stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Commodore 1541
Ongelmat

1541:ssä oli myös ongelmia. Levyn lukupäiden kohdistus meni suhteellisen helposti pois paikoiltaan, ja korjaaminen vaati huoltoa. Alkuperäisessä mallissa aseman tunnusnumeron muuttaminen oli suhteellisen vaikeaa. Toimenpide oli kuitenkin tarpeellinen, jos käytössä oli useita asemia. Asemassa on sisäinen virtalähde, mikä tuottaa runsaasti lämpöä (käyttäjien keskuudessa asemaa kutsuttiinkin usein leivänpaahtimeksi), ja se hankaloitti aseman sijoittelua.
Levyasemasta tehtiin paranneltuja malleja: 1541C (1986) oli vaaleanvärinen malli, joka sopi paremmin Commodore 64C:n ja Commodore 128:n väreihin. 1541-II (1988) oli pieni malli, jossa oli tehty useita teknisiä uudistuksia, ja virtalähde oli ulkoinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Commodore 1541 Wikimedia Commonsissa
VIC-1541 Single Drive Floppy Disk User's Manual,  Commodore Computer, 1981 (englanniksi) (PDF)
Commodore-64 Data Files -- A BASIC Tutorial (Arkistoitu – Internet Archive), David Miller, 1984 (englanniksi) (PDF)
Commodore 1541-II
Einari Teräskivi

Einari Anton Teräskivi, vuoteen 1915 Ståhl (9. syyskuuta 1890 Helsinki – 13. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli Helsingin Sanomien toimittaja, lehtiyhtiön kirjapainon apulaisjohtaja, teollisuusneuvos sekä graafisen alan vaikuttaja.
Teräskiven vanhemmat olivat vanginvartija Johan Wilhelm Ståhl ja Selma Sofia Fagerholm ja puoliso vuodesta 1916 Elina Maria Amann. Teräskivi tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914. Hän toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkiston amanuenssina 1910–1916 ja Helsingin Sanomien toimittajana 1916–1920 ja konttoripäällikkönä vuodesta 1920. Helsingin uusi kirjapaino -yhtiön apulaisjohtajana Teräskivi toimi 1921–1944. Hän oli myös muun muassa Sanoman ja Suomen Tietotoimiston johtokunnan jäsen, samoin kuin useiden graafisen alan järjestöjen ja yhdistysten jäsen. Teräskivi oli lisäksi perustamassa Reklaamimiesten kerhoa ja vaikutti mainosalalla. Vuonna 1942 hän toimitti Olavi Suomisen kanssa teoksen Suomen kirjapainotaidon historiaa 1900–1942. Teollisuusneuvoksen arvonimi Teräskivelle myönnettiin 1950. Teräskivi oli nuoruudessaan tunnettu hiihtäjä ja keskimatkojen juoksija, joka toimi myös Helsingin Kisa-Veikkojen sihteerinä. Ansioistaan hänet nimitettiin urheiluseuran kunniapuheenjohtajaksi.
Aiheesta muualla

Einari Teräskiven ruumiinsiunaus. Helsingin Sanomat, 21.6.1951, s. 3.
Dipoena

Dipoena voi viitata seuraaviin:
Dipoina (lat. Dipoena), antiikin aikainen kaupunki Arkadiassa Kreikassa
Dipoena, hämähäkkisuku
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Dipoena”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Cork

| Cork |
| --- | --- |

 vaakuna
 Cork
 Koordinaatit: 51°53′50″N, 8°28′12″W 
Valtio:  Irlanti
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  37,3 km²
Väkiluku (2006):  119 418
 
