stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kivistö (Vantaa)
Historiaa > 2000-luku

Kannistoon hyväksyttiin vuonna 1999 asemakaava, jonka jälkeen alueelle on rakennettu runsaasti uusia pientaloja.
Vanhaa Kivistöä laajemman osayleiskaavan ja suunnitteluprojektin nimi oli Marja-Vantaa, joka on lähtöisin 1970-luvulta ja tarkoittaa Martinlaakson radan jatkamista. Kaupunginosan ja rautatieaseman nimi on Kivistö.lähde? Syyskuussa 2005 valmistui Marja-Vantaan osayleiskaavaehdotus lausuntoja varten. Suunnitelmissa Kivistöstä olisi tulossa yli 20 000 asukkaan kaupunginosa, johon tulisi työpaikkoja lähes 30 000 ihmiselle. Osayleiskaava hyväksyttiin 2006. Sen silloin päätetty nimi Marja-Vantaa muutettiin joulukuussa 2012 Kivistöksi. Ideakilpailun (2008) voitti ja asemakaavaluonnoksen (2010) on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Harris & Kjisik. Alueelle sijoittuu rautatieasema, kauppakeskus ja monipuolista kerros- ja pientaloasumista puistoineen. Riipiläntie ja Tikkurilantie yhdistettiin toisiinsa Vantaanjoen ylittävällä sillalla juhlallisin menoin 4. lokakuuta 2013. Kadut ja puistot saavat nimensä jalo- ja korukivistä. Kivistön uudella alueella pidettiin asuntomessut kesällä 2015.
Vuonna 2015 Kivistöön suunniteltiin myös Jurase Park -nimistä dinosaurusaiheista teemapuistoa, jota kuitenkaan ei toteutettu.
Kivistön nimeä kantoi myös Kivistö Folk Festival, joka tosin järjestettiin Vantaankosken koulun kentällä. Kivistön Juoksu on vuodesta 2011 järjestetty juoksutapahtuma, jossa matkavaihtoehtoja on 10 km ja puolimaraton (21,1 km). Molemmissa on sarja miehille ja naisille. Tapahtuma järjestetään syyskuun puoliväliin osuvana lauantaina. Lähtö ja maali ovat Kanniston koululla. Reitti kulkee pitkin Kivistön kevyen liikenteen väyliä.
Kivistö ja Kannisto ovat maastotermejä. Kivistön kadut on nimetty kivilajien mukaan, Kanniston kadut sotilasarvojen mukaan.
Palvelut

Alueella toimii yhdeksän päiväkotia, joista kolme on yksityisiä, ja Aurinkokiven koulu. Vanhan, lakkautetun Kivistön koulun koulun vieressä sijaitsee Kivistön kirkko (1967). Ennen yksityinen Selina-koti tarjosi hoitoa dementikoille noin 15 asiakaspaikalla, mutta nyt se on koti nuorille turvapaikanhakijoille. Kivistössä toimii kaksi Attendon asumisyksikköä, yksi vanhuksille ja yksi kehitysvammaisille. Kivistön kupeessa sijaitsee Keimolanportti, jossa on muun muassa huoltoasema sekä pikavuoropysäkit Tampereen ja Helsingin suuntaan. Kannistoon valmistui kesällä 2011 Kanniston koulu. Elokuussa 2016 valmistui Aurinkokiven palvelurakennuksen ensimmäinen vaihe, jossa toimivat esimerkiksi päiväkoti ja  Aurinkokiven koulu (alakoulu). Aiempi Kivistön koulu lakkautettiin uuden koulun avautuessa. Vuonna 2019 valmistui Aurinkokiven kakkosvaihe. Tähän sijoittuu Aurinkokiven yläkoulu.
Kaupallisia palveluita Kivistössä tarjoavat esimerkiksi apteekki, kaksi Alepaa ja K-Market, R-kioski, muutama parturi-kampaamo, pari baaria ja jokunen ravintola.
Lokakuussa 2020 Kivistöön avattiin Kivistön kirjasto, nykyään Mosaiikin kirjasto ja nuorisotilat väliaikaisiin vuokratiloihin Kivistön rautatieaseman lähelle. Lähitulevaisuudessa nuorisotilaa ja kirjastoa kaavaillaan siirrettäväksi uuteen, lokakuussa 2023 aseman viereen valmistuvaan kauppakeskukseen, jonka tiloissa toimisi myös terveysasema ja asukaspalvelut. Samaan aikaan alueelle valmistuisi uusi bussiterminaali. Kauppakeskus aukesi lokakuussa 2023. Kevättalvella 2026 kauppakeskuksen viereen valmistuu K-Citymarket.
Liikenneyhteydet

