stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Araukaria-amatsoni

| Araukaria-amatsoni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Amatsonit Amazona
Laji::  pretrei
Kaksiosainen nimi
 Amazona pretrei  (Temminck), 1830 

Katso myös
   Araukaria-amatsoni Wikispeciesissä   Araukaria-amatsoni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Araukaria-amatsoni (Amazona pretrei) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen levinneisyysalue käsittää Etelä-Brasilian, pääasiassa Rio Grande do Sulin, ja sitä tavataan satunnaisesti Argentiinassa ja Paraguayssa. Lajin holotyypin kuvaili Coenraad Jacob Temminck eteläisestä Brasiliasta 1830.
Araukaria-amatsoni on enimmäkseen vihreä. Otsassa, silmien ymprillä ja siivissä on punaista. Siivissä on myös sinisiä sulankärkiä. Araukaria-amatsonin elinympäristöä ovat metsät usein jokien lähellä. Lajin ravintoa ovat siemenet, hedelmät ja kasvien lehdet. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen.
Fly on the Wings of Love

| Fly on the Wings of Love> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Olsen Brothers
Säveltäjä(t):  Jørgen Olsen
Sanoittaja(t):  Jørgen Olsen
Euroviisutiedot
Vuosi:  2000
Maa:  Tanska
Kieli:  englanti
Sijoitus:  1.
Pisteet:  195
Fly on the Wings of Love oli vuoden 2000 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Olsen Brothers englanniksi ja se on Tanskan toinen voittokappale. Kappale sai 195 pistettä, voittaen seuraavaksi tulleen Venäjän 40 pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 14.
Kappale menestyi kaupallisesti hyvin. Se meni listakärkeen Tanskassa ja Ruotsissa. Saksassa se meni Top10:een. Kappale olikin yksi neljästätoista kappaleesta jotka valittiin vuonna 2005 Eurovision viisikymmenvuotista taivalta juhlistavaan Congratulations-tapahtumaan ehdokkaaksi kaikkien aikojen euroviisuksi ja se sijoittui siinä kuudenneksi.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:   1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:   1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:   1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:   1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:   1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:   2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:   2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:   2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"
Arbetartidningen Enhet

| Arbetartidningen Enhet |
| --- | --- |
Julkaisija:  Tiedonantajayhdistys
ISSN:  ISSN 0356-164X
Perustettu:  1973
Lakkautettu:  1988
Sitoutuneisuus:  SKP:n oppositio
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  1 / viikko
Kieli:  ruotsi
Arbetartidningen Enhet (suom. Työväenlehti Yhtenäisyys) oli vuosina 1973–1988 julkaistu suomalainen vasemmistolainen viikkolehti. Enhet oli Suomen kommunistisen puolueen vähemmistön eli niin sanottujen taistolaisten ruotsinkielinen äänenkannattaja, ja sitä julkaisi Tiedonantajayhdistys. Lehden päätoimittajia olivat muun muassa Nils Torvalds (1974–1975) ja Thomas Micklin.
Enhet perustettiin, koska ruotsinkieliset taistolaiset eivät saaneet ääntään kuuluville enemmistöläisten toimittamassa Folktidningen Ny Tid -lehdessä. Ensimmäinen näytenumero ilmestyi keväällä 1973, ja lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti helmikuussa 1974. Julkaisijaksi tuli Tiedonantajayhdistys, ja Enhet seurasi Tiedonantajan poliittisia linjauksia. Enhet julkaisi säännöllisesti käännettyä materiaalia Tiedonantajasta ja Neuvostoliiton APN:ltä. Lehti käytti samaa Marxin, Engelsin ja Leninin kuvat sisältänyttä logoa kuin Tiedonantaja.
Enhetin ensimmäiseksi päätoimittajaksi valittiin hankkeen puuhamies Nils Torvalds, jota pidettiin ruotsinkielisten taistolaisten johtavana ideologina. Thomas Micklin otti vastuun, kun Torvalds lähti Moskovaan puoluekouluun vuonna 1975. Micklin luopui tehtävästä mennessään suorittamaan asevelvollisuutta vuonna 1977.
Enhet julkaisi Tiedonantajan tavoin vapputervehdyksiä. Parhaimmillaan lehdessä julkaistiin 1 600 tukijan nimet vuonna 1976. Nimiä kerättiin muun muassa mielenosoituksissa, eikä tervehtijöillä välttämättä ollut muuta yhteyttä liikkeeseen.
Enhetillä oli parhaimmillaan noin 1 000–2 000 tilaajaa. Vuonna 1976 lehteä painettiin 1 951 kappaletta ja 1981 painos oli 962. Enhetiä painettiin Vaasassa Palosaaren Järjestötalon kellarissa (Agit Graf) ja myöhemmin Finlaysonin vanhassa tehtaassa (Polyprint). Lehteä toimitettiin muun muassa Pitäjänmäellä samassa huoneistossa Tiedonantajan kanssa. Enhetissä oli hyvin vähän mainoksia. Lehteä rahoitettiin muun muassa keräyksillä ja talkoilla. Monet yksityishenkilöt ja samanhenkiset järjestöt tukivat lehteä säännöllisesti. Enhet sai taloudellista tukea myös Neuvostoliitosta. Pimeä idäntuki kulki TA-yhdistyksen ja Christian Blomin kautta.
Enhetin viimeinen numero julkaistiin 18. elokuuta 1988. Osa lehden toimittajista siirtyi lakkauttamisen yhteydessä Tiedonantajan palvelukseen. Enhetin seuraaja oli Magasinet PRO (1988–?).
Gabriel d’Arboussier

