Cadillac V16
Cadillac V16-moottorilla varustettu "Autotram"-moottorivaunu; lyhyesti samankaltaisista

Bugatti Royalen 12,8-litraisen 8-sylinterisen moottorin sekä Hispano-Suizan 11,3-litraiseksi Type 68-moottorista kasvatetun, myöskin kumijousitetuilla pyörillä varustettuihin Micheline-moottorivaunuihin tarkoitetun Type 68 bis-nimisen, litteän V12-moottorin tavoin myös Cadillacin vahva V16-moottori asennettiin koekäyttöön otettuun rautatie-moottorivaunuun 1930-luvun vaihteessa. Buchananissa Michiganissa kotipaikkaansa pitävä Clark Equipment Company näki markkinoita näille Autotram-moottorivaunuille lyhyillä rautatieosuuksilla, joiden vähentyneen matkustajamäärän vuoksi liikennöinti perinteisellä junakalustolla ja sen vaatimalla henkilökunnalla ei enää ollut kannattavaa. Yhtiö valmisti Battle Creek-tehtaallansa yhden (joissain lähteissä kaksi) virtaviivaisen moottorivaunun, jonka duralumiinikori sekä rungon 60 jalkaa 9 tuumaa pitkä pääpalkki ("selkäranka") olivat myös Peerless V16-auton alustan ja korin taustalla olevan ALCOA:n tekoa. 26 000 paunan painoinen prototyyppi - 60 jalkaa pitkä, 9 jalkaa leveä ja 11 jalkaa korkea - kuljettaisi 40-42 matkustajaa, suurempi 72 tai valinnaisesti yksikköjä yhteen kytkemällä jopa 164 matkustajaa. Pehmeän kulun varmistamiseksi vaunujen Clark-Goodrich—teräspyörissä käytettiin tärinää vaimentavia kumeja, voimansiirto oli mekaaninen erityisellä hydraulikytkimellä (diploomi-insinööri Eugene B. Clark oli vuodesta 1922 lähtien valmistanut vaihteistoja ja akseleita lukuisille yhdysvaltalaisille autonvalmistajille), kun taas jarrut olivat paineilmatoimiset), toisissa lähteissä kuitenkin samat kuin Cadillac V16-autossa. Moottorivaunujen sanottiin (esite) saavuttavan jopa 110 mailin tuntinopeus (koekäytössä oli saavutettu 73 mailia tunnissa), ja Autotram oli käytössä vuosien 1933-1934 Chicagon suuressa A Century of Progress International Exhibition -maailmannäyttelyssä Northerly Island-saarella (saari oli sittemmin tunnettu aina vuoteen 2003 asti Meigs Field-lentoasemasta, mikä oli Microsoft Flight Simulator-ohjelman oletuskenttä pelin ensi versioissa). Rautatieyhtiöt kävivät joukolla koeajamassa moottorivaunu-prototyyppiä maailmannäyttelyn aikana, ja yli miljoona maailmannäyttelyn kävijää tutustui siihen: se oli moottorivaununa toimiva ja mukava, muttei pystynyt kilpailemaan nopeasti yleistyvän yksityisautollun kanssa. Clark ei saanut ainuttakaan tilausta, ja taivasalla talven viettänyt prototyyppi purettiin vuonna 1935. Sen sijaan Robert J. Burrowsin (Tructractor Co.:n johtaja) ja pääinsinööri Alfred O. Williamsin suunnittelemat Autotramin telit alkoivat vuodesta 1935 lähtien kiinnostaa raitiovaunu- ja metroyhtiöitä: vuoden 1951 puoliväliin mennessä Clark-yhtiö oli myynyt komponentteja yli 4 800 vaunuun, ja saavuttanut moninkertaisen myynnin verrattuna satsaukseensa Autotram-prototyyppiin, mikä oli arviolta 100 000 dollaria. Euroopassa Bugatti- ja Micheline-moottorivaunut olivat Ranskassa menestykkäämpiä, ja niitä säilyi käytössä vuoteen 1958 (Bugatti) ja 1952 (Micheline) asti. Lisää mm. ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista Bugatti_Wagon_Rapide tai ranskankielisen Wikipedian artikkelissa Micheline_[transport). Kumpikin on esillä Cité du train-museossa Mulhousessa. Yhdysvaltalainen Union Pacific-rautatieyhtiön kalustosta vastaava isännöitsijä William R. McKeen lie moottorivaunun alullepanija vuonna 1904. Vaunujen käyttö lakkasi Yhdysvalloissa 1930-luvulla. Australiassa käyttö jäi niitä käsittelevän englanninkielisen Wikipedia-artikkelin lähteiden mukaan lyhytaikaiseksi: Victoria-osavaltiossa ne olivat vuosina 1911-1913 Melbournen liikenteessä (kuva; NcKeen-moottorivaunu Wodongassa (Victoria), pääradan Melbourne-Sydney varrella), minkä jälkeen ne poistettiin käytöstä epäluotettavina, joskin niitä käytettiin voimanlähde poistettuina vielä tavallisina matkustavaunuina vuodesta 1919 aina romuttamiseensa vuonna 1926 asti. Queensland-rautateiden viisi McKeen-moottorivaunua tulivat käyttöön vuonna 1913, mutta etenkin niiden vaihteistot osoittautuivat epäluotettaviksi, ja käyttökulutkin olivat lähes kaksinkertaiset tavalliseen höyryveturin vetämään matkustajajunaan verrattuina: vuodesta 1920 jäljellä olevien McKeen-moottorivaunujen käyttö väheni, ja ne romutettiin vuosina 1929-1931.
Autotram (Cadillac V16) runko
Autotram (Cadillac V16) käytössä 1933-1934
1. sarja-Micheline Type 11 kiskobussi (1932)
Micheline Type 22 (H-S V12), Cité du train
Bugatti Wagon Rapide (4 x I8), Vichyn asemalla
McKeen-kiskobussi (San Diego-La Jolla, n. 1910)
McKeen railmotor n. 1911 Wodonga, Australia