stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etelä-Ossetian sota (1991–1992)
Sota

Varsinaiset taistelut osapuolten välillä alkoivat, kun 3 000 - 4 000 georgialaissotilasta eteni Tskhinvaliin 5. tammikuuta 1991. Osseettien ja georgialaisten joukot taistelivat kaupungin kaduilla kahdenkymmenen päivän ajan. Kaupunki jakaantui ensin kahtia ja lopuksi georgialaiset vetäytyivät kaupunkia ympäröiville kukkuloille. Georgialaiset jatkoivat kukkuloilta kaupungin piirittämistä. Heidän hallussaan oli kolme neljästä kaupunkiin johtavasta tiestä. Neljäs tie kulki neljän georgialaiskylän ohitse, jotka olivat vuorostaan osseettien piirittämiä. Georgialaiset katkaisivat kaasu- ja sähkölinjat Tskhinvalin, ja osseetit eristivät piirittämänsä georgialaiskylät. 29. huhtikuuta taistelut hiljenivät hetkeksi, kun Džavan alueella tapahtui maanjäristys, jossa kuoli 200 henkilöä. Taistelut jatkuivat myöhemmin keväällä ja laantuivat taas hetkeksi, kun Gamsakhurdia syöstiin vallasta vuoden 1992 puolella. Vallanvaihto ei tuonut tilanteeseen kuitenkaan välitöntä muutosta.
Maaliskuussa 1992 kolme vallankaappauksen johtajaa kutsuivat entisen puoluejohtajan ja Neuvostoliiton ulkoministerin Eduard Ševardnadzen Georgian johtoon. Ševardnadze palasi maahan, joka oli nyt käytännössä itsenäinen, mutta jolta puuttui kansainvälinen tunnustus. Hänen ensimmäinen tavoitteensa oli päättää Etelä-Ossetian sota. Keinot tähän olivat kuitenkin vähäiset. Georgiaa hallitsivat käytännössä puolisotilaalliset joukot ja osseetit että georgialaiset olivat alkaneet saada raskasta aseistusta hylätyistä armeijan asevarikoista. Konfliktiin sekaantui nyt myös tahoja samaan aikaan itsenäistyneellä Venäjällä.
Ševardnadze oli 13. toukokuuta Tskhinvalissa, kun georgialaisjoukot avasivat tulen kaupunkia vastaan. Vallinnut tulitauko raukesi. 20. toukokuuta georgialaisjoukot hyökkäsivät osseettipakolaisten joukkoa vastaan ja surmansa sai kuusi siviiliä. Ševardnadze tuomitsi tapahtumat, mutta uutinen johti suuriin mielenosoituksiin Venäjän puolella Pohjois-Ossetiassa. Mielenosoittajat vaativat Venäjän väliintuloa. Kaasu- ja tieyhteydet Georgiaan katkaistiin, ja 29. toukokuuta Etelä-Ossetia julistautui virallisesti itsenäiseksi. 8. kesäkuuta osseetit piirittivät armeijan varikon Vladikavkazissa ja saivat haltuunsa kuorma-autoja, ammuksia, käsiaseita ja tykkejä, jotka lähetettiin Etelä-Ossetiaan.
Venäjän suhtautuminen konfliktiin oli sekava. Venäjän sisäministeriöllä oli joukkoja Tskhinvalissa, ja ne toimivat osseettien suojana. 25. huhtikuuta joukot olivat kuitenkin vedetty pois kaupungista ilmeisesti Boris Jeltsinin päätöksellä. Tarkoituksena saattoi olla auttaa georgialaisia, tai syyt saattoivat olla pelkästään taloudelliset. Jeltsinin poliittiset vastustajat olivat sittemmin alkaneet uhkailla georgialaisia sodalla. Joidenkin tietojen mukaan venäläiset helikopterit ja panssarivaunut olivat iskeneet georgialaisten asemia vastaan. Tilanteen kärjistyminen johti Jeltsinin ja Ševardnadzen välisiin neuvotteluihin. 24. kesäkuuta he solmivat tulitaukosopimuksen Dagomysissä.
Osapuolten asevoimat

