stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paolo Bettini
Saavutuksia

Olympialaisten maantieajo: 2000 yhdeksäs, 2004 kultaa, 2008 kahdeksastoista
Maantieajon MM-kilpailut: 2000 yhdeksäs, 2001 hopeaa, 2003 neljäs, 2005 kolmastoista, 2006 kultaa, 2007 kultaa
Milano–San Remo: 2001 viides, 2003 voitto, 2004 kahdeksas
Liège–Bastogne–Liège: 1999 viides, 2000 voitto, 2002 voitto, 2005 neljäs, 2006 toinen, 2007 neljäs
Lombardian ympäriajo: 2005 voitto, 2006 voitto
Flanderin ympäriajo: 2006 seitsemäs
Amstel Gold Race: 2004 kolmas
Clásica de San Sebastián: 2000 neljäs, 2003 voitto, 2004 toinen, 2008 neljäs
Züri-Metzgete: 1999 neljäs, 2001 voitto, 2002 toinen, 2003 kolmas, 2004 toinen, 2005 voitto
Pariisi–Tours: 2000 neljäs, 2004 kuudes
HEW Cyclassics: 2001 kuudes, 2002 neljäs, 2003 voitto, 2004 toinen
Milano–Torino: 1999 toinen
Omloop Het Volk: 2003 kolmas
Maailmancup: 2000 neljäs, 2001 neljäs, 2002 voitto, 2003 voitto, 2004 voitto
UCI ProTour -sarja: 2005 kahdeksas
Italian maantiepyöräilymestari: 2003, 2006
Italian ympäriajo:
1998 kokonaiskilpailussa seitsemäs, toinen etapilla 16, kolmas etapilla 13
2005 pistekilpailun ja etapin 1 voitto, toinen etapilla 9, kolmas etapilla 15
2006 pistekilpailun ja etapin 15 voitto, toinen etapeilla 4 ja 9, kolmas etapilla 2
2007 toinen etapeilla 2 ja 8, kolmas etapeilla 7, 14 ja 21
2008 kokonaiskilpailussa 19., toinen etapeilla 8 ja 9
Ranskan ympäriajo:
2000 voitto etapilla 9
2003 toinen etapilla 9
Espanjan ympäriajo:
1999 kolmas etapeilla 15 ja 21
2005 voitto etapilla 16, kolmas etapilla 8
2006 voitto etapilla 2, kolmas etapilla 12
2007 voitto etapilla 3, toinen etapeilla 2, 11 ja 17, kolmas etapeilla 5 ja 7
2008 voitto etapeilla 6 ja 12
Tour de Romandie:
1998 voitto etapilla 4
Tirreno–Adriatico:
1999 voitto etapilla 4
2002 kokonaiskilpailussa neljäs, voitto etapilla 2
2003 kokonaiskilpailussa viides, pistekilpailun voitto
2004 kokonaiskilpailun sekä etappien 4 ja 6 voitto
2006 voitto etapeilla 1 ja 2
Sveitsin ympäriajo:
2004 voitto etapilla 8
Giro della Provincia di Lucca:
1999 kokonaiskilpailun ja etapin 1 voitto
2002 voitto etapilla 3
Ruta del Sol:
1999 mäkikilpailun voitto
2000 pistekilpailun voitto
Settimana Ciclista Internazionale: 2000 voitto
Trofeo Soller: 2000 voitto, 2006 voitto
Giro di Romagna: 2000 toinen
Coppa Placci: 2001 voitto
Tour de Langkawi: 2001 kokonaiskilpailussa toinen, pistekilpailun sekä etappien 3 ja 11 voitto
Giro del Lazio: 2002 voitto
Coppa Sabatini: 2002 voitto
Tour de la Région Wallonne:
2002 kokonais- ja pistekilpailun sekä etapin 1 voitto
2008 etapin 2 voitto
Giro Riviera Ligure Ponente: 2002 kokonaiskilpailun sekä etappien 3 ja 4 voitto
Giro di Toscana: 2002 toinen
Port d'Alcudia – Port d'Alcudia: 2002 toinen
Välimeren ajo:
2003 kokonaiskilpailun voitto
2004 voitto etapilla 2
GP Gippingen: 2003 toinen
GP Citta di Camaiore: 2004 voitto
Circuit Franco-Belge: 2004 voitto etapilla 1
Kuurne–Brüssel–Kuurne: 2004 toinen
Milano-Vignola: 2005 toinen
GP Lugano: 2006 voitto
Kalifornian ympäriajo: 2007 voitto etapilla 4
Itävallan ympäriajo: 2008 voitto etapilla 1
Trofeo Matteotti: 2008 voitto
Aiheesta muualla

