stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taajuusresoluutio

Taajuusresoluutio kertoo, millä tarkkuudella mittalaite tai signaalinkäsittelyn algoritmi kykenee erottamaan signaalin eri taajuuskomponentit toisistaan.
Resoluutiota, jolla aikatason (tai esimerkiksi kuvankäsittelyssä spatiaalitason/kaksiulotteisen tason) signaalia voidaan tarkastella taajuuden funktiona rajoittaa energian "vuoto" analysoitavien taajuuskomponenttien välillä. Ideaalisessa tapauksessa eri taajuuskomponentit, tai niitä kuvaavat funktiot, ovat ns. ortogonaalisia eli kohtisuoria toisiinsa nähden eli ne eivät häiritse toisiaan. Tämä on tuttua vektorilaskennasta, jossa ortogonaalisten vektoreiden projektiot toisiinsa nähden ovat nollia.
Olkoon aikatasossa näytteitä  N
kappaletta  x_{0},...,x_{N-1}.
Jos näytteisiin kohdistetaan spektrianalyysissä käytettävä diskreettiaikainen Fourier'n muunnos
F(f)=\sum _{n=0}^{N-1}x_{n}e^{-j2\pi fn},
niin näytteenottotaajuuteen suhteutettu taajuusresoluutio  \Delta f
on luokkaa  {\frac {1}{N}}. Fourier-muunnoksen avulla kyetään siis erottelemaan näytteenottotaajuuteen suhteutetut taajuudet  \Delta  ja
 \Delta +{\frac {1}{N}} toisistaan.
Tämä lähestymistapa on luontaista klassiselle spektrianalyysille, jota on vauhdittanut FFT-algoritmin (Fast Fourier Transform) eli nopean Fourier-muunnos-algoritmin kehitys 1960-luvulla.
Kuitenkin on mahdollista päästä teoriassa jopa äärettömään resoluutioon käyttäen moderneja spektrianalyysiin ja digitaaliseen signaalinkäsittelyyn perustuvia menetelmiä. Näistä mainittakoon muun muassa ARMA (Autoregressive, Moving Average) eli autoregressivinen, liukuvan keskiarvon menetelmä, joka käyttää hyväkseen parametrisia oletuksia datasta. Toinen tutkimuksen kannalta suosittu moderni menetelmä on aliavaruustyyppinen MUSIC (MUltiple SIgnal Classification), joka sekin nojaa parametriseen oletukseen.
Parametrisilla menetelmillä on kuitenkin kaksi haittapuolta verrattuna klassiseen Fourier-pohjaiseen menetelmään nähden:
niiden sietokyky additiiviseen eli summautuvaan kohinaan nähden ei ole kovin tyydyttävä alhaisilla signaalikohinasuhteilla (Signal-to-Noise Ratio, SNR).
on oltava tarkka mallin asteluvun eli taajuuskomponenttien määrän estimoinnin suhteen; informaatioteoreettisia sekä tilastollisia menetelmiä on kehitetty, mutta ne eivät toimi kovinkaan hyvin alhaisilla SNR-arvoilla.
Taajuusresoluution käsite on tärkeä seikka muun muassa tietoliikenne-, tutka- ja kaikuluotaintekniikassa sekä geofysiikassa ja seismologiassa.
Kirjallisuutta

Oppenheim, Alan V.; Schafer, Roland W.: Digital Signal Processing.  Prentice-Hall, Inc., 1975.  ISBN 0-13-214635-5
Rabiner, Lawrence R.; Gold, Bernard: Theory and Application of Digital Signal Processing.  Prentice-Hall, Inc., 1975.  ISBN 0-13-914101-4
HMS Sölve

| HMS Sölve |
| --- | --- |
 HMS Sölve

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Motala varv, Norrköping
Laskettu vesille:  1874
Palveluskäyttöön:  10. toukokuuta 1875
Poistui palveluskäytöstä:  1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  460 t
Pituus:  39,79 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,02 m
Syväys:  2,52 m
Koneteho:  155 hv
Nopeus:  8 solmua
Miehistöä:  42
Aseistus
Aseistus:  1 x 240 mm/L20,5 M/69 -kanuuna
HMS Sölve oli alun perin saaristotykistölle (ruots. Kungliga Skärgårdsartilleriet) suunniteltu ja sen Ruotsin laivastoon liittämisen jälkeen vuodesta 1872 alkaen laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu monitori. Ruotsissa alus luokiteltiin 3. luokan panssarilaivaksi (ruots. Pansarbåtar af 3:e klassen ja vuodesta 1895 alkaen ruots. 3:e klass pansarbåt).
Valmistus

