stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euroopan unionin budjetti
Rahoitus > Omat varat

EU:n omat varat muodostuvat maataloustuotteiden tuontimaksuista ja muista EU:n rajojen tullimaksuista.
Rahoitus > Osuus arvonlisäverotuloista

Jäsenvaltiot maksavat vaihtelevan suuruisen prosenttiosuuden arvonlisäverotuloistaan.
Rahoitus > Osuus bruttokansantulosta

Bruttokansantulon osuus muodostaa suurimman osan budjetin rahoituksesta. Jäsenvaltiot maksavat vaihtelevan suuruisen prosenttiosuuden bruttokansantulostaan.
Rahoitus > Muut tulot

Muut tulot muodostavat noin prosentin budjetista. Muut tulot sisältävät korkotulot talletuksista ja myöhästyneistä maksuista, maksut erilaisilta järjestöiltä, ja käyttämättä jääneet varat aikaisemmasta budjetista.
Budjetin jakautuminen

Budjetti jakautuu vuonna 2008 seuraavasti:
Kestävä kasvu 44,9 % (kilpailukyvyn lisääminen, köyhien jäsenmaiden alueellinen kehittäminen)
Luonnonvarat 42,7 % (maataloustuet)
EU maailmanlaajuisena toimijana 5,7 % (ulkopolitiikka)
Hallinto 5,6 %
Kansalaisuus, vapaus, turvallisuus ja oikeus 1,0 %
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
EUROPA
Euroopan parlamentin verkkosivut
Inversio (meteorologia)

Nouseva savu ei lämpötilainversion vuoksi pääse sekoittumaan ylempiin ilmakerroksiin, vaan jää leijumaan "katoksi" Lochcarronin kylän ylle Skotlannissa.
Inversio on ilmakehässä tilanne, jossa lämpötila kasvaa ylemmäs mentäessä. Ilmakehän alaosassa eli troposfäärissä lämpötila yleisimmin laskee ylöspäin mentäessä – kuten helposti ymmärrämme lumihuippuisista vuorista tai lentokoneen matkustamossa näytetyistä yläilmojen säätiedotuksista. Inversio on siis normaaliin verrattuna päinvastainen tilanne. Inversiolla tarkoitetaan lähes aina lämpötilainversiota: yleisemmin inversio tarkoittaa jonkin suureen päinvastaista käyttäytymistä.
Inversioita syntyy kaikkiin troposfäärin osiin rintamien yhteydessä kylmän ilmamassan tunkeutuessa lämpimän alle tai lämpimän vyöryessä kylmän päälle. Maanpinnan lähelle syntyy pintainversio silloin, kun säteilyjäähtyminen jäähdyttää maanpintaa, joka puolestaan jäähdyttää alimpia ilmakerroksia. Näin käy Suomessa kesällä selkeinä öinä, ja talvella mihin vuorokaudenaikaan hyvänsä, jos taivas on selkeä ja tuuli heikkoa (kohtalainen tai kova tuuli sekoittaa troposfäärin alaosia niin tehokkaasti ettei inversiota synny).
Kun ilmanalaatuasioiden yhteydessä tai usein muutenkin puhutaan inversiotilanteesta, tarkoitetaan juuri pintainversiota. Pintainversio vaikeuttaa etenkin astmaatikkojen elämää, sillä inversiotilanteissa ilma on stabiilia eivätkä ilmassa leijuvat partikkelit sekoitu paksuun ilmakerrokseen vaan jäävät lähelle maanpintaa ja niiden pitoisuudet kasvavat.
Tulppainversio on ala-ja keskitroposfäärin rajalla oleva ilmakerros, joka syntyy aamupäivällä auringon lämmittäessä maanpintaa, jolloin lämmennyt ilma kohoaa ja muuttuu yläpuolista ilmaa kylmemmäksi. Tällöin normaali nousuliike (konvektio) estyy, eikä synny heikkoja ukkosia. Kun konvektio lopulta on kyllin voimakas, se rikkoo tulppainversion ja syntyy erittäin ankaria ja tuhoisia ukkosia.
Suunnilleen samassa paineessa kylmä ilma on painavampaa kuin lämmin. Tätä hyödynnetään kuumailmapalloissa, jotka nousevat taivaalle nostevoiman avulla. (Vastaavasti kylmäilmapallot putoaisivat kuin kivet.) Auringon lämmittäessä maanpintaa alin ilmakerros lämpenee myös, sen tiheys pienenee ja nousee pieniä "kuumailmapalloja", ikään kuin ilmakuplia ilmamassassa, jotka sekoittavat tehokkaasti troposfäärin ilmaa. Inversiossa tällaista sekoittumista ei tapahdu. Niinpä inversiotilanteissa maan läheltä päästetyt ilmansaasteet myös jäävät lähelle pintaa. Talvella inversiotilanne voi kestää useita päiviä, ja ilmanlaatu huononee päivä päivältä.
Kesäöinä inversioon syntyy usein sumua tai ainakin pieniä sumuhattaroita, jotka hälvenevät aamulla inversion puhjettua. Lumensulamisaikaan pintainversiossa voi olla sitkeä sumupilvikerros.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hôtel Matignon

