stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tarja Merivirta

Tarja Merivirta on suomalainen laulaja ja tuottaja, joka on esittänyt lähinnä country-, folk- ja laulelmamusiikkia. Omalla nimellään Merivirta on julkaissut musiikkitallenteita vuodesta 1997 lähtien Texicalli Recordsin artistina. Häntä voi kuulla myös muiden artistien levyillä. Hän on toiminut myös karaokenvetäjänä ja erilaisissa projekteissa ikääntyneiden ihmisten hyväksi. Merivirta on kiertänyt laulattamassa pääkaupunkiseudun hoivakodeissa ja vastaavissa paikoissa. Hän on työskennellyt toiminnanohjaajana Vanhusten Ystävät ry:ssä.
Nuoruudessaan Merivirta piti sellaisista musiikintekijöistä kuin Electric Light Orchestra, The Eagles ja Neil Young. Listaa voi nykyään täydentää vaikkapa Susan Boylella, Tom Waitsilla ja Leonard Cohenilla. Voidakseen säestää itseään Merivirta opetteli parikymppisenä soittamaan komppikitaraa. Hän esiintyi sitten muun muassa O'Malley's-irlantilaispubin musiikkijameissa esittäen sellaisia lauluja kuin Päivänsäde ja menninkäinen ja Moskovan valot. Tom Kuschka kannusti Merivirtaa laulamaan country-musiikkia, koska hänen puhdas äänensä on siihen sopiva. Merivirta teki myös duokeikkoja Teddy & The Tigers -yhtyeestä tutun Aikka Hakalan kanssa esittäen sellaisia lauluja kuin Hank Williamsin "I'm So Lonesome I Could Cry". Tällöin Hakala opetti Merivirralle myös kantrimusiikkiin kuuluvaa jodlaustekniikkaa. Jossain vaiheessa oli kuvassa mukana myös Hoyt Axtonin laulusta nimensä saanut yhtye Della and The Dealers.
Vuonna 2008 Merivirta oli mukana Kaustisen kansanmusiikkifestivaaleilla järjestetyssä Anki Lindqvistin tribuuttikonsertissa Ne kesäyöt. Tällöin hän esitti muun muassa kappaleen "Niin aikaisin".
Vuonna 2009 Tarja Merivirta oli mukana niin ikään Kaustisen festivaaleilla järjestetyssä Beatles Goes Folk -konsertissa. Merivirran yhtenä haaveena onkin levyttää Beatles-lauluja.
Vuonna 2010 Merivirta oli mukana ensimmäisessä Himos Folk -tapahtumassa. Tällöin hän esitti muun muassa Kate & Anna McGarriglen ohjelmistosta tutun kappaleen "Heart Like a Wheel". Merivirran taustayhtyeessä olivat Matti Kallio (koskettimet, tinapilli, sovitukset), Pauli Halme (kitara), Hannu Rantanen (basso), Kepa Kettunen (rummut) sekä Kukka Lehto (viulu, laulu).
Vuonna 2010 valmistui pitkään suunniteltu ja rahoituksen suhteen takkuillut Laulun iloa! -sarjaan liittyvä paketti Joulun lumoa. Idea paketin tekoon syntyi aikaisemmasta pienimuotoisemmasta projektista Tanssiva laulu, jossa Merivirran yhteistyökumppaneina olivat fysioterapeutti, tanssinopettaja Maija Astikainen sekä Jukka Haaviston orkesteri.
Joulun lumoa -projektissa mukana olivat muun muassa Jussi Liski sekä julkaisijana Vanhusten Ystävät ry. Taloudellista tukea saatiin vasta loppuvaiheessa Alfred Kordelinin säätiöltä. Projektissa valmistettiin ikäihmisten käyttöön sopiva yhteislaulupaketti, jossa on viisi levyllistä eli 102 kappaletta joululauluja, 20 laulukirjaa sekä lauluhetken ohjaajan opas.
Laulun iloa! -sarjaan on tarkoitus tehdä jatkoa ottamalla mukaan vanhoja ja perinteisiä lauluja.
Diskografia

