stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lucretia Garfield

| Lucretia Garfield |
| --- | --- |

Yhdysvaltain ensimmäinen nainen
 4. maaliskuuta 1881 – 19. syyskuuta 1881  
Edeltäjä:  Lucy Webb Hayes
Seuraaja:  Mary Arthur McElroy (vt.)
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1832 Garrettsville, Ohio, Yhdysvallat
Kuollut: 13. maaliskuuta 1918 (85 vuotta) South Pasadena, Kalifornia, Yhdysvallat
Puoliso:  James Garfield
Lapset:  7
Tiedot
 Nimikirjoitus
Lucretia Garfield (o.s. Rudolph, 19. huhtikuuta 1832 Garrettsville, Ohio – 13. maaliskuuta 1918 Pasadena, Kalifornia) oli James Garfieldin vaimo ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen vuonna 1881.
Elämä

Lucretian isä oli puuseppä ja maanviljelijä Zebulon Rudolph ja äiti Arabella Mason Rudolph. Lucretian vanhemmat arvostivat suuresti koulutusta, minkä vuoksi myös Lucretia Rudolph opiskeli pitkälle. Rudolph opiskeli Western Reserve Eclectic Institute -korkeakoulussa (nykyinen Hiram College) Ohiossa ja tapasi siellä opiskellessaan tulevan puolisonsa James Garfieldin, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1858. Korkeakoulun jälkeen Lucretia Rudolph työskenteli opettajana, mutta lopetti työnteon vuonna 1860 saatuaan ensimmäisen lapsensa. Pariskunta sai yhteensä seitsemän lasta, joista viisi selvisi aikuisikään.
Lucretialla oli voimakkaita poliittisia mielipiteitä erityisesti naisten oikeuksiin liittyen, mutta hän varoi tuomasta joitakin mielipiteitään liian vahvasti julki, etteivät ne olisi häirinneet hänen aviomiehensä poliittista uraa.
Tammikuussa 1881 James Garfieldista tuli Yhdysvaltain presidentti ja Lucretiasta siten Yhdysvaltain ensimmäinen nainen. Ensimmäisenä naisena Lucretia oli erityisen kiinnostunut Valkoisen talon historiasta ja aiemmista ensimmäisistä naisista. Hän kumosi edeltäjänsä Lucy Webb Hayesin asettaman alkoholikiellon Valkoisessa talossa ja kieltäytyi asettumasta julkisesti naisasialiikkeen taakse.
Maaliskuussa 1881 Lucretia sairastui malariaan ja matkusti New Jerseyhin parantamaan tautiaan. 2. heinäkuuta hän sai tiedon, että James Garfieldia oli ammuttu. Hän palasi Washingtoniin miehensä luokse ja oli tämän luona aina kuolemaan 19. syyskuuta saakka.
Monet yhdysvaltalaiset tunsivat suurta sympatiaa leskiäidiksi jäänyttä Lucretiaa kohtaan, ja hänen avukseen kerättiin 360 000 dollarin kolehti. Lucretia keskittyi loppuelämänsä ajan lastensa tukemiseen ja miehensä muiston vaalimiseen. Hän kuoli 13. maaliskuuta 1918 ollessaan vierailemassa Kalifornian Pasadenassa.
Azerbaidžanin historia

Azerbaidžan oli suurimman osan 1900-luvua Neuvostoliiton hallinnassa. Kun Neuvostoliitto romahti vuonna 1991, Azerbaidžan sai itsenäisyytensä. Azerit ovat kielellisesti ja kulttuurillisesti turkkilaisia, ja heillä on rikas kulttuuriperintö, huolimatta pitkistä ajanjaksoista, jonka he ovat eläneet Persian tai Venäjän vallan alla. Nykyinen Azerbaidžanin alue on historiansa aikana altistunut lukuisille hyökkäyksille, muuttoliikkeille, sekä kulttuurisille ja poliittisille vaikutuksille. Suurimman osan historiastaan Azerbaidžanin alue on ollut persialaisten vaikutusvallan alla, mutta Persian valtakunnan taantuessa alue joutui Venäjän ylivallan alle 200 vuodeksi.
Rooman ja Persian vallan aika

