stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Victor D’Hondt

Victor D’Hondt
Victor Joseph Auguste D’Hondt (20. marraskuuta 1841 – 30. toukokuuta 1901) oli belgialainen lakimies, oikeustieteen professori ja matemaatikko Gentin yliopistossa. Hän esitteli vuonna 1878 D’Hondtin vaalimenetelmän. Menetelmässä puolueiden saamien paikkojen suhde on melko lähellä äänimäärien suhdetta. Menetelmä on käytössä muun muassa Alankomaissa, Argentiinassa, Belgiassa, Bulgariassa, Chilessä, Espanjassa, Irlannissa, Israelissa, Itävallassa, Japanissa, Kroatiassa, Paraguayssa, Portugalissa, Puolassa, Skotlannissa, Sloveniassa, Suomessa, Sveitsissä, Tšekissä, Turkissa ja Walesissa.
Vic Damone

| Vic Damone |
| --- | --- |
 Vic Damone, 1959
Henkilötiedot
Koko nimi:  Vito Rocco Farinola
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1928 Brooklyn, New York
Kuollut: 11. helmikuuta 2018 (89 vuotta) Miami Beach, Florida
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1947–2001
Tyylilajit:  pop, Big band
Levy-yhtiöt:  Columbia Records Mercury Records Capitol Records Warner Bros. Records RCA Victor Crown Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vic Damone, oikealta nimeltään Vito Farinola, (12. kesäkuuta 1928 Brooklyn, New York – 11. helmikuuta 2018 Miami Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen poplaulaja ja näyttelijä. Hän syntyi New Yorkin Brooklynissä ja ihaili jo lapsuudessaan Frank Sinatraa. Damone levytti noin 2500 laulua.
Hän sai vuonna 1947 levytyssopimuksen Mercury Recordsilta, ja singlet "I Have But One Heart" ja "You Do" nousivat Billboard-listan seitsemänsiksi. Muita hittejä olivat ”Again”, ”You’re Breaking My Heart”, ”Angela Mia” ja ”April in Portugal”, mutta hän oli erityisesti tunnettu balladista ”On the Street Where You Live” Broadway-musikaalista My Fairy Lady. Damone levytti useille levy-yhtiöille.
Damone näytteli 1950-luvulla huolettomissa musikaaleissa ja elokuvissa, kuten Rikas ja rakas (1951), Syvällä sydämessäni (1954), Athena (1954), Meripojat ankkurissa (1955) ja Muukalainen paratiisissa (1955). Toiseen maailmansotaan sijoittuvassa elokuvassa Helvetistä ikuisuuteen (1960) hän näytteli merijalkaväen sotilasta.
Hän lauloi elokuvien Unohtumaton rakkaus (1957), Sota ja rauha (1956) ja Gigi (1958) tunnussävelmät levylle, jotka menestyivät hyvin.
Damone oli italialaistaustainen. Hän oli oikealta nimeltään Vito Rocco Farinola. Hän otti käyttöön äitinsä sukunimen Damone. Hän palveli vuosina 1951–1953 Yhdysvaltain armeijassa. Hän meni naimisiin näyttelijä Pier Angelin kanssa vuonna 1954. He erosivat vuonna 1959, mutta riitelivät poikansa huoltajuudesta kuusi vuotta. Vuonna 1963 hän nai Judy Rawlinsin. He saivat kolme tytärtä; he erosivat vuonna 1971. Avioliitto Rebecca Jonesin kanssa vuonna 1974 päättyi myös eroon. Hän meni naimisiin laulaja-näyttelijä Diahann Carrollin kanssa vuonna 1987, ja he erosivat vuonna 1996. Vuonna 1998 hän avioitui Rena Rowanin kanssa. Rowan kuoli vuonna 2016.
Damone oli bahá'í-uskonnon harjoittaja ja Hollywood Walk of Famen jäsen.
Damonen omaelämäkerta Singing Was the Easy Part ilmestyi vuonna 2009.
Valtio ja vallankumous

