Jemenin historia
Jemenin tasavalta > Jemenien yhdistyminen

Pohjois-Jemenin ja Etelä-Jemenin suhteet muuttuivat sovittelevammaksi vuoden 1980 jälkeen. Maiden väliset rajasodat vuosina 1972 ja 1979 päättyivät molemmat sopimuksiin maiden yhdistämisestä, mutta molemmilla kerroilla sopimus hylättiin nopeasti. 1980-luvulla maat tekivät yhä enemmän yhteistyötä taloudellisissa ja hallinnollisissa asioissa. Pohjois-Jemenin ja Etelä-Jemenin yhdistymiseen vaikuttivat lopulta kaksi merkittävää tekijää. Molemmista Jemeneistä löydettiin öljyä suunnilleen samaan aikaan ja samalla maantieteellisellä alueella Maribin ja Šabwan välillä. Osa alueesta oli maiden välisellä kiistanalaisella alueella, eikä olisi ollut kummankaan etujen mukaista joutua konfliktiin näistä merkittävistä resursseista, vaain oli järkevämpää yhdistyä ja jakaa esiintymien hyödyntämisestä saadut voitot. Toinen merkittävä tekijä oli, että Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov päätti luopua maan tuesta useille itäblokin maiden hallituksille. Näistä maista osa oli Etelä-Jemenin pääasiallisia taloudellisen, teknisen ja henkilöstöavun lähteitä. Oli vain ajan kysymys, millon kommunismin mureneminen leviäisi myös Etelä-Jemeniin. Tämän johdosta hallitseva sosialistinen puolue katsoi järkeväksi aloittaa yhdistymisneuvottelut Pohjois-Jemenin kanssa, kun se oli vielä vallassa.
Jemenien yhdistyminen tapahtui lopulta varsin nopeasti. Maiden hallitukset aloittivat yhdistymisneuvottelut loppuvuodesta 1989. Yhdistymisen täytäntöönpano tapahtui jo puoli vuotta myöhemmin, Jemenit yhdistyivät virallisesti 22. toukokuuta 1990 ja yhdistymisen seurauksena syntyi Jemenin tasavalta.
Pohjois-Jemenin silloisesta johtajasta Ali Abdullah Salehista tuli yhdistyneen Jemenin presidentti, kun taas Etelä-Jemenin Ali Salem al-Beidhista ja Haydar Bakr al-Attasista tehtiin maan varapresidentti ja pääministeri. Sanaa julistettiin Jemenin tasavallan poliittiseksi pääkaupungiksi ja Aden taloudelliseksi pääkaupungiksi. Lopulliset yhdistymisehdot vaativat maiden täydellistä yhdistämistä ja monipuoluedemokratiaan perustuvan poliittisen järjestelmän luomista. Kesään 1990 mennessä Jemenissä oli muodostunut yli 30 uutta poliittista puoluetta. Kasvavat öljytulot ja monien ulkomaisten maiden, mukaan lukien Irak, Saudi-Arabia ja Yhdysvallat, antama taloudellinen apu toivat toivoa siitä, että Jemen voisi alkaa vahvistaa ja laajentaa talouttaan.
Jemenien yhdistyminen tarkoitti käytännössä sitä, että etelää hallitsi pohjoinen.  Ali Abdullah Salehin johtama hallitus pyrki vahvistamaan yhdistyneen Jemenin poliittista järjestelmää, mutta uhkakuvan tälle muodosti huonot taloudelliset näkymät ja laajalle levinnyt puute. Pohjois-Jemenin asukkaista suurin osa oli kokenut paremmat elinolot ennen yhdistymistä, ja öljytulot ja yhdistymisen mainostetut edut olivat nostaneet odotuksia maan molemmilla puoliskoilla.
Vuonna 1990 syttynyt Persianlahden sota häiritsi vakavasti Jemenin taloudellista ja poliittista vakautta. Öljytulojen kasvavasta merkityksestä huolimatta Jemenin talous oli voimakkaasti riippuvainen ulkomailla työskentelevien jemeniläisten rahalähetyksistä ja öljyrikkaiden Persianlahden maiden, sekä erityisesti Saudi-Arabian taloudellisesta avusta. Persianlahden sodan alettua Jemenin hallitus otti sen kannan, että arabimaiden tulisi löytää diplomaattinen ratkaisu Irakin hyökkäykseen Kuwaitiin. Jemen kieltäytyi liittymästä Saudi-Arabian ja Yhdysvaltain johtamaan Irakin vastaiseen sotilasliittoumaan. Tämä sai Saudi-Arabian karkottamaan 850 000 jemeniläistä työntekijää ja leikkaamaan kaiken taloudellisen avun. Useimmat muut arabimaat seurasivat Saudi-Arabian esimerkkiä. Työntekijöiden paluu ja rahalähetysten menetys aiheuttivat laajaa työttömyyttä ja taloudellista mullistusta, mikä puolestaan ​​johti sisäpoliittisiin levottomuuksiin.
Vuoteen 1992 mennessä talouden yleinen supistuminen oli tuottanut laajalle levinneen ja syvenevän köyhyyden, eivätkä öljytulojen vaatimattomat lisäykset lisänneet uuden hallituksen kykyä lievittää kasvavaa kärsimystä ja pysäyttää talouden romahdus. Talouden heikentyessä ja kuluttajahintojen noustessa maassa nähtiin poliittisia murhia, väkivaltaisia ja mielenosoituksia ja pommi-iskuja maan suurimmissa kaupungeissa vuosina 1991-1992. Jemenissä huoli siitä, että heikkenevät taloudelliset ja sosiaaliset olosuhteet johtaisivat islamilaisen fundamentalistisen toiminnan nousuun.
Poliittinen myllerrys pakotti hallituksen lykkäämään parlamenttivaaleja, jotka lopulta pidettiin huhtikuussa 1993, mikä saattoi päätökseen kolme vuotta aiemmin aloitetun Jemenin yhdistymisprosessin. Kansainväliset tarkkailijat arvioivat vaalit suhteellisen vapaiksi ja oikeudenmukaisiksi. Pohjois-Jemenin entinen hallitseva puolue, presidentti Salehin johtama yleinen kansankokous (GPC), voitti parlamentin enemmistön. Poliittisen kriisen keskellä se muodosti koalitiohallituksen Etelä-Jemeniä hallinneen sosialistisen puolueen (YSP) ja islamilaisen uudistusryhmän Al-Islahin kanssa.