stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiinan urheilu
Taekwondo

Taekwondossa kiinalaiset ovat voittaneet seitsemän olympiakultaa, vähintään yhden joka kerta alkaen vuodesta 2000, jolloin taekwondo oli ensimmäistä kertaa mukana virallisena olympialajina.
Taitoluistelu

Taitoluistelussa Kiina on voittanut yhden olympiakultamitalin, jonka ovat saavuttaneet pariluistelussa Shen Xue ja Zhao Hongbo Vancouverissa 2010 kahden pronssimitalin jälkeen.
Ensimmäinen kiinalainen taitoluistelun maailmanmestari oli naisten yksinluistelun vuonna 1995 voittanut Chen Lu. Parhaiten kiinalaiset ovat menestyneet pariluistelussa, jossa he ovat voittaneet seitsemän maailmanmestaruutta vuosina 2002–2019.
Tennis

Tenniksen Grand Slam -turnausvoittoon ylsivät ensimmäisinä kiinalaisina Yan Zi ja Zheng Jie Australian avoimissa 2006 naisten nelinpelissä. Samana vuonna he voittivat nelinpelin myös Wimbledonissa. Ensimmäisenä kiinalaisena kaksinpelin Grand Slam -voiton otti Li Na, joka voitti Ranskan avoimet 2011 ja Australian avoimet 2014. Muita Grand Slam -voittajia naisten nelinpelissä ovat Peng Shuai taiwanilaisen Hsieh Su-wein parina Wimbledonissa 2013 ja Ranskan avoimissa 2014 sekä Zhang Shuai australialaisen Samantha Stosurin parina Australian avoimissa 2019. Sekanelinpelissä voittoon on yltänyt Sun Tiantian serbialaisen Nenad Zimonjićin parina Australian avoimissa 2008.
Olympialaisissa Li Ting ja Sun Tiantian voittivat naisten nelinpelissä kultaa Ateenassa 2004.
Uimahypyt

Uimahypyissä Kiina on voittanut 40 olympiakultamitalia. Naisten henkilökohtaisessa ponnahduslautakilpailussa kiinalaiset ovat voittaneet kaikki kultamitalit vuosina 1988–2016, yhteensä kahdeksan. Naisten kerroshypyistä Kiinalla on seitsemän kultaa vuosilta 1984–1996 ja 2008–2016.
Uinti

Uinnissa Kiina on voittanut 13 olympiakultamitalia.
Voimistelu

Telinevoimistelussa Kiina on voittanut 26 olympiakultamitalia. Ensimmäinen kiinalainen voimistelutähti olympialaisissa oli Li Ning, joka voitti kolme kultamitalia Los Angelesin olympialaisissa 1984. Samoissa kisoissa Lou Yun ja Ma Yanhong voittivat yhden kultamitalin. Miesten joukkuekilpailussa Kiina voitti olympiakultaa Sydneyssä 2000, Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012 sekä naisten joukkuekilpailussa kotikisoissaan Pekingissä 2008. Pekingin telinevoimistelukilpailuissa kiinalaiset voittivat kaikkiaan yhdeksän kultamitalia.
Trampoliinivoimistelussa kiinalaiset ovat voittaneet kolme olympiakultaa.
Wushu

Wushu on yhteinen nimi lukuisille Kiinasta lähtöisin oleville, vuosituhansiakin vanhoille kamppailulajeille.
Yleisurheilu

