stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaughan Jones

Vaughan Jones vuonna 2007.
Vaughan Frederick Randal Jones (31. joulukuuta 1952 – 6. syyskuuta 2020) oli uusiseelantilainen matemaatikko, joka tutki urallansa muun muassa von Neumannin algebroita, solmupolynomeja ja konformaalista kuntateoriaa. Hän sai Fieldsin mitalin vuonna 1990 ja tuli kuuluisaksi pukeuduttuaan palkintojen jakotilaisuudessa Uuden-Seelannin rugbymaajoukkueen pelipaitaan. Jones on Kalifornian yliopiston professori ja on Aucklandin yliopiston kunniaprofessori.
Jones syntyi Gisbornessa Uudessa-Seelannissa ja kävi yläasteen ja lukion Aucklandin Grammar Schoolissa. Hän suoritti Aucklandin yliopistossa yliopisto-opinnot, jossa hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1972 ja maisteriksi vuonna 1973. Hän meni jatko-opintoihin Sveitsiin Geneven yliopistoon, jossa hän väitteli tohtoriksi vuonna 1979. Väitöskirjansa Actions of finite groups on the hyperfinite II1 factor ohjaaja oli André Haefliger. Vuonna 1980 Jones muutti Yhdysvaltoihin. Hän opetti ensiksi Kalifornian yliopistossa vuosina 1980–1981 ja sitten Pennsylvanian yliopistossa vuosina 1981–1985, jonka jälkeen hänestä tuli Kalifornian yliopiston matematiikan professori.
Jones tutkii solmupolynomeja ja hänen mukaansa on nimetty Jonesin polynomi. Keksintö syntyi odottamatta, kun Jones tutki von Neumannin algebroja. Keksintö johti monien klassisten solmuteorian ongelmien ratkaisuun ja lisäsi kiinnostusta tutkia pieniulotteisia topologioita.
Jonesille myönnettiin New Zealand Order of Meritin Distinguished Companionship vuonna 2002. Vuosina 2015–2018 Jones toimi matemaatikkojen kansalaisjärjestön International Mathematical Unionin (IMU) varapuheenjohtajana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jonesin kotisivu
Uraprofiili Aucklandin yliopistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
1936: Ahlfors • Douglas | 1950: Schwartz • Selberg | 1954: Kodaira • Serre | 1958: Roth • Thom | 1962: Hörmander • Milnor | 1966: Atiyah • Cohen • Grothendieck • Smale | 1970: Baker • Hironaka • Novikov • Thompson | 1974: Bombieri • Mumford | 1978: Deligne • Fefferman • Margulis • Quillen | 1982: Connes • Thurston • Yau | 1986: Donaldson • Faltings • Freedman | 1990: Drinfeld • Jones • Mori • Witten | 1994: Zelmanov • Lions • Bourgain • Yoccoz | 1998: Borcherds • Gowers • Kontsevitš • McMullen | 2002: Lafforgue • Vojevodski | 2006: Okounkov • Perelman • Tao • Werner | 2010: Lindenstrauss • Châu • Smirnov • Villani | 2014: Avila • Bhargava • Hairer •  Mirzakhani | 2018: Birkar • Figalli • Scholze • Venkatesh | 2022: Duminil-Copin • Huh • Maynard • Vjazovska
Karavioú Xirádi

| --- | --- |
Muut nimet:  Karavioú Xouráfi (Καραβιού Ξουράφι)
Sijainti:  40°46′10″N, 26°01′49″E, Alexandroúpoli Évros, Itä-Makedonia ja Traakia Kreikka
Merialue:  Traakianmeri, Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,4 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Karavioú Xirádi (kreik. Καραβιού Ξηράδι) eli Karavioú Xouráfi (Καραβιού Ξουράφι) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Länsi-Traakian rannikolla Évros-joen suistossa. Saaren pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Karavioú Xirádi kuuluu Alexandroúpolin kuntaan, Évroksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Saari on osa Évroksen suiston kansallispuistoa sekä kahta Natura 2000 -aluetta, joista toinen on luonto- ja toinen lintudirektiivin mukainen.
Vinnie Colaiuta

