stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Punakarakääpä
Aiheesta muualla

Laji.fi: Punakarakääpä (Steccherinum collabens)
Punakarakääpä. SYKEn lajiesittelyt. www.ymparisto.fi/Lajit. Päivitetty 20.11.2015.
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Junghuhnia collabens:  Wikidata: Q10430880  BioLib: 305332  EoL: 1008910  Fungorum: 315979  GBIF: 5245998  iNaturalist: 382831  IRMNG: 11438228  MycoBank: 315979  NatureServe: 2.1062554  NCBI: 206424  NZOR: 553c6d01-4035-423b-bbda-8444362d2cc2  Open Tree of Life: 189201 
Polyporus collabens:  Wikidata: Q59529431  CoL: 4LJ22  Fungorum: 444629  GBIF: 5246002  IRMNG: 11201333  MycoBank: 444629  NZOR: b2137b1b-900a-476d-b5fa-821d956f57a0
Pulmuset (heimo)

| Pulmuset |
| --- | --- |
 Tundrasirkku (Calcarius pictus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pulmuset   Calcariidae  Ridgway, 1901
Katso myös
   Pulmuset (heimo) Wikispeciesissä   Pulmuset (heimo) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pulmuset (Calcariidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajit on aikaisemmin luettu kuuluviksi sirkkujen heimoon, mutta DNA-tutkimusten perusteella lajit on sittemmin erotettu omaan heimoonsa. Heimoon kuuluu 3  sukua ja 6 lajia.
Pulmusia tavataan Euraasiasta ja Pohjois-Amerikasta. Niiden elinympäristöä ovat preeriat ja tundrat. Väritykseltään ne ovat tyypillisesti kirjavia ja niiden ravintoa ovat siemenet.
Suvut ja lajit > Lapinsirkut Calcarius

Kirjopreeriasirkku Calcarius ornatus
Lapinsirkku Calcarius lapponicus
Tundrasirkku Calcarius pictus
Suvut ja lajit > Pulmuset Plectrophenax

Lumipulmunen Plectrophenax hyperboreus
Pulmunen Plectrophenax nivalis
Suvut ja lajit > Lajit, joilla on oma sukunsa

Preeriasirkku Rhynchophanes mccownii
Punalakkiorneero

| Punalakkiorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Pöyhijäorneerot Synallaxis
Laji::  spixi
Kaksiosainen nimi
 Synallaxis spixi  P.L. Sclater, 1856 
Katso myös
   Punalakkiorneero Wikispeciesissä   Punalakkiorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punalakkiorneero (Synallaxis spixi) on Etelä-Amerikan itä- ja eteläosissa elävä orneeroihin kuuluva varpuslintu. Lajin tieteellinen nimi on annettu Johann Baptist von Spixin mukaan.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan punalakkiorneero on noin 16 cm. Selästään ja suurin osa siivistä ovat väriltään harmaat tai oliivin ruskeat. Pyrstö on pitkä ja harmaa. Pää laki on täysin punaruskea j siiven kupeet ovat myös väritykseltään punaruskeat. Kurkku on väriltään musta Punalakkiorneeron vatsa on pääosin harmaa: vaalein keskivatsasta ja kyljistä ruskehtava.
Levinneisyys ja elintavat

Punalakkiorneeroa tavataan Kaakkois-Brasiliassa, Etelä-Paraguayssa, Uruguayssa ja Koillis-Argentiinassa. Lajin elinympäristöä ovat pensaikkoiset ja ruohomaat sekä avoimet metsien reunat. Laji elää usein lähellä vettä. Laji liikkuu hyppien ja kiipeillen puiden ja pensaiden oksien seassa.
Punaisen lokakuun metsästys