Valtio ja vallankumous -teoksen ranskalainen painos vuodelta 1970.
Valtio ja vallankumous (ven. Государство и революция, Gosudarstvo i revoljutsija) eli Marxismin oppi valtiosta ja proletariaatin tehtävät vallankumouksessa on yksi vallankumousjohtaja Vladimir Iljitš Leninin pääteoksia. Hän kirjoitti teosta piileskellessään Venäjän viranomaisia Jalkalan kylässä Kivennavan maalaiskunnassa elokuussa 1917 ja viimeisteli sen veturinkuljettaja Arthur Blomqvistin luona Helsingissä. Suomalainen kommunistijohtaja O. W. Kuusinen ylisti sittemmin Leninin teosta hyvin merkittäväksi ja selkeyttäväksi.
Valtio ja vallankumous esittelee Leninin idean ja bolševikkien pyrkimykset. Karl Marxin kirjoituksia tulkiten porvarillinen valtio voi vaihtua proletaariseksi valtioksi ainoastaan väkivaltaisen vallankumouksen kautta, väkivaltainen vallankumous on kiertämätön. Sosialismi, tuotantovälineiden ottaminen valtion haltuun, on vasta kommunistisen yhteiskunnan ensimmäinen, alempi vaihe. Siirtymäkaudella sosialismista kommunismiin tarvitaan proletariaatin diktatuuria, jossa enemmistö joutuu lannistamaan vähemmistön eli sorrettu kukistaa sortajansa. Pyrkimyksenä on mahdollisimman laaja demokratia, mutta se on vain eräs välimuoto ja valtiomuoto. "Demokratia ei kuitenkaan ole minkään raja, jota ei tulisi ylittää, demokratian sisältö koskee yhdenvertaisuutta luokkien hävittämisen mielessä". Itse asiassa parlamentarismi on hävitettävä Marxin kirjoitusten mukaisesti. Kommunismi kuitenkin tähtää ”pidemmälle” eli koko valtion hävittämiseen.
Näkemys kansantalouden järjestämisestä

Lenin kirjoitti kansantalouden järjestämisperiaatteista seuraavasti:
Lähin päämäärämme on järjestää koko kansantalous postin tapaan, siten, etteivät teknikot, työnjohtajat ja kirjanpitäjät, samoin kuin kaikki toimenhaltijat, saisi enempää kuin "työläisen palkan" aseistetun proletariaatin valvonnan ja johdon alaisena. Sellainen valtio ja sellaisella taloudellisella pohjalla on meille välttämätön. Se on tulos parlamentarismin hävittämisestä ja edustuslaitosten säilyttämisestä, se pelastaa työtätekevät luokat näiden laitosten porvarillisesta prostituoinnista.
Sosialismi ja kommunismi

Sosialismissa kukin yhteiskunnan jäsen saa yhteiskunnalta yhtä paljon kuin on sille antanut. Tämä yhdenvertaisuus näyttää jo tasa-arvolta, mutta on itse asiassa vielä epäoikeudenmukaisuutta, koska ihmiset ovat erilaisia: toinen on heikko ja tekee vähemmän työtä, toinen on voimakkaampi ja tekee enemmän ja saa silti saman verran, toisella on perhe, toisella ei, ja niin edelleen – ja silti kaikki saavat saman.
Kommunistisen yhteiskunnan korkeammassa vaiheessa valtio(koneisto) kuoleentuu. Valtion sijaan on kommuuni, yhteisö, jossa saattaa olla vielä jäljellä joitakin valtiokoneistolle ominaisia piirteitä, kuitenkin ilman porvareita, sortoa tai luokkavastakohtia. Kommunismin voi tiivistää sanoihin: "Jokaiselta kykyjensä mukaan, jokaiselle tarpeittensa mukaan." Vapaus on valtion vastakohta.
Kirjallisuutta

Lenin, V. I.: Valtio ja Vallankumous. Marxilaisuuden oppi valtiosta ja proletariaatin tehtävät vallankumouksessa.  Karjalais-Suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1946 (alkuteos 1918).
Aiheesta muualla