Bettini olympic.org:ssa (englanniksi)
Miesten maantiepyöräilyn maantiejon olympiavoittajat
Miesten maantiepyöräilyn maantieajon maailmanmestarit
Pauli Kullervo Juntunen

Pauli Kullervo (P. K.) Juntunen (14. kesäkuuta 1919 Haukipudas – 21. helmikuuta 2005 Oulu) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Juntusen vanhemmat olivat maanviljelijä, puuseppä Väinö Juntunen ja Lyydia Karppanen ja puoliso vuodesta 1947 Josefiina Juntunen. Hän valmistui 1938 penkkipuusepäksi kotiteollisuuskoulusta ja toimi sitten rakennus- ja puusepäntöissä. Sotiin osallistunut Juntunen suoritti rakennusmestarin tutkinnon 1946 ja toimi vuoteen 1947 harjoittelijana, työnjohtajana ja sahanhoitajana Pohjolan Rakentaja -yhtiössä, vuoteen 1948 apulaisrakennusmestarina ja vastaava mestarin sijaisena Pohjolan Tärytuote -yhtiössä, vuoteen 1949 nuorempana rakennusmestarina ja piirtäjänä Oulu-yhtiön rakennusosastolla ja vuoteen 1950 arkkitehti- ja rakennusinsinööritoimiston sekä Oulun Diakonissalaitoksen palveluksessa.
Juntunen perusti oman yrityksen, nimeltään Rakennustoimisto P. K. Juntunen, vuonna 1950. Hän ja Pekka Pellervo Halonen yhdistivät yrityksensä vuonna 1954 Rakennusyhtymä Halonen & Juntunen -yhtiöksi. Sen rakentamisliiketoiminnasta vastaavaksi sisaryritykseksi perustettiin 1963 Rakennusvoima Oy, jonka johtajaksi Juntunen tuli ja johon 1968 fuusioitiin myös alkuperäinen yhtiö. Rakennusvoima laajeni merkittävästi, sen rinnalle perustettiin ja ostettiin useita muita yrityksiä ja se harjoitti myös vientitoimintaa. Juntunen jäi eläkkeelle yhtiön toimitusjohtajan tehtävästä 1980, mutta oli vielä sen hallituksen puheenjohtaja. Eläkkeellä hän oli myös perustamassa useita yrityksiä ja toimi muun muassa Kokkolan Seurahuone -yhtiön toimitusjohtajana. Hän osallistui aktiivisesti alueelliseen ja alansa yhteistyöhön, samoin kuin Kansallisen Edistyspuolueen, Suomen Kansanpuolueen ja Liberaalisen Kansanpuolueen toimintaan. Teollisuusneuvoksen arvonimen Juntunen sai vuonna 1970.
Pauli Lehtosalo

| Pauli Lehtosalo> Maatalousministeri |
| --- | --- |
 Kuuskosken hallitus 26. huhtikuuta 1958 – 29. elokuuta 1958  
Edeltäjä:  Hans Perttula
Seuraaja:  Martti Miettunen
II Valtiovarainministeri
 Sukselaisen II hallitus  13.1. 1959 – 14. huhtikuuta 1961  
Edeltäjä:  Mauno Jussila
Seuraaja:  Juho Niemi
II Kauppa- ja teollisuusministeri
 Sukselaisen II hallitus 29. syyskuuta 1959 – 14. heinäkuuta 1961  
Edeltäjä:  Toivo Wiherheimo
Oikeusministeri
 Sukselaisen II hallitus  14. huhtikuuta 1961 – 14. heinäkuuta 1961  
Edeltäjä:  Antti Hannikainen
Seuraaja:  Johan Otto Söderhjelm
Oikeusministeri
 Miettusen I hallitus  14. heinäkuuta 1961 – 13. huhtikuuta 1962  
Edeltäjä:  Antti Hannikainen
Seuraaja:  Johan Otto Söderhjelm
II Kauppa- ja teollisuusministeri
 Miettusen I hallitus 25. elokuuta 1961 – 13. huhtikuuta 1962  
Maatalousministeriön kansliapäällikkö
 1953–1976  
Edeltäjä:  J. H. Konttinen
Seuraaja:  Reino Uronen
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. joulukuuta 1910 Vehkalahti
Kuollut: 12. maaliskuuta 1989 (78 vuotta)
Ammatti:  lakimies
Tiedot
Puolue:  Maalaisliitto/ammattiministeri
Pauli Lehtosalo (18. joulukuuta 1910 Vehkalahti – 12. maaliskuuta 1989) oli suomalainen poliitikko ja moninkertainen Maalaisliiton ministeri kolmessa eri hallituksessa, hallitusneuvos ja maatalousministeriön kansliapäällikkö. Koulutukseltaan hän oli lakimies.
Lehtosalo oli myös vuosina 1961–1962 toimineen Suomen Keskustapuolueen puheenjohtaja.
Pi (elokuva)

