stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alabugatin tataarit

Alabugatin tataarit ovat Venäjällä Kalmukian tasavallassa elävä turkkilainen etninen ryhmä. He asuvat Laganin piirin  Severnojen kylässä (kalmukiksi ja tataariksi Mangyt). Ryhmän virallinen nimitys perustuu Kaspianmeren rannalla sijaitsevaan Alabugat-nimiseen paikkaan. Omakielisiä nimityksiä ovat utarlar (”utarilaiset”) ja nogai.  Vuonna 1852 Alabugatin tataareja laskettiin olleen 1200 henkeä. Vuonna 1987 heitä oli 422.
Ryhmä on muodostunut paimentolaisuutta harjoittaneiden nogaiden, uzbekkien, kalmukkien, turkmeenien, kazakkien ja tataarien sekoittumisen tuloksena. Tärkeimmän elementin muodostivat nogait. Alabugatin tataarien kieltä voidaan pitää erillisenä turkkilaisena kielenä, jossa on voimakasta kalmukkilaisvaikutusta. Kirjakielenä oli vanhastaan tataari, joka toimi kouluopetuksen välineenä vuoteen 1960 saakka. Nykyään Alabugatin tataarit osaavat äidinkielensä lisäksi venäjää ja kalmukkia, vanhempi sukupolvi myös tataaria.
Al-Duha

Mooses löydetään kaislaveneestä
Al-Duha (arab. الضحى‎, Al-Ḍuḥā, suom. Keskipäivän suura) on Koraanin 93. suura ja sisältää 11 jaetta. Perinteisen islamilaisen tulkinnan mukaan suura puhuu Muhammedista, mutta kyse voisi olla myös Mooseksesta, joka löydetään kaislaveneestä Niilissä.
Valaformula (1–2)

Useat varhaiset suurat alkavat muutaman säkeen pituisella valalla. Keskipäivän suurassa valaformula kuuluu: "Kautta keskipäivän ja yön, kun se hiljenee!" Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan suurissa esiintyvä vannominen olisi saanut esikuvansa  ennustajien harrastamasta vannomisesta.
Jumala ei hylännyt (3–11)

Jae 3 kuuluu Hämeen- Anttilan suomentamana: Ei Herra ole sinua hylännyt eikä vihaa sinua. Koraanin selityskirjallisuuden mukaan suura kertoo siitä, miten Muhammedin saamat ilmestykset lakkasivat tietyssä vaiheessa ja Muhammed joutui pakanoiden pilkkaamaksi. Keskeytys johtui kuitenkin ainoastaan Muhammedin talossa majailevasta koirasta, ja kun tämä saatiin pois, ilmestykset jatkuivat uudestaan ja nimenomaan suuralla 93.
Seuraavat jakeet puhuvat henkilöstä, joka löytyy orpona, harhailevana ja köyhänä, mutta josta tulee lopulta Herran armosta rikas. Hämeen-Anttilan mukaan myös länsimaisella tutkijalla on suuri kiusaus nähdä tässä viittaus Muhammediin. K-H.Ohlig katsoo, että  teksti  saattaisi viitata Muhammediin, jonka isän ja äidin kerrotaan kuolleen varhain. Hän kuitenkin  uskoo, että henkilö on Mooses, joka löydettiin orpona kaislaveneestä ja otettiin faaraon hoviin löytölapseksi ("Eikö hän löytänyt sinua köyhänä ja tehnyt sinusta rikkaan?").  Muhammed esiintyy Koraanissa vain 4 kertaa, kun taas Mooses mainitaan jopa 136 kertaa.
Akrokorintti

Akrokorintti.
| --- | --- |
Tyyppi:  Akropolis, arkeologinen kohde (en), linna 
Sijainti:  Korinthia, Peloponnesos, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  575 m
| --- | --- |
Luokitus:  Luetteloitu arkeologinen kohde Kreikassa (d) 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Akrokorintti (kreik. Ακροκόρινθος, Akrokórinthos) on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se oli antiikin Korintin kaupungin akropolis eli linnavuori, ja se on toiminut linnoituksena myös bysanttilaisena ja osmanivallan aikana. Vuoren korkeus on 575 metriä.
Maantiede