Albumit
Valon hetki (Texicalli Records TEXCD 005, 1997)
Laulu ilman nimeä (TEXCD 032, 1999)
Talvi, taivas, tähdet (TEXCD 064, 2005). Joululevy.
Joulun lumoa (2010). Kattava joululaulupaketti.
Singlet
Valon hetki / Vihreänsininen meri (Texicalli Records TEXCDS-7, 1997)
Jolene (TEXCDS-14, 1999)
Talven laulut (TEXCDS-17, 1999). Eero Raittisen kanssa. Sisältää laulut "Avaruus" (Walking in the Air), "Aikaa ystävälle" (I'll Be Home with Bells On) ja "Tunnelmaa jouluun" (Christmas Without You).
Kerran joulukuun aikaan (Once Upon a December) (TEXCDS-26, 1999)
Muilla levyillä
Mika Grönholm & Tarja Merivirta (Finalmix FMCD 110, 1998). Sisältää kappaleet "Usva", "Valitus" ja "Soulsauna".
Veli-Matti Järvenpää: Haitaritaivas (Texicalli Records TEXCD 015, 1999)
Eri esittäjiä: Suosikit 2000 Vol. 1 (Texicalli Records TEXCD, 2000)
Sateenkaari sydämessäni – A Compilation of Finnish Folk Music (Amigo Music AMFCD2018, 2000)
Tarja Merivirta, Peter Franzén ja Ossi Peura: Laulu lasista ja timantista (Texicalli Records TEXCD 039, 2001) ja siltä julkaistu single Rakkaudestakin laulu (Finalmix FMCS 13).
Eri esittäjiä: Laulava sydän: Kaartamo-Kettunen-Kuustonen (2CD 2002 EMI YLE2 5376432, 2002)
Aiheesta muualla

Tarja Merivirran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tarja Merivirta FaceBookissa
Tarja Merivirta MySpacessa
Epävirallinen discografiasivu
Tarja Merivirta Ylen Elävässä arkistossa: "Avaruus" (Lumiukko-animaation tunnussävel) (1998)
Eero Raittinen & Tarja Merivirta Ylen Elävässä arkistossa: "Aikaa ystävälle" (1998)
Tarja Merivirta & Aloof? Ylen Elävässä arkistossa: "Sateenkaari sydämessäni" ja "Sonny" (2000), "Jolene" (2001).
Texicalli Records
Laulun iloa! -yhteislauluprojekti (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen aamutv:n haastattelu Joulun lumoa -projektista[vanhentunut linkki]
This Independence

| ”This Independence” The Manhattan Transfer |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 1983
 Formaatti: 12" vinyyli
 Tuottaja(t): Richard Rudolph, The Manhattan Transfer
 Tyylilaji: disko, jazz
 Kesto: 05.01
 Levy-yhtiö: Atlantic
This Independence on lauluyhtye The Manhattan Transferin maxi-single vuodelta 1983. Kyseessä on diskomiksaus. Kääntöpuolen kappale "The Night That Monk Returned to Heaven" puolestaan on Thelonious Monkille omistettu muistokappale.
Levyn on kustantanut Atlantic Recording Corp. Yhdysvalloissa ja WEA International muualla. Tuottajana on toiminut Richard Rudolph yhteistyössä yhtyeen kanssa.
Euroopassa singlejä on valmistanut ja levittänyt milanolainen WEA Italiana S.p.A., joka on osa Warner Communications -yhtiötä. Tämän painoksen kannen on valmistanut niin ikään milanolainen Grapyche Magica. Kansikuvassa on LP-levy.
Kappaleet

This Independence – 5.01 (säv. ja san. M. Jordan & J. Capek)
The Night That Monk Returned to Heaven – 3.23 (säv. ja san. R. Kraft)
John Diefenbaker