| Pi> π |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Darren Aronofsky
Käsikirjoittaja:  Darren Aronofsky, Sean Gullette, Eric Watson
Tuottaja:  Eric Watson
Säveltäjä:  Clint Mansell
Kuvaaja:  Matthew Libatique
Pääosat:  Sean Gullette, Mark Margolis, Ben Shenkman, Samia Shoab, Pamela Hart
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Artisan Entertainment
Levittäjä:  Artisan Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  1998
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  60 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pi (π) on vuonna 1998 valmistunut yhdysvaltalainen psykologinen trillerielokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Darren Aronofsky. Elokuvan nimi viittaa matemaattiseen vakioon pii. Elokuva kertoo matemaattisesta nerosta Maximillian Cohenista, joka arvelee kaikkien luonnon asioiden olevan ymmärrettävissä lukujen avulla.
Rooleissa

Sean Gullette – Maximillian Cohen
Mark Margolis – Sol Robeson
Ben Shenkman – Lenny Meyer
Pamela Hart – Marcy Dawsonesearch
Stephen Pearlman – Rabbi Cohen
Samia Shoaib – Devi
Ajay Naidu – Farroukh
Kristyn Mae-Anne Lao – Jenna
Pauli Kurikka

Pauli Kurikka (8. helmikuuta 1927 Uusikirkko Luovutettu Karjala – 24. maaliskuuta 2015 Tampere) oli tamperelainen opetusalan vaikuttaja, oopperalaulaja ja television lastenohjelmien juontaja. Kurikka oli perustamassa Tampereen Iltalukiota vuonna 1963. Hän oli Tampereen Oopperan solisti 1956–1977 ja toimi Amurin koulun rehtorina vuoteen 1987, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hän sai opetusneuvoksen arvonimen 1985.
Kurikka valmistui lentoupseeriksi 1950 ja oli Pilvenveikkojen jäsen.
Ksenoarkeologia

Ksenoarkeologia on kuvitteellinen tiede, joka tutkii kadonneiden avaruusolentojen sivilisaatioiden muinaisjäännöksiä.
Science fictionissa yleinen teema on ksenoarkeologien löytämä muinaisen kulttuurin laite, joka osoittautuu ensin erittäin hyödylliseksi, mutta paljastuu myöhemmin kyseisen sivilisaation tuhon aiheuttajaksi.
Paul Déroulède