Kaupunginosan läpi kulkee vuonna 2015 valmistunut Kehärata, joka lähtee Vantaankosken radalta Lentoaseman kautta pääradalle ja edelleen Tikkurilaan. Kivistön alueelle sijoittuvat Vehkalan ja Kivistön rautatieasemat sekä Lapinkylän ja Petaksen asemavaraukset. Rata yhdistää toisiinsa 200 000 asukasta ja 200 000 työpaikkaa.
Rautatieaseman yhteydessä sijaitsevasta bussiterminaalista on linja-autoyhteydet lähikaupunginosien lisäksi muun muassa Elielinaukiolle, Tikkurilaan, Itäkeskukseen, Keravalle ja Martinlaaksoon. Hämeenlinnanväylän varrella on pikavuoropysäkit Hämeenlinnan ja Helsingin suuntiin.
Väestö

| Puolueiden ääniosuus eduskuntavaaleissa 2019 Keimolan äänestysalueella (alue 202)> Puolue | Puolueiden ääniosuus eduskuntavaaleissa 2019 Keimolan äänestysalueella (alue 202)> Keimola (%) | Puolueiden ääniosuus eduskuntavaaleissa 2019 Keimolan äänestysalueella (alue 202)> Koko kaupunki (%) |
| --- | --- | --- |
| Kokoomus | 23,6   | 18,8 |
| Vihreät | 16,9   | 14,5 |
| Perussuomalaiset | 16,5   | 18,3 |
| SDP | 12,0 | 21,4 |
| Liike Nyt | 8,8 | 5,2 |
| Keskusta | 6,3 | 5,0 |
| Vasemmistoliitto | 4,2 | 5,9 |
| RKP | 3,3 | 2,8 |
| Kristillisdemokraatit | 2,6 | 3,0 |
| Sininen tulevaisuus | 1,5 | 1,8 |
Piraattipuolue: 1,0
| Muut | 3,1 | 2,4 |
Kivistön suuralueeseen (2007–) kuuluvat Kivistön lisäksi Piispankylän, Keimolan, Lapinkylän, Myllymäen, Vestran, Luhtaanmäen, Riipilän, Seutulan ja Kiilan kaupunginosat. Suuralueella asuu yhteensä 15 363 asukasta, joista noin 58 prosenttia Kivistön kaupunginosassa.
Vuoden 2018 lopussa 15 vuotta täyttäneistä kivistöläisistä 18,7 prosentilla oli enintään perusasteen tutkinto. Toisen asteen tutkinto oli 40,5 prosentilla ja korkea-asteen tutkinto 40,8 prosentilla kaupunginosan asukkaista. Koko Vantaan asukkaista korkeakoulututkinto oli 31,3 prosentilla, eli Kivistössä asuu Vantaan keskiarvoa enemmän korkeakoulutettuja.
Vantaan väestöennusteen mukaan Kivistön kaupunginosassa asuu vuoden 2024 alussa noin 12 100 asukasta ja vuoden 2029 alussa noin 14 700 asukasta.
Väestö > Kivistöläisten äänestäminen

