stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikakirjoitus
Pikakirjoitusjärjestelmien luokittelu

| Geometriset |
| --- | --- |

Prévost-Delaunay: Pitmanin järjestelmä
Kursiiviset

Melinin järjestelmä: Saksan yhtenäisjärjestelmä
Pikakirjoitusjärjestelmät voidaan jakaa geometrisiin ja kursiivisiin järjestelmiin. Geometrisissa järjestelmissä merkkeinä on suoria viivoja, ympyränkaaria ja pisteitä. Merkit ovat mahdollisimman lyhyitä ja saman sanan sisältämät peräkkäiset merkit yhdistetään toisiinsa ilman sideviivoja. Tällöin merkkien välille voi kuitenkin tulla kulmia, jotka hankaloittavat kirjoittamista. Muun muassa englantilainen Pitmanin ja ranskalainen Duployén järjestelmä ovat geometrisia.
Kursiivisissa järjestelmissä merkkien kirjoittaminen ja niiden liittäminen toisiinsa on pyritty saamaan mahdollisimman sulavaksi ja nopeaksi. Suurin osa merkeistä on samansuuntaisia, ja ne yhdistetään tavallisesti ilman teräviä kulmia. Kursiivisia järjestelmiä ovat muun muassa Saksan yhtenäisjärjestelmä, suomalainen Neovius-Nevanlinnan järjestelmä ja ruotsalainen Melinin järjestelmä. Yhdysvalloissa suosittua Greggin järjestelmää pidetään geometristen ja kursiivisten järjestelmien välimuotona.
Kursiiviset järjestelmät eroavat toisistaan muun muassa vokaalien merkitsemisen osalta, ja niitä luokitellaan vokaalin kirjoittaviin ja vokaalin osoittaviin. Esimerkiksi Melinin järjestelmä on vokaalin kirjoittava. Siinä vokaalit kirjoitetaan aina kukin omalla merkillään. Saksalaisista järjestelmistä merkittävimmät ovat pääosin vokaalin osoittavia samoin kuin Neovius-Nevanlinnan järjestelmä. Niissä konsonanttien merkkejä vahventamalla tai niiden välistä etäisyyttä tai pystysuuntaista sijaintia vaihtelemalla voidaan ilmaista väliin tuleva vokaali.
Kirjoitusjärjestelmien tutkija Peter T. Daniels jakoi kirjassa The World’s Writing Systems pikakirjoitusjärjestelmien luokittelun kolmeen ryhmään: sanakirjoitukset (logographic), sanojen kirjoitusasuun perustuvat (alphabetic) ja sanojen äänneasuun perustuvat (phonotypic). Sanakirjoituksia ovat muun muassa Tiron merkit ja Timothe Brightin järjestelmä. Vanhoista englantilaisista järjestelmistä esimerkiksi Willisin ja Sheltonin järjestelmät perustuivat sanojen kirjoitusasuun, samoin uudemmista esimerkiksi Notescript-järjestelmä. Pitmanin ja Greggin järjestelmät puolestaan perustuvat sanojen äänneasuun.
Konepikakirjoitus

Perinteisen käsinkirjoituksen lisäksi pikakirjoitettua tekstiä voidaan tuottaa pikakirjoituskoneilla, joita käytetään painamalla useita näppäimiä samanaikaisesti. Tavu syntyy niin, että vasen käsi valitsee tavun alun ja oikea käsi tavun lopun. Lisäksi kukin pikakirjoittaja voi tallentaa koneeseen makroja, joista tulee toistuvia fraaseja kuten "Hyvät naiset ja herrat". Nykyisin tiivistetty teksti avautuu saman tien tietokoneella, aikaisemmin se kirjoitettiin paperiliuskalle, josta puhtaaksikirjoittaja muutti sen normaalikielelle.
Konepikakirjoitus on mahdollistanut puheiden tosiaikaisen tulkkaamisen, jota käytetään muun muassa television tekstityksissä kuulovammaisille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Pikakirjoittajayhdistys ry
International Federation for Information Processing INTERSTENO
Psalmi 68 Tiron merkeillä kirjoitettuna
Timothe Brightin pikakirjoitusjärjestelmän merkkejä
Byromin järjestelmän konsonanttimerkit
Saksalaisella Gabelsbergerin järjestelmällä kirjoitettua tekstiä.
Yhdysvaltalainen Stenograph-pikakirjoituskone 1900-luvun puolivälin paikkeilta.
Robert Struckl

