stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arvo Thauvón
Perhetausta ja opinnot

Thauvónin vanhemmat olivat rovasti Emil Thauvón ja Alma Katarina Alexandra Hedmanson. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun klassillisesta lyseosta vuonna 1909 ja liittyi Pohjois–Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1909–1914.
Jääkärikausi

Thauvón hoiti Pudasjärven nimismiehen virkaa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 13. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Thauvón astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan sotilasvalan Suomen hallitukselle ja allekirjoitettuaan palvelussitoumuksen armeijalle. Tässä tilaisuudessa hänet ylennettiin luutnantiksi. Hän saapui takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen komennuskunnan mukana Vaasaan. Vaasasta hänet määrättiin sotilaskouluttajaksi Jyväskylään, mistä hänet lähetettiin 2. maaliskuuta 1918 konekivääriosaston johtajaksi Savon rintamalle. Hän kaatui Mouhussa käydyssä taistelussa luodin lävistäessä hänen rintansa 3. maaliskuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Viitasaarella. Hänet haudattiin Viitasaaren sankarihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgewehrführer 24. joulukuuta 1916  Gewehrführer 25. joulukuuta 1917  Luutnantti 7. helmikuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Therapeia-säätiö

Therapeia-säätiö on vuonna 1958 perustettu säätiö, joka antaa Suomessa psykoanalyyttisen viitekehyksen mukaista psykoterapiakoulutusta esimerkiksi yhteistyössä Helsingin yliopiston kanssa. Säätiön kotipaikka on Helsinki.
Koulutustoiminnan ohella säätiö julkaisee Psykoterapia-lehteä ja alansa kirjallisuutta.
Aiheesta muualla

Therapeia-säätiön kotisivut
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Ihanus, Juhani 2000: Vastaanottoja: Therapeia 40 vuotta. Therapeia-säätiö, Helsinki. ISBN 951-97393-2-7
Nauvo

| Nauvo Nagu> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Parainen |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°11′35″N, 021°54′25″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Turunmaan seutukunta
Kuntanumero:  533
Hallinnollinen keskus:  Nauvon kirkonkylä
Perustettu:  
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Houtskari Iniö Korppoo Parainen Nauvo
– syntynyt kunta:  Länsi-Turunmaa
Pinta-ala:  1 698,44 km²  (1.1.2008)
– maa:  246,88 km²
– sisävesi:  3,65 km²
– meri:  1 447,91 km²
Väkiluku:  1 428   (31.12.2008)
– väestötiheys:  5,78 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  14,7 %
– 15–64-v.:  64,8 %
– yli 64-v.:  20,5 %
Nauvo (ruots. Nagu  [ˈnɑːɡʉ], (ohje) aiemmin suomeksi myös Navo) on entinen Suomen kunta Varsinais-Suomen maakunnassa. Kunta kuului aiemmin Turun ja Porin lääniin ja sen jälkeen Länsi-Suomen lääniin. Nauvon kunta oli kaksikielinen. Asukkaista 70 prosenttia puhui vuonna 2008 äidinkielenään ruotsia ja 29 prosenttia suomea. Nykyisin Paraisten kaupunkiin kuuluvan Nauvon naapurikunnat ennen vuonna 2009 tapahtunutta kuntaliitosta olivat Dragsfjärd, Korppoo, Parainen ja Rymättylä.
Nauvo mainitaan historiallisissa asiakirjoissa ensi kerran vuonna 1395. Nauvon keskiaikainen harmaakivikirkko on 1430–1450-luvuilta.
Maantiede

Ominaistenselän ja Gullkronanselän välissä sijaitseva Nauvo koostuu noin 3 000 saaresta, luodosta ja kalliosta. Pääsaaret ovat Iso-Nauvo (Storlandet) ja Pikku-Nauvo (Lillandet). Pikku-Nauvon saarella on Nauvon korkein maastonkohta, noin 60 metrin korkeudelle merenpinnasta ulottuva Kasberg. Nauvon eteläisimmät luodot sijaitsevat Itämeren ulapan reunalla liki 50 kilometrin päässä pääsaarilta. Seilin saaressa entisen sairaalan tiloissa sijaitsee Turun yliopiston Saaristomeren tutkimuslaitos.
Historiaa

