stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Myriadi
Myriadi kreikkalaisessa lukujärjestelmässä > Arkhimedeen suurten lukujen järjestelmä

Kun kreikkalaisilla ei entuudestaan ollut nimityksiä eikä merkintöjä myriadia myriadia eli sataa miljoonaa suuremmille luvuille, Arkhimedes kehitti 200-luvulla eaa. teoksessaan Hiekkaseula ehdotuksen tähän lukuun perustuvaksi lukujärjestelmäksi. Hän yhdisti luvut yhdestä myriadiin myriadiin "lukujen ensimmäiseksi järjestys­luokaksi". Suuremmat luvut aina siihen lukuun saakka, joka saadaan kertomalla tämä luku itsellään myriadi myriadi kertaa (eli lukuun 100 000 100 000 000 saakka) hän yhdisti "lukujen ensimmäiseksi jaksoksi". Järjestelmäänsä hän jatkoi edelleen aina siihen lukuun saakka, joka saadaan kertomalla tämä luku itselleen myriadi myriadia kertaa eli korottamalla se potenssiin 100 000 000. Tällöin saadaan jo niin suunnattoman suuri luku, että nykyiseen tapaan kirjoitettuna siinä olisi ykkösen jäljessä 80 biljoonaa nollaa. Arkhimedes kuitenkin huomautti, että sekin on edelleen aivan todellinen luku.
Käyttö nykykielissä > Nykykreikka

Nykykreikassa lukusanaa sanaa μύριο (myrio, 10 000) käytetään enää harvoin. Tavallisimmin sen sijasta sanotaan muiden eurooppalaisten kielten tapaan δεκα χιλιαδες (deka kiliades, "kymmenen tuhatta"). Miljoona on kuitenkin kreikaksi edelleen εκατομμυριο (ekatommyrio, "sata myriadia").
Käyttö nykykielissä > Suomi

Suomessa sana myriadi, jota käytetään tavallisimmin monikossa, ja sen adverbijohdannainen myriadeittain tarkoittavat yleensä suunnatonta, laskematonta luku­määrää joskus myös kymmentuhantista lukumäärää.
Käyttö nykykielissä > Englanti

Englannin kielessä sana myriad tarkoittaa tavallisimmin epämääräistä suurta lukumäärää. Merkityksessä 10 000 sitä kuitenkin toisinaan käytetään antiikin kreikkalaisen, kiinalaisen ja hindinkielisen kirjallisuuden käännöksissä, jotka tällä tavoin saadaan lähemmäksi alku­tekstin sana­muotoa.
Sana myriad esiintyy englanninkielisissä maissa myös pinta-alan yksikkönä, joka vastaa 10 000
neliökilometriä (100 km × 100 km). Sitä käytetään muun muassa brittiläisessä kartta­koordinaatti­järjestelmässä (Ordnance Survey National Grid) sekä yhdysvaltalaisessa MGRS-koordinaatistossa.
Käyttö nykykielissä > Muut eurooppalaiset kielet

Useimmissa muissa eurooppalaisissa kielissä myriadi-sanaa käytetään samaan tapaan kuin suomessa ja englannissakin.
Käyttö nykykielissä > Itäaasialaiset kielet

Muinaiskreikan tavoin myös monissa itäaasialaisissa kielissä kuten kiinassa, koreassa ja japanissa luvulla 10 000 on oma nimensä ja sitä suuremmat luvut ilmaistaan sen eikä tuhannen kerrannaisina. Esimerkiksi kiinaksi 10 000 on wàn (perinteinen merkki 萬, yksinkertaistettu merkki 万), japaniksi ja koreaksi man (japanilainen merkki 万). Sen mukaisesti Itä-Aasiassa numerot suurissa luvuissa tavallisesti ryhmitellään länsimaisesta käytännöstä poiketen neljän numeron ryhmiksi, esimerkiksi kirjoitetaan 1 0000 0000 eikä 100 000 000.
Myös vietnamin kielessä luvulla 10 000 on oma nimensä, van, mutta tavallisimmin sen sijasta sanotaan mười nghìn ("kymmenen tuhatta").
Myria etuliitteenä