Gabriel d’Arboussier vuonna 1960.
Gabriel d’Arboussier (14. tammikuuta 1908 Djenné – 21. joulukuuta 1976 Geneve) oli ranskalainen ja senegalilainen poliitikko. Hän oli keskeinen vaikuttaja Ranskan Afrikan siirtomaiden tiellä itsenäisyyteen.
Gabriel d’Arboussier syntyi ranskalaisen siirtomaavirkailijan Henri d’Arboussierin perheeseen. Hänen äitinsä oli tukuloripäällikkö Umar Tallin jälkeläisiin kuulunut diawando. Gabriel kävi alakoulun Ouagadougoussa, suoritti keskikoulun Ranskan Sorèzessa ja valmistui juristiksi Pariisin yliopistosta. Vuonna 1941 hän suoritti tutkinnon Pariisin siirtomaakoulussa.
D’Arboussier työskenteli siirtomaavirkailijana Ylä-Voltassa ja Ranskan Keski-Afrikassa. Vuonna 1945 hänet valittiin Gabonin ja Keski-Kongon edustajaksi Ranskan ensimmäiseen perustuslakia säätävään kokoukseen.
Vuonna 1947 d’Arboussierista tuli Rassemblement démocratique africain -järjestön pääsihteeri. Samana vuonna hänet valittiin Norsunluurannikon edustajana Ranskan unionin yleiskokoukseen. Suhteita Ranskan kommunistiseen puolueeseen vaalinut d’Arboussier erotettiin RDA:sta vuonna 1952. Hänet otettiin takaisin puolueeseen vuonna 1957 ja valittiin sen koordinaatiokomitean sihteeriksi. Vuosina 1957–1958 hän toimi Ranskan Länsi-Afrikan suuren neuvoston varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana.
Ranskan Länsi-Afrikan hajottua vuonna 1958 d’Arboussier otti Senegalin kansalaisuuden. Hän liittyi Mouvement populaire sénégalais -puolueeseen ja tuli valituksi maan parlamenttiin. Vuosina 1959–1960 hän oli myös Malin liittovaltion parlamentin jäsen. Vuosina  1960–1962 d’Arboussier toimi Senegalin oikeusministerinä. Sen jälkeen hän oli maan suurlähettiläänä Ranskassa ja Länsi-Saksassa sekä työskenteli Unescon varajohtajana ja YK:n tutkimus- ja koulutusinstituutin johtajana.
Flaminia et Picenum

| Flaminia et Picenum Provincia Flaminia et Picenum> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Italia, Illyricum et Africa Italia et Africa
Diokeesi:  Italia
Nykyinen valtio/alue:  Italia (Emilia-Romagna ja Marche)
Perustettu:  n. 293
Lakkautettu:  300-luvun jälkipuoli
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ravenna
Flaminia et Picenum (lat. Provincia Flaminia et Picenum) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueen suunnilleen nykyisten Emilia-Romagnan ja Marchen alueilla.
Maantiede

Flaminia et Picenumin provinssi käsitti alueen Italian niemimaan itärannikon pohjoisosissa Adrianmeren rannalla. Sen pohjoispuolella sijaitsi Venetia et Histria, länsipuolella Aemilia et Liguria ja eteläpuolella Tuscia et Umbria ja Campania. Provinssin hallinnollinen keskus oli Ravenna.
Maantiede > Kaupunkeja

