Musiikkitalo.
Kansalaistori (ruots. Medborgartorget) on aukio Helsingin keskustassa, Kluuvin kaupungin­osassa lähellä Eduskuntataloa. Ympäröivine rakennuksineen se luetaan kuuluvaksi Töölön­lahden alueeseen, vaikka se sijaitseekin lähes puolen kilometrin päässä lahden rannasta. Aukio on rakennettu entiselle Töölön tavara-aseman alueelle vasta 2000-luvulla.
Kansalaistori
Tapahtumia

Kansalaistorista on tullut suosittu yleisö­tapahtumien ja myös mielen­osoitusten pitopaikka. Siellä on järjestetty muun muassa Helsingin Juhla­viikkojen yhteydessä Leffapiknik, Taste of Helsinki -ruokafestivaali ja Naisten Kympin lähtö sekä 31. joulukuuta 2016 Suomen itsenäistymisen 100-vuotisjuhlavuoden avajaiset.
Ympäröivät kohteet ja rakennukset

Kansalaistoria rajoittavat etelässä Kiasman ja Sanomatalon tontit. Niiden välissä on Kansalaistoriin välittömästi liittyvä pieni Tekla Hultinin aukio. Pohjoisessa ja osittain lännessä tori rajoittuu Musiikkitalon tonttiin. Musiikkitalon maanalaiset tilat ulottuvat sen pääoven edustalta Kansalais­torille johtavien ramppimaisten jalankulkuväylien alle. Musiikkitalon ja Kiasman välitse Kansalaistorilta on näkö- ja kulku­yhteys Mannerheimin­tielle, jonka vastakkaisella puolella samalla kohdalla sijaitsee Eduskuntatalo. Varsinainen Mannerheimin­tie kulkee tässä kohdin pengerrettynä useita metrejä Kansalaistorin pintaa korkeammalla, mutta sen vierellä alempana, suunnilleen torin tasolla, kulkee jalankulku­väylä, niin sanottu Ala-Mannerheimin­tie.
Kansalaistorin itälaidalla sijaitsee joulukuussa 2018 avautunut Helsingin keskustakirjasto Oodi. Välittömästi torista pohjoiseen sijaitsee pieni puistikko, Makasiinipuisto, johon kuuluvat muun muassa koripallokenttä ja leikkipaikka. Töölönlahden puiston kanssa Makasiinipuisto muodostaa puistovyöhykkeen Töölönlahden etelärantaan saakka, joskin puistojen välissä kulkee Töölönlahdenkatu.
Kansalaistorilta länteen johtaa entiseen satamaradan kuiluun rakennettu kevyen liikenteen väylä, Baana. Torilta itään Sanomatalon ja Keskustakirjaston välitse Töölönlahdenkadulle johtaa lyhyt Eero Erkon katu. Eero Erkon kadun jatkeeksi päärautatieaseman kupeeseen valmistui vuonna 2024 Kaisantunneli, kevyen liikenteen väylä, joka yhdisti Baanan ja Kansalaistorin tunnelilla Kaisaniemen puistoon.
Historia