 www.corkcity.ie 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Cork (iiriksi Corcaigh) on Irlannin tasavallan toiseksi suurin kaupunki ja kaupunkikreivikunta maan etelärannikolla Munsterin provinssissa. Asukasluku on 119 143 (2006), ja Suur-Corkin alueen väkiluku on noin 274 000. Cork on tärkeä satamakaupunki ja teollisuuskeskus, ja siellä on kansainvälinen lentoasema. Kaupungissa on muun muassa autoteollisuutta. Cork oli Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2005.
Cork sijaitsee Irlannin etelärannikolta hieman sisämaahan päin. Kaupungin halki virtaa Leejoki, ja kaupungin ydinkeskusta on sen kahden haaran välissä olevalla saarella. Corkin satama kuuluu Irlannin merkittävimpiin satamiin, ja se on yksi maailman suurimmista luonnonsatamista.
Kaupungin iirinkielinen nimi Corcaigh tarkoittaa "soista aluetta". Nimi viittaa kaupungin sijaintiin Leejoen varrella. Corkin vaiheet liittyvät merkittävällä tavalla Irlannin itsenäistymiseen ja sisällissotaan. Niinpä Cork tunnetaan "vallankumouksellisena kreivikuntana" ("the Rebel County").
Historiaa

Corkin nimitti kaupungiksi Juhana Maaton vuonna 1185. Corkilla oli kuitenkin pitkä historia ennen sitä, sillä se oli alussa luostarimainen siirtokunta, jonka Finbarr perusti 500-luvulla. Vuosisatojen kuluessa kaupunki paloi useita kertoja ja kärsi viikinkien ja normannien hyökkäyksistä, niin että se jouduttiin rakentamaan yhä uudestaan. Jossakin vaiheessa koko kaupunkia ympäröi muuri, josta on jäänyt jäljelle useita osia ja portteja. Corkin pormestarinvirka (engl. Lord Mayor of Cork) perustettiin kuninkaallisella perustamiskirjalla vuonna 1318, ja vuonna 1900 virkanimi muutettiin muotoon Lord Mayor. Kaupungin keskusta kärsi pahoja vahinkoja Irlannin itsenäisyyssodassa 1919–1921, kun muun muassa irlantilaiset sissijohtajat ja brittiläiset joukot ottivat siellä yhteen. Irlannin sisällissodan aikana tasavaltalaiset Britannian ja Irlannin sopimuksen vastustajat pitivät jonkin aikaa kaupunkia hallussaan, kunnes Irlannin hallituksen joukot hyökkäsivät mereltä ja ottivat kaupungin uudestaan haltuunsa.
Ilmasto

| Sää - Cork> Kuukausi | Sää - Cork> Tammi | Sää - Cork> Helmi | Sää - Cork> Maalis | Sää - Cork> Huhti | Sää - Cork> Touko | Sää - Cork> Kesä | Sää - Cork> Heinä | Sää - Cork> Elo | Sää - Cork> Syys | Sää - Cork> Loka | Sää - Cork> Marras | Sää - Cork> Joulu | Sää - Cork> Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Keskimääräinen ylin °C | 9 | 9 | 11 | 13 | 16 | 19 | 20 | 20 | 18 | 14 | 11 | 9 | 20 |
| Keskimääräinen alin °C | 2 | 3 | 4 | 5 | 7 | 10 | 12 | 12 | 10 | 7 | 4 | 3 | 2 |
| Sademäärä mm | 119 | 79 | 94 | 57 | 71 | 57 | 70 | 71 | 94 | 99 | 116 | 122 | 1 049 |
Lähde: 
Korkein Corkissa mitattu lämpötila on 29 °C ja alin −9 °C.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cork Wikimedia Commonsissa
Euroopan kulttuuripääkaupunki
| --- | --- |
1980-luku:   1985: Ateena  1986: Firenze  1987: Amsterdam  1988: Länsi-Berliini  1989: Pariisi 
1990-luku:   1990: Glasgow  1991: Dublin  1992: Madrid  1993: Antwerpen  1994: Lissabon  1995: Luxemburg  1996: Kööpenhamina  1997: Thessaloniki  1998: Tukholma  1999: Weimar 
2000-luku:   2000: Avignon · Bergen · Bologna · Bryssel · Helsinki · Krakova · Praha · Reykjavík · Santiago de Compostela  2001: Rotterdam · Porto  2002: Brugge · Salamanca  2003: Graz  2004: Genova · Lille  2005: Cork  2006: Patras  2007: Sibiu · Luxemburg  2008: Liverpool · Stavanger  2009: Vilna · Linz 
2010-luku:   2010: Essen · Istanbul · Pécs  2011: Turku · Tallinna  2012: Guimarães · Maribor  2013: Marseille · Košice  2014: Riika · Uumaja  2015: Mons · Plzeň  2016: San Sebastián · Wrocław  2017: Aarhus · Páfos  2018: Leeuwarden · Valletta  2019: Matera · Plovdiv 
2020-luku:   2020: Rijeka · Galway  2021: Timișoara · Elefsína  2022: Kaunas · Esch-sur-Alzette  2023: Veszprém  2026: Oulu 
Leejoki virtaa kaupungin halki.
Corkin kaupungintalo yöllä.
Elizabeth Stephen

