stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen sanojen alkuperä (teos)
Sisältö

Suomen sanojen alkuperä koostaa ilmestymisaikaansa mennessä kertyneen tutkimustiedon suomen sanojen alkuperistä. Kirjassa on noin 9 000 sana-artikkelia, mutta käsiteltyjä sanoja on moninkertainen määrä, sillä kukin sana-artikkeli käsittelee myös samasta kannasta muodostettuja johdoksia ja yhdyssanoja. Teos keskittyy selvästi suomeen jo vakiintuneisiin sanoihin, eikä aivan tuoreimpia lainasanoja ei ole mukana. Harvinaisempia murteiden ja vanhan kirjakielen sanoja on myös mukana vain rajoitetusti. SSA pyrkii edeltäjäänsä Suomen kielen etymologiseen sanakirjaan nähden käsittelemään tasasuhtaisemmin eri aakkosvälien sanoja sekä esittämään johdonmukaisemmin ensiesiintymä- ja levikkitiedot. Tärkeänä lisänä ovat aiemmasta teossarjasta puuttuneet viitteet tutkimuskirjallisuuteen.
Sana-artikkeleissa esitetään sanan vanhin tunnettu kirjallinen esiintymä suomen kielessä, kirjakielen ja murteiden tärkeimmät variantit ja johdokset sekä tunnetut tai oletetut etymologiset vastineet lähi- ja etäsukukielissä. Lainasanojen tapauksessa esitetään myös lainanantajakieli ja lainan lähtösanan vastineita omassa kieliryhmässään. Ellei sana jää vastineiden listauksen jälkeen tarkemmitta selityksittä ns. omaperäiseksi, saatetaan sitä esittää alkuperältään johdokseksi tai sitten onomatopoeettiseksi tai deskriptiiviseksi eli äänteillä kuvailevaksi (SSA:ta on arvosteltu deskriptiiviselitysten liiallisestakin käytöstä). Useampiakin aiemmin esitettyjä eri etymologisia selityksiä voidaan sana-artikkeleissa tuoda esiin ja arvioida niiden uskottavuutta, mutta monesti kaikkein vanhentuneimmat samoin kuin tuoreimmat ehdotukset, joita ei ollut vielä sanakirjan toimittamisaikana ehditty tieteellisissä julkaisuissa kommentoida, tulevat esiin vain artikkeleita seuraavissa, lyhyesti kommentoiduissa kirjallisuusviitteissä.
Verkkopalvelu

Vuodesta 2022 lähtien teoksen sisältö on ollut luettavissa myös Suomen etymologinen sanakirja -nimisessä verkkojulkaisussa.
Kirjat

Suomen sanojen alkuperä: Etymologinen sanakirja. 1, A–K.  (Päätoimittaja Erkki Itkonen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 556. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 62)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura; Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 1992 (2. painos 2001).  ISBN 951-717-692-9
Suomen sanojen alkuperä: Etymologinen sanakirja. 2, L–P.  (Päätoimittaja Ulla-Maija Kulonen)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura; Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 1995 (2. painos 2001).  ISBN 951-717-711-9
Suomen sanojen alkuperä: Etymologinen sanakirja. 3, R–Ö.  (Päätoimittaja Ulla-Maija Kulonen)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura; Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2000.  ISBN 951-717-712-7
Aiheesta muualla

Teoksen esittely Kotuksen kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jyrki Rossi

