stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arkkitehtuurin Finlandia -palkinto
2021

Koronapandemian vuoksi vierailuja ei voitu järjestää, joten esiraati jätti kisasta pois päiväkodit, koulut, hoiva-asumisen kohteet sekä suomalaisten arkkitehtien ulkomaille suunnittelemat rakennukset. Voittajan, arkkitehti Teemu Kurkelan johdolla suunnitellun Kirkkonummen pääkirjasto Fyyrin, valitsi filosofi Esa Saarinen.
Esiraatiin kuuluivat Aalto-yliopiston humanitäärisen arkkitehtuurin työelämäprofessori Saija Hollmén, arkkitehti Mona Schalin, Tampereen yliopiston yhdyskuntasuunnittelun teorian professori Panu Lehtovuori ja professori Tuomo Siitonen.
Ehdokkaina vuonna 2021 olivat:
JKMM Arkkitehdit: Kirkkonummen pääkirjasto Fyyri, Kirkkonummi, 2020
Arkkitehtitoimisto Lahdelma & Mahlamäki: Helsingin kaupunkiympäristötalo, Verkkosaari, Helsinki, 2020
Arkkitehtitoimisto K2S: Ylivieskan kirkko, Ylivieska, 2021
2022

Palkinnon voitti Jyväskylän yliopiston kirjaston peruskorjaustyö. Arkkitehti Arto Sipisen suunnitteleman, 1974 valmistuneen rakennuksen korjaus- ja pääsuunnittelusta vastasi hänen poikansa, arkkitehti Ari Sipinen, ja tila- ja sisustussuunnittelusta arkkitehti Merja Kiviranta. Voittajan valitsi elokuvaohjaaja Klaus Härö, joka korosti perusteluissaan rakennuksesta huokuvaa kunnioitusta alkuperäistä kirjastoa ja kävijöitä kohtaan.
Ehdokkaat valinneeseen esiraatiin kuuluivat professori Panu Lehtovuori, joka toimi esiraadin puheenjohtajana, sekä arkkitehti Sarlotta Narjus, arkkitehti Mona Schalin ja professori Rainer Mahlamäki.
Ehdokkaina olivat:
Arkkitehtitoimisto Sipinen ja BST-Arkkitehdit Oy: Jyväskylän Yliopiston kirjaston peruskorjaus, Jyväskylä, 2021
AOR Arkkitehdit: Jätkäsaaren peruskoulu, Helsinki, 2019
Mendoza-Partida Architectural Studio, BAX Studio ja Planetary Architecture: Serlachiuksen taidesauna, Mänttä, 2022
2023

Palkinnon voitti Martta Wendelinin päiväkoti Tuusulassa – Martta Wendelinin nimeä kantava puurakenteinen, kahden sadan lapsen päiväkoti, jonka suunnitteli Arkkitehdit Frondelius Keppo Salmenperä (AFKS), arkkitehdit Jari Frondelius, Jaakko Keppo, Juha Salmenperä, Mikko Liski ja Tommi Kantanen.
Muut ehdokkaat olivat:
Ajurien talli Helsingin Punavuoressa – Vuonna 1906 rakennettu hevostalli, johon rakennettiin uusia asuntoja. Avarrus Arkkitehtien Pauli Siponen, Noona Lappalainen, Atte Aaltonen ja Robert Hanson.
Lauttasaaren kirkon peruskorjaus Helsingissä – Suojellun rakennuksen peruskorjaus, jossa pohjakerrokseen avattiin kahvila-ravintola, ja kirkkoherran virastotilat muutettiin Lauttasaaren musiikkiopiston käyttöön. Verstas Arkkitehtien Riina Palva, Anna Puisto, Irma Verhe ja Tuula Mäkiniemi.
Tanssin talo (2022) Helsingin Kaapelitehtaalla –  JKMM Arkkitehdit ja ILO arkkitehdit -työyhteenliittymän Teemu Kurkela (JKMM) ja Pia Ilonen (ILO) sekä Harri Lindberg (JKMM) ja Kati Murtola (ILO)
Taidemuseo Chappe (2023) Raaseporin Tammisaaressa. JKMM Arkkitehtien Asmo Jaaksi ja Gerrie Bekhuis.
Esiraatiin kuuluivat Rainer Mahlamäki, Sarlotta Narjus, Harri Hautajärvi ja Jenni Reuter. Voittajan valitsi Kone Oy:n omistajasukuun kuuluva Anna Herlin.
2024