| Hôtel Matignon |
| --- | --- |
 Hôtel Matignonin etupiha
Osoite:  57 rue de Varenne
Sijainti:  Pariisi
Perustettu:  1722
Valmistumisvuosi:  1725
Suunnittelija:  Jean Courtonne
Omistaja:  Ranskan tasavalta
Käyttäjä:  Ranskan pääministeri
Tyylisuunta:  barokki
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hôtel Matignon on nykyisin Ranskan pääministerin virasto ja virka-asunto, joka sijaitsee rue de Varennen varrella Pariisin seitsemännessä kaupunginosassa.
Rakennuksen pohjakerroksessa on neljä salonkia: Suuren neuvoston salonki, Keltainen salonki, Sininen salonki, jossa pääministeri ottaa tärkeät vieraansa vastaan, ja Punainen salonki. Pääministerin työtilat ovat ensimmäisessä kerroksessa, ja niihin kuuluvat: toimisto, kokoushuone, ruokasali ja tupakkahuone. Tässä kerroksessa on myös pääministerin virka-asunto.
Historia

Osana suurta Hôtel des Invalides -rakennuskompleksin rakentamista Ranskan kuningas Ludvig XIV päätti vuonna 1670 kunnostaa vanhan Garennen metsätien (Chemin Bois de la Garenne), josta tuli sittemmin rue de Varenne. Tie yhdisti Saint-Germain-des-Prés’n kaupungin läntisiin osiin ja mahdollisti alueen uudisrakentamisen.
Christian Louis de Montmorency-Luxembourg, Tignyn ruhtinas ja Ranskan marsalkka, osti 91 livren summalla 2 868 ”toisen” eli 30 000 neliömetrin suuruisen maa-alueen rue de Varennen varrelta. Marsalkka oli kiintynyt puistoihin, ja hän halusikin rakentaa alueelle kaupunkipuiston. Vuonna 1722 hän tilasi melko tuntemattomalta arkkitehdilta Jean Courtonnelta kartanorakennuksen. Tilauksen toteuttamisen onnistumisen ansiosta arkkitehti Courtonne pääsi Ranskan arkkitehtuuriakatemian jäseneksi.
Uusi omistaja kuitenkin syrjäytti arkkitehti Courtonnen epäiltynä epärehellisyydestä tavarahankinnoista, mutta hän pysyi vielä vuoden 1724 alkupuolelle asti rakennuksen arkkitehtina. Courtonnen tilalle tuli lopulta Antoine Mazin. Tässä vaiheessa keskeiset rakennustyöt sekä sisällä että ulkona oli tehty, ja meneillään oli kalustusvaihe. Mazin keskittyikin toteuttamaan porttirakenteet, jotka kuitenkin myös Courtonne toteutti toisaalle.
Jacques de Matignon kuoli 4. tammikuuta 1725. Hänen puolisonsa Louise-Hippolyte Grimaldi oli Monacon ruhtinaskunnan perillinen, joten rakennus siirtyi Monacon ruhtinashuoneelle. Tästä vaiheesta nykyisen ruhtinaan arvonimien joukossa on myös Monacon herra.
Tämän jälkeen 1700-luvun lopulla Hôtel Matignon kuului tanssijatar Anne Eléonore Francille ja hänen rakastajalleen, rikkaalle pankkiirille Quentin Crawfordille.
Vuonna 1808 rakennus myytiin ranskalaiselle poliitikolle ja diplomaatille Charles-Maurice de Talleyrand-Périgordille, joka puolestaan myi rakennuksen 1811 Ranskan keisari Napoleon I:lle.
Restauraation alkuvaiheessa kuningas Ludvig XVIII vaihtoi kiinteistön Élysée-palatsiin Bourbonin herttuattaren Bathilde d’Orléansin kanssa.  Herttuattaren kuoltua vuonna 1822 hän jätti sen perinnöksi veljentyttärelleen Adélaide d’Orléansille (1777–1847), joka oli tulevan kuningas Ludvig Filip I:n sisar. Adélaide antoi rakennuksen uskonnollisen yhteisön käyttöön, kunnes vuokrasi sen rikkaalle yhdysvaltalaiselle everstille Herman Thornille, joka vuokrasi kiinteistöä vuoteen 1848 saakka.
Toisen keisarikunnan aikana rakennuksen hankki Gallieran herttua Raffaele de Ferrari. Sen jälkeen, kun äänestyksellä oli päätetty Orléans-suvun karkottamisesta maanpakoon, leskeksi jäänyt Gallieran herttuatar Maria de Brignole-Sale tarjosi anteliaasti rakennuksen Itävalta-Unkarin keisarille, jotta tämä tekisi siitä valtionsa suurlähetystön herttuattaren kuoleman jälkeen.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Hôtel Matignon takavarikoitiin vihollismaan omaisuutena. Vuonna 1922 Ranskan valtio osti rakennuksen. Aluksi rakennuksesta piti tehtämän museo, ja sen jälkeen siitä suunniteltiin asuinrakennusta. Gaston Doumerque teki siitä kuitenkin vuonna 1935 pääministerin (président du Conseil) viraston ja virka-asunnon.
Toisen maailmansodan jälkivaiheessa Hôtel de Matignoniin asettui kenraali Charles de Gaulle.
Puisto