| Jyrki Rossi |
| --- | --- |
 Jyrki Rossi
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. joulukuuta 1962 (ikä 62) Saarijärvi
Ammatti:  Psykologianopettaja  Teologi  Kirjailija 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jyrki Tapani Rossi (s.16. joulukuuta 1962 Saarijärvi) on suomalainen kirjailija, psykologian ja uskonnon opettaja sekä yksi lukioaineiston nettipohjaisen opetuksen uranuurtajia.  Rossi loi nettipohjaisen opetussivuston kirjojensa Kohtaamisia – suomalainen usko (Kirjapaja 1996) ja Suomalainen usko (Kirjapaja 1999) sivutuotteena.  Hän lisäsi sivustolleen myös psykologian ja filosofian kurssimuistiinpanot.  Erityisesti psykologian perusteellinen opetusmateriaali on yhä suuressa suosiossa suomalaisten lukiolaisten ja opettajien keskuudessa.  Sivusto esittelee myös Rossin harrastuksia, kuten filateliaa ja sukututkimusta ja myös sairauksia.  Rossi sairastui nimittäin vuosina 1993 ja 1998 aivoverenvuotoihin ns. subaraknoidaalivuotoihin (SAV), joihin hän oli menehtyä.  Rossi kirjoitti sairaudestaan sivustollaan jo vuonna 1999, jolloin aivoverenvuodoista ei juurikaan löytynyt tietoutta edes suurimpien sairaaloiden sivustoilta.  Hän onkin toiminut vertaistukena monelle aivoverenvuodon saaneelle potilaalle tai heidän omaisilleen.
Suomen Psykologianopettajat PSOP ry:n hallitus valitsi Jyrki Rossin vuoden 2016 psykologian opettajaksi Suomessa. Perusteluina valintaan pidettiin Rossin liki 30 vuotta kestänyttä uraa, jonka aikana hän on jakanut opetusmateriaaliaan kaikkien opettajien ja opiskelijoiden käyttöön omien kotisivujensa kautta. Lisäksi Rossi on opiskelijoiden mukaan pidetty opettaja, joka osaa opettaa tieteelliset asiat ymmärrettävästi ja innostavasti.
Abiturienttien ja psykologiaa yliopistoissa opiskelevien keskuudessa nousi suosituksi myös Rossin kesällä 2018 YouTubessa julkaisema koko lukion psykologian oppimäärän kattava 60-osainen opetussarja Psykologian Maailma.  Sarjan noin puolituntia kestävissä jaksoissa käydään erittäin selkeästi ja ymmärrettävästi läpi kaikki psykologian keskeiset osa-alueet ja teemat.
Koulutus ja työ

Rossi valmistui vuonna 1986 Helsingin yliopiston Teologisesta tiedekunnasta teologian kandidaatiksi (nyk. maisteri) ns. kaksoispätevyydellä, eli hänellä on pätevyys sekä kirkon papin virkaan että koulujen uskonnon, psykologian ja filosofian opettajan virkaan.  Rossi suoritti opintojen jälkeen varusmiespalveluksen Vaasan Rannikkopatteristossa ja Santahaminan Rannikkotykistökoulussa kokelaskouluttajana vuosina 1986–1987.  Rossi on sotilasarvoltaan vänrikki.
Armeijan jälkeen Rossi työskenteli Savonlinnassa sekä seurakunnan oppilaitosteologina että didaktikkona työpaikkanaan Joensuun yliopiston Savonlinnan opettajainkoulutuslaitos.  Vuonna 1992 Rossin kotipaikaksi tuli syntymäkuntansa naapurikunta Äänekoski, jossa hän toimi lukion lehtorin virassa aina vuoteen 2023 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle.  Rossi toimi pitkään lukion apulaisrehtorina ja lisäksi hän kiersi luennoivana opettajainkouluttajana eri puolilla Suomea.
Rossi ylläpitää edelleen vuonna 1999 perustamaansa ja ohjelmoimaansa nettisivustoaan Jyrki Rossin tosiviralliset kotisivut.  Syksyllä 2024 Rossin kotisivuilta on poistettu kokonaan uskonnon ja filosofian opetusmateriaalit sekä laaja Suomessa vaikuttavia uskonnollisia yhteisöjä käsittelevä osio. Kotisivuilta löytyy edelleen lukion psykologiaan liittyvät laajat kurssimateriaalit.
Aivoverenvuodot

Rossi sai vakavan sairauskohtauksen vuonna 1993. Aivokuvauksissa todettiin, että kyseessä oli lukinkalvonalainen aivoverenvuoto ns. subaraknoidaalivuoto.  Kuvauksissa ei löydetty syytä kohtaukselle.  Vuonna 1998 vuoto kuitenkin uusiutui ja tuolloin syyksi paikannettiin vuotanut aneurysma eli aivovaltimopullistuma. Aneurysma täytettiin platinalla ja myöhemmin pullistumaa on jouduttu korjaamaan lisää, viimeksi vuonna 2011.  Rossille jäi sairauskohtauksista pysyviä, kroonisia vaivoja, kuten jatkuva kipu. Rossi on kertonut kotisivuillaan avoimesti sairaudestaan auttaakseen niin saman sairauskohtauksen saaneita kohtalotovereitaan kuin heidän omaisiaan.
Julkaisut