| John Diefenbaker |
| --- | --- |
 John Diefenbaker (1962)
Kanadan 13. pääministeri
 21. kesäkuuta 1957 – 22. huhtikuuta 1963  
Edeltäjä:  Louis St. Laurent
Seuraaja:  Lester B. Pearson
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. syyskuuta 1895 Neustadt, Ontario
Kuollut: 16. elokuuta 1979 (83 vuotta) Ottawa, Ontario
Ammatti:  sotilas, lakimies
Puoliso:  Edna Brower (1. vaimo),   Olive Palmer (2. vaimo)
Tiedot
Puolue:  PC
 Nimikirjoitus
John George Diefenbaker,  PC, CH, QC, FRSC, FRSA (18. syyskuuta 1895 – 16. elokuuta 1979) oli kanadalainen keskustaoikeistolainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 21. kesäkuuta 1957 − 22.elokuuta 1963. Hänet tunnettiin lempinimellä Dief the Chief (suom. Päällikkö Dief). Koulutukseltaan hän oli juristi ja valtiotieteilijä.
Diefenbaker toimi uransa alussa asianajajana, mutta alkoi vuodesta 1925 lähtien saada Kanadan konservatiivisen puolueen luottamustehtäviä. Vuonna 1945 hänet valittiin Kanadan parlamenttiin. Konservatiivien vuonna 1957 saavuttamaa vaalivoittoa pidetään paljolti Diefenbakerin ansiona, ja hänet valittiin vaalien jälkeen hallituksen muodostajaksi. Hallitus kärsi vaalitappion 1963, jolloin valtaan nousi vapaamielisen Lester Pearsonin hallitus. Yhtenä tappion syynä pidetään, että Diefenbaker kieltäytyi ottamasta Yhdysvaltojen ydinaseita Kanadan maaperälle, vaikka niin oli aiemmin periaatteessa sovittu.
Asianajajana Diefenbakerin tunnetuin oikeusjuttu oli lennätinoperaattori Alfred John "Jack" Athertonin puolustusasianajajana toimiminen. Athertonia epäiltiin kuolemantuottamuksesta 21. joulukuuta 1950 tapahtuneen ja 21 kuolonuhria vaatineen Canoe Riverin junaonnettomuuden vuoksi. Valamiehistö totesi Athertonin syyttömäksi.
John Diercks

John Diercks (1927 – huhtikuu 2020) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen teoksissaan on usein eksotiikan tuntua idän kulttuurien vaikutteiden ja mikrotonaalisuuden käytön seurauksena. Tuotantoon kuului sekä soitin- että laulumusiikkia.
Diercks sai opetusta muiden muassa Alan Hovhanessilta. Hän työskenteli pitkiä jaksoja myös pedagogina ja musiikkikriitikkona.
Tanja Jääskeläinen (Salatut elämät)

| Tanja Jääskeläinen |
| --- | --- |
 Tanja Jääskeläinen kotonaan helmikuussa 2008 esitetyssä jaksossa.
Näyttelijä(t):  Johanna Raunio
Kesto:  2005–2009
Ensi- esiintyminen:  Osa 1137: Riku kohtaa auktoriteetin, jolle ei uhota (9. marraskuuta 2005)
Viimeinen esiintyminen:  Osa 1822: Isabella on voron viemää (10. marraskuuta 2009)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tanja Jääskeläinen (o.s. Rasi)
Ammatti:  liikenainen
Sukupuoli:  nainen
Kotipaikka:  Rakkavaara, Suomi
Asuinpaikka:  Ranska
Suhteet
Sisarukset:  Helena Rasi (ei näytetty sarjassa)
Puoliso(t):  Jarkko Peltonen (ex-avopuoliso) Ismo Laitela (ex-kihlattu) Antti Jääskeläinen (ex-aviopuoliso)
Lapset:  Riku Jääskeläinen (kuollut) Juulia Autio (kuollut) 
Sisarusten lapset:  Ami Vainio (siskon poika)
Muut sukulaiset:  Niko Vainio (siskonpojan adoptiopoika) Hanna Salin (serkun tytär, kuollut) Sofia Salin (serkun tyttärentytär)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tanja Jääskeläinen (o.s. Rasi, es. Johanna Raunio) on kuvitteellinen hahmo suomalaisessa saippuasarjassa Salatut elämät.
Hahmon kaari

