stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brewster F2A
Tekniset tiedot (F2A-1 / Model 239)

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&07.09000007,9 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&010.070000010,7 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.06300003,63 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&019.040000019,4 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01717.&&&&001 717 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”&”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”&”.2 286 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Wright_R-1820-G5 Cyclone -tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&&0700.&&&&00700 kW (&&&&&&&&&&&&0940.&&&&00940 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0484.&&&&00484 km/h 5 200 metrissä
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01600.&&&&001 600 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&010100.&&&&0010 100 m
Nousuaika: 4 min 3 000 metriin, 7 min 5 000 metriin
Aseistus
4 × Browning M2 12,7 mm konekivääriä
Kirjallisuutta

Lehtonen, Kai R.: Millä mielellä Brewsterit rakennettiin, Feeniks, nr. 2., 2005.
Raunio, Jukka. Lentäjän Näkökulma 2. Kerava:J. Raunio, 1993. ISBN 951-96866-0-6
Raunio, Jukka. Valtion Lentokonetehtaan historia. Osa 2: Tampereella ja sodissa 1933–1944.  Halli: Jukka Raunio (omakustanne), 2007. ISBN 978-95196866-8-4
Stenman, Kari: Brewster Model 239 Suomen ilmavoimissa. Koala-kustannus, 2018. ISBN 978-952-229-199-8.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The history of Brewster Model 239 BW-384 (englanniksi)
The history of Brewster Model 239 BW-393 (englanniksi)
Brewster BW-372
Kuvia Brewstereistä
BW-372 Floridassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Brewster XF2A-1 prototyyppi Yhdysvaltain laivaston kuvassa.
Yhdysvaltalainen Brewster F2A-3.
Brewster ”BW-381”
Brewster BW-387 Saukonpuiston leikkikentällä Tampereella vuonna 1952.
2./LeLv 24:n Brewster-hävittäjä Selänpään lentokentällä kesäkuussa 1941.
BW-372 Keski-Suomen ilmailumuseossa.
BW-372 Keski-Suomen ilmailumuseossa.
Kybartain rautatieasema

| Kybartain rautatieasema,   Kybartų geležinkelio stotis |
| --- | --- |
 Kybartain asema noin vuonna 1900, tuolloiselta nimeltään Veržbolovon asema
Perustiedot
Sijainti:  54°38′31″N, 022°45′30″E
Osoite:  Kudirkos Naumiesčio gatve 4, Kybartai, LT-70414 Vilkaviškio r., Liettua 
Kunta:  Kybartai, Vilkaviškisin kunnallispiiri
Valtio:  Liettua
Etäisyydet:  Kazlų Rūda 49 km, Kaunas 86 km, Vilna 187/190 km; Venäjän raja 0,7 km, Kaliningrad 152 km
Avattu:  1861 
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Liettuan rautatiet
Kaukoliikenne:  Liettuan eteläosat: mm. Kaunas, Lentvaris, Vilna. Aseman kautta kulkee myös Venäjän rautateiden junia ulkomaille Valko-Venäjälle (esimerkiksi Minsk) ja Venäjälle (Kaliningradin alue,  Pietari, Moskova)
Tavaraliikenne:  runsasta
Asemarakennus
Lipunmyynti:  Kyllä
Kybartain rautatieasema (liett. Kybartų geležinkelio stotis) on Liettuan rautateiden raja-asema Kaunasista Kaliningradiin johtavalla rautatiellä aivan Liettuan lounaisrajan tuntumassa Kybartain pikkukaupungissa Vilkaviškisin kunnallispiirissä.
Rautatie Vilnan länsipuolella sijaitsevasta Lentvarisista Kaunasin kautta Kybartaihin rakennettiin vuonna 1861 tuolloin Preussin kuningaskunnan rajalla sijainneelle paikkakunnalle sivuhaaraksi Venäjän keisarikunnan Pietari–Varsova-rataan. Paikkakunnalle nousi parhaimman laatuluokan asema jota kutsuttiin aluksi  Veržbolovon asemaksi (ven. Вержболово,  nimi 1917 saakka, liettuaksi Virbalis läheisen kaakossa jo sijainneen pikkukaupungin mukaan). Henkilöliikenne Kaunasista alkoi 11 huhtikuuta 1861 ja Vilnasta (ja edelleen Pietarista) jo 15 maaliskuuta 1862.
Rautatiereitti ja nykyliikenne