Alus tilattiin Motalan telakalta Norrköpingistä ja se laskettiin vesille vuonna 1874. Alus otettiin palvelukseen 10. toukokuuta 1875.
Palvelus

Vuonna 1887 Aluksen aseistukseksi muutettiin 120 millimetrin 45 pituuskaliiperin M/94-kanuuna, kaksi 57 millimetrin 55 pituuskaliiperin M/89B-kanuunaa sekä kaksi 25,4 millimetrin 35,5 pituuskaliiperin Palmcrantz M/77 -konekivääriä. Se muutettiin tankkeriksi vuosina 1899-1901. Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1919. Vuodesta 1921 alkaen alus oli sukellusveneiden polttoaineproomuna. Alus myytiin vuonna 1949 Mobil Oilille, joka kastoi sen Pegasukseksi. Yksityisen esityksen perusteella alus sijoitettiin vuonna 1985 museoalukseksi Göteborgin merikeskukseen. Museo palautti aluksen muistuttamaan alkuperäistä asuaan monitorina.
Sään terveysvaikutukset

Sään terveysvaikutukset ovat vallitsevan säätilanteen suoria tai epäsuoria vaikutuksia ihmisen elimistöön. Säätekijät, kuten lämpötila, kosteus ja sade, vaikuttavat suoraan ihmisen elintoimintoihin. Ne voivat vaikuttaa myös asioihin, jotka vaikuttavat välillisesti terveyteen.
Epäsuorat vaikutukset

Arviolta noin kaksi prosenttia Pohjois-Euroopan valtaväestöstä sairastaa kaamosmasennusta, ja yli kymmenen prosenttia tuntee alavireisyyttä pimeinä kuukausina. Maailmanlaajuisesti voidaan todeta, että oireista kärsivien määrä kasvaa sitä mukaa kun välimatka päiväntasaajaan kasvaa. Lumipeitteen valoa tehostava ilmiö lievittää oireita.
allergiat: siitepöly kulkee tuulen mukana satoja kilometrejä, ja lämpötila ja kosteus vaikuttavat kasvien kukintaan sekä homeisiin
hyönteisten levittämät taudit, kuten malaria ja denguekuume
ruoan pilaantuminen lämmön, kosteuden ja sähkökatkojen vuoksi
juomaveden pilaantuminen sateen huuhtoessa bakteereita, esimerkiksi koleraa, vedenottopaikoille
ilmansaasteet
säätilojen aiheuttama juoman tai ruoan puute voi synnyttää nälänhätää sekä siihen liittyviä sairauksia ja konflikteja
nivelreuman oireet saattavat pahentua ilmankosteuden vuoksi
Vuoden 1947 hurrikaanin nostattama hyökyaalto Miamissa.
Auringossa palanut niska.
Karl Säre

Karl Säre vuonna 1941
Karl Säre (2. heinäkuuta 1903 Tartto, Liivinmaan kuvernementti – 14. maaliskuuta 1945 Neuengamme, Natsi-Saksa) oli Viron kommunistisen puolueen (EKP) ensimmäinen sihteeri vuosina 1940–1941, minkä jälkeen hän jäi saksalaisten vangiksi. Hän kuoli Neuengammen keskitysleirissä.
Vuodet Neuvosto-Venäjällä

