stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Simon Eder
Arvokilpailut

Eder aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 1995. Hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa kultaa normaalimatkalla 2002 ja pronssia pikakilpailussa 2004. Aikuisten MM-kilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Anterselvassa 2007, jolloin sijoittui viestissä kuudenneksi. Östersundissa 2008 hän oli viestissä neljäs ja yhteislähtökilpailussa viidestoista. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 Eder hiihti toisen osuuden hopeaa saaneessa Itävallan viestijoukkueessa. Hän oli lisäksi kahdeksas pikakilpailussa ja yhteislähdössä sekä neljästoista takaa-ajossa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän hiihti avausosuuden hopeaa saaneessa Itävallan viestijoukkueessa. Lisäksi hän oli takaa-ajossa neljäs, normaalimatkalla kuudes ja pikakilpailussa yhdestoista. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui yhteislähdössä yhdeksänneksi ja takaa-ajossa 14:nneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän oli pikakilpailussa kymmenes ja takaa-ajossa kahdestoista.
Sotšin olympialaisissa 2014 Eder hiihti kolmannen osuuden pronssia saaneessa Itävallan viestijoukkueessa. Normaalimatkalla hän sijoittui neljänneksi, pikakilpailussa seitsemänneksi ja takaa-ajossa kahdeksanneksi. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän oli takaa-ajossa kahdestoista. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän saavutti normaalimatkalla pronssia ja oli yhteislähdössä yhdestoista. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän sai pronssia yhteislähtökilpailussa ja miesten viestissä, jossa hiihti kolmannen osuuden. Lisäksi hän sijoittui takaa-ajossa ja normaalimatkalla 12:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli miesten viestissä neljäs, normaalimatkalla 11:s sekä takaa-ajossa ja yhteislähdössä 14:s. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui yhteislähdössä seitsemänneksi, takaa-ajossa kymmenenneksi ja pikakilpailussa 15:nneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän oli takaa-ajossa kahdestoista. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 Eder oli mukana Itävallan hopeamitalin saavuttaneessa sekaviestijoukkueessa. Yhteislähtökilpailussa hän sijoittui neljänneksi, normaalimatkalla seitsemänneksi ja takaa-ajossa yhdeksänneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2022 Eder sijoittui yhteislähdössä seitsemänneksi, miesten viestissä ja sekaviestissä kymmenenneksi, pikamatkalla 18:nneksi, normaalimatkalla 20:nneksi ja takaa-ajossa 37:nneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän oli normaalimatkalla kahdestoista.
Maailmancup

Eder osallistui maailmancupin kilpailuun ensimmäisen kerran Ruhpoldingissa kaudella 2002–2003. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti oltuaan 22. Hochfilzenin pikakilpailussa kaudella 2006–2007. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Anterselvan pikakilpailussa kaudella 2007–2008. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän saavutti oltuaan toinen Anterselvan takaa-ajokilpailussa kaudella 2008–2009. Hän sijoittui myöhemmin samalla kaudella Trondheimissa toiseksi takaa-ajokilpailussa ja yhteislähdössä sekä kolmanneksi pikakilpailussa. Ensimmäisen voittonsa Eder saavutti Hanti-Mansijskin yhteislähtökilpailussa 29. maaliskuuta 2009. Yhteislähdön maailmancupissa hän sijoittui neljänneksi.
Kaudella 2009–2010 Eder oli toinen Hochfilzenin ja kolmas Pokljukan takaa-ajokilpailussa. Ruhpoldingin yhteislähtökilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi ja takaa-ajocupissa toiseksi. Kaudella 2010–2011 hän oli toinen Hochfilzenin takaa-ajokisassa ja viides takaa-ajocupin kokonaispisteissä. Kaudella 2012–2013 hän oli viides pikakilpailun maailmancupissa. Kaudella 2013–2014 hän sijoittui toiseksi Östersundin normaalimatkalla ja voitti Oslon takaa-ajokilpailun. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli viides, normaalimatkan cupissa toinen ja takaa-ajocupissa kolmas. Kaudella 2014–2015 hän sijoittui Pokljukan takaa-ajokilpailussa kolmanneksi ja Anterselvan takaa-ajossa toiseksi. Yhteislähdön maailmancupissa hän oli neljäs. Kaudella 2015–2016 hän voitti Ruhpoldingin takaa-ajokilpailun ja sijoittui normaalimatkalla toiseksi. Oslon MM-normaalimatkalla hän oli kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi, normaalimatkan cupissa toiseksi ja takaa-ajocupissa viidenneksi. Kaudella 2016–2017 hän oli kolmas Hochfilzenin MM-yhteislähdössä, toinen Kontiolahden takaa-ajokilpailussa ja kolmas Oslon yhteislähtökilpailussa. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui kolmanneksi Pokljukan normaalimatkalla. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas.
Slavistiikka