Valtio ja vallankumous netissä (suomeksi)
Vanessa Hehir

Vanessa Hehir (s. 1981 Manchester) on englantilainen näyttelijä ja tuottaja. Hänen tunnetuin roolinsa on Sydämen asialla -sarjan Rosie Cartwright, jota hän esitti vuosina 2004–2007. 
Lisäksi hän on näytellyt muun muassa sarjoissa Waterloo Roadin koulu, Kelmien kerho, Tohtorit, Holby Cityn sairaala ja Emmerdale.  Hän on valmistunut näyttelijäksi vuonna 2004. Vuodesta 2010 hän on ollut naimisissa näyttelijä Leon Ockendenin kanssa.
Aiheesta muualla

Vanessa Hehir Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vanessa Jung

Vanessa Jung (s. 29. helmikuuta 1980 München) on saksalainen näyttelijä.
Viisitoistavuotiaana Jung sai roolin saippuaoopperassa So ist das Leben!. Sarjassa hän esitti Lena Wagenfeldia siihen asti, kunnes sarja lopetettiin vuoden päästä. Vuonna 2005 hän esitti Jana von Lahnsteinia Verbotene Liebe -sarjassa, jossa hän näytteli kolmen vuoden ajan. Vuonna 2009 hän näytteli Lemmen viemää -sarjassa Karla Mülleriä. Elokuussa 2010 hän esiintyi Marienhofissa kolmen jakson ajan Elvira Schnierina.
Lokakuusta 2010 lähtien Jung on näytellyt pääroolia saippuaoopperassa Hand aufs Herz.
Aiheesta muualla

Henriette Richter-Röhl Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vanessa Jungin kotisivut
Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous

Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous
Kahdeskymmenes ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen kirkolliskokous avattiin vuonna 1869 Vatikaanissa. Konsiili kesti vuoteen 1870, jolloin se käytännön syistä keskeytyi, vaikkei sitä muodollisesti suljettukaan. Sitä kutsutaan myös nimellä Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous.
Paavi Pius IX:n kutsumaan kokoukseen osallistui paavin lisäksi 11 patriarkkaa, kuusi arkkipiisparuhtinasta, 49 kardinaalia, 680 arkkipiispaa ja piispaa, 28 apottia ja 29 luostarijärjestöjen johtajaa. Kirkolliskokous mm. dogmatisoi paavin erehtymättömyyden.
Ortodoksinen kirkko ei tunnusta tätä kirkolliskokousta todelliseksi ekumeeniseksi kirkolliskokoukseksi.
Kirkolliskokouksen lopuksi määriteltiin dogmi, jonka mukaan paavi on erehtymätön niissä asioissa, jotka hän on lausunut piispanistuimeltaan ex cathedra (lat. istuimelta). Tämä perustuu kolmeen ensimmäisen paavin, Pietarin, aseman määrittävään Raamatun kohtaan (Matteus 16:18–19, Luukas 22:31–32 ja Johannes 21:15–17).
Käytännössä monet paavit ovat oikeudestaan huolimatta välttäneet antamasta lausuntoja "ex cathedra", koska tämä sitoisi myös heidän seuraajiaan teologisesti tai seuraajien olisi joko uudelleen tulkittava edeltäjiensä päätöksiä tai mahdollisesti jopa tehtävä vastakkaisia päätöksiä, mikä heikentäisi katolisen kirkon perinteen uskottavuutta raamatuntulkinnan rinnalla.
Vic-sous-Thil

| Vic-sous-Thil |
| --- | --- |
 Kollegiaalikirkko
 Vic-sous-Thil
 Koordinaatit: 47°22′15″N, 4°18′37″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Montbard
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,3 km²
Korkeus:  336 m
Väkiluku (2018):  186 
 – Väestötiheys:  8 as./km²
Kunnan numero:  21678
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vic-sous-Thil ​[vik su til] on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Sereinjoen varrella, noin 33 kilometriä Montbardin kaupungista etelään.
Château de Thil
Kunnan alueella on kollegiaalikirkon rauniot. Kirkon perusti vuonna 1341 Jean II de Thil. Kirkko oli linnoitettu ja siinä oli ampuma-aukot jousiampujille. Myös kunnan alueella oleva linna Château de Thil on raunioina. Sen historia juontaa aina 800-luvulle saakka. Linnaa kehitettiin ja laajennettiin aina 1400-luvulla saakka. Lopulta linna purettiin vuonna 1640 Richelieun määräyksestä.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vic-sous-Thil Wikimedia Commonsissa
Vic Armstrong