Liettuan rautateiden junilla pääsee Kazdu Rūdaan tai Kaunasiin muutaman kerran päivässä. Näillä asemilla pitää vaihtaa junaa, mikäli haluaa jatkaa esimerkiksi Vilnaan. Kansainvälistä henkilö- ja rahtiliikennettä Kybartaihin syntyy puolestaan Venäjän rautateiden liikenteestä Kaliningradin alueen ja Baltian itäpuolisen Venäjän välillä. Näillä ulkomaanjunilla ei pääse matkustamaan vain Liettuan sisäistä etappia esimerkiksi Vilnaan. Rata Vilnasta Kaliningradiin kulkee seuraavasti:
Vilna–Lentvaris–Kaišiadorys–Kaunas–Kazdu Rūda–Kybartai–
jatko Venäjän Kaliningradin alueella: Nesterov–Gusev–Tšernjahovsk–Gvardeisk–Kaliningrad.
Aiheesta muualla

Liettuan rautateiden reittihaku (englanniksi) (litrail.lt)
Baltian  rataverkon kartta (englanniksi)
Liettuan rataverkon kartta (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Janne Kuusi

| Janne Kuusi |
| --- | --- |
 Janne Kuusi Turun Kirjamessuilla 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1954 (ikä 70)
Ammatti:  elokuvaohjaaja elokuvakäsikirjoittaja kirjailija
Ohjaaja
Palkinnot
 Tampereen elokuvajuhlat: kotimaisen kilpailun pääpalkinto (1982) Läpimurto 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Janne Tapio Kuusi (s. 29. huhtikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja kirjailija. Hän on ohjannut niin elokuvia kuin lyhytelokuviakin, joista tunnetuimpia ovat Kukkia ja sidontaa (2004) ja Saippuaprinssi (2006). Hän on tehnyt lisäksi televisiotyötä, muun muassa fiktiotuottajana TV1:ssä 1993–1994 ja tuottaja-ohjaajana 1996–1997 (esim. Studio Julmahuvi tuottaja, mainoselokuvia, televisiopilotteja ja monia käsikirjoituksia. Vuonna 2010 Like julkaisi hänen esikoisromaaninsa Vapaus. Vuonna 2022 Kuusi julkaisi fiktiivisen teoksen 400 kekkosta, joka perustuu hänen omiin kokemuksiinsa Urho Kekkosen sotilaspalvelijana. Sen pohjalta on tehty myös uudenlainen äänikirjan ja kuunnelman hybriditeos.
Kuusi valmistui Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-linjalta vuonna 1984.
Hän on toiminut opettajana muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa elokuvaohjauksen lehtorina 2001–2003, Teatterikorkeakoulussa, Tampereen yliopistossa, Tampereen ja Helsingin taiteen ja viestinnän ammattikorkeakouluissa. lähde?  Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Aleksi Salmenperä ja JP Valkeapää.
Kuusi on toiminut Suomen elokuvatyöntekijät ry:n hallituksessa 1985–1993, puheenjohtajana 1987–1988, Suomen Elokuvaohjaajaliiton hallituksessa 1988–1995, 2003–2005 ja Suomen elokuvasäätiön tuotantolautakunnassa 1988–1989. lähde?
Kuusi on saanut valtion taiteilija-apurahat vuosina 1990, 1998–2000, 2005 ja 2006–2010. lähde?
Kuusi ilmoitti 2007 lopettavansa aktiiviuransa ohjaajana Suomen niukkojen resurssien vuoksi ja keskittyvänsä kirjoittamiseen. Matti Pellonpäästä kertova dokumentti Boheemi elää oli kuitenkin hänen mielestään tehtävä ”ennen kuin me Pellonpään tunteneet kasvamme horsmaa”.
Janne Kuusi avioitui vuonna 2000 oikeustieteilijä Anne Alvesalon kanssa. Janne Kuusen veljiä ovat muusikko Kim Kuusi ja juristi Kai Kuusi.
Filmografia