Keimolan äänestysalueeseen (alue 202) kuuluvat Kivistön, Keimolan, Vestran ja Luhtaanmäen kaupunginosat. Tästä syystä ainoastaan Kivistön kaupunginosan asukkaiden äänestyskäyttäytymisestä ei ole mahdollista saada tarkkaa tietoa, mutta koska vuoden 2019 alussa yli 80 prosenttia äänestysalueen asukkaista asui Kivistössä, äänestysalueen tulokset kuvastavat hyvin myös kivistöläisten poliittisia mielipiteitä.
Eduskuntavaaleissa 2019 alueen suosituimmat puolueet olivat kokoomus 23,6 prosentin ja vihreät 16,9 prosentin osuudella. Molempia äänestettiin enemmän kuin Vantaalla keskimäärin. Vastaavasti perussuomalaisia, sosiaalidemokraatteja ja vasemmistoliittoa alueella asuvat äänestivät harvemmin kuin vantaalaiset keskimäärin.
Vuoden 2018 presidentinvaalissa Sauli Niinistö keräsi 69,3 prosenttia äänestysalueen äänistä. Myös valtakunnallisesti toiseksi sijoittunutta Pekka Haavistoa äänesti 13,2 prosenttia äänestäneistä.
Uusi alue

Kivistön suuralueen uusi alue, jota kutsuttiin aikaisemmin Marja-Vantaaksi on Kehä III:n pohjoispuolelle ja Hämeenlinnanväylän molemmin puolin laadittu osayleiskaava (2006) ja sen toteuttamiseksi käynnistetty suunnitteluprojekti (2007). Se sijoittuu suurimmaksi osaksi vanhan Kivistön kaupunginosan alueelle. Alueen nimi oli aiemmin Marja-Vantaa, mutta Vantaan nimesi sen Kivistöksi. Entinen Kivistön omakotialue saatetaan nimetä Vanhaksi Kivistöksi.
Hämeenlinnanväylän länsipuolelle Kivistön suuralueen Keimolan kaupunginosaan on rakentumassa Keimolanmäen asuinalue vuonna 2009 hyväksytyn, Arkkitehtitoimisto Hannu Jaakkolan suunnitteleman asemakaavan pohjalta.
Kivistön ydinkeskustan asemakaavaluonnoksen laati Arkkitehtitoimisto Harris & Kjisik (2010).
Uusi alue > Taustaa

Hankkeena Kivistö on lähtenyt käyntiin rauhallisesti. Vantaan yleiskaavan hyväksyminen vuonna 1992 merkitsi hallinnollista alkusysäystä myös uudelle Kivistölle. Vantaan kaupunginvaltuusto päätti osayleiskaavan laatimisesta alueelle 14. syyskuuta 1992.
Matalasuhdanteen aikana käyntiin saatettu valmistelutyö on sittemmin edennyt. Suunnittelun ja selvittelyjen lähtökohtia on tarkennettu ja tarkistettu. Esimerkiksi Kehäradan (aiemmin Marja-rata) linjaukseen, hahmoteltuun kaupunkirakenteeseen ja sen keskuksen sijaintiin on tehty muutoksia. Näiden edettyä myös Kivistöä koskevaan päätöksentekoon on tullut vauhtia.
Kivistön osayleiskaava hyväksyttiin Vantaan kaupunginvaltuustossa 19. kesäkuuta 2006. Alueesta on alustavasti suunniteltu jopa noin 27 000 asukkaan kaupunginosaa, jonka yhteyteen tulisi myös yli 10 000 ihmisen ihmisten työpaikka. Kivistön asutus sijoittuu lentomelun alle 55 dB:n (Lden) alueelle ja työpaikkarakentaminen suuremman melun vyöhykkeelle.
28. elokuuta 2006 Vantaan kaupunginhallitus, Kapiteeli ja Kesko sopivat yhteistyöstä kaavoitukseen ja maanvaihtoon liittyen Kivistön suunnitellun keskustan osalta. Alustava sopimus koski 80 hehtaarin laajuista keskusta-aluetta Kehäradan varteen suunnitellun Kivistön aseman seudulla. Sopimus pyrkii osaltaan vauhdittamaan asemakaavan syntymistä tälle alueelle vuosien 2007–2008 tienoilla. Kivistön asema sijoittuu Vanhan Hämeenlinnantien ja Vanhan Nurmijärventien väliin nykyiseen Kivistön kaupunginosaan.
Uusi alue > Marja-Vantaan nimi