| Punaisen lokakuun metsästys> The Hunt for Red October |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  John McTiernan
Käsikirjoittaja:  Larry Ferguson Donald Stewart
Perustuu:  Tom Clancyn romaaniin Punaisen Lokakuun metsästys
Tuottaja:  Mace Neufeld
Säveltäjä:  Basil Poledouris
Kuvaaja:  Jan de Bont
Leikkaaja:  Dennis Virkler John Wright
Pääosat:  Sean Connery Alec Baldwin Scott Glenn Sam Neill James Earl Jones Tim Curry Joss Ackland Courtney B. Vance Larry Ferguson Stellan Skarsgård Jeffrey Jones
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   2. maaliskuuta 1990  7. syyskuuta 1990
Kesto:  134 min
Alkuperäiskieli:  englanti venäjä
Budjetti:  30 000 000 USD
Seuraaja:   Näkymätön vihollinen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punaisen lokakuun metsästys (The Hunt for Red October) on John McTiernanin ohjaama sukellusvene-elokuva vuodelta 1990. Nimensä elokuva saa kuvitteellisesta, länteen loikkausta yrittävästä ballistisin ohjuksin ja uudella magnetohydrodynaamisella propulsiojärjestelmällä varustetusta neuvostosukellusveneestä, jota jahtaavat Atlantin alla ja päällä sekä Yhdysvallat että Neuvostoliitto. Tapahtumat johtavat laajaan diplomaattiseen keinotteluun näiden suurvaltojen välillä.
Elokuva pohjautuu samannimiseen Tom Clancyn kirjoittamaan samannimiseen romaaniin vuodelta 1984. Kirja taas perustuu liettualaisen kapteenin Jonas Pleškysin kertomukseen. Pleškys pakeni Ruotsiin Yhdysvallat ja Neuvostoliitto perässään. Clancy haastatteli Pleškysiä kirjaa varten parin vuoden ajan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sean Connery  | … |  kommodori Marko Ramius, Punaisen lokakuun päällikkö   |
|  Alec Baldwin  | … |  Jack Ryan   |
|  Scott Glenn  | … |  komentaja Bart Mancuso, Dallasin päällikkö   |
|  Sam Neill  | … |  2. luokan kapteeni Vasili Borodin   |
|  Tim Curry  | … |  Jevgeni Petrov, Punaisen lokakuun lääkäri   |
|  Courtney B. Vance  | … |  Ronald Jones, Dallasin kaikuluotaaja   |
|  James Earl Jones  | … |  amiraali James Greer   |
|  Joss Ackland  | … |  Andrei Lysenko, Neuvostoliiton suurlähettiläs   |
|  Peter Firth  | … |  luutnantti Ivan Putin, Punaisen lokakuun poliittinen upseeri   |
|  Richard Jordan  | … |  Jeffrey Pelt, kansallisen turvallisuuden neuvonantaja   |
|  Jeffrey Jones  | … |  Skip Tyler   |
|  Stellan Skarsgård  | … |  Viktor Tupolev, Konovalovin päällikkö   |
|  Fred Thompson  | … |  kontra-amiraali Joshua Painter   |
|  Tomas Arana  | … |  Igor Loginov, Punaisen lokakuun apukokki   |
|  Timothy Carhart  | … |  komentajakapteeni Bill Steiner   |
|  Daniel Davis  | … |  kommodori Timothy Carhart, Enterprisen päällikkö   |
|  Ronald Guttman  | … |  luutnantti Melehin, Punaisen lokakuun konemestari   |
|  Larry Ferguson  | … |  Bill Watson   |
|  Ned Vaughn  | … |  matruusi Beaumont, Dallasin nuorempi kaikuluotaaja   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kehuu elokuvan näyttelijöitä ja kuvausta ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Punatarhatatti

| Punatarhatatti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Boletaceae
Suku::  Tarhatatit Hortiboletus
Laji::  rubellus
Kaksiosainen nimi
 Hortiboletus rubellus  (Krombh.) Simonini, Vizzini & Gelardi 
Katso myös
   Punatarhatatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punatarhatatti, aiemmin punatatti (Hortiboletus rubellus, syn. Boletus rubellus) on Suomessa harvinaisena kasvava viininpunainen tattilaji. Sitä esiintyy Suomessa vain lounaisrannikolla. Jalka on kirkkaankeltainen, alhaalta ruskea. Laji viihtyy puistoissa ja lehtipuiden seurassa. Pillistö on keltainen. Laji on maultaan mieto ja sopii ruokasieneksi. Sitä ei kuitenkaan tule sekoittaa myrkylliseen tauriontattiin.
Puistolan rautatieasema