Laki, jota ei ole (1979, dokumenttielokuva)
Prologi (1980, lyhytelokuva)
Läpimurto (1981, lyhytelokuva)
Parveke (1982, televisioelokuva)
Apinan vuosi (1983)
Laulu (1985, dokumenttielokuva)
Älä itke Iines (1987)
Onnea matkaan (1988)
Fyysillinen henkilö (1988)
88 (1989, dokumenttielokuva)
Valkoinen nainen (1989, televisioelokuva)
Valehtelu virkistää (1990, televisioelokuvasarja)
99,5 °C – sydänkohtauksia (1991, televisioelokuva)
Mikroaika (1991, lyhytelokuva)
Toinen luonto (1992, televisioelokuva)
Tuliainen (1993, lyhytelokuva)
Let's Play Zeus (1995, televisioelokuva)
Laskettu aika (1996, televisioelokuva)
Hotelli Voodoo (1997, musiikkielokuva)
Jäppinen (1997, televisioelokuva)
Vapaa pudotus (1999–2001)
Kukkia ja sidontaa (2004)
Saippuaprinssi (2006)
Boheemi elää (2011), dokumenttielokuva Matti Pellonpäästä
Kirjallinen tuotanto

Vapaus.  Helsinki:  Like, 2010.  ISBN 978-952-01-0495-5 , 2023 SAGA Egmont (E-kirja)ISBN 9788728565254
Banksteri.  Helsinki:  Helsinki-kirjat, 2012.  ISBN 978-952-5874-99-0 , 2023 SAGA Egmont (Äänikirja) ISBN 9788727088655, (E-kirja): 9788728565292
Silmästä silmään (Ajasta aikaan I) Helsinki: Like, 2018, ISBN 978-952-01-1744-3, 2023 SAGA Egmont (E-kirja) ISBN 9788728565261
Sielusta sieluun, (Ajasta aikaan II) Helsinki: Like, 2016, ISBN 978-952-01-1305-6, 2023 SAGA Egmont (E-kirja) ISBN 9788728565278
Kasvoista kasvoihin (Ajasta aikaan III) Helsinki: Like, 2014, ISBN 978-952-01-1108-3, 2023 SAGA Egmont (E-kirja) ISBN 9788728565285
400 kekkosta. Helsinki: Arktinen Banaani, 2022. ISBN 978-952-270-477‐1, audiodraama ISBN 9789522704771 e-kirja ISBN 978-952-65556-2-1
Apinan vuosi. Helsinki: Nomen est omen, 2024, ISBN 978-952-65556-0-7
Kirjallisuutta

Tammi, Eero: ”Meininkiä!” Janne Kuusen haastattelu. Filmihullu 5/2007.
Aiheesta muualla

Janne Kuusi Elonetissä.
Janne Kuusi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Liken kotisivu
Helsingin kirjailijat kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Kuulamakrilli

| Kuulamakrilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Scombroidei
Heimo::  Makrillit Scombridae
Alaheimo::  Scombrinae
Tribus::  Tonnikalat Thunnini
Suku::  Auxis
Laji::  rochei
Kaksiosainen nimi
 Auxis rochei  (Lacépède, 1800) 
Katso myös
   Kuulamakrilli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuulamakrilli (Auxis rochei) on ahvenkalojen lahkoon kuuluva makrillikala. Lajin toinen suuri vihollinen ihmisen ohella on miekkavalas.
Koko ja ulkonäkö