Paul Déroulède
Paul Déroulède (2. syyskuuta 1846 Pariisi – 30. tammikuuta 1914 Nizza) oli ranskalainen runoilija ja jyrkän kansallismielinen poliitikko. Hän perusti äärioikeistolaisen Ligue des Patriotes -järjestön ja yritti helmikuussa 1899 johtaa epäonnistunutta sotilasvallankaappausta.
Déroulède opiskeli lakitiedettä ja osallistui vapaaehtoisena Ranskan–Saksan sotaan 1870–1871. Hän jäi vangiksi Sedanissa, mutta pakeni sotavankeudesta Breslaussa ja liittyi vielä sodan loppuvaiheessa kenraali Bourbakin armeijaan. Hän teki debyyttinsä runoilijana Revue Nationale -lehdessä salanimellä Jean Rebel. Déroulèden julkaisemat isänmaalliset ja saksalaisvastaiset runoelmat Chants du soldat (1872) ja Nouveaux chants du soldat (1875) muodostuivat hyvin suosituiksi. Hän julkaisi myös useita historiallisia näytelmiä. Vuonna 1882 hän perusti Ligue des Patriotes (”Patrioottien liiga”) -nimisen poliittisen järjestön, jonka puheenjohtajaksi hän tuli. Puoluerajat ylittävänä liittona esittäytynyt järjestö oli omistautunut revansismille ja vaati Ranskan liittoutumista Venäjän kanssa sekä Ranskan perustuslain uusimista. Déroulède julkaisi myös järjestön lehteä Le Drapeauta.
Déroulède liittoutui 1880-luvun lopulla politiikkaan siirtyneen kenraali Georges Boulangerin kanssa. Suhtautuminen boulangismiin jakoi Ligue des Patriotesin, ja Déroulède joutui luopumaan järjestönsä johdosta. Viranomaiset lakkauttivat järjestön vuonna 1889 sen harjoittaman väkivaltaisen kiihotuksen vuoksi. Déroulède oli kuitenkin samana vuonna valittu Angoulêmen edustajana Ranskan edustajainkamariin, jossa hän esiintyi parlamentaarista tasavaltaa vastustaneen boulangistien edustajaryhmän johtajana. Vuonna 1892 Déroulède syytti radikaalien johtajaa Georges Clemenceauta sekaantumisesta Panama-skandaaliin. Clemenceau haastoi hänet kaksintaisteluun, jossa kumpikaan ei loukkaantunut.
Dreyfus-oikeudenkäynnin nostattaman kuohunnan aikana Déroulède vastusti jyrkästi Alfred Dreyfusin tuomion kumoamista. Presidentti Félix Fauren hautajaisten aikana 23. helmikuuta 1899 Déroulède yritti saada kenraali Gaudérique Roget’n joukot suorittamaan sotilasvallankaappauksen kolmannen tasavallan kumoamiseksi, mutta yritys epäonnistui. Ensimmäisessä valtiopetosoikeudenkäynnissä Déroulède vapautettiin, mutta hänet vangittiin uudelleen elokuussa 1899 yhdessä André Buffet’n, Jules Guérinin ja eräiden muiden nationalistijohtajien kanssa. Tällä kertaa hänet tuomittiin karkotettavaksi maasta kymmeneksi vuodeksi. Déroulède vietti karkotusvuotensa San Sebastiánissa Espanjassa. Joulukuussa 1905 säädetty yleinen armahduslaki kumosi hänen tuomionsa ja hän pääsi palaamaan Ranskaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Déroulède Wikimedia Commonsissa
Paul Déroulède (ranskaksi) Assemblée Nationale
Pikku Mustajärvi

| Pikku Mustajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  62°03′09″N, 23°43′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Karjulanjoen valuma-alue (35.36)
Laskuoja:  oja Mustajärveen 
Järvinumero:  35.365.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  162,2 m  
Rantaviiva:  0,485 km  
Pinta-ala:  1,156 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPikku Mustajärvi 
Pikku Mustajärvi  on Pirkanmaalla Ruovedellä Rontonmaan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Karjulanjoen valuma-alueella (35.36), jonka Mustajoen valuma-alueeseen (35.365) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 162,2 metriä mpy.
Laskostyräkki

| Laskostyräkki |
| --- | --- |
 Euphorbia decaryi var. spirosticha Clevelandin kasvitieteellisessä puutarhassa.
Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Tyräkkikasvit Euphorbiaceae
Suku::  Tyräkit Euphorbia
Laji::  decaryi
Kaksiosainen nimi
 Euphorbia decaryi  Guillaumin 
Katso myös
   Laskostyräkki Wikispeciesissä   Laskostyräkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Laskostyräkki (Euphorbia decaryi) on tyräkkien sukuun kuuluva siemenkasvi. Se kasvaa kotoperäisenä Madagaskarilla, ja on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Ulkonäkö ja koko