Puistolan rautatieasema (lyh. Pla, ruots. Parkstads järnvägsstation) on pääkaupunkiseudun lähiliikenteen asema Helsinki–Riihimäki-radalla Helsingissä. Se sijaitsee Puistolassa Tapanilan ja Tikkurilan asemien välissä, noin 14 kilometriä Helsingin päärautatieasemalta koilliseen. Puistola on HSL:n vyöhykejaossa pääradan viimeinen B-asema.
Historia > Seisakkeen avaaminen ja ensimmäinen asemarakennus

Rautatieasema perustettiin vuonna 1910, ja samana vuonna Puistolan kohdalle valmistui toinen raide. Aseman perustaminen liittyy A.B. Parkstad-Wanda-Puistokylä O.Y.:n maanhankintaan vuonna 1906 ja sitä seuranneeseen tontinmyyntiin nykyisen Puistolan omakotialueen mailla eli aseman itäpuolella. Yhtiö anoi Rautatiehallitukselta kahta seisaketta, joista ensimmäisenä perustettiin Tapanila. Vuonna 1913 paikalle saatiin pieni odotushuone, mutta tämä osoittautui pian tarpeeseen sopimattomaksi, ja uutta asemaa ryhdyttiin suunnittelemaan jo 1920-luvun alussa.
Historia > Toinen asemarakennus

Vuonna 1924 Puistolaan valmistui puinen asemarakennus. Itäpuolelle nousi uudisrakennuksia Puistokylä-yhtiön maille, mutta länsipuoli oli pääosin rakentamatta pitkään, sillä siinä sijaitsi sikatalouden koeaseman maita. Toisin kuin useilla muilla nykyisen lähiliikenteen asemilla, Puistolan asemalla ei ole ollut tavaraliikennettä missään vaiheessa. Laiturit sijaitsivat kaksiraiteisen radan perustyylillä, eli reunoilla ja kulku laitureiden välillä tapahtui laituripolun kautta.
Vuonna 1962 Kehä III ylikulkusiltoineen valmistui hieman asemasta pohjoiseen.
Sähköistys Riihimäelle asti valmistui vuonna 1970. Tällöin Puistolassa pysähtyvä junaliikenne muuttui sähkökalustolla ajetuksi. Päärata oli Puistolan kohdalla kaksiraiteinen aina vuoteen 1972 asti, jolloin kolmas linjaraide rakennettiin Tikkurilaan asti. Tuolloin Puistolan itäinen laituri muutettiin välilaituriksi.
Samana vuonna tapahtui toinen merkittävä muutos lähiliikenteessä. Junissa otettiin käyttöön linjatunnukset, eli "kirjaimet". Puistolassa pysähtyivät aina 1980-luvulle asti P, N, ja T-junat.
Toinen asemarakennus oli vuosia tyhjänä kolmannen aseman valmistumisen jälkeen ja purettiin viimein vuonna 2001.
Historia > Kolmas asemarakennus

