stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Get Back
Kappaleen työstö

Get Back oli työnimenä sekä elokuvalle että albumille, joista molemmista tuli kuitenkin lopulta Let It Be -nimisiä. Get Back -albumin oli tarkoitus olla nimensä mukaisesti yhtyeen musiikillinen paluu juurilleen – esimerkiksi studiotyöskentely ei olisi ollut yhtä hiottua kuin edellisalbumeilla.
Kappaletta on epäilty sanoituksiltaan rasistiseksi, mutta todellisuudessa laulu ei ollut missään vaiheessa sen enempää rasistinen kuin rasismin vastainenkaan. Kappaleen varhainen versio oli nimeltään ”No Pakistanis” (suom. Ei pakistanilaisia), ja kyseessä oli satiiri maahanmuuttajia kohtaan kohdistuvista rasistisista puheista. Toisen tarinan mukaan kappale satirisoi ihmisiä, jotka halusivat muuttaa laittomina siirtolaisina pois Britanniasta. Lopulliseen sanoitukseen Paul McCartney lisäsi useita hahmoja, jolloin alkuperäinen satiirinen sanoma katosi. Tekstissä mainitaan muun muassa Tucson, Arizona, koska McCartneyn vaimo Linda McCartney oli asunut siellä jo jonkin aikaa. ”Jo Jo” -hahmon on puolestaan väitetty viittaavan niin The Moody Blues -basisti Denny Lainen vaimoon Jo Jo Laineen kuin tucsonilaiseen baariin ja Linda McCartneyn ensimmäiseen aviomieheenkin. John Lennon puolestaan epäili, että kappaleessa oli hänen vaimoonsa, Yoko Onoon, kohdistettu taka-ajatus. Lennon kuitenkin piti kappaleesta kutsuen sitä ”Lady Madonnan paremmaksi versioksi”.
Nauhoitus

Kappaleen äänityksessä oli mukana 22-vuotias yhdysvaltalainen kosketinsoittaja Billy Preston, joka nuoresta iästään huolimatta oli pitkän linjan muusikko, joka oli jo 10-vuotiaana säestänyt muun muassa gospel-laulaja Mahalia Jacksonia. The Beatlesin kitaristi George Harrison oli kiinnittänyt Prestonin yhtyeen omalle Apple Recordsille alkuvuodesta 1969 ja hänen oli tarkoitus osallistua myös itse Get Back -albumin työstöön.
”Get Back” levytettiin Applen studioilla Lontoon Savile Row -kadulla 27.–28. tammikuuta 1969. Ensimmäisenä päivänä kappaleesta otettiin kaikkiaan 14 ottoa, joista 11. ottoa pidettiin parhaana, ja se päätyikin sekä singlelle että tulevalle Let It Be -albumille. Seuraavana päivänä yhtye palasi studioon äänittääkseen toisen version, mutta ei saanut kuin kappaleen loppua toimimaan haluamallaan tavalla. Niinpä lopullinen versio yhdistettiin kahdesta eri otosta, joista ensimmäinen päättyy McCartneyn ”wooo-ooh” -falsettiin.
Kappale viimeisteltiin miksauksen muodossa useana eri päivänä maaliskuun ja huhtikuun aikana. Vaikka Get Back -nimisen albumin suunnittelu lopulta kaatuikin, oli yhtye itse kappaleesta niin vakuuttunut, että se päätettiin julkaista singlenä. Singlen B-puolelle valittiin John Lennonin laulama ”Don’t Let Me Down”, joka on peräisin samoista sessioista kuin ”Get Back”.
Nauhoitus > Kokoonpano

Paul McCartney – laulu, bassokitara
John Lennon – soolokitara, taustalaulu
George Harrison – rytmikitara
Ringo Starr – rummut
Billy Preston – sähköpiano
Julkaisu ja vastaanotto