Palkinnon voitti Tammelan Stadion. Esiraatiin kuuluivat esiraadin puheenjohtaja, professori Jenni Reuter, arkkitehdit Harri Hautajärvi ja Kirsi Korhonen sekä professori Matti Sanaksenaho. Esiraadin sihteerinä toimi arkkitehti Paula Huotelin. Voittajan valitsi Ylen sotareportteri Antti Kuronen. Ehdokkaina vuonna 2024 olivat:
Hyytiälän metsäasema, suunnittelijat: Arkkitehdit Rudanko + Kankkusen Hilla Rudanko (pääsuunnittelija), Mikko Kilpeläinen, Kuisma Rasilainen, Kiira Piironen ja Anssi Kankkunen.
Lamminrahkan koulukeskus, suunnittelijat: Verstas Arkkitehtien Väinö Nikkilä, Jussi Palva, Riina Palva, Ilkka Salminen, Mika Lundberg ja Teemu Aarnio.
Lastu, STEP-koulutus, suunnittelijat:  OOPEAA:n Anssi Lassila (pääsuunnittelija ja vastaava arkkitehti), Tuuli Tuohikumpu (lupa- ja toteutusvaiheen projektiarkkitehti) ja Timo Etula (luonnosvaiheen projektiarkkitehti).
Tammelan Stadion, suunnittelijat: JKMM Arkkitehtien Samuli Miettinen (pääsuunnittelija), Asmo Jaaksi, Teemu Kurkela ja Juha Mäki-Jyllilä sekä projektiarkkitehdit Alli Bur, Harri Koski ja Kristian Forsberg.
Tapiolan kirkko, peruskorjaus, suunnittelijat: AFKS Arkkitehtien Jari Frondelius (pääsuunnittelija), Jaakko Keppo, Juha Salmenperä ja Riitta Tuomisto (projektiarkkitehti).
Aiheesta muualla

Arkkitehtuurin Finlandia -palkinto
Rainer Mahlamäki sai ensimmäisen Arkkitehtuurin Finlandia -palkinnon Varsovaan suunnittelemastaan Puolan juutalaisten historiallisesta museosta.
Uusi lastensairaala
Käärmetalo
Olympiastadion
Kirkkonummen kirjasto
Falkman

Falkman on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Charlotta Falkman (1795–1882), suomalainen kirjailija
Hanna Sofia Falkman (1823–1882), ruotsalaissyntyinen suomalainen oopperalaulaja
Loa Falkman (s. 1947), ruotsalainen oopperalaulaja ja näyttelijä
Severin Falkman (1831–1889), ruotsalaissyntyinen Suomessa työskennellyt taidemaalari
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hong Taiji

| Hong Taiji |
| --- | --- |
 
Myöhemmän Jin-dynastian kaani
Valtakausi:  20. lokakuuta 1626 – 15. toukokuuta 1636
Edeltäjä:  Nurhaci
Qing-dynastian keisari
Valtakausi:  15. toukokuuta 1636 – 21. syyskuuta 1643
Seuraaja:  Shunzhi