Alkuperäinen asema sijaitsi noin 400 metriä nykyistä pohjoisempana. Nykyiselle paikalleen asema siirrettiin 1970-luvulla, kun Tapuli­kaupunki rakennettiin tälle kohdalle rautatien länsi­puolelle vuonna 1968 Hyvinkäälle siirtyneen sikatalouden koeaseman maille. Helsingin kaupunki suunnitteli Tapulikaupunkiin uuden Puistolan keskuksen Maatullinaukion ympärille ja aseman tuli sijaita keskuksen kohdalla. Tapulikaupungin ansiosta käyttäjäkunta moninkertaistui radan länsipuolella, kun aiemmin asemaa käyttivät pääasiassa itäpuolen asukkaat. Uuden aseman rakentamisen yhteydessä poistettiin vanhan aseman kohdalla sijainnut tasoristeys, jonka korvasi Suuntimotien alikulku auto- ja kevyen liikenteen osalta.
Uudella asemalla välilaiturille käynti järjestettiin alikulkujen kautta. Asemalla on kaksi sisäänkäyntiä: eteläinen sisäänkäynti on kevyen liikenteen tunneli, josta pääsee Puistolan raitille idän suuntaan ja lännessä Tapulikaupungintielle sekä Maatullinaukiolle. Eteläisessä sisäänkäynnissä on hissi ja pizzeria välilaiturin portaikon yläpäässä. Pohjoinen sisäänkäynti on portaikko Suuntimotien alikulun kevyen liikenteen väylältä. Laiturijärjestelyt pysyivät alkuun samalla tyylillä kuin vanhan aseman aikoina, eli laituri 1 sijaitsi läntisimmän raiteen vierellä Tapulikaupungin puolella ja raiteet 2/3 olivat alikulun kautta kuljettavan välilaiturin kohta puolta.
Muutos laiturijärjestelyihin tuli Tikkurilan kaupunkiradan myötä vuonna 1996. Laituri 1 purettiin ja sen tilalle rakennettiin uusi läntisin raide kaukojunaliikennettä varten. Uuden läntisimmän raiteen laituriksi tehtiin tilapäiseen käyttöön soveltuva hiekkapohjainen laituri, jota käytetään vain poikkeustilanteissa. Normaaliliikenteen aikana sinne johtava portti on lukittu. Välilaituriin ei tehty merkittäviä rakenteellisia muutoksia, mutta välilaiturin raiteiden numeroksi vaihtuivat 3 ja 4. Välilaiturille johtavan portaikon ovet poistettiin remontissa 1990-luvulla ja lipunmyynti lakkautettiin vuonna 2000.
Historia > Seisakkeen nimeämisen vaiheet

Seisakkeen alkuperäinen nimi oli Fastböle. Nimi johtui läheisen kylän, nykyisen Kuninkaalan nimestä, jonne asemalta johti tie. Vuonna 1925 nimen suomenkieliseksi vastineeksi vahvistettiin sen kaakkoispuolelle muodostuneen pientaloalueen mukaan nimi Puistola. Nimeä Fastböle käytettiin tämän jälkeen sekä Puistolan asuntoalueen että aseman ruotsinkielisenä nimenä, vaikka kumpikaan niistä ei sijainnut alkuperäisen Fastbölen kylän alueella. Vuonna 1954 alueen ruotsinkieliseksi nimeksi vahvistettiin Parkstad, joka vuonna 1961 tuli myös rautatieaseman ruotsinkieliseksi nimeksi.
Asema nykyään

Vuoden 1996 muutosten jälkeen asema on pysynyt pääpiirteissään samanlaisena. Raidenäyttöinä ovat nykyään Adtranzin näytöt vuodelta 2007 ja apunäyttöinä Mitronin 32-tuumaiset näytöt aseman portaikkorakennuksen lähettyvillä. Pohjoispään alikulun lähettyvillä laiturilla on informaatiotaulu. Laiturikatoksen valaistus vaihdettiin vuonna 2013 elohopeahöyrylampuista LED-valaisimiin.
Asemalla pysähtyvät I, K, P ja T-junat. Riihimäen suuntaan liikennöidään raiteelta 3 ja Helsinkiin raiteelta 4. Aseman länsipuolella on kaksi raidetta, joita käyttävät aseman ohittavat kauko- ja lähijunat.
Liityntäliikenne

Puistolan asemalla on runsaasti pysäköintitilaa aseman vilkkauteen nähden. Liityntäliikenteen erikoisuutena mainittakoon liityntä alemman lipunhinnan vuoksi Vantaan alueilta, joille Tikkurilan asema olisi lähin asema.
Liityntäliikenne > Henkilöautot ja polkupyörät

Henkilöautoille on 305 paikkaa, joista valtaosa on 24 h paikkoja ja pieni määrä 4 h paikkoja. Polkupyörille on 504 paikkaa siten, että paikkoja löytyy kummankin sisäänkäynnin lähettyviltä.
Liityntäliikenne > Bussiliityntä

Asemalle on kattava liityntäliikenne niin idästä kuin lännestä HSL:n 70-sarjan busseilla. Tapulikaupungin rakentamisen yhteydessä uuden aseman viereen tehtiin pieni terminaali, jota liityntäliikenteen linjat käyttävät. Bussiliityntäliikenteessä on huomionarvioista kolminumeroisten pitkien linjojen puuttuminen ja linjat 73, 74 ja 75, jotka menevät Helsingin keskustaan ja voivat näin toimia häiriötilanteissa junan korvaajana.
Galleria

