stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sphenocoelus

| Sphenocoelus |
| --- | --- |
 Piirros Sphenocoelus intermediusista'
 Myöhäiseoseeni 46,2–40,4 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kavioeläimet Perissodactyla
Heimo::  †Brontotheriidae
Alaheimo::  †Dolichorhininae
Suku::  †Sphenocoelus  Osborn, 1895
Synonyymit
 Dolichorhinoides Granger & Gregory, 1943  Dolichorhinus Hatcher, 1895  Tanyorhinus Cook, 1926 
Lajit
 †S. hyognathus Osborn, 1889  †S. intermedius Osborn, 1908  †S. uintensis Osborn, 1895 
Katso myös
   Sphenocoelus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sphenocoelus on sukupuuttoon kuollut sorkkaeläinten suku, joka eli Pohjois-Amerikassa myöhäisellä eoseenilla.
Sphenocoelus oli säkäkorkeudeltaan noin 1,2 metriä ja muistutti ulkonäöltään pientä sarvetonta sarvikuonoa, jolla oli erityisen pitkä kallo. Sen matalakruunuiset hampaat soveltuivat vain metsän pehmeiden lehtien pureskeluun, mikä viittaa siihen, että se myös eli hyvin samaan tapaan kuin nykyinen sarvikuono. Sphenocoelusilla oli säilynyt esi-isänsä nelivarpaiset etujalat ja kolmivarpaiset takajalat sellaisina kuin ne olivat läpi koko brontoteerejen kehityslinjan. Hevosilla ja antiloopeilla tavattavia nopeaan juoksuun sopeutuneen tyypin jalkoja supistuneilla varpailla ei brontoteereille kehittynyt.
Sotahuuto

Sotahuuto voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Sotahuuto, taistelun yhteydessä huudettava sana tai lause
edellisen perusteella syntynyttä vaakunan osaa (iskulause)
Sotahuuto-nimistä tapahtumaa
Sotahuuto, Pelastusarmeijan lehti
Sotahuuto, kristillistä metallia soittava yhtye
Sotahuuto, Horna-yhtyeen albumi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sotahuuto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Somaliankutoja

| Somaliankutoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Kutojat Ploceus
Laji::  dicrocephalus
Kaksiosainen nimi
 Ploceus dicrocephalus  (Salvadori, 1896) 
Synonyymit
 Ploceus dichrocephalus 
Katso myös
   Somaliankutoja Wikispeciesissä   Somaliankutoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Somaliankutoja (Ploceus dicrocephalus) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Somaliankutojaa tavataan Etiopiassa, Keniassa ja Somaliassa. Sen on raportoitu olevan yleisesti ottaen harvinainen vaikkakin paikallisesti yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Somaliankaija

| Somaliankaija |
| --- | --- |
 Somaliankaijakoiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Afrikankaijat Poicephalus
Laji::  rufiventris
Kaksiosainen nimi
 Poicephalus rufiventris  (Rüppel, 1845) 
 Somaliankaijan esiintymisalue
Katso myös
   Somaliankaija Wikispeciesissä   Somaliankaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Somaliankaija (Poicephalus rufiventris) on itäafrikkalainen papukaija, joka elää Somaliassa, Etiopiassa ja Pohjois-Tansaniassa. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Eduard Rüppell Shewasta Etiopiasta 1845.
Ulkonäkö

Somaliankaija on hillityn värikäs papukaija. Ihmeellistä siinä on se, että toisin kuin useimmat afrikankaijat, sen sukupuolet eroavat huomattavasti väritykseltään toisistaan. Koiraan vatsa on punainen, naaraan vatsa on harmaa. Suurimmaksi osaksi lintu on harmaa, mutta sillä on vihreä alaperä ja reidet. Nokka on musta ja silmät täysikasvuisilla yksilöillä punaisen ruskeat. Poikasilla ja nuorilla yksilöillä silmät ovat tummat.
Sukunimet (kirja)

