stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neulonta
Neuletyypit > Perus- ja kuvioneuleet

Perus- ja kuvioneuleissa neulepinta koostuu oikeita ja nurjia silmukoita eri tavoin ryhmittelemällä.
Sileää neuletta tasoneuleena neulottaessa oikeat kerrokset neulotaan oikein ja nurjat nurin, jolloin neulepinnalla näkyy oikealla puolella vain oikeita silmukoita ja nurjalla puolella vain nurjia silmukoita. Pyöröneuleena sileää neuletta saadaan aikaan neulomalla koko ajan oikein.
Aina oikein eli edestakaisneuleessa sekä oikeat että nurjat kerrokset neulotaan oikein, jolloin joka toisesta kerroksesta jää esille silmukan nurja puoli. Neuleen molemmat puolet ovat samanlaiset, ja vuorottelevat oikeat ja nurjat silmukkakerrokset muodostavat pintaan vaakaraitoja. Neule on erityisesti korkeussuuntaan hyvin joustavaa, ja sitä käytetään paljon vauvanvaatteissa. Jos edestakaisneuletta tehdään pyöröneuleena, täytyy joka toinen kerros neuloa nurin.
Joustinneule koostuu vuorottelevista oikein ja nurin neulotuista silmukkaryhmistä. Seuraavilla kerroksilla oikeat silmukat neulotaan oikein ja nurjat nurin, jolloin neulepintaan muodostuu ketjuja pituussuuntaan. Joustinneule on vaakasuuntaan joustavaa, jota käytetään erityisesti helmoissa, hihansuissa ja sukkien ja lapasten varressa.
Helmineuleessa joka toinen silmukka neulotaan oikein ja joka toinen nurin. Seuraavilla kerroksilla oikealta näyttävät silmukat neulotaan nurin ja nurjalta näyttävät oikein, jolloin neulepintaan muodostuu pienten nyppyjen, "helmien", ruudukoksi. Koristeellista helmineuletta käytetään erityisesti lastenvaatteiden reunuksissa. Helmineule kuuluu kuvioneuleisiin eli neuleisiin, joissa kuviointi perustuu nurjien ja oikeiden silmukoiden ryhmittelyyn.
Korinpohjaneuleessa oikeiden ja nurjien silmukoiden ryhmät muodostavat isompia ruutuja muistuttaen pärekorin pintaa.
Neuletyypit > Patentti-, palmikko- ja pitsineuleet

Perussilmukoiden vuorottelun lisäksi silmukoita voidaan muun muassa nostaa neulomatta ja kiertää toistensa ympäri.
Patenttineuleet ovat yksi oikein, yksi nurin -joustinneuleen muunnelmia, joissa joka toinen silmukka neulotaan venytettynä. Venytetty silmukka tehdään neulomalla puikolla olevan silmukan sijasta edellisen kerroksen silmukkaan tai nostamalla nurja silmukka neulomatta yhdessä langankierron kanssa. Patenttineuleesta on olemassa erilaisia muunnelmia. Täyspatentissa eli kokopatentissa venytettyjä silmukoita neulotaan molemman puolen kerroksilla, puolipatentissa joka toinen kerros on tavallista joustinneuletta. Valepatentissa patenttineuletta muistuttava ulkonäkö saadaan aikaan pelkästään oikeita ja nurjia silmukoita vuorottelemalla.
Palmikko- ja kohoraitaneuleissa neuleen koristeellisuus saadaan aikaan silmukkaryhmien neulomisjärjestystä muuttamalla. Osa silmukoista poimitaan apupuikolle odottamaan, että varsinaiselta puikolta neulotaan yksi tai useampia silmukoita. Kun apupuikon silmukat neulotaan, silmukkaryhmät ovat kiertyneet toistensa ympäri. Palmikon kiertymissuunta riippuu siitä, jätetäänkö apupuikon silmukat odottelemaan työn eteen vai työn taakse.
Pitsineule näyttää vaikealta tehdä, mutta se ei kuitenkaan ole juuri muita neuletyyppejä vaikeampaa. Pitsimäinen lopputulos saadaan aikaan silmukoiden kavennuksilla ja langankierroilla. Pitsineuletta käytetään paljon huiveissa, juhlavaatteissa ja -asusteissa sekä neulotuissa liinoissa.
Neuletyypit > Kirjo- ja intarsianeuleet