»The Beatles niin kuin luonto heidät loi. ”Get Back” on The Beatlesin uusi single. Se on ensimmäinen Beatles-levy, joka on niin live kuin tällä elektronisella ajalla voi olla. Siinä ei ole mitään elektronista tingeltangelia. ”Get Back” on keväänpuhdas rockbiisi.» 
(Rolling Stone -lehdessä julkaistu mainos. Tekstissä korostuu yhtyeen paluu juurilleen sekä tuotannollinen pelkistys.)
”Get Back” -single ilmestyi Britanniassa 11. huhtikuuta 1969 ja se oli listaykkösenä kuusi ensimmäistä listaviikkoaan. Kokonaismyyntiluvut saarivaltakunnassa nousivat yli puolen miljoonan kappaleen. Yhdysvalloissa single julkaistiin 5. toukokuuta ja myös siellä kappaleesta tuli ykköshitti – viiden viikon ajaksi. Kaikkiaan singleä myytiin Yhdysvalloissa 2 miljoonaa kappaletta, ja maailmanlaajuisesti arviolta neljä ja puoli miljoonaa kappaletta. Listaykköseksi se pääsi myös muun muassa Norjassa (6 viikkoa), Sveitsissä (4 viikkoa), Australiassa, Kanadassa, Länsi-Saksassa ja Itävallassa. Suomessa se ylsi listalla neljänneksi.
Kappaleesta on ilmestynyt kaikkiaan kolme eri versiota; singleversio, albumiversio sekä liveversio. Singleversiossa on hiotumpi miksaus ja lisäksi kappale päättyy häivytykseen albumiversion loppuessa Paul McCartneyn ”Thanks, Mo!” -huutoon sekä John Lennonin puheeseen, jotka oli molemmat poimittu Beatlesin viimeisestä julkisesta esiintymisestä, joka tapahtui Applen pääkonttorin katolla Lontoossa 30. tammikuuta 1969. Kolmas versio on liveäänite kyseisestä esiintymisestä, se julkaistiin kokoelma-albumilla Anthology 3. Singleversio on julkaistu myös kokoelma-albumeilla The Beatles 1967–1970 (1973), Past Masters, Volume Two (1988) ja 1 (2000).
Monissa yhteyksissä kappaleen esittäjäksi mainitaan The Beatles with Billy Preston.
”Get Backista” on tehty lukuisia cover-versioita. Sen ovat levyttäneet The Beatlesin lisäksi muun muassa Bee Gees, Dizzy Gillespie, Al Green, Elton John, Lontoon sinfoniaorkesteri, Paul Mauriat, Billy Preston, Kenny Rogers, Royal Philharmonic Orchestra, The Shadows, Status Quo, Rod Stewart, Ike & Tina Turner ja Sarah Vaughan.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia | 1. |  |  |  |
|  Belgia | 1. |  |  |  |
|  Espanja | 1. |  |  |  |
|  Iso-Britannia | 1. | 17 (Top 50) | 26.4.1969 |  |
|  Itävalta | 1. | 12 (Top 20) | 15.5.1969 |  |
|  Kanada | 1. |  |  |  |
|  Länsi-Saksa | 1. |  |  |  |
|  Malesia | 1. |  |  |  |
|  Norja | 1. | 13 (Top 10) | viikko 18/1969 |  |
|  Ruotsi (Kvällstoppen) | 1. | 8 | 29.4.1969 |  |
|  Ranska | 1. |  |  |  |
|  Singapore | 1. |  |  |  |
|  Sveitsi | 1. | 11 (Top 10) | 22.4.1969 |  |
|  Tanska | 1. | 6 (Top 10) | viikko 18/1969 |  |
|  Uusi-Seelanti | 1. |  |  |  |
|  Yhdysvallat | 1. |  | 1969 |  |
|  Alankomaat | 2. | 6 (Top 20) | 26.4.1969 |  |
|  Suomi | 4. |  | 1969 |  |
|  Ruotsi (Tio i topp) | 6. | 7 | 26.4.1969 |  |
Kappaleet singlellä

