stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hopon poppoo
Sarja Suomessa

Sarjaa on esitetty suomenkielisellä tekstityksellä MTV3-kanavalla 1990-luvun puolivälissä ja uusintana 2000-luvun alussa. Sarjaa on esitetty myös Toon Disney- ja Disney Channel -kanavilla. Nykyään sarjaa on alettu esittää Disney XD:llä, myös muita vanhoja sarjoja alettiin näyttää 8. elokuuta 2010 alkaen.
Sarja Suomessa > Suomessa julkaistut VHS-julkaisut

Sarjan jaksoja on julkaistu myös VHS-kasetteina suomenkielisellä puheella.
Hopon poppoo: Heitä voltti Hopo!
Hopon poppoo: Isältä pojalle
Sarja Suomessa > Suomalaiset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Petri Liski  | … |  Hessu   |
|  Christopher Romberg  | … |  Mäks Hopo   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  P.J / P.P, Hemmo Hoperö   |
|  Markku Riikonen  | … |  Pekka   |
|  Katariina Kaitue  | … |  Pipsa / Papu, Petra   |
Aiheesta muualla

Hopon poppoo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Disney Channelilla esitettäviä ja esitettyjä sarjoja
A.N.T. – Aikaistetut nuoret taiturit • Austin ja Ally • Brandy ja Herra Whiskers • Brian O’Brian • Coryn koukerot • Dave the Barbarian • Disney Channel Games • Dog with a Blog • Even Stevens • Finias ja Ferb • Fillmore • Gravity Falls • H2O • Hannah Montana • Hopon poppoo • Isojen tyttöjen leikit • Jake Long – amerikkalainen lohikäärme • Jessie • Jonas Brothers: Living the Dream • Kaksi kunkkua • Keisarin uusi koulu • Kickin’ It • Kim Possible • Klassiset piirretyt • Lab Rats • Lilo & Stitch • Liv ja Maddie • Lizzie McGuire • Mikin klubi • Mikki Hiiren kerhotalo • Nokkapokka • Olli avaruudessa • Onnea matkaan, Charlie! • Paljon melua Maggiesta • Poika tulevaisuudesta • The Proud Family • Se en ollut minä • Shake It Up • Sonny with a Chance • So Random! • Supersairaala • Disneyn Tarzanin legenda • Tavataan välkkärillä • That’s So Raven • Timmy ja haltijakummit • Vaihdokit • Viiden tähden merielämää • Viisikko jutun jäljillä • Violetta • Disneyn Välitunti • Waverly Placen velhot • Zackin ja Codyn viiden tähden elämää
Johorin sulttaani

| Johorin kuningashuone |
| --- | --- |
Maa:   Johor
Arvonimet:  Sulttaani
Perustaja:  Alauddin Riayat Shah II
Nykyinen päämies:  Ibrahim Ismail (2010-)
Perustamisvuosi:  1528
Kansallisuus:  Malesia
Johorin sulttaaniperhe muodollisessa ryhmäkuvassa vuonna 2015. Keskellä sulttaani Ibrahim Ismail ja kuningatarpuoliso Zarith Sofiah.
Johorin sulttaani on Malesian Johorin osavaltion hallitsija. Sulttaani toimii myös vuorollaan Malesian kuninkaana.
Historia

Malakka-Johorin monarkkisuvun juuret ulottuvat aina Srivijayan valtakunnan aikoihin. Valtakunnan viimeinen hallitsija Paramesvara pakeni Majapahitien valloituksia maan pääkaupungista, Sumatralla sijainneesta Palembangista Temasekiin, nykyiseen Singaporeen vuonna 1388. Vuonna 1402 hän jatkoi edelleen Malakan niemimaalle, mihin hän perusti Malakan sulttaanikunnan, joka hallitsi Malaijien saaristoa 1500-luvulle asti. Malakassa Paramesvara kääntyi islamiin ja otti nimekseen Iskandar Shah. Islamiin kääntymisen myötä hänen hallitsijan arvonimekseen tuli sulttaani, joka on islamilainen hallitsijan arvonimi.
Kun portugalilaiset valloittivat Malakan vuonna 1511, maan sulttaani pakeni Johoriin, mihin syntyi Johoren sulttaanikunta. Hänen jälkeensä vallassa ovat olleet hänen perillisensä. Myös Perakin Perakin hallitsijasuku polveutuu Malakan sulttaanikunnan hallitsijoista.
Johorin sulttaanit