Flaminia et Picenumin kaupunkeja olivat muun muassa:
Ancona
Ariminum
Asculum
Bononia
Faventia
Firmum
Ravenna
Pisaurum
Flufenaamihappo

| --- | --- |

Flufenaamihappo
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-[3-(trifluorimetyyli)aniliino]bentsoehappo
Tunnisteet
CAS-numero: 530-78-9
ATC-koodi: M01AG03
PubChem CID: 3371
DrugBank: DB02266
Kemialliset tiedot
Kaava: C14H10NF3O2 
Moolimassa: 281,23
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 133,5 °C 
Liukoisuus veteen: 9,09 mg/l (25 °C)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia: Hydroksylointi, glukuronidaatio
Puoliintumisaika: n. 3h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, topikaalinen
Flufenaamihappokiteitä
Flufenaamihappo (C14H10F3NO2) on N-fenyyliantraniilihapon johdannainen, jota käytetään tulehduskipulääkkeenä.
Vaikutusmekanismi ja käyttö

Flufenaamihappo estää syklo-oksigenaasientsyymien toimintaa ja siten tulehdusta aiheuttavien prostaglandiinien synteesiä. Sen on todettu myös salpaavan kalsium- ja kaliumionikanavia ja inhiboivan aldo-ketoreduktaasientsyymien toimintaa. Näiden vaikutus kivunlievittämiseen on epäselvä, mutta aldo-ketoreduktaasin estyminen voi ehkäistä syöpää.
Flufenaamihappoa käytetään keskivaikean tai kovan lihas- tai nivelperäisen kivun, esimerkiksi reuman aiheuttaman kivun, lieventämiseen. Sitä voidaan käyttää sekä oraalisesti että topikaalisesti joko yksin tai muiden lääkeaineiden kanssa. Usein sitä käytetään verenohennuslääkkeenä käytetyn varfariinin kanssa. Flufenaamihapon pitkäaikaista käyttöä ei suositella mahdollisen munuaistoksisuuden vuoksi. Muita haittavaikutuksia voivat olla maha- ja suolisto-oireet ja huonovointisuus. Toisinaan flufenaamihappoa käytetään sen alumiinisuolana alumiiniflufenaattina, joka ei ärsytä yhtä voimakkaasti suolistoa kuin vapaa happo.
Synteesi

Flufenaamihappoa syntetisoidaan 2-klooribentsoehaposta ja 3-trifluorimetyylianiliinista kaliumkarbonaatilla käsittelemällä kuparikatalyytin läsnä ollessa. Flufenaamihappoa voidaan käyttää toisen tulehduskipulääkkeen etofenamaatin synteesissä.
Fluorietanoli

| Fluorietanoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-fluorietanoli
CAS-numero:  371-62-0
PubChem CID:  9737
SMILES:  C(CF)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H5OF
Moolimassa:  64,06 g/mol
Sulamispiste:  –26,5 °C
Kiehumispiste:  103,5 °C
Tiheys:  1,104 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Fluorietanoli (C2H5OF) on etanolin fluorattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty jyrsijämyrkkynä, mutta nykyään sillä ei sen suuresta myrkyllisyydestä johtuen ole juurikaan käyttökohteita.
Ominaisuudet

Fluorietanoli on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Se liukenee erittäin hyvin veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Hyvin elektronegatiivisen fluoriatomin aiheuttaman induktiivisen efektin vuoksi yhdiste on etanolia happamampi ja sen pKa-arvo on 14,4. Fluorietanolin reaktiot ovat tyypillisiä alkoholeille ja se esimerkiksi voidaan hapettaa fluoriasetaldehydiksi ja edelleen fluorietikkahapoksi. Karboksyylihappojen kanssa se muodostaa estereitä, alkeenien kanssa eettereitä ja isosyanaattien kanssa karbamaatteja.
Fluorietanoli on erittäin myrkyllistä ja sen LD50-arvo hiirillä on 10 mg/kg. Yhdisteen myrkyllisyys johtuu siitä, että se hapettuu elöimissä alkoholidehydrogenaasin vaikutuksesta fluorietikkahapoksi, joka on voimakas sitruunahappokierron inhibiittori.
Valmistus ja käyttö