Ranskassa vuonna 1795 käyttöön otettuun metrijärjestelmään kuului alun perin myös sanasta myriadi johdettu kerrannais­etuliite myria-, joka tarkoitti kymmen­tuhat­kertaista. Esimerkiksi myriametri oli 10 000 metriä eli 10 kilo­metriä ja myriagramma 10 000 grammaa eli 10 kilogrammaa. Muiden kerrannais­etuliitteiden deka, hehto ja kilo tavoin myös myria johtui siis kreikkalaisista lukusanoista (deka ’kymmenen’, hehto ’sata’ ja kilo ’tuhat’), kun taas murto-osia tarkoittavat etuliitteet desi, sentti ja milli johtuvat vastaavista latinalaisista lukusanoista (decem, centum ja millum).
Ruotsissa ja Norjassa myriametri sai näissä maissa ennen metri­järjestelmään siirtymistä käytetyn pituus­yksikön mukaan erityis­nimen mil, joka on viime aikoihin saakka ollut yleisessä käytössä, ja esimerkiksi englannin­kielisessä kirjallisuudessa myria­meter esiintyy toisinaan näiden käännöksenä. Suomessa samasta yksiköstä on käytetty nimitystä peninkulma.
Käytännössä myria-alkuisia yksiköt jäivät kuitenkin lähes täysin pois käytöstä, ja kun vuonna 1960 pidetty 11. yleinen paino- ja mittakonferenssi vahvisti SI-järjestelmässä käytetyt etu­liitteet, myria ei niihin enää sisältynyt.
Käännös suomeksi
Naamiaiset

Naamiaisjuhlat Venetsian karnevaaleilla
Naamiaiset ovat juhla, jonka osallistujat käyttävät naamioita tai naamiaispukuja eli historiallisia tai muuten epätavallisia asuja. Naamiaiset olivat erityisen suosittuja Euroopan hoveissa 1600- ja 1700-luvuilla, ja naamiaisperinne yhdistetäänkin yleisesti Venetsian karnevaaleihin. Naamiaisjuhliin kuuluu usein myös tanssia, laulua ja muita esityksiä. Keskiyötä pidetään perinteisesti naamioiden riisumisen hetkenä. Naamiaisia pidetään myös perinteisesti Halloweenina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pesonen, Hannu: Venetsia vietti naamiaisia 227 päivää vuodessa. Tiede.  2.10.2008. Arkistoitu 30.4.2013.
Mäntän rata

Mäntän rata on Suomen rataverkkoon kuuluva rataosuus, joka kulkee Vilppulasta Mänttään. Se yhtyy Vilppulassa Tampereen ja Haapamäen väliseen rataan.
Historia

Gustav Adolf Serlachius sai muutettua Tampereelta pohjoiseen suuntautuvan radan jo päätetyn linjauksen kulkemaan Näsijärven itäpuolelta Vilppulan kautta saadakseen omistamilleen Mäntän tehtaille paremmat kuljetusyhteydet. Rata valmistui vuonna 1882 ja alkuun tavarat kuljetettiin hevoskyydillä Vilppulaan, mutta vuonna 1897 otettiin käyttöön kapearaiteinen Mäntän–Vilppulan rautatie.
Mäntän tehtaiden tuotanto kasvoi 1910-luvulla niin suureksi, että kapearaiteisen rautatien kuljetuskyky ei enää ollut riittävä. Sen vuoksi yhtiö teki vuonna 1919 valtioneuvostolle aloitteen radan muuttamiseksi leveäraiteiseksi, mutta se ei tuottanut toivottua tulosta. Yhtiö lähetti uuden anomuksen vuonna 1925, mikä lopulta käynnisti neuvottelut, joiden tuloksena valtio päätti tukea radan rakentamista kahdella miljoonalla markalla. Radan rakentamispäätös syntyi 10. helmikuuta 1927 ja leveäraiteinen Mäntän rata valmistui niin, että tavaraliikenne voitiin aloittaa 1. tammikuuta 1929 ja henkilöliikenne 1. syyskuuta 1929. Mäntän asema sijoitettiin Virtasalmen itäpuolelle, koska ajatuksena oli jatkaa rataa Jämsään asti.
Mäntän ja Vilppulan välinen matkustajaliikenne oli vilkasta. 1930-luvulla edestakaisia junavuoroja oli yhdeksän ja Mäntän suunnasta lähtevien matkustajien määrä vakiintui 30 000:een. Sotien jälkeen määrä kohosi lähes 80 000:een. Junia käyttivät erityisesti Vilppulassa asuvat Mäntän tehtaiden työntekijät ja yhteiskoulun oppilaat. Tehtaan työväelle jaettiin kullekin päivälle määrättyjä ilmaislippuja, joista punaiset kelpasivat kaikissa junissa mutta siniset ainoastaan työläisvuoroissa. Valtionrautatiet hoiti Mäntän ja Vilppulan välistä henkilöliikennettä junilla vuosina 1930–1953 ja linja-autoilla vuosina 1953–1969. Sen jälkeen henkilöliikenteen harjoittaminen siirtyi Pohjolan Liikenteelle.
Nykytilanne