Puistoa ympäröi kolmen hehtaarin suuruinen puisto, jonka on suunnitellut Achille Duchêne vuonna 1902. Kyseessä on suurin Pariisissa sijaitseva yksityinen puisto. Puistossa yhdistyvät ranskalaisen puistosuunnittelun perspektiivi ja englantilaistyyliset istutukset.
Puistossa kasvaa noin sata erilaista kasvia. Pääministeri Raymond Barresta lähtien lähes kaikki rakennuksen haltijat ovat istuttaneet oman nimikkopuunsa rakennuksen puistoon heti pääministeriksi tulonsa jälkeen.
| Pääministeri | Puulaji | Lähde |
| --- | --- | --- |
| Raymond Barre | sokerivaahtera |  |
| Pierre Mauroy | unkarintammi |  |
| Laurent Fabius | suotammi |  |
| Michel Rocard | lännenambrapuu |  |
| Pierre Bérégovoy | lännentulppaanipuu |  |
| Edith Cresson | neidonhiuspuu |  |
| Edouard Balladur | hopeavaahtera |  |
| Alain Juppé | katsura |  |
| Lionel Jospin | jalava |  |
| Jean-Pierre Raffarin | rautapuu |  |
| Dominique de Villepin | metsätammi |  |
| François Fillon | pagodakannukka |  |
| Jean-Marc Ayrault | kuningasmangolia |  |
| Manuel Valls | metsätammi |  |
| Bernard Cazeneuve | japaninmangolia |  |
| Édouard Philippe | omenapuut |  |
| Jean Castex | saarni |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hôtel Matignon Wikimedia Commonsissa
Hôtel de Matignonin salonkeja.
Hôtel de Matignonin puistoa.
Huppuhopeanokka

| Huppuhopeanokka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot Estrildidae
Suku::  Odontospiza
Laji::  griseicapilla
Kaksiosainen nimi
 Odontospiza griseicapilla  (Delacour, 1943) 
Synonyymit
 Lonchura griseicapilla 
Katso myös
   Huppuhopeanokka Wikispeciesissä   Huppuhopeanokka Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Huppuhopeanokka (Odontospiza griseicapilla) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Huppuhopeanokkaa tavataan Itä-Afrikassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Huppa