| Vinnie Colaiuta |
| --- | --- |
 Vinnie Colaiuta
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 1956 (ikä 68)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1978–
Tyylilajit:  jazz ja popmusiikki 
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Sting (1991–2003) Megadeth (2004) Frank Zappa (1978–1980)
Levy-yhtiöt:  useita
Aiheesta muualla
www.vinniecolaiuta.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vinnie Colaiuta (oik. Vincent Colaiuta, s. 5. helmikuuta 1956) on yhdysvaltalainen rumpali, joka tunnetaan taitavasta ja teknisestä soitostaan.
Hän on soittanut useiden artistien ja yhtyeiden kanssa. Parhaiten hänet tunnetaan Frank Zappan, Stingin, Jeff Beckin ja Megadethin rumpalina.
Megadethissa hän oli tosin vain sessiomuusikkona yhtyeen albumilla The System Has Failed (2004).
Diskografiaa

Frank Zappa
Joe's Garage (1979)
Saarbrucken  (1979)
Tinseltown Rebellion (1981)
Shut Up 'n Play Yer Guitar (1981)
The Man From Utopia (1983)
Guitar (1988)
Beat the Boots|Any Way the Wind Blows (1991)
Strictly Commercial (1995)
You Can't Do That on Stage Anymore, Vol. 1 (1988)
You Can't Do That on Stage Anymore, Vol. 4 (1991)
You Can't Do That on Stage Anymore, Vol. 6 (1992)
The Lost Episodes (1996)
Frank Zappa Plays the Music of Frank Zappa: A Memorial Tribute (1996)
Have I Offended Someone? (1997)
Son of Cheep Thrills (1999)
Halloween (2003)
Trance-Fusion (2006)
Buffalo (2007)
Joni Mitchell
Wild Things Run Fast]] (1982)
Dog Eat Dog (1985)
Night Ride Home (1991)
Hits (1996)
Misses (1996)
Songs of a Prairie Girl (2005)
Sting
Acoustic Live in Newcastle (1992)
Ten Summoner's Tales (1993)
Mercury Falling (1996)
Brand New Day (1999)
Sacred Love (2003)
Megadeth
The System Has Failed (2004)
Vaude

VAUDE Logo with Claim
VAUDE (Vaude Sport GmbH & Co. KG) on saksalainen outdoor-tuotteiden valmistaja. Se on perheyritys jonka pääkonttori sijaitsee Tettnangissa Etelä-Saksassa. Yhtiön on perustanut Albrecht von Dewitz vuonna 1974. Nykyinen pääjohtaja on perustajan tytär Antje von Dewitz. Yhtiön nimi on johdettu perustajan nimestä (V, D).
Tuotteet

Vauden tuotevalikoima kattaa kaiken retkeilyyn ja vuorikiipeilyyn liittyvän. Kiipeilytuotteet valmistaa Vauden tytäryhtiö Edelrid.
Yhtiön filosofiaan kuuluu, että tuotteet valmistetaan yhtä teknisinä sekä miehille, naisille että lapsille.
Lisäksi valikoimiin kuuluvat myös:
retkeily-/vapaa-ajan jalkineet
rinkat ja reput
makuupussit ja -aluset
teltat
pyöräilytekstiilit/-varusteet
päivä-/matka- ja tietokonelaukut
retkikeittimet ja -kokkausvälineet (Edelrid)
Vaude on myös tunnettu yhtiön panostuksesta vihreisiin arvoihin. Yhtiölle on myönnetty ainoana outdoor-valmistjana ISPO Award – ”The Most Sustainable Company! Vaude on myös Bluesign®-member. Bluesign® on Euroopan kattavin ympäristömerkki.
Suomessa merkkiä edustaa Vaude Finland. Yhtiön kotipaikka on Rovaniemi.
Aiheesta muualla

Vaude (Arkistoitu – Internet Archive)
Edelrid
Bluesign  (Arkistoitu – Internet Archive)
Vastavirtaan

| Vastavirtaan Valonkantajat |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 24. marraskuuta 2017
 Tyylilaji: heavy metal, rock
 Kesto: 42.02
 Levy-yhtiö: Samsara Records
Valonkantajien muut julkaisut
| Pimentola 2014 | Vastavirtaan 2017 |   |
Vastavirtaan on suomalaisen heavy rock -yhtye Valonkantajien kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 24. marraskuuta 2017 levymerkillä Samsara Records.
Kappaleet