Slaavilaisten kielten puhuma-aloja englanninkielisellä kartalla.
Slavistiikka eli slaavilainen filologia on 1800-luvulla syntynyt kielitieteen ala, joka tutkii slaavilaisia kieliä, niillä kirjoitettua kirjallisuutta ja slaavilaisia kulttuureita. Slavistiikan piiriin on alettu laskea myös slaavikansoja ja heidän asuttamiaan alueita koskevaa historiallista ja yhteiskuntatieteellistä tutkimusta. Slavistiikan tutkijaa nimitetään slavistiksi. Slaavilaisiin kieliin kuuluvan venäjän kielen tutkimusalaa nimitetään rusistiikaksi. Puolan tutkijaa nimitetään polinistiksi ja alaa polonistiikaksi.
Nimityksena slaavilainen filologia tuli Suomessa käyttöön Helsingin yliopistossa vuonna 1895, kun Jooseppi Julius Mikkola nimitettiin slaavilaisen filologian dosentiksi. Slavistiikkaan mutta ei slaavilaiseen filologiaan voidaan laajassa mielessä lukea myös esimerkiksi slaavilaisten kansojen kansanperinteen tai kulttuurin ja kulttuurihistorian tutkimus. Suomessa slavistien ammattitaitoon kuuluu myös kriittinen asenne slavistiikan kansallisromanttiseen perinteeseen tai sen nationalistiseen väärinkäyttöön.
Tutkimuskohteet

Slavistiikan tutkimuskohteet voidaan jakaa kahteen ryhmään. Sen objektiivisia tutkimuskohteita ovat sellaiset, jotka olisivat yhtenäisiä ilmiöitä tutkijoitten valinnoista riippumatta ja joita on siis järkevää tutkia yhden tieteenalan sisällä. Slavistiikan konventionaalisia  tutkimuskohteita ovat puolestaan sellaiset, joiden tuomiseen tieteenalan kohteeksi on jokin käytännöllinen, ei ilmiöiden omasta yhtenäisyydestä riippuva syy. Slavistiikan objektiivisia kohteita ovat slaavilaiset kielet: ne ovat ikään kuin variaatioita samasta teemasta, joskin makedonian ja bulgarian kieliopit ovat lähteneet muista slaavikielistä hieman poikkeavaan suuntaan.
Yhtenäinen tutkimusala on myös slaavien esihistoria ennen 500-lukua, koska slaavit asuivat tuolloin vielä verrattain suppealla alueella. Slaavien ja  heidän kielensä nopea leviäminen puoleen Eurooppaa noin vuosina 500–1000 on myös keskeinen tutkimusaihe. Leviämisen syyt ja sen tavat, kuten muuttoliikkeet ja kielenvaihdot olivat hyvin erilaisia eri osissa Eurooppaa.
Kirjallisuuden ja muun kulttuurin osalta on edellisiä tutkimuskohteita vaikeampi osoittaa yhtenäisiä tutkimuskohteita. Yksi tällainen on slaavilaisten kansojen kirjallisuuksien keskinäinen vaikutus. Jos koko slaavilaisten kansojen asuttaman alueen asemesta rajoitetaan tutkimus ortodoksisiin slaavilaiskansoihin eli siihen keskiajalla syntyneeseen suureen ja verrattain yhtenäiseen kulttuurialueeseen, jolle italialainen slavisti Riccardo Picchio antoi nimen Slavia orthodoxa, yhteisiä kirjallisuuden ja kulttuurin ilmiöitä on paljon enemmän kuin koko slaavien asuttamaa aluetta tarkastellessa. Slavia orthodoxaan on tosin laskettava tuolloin mukaan kulttuurillisesti Romania, joka oli mukana suuressa kirkkoslaavia käyttäneiden kansojen joukossa. Slavistiikan objektiivisena tutkimuskohteena voidaan pitää myös slaavilaisuuden poliittisen ja ideologisen käytön tarkastelu ja dekonstruointi.
Slavistiikan tärkein konventionaalinen tutkimuskohde on slaavilaisten kansojen kirjallisuus. Se ei siis ole objektiivisesti tarkastellen yhtenäinen ilmiö,  joka eroaisi muusta eurooppalaisesta kirjallisuudesta. Asiaa kuitenkin tutkitaan, koska yhdenslaavilaisen kielen pohjalta on verrattain helppoa oppia muita slaavilaisia kieliä. Näin kirjallisuudentutkijat voivat vertailla eri slaavilaiskansojen kirjallisuutta. Myös slaavilaisten kansojen historian voisi ajatella tällaiseksi konventionaaliseksi tutkimuskohteeksi, mutta sen tutkiminen vaatii myös esimerkiksi saksan tai kreikan osaamista, tutkittavasta  alueesta riippuen. Lisäksi aihe hajoaa varhaiskeskiajan jälkeen moneen erilaiseen kehityslinjaan eri puolilla Eurooppaa.
Slavistiikan historiaa