Vic Armstrong (s. 5. lokakuuta 1946) on brittiläinen elokuvaohjaaja ja sijaisnäyttelijä. Hän on suorittanut muun muassa Harrison Fordin stuntit ensimmäisissä kolmessa Indiana Jones -elokuvassa ja Christopher Reeven stuntit kahdessa ensimmäisessä Teräsmies-elokuvassa. Hän oli monien muiden stunt-näyttelijöiden kanssa ehdolla SAG-palkinnon saajaksi elokuvan I Am Legend stunteista.
Armstrongin ensimmäinen ohjaustyö oli jakso televisiosarjaan Indiana Jones Junior. Ensimmäinen hänen ohjaamansa elokuva oli vuoden 1993 toimintaelokuva Villi pako (Joshua Tree), jonka pääosassa näytteli Dolph Lundgren. Hänen toinen elokuvansa oli Kadotettu maailma (Left Behind, 2014), jonka pääosassa näytteli Nicolas Cage.
Aiheesta muualla

Vic Armstrong Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Victor Conte

Victor Conte on kielletyn THG-steroidin kehittäneen BALCO-urheilulaboratorion perustaja ja johtaja ja entinen muusikko.
Muusikonuransa Conte aloitti 1960-luvulla serkkunsa Bruce Conten kanssa itse perustamassaan Common Ground -yhtyeessä. Vuonna 1973 Bruce liittyi Tower of Power -funkyhtyeeseen, ja myöhemmin, vuonna 1978 Victor Conte korvasi yhtyeessä basisti Francis Rocco Prestian. Conte oli mukana yhtyeen levyllä We Came to Play. Seuraavana vuonna Conte lähti serkkunsa kanssa yhtyeestä. Hetken aikaa hän soitti jazzpianisti Herbie Hancockin yhtyeessä.
1980-luvun puolivälissä Conte perusti Balco-laboratorion, joka testaa urheilijoita ja määrää näille lisäravinteita. Contella itsellään ei ole minkäänlaista lääketieteellistä taustaa, mutta hän toimi pitkän aikaa yhteistyössä Brian Goldmanin kanssa, joka on koulutukseltaan lastenpsykiatri.  Sittemmin Balcosta tuli urheilijoiden keskuudessa erittäin suosittu. Tunnetuin tuote on magnesium-sinkki -valmiste ZMA.
Sittemmin Balcon epäiltiin kehittäneen ensimmäisen ns. design-steroidin tetrahydrogestrinonin eli THG:n ja välittäneen sitä urheilijoille. Heinäkuussa 2005 Conte todettiin syylliseksi kiellettyjen steroidien välittämiseen ja vuonna 2006 hän istui neljän kuukauden tuomionsa kalifornialaisessa Taftin vankilassa.
Aiheesta muualla

Conten haastattelu
Guardian-lehden artikkeli
Victor Hackman

Victor Axel Hackman (27. huhtikuuta 1866 Viipuri – 26. marraskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen geologi, joka toimi valtiongeologina ja jonka mukaan on nimetty hackmaniitti.
Hackmanin vanhemmat olivat konsuli Woldemar Hackman ja Emilie Krohn. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1890 ja tutki jo seuraavana vuonna Wilhelm Ramsayn kanssa Kuolan niemimaan mineraaleja, erityisesti nefeliini-syeniittiä. Tutkimuksesta laatimaansa väitöskirjaa hän puolusti 1894. Hackman toimi Helsingin yliopistossa assistenttina 1894–1898, petrologian dosenttina 1899–1912, geologisen toimikunnan ylimääräisenä virkamiehenä 1902–1919, vanhempana apulaisgeologina 1919–1924 sekä valtiongeologina 1919–1935. Hän osallistui aktiivisesti alansa tutkimustoimintaan ja julkaisi sen tuloksia, vieraili konferensseissa sekä laati geologisia karttalehtiä. Suomen maantieteellisen seuran rahastonhoitajana hän toimi vuodesta 1903 vuoteen 1936, jolloin hänelle myönnettiin professorin arvonimi.
Hackman oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900.
Hackmanin veljiä olivat arkeologi Alfred Hackman ja valtiopäivämies Oskar Hackman. Victorin puoliso vuodesta 1915 oli Tyra Holm. Hyönteistieteilijä ja museonjohtaja Walter Hackman oli heidän poikansa.
Vanuatunharmaakäpinkäinen

| Vanuatunharmaakäpinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Käpinkäiset Campephagidae
Suku::  Harmaakäpinkäiset Coracina
Laji::  caledonica
Kaksiosainen nimi
 Coracina caledonica  (Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Vanuatunharmaakäpinkäinen Wikispeciesissä   Vanuatunharmaakäpinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vanuatunharmaakäpinkäinen (Coracina caledonica) eli aikaisemmalta nimeltään melanesiankäpinkäinen on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Vanuatunharmaakäpinkäistä tavataan Uudessa-Kaledoniassa, Papua-Uudessa-Guineassa, Vanuatussa ja Salomonsaarilla. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Valesapelihammaskissat

| Valesapelihammaskissat |
| --- | --- |
 Holophoneus primaevus
 Eoseeni–Mioseeni  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Feliformia
Heimo::  †Valesapelihammaskissat Nimravidae  Cope, 1880
Katso myös
   Valesapelihammaskissat Wikispeciesissä   Valesapelihammaskissat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valesapelihammaskissat (Nimravidae) on sukupuuttoon kuollut kissamaisten petoeläinten heimo, jonka fossiileja on löydetty Pohjois-Amerikasta, Euroopasta ja Aasiasta. Heimon nimi on erotuksena aidoista sapelihammaskissoista, jotka kuuluvat kissaeläinten heimoon (Felidae).
Evoluutiohistoria

Valesapelihammaskissat olivat ensimmäisiä kissamaisia lihansyöjiä, jotka kokivat radiaatioaallon. Niiden vanhimmat löydetyt jäänteet ovat keskiseltä eoseenilta Kiinasta. Koska jo varhaiset aasialaiset valesapelihammaskissat olivat monimuotoistuneita, saattaa niillä olla pitkä tuntematon historia Aasiassa, missä ne luultavasti myös ilmestyivät ja kehittyivät. Sieltä ne levisivät oletettavasti ensin Pohjois-Amerikkaan myöhäisellä eoseenilla ja sitten Eurooppaan varhaisella oligoseenilla. Oligoseenilla valesapelihammaskissojen monimuotoistuminen jatkui Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa, kun ne samaan aikaan harvinaistuivat Aasiassa todennäköisesti avointen elinympäristöjen leviämisen takia. Niiden elinympäristöä olivat nimittäin suljetut metsät, ja ruohomaiden leviäimisen katsotaan koituneen niiden kohtaloksi myös Pohjois-Amerikassa. Vielä keskiseltä mioseenilta tunnetaan yksi valesapelihammaskissalle kuulunut hammasjäännös Kiinasta.
Piirteet

Valesapelihammaskissoilla oli pitkä, matala ruumis ja pitkä häntä. Niiden huomiota herättävät yläkulmahampaat (”sapelit”) olivat pidemmät kuin nykyisillä kissoilla, mutta eivät yhtä pitkät kuin aidoilla sapelihammaskissoilla, joskin niiden alakulmahampaat olivat suhteellisesti pidemmät.
Luokittelu

Aiemmin valesapelihammaskissat jaettiin kahteen alaheimoon, Nimravinae ja Barbourofelinae, mutta nykykäsityksen mukaan alaheimot eivät ole sukua toisilleen. Siksi jälkimmäinen on erotettu omaksi heimokseen Barbourofelidae. Valesapelihammaskissat eivät myöskään ole läheistä sukua kissaeläimille, vaikka muistuttavat niitä läheisesti.
Valesapelihammaskissojen sisäinen luokittelu:
Heimo: Valesapelihammaskissat (Nimravidae)
Tribus: Hoplophoneini
Suku: Hoplophoneus
Suku: Nanosmilus
Tribus: Nimravini
Suku: Dinaelurus
Suku: Nimravus
Suku: Dinailurictis
Suku: Dinictis
Suku: Eofelis
Suku: Maofelis
Suku: Pogonodon
Suku: Quercylurus
Charles R. Knightin näkemys lajista Dinictis felina
Kissamaisten petoeläinten sukupuu
Vatikaanin apostolinen arkisto