Azerbaidžanin alue on sijainnut heimojen muuttoliikkeen ja sotaretkien risteyspisteenä, jolloin se on joutunut useiden vieraiden valloittajien vallan alle. Yhdeksännellä vuosisadalla eaa. puolipaimentolaiset skyytit asettuivat nykyisen Azerbaidžanin alueelle. Sata vuotta myöhemmin meedialaiset, jotka olivat etnisesti sukua persialaisille, perustivat imperiumin, johon nykyinen Azerbaidžanin eteläosa kuului. Kuudennella vuosisadalla eaa. persialainen Akhaimedinien hallitsija Kyyros Suuri valtasi Azerbaidžanin länsiosan. Vuonna 330 Aleksanteri Suuri alisti koko Akhaimenidien valtakunnan valtansa alle, ja jätti persialaiset satraapit hallitsemaan aluetta. Erään kertomuksen mukaan Atropates, Aleksanterin komennossa oleva persialainen kenraali, jonka nimi tarkoittaa tulelta suojattua, lainasi alueelle nimensä, kun Aleksanteri teki hänestä alueen kuvernöörin.
Ensimmäisen ja kolmannen vuosisadan eaa. välisenä aikana Rooman valtakunta valtasi nykyisen Azerbaidžanin alueen skyyteiltä ja seleukideilta, joka oli yksi Aleksanteri Suuren pirstoutuneen valtakunnan seuraajista. Roomalaiset kutsuivat aluetta Albaniaksi. Roomalaisten vallan heikentyessä Sassanidien dynastia palautti alueelle persialaisten vallan.
Arabivalloitusten myötä alueelle levisi islam. Arabit hallitsivat aluetta 600-luvulta 1100-luvulle. 1100-luvun puolivälissä turkkilaisia kieliä puhuneiden oguusien seldžukkidynastia hyökkäsi Azerbaidžanin alueelle Keski-Aasian suunnalta ja kukisti arabivallan. Seldžukit toivat mukanaan turkinsukuiset kielet ja turkkilaiset tavat. 1300-luvulle tultaessa Azerbaidžanin kansan peruspiirteet oli jo nähtävillä. Tällä aikakaudella useita azerbaidžanilaisen arkkitehtuurin ja kirjallisuuden mestariteoksia luotiin kulttuurin kultakaudella, joka ulottui 1100-1300-luvuille. Tämän ajanjakson merkittävimpiä kulttuurimonumentteja ovat Nizami Ganjavin kirjoitukset ja Momine-Khatunin mausoleumi Nahitševanissa.
1300-luvun alussa Hülegü-kaanin johtamat mongolit hyökkäsivät Lähi-itään, eikä Azerbaidžankaan säästynyt mongolivalloituksilta. Hülegü hallitsi Azerbaidžania ja Persia Tabrizin kaupungista käsin. 1400-luvulla Azerbaidžaniin hyökkäsivät Timur Lenkin joukot, juuri kun alueella kukoistanut Şirvanşah’n hallinto oli elpynyt. Sulttaani İbrahim tunnusti alueella timuridien ylivallan. Tältä aikakaudelta on peräisin Bakussa sijaitseva Şirvanşahien palatsi.
1500-luvulla Safavidien dynastia otti vallan Persiassa. Safavidit torjuivat Osmanien valtakunnan pyrkimykset saada Azerbaidžan hallintaansa. Safavidit eivät kuitenkaan kyenneet estämään Venäjän etenemistä alueelle. Venäjän ja Persian välisen sodan jälkeen solmitun Pietarin rauhan mukaan Baku, Derbent, Gilan, Širvanin alueen maakunnat, Mazandaran ja Astrabad luovutettiin Venäjälle.
Ensimmäinen maailmansota ja itsenäisyys