Kirjo- ja intarsianeuleissa neulepinta on yleensä sileää neuletta ja kuviot saadaan aikaan eri värisiä lankoja vuorottelemalla.
Kirjoneuleessa eri värisiä lankoja kuljetetaan rinnakkain ja silmukoita neulotaan mallipiirroksen mukaan vuorotellen eri väreillä. Käyttämättömät langat kulkevat työn nurjalla puolella muodostaen sinne lankajuoksuja, jotka jäävät helposti liian kireälle tai löysälle, jolloin neulottu pinta ei ole tasaista.
Intarsianeuleessa neulottavat värialueet ovat niin suuria, että kirjoneuleena neulominen muodostaisi nurjalle liian pitkiä lankajuoksuja. Eri värialueet neulotaan siksi kukin omalta kerältään. Värialueiden rajakohdassa langat kiedotaan toistensa ympäri ettei neuleeseen synny reikää.
Valmiita neuleita

Tyypillisiä neulottuja vaatekappaleita ovat villapaidat, kaulaliinat, pipot, sukat ja lapaset. Neule on joustavampaa kuin kudottu kangas, ja sillä voidaan tehdä kolmiulotteisia muotoja ilman paksuja saumoja. Siksi se sopii erityisen hyvin muun muassa sukkiin ja sormikkaisiin.
Monilla kylmillä lampaankasvatusseuduilla on omia perinteisiä villapaitamallejaan, esimerkiksi Islanti, Norja ja Aran-saaret.
Neulomisen terveysvaikutukset

Neulomisen positiivisia terveysvaikutuksia on tutkittu. Neuloessa stressihormoni kortisolin määrä laskee ja mielihyvähormoni dopamiinin ja serotoniinin määrä kasvaa.
Neulomisen on todettu vähentävän stressiä, kipua ja masennusta ja se voi saada aivot joogan tavoin meditatiiviseen tilaan. Myös oppiminen ja keskittyminen helpottuu ja siksi jotkut neulovat esimerkiksi luennoilla tai palavereissa. Isossa-Britanniassa Bathin kaupungin sairaala järjestää kroonisista kivuista kärsiville viikottaisia kokoontumisia, joissa neulotaan ja virkataan yhdessä. 15 000 ihmisellä tehty tutkimus osoitti, että kutominen helpotti niin fyysisiä kuin henkisiä kipuja, mutta alensi myös verenpainetta.
Neulominen opettaa kärsivällisyyttä ja pitkäjännitteisyyttä, edistää oppimista, lisää keskittymiskykyä, parantaa muistia ja kehittää motorisia taitoja. Opettelemalla uusia neuletekniikoita voi ennaltaehkäistä muistihäiriöitä ja dementiaa samalla tavalla kuin esimerkiksi sudokujen ja sanaristikoiden avulla. Tutkimusten mukaan käsitöitä tekevillä vanhuksilla on muita vähemmän lieviä kognitiivisia häiriöitä.
Sormien käyttäminen vahvistaa niiden rustoja ja siksi neulominen auttaa estämään nivelreumaa ja jännetulehduksia.
Kirjallisuutta

