stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuivalaskeuma

Kuivalaskeuma on märkälaskeuman vastakohta.
Kuivalaskeumassa happamoittavat yhdisteet laskeutuvat maahan pölyn mukana tai kaasuna. Kuivalaskeuma on painovoiman aiheuttamaa laskeutumista. Happamoittavat aineet voivat kulkea myös ilmavirtojen mukana ja takertua erilaisiin pintoihin.
Ihmisen toiminnan lisäksi ilmakehään pääsee ajoittain suuria määriä rikkiä ja typpeä tulivuorenpurkausten yhteydessä ja kuumista lähteistä ja muusta vulkaanisesta toiminnasta.
Esko Riekki

| Esko Riekki |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Oulu
Kuollut: 30. lokakuuta 1973 (82 vuotta) Helsinki
Ammatti:  sotilas, poliitikko, poliisi
Puoliso:  Alma Maria Pallari
Lapset:  Tero (s.1919) ja Olli (s.1921)
Esko Riekki (29. huhtikuuta 1891 Oulu – 30. lokakuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen jääkärivärväri, kokoomuspoliitikko ja Etsivän keskuspoliisin (EK) päällikkö.
Perhe

Esko Riekki syntyi varakkaaseen oululaiseen kauppiasperheeseen. Isä Frans Adolf Riekki oli kauppaneuvos ja kunnallispoliitikko, äiti oli Alma Matilda Burman (1861–1928). Riekki avioitui vuonna 1917 Alma Maria Pallarin (1893–1969) kanssa, ja pariskunta sai pojat nimiltään Tero (1919–1967) ja Olli (1921–2006).
Esko Riekin isän vuonna 1900 rakennuttama kauppakartano Oulussa, Saaristonkadun ja Torikadun kulmassa, on edelleen olemassa ja tunnetaan myöhempien omistajiensa mukaan myös Santaholman talona.
Esko Riekki valmistui ylioppilaaksi keväällä 1909 Oulun lyseosta. Sen jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Helsingin yliopistoon saavuttamatta loppututkintioa.
Jääkärivärväri

Ensimmäisen maailmansodan aikana Riekki toimi jääkäriliikkeessä Saksaan menevien etappimiehenä ja värväysorganisaattorina. Vapaaehtoisia kuljetettiin Ruotsin kautta Saksaan, lähinnä Tornion ja Haaparannan välisen rajan yli. Vapaaehtoinen ilmestyi esimerkiksi sanomalehti taskussa erikoisella tavalla taitettuna seisoskelemaan ennalta ilmoitettuun paikkaan, josta Riekki tai muut kumppanit poimivat hänet mukaansa.
Venäläiset saivat Riekin kuitenkin kiinni värväystoiminnasta helmikuussa 1916 ja hän joutui Pietariin Špalernajan tutkintovankilaan. Riekki oli opiskellut Oulun lyseossa venäjää ja näin hänen tilanteesta oli muita niin sanottuja kalterijääkäreitä parempi. Hän toimi vankilassa myös tulkkina. Pahamaineisessa vankilassa oli kirjasto jonka turvin Riekki luki monia venäläisiä klassikoita. Hänen kuitenkin sanottiin olleen ajoittain masentunut ja pessimistinen.
Riekki ja muut kalterijääkärit vapautettiin helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917. Riekin sellitoverina Špalernajassa oli Vihtori Kosola.
Aktivistiaika 1918–1923

Ryhmä oululaisia kauppiaita toimi vuoden 1918 Suur-Suomi-henkisen Vienan retken järjestelijöinä, sotilasoperaatiolla he pyrkivät turvaamaan taloudellisia etujaan. Riekin isä oli hankkeen keskeisiä rahoittajia, ja Esko Riekki pääsikin jääkärikapteeni K. M. Walleniuksen tiedustelupäälliköksi. Huonosti suunnitellun retken sotilaallisia tavoitteita ei saavutettu, mutta Riekki sai tulevalle uralleen tärkeää sotilaskokemusta.
Sisällissodan jälkeen Riekki työskenteli rajavartiolaitoksen suunnittelijana, myöhemmin luoteisrajan komendanttina ja poliisipäällikkönä Torniossa. Aktivistien sisäpiiriin kuulunut Riekki toimi aktiivisesti monarkistien hankkeessa saksalaisen prinssin saamiseksi Suomen kuninkaaksi. Hän toimi myös Martti Pihkalan johtamassa Yhtymä Vientirauhassa Tornion piirin päällikkönä.
Ura EK:ssa