Elizabeth Stephen (s. 12. tammikuuta 1987 Barre, Vermont) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Maastohiihdon maailmancupissa Stephen kilpaili ensimmäisen kerran Davosissa helmikuussa vuonna 2007. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on toinen Rybinskin vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä tammikuussa 2015 ja Pyeongchangin 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa helmikuussa 2017. Tour de Skin kokonaiskilpailussa hän oli viides 2015 ja seitsemäs 2014. Viestissä hän on ollut toinen Nové Městossa tammikuussa 2016 sekä kolmas Jällivaarassa marraskuulla 2012 ja Lillehammerissa joulukuulla 2013. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi kaudella 2014–2015.
Stephen sijoittui Liberecin MM-kilpailuissa 2009 yhdistelmäkilpailussa 15:nneksi ja 30 kilometrin yhteislähdössä 17:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Stephen oli yhdistelmäkilpailussa 24:s ja 30 kilometrin yhteislähdössä kuudestoista. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viidenneksi, 30 kilometrillä 16:nneksi,  yhdistelmäkilpailussa 20:nneksi ja viestissä neljänneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli yhdistelmäkilpailussa kahdestoista ja 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 24:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kymmenes, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja 30 kilometrin perinteisen kilpailussa yhdestoista sekä viestissä neljäs.
Stephen on voittanut Yhdysvaltain mestaruuden yhteensä kahdeksan kertaa eri matkoilla.
Stephen lopetti uransa maastohiihtäjänä maaliskuussa 2018.
Ebou Sillah

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Ebou Sillah vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi: Ebrima Ebou Sillah
Syntymäaika: 12. huhtikuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Bakau, Gambia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 173 cm
Seura
Seura:  MVV Maastricht
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1996 1996–1997 1997–1999 1999–2000 2000–2002 2002–2003 2003–2005 2005–2006 2006–2007 2006–2007 2007– |  Real Banjul  KSC Blankenberge  Club Brugge KV  KRC Harelbeke  Club Brugge KV  RBC Roosendaal  FK Rubin Kazan  RBC Roosendaal  FC Brussels  Hapoel Petah Tikva  MVV Maastricht | 0 (0) 0 (0) 7 (0) 25 (4) 34 (5) 11 (1) 46 (4) 20 (7) 14 (0) 11 (0) 26 (5) |
Maajoukkue
|  |  Gambia |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ebrima Ebou Sillah (s. 12. huhtikuuta 1980) on gambialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa MVV Maastrichtia. Lisäksi hän pelaa Gambian jalkapallomaajoukkueessa. Sillah’lla on myös Belgian kansalaisuus.
Aiheesta muualla

Sillah MVV:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)
Sillah national-football-teams.com-sivustolla (englanniksi)
Eero Järnefelt (diplomaatti)

Eero Järnefelt viemässä tuoreita suomalaisia postimerkkejä Yhdysvaltain presidentille vuonna 1938.
Eero Järnefelt (3. toukokuuta 1888 Pietari – 28. tammikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan filosofian kandidaatti.
Eero Järnefeltin vanhemmat olivat kirjailija Arvid Järnefelt ja Emilia Fredrika Parviainen. Hän pääsi yksityisesti ylioppilaaksi 1905 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1909 Helsingin yliopistosta. Järnefelt oli Helsingin Sanomien toimittajana 1914–1920, minkä jälkeen hän siirtyi ulkoasiainministeriön palvelukseen.
Järnefelt oli asiainhoitajana Moskovassa 1921 ja uudestaan 1921–1922, ulkoasiainministeriön kansliapäällikkö 1933–1934, sen jälkeen lähettiläs Washingtonissa 1934-1938, Kuubassa 1934–1938, Roomassa 1938 -1940 ja  Ateenassa 1938–1940 ja Varsovassa 1945-1955 (vuodesta 1954 suurlähettiläs) .
Taidemaalari Eero Järnefelt oli Eero Järnefeltin setä.
Dorothy Dene

