stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nikotiiniamidiadeniinidinukleotidifosfaatti
Eläimissä

NADP+ ja NADPH toimivat hapettimena ja pelkistimenä rasvahappojen ja steroidien synteesissä. NADP+ käyttäytyy kodehydrogenaasina pentoosifosfaattireitissä, jossa glukoosi-6-fosfaatti hapettuu riboosi-5-fosfaatiksi.
Pallotikkumalli NADP+:sta
Pallotikkumalli NADPH:sta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikotiiniamidiadeniinidinukleotidifosfaatti Wikimedia Commonsissa
Nalumasortoq

Nalumasortoq
Nalumasortoqin länsipuoli nähtynä Tasermiut-vuonolta.
| --- | --- |
Tyyppi:  graniitti
Sijainti:   Grönlanti
Korkeus merenpinnasta:  2 045 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Nalumasortoq on eteläisessä Grönlannissa, Tasermiut-vuonon itäpuolella sijaitseva vuori. Sen 2 045 metriä merenpinnan tason yläpuolelle yltävä huippu on vuonon lähiympäristön korkein. Länsipuolella vuoren lähimmät muut huiput ovat Ketil ja Ulamertorsuaq.
Vuoren piirteisiin liittyvät suuret ja melko kaltevat kivilaatat ja harjanteet, jotka johtavat kohti päähuippua. Alueelle tyypilliseen tapaan harjanteiden kalliopinnat ovat alttiita kuoriutumaan ja niillä kasvaa jäkälää. Päähuipulta luoteeseen sijaitsevalla harjanteella on suuri kallioseinämä ja kalliopilareita. Niistä on erotettavissa kolme suurta huippua, jotka koostuvat kultaisen kellertävästä graniitista.
USS Nahant (1862)

| USS Nahant |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harrison Loring, South Boston, Massachusetts
Laskettu vesille:  7. lokakuuta 1862
Palveluskäyttöön:  29. joulukuuta 1862
Loppuvaihe:  myyty 6. huhtikuuta 1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 875 t
Pituus:  60,96 m
Leveys:  14,02 m
Syväys:  3,2 m
Nopeus:  5 solmua
Miehistöä:  75
Aseistus
Aseistus:  1 × Dahlgren SB 15" -tykki 1 × Dahlgren SB 11" -tykki
USS Nahant oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus

Alus tilattiin Harrison Loringilta South Bostonista Massachusettsista. Alus laskettiin vesille 7. lokakuuta 1862 ja otettiin palvelukseen 29. joulukuuta päällikkönään John Downes.
Namsk

Namsk (ven. Намск, komiksi Нам, Nam) on maaseututaajama ja maalaiskunta Komin tasavallan Kortkerosin piirissa Venäjällä. Se sijaitsee Loktšimiin laskevan Namjoen suussa 102 kilometriä Kortkerosista kaakkoon. Taajamassa on 580 ja kunnassa 720 asukasta (vuonna 2007).
Taajama on saanut alkunsa 1930-luvulla perustetusta Loktšimlagin vankileiristä, josta myöhemmin tuli metsätyöläisten asutus. Vuonna 1989 sen asukkaista 39 % oli venäläisiä ja 35 % komeja. Namskin kuntaan kuuluu myös Lopydinon (ven. Лопыдино, komiksi Лопыдiн, Lopydin) kylä. Tärkein työnantaja on metsäteollisuus. Palveluihin kuuluvat Namskin lastentarha, peruskoulu, kirjasto ja vapaa-ajankeskus, Lopydinon alakoulu ja kerhotalo sekä Namskin ja Lopydinon ensiapuasemat. Autioksi jääneessä Vežissä on Stalinin vainojen uhrien hautapaikka.
Nahkaorakkaat

| Nahkaorakkaat |
| --- | --- |
 Rikkiorakas (Hydnellum geogenium)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Thelephorales
Heimo::  Bankeraceae
Suku::  Nahkaorakkaat Hydnellum  P. Karst.
Katso myös
   Nahkaorakkaat Wikispeciesissä   Nahkaorakkaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nahkaorakkaat (Hydnellum) ovat Bankeraceae-heimoon kuuluvia sieniä, joiden itiöemät ovat yleensä kovahkoja tai korkkimaisen tai nahkamaisen sitkeitä. Ne eivät ole lähisukua tunnettujen syötävien orakkaiden kuten vaaleaorakkaan (Hydnum-suvun sienten) kanssa. Nahkaorakkaista useita käytetään sienivärjäykseen.
Lajeja