Akrokorintti on Kreikan suurin linnavuori. Se sijaitsee noin 1,5 kilometriä lounaaseen nykyisen Archaía Kórinthoksen kylän paikalla sijainneesta antiikin Korintin kaupungin paikasta ja noin seitsemän kilometriä lounaaseen nykyisestä Kórinthoksen kaupungista. Akrokorintin ja sen linnoituksen sisäänkäynti sijaitsee vuoren länsipäässä Archaía Kórinthoksen suunnassa.
Vuorella on kaksi huippua: korkeampi niin kutsuttu itäinen huippu, jonka korkeus on 575 metriä, vuoren koillisosassa sekä hieman matalampi läntinen huippu vuoren lounaisosassa. Vuorelta avautuu laaja näköala Korintin kannakselle, Peloponnesokselle, Korintin- ja Saroninlahdille ja Ateenaan saakka. Vuorella oli tärkeä lähde, ylempi Peirenen lähde, joka takasi elintärkeän vesihuollon.
Historia

Akrokorintti on historiansa aikana ollut usein avain Korintin kannaksen ja Peloponnesoksen hallintaan. Se on Euroopan vanhimpia luonnonlinnoituksia ja ollut käytössä viimeistään mykeneläisellä ajalla. Kreikkalaisessa mytologiassa Briareos antoi vuoren Heliokselle, ja tämä puolestaan lahjoitti sen Afroditelle. Myyteissä vuoren linnoitti Sisyfos. Peirenen lähteen antoi Sisyfokselle puolestaan Asopos.
Laajemmin vuori linnoitettiin ensimmäisen kerran arkaaisella kaudella 600-luvun eaa. lopulla tai 500-luvun eaa. alkupuolella. Vuorelle rakennettiin laajat muurit klassisella kaudella 300-luvulla eaa. Vuonna 338 eaa. linnoitus päätyi Makedonian haltuun. Tämän jälkeen linnoituksesta tuli yksi Makedonian tärkeimmistä tukikohdista Kreikassa.
Roomalaisten vallattua alueen Lucius Mummius Achaicus tuhosi linnoituksen ja koko kaupungin vuonna 146 eaa. Muurit rakennettiin uudelleen Julius Caesarin aikana vuonna 44 eaa. Antiikin aikana linnavuoren tunnetuin rakennus oli Afroditen temppeli, joka oli Kreikan merkittävimpiä tälle jumalattarelle omistettuja pyhäkköjä.
Vanhat muurit kunnostettiin uudelleen keisari Justinianuksen aikana 500-luvulla, ja niitä laajennettiin varhais- ja keskibysanttilaisena aikana 600–1100 luvuilla. Frankit valloittivat linnoituksen vuonna 1210, minkä jälkeen nämä kunnostivat linnoituksen omaan käyttöönsä. Linnoitusta kunnostettiin ja laajennettiin edelleen 1300-luvulla. 1300-luvun lopussa linnoitusta hallitsi Theodoros Palaiologos, joka joutui myymään sen Rhodosta hallinneelle Johanniittain ritarikunnalle. Vuonna 1404 linnoitus tuli jälleen Bysantin Palaiologosten hallintaan.
Vuonna 1458 Mehmed II valloitti Akrokorintin bysanttilaisilta. Linnoitus siirtyi osmaneille eli turkkilaisille, ja sinne rakennettiin muun muassa moskeijoita. Venetsialaiset valtasivat vuoren vuonna 1687, ja sinne rakennettiin jälleen uusia linnoituksia. Turkkilaiset piirittivät linnaa vuonna 1715 ja valtasivat sen jälleen. Vuonna 1823 linnoitus antautui Kreikan joukoille osana Kreikan vapaussodan taisteluita.
Alueen arkeologiset kaivaukset suoritti American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu vuodesta 1926 lähtien. Linnoitusta on kunnostettu laajalti 1900-luvulta lähtien.
Rakennukset ja löydökset