Rukoileva opetuslapsi.  Helsinki:  Uusi Tie, 1989.  ISBN 951-619-194-0
Kohtaamisia – suomalainen usko.  Jyväskylä:  Kirjapaja, 1996–2003.  ISBN 951-607-017-5  5.painos
AD2000 Suomalainen usko – Opettajan opas.  Jyväskylä:  Kirjapaja, 1997.  ISBN 951-625-507-8
Suomalainen usko.  Jyväskylä:  Kirjapaja, 1999.  ISBN 951-625-559-0
Lisäksi vuonna 1998 Rossi voitti ensimmäisen palkinnon Suomen tärkeimmässä eräkirjoituskilpailussa Eränkävijän vuosikirjaan novellillaan Kuninkaiden kohtaaminen. Rossia kehotti novellikokeiluun edesmennyt perhokalastaja ja kirjailija Harri Sirola.
Eränkävijä 1998.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15635-7  s.87-92
Kairassa sattuu aina.  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17552-1  s.314-322
Eränkävijä 2001.  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17551-3  s.110-113, Muistojen virta
Useita videojulkaisuja Youtubessa psykologian opetuksen tueksi mm.: Psykologian Maailma -sarja 1-60 osaa (2018)
Wolfgang Makatsch

Wolfgang Makatschin kirjan Verzeichnis der Vögel der Deutschlands (suom. Saksan lintuluettelo) kansikuva vuodelta 1962.
Wolfgang Makatsch (16. helmikuuta 1906 Zittau – 23. helmikuuta 1983 Bautzen) oli saksalainen lintutieteilijä.
Makatsch työskenteli sekä Helgolandin lintuasemalla että Rossittenin lintuasemalla. Valmistuttuaan biologiksi hän vuonna 1967 esitti kirjoituksessaan Kein Ei gleicht dem anderen (Yksikään muna ei ole toisen kaltainen) teorian, että valkoinen munan väri on evolutiivisesti munan alkuperäisin väri, koska matelijoiden munat ovat valkoisia. Suojaväritys petoja ja pesärosvoja vastaan on ainoa syy munan väreille.
Makatsch matkusteli laajalti ja keräsi matkoillaan yli 30 000 munan kokoelman. Kokoelma on eräs laajimmista Saksassa, ja se on sijoitettu Dresdenin Staatliches Museum für Tierkundeen.
Makatsch oli tuottelias kirjoittaja. Hänen tuotantonsa käsitteli lähinnä lintujen määrittämistä ja munia.
Kivikkopyyn munia. Kokoelma Wolfgang Makatsch.
Teoksia

Unser Kuckuck, A. Ziemsen Verlag, Wittenberg, 1949.
Der Vogel und sein Ei, A. Ziemsen Verlag, Wittenberg, 1949.
Die Vogelwelt Macedoniens, Akademische Verlagsgesellschaft, Leipzig, 1950.
Die Vögel der Seen und Teiche, Neumann Verlag, Radebeul, 1952.
Die Vögel in Feld und Flur,  Neumann Verlag, Radebeul, 1954.
Die Vögel der Erde. Systematische Übersicht, Dunker u. Humblot Verlag, Berliini, 1954.
Die Vögel in Haus, Hof und Garten, Neumann Verlag, Radebeul, 1957.
Der Vogel und seine Jungen, Neue Brehm Bücherei 41, 1959.
Die Vögel in Wald und Heide, Neumann Verlag, Radebeul, 1959.
Die Vögel an Strand und Watt, Neumann Verlag, Radebeul, 1962.
Verzeichnis der Vögel der Deutschlands, Neumann Verlag, Radebeul, 1962.
Wir bestimmen die Vögel Europas, Neumann Verlag, Radebeul, 1966.
Kein Ei gleicht dem anderen. Unterhaltsames und Lehrreiches über die Vögel und ihre Eier, Neumann Verlag, Radebeul, 1967.
Die Eier der Vögel Europas. Eine Darstellung der Brutbiologie aller in Europa brütenden Vogelarten, 2 osaa. Neumann Verlag, Radebeul, 1974.
Verzeichnis der Vögel der Deutschen Demokratischen Republik, Neumann Verlag, Leipzig, Radebeul, 1981.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Someron Esa