Robert Felix Struckl (9. kesäkuuta 1918 Wien – 9. lokakuuta 2013 Wien) oli itävaltalainen pikajuoksija.
Struckl edusti Itävaltaa Berliinin 1936 olympialaisissa 100 metrin juoksussa mutta karsiutui alkuerissä. Hän voitti Itävallan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1936, 1937, 1938, 1939, 1948, 1949 ja 1951 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1937, 1938, 1939, 1947, 1948, 1949 ja 1951.
Strontiumjodidi

| Strontiumjodidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10476-86-5
PubChem CID:  5360352 ja 139046539 25304, 5360352 ja 139046539
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SrI2
Moolimassa:  341,42
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  538 °C
Kiehumispiste:  1773 °C (hajoaa)
Tiheys:  4,549 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1770 g/l (25 °C)
Strontiumjodidi (SrI2) on strontium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää tuikeilmaisimien valmistukseen ja lääketieteessä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa strontiumjodidi on väritöntä tai valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Valon vaikutuksesta väri muuttuu kellertäväksi. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Strontiumjodidi liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös etanoliin. Aineen liukoisuus veteen kasvaa lämpötilan kasvaessa. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan kidevedellisiä muotoja kuten heksahydraatti (SrI2·6H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa.
Strontiumjodidia valmistetaan strontiumkarbonaatin ja vetyjodidin reaktiolla.
Strontiumjodidia voidaan käyttää lääketieteessä ja europiumilla doupattuna sitä voidaan käyttää gammasäteilyä tunnistavien tuikeilmaisimien valmistukseen.
SMS Strassburg

| SMS Strassburg |
| --- | --- |
 SMS Strassburg

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kaiserliche Werft Wilhelmshaven
Kölinlasku:  1910
Laskettu vesille:  24. elokuuta 1911
Palveluskäyttöön:  9. lokakuuta 1912
Poistui palveluskäytöstä:  luovutettu 1920 Italialle RN Tarantona
Loppuvaihe:  uponnut 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 432 t (kuiva) 4 994 t (kuormattu)
Pituus:  130,5 m
Leveys:  14 m
Syväys:  5,48 m
Koneteho:  33 742 shp
Nopeus:  27 solmua (50 km/h)
Miehistöä:  354
Aseistus
Aseistus:  12 x 10,5 cm SKL/L45 -tykkiä 2 × 50 cm torpedoputkea 120 miinaa
SMS Strassburg oli Saksan keisarikunnan laivaston Magdeburg-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Wilhelmshavenin telakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1910. Alus laskettiin vesille 24. elokuuta 1911 ja se valmistui 9. lokakuuta 1912.
Palvelus

Strassburg vaurioitui ensimmäisen maailmansodan ensimmäisessa meritaistelussa Helgolandin taistelussa 28. elokuuta 1914. Alus luovutettiin sodan jälkeen 20. heinäkuuta 1920 Italialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä RN Taranto.
RN Taranto  (1920 - 1944)

Taranto palveli pääasiassa koulutus- ja saattuetehtävissä, kunnes se määrättiin miinanlaskuun. Alus avusti Italian sodanjulistuksen jälkeiset kuukaudet miinanlaskuissa. Lokakuussa alus määrättiin erikoislaivasto-osastoon, jonka osallistuisi Kreetan maihinnousuun ja miehitykseen.
Syyskuussa 1943 aluksen maatessa palveluskelvottomana sen miehistö upotti aluksensa La Speziassa. Alus kuitenkin nostettiin ainoastaan upotakseen uudelleen ilmahyökkäyksessä 23. lokakuuta 1943. Alus nostettiin uudelleen ja se upotettiin kolmannen kerran jälleen ilmahyökkäyksessä 23. syyskuuta 1944. Hylky romutettiin sodan päätyttyä.
Strepsa

| Strepsa> Στρέψα.Sijainti |
| --- | --- |
 Strepsa
Koordinaatit:  40°28′59″N, 23°8′18″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Vasiliká, Thérmi, Thessaloniki, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400–300-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Anthemus, Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Strepsa (m.kreik. Στρέψα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Thérmin kunnan Vasilikán kaupunkia.
Maantiede