Slavistiikan alkuna pidetään usein tšekkiläisen Josef Dobrovskýn laatimaa muinaiskirkkoslaavin kielioppia, jonka ensimmäinen painos ilmestyi vuonna 1822. Siinä muinaiskirkkoslaavia kutsuttiin ”slaavin kielen vanhaksi murteeksi”, ja huomattavaa on, että slaavin kieli on tässä yhteydessä yksikössä, ikään kuin olisi vain yksi slaavilaiskieli.
Toisen maailmansodan jälkeen slavistiikka sai uudestaan aatteellista käyttöarvoa, aivan kuten 1800-luvullakin. Sodan jälkeen sitä alettiin käyttää sosialistista leiriä koossa pitävänä voimana. Slaavilaisten kansojen yhtenäisyys sopi hyvin ajatukseen Neuvostoliitosta uuden  maailmanjärjestyksen johtavana valtiona. Lännessä puolestaan slavistiikka oli tieteenala, joka auttoi tuntemaan kylmän sodan aikaisen vihollisen.  Niinpä kiinnostus slavistiikkaan on vähentynyt itäblokin romahduksen seurauksena 1990-luvulta lähtien niin idässä kuin lännessä.
Vuosina 1902–2001 Suomessa tehtiin seitsemän slavistiikan alan väitöskirjaa.
Aiheesta muualla

Suomen slavistipiiri
Helsingin yliopisto - Slavistiikan ja baltologian laitos (Arkistoitu – Internet Archive)
Emma Sarkisjan

Emma Tigranovna Sarkisjan (ven. Эмма Тиграновна Саркисян; s. 23. toukokuuta 1935 Voronež) on venäläinen ooppera- ja konserttilaulaja, joka esiintyi aluksi mezzosopraanona.
Sarkisjan valmistui Anatoli Dolivon luokalta Moskovan konservatoriosta. Hän liittyi vuonna 1960 Stanislavskin ja Nemirovitš-Dantšenkon mukaan nimettyyn Moskovan akateemiseen musiikkiteatteriin. Sakirsjanille myönnettiin ensimmäinen palkinto Bukarestin kansainvälisessä Enescu-laulukilpailussa vuonna 1961. Lisäksi hänet palkittiin kansainvälisessä Prahan kevät -laulukilpailussa vuonna 1959. Sarkisjan saavutti menestystä Walter Felsensteinin ohjaamassa Carmen-tuotannossa ja jatkoi yhteistyötä Felsensteinin kanssa Komische Oper Berlinissä 1970-luvulla. Vuonna 1991 hän liittyi Novaja opera -teatteriin sen perustamisen yhteydessä. Sarkisjan on kiertänyt laajalti Venäjällä ja ulkomailla myös resitalistina. Hänen konserttiohjelmistoonsa on kuulunut muun muassa teoksia Robert Schumannilta, Manuel de Fallalta, Enrique Granadosilta, Pjotr Tšaikovskilta ja Sergei Rahmaninovilta.
Sarkisjan esiintyi vuonna 2007 alttoroolissa (Njanja) Daniel Barenboimin johtamassa Jevgeni Oneginin tuotannossa Salzburgin musiikkijuhlilla. Hän on esiintynyt samassa roolissa myös Dmitri Tšernjakovin tuotannoissa Bolšoi-teatterissa. Sarkisjan on opettanut Venäjän teatteritaiteen akatemiassa. Hänelle myönnettiin Venäjän kunniataiteilijan arvonimi vuonna 1970 ja Venäjän kansantaiteilijan arvonimi vuonna 2001.
Esko Pietarinpoika Uttermark