Mänttä-Vilppulassa on ajettu kiskobussiliikenteen avaamista radalle. Rataa ei kuitenkaan ainakaan lähivuosina avata matkustajaliikenteelle. Ratahallintokeskus suunnittelee tekevänsä osuudelle vain tavaraliikenteelle välttämättömiä korjauksia eikä siis henkilöliikenteen edellyttämiä pysäkkejä ja turvalaitteita.. Radan ainoa asiakas Metsä-Tissue lopetti rautatiekuljetusten käytön syksyllä 2021 ja radalla ei ole sen jälkeen ollut liikennettä.
Aiheesta muualla

Mäntän liikenne (Arkistoitu – Internet Archive)
N-asetyylineuramiinihappo

| N-Asetyylineuramiinihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (4S,5R,6R)-5-asetamido-2,4-dihydroksi-6-[(1R,2R)-1,2,3-trihydroksipropyyli]oksaani-2-karboksyylihappo
CAS-numero:  131-48-6
PubChem CID:  439197
SMILES:  CC(=O)NC1C(CC(OC1C(C(CO)O)O)(C(=O)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C11H19NO9
Moolimassa:  309,272 g/mol
Sulamispiste:  186 °C (hajoaa)
N-asetyylineuramiinihappo eli aseneuramiinihappo eli sialihappo (C11H19NO9) on biologisesti tärkeä aminosokeri ja neuramiinihapon asetyloitu johdannainen. N-asetyylineuramiinihappoa esiintyy useiden eliöiden, muun muassa bakteerien ja eläinten soluissa.
Esiintyminen ja biologinen merkitys

Bakteereissa N-asetyylineuramiinihappoa esiintyy osana solukalvoa glykokonjugaatteina. Eläimissä yhdiste on sokerikomponentteina muun muassa glykoproteiineihin kuuluvissa musiineissa. Lisäksi se on osa aivoissa keskushermoston säätelyyn osallistuvia gangliosideja, jotka ovat glykosfingolipidejä. Gangliosidit toimivat reseptoreina monille sekä eläinten itsensä tuottamille yhdisteille että vierasaineille ja bakteereille ja viruksille. Esimerkiksi influenssavirukset sitoutuvat ihmisen solukalvojen N-asetyylineuramiinihappoihin limakalvoilla..
Sekä prokaryootit että eukaryootit kykenevät biosyntetisoimaan N-asetyylineuramiinihappoa. Molemmilla synteesin lähtöaineena toimii N-asetyyliglukosamiini, joka epimeroidaan N-asetyylimannosamiiniksi. Tämä aminosokerifosforyloidaan N-asetyylimannosamiini-6-fosfaatiksi, joka kondensoituu fosfoenolipyruvaatin kanssa N-asetyylineuramiinihappoaldolaasin katalysoimana muodostaen N-asetyylineuramiinihappo-9-fosfaattia. Tämä fosfaattijohdannainen hydrolysoidaan N-asetyylineuramiinihapoksi N-asetyylineuramiinihappo-9-fosfataasin katalysoimana. Bakteereilla on myös muita N-asetyylineuramiinihappoa muodostavia entsyymejä kuten N-asetyylineuramiinihapposyntaasi, joka kondensoi fosfoenolipyruvaattia N-asetyylimannosamiinin kanssa ilman fosfaattivälituotteen muodostumista tai N-asetyylineuramiinihappolyaasi, joka kondensoi N-asetyylimannosamiinia pyruvaatin kanssa. Tämän jälkeen N-asetyylineuramiinihappo aktivoidaan muodostamalla siitä nukleosidi sytidiinitrifosfaatin kanssa.
N-asetyylineuramiinihapolla on tärkeä biokemiallinen rooli ja sitä käytetään paljon biokemiallisissa ja lääketieteellisissä tutkimuksissa. Yhdisteelle on kehitetty bioteknillinen synteesi, joka perustuu N-asetyylineuramiinihappolyaasin käyttöön. Tuotanto-organismina käytetään Escherichia coli -bakteeria. Tuotanto tapahtuu entsyymikalvoreaktoreissa.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): N-Acetylneuraminic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): N-Acetylneuraminate (englanniksi)
ChemBlink: N-Acetylneuraminic acid (englanniksi)
N-butyyliamiini