Dorothy Dene 1880-luvulla.
Dorothy Dene, alkuperäiseltä nimeltään Ada Alice Pullen (11. huhtikuuta 1859 – 27. joulukuuta 1899) oli englantilainen taidemalli ja näyttelijä. Hän oli useiden Frederic Leightonin teosten mallina.
Elämänvaiheita

Dene ja Leighton tapasivat ensi kertaa vuonna 1879. Dene oli seuraavina vuosina mallina useissa Leightonin teoksissa, kuten Bianca, Desdemona ja Clytie.
Leighton yritti edistää myös Denen näyttelijän uraa. Sen esteenä pidettiin vaatimattomista oloista lähteneen Denen cockneyn-murretta. Huomiota herättävästä kauneudestaan huolimatta hän ei menestynyt näyttelijänä.
Dene ja Leighton olivat usein nähty pari erilaisissa seurapiiritapahtumissa. Lehdissä kirjoitettiin, että he vaikuttivat läheisiltä ja että he viihtyivät yhdessä. Dene muutti sisarineen vain muutaman minuutin kävelymatkan päähän Leightonista. Hän myös vietti paljon aikaa Leightonin asunnolla. Leighton kiisti sisarilleen, että hänellä olisi suhde Denen kanssa. Arvellaan, että pariskunnan tuntenut George Bernard Shaw olisi käyttänyt pariskuntaa Pygmalion-näytelmänsä esikuvana.
Denen perheessä oli kaikkiaan neljä tytärtä, ja myös hänen nuorempi siskonsa Lina oli mallina yhdessä Leightonin maalauksista. Leighton suositteli myös ystäväänsä George Frederick Wattsia pyytämään Deneä mallikseen. Linasta tuli myöhemmin taiteilija Herbert Gustave Carmichael Schmalzin vaimo.
Dene kutsuttiin vierailemaan Leightonin kuolinvuoteen äärelle. Leighton testamenttasi Denen perheelle huomattavan rahasumman. Pian myös Denen terveys alkoi heiketä, ja hän kuoli kolmen vuoden kuluttua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dorothy Dene Wikimedia Commonsissa
Drotsi

Drotsi (ruots. drots tai riksdrotsen) oli keskiajalta vuoteen 1809 käytössä ollut ruotsalainen arvonimi ja korkea virka, jonka haltija vastasi valtakunnan oikeusasioista.
Drotsin arvo Ruotsissa

Ruotsissa drotsi oli, jaarlin aseman lakkaamisen jälkeen, kuninkaan jälkeen arvossa korkein, ’Hirdin’ eli kuninkaan neuvoston ja hovin esimies sekä sijaishallitsija 1200-luvulle, mutta 1300-luvulta lähtien pelkkä arvonimi. Vuodesta 1614 drotsiksi nimitettiin Svean hovioikeuden presidenttiä, ja vuodesta 1634 myös oikeuslaitoksen ylintä valvojaa.
Magnus Gabriel de la Gardien kuoleman 1686 jälkeen drotsia ei nimitetty ennen Carl Axel Trolle Wachtmeisteria vuonna 1787. Wachtmeister oli paitsi drotsi myös kaikkien maan hovioikeuksien ylipresidentti (överpresident) ja siten koko oikeuslaitoksen päällikkö. Ruotsin vuoden 1809 vallankumouksen yhteydessä titteli drotsi lakkautettiin Ruotsissa ja oikeusministeristä tuli oikeuslaitoksen johtaja. Suomi joutui samana vuonna Venäjän tsaarin vallan alle Suomen sodan (1808–1809) seurauksena. Suomessa drotsin tilalle tuli prokuraattori, myöhemmin oikeuskansleri.
Suomessa tunnetuimpia drotseja olivat Pietari Brahe sekä Bo Joninpoika Grip. Bo Joninpojan läänityksenä oli koko Suomi ja kolmannes Ruotsia. Hänen perintöriitansa johti Albrekt Mecklenburgilaisen ja aatelin väliseen sotaan, jossa aateli turvautui Tanskan kuningatar Margaretaan, mikä taas johti Ruotsin valloitukseen ja Kalmarin unionin syntyyn. Bo Joninpojan aikana (1362) Suomi sai oikeuden lähettää edustajansa kuninkaanvaaliin ja tuli siten täysivaltaiseksi osaksi Ruotsia.
Luettelo Ruotsin drotseista

