stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaija-Riitta Iivonen

| Kaija-Riitta Iivonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. marraskuuta 1942 (ikä 82) Kangasala, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Keraamikko, kuvanveistäjä
Taidesuuntaus:  Naivismi
Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Kaija-Riitta Iivonen (s. 7. marraskuuta 1942 Kangasala) on suomalainen Porvoossa asuva kuvanveistäjä ja keraamikko, joka tunnetaan naivistina.
Iivosen vanhemmat olivat Terijoelta, mutta  hän on asunut Porvoossa nelivuotiaasta. Iivonen valmistui Taideteollisen oppilaitoksen graafiselta osastolta 1967, mutta opiskeli grafiikan ohella myös kuvanveistoa muun muassa Heikki Häiväojan johdolla. Arabian tehtaille Iivonen meni työskentelemään 1971 Kaj Franckin pyynnöstä ja perehtyi saveen taideteosten ja esineiden materiaalina. Monet Iivosen teokset ovat pieniä veistoksia, mutta hän on koonnut näyttelyihin niistä myös kokonaisia tilateoksia, joissa on kymmeniä tai jopa satoja yksittäisiä töitä. Iivonen on suunnitellut myös mitaleita ja toteuttanut seinämaalauksia. Itä-Hakkilassa sijaitsevaan Pyhän Annan lastenkirkkoon Iivonen suunnitteli vuonna 1987 alttaritriptyykin Kirjoitettu on.
Aiheesta muualla

Laaksonen, Aune, Itkonen, Satu 1997. Seitsikko naivisteja: Kaija-Riitta Iivonen, Alice Kaira, Markku Kosonen, Nikolai Lehto, Pirkko Lepistö, Viljo Mäkinen, Tuomas Mäntynen. Keravan taidemuseo, Kouvolan taidemuseo, Rovaniemen taidemuseo. 76 s.
Ilhéu Caroço

Ilhéu Caroço
Ilhéu Caroçon sijainti São Tomé ja Príncipessä.
| --- | --- |
Muut nimet:  Ilhéu Boné de Jocquei
Sijainti:  1°31′N, 7°26′E Pagué, Príncipe São Tomé ja Príncipe
Korkein kohta:  305  m 
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ilhéu Caroço (myös nimellä Ilhéu Boné de Jocquei) on saari São Tomé ja Príncipessä Guineanlahdessa Atlantin valtameressä. Saari sijaitsee muutaman kilometrin päässä suuremmasta Príncipen saaresta kaakkoon. Tuliperäinen Ilhéu Caroço on muodoltaan pyöreä ja se muistuttaa jockeyn kypärää (port. Boné de Jocquei), jonka ansiosta saarta kutsutaan myös nimellä Ilhéu Boné de Jocquei.
Ilhéu Caroçolla kasvaa öljypalmuja. Saarella tavataan usein esimerkiksi guineanlahdenhemppoja ja pikkutropiikkilintuja. Ilhéu Caroçon vesillä elää muun muassa säppikaloja, välskärikaloja, barrakudia, vasarahaita, karppikaloja ja kuningasmakrilleja. Saari on sukelluskohde.
Ikarion