Loppusuora – 5.15
Katso maailmaa, se palaa – 4.47
Vastavirtaan – 4.41
Se mitä luulit onnen vastineeksi – 4.22
Kylmyys – 3.19
Valmis lähtemään – 5.23
Ruosteinen kuu – 5.03
Pelon valtakunta – 4.23
Sumujen harso – 4.45
Arvostelut

Inferno:
Soundi:
Aiheesta muualla

Vastavirtaan Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Vastavirtaan Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Veikko Hannuniemi

Veikko Kullervo Hannuniemi (29. kesäkuuta 1920 Sortavala – 19. kesäkuuta 1998 Raisio) oli suomalainen upseeri ja meriaiheista kirjoittanut kirjailija. Hannuniemi kirjoitti runsaasti erityisesti meriaiheisiin liittyviä novelleja.
Hannuniemi kävi Kuusankosken yhteiskoulua, mutta lähti sitten 16-vuotiaana kolmeksi vuodeksi merille. Hän palasi Suomeen 1939 ja osallistui talvisotaan vapaaehtoisena sekä jatkosotaan Topografipataljoonassa. Hän kävi jatkosodan aikana myös upseerikoulun.
Hannuniemen ensimmäisiä matkakirjeitä, novelleja ja runoja julkaistiin 1939 Kuluttajain Lehdessä, Helsingin Sanomien Viikkoliitteessä ja Seura-lehdessä. Sodan jälkeen Hannuniemi perusti yhdessä rintamatoveriensa kanssa Piirtopaino-nimisen mainostoimiston joka toimi vuoden verran 1945–1946. Toimisto julkaisi Piirtopalat nimistä sarjakuvalehteä, johon Hannuniemi kirjoitti novelleja sekä käsikirjoitti sarjakuvia. Hän kirjoitti 1940-luvun lopulla myös kolme meriaiheista romaaniaan.
Varsinaisena päätyönään Hannuniemi toimi Rannikkotykistörykmentin Esikuntapatterin päällikkönä ja sen jälkeen Turun varuskunnan komendanttina. Hän asui vuodesta 1954 alkaen Raisiossa ja jäi eläkkeelle 1970. Hannuniemi jatkoi kirjoittamista työn ohessa ja hänen novellejaan ja artikkeleitaan julkaistiin muun muassa Seura- ja Koti-Posti-lehdissä sekä Turun Sanomissa. Eläkkeelle jäätyään Hannuniemi kirjoitti pakinoita 1969 perustettuun Aamuset-lehteen nimimerkillä V. Veikkonen. Hän kirjoitti myös käsikirjoituksia muutamiin merenkulkuaiheisiin tv-ohjelmiin ja sanoitti pari laulua (Boren laulu, Kustavin merimies).
Teoksia

Humu-Heikki, seikkailukuvakirja, piirtänyt Kalle Patoluoto. Piirtopaino, Helsinki 1945
Karibianmeren Bill : romaani merirosvolaivureista. Karisto 1946
Kolmen kapteenin laiva : meriromaani. Mantere, Helsinki 1946
Kapteeni Wigan armahdetaan : suuri seikkailu aavoilta ulapoilta merten kartoittamisen ajoilta. Kansankirja, Helsinki 1948
Suuri jano : merinovelleja 1930–1970-luvuilta, toimittanut Juri Nummelin. Turbator, Turku 2009
Vilho Puttonen

Vilho (Ville) Puttonen (7. huhtikuuta 1906 Rautalampi – 13. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, rehtori ja kirjailija.
Puttosen vanhemmat olivat maanviljelijä Vilho Puttonen ja Olga Liimatainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1926 ja valmistui filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1943.
Puttonen toimi Jyväskylän lyseon rehtorina 1944–1954. Hän kirjoitti saksan kielen oppikirjojen ohella jyväskyläläisen Mieskuoro Sirkkojen historiikin sekä salapoliisiromaanin Elokuun murha salanimellä V. Laikko.
Teoksia