| N-butyyliamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  109-73-9
PubChem CID:  8007
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H11N
Moolimassa:  73,14 g/mol
Ulkomuoto:  väritön neste
Sulamispiste:  –50 °C (223 K)
Kiehumispiste:  78 °C (351 K)
Tiheys:  0,74 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Sekoittuu veteen
N-butyyliamiini on orgaaninen yhdiste, joka luokitellaan primääriseksi amiiniksi. Aine on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju ja se on helposti syttyvää ja muuttuu väriltään keltaiseksi seisoessaan. N-butyyliamiini on heikko emäs. Sen kemiallinen kaava on C4H11N ja rakennekaava CH3(CH2)3NH2. N-butyyliamiinista käytetään myös nimiä butyyliamiini, 1-aminobutaani, 1-butanamiini tai monobutyyliamiini.
N-butyyliamiinin moolimassa on 73,14 g/mol, sulamispiste –50 °C, kiehumispiste 78 °C, tiheys 0,74 g/cm3, taitekerroin 1,4–1,402, leimahduspiste –12 °C c.c., itsesyttymislämpötila 312 °C ja CAS-numero 109-73-9. Aine sekoittuu veteen.
N-butyyliamiinin isomeereja ovat isobutyyliamiini, sek-butyyliamiini ja tert-butyyliamiini.
Valmistus ja käyttö

Butyyliamiinia valmistetaan ammoniakin ja butanolin tai 1-klooributaanin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään valmistettaessa värejä, emulgaattoreita, lääkkeitä, kuten tolbutamidia, maatalouskemikaaleja, kuten sienentorjunta-aine benomyyliä ja vulkanoinninkiihdyttimiä kuten dibutyylitioureaa.
Aiheesta muualla

N-butyyliamiinin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: N-butylamine (englanniksi)
DrugBank: Butylamine[vanhentunut linkki] (englanniksi)
ChemBlink: Butylamine (englanniksi)
N-fenyyli-1-naftyyliamiini

| N-fenyyli-1-naftyyliamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N-fenyylinaftalen-1-amiini
CAS-numero:  90-30-2
PubChem CID:  7013
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)NC2=CC=CC3=CC=CC=C32
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H13N
Moolimassa:  219,274 g/mol
Sulamispiste:  62 °C
Kiehumispiste:  244 °C
Tiheys:  1,2 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,003 g/l (20 °C)
N-fenyyli-1-naftyyliamiini (C16H13N) on aromaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään kumien ja muovien hapettumisenestoaineina ja biokemiassa tutkimuskemikaalina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa N-fenyyli-1-naftyyliamiini on puhtaana värittömiä kiteitä, mutta epäpuhtaudet värjäävät sen tyypillisesti violetiksi. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin.
N-fenyyli-1-naftyyliamiini on myrkyllistä ja ärsyttää hengitysteitä ja ihoa. Yhdiste voi lisätä methemoglobiinin määrää veressä, mikä ilmenee ihon sinistymisenä aineelle altistumisen jälkeen.
Valmistus ja käyttö