Tanja muutti Helsinkiin, koska Lasse Sievinen oli hänet pyytänyt paikalle huolestuttuaan Rikun alkoholismista. Hän viihtyi Pihlajakadulla marraskuusta 2005 marraskuuhun 2009 eli noin neljä vuotta. Hän ehti kokea menetyksiä ja onnen tunteita sekä työskenteli monessa eri yrityksessä. Tyttärensä Juulian kuoleman jälkeen Tanja oli aluksi pitkään poissa tolaltaan, kunnes rakastui naapuriinsa Jarkko Peltoseen. Jarkon itsetuhoiset ajatukset kuitenkin saivat Tanjan epäröimään ja hän katkaisi suhteen. Tanja järkyttyi kuultuaan Jarkon muuttavan Ranskaan. Tanja tajusi rakastavansa Jarkkoa edelleen ja päätti lähteä tämän mukaan. Myöhemmin Jarkon poika Miro Holm muutti heidän perässä Ranskaan erottuaan tyttöystävästään Oona Kivirannasta.
Marraskuussa 2010 Jarkko vieraili Pihlajakadulla liike-asioiden vuoksi ja kertoi, että heidän elämänsä Tanjan kanssa Ranskassa on onnellista. Tanja pyöritti silloin viinitilaa ja Jarkko puolestaan hoiti Jardinin asioita yhdessä Miron kanssa.
Hahmon kaari > Perhe ja rakkauselämä

Tanja oli sarjaan saapuessaan vielä naimisissa Antti Jääskeläisen kanssa. He erosivat Antin petollisuuden seurauksena vuonna 2006. Tanjalla oli kaksi lasta, Riku Jääskeläinen ja Juulia Autio, jotka molemmat ovat kuolleet. Rikun syntymän jälkeen, Kristo Päivinen raiskasi Tanjan. Tanja ei ikinä kertonut raiskauksesta poliisille ja raiskauksen seurauksena hän tuli raskaaksi. Tanjan synnyttämä tytär Juulia adoptoitiin Antin painostuksesta toiseen perheeseen ja tämä löysi äitinsä vasta aikuisiällä. Juulia sai tietää Tanjan olevan hänen äitinsä keväällä 2008. Riku menehtyi auto-onnettomuuden seurauksena syksyllä 2006 ja Juulia kuoli Kentaurin räjähdyksessä vuonna 2009. Tanja syytti itseään poikansa kuolemasta.
Tanjalla on ollut poikansa parhaan ystävän Ossi Puolakan kanssa seksisuhde, josta Riku sai tietää ja lähti humalassa ajamaan autolla ja kolaroi vakavasti. Myöhemmin Tanja rakastui Ismo Laitelaan ja he jopa kihlautuivat, mutta erosivat Ismon lyötyä niin Tanjaa kuin hänen tytärtään Juuliaakin. Sen jälkeen hän päätyi avoliittoon Lasse Sievisen kanssa, mutta tämä alkoi haikailemaan entisen vaimonsa perään ja erosi Tanjasta. Sittemmin Tanja rakastui Jarkko Peltoseen ja he muuttivat yhdessä Ranskaan asumaan.
Hahmon kaari > Työelämä

Tanja ja hänen ex-aviomiehensä Antti omistivat Rakkavaara-nimisen laskettelukeskuksen. Näihin aikoihin Tanjan ja Antin yhteinen poika Riku oli vielä lapsi. Antti petti Tanjaa moneen otteeseen. Tanjalle viimeinen niitti oli petos noin 25-vuotiaan Sirpa-nimisen naisen kanssa. Tanja tuli neuvottelemaan Snow Teamin ostamisesta tultuaan Helsinkiin vahtimaan poikaansa Rikua. Elina Taalasmaa kuitenkin osti Snow Teamin Tanjan nenän edestä. Siitä huolimatta Tanja oli Snow Teamissa töissä pitkään, kunnes irtisanoutui.
Jätettyään Snow Teamin taakseen Tanja osti Pihlajakadun lähettyvillä sijaitsevan Stellans-myymälän syksyllä 2007 ja sai näin työttömälle miesystävälleen Ismo Laitelalle työpaikan. Myöhemmin Ossi palkkasi Tanjan töihin perustamaansa kiinteistövälitysfirmaan Happy Homesiin. Tanjaa alkoi huolestua Ossin raha-asioista, jotka olivat huonosti. Ossin menettäessä muistinsa Tanja alkoi tosissaan huolestua Happy Homesin tulevaisuudesta ja lopulta hän ainoana vaihtoehtonaan osti Happy Homesin itselleen.
Muutettuaan Ranskaan Tanja alkoi pyörittämään viinitilaa miesystävänsä Jarkko Peltosen kanssa.
Hahmon kaari > Tyyli