Sukunimet on Pirjo Mikkosen ja Sirkka Paikkalan kirjoittama ja Otavan kustantama hakuteos, joka esittelee suomalaisia sukunimiä. Alun perin se julkaistiin vuonna 1984 Suomen kielen sanakirjojen 6. osassa Suomalainen nimikirja, joka sisältää myös Kustaa Vilkunan etunimikirjan Etunimet. Kirjasta otettiin vuonna 1985 eripainos nimellä Suuri suomalainen nimikirja, ja tästä ilmestyi vuonna 1988 uudistettu laitos Uusi suomalainen nimikirja. Vuonna 1992 teoksen sukunimiosa ilmestyi erikseen nimellä Sukunimet ja seuraavana vuonna nimellä Suomalaiset sukunimet. Vuonna 1996 Pirjo Mikkosen ja Sirkka Paikkalan sukunimikirja sekä Kustaa Vilkunan Etunimet-kirja ilmestyivät taas samoissa kansissa, tällä kertaa nimellä Joka kodin suuri nimikirja. Sukunimet-kirjan vuonna 2000 ilmestyneestä kolmannesta laitoksesta 93 % suomalaista nimeä kantavista löytää tietoja sukunimestään.
Sirpa Tenhunen

Sirpa Liisa Tenhunen (s. 1963, Pyhäjärvi) on suomalainen antropologi, joka työskentelee antropologian vanhempana yliopistonlehtorina Jyväskylän yliopiston humanistis-yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa 1. elokuuta 2014 lähtien. Hän on toiminut myös sosiaali- ja kulttuuriantropologian vt. professorina Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1997. Hän on tutkinut akatemiatutkijana, millaisia muutoksia matkapuhelinten käyttö sai aikaan  Intian maaseudulla. Hän on myös johtanut kahta Suomen Akatemian rahoittamaa tutkimusprojektia: Vaihto ja identeetti: Moderni vastavuoroisuus Intiassa sekä Ilmaston muutoksesta aiheutuva pakolaisuus ja kamppailu kestävistä elinkeinoista Etelä-Aasiassa.
Valittuja julkaisuja

Sirpa Tenhunen, Mohammad Jasim Uddin & Dayabati Roy: After cyclone Aila: politics of climate change in Sundarbans, Contemporary South Asia, 2023. DOI: 10.1080/09584935.2023.2203903
Sirpa Tenhunen: Digital inequality and relatedness in India after access. In Elisabetta Costa, Patricia G. Lange, Nell Haynes and Jolynna Sinanan. The Routledge Companion to Media Anthropology. Routledge. 2022.
Sirpa Tenhunen: A Village Goes Mobile: Telephony, Mediation, and Social Change in Rural India. New York: Oxford University Press USA, 2018.
Minna Säävälä & Sirpa Tenhunen (toim.): Innovation as Social Change in South Asia: Transforming Hierarchies. Abington: Routledge, 2015.
Sirpa Tenhunen & Klaus Karttunen (toim.): Contentious Connections: Social Imagination in Globalizing South Asia. Newcastle upon Tyne: Cambridge Scholars Publishing, 2014.
Sirpa Tenhunen & Minna Säävälä: An Introduction to Changing India: Culture, Politics and Development. Lontoo: Anthem Press, 2012.
Sirpa Tenhunen: Culture, Conflict, and Translocal Communication: Mobile Technology and Politics in Rural West Bengal, India, Ethnos, 76:3, 398-420, 2011.
Sirpa Tenhunen: Mobile Technology in the Village: ICTs, Culture, and Social Logistics in India. Journal of the Royal Anthropological Institute. 14:3. 2008.
Sirpa Tenhunen: Gift of Money: Rearticulating Tradition and Market Economy. Modern Asian Studies.  42:5. 2008.
Sirpa Tenhunen ja Minna Säävälä: Muuttuva Intia. Edita. 2006.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Sirpa Tenhunen (Arkistoitu – Internet Archive) Jyväskylän yliopiston verkkosivuilla
Sirpa Tenhunen Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
Sirpa Tenhunen ORCID:ssa
Sirpa Tenhunen Google Scholarissa
Solar Power