| Ikarion> Ἰκαρίον.Sijainti |
| --- | --- |
 Ikarion
Koordinaatit:  38°5′45″N, 23°54′3″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Diónysos, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Aigeis
 :  Antigonis (vsta 307 eaa.)
 :  Attalis (vsta 201 eaa.)
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Ikarieus (Ἰκαριεύς)
Bulen jäseniä:  4 tai 5
 :  6 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Aiheesta muualla
  Ikarion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ikarion (m.kreik. Ἰκαρίον, lat. Icaria) eli Ikaria (Ἰκαρία) oli antiikin aikainen alun perin Aigeis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Ikarionlaisten tekemä uskonnollisia juhlia koskeva päätös piirtokirjoituksessa.
Apollonia esittävä reliefi Ikarionin Apollonin temppelistä.
Ikarion sijaitsi Pentelikon-vuoren (nyk. Pentéli) pohjoispuolella nykyisen Diónysoksen kaupungin alueella. Demos sai kreikkalaisessa mytologiassa nimensä siitä, että se oli paikka, jossa Ikarios kohtasi Dionysoksen, joka opetti tälle viininvalmistuksen taidon.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Aigeis ja sillä oli alun perin neljä tai viisi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Antigonis-fyleen ja vuodesta 201/200 eaa. Attalis-fyleen. Muutosten seurauksena demoksella oli hellenistisellä kaudella kuusi bule-edustajaa.
Ikarionin paikka on tunnistettu varmuudella sieltä löytyneiden demoksen tekemiä päätöksiä sisältävien piirtokirjoitusten perusteella. Paikalta on kaivettu agoraa sekä useiden julkisten rakennusten jäänteitä, mukaan lukien Pythion eli Apollonille omistettu temppeli sekä pieni teatteri. Teatteri löydettiin vuonna 1887 ja alueen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1888–1889. Tärkeisiin löytöihin kuuluu muun muassa Dionysosta esittävä patsas, joka on yksi varhaisimpia kreikkalaisia veistoksia, jonka kohde voidaan varmuudella tunnistaa, sekä Dionysos-muistomerkkinä tunnettu kuoromuistomerkki.
Ikarionista oli kotoisin muun muassa Thespis, joka oli kreikkalaisen tragedian perustajia. Siellä vaikutti myös Megariista tullut Susarion, joka oli puolestaan vanhan attikalaisen komedian perustaja. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Ikarieus (Ἰκαριεύς).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ikarion Wikimedia Commonsissa
Aigeis-fyle
| --- | --- |
Asty:  Alempi Ankyle · Ylempi Ankyle · Bate · Diomeia · Hestiaia · Kollytos · Kolonos
Paralia:  Arafen · Fegaia · Filaidai · Halai Arafenides · Otryne
Mesogeios:  Erkhia · Gargettos · Ikarion · Ionidai · Kydantidai · Myrrhinutta · Plotheia · Teithras
Ilhéu da Fonte da Areia

Ilhéu da Fonte da Areia sijaitsee Porto Santon edustalla
| --- | --- |
Sijainti:  Porto Santo, Madeira Portugali
Saariryhmä:  Makaronesia
Merialue:  Atlantti
Pinta-ala:  0,03 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ilhéu da Fonte da Areia on yksi Madeiraan kuuluvan Porto Santon saaren edustalla sijaitsevista pikkusaarista.
Idänvirpiangervo

| Idänvirpiangervo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Pensasangervot Spiraea
Laji::  chamaedryfolia
Kaksiosainen nimi
 Spiraea chamaedryfolia  L. 
Katso myös
   Idänvirpiangervo Wikispeciesissä   Idänvirpiangervo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idänvirpiangervo eli virpiangervo (Spiraea chamaedryfolia) on pensasangervojen sukuun kuuluva laji, jota käytetään koristekasvina.
Kuvaus

Idänvirpiangervo on 0,5–2 metriä korkea tiheäversoinen ja kaarevahaarainen pensas, joka kasvattaa maarönsyjä. Varret ovat kaljuja. Nuoret haararangat ovat usein polvekkeisesti mutkaisia. Lehtilapa on muodoltaan puikea. Lehden laita on tyvipuolelta ehyt ja kärkipuolelta isohampainen tai lähes liuskainen. Lehdet ovat päältä kaljuja ja alta vähän karvaisia. Syysväritys on keltainen.
Kukinnot ovat sarjamaisia tai huiskiloita, jotka sijaitsevat edellisvuoden versoissa. Teriö on valkoinen ja heteet terälehtiä pidempiä. Hedelmä on kalju tuppilo.
Levinneisyys

Idänvirpiangervo kasvaa alkuperäisenä Kaakkois-Euroopassa ja Itä-Siperiassa. Se on monin paikoin viljelyjäänne.
Käyttö

Idänvirpiangervoa käytetään puisto-, suoja- ja aidannepensaana vapaasti kasvavissa aidanteissa, mutta sitä voi käyttää myös leikattuna pensasaitana. Suomessa idänvirpiangervo on kestävä vyöhykkeillä I–VII.
Muunnoksia

Spiraea chamaedryfolia var. flexuosa – amurinvirpiangervo
Spiraea chamaedryfolia var. ulmifolia – lumiangervo. Lumiangervolla on isompi ja puolipallomainen kukinto sekä isommat yksittäiset kukat kuin idänvirpiangervolla.
Aiheesta muualla