N-fenyyli-1-naftyyliamiinia voidaan valmistaa 1-naftolista ja aniliinista 180 °C lämpötilassa.. Katalyyttinä on happokatalyytti esimerkiksi sulfaniilihappo. Toinen harvinaisempi tapa on lähteä 1-naftyyliamiinista ja aniliinista kaasufaasireaktiolla, jota katalysoi alumiinioksidi.
N-fenyyli-1-naftyyliamiinia käytetään kumeissa hapettumisenestoaineena ja se suojaa kumeja hapen ja lämmön vaikutuksilta. Yhdistettä voidaan käyttää myös öljytuotteiden stabilisaattorina. N-fenyyli-1-naftyyliamiini sitoutuu voimakkaasti hiirten MUP-proteiiniin (major urinary protein) muodostaen fluoresoivan kompleksin. Tätä kompleksinmuodostusta voidaan käyttää hyväksi biologisissa ja biokemiallisissa tutkimuksissa.
N-metyylianiliini

| N-metyylianiliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  100-61-8
PubChem CID:  7515
SMILES:  CNC1=CC=CC=C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H9N
Moolimassa:  107,152 g/mol
Sulamispiste:  -57 °C
Kiehumispiste:  196,2 °C
Tiheys:  0,989 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 5,624 g/l (25 °C)
N-metyylianiliini (C7H9N) on aromaattisiin amiineihin kuuluva aniliinin johdannainen. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa väriaineiden ja lääkkeiden valmistukseen sekä polttoaineiden lisäaineena.
Ominaisuudet

N-metyylianiliini on huoneenlämpötilassa väritöntä tai kellertävää nestettä, jolla on tyypillinen aniliininkaltainen haju. Ilman vaikutuksesta väri tummuu ruskeaksi. N-metyylianiliini liukenee vain vähäisessä määrin veteen ja paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. N-metyylianiliini ärsyttää voimakkaasti, ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistumisesta voi seurata oireina huonovointisuutta, pääkipua, yskää, kurkkukipua sekä methemoglobiinin muodostumisesta aiheutuvaa ihon ja kynsien värin muuttumista siniseksi.
Valmistus ja käyttö

N-metyylianiliinia valmistetaan metanolin ja aniliinin välisellä reaktiolla. Katalyytteinä käytetään happoja kuten suolahappoa tai rikkihappoa. Reaktiossa muodostuu myös N,N-dimetyylianiliinia ja tuote voidaan puhdistaa tislaamalla alennetussa paineessa.
N-metyylianiliinista valmistetaan useita eri väriaineita sekä lääkkeitä ja hyönteismyrkkyjä. Yhdistettä voidaan käyttää myös polttomoottoreissa nakutuksenestoaineena.
Naamio (Dean Koontzin romaani)

| Naamio> The Mask.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Dean Koontz
Kieli:  englanti
Genre:  kauhuromaani
Julkaistu:  1981
Suomennos
Suomentaja:  Heikki Sarkkila
Kustantaja:  Book studio
Julkaistu:  1992
ISBN:  951-611-539-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Naamio (engl. The Mask) on Dean Koontzin vuonna 1981 salanimellä Owen West julkaisema kauhuromaani. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1992 Book Studion kustantamana Koontzin nimellä.
Vastaanotto

Teoksen Portti-lehdessä arvioineen Boris Hurtan mukaan Naamio ei ole Koontzin tärkeitä kirjoja. Juoni ja loppuratkaisu ovat ennalta arvattavissa, todelliset kauhuainekset ovat vähissä. Päähenkilöt ja ympäristö ovat kuin televisiosarjasta ja sivuhenkilöitä hahmotellaan vain sen verran kuin on välttämätöntä. Arvostelijan mielestä teos on ajoittain tuskallisen korni ja naiivi ja kieli on yksinkertaisempaa kuin kirjailijan paremmissa töissä. Myös käännös kompuroi.
Eero Naapuri

