stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Max Graf
Elämänvaiheet

Max Graf syntyi wieniläiseen juutalaisperheeseen, ja hän opiskeli musiikintutkimusta Eduard Hanslickin, Anton Brucknerin ja Guido Adlerin johdolla, samoin kuin oikeustiedettä. Hän väitteli tohtoriksi Wienin yliopistosta vuonna 1896 aiheenaan renessanssin musiikki. Vuonna 1902 hänet nimitettiin professoriksi Wienin musiikkiakatemiaan, jossa hän opetti musiikin estetiikkaa ja musiikin historiaa. Maailmansotien välisenä aikana hän oli saksankielisen alueen tunnetuimpia musiikkiarvostelijoita.
Grafin ensimmäinen puoliso oli näyttelijä Olga König, joka oli ollut Freudin potilaana; Graf tutustui Freudiin morsiamensa kautta. Graf osallistui Freudin luona psykoanalyytikkojen ”keskiviikkotapaamisiin” vuosina 1905–1912 ja esitelmöi siellä musiikista, ja Freudista tuli Grafien perheystävä. Freud hoiti heidän poikansa Herbertin fobiaa tämän isän välityksellä.
Graf pakeni natseja Yhdysvaltoihin heinäkuussa 1938, ja hän opetti New Yorkissa New School for Social Research -yliopistossa; hän palasi Itävaltaan vuonna 1947.
Teoksia

Die Musik der Frauen in der Renaissancezeit, 1896
Deutsche Musik im neunzehnten Jahrhundert, 1898
Wagner-Probleme und andere Studien, 1900
Die Musik im Zeitalter der Renaissance, 1905
Die innere Werkstatt des Musikers, 1910
Richard Wagner im »Fliegenden Holländer«: Ein Beitrag zur Psychologie künstlerischen Schaffens, 1911
Legend of a musical city, 1945
Composer and critic: Two hundred years of musical criticism, 1946
Modern music: Composers and music of our time, 1946
From Beethoven to Shostakovich: The psychology of the composing process, 1947
Geschichte und Geist der modernen Musik, 1953
Die Wiener Oper, 1955
Jede Stunde war erfüllt: Ein halbes Jahrhundert Musik und Theaterleben, 1957
Kirjallisuutta

Halpert, Eugene: The Grafs: Father (Max) and Son (Herbert a.k.a. Little Hans). The Psychoanalytic Study of the Child, 2008, s. 115–142.  Yale University Press. ISBN 978-0-300-12540-5  Artikkelin verkkoversio.
Mühlleitner, Elke: Biographisches Lexikon der Psychoanalyse: Die Mitglieder der Psychologischen Mittwoch-Gesellschaft und der Wiener Psychoanalytischen Vereinigung 1902–1938, s. 119–120.  Tübingen:  Edition Diskord, 1992.  ISBN 3-89295-557-3
Aiheesta muualla

Wiener Psychoanalytische Akademie (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Max Graf — Universität Hamburg (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  LexM  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Berserkki