Fluorietanolia voidaan valmistaa kaliumfluoridin ja 2-kloorietanolin välisellä reaktiolla 145 °C:n lämpötilassa glykolien toimiessa liuottimena. Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat esimerkiksi etyleenioksidin ja vetyfluoridin välinen reaktio tai kloorietyyliasetaatin tai bromietyyliasetaatin fluoraus elohopea-, hopea- tai kaliumfluoridin avulla.
Fluorietanolia on aikaisemmin käytetty jyrsijämyrkkynä. Lisäksi 18F-isotoopilla isotooppileimattua fluorietanolia on käytetty radiodiagnostiikassa.
Filosofian historia

Filosofi
Luettelo filosofeista
Luettelo filosofian osa-alueista, koulukunnista ja opeista
Filosofian teemasivu
Filosofian tietosanakirja
Filosofian historia tutkii filosofisten ajatusten ja käsitteiden kehittymistä historian saatossa. Filosofian historiaa tutkittaessa voidaan esittää muun muassa seuraavia kysymyksiä: Kuinka ajattelussa tapahtuneita muutoksia voidaan selittää historiallisesti? Mikä ohjaa ajattelun kehittymistä sen historiallisessa asiayhteydessä? Missä määrin edeltäneiden aikakausien filosofisia kirjoituksia voidaan ymmärtää nykyaikana?
Yleistä

Kaikilla kulttuureilla — olivat ne sitten esihistoriallisia, antiikin aikaisia, keskiaikaisia tai nykyaikaisia; länsimaisia tai itämaisia; uskonnollisia tai maallisia — on ollut omat filosofiset ajattelutapansa, jotka on saatu joko perintönä aikaisemmilta sukupolvilta, tai löytämällä ja tutkimalla itsenäisesti. Filosofiset käsitykset ovat syntyneet erilaisilla lähestymistavoilla ja erilaisiin alkuoletuksiin perustuen, esimerkkinä rationalismi (teorioihin päädytään logiikan kautta), empirismi (teorioihin päädytään havaintojen kautta), usko tai perintö (yliluonnolliset ja uskonnolliset selitystavat). Filosofian historia pyrkii tutkimaan, järjestelemään ja luokittelemaan tällaista kehitystä.
J. E. Salomaa on Filosofian historia -teoksensa (1935) johdannossa korostanut filosofian historian tutkimuksen merkitystä erityisesti sen kysymyksen selvittämiselle, mitä filosofia on. Tarkasteltaessa eri aikojen ja filosofien moninaisia ja osin ristiriitaisia filosofiakäsityksiä rinnakkain, kokonaiskuvan saaminen voi olla hyvinkin hankalaa. Sen sijaan tarkasteltaessa filosofian historiallista kehitystä, ja erityisesti sitä, mitä kysymyksiä eri aikoina on esitetty ja millä tavoin ongelmia on pyritty ratkaisemaan, kokonaiskuva valottuu eri tavalla. Salomaa toteaa, että filosofia elää enemmän ongelmissaan kuin niiden ratkaisuissa.
Toinen Salomaan esiin nostama filosofian historiaan liittyvä erityispiirre on se, että filosofian tapauksessa itse tieteenalaa ja sen historiaa ei voida erottaa toisistaan samalla tavalla kuin esimerkiksi matematiikassa. Matematiikkaa on täysin mahdollista opiskella ilman, että tuntee sen historiaa. Filosofisen tutkimuksen on sen sijaan aina otettava huomioon historiansa. Vaikka useatkin filosofit filosofian historiassa ovatkin pyrkineet aloittamaan täysin tyhjältä pöydältä, hekin ovat usein päätyneet lähelle jo aiemmin esitettyjä ajatuksia.
Kolmanneksi filosofian historian tuntemisella on myös yleishistoriallinen puolensa. Filosofia on aina ollut sidoksissa kunkin ajan muihin tutkimusaloihin, kulttuuriin, kirjallisuuteen, uskontoon, yhteiskuntaan ja talouteen. Filosofian historian tunteminen valaisee eri aikakausien ajattelua. Toisaalta filosofian historian erottaminen muusta historiasta voi olla joskus vaikeaa, mikä vaikeuttaa filosofian historiaa koskevien esitysten rajaamista.
Filosofian historiaa