Bolševikkien vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 ja ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän joukot vetäytyivät Kaukasiasta. Azerbaidžan muodosti yhdessä Armenian ja Georgian kanssa Transkaukasian federaation, mutta muodostelma ei ollut pitkäikäinen. Valtioliitosa muodostettiin Azerbaidžanin, Georgian ja Armenian itsenäiset valtiot vuoden 1918 aikana. Baku pysyi kuitenkin kommunistisen hallituksen käsissä, paikallisten armenialaisten sotilaiden avustamana. Liittoutumalla etenevän Turkin armeijan kanssa syyskuussa 1918 Azerbaidžanin nationalistit saivat turvattua pääkaupunkinsa Bakun, mikä toi azerit myös osalliseksi armenialaisten kansanmurhaan.
Vaikka azerit saivat Bakun hallintaansa, kohtasivat Azerbaidžanin nationalistit vastustusta venäläisten, armenialaisten ja muslimityöväestön taholta. Nationalistit olivat riippuvaisia talonpoikaisväestöstä, mutta heillä ei kansallista tietoisuutta edelleenkään ollut. Nationalistien asema Bakussa ei ollut täysin turvattu, sillä siellä oli bolševismi syvään juurtunutta. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä turkkilaiset vetäytyivät. Azerbaidžanin valtio sai tunnustuksen liittoutuneilta tammikuussa vuonna 1920. Mutta kun huhtikuussa 1920 puna-armeija marssi Bakuun, vastarinta oli vähäistä, sillä Azarbaidžanilaiset taistelivat Vuoristo-Karabahin alueella, yrittäen tukahduttaa alueen armenialaisten separatismin. Neuvosto-Venäjän johtaja V.I. Lenin perusteli Bakun haltuunottoa sen öljyvarojen tärkeydellä, edelleen jatkuvassa sisällissodassa.
Neuvostoliiton aika

Neuvosto-Venäjän hyökkäys Azerbaidžaniin vuonna 1920 aloitti maassa neuvostohallinnon täydellisen poliittisen ja taloudellisen hallinnan. Neuvosto-Venäjän hallitsemista alueista muodostettiin Neuvostoliitto vuonna 1922. Neuvostohallinto muodosti Armeniasta, Georgiasta ja Azerbaidžanista Transkaukasian neuvostotasavallan, josta tuli osa Neuvostoliittoa. Muodostetussa tasavallassa kaikki kolme maata luovuttivat nimelliset toimivaltansa ulkopolitiikassa ja taloudessa neuvostotasavallan keinotekoiselle auktoriteetille. Vuonna 1936 suoritettu hallinnollinen uudistus hajotti Transkaukasian Armenian, Georgian ja Azerbaidžanin sosialistisiksi neuvostotasavalloiksi.
Vuonna 1920 puna-armeija miehitti Nahitševanin, Azerbaidžanin erillisalueen, joka rajoittuu Armeniaan ja Luoteis-Iraniin. Alue julistettiin omaksi neuvostotasavallakseen, jolla oli läheiset siteet Azerbaidžaniin. Kansanäänestys vahvisti vuonna 1921, että suurin osa erillisalueen väestöstä halusi kuulua Azerbaidžaniin. Tarkempi rajojen määritys jätettiin Transkaukasian neuvostotasavallan päätettäväksi. Huolimatta Azerbaidžanin viranomaisten vastustuksesta Nahitševan nimettiin virallisesti autonomiseksi tasavallaksi, jolla oli laajat paikalliset valtuudet. Tämä asema alueella on edelleen.
Koska enemmistö azereista asui Pohjois-Iranissa, neuvostoviranomaiset näkivät tämän tekosyynä karkottaa tasavallasta kaikki azerit, joilla oli Iranin passi. Toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitto miehitti Iranin pohjoisosan. Miehittäjät yrittivät lietsoa alueella irtaantumishalukkuutta, mutta aluemuutoksia Neuvostoliiton ja Iranin välillä ei sodan seurauksena tullut. Länsivallat pakottivat Neuvostoliiton vetäytymään Iranista vuonna 1946. Sodan jälkeen Iranin hallitus aloitti ankaran azerikultuurin tukahduttamisen, joka jatkui aina 1980-luvulle saakka.
Stalinin diktatuurin aikana Azerbaidžan kärsi muiden neuvostotasavaltojen tapaan pakkokollektivisoinnista ja Stalinin puhdistuksista. Kuitenkin samaan aikaan Azerbaidžanin teollisuus kehittyi ja lukutaitoisen väestön osuus nousi. Kehitys oli merkittävää verrattuna muihin Lähi-Idän islamilaisiin valtioihin. Stalinin kuoleman jälkeen Azerbaidžan sai suuremman itsemääräämisoikeuden, mutta silti sitä hallittiin autoritaarisesti Moskovasta. Nikita Hruštšovin ja Leonid Brežnevin valtakausien aikana Azerbaidžanin kommunistisen puolueen johtoa puhdistettiin liian nationalististen suuntausten ja korruption vuoksi. Brežnev nimitti puolueen johtoon Geidar Alijevin vuonna 1969. Mihail Gorbatšov erotti Alijevin vuonna 1987, näennäisesti terveydellisistä syistä, vaikka myöhemmin tätä syytettiin korruptiosta.
Back to the Grave