Kuulamakrilli kasvaa keskimäärin 50 cm pitkäksi. Sen muuten suomuttoman vartalon etuosassa ja kyljissä toiseen selkäevään asti on suurehkoja suomuja.
Kuulamakrillin vartalo on sininen selässä tummempi, vatsassa vaaleampi. Pään etuosa on tummempi kuin kiduskannet. Makrillimaisia raitoja on vain kylkiviivan yläpuolella vartalon takaosassa. Sen ensimmäinen selkäevä on lyhyt ja kolmiomainen, lähes samanlainen kuin toinen selkäevä ja peräevä. Harvalla muulla makrillilla se on samanlainen. Kaikki evät ovat sinertävän- tai tummanharmaita.
Levinneisyys

Kuulamakrillia tavataan useimmilla maapallon lämpimillä merialueilla. Itäisen Tyynenmeren kannat on kuvattu omaksi alalajikseen A. rochei eudorax. Kuulamakrilli näyttää olevan herkästi haavoittuva laji, sillä sen esiintymisalueet ovat supistuneet.
Ravinto

Kuulamakrillit syövät suurissa parvissa pienempiä kaloja, kalmareita, äyriäisiä ja sirkkaäyriäisiä.
Kalastus

Kuulamakrilli on erittäin arvostettu punertavalihainen kala, jota pyydetään suuria määriä lähinnä troolilla sen kutemisaikana, loppukesällä. Kalaa ei yleensä näekään Euroopan kalatiskeillä -ja toreilla muihin vuodenaikoihin.
Aiheesta muualla

Auxis rochei rochei FishBase.org
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Auxis rochei rochei:  Wikidata: Q2451879  GBIF: 7059168  iNaturalist: 697825  ITIS: 613018  NBN: NHMSYS0021053392  NCBI: 349649  Paleobiology Database: 352573  WoRMS: 236487 
Scomber rochei:  Wikidata: Q106423728  CoL: 6Y9KB  EUNIS: 122498  GBIF: 4286092  IRMNG: 10136784  ITIS: 202049  WoRMS: 304547
Kymmenen avataran aarre ja muita Don Rosan parhaita

Kymmenen avataran aarre ja muita Don Rosan parhaita -kirjan kansikuva
Kymmenen avataran aarre ja muita Don Rosan parhaita (ISBN 951-32-1520-2) on viides Suomessa julkaistu ainoastaan Don Rosan Disney-tarinoita sisältävä sarjakuvakirja.
Kirjan julkaisi Sanoma Magazines Finland vuonna 2003, ja sen toimittivat Jukka Heiskanen, Riku Perälä ja Elina Toppari. Kirjan kaikki tarinat on suomentanut Jukka Lindfors.
Kirja on 176-sivuinen, eli ohuempi kuin yksikään aikaisemmista Rosa-kokoelmista. Ohuuden lisäksi kirja oli monille Rosan faneille pettymys myös siksi, että Kymmenen avataran aarre -nimikkotarinaa lukuun ottamatta kaikki tarinat oli jo aikaisemmin julkaistu Suomessa, ja siksi, että Rosan lakon vuoksi hänen esipuheensa ja kutakin tarinaa koskevat kommenttinsa jouduttiin paikkaamaan Marja Ritolan Don Rosa ja Ankkojen päättymätön tarina -esipuheella, ja kommenteilla. Kirjasta ei myöskään julkaistu nahkakantista erikoispainosta, kuten neljästä aiemmin ilmestyneestä kokoelmasta.
Tarinat