Almay, Mirja & Luutonen, Marketta & Mitronen, Kyllikki: Sydämenlämmittäjä ja tikkuripaita: Perinteisiä neuleita Suomesta ja Eestistä.  Helsinki:  Tammi, 1993.  ISBN 951-31-0089-8
Bengtsson, Mia: Amigurumi: Virkkaa omat maskottisi.  Jyväskylä:  Atena, 2010.  ISBN 978-951-796-658-0
Brandal, Lilly Secilie: Neulekirja: Uusia malleja perinteisin menetelmin.  ((Strikking: Gammel teknikk i ny design, 2009.) Suomentanut Lotta Lipsanen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2010.  ISBN 978-951-23-5256-2
Bush, Nancy: Pitsihuivit neuloen.  Jyväskylä:  Atena, 2010.  ISBN 978-951-796-657-3
Gunnars, Anita: Tee itse kauniit neuleet.  ((Vantar, mössor, sockor och sjalar, 2001.) Suomennos: Virpi Vainikainen)  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 2001.  ISBN 951-882-184-4
Haavisto, Eeva: Sata kansanomaista kuviokudinmallia.  (Näköispainos. Alkuperäinen: 3. painos, 1953)  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34572-6
Hisdal, Solveig: Kuviot silmukoiksi: Nostalgisia neuleita.  ((Dikt i masker, 1997.) Suomentanut Sirkka Wallin)  Helsingissä:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15806-6
Koskennurmi-Sivonen, Ritva: Neulonnan perusteet.  Helsingin yliopisto. Käyttäytymistieteellinen tiedekunta, Kotitalous- ja käsityötieteiden laitos, 2009.  ISBN 978-952-10-6019-9  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 4.6.2018).
Lavold, Elsebeth: Viikinkineuleet.  ((Vikingamönster i stickat, 1998.) Suomennos: Anni-Marja Riikinsaari)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23689-6
Luutonen, Marketta: Kansanomainen tuote merkityksenkantajana: Tutkimus suomalaisesta villapaidasta.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto)  Helsinki:  Akatiimi, 1997.  ISBN 951-97208-2-0
Muinonen, Mari: Lapaskirja.  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-411-7
Olki, Mary: Mary Oljen kauneimmat käsityöt.  Helsinki Porvoo:  WSOY, 1976 (6. painos 1997).  ISBN 951-0-07603-1
Olki, Mary: Kirjokintaita ja muita kansanomaisia neuletöitä.  (2. painos, näköispainos (1. painos 1943))  Porvoo Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38095-6
Stoller, Debbie: Son of stitch ’n bitch: Neulo ja virkkaa elämäsi miehelle.  ((Son of stitch ’n bitch: 45 projects to knit & crochet for men, 2007.) Suomentanut Kaija Koirikivi)  Helsinki:  Nemo, 2008.  ISBN 978-952-5613-79-7
Ulvo, Marja & Rajamäki, Elise: Kalevalaneuleet.  Helsinki:  Gummerus, 2001.  ISBN 951-20-5834-0
Vatanen, Sanna: Jämälangasta! Neulo, virkkaa, kirjo.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-35344-8
Vatanen, Sanna: Ekolangasta! Neulo, virkkaa, kirjo.  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-37047-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
www.knitting-and.com/wiki (Arkistoitu – Internet Archive). Neulontaan keskittynyt wiki. (englanniksi)
Elämänpuiden helskyttelyä. Taivaannaulan takojat 4.2.2010.
Yle Olotila: Mikä tekee ekolangan?  (Arkistoitu – Internet Archive)
Neulomaseura Mynämäen Karjalassa Karppisten talossa noin 1930-luvulla
Puikot ja punainen neuletyö.
Sileän neuleen oikea puoli
Sileän neuleen nurja puoli
Aina oikein -neuleen molemmat puolet ovat samanlaiset
Patenttineuletta
Haruhiko Kuroda

| Haruhiko Kuroda> 黒田東彦 |
| --- | --- |
 Haruhiko Kuroda vuonna 2010.
Aasian kehityspankin pääjohtaja
 helmikuu 2005 –  
Edeltäjä:  Tadao Chino
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 1944
Tiedot
 Nimikirjoitus
Haruhiko Kuroda (jap. 黒田東彦, Kuroda Haruhiko; s. 25. lokakuuta 1944) on japanilainen pankkiiri, joka on toiminut Aasian kehityspankin pääjohtajana helmikuusta 2005. Japanin pääministeri Shinzō Abe asetti vuoden 2013 alkupuoliskolla Kurodan ehdolle Japanin keskuspankin johtoon.
Kristuksen ylösnousemuksen kirkko (Jyväskylä)

