stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ateneumin taidemuseo
Rakennuksen historia > Arkkitehtuuri

Uusrenessanssia edustava Ateneum on rakenteeltaan symmetrinen. Sen fasadi on koristeltu veistoksin ja korkokuvin jotka sisältävät runsaasti symboliikkaa. Pääovien yläpuolella toisessa kerroksessa on kolmen taiteilijan, arkkitehti Donato Bramanten, taidemaalari Rafaelin ja kuvanveistäjä Feidiaan rintakuvat. Niiden yläpuolella kolmannessa kerroksessa on neljä päätykolmiota kannattelevaa naishahmoa eli karyatidia jotka symboloivat neljää taiteen klassista lajia: arkkitehtuuria, geometriaa, maalaustaidetta ja kuvanveistoa. Fasadi huipentuu päätykolmion veistosryhmään jossa Taiteen jumalatar siunaa eri taiteenalojen tuotteet. Kaikki nämä veistokset ovat Carl Sjöstrandin käsialaa.
Rakennuksen historia > Julkisivun korkokuvat

Julkisivun toisen kerroksen ikkunoiden väleissä on suomalaisia ja kansainvälisiä taiteilijoita esittäviä korkokuvia, jotka on veistänyt Ville Vallgren. Korkokuvia on kaikkiaan kuusitoista, ja ne esittävät seuraavia henkilöitä:
| Taiteilija | Taiteenala | Elinvuodet | Kotimaa |
| --- | --- | --- | --- |
| Werner Holmberg | taidemaalari | 1830–1860 | Suomi |
| Robert Wilhelm Ekman | taidemaalari | 1808–1873 | Suomi |
| Aleksander Lauréus | taidemaalari | 1783–1823 | Suomi |
| Johan Tobias Sergel | kuvanveistäjä | 1740–1814 | Ruotsi |
| Rembrandt | taidemaalari | 1606–1669 | Alankomaat |
| Bertel Thorvaldsen | kuvanveistäjä | 1770–1844 | Tanska |
| Peter Paul Rubens | taidemaalari | 1577–1640 | Alankomaat |
| Michelangelo | taidemaalari/kuvanveistäjä | 1475–1569 | Italia |
| Erwin von Steinbach | arkkitehti | 1244–1318 | Saksa |
| Benvenuto Cellini | kultaseppä/kuvanveistäjä | 1500–1571 | Italia |
| Jules Hardouin-Mansart | arkkitehti | 1646–1708 | Ranska |
| Bernard Palissy | keraamikko | 1510–1589 | Ranska |
| Karl Friedrich Schinkel | arkkitehti | 1781–1841 | Saksa |
| Nicodemus Tessin nuorempi | arkkitehti | 1654–1728 | Ruotsi |
| Carl Ludvig Engel | arkkitehti | 1778–1840 | Saksa/Suomi |
| Fredrik Wilhelm Scholander | arkkitehti | 1816–1881 | Ruotsi |
Rakennuksen historia > Päätykolmion teksti

Päätykolmiossa veistosryhmän alla lukee kultaisin kirjaimin latinankielinen lause Concordia res parvae crescunt (”Sovussa pienet asiat kasvavat”). Lause viittaa Suomen taidepiirien pitkään kamppailuun Ateneum-rakennuksen saamiseksi. Se on alkuosa roomalaisen historioitsijan Sallustiuksen teoksessa Jugurthan sota olevasta mietelauseesta Concordia res parvae crescunt, discordia maximae dilabuntur (”Sovussa pienet asiat kasvavat, epäsovussa suuret tuhoutuvat”).
Taidemuseo

Ateneum-rakennuksessa toimivat Ateneumin taidemuseo ja Kuvataiteen keskusarkisto sekä Taidemuseoalan kehittämisyksikkö Kehys, jotka ovat Kansallisgallerian toimintayksiköitä. Talossa on myös Ateneum-sali, joka on esittävän taiteen tärkeä esiintymisfoorumi Helsingissä.
Ateneum kuuluu Museokortti-järjestelmään, eli museovierailun voi tehdä henkilökohtaisella Museokortilla. Kortin voi myös hankkia vierailun yhteydessä Ateneumista.  Museo on avoinna joka päivä klo 10.00-20.30 maanantaita lukuun ottamatta.
Taidemuseo > Suosituimmat näyttelyt