| Tarinakoodi | Suomenkielinen nimi | Alkukielinen nimi | Sivuja |
| --- | --- | --- | --- |
| D 95153 | Kymmenen avataran aarre | The Treasure of Ten Avatars | 24 |
| D 90161 | Avaruuden valloittajat | The Duck Who Fell to Earth | 12 |
| D 94066 | Matka Maan keskipisteeseen | The Universal Solvent | 24 |
| D 94202 | Kutistuva kitupiikki | The Incredible Shrinking Tightwad | 24 |
| D 94121 | Valvova silmä | An Eye for Detail | 10 |
| D 94144 | Kolumbuksen kadonneet kartat | The Lost Charts of Columbus | 24 |
| D 95079 | Ankka kuningas Arthurin hovissa | The Once and Future Duck | 24 |
| D 96001 | Paino-ongelmia | A Matter of Some Gravity | 16 |
Don Rosa
| --- | --- |
Suomessa julkaistut kokoelmat:  Kadonneen kirjaston vartijat (1995)  Roope Ankan elämä ja teot (1997)  Sammon salaisuus (1999)  Temppeliherrojen kätketty kruunu (2001)  Kymmenen avataran aarre (2003)  Musta Ritari (2005)  Roope Ankan elämä ja teot 2 (2007)  Kolmen caballeron paluu (2009)  Pako Kielletystä laaksosta (2010) 
Tarinoita:  Hänen Majesteettinsa Roope Ankka  Kirje kotoa  Sammon salaisuus  Temppeliherrojen kätketty kruunu  Musta Ritari  Musta Ritari slurppaa jälleen  Kymmenen avataran aarre  Matka Maan keskipisteeseen 
Muut:  Aku Ankan sukupuu  Pertwillaby Papers  Captain Kentucky 
Muuta:  Luettelo Don Rosan Disney-sarjakuvista  Luettelo Don Rosan Suomessa julkaistusta Disney-tuotannosta
Broileri

Broilerin tipu.
Broileri eli kananpoika tai syöttökana on yhteisnimi lihantuotantoon jalostetuille äärimmäisen lihaksikkaille kanaroduille, jotka kasvavat vain kuudessa viikossa untuvikoista teuraskokoisiksi linnuiksi. Broilerit eroavat munintakanoista etenkin siten, että niillä on huomattavasti suuremmat rintalihakset. Broilereiden jalostuksessa lähdettiin liikkeelle niin sanotuista keskiraskaista kanaroduista, joita käytettiin aiemmin sekä munan- että lihantuotantoon. Broilerit ovat hybrideitä, eli niiden emo ja isä ovat aina eri rotua keskenään.
Broileri on maailman suosituin lihalaji. Broilerinkulutus yli kaksinkertaistui Suomessa vuosina 2015-2021. Suurin osa Suomessa myydystä broilerinlihasta on teollisesti marinoitua.
Etymologia

Syöttökanoja alettiin kutsua Yhdysvalloissa broilereiksi, koska broilereita oli tapana grillata ja englannin kielen verbi broil viittaa grillaamiseen ja pariloimiseen. Kananpoika-nimitys tulee siitä että broilerit teurastetaan ennen neljän kuukauden ikää, jolloin ne saavuttaisivat sukukypsyyden.
Historia

Ensimmäiset jalostuskokeilut lihantuotantoon tarkoitetusta broilerista tehtiin 1800-luvun lopun Yhdysvalloissa, jossa varsinainen tuotanto käynnistyi 1926. Samoihin aikoihin perustettiin kolme yhdysvaltalaista yritystä, jotka hallitsevat nykyisin maailman broilerinjalostusta. Vuonna 1916 perustettiin Cobb (nykyinen Cobb-Vantress), vuonna 1921 Hubbard (vuodesta 2005 ranskalaisen Groupe Grimaudin tuotemerkki) ja vuonna 1923 Aviagen, joka on nykyisin maailman suurin broilerintuottaja. Niiden jalostamat broilerit ovat eri puhtaiden rotulinjojen risteytyksiä.
Eurooppaan broilerituotanto tuli toisen maailmansodan jälkeen. Broilerit olivat aluksi muuta lihaa kalliimpia. Tuotannon tehostuessa ja hinnan laskiessa siitä tuli edullista ruokaa. Suomessa myydyt broilerit olivat aluksi kokonaisia ja pakastettuja eli hitaita valmistaa ruoaksi. Paloiteltu broilerinliha tuli kauppoihin vasta 1980-luvun puolen välin jälkeen. Broilersuikaleita alettiin marinoida teollisesti 1990-luvun alussa, minkä vuoksi mikä johti broilerisuikaleiden käytön yleistymiseen.
Broilereiden jalostaminen johti 1970- ja 1980 -luvuilla niin suuriin rintalihaksiin, että se vaikeutti lintujen pystyssä pysymistä.
Broilerin tuotanto ulkomailla