Nauvon pohjoisilta saarilta on löydetty pronssikauden aikaisia hiidenkiukaita, ja useilla muilla saarilla on myöhemmiltä ajoilta peräisin olevia niin sanottuja ryssänuuneja ja jatulintarhoja. Vanhasta suomalaisasutuksesta kertovat muiden muassa kylännimet Kivis, Mielis, Poutuis ja Sydänperä. Tämä viittaa siihen, että seutu oli varsinaissuomalaisten nautinta-aluetta ennen ruotsalaisten uudisasukkaiden saapumista. Asiakirjoissa Nauvon pitäjä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1395.
Nauvolaiset talonpojat olivat vanhastaan tottuneita merenkävijöitä, ja talonpoikaispurjehdusta harjoitettiin useisiin Itämeren satamiin jo Ruotsin vallan aikana.
Seilin saarelle perustettiin kuningas Kustaa II Aadolfin määräyksestä vuonna 1619 sairaala eli hospitaali spitaalitautisia varten, ja vähän myöhemmin sinne alettiin sijoittaa myös mielisairaita ja rampoja. Sen jälkeen kun viimeinen spitaalipotilas oli kuollut vuonna 1766, Seilin sairaala toimi mielisairaalana vuoteen 1962 saakka. Vuodesta 1889 lähtien sairaalassa oli vain naispotilaita. Vuodesta 1964 Seilissä on toiminut Turun yliopiston Saaristomeren tutkimuslaitos.
Parainen, Nauvo, Korppoo, Houtskari ja Iniö yhdistyivät vuoden 2009 alussa uudeksi Länsi-Turunmaan kaupungiksi, jonka nimi vuoden 2012 alussa muutettiin Paraisiksi.
Väestö > Asukasluku

Nauvossa asuu ympäri vuoden noin 1 380 ja kesällä noin 10 000 henkilöä.
Väestö > Kieli

Suurin osa Nauvon asukkaista puhuu äidinkielenään ruotsia. Vuonna 2009 kuntaliitoksen tapahtuessa asukkaita oli 1 428 ja kielijakauma oli ruotsi 71 % ja suomi 27 %.
Väestö > Murre

Nauvon murre on tyypillinen Turunmaanruotsin murre, joka näkyy sanastossa, kielioppissa ja ääntämisessä.
Nauvon murre nauhoitettu vuonna 1958 Kurt Zilliacuksen toimesta: (tiedoston tiedoissa transkriptio)
Kylät

Antböle, Backas, Berghamn, Biskopsö, Borstö, Böle, Dalkarby, Druckis, Ernholm, Finby, Grännäs, Grötö, Gullkrona, Gyttja, Hangslax, Haverö, Humleholm, Högsar, Innamo, Jälist, Kirjais, Kivis, Klobbnäs, Kopparholm, Korsnäs, Koum, Krok, Kvivlax, Käldinge, Käldö, Laggarnäs, Lökholm, Mattnäs, Mielis, Nötö, Packais, Pensar, Piparby, Poutuis, Prostvik, Pärnäinen (Pärnäs), Risis, Samslax, Sandholm, Sandö, Seili (Själö), Sexnappa, Sellmo, Simonkylä (Simonby), Sommarö, Spink, Stenskär, Strandby, Sydänperä, Såris, Tackork, Toras, Trunsö, Valmoholm, Vandrock, Vansor, Vikom, Vikperä, Väcklax.
Ruokakulttuuri

Nauvon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla keitetystä lampaanlihasta, perunasta, sipulista ja lantusta koostuva lammaspata.
Nauvon satamassa toimii vuonna 1987 avattu ranskalaistyylinen ravintola L’Escale. Nauvon muita ravintoloita ovat Strandkrogen, Köpmans café & restaurant, Najaden Bar & Pizzeria, Gastropub Söder (ent. Naffu), Restaurant Stallbacken ja Food Fellows. Seo-huoltamon yhteydessä on vuodesta 2022 toiminut ravintola Minttus bar och kök.
Vuonna 2019 Nauvossa alettiin tislata giniä ja akvaviittiä. Nauvossa tuotetaan myös ankanmunia, erilaisia ituja, savukalaa ja kasvihuoneissa kasvatettuja viinejä.
Galleria