Ateneumin taidemuseon historian suosituin näyttely oli Picasso-näyttely, joka pidettiin vuosien 2009 ja 2010 taitteessa. Neljän ja puolen kuukauden aikana näyttelyssä vieraili lähes 315 000 kävijää. Toiseksi eniten kävijöitä, noin 305 000, oli Edelfelt-näyttelyllä, joka kesti viisi kuukautta vuodenvaihteessa 2004–2005. Kolmanneksi suosituin näyttely oli Tove Janssonin näyttely, joka keräsi 294 000 kävijää kuuden kuukauden aikana vuonna 2014. Neljänneksi suosituin oli vuoden 2014 Helene Schjerfbeckin 4,5 kuukautta kestänyt näyttely, jota kävi katsomassa 231 000 kävijää.
Taidemuseo > Ateneumin taidekokoelma

Ateneumin taidemuseon kokoelma on yksi Kansallisgallerian kolmen museon taidekokoelmista. Siinä ovat maalaus- ja veistoskokoelma, grafiikka- ja piirustuskokoelma ja kansainvälinen kokoelma.
Keväällä 2013 Ateneumin teoksista 55 julkaistiin Googlen Art Projectissa.
Taidemuseo > Teoksia kokoelmasta

Albert Edelfelt, 
 Kuningatar Blanka, 1877.
Akseli Gallen-Kallela,
 Aino-taru, 1891.
Eero Järnefelt,
 Raatajat rahanalaiset, 1893.
Akseli Gallen-Kallela,
 Lemminkäisen äiti, 1897.
Hugo Simberg,
 Haavoittunut enkeli, 1903.
Kirjallisuutta

Pettersson, Susanna: Suomen taideyhdistyksestä Ateneumiin: Fredrik Cygnaeus, Carl Gustaf Estlander ja taidekokoelman roolit.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008.  ISBN 978-952-222-058-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ateneumin taidemuseo Wikimedia Commonsissa
Ateneumin taidemuseo
Ateneumin taidemuseo Google Art Projectissa
Suomen Kansallisgalleria
Ateneumin taidemuseo
Nykytaiteen museo Kiasma
Sinebrychoffin taidemuseo
| n k Pääkaupunkiseudun (Espoo, Helsinki, Kauniainen ja Vantaa) taidemuseot |
| --- | --- |
Nykytaiteen museot:  Amos Rex  Espoon taidemuseo Emma  Helsingin taidemuseo HAM  Nykytaiteen museo Kiasma  Suomen valokuvataiteen museo  Taidehalli  Vantaan taidemuseo Artsi 
Muotoilun ja populaarikulttuurin museot:  Designmuseo  Suomen arkkitehtuurimuseo  FAME Musiikkimuseo  Näyttelytila K1 
Historiallisen taiteen museot:  Ateneumin taidemuseo  Didrichsenin taidemuseo  Sinebrychoffin taidemuseo 
Kulttuurihistorialliset kohteet:  Gallen-Kallelan museo (Tarvaspää)  Villa Gyllenberg 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Ateneum (Q754507)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: taidemuseo, museorakennus, museo, rakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Kluuvi
katuosoite: Kaivokatu 2, 00100 Helsinki
koordinaatit: 60°10′12″N 24°56′38″E﻿ / ﻿60.17008°N 24.94398°E﻿ / 60.17008; 24.94398

Carl Sjöstrandin veistämät Ateneumin julkisivun muotokuvat Rafael, Feidias ja Donato Bramante.
Taiteilijamedaljongit ikkunaväleissä.
Ville Vallgrenin korkokuva Benvenuto Cellinistä (1887).
Greta Fougstedt

