Seka-auto
Seka-autoliikenteen historiaa Suomessa

Seka-autoliikenne käynnistyi Suomessa 1920-luvulla. Seka-autoja käytettiin etenkin alueilla, joissa asutus oli harvaa ja ajettavat matkat pitkiä. Rahdin ja matkustajien kuljettaminen samalla ajoneuvolla linjojen kannattavuuden parantamiseksi kiinnosti liikennöitsijöitä erityisesti lama-aikoina ja syrjäseutujen liikenteessä. Varhaisemmissa seka-autoissa oli tyypillisesti yhdeksän matkustajapaikkaa, mutta myöhemmin paikkaluku kasvoi 13:een ja lopulta 20:een paikkaan. Myös lastikapasiteetti kasvoi.
Seka-autoja valmistivat autokoritehtaista suurimmat sekä Oy Suomen Autoteollisuus Ab. Esimerkiksi Autokori Oy:n suunnittelemassa Volvo B22 -alustaisessa seka-autossa vuodelta 1937 oli 17 istumapaikkaa. Vuonna 1935 seka-autoja oli rekisterissä 280, mikä vastasi noin 15 prosenttia linja-autokannasta. Valmistustekniikka oli matkustamon osalta sama kuin ajankohdan linja-autoissakin. Tavaratilat olivat aluksi puurakenteisia ja avoimia lavoja, myöhemmin katettuja ja muuhun koriin paremmin sulautuvia.
Linja-autoliikennöitsijät halusivat korostaa linja- ja seka-auton eroja. Niinpä Linja-autoliitto määritteli vuonna 1936 seka-autoksi korkeintaan seitsemän matkustajapaikkaa tarjoavan auton. Asetus moottoriajoneuvoliikenteestä (1937) määritteli matkustajapaikkojen vähimmäismääräksi yhdeksän. Seka-auton katsastaminen rinnastettiin 1946 linja-autoon (omnibus-autoon).
Seka-autoliikennettä harjoittivat liikennöitsijöitten ohella kauppaliikkeet, meijerit sekä jopa suuret maatilat. Meijerit ja tilat käyttivät seka-autoja esimerkiksi maidon kuljetukseen tuottajilta jalostukseen. Kuoreveden Savon tilan käytössä oli 1930-luvulla säännöllistä liikennettä Kuorevedeltä Mänttään harjoittava seka-auto: ”Tavarat kulkivat auton kolme metriä pitkällä lavalla ja sisälle autoon mahtui kymmenkunta matkustajaa. Autosta käytettiinkin yleisesti nimitystä ’Savon sekajuna’.”
Linja-autoliikennöitsijöistä esimerkiksi J. M. Eskelisen Lapin Linjat -yrityksen ensimmäinen auto oli vuonna 1928 hankittu Chevrolet-seka-auto reitille Rovaniemi–Kittilä. Kannaksen Matka-auto Oy puolestaan hankki REO Safety Bus -seka-auton vuonna 1937. Se oli käytössä reitillä Viipuri–Kivennapa–Tonteri.
Käkisalmi–Sortanlahti–Viipuri-reitillä ajettiin muun muassa kalansaaliita Viipurin torille. Tätä tarkoitusta palveleva linja lähti Sortanlahdesta kello 1 yöllä ja oli perillä Viipurissa kello 6.45.
Petsamon Liikenne Oy käytti Jäämerentien liikenteessä vuosimallin 1935 Ford-seka-autoa, joka oli varustettu lumiketjuilla ja suksilla.Petsamoon ajoivat seka-autolinjoilla myös esimerkiksi Nevakivi Oy ja Niilo Lindström. Rovaniemi-Petsamo-reitin pituus oli 517 km.
Vuonna 1939 Suomessa oli kaikkiaan 146 seka-autolinjaa. Linjoja oli Pohjois-Suomen lisäksi runsaasti Kuopion ja Vaasan seuduilla. Rovaniemi, Vaasa ja Kuopio olivat tuolloin kukin kymmenen seka-autolinjan toisena päätepisteenä. Tampereelle ajettiin ympäristön kunnista yhdeksää seka-autolinjaa.
Suomen viimeinen seka-autolinja toimi Valkeakoskella. Sitä liikennöi Väinö Hällilä. Hällilä suoritti autollaan henkilökuljetusten ohella maidonkuljetusta Sääksmäen Metsäkansasta Valkeakosken osuusmeijeriin. Hällilä lopetti liikennöintinsä vuonna 1969.
Seka-autojen määrä alkoi vähentyä sotien jälkeen. Vuoden 1950 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli 120 seka-autoa ja vuonna 1957, jolloin ne esiintyivät ajoneuvotilastoissa viimeistä kertaa omana ryhmänään, niitä oli enää 66. Eräänlainen seka-auton uusi tuleminen nähtiin 1990-luvulla, jolloin kuormitetuimmilla pikavuoroilla alettiin käyttää linja-autoja, joiden takaosassa oli koko auton korkuinen rahtitila umpikuorma-auton takaovineen ja jopa perälaitanostimineen.