Riekki aloitti Etsivän keskuspoliisin palveluksessa vuonna 1920, vaikka hänellä ei ollut varsinaista koulutusta alalle. Edellisen johtajan Frans Josef Klemetin kuoltua ennenaikaisesti Riekki valittiin muun muassa pitkäaikaisten apulaisjohtajien Bruno Aaltosen ja Ville Pankon avustuksella EK:n johtajaksi. Riekki nimitettiin virkaan väliaikaisesti 1. syyskuuta 1923, mutta hänestä tulikin EK:n viimeinen ja pitkäaikaisin johtaja. EK, Valtiollisen poliisi I:n (Valpo) edeltäjä oli olemassa vuodesta 1919 vuoteen 1938 asti.
Lähtökohdiltaan Riekin EK oli vuoden 1918 sodan tuloksia puolustava "Valkoisen Suomen vahtikoira", kuten Lackman (2007, 470) on luonnehtinut. On sanottu, että Esko Riekki alaisineen jahtasi kommunisteja niin tehokkaasti, että Lapuan liike oikeastaan vain sinetöi EK:n jo tekemän työn.
Lapualaisvuosina Riekki joutui tasapainoilemaan erilaisten poliittisten suuntien välillä eikä hän reagoinutkaan oikeistoradikaalien kaappauksen uhkaan kuin vasta viime hetkellä. Hänen poliisiuransa kohokohtana voi pitää kansainvälisen vakoilijarenkaan paljastamista 1933–1934, mistä saatiin kiitosta ulkomailtakin.
Riekkiä on luonnehdittu tehokkaaksi, väsymättömäksi ja taitavaksi mutta myös pikkutarkaksi, häikäilemättömäksi ja yksioikoiseksi. Hänen katsotaankin syyllistyneen useisiin ylilyönteihin uransa aikana.
Alkuun Riekki unelmoi uudenlaisen suomalaisen poliittisen poliisin perustamisesta ilman ulkomaista mallia, mutta hänen aikanaan EK teki paljon yhteistyötä myös ulkomaisten salaisten poliisien kanssa, sekä virassa että koulutuksessa.
SS-värväri

Riekki piti 1930-luvun loppupuolella yllä hyviä ja läheisiä suhteita Natsi-Saksaan. Riekin suhteita ja monipuolista kokemusta käytettiin hyväksi välirauhan aikana, kun hänet valittiin hoitamaan salaista SS-vapaaehtoisten värväämistä yhdessä jääkärieverstiluutnantti Ragnar Nordströmin kanssa. Valmistelevat neuvottelut saksalaisten kanssa Riekki hoiti lähes yksin, vaikka myöhemmin koettikin vähätellä rooliaan.
Värväystä hoidettiin helsinkiläisessä kulissina toimivassa insinööritoimisto Rataksessa, ja vapaaehtoiset toimitettiin laivalla Saksaan, jossa he muodostivat "panttipataljoonana" tunnetun suomalaisen SS-pataljoonan.
Hallitusneuvos Riekki edusti  Suomea saksalaisten kanssa käydyissä SS-pataljoonan asioita koskeneissa neuvotteluissa. Riekillä oli tukenaan SS-vapaaehtoistoimikunta. Riekki kuitenkin pettyi saksalaisiin, jotka rikkoivat lupauksiaan ja olivat ylimielisiä. Saksalaisten kannalta Riekki osoittautui nopeasti epämieluisaksi henkilöksi ja SS-miehet puolestaan pettyivät Riekin kykyyn ajaa heidän asioitaan.
Aika sotien jälkeen