Yleistä
Teoriat
Historiankirjoitus
Jako aikakausittain
Esihistoriallinen aika
Antiikin tiede
Keskiajan tiede
Renessanssin tiede
Tieteellinen vallankumous
Valistusajan tiede
Tiede teollisen vallankumouksen aikana
1900-luvun tiede
Jako aloittain
Matematiikka
Filosofia
Luonnontieteet
Tähtitiede
Biologia
Kemia
Ekologia
Maantiede
Geologia
Fysiikka
Yhteiskuntatieteet
Taloustiede
Kielitiede
Valtiotiede
Psykologia
Sosiologia
Uskontotiede
Tekniikka
Maataloustiede
Sähkö ja elektroniikka
Rakennustekniikka
Arkkitehtuuri
Kartografia
Kemiantekniikka
Tietokoneteknikka
Tietojenkäsittelytiede
Materiaalitiede
Lääketiede
Farmasia
Katso myös: Näennäistieteen historia
Filosofian historiasta puhuttaessa ajatellaan yleensä länsimaisen filosofian historiaa, koska se on vaikuttanut eniten sekä nykyaikaiseen länsimaiseen ajatteluun, todellisuuskäsitykseen että tieteen kehitykseen. Myös sana ”filosofia” itsessään on peräisin länsimaisen filosofian perinteestä, ja siksi myös filosofian itsensä määritelmä on vahvasti sidoksissa tähän perinteeseen. Kuitenkin myös monet ajattelijat muissa kulttuureissa, esimerkiksi itämaisen filosofian piirissä, ovat käsitelleet monia länsimaista filosofiaa sivuavia aiheita omilla tavoillaan.
Filosofian historiaa voidaan tarkastella muun muassa perinteittäin, aikakausittain, henkilöittäin, koulukunnittain, aihealueittain tai kysymyksittäin.
Filosofian historiaa > Aihealueittain

Estetiikan historia
Etiikan historia
Logiikan historia
Metafysiikan historia ja ontologian historia
Tieteenfilosofian historia
Filosofian historiaa > Perinteittäin ja aikakausittain

Länsimainen filosofia
Antiikin filosofia
Keskiajan filosofia
Renessanssifilosofia
1600-luvun filosofia
1700-luvun filosofia
1800-luvun filosofia
1900-luvun filosofia
Nykyfilosofia
Itämainen filosofia
Intialainen filosofia
Kiinalainen filosofia
Persialainen filosofia
Afrikkalainen filosofia
Asteekkien filosofia
Filosofian historiaa > Maittain

Intialainen filosofia
Iranilainen filosofia
Kiinalainen filosofia
Kreikkalainen filosofia
Norjalainen filosofia
Ruotsalainen filosofia
Suomalainen filosofia
Tanskalainen filosofia
Filosofian historiaa > Uskonnoittain

Buddhalainen filosofia
Hindulainen filosofia
Islamilainen filosofia
Jainalainen filosofia
Juutalainen filosofia
Kristillinen filosofia
Kirjallisuutta

Aspelin, Gunnar: Ajatuksen tiet. Yleinen filosofian historia.  ((Tankens vägar. En översikt av filosofiens utveckling, 1958.) 2. painos (1. painos 1963). Suomentanut J. A. Hollo)  Helsinki:  WSOY, 1977.  ISBN 951-0-08227-9
Korkman, Petter & Mikko Yrjönsuuri (toim.): Filosofian historian kehityslinjoja.  Helsinki:  Gaudeamus, 1999.  ISBN 951-662-708-0
Nordin, Svante: Filosofian historia. Länsimaisen järjen seikkailut Thaleesta postmodernismiin.  ((Filosofins historia. Det västerländska förnuftets äventyr från Thales till postmodernismen, 1995.) Suomentanut Jukka Heiskanen)  Oulu:  Pohjoinen, 1999.  ISBN 951-749-292-8
Russell, Bertrand: Länsimaisen filosofian historia 1: Vanhan ajan filosofia, katolinen filosofia.  ((History of Western Philosophy, 1946.) 9. painos. Suomentanut J. A. Hollo)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-17867-5
Russell, Bertrand: Länsimaisen filosofian historia 2: Uuden ajan filosofia.  ((History of Western Philosophy, 1946.) 9. painos. Suomentanut J. A. Hollo)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-17886-1
Saarinen, Esa: Länsimaisen filosofian historia huipulta huipulle Sokrateesta Marxiin.  Helsinki:  WSOY, 1985.  ISBN 951-0-22838-9
Salomaa, J. E.: Filosofian historia I–II.  (Uusi painos; aiemmat painokset WSOY 1935/1936 ja 1949)  Jyväskylä:  Kampus kustannus, 1999.  ISBN 951-9113-50-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
History of Philosophy, laaja kokoelma esseitä (englanniksi)
G. W. F. Hegel: Lectures on the History of Philosophy, 1805-06, käännös E. S. Haldane, 1892–96 (englanniksi)
The history of religious and philosophical ideas, Dictionary of the History of Ideas (englanniksi)
Syrjämäki, Sami: Filosofian historian historiallinen rekonstruktio – Skinner, intentiot ja anakronismit. niin & näin 1/1999, 63–68.
Tuusvuori, Jarkko S.: American Philosophy X. niin & näin 2/1999, 18–21.
Ubaldo Arata