Arkiston käytävää.
Vatikaanin apostolinen arkisto (lat. Archivum Apostolicum Vaticanum) on Vatikaanissa sijaitseva arkisto, joka sisältää Vatikaanin dokumentteja yli tuhannen vuoden ajalta, mukaan lukien paavien kaikki säilynyt kirjeenvaihto. 85 hyllykilometrin suuruisen arkiston sisältö on kulloisenkin paavin henkilökohtaista omaisuutta. Toisinaan paavit ovat avanneet arkistoihin rajatun pääsyn, kuten vuonna 1881 valikoiduille tutkijoille, vuonna 2010 journalisteille ja vuonna 2020 paavi Pius XII:n papereita koskien. Kaikki 75 vuotta tuoreemmat dokumentit ovat kuitenkin aina salaisia.
Arkiston perusti vuonna 1612 paavi Paavali V. Vuonna 1810 Ranskan keisari Napoleon siirsi arkiston Pariisiin. Se palautettiin Vatikaaniin vuosien 1814–1817 aikana. Osa dokumenteista katosi matkalla.
Arkisto tunnettiin vuosien 1646–2019 aikana virallisesti nimellä Archivum Secretum Vaticanum. Koska sana secretum tulkitaan nykyisin tarkoittavan ennemminkin salaista kuin yksityistä, paavi Franciscus vaihtoi arkiston nimen kuvaamaan paremmin sen tarkoitusta.
Aiheesta muualla

The Archives, Archivio Apostolico Vaticano
Viktor Emanuel

Viktor Emanuel (ital. Vittorio Emanuele) voi tarkoittaa seuraavia historiallisia hallitsijoita:
Viktor Emanuel I (1759–1824), Sardinian kuningaskunnan kuningas vuosina 1802–1821
Viktor Emanuel II (1820–1878), Sardinian kuningaskunnan kuningas vuosina 1849–1861 ja Italian kuningas 1861–1878
Viktor Emanuel III (1869–1947), Italian kuningas vuosina 1900–1946
Viktor Emanuel (1937–2024), Italian viimeinen kruununprinssi ja myöhemmin kruununtavoittelija sekä Savoijin kuningassuvun päämies
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Viktor Emanuel”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vanukirppuruoho

| Vanukirppuruoho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  asteridit
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Kirppuruohot Pulicaria
Laji::  dysenterica
Kaksiosainen nimi
 Pulicaria dysenterica  (L.) Bernh. (1800) 
Katso myös
   Vanukirppuruoho Wikispeciesissä   Vanukirppuruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vanukirppuruoho (Pulicaria dysenterica) on monivuotinen asterikasvilaji. Se kasvaa 40–60 senttimetriä korkeaksi. Varsi on yläosasta haarova, huopakarvainen ja runsaslehtinen. Lehdet ovat yli senttimetrin leveät, sepivät, tuoksuvat. Mykeröt ovat 1,5–3,5 senttimetriä leveät, mykeröiden laitakukat ovat siirottavat, 7–8 millimetriä pitkät, kullankeltaiset.
Levinneisyys

Vanukirppuruoho esiintyy luonnonvaraisena suuressa osassa Eurooppaa, paitsi pohjoisosasta se puuttuu. Pohjoismaissa se kasvaa alkuperäisenä Tanskassa. Suomessa lajista on vain yksittäinen havainto. Euroopan lisäksi sitä esiintyy Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä, Kaukasiassa ja läntisessä Aasiassa.
Vanuatunmonarkki

| Vanuatunmonarkki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Monarkit Monarchidae
Suku::  Neolalage
Laji::  banksiana
Kaksiosainen nimi
 Neolalage banksiana  (Gray, 1870) 
Katso myös
   Vanuatunmonarkki Wikispeciesissä   Vanuatunmonarkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vanuatunmonarkki (Neolalage banksiana) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Vanuatunmonarkkia tavataan Vanuatussa. Laji on huonosti tunnettu, mutta se on ilmeisesti melko yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ville Kakko

