stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luoteis-Venäjän armeija
Suomen osallistumisesta Pietarin valloitukseen

Kenraali Judenitš oli yrittänyt taivutella Suomen ja Viron sotilasjohtoa osallistumaan Pietarin valtaukseen. Kesäkuussa 1919 Suomen valtionhoitaja, kenraali Gustaf Mannerheim yhdessä sotaministeri Rudolf Waldénin ja apulaisulkoministeri Leo Ehrnroothin kanssa olivat hyvin myötämielisiä ajatukselle, mutta sen enempää Suomen kuin Viron hallitus ei halunnut tukea Venäjän valkoisten paluuta valtaan, mikäli nämä eivät tunnustaisi kyseisten maiden itsenäisyyttä. Suomen hallituksessa erityisesti ulkoministeri Rudolf Holsti ja maalaisliittolaiset ministerit Santeri Alkio, Kyösti Kallio ja Mikael Soininen sekä  olivat hallituksen aktiivisimmat vastustajat suomalaisten osallistumiselle sotaretkeen. Samoin silloinen sotaväen päällikkö, kenraalimajuri Kalle Wilkama kuului mahdollisen sotaretken vastustajiin. Entente-valtojen eli Britannian ja Ranskan edustajana Helsingissä toimi kenraali Hubert Gough, joka oli keskeinen neuvotteluosapuoli valtionhoitaja Mannerheimin keskustellessa mahdollisesta tuen saamisesta entente-valloilta suomalaisjoukkojen osallistumiseen Pietarin valtaukseen Judenitšin joukkojen kanssa. Tilanne kärjistyi kesä-heinäkuussa 1919 Suomen hallituksessa, kun sotaministeri Waldén koki huhut Judenitšin ja Mannerheimin sopimuksesta epäluottamuksena itseään kohtaan ja oli valmis eroamaan hallituksesta.
Suomessa oli kuitenkin Suomen sisällissodan jälkimainingeissa tahoja, joilla oli halua käydä vielä sotaa bolševikkeja vastaan ja vallata Pietari. Juuri oli päättynyt heimosotiin kuuluva sotaretki Aunuksen Karjalaan, joka tosin päättyi vetäytymiseen Aunukses-ta. Erityisesti aktivistipiireissä asiaan oli halua. Pietarin valtaukseen halukkaita keskeisiä aktivisteja olivat maisteri E. E. Kaila, tri Eino Suolahti, kenraalimajuri Harald Åkerman, majuri John Rosenbröijer ja yleisesikunnan päällikkö, kenraaliluutantti Hannes Ignatius. Hanke raukesi, kun valtionhoitaja Mannerheim vahvisti hallitusmuodon 17. heinäkuuta 1919.
Viron hallitus ei suostunut edes antamaan Judenitšin joukoille lupaa hyökätä yksinään Neuvosto-Venäjälle Viron alueelta, elleivät Venäjän valkoiset sitoutuisi tunnustamaan Viron itsenäisyyttä. Omskissa toiminut Koltšakin monarkistinen hallitus ei kuitenkaan halunnut tunnustaa Suomen tai Viron itsenäisyyttä.
Brittien laivasto-osaston tuki

Britannian laivasto tuki Suomenlahdella Neuvosto-Venäjän vastaisia sotatoimia. Brittilaivasto-osasto johtajanaan amiraali Walter Cowan saapui talven jälkeen toukokuussa 1919 Suomenlahdelle. Kesäkuun alussa brittien laivasto-osasto sai ankkuripaikan Suomen alueelta Koiviston saarten tuntumassa, josta käsin sotatoimia Kronstadtissa sijaitsevaa punalaivastoa vastaan oli hyvä käydä. Suomalaiset eivät vastustaneet toimintaa, vaan päinvastoin suomalaiset auttoivat ja asettivat osan pienestä laivastostaan Cowanin osaston käyttöön.
Brittien laivasto-osastoon kuului yhdeksän moottoritorpedovenettä, joista kaksi kuului Augustus Agarin komentamalle MI6:n operaatiolle. Heinä-elokuussa 1919 moottoritorpedoveneet upottivat Kronstadtissa kaksi taistelulaivaa Petropavlovsk ja Andrei Pervozvannij, panssariristeilijän Oleg ja huoltolaivan Pamjat Azova hyökkäyksessä, johon osallistui myös kahdeksan HMS Vindictiven lentokonetta.
Brittien laivasto-osasto jatkoi toimintaansa syksyn 1919. Punalaivasto oli saanut pahan iskun brittilaivastolta. Sen jälkeen se tuki kenraali Judenitšin sotatoimia. Tärkeimpänä aluksena briteiltä tukitoiminnassa oli HMS Erebus. Talven tulo vaikeutti laivasto-osaston toimintaa, ja suurin osa laivoista poistui Koivistolta joulukuussa 1919.
Judenitšin hyökkäys Pietariin > Inkeriläisten sotajoukko osana virolaisten sotavoimia Judenitšin operaatiossa