Elokuun murha : salapoliisiromaani.   WSOY 1940, 2. painos 1940 (nimimerkillä V. Laikko)
Études sur Martial d'Auvergne : suivies du texte critique de quelques arrêts d'amours, väitöskirja.     Helsinki 1943
Mieskuoro Sirkat 1899–1949.    Jyväskylä 1949
Lerne Deutsch 1-2, tekijät Vilho Puttonen, Harry A. Helenius ; kuvitus ja piirrokset Alfons Eder.    Söderström, Helsingfors 1958, 1960
Keskikoululaisen saksankirja 1, tekijät Vilho Puttonen, Harry A. Helenius ; kuvitus ja piirrokset Alfons Eder.    WSOY 1959
Aus der deutschen Welt, toimittaneet Vilho Puttonen, Harry A. Helenius.   2. painos WSOY 1964, 1969
Sprechen wir Deutsch 1–2, tekijät Harry Helenius, Gunvor Krogerus, Vilho Puttonen.    Söderstöm, Helsingfors 1965–1966
Kennedy Eriba

Kennedy Okwe Eriba (s. 21. joulukuuta 1990 Jos, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Eriba edusti kotimaassaan Wikki Tourists -seuraa. Kausina 2012 ja 2013 hän edusti Suomen Veikkausliigassa Turun Palloseuraa. Hän pelasi Veikkausliigassa ensimmäisellä kaudellaan 23 ottelua, joissa hän teki yhden maalin kesäkuun lopulla Kuopion Palloseuraa vastaan, ja toisella kaudellaan 13 ottelua. Hän voitti Liigacupin 2012 ja pelasi kauden aikana yhdeksän liigacupin ottelua, joissa kuusi kertaa avauskokoonpanossa. Kausina 2014–2015 hän edusti latvialaista Jelgavaa ja kaudella 2016 lainasopimuksella liettualaista Stumbrasia.
Eriba pelasi Nigerian alle 17-vuotiaiden ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa.
Vaudherland

| Vaudherland |
| --- | --- |
 Näkymä Vaudherlandiin.
 Vaudherland
 Koordinaatit: 49°00′02″N, 2°29′10″E 
Valtio:  Ranska
Région:  Île-de-France
Departementti:  Val-d'Oise
Arrondissementti:  Sarcelles
Kantoni:  Gonesse
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Bruno Regaert  2008–2014
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  0.09 km²
Korkeus:  61 m–87 m
Väkiluku (2006):  92
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  95500
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vaudherland on kunta Val-d'Oisen departementissa Île-de-Francen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Sarcellesin arrondissementtiin ja Gonessen kantoniin. Kunnassa oli 92 asukasta vuoden 2006 väestönlaskennassa. Vaudherlandin pinta-ala on 0,09 neliökilometriä, ja se on näin ollen pinta-alaltaan Ranskan kolmanneksi pienin kunta Castelmoron-d'Albretin ja Plessix-Balissonin jälkeen.
Kunnan asukkaita kutsutaan ranskaksi nimellä Vaudherlandais, Vaudherlandaises.
Kunnasta on matkaa Le Thillayhin 1,1 kilometriä, Roissy-en-Franceen 2,1 km, Gonesseen 3,3 km, Goussainvilleen 3,6 km, Louvresiin 4,4 km, Bonneuil-en-Franceen 4,9 km ja Bouquevaliin 5 km. Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin on matkaa 19 kilometriä.
Väkiluvun kehitys

Vaudherlandin väkiluvun kehitys vuodesta 1968 vuoteen 2006:
| Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- |
1968: 91
1975: 105
1982: 89
1990: 93
1999: 88
2006: 92
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaudherland Wikimedia Commonsissa
Kunta INSEEssä (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Kunnan kartta[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Uwe Boll

Uwe Boll In the Name of the King: A Dungeon Siege Tale -elokuvan kuvauspaikalla Vancouverissa, Kanadassa.
Uwe Boll (s. 22. kesäkuuta 1965 Wermelskirchen, Länsi-Saksa) on saksalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja sekä kirjallisuustieteen tohtori, jonka elokuvat ovat useimmiten videopeleihin perustuvia.
Bollia on kutsuttu yhdeksi kaikkien aikojen huonoimmista elokuvaohjaajista. Varsinkin hänen peleihin perustuvat elokuvansa ovat saaneet pelaajilta paljon kritiikkiä verkossa, jossa Bollia vastaan on perustettu useita sivustoja.
Vuonna 2008 Bollille myönnettiin vuoden huonoimman ohjaajan Kultainen Vadelma –palkinto kolmesta elokuvasta, 1968 Tunnel Rats, In the name of the King: A Dungeon Siege Tale ja Postal. Lisäksi hänet palkittiin huonoimmasta saavutuksesta uralla. Näiden lisäksi useat muut hänen elokuvansa on asetettu ehdolle monissa kategorioissa useampinakin vuosina, esimerkiksi Blood Rayne sekä huonoimmaksi elokuvaksi että huonoimmaksi käsikirjoitukseksi. Bollia on kuitenkin myös puolustettu, koska hän pyrkii pitämään elokuvanteon prosessin kokonaan käsissään eikä työskentele suurille studioille.[lähde? ]
Elokuvien rahoitus