Näkymä laiturilta pohjoiseen kohti Suuntimotien portaikkoa
Tapulin nuorisotalon suunnittelema laillinen graffiti asematunnelissa (Liikenne Oy:n linja-auto)
Laiturikatos pohjoisesta nähtynä
Punakatalufa

| Punakatalufa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Suurisilmät Priacanthidae
Suku::  Pristigenys
Laji::  serrula
Kaksiosainen nimi
 Pristigenys serrula  (Gilbert, 1891) 
Katso myös
   Punakatalufa Wikispeciesissä   Punakatalufa Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Punakatalufa (Pristigenys serrula) on suurisilmiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Tyynemeren rannikolla Pohjois- ja Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Punakatalufa kasvaa useimmiten noin 20 cm pitkäksi, ja voi suurimmillaan saavuttaa noin 35 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan laji on soikea, litteä, korkea ja suuripäinen. Selkäevä on piikikäs ja vatsa- ja peräevät ovat pyöreähköt. Punakatalufan silmät ovat hyvin suuret ja suuri suu on vino. Kala on väriltään punainen tai oranssi ja ruumiissa on tummempi juovia. Evät ovat punaiset ja varsinkin nuorilla yksilöillä mustareunaiset.
Levinneisyys ja elintavat

Punakatalufaa tavataan Oregonista Chileen sekä Galápagos-, Kookos- ja Revillagigedosaarten läheisyydestä. Lajin elinympäristöä ovat kivikkoiset alueet ueimmiten 10–60 metrin syvyydessä ja syvimmillään 200 metrin syvyydessä. Punakatalufa on yöaktiivinen.
Punainen skorpioni

| Punainen skorpioni> Red Scorpion |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joseph Zito
Käsikirjoittaja:  Jack Abramoff
Tuottaja:  Jack Abramoff
Säveltäjä:  Jay Chattaway
Kuvaaja:  João Fernandes
Leikkaaja:  Daniel Loewenthal
Pääosat:   Dolph Lundgren  M. Emmet Walsh  Al White  T. P. McKenna  Carmen Argenziano 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Etelä-Afrikka, Yhdysvallat, Namibia
Tuotantoyhtiö:  Shapiro-Glickenhaus Entertainment
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  21. huhtikuuta 1989
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  16 milj. USD
Tuotto:  4,2 milj. USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punainen skorpioni on Joseph Ziton ohjaama toimintaelokuva vuodelta 1989. Elokuvan pääosassa esiintyy Dolph Lundgren.
Juoni

Nikolai (Dolph Lundgren) on neuvostoliittolainen Spetsnaz, terrorin ja tappamisen mestari, joka lähetetään Mombaka-nimiseen kuvitteelliseen Afrikan maahan tehtävään etsiä ja surmata kommunistista hallitusta vastaan taistelevien sissien johtaja Sundata.
Mombakassa Nikolai järjestää itsensä vankilaan Sundatan kakkosmiehen Kallundan ja kommunisteja kiihkeästi vihaavan amerikkalaisen lehtimiehen sellikaveriksi. Yhdessä he onnistuvat pakenemaan vakilasta erämaan halki sissien leiriin. Nikolai ei kuitenkaan onnistu tappamaan Sundataa ja venäläinen komendantti määrää raivoissaan haavoittuneen Nikolain tapettavaksi. Nikolai pakenee kuitenkin uudelleen autiomaahan, ja tällä kertaa tappolistalla ovat hänen entiset esimiehensä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dolph Lundgren  | … |  Lt. Nikolai Rachenko   |
|  M. Emmet Walsh  | … |  Dewey Ferguson   |
|  Al White  | … |  Kallunda Kintash   |
|  T. P. McKenna  | … |  General Vortek   |
|  Carmen Argenziano  | … |  Colonel Zayas   |
|  Alex Colon  | … |  Sgt. Mendez   |
|  Brion James  | … |  Krasnov   |
|  Ruben Nthodi  | … |  Ango Sundata   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kuvaa Punaista skorpionia vastenmieliseksi ja epäonnistuneeksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Punavartio