Esko Pietarinpoika Uttermark (Eskil Utmark, mainitaan 1588–1629) oli suomalainen talonpoika, joka oli nuijasodan aikana yksi nuijamiesten johtajista Savossa.
Uttermark syntyi Suonenjoella. Pohjoismaisessa sodassa 1570–1595 hän palveli Axel Kurckin lipustossa lähettinä ja 1596 hänet on merkitty kotitalonsa isännäksi Suonenjoella. Nuijasota saavutti Savon seuraavana vuonna, kun Pohjois-Savon talonpojat lähtivät marssimaan kohti käskynhaltija Gödik Fincken johtamaa Olavinlinnaa. Uttermarkin, pielavetisen Tahvo Niskasen ja vehmersalmelaisen Olli Möykkysen johtamat yli 400 miestä hiihtivät 10. tammikuuta 1597 Pieksämäeltä Joroisiin ja edelleen Rantasalmelle. Siellä odoteltiin lisäjoukkoja Mikkelistä, lähetettiin Finckelle vaatimus antautumisesta ja poltettiin useita seudun ratsutiloja. Käkisalmen linnan päällikkö Arvid Henrikinpoika Tavast lähetti Fincken avuksi lisävoimia, jotka hyökkäsivät nuijamiesten kimppuun sekä Juvan Härkälässä että Rantasalmen Putkilahdessa, surmaten 67 ja 45 kapinallista. Uttermark, jota pidetään Savon huomattavimpana nuijapäällikkönä, pääsi pakoon Joroisten suuntaan, jonka Pajalassa (Pasalassa) 16. tammikuuta käydyssä taistelussa kaatui vielä 16 nuijamiestä. Pääjoukko pääsi kuitenkin karkuun ja myös Uttermark säilytti henkensä.
Vuonna 1600 Uttermark mainitaan pientilallisena, 1603 hän sai Kaarle-herttualta vapauskirjeen kahden veromarkan tilaan ja vuodesta 1617 vuoteen 1623 hänellä oli 5,5 veromarkan maaomaisuus. Vielä lähes 60-vuotiaana vuodesta 1623 vuoteen 1629 Uttermark mainitaan Erik Jooninpojan komppanian lippumiehenä.
Aiheesta muualla

Pia Puntanen, Taru Särkkä: Nuijasota Savossa (Viitattu 23.11.2014)
Esko Pekonen (jääpalloilija)

Esko Pekonen vuonna 1936
Esko Pekonen (18. joulukuuta 1902 Valkeala – 27. syyskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen jääpalloilija, joka edusti
Helsingin Jalkapalloklubia.
Hän pelasi myös 10 A-maaottelua Suomen jääpallomaajoukkueessa. Aktiiviuransa jälkeen Pekonen toimi jääpallo- ja jalkapalloerotuomarina. Hän tuomitsi seitsemän jalkapallomaaottelua vuosina 1931–1939 ja oli avustavana erotuomarina Berliinin olympiakisojen jalkapalloturnauksessa 1936. Pekonen oli Suomen Palloliiton erotuomarivaliokunnan sekä Helsingin erotuomarikerhon puheenjohtaja ja toimi muun muassa Helsingin Sanomien urheiluavustajana vuosina 1923–1939.
Pekonen oli ammatiltaan poliisi. Hän työskenteli Helsingin poliisilaitoksella vuodesta 1926 lähtien ja siirtyi eläkkeelle rikoskomisarion virasta vuonna 1965.
Saavutukset