Laskostyräkki on pienikokoinen kasvi, joka muodostaa mattomaisia kasvustoja. Sen mehevä varsi on osittain maan alla. Lehdet kasvavat ruusukkeina varsien päässä, ja niiden reuna on voimakkaasti sahalaitainen. Kukat ovat beigejä ja kellomaisia. Lajilla on neljä muunnosta, jotka eroavat toisistaan hieman ulkonäöltään. Lisäksi poimutyräkki (Euphorbia cap-saintemariensis) on mahdollisesti sama kuin laskostyräkin muunnos Euphorbia decaryi var. robinsonii.
Levinneisyysalue ja elinympäristö

Laskostyräkkejä kasvaa vain Madagaskarilla. Niitä on löydetty vain muutamista erillisistä paikoista saaren eteläosista. Löytöpaikkoja on 30 kilometriä Ampanihystä etelään, Taolagnaron alue, Toliaran alue ja Ampotakan lähistö. Löydettyjen kasvien elinympäristö on vaihdellut paljon. Niitä kasvaa kuivissa kalkkipitoisissa pensasmaastoissa, hiekkamaastossa, dyyneillä, rannikkokivikoilla ja okiometsissä.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut laskostyräkin erittäin uhanalaiseksi, ja sitä uhkaavat elinympäristöjen muutokset ja yksilöiden kerääminen puutarhanviljelyä varten. Laji on myös listattu uhanalaisten lajien kauppaa koskevan CITES-sopimuksen liitteessä 1.
Persepolis

Persepoliin sijainti nykyisessä Iranissa.
Persepolis (kreik. Περσέπολις 'persialaisten kaupunki') oli muinaisen Persian valtakunnan pääkaupunki Akhaimenidien hallitsijasuvun aikana. Kaupungin perusti kuningas Dareios I vuonna 518 eaa. ja se tuhoutui vuonna 330 eaa.
Persepoliin rauniot sijaitsevat nykyisen Iranin Fārsin provinssin alueella, linnuntietä noin 49 kilometriä (maanteitse 57 km) Šīrāzista koilliseen ja noin 660 kilometriä Teheranista etelään.
Historia

Persepolista alettiin rakentaa vuosien 518–515 eaa. välillä, koska kuningas Dareios I halusi siirtää hallinnollisen pääkaupunkinsa pois Pasargadaista. Kaupungin sijainniksi valittiin syrjäinen vuoristoseutu. Dareios raivasi sieltä tasangon ja rakennutti sille 125 000 neliömetrin suuruisen ja 20 metrin korkuisen tasanteen, jolle hän perusti kaupungin. Rakennukset tehtiin kalkkikivestä ja savitiilistä. Kaupungin alle kaivettiin viemäritunnelit ja vuoren juurelle korotettu sadevesisäiliö. Vuonna 515 eaa. aloitettiin palatsiin vievien leveiden portaikkojen rakentaminen.
Kaupunki koostui yhdeksästä osasta, joihin kuului saleja, kaksi palatsia, haaremi, aarrekammio, portti ja kuninkaan hautakammio. Darius I rakennutti näistä kolme, ja loput rakennuttivat hänen seuraajansa, etenkin Kserkses I ja Artakserkses I mutta myös Artakserkses II, Artakserkses III ja muut kuninkaat.
Kaupungissa oli myös asuinrakennuksia, tori ja muita rakennuksia, joiden käyttötarkoitusta ei tiedetä. Ylhäisö ilmeisesti asui korotetulla tasanteella ja tavalliset ihmiset alempana. Kaupunkia ympäröi kolme muuria, jotka eivät ole säilyneet. Muureilla oli vartiotorneja, ja korkein muureista oli 27 metriä korkea.
Neljä kilometriä Persepolista koilliseen Naqš-e-Rustemissa on kallioon hakattu Dareios I:n ja kolmen muun kuninkaan haudat.
Koska Persepoliihin oli vaikea päästä talven sadekaudella, Akhaimenidien valtakuntaa hallinnoitiin myös muista kaupungeista. Kuninkaalliset asuivat Persepoliissa keväällä ja kesällä. Kaupunki näyttää toimineen seremoniakeskuksena, jonne vasallivaltioiden edustajat tulivat tapaamaan kuningasta. Sijainti oli salainen ulkomaailmalta, mikä teki kaupungista turvallisen paikan säilöä arvotavaroita. Kreikkalaiset löysivät kaupungin vuonna 330 eaa. kun Aleksanteri Suuri poltti ja ryösti sen.
Hävityksen jälkeen kaupungista jäi jäljelle vain pylväitä, joitain seiniä ja oviaukkoja. Rauniot löydettiin hiekasta ja tunnistettiin Persepoliiksi vuonna 1618, ja ammattimaiset kaivaukset aloitettiin vuonna 1931. Kaupungista on löydetty paljon nuolenpääkirjoituksia. Se nimettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1979 ja on nykyisin suosittu turistikohde.
Persepolis oli Persian valtakunnan 2500-vuotisjuhlan päänäyttämö vuonna 1971.
Aiheesta muualla