| Solar Power Lorde |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2019-2021
 Studio : Electric Lady (New York)   Conway (Los Angeles)   Roundhead (Auckland)   Rough Customer (Brooklyn)
 Julkaistu: 20. elokuuta 2021
 Formaatti: LP, lataus, suoratoisto
 Tuottaja(t):  Lorde  Jack Antonoff  Malay 
 Tyylilaji: indie folk, folk pop
 Kesto: 43.14
 Levy-yhtiö: Universal
 Levymerkki: Universal Music New Zealand
Listasijoitukset
 Uusi-Seelanti: 1  Australia:1   Yhdysvallat: 5   Suomi: 22
Lorden muut julkaisut
| Melodrama 2017 | Solar Power 2021 | Te Ao Mārama 2021 |
Singlet albumilta Solar Power
 ”Solar Power” Julkaistu: 11.6.2021  ”Stoned at the Nail Salon” Julkaistu: 22.7.2021  ”Mood Ring” Julkaistu: 18.8.2021  ”Fallen Fruit” Julkaistu: 2.11.2021
Solar Power on uusiseelantilaisen laulaja-lauluntekijä Lorden kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 20. elokuuta 2021. Sen tuottivat Lorde, Jack Antonoff ja Malay. Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet ”Solar Power”, ”Stoned at the Nail Salon” ja ”Mood Ring”. Albumi nousi listaykköseksi Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Tuotanto

Lorde on kirjoittanut useimmat kappaleet yhdessä Jack Antonoffin kanssa. Antonoff työskenteli tuottajana Lorden edellisellä albumilla Melodrama (2017). Solar Power -albumilla on työskennellyt myös tuottaja Malay. Albumi on tyyliltään indie folk- ja folk pop -musiikkia. Musiikki on Lorden edellistä albumia rauhallisempaa.
Yhdysvaltalaislaulajat Phoebe Bridgers ja Clairo laulavat nimikkokappaleen taustaosuudet. Albumilla kuullaan myös ruotsalaista Robynia kappaleessa ”Secrets from a Girl (Who’s Seen It All)”.
Singlet ja julkaisu

Albumin ensimmäinen single "Solar Power" julkaistiin kesäkuussa 2021. Sitä seurasivat singlet "Stoned at the Nail Salon" ja "Mood Ring". Albumi julkaistiin 20. elokuuta 2021 suoratoistopalveluissa ja vinyylinä. Lorde ei poikkeuksellisesti halunnut julkaista albumia CD:llä, koska CD:t roskaavat luontoa. Hän julkaisi kuitenkin paperisen pakkauksen, jossa on albumin kansilehti ja koodi, jolla voi ladata albumin.
Kappale "Fallen Fruit" julkaistiin neljäntenä singlenä 2. marraskuuta. Lorde julkaisi samaan aikaan albumin Deluxe-painoksen bonuskappaleet suoratoistopalveluihin.
EP-levy

Lorde levytti muutaman albumin kappaleista Uuden-Seelannin alkuperäiskansan maorien kielellä maorilla. Kappaleet julkaistiin EP:nä nimellä Te Ao Mārama (suom. valon maailma). Hän työskenteli EP-levyllä useiden maorimuusikoiden kanssa.
Vastaanotto