Virolaisilla ei ollut sopimusta osallistua Judenitšin sotaretkeen kohti Pietaria. Kuitenkin virolaiset johtajanaan kontra-amiraali Johan Pitka yhdessä inkeriläisten kanssa käyttivät tilannetta hyväkseen ja aloittivat 11. lokakuuta hyökkäyksen Suomenlahden rannikkokaistaleella kohti Yhinmäen (ven. Grasnaja Gorka) linnaketta. Britit tukivat hyökkäystä alueella liikkuvalla laivastollaan. Suomalaiset tukivat hyökkäystä pommittamalla Inon pattereista Kronstadtia. Alun perin oli tarkoitus, että suomalaiset Suomen hallituksen suostumuksella kuljettavat Pohjois-Inkeristä Kannaksen puolelta inkeriläissotilaita tähän hyökkäykseen, mutta inkeriläisten keskinäiset ristiriidat kaatoivat suunnitelman. Hyökkäys Yhinmäen linnakkeen valtaamiseksi kuitenkin epäonnistui. Inkeriläiset tekivät samaan aikaan Pohjois-Inkeristä hallussaan pitämästään Kirjasalosta käsin hyökkäyksen everstiluutnantti Georg Elfvengrenin johdolla 21. lokakuuta alkaen tarkoituksena tukea Judenitšin Luoteis-Venäjän armeijan sotaretkeä. Inkeriläisten sotaretki päättyi kuitenkin vain kymmenen päivän jälkeen tappioon ja Suomeen vetäytymiseen lähes 10 000 inkeriläispakolaisen kanssa.
Luoteis-Venäjän armeijan hajoaminen