| Nro | Sulttaani | Vallassa |
| --- | --- | --- |
| 1 | Mahmud Shah | 1511–1528 |
| 2 | Alauddin Riayat Shah II | 1528–1564 |
| 3 | Muzaffar Shah II | 1564–1570 |
| 4 | Abdul Jalil Shah I | 1570–1571 |
| 5 | Ali Jalla Abdul Jalil Shah II | 1571–1597 |
| 6 | Alauddin Riayat Shah III | 1597–1615 |
| 7 | Abdullah Ma'ayat Shah | 1615–1623 |
| 8 | Abdul Jalil Shah III | 1623–1677 |
| 9 | Ibrahim Shah | 1677–1685 |
| 10 | Mahmud Shah II | 1685–1699 |
| 11 | Abdul Jalil IV | 1699–1720 |
| 12 | Abdul Jalil Rahmat Shah (Raja Kecil) | 1718–1722 |
| 13 | Sulaiman Badrul Alam Shah | 1722–1760 |
| 14 | Abdul Jalil Muazzam Shah | 1760–1761 |
| 15 | Ahmad Riayat Shah | 1761 - 1761 |
| 16 | Mahmud Shah III | 1761–1812 |
| 17 | Abdul Rahman Muazzam Shah | 1812–1819 |
| 18 | Hussein Shah | 1819–1835 |
| 19 | Ali Iskandar | 1835–1877 |
| 20 | Raja Temenggung Tun Ibrahim | 1855–1862 |
| 21 | Abu Bakar | 1862–1895 |
| 22 | Ibrahim | 1895–1959 |
| 23 | Ismail | 1959–1981 |
| 24 | Mahmud Iskandar Ismail | 1981–2010 |
| 25 | Ibrahim Ismail | 2010– |
Backwood Madness

| Backwood Madness |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ari Savonen
Käsikirjoittaja:   Aleksanteri Jaakkola  Ari Savonen  Janne-Markus Katila  Jari Manninen 
Tuottaja:   Kimmo Perkkiö  Ari Savonen 
Säveltäjä:  Jussi Huhtala
Kuvaaja:   Esa Jussila  Mikko Löppönen 
Leikkaaja:  Ari Savonen
Pääosat:  Toni Kandelin Aleksanteri Jaakkola Jari Manninen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  SF Media Oy
Levittäjä:  Bright Fame Pictures
Ensi-ilta:  kevät 2025
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
   
Backwood Madness on Ari Savosen ohjaama suomalainen kauhufantasiaelokuva, joka saa ensi-iltansa keväällä 2025.
Elokuvassa ihmisten sodat aiheuttavat metsän epätasapainon, joka johtaa metsän olennoiden ja ihmisten väliseen jatkuvaan raakaan kostonkierteeseen. Metsän tasapainon voi mahdollisesti palauttaa kostoretkien aikana syntynyt lapsi, joka on puoliksi peikko ja puoliksi ihminen.
Elokuva oli tuotannossa yli kymmenen vuoden ajan, vuodesta 2014 lähtien. Ensimmäisen kerran sen oli tarkoitus ilmestyä vuonna 2016, mutta ensi-iltaa siirrettiin useamman kerran. Elokuvan tekemistä vaikeuttivat muun muassa aikataulullisesti venyneet lisäkuvaukset, koronapandemia sekä Savosen terveysongelmat.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Toni Kandelin  | … |     |
|  Aleksanteri Jaakkola  | … |     |
|  Jari Manninen  | … |     |
|  Roope Olenius  | … |     |
|  Sami Huhtala  | … |     |
|  Pekka Lehtosaari  | … |     |
|  Jarmo Koski  | … |     |
|  Jukka Hautajärvi  | … |     |
|  Ari Karhunen  | … |     |
|  Niina Ylipahkala  | … |     |
|  Jarmo Pukkila  | … |     |
|  Kristian Aho  | … |     |
|  Jonne Järvelä  | … |     |
|  Håvard Ellefsen  | … |     |
|  Antti L. J. Pääkkönen  | … |     |
Aiheesta muualla