Albumi nousi listaykköseksi Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Yhdysvalloissa albumi nousi sijalle 5 ja Suomessa sijalle 22.
Levy sai kriikoilta ja faneilta ristiriitaisen vastaanoton. Osa kriitikoista (esimerkiksi The Guardian) kehui albumia, mutta toiset pitivät sitä pettymyksenä (esimerkiksi Independent, Evening Standard). Eri julkaisujen arvosteluja kokoavalla Metacritic-sivustolla sen pisteet ovat 69/100.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Tuottajat | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | The Path | Ella Yelich-O'Connor | Lorde Jack Antonoff Malay | 3.41 |  |  |  |  |  |
| 2. | Solar Power | Yelich-O'Connor Antonoff | Lorde Antonoff Malay | 3.13 |  |  |  |  |  |
| 3. | California | Yelich-O'Connor Antonoff | Lorde Antonoff | 3.11 |  |  |  |  |  |
| 4. | Stoned at the Nail Salon | Yelich-O'Connor Antonoff | Lorde Antonoff | 4.26 |  |  |  |  |  |
| 5. | Fallen Fruit | Yelich-O'Connor Antonoff | Lorde Antonoff | 3.58 |  |  |  |  |  |
| 6. | Secrets from a Girl (Who's Seen It All) | Yelich-O'Connor Antonoff Robin Carlsson | Lorde Antonoff | 3.38 |  |  |  |  |  |
| 7. | The Man with the Axe | Yelich-O'Connor Malay | Lorde Antonoff Malay | 4.15 |  |  |  |  |  |
| 8. | Dominoes | Yelich-O'Connor Antonoff | Lorde Antonoff | 2.03 |  |  |  |  |  |
| 9. | Big Star | Yelich-O'Connor Antonoff | Lorde Antonoff | 2.47 |  |  |  |  |  |
| 10. | Leader of a New Regime | Yelich-O'Connor Malay | Lorde Antonoff Malay | 1.33 |  |  |  |  |  |
| 11. | Mood Ring | Yelich-O'Connor Antonoff | Lorde Antonoff | 3.45 |  |  |  |  |  |
| 12. | Oceanic Feeling | Yelich-O'Connor | Lorde Antonoff | 6.39 |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  | 43.09 |  |  |  |  |  |
| Deluxe Edition |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Tuottajat | Kesto |  |  |  |  |  |
| 13. | Helen of Troy | Yelich-O'Connor Antonoff | Lorde Antonoff | 2.51 |  |  |  |  |  |
| 14. | Hold No Grudge | Yelich-O'Connor Malay | Lorde Antonoff Malay | 4.28 |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  | 50.28 |  |  |  |  |  |
Somalia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 74. | 1 | 0 | 1 | 2 |
Somalia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1983 lähtien mutta jäi pois Tokion kisoista 1991 ja Helsingin kisoista 2005. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kaksi mitalia, joista toinen on kultainen.
Somalian ainoa MM-kisojen mitalisti on Abdi Bile, joka voitti 1 500 metrin juoksussa kultaa Roomassa 1987 ja saavutti pronssia Stuttgartissa 1993. Muita somalialaisurheilijoita ei ole yltänyt pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon.
Somalian MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1987 Rooma | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 9. |
| 1991 Tokio |  |  |  |  |  |  | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut |  |
| 1993 Stuttgart | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 29. |
| 1995–2003 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2005 Helsinki |  |  |  |  |  |  | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut |  |
| 2007–2023 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 2 | 74. |
Somalian MM-mitalit lajeittain > Miehet

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 500 metrin juoksu | 1 | 0 | 1 | 2 |
Somalian MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Abdi Bile | 1 | 0 | 1 | 2 | 1987–1993 |
Sundasaartenkaljuselkä

| Sundasaartenkaljuselkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Hedelmälepakot Pteropodidae
Suku::  Dobsonia
Laji::  peronii
Kaksiosainen nimi
 Dobsonia peronii  (E. Geoffroy, 1810) 
Synonyymit
 Dobsonia peroni  Cephalotes peronii E.Geoffroy, 1810 

Alalajit
 Dobsonia peronii peronii  Dobsonia peronii grandis 
Katso myös
   Sundasaartenkaljuselkä Wikispeciesissä   Sundasaartenkaljuselkä Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Sundasaartenkaljuselkä (Dobsonia peronii) on Indonesian ja Itä-Timorin Pienillä Sundasaarilla elävä hedelmälepakoiden heimoon kuuluva lepakkolaji. Laji elää metsissä ja viettää päivänsä lähinnä luolissa tai kivien halkeamissa, lepakoita on tavattu myös ontoista puista. Timorilta on löydetty jopa 300 yksilön yhdyskuntia. Se on levinneisyysalueellaan yleinen ja vaikuttaa sietävän ihmisten häirintää melko hyvin.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on sundasaartenkaljuselkä.
Solna Vikings