Syntynyt:  28. marraskuuta 1598 Fu Ala, Mantšuria
Kuollut:  21. syyskuuta 1643 (44 vuotta)
Suku:  Aisin Gioro
Isä:  Nurhaci
Äiti:  Xiaocigao
Hong Taiji (28. marraskuuta 1592 – 21. syyskuuta 1643; nimi trans­litte­roidaan usein kiinan kielen mukaisesti myös Huang Taiji) oli mantšujen Qing-dynastian toinen keisari vuosina 1626–1643. Hänestä käytetään länsi­maisessa kirjalli­suudessa usein myös nimeä Abahai. Hän lujitti isänsä Nurhacin perustamaa valtakuntaa ja valmisteli tuolloin Ming-dynastian hallitseman Kiinan valloitusta, minkä kuitenkin vasta hänen seuraajansa saivat toteutetuksi. Vuonna 1625 hän myös muutti kansansa, džurtšenien nimen mantšuksi ja vuonna 1636 oman dynastian nimensä Myöhemmästä Jin-dynastiasta Qing-dynastiaksi. Qing-dynastia hallitsi myöhemmin Kiinaa vuosina 1644–1912.
Hong Taijia pidetään toisinaan Qing-dynastian ensimmäisenä, tavallisimmin kuitenkin toisena keisarina. Tämä johtuu siitä, että hänen isänsä Nurhaci ei elin­aikanaan omaksunut keisarin arvoa, joka hänelle kuitenkin myönnettiin hänen kuolemansa jälkeen.
Nimet ja arvonimet

Nimi Hong Taiji johtuu mongolinkielisestä arvonimestä Khong Tayiji, joka merkitsee kruununprinssiä. Nimi muuntui mantšun kielessä muotoon Hung Taiji ja kiinassa muotoon Hóng Tàijí (洪太極) tai Huáng Táijí (皇太極)..
Länsimaissa Hong Taiji tunnetaan myös nimellä Abahai, jonka alku­perästä on useita selityksiä. Erään käsityksen mukaan se on virheellinen, sillä häntä ei koskaan mainittu tällä nimellä mantšulaisissa tai kiinalaisissa lähteissä. Sen on väitetty saaneen alkunsa venäläisen sinologi G. V. Gorskyn tekemästä virheestä,. Alun perin nimi Abahai oli kuitenkin kuulunut eräälle Nurhacin jalka­vaimolle, josta tuli Dorgonin äiti. Toisten tietojen mukaan nimen taustalla olisi mongolin­kielinen nimi Abakai, joka oli hallitsijoiden nuoremmille pojille myönnetty kunnia­nimi. Abahai saattaa myös olla myös peräisin hänen mantšun­kielisestä aika­kausi­nimestään Abkai sure, kiinaksi Tiancong (天聰).
Hallitsijana Hong Taiji oli ensin Myöhemmän Jin-dynastian kaani, myöhemmin Qing-dynastian keisari hänen vaihdettuaan dynastian nimen. Hänen arvo­nimensä suurkaanina oli Bogd Khaan (mantšuksi Gosin Onco Hūwaliyasun Enduringge Han). Hänen hallitsija­nimensä oli ensin, vuosina 1627–1636 kiinaksi Tiāncōng (天聰) ja mantšuksi Abka-i sure (ᠠᠪᡴᠠᡳ ᠰᡠᡵᡝ),, mitkä merkitsevät taivaallista nokkeluutta. Vuodesta 1636 lähtien hallitsija­nimeä oli kiinaksi Chóngdé (崇德), mantšuksi Wesihun erdemungge (ᠸᡝᠰᡳᡥᡠᠨ ᡝᡵᡩᡝᠮᡠᠩᡤᡝ) ja mongoliksi Degede Erdemtú, mitkä merkitsevät jaloa hyvettä. Hänen temppelinimensä oli Tàizōng (太宗).
Kuolemansa jälkeen Hong Taiji sai aikojen kuluessa yhä pidempiä nimiä:
1643: Yingtian-xingguo-hongde-zhangwu-kuanwen-rensheng-ruixiao Wen-keisari (應天興國弘德彰武寬溫仁聖睿孝文皇帝)
1662: Yingtian-xingguo-hongde-zhangwu-kuanwen-rensheng-ruixiao-longdao-xiangong Wen-keisari (應天興國弘德彰武寬溫仁聖睿孝隆道顯功文皇帝)
Nimeen lisätyt sanat tarkoittavat: "menestyksellinen tie ja mahdin osoitus"
1723: Yingtian-xingguo-hongde-zhangwu-kuanwen-rensheng-ruixiao-jingming-longdao-xiangong Wen-keisari (應天興國弘德彰武寬溫仁聖睿孝敬敏隆道顯功文皇帝)
"Nimeen lisätyt sanat tarkoittavat: "kunnioitettu ja ahkera"
1735: Yingtian-xingguo-hongde-zhangwu-kuanwen-rensheng-ruixiao-jingming-zhaoding-longdao-xiangong Wen-keisari (應天興國弘德彰武寬溫仁聖睿孝敬敏昭定隆道顯功文皇帝)
Nimeen lisätyt sanat tarkoittavat: "maineikas vakaus".
Vallan vakiinnutus