Linnoitus ja muurit
Vuorella on linnoitusten jäänteitä kaikista sen historian vaiheista. Klassisen kauden muurin pituus oli noin 2,5 kilometriä. Viimeisen vaiheen linnoitus koostuu kolmesta sisäkkäisestä muurista, joita on vahvistettu torneilla ja bastioneilla. Sisin muureista on rakennettu klassisen kauden muurin päälle, keskimmäinen bysanttilaisella ajalla ja uloin frankkivallan aikana. Frankkilaisaikaisen linnoituksen keskus oli läntisen huipun alueella. Muurit seuraavat luonnonmuotoja, ja niiden paksuus on keskimäärin kaksi metriä. Sisäänkäynnissä on kolme peräkkäistä porttia, jotka on suojattu tornein ja laskusillalla. Linnoituksen eteläosassa on korkeampi frankkilainen torni.
Antiikin aikana Akrokorintti oli yhdistetty kaupunkiin sekä Lekhaionin satamaan pitkillä muureilla.
Afroditen temppeli
Afroditen temppeli oli rakennettu 400-luvulla eaa. Se sijaitsi vuoren korkeimmalla kohdalla itäisellä huipulla. Klassisella kaudella paikalla harjoitettiin ilmeisesti jonkinlaista temppeliprostituutiota. Temppelin merkitys väheni roomalaisella ajalla. Keskiajalla paikalle rakennettiin kirkko ja sen jälkeen moskeija. Temppelistä on säilynyt joitakin perustuksia.
Muut pyhäköt
Afroditen temppelin lisäksi linnavuorella oli myös pienet Demeterin ja Koren temppelit, Hera Bunaian temppeli, kohtalotarten temppeli, Heliokselle omistettuja alttareita sekä Ananken (Välttämättömyys) ja Bian (Väkivalta) pyhäkkö. Roomalaisella ajalla vuorella oli myös kaksi Isiksen ja kaksi Serapiksen pyhäkköä sekä Jumalten äidin temppeli ja valtaistuin.
Kirkot ja moskeijat
Linnoituksen merkittävimmät kirkot olivat Pyhän Demetrioksen kirkko sekä useampilaivainen venetsialaisaikainen basilikakirkko. Osmanivallan aikana vuorelle rakennettiin neljä minareetein varustettua moskeijaa.
Muut kohteet
Edellisten lisäksi vuorella on lukuisten muiden rakennusten sekä muun muassa vesisäiliöiden ja lähdekaivojen raunioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akrokorintti Wikimedia Commonsissa
Akrokorintin huippu ja linnoituksia.
Akrokorintin huippua, näkymä pohjoiseen.
Akrokorintin kartta.
A–E. Portit. F. Frankkien torni. G. Afroditen temppeli. H. Ylemmän Peirenen lähde. I. Bysanttilainen vesisäiliö. J. Moskeijat.
Moskeijan rauniot Akrokorintilla.
Alahärmän vaakuna

Alahärmän vaakuna (1958–2008)
Alahärmän vaakunan heraldinen selitys on "hopeakentässä painanteisen pilvikoron rajoittama musta tyviö, jonka yläpuolella musta, punavaruksinen karhunpää". Vaakunan karhu on peräisin kunnan emäpitäjä Isonkyrön pitäjänsinetistä ja sen pilvikoro viittaa kytösavuihin.
Vaakunan suunnitteli Toivo Vuorela ja se vahvistettiin 10. tammikuuta 1958. Alahärmän liityttyä osaksi Kauhavaa, sen vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi, jota Alahärmän asukkaiden toivottiin käyttävän paikallisessa toiminnassaan.
Ylikriittinen kromatografia

Ylikriittinen kromatografia, josta yleisimmin käytetään lyhennettä SFC (engl. Supercritical Fluid Chromatography), on kromatografinen menetelmä, jota käytetään yhdisteiden erottamiseen, tunnistamiseen ja kvantitatiiviseen analysointiin. Se on korkean erotuskyvyn nestekromatografian (HPLC) erikoismuoto, joka soveltuu erityisesti kiraalisten molekyylien erottamiseen. Koska ylikriittisissä nesteissä kaasun ja nesteen ominaisuudet lähentyvät toisiaan, menetelmästä käytetään joskus termiä engl. Convergence Chromatography, CC.
Toimintaperiaate

Nimensä mukaisesti ylikriittisessä kromatografiassa käytetään ylikriittistä nestettä liuottimena. Yleisin valinta on ylikriittinen hiilidioksidi. Toimintaperiaate on muuten sama kuin HPLC-laitteistossa, eli liuotettu näyte ajetaan läpi kolonnin, jossa yhdisteet erottuvat kiinteän stationäärifaasin ja liikkuvan faasin välisissä vuorovaikutuksissa, kunnes erottuneet yhdisteet havaitaan detektorilla, mutta liuottimena käytetty hiilidioksidi tarkoittaa, että koko järjestelmä on voitava paineistaa.
Näytteenvalmistus ja liikkuva faasi