Strepsan kaupunki sijaitsi Anthemuksen alueella nykyisen Chalkidikín niemimaan länsiosissa. Antiikin aikana alue ei ollut osa Khalkidikea, josta koko niemimaa on saanut nykyisen nimensä. Strepsasta itäkaakkoon sijaitsi Anthemuksen kaupunki, ja luoteeseen Therme ja myöhemmin Thessalonike.
Kaupungin tarkka paikka on epäselvä. Joskus se on sijoitettu suoraan nykyisen Vasilikán paikalle. Lähiseudulta tehtyjen hautalöytöjen perusteella kaupunki olisi voinut sijaitsi myös lännempänä lähellä nykyisiä Sourotía tai Agía Paraskevía. Kaupunkivaltion alue tunnettiin nimellä Strepsaia (Στρεψαία). Sen kokoa ei tunneta.
Historia

Strepsan historiasta tiedetään vain vähän. Se on ollut olemassa poliksena eli itsenäisenä kaupunkivaltiona klassisella kaudella ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Strepsa kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–433/432 eaa. Se saattoi osallistua vuoden 432 eaa. kapinaan Ateenaa vastaan.
Muutoin Strepsa mainitaan antiikin historiassa lähinnä, kun Kallias marssi joukkoineen Pydnasta Poteidaiaan vuonna 432 eaa., ja kun Makedonian kruunua tavoitellut Pausanias valtasi sen sekä Anthemuksen ja Thermen vuonna 368 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Strepsaios (Στρεψαῖος).
Strontiumkromaatti

| Strontiumkromaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7789-06-2
PubChem CID:  24599 ja 517275
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SrCrO4
Moolimassa:  203,62
Ulkomuoto:  Keltainen kiteinen aine
Tiheys:  3,895 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,06 g/l (20 °C)
Strontiumkromaatti (SrCrO4) on strontium- ja kromaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa strontiumkromaatti on keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Aine liukenee vain hieman veteen, mutta liukenee paremmin happoihin. Strontiumkromaatti on voimakas hapetin ja karsinogeenista.
Strontiumkromaattia valmistetaan saostamalla vesiliukoisten strontiumsuolojen liuoksista kromaattien avulla tai strontiumhydroksidin ja kromihapon reaktiolla.
Strontiumkromaattia käytetään väriaineena taiteilijaväreissä, PVC-muovin värjäämiseen sekä erityisesti alumiinin korroosionestomaaleissa.
RN Stromboli (1886)

| RN Stromboli |
| --- | --- |
 Stromboli

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Venetsian laivastontelakka
Kölinlasku:  31. elokuuta 1884
Laskettu vesille:  4. helmikuuta 1886
Palveluskäyttöön:  20. maaliskuuta 1888
Poistui palveluskäytöstä:  1911
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 530 t
Pituus:  86,4 m
Leveys:  13,0 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  7 480 ihp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  308
Aseistus
Aseistus:  2 × 25 cm/30 tykkiä 6 × 15 cm/32 tykkiä 5 × Hotchkiss 57 mm tykkiä 5 × Hotchkiss 37 mm tykkiä 4 × 357 mm torpedoputkea
RN Stromboli (ital. Regia Nave Stromboli) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Etna-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Venetsian laivastontelakalta, jossa köli laskettiin 31. elokuuta 1884. Alus laskettiin vesille 4. helmikuuta 1886 ja liitettiin laivastoon 20. maaliskuuta 1888.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1911.
Storbackenin jätinkirkot

| Storbackenin jätinkirkot> Sijainti |
| --- | --- |
 Storbackenin jätinkirkot
Koordinaatit:  63.47642094°N, 23.3083119°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Evijärvi
Historia
Tyyppi:  Jätinkirkko
Ajanjakso:  kivikausi
Korkeus:  67,0 m
Pinta-ala:  800 (40×20) m²
Infobox OKNimi-testi OK: 
Storbackenin jätinkirkot ovat Etelä-Pohjanmaalla Evijärven Kattilakoskella vierekkäin sijaitsevat mahdolliset jätinkirkot, joita ei ole vielä kaivauksin tutkittu.
Sijainti