Öölannista löydetyssä Vendel-ajalta peräisin olevassa pronssilaatassa on kuvattuna tanssiva Odin (vasemmalla) ja mahdollinen berserkki.
Berserkit olivat skandinaavisia sotureita, jotka menivät taisteluun kiihkeän raivotilan vallassa. Tiedot berserkeistä ovat ensi sijassa peräisin islantilaisista saagoista. Skandinaavisessa ja germaanisessa kansanperinteessä berserkit olivat varhaiskeskiajan ja keskiajan villejä sotureita, jotka palvoivat Odinia. Berserkit toimivat ylimystön henkivartijoina ja iskujoukkoina. Erään saagan mukaan Norjan ensimmäisen kuninkaan Harald Kaunotukan henkivartijat olivat berserkkejä.
Berserkkejä pidettiin pelottavina vastustajina, joilla usein uskottiin olevan yliluonnollisia voimia. Islantilaisen Grágás-lakikokoelman mukaan berserkkitilaan meneminen oli rauhan aikana kielletty lainsuojattomuuden uhalla. Sana berserkki tulee mahdollisesti muinaisskandinaavisesta sanasta berserkr, joka tarkoittaa ”karhunnahkaista paitaa”. Tällä tarkoitetaan karhuntaljan käyttöä vaatteena ja siitä saatavaa raivoa ja voimaa. Jotkut berserkit myös ottivat nimen björn tai biorn eli karhu. Toisen tulkinnan mukaan ber tulisi sanasta berr (paljas), jolloin berserk tarkoittaisi paljasihoista eli alastomana tai ilman varusteita taistelevaa miestä. Myös kuvakudokset ja muut vanhat kuvalähteet esittävät heidät kummallakin tavoin. Berserkkien raivokas taistelutapa ja pukeutuminen eläinten nahkoihin saattoivat vaikuttaa ihmissusitarinoiden syntyyn Euroopassa.
Siitä, millainen sotilasryhmä berserkit tarkalleen ottaen olivat, on kiistelty. Usein heidät kuvataan vaeltavina miesryhminä, jotka haastoivat talonpoikia taistelemaan naistensa tai satonsa puolesta. Saagoissa kuvataan tosin yksinäisiäkin berserkkejä.  Berserkit saattoivat raiskata ja murhata mielensä mukaan omankin väen keskuudessa, ja heidät kuvataan usein saagoissa pahantekijöinä ja roistoina.
Nykyisin oletetaan, että berserkit saavuttivat raivotilan samankaltaisilla tekniikoilla kuin šamaanit transsitilan; kyse oli siis jonkinlaisesta itsesuggestiosta. Myös tajunnantilaan vaikuttavia aineita on voitu käyttää. Erään teorian mukaan berserkkitila oli alun perin tahaton seuraus suopursulla tai suomyrtillä humalien sijaan maustetun oluen juomisesta. Berserkkien kerrotaan muun muassa karjuneen eläinten lailla ja purreen kilpiään ennen taistelua. Berserkkien väitetään joissain tarinoissa olleen haavoittumattomia, ja mahdollisesti he ainakin itse uskoivat näin mennessään taisteluun. Mahdollisesti heidän hypnoosia muistuttava tilansa poisti heiltä kivun ja uupumuksen tunteen.
Berserkkien kykyä on verrattu myöhempien aikojen suomalaisten tietäjien kykyyn. Intomiehiksi eli myrrysmiehiksi kutsuttiin tietäjiä, jotka taistelivat yliluonnollisia olentoja, kuten taudinaiheuttajia vastaan silmittömän raivotilan vallassa. He saattoivat karjua mielipuolisesti, hakata esineitä yhteen, huitoa asein näkymätöntä vastustajaa, viiltää itseään tai nostaa paljain käsin kiukaalta kuumia kiviä.
Aiheesta muualla

Taisteluraivoiset soturit – katsaus berserkkien tutkimushistoriaan Uskonnontutkija 1-2/2012.
George Beahm

| George Beahm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1953 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Aiheesta muualla
georgebeahm.com (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
George Beahm on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kustantanut kirjoja ja toiminut kustantamoissa markkinointijohtajana, kustannustoimittajana ja kirjojen pakkaajana. Hän on kirjoittanut kymmeniä kirjoja kirjailijoista ja kirjallisuudesta. Beahm asuu puolisonsa kanssa Virginiassa.
Suomennetut teokset

Harry Potter -kumppani.  ((Fact, fiction, and folklore in Harry Potter’s world: An unofficial guide, 2005.) Kansi- ja selkäalanimeke: Faktaa, fiktiota ja kansantaruja. Kääntäjä: Sini Bonke)  Helsinki:  Readme.fi, 2006.  ISBN 952-5592-60-X
Jästit ja taikuus: Harry Potterin ja J. K. Rowlingin tarina.  ((Muggles and magic: J. K. Rowling and the Harry Potter phenomenon, 2006.) Kuvitus: Tim Kirk. Kääntäjä: Sini Bonke)  Helsinki:  Readme.fi, 2007.  ISBN 978-952-5655-25-4
Aiheesta muualla

Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Amazon (englanniksi)
Harry Potter -kumppani. Harry Potter -fanit 2006.
Vesa Sisättö: Harry Potter -kumppani. Helsingin sanomat 8.4.2006.
Mari Viertola: Helpottava hakuteos?[vanhentunut linkki] Turun sanomat 17.3.2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Bernarda Alban talo

| Bernarda Alban talo> La casa de Bernarda Alba |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  Federico García Lorca
Kirjoitettu:  1934
Alkuperäiskieli:  espanja
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Andalusia
Kantaesitys:  1934
Kantaesityspaikka:  Madrid
Bernarda Alban talo (La casa de Bernarda Alba) on espanjalaisen Federico García Lorcan tragedianäytelmä, joka valmistui 1936 vähän ennen Lorcan kuolemaa Francon sotilaiden käsissä. Se kertoo leskeksi jääneestä äidistä, joka varjelee kovalla kädellä viittä 20–40-vuotiasta tytärtään miesten houkutuksilta. Tyttäret puolestaan kilpailevat kylän komeimman nuorukaisen Pepe el Romano suosiosta, kun tämä pysähtyy talon ikkunan luo. Helteisenä kesäyönä tapahtumat saavuttavat traagisen lakipisteensä.
Elokuvaversio

Vuonna 1987 Marcel Camus ohjasi näytelmän pohjalta samannimisen elokuvan.. Siitä on tehty elokuva myös Intiassa ja tv-sovitus Britanniassa, molemmat 1991.
Kirjallisuutta

Veren häät ja muita näytelmiä.  (suom. Pentti Saaritsa)  Otava, 1977.
Anthony Bourdain

| Anthony Bourdain |
| --- | --- |
 Anthony Bourdain vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1956 New York City, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 8. kesäkuuta 2018 (61 vuotta) Kaysersberg Vignoble, Haut-Rhin, Alsace, Ranska
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kokki ja kirjailija
Puoliso:   Nancy Putkoski  (vih. 1985; ero 2005)  Ottavia Busia  (vih. 2007; ero 2016) 
Lapset:  Ariane
Aiheesta muualla
Kotisivu
Anthony Michael Bourdain (25. kesäkuuta 1956 New York City, New York, Yhdysvallat –  8. kesäkuuta 2018 Kaysersberg Vignoble, Haut-Rhin, Alsace, Ranska) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kokki. Hän tuli tunnetuksi kirjoitettuaan kirjan Kitchen Confidential: mestarikokin tunnustuksia, joka julkaistiin vuonna 2000. Bourdain oli myös Travel Channel -kanavalla esitettävän ruoka- ja matkustusohjelman Anthony Bourdain maailmalla juontaja.
Bourdain oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuosina 1985–2005 oli Nancy Putkoski. Vuosina 2007–2016 hän oli naimisissa Ottavia Busian kanssa, ja heillä on vuonna 2007 syntynyt tytär. Vuodesta 2016 lähtien Bourdain seurusteli italialaisen näyttelijän Asia Argenton kanssa.
Bourdain oli kiinnostunut alakulttuureista ja kaikista maailman keittiöistä. Tammikuussa 2012 Bourdain vieraili Suomessa kuvaamassa jakson Anthony Bourdain maailmalla -televisiosarjaansa varten.
Bourdain löydettiin kylpytakin vyöhön hirttäytyneenä 8. kesäkuuta 2018 hotellihuoneestaan Ranskassa. Hän oli Ranskassa kuvaamassa sarjansa uutta jaksoa.
Suomennettua kirjallisuutta

Bourdain, Anthony: Kitchen Confidential: mestarikokin tunnustuksia.  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17408-8
Bourdain, Anthony: Kobraa lautasella: täydellistä ateriaa etsimässä.  Otava, 2002.  ISBN 951-1-18140-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://anthony-bourdain-blog.travelchannel.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Anthony Bourdain Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bourdain's World Map Kartta paikoista, joissa Bourdain vieraili
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Bunny Berigan