Saksan suhteet ja SS-värväys mustasivat Riekin maineen sodan jälkeen. Välirauhan jälkeen Riekki toimi Uuden Suomen toimitusjohtajana vuosina 1941–1958. Hän kuoli Helsingissä vuonna 1973. Hänet on haudattu Oulun hautausmaalle.
Kirjallisuutta

Rislakki, Jukka: Erittäin salainen – vakoilu Suomessa.  LOVE KIRJAT, 1982.  ISBN 951-835-057-4
Klinge, Matti (päätoim.): Suomen kansallisbiografia 8 (von Quanten - Sillanpää), s. 271–274.  Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5  (kirjoittanut Anu Heiskanen)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Frans Klemetti | Etsivän keskuspoliisin päällikkö 1923–1938 | Seuraaja: Paavo Säippä |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Esko Riekin isän vuonna 1900 rakennuttama kauppakartano eli Riekin talo Oulussa.
Santarmien pidättämä Esko Riekki
Riku Rinne

Riku Rinne puhumassa Nostetta & asennetta -tapahtumassa marraskuussa 2006
Riku Rinne (s. 1963 Tampere) on suomalainen nuorisoevankelista, laulaja ja kirjailija. Hän tuli tunnetuksi ensin Nokian herätyksen ylistyksenjohtajana ja myöhemmin kristillisen nuoriso- ja koululaistyönsä johdosta. Rinne valittiin evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokoukseen edustuskaudeksi 2008–2012 ja yleisvaliokuntaan.
Rinne valmistui tietoliikenneinsinööriksi vuonna 1987. Hän aloitti 25-vuotiaana vuonna 1988 työn nuorten parissa kiertämällä aluksi kouluja insinöörintyön ohessa. Vuonna 1994 Rinne irtisanoutui työstään ja aloitti päätoimisen nuoriso- ja koululaistyön saaden elatuksensa tukirenkaalta. Rinne on kirjoittanut kirjoja ja tehnyt gospelmusiikkia, radio-ohjelmia sekä tv-ohjelmia. Häntä käytettiin saatananpalvonnan asiantuntijana Hyvinkään paloittelusurman oikeudenkäynnissä.lähde? Hän on käsitellyt aihetta myös kirjoissaan.
Toiminta

Rinteen koulutus- ja nuorisotyötoiminta on laajentunut vuosi vuodelta ja sisältää koululaisten elämänhallintavalistusta kristillisen arvomaailman pohjalta. Hän tekee vierailuja kaikille kouluasteille (alakoulu, yläkoulu, lukio, ammattioppilaitokset) ja järjestää erilaisia koulutuksia opettajille ja opiskelijoille. Rinteen mukaan valtavan suosion ovat saaneet erityisesti vanhempainillat.lähde? Rinne on vieraillut puhumassa noin tuhannessa koulussa ja seurakunnissa paitsi kotimaassaan myös Ruotsissa, Virossa, Venäjällä ja Albaniassa. Hän on kertonut matkallaan ajaneensa riivaajia ulos albanialaisesta noidasta.
Rinteen vakiintuneita työmuotoja ovat myös Come Home -radio-ohjelma Radio Deissä. Hänen kahta tv-ohjelmaansa on esitetty TV7-kanavalla: Come Home -ohjelma nuorille sekä Come Home Kids lapsille. Lisäksi on internetissä esitettävä Come Home Live.
Rinteen mielipiteitä roolipeleistä ja metallimusiikista on aikoinaan pidetty hyvin konservatiivisina. Rinteen mukaan hän ei ole koskaan kritisoinut itse roolipeliharrastusta vaan sanoo sen riippuvan asiasisällöstä. Myös hänen mielipiteitään metallimusiikista ja lasten viihteestä on lehdissä suurenneltu.
Rinne kertoo olevansa evankelis-luterilainen, mutta hänet tunnetaan erityisesti vapaiden suuntien, kuten helluntailaisten piirissä ja hän on korostanut armolahjojen merkitystä.
Vuonna 2003 valmistunut dokumenttielokuva Älkää peljätkö kertoo Rinteestä ja muista Nokian herätyksen toimijoista.
Vuonna 2001 Rinteen teos KK – Kuolemankauppias valittiin Vuoden kristilliseksi kirjaksi. 2015 Rinne julkaisi kirjoittamansa e-kirjan Kadonneet sankarit ilmaiseksi kotisivuillaan.
Syyskuussa 2016 Riku Rinne kertoi Ristin Voitto -lehdessä, että hän ei ole puhunut saatananpalvonnasta enää kymmeneen vuoteen.
Kirjallinen tuotanto