| Back to the Grave The Flaming Sideburns |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2006
 Tyylilaji: garage rock
 Levy-yhtiö: Bad Afro Records
The Flaming Sideburnsin muut julkaisut
| Mobile Graceland 2005 | Back to the Grave 2006 | Burn Rock'n'Roll 2006 |
Kokoelma-albumi Back to the Grave on koottu The Flaming Sideburnsin singleistä ja aiemmin julkaisemattomista kappaleista. Bad Afro julkaisi levyn toukokuussa 2006.
Kappaleet

Runnin' On Fumes
Black Moon
Bad Trip
Evil Woman
High Time
Let Me Go
Funk # 49
13 Women
Are You Ready
Last Time Around
Bama Lama Loo
Leave Me Alone
Evil Woman (video)
Arviot

Soundi:
Lotta Virkkunen

| Lotta Virkkunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: Tampere
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Viulisti
Muut tiedot
Aktiivisena:  2001–
Tyyli:  Klassinen musiikki, kevyt musiikki, irlantilainen kansanmusiikki
Aiheesta muualla
Kotisivu
Lotta Marie Virkkunen (s. 13. heinäkuuta 1980 Tampere) on tamperelainen viulisti.  Virkkunen on kirjoittanut ylioppilaaksi Savonlinnan Taidelukion musiikkilinjalta 1999, jonka jälkeen hän on opiskellut musiikkipedagogiksi TAMK:ssa Tampereella. Hänen opettajiaan olivat Ari Angervo ja Nikolai Fadeev, jonka lisäksi hän on opiskellut mestarikursseilla mm. Petri Aarnion, Réka Szilvayn, Vera Vaidmanin ja Uusi Helsinki -Kvartetin johdolla. Vuonna 2007 Virkkunen aloitti opinnot Sibelius-Akatemiassa kansanmusiikin osastolla. Vuodet 2009–2011 hän opiskeli Sibelius-Akatemian vanhan musiikin osastolla pääinstrumenttinaan barokkiviulu Minna Kankaan johdolla. Virkkunen valmistui musiikin kandidaatiksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 2011.
Virkkunen on esiintynyt mm. E5- ja Orkester Norden -orkestereiden riveissä viulistina ja äänenjohtajana, sekä esiintynyt kamarimuusikkona Ruotsissa ja Suomessa, mm. Ung Nordisk Musik- sekä Musik vid Gästriksland- ja Sääksmäki Soi -festivaaleilla.  Hän on esiintynyt mm. Helsingin Barokkiorkesterin, Suomalaisen Barokkiorkesterin sekä Irish Baroque Orchestran kanssa.
Vuodet 2011–2018 Virkkunen asui Irlannissa. Vuosina 2016–2018 hän opiskeli CIT Cork School of Musicissa esittävän säveltaiteen osastolla (klassinen musiikki), josta hän valmistui erinomaisin arvosanoin musiikin maisteriksi (MA in Music Performance) vuonna 2018. Cork School Of Musicissa Virkkusen opettajana toimi Elisabeth Charleson.
Irlannissa Virkkunen saavutti menestyksekkään kansainvälisen uran esiintyen muun muassa Women Of Ireland-, Gaelforce Dance- ja Dance Masters -produktioissa Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hän on esiintynyt Irlannin presidentille Michael D. Higginsille ja Sir Rod Stewardille. Virkkunen on esiintynyt myös Shane Filanin (Westlife) ja Daniel O’Donnellin kanssa. Vuonna 2018 hän palasi Suomeen, jossa työskentelee freelance-muusikkona klassisen musiikin, kevyen musiikin ja irlantilaisen kansanmusiikin aloilla.
Aiheesta muualla