Backwood Madness Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Markus Hiekkanen

| Markus Hiekkanen |
| --- | --- |
 Markus Hiekkanen lokakuussa 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1949 (ikä 75) Oulu
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  arkeologia, taidehistoria
Tunnetut työt:  The Stone Churches of the Medieval Diocese of Turku. A Systematic Classification and Chronology (1994)
Palkinnot:  Vuoden tiedekirja -palkinto (1994)
Markus Jorma Hiekkanen (s. 16. maaliskuuta 1949 Oulu) on suomalainen arkeologi ja keskiajan tutkija. Professori Hiekkanen  on työskennellyt Helsingin yliopiston taidehistorian yliopistonlehtorina. Hän on historiallisen ajan arkeologian dosentti Turun yliopistossa sekä käytännöllisen teologian dosentti Helsingin yliopistossa. Vuonna 2013 hän sai tasavallan presidentin myöntämän professorin arvonimen.
Hiekkanen on kartoittanut Suomen keskiaikaiset kivikirkot tarkkaan herättäen paljon keskustelua tiedeyhteisössä ja seurakunnissa, sillä hänen tutkimustensa perusteella moni keskiaikainen kirkko on osoittautunut luultua nuoremmaksi. Hiekkanen  sai väitöskirjastaan Tieteellisten seurain valtuuskunnan Vuoden tiedekirja -palkinnon 1994. Hänet on palkittu myös teoksista Suomen kivikirkot keskiajalla (2003) ja Suomen keskiajan kivikirkot (2007).
Markus Hiekkasen poika on muusikko Jimi Constantine.
Teoksia

Naantali.  (puhtaaksipiirustus: Leena Sälejoki-Hiekkanen)  Helsinki: Museovirasto, 1988.  ISBN 951-9075-24-0
Polvesta polveen täällä: Espoon kirkon esiinkaivettua menneisyyttä.  Espoo:  Espoon seurakunnat, 1988.  ISBN 951-99899-3-5
Rauma.  (puhtaaksipiirustus: Leena Sälejoki-Hiekkanen)  Helsinki:  Museovirasto, 1983.  ISBN 951-9074-79-1
Suomen kivikirkot keskiajalla.  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-15126-6
Suomen keskiajan kivikirkot.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1117)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-861-9
Evankeliumi Johanneksen mukaan

| Evankeliumi Johanneksen mukaan> Τὸ κατὰ Ἰωάννην εὐαγγέλιον.Raamattu Uusi testamentti |
| --- | --- |
 Evankeliumin jakeet 5:7-12 evankeliumikirjasta 500-luvulta.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Johannes
Kirjoituspaikka:  Efesos tai muu Vähä-Aasia
Ajoitus:  n. 90–95 jaa.
Teksti
Genre:  evankeliumi
Alkukieli:  koinee-kreikka
Lyhenne:  Joh.
Lukuja:  21
Jakeita:  879
Edeltävä: < Luuk.Seuraava: Ap. t. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Evankeliumi Johanneksen mukaan eli Johanneksen evankeliumi (m.kreik. Τὸ κατὰ Ἰωάννην εὐαγγέλιον, To kata Iōannēn euangelion) on neljäs ja nuorin Uuden testamentin evankeliumeista. Se poikkeaa tyyliltään ja sisällöltään huomattavasti kolmesta muusta evankeliumista eli niin sanotuista synoptisista evankeliumeista, ja on todennäköisesti kirjoitettu niistä itsenäisesti, ja myös viimeisenä. Perinteisesti evankeliumin kirjoittajana on pidetty evankelista Johannesta.
Johanneksen evankeliumia pidetään evankeliumeista hengellisimpänä. Johanneksen tunnus, kotka, puhuu sekin taivaallisista näkökulmista.
Historia > Muita ehdotuksia kirjoittajasta