Noin vuosina 1430–1450 rakennettu Nauvon kirkko.
Nauvon satama.
Nauvon lauttasatama, josta on yhteys mantereelle. Kuvassa lähinnä M/L Falco.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nauvo Wikimedia Commonsissa
Tietoa Nauvosta, Nauvo.net
Paraisten kaupungin sivut
Saariston venesatamia
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
| n k Nauvo - pääsaaret ja nähtävyydet |
| --- | --- | --- |
| Pääsaaret |  Iso-Nauvo  Pikku-Nauvo  |  |
| Saaret, joihin pääsee siltayhteydellä |  Biskopsö  Ernholm  Sommarö  Kirjais  |  |
| Saaret, joihin pääsee autolautalla |  Högsar  Ängholm  Vallmo  Käldö  Ramsö  Haverö  Sandö  Öjen  Pensar  |  |
| Saaret, joihin pääsee yhteysaluksella |  Innamo  Seili  Nötö  Berghamn  Brännskär  Gullkrona  Stenskär  Trunsö  Kopparholm  Sandholm  Lökholm  Borstö  |  |
| Lautat |  L/A Elektra  Haverölautta  Pärnäinen-Korppoo  Käldö-Ramsö  Öjen-Sandö  Högsar  Pensarlautta  |  |
| Tiet |  Seututie 180  Kiinteä tieyhteys Nauvo-Parainen  |  |
| Yhteysalukset |  M/S Baldur  M/S Nordep  M/S Falkö  M/S Cheri  M/S Östern  |  |
| Rakennukset |  Nauvon kirkko  Nötön kirkko  Seilin kirkko  Engelin piirtämä asuinrakennus Fyren Seilillä  |  |
| Nähtävyydet |  Westerholminpolku  Kyrkbacken  Jungfrudansen  Varberget  Borstögumman  |  |
| Historia |  Nauvon historia  Nauvon taistelu  |  |
Kartta Turunmaan alueen kuntaliitoksista. Nauvo oli yksi Länsi-Turunmaan vuonna 2009 muodostaneista kunnista.
Harry Thompson

Harry Thompson (6. helmikuuta 1960 Lontoo – 7. marraskuuta 2005) oli englantilainen komediakirjailija, joka toimi muun muassa tuottajana, kirjailijana, TV-käsikirjoittajana ja sanomalehtimiehenä. Kuuluisin hän on Have I Got News for You -ohjelmaan vuosina 1990–1996 tekemistään käsikirjoituksista. Hän kirjoitti kaikkiaan 96 jaksoa. Thompson on kirjoittanut myös Peter Cookin ja Tintin luojan Hergén elämäkerrat.
Thompsonin vuonna 2005 ilmestynyt esikoisromaani This Thing of Darkness pääsi Booker-palkinnon pitkällelistalle. Hän olisi saanut, jos olisi ollut elossa, British Comedy Awardsin tunnustuspalkinnon joulukuussa 2005.
Thompsonilla havaittiin huhtikuussa 2005 keuhkosyöpä, ja marraskuussa hän kuoli siihen 45-vuotiaana.
Viimeisenä elinpäivänään Harry Thompson avioitui pitkäaikaisen naisystävänsä Lisa Whadcockin kanssa.
Aiheesta muualla

Have I Got News For You man dies BBC News. 8.11.2005. (englanniksi)
Brown, Maggie: Obituary: Harry Thompson The Guardian. 9.11.2005. (englanniksi)
Tintin – A biography, 1991. ISBN 0-340-56462-8. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Katalonia  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  Europeana  IdRef
Texas Cityn onnettomuus

Onnettomuuden muistomerkki, yksi S.S. Grandcampin ankkureista
Texas Cityn onnettomuus tapahtui 16. huhtikuuta 1947 Yhdysvalloissa Texas Cityn kaupungin lähellä Galvestoninlahdella, kun S.S. Grandcamp -niminen Liberty-tyyppinen ranskalaisessa rekisterissä ollut laiva tuhoutui räjähdyksessä. Aluksen lastina oli Monsanton tuottamaa ammoniumnitraattilannoitetta. Onnettomuudessa kuoli 581 henkeä.
Onnettomuuden tapahtumakulku