Punavartio oli Leningradissa ja Petroskoissa vuosina 1931–1937 ilmestynyt maanpuolustus- ja urheilulehti. Vuoden 1931 ajan sen nimenä oli Spartak.
Kustannusliike Kirjan julkaisema Punavartio oli Karjalan ASNT:n ja Leningradin alueen maanpuolustusjärjestö Osoaviahimin ja liikuntaneuvostojen äänenkannattaja. Se julkaisi maanpuolustusta ja liikuntaa käsitteleviä artikkeleita, kaunokirjallista aineistoa sekä urheilu-uutisia Neuvostoliitosta ja ulkomailta. Kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden levikki oli yhdestä kolmeen tuhatta. Vastaava toimittaja oli aluksi Leningradissa Väinö Rekola ja lehden siirryttyä vuonna 1934 Petroskoihin T. Uurto.
Punahousut

| Punahousut |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ilmari Unho
Käsikirjoittaja:  Aarne Orri   Ilmari Unho   Valfrid Ahonen
Perustuu:  Valfrid Ahosen näytelmään Rakuunat tulivat (1934)
Tuottaja:  Matti Schreck
Säveltäjä:  Harry Bergström
Kuvaaja:  Charles Bauer
Leikkaaja:  Elle Viljanen
Lavastaja:  Ville Salminen
Pääosat:  Helena Kara  Tuulikki Paananen  Kullervo Kalske  Aino Lohikoski
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  19. marraskuuta 1939
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punahousut on vuonna 1939 ilmestynyt Ilmari Unhon ohjaama suomalainen sotilasfarssi. Elokuva perustuu Valfrid Ahosen näytelmään Rakuunat tulivat vuodelta 1934. Sen ulkokuvaukset tehtiin Lappeenrannassa heinäkuussa 1939.
Punahousut oli aiemmin teatterin parissa työskennelleen Unhon ensimmäinen pitkä ohjaustyö. Kuvaajana toimi ranskalainen Charles Bauer, joka kuvasi Suomessa useita elokuvia. Elokuvaan on käsikirjoitusvaiheessa lisätty henkilöitä, joita näytelmässä ei ole. Unho muokkasi käsikirjoitusta kauttaaltaan vielä kuvausvaiheessakin. Elokuvan ensi-ilta oli 19. marraskuuta 1939 Kino-Palatsissa Helsingissä. Sen yleisömenestys oli talvisodasta huolimatta vuoden parhaita.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Kara  | … |  Irja Mähönen   |
|  Kullervo Kalske  | … |  ratsumestari Osmo Kyrö   |
|  Tuulikki Paananen  | … |  Elli Korpio   |
|  Aino Lohikoski  | … |  kauppaneuvoksetar Ottilia Mähönen   |
|  Salli Karuna  | … |  viskaalin rouva   |
|  Kerttu Salmi  | … |  Leena, Mähösen palvelija   |
|  Verna Piponius  | … |  postineiti Irja Hykkyrä   |
|  Elsa Turakainen  | … |  rouva Alma Korpio   |
|  Paavo Jännes  | … |  kauppaneuvos Lars-Anders Mähönen   |
|  Reino Valkama  | … |  rakuuna Vilhunen   |
|  Ville Salminen  | … |  rakuunaluutnantti Keijo Terä   |
|  Hannes Häyrinen  | … |  maisteri Uuno Lattaskoski   |
|  Hugo Hytönen  | … |  eversti Kanto   |
|  Paavo Kostioja  | … |  poliisikonstaapeli Karppinen   |
|  Oiva Luhtala  | … |  korpraali Kaartinen   |
Arvioita