On myös esitetty muita teorioita kirjoittajasta. Eräs näistä on Ramon K. Jusinon väite, että evankeliumi olisi perustunut Magdalan Marian välittämään perimätietoon. Nimettömän kirjoittajan ja Marian yhdistäminen perustuu siihen, että evankeliumin kirjoittajan mainitaan useaan kertaan olevan "opetuslapsi, jota Jeesus rakasti", kun taas myöhemmin löydetyt gnostilaiset evankeliumit toiselta vuosisadalta, kuten Filippuksen evankeliumi, esittävät Marian Jeesuksen eniten rakastamana opetuslapsena. Ne evankeliumin kohdat, joissa "rakastettu opetuslapsi" mainitaan mieheksi, ovat ristiriidassa kolmen muun evankeliumin kanssa, joissa vastaavissa tilanteissa esiintyy nimenomaan Magdalan Maria. Lisäksi näissä kohdissa evankeliumin oma johdonmukaisuus on puutteellinen. Mahdollisesti evankeliumin kuvaama naispuolinen opetuslapsi muutettiin myöhemmässä vaiheessa mieheksi, millä saavutettiin evankeliumille miesvaltaiseksi muuttuneen myöhäisroomalaisen kirkon virallinen hyväksyntä. Tämä olisi myös pätevä syy sille, miksi "rakastetun opetuslapsen" henkilöllisyys salattiin evankeliumissa niin tarkkaan, mille muutoin on vaikea keksiä mitään järkevää perustetta.
Väitteen kannattajat ovat ehdottaneet, että kirjoittaja olisi mahdollisesti kätkenyt evankeliumiin avaimen "rakastetun opetuslapsen" henkilöllisyydestä. Evankeliumin viimeisessä luvussa, joka vaikuttaa jälkikäteen lisätyltä, mahdollisesti samaan aikaan "rakastettua opetuslasta" koskeneiden muutosten kanssa, kuvataan ensin Pietarin irrallinen kalamatka ja sitten keskustelu "rakastetun opetuslapsen" kohtalosta. Pietarin saamien kalojen lukumäärä "153" on "Magdalan" alkuperäisen kreikankielisen kirjoitusasun ἡ Μαγδαληνή ((h)ē Magdalēnē) kirjaimien gematrinen summa (8 + 40 + 1 + 3 + 4 + 1 + 30 + 8 + 50 + 8 = 153).
Sisältö

Evankeliumi alkaa tunnetulla "logos-hymnillä" (Joh. 1:1–5 ), jonka ensimmäiset sanat ovat:
»1 Alussa oli Sana [Logos]. Sana oli Jumalan luona, ja Sana oli Jumala. Jo alussa Sana oli Jumalan luona.
2 Kaikki syntyi Sanan voimalla.
3 Mikään, mikä on syntynyt, ei ole syntynyt ilman häntä.»
Tämä eräänlainen esipuhe linkittää evankeliumin selvästi kahteen Vanhan testamentin kohtaan: toisaalta luomiskertomukseen, jossa Jumala luo valkeuden sanallaan (Moos. 1:1 ), ja toisaalta Sananlaskujen kirjaan, jossa mainitaan kuinka Viisaus ensimmäisenä Jumalan teoista on ollut seuraamassa hänen luomistyötään (Sananl. 8). Evankeliumi opettaa, että tämä sana, valkeus ja viisaus on Jeesus.
Tämän esipuheen jälkeen kerronta alkaa jakeesta 6, ja koostuu kahdesta osasta. Ensimmäinen osa (Joh. 1:6–12:50) sisältää Jeesuksen julkisen toiminnan ajan alkaen Johannes Kastajan antamasta kasteesta. Toinen osa (Joh 13:1–21:25) esittää Jeesuksen yksityiselämässä lähimpien opetuslastensa keskuudessa (luvut 13–17), ja hänen kärsimyksensä ja ristiinnaulitsemisensa sekä ilmestymisensä kuoleman jälkeen (luvut 18–20).
Luvun 20 viimeiset kaksi jaetta vaikuttavat olleen alkuperäinen lopetus evankeliumille. Se sekä luku 21, "liite", kertovat enemmän Jeesuksen ylösnousemusta seuranneista kohtaamisista opetuslasten kanssa kuin muut evankeliumit, sekä "rakastetusta opetuslapsesta" ja siitä että juuri hän on kirjoittanut evankeliumin. Luvun 21 viimeisessä jakeessa alkuperäinen lopetus toistetaan.
Johanneksen evankeliumin jae 3:16 eli niin sanottu "pienoisevankeliumi" on Uuden testamentin tunnetuin lause:
»Sillä niin on Jumala maailmaa rakastanut, että hän antoi ainokaisen Poikansa, ettei yksikään, joka häneen uskoo, hukkuisi, vaan saisi iankaikkisen elämän .» 
(Joh. 3:16, KR38)
Evankeliumin levittämiseen erikoistuneen Gideons International -säätiön mukaan tämä lause on käännetty yli 1 100 kielelle.lähde?
Evankeliumin lopussa, jakeessa Joh. 20:31, kirjoittaja kertoo syyn evankeliumin kirjoittamiseen: ”Tämä on kirjoitettu siksi, että te uskoisitte Jeesuksen olevan Kristus, Jumalan Poika, ja että teillä, kun uskotte, olisi elämä hänen nimensä tähden”.
Sisältö > Erot synoptisiin evankeliumeihin