Noin kello 8:00 aamupäivällä havaittiin laiturissa olevan Grandcamp-rahtialuksen ruumasta nousevan savua. Paloa ryhdyttiin sammuttamaan, mutta sitä ei saatu hallintaan.
Onnettomuuden tapahtumakulku > Ensimmäinen räjähdys

Kello 9:12 aamupäivällä Grandcamp-rahtialuksen ruuman ammoniumnitraatti räjähti aiheuttaen 4,5 metriä korkean aallon, joka havaittiin 150 kilometrin säteellä ja vaurioitti tai tuhosi yli tuhat läheistä rakennusta. Ikkunoita särkyi jopa 60 kilometrin päässä sijaitsevassa Houstonissa.
Onnettomuuden tapahtumakulku > Toinen räjähdys

Ensimmäinen räjähdys sytytti ammoniumnitraatin High Flyer -rahtialuksen ruumassa, ja alus räjähti 15 tuntia ensimmäisestä räjähdyksestä tuhoten itsensä ja viereisen SS Wilson B. Keene -aluksen.
Kuvastoa onnettomuudesta

Pysäköintialue 400 metrin etäisyydellä räjähdyksestä.
Onnettomuudessa tuhoutunut alus
Onnettomuudessa menehtyneiden palomiesten muistomerkki
Onnettomuudessa tuhoutunut viisikerroksinen kumitehdas
Terrakotta-armeija

Ryhmä terrakottasotilaita.
Terrakotta-armeija (kiin.: 兵马俑; pinyin: bīngmǎ yǒng) on Kiinan Shaanxin maakunnassa sijaitseva yhdistyneen Kiinan ensimmäisen keisarin Qin Shi Huangdin hautaa vartioimaan rakennettu lähes 8 000 yksilöllisen sotilaspatsaan ja satojen hevosten armeija. Se löytyi vuonna 1974 Xi'anin kaupungin ulkopuolelta maanviljelijän etsiessä kaivonpaikkaa.
Armeija on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1987.
Taustaa

Kiinassa eli 500-luvulta eaa. seitsemän heimoa, jotka alkoivat taistella keskenään. Tätä kesti Qin Shi Huangdin hallituskauteen asti. Hän oli ensimmäinen Kiinan keisari. Qin syntyi 259 eaa. ja kuoli 210 eaa. Hän saavutti Qin-valtion johdon 13-vuotiaana ja 38-vuotiaana hän oli saanut koko Kiinan haltuunsa. Qin otti nimekseen Qin Shi Huangdi, suom. Qinin ensimmäinen keisari. Qin pani terrakotta-armeijan rakennustyöt alulle vuonna 221 eaa. Aiemmissa hautalöydöissä oli ollut ihmisuhreja, mutta Qin ei voinut käyttää niitä, koska sodat olivat verottaneet väestöä liikaa. Siksi päätettiin rakentaa terrakotta-armeija pääasiassa luonnollisen kokoisista savipatsaista. Qin oli merkittävä valtiollinen uudistaja: hän rakennutti terrakotta-armeijan lisäksi Kiinan muuria, yhtenäisti valuutan, mittayksiköt ja kirjoitusmerkit.
Löytyminen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Ensimmäisen keisarin haudan ympäristössä tehdyt kaivaukset ovat viime vuosisadan merkittävimmät arkeologiset löydöt | ” |
– Jessica Rawson. 
Vuosi 1974 oli poikkeuksellisen kuiva kesä Kiinassa. Yang-niminen maanviljelijä oli kaivamassa kaivoa mailleen. Kun hän oli kaivanut vähän, hän törmäsi savipäähän. Löytö aiheutti kohun, ja asiaa lähetettiin tutkimaan tutkimusryhmä, joka kaivoi esiin lähes 8 000 terrakottasotilasta. Kaivaminen jatkuu edelleen.
Hautapaikka sijaitsee noin 35 kilometriä Xi'anin kaupungin ulkopuolella Huashan ja Lishan vuorten välissä.
Hahmot > Rakentaminen