Persepolis
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Persepolis Wikimedia Commonsissa
Persepolis rakennettiin korotetulle tasanteelle.
Yleiskuva raunioista.
Lähikuva raunioista.
Pertti Jokinen

Pertti Ensio Jokinen (s. 14. tammikuuta 1936 Vainikkala) toimi Suomen ilmavoimien komentajana 1. helmikuuta 1987 – 31. tammikuuta 1991.
Jokinen on syntynyt edeltäjänsä Rauno Meriön tavoin 1930-luvulla. Jokinen suoritti varusmiespalveluksen silloisessa Ilmasotakoulussa vuonna 1955. Vuonna 1957 hän valmistui Kadettikoulusta. Hän aloitti uransa hävittäjälentäjänä Satakunnan Lennostossa, jossa toimi vuodet 1957-1959. Tuolloin hän osallistui Fouga Magister -hankintaan siirtolentämällä niitä Ranskasta Suomeen.
Ilmataktiikan opettajana -vaihe

Vuosina 1963-1965 Jokinen opiskeli Sotakorkeakoulussa ja yleni kapteeniksi. Hän toimi Sotakorkeakoulussa opettajana viisi vuotta ilmataktiikan opettajana.
Vuonna 1968 hänet ylennettiin majuriksi ja everstiluutnantiksi vuonna 1972. Vuonna 1971 hän suoritti valtiotieteen maisterin tutkinnon. Hänet ylennettiin everstiksi vuonna 1975.
Jokinen toimi Suomen YK-edustuston sotilasedustajana ja Suomen sotilas-, laivasto- ja ilmailuasiamiehen apulaisena Washingtonissa vuosina 1971-1974.
Vuosina 1974-1975 hän toimi Ilmavoimien esikunnassa ye-osaston päällkkönä, jonka jälkeen vuoteen 1983 hän palveli Lapin Lennoston komentajana. Tuolloin hän edisti mm. Kittilän lentoaseman rakentamista.
Kenraalimajuriksi ylennetty Jokinen toimi 1983-84 Puolustusministeriön sotilastoimistopäällikkönä ja sotilasosastopäällikkönä. Hän oli tuolloin myös Eduskunnan puolustusasiainvaliokunnan sihteerinä. Tuohon aikaan hän kuului Suomen neuvottelijoihin, kun Etelä-Libanonin kristittyjen SLA-organisaation ottamaa 22 suomalaista panttivankia neuvoteltiin vapaiksi.
Ilmavoimien komentajana Jokinen päätti osaltaan Hawk-harjoitushävittäjien lisähankinnoista. Hänen kaudellaan tehtiin esityötä uuden MiG-21- ja Saab 35 Draken -hävittäjät korvaavan hävittäjän valinnassa. Tällöin määriteltiin tavoitteeksi hankkia huokea mutta suorituskykyinen yksimoottorinen hävittäjä.
Ura komentajuuden jälkeen

Hänet ylennettiin uransa loppuvaiheessa vuonna 1990 kenraaliluutnantiksi ja hän siirtyi eläkkeelle Ilmavoimista. Hän toimi Valmet Oy:n lentokoneteollisuuden vastakauppajohtajana vuosina 1991-1992 ja tämän jälkeen projektijohtajana sekä markkinointijohtajana useita vuosia.
Platanóvrysi