Puutarha.net: Idänvirpiangervo (Spiraea chamaedryfolia)[vanhentunut linkki]
ITIS: Spiraea chamaedryfolia (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Spiraea chamaedryfolia (englanniksi)
Flora of China: Spiraea chamaedryfolia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q15235218  Wikispecies: Spiraea chamaedryfolia  BioLib: 39499  BOLD: 407018  CoL: 4Z6FX  EoL: 231597  EPPO: SPVCF  FNA: 200011742  FoC: 200011742  GBIF: 3026406  GRIN: 35278  iNaturalist: 169251  IPNI: 742175-1  ITIS: 505335  NatureServe: 2.155274  NBN: NBNSYS0000014077  NCBI: 701263  Observation.org: 122568  Open Tree of Life: 534666  PFI: 1885  Plant List: rjp-394  PLANTS: SPCH3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:742175-1  Tropicos: 27800208  VASCAN: 8974  WFO: wfo-0001006197  Laji.fi: MX.38790
Ikkaku-ryū juttejutsu

Kuvassa moderni jutte. Boshin on juten rautainen varsi, joka voi olla poikkileikkaukseltaan pyöreä tai moni-, esim. kuusikulmainen. Kagi on juten ”koukku”, jolla voidaan vangita miekanterä tai vaikkapa sormet. Tsuka on juten kädensija, tässä nyöritettynä. Kikuza on juten päässä oleva lenkki, johon juten nyöri voidaan kiinnittää
Antiikki jutten. Lähikuvassa koukku eli kagi
Ikkaku-ryū juttejutsu (jap. 一角流十手術, Ikkaku-ryū juttejutsu) on japanilainen taistelulajikoulukunta. Siinä harjoitellaan jutten käyttöä. Jutte on Tokugawa-kauden järjestyksenvalvojien symboliksi muotoutunut miekkailijan hallintaan käytetty metallipamppu, jossa on väkänen miekan vangitsemiseksi. Ikkaku-ryū juttejutsu on yksi Shindō Musō-ryūn liitännäislajeista. Koulukunnan harjoittelemien lajien joukkoon juttejutsun liitti Matsuzaki Kinemon, Shindō Musō-ryūn kolmas päämies. Lajia ei tiettävästi enää harjoitella itsenäisesti Shindō Musō-ryūn ulkopuolella.
Lista Ikkaku-ryu juttejutsu kata-sarjasta

(Katoja on yhteensä 24 jos omote- ja ura(rinta-/selkäpuoli)versiot lasketaan eri katoiksi.
1. Uken
2. Saken
3. Zanken
4. Keage
5. Ichiranken
6. Irimi
7. Ippū
8. Meate
9. Utō
10. Gorin
11. Issei
12. Kasumi no ken
Kaarlo O. Iivonen

| Karl Oskar Iivonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. joulukuuta 1884 Viipurin maalaiskunta
Kuollut: 19. toukokuuta 1938 Rovaniemi
Ammatti:  toimittaja, puolue- ja ammattiyhdistystoimitsija
Muut tiedot
Järjestö:  SDP
Karl Oskar Iivonen (19. joulukuuta 1884 Viipurin maalaiskunta – 19. toukokuuta 1938 Rovaniemi) oli suomalainen toimittaja ja sosialidemokraatti, joka toimi muun muassa SDP:n agitaattorina Pohjois-Suomessa. Vuoden 1918 sisällissodan aikana hän oli mukana punakaartin pohjoisessa retkikunnassa ja liittyi myöhemmin Vienan Karjalassa muodostettuun Muurmannin legioonaan.
Varhaiset vuodet ja sisällissodan aika

Viipurissa syntynyt Iivonen oli työskennellyt seitsemän vuoden ajan toimittajana Pohjois-Amerikassa, kunnes hän palasi Suomeen ja aloitti maaliskuussa 1917 sosialidemokraattien agitaattorina Oulun läänin pohjoisessa vaalipiirissä. Iivonen kiersi puhumassa erityisesti metsätyömiesten parissa, joiden keskuudessa aatteelle oli runsaasti kannatuspohjaa jo valmiina. Syksyllä 1917 hän oli organisoimassa Sallan Kuolajärven sosialidemokraattista kunnallisjärjestöä työväen järjestyskaartiksi oli myöhemmin marraskuussa perustamassa Kemijärven järjestyskaartia.
Vuoden 1918 sisällissodan aikana Iivonen toimi aluksi Tampereella vallankumousoikeuden tutkijakomission puheenjohtajana ja oli myöhemmin helmikuun lopussa muodostamassa punakaartin pohjoisesta retkikuntaa. Hän kuului sen päällystöön, mutta kieltäytyi asettumasta ehdolle johtotehtävistä järjestettyyn vaaliin. Myöhemmin joko Kansanvaltuuskunta tai punakaartin yleisesikunta kuitenkin nimesi Iivosen Muurmannin radan komissaariksi, mikä käytännössä tarkoitti pohjoisen rintaman päällikön tehtäviä.
Muurmannin legioona