Yleisurheilussa Kiina on voittanut kahdeksan olympiakultamitalia, joista viisi kävelyissä, kaksi kestävyysjuoksuissa ja yhden 110 metrin aitajuoksussa.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Kiina on voittanut 15 kultamitalia, joista naiset ovat tuoneet 13. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 Kiina sijoittui mitalitilastossa toiseksi voitettuaan neljä kultamitalia, joista kolmesta vastasivat keski- ja pitkien matkojen naisjuoksijat. Vuonna 2015 Kiinan pääkaupunki Peking isännöi MM-kilpailuja.
Sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa ensimmäisenä kiinalaisena kultaa voitti kuulantyöntäjä Sui Xinmei vuonna 1991. Liu Xiang voitti kultaa 60 metrin aitajuoksussa 2008 ja Dong Bin kolmiloikassa 2016.
Ensimmäinen yleisurheilun maailmanennätyksen tehnyt kiinalainen oli korkeushyppääjä Cheng Feng-jung, joka vuonna 1957 paransi naisten maailmanennätykseksi 177 cm. Vuonna 1970 Ni Tshih-Tshin ylitti miesten korkeushypyn maailmanennätyksen tuloksellaan 229 cm mutta sitä ei hyväksytty viralliseksi maailmanennätykseksi, koska Kiina ei tuolloin ollut Kansainvälisen yleisurheiluliiton (IAAF) jäsen. Vuosina 1983–1984 Zhu Jianhua teki miesten korkeushypyssä kolme virallista maailmanennätystä, parhaimmillaan tuloksen 239 cm.
Vuonna 1993 maailmaa hämmästyttivät Ma Junrenin valmentamien kiinalaisten naiskestävyysjuoksijoiden suuret maailmanennätysparannukset. Wang Junxia paransi 10 000 metrin juoksun maailmanennätystä yli 40 sekunnilla ensimmäisellä puolen tunnin alituksellaan (29.31,78) ja 3 000 metrin juoksun maailmanennätystä ensin yli kymmenellä sekunnilla ja seuraavana päivänä vielä kuudella sekunnilla (8.06,11). Qu Yunxia paransi 1 500 metrin juoksun maailmanennätystä yli kahdella sekunnilla (3.50,46). Vuonna 2016 Wang tunnusti, että tulosten takana oli dopingin käyttö.
Kirjallisuutta

Knuuttila, Mikko: Suuri harppaus huipulle: Kiinan tie urheilun supervallaksi.  Like, 2021.  ISBN 978-951-1-37048-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiinan urheilu Wikimedia Commonsissa
Yao Ming, NBA:n vuoden 2002 ykkösvaraus, donkkaa.
Ding Ning pöytätenniksen MM-kilpailuissa 2013.
Kiinalainen sulkapalloilija Fu Haifeng.
Kamjanka-Buzka

| Kamjanka-Buzka Кам'янка-Бузька |
| --- | --- |
 Kamjanka-Buzkan kaupungintalo (raatihuone).
 lippu:  vaakuna
 Kamjanka-Buzka
 Koordinaatit: 50.1050°N, 24.3451°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Lvivin alue
Piiri:  Lvivin piiri
Historiallinen maininta:  1406
Magdeburgin kaupunginoikeudet:  1471
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  8,63 km²
Väkiluku (2022)  ():  10 397 as.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kamjanka-Buzka (ukr. Кам'янка-Бузька; alkujaan Dymošin, 1440-luku − 1485 Kamjanka, vuosina 1485–1944 nimellä Kamjanka-Strumylova) on historiallinen kaupunki Ukrainan Lvivin alueen Lvivin piirissä. Kamjanka-Buzka sijaitsee Läntisen Bugin ja sen sivuhaaran Kamjankan vesistöalueella, 43 kilometriä aluekeskus Lvivistä koilliseen. Kaupungissa on rautatie- ja linja-autoasemat.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 10 397 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 11 674 asukasta.
Tammikuun keskilämpötila on −4,6 ja heinäkuun +18,1 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 660 millimetriä.
Paikkakunnalta on löydetty jälkiä pronssikauden asutuksesta (2000 eaa.). Ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1406 kivimuureilla ja vallihaudalla linnoitetusta kylästä nimellä Dymošin. 1440-luvulta lähtien nimenä oli Kamjanka. Magdeburgin kaupunginoikeudet 1471 (Juri Strumylon aikana), jotka sittemmin myös Puolan kuningas Sigismund I vahvisti 1509. Kaupungin nimeksi vaihdettiin Kamjanka-Strumylova vuonna 1485, paikkakunnasta tuli merkittävä kaupan ja käsityön keskus 1400-luvun lopulla.
(historia kesken)
Vuosina 1867–1939 kaupunki oli kihlakuntakaupunki. Kamjanka-Buzka on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Lvivin piiriin; sitä ennen se oli Kamjanka-Buzkan piirin keskus.
Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuvat muun muassa Pyhän Nikolauksen kirkko (1667) ja sen kellotorni (1762), Neitsyt Marian syntymäkirkko (1882), kaupungintalo (1800-luku), Siunatun Neitsyt Marian taivaaseenastumisen kirkko (1910–1914) ja Kansantalo (1911/1914).
Pyhän Nikolauksen kirkko (1667) ja sen kellotorni (1762)
Linja-autoasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kamjanka-Buzka Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Makulatuuri