| Solna Vikings |
| --- | --- |
Liiga:  Basketligan
Perustettu:  1959
Historia:  Solna IF 1959–1999 Solna Vikings 1999–
Areena:  Solnahallen kapasiteetti 1 700
Kotipaikka:  Solna, Ruotsi
Värit:           
Presidentti:   Jan Marklund
Päävalmentaja:   Ray Ailus
Mestaruudet:  (6) Ruotsin mestari
Kotisivu:  www.solnavikings.se/
Solna Vikings on ruotsalainen koripalloseura Solnasta.
Solna Viking perustettiin vuonna 1999 konkurssiin menneen Solna IF:n tilalle. Solna IF oli 1990–luvulla tehnyt 3,2 miljoonan kruunun velat, jotka lopulta johtivat seuran konkursiin. 2000-luvulla Solna Vikings on voittanut Ruotsin mestaruuden kahdesti.
Saavutukset

Ruotsin-mestaruus: 1973, 1984, 1985, 1989, 2003, 2008
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (ruotsiksi)
Sundargarhin piirikunta

Sundargarhin piirikunta (orijaksi ସୁନ୍ଦରଗଡ଼ ଜିଲ୍ଲା, Sundaragaṛa jillā) on yksi Intian Odishan osavaltion 30 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Chhattisgarhiin ja Jharkhandiin, idästä Keonjharin piirikuntaan ja etelästä Jharsugudan, Sambalpurin, Deogarhin ja Angulin piirikuntiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 2 093 437 asukasta.
FC Jokerit

| Mitalit> Veikkausliiga  |
| --- | --- | --- |
|  Hopeaa | 2000 |  |
Suomen Cup 
|  Kultaa | 1999 |  |
Liigacup 
|  Hopeaa | 2000 |  |
FC Jokerit oli vuosina 1999–2004 toiminut helsinkiläinen jalkapalloseura.
Seuran toiminnan aloitti liikemies Hjallis Harkimo, joka osti PK-35:n toiminnan ja nimesi seuran FC Jokereiksi. Joukkue pelasi pääsarjatasolla vuodet 1999–2001 ja 2003. Parhaimmillaan seura voitti Suomen cupin vuonna 1999 sekä sijoittui Veikkausliigassa hopealle vuonna 2000. FC Jokerien toiminta lakkautettiin alkuvuonna 2004 ja myytiin HJK:lle.
Historia > Toiminnan alku

Seuran historia alkaa vuodesta 1998, jolloin jääkiekkoseura Jokerien omistaja Hjallis Harkimo alkoi suunnitella uuden jalkapallostadionin rakentamista Helsinkiin. Kyseisen stadionin oli tarkoitus olla HJK:n ja FinnPan uusi kotistadion. Kun FinnPa putosi Veikkausliigasta kauden 1998 päätteeksi, joutui Harkimo ostamaan FinnPan tilalle uuden seuran. Uusi seura oli Veikkausliigassa kolmanneksi sijoittunut PK-35, jonka nimeksi vaihdettiin FC Jokerit. Tällä nimenvaihdoksella Harkimo halusi houkutella jääkiekkofaneja seuran otteluihin.
FC Jokerit asetti tavoitteekseen nousta HJK:n ohi Suomen ykkösseuraksi. Joukkueen päävalmentajana jatkoi Pasi Rautiainen, minkä lisäksi seuraan hankittiin maajoukkuepelaaja Aki Hyryläinen sekä edelliskauden maalikuninkuuden voittanut Matti Hiukka. FC Jokereiden ensimmäinen Veikkausliiga-ottelu päättyi 1–0-voittoon Vaasan Palloseurasta. Jokerit kuitenkin putosi kärjen vauhdista jo alkukesällä, minkä myötä seuraan palkattiin Antti Sumiala. Tämäkään ei auttanut, ja kauden päätyttyä Jokerit sijoittui sarjan neljänneksi. Joukkueen paras maalintekijä oli Matti Hiukka yhdeksällä maalilla. Sijoitus koettiin seurassa pettymyksenä, vaikka Jokerit voittikin kauden päätteeksi Suomen cupin. Joukkue voitti cupin finaalissa FF Jaron maalein 2–1. Kaudella 1999 Jokerit osallistui myös UEFA Intertoto Cupiin, jossa seura selviytyi aina kolmannelle kierrokselle asti. Jokerit putosi jatkosta hävittyään West Hamille yhteismaalein 2–1.
Historia > Vuodet 2000–2002