| Someron Esa |
| --- | --- |

Perustettu:  4. syyskuuta 1917
Paikkakunta:   Somero, Suomi
Lajit:  • hiihto   • suunnistus  • uinti  • yleisurheilu
Puheenjohtaja:  Reijo Vaha
Someron Esa on vuonna 1917 perustettu somerolainen urheilun yleisseura.  Seuralla on toimintaa seuraavissa lajeissa: hiihto, suunnistus, uinti ja yleisurheilu.
Someron Esan menestynein urheilija on ME-mies ja Euroopan mestari seiväshyppääjä Pentti Nikula, ja tunnetuista suomalaisista seiväshyppääjistä Someron Esaa edustavat tai ovat edustaneet myös Nikulan kanssa samaan aikaan kilpaillut Kauko Nyström sekä nuoremman polven hyppääjistä muun muassa Kauko Nyström junior, Kimmo Kuusela, Juha Rauhaniemi, Jari Holttinen, Minna Nikkanen, Eemeli Salomäki ja Tommi Holttinen. Myös yleisellä tulostilastolla mitaten Someron Esaa voidaan pitää Suomen parhaana seiväshyppyseurana kymmenen parhaan hyppääjän keskiarvon ollessa 531,5 cm.
Someron Esan on järjestänyt vuodesta 1979 alkaen Seiväskarnevaaleja ja seura pystytti Pentti Nikulaa kuvaavan seiväshyppypatsaan Somerolle vuonna 2012.
Nykyisin Someron Esalla on riveissään myös menestyneitä nuoria moukarinheittäjiä, joista Henri Liipola kohosi vuonna 2017 jo miesten Suomen mestariksi ja Ruotsi-maaottelun voittajaksi.
Someron Esa vietti vuonna 2017 satavuotisjuhlavuottaan juhlatapahtumin ja julkaisemalla Aulis Tiensuun kirjoittaman historiikin ”Sata vuotta hyvässä seurassa”.
Seura ylläpitää Esakallion tanssilavaa Somerolla.
Kirjallisuutta

Tiensuu, Aulis: Sata vuotta hyvässä seurassa. Someron Esan 100-vuotishistoriikki 1917-2017.  [Somero]:  [Someron Esa ry], [2017].  ISBN 978-952-68816-0-7
Aiheesta muualla

Someron Esa
Esakallio
Kirjontapistot

Kirjontapistot ovat kirjonnassa käytettyjä pistoja ja pistoista muodostuvia kuvioita. Etupisto, joka tehdään suoraan eteen päin ompelemalla, on yksinkertaisin kirjontapisto. Edestakainen etupisto tehdään ompelemalla etupistoja ensin yhteen suuntaan ja sitten päinvastaiseen suuntaan. Jälkipisto on etupiston näköinen, mutta se ommellaan viemällä neulaa langasta taakse päin. Tiplapisto on 2-5 kertainen jälkipisto. Tikkipisto ommellaan muuten samalla tavalla kuin jälkipisto, mutta pistot seuraavat toisiaan. Jälkipistoja käyttämällä voidaan tehdä erilaisia kuvioita, joita ovat saniaispisto ja kuusipisto. Varsipisto ommellaan limittäin niin, että pistot kohtaavat toisensa. Leveät varsipistot ovat lähes vaakasuorassa. Polvekepisto muodostaa siksakilta näyttävän ompelujäljen. Polvipisto on muuten polvekepiston näköinen, mutta jokaiseen mutkaan tehdään vaakasuora pisto. Laakapisto peittää kangasta ja sen tiheys riippuu langan paksuudesta. Laakapistoja voidaan tehdä myös vinoon, jos peitettävä alue on suorakaiteen muotoinen. häiveompelussa käytetään laakapistoja, jotka ovat eri pituisia ja jotka ommellaan lomittain. Erittäin lyhyistä ja tiheistä laakapistoista muodostuu punspisto. Nuolenpääpistot ommellaan kahdessa vaiheessa kuvion keskikohdan kahden puolen siten, että pistot ovat eri puolilla eri suuntaisia. Puoliristipisto ommellaan vinoittain siten, että edellisen piston yläkohdan kohdalle tehdään seuraavan piston alakohta. Ristipisto tehdään ompelemalla puoliristipistoja kahteen suuntaan niin että ne menevät ristikkäin. Aitapisto muistuttaa ristipistoa, mutta ne ovat alaosasta tiheämmässä kuin yläosassa ja yläosasta ne menevät hieman päällekkäin. Ristikkopistossa ristipistomaisset pistot ommellaan osittain päällekkäin. Sidepisto tehdään kahdessa vaiheessa siten, että ensin ommellaan pitkä pisto ja sen päälle ommellaan lyhyempi pisto vinoon. Sulkapisto muodostuu lähes suorista mutta hieman vinoista päällekkäisistä ja ristikkäisistä pistoista. Kalanruotopisto muistuttaa nuolenpääpistoa, mutta siinä pistot menevät kuvion keskiosassa hieman lomittain. Nuolenpääpistossa pistot muodostavat kolmion ja menevät kolmion yläosassa päällekkäin. Pykäpistossa langasta muodostuu ensin lenkki ja sitten lanka menee lenkin läpi. Muita kirjontapistoja ovat ketjupisto, linnunsilmäpisto, harakanvarvaspisto ja solmupisto.
Lennon muistelee