Syvyyden kuilusta (Riku Rinne ja Aki Jääskeläinen, Kuva ja Sana, 1994, ISBN 9515850088)
Pimeys väistyy (Kuva ja Sana, 1996, ISBN 9515850223)
Aika on lähellä! (Kuva ja Sana, 1997, ISBN 9515850479)
Varo, vihollinen! Jumalan rakkauden pyörremyrsky on tulossa! (Kuva ja Sana, 1999, ISBN 9515850614)
KK – Kuolemankauppias (Kuva ja Sana, 2000, ISBN 9515850851)
Äärirajoilla (Kuva ja Sana, 2004, ISBN 9515851203)
Evankelistan testamentti (yhdessä Kalevi Lehtisen kanssa) (Kuva ja Sana, 2006, ISBN 9515850878)
Kohti kirkkaampaa kruunua (2009), ISBN 9789515852052
Ettemme menettäisi yhtäkään, Nicky Cruz ja Riku Rinne (Kuva ja Sana, 2011, ISBN 9789515852076)
KK - Äärirajoilla (2012), ISBN 978-951-585-120-8
Kadonneet sankarit (2015), e-kirja
Talon tarina (2016), ISBN 9789515853141
Albumit

Pimeys väistyy (1996)
Aika on lähellä (1997)
Rakkaus huutaa yössä (1999)
Riku Rinne & His Voice (2001)
Ettemme menettäisi yhtäkään (2002)
Extreme (2004)
Aiheesta muualla

Riku Rinteen kotisivut
Axel Ringström

Axel Ringström 1897.
Axel Eugen Ringström (11. helmikuuta 1858 Loviisa – 27. elokuuta 1945 Loviisa) oli suomalainen selvänäkijä, tietäjä, parantaja ja loviisalainen raatimies. Ringström oli Pekka Ervastin ystävä. Vuorineuvos ja mies-vapaamuurari M. J. Viljanen ja Ulkomaankauppaliiton puheenjohtaja Jaakko Kahma olivat Ringströmin innokkaita ihailijoita.
Käytyään koulunsa Loviisassa Ringström opiskeli laivanrakennusta, arkkitehtuuria ja mekaniikkaa kotimaassa ja Ruotsissa. Hän johti sen jälkeen Nobelin öljy-yhtiön laivanrakennustoimintaa Bakussa Venäjällä. Ringström palasi Suomeen ennen vuosisadan vaihdetta ja hän asui sen jälkeen kotikaupungissaan Loviisassa jossa hän toimi raatimiehenä yli 30 vuoden ajan. Ringström oli Loviisan kunnalliselämässä useiden komiteoiden ja lautakuntien jäsenenä. Hän toimi myös Kaupunkien yleisen keskinäisen palovakuutusyhtiön asiamiehenä Loviisan seudulla.
Risto Ryti