| Kristuksen ylösnousemuksen kirkko |
| --- | --- |
 Jyväskylän ortodoksinen kirkko Aatoksenkadun puolelta.
Sijainti:  Nisulan kaupunginosa, Jyväskylä
Seurakunta:  Jyväskylän ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1954
Suunnittelija:  Toivo Paatela
Tyylisuunta:  funktionalismi, modernismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kristuksen ylösnousemuksen kirkko on Jyväskylän ortodoksisen seurakunnan pääkirkko. Kirkko on valmistunut vuonna 1954, ja se vihittiin käyttöön saman vuoden lokakuun alussa. Kirkko sijaitsee Jyväskylässä Nisulan kaupunginosassa Taulumäen kirkon läheisyydessä.
Kellotorni idästä nähtynä.
Kirkon ikonostaasi. Ikonostaasin ikonit on maalannut kirjailija Tito Colliander.
Jyväskylän ortodoksinen kirkko oli ensimmäinen vuoden 1950 lain nojalla Suomeen pystytetty jälleenrakennuskauden kirkkoa. Kirkon suunnitteli arkkitehti Toivo Paatela, ja jälleenrakennustoimikunta halusi häneltä eräänlaiset ortodoksiseen perinteeseen pohjautuvan pienen kirkon tyyppipiirrustukset.
Kirkko on satulakattoinen pitkäkirkko ja kirkon yhteydestä löytyy myös erillisiä toimitiloja. Kirkko pyhitettiin Kristuksen ylösnousemuksen muistolle. Kirkon ikonostaasin on maalannut kirjailija Tito Colliander. Kirkkosalin takaosassa olevan ehtoollisen asettamista esittävän ikonin on maalannut Petros Sasaki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kristuksen ylösnousemuksen kirkko (Jyväskylä) Wikimedia Commonsissa
Keski-Suomen kirkot (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kristuksen ylösnousemuksen kirkko (Q11873093)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Jyväskylä
katuosoite: Rajakatu 39, 40200 Jyväskylä
koordinaatit: 62°15′N 25°45′E﻿ / ﻿62.25°N 25.75°E﻿ / 62.25; 25.75
Dorthy Aminoff

Dorothea (Dorthy) Margareta Aminoff (ent. Hörhammer, os. Lucander, 21. elokuuta 1915 Varkaus – 14. syyskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen taidekauppias, joka toimi helsinkiläisen Galerie Hörhammerin toimitusjohtajana vuosina 1953–1983. Aminoff oli suomalaisen taidekaupan merkittävimpiä vaikuttajia usean vuosikymmenen ajan. Häntä on tituleerattu myös ”taidekaupan Grand Old Ladyksi”.
Dorthy Aminoffin isä oli Ahlströmillä työskennellyt insinööri Walter Lucander (1890–1918), joka surmattiin sisällissodan aikana Noormarkussa tapahtuneessa Koliahteen joukkomurhassa. Hänen äitinsä oli teollisuuspohatta Wilhelm Hackmanin tytär Margit Hackman (1893–1973). Viipurissa varttunut Aminoff kävi sisäoppilaitosta Ruotsissa ja opiskeli myös Saksassa. Vuonna 1942 hän valmistui musiikinopettajaksi Sibelius-Akatemiasta. Aminoff ryhtyi kuitenkin itseään 37 vuotta vanhemman taidekauppiaan Ivar Hörhammerin sihteeriksi ja lopulta työsuhde muuttui avioliitoksi vuonna 1944. Aminoff työskenteli puolisonsa galleriassa ja tämän kuoltua vuonna 1953 hänestä tuli sen toimitusjohtaja. Vuonna 1959 Dorthy Aminoff solmi toisen avioliittonsa vapaaherra Eugen Aminoffin (1908–1977) kanssa. Aminoff johti Galerie Hörhammeria vuoteen 1983, jolloin vetovastuu siirtyi hänen pojalleen Paul Hörhammerille (1949–2016).
Yasutaka Matsudaira

Yasutaka Matsudaira (22. tammikuuta 1930 – 31. joulukuuta 2011) oli japanilainen lentopalloilija, lentopallovalmentaja ja lentopallovaikuttaja. Hän luotsasi Japanin miesten lentopallomaajoukkueen kolme kertaa olympiamitaleille vuosina 1964–1972.
Pelaajaura

Yasutaka Matsudaira aloitti lentopalloilijana vuonna 1942. Hän pelasi läpi uransa passarina. Matsudaira oli Japanin lentopallomaajoukkueen kapteeni, kun joukkue voitti kultaa Aasian kisoissa vuonna 1961.
Valmennusura