Ubaldo Arata (23. maaliskuuta 1895 Ovada – 7. joulukuuta 1947 Rooma) oli italialainen elokuvaaja.
Aratan ura alkoi kameramiehenä Augusto Geninan elokuvassa Il principe dell’impossibile (1918). 1920-luvulla hän työskenteli muun muassa Mario Almiranten, Baldassarre Negronin ja Guido Brignonen kanssa ja oli mukana luomassa voimakkaan ekspressionistista tunnelmaa Mario Camerinin elokuvassa Rotaie (1929). Arata kuvasi Italian ensimmäisen äänielokuvan, Gennaro Righellin ohjaaman La canzone dell’amore (1930) ja yhdessä Anchise Brizzin kanssa Carmine Gallonen elokuvan Scipio Africanus, Afrikan valloittaja (1937). Hänen myöhemmistä elokuvistaan merkittävin on Roberto Rossellinin Rooma – avoin kaupunki (1945).
Aiheesta muualla

Ubaldo Arata Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Flame (elokuva)

| Flame> Slade in Flame |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Loncraine
Käsikirjoittaja:  Andrew Birkin, Dave Humphries
Tuottaja:  Gavrik Losey
Säveltäjä:  Noddy Holder, Jim Lea
Pääosat:  Noddy Holder, Dave Hill, Don Powell, Jim Lea, Tom Conti, Alan Lake
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:  Goodtimes Enterprises
Levittäjä:  Visual Programme Systems
Ensi-ilta:  12. tammikuuta 1975
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Flame (engl. Slade in Flame) on tammikuussa 1975 ensi-iltansa saanut brittiläinen elokuva, jonka pääosassa on Slade-yhtye. Elokuvan käsikirjoitti Andrew Birkin ja ohjasi Richard Loncraine. Se käsittelee kuvitteellista Flame-yhtyettä ja sijoittuu 1960-luvun loppuun.
Ilmestyessään Flame sai kriitikoilta kaksijakoisen vastaanoton. Myöhemmin BBC:n elokuvakriitikko Mark Kermode kutsui sitä ”rockmusikaalien Citizen Kaneksi”.
Taustaa

Elokuva oli Sladen managerin Chas Chandlerin idea. Yhtye suostui sen tekemiseen sillä ehdolla, että elokuva olisi vakavasti otettava ja siinä olisi kunnollinen juoni.
»Kun meille kerrottiin elokuvan tekemisestä, halusimme, että elokuva kertoisi tästä alasta sellaisena kuin se on. Ei juoksentelua ja hyppelyä pelloilla ja kappaleidemme soittamista. Halusimme tehdä elokuvan tästä alasta.» 
(Jim Lea, Sladen basisti)
Alkuperäisena ideana oli tehdä parodiaversio brittiläisestä, 1950-luvulla ilmestyneestä scifielokuvasta Quatermass nimellä The Quite-a-Mess Experiment. Pääosassa olisi ollut Sladen solisti-kitaristi Noddy Holder, joka olisi näytellyt hullua tiedemiestä. Kitaristi Dave Hill ei kuitenkaan hyväksynyt käsikirjoitusta, koska hirviö olisi syönyt hänet jo elokuvan alussa, minkä jälkeen hänestä olisi näkynyt vain hirviön suusta roikkuvat hiukset.
Lopulta valittiin Andrew Birkinin tekemä käsikirjoitus, joka käsitteli kuvitteellista Flame-nimistä yhtyettä 1960-luvun lopulla. Käsikirjoitus oli vakava kuvaelma musiikkibisneksen varjopuolista, mutta Slade ei kuitenkaan pitänyt sen alkuperäistä versiota riittävän totuudenmukaisena. Niinpä yhtye kutsui Birkinin ja ohjaaja Richard Loncrainen mukaansa Yhdysvaltain-kiertueelle parin viikon ajaksi seuraamaan rock and roll -elämää, minkä myötä käsikirjoitusta kehitettiin paremmaksi.