Tanja on vaaleahiuksinen, tyylikäs, ja elegantti nainen. Tanjalla on erittäin rouvamainen ja siisti tyyli. Tanja pukeutuu mielellään vaaleanpunaiseen ja turkoosiin. Tanjalla on myös moneen otteeseen nähty vaaleanvihreä takki. Tanjan asunnon sisustuskin kertoo hieman naisen elegantista mausta.
Johann Klaj

| Johann Klaj eli Clajus nuorempi |
| --- | --- |
 Johann Klajn, Georg Philipp Harsdörfferin, Johann Friedrich Cramerin ja Sigmund von Birkenin muistomerkki Nürnbergin lähellä Irrhainissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1616 Meissen
Kuollut: 1656 (39–40 vuotta) Kitzingen
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Johann Klaj eli Clajus nuorempi (1616 Meissen – 1656 Kitzingen) oli saksalainen runoilija, Georg Philipp Harsdörferin rinnalla nürnbergiläisen Pegnitzschäferien koulukunnan perustaja. Olennaista suunnalle oli arkadilaisen paimenrunon jäljittely sekä samalla imelä mauttomuus ja onttous. Etupäässä hollantilaisia esikuvia jäljitellen Klaj kirjoitti myös oratorion tapaisia hengellisiä draamoja, kuten Höllen- und Himmelfahrt Christi (1644) ja Herodes, der Kindermörder, joita esitettiin kirkossa.
John Dierkes

John Dierkes (10. helmikuuta 1905 – 8. tammikuuta 1975) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Dierkes on esiintynyt monissa elokuvissa.
Aiheesta muualla

John Dierkes Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Find a Grave: John Dierkes (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
John Diehl

| John Diehl> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. toukokuuta 1950 (ikä 74) Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Julie Christensen (1992–)
Lapset:  Jackson (s. 1993)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Diehl (s. 1. toukokuuta 1950 Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Diehl tunnetaan parhaiten rooleistaan Charles Kawalskynä vuoden 1994 elokuvassa Tähtiportti, etsivä Larry Zitona 1980-luvun sarjassa 
Miami Vice, apulaispoliisipäällikkö Ben Gilroyna Shieldissä ja Cruisena Stripessa. Hän on esittänyt myös Cooperia Jurassic Park III:ssa (2001). Diehl esiintyi myös Pearl Harborissa.
John Diehl on ollut naimisissa laulaja Julie Christensenin kanssa vuodesta 1992 lähtien. Parilla on myös yhteinen poika Jackson (s. 1993).
Aiheesta muualla

John Diehl Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John Diehl
Käännös suomeksi
Jan Broberg

Jan Broberg (s. 31. heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen nainen, joka joutui 1970-luvulla kahdesti sieppauksen uhriksi. Myöhemmin hän on puhunut julkisuudessa kokemuksistaan ja työskennellyt näyttelijänä.
Tausta

Broberg syntyi vuonna 1961 avioituneiden Bob ja Mary Ann Brobergin ensimmäisenä tyttärenä mormoniperheeseen. Hänelle syntyivät nuoremmat siskot Karen ja Susan. Perhe asui Idahon Pocatellossa, jossa perheen isä työskenteli kukkakauppiaana.
Vuonna 1972 Brobergin perhe tutustui mormonikirkossa Robert "B" Berchtoldin perheeseen. Berchtoldista tuli Brobergien naapuri ja luotettu perheystävä. Berchtold manipuloi perhettä pitkään päästäkseen lapsiavioliittoon Jan Brobergin kanssa. Berchtold hyväksikäytti lasta tämän kotona myös vanhempien ollessa paikalla.
Ensimmäinen sieppaus