Makulatuuri eli makulatuuripaperi (ransk. maculature < lat. maculare, tehdä pilkulliseksi) tarkoittaa valmistuksessa tai muuten vioittunutta tai heikkolaatuiseksi havaittua paperia, ja kirjapainoalalla viallista, arvonsa menettänyttä painotuotetta.
Kirjapainoalalla makulatuuri merkitsee painatuksessa tai jossain muussa valmistusvaiheessa tärveltynyttä painatetta. Alalla käytetään myös verbiä makuloida, joka merkitsee painotuotteen mitätöimistä eli makulatuuriksi tekemistä. Toisaalta esimerkiksi postimerkki, asiakirja tai muu kirjoitus voidaan makuloida leimaamalla se.
Taidegrafiikassa makulatuurilla tarkoitetaan vedosta, joka on tehty siten, ettei painolaattaa ole värjätty edellisen vedoksen painamisen jälkeen.
Rakennusalalla makulatuuriksi kutsuttiin entisaikaan ohutta liimatonta paperia, joka kiinnitettiin liisterillä muuratun tai rapatun seinän pintaan tasoittamaan pinnan rosoisuutta ennen tapetin kiinnittämistä. Tapetoitavan seinän peittämistä makulatuurilla nimitettiin makuleeraamiseksi (ruots. makulering). Makuleeraus oli työvaihe, jossa seinään siveltiin ensin ruisjauhovelli. Sitten sen pintaan kiinnitettiin ruisjauhovellillä käsitelty paperi, jonka kuivuttua pinta hiottiin hohkakivellä tasaiseksi ennen tapetin kiinnittämistä. Jos seinäpinnalle tehtiin kreteeraus, makulatuuria ei tarvittu tapetin alla.
Chiapasin maanjäristys 2017

| Chiapasin maanjäristys 2017 |
| --- | --- |

Päivämäärä:  7.9.2017 23:49 CDT (8.9.2017 04:49 UTC)
Magnitudi:  8,1  (Mw)
Syvyys:  69,7 km 
Episentrumin sijainti:  15.068°N, 93.715°W 
Maat, joihin vaikutukset ulottuivat:  Meksiko, Guatemala
Henkilövahingot:  ainakin 91
Vuoden 2017 Chiapasin maanjäristys tapahtui syyskuun 7. päivä kello 23:49 paikallista aikaa Meksikon Tyynenmeren rannikolla. Järistyksen voimakkuus oli 8,1 momenttimagnitudia ja sen keskus sijaitsi 69,7 kilometrin syvyydessä Tehuantepecinlahden vesillä noin 80 kilometrin päässä rannikosta Meksikon Chiapasin osavaltion edustalla. Maanjäristys aiheutti suuria tuhoja erityisesti Oaxacan osavaltiossa. Järistyksessä on kuollut ainakin 91 ihmistä.
Alueen tektoninen tausta

Meksikon eteläisen Tyynenmeren rannikon Tehuantepecinlahti sijaitsee kahden litosfäärilaatan rajalla. Alueella mereinen Kookossaaren laatta työntyy suuremman mantereisen Pohjois-Amerikan laatan alle, mikä aiheuttaa laattojen rajalle toistuvia maanjäristyksiä. Alityöntövyöhyke on osa suurempaa Tyynenmeren tulirengasta.
Maanjäristys

Maanjäristys iski torstaina 7. syyskuuta hieman ennen puoltayötä kello 23:49:21 paikallista Meksikon keskistä aikaa. Sen järistyskeskus oli merellä Tehuantepecinlahdella 69,7 kilometrin syvyydessä 87 kilometriä lounaaseen Pijijiapanin kaupungista Chiapasin osavaltiossa. Meksikon kansallinen seismologian laitos (SSN) mittasi maanjäristyksen voimakkuudeksi 8,2 momenttimagnitudiasteikolla, kun taas maanjäristyksiä kaikkialla maailmassa tutkiva Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus (USGS) mittasi sen voimakkuudeksi 8,1.
Vaikutukset