Säre asui Virossa aina vuoteen 1921, jonka jälkeen hän siirtyi Neuvosto-Venäjälle. Hän oli vuoden 1917 jälkeen liittynyt paikalliseen kommunistiseen liikkeeseen. Siirryttyään Venäjälle Säre opiskeli Leningradissa työläisille tarkoitetussa korkeakoulussa ja sen jälkeen Julian Marchlewskille nimetyssä Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa. Vuosina 1933–1934 hän opiskeli Moskovan Kansainvälisessä Lenin-koulussa.
Joulukuussa 1924 Viron kommunistit yrittivät Jaan Anveltin johdolla vallankaappausta, joka päättyi kuitenkin kommunistien tappioon. Tällöin Säre toimi kommunistien Narvaan perustamassa päämajassa.
Vuonna 1925 Säre lähetettiin Neuvosto-Venäjän Kiinan lähetystöön Shanghaihin salaisiin tehtäviin. Siinä yhteydessä hän toimi yhteistyössä sen ajan kommunistien huippuagentin Richard Sorgen kanssa. Vuosina 1928–1929 hän teki maanalaista työtä Virossa toimien pääasiassa Narvassa, 1929–1934 Siperian vientitoiminnassa, 1934–1936 Tanskan Kööpenhaminassa sekä 1936–1937 Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Vuosina 1936–1938 Säre toimi myös Tukholmassa. Kun Virossa vuonna 1938 annettiin yleinen armahdus poliittisista rikoksista tuomituille sillä ehdolla, että he eivät jatkaisi poliittista toimintaa, Säre palasi Viroon, jossa hänet määrättiin asumaan Hiidenmaalle. Talvella 1939–1940 hän siirtyi Tallinnaan ja alkoi toimia uudelleen kommunistipiireissä.
Valtaan Virossa

Viro oli joutunut tekemään syksyllä 1939 Molotov-Ribbentrop-sopimuksen seurauksena tukikohtasopimuksen Neuvostoliiton kanssa. Tukikohtakausi jatkui kesäkuun puoliväliin 1940. Sen jälkeen Viro, kuten Latvia ja Liettua, joutuivat Neuvostoliiton miehittämäksi. Viron kommunistinen puolue nousi maan alta 4. heinäkuuta 1940 johtajinaan Säre ja Johannes Lauristin. Puolueen johtoon valittiin virallisesti 27. elokuuta ensimmäiseksi sihteeriksi Karl Säre ja toiseksi sihteeriksi Nikolai Karotamm. Säre oli alkuaan tarjonnut ensimmäisen sihteerin tehtävää maanpaossa Ruotsissa asuneelle EKP:n aiemmalle pääsihteerille Johannes Meeritsille, joka kuitenkin kieltäytyi, sillä hän oli Sären tietämättä ryhtynyt Ruotsin poliisin salaiseksi tietolähteeksi ja pelkäsi sen paljastuvan.
Neuvostoliittoon liitetyssä Virossa vuoden mittaisella neuvostokaudella 1940–1941 valtaa käyttivät ennen kaikkea Karl Säre, Kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja Lauristin ja paikallisen turvallisuuselimen vastaava Boris Kumm. Vuosina 1998–2006 toimineen, presidentti Lennart Meren asettaman ja Max Jakobsonin johtaman totuuskomission tekemät johtopäätökset todistivat Säreen olleen yhtenä keskeisimmistä henkilöistä vuosina 1940–1941 Virossa tehdyissä rikoksissa ihmisyyttä vastaan.
Neuvostovalta päättyi kesällä 1941, kun Saksa aloitti sodan Neuvostoliittoa vastaan. Säre sai Moskovasta määräyksen siirtyä maan alle järjestämään partisaanitoimintaa Virossa, mutta saksalaiset miehittäjät vangitsivat hänet Tallinnassa jo 3. syyskuuta 1941. Gestapo kidutti häntä magneetolla, joten hän murtui kuulusteluissa ja kertoi kaiken. Myös Suomen Valtiollisen poliisin etsivä kuulusteli häntä Tallinnassa, sillä hän ja Meerits olivat tavanneet heinäkuussa 1940 salaa Helsingissä suomalaisen kansanedustajan Cay Sundströmin kotona. Juuri tätä tapaamista pidettiin raskauttavimpana seikkana Sundströmin ja muiden ”kuutosiin” kuuluneiden kansanedustajien oikeudenkäynnissä. Tallinnasta Säre siirrettiin Saksaan Sachsenhausenin keskitysleiriin.
Kuulusteluissaan Säre tunnusti myös, että hän, Meerits ja sittemmin kadonnut August Vakepea olivat Kööpenhaminassa asuessaan murhanneet vuonna 1936 virolaisen kommunistin Johannes Eltermannin, joka oli uhannut ilmiantaa heidät Neuvostoliiton NKVD:lle ”virolaisina nationalisteina”. Ruumiin he olivat haudanneet erääseen puutarhaan Amagerin saarelle. Säre luovutettiin syksyllä 1942 Saksan miehittämään Tanskaan murhaoikeudenkäyntiä varten, ja Ruotsi luovutti Meeritsin. Gestapo pakotti heidät tunnustamaan, että he olivat murhanneet Eltermannin Moskovan käskystä. Heidät tuomittiin maaliskuussa 1943 Kööpenhaminassa elinkautiseen vankeuteen. Sären myöhemmästä kohtalosta ei ole tarkempaa tietoa. Hän kuoli 14. maaliskuuta 1945 Neuengammen keskitysleirissä. Myöhemmin liikkui myös huhuja, että hänet olisi vapautettu sodan lopussa ja hän olisi paennut johonkin toiseen maahan.
Neuvostovalta epäili Säreen paljastaneen saksalaisille tietoja kommunistisesta liikkeestä ennen kuolemaansa, minkä vuoksi kommunistinen historiakirjoitus piti maailmansodan jälkeen häntä epähenkilönä eli hänestä ei juurikaan puhuttu tai kirjoitettu.
Aiheesta muualla