Tässä listassa on joitakin 39 tunnetusta nahkaorakkaasta. Alkuperäisessä Petter Adolf Karstenin luettelossa niitä oli 19, mutta määrä niiden on kasvanut aikojen saatossa.
Hoikkaorakas (Hydnellum gracilipes)
Huopaorakas (Hydnellum cumulatum)
Karvasorakas (Hydnellum peckii)
Kurttuorakas (Hydnellum scrobiculatum)
Oranssiorakas (Hydnellum aurantiacum)
Partaorakas (Hydnellum mirabile)
Rikkiorakas (Hydnellum geogenium)
Ruosteorakas (Hydnellum ferrugineum)
Siniorakas (Hydnellum caeruleum)
Tuliorakas (Hydnellum auratile)
Tuoksuorakas (Hydnellum suaveolens)
Vyöhykeorakas (Hydnellum concrescens)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Nahkaorakkaat (Hydnellum)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2065044  Wikispecies: Hydnellum  AusFungi: 60015532  BioLib: 60636  CoL: 4ZNP  EoL: 18799  EPPO: 1HYDLG  Fungorum: 17781  GBIF: 2522201  iNaturalist: 52528  MycoBank: 17781  NBN: NHMSYS0001484294  NCBI: 68815  NZOR: 093b0af6-8a33-40a4-98c8-badb91aa3563  Open Tree of Life: 4097232  Plazi: 4E04F607-313E-5823-DE52-06282B3A0BD0  uBio: 9708930 
Tuliorakas (Hydnellum auratile)
Hoikkaorakas (Hydnellum Gracilipes)
Nana (apassi)

| Nana (Kas-tziden) |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: noin 1810 New Mexico
Kuollut: 19. maaliskuuta 1896 Oklahoma
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  ? - 1886
Taistelut ja sodat:  Apassi-sodat
Sotilasarvo:  Chiricuoiden alipäällikkö
Nana (noin 1810 -19. maaliskuuta 1896) oli chiricahua-apassien chihenne-leirikunnan alipäällikkö, joka kävi useilla eri vuosikymmenillä sotaa Yhdysvaltoja ja Meksikoa vastaan.
Kun Yhdysvaltain-Meksikon rajaseutuja terrorisoinut apassi-johtaja Victorio sai surmansa vuonna 1880, Nana otti hänen paikkansa ja teki sissisotaan erikoistuneen ryhmänsä kanssa  lukuisia ryöstöretkiä rajan molemmin puolin.
Vaikka Nanaa pidettiin taipumittomimpana kaikista apassien johtajista sodissa valkoista väestöä vastaan, hänet tunnettiin lempeänä ja huomaavaisena kansansa keskuudessa.
Nana kuoli vankeudessa Fort Sillissä Oklahomassa maaliskuussa 1896.
Nahkajäkälät

| Nahkajäkälät |
| --- | --- |
 Peltigera leucophlebia
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Nahkajäkälät Peltigerales
Heimo::  Nahkajäkälät Peltigeraceae
Suku::  Nahkajäkälät Peltigera  Willd., 1787
Katso myös
   Nahkajäkälät Wikispeciesissä   Nahkajäkälät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nahkajäkälät (Peltigera) on lehtijäkäliin kuuluva jäkäläsuku. Se on saanut nimensä pinnastaan, joka näyttää nahkalta. Sukuun kuuluu kolmisenkymmentä lajia. Osassa niistä on sienen kanssa symbioosissa elävä syanobakteeri eli sinilevä, osassa taas viherlevä. Joitakin nahkajäkäliä on käytetty lääkkeinä ja värjäämiseen.
Suomessa tavattavia lajeja