Nykyisen Kansalaistorin alue oli vielä 1800-luvun alkupuolella Töölönlahdesta etelään työntyneen Kluuvinlahden läntistä ranta-aluetta. Kun Suomen ensimmäinen rautatie Helsingistä Hämeenlinnaan vuonna 1862 oli valmistunut, alueelle alkoi vähitellen muodostua laaja Töölön tavara-aseman ratapiha, joka ulottui Töölönlahden rantaan saakka ja jonka eteläisellä laidalla oli myös Helsingin konepaja. Alueelle rakennettiin vuosisadan lopulla muun muassa VR:n makasiinit, joista pääosa purettiin vuonna 2006 ja viimeinen säilynyt osa vuonna 2018. Alueelta alkoi myös vuonna 1894 valmistunut Helsingin satamarata, joka ulottui Katajanokalle asti.
Jo 1900-luvun alkupuolella suunniteltiin tavara­rata­pihan poistamista alueelta, ja vuosisadan kuluessa laadittiin joukko suunnitelmia Helsingin liikekeskustan laajentamiseksi alueelle. Ensimmäinen laajaa huomiota osakseen saanut suunnitelma oli Eliel Saarisen vuonna 1918 laatima Pro Helsingfors -suunnitelma, josta kuitenkaan ei toteutettu mitään. Myöhemmistä suunnitelmista tunnetuimpia on Alvar Aallon keskustasuunnitelma, jonka ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1961. Sen mukaan alueelle olisi muodostettu Mannerheimin patsaalta Töölön­lahden rantaan saakka ulottunut laaja aukio, Terassitori. Vuonna 1968 sille ehdotettiin nimeä Itsenäisyydenaukio (ruots. Självständighetsplatsen). Alvar Aallon suunnitelmasta toteutettiin kuitenkin vain Finlandia-talo.
Monista alueelle laadituista suunnitelmista huolimatta tavara-asema kuitenkin poistui alueelta lopullisesti vasta 1990-luvulla. Sen sijaan konepaja oli poistunut alueelta jo 1950-luvulla ja sen rakennukset purettu, minkä jälkeen sen entinen alue, kuten suuri osa varsinaisesta ratapiha-alueestakin, oli useiden vuosikymmenien ajan hoitamattomana joutomaana. Myöhemmin alueelle, suunnilleen nykyisen Kansalaistorin kohdalle, sijoitettiin autopikajunien lastauslaituri. Kiasman rakentamisen yhteydessä 1990-luvulla se siirrettiin Töölönlahden etelärannalle välittömästi pääradan länsipuolelle ja sieltä vuonna 2012 Pasilaan.
Vuonna 1986 alueesta järjestettiin suunnittelukilpailu, joka käsitti myös Kampin alueen. Ensimmäinen palkinto jaettiin kolmen ehdotuksen kesken, joissa kaikissa oli vielä mukana Aallon suunnittelema aukio eri tavoin muunnellussa muodossa. Myöhemmin ehdotetun aukion eteläosaan päätettiin kuitenkin rakentaa nykytaiteen museo, Kiasma, mikä merkitsi alkuperäisen aukiosuunnitelman hylkäämistä. Vuonna 2004 vahvistetussa asemakaavassa alueelle päätettiin jättää vain huomattavasti pienempi aukio, nykyinen Kansalaistori, sekä lähemmäksi Töölönlahtea laaja puistoalue.
Kansalaistorin ja sitä ympäröivän alueen asemakaava vahvistettiin vuonna 2004, jolloin päätettiin myös Musiikkitalon rakentamisesta. Samalla vahvistettiin aukion nimeksi Kansalaistori. Torin rakentaminen alkoi tammikuussa 2018.
Elokuussa 2021 Lahden kaupunki toteutti torille ympäristötaideteoksen I.C.E. – Indisputable Case of Emergency, joka koostui auringossa sulavista jäälohkareista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansalaistori Wikimedia Commonsissa
Helsingin Kansalaistorin historia pähkinänkuoressa (Yle Areena)
Kansalaistorin eteläreuna ja Sanomatalo Mannerheimintien puolelta nähtyinä
VR:n makasiinit sekä satamaradan alkupää nykyisen torin paikalla keväällä 2006.
Kansalaistori tammikuussa 2019. Vasemmalta oikealle Kiasma, Eduskuntatalo, Musiikkitalo ja Helsingin keskustakirjasto Oodi.
Kannabinoidit

Tetrahydrokannabinoli (THC) on hampun keskeisin psykoaktiivinen ainesosa.
Kannabinoidit ovat elimistön kannabinoidireseptoreihin kiinnittyviä yhdisteitä.
Kudoksista vapautuvat sisäsyntyiset endokannabinoidit auttavat elimistöä muun muassa toipumaan stressireaktioista. Endokannabinoideja ovat esimerkiksi N-arakidonyylietanoliamiini eli anandamidi ja 2-arakidonyyliglyseroli eli 2-AG.
Hampusta valmistettavan kannabiksen päihdyttävät ja lääkinnälliset vaikutukset johtuvat kasvin kukintojen ja lehtien sisältämistä kannabinoideista. Kannabiksen säännöllinen käyttö vähentää ykköstyypin kannabinoidireseptorien määrää.
Luonnollisia ja synteettisiä kannabinoideja