Parhaiten Matsudaira tunnetaan kuitenkin valmentajana. Hän valmensi Japanin maajoukkueen pronssille vuoden 1964 Tokion kisoissa, kun lentopallo oli ensimmäistä kertaa olympialaisten ohjelmistossa. Neljä vuotta myöhemmin Meksikon olympialaisissa Japani oli hopealla ja Münchenissä 1968 Matsudaira luotsasi Japanin olympiakultaan. Valmentajana Matsudaira kehitti uudenlaisia hyökkäyskuvioita. Hän muun muassa kehitti niin sanotun kutospaikanhyökkäyksen.
Lentopallovaikuttaja

Valmennustehtävien jälkeen Matsudaira teki pitkän uran lentopallovaikuttajana. Hän oli Japanin lentopalloliiton presidentti vuosina 1989–1995 ja Kansainvälisen lentopalloliiton (FIVB) varapresidentti vuosina 1994–1996. Matsudaira toimi myös Aasian lentopalloliitossa ja Japanin olympiakomitean varapresidenttinä.
Matsudaira valittiin Lentopallon Hall of fameen vuonna 1998 ensimmäisenä japanilaisena. Vuonna 2000 Kansainvälinen lentopalloliitto valitsi Yasutaka Matsudairan vuosisadan parhaaksi miesten joukkueen valmentajaksi.
Muuta

Japanin maajoukkue kävi vuosina 1968–1972 vuosittain Suomessa harjoitusleirillä. Vuonna 1972 Yasutaka Matsudaira lahjoitti Suomen lentopalloliitolle Matsudaira Cupin, joka annetaan vuosittain Suomen parhaalle lentopalloilijalle.
Kunnianosoituksia

Lentopallon Hall Of Fame
Vuosisadan paras miesten valmentaja
Japanin olympiakomitean kunniajäsen
Japanin lentopalloliiton kunniapresidentti
Aasian lentopalloliiton kunniapresidentti
Kansainvälisen lentopalloliiton kunniavarapresidentti
Japanin hallituksen kunniamitali sinisellä nauhalla 1988
Nousevan auringon ritarikunnan kunniamerkki 2004
Jouni Mömmö

| Jouni Heikki Mömmö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. joulukuuta 1955
Kuollut: 26. lokakuuta 1991 (35 vuotta) Joensuu
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1982–1991
Tyylilajit:  rock, punk, metalli
Soittimet:  kitara, syntetisaattori
Yhtyeet:  Sielun Veljet, Silmienvaihtajat, Mana Mana
Levy-yhtiöt:  Poko Rekords, Gaga Goodies
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jouni Heikki Mömmö (joskus myös Joni Mömmö, 15. joulukuuta 1955 – 26. lokakuuta 1991 Joensuu) oli suomalainen muusikko, joka tunnetaan Mana Mana -yhtyeen laulajana, kitaristina ja laulunkirjoittajana. Kuolemansa jälkeen Mömmöstä on muodostunut suomalaisen rockin kulttihahmo.
Mömmö kasvoi Joensuussa porvarilliseksi kuvaillussa perheessä ja kuului keskustanuoriin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun Keskustan lukiosta vuonna 1976. Sen jälkeen hän muutti Tukholmaan. Yritettyään opiskella hän alkoi tehdä satunnaisia hanttitöitä ja kokeilla huumeita. Myöhemmin hän asui Turussa, jossa hän tutustui siellä tapaamansa okkultismin harjoittajan kanssa magiaa käsitelleisiin kirjoihin. On sanottu, että Tukholmasta ja Turusta palattuaan Mömmö oli tuttavien kertomusten mukaan syvästi muuttunut. Hänen mielenterveytensä oli järkkynyt, ja hän oli ensimmäistä kertaa mielisairaalassa keväällä 1982. Mömmöllä diagnosoitiin skitsofrenia, ja hän oli sittemmin useita kertoja hoidettavana Koppolan ja Paiholan mielisairaaloissa Joensuussa.
Vaikka laulaja Ismo Alanko kuvaili Mömmöä arkitodellisuudesta irtaantuneeksi, Mömmöstä tuli joksikin aikaa Sielun Veljet -yhtyeen läheinen yhteistyökumppani. Hän ajoi keikkabussia ja soitti syntetisaattoria yhtyeen ensimmäisillä keikoilla ja ensimmäisellä levyllä. Myös yhtyeen nimi oli Mömmön keksimä. Sielun Veljistä Mömmön sanottiin etääntyneen, kun muut jäsenet eivät uskaltaneet istua hänen ajamansa bussin kyydissä. Tämän jälkeen Mömmö toimi yhtyeessä Silmienvaihtajat, mutta tämänkin projektin on sanottu kaatuneen Mömmön harhoihin.
Mömmö perusti Mana Mana -yhtyeen yhdessä kitaristi Otra Romppasen kanssa. Tämän yhtyeen riveissä Mömmö sai vihdoin musiikkiaan julki. Yhtyeen ainut valmistunut levy oli vuonna 1990 julkaistu Totuus palaa.
Mana Mana oli tekemässä seuraavaa levyä, mutta kesken projektin Mömmö kuoli lääkkeiden yliannostuksen jälkeiseen hoitovirheeseen, jonka vuoksi hän tukehtui omaan oksennukseensa. Mömmön kuolemaa on arveltu paljolti itsemurhaksi.
Kirjallisuutta

