Abhasian sota (1992–1993)
Sota

Abhasian sota alkoi 14 elokuuta 1992, kun Georgian kansalliskaartin johtaja Tengiz Kitovani marssi seuraajineen Suhumiin. Oikeutuksena toimilleen Kitovani väitti, että syrjäytetyn presidentti Zviad Gamsakhurdian kannattajat eli zviadistit pitivät georgialaisia virkamiehiä vankina Galin alueella Etelä-Abhasiassa. Georgialaisjoukot valtasivat hallintorakennuksia ja Kitovani ilmoitti lakkauttaneensa Abhasian parlamentin. Abhaasien johto vetäytyi pohjoiseen Gudautan kaupunkiin. 15. elokuuta toinen georgialaisten joukko rantautui Gagrassa Pohjois-Abhasiassa uhaten näin abhaasijohtoa kahdelta suunnalta. On epäselvää oliko koko operaatio Kitovanin oma temppu, vai oliko sen toteuttamisen määrännyt Georgian silloinen johtaja Eduard Ševardnadze.
Pian sodan alkamisen jälkeen osoittautui, että kummallakaan osapuolella ei ollut sotilaallista voimaa voittaa sota nopeasti. Georgialaiset organisoitiin huonosti ja suurella osalla ei ollut varsinaista sotilaskoulutusta. Abhaasien johtaja Vladislav Ardzinba sai puolelleen venäläisiä vaikuttajia politiikasta ja armeijasta. Georgialaisten johtaja Ševardnadze, Gorbatšovin entinen ulkoministeri, nähtiin monien venäläisten keskuudessa petturina. Abhaasit saivat käsiinsä aseita armeijan tukikohdasta Gudautasta. Myöhemmin sodan aikana Izvestija uutisoi, että abhaasien puolella taisteli venäläisiä, joilla oli käytössään esimerkiksi panssarivaunuja ja tykistöä. Maaliskuussa 1993 georgialaiset ampuivat myös alas venäläispilotin ohjaaman Su-27 hävittäjäkoneen. Toinen abhaaseja auttanut ryhmä olivat vapaaehtoisina abhaasien puolelle tulleet tšerkessit ja tšetšeenit, joita alkoi saapua elokuussa 1992. Monet heistä olivat niin sanotun vuoristokansojen konfederaation kannattajia. Heidän joukossaan oli muiden mukana sittemmin Venäjän vastaisessa sodassa kuuluisaksi tullut tšetšeeni Šamil Basajev. Basajev johti operaatiota 2.-3. lokakuuta 1992, jossa hänen joukkonsa valtasivat Gagran yllätyshyökkäyksellä georgialaisilta.
Abhasian sotaa leimasivat useat eri molempien osapuolien toteuttamat piiritykset. Georgialaiset hallitsivat Suhumin kaupunkia aina sodan loppuhetkiin saakka. 25. elokuuta 1992 kaupungin sotilaskomentaja Giorgy Karkarašvili esiintyi paikallisessa televisiolähetyksessä, jossa hän esitti uhkauksen abhaasien hävittämisestä,. Karkarašvili on sittemmin väittänyt, että puhe ymmärrettiin väärin. Abhaasit yrittivät vallata Suhumin neljällä eri hyökkäyksellä vuoden 1993 puolella, mutta georgialaisten onnistui torjua hyökkäykset. Georgialaiset piirittivät vastaavasti Tqvartšelin kaupunkia Etelä-Abhasiassa. 14. joulukuuta 1992 siviilejä kaupungista evakuoinut venäläinen helikopteri ammuttiin alas ja surmansa sai vähintään 52 henkilöä. 27. heinäkuuta 1993 Moskova sai neuvoteltua osapuolten välille tulitauon, jonka mukaisesti osapuolet vetivät pois raskaan aseistuksen Suhumista ja sen ympäriltä. Tulitaukosopimuksen taustalla oli Venäjän silloinen puolustusministeri Pavel Gratšov, joka pyrki käyttämään sotaa syynä sijoittaa Venäjän joukkoja Georgiaan. Hän halusi sijoittaa kaksi venäläisdivisioonaa alueelle rauhanturvajoukoiksi, mutta tämä ei käynyt georgialaisille. Hieman myöhemmin georgialaisten asema heikkeni merkittävästi, kun zviadistit ottivat haltuunsa kolme kaupunkia ja satamakaupunki Potin Georgian Mingreliassa.
16. syyskuuta abhaasit rikkoivat tulitaukosopimuksen sillä perusteella, että heidän mielestään georgialaiset eivät noudattaneet sitä. Ilmeisesti venäläisen tykistön tukemana he käynnistivät hyökkäyksen Suhumia vastaan. Tulitaukosopimuksen takia georgialaisilla ei ollut juurikaan raskasta aseistusta kaupungissa. Abhaasit nousivat myös maihin Suhumin eteläpuolella ottaen haltuunsa kaupunkiin johtavan tien rannikolla. Georgialaiset yrittivät tuoda kaupunkiin uusia joukkoja ilmateitse ja kolme heidän kuljetuskonettaan ammuttiin alas Mustallamerellä olleista laivoista käsin. Suhumi menetettiin 27. syyskuuta ja suurin osa kaupunkiin jääneistä georgialaisista virkamiehistä surmattiin parlamenttitalolla. Kolme päivää myöhemmin abhaasit saavuttivat Georgian rajan Ingurijoella ja hallitsivat näin Abhasiaa lukuun ottamatta Kodorin solaa.Suurin osa koko Abhasian georgialaistaustaisesta väestöstä pakeni. Samaan aikaan Venäjä tuki Ševardnadzea zviadistikapinallisia vastaan, jotka kukistettiinkin. Ševardnadzen oli kuitenkin pakko suostua nöyryyttäviin ehtoihin, joihin kuului Georgian liittyminen itsenäisten valtioiden yhteisöön 9. lokakuuta 1993. Varsinainen tulitaukosopimus allekirjoitettiin seuraavan vuoden toukokuussa.