| Rowland Bernart Berigan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1908
Kuollut: 2. kesäkuuta 1942 (33 vuotta)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Bunny Berigan
Aktiivisena:  1928–1942
Tyylilajit:  jazz
Soittimet:  trumpetti
Levy-yhtiöt:  Vocalion, Epic Records ja Philips Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Rowland Bernart ”Bunny” Berigan (2. marraskuuta 1908 – 2. kesäkuuta 1942) oli yhdysvaltalainen jazztrumpetisti. Hän nousi 1930-luvulla yhdeksi swing-aikakauden huipputrumpetisteista, mutta ura jäi lyhyeksi hänen kuollessaan 33-vuotiaana vaikean alkoholismin edesauttamaan maksakirroosiin. Hänen tunnetuimmiksi tuotoksikseen ovat jääneet Benny Goodmanin ja Tommy Dorseyn orkesterien kanssa tehdyt nauhoitukset sekä vuoden 1937 soolohitti ”I Can’t Get Started”.
Ura

Musiikkinäyte
Beriganin nauhoitus vuodelta 1937.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Berigan aloitti trumpetin soittamisen jo lapsena. Hän soitti 12-vuotiaana isoisänsä johtamassa nuorisoyhtyeessä. Collegessa ollessaan hän soitti koulun yhtyeessä. Hän haki vuonna 1928 Hal Kempin orkesteriin, mutta häntä ei tuolloin kelpuutettu kokoonpanoon. Vuonna 1930 Berigan otettiin kuitenkin mukaan Kempin Euroopan-kiertueelle. Kempin yhtyeestä lähdettyään hän liittyi Fred Richin studio-orkesterissa CBS:lle vuoteen 1935 asti, työskennellen samalla studiomuusikkona New Yorkissa.
Paul Whiteman palkkasi Beriganin yhtyeeseensä trumpetisti Bix Beiderbecken korvaajaksi, mutta orkesterin soittotyyli ja rajoitettu rooli yhtyeessä ei sopinut Beriganille ja hän lähti yhtyeestä. Hän soitti 1930-luvun puolivälissä myös Benny Goodmanin orkesterissa. Beriganin sooloista kappaleissa ”King Porter Stomp” ja ”Sometimes I’m Happy” tuli todella kuuluisia, ja hän oli mukana myös Goodmanin menestyksekkäällä kiertueella Yhdysvaltojen länsiosassa vuonna 1935. Samana vuonna hän soitti Glenn Millerin ensimmäisessä itse johtamassa kokoonpanossa. Hän nauhoitti vuonna 1936 Tommy Dorseyn orkesterin kanssa kappaleet ”Marie” ja ”Song of India”. Näistä kappaleista tuli orkesterin kaksi suurinta hittiä, ja Beriganin soolot olivat niin oleellinen osa niiden suosiota että trumpetistin lähdettyä yhtyeestä Dorsey sovitti soolot koko trumpettisektion soitettaviksi.
Berigan perusti oman yhtyeensä vuonna 1936. Alkuvaikeuksien jälkeen yhtye päätyi kokoonpanoon, jossa soittivat muun muassa Georgie Auld ja rumpali Buddy Rich. Orkesterin tunnetuin nauhoite on vuoden 1937 versio Vernon Duken kappaleesta ”I Can’t Get Started”. Yhtyeen johtaminen oli kuitenkin vaikeaa Beriganille, ja tehtävän aiheuttama stressi oli omiaan pahentamaan hänen jo aiemmin ilmennyttä alkoholiongelmaansa. Yhtye esiintyi säännöllisesti CBS:n Saturday Night Swing Club -ohjelmassa, mutta ei pystynyt vakiinnuttamaan suosiotaan. Vuonna 1940 konkurssiin ajautunut Berigan joutui lopulta hajottamaan yhtyeensä.
1940-luvulla Berigan kärsi terveydellisistä ja taloudellisista vaikeuksista. Hän palasi lyhyeksi ajaksi Tommy Dorseyn yhtyeeseen ja muodosti vielä omankin kokoonpanonsa, mutta oli toisinaan niin huonossa kunnossa että joutui soittamaan konserteissa istuallaan. Lääkärien varoituksista huolimatta hän ei missään vaiheessa vähentänyt työntekoa eikä alkoholinkulutustaan. Hän kuoli New Yorkissa 2. kesäkuuta 1942 kirroosiin ja sisäiseen verenvuotoon.
Vaikutus