Kannabinoidireseptoreihin sitoutuvat yhdisteet voidaan jakaa kemiallisten rakenteidensa perusteella klassisiin ja ei-klassisiin kannabinoideihin, eikosanoideihin ja lukuisiin synteettisiin rakenteisiin, kuten aminoalkyyli-indoleihin ja diaryylipyratsoleihin. Klassiset kannabinoidit ovat hampusta (Cannabis sativa) eristettyjä yhdisteitä ja niiden synteettisiä johdoksia. Endogeeniset eli sisäsyntyiset kannabinoidit (endokannabinoidit) ovat rakenteeltaan eikosanoideja eli arakidonihapon johdoksia, kuten anandamidi eli N-arakidonyylietanoliamiini ja 2-arakidonyyliglyseroli eli 2-AG.
Luonnollisia ja synteettisiä kannabinoideja > Hampussa esiintyviä kannabinoideja

| Lyhenne | Nimi |
| --- | --- |
CBG: Kannabigeroli
CBC: Kannabikromeeni
CBD: Kannabidioli
CBN: Kannabinoli
CBL: Kannabisykloli
CBV: Kannabivaroli
HHC: Heksahydrokannabinoli
THC: Tetrahydrokannabinoli
THCV: Tetrahydrokannabivaroli
THCA: Tetrahydrokannabinolihappo
CBDA: Kannabidiolihappo
CBDV: Kannabidivaroli
CBCV: Kannabikromivariini
CBGV: Kannabigerovariini
CBGM:
Luonnollisia ja synteettisiä kannabinoideja > Synteettisiä kannabinoideja

| Lyhenne | Muuta |
| --- | --- |
SR-141716 (rimonabant): selektiivinen CB1-kannabinoidireseptorin salpaaja
CP-55940: Valmistettu vuonna 1974; 40–60 kertaa vahvempaa kuin THC
HU-210: 100–800 kertaa vahvempaa kuin THC
SR-144528: selektiivinen CB2-kannabinoidireseptorin salpaaja
Myös synteettisiä kannabinoideja on käytetty päihteinä. Esimerkiksi JWH-018 on vaikutuksiltaan kannabiksen kaltainen, mutta voimakkaampi päihteenä.
Kannabinoidireseptorit

Ihmisissä ja useissa muissa nisäkkäissä luonnollisesti esiintyvä (eli endogeeninen) kannabinoidireseptorien välittäjäaine on anandamidi. Sen tehtävä on vielä epäselvä, mutta sen arvellaan olevan muun muassa aivojen dopamiinitason ja monien kehon sisäisten ärsykkeiden hienosäätelijä. THC kiinnittyy kannabinoidireseptoreihin vain keskivahvasti, mutta kuitenkin luonnollista anandamidia hiukan vahvemmin. THC toimii kannabinoidireseptorissa reseptorin toimintaa kiihdyttäen, eli agonistina. Tämä onkin todettu kannabiksen ensisijaiseksi päihtymystilan aiheuttajaksi. Kannabiksen alhainen myrkyllisyys johtuu ilmeisesti siitä, että kannabinoidireseptoreja on hyvin vähän hengitystä ja muita tarpeellisia ruumiintoimintoja ohjaavissa aivojen osissa.lähde?
CB1- ja äskettäin löydetty alityyppi CB1A-reseptorit ovat toiminnaltaan lähes identtiset, CB1-reseptorin ollessa kehon vallitseva kannabinoidireseptori ja CB1A:n esiintymisen ollessa noin 20 % päätyyppireseptorin määrästä. CB1-tyypin reseptoreja on enimmäkseen keskushermostossa ja harvakseltaan ääreishermostossa. CB2-reseptoreja on puolestaan lähinnä immuniteettimekanismeihin liittyvillä alueilla imusolmukkeissa ja tämä reseptorityyppi vastaa kannabiksen immuniteettia muuntavista ominaisuuksista. CB1 toimii siten pääsääntöisenä kannabiksen keskushermoston tilan muuttajana.
Endogeeninen kannabinoidijärjestelmä