Pilkkunahkajäkälä (Peltigera aphthosa)
Huopanahkajäkälä (Peltigera canina)
Varjonahkajäkälä (Peltigera collina)
Polkunahkajäkälä (Peltigera degenii)
Nuotionahkajäkälä (Peltigera didactyla)
Louhunahkajäkälä (Peltigera elisabethae)
Jauhenahkajäkälä (Peltigera extenuata)
Turjannahkajäkälä (Peltigera frippii)
Nappinahkajäkälä (Peltigera horizontalis)
Lännennahkajäkälä (Peltigera hymenina)
Pohjannahkajäkälä (Peltigera kristinssonii)
Viitanahkajäkälä (Peltigera latiloba)
Kalkkinahkajäkälä (Peltigera lepidophora)
Ahonahkajäkälä (Peltigera leucophlebia)
Anturanahkajäkälä (Peltigera malacea)
Kelmunahkajäkälä (Peltigera membranacea)
Vuorinahkajäkälä (Peltigera monticola)
Ketonahkajäkälä (Peltigera neckeri)
Metsänahkajäkälä (Peltigera neopolydactyla)
Kangasnahkajäkälä (Peltigera occidentalis)
Kiiltonahkajäkälä (Peltigera polydactylon)
Piennarnahkajäkälä (Peltigera ponojensis)
Karstanahkajäkälä (Peltigera praetextata)
Vuomanahkajäkälä (Peltigera retifoveata)
Ruskonahkajäkälä (Peltigera rufescens)
Himmeänahkajäkälä (Peltigera scabrosa)
Sammalnahkajäkälä (Peltigera scabrosella)
Suoninahkajäkälä (Peltigera venosa)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Nahkajäkälät (Peltigera)
ITIS: Peltigera (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Peltigera (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Peltigera (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Peltigera (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Genus Peltigera (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2716168  Wikispecies: Peltigera  AusLichen: 30018866  CoL: 6KFT  EoL: 16624  EPPO: 1PLTGG  FloraBase: 27519  Fungorum: 3794  GBIF: 2601137  iNaturalist: 54294  IRMNG: 1258631  ITIS: 14031  MycoBank: 3794  NBN: NHMSYS0001492048  NCBI: 48861  NZOR: b5b2d226-431c-4769-81df-56014f3ea76f  Open Tree of Life: 3781019  PLANTS: PELTI2  WoRMS: 426150
Repoveden kansallispuisto

Repoveden kansallispuiston tunnus
| --- | --- |
Sijainti:  Kouvola, Mäntyharju Suomi
Pinta-ala:  15 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  2003
Kävijämäärä:  132 400 (2023)
Hallinto:  Metsähallitus
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Repoveden kansallispuisto on Kaakkois-Suomessa Kouvolan kaupungin (vuoteen 2008 Valkealan kunnan) ja Mäntyharjun kunnan alueella sijaitseva kansallispuisto. Matkaa Helsinkiin on noin 190 kilometriä. Puiston itäiset osat sisältyvät Pahkajärven ampuma-alueeseen, jossa on liikkumiskielto. Puiston lähellä sijaitsee myös Vekaranjärven varuskunta. Repoveden kansallispuisto on Suomen kahdeksanneksi suosituin kansallispuisto. Vuonna 2023 siellä vieraili 132 400 kävijää.
Kansallispuiston perustaminen

Repoveden alueet siirtyivät 1910-luvulla Kymi-yhtiön haltuun ja metsätalouskäyttöön. Vuonna 2001 UPM-Kymmene lahjoitti valtiolle kolmasosan tulevan kansallispuiston maista ja esitti Aarnikotkan metsän luonnonsuojelualueen perustamista omille mailleen. Repoveden kansallispuisto perustettiin 1. tammikuuta 2003. Kansallispuiston pinta-ala on 15 neliökilometriä, Aarnikotkan metsän luonnonsuojelualueen pinta-ala 14 neliökilometriä. Repoveden alue oli ollut retkeilijöiden suosiossa jo vuosikymmeniä ennen varsinaisen kansallispuiston perustamista.
Repoveden polkuverkosto ja nähtävyydet