| Eero Naapuri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. joulukuuta 1918 Lammi
Kuollut: 14. joulukuuta 1987 (68 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1939-1978
Komentajuudet:  Pohjois-Karjalan rajavartioston komentaja 1970-luvulla
Taistelut ja sodat:  Talvisota, Jatkosota
Sotilasarvo:  Eversti
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Suomen sotilaspartiohiihtojoukkue St. Moritzin vuoden 1948 olympialaisissa. Oikealla Eero Naapuri, hänestä vasemmalle Vilho Ylönen. |  Suomen sotilaspartiohiihtojoukkue St. Moritzin vuoden 1948 olympialaisissa. Oikealla Eero Naapuri, hänestä vasemmalle Vilho Ylönen. |  Suomen sotilaspartiohiihtojoukkue St. Moritzin vuoden 1948 olympialaisissa. Oikealla Eero Naapuri, hänestä vasemmalle Vilho Ylönen. |  |
Maa:   Suomi
Miesten Hiihto ja Sotilaspartiohiihto (näytöslaji)
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | St. Moritz 1948 | Sotilaspartiohiihto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Andermatt 1950 | Sotilaspartiohiihto |  |
Eero Johannes Naapuri (29. joulukuuta 1918 Lammi – 14. joulukuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen mestarihiihtäjä ja eversti.
Eero Naapuri oli armeijan palveluksessa asevelvollisuuden aikaan käynnistyneessä Talvisodassa ja Jatkosodassa ja edelleen sotien jälkeen rajavartiolaitoksen palveluksessa aina eläköitymiseensä eli vuoteen 1978 asti. Talvisodassa hän oli kaukopartiotehtävissä sekä jatkosodassa kaukopartioiden johtajana osasto Kuismasessa että Erillinen pataljoona 4:ssa. Vuonna 1944 hän siirtyi Rajavartiosto 6:n palvelukseen Lapissa ja Kainuussa. Hän oli mm. Suomussalmen rajakomppanian päällikkö 1954-1955 ja Rajakoulun johtaja 1965-1970. Sen jälkeen hän oli Pohjois-Karjalan rajavartioston komentajana ja rajavaltuutetuna 1970-1978.
Naapuri oli aktiivi talviurheilija, erityisesti niormaali kilpahiihtäjä ja sotilaspartiohiihtäjä. 
Hän toimi sotilaspartiohiihdossa johtajana hopealle sijoittuneen Suomen partiossa 1948 St. Moritzin olympialaisissa. Naapurin johtama partio sijoittui hopealle myös kaksi vuotta myöhemmin Lake Placidissa hiihdon MM-kisoissa.
Naapuri sijoittui Sverdlovskin hiihtokilpailuissa 10. tammikuuta 1954 30 kilometrillä 38:nneksi ja 15. tammikuuta 50 kilometrillä 19:nneksi. Vuonna 1953 hän voitti Ounasvaaran 50 km:n hiihdon. Lisäksi hänellä oli useita puolustusvoimain mestaruksia hiihdossa ja partiohiihdossa.
Naapuri toimi Suomen hiihtoliiton johtokunnassa vuosina 1958-1970. Lisäksi hän oli useita kertoja talvirheilujoukkueemme johtajana.
Naamiohuvit (kirja)

| Naamiohuvit> Maskerade |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Terry Pratchett
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Julkaistu:  1995
Suomennos
Suomentaja:  Mika Kivimäki
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  310
ISBN:  951-23-4781-4
Sarja: Kiekkomaailma
Edeltävä:  Kiintoisia aikoja
Seuraava:  Savijaloilla
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Naamiohuvit (engl. Maskerade) on kahdeksastoista romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa.
Tarina

Tapahtumien keskipisteenä on Ankh-Morporkin oopperatalo, jossa nuori sopraano Perdita valmistautuu ensi-iltaan. Oopperatalossa tapahtuu salaperäisiä kuolemantapauksia, joista syytetään kummitusta. Tämän lisäksi Perditaa hermostuttavat Lancren noidat, jotka haluaisivat hänestä työnsä jatkajan.
Muuttolintu

Kurjet muuttavat auran muotoisissa muodostelmissa
Muuttolintu on lintu, joka viettää vuoden eri osat säännöllisesti eri paikoilla.
Muuttomatkojen ajankohdat, suunnat ja pituudet vaihtelevat huomattavasti lajeittain. Maailman kaikista noin 10 000 lintulajista yli puolet on enemmän tai vähemmän muuttolintuja.
Syyt