Broilerintuotantoa uhkaavat bakteerit, kuten salmonella ja kampylobakteeri. Niitä torjutaan eri maissa eri tavoin. Yhdysvaltalaisilla teurastamoilla broilerin liha upotetaan klooriyhdisteisiin, jotka tappavat bakteerit lihan pinnalta. Euroopassa klooriyhdisteiden käyttöä ei hyväksytä, eikä EU-alueelle siksi tuoda yhdysvaltalaista kananlihaa. Eurooppalaisilla tiloilla keskitytään ennaltaehkäisemään tauteja noudattamalla hyvää hygieniaa ja kuumennuskäsittelemällä rehua.
Antibiootteja käytetään sairastuneiden eläinten parantamiseen, mutta myös tautien ennaltaehkäisyyn ja tuotantoeläinten kasvun edistämiseen. Tämä aiheuttaa antibioottiresistenssiä. EU:ssa tällaiset käyttötavat ovat kiellettyjä, mutta Amerikan, Afrikan ja Aasian mantereilla yleisiä.
Suo­mes­sa an­ti­bioot­tien käyttö broi­le­ri­tuo­tan­nos­sa on hyvin vä­häis­tä. Lin­tu­jen hy­vin­voin­ti ja ter­veys py­ri­tään yl­lä­pi­tä­mään hy­vil­lä tuo­tan­to-olo­suh­teil­la – ei lääk­keil­lä. Eläin­ten Ter­veys ETT ry on ke­rän­nyt jo vuosia broi­le­rien mik­ro­bi­lää­ki­tys­tie­to­ja. Niistä voi todeta, että suo­ma­lai­sia tuo­tan­to­pol­ven broi­le­rei­ta ei ole ollut tar­peen lääkitä moneen vuo­teen. Suo­ma­lai­sil­la broi­le­reil­la ei ole va­ka­via eläin­tau­te­ja kuten lin­tuinfluens­saa (AI), Gum­bo­roa, Newcast­len -tautia (ND) tai va­ka­via hen­gi­tys­tie­tau­te­ja kuten ART:tä tai ILT:tä. Ja­los­tus­pol­ven ro­ko­tus­oh­jel­mat ovat kapeat eikä tuo­tan­to­pol­ven broi­le­rei­ta ro­ko­te­ta ol­len­kaan. Suo­mes­sa tut­ki­taan jo­kai­nen broi­le­ri­par­vi sal­mo­nel­lan va­ral­ta. Maas­sam­me tut­ki­taan kaikki sal­mo­nel­la­tyy­pit, vaikka EU:ssa on pa­kol­lis­ta tutkia vain kahta ih­mi­sil­lä ylei­sin­tä tyyp­piä.
Broilerin tuotanto Suomessa

Broilerituotanto alkoi Suomessa vuonna 1959, mutta se lopetettiin jo muutaman vuoden kuluttua kannattamattomana. Broilerit tuotiin ruokakauppoihin uudestaan vasta vuonna 1970.. Nykyisin syötävä kananliha on peräisin lähes pelkästään broilerirotuisista kanoista. Suomessa on vuonna 2017 noin 190 broileritilaa, joiden keskikoko oli noin 60 000 broileria. Broilerintuotanto kaksinkertaistui vuosina 2005-2015. Suomessa kasvatettiin jälkimmäisenä vuonna 117 miljoonaa broileria.
Kasvatushalli on yleensä jaettu useampaan osastoon, ja monilla kanaloilla on useita kasvattamorakennuksia.
Suo­ma­lai­sia broi­le­rei­ta kas­va­te­taan vii­des­tä kuu­teen viik­koa si­sä­ti­lois­sa, va­pai­na kas­vat­ta­mon lat­tial­la turve- tai kut­te­ri­kui­vik­keen päällä. Ne saavat nukkua vä­hin­tään 6 tuntia vuo­ro­kau­des­sa ja syödä ja juoda sil­loin kun ha­lua­vat. Tuo­tan­to on tark­kaan suun­ni­tel­tua ja val­vot­tua. Lin­tu­jen kas­vuo­lo­ja, kuten kas­vat­ta­mon läm­pö­ti­laa ja kos­teut­ta val­vo­taan 24/​7 eli vuo­ro­kau­den ympäri niin arkena kuin py­hä­nä­kin.
Broilerin kasvattajilta edellytetään lakisääteisesti näyttö pätevyydestään. Aikaisemmin pätevyyden pystyi osoittamaan riittävällä työkokemuksella, mutta vuoden 2012 jälkeen on pätevyys edellyttänyt lihasiipikarjaan erikoistunutta koulutusta. Suomessa broilerinkasvatuksessa noudatetaan kansallista tuotantotapaa, joka kattaa lait ja asetukset ja niiden lisäksi vinon pinon alan tarpeellisiksi katsomia ohjeistuksia ja käytäntöjä. Kansallinen tuotantotapamme on tiukempi kuin EU:n ja Suomen lainsäädäntö edellyttää.  Broilerinkasvattajan pätevyyteen tarvitaan nykyisin ammattitutkinto.
Broilerin tuotanto Suomessa > Kasvatuskierto