Maanjäristys aiheutti huomattavaa aineellista vahinkoa ja ainakin 91 ihmisen kuoleman. Valtaosa kuolleista oli Oaxacan osavaltiossa, jossa maanjäristyksessä menehtyi ainakin 71 ihmistä. Suuri osa kuolleista kuului sapoteekkien alkuperäiskansaan. Chiapasissa kuoli ainakin 16 ihmistä ja Tabascon osavaltiossa neljä. Maanjäristys tuhosi tai vaurioitti vakavasti kymmeniä tuhansia taloja ja jätti satoja tuhansia ihmisiä kodittomiksi.
maanjäristyksen ja sen jälkijäristysten keskukset kartalla
maanjäristyksen tuhoja Oaxacassa
Presidentti Enrique Peña Nieto (vasemmalla) ja Oaxacan kuvernööri Alejandro Murat Hinojosa (keskellä) vierailivat maanjäristysalueella 8. syyskuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chiapasin maanjäristys 2017 Wikimedia Commonsissa
Helmi Jalovaara

Helmi Jalovaara 1910-luvun alussa.
Helmi Jalovaara (vuoteen 1902 Kaksonen, 10. helmikuuta 1876 Kesälahti − 1. elokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja teosofi. Hän oli 1900-luvun alkuvuosikymmenten tunnetuimpia suomalaisia teosofeja, joka ajattelussaan yhdisteli sosialismia, uskontoa ja esoteerisia käsityksiä.
Elämä

Jalovaara sai Sortavalan tyttökoulun päästötodistuksen 1892 ja valmistui opettajaksi Sortavalan seminaarista 1898. Hän työskenteli opettajana Helsingin pitäjässä toimineessa Luhtaanmäen kansakoulussa 1898–1900 ja Helsingin pitäjän kirkonkylän kansakoulussa 1900–1907. Vuodesta 1908 lähtien Jalovaara työskenteli Maalainen-lehden sekä Raittiuden Ystävien julkaiseman Kylväjän toimittajana, kunnes palasi opettajaksi Tikkurilan kansakouluun syksyllä 1912. Hän oli myös mukana Maalaisliiton toiminnassa.
Vuosikymmenen alkupuolella Jalovaara siirtyi sosialidemokraatteihin. Vuonna 1917 Jalovaara oli perustamassa Sosialidemokraattista opettajaliittoa ja hänet valittiin myös sen hallitukseen. Sisällissodan aikana Jalovaara toimi kansanvaltuuskunnan kouluneuvoston kanslistina. Hän oli sodan jälkeen vangittuna, mutta selvisi ilman tuomiota. Koulutoimen ylihallitus antoi Jalovaaralle varoituksen, minkä johdosta hän jätti opettajantoimensa. Kevään 1919 eduskuntavaaleissa Jalovaara oli sosialidemokraattien ehdokkaana, mutta jäi Artturi Aallon varaedustajaksi. Samana kesänä Jalovaara oli uudelleenkäynnistämässä sisällissodan lamaannuttaman Sosialidemokraattisen opettajaliiton toimintaa. Hänet valittiin liiton puheenjohtajaksi, mutta sen toiminta hiipui.
Opettajantyön jätettyään Jalovaara työskenteli Teosofi-lehden toimitussihteerinä ja suomensi muun muassa Annie Besantin kirjoituksia. Hän oli myös suosittu luennoitsija, joka kiersi eri puolilla Suomea pitämässä teosofisia esitelmiä. Suomen Teosofisen Seuran piirissä vaikutti sosialistien muodostama verkosto, johon Jalovaaran ohella kuuluivat muun muassa Väinö ja Hugo Valvanne, Yrjö Kallinen, Urho Tuurala ja Pekka Häkli. Hän oli myös Idän Tähden Järjestön Suomen osaston aktiivijäseniä. SDP:n johto suhtautui Jalovaaran teosofisiin näkemyksiin kielteisesti, mutta siitä huolimatta hän pääsi Hilja Pärssisen kanssa hahmottelemaan puolueen koulutuspoliittisia linjauksia.
Jalovaara kuoli Helsingissä 97-vuotiaana elokuussa 1973. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Teoksia ja suomennoksia