Broberg joutui 12-vuotiaana 17. lokakuuta 1974 ensimmäisen kerran Robert Berchtoldin sieppaamaksi. Berchtold sai tytön mukaansa väittämällä menevänsä tämän kanssa ratsastamaan hevosilla. Kaksikko lähti matkailuautolla Meksikoon, jossa Berchtold meni 12-vuotiaan tytön kanssa naimisiin. Aluksi Brobergin ja Berchtoldin katoamisen arveltiin johtuneen onnettomuudesta. Vanhemmat eivät suoraan ottaneet yhteyttä viranomaisiin, koska luottivat Berchtoldiin.
Matkailuautossa Berchtold aivopesi Brobergin uskomaan tarinan avaruusolennoista, jotka olivat antaneet tytölle tehtäväksi saada Berchtoldin kanssa lapsia ennen 16-vuotispäiväänsä. Berchtold väitti toisen sivilisaation selviytymisen olevan kiinni yhdynnöistä. Hän kielsi Brobergia puhumasta perheelleen ja poliisille, koska se voisi vaarantaa "tehtävän". Sieppaus jatkui viiden viikon ajan. Broberg löydettiin Berchtoldin luota Meksikosta, josta kaksikko palautettiin Yhdysvaltoihin. Vanhemmat luopuivat syytteistä Berchtoldia vastaan, koska perheen isällä oli ollut Berchtoldin kanssa homoseksuaalinen suhde, mitä ei haluttu julkisuuteen. Ensimmäisen sieppauksen jälkeen Berchtold aloitti seksisuhteen myös perheen äidin kanssa. Berchtold käännytti perheenjäsenet toisiaan vastaan.
Toinen sieppaus

Vuonna 1976 Berchtold sieppasi Brobergin toistamiseen ja kirjasi tämän opiskelijaksi katoliseen tyttökouluun Kaliforniassa, jossa Broberg opiskeli kolmen viikon ajan. Berchtold väitti oppilaitoksen henkilökunnalle olevansa CIA:n agentti ja Jan Brobergin isä. Brobergista käytettiin keksittyä nimeä "Janis Tobler". Berchtold väitti koulun henkilökunnalle, että Broberg saattaisi kärsiä tunteenpurkauksista, koska hänen äitinsä oli muka kuollut kriisissä Libanonissa.
Toisen sieppauksen jälkeen Berchtold pidätettiin, mutta hän vetosi oikeudessa onnistuneesti mielenvikaisuuteen ja vietti lopulta alle puoli vuotta psykiatrisessa sairaalassa. Broberg on kertonut ymmärtäneensä kertomuksen avaruusolentojen antamasta tehtävästä valheelliseksi 16 vuotta täytettyään. Hän on kertonut myös uskoneensa rakastuneensa Berchtoldiin ja haluavansa tämän kanssa naimisiin. Brobergin vanhemmat olivat avioeron partaalla, mutta pystyivät jatkamaan avioliittoaan äidin lopetettua seksin harrastamisen Berchtoldin kanssa.
Myöhempi julkisuus ja työ näyttelijänä

Vuonna 2003 ilmestyi Brobergin kokemuksista kertova kirja Stolen Innocence: The Jan Broberg Story (2003), jonka tekijä oli hänen äitinsä Mary Ann Broberg. Kirjan markkinointitapahtumissa Berchtold lähestyi Brobergia uudelleen. Broberg sai läpi vaatimuksen elinikäisestä lähestymiskiellosta Berchtoldia vastaan. Berchtold kuitenkin aiheutti väkivaltaisen välikohtauksen ja sai syytteet törkeästä pahoinpitelystä sekä ampuma-aseen luvattomasta hallussapidosta. Hän teki itsemurhan vuonna 2005.
Vuonna 2017 Broberg esiintyi Netflixin dokumentissa Abducted in Plain Sight, jonka ohjasi Skye Borgman. Siinä esiintyivät myös hänen molemmat vanhempansa. Isä Bob kuoli 80-vuotiaana 5. marraskuuta 2018. Broberg on käsitellyt kokemuksiaan Peacockin draamassa A Friend of the Family (2022), jota hän oli äitinsä kanssa mukana tuottamassa.
Brobergilla on ollut roolit elokuvissa Maniac (2012), Iron Man 3 (2013) ja Haunt (2019).
Aiheesta muualla

Jan Broberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
The Pretender (albumi)