Punahousut sai aikalaiskriitikoilta suopeat arviot. Sitä pidettiin naurattamaan tarkoitettuna, kevyenä viihteenä, ”ilotteluna ilottelun vuoksi”. Näyttelijät saivat niin ikään myönteisiä mainintoja, Reino Valkama savolaismurteestaan, Kullervo Kalske luontevasta tulkinnastaan ja Helena Kara välittömyydestä neidon osassaan.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi kutsui Unhon esikoisohjausta tavanomaiseksi komediaksi ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Punahousut Elonet.
Jälleen elokuvailoittelua poliisin kustannuksella, Suomen poliisilehti, 01.12.1939, nro 23, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Punasienet

| Punasienet |
| --- | --- |
 Clathria aceratoobtusa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Sienieläimet Porifera
Luokka::  Sarveispiisienet Demospongiae
Lahko::  Poecilosclerida
Heimo::  Punasienet Microcionidae  Carter, 1875
Alaheimot ja suvut
 Microcioninae Clathria  Echinochalina  Holopsamma  Pandaros  Ophlitaspongiinae Antho  Artemisina  Echinoclathria  Ophlitaspongia  Sigmeurypon 
Katso myös
   Punasienet Wikispeciesissä   Punasienet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Punasienet (Microcionidae) on sarveispiisieniin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan niin lauhkeista kuin trooppisistakin merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Punasienet jaetaan kahteen alaheimoon, jotka ovat Microcioninae ja Ophlitaspongiinae. Heimoon kuuluu 9 sukua ja yhteensä noin 470 lajia. Lajien tunnistaminen vaatii usein mikroskooppia ja tieteelle vielä kuvailemattomia lajeja arvioidaan olevan runsaasti. Punasienilajien tukiranka koostuu tiheistä spongiiniproteiinisäikeistä ja piidioksidista koostuvista piikeistä eli spikuleista. Muodoltaan lajit voivat olla levymäisiä, haarautuneita tai epämääräisiä.
Useat punasienet ovat matalien vesien koralliriuttojen lajeja, mutta syvimmillään niitä on tavattu lähes 2 500 metrin syvyydestä.
Risto Punkka

Risto Kalevi Punkka (19. maaliskuuta 1957 Lemi – heinäkuu 2014) oli suomalainen ampumahiihtäjä, joka 1980-luvulla edusti Suomea maajoukkueessa.
Punkka sijoittui Sarajevon 1984 olympialaisissa 10 kilometrillä 34:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui Anterselvassa 1983 viestissä viidenneksi, 10 kilometrillä 16:nneksi ja 20 kilometrillä 22:nneksi sekä Ruhpoldingissa 1985 viestissä seitsemänneksi ja 20 kilometrillä 42:nneksi. Maailmancupissa hän sijoittui 10 kilometrillä  kolmanneksi Falunin osakilpailussa vuonna 1983.
”Ripo” Punkka edusti seuratasolla Lemin Eskoja. Hän saavutti kolmesti SM-hopeaa: viestissä vuonna 1979, 10 kilometrillä vuonna 1982 ja 20 kilometrillä vuonna 1985 sekä kolmesti SM-pronssia: 20 kilometrillä vuonna 1979 ja 10 kilometrillä vuosina 1980 ja 1983.
Memelin mandaattihallintoalue

Memelin alueen lippu 1919–1924, epävirallisessa käytössä vuoteen 1939 saakka
Memelin mandaattihallintoalue oli silloisen Memelin kaupungin, nykyisen Klaipėdan ympäristöineen käsittänyt ensimmäisen maailmansodan jälkeinen Kansainliiton mandaattialue, jota hallitsivat ranskalaiset viranomaiset. Alueella oli ranskalaisia sotilaita, mutta myös saksalaisia santarmeja. Alue oli vahvasti saksankielinen. Memelin mandaattihallinto lakkautettiin vuonna 1923, jolloin alue liitettiin itsehallinnollisena alueena osaksi Liettuaa. Saksa miehitti sen vuonna 1939. Nykyisin alue kuuluu Liettuaan.
Päätös Kansainliitolle luovuttamisesta

Liettua keskusteli alueeseen liittyvistä kysymyksistä Saksan kanssa jo 1918. 28. kesäkuuta 1919 allekirjoitetun Versailles’n rauhansopimuksen 99. artiklan perusteella tämä Saksan keisarikunnalle kuulunut alue tuli Kansainliiton hallinnoimaksi mandaattialueeksi 10. tammikuuta 1920 mennessä.