Sodan kummallakaan osapuolella ei ollut kurinalaista armeijaa. Yhteenotot käytiin usein pienten ryhmien välillä. Georgialaisten puolella taisteli noin puoli tusinaa puolisotilaallista joukkoa, joiden koko vaihteli 50:stä 200:aan mieheen. Osa näistä oli uskollisia sodan alkupuolella Gamsakhurdialle ja osa taas oppositiolle. Vielä kolmannen joukkonsa muodostivat tavalliset rikolliset. Etelä-Ossetian joukot koostuivat pääosin 2 400 miehen vahvuisesta marraskuussa 1991 perustetun kansalliskaartin jäsenistä. Tskhinvalissa taisteluihin osallistui myös paikallisia asukkaita. Osapuolten käyttämät aseet olivat usein varsin yksinkertaisia. Tskhinvalissa osseetit tekivät olalta laukaistavia panssarintorjunta-aseita alun perin helikoptereihin tarkoitetuista raketeista.
Seuraukset

Dagomysin sopimuksen oli tarkoitus olla lyhyen aikavälin ratkaisu sodan lopettamiselle. Sen perusteella perustettiin 2 000 miehen rauhanturvajoukko, johon kuului venäläisiä, osseetteja ja georgialaisia. Etelä-Ossetiasta tuli de facto -itsenäinen valtio. Georgiasta tuli YK:n jäsen 31. heinäkuuta 1992, ja Abhasian sota syttyi kahta viikkoa myöhemmin.
Muihin Neuvostoliiton hajoamista seuranneisiin sotiin verrattuna Etelä-Ossetian sota oli suhteellisen veretön. Koko sodan aikana kuoli noin tuhat henkilöä, ja sodan tapahtumat eivät herättäneet juurikaan kansainvälistä kiinnostusta. Omana aikanaan sota oli kuitenkin yksi pahimmista sisäisistä konflikteista Neuvostoliitossa sitten 1920-luvun. Sodan johdosta pakolaisiksi joutuneiden tarkkaa määrää on vaikea arvioida. Eri lähteiden mukaan 40 000 – 100 000 osseettia pakeni Etelä-Ossetiasta ja muualta Georgiasta. Etelä-Ossetiasta pakeni Georgiaan noin 10 000 etnistä georgialaista tai sekataustaista henkilöä. Noin 5 000 pakeni lisäksi Etelä-Ossetian sisällä. Sodan molemmat osapuolet syyllistyivät julmuuksiin. Human Rights Watch -järjestön mukaan sodan aikana esimerkiksi otettiin panttivankeja, ammuttiin tykistötulta siviileistä välittämättä ja teloitettiin henkilöitä ilman oikeudenkäyntejä.
Pahoin kärsineestä Etelä-Ossetiasta tuli Etelä-Kaukasiaan ja sieltä ulospäin liikkuvan salakuljetuksen keskus. Hedelmien, vihannesten, tupakan ja vodkan ohella sen kautta kuljetettiin aseita ja ainakin yhdessä tapauksessa plutoniuma. Kauppa hyödytti sekä osseetteja että georgialaisia ja oli yksi tärkeä osapuolia lähentänyt tekijä sodan jälkeen. Salakuljetus nousi ongelmaksi Mikheil Saakašvilin noustua Georgian presidentiksi 2000-luvulla ja hänen hallintona korruptionvastaisten toimien yhteydessä. Myös valtion menettämät verotulot maksamattomina veroina Etelä-Ossetiasta houkuttelivat ratkaisemaan kysymyksen lopullisesti. Tilanne kärjistyi avoimeksi sodaksi vuonna 2008.
Osseettien ja georgialaisten hallitsemat kylät Etelä-Ossetiassa sodan jälkeen.
Etyylibromiasetaatti

| Etyylibromiasetaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Etyyli-2-bromiasetaatti
CAS-numero:  105-36-2
PubChem CID:  7748
SMILES:  CCOC(=O)CBr 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H7BrO2
Moolimassa:  166,996 g/mol
Kiehumispiste:  168–169 °C
Tiheys:  1,506 g/cm3
Etyylibromiasetaatti (C4H7BrO2) on etanolin ja bromietikkahapon esteri. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä ja kyynelkaasuna.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa etyylibromiasetaatti on kirkasta tai kellertävää nestettä, joka höyrystyy melko helposti. Yhdiste liukenee huonosti veteen ja hajoaa hitaasti veden vaikutuksesta. Paremmin etyylibromiasetaatti liukenee etanoliin tai dietyylieetteriin. Yhdistettä voidaan valmistaa etikkahaposta kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa etikkahappo bromataan, jolloin muodostuu bromietikkahappoa. Bromietikkahappo esteröidään etanolin kanssa väkevän rikkihapon toimiessa katalyyttinä, jolloin tuotteeksi muodostuu etyylibromiasetaattia.
Etyylibromiasetaatti on myrkyllistä ja ärsyttävää, minkä vuoksi sitä on käytetty kyynelkaasuna. ensimmäisessä maailmansodassa ranskalaiset käyttivät etyylibromiasetaattia taistelukaasuna saksalaisia vastaan.
Etyylibromiasetaattia käytetään eräiden lääkeaineiden, kuten karbokromeenin, mibefradiilin ja sulindaakin valmistamiseen. Orgaanisessa synteesissä etyylibromiasetaattia käytetään erityisesti niin kutsutussa Reformatski-reaktiossa, jossa etyylibromiasetaatti reagoi sinkkimetallin kanssa muodostaen sinkkienolaatin, joka voi reagoida karbonyyliyhdisteiden kanssa muodostaen β-hydroksiestereitä. Etyylibromiasetaatti reagoi myös trifenyylifosfiinin kanssa, jolloin muodostuvaa tuotetta käytetään Wittig-reaktioissa esimerkiksi etyylikinnamaatin valmistamiseen.
Etelänmustasieppo

| Etelänmustasieppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Mustasiepot Melaenornis
Laji::  pammelaina
Kaksiosainen nimi
 Melaenornis pammelaina  (Stanley, 1814) 
Katso myös
   Etelänmustasieppo Wikispeciesissä   Etelänmustasieppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Etelänmustasieppo (Melaenornis pammelaina) on Afrikan keski- ja eteläosissa tavattava sieppoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan etelänmustasieppo on noin 19–22 cm. Sekä naaras- että koirasetelänmustasiepot ovat höyhenpuvultaan täysin mustat. Nuoret linnut ovat väritykseltään mustia ruskein suomumaisin kuvioin. Pyrstössä on pieni lovi keskellä, mutta muuten se on lähes täysin suora. Laji muistuttaa ulkonäöltään sieppodrongoa (Dicrurus adsimilis) ja akaasiakäpinkäistä (Campephaga flava). Etelänmustasieppo eroaa kummastakin lajista pyrstönmuodon perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö

Etelänmustasiepon levinneisyysalue kattaa koko eteläisen Afrikan Kongon tasavallasta, Kongon demokraattisesta tasavallasta, Tansaniasta, Keniasta ja Somaliasta etelään päin.. Lajin elinympäristöä ovat savannit, metsien reunat ja pensaikot.
Pesiminen ja ravinto

Etelänmustasiepot ovat yksiavioisia. Pesä sijaitsee puunkolossa. Samaa pesäkoloa käytetään usein myös seuraavana pesimäkautena. Naaras munii kahdesta kolmeen valkoista munaa. Linnut käyttävät ravintonaan pääasiassa hyönteisiä, kuten heinäsirkkoja ja perhosia. Laji pyydystää ravintonsa ilmasta tai maasta. Etelänmustasiepot voivat syödä myös kasviperäistä ravintoa kuten hedelmiä.
Euboia (Sisilia)