Arkko, H. S.: Totuus palaa: Jouni Mömmön maailma.  Helsinki:  Like, 2018.  ISBN 978-952-01-1693-4
Kononen, Suonna: Hetken hän jaksoi heilua. Karjalainen 15.12.2015, s. 13.
Aiheesta muualla

Jouni Mömmön kuva (Arkistoitu – Internet Archive)
Silmienvaihtajat. Facebook.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Radomsko

| Radomsko |
| --- | --- |
 Radomskon kaupunginmuseo
 lippu:  vaakuna
 Radomsko
 Koordinaatit: 51°4′N, 19°27′E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Łódź
Piirikunta:  Radomsko
Kunta:  Radomsko (kaupunkikunta)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  51,4 km²
Väkiluku (2019)  (arvio):  45 843
 – Väestötiheys:  891,9 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.radomsko.pl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Radomsko on kaupunki ja oma kuntansa Łódźin voivodikunnassa Keski-Puolassa. Se on Radomskon piirikunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 45 843.
Tunnettuja radomskolaisia

Władysław Reymont, Nobel-palkittu kirjailija (1924)
Mariusz Czerkawski, NHL-jääkiekkoilija
Tadeusz Różewicz, kirjailija ja runoilija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Radomsko Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kazuyoshi Funaki