Muuttaminen on adaptaatio, joka auttaa lintuja selviytymään. Muuttaminen on linnuille hyödyllistä ennen kaikkea ravinnonhankinnan ja lisääntymisen kannalta. Keväästä syksyyn korkeilla leveysasteilla on tarjolla paljon ruokaa, kuten hyönteisiä, silmuja, kukkia, hedelmiä, marjoja, pähkinöitä ja siemeniä. Siellä on myös paljon tilaa pesiä ja vähemmän petoja kuin tropiikissa. Pesimisen jälkeen, tai viimeistään kun syksy saapuu ja ruoka alkaa vähentyä, monet linnut muuttavat takaisin lämpimille seuduille, missä ruokaa on saatavilla vuoden ympäri.
Linnut talvehtivat myös paetakseen talven kylmyyttä. Toisaalta ne lentävät keväällä pois tropiikista myös paetakseen tropiikin lukuisia saalistajia. Jotkin linnut pesivätkin petoja välttääkseen hyvin syrjäisillä seuduilla, kuten kallionseinämillä tai saarilla.
Muuttaminen on vaistomaista, ja yksittäinen lintu aloittaa muuttomatkansa tuntiessaan vastustamatonta halua lähteä.
Evolutiivisesta näkökulmasta on vaikea nähdä, miten lajille on voinut kehittyä ominaiseksi viettää aikaa niin keskenään etäisillä alueilla maapallon pintaa, miten käyttäytyminen on voinut saada alkunsa. Eurooppalaisten lajien käyttäytymisen taustalla on usein jääkauden vaikutus: muuttomatka on alun perin ollut varsin lyhyt, esim. vain Välimeren yli, kesän ja talven vaihtuessa, mutta jääkauden lopulla kun jää alkoi vetäytyä, sopiva ilmastovyöhyke on siirtynyt jatkuvasti pohjoisemmaksi, kunnes lopulta muuttomatkat kasvoivat nykyisiin mittoihinsa.
Muuton ajankohdat

Linnut muuttavat lajista riippuen hyvin eri aikoina ja eri tavoin. Pitkän muuttomatkan tekevät linnut saattavat aloittaa muuttomatkan aikaisin ja saapua pesimäseudulleen myöhään. Muuton ajankohta riippuu paljon siitä, milloin kevät ja syksy saapuvat.
Ensimmäistä muuttomatkaansa tekevät nuoret linnut ovat vielä kokemattomia muuttajia. Jotkin linnut muuttavatkin parvissa, jossa on sekä kokeneita että kokemattomia muuttajia. Monilla lajeilla, etenkin laululinnuilla ja loisivilla linnuilla kuten käellä, vanhemmat muuttavat pois pian poikasten kuoriutumisen jälkeen. Poikaset lähevät omalle muuttomatkalleen vasta myöhemmin, kun ne ovat kasvaneet ja kypsyneet.
Yksilö pesii ja talvehtii samoilla seuduilla vuodesta toiseen. Vanhemmat linnut osaavat muuttaa tarpeeksi aikaisin saadakseen hyvän reviirin ja parin. Nuoret linnut lähtevät muuttomatkoilleen usein vasta myöhemmin ja kuluttavat myös matkaansa enemmän aikaa kuin kokeneet linnut. Lintuja kuolee paljon muuttomatkojen aikana, ja nuorten lintujen kuolleisuus on korkeampi kuin kokeneiden lintujen.
Matkan pituus ja kesto

Pisimmän muuttomatkan tekee lapintiira. Se asuu puolet vuodesta pohjoisella napa-alueella ja puolet eteläisellä napa-alueella, ja se tekee vuoden aikana yhteensä 40 000 – 70 000 kilometrin muuttolennon. Pohjoisamerikkalainen amerikanhakki muuttaa vain muutaman sata metriä vuorten ylärinteiltä ympäröiville kukkuloille.
Linnun muuttomatka voi kestää vain muutaman tunnin tai pisimmillään useita kuukausia. Jotkin linnut lentävät pysähtymättä, mutta toiset lepäävät ja syövät matkan aikana tai odottelevat säiden paranemista. Tällaisilla ruokaisilla pysähtymispaikoilla voidaan havaita hyvin suuri lajikirjo lintuja. Vuoristoja ja meriä ylittävät linnut saattavat joutua lentämään pitkiä yhtäjaksoisia matkoja. Korkeimmalle muuttomatkallaan nousee tiibetinhanhi ylittäessään Himalajan huippuja kymmenen kilometrin korkeudella. Vesilinnut pystyvät kellumaan meressä levätäkseen. Jotkin linnut pystyvät nukkumaan ilmassa yhdellä aivopuoliskolla kerrallaan.