Aiemmin suunniteltu nimi Marja-Vantaa johtuu Kehäradan aiemmasta 1970-luvulta peräisin olevasta nimestä Marja-rata, joka tarkoitti Martinlaakson jatkorataa. 1975 valmistui selvitys Martinlaakson radan jatkamisesta, Marja I, jossa tutkittiin yhteyttä Klaukkalaan ja Hiekkaharjuun.
Kivistö on vanhaa Kivistöä laajemman osayleiskaavan ja suunnitteluprojektin nimi. Kaupunginosan ja rautatieaseman nimi on Kivistö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kivistö (Vantaa) Wikimedia Commonsissa
Kivistön keskustan kaavarunko (22.3.2021)
| n k Vantaa |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Helsingin seutukunta  Pääkaupunkiseutu 
| Myyrmäen suuralue |  Askisto  Hämeenkylä  Hämevaara  Kaivoksela  Linnainen  Martinlaakso  Myyrmäki  Petikko  Vantaanlaakso  Vapaala  Varisto  |  |
| Kivistön suuralue |  Keimola  Kiila  Kivistö  Lapinkylä  Luhtaanmäki  Myllymäki  Piispankylä  Riipilä  Seutula  Vestra  |  |
| Aviapoliksen suuralue |  Lentokenttä  Pakkala  Tammisto  Veromies  Viinikkala  Ylästö  |  |
| Tikkurilan suuralue |  Hakkila  Helsingin pitäjän kirkonkylä  Hiekkaharju  Jokiniemi  Koivuhaka  Kuninkaala  Ruskeasanta  Simonkylä  Tikkurila  Viertola  |  |
| Koivukylän suuralue |  Asola  Havukoski  Ilola  Koivukylä  Päiväkumpu  Rekola  |  |
| Korson suuralue |  Jokivarsi  Korso  Leppäkorpi  Matari  Metsola  Mikkola  Nikinmäki  Vallinoja  Vierumäki  |  |
| Hakunilan suuralue |  Hakunila  Itä-Hakkila  Kuninkaanmäki  Länsimäki  Länsisalmi  Ojanko  Rajakylä  Sotunki  Vaarala  |  |
Vuonna 2020 valmistunut Kivistön Colosseum
Kanniston koulu
Aurinkokiven koulu pihan puolelta (vuonna 2016). Sittemmin koulua on laajennettu.
Tauno Koistinen

Tauno Tapio Koistinen (23. joulukuuta 1918 – 5. kesäkuuta 1977) oli suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja.
Keskustukena pelannut Koistinen edusti koko uransa ajan Vaasan Palloseuraa vuosina 1938–1952. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1945 ja 1948. Kaikkiaan Koistinen pelasi 13 kauden aikana 130 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Koistinen pelasi maajoukkueessa vuosina 1945–1947 kuusi maaottelua.
Pelaajauran loppuvaiheilla Koistinen ryhtyi myös valmentamaan. Hän toimi muun muassa VPS:n päävalmentajana 1950 ja 1952–1953.
Koison talo

Koison talo noin 1940–1959, kuvaaja P. Helenius
Koison talon julkisivua 1960–1979.
Koison talo oli arkkitehti Berndt Blomin piirtämä, vuonna 1895 rakennettu suuri puutalo Tampereella osoitteessa Hämeenpuisto 23 (ent. Itäinen Puistokatu 23). Sitä on pidetty Tampereen huomattavimpana nikkarityylisenä rakennuksena. Koristeellisen talon rakennutti puuseppämestari Karl K. Tallqvist, jolla oli kaupungin ensimmäinen koneellinen puusepänliike tontin sisäpihalla sijainneessa kolmikerroksisessa kivirakennuksessa.
Puutalo suunniteltiin alun perin Tampereen kauppaoppilaitoksen käyttöön. Se toimi siinä vuokralaisena tammikuuhun 1910 asti. Tallqvistin kuoleman jälkeen, vuonna 1903, hänen puusepänliikkeensä omistajaksi tuli osakeyhtiö, josta kehittyi sittemmin Höyrypuuseppä Oy. Yhtiö siirsi toimintansa Santalahteen vuonna 1917. Myöhemmin kivirakennuksessa oli muun muassa panttilainakonttori, margariinitehdas ja kenkätehdas. Vuonna 1927 kiinteistön osti kauppias Kaarlo Koiso, joka laajensi kivitaloa ja sijoitti tiloihin puku- ja kappatehtaan.
Koison talo purettiin 1960-luvulla, kun sen paikalle tehtiin asuinkerrostalo. Hämeen museoseuran aloitteesta Tampereen kaupunki talletti kokoelmiinsa 10 metrin pätkän Koison talon julkisivua. Lisäksi säilöön pantiin kolme kaakeliuunia ja kolme oviparia. Yksi uuneista sai paikan Hatanpään kartanon päärakennuksesta.
Koitajoen valuma-alue

Koitajoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 04.9) on Vuoksen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 6 629,96 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 10,42 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Rahkeenvesi.
Ensimmäisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Ala-Koitajoen–Jäsysjärven alue (04.91)
Mekrijärven–Nuorajärven alue (04.92)
Ylä-Koitajoen valuma-alue (04.93)
Koitereen alue (04.94)
Haapajoen alue (04.95)
Suomunjoen valuma-alue (04.96)
Ukonjoen valuma-alue (04.97)
Käenjoen valuma-alue (04.98)
Tolvanjoen valuma-alue (04.99)
Kobolttoseeni

| Kobolttoseeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Bis(η5-syklopentadienyyli)koboltti(II)
CAS-numero:  1277-43-6
PubChem CID:  12425850 ja 16212166 92884, 12425850 ja 16212166
SMILES:  C1C=CC=[C-]1.C1C=CC=[C-]1.[Co+2]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H10Co
Moolimassa:  189,11 g/mol
Sulamispiste:  171–173 °C
Kobolttoseeni eli bis(syklopentadienyyli)koboltti(II) (C10H10Co) on metalloseeneihin kuuluva koboltin organometalliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä, pelkistimenä ja muiden orgaanisten kobolttiyhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kobolttoseeni on hyvin tummanviolettia kiteistä ainetta. Se reagoi hyvin helposti ilman hapen ja kosteuden kanssa ja sitä tulee säilyttää ja käsitellä suojakaasun alaisuudessa. Kobolttoseeni on paramagneettinen yhdiste. Aine kuuluu niin sanottuihin sandwich-yhdisteisiin, ja koboltti-ioni on kahden syklopentadienyyliligandin välissä. Näiden ligandien konformaatio voi olla kohdakkainen tai lomittainen. Kobolttoseeni hapettuu helposti kellanvihreäksi stabiiliksi kobolttoseniumioniksi (C10H10Co+), joka on hyvin stabiili ja on isoelektroninen ferroseenin kanssa. Ferroseenin tavoin syklopentadienyyliligandit voivat kuitenkin reagoida nukleofiilien kanssa. Kobolttoseeni liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin. Kobolttoseeni kykenee interkalatoitumaan eräisiin siirtymämetallien sulfidien ja selenidien kidehilaan.
Valmistus ja käyttö

Kobolttoseenia voidaan valmistaa vedettömän kobolttikloridin ja syklopentadienyylinatriumin välisellä reaktiolla tetrahydrofuraanin toimiessa liuottimena. Kobolttisuolana voidaan käyttää myös tetraammiinikoboltti(II)kloridia tai -tiosyanaattia. Tässä tapauksessa ensin muodostuu kobolttoseenin ammiinikompleksi, joka hajoaa kobolttoseeniksi kuumennettaessa alennetussa paineessa 80–90 °C:n lämpötilaan.
Kobolttoseenia voidaan käyttää orgaanisessa kemiassa pelkistimenä ja muiden organokobolttiyhdisteiden valmistukseen. Sitä voidaan käyttää myös katalyyttinä esimerkiksi valmistettaessa 2-metyylipyridiiniä asetonitriilistä ja etyynistä.
Kirkkohistoria (Eusebios)