Repoveden kansallispuistolla on kolme sisäänkäyntiä: pohjoisesta Saarijärvi ja etelästä Lapinsalmi sekä Tervajärvi. Lapinsalmen sisäänkäynti on päiväretkeilijöiden keskuudessa suosituin.
Puiston alueelle on rakennettu kattava merkittyjen retkeilypolkujen verkosto sekä useita telttailu- ja tulentekopaikkoja. Polkuverkosto tarjoaa nähtävää ja koluttavaa muutaman päivän retkeilyä varten. Lapinsalmen sisäänkäynniltä lähtee 5 km pituinen Ketunlenkki, joka on puiston suosituimpia rengasreittejä. Ketunlenkiltä pääsee kulkemaan merkitylle Kaakkurin kierrokselle, joka on 27 km mittainen kaikki sisäänkäynnit ja puiston useita nähtävyyksiä kiertävä rengaslenkki. Ketunlenkin varrella on vaijerilossi, nuotiopaikkoja, Katajavuori upeine näköaloineen ja Lapinsalmen riippusilta.
Lapinsalmen riippusilta sortui heinäkuussa 2018, kun kiinnityksessä käytetty ankkuritanko petti, mutta sillalla olleet eivät loukkaantuneet. Tilalle rakennettiin kesällä 2019 uusi silta. Uusi teräksinen ja yli kaksi kertaa vanhaa leveämpi silta avattiin syksyllä 2019.
Puiston läpi kulkee myös 120 kilometrin mittainen Valkealan ulkoilureitti. Kansallispuiston järvet tarjoavat  oivan mahdollisuuden retkeillä soutaen tai meloen. Vaellusreitistö Repovedeltä Mouhun kautta Mäntyharjulle ja Pertunmaalle on liitetty Suomen Ladun ylläpitämään nettikarttaan Euroopan kaukovaellusreitistöistä Suomessa. Opasteissa on E10-kilvet.
Repoveden nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi kiipeilijöiden suosima Olhavanvuori, joka on yksi Etelä-Suomen parhaista kiipeilypaikoista, sekä Suomen Kultareitti, joka tarjoaa mahdollisuuden tutustua vesibussin kyydissä erämaa-alueeseen. Puistossa sijaitsee myös useita näkötorneja ja alueen uittoperinteestä kertova Kuutinlahti entisöityine uittokanavineen. Lapinsalmen riippusilta on varsinkin turistiryhmien suosiossa.
Repoveden kansallispuisto on Kaakkois-Suomen suurin yhtenäinen rakentamaton metsä-, suo- ja järvialue. Repoveden peruseläimistöön kuuluvat muun muassa kaakkuri, ilves, hirvi, pöllöt ja erilaiset kanalinnut.
Repoveden alueen läheisyydessä Tihvetjärven ja Vuohijärven välisellä alueella on Elvingin torni, josta on mainiot näkymät Repovedenkin suuntaan.
Kuvia

Kansallispuiston maisemaa näkötornilta etelään
Lapinsalmen vanha riippusilta.
Kansallispuistossa sijaitseva kalliomaalaus on maalattu kalliossa piirtyvien ihmiskasvojen profiilin alle.
Kuusimetsää Aarnikotkan suojelualueella.
Kirnukankaan laavu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Repoveden kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Häyrinen, Tuomo et al.: Repovesi: erämaa Etelä-Suomessa.  Helsinki:  Edita, 2003.  ISBN 951-37-3769-1
Repoveden kansallispuisto Metsähallituksen sivuilla
Repovesi Ympäristö.fi-sivustolla
Laaja kokoelma tietoa sekä melonta- ja retkikarttoja Repovedestä Tervarummun oppaiden toimittamana.
Syntyperäisen paikallisen ammattierä- ja luonto-oppaan blogi Repovedestä ja sen lähialueista sekä historiasta.
Repovesi Ylen Elävässä arkistossa
| n k Suomen kansallispuistot |
| --- | --- | --- |
|  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  |
Olhavanvuori tammikuussa 2020.
Nana (Iberia)