https://www.ksml.fi/tv/Päivän-video-Nyt-on-säihkettä-Suomalaiselta-showviulistilta-näyttävä-versio-Coldplay-klassikosta/1330410
https://www.abqtodo.com/performance-review-women-ireland/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Live at Café Metropol

| Live at Café Metropol Remu |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 1985
 Julkaistu: 1985
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 39.26
 Levy-yhtiö: Rip It Up
Listasijoitukset
  Suomi: 5. (joulukuu 1985)
Remun muut julkaisut
| Vilkuilevat silmät 1985 | Live at Café Metropol 1985 | Viittä vaille kaks 1987 |
Live at Café Metropol on Remu Aaltosen live-albumi ja kaikkiaan viides sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1985.
Kappaleet

Henry Aaltonen eli Remu on tehnyt kaikki sävellykset, sanoitukset ja sovitukset, paitsi "Buona Sera".
Kappaleet > A-puoli

"Niin tai näin" – 3:11
"Haaremin ruusu" – 3:33
"Odotin sua" – 2:37
"Hopeinen meri" – 5:16
"Buona Sera" – 5:26 (Säv. Cosimo di Ceglie, suom. san. Saukki, sov. H. Aaltonen / Scandia)
Kappaleet > B-puoli

"Hetken suosimaa" – 3:12
"Miks menit pois" – 4:15
"Vilkuilevat silmät" – 4:05
Singlet

Paholaisen masurkka / "Haaremin ruusu" (Rip It Up RIPS 2) 1986
Muut muusikot

Hessu Hiekkala – piano
Kari Makkonen – basso
Jallu "Suti" Sundelin – rummut
Jukka Tolonen – kitara
Jori Sivonen – "leuto tuuli"
Tuotantotiedot

Äänitys: Tom Vuori Production
Miksaus ja äänen väri: Takomo Studiot / Tom Vuori
Tuotanto: läsnäolijat
Levy-yhtiö: Finnlevy
LP-levyn kannen valmistaja: Helsingin Paino Oy
Live at Donington