Endogeeninen kannabinoidijärjestelmä käsittää kannabinoidireseptorit (CB1 ja CB2), kuljetusproteiinin (anandamiditransportteri) ja metaboliaentsyymit, jotka inaktivoivat endokannabinoideja (FAAH ja MGL). Endogeeniset kannabinoidit, anandamidi ja 2-AG inaktivoituvat nopeasti elimistössä sitoutuessaan solukalvon spesifisiin kuljetusproteiineihin. Endogeeniset kannabinoidit kuljetetaan solun sisään helpotetun diffuusion avulla. Solussa ne metaboloituvat spesifisten entsyymien avulla. Solukalvoon sitoutunut rasvahappoamidihydrolaasi-entsyymi (FAAH) katalysoi solussa AEA:n hydrolyysiä arakidonihapoksi ja etanoliamiiniksi. 2-AG puolestaan hajoaa solun sisällä arakidonihapoksi ja glyseroliksi entsymaattisesti olosuhteista riippuen joko monoasyyliglyserolilipaasin (MGL) tai FAAH:n avulla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Synteettiset kannabinoidit Päihdelinkki.fi
Kipulääkkeet eli analgeetit
| --- | --- |
Tulehduskipulääkkeet:  asetyylisalisyylihappo |  deksibuprofeeni | diflunisaali |  diklofenaakki | etorikoksibi | flurbiprofeeni |  ibuprofeeni |  indometasiini |  ketoprofeeni | ketorolaakki | mefenaamihappo | meloksikaami |  naprokseeni | parekoksibi | piroksikaami | propyfenatsoni |  rofekoksibi |  selekoksibi | sulindaakki | tolfenaamihappo | valdekoksibi
Opioidit:  alfentaniili |  buprenorfiini |  dekstropropoksifeeni |  dihydrokodeiini |  endorfiini | etyylimorfiini |  fentanyyli |  heroiini |  hydrokodoni | hydromorfoni | karfentaniili |  kodeiini |  metadoni |  morfiini |  nalbufiini |  oksikodoni |  oksimorfoni | pentatsosiini |  petidiini | propoksifeeni |  remifentaniili |  sufentaniili |  tebaiini | tilidiini |  tramadoli
Muut:  parasetamoli |  kannabinoidit (lääkekannabis)
Pahoinvointilääkkeet
| --- | --- |
5-HT3 -serotoniini-ioni-kanava-antagonisti:   alosetroni  atsasetroni  bemesetroni  silansetroni  datsopridi  dolasetroni  granisetroni  lerisetroni  metoklopramidi  mianseriini  mirtatsapiini  ondansetroni  palonosetroni  ramosetroni  rikasetroni  tropisetroni 
CB1-antagonistit  (kannabinoidit):   dronabinoli  nabiloni  nonabiini  tetrahydrokannabinoli 
D2/D3 -antagonistit:   alitsapridi  bromopridi  domperidoni  haloperidoli  hydroksitsiini  itopridi  klebopridi  klooripromatsiini  metopimatsiini  proklooriperatsiini  tietyyliperatsiini  trimetobentsamidi 
H1-antagonisti  (antihistamiinit):   difenhydramiini  dimenhydrinaatti  hydroksitsiini  meklotsiini  prometatsiini  syklitsiini 
Muut:   ceriumoksalaatti  deksametasoni  loratsepaami  midatsolaami  propofoli  skopolamiini
Luettelo pikkuplaneetoista: 10001–11000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
10001:stä ja päättyen 11000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 11001–12000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
11001:stä ja päättyen 12000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kansei-uudistukset