Lennon muistelee on Jann Wennerin toimittama kirja, joka perustuu hänen Rolling Stone -musiikkilehdelle tekemäänsä muusikko John Lennonin laajaan haastatteluun. Alkuperäinen kirja Lennon remembers ilmestyi 1970. Suomeksi käännettynä kirja julkaistiin 1973.
Sisältö

Haastattelussa käsitellään asioita, jotka sivuavat John Lennonin uraa ja elämänvaiheita. Samalla käsitellään tuolloin juuri hajonneen The Beatlesin uraa. Haastattelu sivuaa joitain aikalaisia kuten Brian Jonesia.
Useiden Lennonin yhtyeelle yksin tai Paul McCartneyn kanssa säveltämien kappaleiden tekotapa ja inspiraation lähde tulee esiin. Toisaalta myös jäsenten keskinäisten suhteiden kiristyminen ja haastattelun aikainen tila Lennonin näkökulmasta käyvät ilmi. Lennon kertoo myös The Beatlesin kiertueiden aikaisista kokemuksista sekä turhautumisesta niihin sekä musiikillisesti että tapahtumina.
Lennon myönsi myöhemmin Hunter Daviesille, joka kirjoitti The Beatlesin virallisen biografian, että hän puhuu paljon ja osaksi sivu suunsa, kun Davies vaati selitystä joihinkin Lennonin biografiasta haastattelussa sanomiin asioihin.
Israel Ruong
Teoksia

Studier i lapsk kultur i Pite lappmark och angränsande områden (1944)
Ljudlärä I (1957)
Låkkamusat II (1957)
Formlära (1957)
Niilas ja su sii'da (1965)
Dovdagat ja bargot (1967)
Samerna (1969)
Min sámegiella (1970)
Samerna – i historien och nutiden (1982)
Index till samefolkets egen tidning-Samefolket 1918–1973 (1985).
Käännös suomeksi
Ritva Arvelo

| Ritva Arvelo |
| --- | --- |
 Ritva Arvelo 1940-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1921 Helsinki
Kuollut: 26. lokakuuta 2013 (92 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja, tanssipedagogi
Näyttelijä
Palkinnot
 valtion elokuvapalkinto (1961) Pro Finlandia (1973) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ritva Helinä Arvelo (11. maaliskuuta 1921 Helsinki – 26. lokakuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, elokuva- ja teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja sekä nykytanssin uranuurtajia.
Elämä ja ura

Arvelo osallistui Suomen teatterikoulun ensimmäiselle kurssille vuonna 1943 ja valmistui myös romaanisen filologian maisteriksi Helsingin yliopistosta. 1940-luvulla hän toimi tanssijana Maggie Gripenbergin kansainvälisiä palkintoja saaneessa valioryhmässä ja työskenteli helsinkiläisten muotisalonkien mannekiinina.
Arvelo näytteli Kansallisteatterissa sekä teki useita ansiokkaita rooleja elokuvissa, kuten Radio tekee murron (1951) ja sen jatko-osassa Radio tulee hulluksi (1952) sekä Suopursu kukkii (1947), Kilroy sen teki (1948), Kultamitalivaimo (1947) ja Kesäkapina (1970). Hän toimi myös ohjaajana Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa ja Intimiteatterissa, oli perustamassa yhdessä Raija Riikkalan kanssa 1961 Praesens-tanssiryhmää ja toimi sen johdossa. Vuonna 1968 Arvelo julkaisi pamfletin Teatterimme umpihaude (Kansankulttuuri 1968). Hänen ohjaustöitään Kansanteatterissa olivat moderni eurooppalainen draama sekä suomennetut versiot amerikkalaisesta musikaalista. Lisäksi hän suomensi ranskalaisia näytelmiä.
1980-luvulla Arvelo jatkoi näyttelemistä muun muassa Anssi Mänttärin elokuvissa Rakkauselokuva (1984) ja Näkemiin, hyvästi (1986). Hänellä oli myös pieni rooli Lauri Törhösen elokuvassa Palava enkeli (1984). Henkilökohtaisista syistä hän vetäytyi viihdealalta ja julkisuudesta kokonaan 1980-luvun puolivälissä.
Elämä ja ura > Neljäs naiselokuvaohjaaja