Kuningas Mirianin ja kuningatar Nanan haudat Samtavron kirkossa.
Nana (georg. ნანა) oli Iberian (eli nykyisen Georgian Kartlin alueen) kuningatarpuoliso ja kuningas Mirian III:n toinen vaimo 300-luvulla. Georgian ortodoksinen kirkko pitää häntä pyhänä, sillä hänellä oli rooli iberialaisten käännyttämisessä kristinuskoon.
Georgialaisten kronikoiden mukaan Nana oli "kreikkalaiselta alueelta, Pontoksesta, Oligotoksen tytär" ja meni naimisiin Mirianin kanssa hänen ensimmäisen vaimonsa kuoltua (Cyril Toumanoffin mukaan vuonna 292). Pontos saattaa viitata Bosporin kuningaskuntaan, joka oli silloin Rooman valtakunnan vasallivaltio. Toumanoff on olettanut, että Nanan isän nimi saattaa olla korruptoitunut georgialainen muoto nimestä "Olympius" tai "Olympus". Hän oli bosporilainen hallitsija, jonka poika Aurelius Valerius Sogus Olympianus oli Theodosian roomalainen kuvernööri, joka vuorostaan tunnetaan juutalaisen "rukoushuoneen" kunniaksi "korkeimmalle Jumalalle" osoitetusta kreikankielisestä kaiverruksesta vuodelta 306. Nana on yritetty liittää myös Bosporin kuninkaan Theothorseen nuorempaan tyttäreen.
Keskiaikaiset georgialaiset lähteet kertovat, että Nana oli ollut vakaumuksellinen pakana ja halveksinut kristinuskon saarnaa, kunnes hän parantui ihmeen kautta kauheasta sairaudesta ja kääntyi sen jälkeen kappadokialaisen kristityn lähetyssaarnaajan Ninon avustuksella kristinuskoon. Roomalainen historioitsija Tyrannius Rufinus kirjoitti tapahtumista puoli vuosisataa Iberian kääntymisen jälkeen Bacurius Iberialaisen suullisen kertomuksen perusteella. Myös hän mainitsee iberialaisten nimettömän kuningattaren, joka parantui kristityn naisen avulla. Ninon ansiosta myös kuningas Mirian kastettiin pian ja noin vuonna 337 kristinuskosta tehtiin Iberian valtionuskonto. Nana eli kaksi vuotta miestään kauemmin ja kuoli vuonna 363 (Toumanoffin mukaan). Georgian kirkko kanonisoi hänet myöhemmin. Sanotaan, että kuninkaalliset pyhimykset on haudattu Samtavron kirkkoon Mtskhetassa, jossa heidän hautansa ovat edelleen näkyvillä.
Nakkilan rautatieasema

Nakkilan rautatieasema on rautatieliikenteen asema, joka avattiin Nakkilan kirkonkylään Porin radan valmistuessa vuonna 1895. Asema sijoitettiin Kokemäenjoen vartta seuraavan, Porin ja Kokemäen välisen maantien ja Eurajoelle lähtevän tien risteykseen lähelle Nakkilan kirkkoa. Asemarakennus rakennettiin naapurinsa Harjavallan tapaan Oulun radan pysäkin piirustuksin. Asemarakennusta on laajennettu useasti. Asema-alueelle rakennettiin myös hirsinen vesitorni, joka on sittemmin purettu. Henkilöliikenne lopetettiin asemalta 1983. Tavaraliikenne loppui ja vaihteet purettiin vuonna 1999, jolloin myös otettiin käyttöön Nakkilan junakohtauspaikka, joka sijaitsee kolmisen kilometriä asemalta Porin suuntaan entisen Ruskilan seisakkeen paikkeilla. Nykyhetkellä asemarakennuksessa toimii Nakkilan vammaiset ry:n kirpputori.
Naksoslaisten talo