Nyrkkisääntönä voidaan pitää, että kaikki molekyylit jotka liukenevat metanoliin tai vähemmän polaarisiin liuottimiin soveltuvat käytettäväksi SFC:ssä, mukaan luettuna pooliset aineet. Hiilidioksidin polaarisuus kriittisessä pisteessä vastaa suunnilleen heptaania , mutta lisäämällä tiheyttä tai käyttämällä polaarisia apuliuottimia tätä voidaan kohottaa. Apuliuottimet ovat usein yksinkertaisia alkoholeja kuten metanoli, etanoli, tai isopropanoli. Myös asetonitriiliä, kloroformia ja etyyliasetaattia voidaan käyttää. Elintarviketutkimuksissa käytetään lähinnä etanolia ja etyyliasetaattia.
Carl Gustaf Dücker

Carl Gustaf Dücker, Martin Bernigerothin kuparikaiverros 1700-luvun alkupuolelta.
Carl Gustaf Dücker (1663–1732) oli ruotsalainen valtaneuvos, sotamarsalkka ja kreivi.
Suuren Pohjan sodan aikana maaliskuussa 1710 Ruotsin puolustusneuvosto nimitti kenraalimajuri Dückerin Uudenmaan ratsuväen päälliköksi. Puolustusneuvoston tarkoituksena oli tehdä Dückeristä Suomen puolustuksesta vastanneen Georg Lybeckerin lähin apulainen. Dücker kuitenkin kieltäytyi tehtävästä, kun kuuli, että Suomen joukoilta oli rahat lopussa ja muutenkin huoltovaikeuksia. Dückerin sijaan tehtävän sai huhtikuussa 1710 Hans Henrik von Liewen.
Dücker osallistui Kaarle XII:n ja Stenbockin sotaretkiin, mutta kuninkaan kuoltua hän vaati yksinvallan poistamista. Hän oli holsteinilaisen puolueen johtohenkilöitä. Puolue kannatti Kaarle XII:n seuraajaksi kuninkaan sisarenpoikaa Holstein-Gottorpin herttuaa Kaarle Fredrikiä, mutta kun herttua avioitui Venäjän tsaarin Pietari Suuren tyttären Annan kanssa, puolueen riippuvuus Venäjästä lisääntyi ja sen kannatus Ruotsissa väheni.
Al-Hijr

Madain Saleh, kadonnut nabatealaiskaupunki Saudi-Arabiassa. Se tunnettiin myös nimellä Hidzr.
Suura 15 resitaationa
Al-Hijr (arab. سورة  الحجر‎, Sūra al-Ḥijr) eli Hidzrin suura on Koraanin 15. suura ja sisältää 99 jaetta. Ikäluokituksen mukaan suura on mekkalainen. Suura on saanut nimensä jakeesta 80, jossa mainitaan seutu nimeltä Hidzr.
Sisältö

Suura alkaa varoituksesta uskottomille (jakeet 2-3) ja kertoo, kuinka aikaisemmille kansoille on käynyt (4-15). Se esittelee Jumalan tunnusmerkkejä luonnossa (16-25) ja kertoo ihmisen luomisesta (26-42) sekä Helvetistä ja Paratiisista (43-48). Suura muistuttaa, että Jumala on anteeksiantava, mutta Hänen rangaistuksensa on tuskallinen (49-50). Suura päättyy profeettakertomuksiin Abrahamista (51-60) ja Lootista (61-77) sekä kertomuksiin Aikan ja Hidzrin asukkaista (78-84). Viimeiset jakeet ovat yleisluontoisia kehotuksia palvella Herraa (85-99). Hämeen-Anttilan mukaan suura kertoo myös Muhammedista, mutta profeetan nimeä ei tekstissä esiinny.
Hämeen-Anttilan mukaan ei ole varmaa tarkoittaako suuran mainitsema Hidzr samannimistä nabatealaiskaupunkia.
Sisältö > Seitsemän toistettavaa

Jakeessa 87 todetaan: Olemme antaneet sinulle seitsemän toistettavaa [kertomusta] ja mahtavan Koraanin. Al-Bukharin tallentama hadith lausuu: "Jumalan Lähettiläs sanoi: "Koraanin ydin on seitsemän usein toistettua säettä, jotka muodostavat 'Suuren Koraanin'." On arveltu, että tällä viitataan Koraanin ensimmäiseen, rukouksen muotoiseen suuraan Al-Fatiha, joka kuuluu muslimien päivittäisiin rukousrituaaleihin. Tämä tarkoittaisi, että al-Fatiha ei olisi osa Koraania, vaan itsenäinen "Suuri Koraani", jossa on "seitsemän toistettavaa" eli seitsemän jaetta.
Dzalisi

