Tampereen linja-autoasema
Suojelukohde

Tampereen linja-autoaseman rakennuskustannukset olivat noin kahdeksan miljoonaa markkaa. Asema rahoitettiin kokonaan kunnallisin varoin. Aloitteen kahden erillisen linja-autoaseman toimintojen yhdistämisestä teki Tampereen huomattavin liikennöitsijä, silloisen Linja-autoliikennöitsijäin Liiton Tampereen osaston puheenjohtaja Väinö Paunu vuonna 1933. Seuraavana vuonna kaupunki nimitti toimikunnan tutkimaan ehdotusta ja etsimään uuden aseman sijaintipaikkaa. Kaupungin johto olisi halunnut aseman sijoitettavaksi rautatieaseman yhteyteen, mutta liikennöitsijät pitivät paikkaa liian ahtaana ja ehdottivat vapaata tonttia Hatanpään valtatien varressa, mikä sitten tulikin päätökseksi. Kaupunginvaltuusto teki päätöksen aseman rakentamisesta 27. lokakuuta 1936, rakennustyöt alkoivat 15. joulukuuta 1937 ja asema vihittiin käyttöön 8. joulukuuta 1938.
Rakennus on säilynyt alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan ja -asussaan, ja on asemakaavassa suojeltu kohde. Arkkitehtuuriltaan asemarakennus edustaa ajalleen tyypillistä käytännönläheistä ja pelkistettyä funktionalismia. Rakennuksen pituus on 110 metriä ja sen lattiapinta-ala on yli 1 300 m² sekä tilavuus 18 000 m³.
Vuoden 1939 aikana Tampereen linja-autoasemalta lähti arkipäivisin 163 vuoroa. Lähtölaitureita oli 32 ja pysäköintipaikkoja jopa sadalle linja-autolle. Matkustajamäärissä Tampereen linja-autoasema hävisi Helsingin linja-autoasemalle, mutta tavaraliikenteen osalta se oli selkeästi Suomen suurin. Myöhempinä vuosikymmeninä linja-autoaseman liikennetilat ovat pienentyneet, kun alueita on otettu muuhun käyttöön.
Toisen maailmansodan sytyttyä linja-autoaseman toiminta supistui huomattavasti polttoainepulan ja liikennerajoitusten vuoksi ja siksi, että huomattava osa linja-autoista otettiin puolustusvoimien käyttöön. Linja-autoasema kärsi vaurioita Neuvostoliiton ilmavoimien pommittaessa Tamperetta talvisodan aikana. Viimeisessä pommituksessa maaliskuun 2. päivänä 1940 aseman pääsisäänkäynnin eteen putosi voimakas lentopommi. Tästä huolimatta aseman toiminta jatkui keskeytyksettä ja vauriot korjattiin välirauhan aikana. Hiljaisimmillaan aseman toiminta oli jatkosodan aikana vuosina 1942–1943, jolloin monien linjojen ajaminen oli jouduttu keskeyttämään kokonaan.
Linja-autoaseman toiminta oli vilkkaimmillaan 1960-luvun loppupuolella, jolloin sieltä lähti normaaleina arkipäivinä noin 470 vuoroa. 1980-luvun lopulla määrä oli supistunut alle 400:aan, mikä johtui varsinkin henkilöautojen määrän lisääntymisestä, mutta osittain myös eräiden lähinnä paikallisten vuorojen lähtöpaikan siirtämisestä Pyynikintorille. Kun linja-autoaseman rahdinkäsittelytilat olivat tulleet ahtaiksi, rakennettiin linja-autoaseman ja Tampereen valtatien väliin uusi tavara-asema, joka saatiin käyttöön vuoden 1985 alussa. Linja-autoasemalla oli myös Länsilinjat Oy:n toimisto vuoteen 1984 saakka, jolloin yhtiön kaikki toiminnot siirtyivät uusiin tiloihin Sarankulman teollisuusalueelle.
Vuosina 1995–2004 tutkittiin valtakunnalliseen matkakeskushankkeeseen liittyen useassa vaiheessa linja-autoaseman siirtämistä rautatieaseman yhteyteen. Työssä tutkittiin myös hajautetun matkakeskuksen mallia, jossa linja-autoasema säilyisi Ratinassa. Kaupunginhallituksen suunnittelujaosto päätti 31. toukokuuta 2004, että linja-autoasema säilyy alkuperäisellä paikallaan.