Ringström oli yksi Gerda Rytin opastajia. Myös Risto Ryti tapasi Ringströmiä talvisodan aikana. Hänen suhteensa Ryteihin sai kansainvälistäkin huomiota hänen antaessaan avomielisen haastattelun ruotsalaiselle Dagens Nyheterille keväällä vuonna 1944. Ringström piti Adolf Hitleriä maailman pelastajana ja oli loppuun saakka vakuuttunut tämän voitosta.
Dagens Nyheterin toimittaja Gunnar Almstedt kuvasi Ringströmiä ”Suomen Rasputiniksi”, jonka luona presidentti Ryti käy kysymässä neuvoa kaikissa tärkeissä ratkaisuissa. Ringström kertoi saavansa presidenttiä varten neuvot erikoiselta arkkienkeliltä, joka ilmestyy hänelle Loviisan Kvarnbackenin takana. Ringström väitti jutussa saaneensa muun muassa Rytiltä 12 pulloa viiniä palkkioksi antamistaan hyvistä neuvoista.
Ryti tutustui Ringströmiin jo vuonna 1930 spiritismiä harrastaneen Suomen Ulkomaankauppaliiton puheenjohtajan Jaakko Kahman välityksellä. Ringström oli sitten muun muassa parantanut Rytin mahahaavan 1933 ja rukoillut hänen menestymisensä puolesta ennen vuoden 1937 presidentinvaaleja. Rytistä teoksen Risto Ryti – Elämä isänmaan puolesta kirjoittaneen Martti Turtolan mukaan Ryti piti kuitenkin sotavuosina 1939–1944 etäisyyttä Ringströmiin eikä tavannut häntä tällöin kertaakaan.
Ura insinöörinä

Insinööri Axel Ringström toimi Loviisassa Uudenmaan läänin kuvernööri määrämänä matkustaja-höyrylaivojen ja paineastioiden tarkastajana. Hän toimi myös Loviisan vesiparannuslaitoksen intendenttinä.
Ringström toimi myös kansanvalistusseura Bildande nöjenissä. Hänen piirustustensa mukaan seuralle rakennettiin Gislomiin ”teatteritalo”, joka vihittiin käyttöön tammikuussa 1898. Ringström suunnitteli myös Vahterpään saaren kansakoulun rakennuksen Ruotsinpyhtään saaristossa.
Perhe

Vuonna 1899 Ringström vihittiin Helsingissä avioliittoon konsuli Relanderin ”erotetun vaimon” Beda Matilda Natalia Bergmanin kanssa.
Aiheesta muualla

Axel Ringströmin ja hänen vaimonsa Beda Ringströmin (1863-1901) hautakivi Loviisan vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura Hautakirjoituksia ja hautakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
"På lördag klockan tio är vi beredda", Stefan Häruksen ruotsinkielinen ohjelma Axel Ringströmin entisestä vuonna 1800 rakennetusta kotitalosta Loviisassa, Yle Nyheter Östnyland 27.08.2015
Ei tule sotaa, Suomen Kuvalehti, 02.09.1939, nro 35, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Kuk

Kuk ja Kauket. Reliefi Deir el Medinassa.
Kuk tai Kek oli muinaisen Egyptin mytologiassa alkujumala, joka yhdessä puolisonsa Kauketin kanssa edusti pimeyttä, joka vallitsi ennen luomista. Kuk luettiin puolisonsa kanssa Hermopoliin alkujumalkahdeksikko ogdoadiin.
Viivi Rintanen

Viivi Rintanen (s. 1990) on suomalainen sarjakuvantekijä, kuvittaja ja taidekasvattaja. Hän käsittelee sarjakuvissaan usein mielenterveysaiheita.
Rintasen esikoisteos Mielisairaalan kesätyttö kertoo mielenterveysosastolla työskentelevästä siivoojasta. Sarjakuva on saanut innoitusta tekijän omista kesätyökokemuksista ja syömishäiriöstä. Sarjainfo-lehden asiantuntijaraati äänesti sen vuonna 2015 vuoden parhaaksi kotimaiseksi sarjakuva-albumiksi.
Vuosina 2015–2020 Rintanen sovitti lukijoiden lähettämiä hulluuskokemuksia sarjakuviksi ja julkaisi niitä sarjakuvablogissaan. Projektin päätyttyä tarinat koottiin Sarjakuvaterapiaa ja muita kertomuksia hulluudesta -albumiksi.
Rintanen on myös Kutikuti-sarjakuvakollektiivin jäsen.
Tuotanto > Sarjakuva-albumit:

Mielisairaalan kesätyttö. Tampere: Suuri kurpitsa, 2015. ISBN 978-952-7160-00-8.
Sarjakuvaterapiaa ja muita kertomuksia hulluudesta. Tampere: Suuri kurpitsa, 2020. ISBN 978-952-7160-40-4.
Tuotanto > Lyhyet sarjakuvat antologioissa:

Mutta suurin on rakkaus. Tampere: Suuri kurpitsa, 2020. 978-952-7160-37-4. Käsikirjoittaja Pauli Kallio.
Tuotanto > Sarjakuvablogit:

Hulluussarjakuvia (2015–2020)
Aiheesta muualla

Pihlajaniemi, Anna: Syömishäiriöstä kärsinyt Viivi Rintanen: ”Hoitoon pääsee vasta, kun on jo aivan sekaisin”. Kodin Kuvalehti. 25.4.2016.
Kangassalo, Olli: Suorittaminen muuttui syömishäiriöksi –  Viivi Rintanen purki hulluutensa sarjakuvaan. Yle.fi. 8.6.2018.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Kristinuskon historia Suomessa

Robert Wilhelm Ekman, Piispa Henrik kastaa ensimmäisiä suomalaisia Kupittaan lähteellä, 1850-luku. Maalaus pohjautuu perimätietoon, jolla tuskin on historiallista todellisuuspohjaa.
Turun tuomiokirkko on Suomen ensimmäisiä kirkkorakennuksia ja sitä pidetään kansallispyhäkkönä.
Kristinuskon historia Suomessa ulottuu niin sanottuun viikinkiaikaan, jolloin ensimmäiset kristilliset vaikutukset saapuivat Suomeen pääosin idästä. Kirjallisia lähteitä suomalaisten varhaisimmista kosketuksista läntiseen katolilaisuuteen ei ole juurikaan säilynyt, ja historioitsijat ovat myöhemmin kyseenalaistaneet varhaiset tarinat katolilaisuuden leviämisestä Suomeen. Esimerkiksi piispa Henrikin Suomeen suuntautuneen ristiretken todenperäisyydestä kiistellään tutkijoiden keskuudessa.
Suomen vanhin tunnettu kirkko perustettiin 1100–1200-lukujen taitteessa Ravattulan Ristimäkeen, Kaarinaan.
Rautakausi

Kristinuskon uskotaan saapuneen Suomeen kahdelta suunnalta: Skandinavian kautta lännestä ja Venäjältä idästä kauppiaiden ja lähetyssaarnaajien mukana. Ajatusta, jonka mukaan Suomen varhaisimmat kosketukset kristinuskon kanssa saapuivat idästä, tukee se, että useat keskeiset kristilliset sanat ja nimet ovat tulleet suomen kieleen muinaisvenäjästä. Näitä sanoja ovat esimerkiksi pappi, pakana, suntio, risti ja Raamattu, sekä kristilliset nimet, kuten Pietari (ven. Пётр, Pjotr) ja Paavali (ven. Павел, Pavel).
Kristillisiä esineitä, kuten kaularistejä, krusifikseja ja ikoneita, on löytynyt ainakin 900-luvulta peräisin olevista haudoista. Arkeoastronomi Marianna Ridderstadin hautatutkimusten perusteella kristinusko saapui Suomeen jo rautakauden viikinkiajalla, ehkä jo 800-luvulla. Tällöin alettiin haudata vainajia pääsiäissuuntaan.
Arkeologisista tutkimuksissa on selvinnyt myös, että Ahvenanmaalla, Vakka-Suomessa ja Satakunnassa on alettu käyttää kristillistä eli esineetöntä hautaustapaa noin 1000-luvulla.
Kiovan Venäjää hallinneen Vladimir Suuren tiedetään ottaneen kasteen vuonna 988, mikä nopeutti huomattavasti kristinuskon leviämistä idässä. Tanska ja Norja kristillistyivät puolestaan pohjoismaista ensimmäisinä 1000-luvun taitteessa ja niiden vanavedessä myöhemmin myös Ruotsi. Ruotsin Birkassa tiedetään nykytietojen perusteella kuitenkin olleen kristittyjä 800-luvulta lähtien, toisaalta maahan tehtiin ristiretkiä vielä vuonna 1123.
Keskiaika > Ristiretket