Ville Kakko (s. 1971) on suomalainen lentopallovalmentaja ja entinen maajoukkuetason pelaaja. Hän pelasi pelaajaurallaan Raision Loimussa ja Perttelin Peikoissa 470 liigaottelua, sekä Suomen A-maajoukkueessa 80 A-maaottelua. Valmennusurallaan hän on valmentanut Naantalin VG-62:sta sekä nykyisin Hurrikaani Loimaata.
Kakko valmensi Hurrikaani Loimaan kaudella 2011-12 SM-hopealle. Runkosarjassa joukkue oli toinen.
Venäläis-amerikkalainen kauppakomppania

| Venäläis-amerikkalainen kauppakomppania |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  8. heinäkuuta 1799
Perustaja:  Nikolai Rezanov Grigori Šelihov
Lakkautettu:  1881
Kotipaikka:  Pietari
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kauppakomppanian lippu vuodelta 1806
Ruhtinas Dmitri Maksutov oli kauppakomppanian viimeinen kuvernööri.
Kauppakomppania perusti Fort Rossin kauppa-aseman Kalifornian nykyisen Sonoman piirikunnan alueelle vuonna 1812. Kuvassa entisöity kappeli.
Venäläis-amerikkalainen kauppakomppania (ven. Русско-американская компания, Russko-amerikanskaja kompanija) oli venäläinen kauppakomppania, jolla oli yksinoikeus kauppaan Venäjän Amerikassa, joka käsitti Alaskan, Aleutit ja Pohjois-Amerikan luoteisrannikkoa leveyspiirille 54°40'. Kauppakomppania perustettiin tsaari Paavali I:n antamalla peruskirjalla vuonna 1799 aiemman Šelihovin-Golikovin yhtiön ja Šelihovin muiden yhtiöiden pohjalle. Se oli valtion tukema ja Venäjän kauppaministeriön alainen osakeyhtiömuotoinen yritys, jonka tuotosta kolmannes oli määrätty keisarille. Kauppakomppanian toiminta päättyi vuonna 1867, koko Alaska myytiin Yhdysvalloille ja kauppakomppanian omaisuus likvidoitiin. Viimeinen toimintakertomus koski vuosia 1867–71.
Kuvernöörit

| # | Nimi | Toimikausi |
| --- | --- | --- |
| 1 | Aleksandr Baranov (1747 — 1819) | 9.7.1799 — 11.1.1818 |
| 2 | Leonti Gagemeister (1780 — 1833) | 11.1.1818 — 24.10.1818 |
| 3 | Semjon Janovski (1788—1876) | 24.10.1818 — 15.9.1820 |
| 4 | Matvei  Muravjov (1784 — 1826) | 15.9.1820 — 14.10.1825 |
| 5 | Pjotr Tšistjakov (1790 — 1862) | 14.10.1825 — 1.6.1830 |
| 6 | Paroni Ferdinand von Wrangel (1797 — 1870) | 1.7.1830 — 29.10.1835 |
| 7 | Ivan Kuprejanov (1800 — 1857) | 29.10.1835 — 25.5.1840 |
| 8 | Arvid Adolf Etholén (1798 — 1876) | 25.5.1840 — 9.7.1845 |
| 9 | Mihail Tebenkov (1802 — 1872) | 9.7.1845 — 14.10.1850 |
| 10 | Nikolai Rozenberg (1807—1857) | 14.10.1850 — 31.3.1853 |
| 11 | Aleksandr Rudakov (1817—1875) | 31.3.1853 — 22.4.1854 |
| 12 | Stepan  Vojevodski (1805—1884) | 22.4.1854 — 22.6.1859 |
| 13 | Johan Hampus Furuhjelm (1821 — 1909) | 22.6.1859 — 2.12.1863 |
| 14 | Ruhtinas Dmitri Maksutov (1832 — 1889) | 2.12.1863 — 18.10.1867 |