Johanneksen evankeliumi eroaa selvästi synoptisista evankeliumeista, jotka jakavat paljon yhteistä materiaalia ja kuvaavat enemmän Jeesuksen elämää ja opetuksia. Johanneksen evankeliumissa ei esimerkiksi kerrota yhtään Jumalan valtakuntaa koskevaa vertausta, jotka synoptisissa evankeliumeissa muodostavat Jeesuksen opetuksen keskeisen sisällön. Ruokkimisihmettä ("viisi leipää ja kaksi kalaa") lukuun ottamatta Johannes ei myöskään kerro yhtään samaa ihmetekoa kuin synoptiset evankeliumit. Sen sijaan Johannes esittää omia suuria tunnustekoja, joista synoptiset evankeliumit eivät kerro, muun muassa veden muuttaminen viiniksi, syntymästään sokean parantaminen ja Lasaruksen herättäminen kuolleista. Lisäksi Johanneksen evankeliumi on ainoa evankeliumi, joka kertoo roomalaisten sotilaiden pidättäneen Jeesuksen. Johanneksen evankeliumissa myös selitetään motiivi Jeesuksen teloittamiselle: ”Ettekö te käsitä, että jos yksi mies kuolee kansan puolesta, se on teille parempi kuin että koko kansa joutuu tuhoon?”
Myös opillisissa painotuksissa Johanneksen evankeliumi poikkeaa muista. Johanneksen evankeliumissa annetaan erityisen paljon painoa Isän ja Pojan suhteelle. Evankeliumin kirjoittaja painottaa Isän ja Pojan ykseyttä, kun taas synoptiset evankeliumit keskittyvät lähinnä Jeesukseen Jumalan poikana. Juuri Johanneksen kirjoituksilla on ollut huomattava merkitys kristinuskon myöhemmissä kirkolliskokouksissa vahvistettuihin tulkintoihin muun muassa Pyhästä Kolminaisuudesta. Johannes esittää paljon selvemmin väitteitä siitä, että Jeesus on Jumalan ainoa poika, sen sijaan että hän olisi vain Ihmisen Poika. Evankeliumi keskittyy myös Lunastajan ja uskovaisten väliseen suhteeseen, esittää Pyhän Hengen Lohduttajana (kreik. paraklete), sekä asettaa rakkauden etualalle kristillisenä luonteenpiirteenä. Johanneksen evankeliumi painottaa uskon merkitystä ihmisen pelastuksessa, siinä mistä synoptisista evankeliumeista on löydetty enemmän teoille painoarvoa antavaa julistusta.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Johannes Krysostomos: Opetuspuheita Johanneksen evankeliumista I.  Suomentanut Serafim Seppälä. Valamon luostari, 2001.  ISBN 951-9468-88-9
Johannes Krysostomos: Opetuspuheita Johanneksen evankeliumista II.  Suomentanut Serafim Seppälä. Valamon luostari, 2003.  ISBN 951-9468-97-8
Peltola, Olavi: ”Evankeliumi Johanneksen mukaan”, Löytöretki Uuteen testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-362-9  Teoksen verkkoversio.
Thurén, Jukka: Johanneksen evankeliumi.  Aurinko, 2011.  ISBN 9789522301895
Kirjallisuutta > Englanniksi