Сярэ Карл Янович (Karl Säre) (venäjäksi)
Viron kommunistisen puolueen ensimmäiset sihteerit (Neuvosto-Viron puoluejohtajat)
Karl Säre (1940) | Nikolai Karotamm (1944) | Johannes Käbin (1950) | Karl Vaino (1978) | Vaino Väljas (1988–1989)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Nadežda Tihonova, Johannes Lauristin, Paul Keerdo, Johannes Vares, Karl Säre ja Neeme Ruus Tallinnan rautatieasemalla kukitettuna heidän palattuaan Moskovasta 24. heinäkuuta 1940. Virosta oli tullut juuri Neuvostoliiton uusi neuvostotasavalta.
KDM Søløven (P563)

| KDM Søløven |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Aalborg
Laskettu vesille:  1995
Palveluskäyttöön:  28. toukokuuta 1996
Tekniset tiedot
Uppouma:  450 t
Pituus:  50,0 m (vesiraja) 54,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  2,60 m (norm) 3,00 m (max)
Koneteho:  1 × GE kaasuturbiini 5 680 hv 2 ×  MTU dieselmoottoria 5 440 hv
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  19–29
Aseistus
Aseistus:  1 × 76 mm M/85 -tykki 2 × 12,7 mm konekivääriä
KDM Søløven (runkonumero P563) on Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1995 ja valmistui 28. toukokuuta 1996.
Palvelus

Alus siirrettiin 2012 sukeltajien emälaivaksi.
Tachibana Ginchiyo

Tachibana Ginchiyo.
Tachibana Ginchiyo (jap. 立花 誾千代, 23. syyskuuta 1569 – 30. marraskuuta 1602) oli japanilaisen Tachibana-klaanin johtaja. Hän oli Ōtomo-klaania palvelleen Tachibana Dōsetsun tytär, ja seurasi tätä klaanin johtoon, koska Dōsetsulla ei ollut yhtään poikia. Ginchiyo avioitui myöhemmin Tachibana Muneshigen kanssa, ja siirsi miehelleen klaanin johtajuuden. Hän itse alkoi nunnaksi.
Vuonna 1600 edesmenneen Toyotomi Hideyoshin nimittämässä sijaishallitsijoiden neuvostossa syntyi erimielisyyksiä, ja Japanin daimiot jakaantuivat kahteen leiriin Ishida Mitsunarin ja Tokugawa Ieyasun ympärille. Muneshige siirtyi Mitsunarin palvelukseen. Osapuolet kohtasivat Sekigaharan taistelussa, joka päättyi Ieyasun voittoon ja Mitsunarin teloitukseen. Muneshige ei itse ollut osallistunut taisteluun, koska oli samana päivänä valtaamassa Otsun linnaa Kyōgoku Takatsugulta.
Taistelun päätyttyä daimiot Kuroda Yoshitaka, Nabeshima Katsushige ja Katō Kiyomasa lähetettiin valtaamaan Kyūshū Ieyasulle. Myös Tachibana-klaanin hallitsema Yanagawan linna joutui hyökkäysten kohteeksi, mutta sen puolustukset kestivät. Linnan puolustamiseen osallistuivat sotilaiden lisäksi Ginchiyon, aseistamat nunnat.
Söderskog