Huppa-hääkatos synagogassa
Huppa tai chupa (hepr. ‏חפה‎, ḥupa) on hääkatos, jonka alla juutalainen hääpari perinteisesti seisoo hääseremonian aikana. Chuppa koostuu nelikulmaisesta kankaasta, joskus tallitista, jota joko pidetään levitettynä käsien välissä, tai se riippuu pylväiden tai tankojen varassa. Huppa symboloi uutta kotia, jonka aviopari rakentaa yhdessä.
Huppa voi myös tarkoittaa juutalaisen hääseremonian toista osaa, jota kutsutaan myös nimellä nisuin. Perinteisesti huppa on ollut ulkona taivasalla, mutta se voi myös olla sisällä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Huppa Wikimedia Commonsissa
Hugo de Vries

Hugo de Vries
Hugo de Vries (16. helmikuuta 1848 – 21. toukokuuta 1935) oli alankomaalainen kasvi- ja perinnöllisyystieteilijä. Hän keksi uudelleen vuonna 1900 samanaikaisesti Carl Corrensin ja Erich Tschermakin kanssa  Gregor Mendelin kolme vuosikymmentä unohduksissa olleet periytymissäännöt. Vries kehitti myös oman teoriansa mutaatioista evoluutiossa. Hänen mutaatioteoriansa kuitenkin hylättiin 1930-luvulla.
Vries opiskeli Leidenin, Heidelbergin ja Würzburgin yliopistoissa. Hänestä tuli Amsterdamin yliopiston kasvitieteen professori 1878.
Vries tutki uransa alussa mm. kasvisolujen nestejännitystä, osmoosia ja soluliman läpäisevyyttä ja myöhemmin ryhtyi tekemään perinnöllisyyttä selvittäviä kokeita. Tutkimukset johtivat samoihin päätöksiin mitä Mendel esitti vuosikymmeniä aiemmin. Vries sai tietää Mendelin tutkimuksista 1890-luvun lopulla. Hän julkaisi tutkimustuloksensa vuonna 1900 ranskalaisessa Comtes Rendus de l'Académie des Sciences -aikakausjulkaisussa, mutta jätti siteeraamatta Mendelin työn. Corrensin arvostelun jälkeen hän kuitenkin myönsi Mendelin vaikutuksen tutkimukseensa.
Vries otti ensimmäisenä käyttöön termin "mutaatio" ja esitti oman mutaatioteoriansa 1900-luvun alussa. Hän kirjoitti aiheesta 1901 julkaistun kirjan Die Mutationstheorie. Vriesin teoria esitti että sattumanvaraisesti ilmestyvien mutaatioiden avulla kehittyy suurilla hyppäyksillä aivan uusia lajeja, darwinistisen asteittaisen muutoksen sijaan. Hänen virheellinen teoriansa sai jonkin aikaa kannatusta, kunnes hylättiin lopullisesti 1930-luvulla nykyaikaisen synteettisen evoluutioteorian myötä.
Vries jäi eläkkeelle Amsterdamin yliopistosta 1918.
Tunnetuimmat teokset

Die Mutationstheorie (1901)
Species and Varieties: Their Origin by Mutation (1905)
Plant Breeding (1907)
Aiheesta muualla

