Strypa
Joen nimi

Nimen alkuperää varten on olemassa useita hypoteeseja, joiden pohjalta Strypan nimen uskotaan tarkoittavan "nopeaa vettä" tai "nopeaa jokea" ja kertovan veden väristä. Nimen alkuperästä ei kuitenkaan ole tarkkaa tietoa. Etymologiset ja arkeologiset tutkimukset osoittavat, että alueella ovat oleskelleet 1. vuosisadalla kirjoitettujen kronikoiden tivertsien ja galitsialaiset esi-isät. Muun muassa uskotaan, että joki sai ensimmäisen nimensä daakialaisen kostobokkien heimon asettuessa Karpaattien ja Dnestr-joen väliselle alueelle Osivtsi-kylään ja jossain vaiheessa tänne tulleet  itägermaanista kieltä puhuneet gootit muuttivat hieman sen ääntämistä. Joidenkin mielipiteiden mukaan nimi on illyrialaista ja traakialaista alkuperää Balkanin niemimaalta peräisin olevien heimojen ja myöhemmin goottien vaikuttaessa paikallisen väestön etnogeneesiin. Nimi viittaa muinaisiin illyrialaistraakialaisiin sanan koostumuksiin, jossa str-, stru- tai ser- sisältyessä ilmaistiin "virtausta". Ukrainalainen historioitsija B. Andrusyšin uskoo, että juuri ”str” tarkoittaa nopeaa virtausta. Tämän tarkoituksen siirtyessä "virta tai virtaava vesi"-merkityksessä slaavilaiseen kieleen muinaisina aikoina useimmissa tapauksissa nopeavirtaisia jokia, yleensä nopeaa tai nopeaa hyppäämistä sanottiin sanalla, jossa oli kirjainyhdistelmällä "str". Siksi se on käytössä jokien Stryžen, Struga, Strumok, Bystrytsia, Prostyr, Stryvnyki, Stronavka, Strynya jne. nimissä. Nämä nimet voivat johtua muinaisslaavilaisesta " "строуя" e. strouja tai muinaisvenäläisestä "струя" e. struja, joka virtauksen lisäksi tarkoittaa noroa tai ryöpsähdystä. Sitä löytyy usein ukrainalaisista hydronyymeistä kuten Dnestr, Istr, Stryi ja Istrivka. Kimmerialaisten, skyytien ja sarmaattien jo aikakauttamme edeltävinä vuosina tänne asettumisesta johtuvasti hydronyymin kirjainkolmikkoa ”str” merkitystä on vielä tutkittu niiden kansojen ”nopea joko nuoli tai puro” alkuperätarkoituksessa.
Todennäköisimmin nimi on peräisin ihan slaavinkielisestä verbistä "стрибати" eli "stripati" (hypätä), "стрибає" eli "joku hyppää" tai sanasta "стриба" eli ”stripa” (hyppy), koska kuvaannollisesti yksi hyppäämisen selityksistä on myös "virrata nopeasti pomppien yli kivien, reunusten jne." Tutkija S. Verbytš puolestaan viittaa protoslaavilaisiin "stripa", "strip", "ster" eli "vaeltaa tai ajaa". Joen nimen myös oletetaan olevan indoeurooppalaista alkuperää, jossa se yleensä tarkoittaa "virtaamista tai virtaavaa vettä". Siihen kielikuntaan kuuluvien joidenkin baltoslaavilaisten asukkaiden elämä liittyi läheisesti tähän jokeen, josta tiettömissä olosuhteissa tuli väestön kauttakulkureitti ja joka kielikuvassa sai maamerkin roolin, kun mm. sanottiin ”asun kaistaleen (latviaksi ja liettuaksi stripa-kaistale) yläpuolella tai takana”. Näistä lauseista syntyi eräänlainen kylän oma mikrotoponyymi. Myös Puolan aikakauden topografiseen karttaan on merkitty Za Strypa-nimi eli Strypan toisella puolella. Näin ollen joen nimen voi yhdistää slaavilaiseen alkuperään.
Strypasanan jälkimmäinen tavu -pa tai -ypa on balttialainen rakenteellinen osa latviankielisestä sanasta ”upe” taikka liettuankielisestä ”upė”, joka useimmiten tarkoittaa vettä tai "jokea". Myös romaniankielinen "apă" tarkoittaa "vettä" ja heetiksi ”uappu” "joen rantaa". Venäläinen tutkija M. S. Polubojarov väittää, että kirjainyhdistelmän ”ypa” merkitys on johtunut muinaisesta iranilaisesta tai traakalaisesta kielestä, jossa -ap tarkoittaa "kylmää vettä", mutta sen toinen merkitys on "samea vesi". Viimeksimainittu sopii hyvin Strypalle, jonka pohja on lietteistä, mikä antaa vedelle tumman värin.
Joissakin lähteissä Strypan nimi yhdistetään itäslaavien pakanallisen mytologian tuulen-, myrskyn ja huonon sään jumalaan ”Стриба” eli Striba tai ”Стрибог” eli Stribogiin, kun esi-isät palvoivat suurta määrää luonnonvoimia personoivia jumalia. Muinaiset slaavit käyttivät Strypan rannoilla ja erityisesti Osivtsissa leviäviä niittyjä ja metsiä jumalten palvontaan ja temppelien rakentamiseen. Stribogin tärkeimmät palvontapaikat ja alttarit rakennettiin saarille ja lähelle joen rantoja, joilla kauppalaivat usein pysähtyivät. Ennen pitkälle matkalle lähtemistä kauppiaat toivat runsaasti lahjoja pakanajumalten alttareille, jotta heidän matkansa onnistuisivat ja olisivat turvallisia.