Bolševikkihallitus oli jo ennen Judenitšin hyökkäystä Pietariin tarjonnut rauhantekoa Virolle 31. elokuuta 1919. Bolševikit laajensivat rauhantarjoustaan kattamaan syyskuun aikana myös Latviaa, Liettuaa, Puolaa ja Suomea. Tarkoitus oli hajottaa bolševikkien vastaista rintamaa. Entente-valtiot Britannia ja Ranska vaativat ehdottomasti rauhanneuvotteluiden hylkäämistä omille tavoitteilleen kielteisenä. Bolševikkien tarkoituksena oli ehkäistä näiden Venäjästä irronneiden nuorten valtioiden osallistuminen valkoisten venäläisten sotaretkeen.
Bolševikit viestittivät marraskuussa Viron hallitukselle, että mikäli virolaiset sallisivat valkoisten venäläisten käyttää Judenitšin peräännyttyä Viroa tukialueena tuleville bolševikkien vastaisille hyökkäyksille, he jatkaisivat sotaa yli Narvajoen Viron maaperälle.
Valkoisille venäläisille lokakuu 1919 oli kaikkinensa tappiollinen. Amiraali Koltšak menetti Siperiassa asemiaan, mm. hallintokaupunkinsa Omskin, ja Kauko-idässä Vladivostokin sekä Etelä-Venäjällä kenraali Anton Denikin joutui perääntymään Orjolista etelään. Kymmenen päivän taistelujen jälkeen 2. marraskuuta 1919 Luoteis-Venäjän armeija joutui aloittamaan perääntymisen takaisin Viroon. Puna-armeija valloitti Jaaman 14. marraskuuta. Luoteis-Venäjän armeijan viimeisenä komentajana toimi kenraaliluutnantti Pjotr Glazenap. Viron armeija riisui Viron maaperälle perääntyneet valkoisten venäläisten joukot aseista. Aselepo Viron ja Neuvosto-Venäjän välillä Narvan rintamalla astui voimaan 31. joulukuuta 1919.
Bolševikkipuolueen 8. konferenssissa ja 7. yleisvenäläisessä neuvostokongressissa joulukuussa 1919 esittämässään tilannekatsauksessa Lenin toi erityisesti esille Suomen ja Viron roolia ja bolševikkien mielestä entente-valtojen Britannian ja Ranskan kohdistamaa painostusta  :
»Judenitšin viimeisen Pietarin-sotaretken vaiheet osoittivat lopullisesti, että tämä ententen ... sodankäyntimenetelmä on epäonnistunut. Ei ole epäilystäkään siitä, että vähäisinkin Suomen tai hiukan tuntuvampi Viron apu olisi riittänyt ratkaisemaan Pietarin kohtalon.»
Kenraali Johan Laidoner (toinen vasemmalta) yhdessä valkoisten venäläisten joukkojen kanssa Pihkovan valtauksen jälkeen toukokuun lopussa 1919. Vasemmalla valkoisten venäläisten ratsujoukkojen komentaja kenraali Stanisław Bułak-Bałachowicz.
Kenraalimajuri Rodzjankon joukkojen hyökkäys kohti Pietaria keväällä 1919.
Kenraali Judenitšin Kaakkois-Venäjän armeijan etenemissuunnitelma Pietaria kohti.
Punalaivaston sukellusveneiden huoltoalus Pamjat Azova brittien upottamana Kronstadtin sotasatamassa 17. elokuuta 1919 tehdyn hyökkäyksen jälkeen.
Kenraali Judenitš esikuntansa kanssa.
Pietarissa, silloisessa Petrogradissa, valmistauduttiin marraskuussa 1919 valkoisten venäläisten joukkojen saapumiseen rakentamalla kaupungin kaduille barrikaadeja.
Jaaman (nyk. Kingisepp) kaupunki oli vuoden 1919 taisteluissa useaan kertaan taistelukenttänä. Peräytyessään marraskuussa 1919 Judenitšin joukot tuhosivat Laukaanjoen (ven. Luga-joen) yli vievän sillan.
Pappilanjärvi (Ulvila)

| Pappilanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta‎
Kunnat:  Ulvila
Koordinaatit:  61°25′46″N, 21°53′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kokemäenjoen alaosan alue‎ (35.11)
Laskuoja:  oja Kokemäenjokeen 
Järvinumero:  35.112.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  3,3 m 
Pituus:  180 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,396 km 
Pinta-ala:  0,825 ha  
 fiPappilanjärvi 
Pappilanjärvi on Satakunnassa Ulvilan keskustassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alaosan alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 0,83 hehtaaria, ja sen pituus on 180 metriä ja leveys 130 metriä. Järven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkunsa 600 metriä pitkä laskuoja Ulvilan keskustan Kokemäenjoen ylittävälle sillalle. Järven rantaviiva on 400 metriä pitkä ja ranta on pääosin joenkasamaa sedimenttiä. Lampi sijaitsee Ulvilan keskustaajamassa joen itäpuolisessa osassa Pappilanlammen osassa. Se eteläpuolella on asuinalue ja pohjoispuolella peltopalsta ja puistoalue. Puiston itäpuolella sijaitsee Liikistö.
Vain unelmilla on siivet

| Vain unelmilla on siivet> The King of Marvin Gardens |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bob Rafelson
Käsikirjoittaja:  Jacob Brackman Bob Rafelson
Tuottaja:  Steve Blauner Bob Rafelson Harold Schneider
Kuvaaja:  László Kovács
Leikkaaja:  John F. Link
Pääosat:  Jack Nicholson Bruce Dern Ellen Burstyn Scatman Crothers
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1972
Kesto:  103 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vain unelmilla on siivet (The King of Marvin Gardens) on Bob Rafelsonin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1972. Sen pääosia näyttelevät Jack Nicholson, Bruce Dern, Ellen Burstyn ja Scatman Crothers. Se on yksi monista Bob Rafelsonin ja Jack Nicholsonin yhteistöistä. Valtaosa elokuvasta tapahtuu talvisessa Atlantic Cityssä. Elokuvaajana toimi László Kovács.
Vain unelmilla on siivet jäi yhdeksi harvoista Julia Anne Robinsonin elokuvarooleista, sillä hän kuoli vuonna 1975 asuntopalossa ollessaan vasta 24-vuotias.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Juoni