Hong Taiji oli Nurhacin kahdeksas poika ja seurasi isäänsä Myöhemmän Jin-dynastian toisena hallitsijana vuonna 1626. On väitetty, että hän taivutteli prinssi Dorgonin äidin, rouva Abahain, tekemään itse­murhan, jotta Dorgon ei pääsisi valta­istuimelle, joskin toiset ovat aina pitäneet tällaista väitettä pelkkänä juoruna. Tällaista on kuitenkin epäilty, koska Nurhacin kuoleman aikoihin hallitsija­suvussa oli neljä beilen arvoista jäsentä, joista Hong Taiji oli arvossa alimpana, vaikka olikin heistä etevin. Nurhacin valta­kauden lopulla Hong Taijin johdossa olivat olleet kaksi Valkoista lippu­kuntaa, mutta rouva Abahain kuoltua hän vaihtoi ne Dorgonin ja Dodon johtamiin kahteen Keltaiseen lippukuntaan. Lopulta Hong Taiji johti kahta vahvinta ja korkea­luokkaisinta lippu­kuntaa ja sai kaikkein suurimman vaikutus­vallan. Tämä asema soi hänelle vähitellen mahdollisuuden päästä eroon kilpaili­joidensa vaikutus­vallasta. Myöhemmin hänen johtoonsa siirtyi hänen veljeltään Manggūltailta myös Täys­sininen lippu­kunta, joka oli kolmanneksi vahvin. Nämä kolme lippu­kuntaa olivat Qing-dynastian alku­aikoina virallisestikin kolme korkeinta lippu­kuntaa.
Valtakausi

Valtakaudellaan Hong Taiji otti palvelukseensa Han-kiinalaisia virkamiehiä. Nurhacin aikana Han-kiinalaisia oli pahoin syrjitty, koska Nurhaci halveksi heitä. Sitä vastoin Hong Taiji otti heitä mukaan hallitukseensa. Hän nimittäin ymmärsi, että jos hän saisi Kiinan valloitetuksi, Han-kiinalaiset olisivat joka tapauksessa enemmistönä ja mantšut vähemmistönä, minkä vuoksi Kiinan hallitseminen edellyttäisi, että mantšut ja kiinalaiset eläisivät yhdessä; muussa tapauksessa Qing-dynastiaa odottaisi sama kohtalo, joka oli tullut mongolien Yuan-dynastian osaksi.
Valtakausi > Valtakunnan laajeneminen