Vaikka sodat olivat verottaneet Kiinan väestöä, Qin käytti silti joitakin ihmisuhreja. Hautaan laskettiin kenraaleja, jalkavaimoja ja palvelusväkeä huolehtimaan elämänjälkeisistä asioista. Savipatsaita puolestaan oli lähes 8 000. Pääosa niistä oli sotilaita, mutta joukossa oli myös virkamiehiä, viihdyttäjiä ja muusikkoja. Haudoissa oli jo aiemmin käytetty pieniä figuureja, mutta lähes kaksimetristen patsaiden valmistukseen tarvittiin juuri tietynlaista savea. Sitä tuotiin kilometrien päästä Lishan-vuorelta. Itse savipatsaat muovailtiin niin sanotulla makkaratekniikalla. Savesta tehtiin noin kahden senttimetrin levyisiä pötköjä, jotka muotoiltiin renkaiksi ja pinottiin päällekkäin. Näin kustakin patsaasta saatiin yksilöllisempiä kuin tekemällä ne muoteilla. Tämä rakennustapa vei tosin enemmän aikaa, jota oli käytettävissä vain kahdeksan vuotta. Ajan puute korvattiin rakennustyössä työmiesten määrällä. Arviot liikkuvatkin 700 000:sta aina 750 000:en työntekijään asti.
Nykyään uskotaan, että sotilaat rakennettiin ja poltettiin luolissa. Niissä lämpötila pysyi vuoden ympäri lähes samana, joten patsaat eivät kärsineet lämpötilanvaihteluista. Teoriaa tukee myös se, että luolat voitiin helposti muuttaa uuneiksi. Uunien ihanteellinen polttolämpötila on 800–900 astetta.
Hahmot > Hahmojen muodot ja varustelut

Terrakottasotilaat tehtiin kerros kerrokselta ns. makkaratekniikalla. Sotilaiden päille, jaloille, vartalolle sekä käsille oli eri työpajat. Lopulta ne tuotiin kokoonpanolinjalle, jossa eri ruumiinosat koottiin yhteen. Pää oli vaikein osa. Kasvoista oli kahdeksan perusmallia, jonka mukaan niitä tehtiin. Savea lisättiin eri kerroksia ja jokaisella kerroksella muokattiin piirteitä. Lopuksi kasvoihin tehtiin kulmakarvat ja niitä muokattiin vielä yksityiskohtaisemmiksi. Hahmot tehtiin niin yksityiskohtaisesti, että jalkojen paljailta osilta näkyivät jopa lihakset ja luut.
Kokoamisen jälkeen terrakottasotilaat maalattiin kokonaan väreillä, sillä alun perin patsaat eivät olleet terrakotan värisiä, vaan niiden pintaa koristivat ajalle tyypilliset kirkkaat värit. Maalaamiseen oli käytetty kirkkaita pigmenttejä, esim. pinkkiä, vihreää ja liilaa. Terrakottasotilaat oli maalattu useilla maalikerroksilla, ja lisäksi lakattu, jotta väri säilyisi kauemmin. Värit varisivat pois, kun sotilaat esiin kaivamisen jälkeen joutuivat kosketukseen hapen kanssa. Kaivauksissa on paljastunut, että väri voi haaleta pois jopa 15 minuuttia - 4 tuntia kaivauksen jälkeen.
Vasta 2010-luvun alussa kasvontunnistusmenetelmät kehitettiin niin hyviksi, että kasvot pystyttiin skannaamaan ja vertaamaan toisiinsa. Yksikään sotilas ei ole kasvoiltaan samannäköinen kuin joku toinen.
Armeija on varustettu pronssiasein. Kaivausalueelta on löydetty yli 10 000 pronssiasetta, jotka todistavat, että kiinalaiset tunsivat metallurgiaopit hyvin. Nuolissa oli paljon lyijyä, joka lisäsi niiden tappavuutta. Aseet taas oli päällystetty ruosteenkestäviksi tavalla, joka opittiin Euroopassa vasta vuosisatoja myöhemmin.
Hahmot > Asettelu