Broilerin eli lihantuotantoa varten kasvatettavan kanan tuotantoprosessi lähtien vanhemmaissukupolven maahantuonnista ja loppuen lihan saapumiseen kauppaan kestää vähintään 35 viikkoa. Tämän prosessin vaiheisiin kuuluvat emokasvatus, munien haudonta ja broilerin kasvatus.
Suomessa kasvatetaan lähes yksinomaan broilerialan suurimman toimijan, Aviagen-yhtiön, kehittämiä Ross  Ross 308-(suosituin) tai 508 -broileriristeytyksiä. Lisäksi kasvatetaan Cobbin 500-risteytystä ja pienempiä määriä Hubbardin ja Aviagenin hidaskasvuisia kanarotujen risteytyksiä. Suomen Broiler Oy tuo ruoaksi päätyvien broilerien isovanhemmat Skotlannista Aviagen Broiler Breedersista, josta niitä lennätetään tilauslennoilla kolme kertaa vuodessa 20 000 kappaletta. Tuontikanat tuottavat munia, joista kuoriutuvien poikasten jälkeläiset kasvatetaan syötäviksi. Laki ei rajoita broilerin kasvunopeutta. Yleisimmin käytetyissä roduissa 64 gramman vuorokausikasvu on tavallinen.
Poikaset teurastetaan 1,5 kuukauden ikäisinä, jolloin ne painavat suunnilleen 1,7 kiloa. Muu kuolleisuus on Siipikarjaliiton mukaan broileriparvissa keskimäärin 2–4 prosenttia, mikä on liiton mukaan eläintuotannossa hyvin alhainen luku. Munantuotannosta poistettavat kanat eivät Suomessa laadultaan kelpaa syötäväksi, koska ovat munantuotannon lopettamisen jälkeen liian laihoja syötäviksi. Lopetuksen jälkeen ne joutuvat kaatopaikalle tai turkiseläinten rehuksi.
Suomalaisista broilereista lihaksi kasvatetaan niin kanat kuin kukotkin.
Broilerin tuotanto Suomessa > Ruokinta ja valaistus

Kasvuaikanaan broileri syö noin 3 kiloa rehua. Broilerien päärehu on kotimainen vilja. Valkuaislähteenä viljan lisäksi käytetään kotimaista rypsiä, hernettä ja härkäpapua. Näiden lisäksi valkuaistarvetta täydennetään vastuullisesti tuotetulla soijalla. Soijaa tuodaan yleensä Yhdysvalloista, Kanadasta tai Ukrainasta. Kansallisen tuotantotapamme mukaan jokainen rehuraaka-aine-erä tutkitaan salmonellan varalta.
Tavanomaisen tuotannon puolella broilereille ei tarvitse tarjota auringonvaloa. Ka­na­lois­sa ei ole ik­ku­noi­ta, jotta kas­vat­ta­mos­sa voi­daan ympäri vuoden taata pimeä jakso ka­no­jen le­pää­mis­tä varten. Kana on hyvin riip­pu­vai­nen päivän pi­tuu­des­ta ja se näkee erit­täin hyvin ja tark­kaan myös hä­mä­räs­sä. Koska kana on saa­li­se­läin, on sille kirkas valo kau­his­tus.
Broilerin tuotanto Suomessa > Kasvatustiheys