Evijärven kirkosta 14 km luoteeseen noin 300 metriä Ähtävänjoesta ja sen suuntaisesta kantatiestä 68. Kohde on joen itäpuolella sijaitsevan moreenimäen tai drumliinin lakialueen pohjoispäässä.
Jätinkirkot

Mäen laella on melko kivikkoista ja sieltä on löydetty monia kivivalleja. Osa valleista muodostaa suorakulmaisen muotoisia rakenteita, jotka on tulkittu jätinkirkoiksi. Suurempi niistä on 35–40 metriä pitkä ja 15–20 metriä leveä. Sen pituusakseli osoittaa 65° pohjoisesta myötäpäivään . Toinen jätinkirkoksi ajateltu vierekkäinen rakenne on suurin piirtein saman kokoinen, mutta kolmas, ja samalla viimeinen, on vain 25 metriä pitkä ja 15 metriä leveä. Paikan tarkastaja Tryggve Gestrin otaksui silloin, että rakenne olisi hahmotettavissa niin, että suuren kivivallin sisälle on raivattu kolme vierekkäistä kivivallia. Silloin ne tulkittiin kivivalliasumukseksi , joita oli kolme rinnakkain.
Tryggve Gestrin tutki rakenteen sisäpuolelta muutaman koekuopan. Yhdestä kuopasta löytyi kvartsi-iskoksia, mutta asumisesta syntyneestä likamaasta tai kulttuurimaannoksesta löytyi vain ohut jälki. Gestrinin mukaan kohteessa olisi ollut mahdollisesti kivikautinen sesonkiasuinpaikka.
Tutkimuksia

Vuonna 1989 kävi Tryggve Gestrin paikalla tarkastusmatkalla. Kohdetta ei ole tutkittu tarkemmin eikä siellä ole suoritettu kaivauksiakaan.
Aiheesta muualla

Okkonen, Jari: Jätinkirkot – Pohjanmaan arvoitukselliset muinaisjäännökset (Arkistoitu – Internet Archive), Arkeologia NYT! 2-3/2008, s.5–7
Suomen jätinkirkot
| --- | --- |
Pohjois-Karjala:  Ison Mahosaaren jätinkirkko
Etelä-Pohjanmaa:  Korkeamäen jätinkirkko • Storbackenin jätinkirkot
Pohjanmaa:  Bäckeshällornan jätinkirkko • Hembackenin jätinkirkko • Honkobackharjun jätinkirkko • Högryggenin jätinkirkko • Höysälänjärven jätinkirkko • Jäknabackenin jätinkirkko • Kejsmolandsbackenin jätinkirkko • Kåtabackenin jätinkirkko • Racklen jätinkirkko • Snårbackenin jätinkirkko • Svedjebackenin jätinkirkko • Tallbackharjun jätinkirkot • Tavoman jätinkirkko
Keski-Pohjanmaa:  Hangaskankaan jätinkirkko • Honkiperän Hautakankaan jätinkirkko • Kiimanevan Hautakankaan jätinkirkko • Kirkkoharjun jätinkirkko • Korven jätinkirkko • Kämppäkankaan jätinkirkko • Pahikaisharjun jätinkirkko • Pikku Hautakankaan jätinkirkko • Tressunharjun jätinkirkot
Pohjois-Pohjanmaa:  Hiidenlinna • Jätinlinna • Jättiläissaaren jätinkirkko • Kehäkankaan jätinkirkko • Keskimmäisenkankaan jätinkirkko • Kettukankaan jätinkirkko • Kivilammen jätinkirkko • Kiviojakankaan jätinkirkko • Kotakankaan jätinkirkko • Käyräkankaan jätinkirkot • Laivakankaan jätinkirkko • Linnamaan jätinkirkko • Linnakankaan jätinkirkko • Linnankankaan jätinkirkko • Linnansaaren jätinlinna • Luola-ahon jätinkirkko • Metelinkankaan jätinkirkko • Metelinkirkko • Miehennevan jätinkirkko • Mustosenkankaan jätinkirkko • Mäntyselän jätinkirkko • Pattijoen Kastelli • Pesuankankaan jätinkirkko • Pikku Jakenaron jätinkirkko • Pikku Liekokankaan jätinkirkot • Pirttihaudankankaan jätinkirkko • Pirttivaaran jätinkirkot • Rajakankaan kirkko • Tyrnävän Hautakankaan jätinkirkko
Lappi:  Jatulinlehdon jätinkirkko
Strontiumperkloraatti

| Strontiumperkloraatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13450-97-0
PubChem CID:  61607 ja 4463276
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Sr(ClO4)2
Moolimassa:  286,52
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Tiheys:  2,073 g/cm3
Liukoisuus veteen:  3060 g/l (25 °C)
Strontiumperkloraatti (Sr(ClO4)2) on strontium- ja perkloraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään pyrotekniikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa strontiumperkloraatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Yhdisteestä tunnetaan myös useita kidevedellisiä muotoja kuten tri-, tetra- ja heksahydraatit (Sr(ClO4)2·3H2O, Sr(ClO4)2·4H2O ja Sr(ClO4)2·6H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Aine liukenee runsaasti veteen ja lisäksi alkoholeihin. Strontiumperkloraatti on vahva hapetin.
Strontiumperkloraattia valmistetaan strontiumkarbonaatin ja perkloorihapon reaktiolla tai hapettamalla strontiumkloraattia elektrolyyttisesti.
Strontiumperkloraattia käytetään pyrotekniikassa punaisen valon tuottamiseen ja hapettimena. Yhdistettä käytetään myös rakettien työntövoiman ohjaukseen.
Struuppa

| Struuppa Струпово, Strupovo |
| --- | --- |
 Struuppa
 Koordinaatit: 59°36′39″N, 28°8′58″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Narvusi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  19
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Struuppa (myös Struuppaa, Struuppova; ven. Стру́пово, Strupovo) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Laukaanjoen rannalla viisi kilometriä Suuresta-Narvusista pohjoiseen. Kylässä on 19 asukasta (vuonna 2010).
Kylä esiintyy 1600-luvun kartoissa. Vuonna 1848 siellä asui 80 inkerinsuomalaista, jotka kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan. Kylän suomalaissukuja olivat Ahonen, Mäkinen, Pukari, Styf ja Varkki. Vuonna 1862 Struuppaalla oli kymmenen taloa ja 264 asukasta. Paikalliset talonpojat olivat tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1899 Struuppa kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 194 asukkaasta oli suomalaisia 165, venäläisiä 18 ja ”sekoittuneita” 11. Läsnä olleista 185 henkilöstä oli luterilaisia 171. Kylässä toimi englantilaisen yhtiön omistama sahalaitos ja laivanrakentamo.
Venäjän vallankumouksen jälkeen kylä oli jaettu Vanhaan ja Uuteen Struuppaan, jotka yhdistettiin virallisesti vuonna 1930. Aluksi ne muodostivat Narvusin volostiin kuuluneen kyläneuvoston. Vuodesta 1924 lähtien kylät kuuluivat Takaväljän ja vuodesta 1928 Suuren-Narvusin kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sen läpi kulkee Luutsan ja Kopolan (ven. Pervoje Maja) välinen asfaltoitu maantie. Struuppaalta on linja-autoyhteydet Jaamaan ja Ivangorodiin. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 30 henkeä. Lähistöllä sijaitsee kaksi huvila-aluetta.
Stefan Strömborg