| Live at Donington Iron Maiden |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 22. elokuuta 1992 Castle Donington, Englanti
 Julkaistu: 8. marraskuuta 1993
 Formaatti: CD, LP, C-kasetti
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 112.15
 Levy-yhtiö: EMI
Muut kannet
   Vuonna 1998 julkaistun remasteroidun CD-painoksen kansikuva.
Listasijoitukset
  23. (marraskuu 1993)
Iron Maidenin muut julkaisut
| A Real Dead One 1993 | Live at Donington 1993 | The X Factor 1995 |
Live at Donington on brittiläisen metallimusiikkia esittävän Iron Maidenin neljäs livealbumi. Albumi on nauhoitettu Monsters of Rock-festivaalitapahtumassa Englannin Castle Doningtonissa 22. elokuuta vuonna 1992, ja se julkaistiin 8. maaliskuuta 1993. Albumi julkaistiin alun perin rajoitettuna painoksena, mutta yhtye julkaisi albumin remasteroituna painoksena vuonna 1998 muun tuotantonsa kanssa. Live at Doningtonin alkuperäistä painosta ei kuitenkaan julkaistu koskaan Pohjois-Amerikassa, minkä johdosta se on siellä edelleen hyvin harvinainen Iron Maiden-levytys.
Iron Maidenin vuonna 1990 jättänyt kitaristi Adrian Smith nousi yhtyeen konsertin aikana lavalle muun yhtyeen seuraksi ensimmäistä kertaa eronsa jälkeen kappaleen "Running Free" ajaksi. Samainen esiintyminen jäi myös Smithin viimeiseksi yhtyeen kanssa seitsemään vuoteen, kunnes hän teki paluun yhtyeeseen vuonna 1999.
Yhtye julkaisi esiintymisestään myös konserttivideon Donington Live 1992.
Kappaleet > Alkuperäinen versio

Levy 1
Be Quick or Be Dead – 3.53 (säv. Bruce Dickinson, Janick Gers)
The Number of the Beast – 4.53 (säv. Steve Harris)
Wrathchild – 2.54 (säv. Harris)
From Here to Eternity – 4.44 (säv. Harris)
Can I Play with Madness – 3.33 (säv. Dickinson, Adrian Smith, Harris)
Wasting Love – 5.36 (säv. Dickinson, Gers)
Tailgunner – 4.07 (säv. Dickinson, Harris)
The Evil That Men Do – 7.51 (säv. Dickinson, Smith, Harris)
Afraid to Shoot Strangers – 6.59 (säv. Harris)
Fear of the Dark – 7.08 (säv. Harris)
Levy 2
Bring Your Daughter... to the Slaughter – 6.12 (säv. Dickinson)
The Clairvoyant – 4.21 (säv. Harris)
Heaven Can Wait – 7.20 (säv. Harris)
Run to the Hills – 4.16 (säv. Harris)
2 Minutes to Midnight – 5.42 (säv. Smith, Dickinson)
Iron Maiden – 8.14 (säv. Harris)
Hallowed Be Thy Name – 7.28 (säv. Harris)
The Trooper – 3.53 (säv. Harris)
Sanctuary – 5.18 (säv. Harris, Dave Murray, Paul Di'Anno)
Running Free – 7.56 (säv. Harris, Di'Anno)
Kappaleet > Vuoden 1998 remasteroitu versio

CD 1
Be Quick or be Dead
The Number of the Beast
Wrathchild
From Here to Eternity
Can I Play with Madness
Wasting Love
Tailgunner
The Evil That Men Do
Afraid to Shoot Strangers
Fear of the Dark
Bring Your Daughter...to the Slaughter
The Clairvoyant
Heaven Can Wait
Run to the Hills
CD 2
2 Minutes to Midnight
Iron Maiden
Hallowed Be Thy Name
The Trooper
Sanctuary
Running Free
Kokoonpano > Iron Maiden

Bruce Dickinson – laulu
Dave Murray – kitara
Janick Gers – kitara
Steve Harris – basso
Nicko McBrain – rummut
Kokoonpano > Vierailijat

Michael Kenney – kosketinsoittimet
Adrian Smith – kitara kappaleessa "Running Free"
Aiheesta muualla