| Euboia> Εὔβοια.Sijainti |
| --- | --- |
 Euboia
Koordinaatit:  37°9′14″N, 14°41′55″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Licodia Eubea (?), Catania, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  700/600-luku eaa.–485/483 eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Euboia (m.kreik. Εὔβοια) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli nykyisellä Sisilian saarella nykyisen Italian alueella.
Euboian sijaintia ei tunneta varmuudella. Sen oletetaan kuitenkin sijainneen lähellä Leontinoin polista. Usein se sijoitetaan nykyiseen Licodia Eubeaan. Sijaintipaikaksi on ehdotettu kuitenkin myös nykyistä Monte San Mauroa Caltagironen lähellä.
Myös Euboian historiasta tiedetään vain vähän. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se on todennäköisesti ollut alun perin saaren ei-kreikkalaisen sikulien heimon asutus. Myöhemmän kreikkalaisen kaupungin perustivat leontinoilaiset 700-luvun lopussa tai 600-luvulla eaa. Leontinoi oli Euboian saarella Kreikassa sijainneen Khalkiin siirtokunta, ja Euboian kaupungin nimi viittaa saareen. Tällaisena kaupunki on varhaisin tunnettu esimerkki alueen nimen käytöstä siirtokunnan nimenä; siirtokuntia nimettiin usein niiden emäkaupunkien mukaan, mutta ei alueiden mukaan. Kaupunki lakkasi olemasta poliksena Syrakusan tyrannin Gelonin aikana 485–483 eaa., jolloin siitä tuli Syrakusan alainen. Tuolloin sen varakas väestö (pakheis) sai Syrakusan kansalaisuuden, mutta rahvas (demos) myytiin orjiksi.
Euboian tiedetään olleen ympäröity muurein 400-luvulla eaa. Mikäli kaupunki sijaitsi Licodia Eubean paikalla, sen Castellon kukkula, jossa nykyisin on keskiaikaisen linnan rauniot, olisi luonnollinen akropolis. Licodia Eubean läheltä on löydetty useita kaupunkiin mahdollisesti liittyneitä antiikin aikaisia hautausmaita.
Etyylibutyraatti

| Etyylibutyraatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Etyylibutanoaatti
CAS-numero:  105-54-4
PubChem CID:  7762
SMILES:  CCCC(=O)OCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H12O2
Moolimassa:  116,16 g/mol
Sulamispiste:  -93,3 °C
Kiehumispiste:  121,3 °C
Tiheys:  0,879 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,20946 g/l (30 °C)
Etyylibutyraatti kuuluu butyraattien aineryhmään ja se on huoneenlämmössä olomuodoltaan neste. Etyylibutyraatin haju muistuttaa ananaksen tuoksua. Yhdisteestä käytetään myös nimiä etyylibutanoaatti ja voihapon etyyliesteri.
Etyylibutyraatin kemiallinen kaava on C6H12O2 ja moolimassa 116,16 g/mol, tiheys 0,879 g/cm3, sulamispiste -93,3 °C, kiehumispiste 121,3 °C, leimahduspiste 26 °C, itsesyttymislämpötila 463 °C, taitekerroin 1,4 (20 °C) ja CAS-numero 105-54-4. Se on veteen niukkaliukoinen, mutta liukenee propyleeniglykoliin, petroliin, etanoliin ja eetteriin.lähde?
Etyylibutyraattia käytetään esimerkiksi ananasöljyssä.
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Aiheesta muualla

Raimo Alén: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä, s. 363.  Consalen Consulting, 2009.  ISBN 978-952-92-5627-3
PubChem:  Ethyl butyrate (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB):  Ethyl butyrate (englanniksi)
Yeast Metabolome Database (YMDB): Ethyl butanoate (englanniksi)
ChenBlink: Ethyl butyrate (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - ethyl butyrate (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - ethyl butyrate (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ethyl-butyrate (englanniksi)
Etonogestreeli

| --- | --- |


Etonogestreeli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(8S,9S,10R,13S,14S,17R)-13-etyyli-17-etynyyli-17-hydroksi-11-metylideeni-2,6,7,8,9,10,12,14,15,16-dekahydro-1H-syklopenta[a]fenantren-3-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 54048-10-1
ATC-koodi: G03AC08
PubChem CID: 6917715
DrugBank: DB00294
Kemialliset tiedot
Kaava: C22H28O2 
Moolimassa: 324,444
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 82 %
Proteiinisitoutuminen: 96-99–60 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 25 tuntia
Ekskreetio: renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: ihonalainen implantti, emätinrengas
Etonogestreeli (C22H28O2) on steroidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ehkäisyyn joko yksinään tai yhdessä estrogeenin kanssa. Etonogestreeli kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet

Etonogestreeli on vaikutukseltaan progestiini. Se estää ovulaation ja muuttaa kohdun limakalvon rakennetta hedelmöittyneen munasolun kiinnittymiselle sopimattomaksi. Desogestreelion etonogestreelin aihiolääke, joka muuntuu ihmiselimistössä etonosgestreeliksi. Etonogestreeliä voidaan käyttää ihon alle asetettavana implanttina tai yhdessä etinyyliestradiolin kanssa emättimeen asetettavana renkaana.
Haittavaikutukset