Greta Karin Torborg Fougstedt ([ˈfuːgstet], o.s. Blumenthal, 28. helmikuuta 1913 Baku – 9. toukokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen sopraano ja näyttelijä. Hänen puolisonsa oli säveltäjä Nils-Eric Fougstedt (1910–1961).
Fougstedt on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Elokuvat

Katariina ja Munkkiniemen kreivi (1943)
Ruusu ja kulkuri (1948)
Tanssi yli hautojen (1950)
Aiheesta muualla

Greta Fougstedt Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Firenze

| Firenze |
| --- | --- |
 Firenzen kaupunkia.
 lippu:  vaakuna
 Firenze
 Koordinaatit: 43°46′07″N, 11°15′25″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Toscana
Metropolikaupunki:  Firenze
Perustettu:  59 eaa.
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Dario Nardella
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  102,3 km²
Korkeus:  50 m
Väkiluku (31.3.2021):  359 400
 – Väestötiheys:  3 513 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  50100
Suuntanumero(t):  055
 
 Comune di Firenze 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Firenze on Keski-Italian Toscanan alueen pääkaupunki. Se sijaitsee Arnojoen varrella vajaat 300 kilometriä Roomasta pohjoiseen. Kaupungin väkiluku on noin 360 000. Renessanssin aikaiset rakennukset ja taideaarteet ovat tehneet Firenzestä suositun matkailukaupungin. Monet sen arkkitehtuurin ja taiteen aarteet on rahoittanut Medicien ruhtinassuku.
Maantiede

Firenze sijaitsee Toscanan alueella Firenzen metropolikaupungissa. Kukkulat ympäröivät kaupunkia kolmelta puolelta, ja Arnojoki virtaa kaupungin halki. Myös Arnon sivujoet Mugnone, Ema, Affrico ja Greve kulkevat kaupungissa tai sen lähellä. Useimmat niistä on rakennettu kanaviksi, osa jo keskiajalla. Jokivesi on ruskeaa siihen huuhtoutuvan saven takia, ja kun kukkuloilla sataa, joet muuttuvat nopeasti vuolaiksi vuoristovirroiksi. Vuonna 1966 koettiin pahimmat tulvat, kun runsaiden sateiden jälkeen Arnon pinta nousi 11 metriä normaalia ylemmäksi.
Firenzessä vallitsee välimerenilmasto, heinäkuu on kuumin ja tammikuu viilein kuukausi. Koska kukkulat rajoittavat ilmavirtauksia, Italian lämpöennätyksiä mitataan usein Firenzessä.
Firenzessä ei ole juuri luonnontilaisia viheralueita. Kaupunkia ympäröivät huvilat suurine puutarhoineen ja maatilat oliivilehtoineen. Itse kaupungissa monet viheralueet ovat piilossa palatsien ja korttelien suljetuilla sisäpihoilla. Jotkut yksityisistä puutarhoista ovat yleisölle avoinna muutamia viikkoja vuodessa. Keskustassa on myös muutamia julkisia puistoja: Piazza d’Azelio, Piazza Demidoff ja Bobolin puutarha. Kasvitieteellinen puutarha on nimeltään Giardino dei Semplici.
Etäisyys Roomaan on maanteitse 290 kilometriä.
Historia > Antiikki

Roomalaiset perustivat Florentian eli Firenzen ensimmäisen vuosisadan eaa. puolivälin tienoilla. Se oli colonia eli sotilassiirtokunta viimeistään triumvirien ajasta lähtien. Kaupunki nousi lähialueensa keskukseksi. Varhaisella kristillisellä kaudella siitä tuli piispanistuin. Antiikin aikaisesta Florentiasta on säilynyt suhteellisen vähän jäänteitä, koska ne ovat myöhemmän kaupungin alla.
Historia > Keskiaika