David (Jack Nicholson) ja Jason (Bruce Dern) ovat toisistaan vieraantuneet veljekset. Masennukseen taipuvainen David juontaa myöhäisillan radio-ohjelmaa, kun taas Jason on lipeväluonteinen huijari. Kun Jason houkuttelee pikkuveljensä sekä oman ikääntyvän naisystävänsä Sallyn (Ellen Burstyn) ja tämän tyttären Jessican (Julia Anne Robinson) kiinteistöhuijaukseen Atlantic Cityssä, tapahtumat alkavat edetä tragediaksi. Skeptinen David ei lainkaan usko Jasonin suunnitelmiin. Lopulta myös Sally menettää uskonsa ja ampuu Jasonin. David saattaa veljensä ruumiin junalla Philadelphiaan.
Elokuvaan sisältyy monia surrealistisia kohtauksia, kuten veljesten keskustelu hevosten selässä ja simuloitu Miss America -kauneuskilpailu Atlantic Cityn valtavassa Boardwalk Hallissa, jossa Sally soittaa salin maailman suurimmiksi väitettyjä pilliurkuja.
Tuotanto

Vain unelmilla on siivet kuvattiin miltei kokonaan talven 1972 aikana Atlantic Cityssä. Tämän takia sitä pidetään hyvänä dokumenttina kaupungin kultakauden viimeisistä ajoista. Monet elokuvassa näkyvät vanhat loistohotellit purettiin pian uusien kasinohotellien tieltä. Tarinan päätapahtumapaikka, ylellinen Marlborough-Blenheim Hotel purettiin 1978 ja tilalle rakennettiin Bally’s Atlantic City.
Elokuvan alkuperäisnimi viittaa New Jerseyn Margatessa sijaitsevaan Marven Gardensiin ja Monopoly-lautapelin alkuperäisversiossa olleeseen samannimiseen kiinteistökohteeseen.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jack Nicholson  | … |  David Staebler   |
|  Bruce Dern  | … |  Jason Staebler   |
|  Ellen Burstyn  | … |  Sally   |
|  Julia Anne Robinson  | … |  Jessica   |
|  Scatman Crothers  | … |  Lewis   |
|  Charles Lavine  | … |  isoisä   |
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Matti Salo kiteytti elokuvan sanoiksi ”oikullisen kepeä, älyllisen tiheä”.
Aiheesta muualla

Vain unelmilla on siivet Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The King of Marvin Gardens
Käännös suomeksi
Rundata

Rundata eli SRDB (Scandinavian runetext-data base) on riimukirjoitusten löytöpaikkoja kuvaava hanke. Sen internet-sivustolla on maailmankartta, johon on merkitty kaikki löydetyt riimukirjoitukset. Yhteensä niitä on 6 815 kappaletta. Tietokannassa kullekin riimukirjoitukselle on määritetty nimet, ja lisäksi tekstit on translitteroitu, käännetty ja niiden löytöpaikka on mainittu. Joistakin riimuteksteistä on myös kuvia. Rundata-hanke aloitettiin vuonna 1986 Uppsalan yliopistossa.
Sigurd Käärmesilmä

| Sigurd Käärmesilmä |
| --- | --- |
 
Tanskan kuningas
Valtakausi:  n. 873?-887
Edeltäjä:  Halfdan Ragnarsson
Seuraaja:  Sigfred