Boll rahoittaa itse omat elokuvansa omistamansa Boll AG -yhtiön kautta. Hänen sijoittajansa eivät ole riippuvaisia elokuvan voitoista, sillä Saksassa elokuvasijoitukset ovat verovähennyskelpoisia. Bollin elokuvat tuottavat yleensä vain 15 % tuloistaan teattereiden lipunmyynnillä ja suurin osa tuloista saadaan televisiosopimuksilla ja DVD -myynnillä.
Arvostelu

Bollia on kutsuttu yhdeksi maailman huonoimmista elokuvaohjaajista. Hänen elokuvansa BloodRayne II: Deliverance (2007), Seed (2007), Alone in the Dark (2005) ja House of the Dead (2003) ovat Internet Movie Databasen "Bottom 100" -listalla.
Kesäkuussa 2006 Boll haastoi kriitikoitaan nyrkkeilyotteluihin. Saadakseen otella Bollia vastaan kriitikoiden piti kirjoittaa kaksi mahdollisimman huonoa arviota hänen elokuvistaan. Haasteeseen vastasivat Something Awful -sivuston Rich Kyanka, Rue Morgue -lehden Chris Alexander, Cinecutre Carloksen Palencia Jimenez-Arguello, Ain't it Cool Newsin toimittaja Jeff Sneider sekä amatöörinyrkkeilijä ja kriitikko Chance Minter. Ottelut pidettiin 23. syyskuuta 2006 Vancouverin Plaza of Nations -hallissa. Boll voitti kaikki vastustajansa.
Huhtikuussa 2008 Uwe Boll lupasi antamassaan haastattelussa lopettaa ohjaamisen, mikäli hän saa adressin, jonka on allekirjoittanut vähintään miljoona henkilöä. Internetiin on luotu tällainen adressi, joka on tähän mennessä kerännyt 355 200 nimeä.
Pian adressin aloittamisen jälkeen Boll julkaisi YouTubessa videon, jossa hän väittää itseään elokuva-alan neroksi ja että  ohjaajat kuten Michael Bay ja Eli Roth ovat "jälkeenjääneitä" (engl. "fucking retards"). Bay vastasi puolestaan pitävänsä Bollia "säälittävänä".
Hän toivoi, että joku aloittaisi adressin Bollin puolustamiseksi ja uskoi sen keräävän yli miljoona nimeä. Tällainen adressi luotiin – se on kerännyt reilut 6 000 nimeä.
Arvostelu > Myönteinen palaute

Bollia on myös puolustettu; Troma Entertainmentin Lloyd Kaufman on kehunut Bollin "itsenäistä henkeä" ja arvellut hänen joutuvan kärsimään kohtuuttomasti, koska ei työskentele suurille Hollywood-studioille. Jotkut ovat myös arvelleet Bollin vain nauttivan saamastaan huomiosta.
Elokuvat > Boll ohjaajana

Huolimatta Bollin kyseenalaisesta maineesta elokuvantekijänä hän on useasti saanut elokuviinsa mukaan laajalti tunnettuja ja arvostettuja näyttelijöitä, kuten Sir Ben Kingsley elokuvassa Blood Rayne, Udo Kier, Ray Liotta, Burt Reynolds, Ron Perlman ja Jason Statham vuoden 2006 In the name of the King: a Dungeon Siege Talessa ja Dolph Lundgren edellä mainitun jatko-osassa, In the name of the King 2: Two Worlds.
Boll tunnetaan myös erittäin tuotteliaana ja monitaitoisena elokuvantekijänä, sillä hän on ohjannut, tuottanut ja käsikirjoittanut monet elokuvistaan itse, minkä lisäksi hän hoitaa niiden markkinoinnin levittäjille. Parhaimmillaan Boll on saanut valmiiksi kolme elokuvaa vuodessa. Tähän tahtiin hän on imdb.com-sivuston mukaan yltänyt vuosina 2007, 2009, 2010 ja 2011.
Elokuvat > Postal