Etonogestreeli voi aiheuttaa amenorreaa ja muita kuukautiskierron häiriöitä sekä lisätä kuukautistenaikaista verenvuotoa.
Etridiatsoli

| Etridiatsoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  5-etoksi-3-(trikloorimetyyli)-1,2,4-tiadiatsoli
CAS-numero:  2593-15-9
PubChem CID:  17432
SMILES:  CCOC1=NC(=NS1)C(Cl)(Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H5SN2Cl3O
Moolimassa:  247,53 g/mol
Sulamispiste:  22 °C
Kiehumispiste:  188 °C
Tiheys:  1,497 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,113 g/l (25 °C)
Etridiatsoli (C5H5SN2Cl3O) on tiadiatsolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa etridiatsoli on väriltään vaaleankeltaista ja olomuodoltaan nestettä. Yhdiste liukenee niukasti veteen ja paremmin useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin, heksaaniin, tetrakloorimetaaniin ja ksyleeniin. Etridiatsoli hydrolysoituu emäksisissä olosuhteissa.
Valmistus ja käyttö

Etridiatsolia valmistetaan triklooriasetamidiinihydrokloridin ja trikloorimetaanisulfenyylikloridin välisellä reaktiolla. Yksi tässä reaktiossa muodostuvan tuotteen klooriatomeista korvataan etoksiryhmällä käsittelemällä sitä emäksisissä olosuhteissa etanolilla.
Etridiatsolilla on fungisidisia ominaisuuksia ja se on tehokas muun muassa Phytophthora- ja Pythium-sukujen homeita vastaan. Sitä voidaan maaperään levitettävänä valmisteena, joka on rakeita tai jauhetta. Etridiatsolia käytetään esimerkiksi puuvilla-, soijapapu-, maapähkinä-, avokado-, sitrushedelmä- ja koristekasviviljelmillä sekä nurmilla esimerkiksi golfkentillä.
Eudamos

Eudamos (m.kreik. Εύδαμος tai Εύδημος, kuoli 316 eaa.) oli makedonialainen sotilas.
Eudamos palveli Aleksanteri Suuren armeijassa ja hänen tiedetään johtaneen traakialaisia joukkoja. Sen jälkeen kun Intian satraappi Filippos Makhataan poika murhattiin vuonna 325 eaa., Eudamos nimitettiin hänen seuraajakseen. Eudamos oli ehkä toiminut strategoksena eli sotapäällikkönä intialaisen Poroksen valtakunnassa ennen tätä. Aleksanterin kuoleman jälkeen Eudamos murhasi Poroksen ja lähti länteen, missä hän liittoutui Eumenes Kardialaisen ja muiden itäisten maakuntien satraappien kanssa Antigonos I:tä vastaan. Eudamos jäi Antigonoksen vangiksi Gabienen taistelussa. Antigonos antoi teloittaa hänet, ainakin nimellisesti Poroksen murhan takia.
Eteläitalialainen keramiikka

Apulialainen voluuttikrateeri, n. 320–310 eaa.
Eteläitalialainen keramiikka (eteläitalialaiset vaasit) viittaa antiikin kreikkalaiseen keramiikkaan, jota tuotettiin Suur-Kreikan ja Sisilian kreikkalaisissa siirtokunnissa sekä niiden ympäristössä klassiselta kaudelta noin vuodesta 430 eaa. lähtien.
Historia

Eteläitalialainen keramiikka sai alkunsa, kun attikalaisia vaasimaalareita siirtyi Etelä-Italian Suur-Kreikkaan ruttotaudin vaivattua Ateenaa peloponnesolaissodan alussa vuonna 430 eaa. Näin attikalaisen keramiikan perinne siirtyi Suur-Kreikkaan, joka tuli tämän jälkeen omavaraiseksi keramiikan suhteen oltuaan aiemmin riippuvainen attikaisesta tuonnista. Eteläitalialaista keramiikkaa tuotettiin 300-luvun eaa. lopulle saakka.
Paikallismuodot

