Suomen historia
Itsenäisyyden aika (1917–)

Suomen senaatti antoi itsenäisyysjulistuksen 6. joulukuuta 1917. Sitä ennen Venäjällä oli ollut lokakuun vallankumous, jo toinen samana vuonna. Vladimir Leninin johtama Neuvosto-Venäjän kansankomissaarien neuvosto tunnusti Suomen itsenäisyyden 31. joulukuuta 1917, ja pian sen jälkeen tunnustus tuli monelta muulta hallitukselta.
28. tammikuuta 1918 alkoi sisällissota, joka päättyi Saksan tukemien valkoisten voittoon bolševikkien tukemia punaisia vastaan. Samana vuonna vapaaehtoiset tekivät sotaretkiä Neuvosto-Venäjälle, muun muassa Aunukseen, Vienaan ja Viroon.
Suomen itsenäinen asema parani, kun saksalaiset joukot poistuivat maasta joulukuussa 1918 ja Saksa muuttui keisarikunnasta tasavallaksi vallankumouksen seurauksena. Tällöin kaikki 7.3.1918 solmitut Suomea sitoneet väliaikaiset sopimukset keisarikunnan kanssa raukesivat.
Rauhasta Neuvosto-Venäjän kanssa alettiin neuvotella Viron Tartossa 12. kesäkuuta 1920. Suomen ryhmää johti Juho Kusti Paasikivi. Puolan–Neuvosto-Venäjän sota hankaloitti Venäjän neuvotteluasemaa, minkä takia sopimus syntyi vasta 14.10.1920, kaksi päivää Venäjän ja Puolan aseleposopimuksen jälkeen.
Suomen hallituksen ohjeet valtuuskunnalle noudattivat jyrkkää linjaa. Sopimuksessa määriteltiin Suomen itäraja vuoden 1864 rajan mukaisesti. Repolasta ja Porajärvestä luovuttiin, mutta tilalle saatiin Petsamo. Oikeisto alkoi puhua ”häpeärauhasta”, kun ei saatu Itä-Karjalaa. Venäläisten mukaan Edvard Gyllingin johtama kommuuni siellä vastasi hyvin kansan tahtoa. Suomen itsenäisyys vahvistui rauhansopimuksen ansiosta, ja joulukuussa 1920 Suomi hyväksyttiin Kansainliiton jäseneksi.
Toisen maailmansodan kuluessa Suomi taisteli Neuvostoliittoa vastaan kahdessa erillisessä sodassa, joiden välissä oli reilun vuoden mittainen välirauha. Ensimmäisessä 105 päivää kestäneessä Talvisodassa 1939–1940 Suomi puolustautui yksin Neuvostoliiton hyökkäystä vastaan, joka päättyi Neuvostoliiton sanelemaan Moskovan rauhaan 13.3.1940. Lyhyen välirauhan jälkeen Neuvostoliiton painostuksen alaisuudessa Suomi päätti vallata Moskovan rauhassa menetetyt alueet takaisin Saksan materiaalituella Jatkosodassa 1941–1944. Neuvostoliiton 9.6.1944 Karjalan kannaksella aloittaman onnistuneen suurhyökkäyksen seurauksena Suomi kuitenkin menetti tulevassa rauhassa kaikki valloittamansa alueet jälleen Neuvostoliitolle. Torjuntavoittojen ansiosta Suomi säilytti itsenäisyytensä, mutta joutui tekemään suuria myönnytyksiä Neuvostoliitolle. Aselevon jälkeen 4. syyskuuta 1944 aseet jouduttiin kääntämään Neuvostoliiton vaatimuksesta saksalaisia vastaan Lapin sodassa 1944–1945. Lopullinen rauha solmittiin Pariisin rauhassa 1947, jonka seurauksena liittoutuneiden valvontakomissio poistui maasta ja Suomi oli jälleen ainakin juridisessa mielessä täysin suvereeni valtio.
Sodan päättyessä Suomi omaksui täysin uuden Paasikiven linjaksi nimetyn ulkopolitiikan, jonka ensisijainen tavoite oli luoda pysyvästi luottamukselliset suhteet Neuvostoliittoon. Vuodet 1944–48 olivat vaaran vuosia, jolloin Neuvostoliitto muodosti sotilaallisen ja poliittisen uhan puuttumalla suoraan Suomen poliittisiin päätöksiin. Samaan aikaan muodostui sisäinen uhka kommunistisen toiminnan laillistuessa ja heidän saadessa 49 edustajaa eduskuntaan, tällöin vallankaappaus tai vallankumouksen vaara oli täysin realistinen mahdollisuus. Taloudellisella puolella Suomella oli hoidettavanaan suuret sotakorvaukset, eikä Neuvostoliitto sallinut Suomen vastaanottaa Marshall-apua. Suomen ulkopoliittinen liikkumavara kasvoi vuonna 1947, jolloin eduskuntavaaleissa kommunistien kannatus romahti ja valvontakomissio poistui maasta.
Vuonna 1948 Suomi joutui jälleen joustamaan Neuvostoliiton painostuksen alaisuudessa ja solmimaan YYA-sopimuksen sen kanssa. Sopimus sisälsi sotilaallisia artikloja, jotka vesittivät Suomen harjoittamaa puolueettomuuspolitiikkaa.
Vuonna 1952 Helsingissä järjestettiin kesäolympialaiset, jotka olivat vuonna 1940 peruuntuneet maailmansodan vuoksi.
Suurvaltojen välisen suojasään aikana vuonna 1955 Neuvostoliitto palautti Porkkalan takaisin Suomelle, vastavuoroisesti YYA-sopimusta jatkettiin 20 vuodella. Suomi hyväksyttiin samana vuonna YK:n ja Pohjoismaiden neuvoston jäseneksi.
Sotien jälkeen Suomesta rakennettiin pohjoismainen hyvinvointivaltio.
Vuosina 1956–1982 oli Suomen presidenttinä keskustalainen Urho Kaleva Kekkonen. Kekkonen hallitsi Suomen politiikkaa melko itsevaltaisesti osin ohi parlamentarismin. Kekkonen pyrki luomaan hyvät idänsuhteet. Näitä sitten Kekkonen käytti hyväkseen sisäpolitiikassa esimerkiksi 60-luvun alun noottikriisin yhteydessä.
Kekkosen valtakaudella Suomi tasapainoili ulkopolitiikassaan idän ja lännen välissä, pyrkien pysyttelemään puolueettomana. Kekkosen jälkeen presidentiksi 1982 noussut Mauno Koivisto vahvisti parlamentarismia ja alkoi ajaa Suomen politiikkaa lähemmäs länttä.
Suomi liittyi Euroopan unioniin 1.1.1995. Vuonna 2002 euro korvasi markan Suomen virallisena valuuttana. Huhtikuussa 2023 Suomi liittyi puolustusliitto Naton täysjäseneksi vastauksena turvallisuusympäristön perusteelliseen muutokseen Venäjän hyökäyttyä täysimittaisesti Ukrainaan helmikuussa 2022. Euroopan unionin ja Naton jäsenyyksien myötä Suomi luopui ensin puolueettomuuspolitiikastaan ja tämän jälkeen sotilaallisesta liittoutumattomuudestaan.