Rooman valtakunnan hajottua visigootit, ostrogootit ja langobardit hävittivät vuorotellen Firenzeä. 500-luvun puolivälissä rakennettiin uusi kaupunginmuuri suojaksi hyökkääjiä vastaan. Kaarle Suuri liitti Firenzen perustamaansa Toscanan rajakreivikuntaan. Myöhemmin Firenze liitettiin Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan.
Keskiajan loppupuoli oli Firenzen suuruuden aikaa. Kaupungin taloudellinen kukoistus alkoi jo 1100-luvulla. Kaupunkia uudistaneen Toscanan kreivittären Matildan kuoltua 1115 kaupungista ja sen lähiseuduista muodostettiin Firenzen tasavalta, jonka johdossa oli kolmen säädyn valtiopäivät: aatelisto, sotilaat ja kauppiaat. Vaikka aatelistolla oli eniten päätäntävaltaa, kaupungin kasvu oli paljolti kauppiassäädyn ansiota. Guelfien ja ghibelliiniien ja muiden 1200- ja 1300-luvun taistelujen jälkeen vallassa oli Medicien suku. Sen kuuluisimpia edustajia oli Lorenzo ”Il Magnifico” de’ Medici, joka hallitsi kaupunkia käytännössä yksinvaltiaana. Vuodesta 1434 kaupunkia hallittiin itsevaltaisesti. Firenze oli renessanssin huomattavin keskus.
Historia > Myöhempi historia

Medicit karkotettiin Firenzestä vuonna 1494, ja profeettana esiintynyt munkki Girolamo Savonarola yritti tehdä Firenzestä teokraattisen kaupunkivaltion. Savonarola kuitenkin poltettiin neljä vuotta myöhemmin roviolla, ja 1500-luvun alussa Medicit palasivat Firenzeen, jossa heistä pian tuli virallisestikin hallitsijoita, kun keisari Kaarle V nimitti Alessandro de’ Medicin Firenzen herttuaksi. Vuonna 1569 Firenze liitettiin Toscanan suurherttuakuntaan, jonka pääkaupunki siitä tuli. Hallitsijaksi tuli Medici-suvun nuorempaan haaraan kuulunut Cosimo I de’ Medici, jonka jälkeläiset hallitsivat Toscanaa vuoteen 1737 saakka. Tämän jälkeenkin Firenze oli Toscanan herttuakunnan pääkaupunkina, kunnes se vuonna 1860 liitettiin yhdistyneeseen Italiaan.
Testamentissaan viimeinen Medicin suvun edustaja Anna Maria Luisa de’ Medici lahjoitti Toscanan valtiolle suuren taidekokoelman ja sen mitä suvun omaisuudesta oli jäljellä. Ehtona lahjoitukselle oli, ettei kokoelmaa saisi viedä tai myydä koskaan Firenzen ulkopuolelle. Tämä kokoelma muodosti Uffizin taidemuseon selkärangan. Suuret ja arvokkaat taidekokoelmat toivat Firenzeen suuren joukon ulkomaalaisia taiteenharrastajia. Kaupungissa asui 1800-luvulla niin paljon englantilaisia, että heille perustettiin oma protestanttinen hautausmaansa.
Firenze oli Italian kuningaskunnan pääkaupunki vuosina 1865–1870. Valtakunnan hallinto toi kaupunkiin tuhansia uusia asukkaita, ja sitä laajennettiin nopeasti. Laajennustöiden tieltä purettiin kaupungin keskiaikaiset muurit. 1800-luvun loppupuolella Firenzen keskustassa purettiin monia keskiaikaisia kortteleita, ja tilalle pystytettiin ajanmukaisempia rakennuksia.
Toisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1944 Firenze kärsi paljon tuhoja. Perääntyvät saksalaiset tuhosivat muun muassa kaikki vanhat Arnojoen ylittävät sillat, paitsi Ponte Vecchion, joka säilyi vahingoitta.
Sodan jälkeen tuhoja ovat aiheuttaneet vuoden 1966 suuri tulva, jonka aikana Arnojoen vedet lainehtivat muun muassa Santa Crocen kirkon sisätiloissa, vaurioittaen useita arvokkaita taideteoksia. Vuonna 1993 tuhoja aiheutti puolestaan mafia, joka räjäytti pommin Uffizin taidegalleriassa.
Hallinto ja kunnalliset palvelut