Dzalisi (georg. ძალისი) on historiallinen kylä Georgiassa, Mukhranin laaksossa 50 kilometriä Tbilisistä ja 20 kilometriä Mtskhetasta luoteeseen.
Ptolemaios (noin 85–165) käyttää paikkakunnasta nimeä Zalissa (kreik. Ζάλισσα) ja mainitsee sen olevan yksi Kaukasian Iberian, muinaisen georgialaisen kuningaskunnan, merkittävimmistä kaupungeista (Geografia, § 10, 3). Arkeologisissa kaivauksissa paikalta on löytynyt neljän palatsin ja hypokaustisen kylvyn jäänteet, akropolis, uima-allas, hallinnollinen alue, parakkeja sotilaille, vesijohtojärjestelmä ja hautausmaa. Yksi huviloista tunnetaan lattiamosaiikistaan, joka kuuluu yhdessä Pitsundan mosaiikkien kanssa Kaukasian selvästi vanhimpiin. Mosaiikin tyyli on noin vuodelta 300. Sen keskiosa kuvaa Ariadnea ja Dionysosta juhla-aterialla.
Akrai

| Akrai> Ἄκραι |
| --- | --- |
 Akrain arkeologista aluetta.
Sijainti
 Akrai
Koordinaatit:  37°3′24″N, 14°53′40″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Palazzolo Acreide, Syrakusa, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 664/663 eaa.–827 jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Aiheesta muualla
  Akrai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Akrai (m.kreik. Ἄκραι, myös Akra, Ἄκρα, Akraiai, Ἄκραιαι tai Akraioi, Ἀκραιοὶ, lat. Acrae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Sen arkeologinen alue sijaitsee heti nykyisen Palazzolo Acreiden kaupungin luoteispuolella.
Maantiede

Akrai sijaitsi Sisilian kaakkoisissa sisäosissa noin 24 roomalaista mailia eli noin 36 kilometriä länteen Syrakusasta. Se oli rakennettu melko tasalakisen kukkulan huipulle Anapos (nyk. Anapo) ja Heloros (nyk. Tellaro) -jokien välisellä alueella. Kaupunki käsitti kukkulan keskiosan ollen alaltaan noin 35 hehtaaria. Kukkula oli suhteellisen jyrkkärinteinen ja muodosti luonnonlinnoituksen. Se on tunnettu vielä nykyaikanakin nimellä Acremonte. Kaupunki suojasi linnoituksena Syrakusaan lännestä johtanutta keskeistä reittiä. Akrain alueen kokoa ei tunneta, mutta alueella oli kaupunkikeskuksen lisäksi erillisiä kyliä ja maatiloja. Akrain länsipuolella sijaitsivat Kasmenain ja Akrillain kaupungit.
Historia

Akrain kukkulalla on ollut asutusta jo paleoliittisella kaudella. Myöhäisellä pronssikaudella ennen kreikkalaisten tuloa seutua asutti saaren alkuperäisasukkaisiin kuulunut sikulien heimo. Akrain kaupunki perustettiin Syrakusan siirtokuntana, Thukydideen mukaan 70 vuotta emäkaupungin jälkeen eli noin vuonna 664/663 eaa. Näin se oli yksi Syrakusan kolmesta ensimmäisestä siirtokunnasta Kasmenain (644 eaa.) ja Kamarinan (598 eaa.) ohella.
Vaikka Akrai on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se saattoi olla lähinnä Syrakusan sotilassiirtokunta. Kaupungin oletetaan säilyneen aina Syrakusan alaisuudessa, eikä se koskaan noussut erityisen merkittäväksi. Sillä oli kuitenkin emäkaupungilleen suuri strateginen merkitys. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Akraios (Ἀκραῖος).
Dion käytti Akraita asemapaikkana sotaretkellään Syrakusan Dionysios nuorempaa vastaan. Hieron II sai kaupungin roomalaisten kanssa tekemässään rauhassa vuonna 263 eaa. Leontinoin, Megara Hyblaian, Heloronin, Neetonin ja Tauromenionin ohella. Toisen puunilaissodan aikaan vuonna 214 eaa. Akrai tarjosi turvapaikan Hippokrateelle, jonka Marcellus oli voittanut Akrillaissa. Plinius mainitsee kaupungin olleen roomalaisella kaudella civitates stipendiariae eli yksi kaupungeista, jonka tuli maksaa Roomalle kiinteää veroa, koska sen maita pidettiin Rooman kansalle kuuluvina.
Tämän jälkeen kaupunki ei juurikaan esiinny historiassa. Arkeologisten löytöjen perusteella se vaikuttaa kuitenkin säilyneen olemassa Rooman keisarikauden lopulle saakka. 300- ja 400-luvuilla jaa. paikalla oli varhaiskristillinen yhteisö. Kaupungin oletetaan tuhoutuneen lopullisesti saraseenien vallattua Sisilian vuonna 827.
Akrain paikan löysi jo Tommaso Fazello 1500-luvulla. Laajempia arkeologisia tutkimuksia paikalla on suoritettu 1800-luvulta lähtien.
Rakennukset ja löydökset