Lyhyestä urasta huolimatta Berigania pidetään yhtenä swing-aikakauden merkittävimmistä trumpetisteista yhdessä Louis Armstrongin, Bix Beiderbecken ja Roy Eldridgen kanssa, mutta kaupallisesti hänen musiikkinsa ei ole saavuttanut samanlaista suosiota vaan hänet muistetaan lähinnä Goodmanille ja Dorseylle nauhoittamistaan sooloista sekä hitistään ”I Can’t Get Started”. Hänen jazz- ja tanssimusiikkiorkesterien kanssa tekemistään nauhoituksista koostettiin vuonna 2004 seitsemän CD:n kokoelma-albumi The Complete Brunswick, Parlophone and Vocalion Bunny Berigan Sessions, joka sai jazzkriitikoilta ylistäviä arvosteluja.
Berigan voitti vuonna 1936 Metronome -lehden äänestyksen parhaasta trumpetistista viisinkertaisella äänimäärällä verrattuna lähimpään kilpailijaansa. Vuonna 1941 Louis Armstrong nimesi hänet Down Beat -jazzlehden haastattelussa suosikkitrumpetikseen. Vuonna 1975 Berigan sai postuumin Grammy-palkinnon vuoden 1937 nauhoituksestaan ”I Can’t Get Started”.
Beriganin kotikaupungissa Fox Lakessa järjestettiin vuonna 1973 päivän mittainen jazztapahtuma trumpetistin musiikin kunniaksi. Sittemmin tapahtuma on laajentunut jokavuotiseksi seitsenpäiväiseksi jazzfestivaaliksi ja kantaa nimeä Bunny Berigan Jazz Jubilee.
Yksityiselämä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Hän ei koskaan oikeastaan välittänyt rahasta. Hän välitti musiikista ja ihmisistä. | ” |
– Beriganin vävy Ken Hansen
Berigan ei pitänyt toisille ihmisille työskentelemisestä vaan toimi mieluummin itse johtajana, mutta hänellä ei ollut taipumuksia liikemieheksi. Orkesterinjohtajana toimiessaan hänelle tuotti vaikeuksia hallinnoida yhtyeidensä taloudellista puolta kannattavasti ja hän ajautui velkoihin. Beriganin yhtyeen trumpetisti Joe Aguanno on spekuloinut osasyyn saattaneen olla yhtyeen silloisessa managerissa Ed Kirkebyssä.
Vaikka Berigan oli naimisissa, hänet tunnettiin naistenmiehenä. Hänellä oli muun muassa kohua herättänyt suhde laulaja Lee Wileyn kanssa. Beriganilla oli kiertueella ollessaan tapana juoda paljon ja valvoa myöhään naisseurassa. Beriganin isä lähti joskus kiertueelle mukaan pitämään poikaansa kurissa huolestuneena tämän alkoholismista, mutta tämä onnistui kuitenkin käymään ulkona myöhään yöllä isän nukkuessa.
Aiheesta muualla

Bunny Berigan Discogsissa. (englanniksi)
Bunny Berigan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings 2  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Marit Bergman