Vuonna 1961 Arvelo ohjasi Maria Jotuniin samannimiseen näytelmään perustuvan elokuvan Kultainen vasikka ja oli näin neljäs Suomen elokuvahistorian naiselokuvaohjaaja. Edelliset olivat olleet Glory Leppänen (Onnenpotku, 1936), Ansa Ikonen (Nainen on valttia, 1944) ja Kyllikki Forssell (Kolmiapila, 1953). Kullakin ohjaajalla, kuten Arvelollakin, elokuva jäi heidän ainoaksi ohjauksekseen. Kultainen vasikka on hyvin aikaa kestänyt tragikoominen tarina keinottelusta ja rahanhimosta. Tapahtumat sijoittuvat ensimmäisen maailmansodan aikaiseen Suomeen.
Elämä ja ura > Käsikirjoittaja

Arvelo toimi myös käsikirjoittajana Matti Kassilan elokuvissa Syntipukki (1957) ja Kuriton sukupolvi (1957), jossa hän vastasi elokuvan dialogista. Hän käsikirjoitti myös ohjaamansa Kultainen vasikka -elokuvan. Matti Kassilan muistelmateoksen Mustaa ja valkoista mukaan hän kirjoitti 1940-luvun lopulla Arvelon kanssa yhdessä Heppu-nimisen käsikirjoituksen. Elokuvaa ei kuitenkaan toteutettu.
Yksityiselämä

Arvelo oli naimisissa kahdesti: vuosina 1948–1953 näyttelijä Matti Oraviston ja vuosina 1955–1965 näyttelijä Heikki Savolaisen kanssa. Hänellä oli liitosta Oraviston kanssa lapset Meri (1949–1980) ja Hannu (s. 1951) sekä Savolaisen kanssa Satu (s. 1958). Meri Oravisto näytteli elokuvassa Pilvilinna vuonna 1970 ja Hannu elokuvassa Kesäkapina.
Ritva Arvelon isä oli varatuomari Armas Pietari Arvelo (ent. Achrén, 1886–1966), joka toimi vankeinhoitolaitoksen ylijohtajana vuosina 1920–1945. Äiti Lempi Arvelo oli teatterin ystävä.
Arvelo kuoli lokakuussa 2013 Kustaankartanon vanhainkodissa 92-vuotiaana. Arvelo on haudattu Malmin hautausmaalle.
Filmografia

Valkoisen neilikan velho, 1945 (näyttelijä)
Suviyön salaisuus, 1945 (näyttelijä)
Menneisyyden varjo, 1946 (näyttelijä)
Suopursu kukkii, 1947 (näyttelijä)
Kultamitalivaimo, 1947 (näyttelijä)
Kilroy sen teki, 1948 (näyttelijä)
Radio tekee murron, 1951 (näyttelijä)
Radio tulee hulluksi, 1952 (näyttelijä)
Syntipukki, 1957 (käsikirjoitus yhdessä Matti Kassilan ja Hannes Häyrisen kanssa.
Kuriton sukupolvi, 1957 (dialogi)
Kultainen vasikka, 1961 (ohjaus, käsikirjoitus)
Kesäkapina, 1970 (näyttelijä)
Rakkauselokuva, 1984 (näyttelijä)
Palava enkeli, 1984 (näyttelijä)
Näkemiin, hyvästi, 1986 (näyttelijä)
Tunnustukset

Pro Finlandia -mitali, 1973
Kirjallisuutta

Virkkunen, Urpo (toim.): Kuka on kuka TV:ssä.  Helsinki:  Otava, 1970.
Aiheesta muualla