| Kirkkohistoria> Ἐκκλησιαστική ἱστορία Historia ecclesiastica |
| --- | --- |
 Eusebioksen Kirkkohistorian syyriankielinen käsikirjoitus vuodelta 462.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Eusebios Kesarealainen
Kieli:  muinaiskreikka (koinee)
Genre:  kirkkohistoria
Julkaistu:  311, 314 ja 325
Suomennos
Suomentaja:  Ivar A. Heikel
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1937
ISBN:  951-1-15267-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirkkohistoria (m.kreik. Ἐκκλησιαστική ἱστορία, Ekklēsiastikē historia; lat. Historia ecclesiastica tai Historia ecclesiae) on Eusebios Kesarealaisen kirjoittama kirkkohistoriaa käsittelevä teos. Se esittää kristillisen kirkon historian ensimmäiseltä vuosisadalta, jolloin kristinusko syntyi, 300-luvun alkupuolelle saakka, jolloin siitä tuli Rooman valtionuskonto. Teos on kirkon varhaishistorian päälähde.
Historia > Teoksen synty

Eusebios eli ja kirjoitti 200-luvun lopulla ja 300-luvun alussa. Kirkkohistoria on valmistunut kolmessa vaiheessa: sen alkuperäinen versio, joka käsitti kirjat I–VIII, valmistui vuonna 311. Kirjan IX Eusebios lisäsi viimeistään vuonna 314, ja kirja X lisättiin vuonna 325. . Eusebios oli saanut Konstantinuksen suosion pyrkiessään sovittelemaan ortodoksisen ja areiolaisen uskon välillä.
Eusebios käytti lähteinään muun muassa kirkollisia dokumentteja ja muistomerkkejä, marttyyreista kertovia teoksia, kirjeitä, varhaisempia kristillisiä teoksia ja niiden katkelmia, sekä piispojen luetteloita. Ennen Eusebiosta kirkon historiasta ei ollut kirjoitettu yhtään laajaa yhtäjaksoista esitystä, ainoastaan lyhyitä ajanjaksoja kattavia paikallishistorioita. Näin Eusebioksen teos on alallaan uraauurtava, ja Eusebiosta on kutsuttu sen ansiosta ”kirkkohistorian isäksi”.
Kirkkohistoria on Eusebioksen tunnetuin teos, ja se kuuluu koko kristikunnan luetuimpiin kirjoihin. Teos on edelleen yksi merkittävimpiä lähteitä kristinuskon varhaisiin vuosisatoihin. Yleisestä historiasta Eusebios kirjoitti teoksen Kronikka. Kirkkohistoria voidaan nähdä sen laajennoksena kirkon historian suhteen. Lisäksi Eusebios kirjoitti useita teoksia, jotka voidaan nähdä Kirkkohistorian esitöinä. Näihin kuuluvat Kokoelma vanhoja marttyyrikertomuksia, Origeneen puolustus ja Pamfiluksen elämä. Teos Palestiinan marttyyreista puolestaan on eräänlainen Kirkkohistorian täydennys.
Historia > Tekstihistoria

Kirkkohistoria on säilynyt useissa keskiaikaisissa käsikirjoituksissa, joista merkittävimmät seitsemän käsikirjoitusta on kirjoitettu 1000- ja 1100-luvuilla. Säilyneissä käsikirjoituksissa on merkkejä kahdesta teoksen synnyn kolmesta vaiheesta.
Teos käännettiin syyriaksi jo varhain, noin vuonna 400. Tämä tekstimuoto käännettiin puolestaan edelleen armeniaksi. Rufinus Aquileialainen käänsi Kirkkohistorian latinaksi vuonna 403. Tämä käännös on kuitenkin monin kohdin melko vapaa ja täynnä tekstin väärinkäsityksiä. Rufinus kirjoitti myös Kirkkohistorian jatkon, joka ulottui vuoteen 395.
Kirkkohistoria on suomennettu vuonna 1937 ja julkaistu Eusebioksesta aiemmin käytetyn nimimuodon mukaisesti nimellä Eusebiuksen kirkkohistoria.
Sisältö