Merkittävimmät eteläitalialaiset paikalliskeramiikat olivat:
Apulialainen keramiikka (Taras ja sen ympäristö)
Campanialainen keramiikka (Capua, Kyme eli Cumae, Poseidonia eli Paestum)
Lukanialainen keramiikka (Metapontion ja sen ympäristö)
Keramiikka

Eteläitalialainen keramiikka oli punakuviokeramiikkaa. Vaasit olivat aikaisempiin muotoihin nähden hyvin koristeellisia. Hyvä esimerkki on apulialaisen keramiikan Gnathia-tyyli. Kuva-aiheet esittivät erityisesti mytologiaa, teatteria sekä paikallisia tapoja.
Dareios-vaasi, apulialainen voluutti­krateeri, n. 340–320 eaa.
Apulialainen pelike, n. 320–310 eaa.
Campanialainen kaula-amfora, n. 330 eaa.
Campanialainen kello­krateeri, n. 330–320 eaa.
Lukanialainen kello­krateeri, n. 390–380 eaa.
Lukanialainen pelike, n. 380–370 eaa.
Kirjallisuutta

Trendall, Arthur Dale: Red Figure Vases of South Italy and Sicily: A Handbook.  (World of art)  Thames and Hudson, 1989.  ISBN 0500202257
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta eteläitalialainen (länsikreikkalainen) keramiikka Wikimedia Commonsissa
RN Ettore Fieramosca

| RN Ettore Fieramosca |
| --- | --- |
 Ettore Fieramosca

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantiere navale fratelli Orlando, Livorno
Kölinlasku:  31. joulukuuta 1885
Laskettu vesille:  30. elokuuta 1888
Palveluskäyttöön:  16. marraskuuta 1889
Poistui palveluskäytöstä:  1909
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 530 t
Pituus:  86,4 m
Leveys:  13,0 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  7 480 ihp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  308
Aseistus
Aseistus:  2 × 25 cm/30 tykkiä 6 × 15 cm/40 tykkiä 6 × Hotchkiss 57 mm tykkiä 8 × Hotchkiss 37 mm tykkiä 3 × 357 mm torpedoputkea
RN Ettore Fieramosca (ital. Regia Nave Ettore Fieramosca) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1888 vesillelaskettu Etna-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta, missä köli laskettiin 31. joulukuuta 1885. Alus laskettiin vesille 30. elokuuta 1888 ja liitettiin laivastoon 16. marraskuuta 1889.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 15. heinäkuuta 1909.
Eumenes I

Eumenes I (kuoli 241 eaa.) oli Pergamonin hallitsija vuodesta 263 eaa. kuolemaansa asti. Hänen edeltäjänsä oli hänen setänsä Filetairos, joka oli Pergamonin ensimmäinen Attalidien hallitsijasuvun jäsen. Filetairos adoptoi veljenpoikansa ja teki hänestä perillisensä.
Pergamon oli Filetairoksen aikana nimellisesti Seleukidien vallan alla, mutta se oli kuitenkin todellisuudessa itsenäinen. Kun Eumeneesta tuli Pergamonin hallitsija aloitti hän kapinan Seleukideja vastaan.  Luultavasti Seleukideja vastaan sotivat Egyptin kuningas Ptolemaios II tuki tätä kapinaalähde?. Eumenes kukisti Seleukidien Antiokhos I Sardiksen lähellä käydyssä taistelussa vuonna 262 eaa.  Tämän jälkeen Eumenes laajensi valtakuntaansa merkittävästi.
Eumeneen seuraaja oli hänen serkkunsa poika Attalos I.
Kaakkois-Aasia

Kaakkois-Aasian sijainti.
Kaakkois-Aasia on osa Aasiaa. Siihen luetaan valtiot, jotka ovat Kiinan eteläpuolella, Intian itäpuolella sekä Australian pohjoispuolella. Alue on litosfäärilaattojen rajakohdassa, jossa on paljon maanjäristyksiä ja tulivuoritoimintaa.
Kaakkois-Aasiassa on kaksi maantieteellistä aluetta: Indokiinan ja Malakan niemimaan käsittävä mannerosa ja Malaijien saaristo. Mantereella olevat valtiot ovat Kambodža, Laos, Malesia, Myanmar, Thaimaa ja Vietnam. Malaijien saaristossa ovat valtiot Brunei, Filippiinit, Itä-Timor, Indonesia ja Singapore. Saaristoalueeseen luetaan myös Malesian Borneolla oleva Itä-Malesia.
Kaakkois-Aasian maiden yhteistyöjärjestö on ASEAN (Association of Southeast Asian Nations).
Väestö on pääosin austronesialaisia kansoja. Pääuskonnot ovat buddhalaisuus (mantereella) ja islam (saaristossa). Kolmas suuri uskonto on kristinusko (Filippiineillä).
Kaakkois-Aasian vanha suomenkielinen nimitys on Taka-Intia, joka epämääräisesti käsitti kaikki alueet, jotka olivat Euroopasta katsottuna Intian takana.
Maantieteellinen ja poliittinen jako > Poliittinen jako