A-puoli
Get Back – 3.09 (säv. Lennon/McCartney)
B-puoli
Don’t Let Me Down – 3.30 (säv. Lennon/McCartney)
FS Gladiateur (1868)

| Gladiateur |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chantiers de l'Océan, Bordeaux
Kölinlasku:  1867
Laskettu vesille:  elokuu 1868
Poistui palveluskäytöstä:  31. joulukuuta 1890
Tekniset tiedot
Uppouma:  500 t
Pituus:  43,45 m
Leveys:  7,40 m
Syväys:  2,5 m
Koneteho:  250-280 hv
Nopeus:  9,1-9,7 solmua
Miehistöä:  70
Aseistus
Aseistus:  1 × 19 cm Mle 1864 -tykki 1 × 12 cm tykki 2 × 4 cm tykkiä
Gladiateur oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Bordeaux'stä Chantiers de l'Océanilta ja sen köli laskettiin 1867. Alus laskettiin vesille elokuussa 1868.
Palvelus

Gladiateur poistettiin alusluettelosta 31. joulukuuta 1890.
Il gigante di Metropolis

| Il gigante di Metropolis |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Umberto Scarpelli
Käsikirjoittaja:  Sabatino Ciuffini, Oreste Palella, Ambrogio Molteni, Gino Stafford, Umberto Scarpelli, Emimmo Salvi
Tuottaja:  Decio Salvi, Emimmo Salvi
Säveltäjä:  Armando Trovajoli
Kuvaaja:  Oberdan Trojani
Leikkaaja:  Franco Fraticelli
Tuotantosuunnittelija:  Giorgio Giovannini
Lavastaja:  Giorgio Giovannini
Erikoistehosteet:  Joseph Nathanson
Pääosat:  Gordon Mitchell, Bella Cortez, Roldano Lupi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Centroproduzione
Ensi-ilta:  26. lokakuuta 1961 (Italia)
Kesto:  98 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
Il gigante di Metropolis (”Metropoliksen jättiläinen”) on vuonna 1961 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tieteisfiktiota ja peplumia yhdistävän elokuvan on ohjannut Umberto Scarpelli. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen Gordon Mitchell.
Juoni

Vuonna 20 000 eaa. joukko ihmisiä lähestyy tieteen salaisuudet tuntevaa Metropoliksen kaupunkia. Heitä pommitetaan magneettisäteillä, ja vain voimakas Obro jää eloon. Hänet vangitaan ja viedään kaupunkiin, jonka suuruudenhullu kuningas Yotar tekee kokeita ikuisen elämän löytämiseksi. Obro ja Yotarin tutkijat varoittavat tieteen väärinkäytön aiheuttamasta luonnonkatastrofista, mutta kuningas päättää jatkaa koetta isänsä aivojen siirtämiseksi pojalleen Elmosille. Kuningatar Texen yrittää pelastaa Elmosin vapauttamalla Obron, johon liittyy myös Yotarin tytär Meseda. Obro kapinoi Yotaria vastaan, mutta lopulta maanjäristys tuhoaa Metropoliksen ja vain Obro, Meseda ja Elmos pelastuvat.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gordon Mitchell  | … |  Obro   |
|  Bella Cortez  | … |  Mesede   |
|  Roldano Lupi  | … |  kuningas Yotar   |
|  Mario Angeletti  | … |  Elmos   |
|  Omero Gargano  | … |  viisas vanhus   |
|  Mario Meniconi  | … |  Obron isä   |
|  Carlo Tamberlani  | … |  Yotarin isä   |
|  Luigi Moneta  | … |  pääministeri   |
|  Renato Terra Caizzi  | … |  nuori tiedemies   |
|  Ugo Sasso  | … |  mustan kaartin päällikkö   |
|  Carlo Enrici  | … |     |
|  Leo Coleman  | … |  tanssija   |
|  Furio Meniconi  | … |  Egon   |
|  Liana Orfei  | … |  kuningatar Texen   |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Il gigante di Metropolis on kuvattu Scope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin ja Olimpian studioilla sekä tulivuori Etnan maisemissa. Pääosaa esittävän Gordon Mitchellin mukaan elokuvan varsinainen ohjaaja on sen tuottaja Emimmo Salvi.
Elokuva on kiinnostava, joskaan ei täysin onnistunut yritys yhdistää tieteisfiktion kuvastoa ja teemoja tyypilliseen peplum-juoneen. Sen kohokohtia ovat futuristinen lavastus sekä puhdasta peplumia edustavat lihaksikkaan sankarin voimainkoetukset. Synkkä ja painostava, aikaansa edellä ollut elokuva menestyi Italiassa huonosti.
DVD-julkaisut