Akrain kukkulan korkein kohta muodosti eräänlaisen ”akropoliin” eli yläkaupungin. Akrain pääkatu halkaisi kaupungin kukkulan suunnilleen keskeltä itä-länsisuunnassa. Sitä on kaivettu noin 200 metrin matkalta. Myös poikkikaduista on kaivettu joitakin osuuksia sekä pääkadun pohjois- että eteläpuolelta.
Kaupunki on ollut ympäröity muurein, jotka on ajoitettu 300-luvulle eaa. Niistä on säilynyt osia erityisesti luoteis-, etelä- ja itäsivuilla. Myös kahden portin, itään johtavan Syrakusan portin ja länteen johtavan Selinuksen portin, paikat on tunnistettu. Ne sijaitsevat pääkadun päissä.
Temppelit
Kaupungin akropoliilla sijaitsi oletettavasti Afroditelle omistettu temppeli, joka oli rakennettu 500-luvulla eaa. Paikka on ollut pyhäkkökäytössä kuitenkin jo 600-luvulla eaa. Kaupungin muut temppelit oli omistettu Artemiille ja Korelle. Kaupungissa oli ilmeisesti myös Zeus Akrioksen, Heran sekä nymfien kultit.
Kreikkalainen teatteri
Kaupungissa oli kreikkalainen teatteri, joka on ajoitettu hellenistiselle kaudelle 200-luvulle eaa. Sen pohjoiseen päin avautuneen katsomon halkaisija oli noin 37,5 metriä. Kahdeksan porraskäytävää jakoi katsomon yhdeksään sektoriin. Teatteriin tehtiin muutoksia roomalaisella kaudella.
Buleuterion
Teatterin länsipuolelta on löydetty buleuterion eli neuvoston kokouspaikka, joka on avautunut länteen agoralle päin. Se on ajoitettu 100-luvulle eaa. Rakennusta arveltiin vielä 1800-luvulla odeioniksi.
Muut rakennukset ja rakennelmat
Teatterin lähellä sijaitsi myös kaksi latomiaa eli kivilouhosta. Kristillisenä aikana louhoksia käytettiin asumuksina ja hautoina. Latomioiden yhteydessä sijaitsi myös nykyisin nimellä Templi Ferali tunnettu alue, jossa on ollut jonkinlainen heeroskultti tai kuolleiden kultti. Alueella on kallioon kaiverrettuja syvennyksiä, joissa on ollut veistoksia. Osasta on säilynyt jäänteitä.
Kauempana, vajaan kilometrin kaupungista itäkaakkoon sijaitsevat myös niin kutsutut Santoni, jotka olivat Kybelen eli Suuren äidin kulttiin liittyneitä veistoksia. Ne on ajoitettu 200-luvulle eaa.
Hautausmaat
Kaupungin läheltä on löydetty sikulien hautausmaita myöhäiseltä pronssikaudelta sekä antiikin ajan hautoja arkaaiselta roomalaiselle kaudelle. Osa haudoista on kaiverrettu kallioon. Hautausmaat sijoittuvat pääasiassa kaupungin etelä- ja länsipuolille.
Esinelöydöt
Kaupungista ja sen hautausmailta tehtyjä esinelöytöjä on erityisesti Syrakusan arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Regionale Paolo Orsi).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akrai Wikimedia Commonsissa
Niin kutsutun Templi Feralin veistoksia Akrain latomioissa eli kivilouhoksilla.
Kreikkalainen teatteri.
Buleuterionin rauniot.
Latomioita eli kivilouhoksia.
Akvedukti