Hong Taijin valtakunta sijaitsi alkujaan alueella, joka tuli myöhemmin tunnetuksi nimellä Mantšuria, mutta hän laajensi sitä Mongoliaan ja hyökkäsi myös Koreaan ja Kiinaan. Hänen henkilökohtaisia sotilaallisia kykyjä arvostettiin suuresti, ja hän kehitti tehokkaasti sotilaallista ja samalla siviili­hallinnollista järjestelmäänsä, joka tunnetaan Kahdeksana lippu­kuntana. Järjestelmä soveltui hyvin siihen, että valta­kunnassa asui muidenkin kansojen jäseniä, lähinnä kiinalaisia ja mongoleja, jotka joutuivat mantšujen alaisuuteen joko neuvoteltujen sopimusten perusteella tai hävittyään taistelun.
Hong Taiji hyökkäsi Joseon-dynastian hallitsemaan Koreaan kaksi kertaa, ensin vuonna 1627 ja uudestaan vuonna 1636. Jälkimmäisellä kerralla aiheena oli se, ettei Joseon-dynastia hyväksynyt Hong Taijin julis­tautu­mista keisariksi. Kun Korea vuonna 1637 antautui, Hong Taiji onnistui saamaan dynastian katkaisemaan välinsä Kiinan Ming-dynastiaan ja alisti maan Qing-valtakunnan protekto­raatiksi. Samoihin aikoihin Hong Taiji valloitti Sisä-Mongolian kolmessa sodassa, joissa kaikissa hän saavutti voiton. Vuonna 1640 hän sai päätökseen evenkien alueen valloituksen ja vangitsi heidän johtajansa Bombogorin.
Hong Taiji myös vahvisti valta­kuntansa aseistusta. Vaikka Ming-dynastian armeijalla oli tykkejä enemmän, Hong Taijin tykit olivat samaa laatua ja yhtä voimakkaita, ja hänellä oli Aasian vahvin ratsuväki.
Aluksi Hong Taiji pyrki pääsemään sopimukseen Ming-dynastian kanssa. Jos Ming-dynastia myöntyisi tukemaan Qing-dynastiaa rahallisesti, Qing pidättäytyisi hyökkäämästä rajaa vastaan ja suostuisi sitä paitsi asemaan Kiinaa astetta alempiarvoisempana valta­kuntana. Kun kuitenkin kaikkia Ming-hovin virka­miehiä muistutettiin Song-dynastian aikaisesta Jin-valta­kunnasta, hovi kieltäytyi tällaisesta sopimuksesta ehdottomasti. Tämän vuoksi Hong Taiji päätti ryhtyä sotatoimiin Mingiä vastaan.
Valtakausi > Jinistä Qingiksi

Vuonna 1635 Hong Taiji muutti kansansa nimen džurtšeneista (Jušen) mantšuksi (Manju). Sanan Manju alku­peräistä merkitystä ei tiedetä, ja sen vuoksi nimen­muutoksenkin aihe on epäselvä. Siitä, miksi tämä nimi otettiin käyttöön, on esitetty monia teorioita. Nimi muistuttaa mantšun kielen rohkeaa tarkoittavaa sanaa, mutta aiheena nimen valintaan on saattanut olla myös viisauden bodhisattva Manjusri, jonka inkarnaatioksi Nurhaci oli väittänyt itseään.
Dynastian nimi Myöhempi Jin oli suora viittaus Pohjois-Kiinassa 1115–1234 hallinneeseen, džurtšenien perustamaan Jin-dynastiaan. Näin ollen nimi viittasi liiankin selvästi džurtšeneihin ja olisi saattanut herättää kiinalaisissa viha­mielisyyttä, sillä heidän käsityksensä Jinin kanssa kilpailleet Song-dynastian keisarit olivat siihen aikaan olleet Kiinan laillisia hallitsijoita. Hong Taiji kuitenkin tavoitteli varsinaisen Kiinan valloittamista ja Ming-dynastian syrjäyttämistä, mutta siihen ei tarvittu ainoastaan suurta sotilaallista voimaa vaan myös tehokasta hallintoa. Siinä hänellä oli selvänä esi­kuvana Ming-dynastian hallinto, ja hän saikin palkatuksi valtakuntaansa Ming-taustaisia virkamiehiä. Mikäli nimi Myöhempi Jin ja sen kiinalaisissa herättämät mielle­yhtymät olivat esteenä hänen tavoitteilleen, nimi oli vaihdettava. Mitkä muut seikat asiaan vaikuttivatkin, Hong Taiji julisti vuonna 1636 Qing-dynastian perustetuksi. Ei ole selvää, miksi juuri tämä nimi valittiin, mutta asiaan saattoi vaikuttaa nimien ääntämys, sillä mantšun kielellä Jin ja Qing äännetään samoin, tai se saattoi viitata kiinalaiseen teoriaan viidestä alku­aineesta: Kiinaa tuolloin hallinneen dynastian nimi Ming viittasi tuleen ja Qing (清) veteen, sillä samoin kuin vettä tarkoitta­vassa, myös Qingiä tarkoittavassa kiinalaisessa kirjoitus­merkissä on kolme piirtoa vasemmassa laidassa. Mahdollisesti nimenmuutokseen vaikutti myös Hong Taijin ja hänen veljiensä välinen kiista valtaistuimesta.
Lippukuntien johto