Söderskogin kartanon kyläkukkula läntiseltä pellolta, Finnoontien toiselta puolelta, kuvattuna. Keltainen, tien suuntainen rakennus on 1800-luvulla rakennettu uusi päärakennus.
Söderskog (suom. Suvimetsä) on kartano Espoossa Espoon keskuksesta Suomenojalle lähtevän Finnoontien varrella. Vuonna 1965 tilan pinta-ala oli 150 hehtaaria, josta peltoa oli 49 hehtaaria ja yksi hehtaari oli puutarhaa. Espoon kaupunginmuseon kustantaman Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisema -kirjan mukaan Söderskogin tila on ”selkeästi rajautuva kaunis maisemakokonaisuus, johon kuuluvat kyläkukkulalla neliömäisen pihan ympärillä olevat asuin- ja talousrakennukset, kaksi torppaa, kaunis puusto, peltoaukea ja vanhat tielinjat'”. Vanha päärakennus on todennäköisesti Espoon vanhimpia säilyneitä asuinrakennuksia.
Historia

Söderskogin uudisviljelmä raivattiin Morbyn kylän yhteismaille 1500-luvulla. Vuonna 1540 siihen kuului neljä taloa. 1600-luvulla Söderskogin siirtokylään kuului enää kaksi taloa, ja kun toisen isäntä, Klemet Hansson, hankki toisenkin talon omistukseensa, kylästä tuli yksinäistalo. Aluksi Söderskog oli amiraliteettitalo, jonka verot menivät meripuolustukseen. Vuonna 1646 Söderskogista tuli sotamiestalo ja samoihin aikoihin se osoitettiin kapteeni Johan Gyldenärin vapaatilaksi. Gyldenär asui Albergan kartanossa ja vuokrasi Söderskogia. Ruotujakouudistuksessa vuonna 1696 Söderskogista tuli Uudenmaan ratsuväkirykmentin everstin palkkatila. Isonvihan jälkeen tilan isäntä oli nimismies Jonas Omander, jolta tila periytyi hänen pojalleen varanimismies Mårten Omanderille. Vuodesta 1815 lähtien kartano on kuulunut Nymalmin suvulle.
Tilan rakennukset

Söderskogin vanha päärakennus on todennäköisesti Espoon vanhimpia säilyneitä asuinrakennuksia. Rakennus valmistui mahdollisesti 1600-luvun lopulla, sillä silloin siitä tuli everstin puustelli, ja se noudattelee Erik Dahlbergin 1600-luvun lopulla upseerien virkataloja varten laatimien mallipiirrosten pohjaa ja vanhanmallista rakennustapaa. Koska suurin osa Espoon rakennuksista tuhoutui isonvihan aikana, on todennäköistä, että rakennus on valmistunut kuitenkin vasta 1700-luvun alussa. Rakennus on pitkänurkkainen paritupatyypin hirsitalo, melko pitkä ja matala. Myöhemmin sen ikkunoita on suurennettu ja sitä on jatkettu itään. Katonlappeita kannattavat vaakasuorat hirret, jotka ulottuvat seinärungon ulkopuolelle. Vanhan päärakennuksen tupa on säilynyt hyvin vanhanaikaisessa asussaan ja siitä onkin tehty kotimuseo. Kaupunginmuseon julkaisun mukaan talo on ”rakennushistoriallisesti hyvin arvokas asuinrakennus”.
Söderskogin uusi päärakennus rakennettiin vanhassa tuuliviirissä olevan vuosiluvun perusteella vuonna 1818, mutta on mahdollista että se on vasta 1850-luvulta. Rakennuksesta tehtiin alun perin uusklassinen, mutta vuoden 1909 korjauksessa siitä tuli jugendtyylinen. Tuolloin sen ikkunoista tuli moniosaisia ja sille rakennettiin nurkista viistetty viisikulmainen lasikuisti, jonka kerrotaan jäljittelevän Kilon kartanon kuistia. Uuden päärakennuksen nurkissa on harkkopilasterit. Vuonna 1926 rakennusta pidennettiin viisi metriä pohjoiseen ja vuonna 1961 se peruskorjattiin. Uudessa päärakennuksessa on nykyään kahdeksan huonetta ja halli.
Neliömäisen pihapiirin laidalla on päärakennusten lisäksi vuonna 1818 valmistunut kolmiosainen luhtiaitta. Aitalla on koristeltu kattolista ja rakennuksen katolla on vellikello. Pihapiirin rakennusten lisäksi Söderskogin tilaan kuuluu muun muassa vanha riihi, joka on mahdollisesti 1700-luvulta, kaksi kellaria, rakennusmestari Emil Nordqvistin suunnittelema riihi vuodelta 1910, navettahenkilökunnan asuinrakennus vuodelta 1910 (”Elsan huone”), sauna vuodelta 1910 ja navetta vuodelta 1933. Pihapiiristä pohjoiseen, peltojen ympäröimällä matalalla lehtevällä kukkulalla on Söderskogin torpat, kaksi pitkänurkkaista, pienehköä hirsitorppaa. Torpilta kartanolle kulkee vanha paikallistie. Torppia on levennetty lautaosilla, joskaan harjakaton linjaa ei ole muutettu. Perimätiedon mukaan mäellä oli 1500-luvulla Söderskogin kylän toinen talo. Maanmittari Friedrich Johan Fonseenin laatiman kartan mukaan mäellä ei ollut asutusta vuonna 1750. Nykyiset rakennukset ovat 1700-luvun ja 1800-luvun taitteesta.
Vanha päärakennus 1600-luvun ja 1700-luvun taitteesta.
Uusi päärakennus 1800-luvulta.
Kartanon itäistä peltoa.
Särämäki