| Nimi | Kuva | Syntymäaika | Viran aloittamispäivä | Viran lopettamispäivä | Kuolinaika |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ulf Karlsson (Ulv) |  | Tuntematon | 1276 | 1280 | 1281 |  |
| Knut Matsson (Lejonbjälke) |  | Tuntematon | 1280 | 1288 | 1289 |  |
| Magnus Ragvaldsson |  | Tuntematon | 1288 |  |  |  |
| Abjörn Sixtensson |  | Tuntematon | 1302 | 17. maaliskuuta 1304 |  |  |
| Abjörn Sixtensson |  |  | 8 tammikuuta 1307 | 1310 | 1310 |  |
| Leonard Ödesson |  | Tuntematon | Tuntematon | viimeistään 1311 | aikaisintaan 1310 |  |
| Knut Jonsson |  | Tuntematon | 1311 | 1314 | 1347 |  |
| Johan von Brunkow |  | Tuntematon | 1314 | 1318 | Noin 1. marraskuuta 1318 |  |
|  Matias Kettilmundinpoika |  | Tuntematon | 27. kesäkuuta 1318 | Ennen 25 marraskuuta 1319 | 11. toukokuuta 1326 |  |
| Knut Jonsson |  |  | 1322 | 1333 | 1347 |  |
| Gregers Magnusson |  | Tuntematon | 2 kautta 1330-luvulla | 2 kautta 1330-luvulla | Tuntematon |  |
| Nils Abjörnsson (Sparre av Tofta) |  | Tuntematon | 1335 | 1337 | 1359 |  |
| Nils Turesson |  | Tuntematon | 1344 | 1351 | 1364 |  |
| Bo Joninpoika Grip |  | Vuoden 1335 alussa | 1371 | 20. elokuuta 1386 | 20. elokuuta 1386 |  |
| Krister Niilonpoika Vaasa |  | Noin 1365 | 1435 | 29. huhtikuuta 1442 | 29. huhtikuuta 1442 |  |
| Pietari Brahe vanhempi |  | Toukokuussa 1520 | Tammikuussa 1569 | 1590 | 1. syyskuuta 1590 |  |
| Nils Göransson Gyllenstierna |  | 1526 | Heinäkuussa 1590 | 1595 | Lokakuussa 1601 |  |
| Mauritz Stensson Leijonhufvud |  | 10. syyskuuta 1559 | 1602 | 23. marraskuuta 1607 | 23. marraskuuta 1607 |  |
| Magnus Brahe |  | 25. syyskuuta 1564 | 1612 | 4. maaliskuuta 1633 | 4. maaliskuuta 1633 |  |
| Gabriel Gustafsson Oxenstierna |  | 15. kesäkuuta 1587 | 13. kesäkuuta 1634 | 27. marraskuuta 1640 | 27. marraskuuta 1640 |  |
| Pietari Brahe nuorempi |  | 18. helmikuuta 1602 | 14. huhtikuuta 1641 | 12. syyskuuta 1680 | 12. syyskuuta 1680 |  |
| Magnus Gabriel De la Gardie |  | 15. lokakuuta 1622 | 18. syyskuuta 1680 | 1684 | 26. huhtikuuta 1686 |  |
| Carl Axel Wachtmeister |  | 9. toukokuuta 1754 | 12. joulukuuta 1787 | 1809 | 5. huhtikuuta 1810 |  |
| Nimi | Kuva | Syntymäaika | Viran aloittamispäivä | Viran lopettamispäivä | Kuolinaika |  |
Eero Johannes Korpela