Kaakkois-Aasian määritelmät vaihtelevat, mutta useimpien määritelmien mukaan siihen kuuluvat alla luetellut valtiot ja alueet. Itä-Timoria lukuun ottamatta ne ovat myös kaikki ASEAN:n jäsenvaltioita. Joulusaari ja Kookossaaret luetaan myös kuuluvaksi Kaakkois-Aasiaan, vaikka ne kuuluvatkin Australialle. Joidenkin Etelä-Kiinan meren saarten omistus on kiistanalainen. Papua-Uusi-Guinea on ASEAN:n tarkkailijajäsen.
Maantieteellinen ja poliittinen jako > Poliittinen jako > Valtiot

| Valtio | Pinta-ala (km²)  | Väkiluku (2009)  | Väestötiheys  (/km²) | Pääkaupunki | Valtiomuoto | Viralliset kielet | Valuutta | BKT USD (2009) | BKT per asukas (2009) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Brunei | 5 765 | 400 000 | 70 | Bandar Seri Begawan | absoluuttinen islamilainen sulttaanikunta | malaiji | Brunein dollari | 14 700 000 000 | $36 700 |
|  Filippiinit | 299 764 | 91 983 000 | 307 | Manila | tasavalta | filipino, englanti | Filippiinien peso | 158 700 000 000 | $1 750 |
|  Indonesia | 1 904 569 | 240 271 522 | 126 | Jakarta | tasavalta | indonesia | Indonesian rupia | 514 900 000 000 | $2 200 |
|  Itä-Timor | 14 874 | 1 134 000 | 76 | Dili | tasavalta | tetum, portugali | Yhdysvaltain dollari | 599 000 000 | $500 |
|  Kambodža | 181 035 | 14 805 000 | 82 | Phnom Penh | perustuslaillinen monarkia | khmer | Kambodžan riel | 10 900 000 000 | $800 |
|  Laos | 236 800 | 6 320 000 | 27 | Vientiane | kansantasavalta | lao | Laosin kip | 5 721 000 000 | $900 |
|  Malesia | 329 847 | 28 318 000 | 83 | Kuala Lumpur | perustuslaillinen monarkia | malaiji | Malesian ringgit | 191 400 000 000 | $14 900 |
|  Myanmar | 676 578 | 50 020 000 | 74 | Naypyidaw | liittotasavalta (sotilasjuntta) | burma | kyat | 26 820 000 000 | $500 |
|  Singapore | 710,2 | 4 987 600 | 7 023 | Singapore | tasavalta | englanti, mandariinikiina, malaiji, tamili | Singaporen dollari | 17 100 000 000 | $35 500 |
|  Thaimaa | 513 120 | 67 764 000 | 132 | Bangkok | perustuslaillinen monarkia | thai | Thaimaan baht | 263 500 000 000 | $3 900 |
|  Vietnam | 331 210 | 88 069 000 | 265 | Hanoi | kansantasavalta | vietnam | Vietnamin đồng | 97 120 000 000 | $1 100 |
Maantieteellinen ja poliittinen jako > Poliittinen jako > Alueet

Kaakkois-Aasiaan luetaan usein kuuluvaksi myös kaksi territoriota Intian valtameressä.
| Territorio | Pääkaupunki | Pinta-ala(km²) | Väkiluku | Väestötiheys(/km²) | Emämaa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Joulusaari | Flying Fish Cove | 135  | 1 402  | 10,4 |  Australia |
|  Kookossaaret (Keelingsaaret) | West Island | 14  | 596  | 42,6 |  Australia |