Kansei-uudistukset (jap. 寛政の改革, Kansei no kaikaku) olivat sarja uudistuksia, joilla yritettiin parantaa useita Tokugawa-bakufua vaivaavia ongelmia 1700-luvun Japanissa. Uudistukset ovat saaneet nimensä Kansei-aikakaudesta. Kansei-uudistukset kestivät vuodet 1787–1793.
Uudistuksia toteutti rōjū-vanhempien johtaja ja shōgun Tokugawa Yoshimunen veljenpoika Matsudaira Sadanobu. Vuonna 1788 hänestä tuli shōgun Tokugawa Ienarin sijaishallitsija. Asemassaan hänellä oli mahdollisuus tehdä radikaaleja muutoksia.
Kansei-uudistuksia edelsivät useat luonnonkatastrofit ja levottomuudet. Valtion talous oli huonossa kunnossa, inflaatio kasvoi ja korruptio oli lisääntynyt. Niinpä esimerkiksi veronkantoa tehostettiin, menoja leikattiin, ulkomaankauppaa rajoitettiin ja verojärjestelmän epäkohtia poistettiin. Sadanobu ei kuitenkaan onnistunut yrityksissään hallita hintojennousua  tai rajoittaa kaupankäyntiä.  Vaikka uudistukset toivat Japanin talouteen väliaikaista helpotusta, ne eivät parantaneet ratkaisevasti maatalousväestön vaikeaa tilannetta. Taloudelliselta kriisiltä Japanin pelastivatkin käytännössä uudistuksia seuranneet hyvät sadot.
Kansan Uutiset (yhtye)

Kansan Uutiset oli suomalainen hardcore punk -yhtye, joka toimi 1970-luvun lopulta 1980-luvun puoleen väliin saakka. Yhtye julkaisi olemassa olonsa aikana yhden studioalbumin Beautiful Dreams, minkä jälkeen se hajosi. 2000-luvun puolivälissä yhtye aktivoitui jälleen laulajansa, Saastan, johdolla, ja se on esiintynyt ja tehnyt uutta materiaalia.
Jäsenet > Vuoden 1983 kokoonpano

Saasta – laulu
Jimmy – kitara, laulu
Örkky – basso
Averell – rummut
Diskografia > Studioalbumit

Beautiful Dreams (1984,  Rock-O-Rama Records)
Suomi orgasmin partaalla (2007,  Höhnie Records)
Kansallistaidetta

| Kansallistaidetta>  Suomalaista taidetta Kansallis-Osakepankin kokoelmissa. |
| --- | --- |
Kirjailija:  Juha Ilvas
Kuvittaja:  Seppo Hilpo (valokuvat)
Kieli:  suomi
Genre:  kuvataide
Kustantaja:  Kansallis-Osake-Pankki
Julkaistu:  1989
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  360
ISBN:  951-889-000-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kansallistaidetta on Juha Ilvakselta vuonna 1989 ilmestynyt kirja Kansallis-Osake-Pankin taidekokoelmasta, joka on sittemmin osin myyty ja osin Taidesäätiö Meritan omistuksessa.
Kirjan julkaiseminen ja perustiedot

Teoksen kustansi Kansallis-Osake-Pankki satavuotisjuhlansa kunniaksi ja sen laati Juha Ilves apunaan toimituskunta, johon kuuluivat hänen lisäkseen Raimo Viskari, Asko Kupiainen ja Soini Hakoniemi. Kirjan taideteosten valokuvaajana toimi Seppo Hilpo ja kirjan graafisena suunnittelijana Jorma Hautala.
Kirjasta julkaistiin myös englanninkielinen laitos The Kansallis centenary collection of Finnish art (1989) ja erillinen suomenkielinen dokumentaatio-osa, joka oli tarkoitettu kirjastojen ja taidehistorian opiskelijoiden ja tutkijoiden käyttöön ja jossa kirjassa esitellyistä taideteoksista on esitetty muun muassa niitä koskevat lähde- ja arkistoviitteet sekä mahdolliset näyttelytiedot sekä maininnat kirjallisuudessa.
Kirjassa on 360 sivua, joista vajaa 70 käsittelee pankin vaiheita taide-elämään osallistujana, mukaan lukien varhaiset muotokuvat pankin  eri tiloissa ja varsinainen taiteen kerääminen, joka alkoi vasta 1950-luvun lopussa. Teoksen laatimisen aikaan pankilla oli noin 4 800 taideteoksen kokoelma, josta inventoitiin uudestaan noin 120 konttorin taideteokset pääkaupunkiseudulla ja suurimmissa kaupungeissa ja löydettiin noin 50 aiemmin luetteloimatonta teosta. Taidekokoelmasta ei ollut käytettävissä mitään aiempaa historiaa.