| Naksoslaisten talo |
| --- | --- |
 Naksoslaisten talon rauniot.
Sijainti:  Delos, Kykladit, Etelä-Egean saaret  Kreikka
Koordinaatit:  37°24′1″N, 25°16′00″E
Valmistumisvuosi:  noin 575–560 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen / joonialainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Naksoslaisten talo (Naksoslaisten oikos) oli antiikin aikainen rakennus Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Apollonin ja Artemiin pyhäkköaluetta.
Naksoslaisten talon raunioita.
Naksoslaisten talo rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 575–560 eaa. Se oli nimensä mukaisesti naksoslaisten rakennuttama ja se toimi näiden kokoontumispaikkana Deloksella. Rakennus korvasi samalla paikalla olleen varhaisemman, 600-luvulla eaa. rakennetun talon. Rakennus oli omistettu Apollonille, ja toimi samalla mahdollisesti jonkinlaisena pyhäkkönä. Se sijaitsi Deloslaisen Apollonin temppelin eteläpuolella lähellä pyhäkköalueen sisäänkäyntiä eli Propylonia.
Rakennus oli suorakulmion muotoinen halli, joka oli jaettu kahteen laivaan kahdeksalla kattoa tukeneella pylväällä. Pylväät olivat eri tulkintojen mukaan joko joonialaisia tai doorilaisia. Rakennuksen länsipäässä oli kahden pylvään pylväikkösisäänkäynti ja itäpäässä myöhemmin lisätty neljän joonialaisen pylvään pylväikkösisäänkäynti. Rakennuksen koko oli noin 19,4 x 10 metriä. Rakennuksen varhaisemmassa vaiheessa tiedetään olleen kolme laivaa ja sisäänkäynti pohjoissivulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naksoslaisten talo Wikimedia Commonsissa
Rekolan rautatieasema

Rekolan rautatieasema (lyh. Rkl, ruots. Räckhals järnvägsstation) on lähiliikenteen asema Keravan kaupunkiradalla, Vantaan Rekolassa. Helsingin päärautatieasemalta on Rekolaan matkaa noin 20 kilometriä. Asema palvelee ensisijaisesti Rekolan ja Asolan kaupunginosia, joiden rajalla asema sijaitsee. Rekolan asemalta on matkaa Koivukylän asemalle alle kilometrin, mikä tekee asemavälistä pääradan lyhyimmän. Rekolan asema ei ole aivan yhtä vilkas kuin Koivukylän asema. Lähellä Rekolan asemaa sijaitsee Peijaksen sairaala.
Asema otettiin käyttöön vuonna 1889. Se sijaitsi alun perin nykyistä etelämpänä. Vuonna 1913 sinne valmistui puinen asema­rakennus. Nykyiselle paikalleen asema siirrettiin 1. joulu­kuuta 1980, samalla kun Koivukylän asema otettiin käyttöön ja Rekolan pohjois­puolella sijainnut Hanalan seisake lakkautettiin.
Riihimäen suuntaan liikennöidään raiteelta 3 ja Helsinkiin raiteelta 4. Aseman länsipuolella on kaksi raidetta, joita käyttää aseman ohittavat kauko- ja lähijunat.
Aseman alikulkutunneli.
Portaat laituritasolle. Tunnelista kulkee laitureille myös loiva ramppi. Hissejä asemalla ei ole.
Aseman länsipuolella on Asolaan kuuluvia kerrostaloja.
Asemalla pysähtyvät junat

K (Helsinki–Kerava)
T (Helsinki–Riihimäki-yöjuna)
Linja-autoyhteydet

HSL:n linja-autot:
itäpuolisella Rekolantiellä:
631 (Tikkurila–Korso–Kulomäki)
721 (Hakaniemi–Havukoski–Päiväkumpu–Rekola–Koivukylä)
721N-yölinja (Rautatientori–Kuninkaala–Jokiniemi–Havukoski–Päiväkumpu–Rekola–Koivukylä)
723-palvelulinja (Peijas–Päiväkumpu)
länsipuolisella Asolanväylällä:
587 (Mellunmäki–Hakunila–Honkanummi–Korso–Vierumäki)
633N (Rautatientori–Simonkylä–Leinelä–Korso–Ahjo–Kerava)
735 (Tikkurila–Korso–Mikkola)
973 (Peijas–Korso–Kannisto–Kerava)
LÉ Nancy Bet