Koski, Pirkko: / Arvelo, Ritva (1921–2013). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 3.3.2008. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Rajala, Panu: Taiteilua pommien ja lottakomennusten lomassa "Sitä kuoleman kauhua ei kukaan näyttelijä pystyisi koskaan esittämään" Lauri Meri tarinoi värikkäästi näyttelijöistä sodan ja koulun kurimuksessa Helsingin Sanomat. 26.10.2005. Viitattu 24.10.2020.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  SNAC
Mar-a-Lago

| Mar-a-Lago |
| --- | --- |

Osoite:  1100 S. Ocean Blvd.
Sijainti:  Palm Beach, Florida, Yhdysvallat
Koordinaatit:  26°40′37″N, 80°02′13″W
Valmistumisvuosi:  1927
Omistaja:  Donald Trump
Käyttäjä:  Trump Organization
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mar-a-Lago on kartanorakennus, joka valmistui vuosina 1924–1927. Se sijaitsee Palm Beachissa Floridassa. Kartanossa on 58 makuuhuonetta, 33 kylpyhuonetta, kaksi isoa ulkouima-allasta, 12 takkaa ja kolme pommisuojaa. Yhdysvaltain presidentti Donald Trump asuu Mar-a-Lagossa vaimonsa Melania Trumpin kanssa. Kartanossa toimii Trumpin omistama yksityisklubi, jonka 500 jäsentä saavat vierailla alueella.
Kartanon rakennutti seurapiirihenkilö Marjorie Merriweather Post, jonka isä oli rikastunut myymällä aamiaismuroja. Kartanon espanjankielinen nimi Mar-a-Lago tarkoittaa mereltä järvelle. Kartanon tilukset ulottuvat Palm Beachin yli Atlantin valtamereltä Lake Worthin laguunille. Post vietti vuosikymmenien ajan talvensa Mar-a-Lagossa, jossa hän tuli tunnetuksi railakkaana juhlien järjestäjänä. Post kuoli vuonna 1973, ja kartano siirtyi testamentilla Yhdysvaltain liittovaltiolle. Sen ylläpito osoittautui niin kalliiksi, että valtio antoi kartanon Postin säätiölle vuonna 1981.
Liikemies Donald Trump osti rakennuksen, vajaan seitsemän hehtaarin tontin ja antiikkikalusteet kahdeksalla miljoonalla dollarilla vuonna 1985. Hän rakennutti kartanon kylkeen tanssiaissalin 40 miljoonalla dollarilla. Hän perusti rakennukseen kylpylän ja yksityisen golfklubin 1995. Trump jatkoi kartanossa lomailua presidentiksi tultuaankin, ja syksyllä 2019 Trump muutti ensisijaisen asuinpaikkansa Trump Towerista Mar-a-Lagoon. Trumpin presidenttikaudella kartanossa vieraili monia tärkeitä vieraita, muun muassa Kiinan presidentti Xi Jinping ja Japanin pääministeri Shinzō Abe.
Kartano on ollut historiallinen maamerkki (National Register of Historic Places) vuodesta 1985 lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mar-a-Lago Wikimedia Commonsissa
Isopreeni

| Isopreeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-metyyli-1,3-butadieeni
CAS-numero:  78-79-5
PubChem CID:  6557
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H8
Moolimassa:  68,1 g/mol
Ulkomuoto:  neste (väritön)
Sulamispiste:  –146 °C (127 K)
Kiehumispiste:  34 °C (307 K)
Tiheys:  0,7 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 0,7 g/l
Isopreeni on orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, erittäin haihtuvaa nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Se on palavaa, erittäin helposti syttyvää lämmön, kipinöiden tai liekkien vaikutuksesta. Isopreenin rakennekaava on CH2=C(CH3)CH=CH2.
Liukenee veteen huonosti 0,7 g/l, mutta erittäin hyvin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Ilman stabilointiainetta isopreeni polymeroituu helposti valon, kuumuuden, hapettimien tai peroksidien vaikutuksesta. Isopreeniin on yleensä lisätty stabilointiainetta, esimerkiksi 4-tert-butyylipyrokatekolia.
Isopreenin polymeroitumistuotteita kutsutaan terpeeneiksi (C5H8)n. Yhdiste on luonnonkumin rakenneyksikkö. Isopreenia esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.