Broilereiden suurin sallittu kasvatustiheys on Suomessa 42 kg/m², mikä vastaa 25 teurasikäistä broileria neliömetriä kohti. Suomalaisten broilerikasvattamojen kasvatustiheys on muussa kuin luomutuotannossa käytännössä 23–25 teurasikäistä broileria neliömetrillä.
Lain vaatimukset kasvatustiheydestä kasvavat kolmiportaisen asteikon mukaan. Perusvaatimukset koskevat kasvatustiheyttä, jossa broilereita on alle 33 kg/m², mikä vastaa alle kahtakymmentä aikuista broileria neliömetriä kohti. Jos kasvatustiheys on tätä suurempi, tuottajan kasvattavien pitää laatia tarkka kuvaus käyttämästään tuotantojärjestelmästä. Kuvauksessa tulee kertoa keskeiset tekniset tiedot rakennuksista ja niiden laitteista, mm. pehkun laatu. koska se vaikuttaa hallin ilmanlaatuun, lintujen jalkapohjien ja kintereiden terveyteen. Kuvaus esitetään aluehallintovirastolle pyydettäessä.
Jos kasvatustiheys on yli 39 kg/m², mikä vastaa vähintään 23 aikuista broileria neliömetriä kohden, kuolleisuuden ja jalkapohjatulehdusten määrän on oltava alle laskennallisen raja-arvon, eikä eläinsuojelutarkastuksissa saa ilmetä eläinsuojelusäännösten vastaista toimintaa edeltävän kahden vuoden aikana.
Kasvatustiheyden muutoksista tulee ilmoittaa Aluehallintovirastolle
Broilereiden kasvatustiheys kasvatusosastossa määritetään viimeksi teurastetun parven elopainona broilereiden käytettävissä olevaa pinta-alaa neliömetreissä kohti. Jos elopainomittausta ei ole käytettävissä voidaan kasvatustiheys määrittää viimeksi teurastetun parven teuraspainosta jäähdyttämättömien teuraspainojen osalta liitteen 6 kohdan laskentakaavan mukaisesti ja jäähdytettyjen teuraspainojen osalta liitteen 7 kohdan laskentakaavan mukaisesti. (Valtioneuvoston asetus broilereiden suojelusta annetun valtioneuvoston asetuksen muuttamisesta, voimaan 24.5.2024)
Eläinten hyvinvointilainsäädännön mukaan broilereiden kuolleisuus kasvatusaikana ja jalkapohjatulehdusten määrä arvioidaan jokaisesta teurastetusta broileriparvesta. Havaintojen perusteella tarkastuseläinlääkäri arvioi broilereiden hyvinvointia kasvatusaikana. Aluehallintovirasto voi tietyin perustein määrätä kasvatustiheyttä laskettavaksi, jos tehty arvio osoittaa broilereiden hyvinvoinnin heikentyneen tilalla. Tuottaja voi osoittaa hänestä riippumattomat tai poikkeukselliset syyt, jotka ovat vaikuttaneet broilereiden korkeaan kuolleisuuteen tai jalkapohjien huonoon kuntoon.
Lisäksi lakiin sisältyy eräitä broilereiden pitoa koskevia erityisvaatimuksia käytettäessä suurimpia kasvatustiheyksiä. Edellä mainituista asioista säädetään tarkemmin valtioneuvoston asetuksessa broilereiden suojelusta. Asetuksessa säädetään myös yksityiskohtaisesti kasvatusosaston ja olosuhteiden vaatimuksista, broilereiden hyvinvoinnista huolehtimisesta sekä juotosta ja ruokinnasta.