»Olen aikeissa kirjoittaa pyhien apostolien seuraajista ynnä ajoista Vapahtajastamme alkaen nyt umpeen kuluneeseen aikaan asti, kaikesta siitä, minkä kirkkohistorian mukaan kerrotaan tapahtuneen, mitkä miehet etevästi ovat olleet kirkon johtajina ja päämiehinä kuuluisimmissa seurakunnissa, mitkä miehet kunkin sukupolven aikana ovat puheella tai kirjoituksella julistaneet Jumalan sanaa, mitkä ja kuinka monet taas eri aikoina uutuuksien himosta ovat joutuneet äärimmäiseen hairahdukseen ja ovat julistaneet olevansa tiedon nimellä kulkevan valhetiedon opettajia – – edelleen kuinka usein, millä tavoin ja mihin aikaan pakanat kävivät sotaa jumalallista sanaa vastaan, ja mitkä miehet aikanansa verellä ja kidutuksia kärsien kestivät kilvoituksen sen puolesta – –»
Eusebioksen teos kattaa noin kolmensadan vuoden ajanjakson Jeesuksen ajoista 300-luvun alkupuolelle, vuoteen 324 saakka. Hän seuraa apostolisen kirkon kehitystä, piispanvirkojen perimystä ja kirkolliskokouksia. Hän antaa kuvauksen oppiriidoista sekä taisteluista harhaoppeja vastaan, ja kertoo vainojen ajoista ja kirkon marttyyreistä. Hän kertoo Uuden testamentin synnystä, ja kuvaa merkittävimpiä kristillisiä apologeetteja ja muita kirjailijoita, sekä näiden teoksia. Eusebios pyrkii teoksessaan esittämään tapahtumat aikajärjestyksessä. Ajoituksena hän käyttää erityisesti keisarien hallitusvuosia.
Teoksen aineisto ja sen ryhmittely on kuitenkin melko hajanaista. Teoksen suomentanut Ivar A. Heikel luonnehtii teosta epäyhtenäiseksi ja Eusebioksen tyyliä monisanaiseksi, suorastaan liian runsassanaiseksi. Kaunopuheista tyyliä tavoitellessaan kirjoittaja itse asiassa kirjoittaa teennäisesti ja epäselvästi. Lisäksi teos vaikuttaa useassa kohdin nopeasti kootulta ja siksi epätasaiselta. Toisaalta Eusebios ei edes pyrkinyt systemaattiseen ja kerronnalliseen kokonaisesitykseen, vaan kokosi tietoja ainoastaan merkittävimmistä seurakunnista ja henkilöistä, ja esitti historian lähinnä kokoamiensa alkuperäisten dokumenttien kautta.
Kirjojen alkuun on jo varhain lisätty niiden lukujen sisällön tiivistävät sisällysluettelot. Ne eivät kuitenkaan ole olleet mukana Eusebioksen alkuperäisessä versiossa. Oman tekstinsä sisällä Eusebios esittää noin 150 lainausta sittemmin kadonneista varhaiskristillisistä tai muista antiikin aikaisista teoksista. Näin hän on merkittävä lähde näihin teoksiin. Lainaukset on kuitenkin esitetty joissain tapauksissa ulkomuistista, eivätkä ne ole aina täysin luotettavia.
Sisältö > Kirja I