Live at Donington Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Live at Donington Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Iron Maiden
| --- | --- |
Studioalbumit:   Iron Maiden  Killers  The Number of the Beast  Piece of Mind  Powerslave  Somewhere in Time  Seventh Son of a Seventh Son  No Prayer for the Dying  Fear of the Dark  The X Factor  Virtual XI  Brave New World  Dance of Death  A Matter of Life and Death  The Final Frontier  The Book of Souls  Senjutsu 
Livealbumit:   Live After Death  A Real Live One  A Real Dead One  Live at Donington  A Real Live Dead One  Rock in Rio  BBC Archives  Beast over Hammersmith  Death on the Road  Flight 666 – The Original Soundtrack  En Vivo!  Maiden England ’88  The Book of Souls: Live Chapter  Nights of the Dead, Legacy of the Beast: Live in Mexico City 
EP:t:   The Soundhouse Tapes  Live!! +one  Maiden Japan  No More Lies 
Kokoelmat:   Best of the Beast  Ed Hunter  Edward the Great  Best of the 'B' Sides  The Essential Iron Maiden  Somewhere Back in Time  From Fear to Eternity 
Boksit:   The First Ten Years  Eddie's Head  Eddie's Archive 
Singlet:   ”Running Free”  ”Sanctuary”  ”Women in Uniform”  ”Twilight Zone”  ”Purgatory”  ”Run to the Hills”  ”The Number of the Beast”  ”Flight of Icarus”  ”The Trooper”  ”2 Minutes to Midnight”  ”Aces High”  ”Wasted Years”  ”Stranger in a Strange Land”  ”Can I Play with Madness”  ”The Evil That Men Do”  ”The Clairvoyant”  ”Infinite Dreams”  ”Holy Smoke”  ”Bring Your Daughter... to the Slaughter”  ”Be Quick or Be Dead”  ”From Here to Eternity”  ”Wasting Love”  ”Fear of the Dark (live)”  ”Hallowed Be Thy Name (live)”  ”Man on the Edge”  ”Lord of the Flies”  ”Virus”  ”The Angel and the Gambler”  ”Futureal”  ”The Wicker Man”  ”Out of the Silent Planet”  ”Wildest Dreams”  ”Rainmaker”  ”The Reincarnation of Benjamin Breeg”  ”Different World”  ”El Dorado”  ”Satellite 15... The Final Frontier”  ”Coming Home”  ”Speed of Light”  ”Empire of the Clouds”  ”The Writing on the Wall”  ”Stratego” 
Videotallenteet:   Live at the Rainbow  Video Pieces  Behind the Iron Curtain  Live After Death  12 Wasted Years  Maiden England  The First Ten Years  From There to Eternity  Donington Live 1992  Raising Hell  Classic Albums: The Number of the Beast  Rock in Rio  Visions of the Beast  The Early Days  Death on the Road  En Vivo!  Maiden England '88 
Katso myös:   Jäsenet  Diskografia  Kappaleluettelo  Kiertueet  Tribuutit  Eddie  Blaze Bayley  Michael Kenney  Psycho Motel  Samson  Urchin  Lauren Harris
Lubana al-Quntar