Lapset:  Hardeknud?
Isä:  Ragnar Lodbrok?
Äiti:  Áslaug
Sigurd Käärmesilmä (muinaisnorjaksi: Sigurðr ormr í auga, englanniksi: Sigurd Snake-in-the-eye) oli puolilegendaarinen viikinkisoturi ja Tanskan kuningas 800-luvun loppupuolella. Useiden saagalähteiden ja Skandinavian historian 1100-luvulta ja myöhemmin mukaan hän oli yksi legendaarisen viikinki Ragnar Lodbrokin ja tämän vaimon, Áslaugin, pojista. Norjan kuninkaiden keskiaikaisessa sukuluetteloissa häntä pidetään Harald Kaunotukan esi-isänä.
Merkittävimpiä Sigurdista kertovia lähteitä ovat Saxo Grammaticuksen Gesta Danorum ja Ragnar Lodbrokin ja hänen poikiensa saaga.
Hänen poikansa Hardeknud oli ilmeisesti ensimmäisen koko Tanskaa hallinneen Gorm Vanhan isä.
Vuoden rauhanturvaaja

Suomen Rauhanturvaajaliitto Puolustusvoimain lippujuhlan päivän paraatissa 2017.
Vuoden rauhanturvaaja on Suomen Rauhanturvaajaliiton vuosittain myöntämä tunnustus.
Vuoden rauhanturvaaja

| Henkilö | vuosi | Palvelusmaa |
| --- | --- | --- |
| Ari Saarinen | 2008 |  Bosnia ja Hertsegovina |
| Jukka Haikonen | 2009 |  Afganistan |
| Topi Katalkin | 2010 |  Kosovo |
| Esa Ek | 2011 |  Afganistan |
| Liisa Tolonen | 2012 |  Kosovo |
| Tatu Laaksonen | 2013 |  Libanon |
| Saku Linnamurto | 2014 |  Libanon |
| Mika Kalmari | 2015 |  Libanon |
| Mika Kalmari | 2015 |  Bosnia ja Hertsegovina |
| Mika Kalmari | 2015 |   Syyria |
| Markku Saarikannas | 2016 | Afganistan |
| Tarja Raappana | 2017 |  Afganistan |
| Keijo Keskinen | 2018 |  Bosnia ja Hertsegovina |
| Keijo Keskinen | 2018 |  Eritrea |
| Keijo Keskinen | 2018 |  Kuwait |
| Keijo Keskinen | 2018 |  Irak |
| Keijo Keskinen | 2018 |  Sudan |
| Keijo Keskinen | 2018 |  Liberia |
| Keijo Keskinen | 2018 |  Afganistan |
| Keijo Keskinen | 2018 |   Syyria |
| Mikael Nihti | 2019 |  |
| Henri Tienvieri | 2020 |  Afganistan |
| Katariina Lausto | 2021 |  Kosovo |
| Katariina Lausto | 2021 |  Libanon |
| Aleksi Ruusu | 2022 |  Libanon |
| Riku Ruottinen | 2023 |  Tšad |
| Riku Ruottinen | 2023 |  Libanon |
| Riku Ruottinen | 2023 |  Somalia |
| Jyri Haimakainen | 2024 |  Irak |
| Jyri Haimakainen | 2024 |  Kosovo |
| Jyri Haimakainen | 2024 |  Afganistan |
| Jyri Haimakainen | 2024 |  Somalia |
1851

| --- | --- |
Vuosisadat: 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku
Vuosikymmenet: 1790-luku · 1800-luku · 1810-luku · 1820-luku · 1830-luku · 1840-luku 1850-luku · 1860-luku · 1870-luku · 1880-luku · 1890-luku · 1900-luku
Vuodet: 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809 1810 · 1811 · 1812 · 1813 · 1814 · 1815 · 1816 · 1817 · 1818 · 1819 1820 · 1821 · 1822 · 1823 · 1824 · 1825 · 1826 · 1827 · 1828 · 1829 1830 · 1831 · 1832 · 1833 · 1834 · 1835 · 1836 · 1837 · 1838 · 1839 1840 · 1841 · 1842 · 1843 · 1844 · 1845 · 1846 · 1847 · 1848 · 1849 1850 · 1851 · 1852 · 1853 · 1854 · 1855 · 1856 · 1857 · 1858 · 1859 1860 · 1861 · 1862 · 1863 · 1864 · 1865 · 1866 · 1867 · 1868 · 1869 1870 · 1871 · 1872 · 1873 · 1874 · 1875 · 1876 · 1877 · 1878 · 1879 1880 · 1881 · 1882 · 1883 · 1884 · 1885 · 1886 · 1887 · 1888 · 1889 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909
Tapahtumia