Pont du Gardin akvedukti Ranskassa
Akvedukti (lat. aquaeductus) on puusta, kivistä, tiilistä tai betonista rakennettu sillan kaltainen vesijohto, jossa vesi virtaa painovoimaisesti.
Vanhin akvedukti oli käytössä jo Ramses II:n aikana Egyptissä.
Kehitysmaissa ne ovat edelleen suosittuja, sillä ne ovat edullisia rakentaa ja helppoja ylläpitäälähde?.
Nykyajan akveduktit

Suomessa malmin huuhtomiseen tai vesivoimalaan johdettavan veden siirtämiseen rakennettua akveduktia nimitetään usein ränniksi. Pääkaupunkiseudulle vettä tuovaa 120 km:n pituista Päijännetunnelia voi perustellusti sanoa akveduktiksi, sillä se on kallioon louhittu vesijohto, jossa vesi virtaa vapaasti ilman pumppausta. Tunnelin puolivälissä sijaitsee vesivoimalaitos. Tunneli herätti kansainvälistä huomiota valmistuessaan vuonna 1982 ja vastaavia projekteja on käynnistetty eripuolilla maailmaa, muun muassa Los Angelesissa ja New Yorkissa. Myös vesiliikenteelle tärkeitä kanavia johdetaan usein toistensa tai teiden ylitse akvedukteja pitkin.
Modernissa englanninkielessä aqueduct-termillä tarkoitetaan vedenjakelujärjestelmää, johon kuuluu putkia, kanaaleja, tunneleita ja muita rakenteita. Suppeamman määritelmän mukaan aqueduct tarkoittaa siltaa/viaduktia, jonka tarkoitus on veden kuljettaminen maastoesteen yli.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ojamo, Jaakko: Antiikin Rooman akveduktit - synteesi.  Diplomityö:  Aalto yliopisto, Arkkitehtuurin laitos, 2017.  Teoksen verkkoversio (viitattu 24.9.2024).
Segovian akvedukti Segoviassa Espanjassa
Segovian akvedukti katutasosta nähtynä.
Dynaaminen mikrofoni

Mikrofoni
Dynaamisen mikrofoni on eräs mikrofonityyppi. Sen toimintaperiaate on vastakkainen dynaamiselle kaiuttimelle. Yksinkertaisimmillaan dynaaminen mikrofoni sisältää neljä osaa: kalvon, sähköä johtavan kelan, magneetin napakappaleineen, sekä johtimet. Kela on kiinnitetty kalvoon, joka kytkeytyy runkoon joustavilla ripustuksilla, samaan tapaan kuin kaiuttimen elementti. Ilman liike saa kalvon värähtelemään. Tällöin myös kalvoon kiinnitetty kela liikkuu magneettikentässä, ja siihen indusoituu vaihtojännite. Johtimet kuljettavat tämän heikon sähköisen signaalin vahvistimeen, joka vahvistaa signaalin esitys- tai tallennuskelpoiseksi. Dynaaminen mikrofoni toistaa sekä instrumentteja että laulua vaativissakin olosuhteissa melko laadukkaasti. Dynaamiset mikrofonit ovat erityisen suosittuja konserttikäytössä niiden kestävyyden, laadukkuuden ja hyvän toiston takia.
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Mikrofonit", s. 186-260.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Al-Šarh

Topkapin koraanikäsikirjoituksen sivu, jossa on katkelmia suurasta 93 ja 94. Käsikirjoitus on 800-luvulta.
Al-Šarh (arab. سورة الشرح‎, suom. Huojennuksen suura) on Koraanin 94. suura. Se sisältää 8 jaetta.
Teksti

Suura kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Emmekö Me ole avartanut rintaasi?
Emmekö ole sinulta ottanut pois kuormasi,
joka raskaana painoi hartioillasi,
ja korottanut sinun arvoasi?
Totisesti, helpotus seuraa vastuksia,
ja vastoinkäymistä seuraa huojennus.
Kun siis olet vapaa työstä, rukoile ahkerasti
ja palvele Herraasi koko sydämestäsi.