Suomen hallintolainkäyttö

Suomen hallintolainkäytössä eli hallintoprosessissa tutkitaan suomalaisten viranomaisten hallintoasioissa tekemien päätösten lainmukaisuutta. Kyse on siis oikeudenkäynnistä hallintoasioissa. Hallintopäätöksissä ilmenee julkisoikeudellisia oikeussuhteita, joille on tyypillistä yksipuolisuus: niissä viranomainen tai muu julkista valtaa käyttävä elin tekee yksipuolisesti yhtä tai useampaa yksityishenkilöä tai yhteisöä velvoittavan päätöksen tai päätöksen, jolla ratkaistaan kysymys yksityishenkilölle tai yhteisölle myönnettävästä etuudesta tai oikeudesta. Myös toinen julkisoikeudellinen yhteisö tai toimielin voi olla hallintopäätöksen kohteena. Päätös voi myös samalla kertaa olla yhdelle taholle oikeuttava, joillekin toisille velvoittava. Tämä vaihtelu heijastuu myös lainkäyttö- eli oikeudenkäyntivaiheeseen ja ilmenee sen monimuotoisuutena, usein hallintoprosessilain ulkopuoliseen erityislainsääädäntöön perustuen.
Yleiseltä prosessioikeudelliselta kannalta hallintolainkäyttö voidaan nähdä yhtenä prosessin eli lainkäytön kolmesta päälajista siviili- ja rikosprosessien rinnalla. Yliopistollisessa oikeustieteen oppiainejaossa hallintoprosessi kuitenkin on perinteisesti kuulunut hallinto-oikeuteen, ei prosessioikeuteen. Toisaalta prosessilajeilla on paljon yhteisiäkin asiakysymyksiä, ja tutkimuksessa rajat nykyään monesti ylitetään.
Lainkäytön jakautuminen yleiseen lainkäyttöön (riita- ja rikosasiat) ja hallintolainkäyttöön, ja vastaavasti tuomioistuinten jakautuminen yleisiin tuomioistuimiin ja hallintotuomioistuimiin, perustuu Suomen perustuslakiin (Arkistoitu – Internet Archive), jonka 98 §:n mukaan yleisiä tuomioistuimia ovat korkein oikeus, hovioikeudet ja käräjäoikeudet, ja yleisiä hallintotuomioistuimia ovat korkein hallinto-oikeus ja alueelliset hallinto-oikeudet. Perustuslain 99 §:n mukaan ylintä tuomiovaltaa riita- ja rikosasioissa käyttää korkein oikeus sekä hallintolainkäyttöasioissa korkein hallinto-oikeus. Ylimmät tuomioistuimet valvovat lainkäyttöä omalla toimialallaan. Ne voivat tehdä valtioneuvostolle esityksiä lainsäädäntötoimeen ryhtymisestä.
Yleisten hallintotuomioistuinten rakenne on siis kaksiasteinen. Vaikka hallinto-oikeuksilla on alueelliset tuomiopiirinsä, jokin niistä on lähes aina toimivaltainen myös valtakunnallisten hallintoviranomaisten päätöksiä koskevassa muutoksenhaussa.
Tuomiovaltaa erikseen määrätyillä toimialoilla käyttävistä erityistuomioistuimista säädetään perustuslan mukaan lailla. Erityistuomioistuimissakin hallintolainkäyttö on keskeisenä prosessilajina, vakuutusoikeudessa kattavasti ja markkinaoikeudessa suuressa osassa asioita. Myös työtuomioistuimessa sovelletaan yleisenä prosessilakina hallintoprosessilakia, jos kysymys on muutoksenhausta.
Suomalaisessa hallintolainkäytössä tyypillisin oikeudenkäynnin vireille saattava toimenpide on hallintovalitus, jossa asianosainen kyseenalaistaa viranomaisen päätöksen oikeellisuuden laillisuusperustein. Muita hallinto-oikeudellisia asioita ovat kunnallisvalitukset ja hallintoriita-asiat.
1.1.2020 voimaan tullut laki oikeudenkäynnistä hallintoasioissa (808/2019) eli hallintoprosessilaki (Arkistoitu – Internet Archive) sisältää yleissäännökset hallinto-oikeudellisten asioiden käsittelystä. Siirtymäsäännösten nojalla osaan käsiteltävänä olevista asioista sovelletaan ehkä vieläkin joissakin tapauksissa kumotun hallintolainkäyttölain (586/1996) säännöksiä. Asian käsittelystä hallintoviranomaisessa säädetään puolestaan hallintolaissa. Yleensä hallintopäätöksestä valitetaan hallinto-oikeuteen, mutta erityislaeissa on säädetty tietyt hallintoprosessuaaliset asiat käsiteltäviksi muussa tuomioistuimessa, joita ovat markkinaoikeus ja vakuutusoikeus, tai lautakuntamuotoisissa hallintolainkäyttöelimissä, joita ovat sosiaaliturvan muutoksenhakulautakunta, tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunta ja  kutsunta-asiain keskuslautakunta. Verotuksen oikaisulautakunta on oikaisuelimenä hallintoviranomainen, jossa ei sovelleta hallintoprosessilakia. Sen päätöksestä voi valittaa hallinto-oikeuteen. Yleensä hallinto-oikeuden päätöksestä voi valittaa korkeimpaan hallinto-oikeuteen, jossa nykyisin lähes aina edellytetään valituslupaa.
Korkeimmalle hallinto-oikeudelle saapuu vuosittain lähes 4000 asiaa. Käsiteltävät asiat on jaettu 9 pääryhmään ja edelleen 35 asiaryhmään, asianimikkeitä on yli 280.