Särämäki
Särämäen korkein kohta heinäkuussa 2016.
| --- | --- |
Tyyppi:  Kallioselänne
Sijainti:  Suomi  Varsinais-Suomen maakunta  Salo  Kiikala  Johannislund
Korkeus merenpinnasta:  164 m
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Särämäki on mäki Kiikalassa Salossa Varsinais-Suomessa. ´164 metriä korkea mäki kuuluu Natura 2000 -suojeluohjelmaan ja on Varsinais-Suomen maakunnan korkein kohta.
Luonnonympäristö

Mäki on osa Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualuetta. Se muodostuu pitkästä, jyrkkärinteisestä lounas–koillinen -suunrtaisesta kalliojaksosta. Kasvillisuus mäellä on monipuolista ja osaksi harvinaista, sen alueella esiintyvät ainakin vuorimunkki ja karvakiviyrtti. Jyrkänteiden alla on kuivaa lehtoa ja kaakon puolella metsälehmusta kasvava jyrkänteenaluslehto, jonka lajeihin kuuluvat lehtokuusama ja mustakonnanmarja.
Mäen eteläpuolelle jäävät Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluvat Ruukinjärvi, Säräjärvi, Sakarjärvi ja joukko muita pikkujärviä, mäen pohjoispuolelle samaan vesistöön kuuluvat Kolmperänen, Tervakas ja Suolammi.
Korkeussuhteet

Mäen huippu on 164 metriä meren pinnan yläpuolella ja se on Varsinais-Suomen maakunnan korkein kohta. Mäen lakiosa on supra-akvaattinen eli vedenkoskematon, mikä tarkoittaa että jääkauden jälkeen mäen huippu ei ole ollut veden peittämä, vaan on jään alta paljastuttuaan ollut jatkuvasti kuivaa maata.
Kulttuuriympäristö

Mäki sijaitsee pääosin Kiikalan Johannislundin kylässä ja ulottuu myös viereisen Lasikylän alueelle. Historiallisesti se on kuulunut Kiikalan Hidoisenpyölin (vuodesta 1964 Lasikylä) ja Säräjärven kyliin, jotka molemmat ovat synnyltään keskiaikaisia autiopyölejä. Hidoisenpyölissä, Ruukinjärven rannalla Särämäestä etelään toimi vuosina 1813–1960 Johannislundin lasitehdas ja myös viereinen Säräjärven yksinäistalo mäen eteläpuolella oli 1800-luvulta alkaen tehtaan kanssa yhdysviljelyksessä. Johannislund muodostettiin kyläksi Hidoisenpyölin ja Säräjärven kylissä sijainneesta entisen lasitehtaan tehdasalueesta vuonna 1963.
Tadaksahakin kieli