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kazuyoshi Funaki |  Kazuyoshi Funaki |  Kazuyoshi Funaki |  |
Maa:   Japani
Miesten mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Nagano 1998 | suurmäki |  |
|  Kultaa | Nagano 1998 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Nagano 1998 | normaalimäki |  |
| Hiihdon MM-kilpailut  | Hiihdon MM-kilpailut  | Hiihdon MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ramsau 1999 | normaalimäki |  |
|  Hopeaa | Ramsau 1999 | joukkuekilpailu |  |
| Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 1998 |  |  |
Kazuyoshi Funaki (jap. 船木和喜, Funaki Kazuyoshi; s. 27. huhtikuuta 1975 Yoichi, Hokkaido) on japanilainen, 1990-luvun lopulla menestynyt mäkihyppääjä, maailmanmestari ja olympiavoittaja. Hänelle oli ominaista hyvin rohkea V-lentotyyli, jossa pää oli syvällä suksien välissä.
Funaki sijoittui talven 1994–1995 Keski-Euroopan mäkiviikon toiseksi. Hän jäi yhteispisteissä 23,4 pistettä voittaja Andreas Goldbergerin taakse.
Funakin parhaat mäkihyppyvuodet ovat ajoittuneet 1990-luvun loppupuoliskolle. Funakin paras sijoitus mäkihypyn maailmancupin kokonaiskilpailusta on kaudelta 1997-1998, jolloin hän oli yhteispisteissä toinen Slovenian Primož Peterkan jälkeen. Samaisena talvena hän voitti myös Keski-Euroopan mäkiviikon, ja talviolympialaisissa Naganossa hän voitti kotiyleisön edessä kultaa suur- ja joukkuemäessä ja sijoittui Suomen Jani Soinisen jälkeen hopealle normaalimäen kilpailussa. Samana vuonna hän voitti vielä Oberstdorfissa lentomäen maailmanmestaruuden.
Menestys jatkui vielä seuraavalla kaudella. Ramsaun MM-kisoissa vuonna 1999 Funaki voitti normaalimäen maailmanmestaruuden ja oli mukana Japanin hopeaa voittaneessa joukkuemäen joukkueessa.
Funaki harrastaa kalastusta ja uintia. lähde? Hänellä on myös yritys johdettavanaan.
Funaki lopetti uransa mäkihyppääjänä keväällä 2018.
Saavutuksia > Maailmancupin osakilpailuvoitot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivä | Kilpailupaikka | Mäki |
| 1. | 10. joulukuuta 1994 |  Planica | normaalimäki |
| 2. | 4. tammikuuta 1995 |  Innsbruck | suurmäki |
| 3. | 14. joulukuuta 1996 |  Harrachov | suurmäki |
| 4. | 4. tammikuuta 1997 |  Innsbruck | suurmäki |
| 5. | 12. maaliskuuta 1997 |  Kuopio | normaalimäki |
| 6. | 16. maaliskuuta 1997 |  Oslo | suurmäki |
| 7. | 29. joulukuuta 1997 |  Oberstdorf | suurmäki |
| 8. | 1. tammikuuta 1998 |  Garmisch-Partenkirchen | suurmäki |
| 9. | 4. tammikuuta 1998 |  Innsbruck | suurmäki |
| 10. | 25. tammikuuta 1998 |  Oberstdorf | lentomäki |
| 11. | 21. maaliskuuta 1998 |  Planica | suurmäki |
| 12. | 10. tammikuuta 1999 |  Engelberg | suurmäki |
| 13. | 24. tammikuuta 1999 |  Sapporo | suurmäki |
| 14. | 30. tammikuuta 1999 |  Willingen | suurmäen joukkuekilpailu |
| 15. | 6. maaliskuuta 1999 |  Lahti | normaalimäki |
| 16. | 19. tammikuuta 2001 |  Park City | suurmäen joukkuekilpailu |
| 17. | 5. helmikuuta 2005 |  Sapporo | suurmäki |
Armstrong Whitworth Whitley

Armstrong Whitworth Whitley
Armstrong Whitworth A.W.38 Whitley oli Armstrong Whitworth Aircraft Companyn valmistama brittiläinen kaksimoottorinen keskiraskas pommikone, jossa oli viiden hengen miehistö. Konetta valmistettiin vuosien 1936–1942 välillä 1 814 kappaletta. Kone poistui ensilinjan pommituskäytöstä huhtikuussa 1942.
Taustaa

Whitley suunniteltiin spesifikaatioon B.3/34 korvaamaan 1920-luvulla suunnitellut tyypit Fairey Hendon, Vickers Virginia ja Handley Page Heyford. Kone sai Whitley-nimensä erään Coventryn esikaupungin mukaan, jossa Armstrong Whitworthin tehdas sijaitsi. Kone tarkoitettiin alusta lähtien yöpommittajaksi.
Kone otettiin tuotantoon suoraan piirustuspöydältä ensimmäisen tilauksen ollessa 80 konetta Elokuussa 1935. Prototyyppi lensi Maaliskuussa 1936 moottoreinaan Hawker Siddeley X tähtimoottorit. Whitleyssä oli useita nykyaikaisia ratkaisuja. Koneen runko oli alumiini-monocoque rakenteinen ja sen päälaskuteline oli sisäänvedettävä. Miehistön tilat olivat suljetut. Potkurit olivat säädettävät. Kokeet tyypillä aloitettiin syksyllä 1936. Toiseen prototyyppiin jonka spesifikaatioksi oli kirjoitettu B.21/35 tuli tehokkaammat H S Tiger XI -moottorit ja se lensi 24.2.1937. Tämä kone kuului samalla ensimmäiseen palvelukseen tulleeseen tuotantoerään.