Firenze on jaettu viiteen kaupunginosaan (ital. Quartieri ):
Historiallinen keskusta
Campo di Marte
Gavinana/Galluzzo
Isolotto/Legnaia
Rifredi
Kaupunki pyrkii edistämään vesijohtoveden juomista järjestämällä erityisiä vesiposteja, joista hanavettä saa myös jäähdytettynä ja hiilihapotettuna. Vuonna 2011 vesiposteja oli 23 kappaletta.
Talous

Firenze on yksi Euroopan suosituimmista matkailukaupungeista. Vuonna 2012 matkailijat viettivät kaupungissa yli 12 miljoonaa yötä.
Firenzen riippuvaisuutta matkailuelinkeinosta on pyritty viime vuosikymmeninä vähentämään. Kaupungin laitamille on rakennettu muun muassa elintarviketeollisuutta. Korkeatasoista vaateteollisuutta edustaa Guccin muotitalo, jonka pääkonttori on Firenzessä. Siellä ovat aloittaneet myös Roberto Cavalli, Emilio Pucci ja Ferragamo.
Perheyritykset ovat olleet aina merkittäviä työllistäjiä Firenzen seudulla. Vuonna 2010 kaupunkiin oli rekisteröity 47 500 yritystä. Noin viidesosa niistä harjoitti vähittäiskauppaa. Maailman kymmenen vanhimman yrityksen joukossa on kolme firenzeläistä perheyritystä. Ne tuottavat oliiviöljyä, koruja ja viiniä.
Talous > Liikenne

Firenzen päärautatieasema on Firenze Santa Maria Novella. Kaupungista on hyvät rautatieyhteydet Milanoon, Bolognaan, Venetsiaan ja Roomaan. Firenzen omaa Amerigo Vespuccin lentoasemaa käyttää vuosittain 1,7 miljoonaa matkustajaa, mutta pääosa matkailijoista saapuu Pisan lentoasemalle, josta on Firenzeen 80 minuutin junamatka. Paikallisliikennettä hoitavat lähijunien lisäksi bussit ja taksit. Kaupunkiin avattiin vuonna 2010 raitiotieliikenne.
Arnon ylittävä Santa Trinitán silta heinäkuussa 2011; taustalla kuuluisa Ponte Vecchio
Väestö ja koulutus

Firenzen väkiluku pieneni 1900-luvun lopulla: Vuonna 1981 kaupungissa oli 448 000 asukasta, kymmenen vuotta myöhemmin 403 000 ja vuonna 2001 enää 356 000. 2000-luvulla väkiluku on kääntynyt kasvuun, ja helmikuussa 2011 kaupungissa oli melkein 372 000 asukasta.
Firenzen yliopisto (ital. (Università degli Studi di Firenze, UNIFI) on yksi Italian vanhimmista ja suurimmista yliopistoista. Lisäksi kaupungissa sijaitsee vuonna 1972 perustettu Euroopan unionin alainen Yliopistollinen Eurooppa-instituutti (engl. European University Institute).
Kulttuuri

Firenzeä on kutsuttu taiteen pääkaupungiksi; Unescon arvion mukaan 60 prosenttia maailman taideaarteista on Italiassa ja noin puolet niistä Firenzessä. Taiteiden kulta-aikaa olivat etenkin 1200–1500-luvut. Dante ja Michelangelo syntyivät Firenzessä, Boccaccio kirjoitti siellä Decameronen ja italialaisen renessanssin lasketaan alkaneen kaupungissa, kun Brunelleschi sai Firenzen katedraalin kupoleineen valmiiksi. Uffizin palatsissa toimii yksi maailman tunnetuimmista taidegallerioista.
Maailman ensimmäinen varsinainen oopperaesitys järjestettiin Firenzen Palazzo Corsissa vuonna 1597. Firenzen sinfoniaorkesteri on toiminut vuodesta 1949.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Firenzessä sijaitsee yksi maailman suurimmista kirkoista, tuomiokirkko Santa Maria del Fiore. Muita kirkkoja ovat San Lorenzo Michelangelon tekemine hautamuistomerkkeineen, Santa Croce ja Santa Maria Novella. Maallista keskiajan arkkitehtuuria edustavat raatihuone Palazzo Vecchio sekä paikallisten mahtimiesten palatsit Palazzo Medici Riccardi, Palazzo Pitti ja Palazzo Strozzi. Firenzen Uffizi kuuluu maailman merkittävimpiin taidemuseoihin. Renessanssiajan kuvanveistotaidetta on näytteillä Bargellon palatsissa ja Accademia di belle arti di Firenzeen galleriassa, jossa on alkuperäinen Michelangelon Daavid-veistos.
Firenzen historiallinen keskusta on Unescon maailmanperintökohde.
Urheilu