Terrakottasotilaat on jaettu kolmeen ryhmään. Ensimmäinen alue on suurin ja tutkituin. Se on 230 metriä pitkä ja 62 metriä leveä sisältäen yli 6 000 soturia ja hevosia. Armeija oli järjestetty riveihin.
Toinen alue sijaitsee 20 metrin päässä ensimmäisestä. Siihen kuuluu 1 000 soturia, 500 hevosta ja 89 puista vaunua.
Kolmas alue sijaitsee 25 metrin päässä ensimmäisestä. Siinä on 68 soturia, 4 hevosta ja vaunut.
Ensimmäisessä ja toisessa muodostelmassa sotilaat oli jaettu taistelumuodostelmiin, jotka noudattivat tarkkaan ajan sodankäynnin oppeja. Muodostelmat olisivat toimineet niin, että joukko-osastot olisivat tarpeen vaatiessa kyenneet toimimaan tehokkaina ryhminä tai voimakkaana isona joukkona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta terrakotta-armeija Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Kiinassa
Chengden kesäpalatsi ja ympärillä olevat temppelit
Chengjiangin fossiilialue
Dazun kalliokaiverrukset
Dengfengin historialliset monumentit "Taivaan ja maan keskellä"
Emeivuori ja Leshanin jättiläisbuddha
Ensimmäisen Qin-keisarin mausoleumi
Etelä-Kiinan karstialueet
Fanjingvuori
Fujianin tulout
Goguryeo-kuningaskunnan pääkaupungit ja hautakummut
Hangzhoun Xihujärven kulttuurimaisema
Honghen hanien riisipenkereiden kulttuurimaisema
Huanglongin maisema-alue
Huangshanvuoristo
Hubein Shennongjia
Jiuzhaigoun maisema-alue
Kaipingin diaolout ja kylät
Keisarinkanava
Kesäpalatsi, keisarillinen puutarha Pekingissä
Kiinan danxia
Kiinan muuri (Badaling, Shanhai-sola ja Jiayu-sola)
Kulangsu: historiallinen kansainvälinen siirtokunta
Kungfutsen temppeli ja hautausmaa sekä Kongin sukukartano Qufussa
Lijiangin vanhakaupunki
Longmenin luolat
Lushanin kansallispuisto
Macaon historiallinen keskusta
Ming- ja Qing-dynastioiden keisarilliset haudat
Ming- ja Qing-dynastioiden keisarilliset palatsit Pekingissä ja Shenyangissa (Kielletty kaupunki ja Mukdenin palatsi)
Mogao-luolat
Muinaiset kylät Etelä-Anhuissa - Xidi ja Hongcun
Pingyaon vanhakaupunki
Potala-palatsin historiallinen kokonaisuus Lhasassa
Qingchengvuori ja Dujiangyanin kastelujärjestelmä
Qinghain Hoh Xil
Sanqingshanin kansallispuisto
Sichuanin isopandan rauhoitusalueet
Silkkitie: Chang’anin–Tianshanin käytävän reittiverkosto (jaettu Kazakstanin ja Kirgisian kanssa)
Suzhoun klassiset puutarhat
Taivaan temppeli, keisarillinen uhrialttari Pekingissä
Taivuori
Tienšan Sinkiangissa
Tusi-kohteet
Wudangvuorten muinainen rakennusryhmä
Wulingyuanin maisema-alue
Wutaivuori
Wuyivuoristo
Xanadun rauniot
Yinxu
Yungangin luolat
Yunnanin kolmen rinnakkaisen joen suojelualueet
Zhoukoudianin pekinginihmisen löytöpaikka
Zuojiang Huashanin kalliomaalausten kulttuurimaisema
Terrakottasotilaita hevosten kanssa.
Terrakottasotilas Museokeskus Vapriikissa Tampereella.
Riveihin aseteltu terrakotta-armeija.
Colin Thiele
Suomennetut teokset

Myrskyn poika (Storm boy), suom. Tarleena Tuori; valokuvat: David Kynoch. Otava, 1979 ISBN 951-1-05303-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Colin Thiele Wikimedia Commonsissa
Colin Thiele Research Collection, University of South Australia (Arkistoitu – Internet Archive) (sisältää esimerkiksi kattavan luettelon Thielen tuotannosta ja Kansalliskirjastoa laajemman arkiston)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Tervapääsky

| Tervapääsky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kiitäjät Apodidae
Suku::  Tervakiitäjät Apus
Laji::  apus
Kaksiosainen nimi
 Apus apus  (Linnaeus, 1758) 
 Tervapääskyn levinneisyys. Punaisella lisääntymis- ja sinisellä talvehtimisalueet.
Alalajit
 A. a. apus  A. a. pekinensis 
Katso myös
   Tervapääsky Wikispeciesissä   Tervapääsky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tervapääsky (Apus apus) on kiitäjälintujen (Apodiformes) lahkoon kuuluva nopealentoinen, tumma lintulaji. Se ei ole läheistä sukua varsinaisille pääskyille, vaikka ulkonäöltään muistuttaakin niitä.
Koko ja ulkonäkö