Bruce, F. F.: The Gospel of John: Introduction, Exposition, Notes.  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1994.  ISBN 0802808832
Bruner, Frederick Dale: The Gospel of John: A Commentary.  Wm. B. Eerdmans Publishing, 2012.  ISBN 0802866352
Lierman, John: Challenging Perspectives on the Gospel of John.  (Wissenschaftliche Untersuchungen zum Neuen Testament 219, ISSN 0340-9570)  Mohr Siebeck, 2006.  ISBN 3161491130
Moloney, Francis J. & Harrington, Daniel J.: The Gospel of John.  (Sacra Pagina 4)  Liturgical Press, 1998.  ISBN 0814658067
Morris, Leon: The Gospel According to John.  (The new international commentary on the New Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1995.  ISBN 0802825044
Ridderbos, Herman: The Gospel of John: A Theological Commentary.  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1997.  ISBN 0802804535
Smith, Dwight Moody: The Theology of the Gospel of John.  (New Testament Theology)  Cambridge University Press, 1995.  ISBN 0521357764
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Evankeliumi Johanneksen mukaan Wikimedia Commonsissa
Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Evankeliumi Johanneksen mukaan (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Evankeliumi Johanneksen mukaan (Arkistoitu – Internet Archive) (1938)
Evankeliumi Johanneksen mukaan. Suomenkieliset käännökset (1992, 1938 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä kreikankielinen alkuteksti (mm. Westcott-Hort -laitos). Uskonkirjat.net.
Evankeliumi Johanneksen mukaan (1938, 1776 ja 1642). Finbible – suomalaisia raamatunkäännöksiä.
Fonck, Leopold: Gospel of St. John Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Kirby, Peter (toim.): Gospel of John. Early Christian Writings. (englanniksi)
Koskenniemi, Erkki: Evankeliumi Johanneksen mukaan. SLEY:n raamattuluennot.
| n k Uusi testamentti |
| --- | --- |
Evankeliumit ja apostolien teot:  Evankeliumi Matteuksen mukaan  Evankeliumi Markuksen mukaan  Evankeliumi Luukkaan mukaan  Evankeliumi Johanneksen mukaan  Apostolien teot 
Paavalin kirjeet:  Kirje roomalaisille  Ensimmäinen kirje korinttilaisille  Toinen kirje korinttilaisille  Kirje galatalaisille  Kirje efesolaisille  Kirje filippiläisille  Kirje kolossalaisille  Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille  Toinen kirje tessalonikalaisille  Ensimmäinen kirje Timoteukselle  Toinen kirje Timoteukselle  Kirje Titukselle  Kirje Filemonille  Kirje heprealaisille 
Katoliset kirjeet:  Jaakobin kirje  Ensimmäinen Pietarin kirje  Toinen Pietarin kirje  Ensimmäinen Johanneksen kirje  Toinen Johanneksen kirje  Kolmas Johanneksen kirje  Juudaksen kirje 
Profetiat:  Johanneksen ilmestys 
Evankelista Johannes. El Greco, n. 1605.
Joh. 16:23-30, Codex Vercellensis vuodelta 370, latinaksi.
Johanneksen evankeliumin alku, Durhamin evankeliumikirja.
Antti Roni

Anders Edvard (Antti) Roni (22. huhtikuuta 1870 Varkaus  – 25. joulukuuta 1945) oli merikapteeni, merikoulun johtaja ja merenkulun ylitarkastaja.
Antti Ronin vanhemmat olivat lastauspäällikkö Erik Roni  ja Fredrika Lovisa Wänttinen ja puoliso vuodesta 1902 Aino Sivi Maria Murén. Roni suoritti aliperämiehen tutkinnon 1891, perämiehen ja kauppalaivurin tutkinnon 1893, höyryaluksen päällikön tutkinnon 1895, merikapteenin tutkinnon 1896 ja laivanmittaritutkinnon 1903. Hän työskenteli merimiehenä 1885–1890, perämiehenä 1891–1892 ja 1894–1895, laivan päällikkönä 1893–1905, Viipurin merikoulun apuopettajana 1900–1904 ja johtajana 1904–1918 sekä merenkulun ylitarkastajana 1918–1937. Roni suomensi merenkulun oppikirjoja ja toimi useissa eri luottamustehtävissä, muun muassa Viipurin kaupunginvaltuustoin jäsenenä 1912–1918 ja Suomen Merimieslähetysseuran johtokunnan jäsenenä vuodesta 1919.
Suomennoksia

Adam Paulsen : Ilmatiede: merikouluja ja merenkulkijoita varten ; suom. A. E. Roni. Suomentaja, Viipuri 1911
Meriteiden säännöt eli sääntöjä alusten yhteentörmäämisen estämistä tarkoittavista toimenpiteistä; selvittävien muistutuksien kanssa toimittanut Herman Korsström ; suomentanut A. E. R. Suomentaja, Viipuri 1914, 3. painos nimellä Meriteiden säännöt eli yleiset merenkulkusäännöt alusten yhteentörmäämisen estämiseksi. A. E. Roni, Helsinki 1922, 4. painos nimellä Meriteiden säännöt eli yleiset merenkulkusäännöt ja säännöt laivakulkua varten sisäisillä kulkuvesillä alusten yhteentörmäämisen estämiseksi. A. E. Roni, Helsinki 1924, 5. painos 1933, 6. lisätty painos 1939
Merenkulun oppikirja: ruotsinkielellä toimittanut Herman Korsström ; suomentaneet A. E. Roni, Nikolai Tanttu. Suomen senaatti, Helsinki 1918
Etelä-Bug