Taiping-kapinan johtajat perustivat Taiping-valtion Kiinassa.
11. maaliskuuta – Giuseppe Verdin ensimmäinen suurmenestyksen saavuttanut ooppera Rigoletto sai ensiesityksensä Venetsiassa.
1. toukokuuta – Lontoon maailmannäyttely avautui Lontoossa.
12. elokuuta – Isaac Singerille myönnettiin patentti hänen keksimästään ompelukoneesta.
18. syyskuuta – The New York Times perustettiin.
15. lokakuuta – Lontoon maailmannäyttely päättyi.
2. joulukuuta – Ranskan presidentti Louis Napoléon Bonaparte teki vallankaappauksen.
Ensimmäinen kaupallinen jäätelötehdas avattiin Baltimoressa.
Australiasta löytyi kultaa, kultaryntäys maahan alkoi.
Mont Pelée -tulivuori purkautui.
Zachris Topeliuksen Välskärin kertomuksia alkoi ilmestyä jatkoromaanina Helsingfors Tidningarissa.
William Lassell löysi Uranuksen Ariel- ja Umbriel-kuut.
Johann Franz Encke käytti ensimmäisenä numerointia Astraealle ja sen jälkeen löydetyille asteroideille, mikä lopulta johti niiden sekä aikaisemmin löydettyjen Ceresin, Pallasin, Junon ja Vestan poistamiseen planeettojen joukosta.
Kirjoja

Moby Dick - Herman Melville
Saamenkäsityö

Saamenkäsityö tai saamelaiskäsityö (pohjoissaameksi duodji; suom. teko, tuote, käsityö) tarkoittaa saamelaisten perinteisesti valmistamia käsitöitä. Käsityöt jaetaan niin sanottuihin koviin ja pehmeisiin töihin, joista kovat käsityöt tehdään puusta, luusta ja metallista ja pehmeät esimerkiksi nahasta ja tekstiileistä. Ennen vanhaan käsityöt olivat tärkeitä arkitavaroita, mutta sittemmin niiden merkitys arjessa on vähentynyt. Kehitys johti siihen, että 1960-luvulla saamenkäsitöitä valmistettiin lähes pelkästään matkamuistoiksi, joiden laatu oli kuitenkin huonompi. 1970-luvulle tultaessa saamelaiset alkoivat elvyttää käsityöharrastusta ja syntyi myös ammattilaiskäsityöläisiä.
Suurin osa käsitöihin käytetystä materiaalista on ollut peräisin luonnosta. Joitain materiaaleja, kuten metallia ja koristenauhoja, ostettiin kauppiailta. Saamelaiset ovat ottaneet käsitöiden koristeluun ja muotoiluun mallia paitsi toisiltaan, myös skandinaaveilta, suomalaisilta ja eurooppalaisilta. Pohjoisemmilla saamelaisalueilla koristelu oli vähäisempää, ja etelässä viikinkien tapaan geometrista ja pintoja täyttävää. Kaikkia käsitöitä on kuitenkin ollut tapana koristella, ja koristelut saattavat olla erilaisia suvusta ja seudusta riippuen.
Historia