Il gigante di Metropolis on saatavilla ranskalaisen M6 Vidéon hyvälaatuisena DVD-julkaisuna, joka sisältää myös italiankielisen ääniraidan.
Aiheesta muualla

Il gigante di Metropolis Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kerataanisulfaatti

Kerataanisulfaatin rakenne.
Kerataanisulfaatti (KS) on yksi glykosaminoglykaaneista. Sen rakenteessa toistuvana yksikkönä ovat galaktoosi ja N-asetyyliglukosamiini. Kerataanisulfaattia esiintyy muun muassa rustokudoksessa.
Ominaisuudet ja merkitys

Kerataanisulfaatti koostuu glykosidisellä sidoksella toisiinsa liittyneistä galaktoosi- ja N-asetyyliglukosamiiniyksiköistä. Sekä galaktoosi- että N-asetyyliglukosamiiniyksiköihin voi olla esteröityneenä sulfaattiryhmiä. Molekyylipainoltaan kerataanisulfaattimolekyyli vaihtelee huomattavasti ja on tyypillisesti 5–15 kDa. Kerataanisulfaattia esiintyy liittyneinä proteiineihin muun muassa rustokudoksen aggregaanissa, luustossa, silmän sarveiskalvolla ja aivoissa. Kerataanisulfaatti poikkeaa muista glykosaminoglykaanista siten, että se ei kiinnity proteiinin seriiniaminohappoon ksyloosisokerin välityksellä vaan joko suoraan asparagiiniaminohappoon tai N-asetyyligalaktosamiinin välityksellä seriinin tai treoniiniin.
Rustokudoksessa kerataanisulfaatti vuorovaikuttaa hyaluronihapon kanssa ja linkittää proteoglykaanit aggregaateiksi. Kerataanisulfaatti on voimakkaasti negatiivisesti varautunut ja vaikuttaa siten proteoglykaanin fysikaaliskemiallisiin ominaisuuksiin. Kerataanisulfaatin suhteellinen määrä rustokudoksessa lisääntyy ihmisen ikääntyessä. Silmän sarveiskalvo sisältää runsaasti kerataanisulfaattia solujen välisessä aineessa ja kerataanisulfaatilla on rooli eräässä periytyvässä sarveiskalvodystrofiasairaudessa.
Kertejoen valuma-alue

Kertejoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.69) on Keuruun reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 146,48 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,5 %. 
Vesistön valuma-alueen alarajana on Kuorevesi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Kuoreveden alueelle (35.61).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kuusi aluetta tai valuma-aluetta :
Kertejoen alaosan alue (35.691)
Kerteselän lähialue (35.692)
Myllyojan valuma-alue (35.693)
Syväojan valuma-alue (35.694)
Palsinajärven valuma-alue (35.695)
Kuorikkaojan valuma-alue (35.696)
Kertanegara

| Kertanegara> Singhasarin kuningas |
| --- | --- |
Valtakausi:  1268–1292
Edeltäjä:  Vishnuvardhana

Kuollut:  1292
Suku:  Rajasa
Isä:  Visnuvardhana
Äiti:  Jayawardhani
Kertanegara oli jaavalaisen Singhasarin kuningaskunnan viimeinen hallitsija vuosina 1268–1292. Häntä kunnioitetaan edelleen yhtenä suurimmista jaavalaisista kuninkaista. Hänen johdollaan Jaava yhdistyi ja Singhasarin valta laajeni Sumatralle ja Balille asti.
Kertagaran isä oli Janggalan kuningaskunnan hallitsija Vishnuvardhana ja hänen äitinsä oli Kedirin prinsessa. Syntymästään saakka Kertanagara oli näiden kahden jaavalaisen valtakunnan jälleenyhdistäjä, mistä tulee myös hänen nimensä Kertanagara, mikä tarkoittaa "järjestys valtakunnassa". Todennäköisesti tämän vuoksi hänet nimettiin valtaan jo vuonna 1254, ennen isänsä kuolemaa, mutta todellisuudessa valtaa piti edelleen hänen isänsä, Kertanagaran ollessa liian nuori hallitsemaan.
Kertanagara torjui Jaavalle saapuneen Mongolivaltakunnan lähetystön vaatimukset vasalliveron maksamisesta vuonna 1289. Kun Kublai-kaanin lähettämä armeija saapui takaisin Jaavalle, Kertanagara oli jo kuollut. Hänet surmattiin kapinoivien kediriläisten toimesta. Kertanagaran jälkeen valtaan nousi hänen vävynsä Kertarajasa. Hän pakeni Kedirin kapinaa Majapahitin, mihin hän perusti uuden kuningaskunnan.
Keravan kirkko