Songhaikielten puhuma-alueet.
Tadaksahakin kieli on Malin Gaon alueen Ménakan ja Ansongon piireissä asuvien idaksahakien puhuma pohjoinen songhaikieli. Sen lähimmät sukukielet ovat tagdal, tasawaq ja korandje. Tadaksahakin puhujia arvioidaan olevan 31 800 henkeä (vuonna 2005).
Tuaregi on vaikuttanut hyvin voimakkaasti tadaksahakin sanastoon ja kielioppiin, ja eräät tutkijat ovat pitäneet sitä songhain ja tuaregin sekakielenä. Sen äännejärjestelmälle ovat ominaisia faryngaaliset konsonantit sekä faryngalisoituneet alveolaarit. Sanastossa on vain noin 300 songhaista peräisin olevaa lekseemiä, joiden taivutusjärjestelmä on usein erilainen kuin tuaregiperäisillä sanoilla. Ehkäpä erikoisin piirre on se, että verbejä johdettaessa songhaiperäiset sanat korvataan vastaavilla tuaregin verbeillä, esim. ŋa ’syödä’ – ʃ-íkʃa ’ruokkia’, bíibi ’olla musta’ – s-ǝkwǝl ’tehdä mustaksi’, kár ’lyödä’ – nǝ-mm-aŋɣa ’lyödä/tappaa toinen toisensa’.
Teseo Taddia

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Teseo Taddia vuonna 1950. |  Teseo Taddia vuonna 1950. |  Teseo Taddia vuonna 1950. |  |
Maa:   Italia
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Bryssel 1950 | moukarinheitto |  |
Teseo Taddia (20. huhtikuuta 1920 Bondeno, Italia – 1983) oli italialainen moukarinheittäjä.
Taddia sijoittui Oslon EM-kilpailuissa 1946 moukarinheitossa kuudenneksi tuloksella 48,63 m. Lontoon 1948 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 51,74 m. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän saavutti uransa ainoan arvokisamitalin sijoittumalla hopealle tuloksella 54,73 m. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 55,12 m.
Taddia voitti moukarinheiton Italian mestaruuden 14 kertaa. Hänen mestaruusvuotensa olivat 1939, 1941–1943, 1945, 1947–1951 sekä 1953–1956. Italian ennätystä hän paransi kymmenen kertaa. Ensimmäinen ennätystulos oli Torinossa 20. heinäkuuta 1941 heitetty 51,96 m. Viimeisen kerran Taddia paransi maansa ennätystä Milanossa 8. lokakuuta 1950, jolloin hänen tuloksensa oli 59,17 m. Tämä säilyi Italian ennätyksenä vuoteen 1958 saakka.
Sädesypressit

| Sädesypressit |
| --- | --- |
 Callitris columellaris
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Mäntymäiset Pinales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Callitroideae
Suku::  Sädesypressit Callitris  Vent., 1808
Synonyymit
 Frenela Mirb., 1825  Nothocallitris A.V. Bobrov & Melikyan, 2006  Octoclinis F. Mueller, 1858 
Katso myös
   Sädesypressit Wikispeciesissä   Sädesypressit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sädesypressit (Callitris) on sypressikasvien heimoon (Cupressaceae) kuuluva havupuusuku. Siihen kuuluu noin 15 lajia. Suvun edustajat ovat ainavihantia pensaita tai puita, joita esiintyy luonnonvaraisena Australiassa ja Uudessa-Kaledoniassa. Sädesypressien sekä läheisten Actinostrobus- ja Neocallitropsis-sukujen lehdet ja käpysuomut ovat asettuneet säteittäisesti, toisin kuin lähes kaikilla muilla sypressikasveilla, joilla ne ovat vastakkaisesti tai kierteisesti.
Nimi

Suvun tieteellinen nimi Callitris on todennäköisesti johdettu kreikankielisistä sanoista, joka tarkoittavat kaunista ja lukua kolme, minkä on sanottu viittaavan kasvien säteittäin kolmen kiehkuroissa kasvaviin lehtiin ja käpysuomuihin.