Tervapääsky on 17–18,5 cm pitkä ja sen siipiväli on 40–44 cm. Sillä on pääosin tummanruskea höyhenpeite, mutta kurkku ja otsa ovat valkoiset. Tervapääskyllä on sirpinmuotoiset siivet. Käsisiipi on hyvin pitkä, kun taas kyynärsiipi lyhyt.
Tervapääskyn ääni on kirkuva, laskeva ”sriiiiii sriiiiii sriiiiiii”.
Vanhin suomalainen rengastettu tervapääsky on ollut vähintään 16 vuotta 26 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut ruotsalainen vähintään 21 vuoden ja 1 kuukauden ikäinen tervapääsky.
Levinneisyys

Tervapääskyn esiintymisalue käsittää lähes koko Euroopan, Pohjois-Afrikan ja suuren osan Aasiaa. Euroopassa arvioidaan pesivän 6,9–17,0 miljoonaa paria. Koko maailman kannaksi arvioidaan 40–200 miljoonaa yksilöä.
Suomessa tervapääskyä tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Suomessa arvioidaan pesivän nykyään 100 000 yksilöä (75 000–150 000). Tervapääsky on muuttolintu, joka muuttaa talveksi Afrikan eteläosiin. Tervapääskyt lähtevät Suomesta elo-syyskuussa ja palaavat toukokuussa.
Elinympäristö

Tervapääskyt viettävät lähes koko elämänsä lennossa, ja ne myös syövät, parittelevat ja nukkuvat ilmassa eivätkä laskeudu maahan vapaaehtoisesti. Nuori tervapääsky viettää pesästä lähdettyään elämänsä ensimmäiset vuodet kokonaan lennossa ja laskeutuu kiinteälle alustalle vasta pesiessään ensimmäisen kerran 3–4-vuotiaana. Tervapääskyjen alkuperäistä elinympäristöä ovat syrjäseutujen koskemattomat metsät. Nykyisin suurin osa tervapääskyistä pesii kuitenkin kaupungeissa ja taajamissa.
Lisääntyminen

Tervapääsky pesii rakennuksissa, puunkoloissa ja linnunpöntöissä. Tervapääskyt pariutuvat eliniäkseen ja palaavat pesimään samaan koloon vuodesta toiseen. Pari voi pesiä samassa pesässä yli 15 vuotta. Tervapääsky munii kesäkuussa 2–3 munaa, joita kumpikin vanhemmista hautoo. Hautomisaika on 19–25 vuorokautta. Poikaset pysyvät pesässä 37–56 päivää riippuen kesän säätilasta. Kylminä ja sateisina aikoina poikaset voivat vaipua useaksi päiväksi horrostilaan, jossa ne säästävät energiaa.
Ravinto

Tervapääsky saalistaa ilmasta ravinnokseen hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Kirjallisuutta

Peiponen, Valto A.: Kehrääjälintu. – Helsinki: Valto A. Peiponen (omakustanne) 2004. ISBN 952-91-7415-2
Koskimies, Jukka: The life of the Swift, Micropus apus (L.), in relation to the weather. Väitöskirja. Helsinki: Suomalainen tiedeakatemia 1950. Sarja: Annales Academiae scientiarum Fennicae, Series A 4, Biologica, ISSN 0066-1988; 15; 15:1-151.
Hakasalo, Osmo: Varpunen ratsasti tervapääskyn selässä. – Lintumies 4.1987 s. 179. LYL.
Leivo, Mauri: Valkeavatsaisen tervapääskyn tarina. – Lintumies 5.1990 s. 244. LYL.
Väisänen, Olavi: Tervapääsky närhen saaliina. – Lintumies 1.1987 s. 38. LYL.