| Liv-Marit Bergman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. toukokuuta 1975 (ikä 49)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Marit Bergman
Aktiivisena:  1992–
Tyylilajit:  pop, poprock
Soittimet:  kitara, piano
Yhtyeet:  Candysuck, Chihuahua, My Orchards
Levy-yhtiöt:  Sony BMG
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Liv-Marit Bergman (s. 21. toukokuuta 1975) on ruotsalainen muusikko. Bergman on julkaissut kolme sooloalbumia, jotka ovat menestyneet erinomaisesti hänen kotimaassaan. 1990-luvulla Bergman soitti riot grrl punk -yhtye Candysuckissa. Lisäksi hän on esiintynyt ja levyttänyt muutamissa muissa musiikkiprojekteissa. Bergman on kotoisin Rättvikistä, mutta asuu nykyään Tukholmassa.
Marit Bergmanin soolodebyyttialbumi 3.00 A.M. Serenades julkaistiin vuonna 2002 hänen oman levy-yhtiönsä Sugartoy Recordingsin kautta. Kriitikot ylistivät albumia ja BMG julkaisi sen uudelleen seuraavana vuonna. Bergman palkittiin vuoden naisartistina P3 Guld -gaalassa 2003.
Toinen albumi Baby Dry Your Eye ilmestyi maaliskuussa 2004. Se nousi suoraan Ruotsin albumilistan ykköseksi ja sai myös suurta suosiota kriitikoilta. Bergman sai viisi Grammis-ehdokkuutta ja voitti kaksi sarjaa: vuoden säveltäjä ja vuoden naisartisti. Lisäksi hän sai kaksi P3 Guld -palkintoa: vuoden naisartisti ja ”Guldmicken” eli vuoden live-esiintyjä.
Vuonna 2005 julkaistiin live-DVD Live at Rival. Kolmas sooloalbumi I Think It's a Rainbow julkaistiin syyskuussa 2006. Tammikuussa 2007 Elle-lehti valitsi Bergmanin vuoden parhaiten pukeutuvaksi naiseksi.
Suomessa Bergman on konsertoinut kolmesti: The Cardigansin lämmittelijänä vuonna 2003, Tavastia-klubilla syksyllä 2006 sekä Pietarsaaressa kesällä 2007.
Bergman on aiemmin ollut toimittajana Darling-aikakauslehdessä. Lisäksi hän on kirjoittanut kirjaan Pilluparvi artikkelin tyttöbändeistä.
Diskografia > Albumit

3.00 A.M. Serenades (2002,  uudelleenjulkaisu 2003)
Baby Dry Your Eye (2004)
I Think It’s a Rainbow (2006)
The Tear Collector (2009)
Molnfabriken (2016)
Diskografia > EP:t

From Now On (2003)
It Would Have Been Good (2003)
Can I Keep Him? (2004)
Diskografia > Singlet

Waste More Time (2002)
To Brazil (2002)
This Is the Year (2002)
Adios Amigos (2004)
I Will Always Be Your Soldier (2004)
No Party (2006)
Eyes Where Blue (2006)
Mama, I Remember You Now (2007)
Dra åt helvete (2015)
Diskografia > DVD:t

Live at Rival (2005)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marit Bergmanin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Marit Bergman Myspacessa (englanniksi)
Marit Bergman Last.fm:ssä (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Bernoullin laki

Bernoullin lain mukaisesti putkessa virtaavan nesteen nopeus suurenee ja paine pienenee, kun putki kapenee.
Bernoullin laki on fysiikan laki, joka liittyy fluidin (nesteen tai kaasun) virtauksiin. Lain mukaan virtauksessa nopeuden kasvaessa paine alenee.
Suljetussa putkessa virtauksen kokonaisenergia on vakio. Energia esiintyy potentiaalienergiana, joka riippuu staattisesta paineesta, ja kineettisenä energiana, joka riippuu aineen liikkeestä, dynaamisesta paineesta. Koska kokonaisenergia on vakio, kineettisen energian kasvua seuraa staattisen paineen lasku ja päinvastoin. Virtauksen staattisen ja dynaamisen paineen summa on vakio.
Käytännön sovelluksia laille ovat esimerkiksi venturiputki tai kaasutin. Lain avulla voidaan myös selittää purjeen toiminta.
Oletettaessa virtaavan aineen tiheyden pysyvän vakiona paineesta riippumatta voidaan tilannetta yksinkertaistaa, jolloin saadaan kokoonpuristumattoman virtauksen Bernoullin laki. Kokoonpuristumattoman virtauksen Bernoullin laki voidaan ilmaista yhtälöllä
missä
p on virtaavan aineen paine
\rho  aineen tiheys (pysyy siis vakiona)
g on painovoiman aiheuttama kiihtyvyys
h putken korkeus tarkasteltavassa pisteessä referenssitasosta mitattuna
v virtaavan aineen nopeus
Kokoonpuristumattomuusoletus on useimpiin tarkoituksiin melko hyvin voimassa virtausnopeuden ollessa pienempi kuin 0,3Ma (ks. Mach-luku). Tätä suuremmilla virtausnopeuksilla on syytä käyttää kokoonpuristuvan virtauksen Bernoullin yhtälöä.
Lain nimi