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 6. syyskuuta 1968 (ikä 56)
Syntymäpaikka: Parainen, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 177 cm
Seura
Seura: EIF
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
1979–1983: PIF
1984: TuPa
1985–1987: TPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1988 | EIF | 20 | (5) |
| 1989 | ÅIFK | 20 | (1) |
| 1990–1992 | PIF | 48 | (9) |
| 1993 | IFK Mariehamn | 22 | (3) |
| 1994 | TPS | 20 | (1) |
| 1995–1996 | GIF Sundsvall | 36 | (3) |
| 1997 | FC Inter | 5 | (1) |
| 1997 | → VG-62 | 4 | (0) |
| 1998 | HIK | 26 | (1) |
| 1999–2001 | PIF | 43 | (5) |
| 2002–2003 | IFK Mariehamn | 15 | (1) |
| 2003–2004 | PIF/2 | 4 | (1) |
| 2005 | PIF | 5 | (1) |
| 2009–2011 | PIF | 25 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 293 | (33) |
Valmennusura
1997: PIF
2000: PIF (apuv.)
2012–2013: IFK Mariehamn (apuv.)
2014: TPS (apuv.)
2014–2015: ÅIFK
2015: FC Inter (apuv.)
2016–: EIF
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Stefan Strömborg (s. 6. syyskuuta 1968 Parainen) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän toimii Kakkosessa pelaavan Pargas IF:n päävalmentajana.
Pelaajana Strömborg oli myös Pargas IF:n kasvatteja, jota hän edusti edustusjoukkuetasolla niin Kakkosessa kuin Kolmosessa. Tämän lisäksi Strömborg pelasi EIF:in, Åbo IFK:n ja IFK Mariehamnin riveissä Kakkosessa sekä HIK:issä Ykkösessä. Strömborg pelasi myös Veikkausliigassa
TPS:n riveissä kaudella 1994 ja FC Interiä 1997. Kausina 1995 ja 1996 Strömborg edusti GIF Sundsvallia Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Pelaajauransa jälkeen Strömborg on toiminut sekä fysioterapeuttina että valmennustehtävissä. Fysioterapeuttina hän on muun muassa ollut Suomen Palloliiton palveluksessa eri maajoukkueiden parissa vuosina 1998–2006 ja TPS:ssa 2007–2009 Valmennuspuolella hän on puolestaan toiminut muun muassa PIF:ssa päävalmentajana 1997, apuvalmentajana 2000-luvun alussa sekä seuran valmennuspäällikkönä 2009–2011.. Kaudeksi 2012 Strömborg palasi jälleen IFK Mariehamniin, tällä kertaa Pekka Lyyskin apuvalmentajaksi. Maarianhaminassa Strömborg oli kahden kauden ajan, kunnes Turun Palloseura nimitti hänet kaudeksi 2014 kaksoisrooliin edustusjoukkueen apuvalmentajaksi sekä reservijoukkue Åbo IFK:n päävalmentajaksi.
Pinzgauer

| Steyr-Daimler-Puch Pinzgauer |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Itävalta  Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Steyr-Daimler-Puch BAE Systems
Suunnittelija:  Erich Ledwinka
Mitat ja massat
Kantavuus:  6×6: 1 500 kg
Omamassa:  6×6: 2 600 kg
Pituus:  6×6: 4 955 mm
Korkeus:  2 045 mm
Akseliväli:  6×6: 2 000 + 980 mm
Maavara:  335 mm
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  2499 cm3 4-syl rivimoottori
Teho:  64 kW
Vääntö:  180 Nm
Polttoaine:  bensiini
Kulutus:  6×6: 15,8 l/100 km
Vetotapa:  4×4, 6×6
Vaihteisto:  5 eteen ja alennusvaihteet
Jarrut:  kaksipiiriset tehostetut rumpujarrut
Pinzgauer on alkuaan itävaltalaisen Steyr-Daimler-Puchin kehittämä 4x4 ja 6x6-vetoisten maastokuorma-autojen sarja. Nykyään sitä valmistaa BAE Systems Land and Armaments (aik. BAE Systems Land Systems) Guildfordissa, Isossa-Britanniassa. Auto kehitettiin 1960-luvun lopussa ja sai nimensä itävaltalaisen hevosrodun mukaan. Malli on ollut hyvin suosittu sotilaskäytössä ja sen tuotanto jatkuu edelleen. Vuonna 2000 valmistusoikeudet myytiin brittiläiselle Automotive Technik Ltd:lle, jolta ne ovat lopulta kulkeutuneet nykyiselle valmistajalleen.
Ensimmäinen sukupolvi