Firenzeläinen jalkapalloseura ACF Fiorentina pelaa Italian pääsarjassa. Se on voittanut kaksi Italian mestaruutta ja viisi Italian cupia. Seuran kotikenttä on Stadio Artemio Franchi, jossa on pelattu myös MM-otteluita.
Vuoden lopussa, yleensä marraskuussa, juostaan Firenzen maraton. Vuonna 2012 siihen odotettiin yli 10 000 osallistujaa.
Ystävyyskaupungit

Firenze ja Turku ovat olleet ystävyyskaupunkeja vuodesta 1992.
Kyllikki Forssell

| Kyllikki Forssell |
| --- | --- |
 Kyllikki Forssell Helsingin kirjamessuilla lokakuussa 2007 kirjoittamassa omistuskirjoitusta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1925 Helsinki
Kuollut: 7. lokakuuta 2019 (94 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Patrick Bruun (vih. 1945; ero 1950) Erik Indrenius-Zalewski (vih. 1951; k. 1962)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1943–2011
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kyllikki Kaarina Forssell (vuodesta 1945 Bruun, vuodesta 1951 Indrenius-Zalewski; 2. toukokuuta 1925 Helsinki – 7. lokakuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Forssell oli mukana kunnallispolitiikassa ja toimi presidentin valitsijamiehenä. Puoluekannaltaan hän oli kokoomuslainen.
Stadin Slangi valitsi Forssellin vuoden 1998 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 1998.
Forssellin omaelämäkerta Suurella näyttämöllä ilmestyi vuonna 2007.
Ura

Kyllikki Forssell aloitti näyttelijäopinnot lukioaikanaan. Hän opiskeli Suomen Filmiteollisuuden filmikoulussa jo 1943, samana vuonna kuin kirjoitti ylioppilaaksi. Lukion jälkeen Forssell aloitti Helsingin yliopistossa estetiikan opinnot, mutta pian akateeminen maailma jäi ja näyttelijän ammatti vei voiton. Lisäkoulutusta Forssell hankki Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa. Hänellä oli vakituinen kiinnitys vuosina 1948–1992 Suomen Kansallisteatterissa, jossa hän näytteli monta suurta roolia. Forssell teki stipendiaattina lukuisia tutustumismatkoja Euroopan teattereihin.
Televisiokerhon TV-kanavan koelähetyksissä Forssell oli yksi TV-kuuluttajista.
Forssell myös ohjasi ja hänellä oli elokuvarooleja. Hän oli muun muassa yksi päähenkilöistä elokuvassa Nuoria ihmisiä (1943). Eino Leinon elämästä kertovassa Jaakko Pakkasvirran elokuvassa Runoilija ja muusa (1978) Forssell esitti Ida Aalbergia. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli Kaisa Rastimon Säädyllisessä murhenäytelmässä (1998).
Päätyönsä Kyllikki Forssell teki teatterilavalla. Hän näytteli merkittäviä rooleja eri teattereissa, muun muassa Dario Fon Donnan Kansallisteatterissa ja August Strindbergin Kustaa III:n Svenska Teaternissa. Hänet tuli tunnetuksi myös Katariina Suuren roolista näytelmässä, jonka on kirjoittanut Laila Hirvisaari (Hietamies). Helsingin kaupunginteatterissa hän oli mukana Ronald Harwoodin kirjoittamassa näytelmässä Kvartetti, joka sai ensi-iltansa vuonna 2001. Viimeinen vierailu Kaupunginteatterissa oli teatteridiiva Sarah Bernhardtin rooli näytelmässä Aurinko ja minä.
Forssell kuoli 94-vuotiaana syöpään kotonaan Helsingissä.
Tunnustukset