Bernoullin laki on nimetty hollantilais-sveitsiläisen matemaatikko Daniel Bernoullin mukaan, vaikkakin periaatteen oli ymmärtänyt aiemmin muun muassa Leonhard Euler.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bernoullin laki Wikimedia Commonsissa
Berit (laulaja)

| Berit> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Tuula Nordström, ent. Tuula Etola, o.s. Härmä
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1949 (ikä 75) Hankasalmi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Berit
Laulukielet:  suomi, englanti, ruotsi
Aktiivisena:  1963–
Tyylilajit:  iskelmä, humppa, disko, laulelmamusiikki, hengellinen musiikki
Levy-yhtiöt:  Finpile
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Berit (oikealta nimeltään Tuula Nordström, ent. Tuula Etola, o.s. Härmä, s. 16. maaliskuuta 1949 Hankasalmi) on suomalainen iskelmälaulaja.
Ura

Berit voitti 14-vuotiaana iskelmälaulukilpailun ja sai kiinnityksen Matti Valkosen yhtyeen solistiksi. Muutaman vuoden keikkailtuaan ja siinä ohessa ompelijaksi opiskeltuaan ja vuoden verran myös leikkaamoapulaisena työskenneltyään Berit lähetti tekemänsä demokasetin PSO:lle ja sai kutsun koelauluun. Taiteilijanimen Berit keksi ohjelmatoimistossa työskennellyt Jorma Kalevi Nuppola, jolla oli Berit-niminen norjalainen sukulaistyttö. Ensimmäinen single "Katulyhdyt"/"En pakoon juosta voi" julkaistiin vuonna 1969.
Suuria hittejä ei 1970-luvulla syntynyt, mutta laulaja keikkaili ahkerasti ympäri Suomea. Myös levytyksiä tehtiin lähes vuosittain koko 1970-luvun ajan. Soitetuimpia kappaleita olivat "Sattuma kuljettaa" ja "Preerian keltainen ruusu". Iskelmien lisäksi Berit levytti kaksi humppalevyä legendaarisen Dallapé-orkesterin kanssa. Syksyn Sävel -kilpailussa laulaja oli mukana vuonna 1972 kappaleella "Katselen toisien onnea" ja vuonna 1979 kappaleella "Ei kyynelhelmiin suostu sydämein".
Berit vaihtoi levy-yhtiötä PSO:lta Veikko Samulin VIP Musicille 1980-luvun alussa ja vuonna 1983 julkaistu albumi Tässä nyt ja näin menestyi hyvin. Nimikappale nousi listoille ja albumista tuli artistin ensimmäinen kultalevy. LP:n kaksi muuta hittiä olivat "Et usko kuinka paljon kaipaankaan" ja "Helli mua hiljaa", joka oli suomenkielinen käännöskappale F. R. Davidin menestyskappaleesta "Words". Vuonna 1983 Berit osallistui taas Syksyn Säveleen "Sinä olet hän" -kappaleella, joka ei voittanut, mutta josta tuli kuitenkin hitti. Samanniminen pitkäsoitto myi kultaa. 1986 Berit osallistui Kevään sävel -kilpailuun kappaleella "Elämän jano" ja levytti muun muassa kappaleen "Keurusselän sini" (sävel ja sanat Juha Vainio salanimellä Mirja Lähde), joka vei laulajan ohjelmistoa takaisin 1970-luvun humppa- ja tanssilavatyyliin.
1990-luvulla tanssimusiikkilinja jatkui ja ilmestyi muun muassa albumi nimeltään Humppatytön paluu (1994)
2000-luvulla uutta tyyliä edusti albumi Kasvot väkijoukossa 2000, joka sisältää texmex-henkisiä iskelmiä. Levy syntyi yhteistyössä Veli-Matti Järvenpään kanssa. Vuonna 2002 Berit julkaisi albumin Hitit, joka sisälsi uudelleenäänityksiä vanhemmista musiikkikappaleista. Albumin julkaisi Poptori.Vuonna 2005 ilmestyi Topi Sorsakosken tuottama latinohenkinen albumi "Kosketathan mua".(Finpile).