Nouseva polvi.  (Idän Tähden kirjasia n:o 10)  Hyvinkää:  Uususkonnollinen kustannusliike, 1916.
Besant, Annie: Kolme tietä Jumalan yhteyteen.  Suomentanut Helmi Jalovaara. Helsinki:  Suomen Teosofinen Seura, 1925.
Erään vanhemman veljen sanoma Teosofisen Seuran jäsenille.  (Suomen Teosofisen Seuran lentolehtisiä)  Suomentanut Helmi Jalovaara. Helsinki:  Suomen Teosofinen Seura, 1926.
Besant, Annie: Maailmanopettajan tuleminen : syksyllä 1925 Lontoossa pidetty luento.  Suomentanut Helmi Jalovaara. Helsinki:  Suomen Teosofinen Seura, 1926.
Cooper, Irving S.: Menneitten elämäin perintö.  Suomentanut Helmi Jalovaara. Helsinki:  Suomen Teosofinen Seura, 1926.
Aiheesta muualla

Helmi Jalovaara : Uutta Englantia. Puistokaupunki Letchworth, Helsingin Sanomat, 6.11.1927, nro 301, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Juhani Pallasmaa

Juhani Pallasmaa elokuussa 2012
Kampin keskus, Helsinki, 2003–2006
Juhani Pallasmaan ja Wäinö Aaltosen Muusa/Muistijälki on Aaltosen puretun ateljeen paikalle Turun Hirvensaloon tehty Pallasmaan suunnittelema muistomerkki, jossa yhtenä osana on Aaltosen Muusa-veistos. Teos paljastettiin Aaltosen syntymän 100-vuotisjuhlavuonna 1994.
Juhani Uolevi Pallasmaa (s. 14. syyskuuta 1936 Hämeenlinna) on suomalainen arkkitehti. Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin professorina 1992–1997 toiminut Pallasmaa on julkaissut lukuisia arkkitehtuuria ja arkkitehtuurin teoriaa käsitteleviä kirjoituksia ja toiminut näyttelyarkkitehtina. Hänen töistään tunnetuimmat ovat Rovaniemen taidemuseo ja Suomen Ranskan-instituutin muutostyöt (1990, yhdessä Rolan Schweitzerin kanssa). Pallasmaa oli taiteilijaprofessorina vuosina 1983–1988. Hän teki vuoden 1992 Sevillan maailmannäyttelyssä  Suomen paviljongin näyttelysuunnitelman ja taiteilijavalinnat. Pallasmaa on ollut Pritzker-palkinnon juryssa vuodesta 2009.
Palkinnot ja tunnustukset

valtionpalkinto käsikirjoituksesta ohjelmaan Ihmisen mittaista arkkitehtuuria sarjassa Tiede ja tutkimus
Taiteen Suomi-palkinto 2000
American Academy of Arts and Letters, Arnold W. Brunnerin muistopalkinto 2009
Lilja (patsas)

Kuva Liljan patsaasta etuviistosta kuvattuna
Kuva Liljan patsaasta edestä kuvattuna
Liljan patsas on Wäinö Aaltosen tekemä punagraniittinen patsas Turussa, Runeberginpuistossa  Auransillan kupeessa. Se esittää alastonta naista ja Turun vaakunakukkaa liljaa. Patsas on hankittu sinne vuonna 1927 ja se oli Turun kaupungin ensimmäinen julkinen taidehankinta.
Nykyisin Lilja-patsas on keskeisessä osassa vapun vietossa Turussa. Patsas sai ylioppilaslakin päähänsä ensi kertaa keväällä 1929, kun turkulaiset ylioppilaat päättivät, että myös Turkuun tarvitaan Mantan lakitusta vastaava perinne. Patsaan pesemisen vappukuntoon aloitti kuitenkin vasta Turun yliopiston varsinaissuomalainen osakunta 1960-luvun lopulla.
Liljan patsasta kutsutaan toisinaan myös nimellä Turun Lilja.
Markus Jokela

| Markus Jokela> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. lokakuuta 1979 (ikä 45)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  psykologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto, University College London
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
blogs.helsinki.fi/mmjokela ja researchportal.helsinki.fi/en/persons/3b72d7b4-68ef-4928-b31f-812018013c19
Markus Jokela luennoimassa Psykologianopettajat ry:n koulutuspäivillä keväällä 2023.
Markus Jokela (s. 12. lokakuuta 1979) on suomalainen psykologian professori Helsingin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa.
Ura