Pinzgauerin ensimmäinen prototyyppi luotiin vuonna 1965 ja sarjatuotantoon se oli valmis 1971. Ensimmäistä sukupolvea valmistettiin vuoteen 1985 Steyr-Daimler-Puchin tehtaalla. Pinzgauer on yksi onnistuneimmista maastoajoneuvoista maailmassa. Vaikka se ei ole yhtä nopea kuin yhdysvaltalainen HMMWV sen kuljetuskapasiteetti on suurempi. Jopa malleista pienin 710M kykenee kuljettamaan 10 miestä tai kaksi Naton tavarapallettia. Sekä 4x4 että 6x6-vetoiset mallit kykenevät hinaamaan 5 000 kg:n taakan tiellä ja 1500/ 1800 kg (4x4/6x6) maastossa. Auton toimintamatka on yli 400 km yhdellä tankkauksella ja jopa 700 km 125 litraisella lisäsäiliöllä. Ensimmäisen sukupolven Pinzgauerin 4x4-versio tunnettaan mallina 710 ja 6x6-versio mallina 712.
Pinzgauer suunniteltiin mahdollisimman yksinkertaiseksi huoltaa, ja se varustettiin ilmajäähdytteisellä kaksoiskaasutin bensiinimoottorilla. Ilmajäähdytteiset moottorit ovat tuttuja esimerkiksi Kuplavolkkareista jotka oli suunniteltu kestämään pitkällistä käyttöä maksimikuormituksella. Yhä tänäänkin pienissä lentokoneissa käytetään ilmajäähdytteisiä moottoreita juuri luotettavuutensa ansiosta. Ilmajäähdytteisessä moottorissa on myös vähemmän osia kuin nestejäähdytteisissä. Pinzgauerin moottori suunniteltiin auton ominaisuuksia vastaavaksi, siinä on esimerkiksi useampi öljypumppu varmistamassa voiteluöljyn kierto olipa auto missä asennossa tahansa.
Vaikka 4x4-versio on ollut suositumpi, on tarjolla ollut alusta saakka 6x6-versio. Jälkimmäisen rakenteessa on pyritty mahdollisimman suureen vetokykyyn vaativissa olosuhteissa hinatessa, täydessä lastissa ja maasto-olosuhtiessa. Vuosien 1971–1985 välisenä aikana valmistettiin siviili- ja sotilaskäyttöön yhteensä 18 349 ensimmäisen sukupolven 710:tä ja 712:sta.
Ensimmäinen sukupolvi > Korimallit

710 (4x4)
M Kuomulava kymmenellä istuimella
T Lavamalli
K Viisiovinen umpikori
AMB-Y Kolmiovinen ambulanssi
AMB-S Ambulanssi
712 (6x6)
M Kuomulava istuimilla
T Lavamalli
FW Paloauto
K Viisiovinen umpikori
W Korjaamoauto
DK Neliovinen hytillinen lavamalli
AMB-S Ambulanssi
Toinen sukupolvi

Vuonna 1980 Steyr-Daimler-Puch ryhtyi kehittämään toisen sukupolven Pinzgaueria. Vuosien kehitystyön jälkeen ensimmäinen toisen polven Pinzgauer valmistui vuonna 1986, se tunnettaan tyyppinä P80 (vuoden 1980 mukaan). Vuonna 2000 Steyr-Daimler-Puchin ostanut Magna International myi oikeudet brittiläiselle Automotive Technik-yhtiölle. Lopulta valmistus päätyi BAE Systemsille. Toisen sukupolven 4x4-vetoinen malli on nyt 716 ja 6x6-vetoinen 718. Vanhat korimallia kuvaavat tunnuskirjaimet ovat yhä käytössä. Uudessa 716:ssa on sama kuljetuskapasiteetti kuin vanhassa 712:ssa, ja uudessa 712:ssa vastaavasti edeltäjänsä suuruinen.
Joitakin pienempiä muutoksia uusiin malleihin on tehty:
Moottori on 6-sylinterinen Volkswagenin turbodiesel rivimoottori
Leveämpi raideväli
Suuremmat renkaat
Levyjarrut
Automaattivaihteisto, vaihtoehtoisesti käsivaihteisto
Toisen sukupolven malliin on tehty joitakin pieniä muutoksia ajan mittaan, poiketen edeltäjästään johon ei tehty muutoksia. Ensimmäinen toisen sukupolven Pinzgauer vuonna 1980 oli tyypiltään P80. Uudistetut tyypit olivat P90 (vuodelta 1990) ja P93 (1993), johon saatiin uusi moottori 2002. Tämä Volkswagenin TDI-dieselmoottori alitti EURO 3-pakokaasupäästönormit.