Teoksen alussa Eusebios esittää teoksen päämäärän ja lyhyen kuvauksen sen sisällöstä. Tämän jälkeen ensimmäinen kirja keskittyy Jeesukseen ja tämän elämään ja ulottuu näin noin vuoteen 33.
Eusebios aloittaa Kristuksen ennaltaolosta. Hän kuvaa kristillisen teologian mukaisesti, kuinka Kristus oli olemassa jo ennen maailman luomista ja otti osaa Jumalan luomistyöhön sekä ilmestyi Abrahamille, Moosekselle ja muille profeetoille. Nämä olivat tosiasiassa kristittyjä, eikä kristinusko näin ole uusi oppi.
Tämän jälkeen Eusebios käsittelee Jeesuksen maallisesta elämästä tiedettyjä seikkoja. Hän aloittaa Jeesuksen syntymästä ja ajoittaa sen keisari Augustuksen 42. hallitusvuoteen (eli vuoteen 2 tai 1 eaa., kun Augustuksen katsotaan astuneen valtaan jo syksyllä 43 eaa.). Hän käsittelee myös syntymään liittyneitä ennustuksia ja muita tapahtumia. Samalla hän vastaa siihen jo varhain esitettyyn kysymykseen, miksi Matteuksen ja Luukkaan evankeliumeissa esitetyt Jeesuksen sukuluettelot poikkeavat toisistaan: toinen sukuluettelo esittää perimyksen luonnon mukaan ja toinen juutalaisen lain mukaan.
Seuraavaksi Eusebios käsittelee Jeesuksen opetustoiminnan aikaa, jonka hän katsoo alkaneen keisari Tiberiuksen 15. hallitusvuonna (29 jaa.) ja kestäneen vähän vaille neljä vuotta. Hän käsittelee myös Josephuksen todistusta Johannes Kastajasta ja Jeesuksesta, Jeesuksen opetuslapsia sekä ruhtinas Abgarin yhteyksiä Jeesukseen. Hän hyväksyy Josephuksen todistuksen sekä Abgarin kirjeet aidoiksi.
Sisältö > Kirja II

Kirja II käsittelee apostolien aikaa Jerusalemin tuhoamiseen saakka ja kattaa suunnilleen vuodet 33–66.
Eusebios kertoo ensin apostolien toiminnasta Jeesuksen taivaaseen astumisen jälkeen sekä kristinuskon nopeasta leviämisestä ja roomalaisten toimista. Tämän jälkeen hän kertoo Simon Taikurista; Pietarin, Paavalin ja muiden apostolien toimista ja matkoista; Markuksen evankeliumin synnystä; sekä Filon Aleksandrialaisesta. Lopuksi Eusebios käsittelee keisari Neron julmuutta ja vainoja sekä Pietarin ja Paavalin marttyyrikuolemaa.
Sisältö > Kirja III

Kirja III käsittelee apostolien jälkeistä apostolisten isien aikaa keisari Trajanukseen saakka ja kattaa suunnilleen vuodet 67–110.
Eusebios aloittaa käsittelemällä Pietarin seuraajaa, Linusta, Rooman piispana; Pietarin ja Paavalin teoksia; sekä Luukkaan teoksia (Luukkaan evankeliumi, Apostolien teot). Tämän jälkeen hän käsittelee juutalaissotia sekä Jerusalemin piiritystä ja valtausta; Josephuksen teoksia; Linusta seuranneita Rooman piispoja; keisari Domitianuksen aikaisia vainoja; evankelista Johanneksen elämää, Johanneksen evankeliumin syntyä ja sen suhdetta muihin evankeliumeihin; sekä sitä, mitkä kirjat kuuluvat Uuteen testamenttiin. Lopuksi Eusebios käsittelee ensimmäisiä lahkoja (ebioniitit, Kerinthos yms.) sekä mm. apostolisten isien teoksia.
Sisältö > Kirja IV

Kirja IV käsittelee ensimmäisiä kristillisiä apologeetteja, gnostilaisia lahkoja sekä 100-luvun vainoja. Se kattaa noin vuodet 110–177.
Eusebios aloittaa käsittelemällä mm. Aleksandrian, Rooman ja Jerusalemin piispoja sekä juutalaisten kapinaa keisari Trajanuksen aikana. Hän käsittelee myös useita varhaiskristillisiä kirjailijoita, kuten Kodratosta, Aristeidesta, Hegesipposta, Justinosta, Theofilosta ja Tatianosta, sekä näiden teoksia. Hän kertoo myös Polykarpoksesta ja tämän marttyyrikuolemasta, sekä gnostilaisista lahkoista ja näiden johtajista, kuten Valentinoksesta, Markionista ja Bardesaneesta.