Jokela väitteli psykologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2007 väitöskirjallaan On the environmental genetics of depressive symptoms: focus on two serotonergic genes. Vuonna 2012 Jokela väitteli myös epidemiologian ja kansanterveystieteen (public health) alalta University College Londonissa väitöskirjalla Obesity and common mental disorders: Examination of an association with alternative longitudinal models.
Jokela on tehnyt suuria, kymmeniä- tai satojatuhansia yksilöitä käsitteleviä, eri alojen seurantatutkimuksia yhdisteleviä metatutkimuksia. Aineistojen avulla hän on hakenut yhteyksiä yksilötekijöiden (kuten persoonallisuus, älykkyys, terveyskäyttäytyminen) sekä väestöä koskevien ilmiöiden (syntyvyys, alueelliset erot, muuttoliike) välillä.
Vuonna 2009 Jokela osoitti yhdysvaltalaisaineistolla, että tietyt yksilöpsykologiset piirteet (ulospäinsuuntautuneisuus, alhainen sovinnollisuus ja suuri avoimuus uusille kokemuksille) nostavat henkilön todennäköisyyttä muuttaa maan sisällä. Jokelaa on siteerattu paljon myös hänen nollatuloksistaan, joilla on osoitettu ettei jotain yhteyttä suurista aineistoista paljastukaan.
Vuodesta 2013 lähtien Jokela on koonnut suuria tutkimusaineistoja testatakseen tutkimuskysymyksiään, ja suorittanut tarvittavan metatason analyysin aineistolle. Hyödyntäen lähtöaineistoa hän on voinut välttää monia tavallisesti muiden tutkijoiden tutkimusten pohjalta laadittuihin meta-analyyseihin jääviä vääristymiä. Hän on osoittanut yksilötasoon pureutuvalla analyysillään yhteyden korkean tunnollisuuden ja alhaisen kuolleisuusriskin välillä. Myös korkean tunnollisuuden ja alhaisen painoindeksin väliltä löytyi yhteys.
Aiheesta muualla

Jokelan väitöskirja On the environmental genetics of depressive symptoms: Focus on two serotonergic genes Helsingin yliopiston Helda-tietokanta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus 
Henkilöt:  DDB
Mipmap

Kuva aliasoinnin vähenemisestä suurilla etäisyyksillä. (Aliasointi aiheuttaa Moiré-kuvion vasemmassa kuvassa.)
Esimerkki mipmapin tallentamisesta eri tarkkuuksilla.
Mipmap tarkoittaa tietokonegrafiikassa tekniikkaa, jolla parannetaan renderöinnin suorituskykyä ja laatua. Tekniikassa käytetään useita tekstuureita eri tarkkuuksilla ja mipmap-tekniikka erityisen hyödyllistä anisotrooppisen suodatuksen kanssa.
Tekniikassa alkuperäinen korkean resoluution tekstuuri skaalataan ja suodatetaan pienemmiksi. Pienemmät tekstuurit voidaan luoda automaattisesti, mutta grafiikasta vastaava henkilö voi muuttaa niitä myös käsin. Tyypillisesti jokainen pienempi taso on puolet edellisen tason koosta. Mipmap on käytännössä valmiiksi tallennettu versio, jotta grafiikkaprosessorilla on vähemmän työtä. Eri tasojen tallettaminen kasvattaa tekstuurien kokoa ja pienemmistä tasoista ei ole hyötyä kun tekstuuri renderöidään täydellä resoluutiolla.
Termin mipmap esitti Lance Williams SIGGRAPH-tapahtumassa vuonna 1983 artikkelissa "Pyramidal Parametrics". Mip viittaa latinankieliseen termiin multum in parvo, joka tarkoittaa "useaa asiaa pienessä paikassa".
Rigische Novellen