Katolista uskoa levitettiin Suomeen aseellisten hyökkäysten avulla kuten myös Baltiaan. Suomeen kohdistuneille niin sanotuille ristiretkille lähdettiin ainakin Tanskasta ja Ruotsin eri alueilta. Tanska teki Suomeen ristiretkiä ainakin vuonna 1187 tai hieman ennen sekä vuosina 1191 ja 1202. Norjan kuninkaalle paavi Gregorius IX antoi puolestaan kirjeessään 6. heinäkuuta 1241 luvan vaihtaa Pyhään maahan tehtävä ristiretki "maasi naapuruudessa asuvia pakanoita vastaan". Myös saksalaiset ovat mahdollisesti tehneet väkivaltaista käännytystyötä Suomessa. Tämän puolesta puhuvat Jouko Vahtolan mukaan Neitsyt Marian kirkoiksi 1200-luvulla vihittyjen kirkkojen nimet sekä Hämeen kirkkoherrojen ja voutien saksalaisuus. Historialliset lähteet mainitsevat puolestaan ortodoksisen Novgorodin lähettäneen 500 munkkia levittämään uskoaan Venäjän pohjoisille äärille, mm. Karjalaan ja Suomeen.
Keskiaika > Ristiretket > Piispa Henrik

Legendan mukaan englantilaissyntyinen Uppsalan piispa Henrik sekä Ruotsin kuningas Eerik Pyhä tekivät noin vuonna 1155 ristiretken Suomeen. Koska varhaisin tätä retkeä kuvaava lähde, Pyhän Eerikin legenda, on kirjoitettu vasta 1200-luvun lopuilla, ovat monet historioitsijat kyseenalaistaneet koko ristiretken todenperäisyyden. Ristiretkeä kuvaa myös suomalainen kansanruno, Piispa Henrikin surmavirsi, joka kertoo piispa Henrikin kokemasta marttyyrikuolemasta Köyliönjärven jäällä. Tämän kertomuksen vanhin säilynyt käsikirjoitus on peräisin 1600-luvulta.
Nykytutkimuksen valossa saattaa olla mahdollista, että Suomeen suuntautuvaa lähetystyötä olisi myös tuettu ruotsalaisilla sotajoukoilla. Toisaalta on myös esitetty, että Ruotsin kuningas Eerik tuskin olisi pystynyt Sverkerin suvun kanssa käymiensä riitojen takia varustamaan kovinkaan suurta ristiretkeä. Samaten on sanottu, että ristiretkestä kertovien lähteiden varsinaisena tehtävänä on ollut pohjustaa kuningas Eerikin ympärille kasattua pyhimyskulttia, eikä toimia historiallisten tapahtumien lähteistönä.
Kristillisyys ei täysin sulkenut tai pyyhkinyt pakanuutta pois. Läpi keskiajan Sisä-Suomessa, pitkälle uudelle ajalle Itä- ja Pohjois-Suomessa, ja 1900-luvulle ja jopa näihin päiviin asti Karjalassa säilyi kristillisyyden rinnalla runsaasti pakanallisia uskomuksia, riittejä, loitsuja ja myyttejä.
Keskiaika > Ortodoksisuuden leviäminen Karjalassa ja Itä-Suomessa