Lubana al-Quntar (s. 1972 Damaskos) on syyrialainen laulaja, joka on äänialaltaan sopraano. Hänestä tuli ensimmäinen kansainvälistä tunnustusta saavuttanut syyrialainen oopperalaulaja. Hän on kuitenkin tulkinnut myös popmusiikkia ja perinteistä arabialaista laulua.
Al-Quntar syntyi perinteisten laulajien perheeseen. Hän on Amal al-Atrašin (Asmahan) ja Farid al-Atrašin sukulainen. Al-Quntar aloitti varhaisella iällä laulamisen ja tulkitsi lapsesta saakka haastavaa laulettua runoutta. Hän suoritti korkeakouluopintoja Damaskoksessa, jossa hänen ensimmäinen opettajansa oli Galina Khaldiave. Al-Quntar opiskeli myös Maastrichtissa ja täydensi opintojaan Lontoon Royal College of Musicissa, jossa häntä opettivat Kenneth William ja Graziella Sciutti. Tämän jälkeen hän sai vielä opetusta Claude Milonilta Ranskassa. Al-Quntar osallistui Daniel Barenboimin ja Riccardo Mutin pitämille mestarikursseille.
Al-Quntar voitti vuonna 1995 parhaan arabialaisen oopperalaulajan arvonimen, mikä toi hänelle kansainvälistä huomiota. Vuonna 1996 hän sai neljännen palkinnon ja yleisöpalkinnon Belgradin kansainvälisessä laulukilpailussa. Al-Quntar osallistui Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailuun Belgiassa vuonna 2000 ja sai laulun kategoriassa viidennen palkinnon. Vuonna 1996 al-Quntar aloitti kansainvälisen kiertämisen Euroopassa, Lähi-idässä, Pohjois-Afrikassa ja Pohjois-Amerikassa. Hän on johtanut laulun laitosta Damaskoksen korkeammassa musiikki-instituutissa. Hän mahdollisti opiskelijoille ensimmäisenä samanaikaisen länsimaisen ja arabialaisen laulun opiskelun. Al-Quntar perusti myös arabialaisen musiikin lauluyhtyeen, joka esiintyi eri puolilla Lähi-itää.
Syyrian sisällissodan sytyttyä al-Quntar pakeni maasta. Hän saapui Yhdysvaltoihin vuonna 2012 ja asettui Washington DC:aan. Tämän jälkeen al-Quntar jatkoi esiintymistä John F. Kennedy Center for the Performing Artsissa ja lukuisissa muissa paikoissa. Hän on esiintynyt myös yhdessä muiden klassisen musiikin koulutuksen saaneiden pakolaisten kanssa.
Liège–Bastogne–Liège 2010

Liège–Bastogne–Liège 2010 oli järjestyksessään 96. maantiepyöräilyn Liège–Bastogne–Liège-kilpailu. Se käytiin 258 kilometrin reitillä Liègestä Bastognen kautta Ans'iin 25. huhtikuuta 2010.
Aleksandr Vinokurov voitti kilpailun pudotettuaan irtiottokumppaninsa Aleksandr Kolobnevin kyydistään kilpailun päättäneessä ylämäessä noin 500 metriä ennen maalia. Kaksikko oli karannut muilta kärkiajajilta noin 17 kilometriä ennen maalia Vinokurovin iskun seurauksena. Alejandro Valverde sijoittui alun perin kolmanneksi kukistettuaan loppukirissä Philippe Gilbertin ja Cadel Evansin. Valverde kuitenkin hylättiin hänen saatuaan takautuvasti kahden vuoden kilpailukiellon 1. tammikuuta 2010 alkaen.
Tulokset

Lähde: Cycling Archives
|  | Ajaja | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Aleksandr Vinokurov |  Kazakstan | Astana Team | 6.37.48 |
| 2 | Aleksandr Kolobnev |  Venäjä | Katjuša | + 0.06 |
|  | Alejandro Valverde |  Espanja | Caisse d'Epargne | + 1.04 |
| 3 | Philippe Gilbert |  Belgia | Omega Pharma-Lotto | + 1.04 |
| 4 | Cadel Evans |  Australia | BMC Racing Team | + 1.04 |
| 5 | Andy Schleck |  Luxemburg | Team Saxo Bank | + 1.07 |
| 6 | Igor Antón |  Espanja | Euskaltel-Euskadi | + 1.07 |
| 7 | Christopher Horner |  Yhdysvallat | Team RadioShack | + 1.07 |
| 8 | Fränk Schleck |  Luxemburg | Team Saxo Bank | + 1.07 |
| 9 | Alberto Contador |  Espanja | Astana Team | + 1.07 |
| 10 | Thomas Voeckler |  Ranska | Bbox Bouygues Télécom | + 1.18 |