Eero J. Korpela (7.10.1960)
Eero Johannes Korpela (6. huhtikuuta 1898 Kauvatsa – 14. kesäkuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen virkamies, MTK:n toiminnanjohtaja ja pitkäaikainen maatalouspolitiikan vaikuttaja Suomessa.
Korpelan vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Wilhelm Korpela ja Amanda Huhti ja puoliso vuodesta 1936 Ruth Eva Ulrika Nordman (s. 1918). Hän suoritti sekä filosofian kandidaatin että agronomin tutkinnot Helsingin yliopistossa ja toimittuaan lyhyen aikaa opettajana tuli Maataloushallituksen aktuaariksi. Samaan aikaan hän työskenteli silti myös yliopiston maanviljelystalouden assistenttina. Vuonna 1930 Korpela siirtyi tutkijaksi MTK:hon, joskin hän toimi pari vuotta myös puolustusministeriössä. Sotavuosina hän työskenteli maatalousministeriössä. Korpela piti maatalouden uhkana ylituotantoa ja tuli tunnetuksi yleisemmän kasvuun tähtäävän pyrkimyksen kriitikkona. Hän suhtautui varauksellisesti myös sotien jälkeiseen maaseudun asutuspolitiikkaan, vaikka oli tuolloin jo MTK:n toiminnanjohtaja. Siinä tehtävässä hän muodosti läheisen työparin järjestön puheenjohtajien Juho Jänneksen ja vuodesta 1955 Veikko Ihamuotilan kanssa. Korpela jäi eläkkeelle 69-vuotiaana, jolloin häntä seurasi MTK:n toiminnanjohtajana Heikki Haavisto. Maaseudun Tulevaisuus -lehteen hän kirjoitti vielä eläkkeellä ollessaan pakinoita nimimerkillä Talon Jussi. Hänelle valmistellusta professorin arvonimestä Korpela kieltäytyi.
Donika Rudi

Donika Rudi (s. 7. kesäkuuta 1982 Pristina) on kosovolainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Mendi Mengjiqin johdolla Pristinan yliopistossa vuosina 2000–02. Tämän jälkeen hän opiskeli Genèven musiikkikonservatoriossa sävellystä Nicolas Bolensin, Éric Gaudibertin ja Michael Jarrellin sekä elektroakustista musiikkia Rainer Boeschin, Émile Ellbergerin ja Luis Naónin johdolla vuoteen 2006 saakka. Vuonna 2009 Rudi aloitti akusmaattisen musiikin ja sävellyksen opinnot Annette Vande Gornen johdolla Monsin kuninkaallisessa konservatoriossa.
Rudin musiikkia on esitetty Kosovon lisäksi myös Albaniassa, Belgiassa, Ranskassa, Saksa, Italiassa ja Sveitsissä. Hänen tuotantonsa koostuu enimmäkseen kamarimusiikkiteoksista ja elektroakustisesta musiikista. Vuonna 2008 Rudi aloitti toiminnan elektronisen musiikin Noise-keskuksen johdossa Pristinassa ja vuonna 2010 ReMusica-nykymusiikkifestivaalin taiteellisena johtajana.
Elizabeth Sackler

| Elizabeth Sackler |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. helmikuuta 1948 (ikä 76) New York City, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  historioitsija, aktivisti
Elizabeth Ann Sackler (s. 19. helmikuuta 1948 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen historioitsija ja feministinen aktivisti. Hän on Brooklyn Museumin Elizabeth A. Sackler Center for Feminist Artin perustaja.
Sackler on psykiatri Arthur Sacklerin tytär.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elizabeth Sackler Wikimedia Commonsissa
Elizabeth Rodriguez

| Elizabeth Rodriguez |
| --- | --- |
 Elizabeth Rodriguez San Diegon Comic-Conissa 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. joulukuuta 1980 (ikä 43) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1994–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elizabeth Rodriguez (s. 27. joulukuuta 1980 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Netflixin draamasarjassa Orange Is the New Black (2013–). Hän esiintyi myös vuonna 2015 alkaneessa AMC:n televisiosarjassa Fear the Walking Dead.
Aiheesta muualla