Karjalaiset liittyivät Novgorodin alaisuuteen ja omaksuivat ortodoksisen uskon. Tämäkin muutos tapahtui hitaasti ja asteittain, ja Karjalassa onkin säilynyt paljon esikristillistä mytologiaa ja perinteitä.
Ortodoksisessa kirkossa kutsutaan Karjalan valistajiksi Venäjän Karjalassa, Lapissa, Inkerissä, Vepsässä ja Äänisjoen ja Vienanjoen alajuoksulla vaikuttaneita lähetyssaarnaajia, luostarien perustajia, erämaakilvoittelijoita ja esimerkillisiä paikallisia ihmisiä. Valistustyössä oli ortodoksisen uskon levittämisen lisäksi tavoitteena myös juurruttaa maallista valtaa ja viedä tsaarin poliittisia valtapyrkimyksiä eteenpäin. Työn tuloksina syntyi Karjalaan useita luostareita, kirkkoja ja tsasounoita. Perimätiedon mukaan Valamon luostari perustettiin 1100-luvulla tai viimeistään 1300-luvulla,  Konevitsan luostari vuonna 1393 ja Petsamon luostari 1500-luvulla.
Vuosina 1610–1617 käytiin Ruotsin ja Venäjän välillä Inkerin sota, jolloin Jakob De la Gardien johtama sotajoukko valtasi Käkisalmen ja sen ortodoksinen piispa Silvester joutui pakenemaan Venäjälle. Samalla ruotsalaisjoukot tuhosivat Valamon ja Konevitsan luostarit.  Sodan päättäneessä Stolbovan rauhansopimuksessa vuonna 1617 taattiin Ruotsiin liitetyn alueen ortodoksiselle väestölle oikeus harjoittaa omaa uskontoaan. Kuitenkin käytännössä Ruotsin alaiset ortodoksit joutuivat vaikeaan asemaan. Ruotsin valtion tuella evankelis-luterilainen kirkko levitti luterilaisuutta Käkisalmen läänin alueelle pakkokäännyttämällä ortodokseja. Praasniekkojen viettäminen kiellettiin ja ortodoksien oli käytävä joka toinen sunnuntai kuuntelemassa luterilaista saarnaa. Tämän seurauksena kymmenet tuhannet ortodoksit pakenivat Venäjälle ja tilalle tuotiin väestöä Savosta, joka edesauttoi Pohjois-Karjalan, Karjalan kannaksen ja Inkerin luterilaistumista.
Renessanssi > Uskonpuhdistus

Kuningas Kustaa Vaasa ei halunnut, että reformaatiota ajettaisiin maassa kovinkaan voimakkaasti. Kirkon johtomiehetkin olivat samaa mieltä. Luostarit kuitenkin lakkautettiin. Naantalin luostari sammui itsekseen, kun viimeiset nunnat kuolivat. Ilmeisesti Suomen ensimmäinen uskonpuhdistuksen julistaja oli Petrus Särkilahti, joka palasi Saksasta 1537. Särkilahti vaikutti myös tulevien pappien koulutukseen Turun tuomiokapitulissa.
Varsinaisesti uskonpuhdistuksen laittoi käyntiin Wittenbergin yliopistosta valmistunut pappispolvi, joka oli lähtenyt opiskelemaan 1530-luvulla. Tähän pappissukupolveen kuuluivat muun muassa Suomen uskonpuhdistuksen keskeisimmät hahmot Mikael Agricola ja Paavali Juusten. Uskonpuhdistuksen keskeisimpiä periaatteita oli kristinuskon opettaminen kansan kielellä ja näin Mikael Agricola loi kirjoitetun suomen kielen – Agricolaa kutsutaan suomen kielen isäksi.
Agricola oli aloittanut Raamatun käännöstyön jo Saksassa, mutta sen valmistumista viivästytti muiden kirjojen laatiminen. Ensimmäinen suomenkielinen kirja on Agricolan Abckiria. Siinä oli papeille tietona kristinopin ydinkohdat ja tärkeimmät rukoukset. Agricola kirjoitti myös Rucouskirian (1544) ja kirkkokäsikirjan (1549). Uuden testamentin käännös Se Wsi Testamenti painettiin 1548. Agricolan tarkoituksena oli kääntää koko Raamattu, mutta hän sai valmiiksi elämänsä aikana Dauidin Psalttarin ja joitakin pieniä osia Vanhasta testamentista.