Sisällissodan päättymisen jälkeen kesällä 1918 Iivonen liittyi Vienan Karjalassa brittien alaisuudessa toimineeseen Muurmannin legioonaan. Huhtikuun alussa 1919 Iivonen oli yhdessä Verner Lehtimäen ja Iivo Ahavan kanssa suunnittelemassa kapinaa, jonka tarkoituksena oli marssia rintamalinjojen yli bolševikkien puolelle. Hankkeen paljastuttua miehet pidätettiin, mutta Iivonen ja Lehtimäki pääsivät neuvottelujen jälkeen siirtymään toiselle puolelle. Ahava sen sijaan surmattiin epäselvissä olosuhteissa.
Myöhemmin 1920-luvulla Iivonen toimi Lapissa ammattiyhdistystoimitsijana. Iivonen asui Rovaniemellä ja piti siellä K. O. Iivosen Ruokala ja Kahvila nimistä ravitsemusliikettä. 1930-luvulla hän sai luvan harjoittaa ammattimaista liikennettä Lapissa henkilöautolla henkilöiden kuljetusta varten pitäen Rovaniemen kauppalaa liikenteen kotipaikkakuntana.
Iivosen vanhemmat olivat loinen Matti Matinpoika Iivonen ja Emilia Sofia Bergqvist. Iivonen kuulutettiin avioon vuonna 1913 Emma Elisabet Peltoniemen kanssa Viipurin maaseurakunnassa.
Ijen

Ijen
Kawah Ijen -kraatterijärvi.
| --- | --- |
Tyyppi:  Kerrostulivuori
Sijainti:  Itä-Jaava, Indonesia
Korkeus merenpinnasta:  2 799 m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ijen on  ryhmä kerrostulivuoria Itä-Jaavassa Indonesiassa.  Ijen sijaitsee laajassa 20 kilometriä leveässä kalderassa. Alueen korkein huippu on Gunung Merapi kerrostulivuori, jonka huippu on 2 799 metrin korkeudessa.
Kawah Ijen

Gunung Merapin läheisyydessä sijaitsee Kawah Ijenin kraatterijärvi. Järvi on syvyydeltään 212 metriä ja leveydeltään lähes kilometrin mittainen. Veden lämpötila on 34 °C  Kawah Ijenin vesi on väriltään sinistä ja siihen on liuennut huomattavia määriä vulkaanisia kaasuja. Sen vuoksi vesi on äärimmäisen hapanta. Järvi on tilavuudeltaan vajaat 40 miljoonaa kuutiometriä ja sen veden arvellaan sisältävän 1,4 miljoonaa tonnia kloorihappoa, kuusisataatuhatta tonnia suolahappoa ja viisisataaviisikymmentä tuhatta tonnia rikkihappoa.
Kawah Ijen > Rikin kerääminen alueella

Kawah Ijenin ympäristössä on suuri määrä kuumia fumaroleja, jotka tuottavat hyvin paljon rikkiä. Järven ympärillä onkin paljon rikkikaivoksia. Rikkikaivosten työntekijät keräävät rikin käsin. Työläiset kantavat 80–85 kg painavat rikkisäkit 25 km päässä sijaitsevaan kylään, jossa se pakataan ja kuljetetaan myytäväksi. Rikin myyvät Indonesian valtion omistamat yhtiöt. Rikkikaivosten työntekijöiden keskimääräinen elinikä on 30–40 vuotta.
Rikin keruuta Kawah Ijenin ympäristössä
Magnus Ille