Forssellille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1976 ja hän sai teatterineuvoksen arvonimen vuonna 1989. Vuonna 1991 Forssell sai Ida Aalberg -palkinnon ja vuonna 2005 hänelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.
Perhe

Forssell oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisen avioliiton hän solmi tutkija ja professori Patrick Bruunin kanssa 1945, mutta liitto päättyi avioeroon 1950. Seuraavana vuonna hän solmi avioliiton vapaaherra Erik Indrenius-Zalewskin kanssa. Miehensä kuoltua vuonna 1962 Forssell ei enää avioitunut.
Kirjallisuutta

Bélinki, Karmela: ”Kyllikki Forssell, näyttelijä yli kielirajojen”, Suomalaisia vaikuttajanaisia: Kohti vuotta 2000, s. 41–47.  (Toimittaneet Ritva Sievänen-Allen ja Karmela Bélinki)  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22607-6
Forssell, Kyllikki – Kinnunen, Raila: Suurella näyttämöllä.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32371-7
Mäkinen, Helka: ”Forssell, Kyllikki (1925–2019)”, Suomen kansallisbiografia, osa 3, s. 43–44.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-444-4  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kyllikki Forssell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kyllikki Forssell Elonetissä.
Forssell, Kyllikki hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 2000, 58 min, Yle Areena.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Kyllikki Forssell ja Erik Indrenius-Zalewski hääpäivänään vuonna 1951.
Klaus Fleming

| Klaus Fleming> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1535 Parainen
Kuollut: 13. huhtikuuta 1597 (61–62 vuotta) Pohja
Puoliso:  Ebba Stenbock (1573→)
Lapset:  Gustaf (k. 1583) Erik (kuoli lapsena) Karin (k. 1649) Johan (s. n. 1578, k. 1599) Hebla (k. 1639) Margareta (k. 1599)
Klaus Eerikinpoika Fleming (lähteissä myös Klaes tai Klas; luultavasti 1535 Parainen – 13. huhtikuuta 1597 Pohja) oli suomalainen sotapäällikkö, vapaaherra ja valtaneuvos, joka toimi vuosina 1591–1597 Suomen ja Viron käskynhaltijana ja oli tuolloin käytännössä Suomen sotilasdiktaattori.
Flemingin urakehitys ja valta-asema perustuivat uskollisuuteen kulloistakin Ruotsin kuningasta kohtaan. Juhana III ja tämän seuraaja Sigismund antoivat Flemingille 1590-luvulla poikkeuksellisen laajat valtaoikeudet. Niihin kuului käskynhaltijuuden ohella samanaikainen valtakunnan yliamiraalin ja valtakunnanmarskin arvo sekä ylipäällikkyys sodassa Venäjää vastaan. Puolasta käsin hallinneen kuningas Sigismundin ja valtionhoitajaksi Tukholmassa julistautuneen Kaarle-herttuan välisen valtataistelun aikana Fleming pysyi Sigismundin tukijana. Tällöin hänen käskyvallassaan ollut Suomi irtautui hetkeksi Ruotsin keskushallinnon alaisuudesta. Hieman ennen kuolemaansa Fleming myös kukisti nuijasotana tunnetun talonpoikien kansannousun, jonka keskeisenä aiheuttajana oli hänen sotilaidensa linnaleirimajoituksen aiheuttama taloudellinen rasitus talonpojille.
Jotkut 1900-luvun suomalaiset historiantutkijat tulkitsivat Flemingin olleen tietoisesti Suomen kansallisen erillisedun puolustaja. Tämä tulkinta on myös kyseenalaistettu. Fleming onkin Suomen historian kiistellyimpiä hahmoja.
Flemingin puoliso Ebba Stenbock oli myös merkittävä vaikuttaja erityisesti miehensä kuoleman jälkeen.