Hugo de Vries (1848-1935) (Arkistoitu – Internet Archive)
Irene Ekelund

Irene Ekelund
Irene Ekelund (s. 8. maaliskuuta 1997) on ruotsalainen pikajuoksija.
Ekelund voitti vuonna 2013 sisäratojen Ruotsin mestaruuden 60 metrin ja 200 metrin juoksussa. 200 metrillä hän juoksi uuden sisäratojen Ruotsin ennätyksen 23,15 ja paransi lähes 19 vuotta vanhaa Maria Staafgårdin nimissä ollutta ennätystä 0,32 sekunnilla. Lisäksi hän juoksi vuoden 2013 aikana kuudesti alle 20-vuotiaiden Ruotsin ennätyksen: sisäradoilla 60 metrin juoksussa ja kolmesti 200 metrin juoksussa sekä ulkoradoilla 100 ja 200 metrin juoksussa. 60 metrin halliennätyksen 7,32 s juostessaan hän rikkoi Linda Haglundin lähes 39 vuotta vanhan ennätyksen ja 100 metrin ennätyksen 11,35 s juostessaan hän sivusi Haglundin 37 vuotta vanhaa ennätystä.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Donetskissa 2013 Ekelund sijoittui 100 metrillä viidenneksi ja voitti 200 metrillä kultaa ajalla 22,92 s. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eugenessa 2014 hän sijoittui 100 metrillä kuudenneksi ja saavutti 200 metrillä hopeaa.
Ekelund karsiutui 2014 Zürichin EM-kilpailuissa 200 metrin välierissä ja sijoittui 4 × 100 metrin viestissä kuudenneksi. Hän karsiutui 60 metrin välierissä sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 ja 2019.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metriä: 11,35 (2013)
200 metriä: 22,92 (2013)
60 metriä: 7,26 (2015)
200 metriä: 23,15 (2013)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irene Ekelund Wikimedia Commonsissa
/ Irene Ekelund Facebookissa
Ignacio Gogorza Izaguirre

Ignacio Gogorza Izaguirre SCI di Béth (s. 28. heinäkuuta 1936 Azkoitia, Baskimaa, Espanja) on Paraguayssa uransa luonut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1961 ja nimitettiin Coronel Oviedon hiippakunnan johtoon 26. maaliskuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Felipe Santiago Benitez Avalos, jota avustivat Claudio Silvero Acosta ja Celso Yegros Estigarribia.
Gogorza Izaguirre sai 3. helmikuuta 2001 nimityksen Ciudad del Esten piispaksi. 12. heinäkuuta 2004 hänet siirrettiin Encarnaciónin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 12. syyskuuta.
Ignacio Nazareno Trejos Picado

Ignacio Nazareno Trejos Picado (s. 31. heinäkuuta 1928) on costaricalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. maaliskuuta 1952 ja nimitettiin San José de Costa Rican arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Aquae Albae in Mauretanian titulaaripiispaksi 5. tammikuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paolino Limongi, jota avustivat Enrique Bolaños Quesada ja Delfín Quesada Castro.
19. joulukuuta 1974 Trejos Picado sai nimityksen San Isidro de El Generalin hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 75-vuotispäivänään 31. heinäkuuta 2003.
Ignacio Gregorio Larrañaga Lasa

Ignacio Gregorio Larrañaga Lasa (4. lokakuuta 1892 Aldaba – 18. helmikuuta 1975) oli espanjalaissyntyinen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli kapusiini vuonna 1902, ja hän sai pappisvihkimyksensä 19. huhtikuuta 1919. Hänet nimitettiin Pingliangin prefektiksi Kiinaan 29. huhtikuuta 1930 ja 25. kesäkuuta 1950 sen piispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 1. lokakuuta 1950 Antonio Riberi, jota avustivat Simon Zhu Kai-min ja Ignatius Kung Pin-mei.
Larrañaga Lasa osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän kuoli 82-vuotiaana toimiessaan yhä piispana.
Ignacio Noguer Carmona

Ignacio Noguer Carmona.
Ignacio Noguer Carmona (13. tammikuuta 1931 Sevilla – 3. lokakuuta 2019) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. kesäkuuta 1956 ja nimitettiin Guadixin hiippakunnan johtoon 10. syyskuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi José María Bueno y Monreal, jota avustivat Emilio Benavent Escuín ja Gabino Díaz Merchán.
Noguer Carmona sai 19. lokakuuta 1990 nimityksen Huelvan koadjuuttoripiispaksi, ja 27. lokakuuta 1993 hänestä tuli sen piispa. Hän jäi eläkkeelle 17. heinäkuuta 2006.
Inverse Records

Inverse Recordsin logo.
Inverse Records on vuonna 2011 perustettu suomalainen rock-, heavy- ja metallimusiikkiin erikoistunut levy-yhtiö, joka tuottaa myös julkaisupalveluita. Sen päätoimipaikka on Jyväskylä. Inverse Records on osa Inverse Music Groupia, johon kuuluu myös Secret Entertainment.
Inverse Records on Firca Oy Ltd -nimisen yrityksen aputoiminimi. Yrityksen liikevaihto vuonna 2021 oli 122 000 euroa.
Aiheesta muualla