Magnus Ille (s. noin 1500 - 1565 Narva) oli Äyräpään vouti, sotilas ja linnanpäällikkö.
Illen vanhemmat olivat Sune Pietarinpoika Ille ja Margareta Magnuksentytär Grabbe. Aatelittomasta Illestä tuli kuningas Kustaa Vaasan suosikki. Äyräpään kihlakunnan voutina hänet mainitaan 1538, jolloin hänen äitinsä veli Nils Grabbe toimi Viipurin linnan päällikkönä. Miesten tiedetään järjestäneen yhdessä ryöstöretkiä venäläisten puolelle vastoin kuninkaan rajarauhapolitiikkaa ja he saivatkin jättää tehtävänsä. Ille erosi voudin toimestaan 1545. Ruotsin ja Venäjän välisen sodan sytyttyä 1555 Illestä tuli suomalaisen ratsuväen päällikkö ja hän saavutti kuninkaan suosion uudestaan.
Pohjoismaiden seitsenvuotisen sodan puhjettua 1563 Ille nimitettiin amiraalin arvoisena yhdeksän laivan laivasto-osaston komentajaksi, tiettävästi ilman aiempaa merisotakokemusta. 1563 hän oli myös Erik XIV:n tarkastuslautakunnan jäsen. Illen laivasto-osasto pyrki estämään tanskalaisten läsnäoloa Suomenlahdella ja erityisesti kaupantekoa Narvassa. Osasto teki myös ryöstöretkiä Saarenmaalle. Ille jäi tanskalaisten vangiksi ja kuoli vankeudessa Narvassa.
Ille omisti maata Helsingin pitäjän Veromiehenkylässä ja Tenholan Staffbyssä, samoin kuin Mynämäellä. Hänen puolisonsa oli Margareta Olofintytär Stålalarm. Eversti, Ahvenanmaan käskynhaltija ja Kastelholman linnanpäällikkö Salomon Ille (k. 1599) oli heidän poikansa.
Idänpystyperä

| Idänpystyperä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Nirkot Notodontidae
Alaheimo::  Pystyperät Pygaerinae
Suku::  Pygaera
Laji::  timon
Kaksiosainen nimi
 Pygaera timon  Hübner, 1800 
Katso myös
   Idänpystyperä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idänpystyperä (Pygaera timon) on alkukesän nirkkoihin lukeutuva, kirjava yöperhonen. Se on sukunsa ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö

Idänpystyperän silkinkiiltävien siipien pohjaväri vaihtelee harmaanruskeasta violetinruskeaan ja siipeä kuvioivat sävyltään tummemmat ja vaaleammat alueet. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat valkoiset sisemmän ollessa melko leveä ja ulomman poikkiviirun kohdalla siiven etureunassa on puhtaanvalkoinen laikku. Vaalean tyvipoikkiviirun ulkopuolella siiven tyviosassa on violetinmusta juova, joka usein jakaantuu erillisiksi laikuiksi. Siiven ulkoreunan tuntumassa on vaalea ja sumeareunainen, melko leveä aaltoviiru, jonka sisäpuolella siiven etureunassa on usein tummaa varjostumaa. Takasiipien tyviosa on vaalean harmaanruskea ja reunaosa tummempi. Sävyjä erottaa reunoiltaan epäselvä valkoinen viiru. Siipiväli 35–45 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu itäisimmästä Keski-Euroopasta ja Baltiasta Venäjän poikki Kiinaan ja Japaniin. Pohjoismaissa sitä tavataan vain Suomessa ja hyvin rajallisella alueella Kaakkois-Ruotsin Smålandissa, missä se saattaa olla säilynyt reliktinä. Samanlaisia reliktiesiintymiä saattavat olla myös esiintymät Puolassa ja Tšekissä. Suomessa idänpystyperää tavataan suunnilleen Rauma-Joensuu-linjan eteläpuolella ja havainnot painottuvat vahvasti etelärannikon tuntumaan. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena toukokuun alkupuolelta heinäkuun alkuun. Heinäkuusta lokakuulle saatetaan tavata harvinaisen toisen sukupolven perhosia.
Elinympäristö ja elintavat

Idänpystyperä elää lehti- ja sekametsissä, metsänreunoilla, kulttuuriympäristöissä ja Suomen alueella jopa saaristossa. Naaraat ovat lennossa luultavasti vain alkuillasta ja niitä tavataan harvoin. Koiraiden lento alkaa myöhemmin ja ne myös tulevat helposti valolle. Koiraiden lento jatkuu keskiyölle, lämpimällä säällä pitempäänkin. Satunnaisesti perhosia on tavattu myös päivisin puiden rungoilta lepäämästä tai parittelusta.
Naaras munii 150–200 munaa pieninä ryhminä tai yksitellen ja pari viikkoa myöhemmin kuoriutuvien toukkien ulkonäkö naamioi ne haavanoksiksi. Toukat ovat täysikasvuisia elokuun loppupuoliskolla, jolloin ne kehräävät kotelokopan useimmiten yhteensidottujen lehtien väliin, mutta joskus jopa maahan, ja koteoituvat sen sisään. Puusta kotelokoppa koteloineen putoaa syksyllä lehtien mukana maahan. Kotelo talvehtii.
Ruotsin kansallisessa uhanalaisarvioinnissa idänpystyperä on luokiteltu vaarantuneeksi.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasviksi tiedetään varmuudella vain haapa (Populus tremula), mutta toukkia on Venäjällä kasvatettu myös mustapoppelilla (Populus nigra).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Idänpystyperä
toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
lepidoptera.pl[vanhentunut linkki] (puolaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1756161  BioLib: 53024  BOLD: 270713  CoL: 78QP4  EoL: 851846  EPPO: 1PYGAG  EUNIS: 309039  Fauna Europaea: 446506  Fauna Europaea (new): 72a0e9c0-107f-450a-ac4b-b7efe6c32753  GBIF: 1824247  iNaturalist: 853762  IRMNG: 11438623  LepIndex: 61035  NCBI: 2562041  Observation.org: 184808  Open Tree of Life: 4243539  Laji.fi: MX.62088
Ilhéu Bombom