Kaudeksi 2000 Jokerit vahvisti joukkuettaan hankkimalla Kari Rissasen, Timo Marjamaan ja HJK:ssa pelanneen Shefki Kuqin. Jokerit pelasi alkukauden hyvin ja voitti muun muassa HJK:n paikallisottelussa kesäkuussa. Vielä kolme kierrosta ennen kauden loppua Jokerit oli sarjajohdossa, mutta joukkueen hävittyä MyPalle FC Haka nousi sarjajohtajaksi. Haka voitti lopulta Suomen-mestaruuden ja Jokerit sijoittui hopealle. Veikkausliigan maalikuninkuuden voitti kuitenkin Jokereiden Shefki Kuqi. Kauden aikana joukkue osallistui myös kauden 2000–2001 UEFA-cupiin, jossa se kohtasi ensimmäisellä karsintakierroksella unkarilaisen MTK Hungária FC:n. Jokerit hävisi kuitenkin molemmat osaottelut, eikä päässyt jatkokierroksille. Marraskuussa 2000 Rautiainen vapautettiin valmentajatehtävistä huonoon taloustilanteeseen vedoten.
Seuran tiukentunut talous näkyi myös seuraavalla kaudella, sillä muun muassa Shefki Kuqi ja Antti Sumiala siirtyivät seurasta pois. Päävalmentajaksi Rautiaisen tilalle palkattiin hollantilainen Jan Everse, jonka lisäksi seuraan hankittiin FC Lahden Mika Väyrynen. Jokerit aloitti kauden tappioilla ja ensimmäisen voittonsa joukkue saavutti vasta yhdeksännellä pelikierroksella toukokuussa. Kesken kauden seuraan siirtyi Alexei Eremenko, joka palasi Suomeen Ranskan junioriliigoista. Seitsemän kierrosta ennen kauden loppua Jokerit päätti antaa päävalmentaja Everselle potkut ja tilalle nostettiin kakkosjoukkueen valmentaja Ville Lyytikäinen. Jokerit osallistui viime kauden tapaan UEFA-cupiin ja kohtasi ensimmäisellä kierroksella TsSKA Kiovan. Joukkueiden molemmat ottelut päättyivät kuitenkin Jokerien 0–2-tappioihin. Kesken kautta tehty valmentajavaihdos ei auttanut ja kauden päätyttyä Jokerit sijoittui sarjan yhdenneksitoista, jolloin joukkue joutui karsintoihin. Ykkösestä karsintoihin oli noussut FF Jaro. Ensimmäinen osaottelu päättyi tasan, mutta toisen ottelun Jaro voitti maalein 3–4, joka tarkoitti Jokereille putoamista pääsarjasta.
Jokerien ensimmäisellä Ykkösen-kaudella joukkue hävisi vain kolme kertaa ja sijoittui sarjan toiseksi FC KooTeePeen jälkeen. Tämä tarkoitti pääsyä nousukarsintoihin, jolloin Jokerit vahvisti joukkuettaan uusilla pelaajahankinnoilla. Veikkausliiga-karsinnoissa oli mukana kahdeksan joukkuetta, joista kuusi pääsi Veikkausliigaan. Jokerit oli karsintasarjan neljäs voitettuaan kolme ottelua, ja samalla seura nousi takaisin pääsarjatasolle. Kauden jälkeen seura palkkasi Pasi Rautiaisen takaisin päävalmentajaksi kolmevuotisella sopimuksella.
Historia > Viimeinen kausi ja lakkauttaminen