Bollin elokuvien kohdattua useita kompastuskiviä vuosina 2006 ja 2007 hän kertoi palaavansa pienen budjetin elokuvien pariin. Päätöksen taustalla olivat muun muassa In the name of the King: A Dungeon Siege Talen valtava taloudellinen tappio (noin 60 miljoonaa dollaria maksanut elokuva tuotti ensi-iltaviikonloppunaan vain noin 3 miljoonaa dollaria), Blood Raynen jääminen laajalti huomiotta USA:n markkinoilla, Blood Rayne 2:den jääminen vain DVD-levitykseen ja elokuvien vastaanottamat negatiiviset kritiikit.
Myös Saksan verolainsäädännössä tapahtunut muutos esti Bollia tuottamasta enää suuren budjetin elokuvia. Ennen tätä muutosta saksalaiset elokuvien rahoittajat olivat lain nojalla saaneet verohelpotuksia huolimatta siitä, oliko heidän rahoittamillaan elokuvilla mitään tekemistä Saksan kanssa. Vuosien 1997 ja 2005 välillä saksalaisten sijoittajien arvioidaankin rahoittaneen elokuvia (pääasiassa suuria Hollywood-tuotantoja) yli 12 miljardilla eurolla.
Bollin seuraavat tuotannot olivat vuoden 2007 videopeliadaptaatio Postal ja sarjamurhaajaelokuva Seed. Postal perustuu Running with Scissors -pelistudion samannimiseen tietokonepeliin vuodelta 1997.
Postalin julkaisun yhteydessä The New York Post -lehti julkaisi siitä erittäin negatiivisen kritiikin arvostelijan katsottua elokuvaa vain 20 sekuntia. Boll tuohtui tästä ja pyysi lehteä kirjoittamaan uuden arvostelun arvostelijan katsottua elokuvan loppuun asti. Hän myös ehdotti, että lehti haastattelisi häntä, jotta hän saisi näkemyksensä syyskuun 11. päivän tapahtumista julki. Lehti ei kuitenkaan suostunut tähän, joten suuttuneena tästä Boll avasi kaksi verkkosivustoa, jotka olivat pilaversioita The New York Postin sivustosta. Seurauksena tälle, The New York Post haastoi Bollin oikeuteen, koska hän oli kopioinut sivustojensa asettelut ja logot suoraan New York Postilta. Bollin molemmat verkkosivut on nyt suljettu.
Boll kertoi haastattelussa, että hän halusi Postalin avulla esittää kritiikkiä syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeistä poliittista ilmapiiriä kohtaan. Hänen mukaansa George W. Bushin hallinto käytti World Trade Centerissä kuolleita ihmisiä strategisina välineinä pystyäkseen täyttämään velvollisuutensa öljy- ja aseteollisuudelle. Hän halusi myös kritisoida iskuissa kuolleiden ihmisten kanonisointia sankarihahmoiksi.
Elokuvat > Auschwitz ja kiista Berlinalen kanssa