Ennen keisariksi tuloaan Hong Taiji johti kahta Valkoista lippu­kuntaa. Nurhacin kuoltua Hong Taiji välittömästi vaihtoi kaksi Valkoista lippu­kuntaansa Nurhacin kahteen Keltaiseen lippukuntaan, joiden olisi pitänyt siirtyiä Dorgonin ja hänen veljiensä johdettavaksi. Keisarina hän itse johti kahdeksasta lippu­kunnasta kolmea, joita sanoittiin Korkeimmiksi kolmeksi lippu­kunnaksi tai Valio­lippu­kunniksi ja jotka olivat Täys­keltainen, Reunustettu keltainen ja Täyssininen lippu­kunta. Myöhemmin Dorgonin aikana Täys­valkoinen lippu­kunta syrjäytti Täys­sininsen kolmantena Valio­lippu­kuntana. Valta­kautensa lopulla Hon Taiji luovutti molempien Keltaisten lippukuntien johdon vanhimmalle pojalleen Daisanille. Daisan, Nurhacin toinen poika, ja hänen poikansa johtivat kahta Punaista lippukuntaa, Dorgon ja hänen kaksi veljeään kahta Valkoista lippukuntaa ja Šurhacin poika Jirgalang Reunustettua sinistä lippukuntaa.
Kuolema

Hong Taiji kuoli 21. syyskuuta 1643, vain muutamaa kuukautta ennen kuin hänen armeijansa valloitti Pekingin. Näin ollen hän ei ehtinyt nähdä tavoitteensa Ming-dynastian syrjäyt­tämi­sestä toteutuvan, mutta hänen pojastaan, Shunzhista tuli ensimmäinen Kiinaa hallinnut Qing-dynastian keisari. Johtui pitkälti Hong Taijin kauko­näköisyydestä ja hänen harjoittamastaan politiikasta, että Qing-valtakunta pystyi, paitsi valloittamaan Kiinaan, myös aikaan­saamaan kyvykkään hallinnon.
Hong Taiji haudattiin Zhaolingiin, pohjois-Shenyangiin rakennettuun mausoleumiin.
Jälkimaine

Tehokkaan johtamisensa ja lahjakkuutensa tehokkaan käytön vuoksi Hong Taijilla on hallitsijana yleisesti tunnustettu olevan vastaavat kyvyt kuin Kiinan parhailla keisareilla kuten Yonglella ja Tang Taizongilla. Historioitsija ja kirjailija Jin Yongin mukaan Hong taijilla oli vastaavat laajat ja viisaat näkemykset kuin Qin Shi Huangdilla, Han-keisareilla Gaozulla ja Guangwulla, Tang-keisari Taizongilla, Song-keisari Taizulla, Kublai-kaanilla, Ming-dynastian perustajalla Hongwulla sekä Yonglella. Poliittisissa kyvyissä hänelle vetivät vertoja vain Tšingis-kaani, Tang-keisari Taizong ja Han-keisari Guanwu. Tälläkin perusteella jotkut histori­oitsijat ovat pitäneet Hong Taijia Qing-dynastian ensimmäisenä todellisena keisarina. On myös arveltu, että häntä on suurena keisarina yleisesti ali­arvioitu sen vuoksi, koska hän oli mantšu.
Perhe > Vanhemmat

Isä: Nurhaci (1559–1626), Aisin Gioro-klaanista, džurtšen-heimojen yhdistäjä ja Myöhemmän Jin-dynastian perustaja
Äiti: Monggo Jer-Jer, keisarinna Xiaocigao (1575–1603)
Perhe > Pojat