| Etelä-Bug |
| --- | --- |
 Ortodoksinen kirkko Etelä-Bugin varrella.
Alkulähde:  Podolian ylänkö
Laskupaikka:  Dneprin-Bugin estuaari, Mustameri
Maat:  Ukraina
Pituus:  806 km
Alkulähteen korkeus:  320 m
Virtaama:  160 m³/s
Valuma-alue:  63 740 km²
 Etelä-Bug Ukrainan kartalla
Etelä-Bug tai Bug (ukr. Південний Буг, Бог, Pivdennyi Buh, Boh, ven. Южный Буг, Južnyi Bug), antiikin Hypanis (m.kreik. Ὕπανις), on noin 800 kilometrin pituinen joki Ukrainan lounaisosassa. Bug virtaa kohti kaakkoa ja laskee Mustaanmereen sen ja Dneprin yhteisen estuaarin kautta. Estuaari mukaan lukien joen pituus on 857 kilometriä. Etelä-Bugin ja sen oman estuaarin valuma-alue on 63 740 neliökilometriä. Se on Ukrainan kolmanneksi suurin joki Dneprin ja Dnestrin jälkeen.
Joki saa alkunsa Podoliassa Podolian ylängöltä noin 90 kilometriä Hmelnytskyin länsipuolella. Yläjuoksullaan Bug kulkee soisen maiseman halki ja leveässä mutaisessa laaksossa, mikä näkyy veden värissä. Täällä joki virtaa Vinnytsjan kaupungin läpi. Keskijuoksulla joki kulkee vuorimaisemassa, jossa uoma on kapeampi, virtaus on nopeampaa, törmät nousevat jyrkkinä jopa 90 metriin, ja joessa on monia koskipaikkoja. Alajuoksullaan Bug virtaa kalkkikivi- ja hiekkakivimaastossa Voznesenskin kaupungin ohi. Se saapuu Mustanmeren alangolle ja laskee estuaariinsa Nova Odessan lähistöllä. Estuaarin rannalla noin 20 kilometriä alempana sijaitsee Mykolajivin kaupunki paikassa, jossa Inhul-sivujoki myös purkautuu estuaariin. Tästä noin 40 kilometriä etelään Bugin estuaari yhtyy laajempaan Dneprin ja Bugin yhteiseen estuaarilaguuniin, joka aukeaa länteen Mustaanmereen.
Joki on yleensä jäässä joulukuulta maaliskuulle. Keskivirtaus joen suulla on 160 m³/s, mutta vaihtelu vuoden mittaan on suurta. Joki on alajuoksultaan merenkulkukelpoinen 160 kilometrin matkalta Voznesenskiin asti. Mykolajiv ja Vosznesensk ovat tärkeimmät satamat. Joen alajuoksulla on Pivdennoukrajinskissa sijaitseva Etelä-Ukrainan ydinvoimalaitos. Jokeen on padottu kaikkiaan 13 tekojärveä.
Lewyn kappale -tauti

| Lewyn kappale |
| --- | --- |
 Tyypillisiä Lewyn kappaleita mikroskooppikuvassa.
Luokitus
ICD-10:  G31.8
ICD-9:  331.82
OMIM:  127750
MeSH:  D020961
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Lewyn kappale -tauti on dementoiva aivosairaus. Sen tunnusmerkkinä ovat aivoista löytyvät solunsisäiset Lewyn kappaleet, jotka ovat alfasynukleiinista ja muista proteiineista koostuvia poikkeavia kertymiä. Tauti on kolmanneksi yleisin muistisairaus, ja sitä on arvioitu Suomessa esiintyvän viidellä prosentilla yli 75-vuotiaista.
Lewyn kappale -tauti on nimetty saksalaissyntyisen neurologin Frederic Lewyn mukaan. Hän kuvaili vuonna 1912 aivoista löytämänsä inkluusiokappaleet, jotka myöhemmin nimettiin hänen mukaansa.