Katariina de’ Medici
Taiteiden suosija

Catherine uskoi valistuneen renessanssiruhtinaan (Il Principe) humanistiseen ihanteeseen, jonka auktoriteetti oli riippuvainen sekä taiteista että asevoimista. Häntä inspiroivat appensa Ranskan kuningas Frans I:n esimerkki, joka oli tukenut Euroopan johtavia taiteilijoita hovissaan, sekä hänen omat Medici-suvun esi-isänsä, jotka olivat tunnettuja taiteentukijoita. Sisällissotien vuoksi monarkian kunnioittaminen heikkeni ja hän pyrki vahvistamaan kuninkaallista arvovaltaa runsailla kulttuuriteoilla. Saatuaan kuninkaalliset käyttövarat hallintaansa, hän käynnisti taiteellisen tukiohjelman, joka kesti kolme vuosikymmentä. Tänä aikana hän johti merkittävää ranskalaista myöhäisrenessanssikulttuuria kaikilla taiteen aloilla.
Hôtel de la Reine palatsissa Catherinen kuoleman jälkeen tehty inventaario osoittaa hänen olleen innokas keräilijä. Luetteloituihin taideteoksiin kuului hänen tilaamiaan kuvakudoksia, käsin piirrettyjä karttoja, veistoksia, arvokkaita tekstiilejä, norsunluu-upotuksilla koristettuja eebenpuuhuonekaluja, posliiniastiastoja ja Limogesin keramiikka. Mukana oli myös satoja muotokuvia, jotka olivat tulleet muotiin Catherinen elinaikana. Monet hänen taidekokoelmansa muotokuvista olivat taidemaalari Jean Clouet’n (1480–1541) ja tämän pojan François Clouet'n (n. 1510–1572) tekemiä. François Clouet piirsi ja maalasi muotokuvia Catherinen koko perheestä ja monista hovin jäsenistä. Catherinen kuoleman jälkeen ranskalaisten muotokuvien laatu alkoi heiketä. Vuoteen 1610 mennessä edesmenneen Valois’n hovin suojelema ja François Clouet’n huipulle nostama koulukunta oli jo kokonaan kuollut. Hän suosi myös Fontainebleun linnaan maalauksia tehneeseen taiteilijaryhmään kuulunutta manieristi Antoine Caronia (1521–1599), joka teki hänelle maisema-, historia- ja allegorisia maalauksia sekä Jean Cousin nuorempaa (n. 1522–1595), jolle maksettiin suuria summia Henrik II:n Pariisin kuninkaana tulon vuonna 1547 juhlistamisen suunnittelemisesta.
Catherine tuki runoilijoita, kuten Pierre de Ronsardia, Rémy Belleauta, Jean-Antoine de Baïf’ia ja Jean Dorat’ia, jotka kirjoittivat runoja, käsikirjoituksia ja niihin liittyvää kirjallisuutta hovin juhliin ja julkisiin tapahtumiin, kuten kuninkaallisiin esiintymisiin ja häihin. Catherine jopa määräsi Ronsardin kirjoittamaan runon Englannin Elisabet I:lle kunnioittamaan uutta rauhansopimusta. Nämä runoilijat olivat osa ryhmää, joka tunnetti nimellä Pléiade, joka loi kansankielistä ranskalaista kirjallisuutta kreikkalaisten ja latinalaisten mallien mukaisesti. Catherine de' Medici oli myös kiinnostunut italialaisesta kirjallisuudesta: Torquato Tasso esitteli hänelle vuonna 1562 runoelmansa Rinaldo, ja Pietro Aretino ylisti häntä ”naiseksi ja jumalattareksi rauhallinen ja puhdas, olentojen majesteetti inhimillinen ja jumalallinen”.
Catherine de' Medicin suurin rakkaus taiteiden joukossa oli arkkitehtuuri. Medicien perillisenä häntä ohjasi intohimo rakennuttaa ja halu jättää jälkeensä merkittäviä taiteen saavutuksia. Puoliso Henrik II:n kuoleman jälkeen Catherine ryhtyi ikuistamaan miehensä muistoa ja lisäämään Valois’n monarkian loistoa useiden kalliiden rakennusprojektien avulla. Näihin kuuluivat Château de Montceaux’n, Château de Saint-Maurin ja Chenonceaun linnan rakennustyöt. Catherine rakennutti Pariisiin kaksi uutta palatsia: Tuileries’n ja Hôtel de la Reinen (Kuningattaren palatsi). Hän oli tiiviisti mukana kaikkien arkkitehtuuriprojektiensa suunnittelussa ja valvonnassa.
Catherine kaiverrutti rakkautensa ja surunsa vertauskuvat rakennustensa kiveen. Runoilijat ylistivät häntä uutena Artemisiana Kaarian Artemisia II:n jälkeen, joka rakennutti Halikarnassoksen mausoleumin kuolleen aviomiehensä haudaksi. Kunnianhimoisen vuonna 1559 tilatun ja vasta vuonna 1572 aloitetun Valois-suvun rotunda hautakappelin, jonka rakentamista valvoivat sekä muokkasivat vuosina 1572-1578 hoviarkkitehti Jean Bullant sekä Baptiste Androuet du Cerceau, keskipisteeksi hän tilasi Henrikille upean hautamonumentin Saint-Denis'n basilikaan. Sen suunnitteli arkkitehti Francesco Primaticcio (1504–1570) ja valmisti kuvanveistäjä Germain Pilon (1528–1590). Kaksikerroksista nykyisin Saint-Denis'n basilikan runkohuoneessa sijaitsevaa monumenttia on kutsuttu viimeiseksi ja loistavimmaksi esimerkiksi renessanssiajan kuningashaudoista. Sen yläosassa hallitsijapari on valettuna pronssiin rukoilemassa elävinä ja pylväitten reunustamassa alaosassa heidät on veistetty valkoisesta marmorista lepäävinä eli kuolleina. Monumenttia ympäröiville seinille suunniteltujen veistosten ja reliefien valmistus sekä kattokupolin rakentaminen keskeytettiin vuonna 1585 kruunun jouduttua konkurssiin ja sisällissodan puhjettua ja rakentaminen lopetettiin vuonna 1589. Hautakappeli purettiin vuonna 1719, jonka jälkeen hautamonumentti siirrettiin basilikaan. Hautaholvissa olleet ruumisarkut ryöstettiin vuonna 1793.
Catherine tilasi Germain Pilonin myös veistämään Henrik II:n sydämen sisältävää uurnaa kannattelevan marmoriveistoksen. Pierre de Ronsardin runo, joka on kaiverrettu uurnan pohjaan, käskee lukijaa olemaan kummastumatta, että niin pieneen uurnaan mahtuu niin suuri sydän, sillä Henrikin todellinen sydän on Catherinen rinnassa.
Vaikka Catherine käytti tuhottomia, kruunun rahakamarin tyhjentäviä summia taiteeseen, suurimmasta osasta hänen taideprojekteistaan ei ole jäänyt jäljelle pysyvää perintöä.