Bollin dokudraamaelokuva Auschwitz vuodelta 2011 pyrki kuvaamaan realistisesti Auschwitz-Birkenaun keskitysleirin arkipäiväistä elämää. Boll mainitsee elokuvan tärkeimmäksi lähteeksi CBS:n dokumentin, jossa entiset SS-upseerit kertovat itse keskitysleirien elämästä. Elokuvan alussa ja lopussa näytetään haastatteluja saksalaisten koululaisten ja lukiolaisten kanssa, jotka yllättävät tietämättömyydellään holokaustista ja kansallissosialistisesta Saksasta. Bollin mukaan koko maailman väestöstä 50 – 80 prosenttia ei enää tiedä holokaustista, ja juuri tästä syystä hän ohjasi Auschwitzin. Hänen mielestään varsinkin kaikkien saksalaisten on tärkeää muistaa holokausti ja tietää, millaista elämä oikeasti oli keskitysleireillä.
Bollin mielestä suurin osa holokaustia ja kansallissosialismin aikaa käsittelevistä elokuvista on liian romanttisia ja todellisuudesta etääntyneitä. Auschwitzin vastaanotto oli pääosin negatiivinen, eikä elokuvaa esitetty monissa elokuvateattereissa. Bollin mukaan hänen kovaa ja realistista näkemystään keskitysleiristä, jossa ei ole sankaritarinoita, ei hyväksytä helposti.
Vuonna 2011 Boll ajautui riitaan Berliinin elokuvajuhla Berlinalen festivaalijohtajan, Dieter Kosslickin kanssa. Riidan syy oli Bollin mukaan se, ettei Auschwitzia otettu lainkaan Berlinalen ohjelmistoon, vaikka hän oli maksanut festivaalijärjestäjille 125 euron summan, joka Berlinalella vaaditaan elokuvan harkintaan ottamiseksi. Boll halusi rahansa takaisin ja väitti, että hänen elokuvansa oli hylätty, koska Kosslick itse vihaa häntä. Bollin mukaan Kosslick oli jo 1980-luvulla estänyt häntä saamasta rahoitusta elokuvilleen. Bollin elokuvia ei ollut koskaan esitetty Berlinalella, vaikka monet muut eurooppalaiset elokuvajuhlat olivat ottaneet hänen elokuviaan ohjelmistoonsa.
Boll myös suunnitteli haastavansa festivaalijärjestäjät oikeuteen, koska hän väitti tietävänsä, etteivät esimerkiksi Hollywood-studiot maksa elokuvan harkintaan ottamiseen vaadittavaa rahasummaa.  Berlinalen tuolloisen lehdistöpäällikön, Frauke Greinerin, mukaan Bollin haaste oli kuitenkin perusteeton, sillä kyseinen maksu vaaditaan vain sellaisilta elokuvantekijöiltä, jotka hakevat itse elokuvalleen esitysoikeutta. Festivaalin sääntöjen mukaan festivaalijärjestäjien itse Berlinalelle hakemat elokuvat voidaan siis Greinerin mukaan hyväksyä festivaaleille ilman mainittua hakemusmaksua.
Boll kuitenkin päätti esittää elokuvansa Berlinalen ulkopuolella Babylon-teatterissa samaan aikaan festivaalin kanssa. Babylon teatterin ohjelmisto on johtajansa, Timothy Grossmanin, mukaan kirjava, eivätkä he halua sensuroida sisältöään mitenkään. Ennen näytöstä Boll piti yleisölle puolen tunnin puheen, jossa hän muun muassa arvosteli Saksan tuotantotukijärjestelmää ja Kosslickin lähipiiriä heidän laveasta elämäntyylistään.
Filmografia > Ohjaajana

German Fried Movie (1991) (V)
Barschel - Mord in Genf? (1993)
Amoklauf (1994)
Das Erste Semester (1997)
Sanctimony (2000) (TV)
Blackwoods (2002)
Heart of America (2002)
House of the Dead (2003)
Alone in the Dark (2005)
BloodRayne (2005)
In the Name of the King: A Dungeon Siege Tale (2007)
Teurastaja (2007)
Postal (2007)
BloodRayne II: Deliverance (2007) (V)
1968 Tunnel Rats (2008)
Far Cry (2008)
Stoic (2009)
Rampage (2009)
Darfur (2009)
Final Storm (2009)
Bloodrayne – kolmas valtakunta (2010)
Auschwitz (2011)
Blubberella (2011)
In the Name of the King 2: Two Worlds (2011)
Zombie Massacre (2012)
Assault on Wall Street (2013)
Filmografia > Tuottajana

Fíaskó (2000)
Angels Don't Sleep Here (2001)
They Wait (2007)
Alone in the Dark II (2008) (V)
Kirjoja

Boll on julkaissut kaksi kirjaa: Wie man in Deutschland einen Film drehen muss (Kuinka elokuva tulee tehdä Saksassa) ja Die Gattung Serie und ihre Genres (Sarjat ja niiden tyylilajit).
Aiheesta muualla

Uwe Boll Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Saksalainen fanisivusto (saksaksi)
Adressi Uwe Bollia vastaan (englanniksi)
Adressi Uwe Bollin puolustamiseksi (englanniksi)
Karlstad IBF

Karlstad Innebandyföreningen on vuonna 1985 perustettu ruotsalainen salibandyn erikoisseura Karlstadista. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Superliigassa ja naisten edustusjoukkue niin ikään korkeimmalla sarjatasolla naisten Superliigassa.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivu (ruotsiksi)