| Platanóvrysi Πλατανόβρυση |
| --- | --- |
 Platanóvrysin pato.
Valtiot:  Kreikka
Paikkakunta:  Dráma, Itä-Makedonia ja Traakia
Koordinaatit:  41°20′12″N, 24°27′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Néstos
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  224 m
Pinta-ala:  3,25 km²
Suurin syvyys:  95 m
 fiPlatanóvrysi 
Platanóvrysi (kreik. Πλατανόβρυση eli (Τεχνητή) Λίμνη Πλατανόβρυσης, (Technití) Límni Platanóvrysis, Platanóvrysin tekojärvi) on tekojärvi Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen pinta-ala on noin 3,25 neliökilometriä. Järvi sijaitsee 224 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen suurin syvyys on 95 metriä.
Platanóvrysin tekojärvi on muodostettu patomalla Néstos-joki sähköntuotannon tarpeisiin. Tekojärven tilavuus on noin 12 miljoonaa kuutiometriä. Hieman yläjuoksulla sijaitsee toinen tekojärvi, Thisavróksen tekojärvi. Järvien alueet ovat osa Rodópi-vuorten kansallispuistoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Platanóvrysi Wikimedia Commonsissa
Pianokonsertto nro 3 (Merikanto)

Aarre Merikanto sävelsi kolmannen pianokonserttonsa vuonna 1955. Teoksen julkaisi Fennica Gehrman, ja se kantaesitettiin Helsingissä 1958. Se sijoittui toiseksi Suomen Kulttuurirahaston sävellyskilpailussa. Kyseessä on säveltäjän viimeinen konsertto.
Säveltäessään teostaan Merikanto suunnitteli nimeävänsä sen vuoroin sarjaksi ja vuoroin konsertoksi. Lopulta nimeksi tuli jälkimmäinen. Osille jäi silti otsikot.
Osat

Capriccio: Lento – Allegro
Pietà: Tranquillo
Finale: Vivace
Ksenija Tšernyh

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ksenija Tšernyh |  Ksenija Tšernyh |  Ksenija Tšernyh |  |
Maa:   Venäjä
Naisten pyöräsuunnistus
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Joensuu 2006 | viesti |  |
|  Kultaa | Nové Město na Moravě 2007 | keskimatka |  |
|  Kultaa | Nové Město na Moravě 2007 | sprintti |  |
|  Kultaa | Ostróda 2008 | keskimatka |  |
|  Hopeaa | Joensuu 2006 | pitkä matka |  |
|  Hopeaa | Nové Město na Moravě 2007 | pitkä matka |  |
|  Hopeaa | Nové Město na Moravě 2007 | viesti |  |
|  Hopeaa | Ostróda 2008 | viesti |  |
|  Pronssia | Ben Shemen 2009 | viesti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Castelfiorentino 2007 | sprintti |  |
|  Hopeaa | Varsova 2006 | viesti |  |
|  Hopeaa | Castelfiorentino 2007 | pitkä matka |  |
|  Pronssia | Varsova 2006 | keskimatka |  |
|  Pronssia | Castelfiorentino 2007 | keskimatka |  |
Ksenija Tšernyh (ven. Ксения Черных; s. 1971) on venäläinen pyöräsuunnistaja ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edustaa Hyvinkään Rastia.
Joensuun MM-kilpailuissa 2006 Tšernyh voitti kultaa viestistä ja hopeaa pitkältä matkalta. Viestissä hänen kanssaan pyöräsuunnistivat Nadia Mikriukova ja Anna Ustinova. Varsovan EM-kilpailuissa 2006 hän voitti hopeaa viestistä ja pronssia keskimatkalta.
Heinäkuussa 2007 Castelfiorentinon EM-kilpailuissa Tšernyh voitti kultaa sprintistä, hopeaa pitkältä matkalta ja pronssia keskimatkalta. MM-kilpailuissa Nové Město na Moravěssa 2007 hän voitti kultaa keskimatkalta ja sprintistä sekä hopeaa pitkältä matkalta ja viestistä. Ostródan MM-kilpailuissa 2008 hän voitti keskimatkalta kultaa ja viestistä hopeaa. Ben Shemenin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti pronssia viestistä.
Plaza de Cuban metroasema

Plaza de Cuba on Sevillan metron linjan 1 asema Guadalquivir-joen varrella Los Remediosin kaupunginosassa Sevillassa. 24 metriä maanpinnan alapuolella sijaitseva asema on metron toiseksi syvin Puerta Jerezin aseman jälkeen. Metron käyttöönoton yhteydessä huhtikuussa 2009 avattu asema on saanut nimensä viereisestä Plaza de Cuba -liikenneympyrästä.