| Keravan kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko syyskuussa 2008
Sijainti:  Papintie 2, Kerava
Seurakunta:  Keravan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1963
Suunnittelija:  Ahti Korhonen
Materiaali:  tiili, betoni
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Keravan kirkko on Keravalla sijaitseva kirkko, jonka suunnitteli arkkitehti Ahti Korhonen ja joka valmistui 1963. Istumapaikkoja kirkossa on noin 500. Kirkko toimii Keravan seurakunnan pääkirkkona.
Keravan kirkon kirkkorakennus on pohjakaavaltaan epäsymmetrinen, alttari on pisimmällä seinällä ja betoninen kellotorni sekä sakaristo kirkon yhdessä kulmauksessa. Sisutuksessa on käytetty betonin vastapainona tammea. Kirkon pinta-ala on 900 neliötä. Alttarilla on Kauko Räsäsen suunnittelema 1977 hankittu metallinen reliefi Jumalan voima, minkä lisäksi kirkossa on Lauri Ahlgrénin lasimaalaus Orjantappurakruunu. Kirkon 25-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas, alun perin vuonna 1963.
Kirkko peruskorjattiin 1993, jolloin myös urut ja sisätiloja uusittiin. Tekstiilitaiteilija Maisa Kaarna suunnitteli kirkon 40-vuotisjuhlaan Lupaus -nimisen ryijyn, joka on saarnatuolin yläpuolella. Sisustukseen kuuluu myös kirkon arkkitehdin Ahti Korhosen suunnittelema lähetyskynttelikkö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keravan kirkko Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Keravan kirkko (Q19704603)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kerava
koordinaatit: 60°24′07″N 25°06′43″E﻿ / ﻿60.40208°N 25.11182°E﻿ / 60.40208; 25.11182

Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Keravanjärvi

| Keravanjärvi |
| --- | --- |
 Näkymä Keravanjärvelle Mäntsälässä
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Mäntsälä, Hyvinkää
Koordinaatit:  60°37′30″N, 25°05′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Ohkolanjoki
Järvinumero:  21.096.1.003 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  86,2 m  
Rantaviiva:  4,84 km  
Pinta-ala:  77,52 ha  
Suurin syvyys:  2,4 m  
 fiKeravanjärvi 
Keravanjärvi on järvi Mäntsälässä ja Hyvinkäällä. Järven lähituntumassa on 25–30 kesäasuntoa, kaksi leirikeskusta ja kaksi yleistä uimarantaa.
Keravanjärvi kuuluu Vantaanjoen vesistöalueeseen. Järven 5,1 neliökilometrin valuma-alueesta noin 27 prosenttia on soita ja kolme prosenttia on peltoja. Järven vedenlaatu on ollut tyydyttävä vuosina 1994–1997 ja 2000–2003. Järvessä on hyvä uimavesi.
Keravanjärvi on rehevä, ruskeavetinen järvi, jonka näkösyvyys on 1,4 metriä ja pH-arvo 6,4. Rehevyydestä huolimatta järvessä ei kuitenkaan ole anoksiaa tai leväkukintoja. Keravanjärven kasvillisuus on harvaa. Rannoilla kasvaa enimmäkseen järviruokoa ja saroja. Lummetta esiintyy myös jonkin verran.
Uimarannoista toisen omistaa Mäntsälän kunta ja toisen Järvenpään kaupunki. Järvenpään kahdeksan hehtaarin kokoinen Keravanjärven-virkistysalue on Järvenpään uimarannoista vähiten suosittu. Järvenpää suunnitteli vuonna 2005 virkistysalueen vuokraamista karavaanareille 25 vuodeksi. Mäntsälän kunta ja Ohkolan kylätoimikunta vastustivat hanketta, eikä Uudenmaan ympäristökeskus myöntänyt karavaanareille poikkeuslupia. Järvenpään omistamalta alueelta löydettiin myös liito-oravien pesimäalue.
Keravanjärven vedet laskevat Ohkolanjoen kautta Keravanjokeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keravanjärvi Wikimedia Commonsissa
Glacier Bayn kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Alaska, Yhdysvallat
Lähin kaupunki:  Juneau, Alaska
Pinta-ala:  13 287 km²
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Glacier Bay National Park and Preserve 
Tyyppi:  Yhdysvaltain kansallispuisto, national preserve (käännä suomeksi), biosfäärialue, kansallispuisto 
Perustettu:  1980
Luokitus:  UNESCOn maailmanperintöluettelokohde (d) (1992) 
Kävijämäärä:  367 771 (2003)
Hallinto:  National Park Service
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Glacier Bayn kansallispuisto (engl. Glacier Bay National Park and Preserve) on Yhdysvaltojen Alaskassa sijaitseva kansallispuisto. Se julistettiin kansalliseksi suojelumonumentiksi 25. helmikuuta 1925 ja kohotettiin kansallispuiston asemaan 2. joulukuuta 1980. Glacier Parkin kansallispuisto on vuodesta 1979 lähtien kuulunut UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Puiston 13 287 km² laajuista aluetta hallinnoi muiden Yhdysvaltojen kansallispuistojen tapaan maan National Park Service.
Puisto on tunnettu jäävuoristaan ja jäätiköistään, joista kenties kuuluisin on Muirin jäätikkö. Muirin jäätikkö on noin kolme kilometriä leveä ja noin 80 metriä korkea. Vesialueille ulottuvat 16 jäätikköä muodostavat usein jäävuoria puiston lahteen. Alueen eläimistöön kuuluu muun muassa karhuja, hirvieläimiä ja valaita.
Glacier Bay
Kirjallisuutta

Bell, Brian & Sherwonit, Bill: Insight Guide: Alaska, s. 125-127.  APA Publications Services, 2004.  ISBN 981-4137-79-0  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Glacier Bayn kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut
Yhdysvaltain kansallispuistot
Acadia
American Samoa
Arches
Badlands
Big Bend
Biscayne
Black Canyon of the Gunnison
Bryce Canyon
Canyonlands
Capitol Reef
Carlsbad Caverns
Channel Islands
Congaree
Crater Lake
Cuyahoga Valley
Death Valley
Denali
Dry Tortugas
Everglades
Gates of the Arctic
Glacier
Glacier Bay
Grand Canyon
Grand Teton
Great Basin
Great Sand Dunes
Great Smoky Mountains
Guadalupe Mountains
Haleakalā
Hawaii Volcanoes
Hot Springs
Isle Royale
Joshua Tree
Katmai
Kenai Fjords
Kings Canyon
Kobuk Valley
Lake Clark
Lassen Volcanic
Mammoth Cave
Mesa Verde
Mount Rainier
North Cascades
Olympic
Petrified Forest
Pinnacles
Redwood
Rocky Mountain
Saguaro
Sequoia
Shenandoah
Theodore Roosevelt
Virgin Islands
Voyageurs
Wind Cave
Wrangell-St. Elias
Yellowstone
Yosemite
Zion
Unescon maailmanperintökohteet Yhdysvalloissa
Cahokia
Carlsbad Caverns
Chacon kanjoni
Everglades
Grand Canyon
Great Smoky Mountains
Hawaii Volcanoes
Independence Hall
Kluane / Wrangell-St. Elias / Glacier Bay / Tatshenshini-Alsek (Kanadan kanssa)
La Fortaleza ja San Juan National Historic Site
Mammoth Cave
Mesa Verde
Monticello ja Virginian yliopisto
Olympic
Papahānaumokuākea
Pueblo de Taos
Redwood
Vapaudenpatsas
Waterton Glacier (Kanadan kanssa)
Yellowstone
Yosemite
Kerkko