| LÉ Nancy Bet |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1979
Poistui palveluskäytöstä:  palveluksessa
Tekniset tiedot
Uppouma:  21,5 t
Pituus:  44 jalkaa
Leveys:  13 jalkaa
Syväys:  7 jalkaa
Miehistöä:  10
LÉ Nancy Bet on Irlannin laivaston purjekoululaiva. Alus on liitetty laivaston reservin An Slua Muirin 4. komppaniaan ja se on sijoitettu Crosshaveniin Corkiin sekä toisinaan Haulbowlineen.
Alus otettiin palvelukseen kesäkuussa 1979 nimellisellä leasing sopimuksella, jonka mukaan aluksesta maksetaan yksi punta vuosittain.
Keiji Nakazawa

| Keiji Nakazawa> 中沢 啓治.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. maaliskuuta 1939 
Keiji Nakazawa (jap. 中沢 啓治, Nakazawa Keiji, 14. maaliskuuta 1939 Hiroshima, Japani – 19. joulukuuta 2012) oli japanilainen mangataiteilija.
Hän syntyi Hiroshimassa, ja oli kaupungissa, kun amerikkalaiset pudottivat sinne ydinpommin. Äitiä lukuun ottamatta kaikki hänen perheenjäsenensä kuolivat.
1961 Nakazawa muutti Tokioon ja ryhtyi sarjakuvan tekijäksi. Hän alkoi tuottamaan sisältöä manga-antologioihin, esimerkiksi Shonen Gaho, Shonen King, ja Bokura.
Äitinsä kuoleman jälkeen 1966 Nakazawa palasi muistoihinsa tuhoutuneesta Hiroshimasta ja alkoi tuoda tapahtumaa teoksiinsa. Kuroi Ame ni Utarete, sarjan ensimmäinen, oli fiktiivinen tarina pommeista selviytyneistä. Vuonna 1972 Nakazawa kertoi omat kokemuksensa tarinassa Ore wa Mita.
Saatuaan valmiiksi teoksen Ore wa Mita, Nakazawa aloitti päätyönsä, Hadashi no Gen (Hiroshiman poika), tekemisen. Tämä perustui samoihin tapahtumiin kuin Ore wa Mita, mutta tarina oli muokattu fiktiiviseen muotoon. Hiroshiman poika esittää pommituksen ja sen jäljet tarkkaan. Mutta tärkeämmäksi nousee japanilaisen yhteiskunnan tarkastelu, militarisoituminen ja perinteet. Nakazawan sarjakuvassa on selkeän pasifistinen lähtökohta. Hän suhtautuu kriittisesti atomipommin käyttöön, mutta esittää samaan aikaan voimakasta kritiikkiä muun muassa japanilaisten nationalismia, propagandakoneistoa ja sotarikoksia kohtaan.
Hiroshiman poika on käännetty 18 kielelle ja sitä on myyty kymmenen miljoonaa kappaletta. Se levisi maailmanlaajuisesti vuosia ennen kuin mangat nousivat länsimaissa suosioon. Englanniksi se käännettiin 1970-luvulla. Hiroshiman poika oli myös ensimmäinen manga, joka ilmestyi Suomessa.
Kustannus Oy Jalava julkaisi Hiroshiman pojan suomeksi vuonna 1985. Toinen osa ilmestyi suomeksi vasta vuonna 2006. Albumeista ensimmäinen kuvaa etupäässä hiroshimalaisten siviilien elämää ennen atomipommin pudotusta. Toinen osa keskittyy kuvailemaan osin inhorealistisesti atomipommin jälkeisiä ensimmäisiä viikkoja.
Suomennetut teokset

Hiroshiman poika.  ((Hadashi no ken, 1973.) Suomennos Kaija-Leena Ogihara)  Helsinki:  Jalava, 1985 (2. painos 2006).  ISBN 951-9201-03-3
Hiroshiman poika 2.  ((Hadashi no ken, 1973.) Suomennos Kaija-Leena Ogihara)  Helsinki:  Jalava, 2006.  ISBN 951-887-383-6
Aiheesta muualla

Nakazawan haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) The Comics Journalista
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists 
Muut:  Europeana  IdRef