Inverse Recordsin virallinen sivusto
International Harvester L-sarja

| International L-sarja |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistaja:  International Harvester
Valmistusvuodet:  1949 – 1952
Edeltäjä:  International KB-sarja
Seuraaja:  International R-sarja
International L-110
L-sarja oli hyötyajoneuvojen mallisto, jonka International Harvester Company esitteli KB-sarjan korvaajaksi vuonna 1949. L-sarjan eri mallivaihtoehdot kattoivat kaikki sen aikaiset kantavuus- ja kokonaispainoluokat, alkaen kevyistä lava-autoista, päättyen raskaisiin kuorma-autoihin ja rekkavetureihin. International Harvester valmisti L-sarjan ajoneuvoja vuoteen 1952, jolloin sen korvasi R-sarja.
Mallivuodelle 1950 IH korvasi aiemmat KB- ja W-sarjansa kolmella L-sarjan pitkäkeulaisella- (conventional) ja yhdellä pystyhyttisellä (COE) -mallisarjalla. Lisää COE-malleja esiteltiin myöhemmin. Jokainen mallisarja koostui numeroiduista alasarjoista (L-110, L-120 jne.) ja jokaiseen alasarjaan kuului erityyppisiä malleja. Mallit, joiden tunnuksen viimeinen numero oli 0, 1 tai 2, olivat "Standard"-malleja eri kokonaispainoluokkiin. Mallit, joiden tunnuksen viimeinen numero oli 3, olivat "Schoolmaster"-koulubussialustoja. Mallit, joiden tunnuksen viimeinen numero oli 4, olivat raskaita "Loadstar"-malleja vahvistetuilla runkoaisoilla ja kipillä. Mallit, joiden tunnuksen viimeinen numero oli 5, olivat "Roadliner"-rekkavetureita. Myöhemmin lisätty tunnusnumero 6 otettiin käyttöön paloautojen alustoille.
L-sarjan kevyet ja keskiraskaat nokkamallit

Yhdysvaltain merkittävistä ajoneuvojen valmistajista International Harvester esitteli autoissaan viimeisenä uuden, sodan jälkeen suunnitellun ohjaamonsa. KB-sarjan valmistuksen loppuessa vuonna 1949, sen pitkällä keulalla varustettu kapea ohjaamo oli kilpailijoiden tuotteisiin verrattuna vanhanaikaisen näköinen. L-sarjan uusi ja tilavampi "Comfo-Vision"-ohjaamo, leveällä keulalla ja pystyrivoitetulla maskilla tasasi puntit muiden valmistajien kanssa. L-sarjan kevyiden ja keskiraskaiden (light and medium-duty) mallien valikoima alkoi 1/2-tonnisesta L-110-sarjasta ja päättyi kokonaispainoltaan 21 000 lbs (9,5 t) -luokan L-180-sarjaan. Lisäksi keskiraskaaseen sarjaan kuului vetävällä teliakselilla varustettu LF-170 -sarja. Pienemmissä L-110 – L-160 -sarjoissa vanha sivuventtiili-Green Diamond oli korvattu uudella, 220- tai 240-kuutiotuumaisella, OHV-Silver Diamond -moottorilla. L-170- ja L-180-mallien voimanlähteenä oli entisestä Blue Diamond -moottorista päivitetty Super Blue Diamond 269.
L-sarjan raskaat nokkamallit