Ilhéu Bombom
Ilhéu Bombomin sijainti São Tomé ja Príncipessä.
| --- | --- |
Sijainti:  1°42′N, 7°24′E Pagué, Príncipe São Tomé ja Príncipe
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ilhéu Bombom (myös Ilhéu Bom Bom, suom. ”hyvä, hyvä”) on saari São Tomé ja Príncipessä Guineanlahdessa Atlantin valtameressä. Saari sijaitsee suuremman Príncipen saaren pohjoisrannikon edustalla.
Osin Ilhéu Bombomilla ja osin Príncipellä sijaitsee Bom Bom Island Resort -niminen lomakeskus. Lomakeskuksen baari, ravintola ja satama sijaitsevat Ilhéu Bombomilla ja majoitustilat ja uima-allasalue puolestaan Príncipellä. Saari on yhteydessä Príncipeen puisella kävelysillalla. Saaren ympärillä on kivistä muodostuneita merivesialtaita. Ilhéu Bombomin vesissä elää esimerkiksi merikilpikonnia, mustekaloja, napsijoita, raitamakrilleja, barrakudia, ankeriaskaloja, pallokaloja ja koralleja. Saari on sukelluskohde, ja lomakeskus järjestää sukelluskursseja saaren vesillä.
Aiheesta muualla

Bom Bomin lomakeskus Africa's Eden -matkanjärjestäjän sivuilla (englanniksi)
Kuvia saarelta ja ympäristöstä (englanniksi)
Ihmissusi Lontoossa

| Ihmissusi Lontoossa> An American Werewolf in London |
| --- | --- |
 Suomalainen elokuvajuliste.
Ohjaaja:  John Landis
Käsikirjoittaja:  John Landis
Tuottaja:  George Folsey Jr.
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Kuvaaja:  Robert Paynter
Leikkaaja:  Malcolm Campbell
Pääosat:  David Naughton Griffin Dunne Jenny Agutter John Woodvine
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   21. elokuuta 1981  9. huhtikuuta 1982
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  Englanti
Seuraaja:  Ihmissusi Pariisissa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ihmissusi Lontoossa (engl. An American Werewolf in London) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut kauhukomedia. Elokuvan on ohjannut John Landis ja pääosissa ovat David Naughton ja Griffin Dunne. Elokuva on tullut tunnetuksi Rick Bakerin luomista erikoistehoisteista, joiden kautta muodonmuutos ihmisestä sudeksi tapahtuu erittäin realistisentuntuisesti. Elokuva palkittiin parhaan maskeerauksen Oscar-palkinnolla.
Elokuvalle ilmestyi vuonna 1997 jatko-osa Ihmissusi Pariisissa.
Juoni

Elokuva kertoo kahdesta amerikkalaisesta nuoresta, jotka lähtevät kiertelemään Eurooppaa. Poikien päästessä Englantiin pienelle maaseudulle, jossa asukkaat varoittelevat poikia. Pojat eivät tajua varoituksia, "pysytelkää tiellä" ja "varokaa kuuta". Niinpä he jatkavat matkaa hiukan hämillään illan pimetessä ja kuulevat kauheaa ulvontaa nummelta. Vielä pojat eivät tiedä, että nummella asustaa ihmissusi. Toinen pojista kuolee ja toisesta tulee ihmissusi.  Kaikki jotka ihmissusi surmaa muuttuvat zombieiksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  David Naughton  | … |  David Kessler   |
|  Griffin Dunne  | … |  Jack Goodman   |
|  Jenny Agutter  | … |  Alex Price   |
|  John Woodvine  | … |  J. S. Hirsch   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa ”sopivan amatöörimäisellä otteella koossa natisevaksi kauhukomediaksi” ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.