Saamelaiset ovat olleet historiallisesti tunnettuja käsityötaidoistaan, ja tehdyistä käsitöistä sekä niiden valmistuksesta on säilynyt tarkkoja kuvauksia. Saamelaiset valmistivat jo varhain muun muassa veneitä ja suksia. Vuonna 98 ilmestynyt Germania mainitsee saamelaisten sukset.
Käsityö on aina ollut sidoksissa saamelaisten jokapäiväiseen elämään ja luontaiselinkeinoihin. Koska raaka-aineet on haettu luonnosta, raaka-aineiden hankkiminen ja eri tarpeiden tyydyttäminen on täytynyt sopeuttaa luontoon ja luonnon muutoksiin. Sekä hankinnat että itse käsityön tekeminen ovat olleet sidoksissa vuodenaikojen vaihteluun, sillä käsityöläiset keräsivät raaka-aineita niinä aikoina kuin se oli mahdollista ja tarkoituksenmukaisinta.
Saamelaiset myös ostivat materiaaleja kauppiailta ja ottivat koristeluihin ja muotoiluun vaikutteita suomalaisilta, skandinaaveilta ja eurooppalaisilta. Esimerkiksi 1500-luvulta alkaen varakkaat poronhoitoa harjoittaneet saamelaiset alkoivat ostaa Norjan markkinoilta hopeaa, josta he tekivät renessanssityylisiä lusikoita. Vähävaraisemmat ihmiset tekivät samanlaisia lusikoita luusta. Yleisesti ottaen saamelaisalueen pohjoisosissa käsitöiden tyyli ja koristelu on ollut pelkistetympää ja mukaillut muuta pohjoiseurooppalaista käsityötyyliä, kun taas eteläisillä alueilla saamelaiskäsityöt ovat olleet koristelultaan runsaampia. Etelässä koristelu on ottanut vaikutteita viikingeiltä.
Ennen vanhaan käsityöt jaettiin tavallisesti miesten ja naisten töihin, jolloin miehet tekivät puu- ja luutyöt ja naiset tekstiilityöt. Nykyään sukupuolijakoa ei yleisesti ottaen ole, joskin sitä tukevia asenteita esiintyy yhä joillain seuduilla.
Historia > Tarve-esineestä taiteeksi

Kun saamelaisten elintavat alkoivat muuttua erilaisiksi, käsityön osuus jokapäiväisenä tarpeena väheni. Esimerkiksi 1960-luvulla saamelaiskäsitöille ei ollut enää yhtä suurta tarvetta kuin aiemmin, ja niitä alettiin valmistaa lähes pelkästään matkamuistoiksi. Samalla käsitöiden laatu kuitenkin kärsi, koska matkamuistojen valmistus saattoi kuitenkin olla huolimatonta, eivätkä syntyneet esineet olleet materiaaleiltaan sopivia. Vuodesta 1972 lähtien Suomessa alettiin pitää saamelaiskäsityötaitoa elvyttäviä kursseja, jotka saivat innoituksen siitä, että Ruotsissa oli hieman aiemmin alettu kouluttaa saamenkäsityötaiteilijoita. Myös joidenkin perinteisten käsitöiden käyttötarkoitus alkoi muuttua. Esimerkiksi lypsykauha tai naappi (pohjoissaameksi náhppi) kehitettiin alkujaan vaadinten lypsämiseen, mutta nykyisin sitä pidetään kulhona.
1970-luvulle tultaessa käsitöiden valmistus alkoi toisaalta laitostua ja muodostua ammatiksi. Syntyi taide- ja ammattilaiskäsityöläisiä, joilla oli omia ateljeitaan ja jotka osallistuivat ympäri maailmaa järjestettäviin käsityönäyttelyihin. Samalla matkamuistoiksi tarkoitetut käsityöt, käyttökäsityöt ja eri taidealojen mukaan nimetyt käsityöt erotettiin omiksi alueikseen. Toisaalta käsityöläiset alkoivat kehitellä uusia tuotteita, jotka sopisivat kaikkien ihmisten käyttöön.
Historia > Tarve-esineestä taiteeksi > Saamelaiskäsitöiden suojaaminen

Koska käsityön merkitys erityisenä kulttuurisena tuntomerkkinä on nykyaikaan tultaessa kasvanut, käsityön suojaaminen sekä elinkeinona että kulttuurisena ilmaisuna on tullut tarpeelliseksi. Vuonna 1982 Pohjoismaiden Saamelaisneuvosto hyväksyi erityisen käsityömerkin Sámi duodji, joka on yhteinen koko Saamenmaassa ja joka takaa sen, että myytävä käsityö on saamelaisen tekemä. Ruotsin Lapissa vähän toisen maailmansodan jälkeen Sámi Ätnam -yhdistys perusti lautakunnan valvomaan saamelaisen käsityön etuja elinkeinona.
Yhteydenpito muihin alkuperäiskansoihin on synnyttänyt yhteistyötä käsityönäyttelyiden järjestämisessä ja muissa kulttuuripoliittisissa toimissa. Myös eri tavoin saamelaisen käsityön asiaa ajavia järjestöjä on perustettu. Jotkut niistä toimivat ympäri Lappia, esimerkiksi Sámi Dáiddačehpiid Searvi (suom. Saamelaisten taiteilijoiden yhdistys).