L-sarjan raskas mallisto oli muotoiltu eri tavalla kuin kevyt- ja keskiraskas mallisto. Raskaissa malleissa käytettiin samaa ohjaamoa kuin keveämmissä, mutta keulan ilme oli jykevämpi. Maski oli kaksiosainen, muodostuen konepeiton jatkeena olevasta, kiinteästä pystyrivoitetusta osasta sekä leveämmästä vaakarivoitetusta alaosasta. Konepeitto oli saranoitu takareunastaan, ja sen sivupellit oli erikseen saranoitu yläosaan, jolloin ne voitiin poistaa moottorin jäähdytyksen tehostamiseksi. Mallisto alkoi kokonaispainoluokan 30 000 lbs (13,6 t) LF-190 -mallista, raskaimpana versiona oli kokonaispainoluokan 45 000 lbs (20,4 t) LF-212. Kaikkien mallien voimanlähteenä oli OHV-Super Red Diamond-moottori. LF-190 -sarjalla se oli 154 bhp-hevosvoimainen (138 netto-hv), 406-kuutiotuumainen (6,65 l) versio, LF-210 -sarjalla 162 bhp-hevosvoimainen (146 netto-hv), 450-kuutiotuumainen (7,3 l) versio.
Raskaimpana L-sarjan alasarjana oli LD-300 -sarja, johon kuuluivat kaksiakseliset, nokkamalliset Roadliner-rekkaveturit sekä Loadstar-kippiautot. Mallisto koostui kokonaispainoluokan 30 000 lbs (13,6 t) LD-305 rekkaveturista sekä kokonaispainoluokan 36 000 lbs (20,4 t) LD-304 -kippiautosta. Molempien mallien vakiomoottori oli 165 bhp-hevosvoimainen (156 netto-hv) 743-kuutiotuumainen (12 175 cm3), vapaastihengittävä Cummins HRB-600 -dieselmoottori. Vaihtoehtoisina moottoreina oli tarjolla useita eri tehoisia Cummins-dieseleitä, mekaanisella ahtimella tai ilman. Optiomoottoreista voimakkain oli 300 bhp-hevosvoiman (283 netto-hv) mekaanisesti ahdettu Cummins NHRBS-600 diesel. Lisäksi optiolistalta pystyi valitsemaan bensiini- tai butaanikäyttöiset Hall-Scott HS-400, -470 ja -480 -moottorit.
COE-mallit

Vuonna 1951 International Harvester toi markkinoille pystyhyttiset LC-160- ja LC-180 -sarjan rekkaveturit. Näissä Comfo-Vision-ohjaamo oli nostettu moottorin päälle. COE-mallien voimalinja oli yhteneväinen vastaavien nokkamallien kanssa.
Australiassa kuvattu International L-sarjan keskiraskas malli. Australiassa valmistettujen mallien merkintä oli "AL".
International L-sarjan keskiraskas rekkaveturi
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
1950, amerikkalaisia lehtimainoksia
1951, amerikkalaisia lehtimainoksia
1952, amerikkalaisia lehtimainoksia
International L-sarja -videoita
International L-130
International L-180
International LC-160
Australialainen AL-110 coupe utility.
Hurrikaani Isabel

Isabelin reitti ja voimakkuus väritettynä Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikon mukaan: punainen 5, tummanoranssi 4, oranssi 3, keltainen 2, vaaleankeltainen 1. Sinisten pallukoiden kohdalla Isabel oli vain trooppinen myrsky.
Hurrikaani Isabel oli yhdeksäs nimetty trooppinen myrsky vuoden 2003 Atlantin hurrikaanikaudella ja tuon kauden tuhoisin trooppinen hirmumyrsky. Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin korkeimpaan eli 5. luokkaan. Myrsky aiheutti tuhoja Karibialla, Yhdysvaltojen itäosassa sekä Kanadassa. Eniten tuhoja tuli Virginian osavaltiossa, jossa kymmenen ihmistä kuoli myrskyn suoriin ja 22 epäsuoriin vaikutuksiin. Kaikkiaan kuolonuhreja oli 50.
Isabel saavuttamassa Pohjois-Carolinan rannikkoa 18. syyskuuta.
Hurrikaanin silmä kuvattuna Kansainväliseltä avaruusasemalta 13. syyskuuta.
Pohjois-Carolinan rannikon tuntumassa sijaitseva Hatteras Island ennen ja jälkeen.
Inside Out Music

| Inside Out Music |
| --- | --- |

Emoyhtiö:  Century Media Records
Perustettu:  1996
Perustajat:  Thomas Waber
Tilanne:  aktiivinen
Jakelijat:  EMI
Tyylilajit:  progressiivinen rock progressiivinen metalli
Kotimaa:   Saksa
Sijainti:  Kleve Pittsburgh (USA)
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Inside Out Music on itsenäinen levy-yhtiö, joka erikoistuu progressiiviseen rockiin ja progressiiviseen metalliin. Se perustettiin Saksassa ja on myöhemmin laajentunut muualle Eurooppaan. Myöhemmin yhtiö perusti Yhdysvaltoihin tytäryhtiön nimeltä Inside Out Music America.