Hooge 豪格 (1609–1648). Äiti: seuraajapuoliso Ula Nara-klaanista.
Loge 洛格 (1611–1621). Äiti: seuraajapuoliso Ula Nara-klaanista.
Lobohoi 洛博會 (1611–1617). Äiti: Ensimmäinen puoliso Nouhuri-klaanista.
Yebušu 葉布舒 (1627–1690). Äiti: Yanja.
Šose 碩塞 (1628–1655). Äiti: sivuhuoneen puoliso Yehe Nara-klaanista.
Gose 高塞 (1637–1670). Äiti: Nara.
Cangšu 常舒 (1637–1699). Äiti: Irgen Gioro.
nuorena kuollut, nimetön kahdeksas poika (1637–1638). Äiti: Harjol.
Fulin, myöhemmin keisari Shunzhi 福臨 (1638–1661). Äiti: Bumbutai, Fulinin syntyessä keisarin puoliso Zhuang Bumbutain palatsissa, myöhemmin leskikeisarinna Ziaozhuang.
Toose 韜塞 (1639–1695). Äiti: Hong Taijin synty­perältään tuntematon puoliso.
Bombogor 博穆博果爾 (1642–1656). Äiti: Namuzhong, joka Bombogorin syntyessä oli keisarin jalo­sukuinen puoliso Linzhin palatsissa.
Perhe > Tyttäret

Sen sijaan että Nurhacin tyttäristä oli käytetty nimitystä gege ("nuori rouva", vuonna 1636 Hong Taiji määräsi, että keisarin tyttäriä oli tästedes nimitettävä "valtion prinsessoiksi" (mantšuksi gurun gungju, kiin. 固倫公主. Nimitys oli harvoja poikkeuksia lukuun ­ottamatta käytössä dynastian loppuun saakka.
Valtion prinsessa Aukhan (敖漢)(1621–1654). Puoliso vuodesta 1633: Bandi mongolien Borjigit-klaanista
Valtion prinsessa Wenzhuang (靖端長公主), henkilö­kohtaiselta nimeltään (馬喀塔) (1625–1663). Puoliso vuodesta 1635: Chaktar-mongoli Eje (k. 1661). Ejen kuoleman jälkeen Makata avioitui tämän veljen Abunain kanssa.
Valtion prinsessa Jingduan (靖端長公主) (1628–1686). Puoliso vuodesta 1639: Jitate, mongolien Borjigit-klaanista.
Valtion prinsessa Yongmu (雍穆長公主), henkilö­kohtaiselta nimeltään Yatu (雅圖) (1629–1678). Puoliso vuodesta 1641: Birtakhar, Yongmun serkku.
Valtion prinsessa Shuhui (淑慧長公主), henkilö­kohtaiselta nimeltään Atu (阿圖) (1632–1700).
Valtion prinsessa (1633–1649).
Valtion prinsessa Shuzhe (淑哲長公主) (1633–1648).
Valtion prinsessa Yong'an (永安長公主) (1634–1692).
Yhdeksäs tytär (1635–1652).
Kymmenes tytär (1635–1661).
Valtion prinsessa Duanshun (端順長公主) (1636–1650).
Kahdestoista tytär (1637–1678)
Kolmastoista tytär (1638–1657).
Toisen arvoluokan prinsessa Kechun (和碩恪純長公主) (1642–1704/5).
Syntyi Chongen 6. vuoden 12. kuukautena, toisin sanoen 1.–29.1.1642 välisenä aikana, kuoli Kangxin 43. vuoden 12. kuukautena, toisin sanoen 27.12.1704–24.1.2705 välisenä aikana. Äiti: Hilei, puoliso vuodesta 1653 lähtien Wu Sanguin poika Wi Yingdong.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hong Taiji
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hong Taiji Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Korea  Alankomaat 
Henkilöt:  Trove 
Bumbutai, Hong Taijin yhdeksännen pojan Fulinin eli keisari Shunzin äiti. Maalattu vuosien 1636 ja 1643 välillä, jolloin hänen arvonimensä oli "puoliso Zhuan Yongfun palatsissa". Paremmin hänet tunnetaan kuoleman­jälkeisellä arvo­nimellään Leski­keisarinna Xiaozhuang.
Hong Taijin yhdeksännen pojan, Fulinin eli keisari Shunzhin muotokuva.
Käännös suomeksi
Charles Piazzi Smyth