Elizabeth Rodriguez Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eetu Huhtala

Eetu Huhtala (s. 1993 Äänekoski) on suomalainen kuvataiteilija. Hänet valittiin vuoden 2023 nuoreksi taiteilijaksi.
Huhtalan teokset ovat liikkuvia, mekaanisia veistoksia tai valoteoksia, jotka pohtivat usein turhautumisen, kyvyttömyyden ja voimattomuuden teemoja. Vuoden nuori taiteilija -raati kuvaili Huhtalan taiteen heijastelevan inhimillistä kokemusmaailmaa nykyisen tieto-, teknologia- ja kulutusyhteiskunnan arkisten objektien, toiminnan ja tilanteiden äärellä.
Eetu Huhtala valmistui kuvataiteen maisteriksi Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta vuonna 2021. Samana vuonna hänellä oli yksityisnäyttely Galleria Sculptorissa Helsingissä.
Durchman

Durchman on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Aino Durchman (1892–1994), sairaanhoitaja ja Helsingin sairaanhoito-opiston opettaja ja rehtori
Eero Durchman (1927–2008), agronomi ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Frans Oskar Durchman (1813–1880), pappi, herännäisliikkeen johtohenkilö ja valtiopäivämies
Frans Wilhelm Durchman (1841–1934), rovasti ja suomentaja
Ina Durchman (1854–1937), pianonsoiton opettaja ja Suomen ensimmäinen naisurkuri
Johan Teodor Durchman (1852–1927), insinööri, yritysjohtaja ja valtiopäivämies, Frans Wilhelm Durchmanin veli
Knut Fredrik Durchman (1846–1919), pappi, valtiopäivämies ja rovasti
Lahja Durchman (1857–1935), rovasti, sukututkija ja suomentaja, Frans Wilhelm Durchmanin veli
Martta Durchman (1897–1946), taidemaalari
Nils Durchman (1846–1925), piirilääkäri ja yksi Duodecim-seuran 12 perustajajäsenestä, Frans Wilhelm Durchmanin veli
Oskar Durchman (1862–1942), apteekkari ja rohdoskauppias
Osmo Durchman (1890–1959), sukututkija, kirjastonhoitaja ja tietokirjailija, Lahja Durchmanin poika
Yrjö Turkama (vuoteen 1938 Durchman, s. 1932), mainosalan vaikuttaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Eetu Heino

Eetu Heino Suomen-mestaruuskilpailuissa 2014.
Eetu Heino Tšekin kansainvälisissä mestaruuskilpailuissa 2011.
Eetu Antti Oskari Heino (s. 5. syyskuuta 1988) on suomalainen sulkapalloilija. Hän edustaa ESB:tä.
Heinon paras sijoitus sulkapallon maailmanlistalla on kaksinpelissä 69:s. Hän kuuluu Rion kesäolympialaisiin 2016 tähtäävään valmennusjoukkueeseen.
Lokakuussa 2010 Heino selvisi Yonex Belgian International -turnauksen välieriin, jossa hän hävisi turnauksen ykkössijoitetulle Marc Zwieblerille. Seuraavan vuoden toukokuussa hän selvisi välieriin Slovenia International -turnauksessa, mutta hävisi toiseksi sijoitetulle Hsu Jenhaolle. Sulkapallon EM-kilpailuissa 2012 Heino putosi kolmannella kierroksella hävittyään toiseksi sijoitetulle Jan Ø. Jørgensenille. Tammikuussa 2013 Yonex Estonian International -turnauksessa hän voitti välierissä ykkössijoitetun Raul Mustin, mutta hävisi loppuottelun Kento Momotalle. Baselissa 2014 Heino kuului Suomen ensimmäisen aikuisten joukkuekilpailun arvokisamitalin, EM-pronssin, voittaneeseen joukkueeseen.