| The Pretender Jackson Browne |
| --- | --- | --- |

C-kasetin kansikuva.
Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1976
 Formaatti: LP, Musiikkikasetti
 Tuottaja(t): Jon Landau
 Tyylilaji: Rock
 Levy-yhtiö: Asylum Records
Jackson Brownen muut julkaisut
| Late for the Sky 1974 | The Pretender 1976 | Running on Empty 1977 |
The Pretender on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Jackson Brownen studioalbumi vuodelta 1976. Levyn on tuottanut Jon Landau ja julkaissut Los Angelesissa toimiva Elektra / Asylum / Nonesuch Records, joka kuuluu Warner Communicationsille.
Kappaleen "Linda Paloma" äänitti Greg Ladanyi, ja muut kappaleet äänitti John Haeny apunaan Paul Black. Lisä-äänitykset on tehnyt Mark Howlett ja miksaukset Ladanyi apunaan Dennis Kirk. Kappaleen "Sleep's Dark and Silent Gate" on kuitenkin miksannut Val Garay.
Albumi on äänitetty Sunset Sound -studiossa ja miksattu Sound Factory -studiossa Aphex Aural Exciter -laitteella. Masteroinnin on tehnyt Bernie Grundman A&M–studiossa.
Etukannen valokuvan on tuottanut Tom Kelley Studios ja takakannen valokuvat ovat Jackson Brownelta, Howard Burkelta ja Peter Goldenilta. Levykannen suunnittelija on Gary Burden.
Kiitoksissa on mainittu Tony Lane, levyllä soittava Lowell George, Valerie Carter, Elizabeth Reynolds, David Geffen ja kappaleen "Linda Paloma" osalta Van Dyke Parks.
Kappaleet

Sivu 1
The Fuse
Your Bright Baby Blues
Linda Paloma
Here Come Those Tears Again
Sivu 2
The Only Child
Daddy's Tune
Sleep's Dark and Silent Gate
The Pretender
Kappaleet on tehnyt Jackson Browne ja julkaissut Swallow Turn Music ja WB Music Corp., paitsi että kappaleen "Here Come Those Tears Again" toinen tekijä on Nancy Farnsworth ja julkaisijat edellä mainittujen lisäksi Open Window Music ja Warner-Tamerlane Publishing Corp.
Muusikot

Russel Kunkel – rummut (A1)
Leland Sklar – basso (A1, B2-4)
Craig Doerge – piano (A1, B2-4)
David Lindley – slidekitara (A1, B2), viulu (B1)
Jim Gordon – rummut (A2, A4)
Chuck Rainey – basso (A2, B1)
Roy Bittan – piano (A2)
Jackson Browne – laulu, akustinen kitara (A2)
Lowell George – slidekitara (A1), taustalaulu (A1)
Billy Payne – urut (A2), piano (A4, B1)
Luis F. Damian – vijuella, kitara ja taustalaulu (A3)
Roberto Gutierrez – guitaron, viulu ja taustalaulu (A3)
Arthur Gerst – harppu, taustalaulu ja sovitus (A3)
Bob Glaub – basso (A4)
Fred Tackett – sähkökitara (A4, B2-4), akustinen kitara (A4, B1, B3-4)
John Hall – kitarasoolo (A4)
Mike Utley – urut (A4)
Bonnie Raitt – taustalaulu (A4)
Rosemary Butler – taustalaulu (A4)
Jon Landau – "satunnaiset nuotit" (A4)
Jeff Porcaro – rummut (B1-4)
Albert Lee – sähkökitara (B1)
Gary Coleman – lyömäsoittimet (B1)
John David Souther – taustalaulu (B1)
Don Henley – taustalaulu (B1)
Waddy – oikeanpuoleinen kitara (B2)
Jim Horn – puhaltimet ja puhallinsovitus (B2)
Chuck Finley – puhaltimet (B2)
Dick Hyde – puhaltimet (B2)
Quitman Dennit – puhaltimet (B2)
David Campbell – jousisovitukset (B3-4)
David Crosby – taustalaulu (B4)
Graham Nash – taustalaulu (B4)
Bonnie Raitt ja Lowell George esiintyvät levy-yhtiönsä Warner Bros. Records suosiollisella luvalla. Graham Nash ja David Crosby esiintyvät yhtiöiden ABC Records, Atlantic Records ja Polydor International GmbH luvalla.
Tanssitaide Suomessa

Tanssitaide käsittää tanssin taidemuotona, jolloin pois lukeutuvat muun muassa seuratanssi ja viihdetanssi. Esimerkkejä tanssitaiteesta ovat muun muassa baletti ja nykytanssi. Myös kansantanssin piirissä tehdään nykyisin tanssitaiteeksi luettavia teoksia.
Suomessa tanssitaide on ollut osa tuettua kulttuurielämää. Vuonna 2005 13 tanssiryhmää sai valtiontukea, suurimpina Suomen Kansallisbaletti ja Helsingin Kaupunginteatterin tanssiryhmä, Helsinki Dance Company.