Väestönvaihto
Käsitteen alkuperä > Ranskalainen äärioikeisto

Käsitteen ”väestönvaihto” (ransk. grand remplacement, ’suuri korvaaminen’) esitti näkyvästi vuonna 2010 ranskalainen kirjailija Renaud Camus kirjassaan Le grand remplacement. Camus’n mukaan väestönvaihdossa valkoisten muodostama kansa korvautuu parin sukupolven kuluessa mustien ja ruskeiden maahantulijoiden muodostamalla kansalla, joka ei sulaudu kantaväestöön, koska ei voi eikä halua. Camus ja muut henkilöt olivat käyttäneet termiä jo aikaisemmin. Camus’n teoksista väestönvaihto-termi levisi ranskalaisiin äärioikeistopiireihin ja sitä kautta myöhemmin muualle.
Camus’n mukaan ajatus väestönvaihdosta ilmeni hänelle vuonna 1996, kun hän matkusteli Héraultin departementissa Etelä-Ranskassa laatiakseen kirjallisen matkaoppaan. Camus’n mukaan vanhojen kylien väestö oli suurelta osin muuttunut. ”Naiset käyttivät 1500-luvulta peräisin olevan suihkulähteen luona islamilaisia huiveja, ja toisia näkyi katsomassa ulos goottilaisista kaksoisikkunoista. Olin tottunut suuriin ja moderneihin lähiöihin, joiden asukkaat olivat melkein kokonaan maahanmuuttajia, mutta tämä oli täysin erilainen kokemus.” Käsite grand remplacement, (”suuri korvaaminen”) tuli Camus’lle mieleen Pohjois-Amerikan ranskalaisten acadialaisten karkotuksesta (Grand dérangement) englantilaisten siirtolaisten tieltä 1700-luvulla. Kirjassaan Camus viittaa brittiläisen poliitikon Enoch Powellin näkemyksiin tulevista rotusuhteista ja ranskalaisen kirjailijan Jean Raspailin kuvaukseen lännen romahtamisesta kolmannesta maailmasta suuntautuvan maahanmuuttajien ”hyökyaallon” seurauksena. Powell esitti näkemyksensä vuoden 1968 ”Rivers of Blood” -puheessa, ja Raspail kirjoitti lännen romahtamisesta vuonna 1973 julkaistussa romaanissa Pyhien leiri. Camus perusti vuonna 2002 poliittisen puolueen nimeltä l’In-nocence vastustamaan maahanmuuttoa ja palauttamaan maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä takaisin alkuperämaihinsa.
Camus selitti termiään vuoden 2018 teoksessaan You Will Not Replace Us. Hän korosti, että on olemassa ryhmä ihmisiä, väestönvaihtajia, jotka ajavat monikulttuurisuutta ja jotka haluavat vaihtaa sekä ihmiset että koko länsimaisen sivilisaation. Maahanmuuttajat taas eivät ole ”eurooppalaisen valkoisen rodun sekä kreikkalaisen ja latinalaisen kulttuurin ja kristinuskon kansaa.” Camus’n mukaan modernin olemus on se, että kaikesta tulee vaihdettavissa olevaa. Hänen mukaansa yksilö voi sulautua uuteen kulttuuriin, mutta kokonainen kansa, sivilisaatio tai uskonto ei. Camus’n mukaan on myös ihmisiä, jotka ovat valmiita vastustamaan väestönvaihtoa, jopa kuolemaan asti.
Politiikan tutkija Aurelien Mondonin mukaan Camus yhdisti vanhoja käsitteitä ja keksi väestönvaihtoteorian nimen, mutta muuten hänen teoriansa juuret ovat ranskalaisen laitaoikeiston aatemaailmassa. Historioitsija Richard Wolin jakaa käsityksen, jonka mukaan Camus on enemmän käsityksen popularisoija kuin alkuunpanija. Wolin juontaa Camus’n ajattelun juuret 1800-luvun reaktionaariseen konservatismiin ja antisemitismiin. Richard Wolinin mukaan tämä linja johtaa Action Françaisen kaltaisiin 1930-luvun nationalistisiin liikkeisiin, jotka vaativat ”Ranskaa ranskalaisille”.
Camus’n väestönvaihdon käsitteen on nähty kytkeytyvän Ranskassa 1960-luvulla nousseen niin sanotun uuden oikeiston (nouvelle droite) teeseihin. Nouvelle droite ei enää vedonnut perinteisiin rotuoppeihin ja vallankumoukselliseen fasismin perinteeseen. Päästäkseen pois politiikan marginaalista jälkifasistit nimesivät itsensä uusoikeistoksi ja suuntautuivat biologisen rasismin sijasta kulttuuriseen rasismiin. Nouvelle droite otti käyttöön metapoliittisen strategian, jossa pyrittiin vaikuttamaan julkisuuden puhetapoihin. Alain de Benoist ja muut toimijat esittivät, että länsimainen tasa-arvoajattelu ja globalisaatio johtavat maailman yhtenäistymiseen ”etnopluralismin” kustannuksella.
Camus nousi 2010-luvulla ranskalaisen oikeiston usein lainaamaksi julkiseksi keskustelijaksi. Hän osallistui identitaarisen liikkeen järjestämiin kokouksiin. Identitaarien tavoitteena on Euroopan valkoisen väestön kulttuurin ja etnisyyden suojeleminen. Camus’ta syytettiin antisemitismistä, mutta useat oikeistokonservatiiviset juutalaiset, kuten Alain Finkielkraut, puolustivat Camus’ta ja hänen näkemyksiään. Camus’n arvostelijoihin puolestaan kuului muun muassa aatehistorioitsija Mark Lilla, jonka mukaan Camus’n rooli on olla äärioikeiston keulakuva.
Professori Alf H. Walle katsoo, että useimpien tutkijoiden mukaan väestönvaihtoteoria on parhaimmillaan liioitteleva ja pahimmillaan vaarallisen virheellinen. Kriitikoiden mukaan Camus’n katsomus edustaa myyttistä todellisuuden kahtiajakoa puhtaaseen ja epäpuhtaaseen. Camus’n mukaan ranskalaisuus kansalaisuutena on ”dogmaattista antirasismia”. Camus’n mukaan Adolf Hitlerin kestävin perintö oli se, että roduista ei voi enää puhua. Tutkijoiden Sarah Bracke ja Luis Manuel Hernández Aguilar mukaan Camus’n kirjoituksissa etninen tai rodullinen puhtaus yhdistyy ei-valkoisten ranskalaisten epäinhimillistämiseen ”korvaajina” ja miehittäjinä. Holokaustin jälkeen puhe roduista siirtyi maan alle, mutta on tullut takaisin valtavirtaan Camus’n kaltaisissa yhteyksissä.