FC Jokerien viimeisellä pääsarjakaudella seura tavoitteli vain sarjapaikan säilyttämistä, eikä Jokerit tehnyt enää suuria pelaajahankintoja. Joukkue sijoittui kauden päätteeksi kymmenenneksi samoihin pistelukemiin FC Hämeenlinnan ja FC Jazzin kanssa. Helmikuussa 2004 Jokerien toiminnan kerrottiin siirtyvän SC Heerenveenin omistukseen. Neuvottelut Heerenveenin kanssa pysähtyivät kuitenkin taloudellisten erimielisyyksien vuoksi. Maaliskuussa 2004 FC Jokerit ilmoitti lopettavansa toiminnan ja HJK osti seuratoiminnan. Tällöin HJK sai Kakkosesta paikan farmijoukkueelleen Klubi 04:lle.
Joukko seuran kannattajia on elvyttänyt Jokerit-nimen tammikuussa 2012 perustetun uuden seuran JFC Helsingin muodossa. Seura aloitti toimintansa Helsingin piirin Seiskasta ja on sittemmin noussut Neloseen ja tippunut Vitoseen. Kesäkuussa 2014 seuran nimi muutettiin Jokerit Football Clubiksi (lyh. Jokerit FC).
Seura > Stadion

Jokerit käytti kotistadioninaan aluksi Helsingin olympiastadionia, jolla seura pelasi kauden 1999 ajan. Ensimmäisen ottelunsa Finnair Stadiumilla joukkue pelasi kesäkuussa 2000. Jokerit käytti stadionia kotiareenanaan aina vuoteen 2003 asti, jolloin seuran toiminta lakkautettiin.
Seura > Kannattajat

Jokerit myi fanikausikortteja huomattavasti muita kausikortteja halvemmalla, jolloin monet pienet ryhmittymät kokoontuivat Finnair Stadiumin katsomoon numero 116. Seuran kannattajajoukon nimeksi tuli tämän mukaan 116% Boys. Kyseistä faniryhmää oli perustamassa muun muassa Paavo Arhinmäki.
Jokerien kannattajien keskuudessa esiintyi jalkapallohuliganismia ja esimerkiksi kaudella 2001 seuran kannattajista tehtiin rikosilmoituksia. Jotkin kannattajien toimet vaikuttivat myös rasistisilta. 116% Boysia pidetään ensimmäisenä suomalaisena riskiryhmänä, joka on ottanut mallia englantilaisesta jalkapallosta.
Seura > Farmijoukkue

FinnPa:n pudottua Ykköseen Harkimo osti seuran ja teki siitä FC Jokerien farmijoukkueen. Vuonna 2000 seuran nimeksi vaihdettiin FC Jokrut. Kaudella 2000 Jokrut sijoittui Ykkösen eteläisen lohkon kolmanneksi ja pääsi nousukarsintoihin. Joukkue sijoittui lopulta nousukarsintojen seitsemänneksi. Kaudella 2001 Jokrut sijoittui jälleen kolmanneksi, muttei päässyt nousukarsintoihin. Vuonna 2001 loppui myös farmijoukkueen toiminta, sillä ykkösjoukkue FC Jokerit putosi samaan sarjaan.
Seura > Talous

FC Jokerit perustettiin osakeyhtiömuotoiseksi. Seura oli osa urheilu- ja viihdeyhtiö Jokerit-konsernia.
Saavutukset

Suomen cupin voitto 1999
Veikkausliigan toinen sija 2000
Intertoto Cupin kolmas kierros
Sarjasijoitukset

FC Jokerien sarjasijoitukset
Pelaajat

Eniten pääsarjaotteluita seuran paidassa pelasi Pasi Laaksonen, joka edusti seuraa 110 ottelussa. Toiseksi eniten otteluita pelasi Petri Helin, 71. Eniten maaleja Jokereissa teki Shefki Kuqi, joka teki kaudella 2000 yhdeksäntoista maalia. Toiseksi eniten maaleja teki Antti Sumiala, joka onnistui maalinteossa kuusitoista kertaa.