| Charles Piazzi Smyth |
| --- | --- |
 Charles Piazzi Smyth
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. tammikuuta 1819 Napoli, Molempain Sisiliain kuningaskunta
Kuollut: 21. helmikuuta 1900 (81 vuotta) Ripon, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Instituutti:  Edinburghin yliopisto, Calton Hill Observatory, Skotlannin Astronomer Royal
Tutkimusalue:  tähtitiede
Tunnetut työt:  revontulten ja eläinratavalon spektri, Kuun lämpösäteily, Edinburghin aikapallo, pyramidologia
Palkinnot:  Royal Societyn jäsenyys
Charles Piazzi Smyth (3. tammikuuta 1819 Napoli – 21. helmikuuta 1900 Ripon) oli brittiläinen tähtitieteilijä. Hän oli Royal Societyn jäsen ja vuosina 1846–1888 myös Skotlannin Astronomer Royal. Hänen tunnetaan monista keksinnöistään tähtitieteen alalla, mutta myös pseudotieteellisistä Gizan Suurta pyramidia koskevista teorioistaan.
Smythin pyramidologia > Smythin pyramiditeorioiden vaikutus

Smythin teoriat pyramidin profetioista omaksui Charles Taze Russell muun muassa teoksessaan Studies in the Scriptures. Russell perusti Raamatuntutkioiden seuran, josta Jehovan todistajien liike myöhemmin sai alkunsa. Osittain Smythin teorioihin perustuen Russell väitti, että Kristuksen toinen tuleminen oli tapahtunut kaikessa hiljaisuudessa jo vuonna 1884 ilman, että sitä huomattiin, ja että tuhatvuotinen valtakunta alkaisi vuonna 1914. Russellin seuraaja Joseph Franklin Rutherford kuitenkin julisti vuonna 1928 pyramidologian Raamatun vastaiseksi.
Taylorin ja Smythin teoriat saivat egyptologien keskuudessa 1800-luvun loppupuolella useita huomattavia kannattajia mutta vuosisadan loppuun mennessä ne olivat menettäneet uskottavuutensa. Ilmeisimmän virheen niistä paljasti huomattava egyptologi William Flinders Petrie, joka hänkin aluksi oli uskonut niihin. Kun Petrie 1880-luvulla matkusti Egyptiin suorittaakseen uusia mittauksia, hän totesi pyramidin olevan useita jalkoja pienempi kuin aikaisemmin oli uskottu. Tämä oli niin ilmeisesti Smythin teorioiden vastaista, että Petrie hylkäsi ne. Hänen mukaansa ei ollut mitään todisteita siitä, että egyptiläiset olisivat käyttäneet mittayksikkönä Smythin olettamaa pyramidi­tuumaa tai 25,025 brittiläisen tuuman pituista kyynärää (engl. cubit).
Avioliitto, perhe ja kuolema

Piazzi Smythin veljiä olivat Warington Wilkinson Smyth ja Henry Augustus Smyth. Hänen sisariaan olivat Henrietta Grace Smyth, joka meni naimisiin teologi ja matemaatikko Baden Powellin kanssa ja josta tuli Robert Baden-Powellin, partioliikkeen perustajan äiti, sekä Georgiana Rosetta Smyth, William Henry Flowerin puoliso, ja Ellen Philadelphia Smyth.
Piazzi Smyth itse meni vuonna 1855 naimisiin Jessica Duncanin (1812–1896), Thomas Duncanin kanssa.
Smyth kuoli vuonna 1900, ja hänet haudattiin St. John's Churchin kirkkomaalle Sharowiin lähelle Riponia. Hänen haudalleen pystytettiin pieni kivinen pyramidin muotoinen muistomerkki, jonka huipulla on risti.
Kunnianosoitukset

Vuonna 1857 Smyth valittiin Royal Societyn jäseneksi.  Vuonna 1859 hänet nimitettiin myös Skotlannin insinöörien ja laivanrakentajien instituutin (engl. Institution of Engineers and Shipbuilders in Scotland) kunniajäseneksi.
Smythin mukaan on nimetty Piazzi Smyth -niminen Kuun kraatteri.