| Kerkko |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  20. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  15. heinäkuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  kerkko-sana
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kerkko on suomalainen miehen etunimi. Kerkko on luontoaiheinen nimi, joka tulee kansanomaisesta sanasta kerkko ('puun vuosikasvain').  Nimi tuli käyttöön 1920-luvulla, ja Suomen almanakassa Kerkko on ollut vuodesta 1929 lähtien. Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 271 miestä on saanut nimekseen Kerkko. Kerkon nimipäivä on 20. joulukuuta, jolloin on myös Benjaminin nimipäivä.
Tunnettuja Kerkkoja

Kerkko Koskinen (s. 1973), säveltäjä ja muusikko
Kerkko Sariola (s. 1999), malli
I giganti della Tessaglia

| I giganti della Tessaglia Le géant de Thessalie |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Riccardo Freda
Käsikirjoittaja:  Giuseppe Masini, Mario Rossetti, Riccardo Freda
Tuottaja:  Virgilio De Blasi
Säveltäjä:  Carlo Rustichelli
Kuvaaja:  Vaclav Vich, Raffaele Masciocchi
Leikkaaja:  Otello Colangeli
Tuotantosuunnittelija:  Franco Lolli
Lavastaja:  Franco Lolli
Pääosat:  Roland Carey, Ziva Rodann, Alberto Farnese
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Alexandra Produzioni Cinematografiche, Société Cinématographique Lyre
Ensi-ilta:  6. joulukuuta 1960 (Italia) 16. kesäkuuta 1961 (Ranska)
Kesto:  95 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia, ranska
Tuotto:  407 751 674 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
DBCult
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
I giganti della Tessaglia (”Thessalian jättiläiset”; ransk. Le géant de Thessalie, ”Thessalian jättiläinen”) on vuonna 1960 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Riccardo Freda. Sen pääosia esittävät Roland Carey, Ziva Rodann ja Alberto Farnese.
Juoni

Elokuva perustuu löyhästi kreikkalaisen mytologian kertomuksiin argonauteista ja Odysseuksen harharetkistä. Thessalian kuningas Iason lähtee miehineen noutamaan kultaista taljaa Kolkhiista. Matkalla he kohtaavat ihmisiä syövän kykloopin ja ajautuvat saarelle, jonka kuningatar yrittää tuhota kaikki miehet. Sillä välin Thessalian valtaistuimen kaappaa Adrastos, joka tavoittelee Iasonin vaimoa Kreusaa. Saatuaan taljan Iason palaa Thessaliaan ja kukistaa vallananastajan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Roland Carey  | … |  Iason   |
|  Ziva Rodann  | … |  Kreusa   |
|  Alberto Farnese  | … |  Adrastos   |
|  Luciano Marin  | … |  Euristeus   |
|  Cathia Caro  | … |  Aglaia   |
|  Nadine Duca  | … |  kuningatar Gaia   |
|  Alfredo Varelli  | … |  Argus   |
|  Gil Delamare  | … |  Alkeus   |
|  Maria Teresa Vianello  | … |  Gaian sisar   |
|  Alberto Sorrentino  | … |  Likaones   |
|  Massimo Pianforini  | … |  Arguksen isä   |
|  Paolo Gozlino  | … |  Laertes   |
|  Raf Baldassarre  | … |  Antinoos   |
|  Pietro Tordi  | … |  Telamon   |
|  Piero Pastore  | … |  kaupunkilainen   |
|  Nando Angelini  | … |  Iasonin kumppani   |
|  Alfredo Zammi  | … |  neuvoston jäsen   |
|  Salvatore Furnari  | … |  kääpiö   |
|  Raimondo Magni  | … |  Peleus   |
|  Massimo Girotti  | … |  Orfeus   |
|  Nando Tamberlani  | … |  Aglaian isä   |
|  Jacques Stany  | … |  Iasonin toinen kumppani   |