Lehden etusivu vuonna 1681.
Rigische Novellen oli Ruotsiin kuuluneessa Riiassa vuosina 1681–1710 ilmestynyt saksankielinen sanomalehti.
Baltian maiden ensimmäinen tunnettu sanomalehti Rigische Montags (Donnerstags) Ordinari Post Zeitung perustettiin Riikaan syksyllä 1680, kun Ruotsin kuningas Kaarle XI oli kieltänyt ulkomailla ja paikallisesti julkaistujen sanomalehtien ja uutiskirjeiden levittämisen. Syynä tähän olivat Brandenburg-Preussiin kuuluneessa Königsbergissä julkaistun Königsbergs Donnerstags (Sonntags) Ordinari Post-Zeitungin leviäminen Riikaan, Skoonen sodan uutisoinnista saadut kokemukset ja itsevaltiuden aikakauteen siirtyminen. Privilegio uutisten vastaanottamiseen ja levittämiseen myönnettiin kenraalikuvernöörin sihteerille Christoph Prescherille, ja hänen toimittamansa lehden sensuroinnista vastasi kenraalikuvernöörin kanslia.
Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden sisältö ja ulkoasu muuttuivat maaliskuussa 1681, ja samalla se sai nimen Rigische Novellen. Vuosina 1684–1710 sen julkaisijana toimi Riian kaupunginoikeuden asessori Georg Ruvius. Lehden aineistoon perustuivat Vironmaan pääkaupungin Tallinnan sanomalehti Revalsche Post-Zeitung ja ilmeisesti myös Inkerinmaan hallintokaupungissa Narvassa ilmestynyt lehti. Rigische Novellenia voidaan näin pitää Ruotsin viranomaisten Baltiaa varten perustamana virallisena lehtenä, ja Tallinnan ja Narvan lehtiä sen lisensoituina jälkipainoksina. Tukholmassa sen vastine oli kerran viikossa ilmestynyt Ordinari Post-Tijdender.
Nelisivuinen ja kaksipalstainen Rigische Novellen sisälsi tuon ajan sanomalehtien tapaan lähinnä ulkomaiden sotilaspoliittisia uutisia. Sen tärkeimpiä uutislähteitä olivat Hampurin ja Altonan lehdet, joiden tulo Riikaan kahdesti viikossa kesti yleensä 12–15 päivää. Lehden lukijoihin kuului riikalaisten lisäksi Liivinmaan, Vironmaan ja Narvan viranomaisia, sotilaita, pappeja, opettajia ja johtavia porvareita.
Aiheesta muualla

Rigische Montags (Donnerstags) Ordinari Post Zeitung digitoituna Bremenin valtion ja yliopiston kirjastossa
Rigische Novellen digitoituna Bremenin valtion ja yliopiston kirjastossa
Piilomuuttujateoria

Piilomuuttujateoriat ovat fysikaalisia teorioita, joiden mukaan fysikaalisen systeemin kvanttitila,
sellaisena kuin se kvantti­mekaniikassa esitetään, ei kuvaa systeemiä täydellisesti. Toisin sanoen
piilo­muuttuja­teorioiden kannattajien mukaan kvantti­mekaniikka on lopulta epä­täydellinen, ja täydellisen teorian tulisi kuvata kaikkea
systeemin käyttäytymistä ja välttää täten kvantti­mekaniikalle ominainen indeterminismi. Tiettyjen mittausten epä­tarkkuus
on kvantti­mekaniikan vallitseville tulkinnoille ominainen piirre, ja mittaustarkkuuden rajan osoittaa kvantita­tiivisesti
Heisenbergin epätarkkuusperiaate.
Piilomuuttujateorioiden kuuluisin puolesta­puhuja oli Albert Einstein, joka esitti vasta­väitteitä kvantti­mekaniikan
perustavalle toden­näköisyys­luonteelle ja ilmaisi ajatuksensa tunnetulla lauseella: "Olen vakuuttunut siitä, että Jumala ei heitä arpaa." Einstein, Podolsky ja Rosen väittivät, että kvantti­mekaniikkaan oli lisättävä "todellisuuden elementit", toisin sanoen piilo­muuttujat, jotta lomittumiset voitaisiin selittää ilman kauko­vaikutuksia. Myöhemmin Bellin teoreema osoitti, että tietyn tyyppiset lokaalit piilomuuttujateoriat ovat mahdottomia, tai tapahtumien on kehityttävä epälokaalisti. Muuan kuuluisa ei-lokaali teoria on de Broglien-Bohmin teoria.