Jääpallon Suomen mestaruus: 1921, 1923, 1924, 1928.
Etappi

| --- | --- |
:  Määritelmä:  1. kuljettava taival, sen matkaosuus tai pysähdyspiste 2. (kuvaannollisesti) nykyisyyden ja tavoitetilan välissä oleva välitavoite 
: Wikipediassa ei tällä hetkellä ole varsinaista artikkelia aiheesta Etappi. Katso etappi Wikisanakirjasta, vapaasta sanakirjasta.  Voit aloittaa aihetta käsittelevän artikkelin Wikipediaan , mutta kirjoita enemmän kuin vain sanakirjamääritelmä.
Esko Pesonen

Esko Pesonen (11. tammikuuta 1925 Muurame – 15. huhtikuuta 2016 Turku) oli suomalainen näyttelijä.
Ura

Näyttelijänä itseoppinut, Jyväskylässä myymälänhoitajana toiminut Pesonen näytteli avustajana monissa Jyväskylän kaupunginteatterin tuotannoissa. Hän päätti jättää kauppiaan työt ja siirtyi näyttelijäksi Kokkolan teatteriin. Pisin kiinnitys hänellä oli Turun kaupunginteatterissa. Turussa hän tutustui 1970-luvulla Yleisradiossa työskennelleeseen Matti Ijäkseen, joka alkoi käyttää Pesosta monissa lastenohjelmissaan kuten Muni maailmani muni. Vähitellen Pesosesta tuli yksi Ijäksen elokuvien luottonäyttelijöistä, joka teki merkittävät roolityöt tämän televisioelokuvissa Viimeinen keikka, Painija ja Kolme yötä. Monien Ijäksen elokuvien lisäksi Pesonen on tehnyt sivuosia muun muassa elokuvissa Tulipää, Kivenpyörittäjän kylä ja Juoksuhaudantie. Pesonen näytteli myös Carl Mestertonin ohjaamassa sarjassa Metsolat, jossa hänen roolinsa oli opettaja Ronkainen. Pesonen on haudattu Turun hautausmaalle.
Etchegaray

| Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset .Miesten pelota | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset .Miesten pelota | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset .Miesten pelota | Maa:   Ranska> .Miesten pelota |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | pelota |  |
Etchegaray oli ranskalainen pelotari. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa hän sai hopeaa.
Etchi

Tyttö läpikuultavissa vaatteissa on etchin peruskuvastoa.
Etchi (jap. エッチ, H, joskus myös ecchi) on japaninkielinen lyhennesana, joka tarkoittaa irstasta, seksikästä tai tuhmaa. Sanaa voidaan käyttää sekä verbinä, substantiivina että adjektiivina, jolloin merkitys vastaavasti muuttuu esimerkiksi ”irstailuksi” tai ”perverssiksi”. Sana juontuu kantasana hentain alkukirjaimesta, joka englantia jäljitellen äännetään japanissa ”etchi”. Hentai japanin kielen sanana tarkoittaa aivan samaa, mutta etchi lyhenteenä on häveliäämpi ilmaisu.
Länsimaissa etchi ja hentai tarkoittavat (japanilaista) piirrettyä erotiikkaviihdettä. Hentai on vakiintunut tarkoittamaan kovempaa materiaalia, ja etchi pehmeämpää, myös nuoremmille sopivaa. Etchin voidaan katsoa keskittyvän enemmänkin alastomuuteen, osittaiseen alastomuuteen tai provokatiiviseen vaatetukseen.
Starr

Starr on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Antony Starr (s. 1975), uusiseelantilainen näyttelijä
Bart Starr (1934–2019), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja valmentaja
Belle Starr (1848–1889), yhdysvaltalainen lainsuojaton ja villin lännen legenda
Edwin Starr (1942–2003), yhdysvaltalainen soul-laulaja
Natalia Starr (s. 1993), puolalainen pornonäyttelijä
Rachel Starr (s. 1983), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä ja alastonmalli
Stevie Starr (s. 1963), skotlantilainen viihdetaiteilija ja esineiden nielijä
Starr taiteilijanimenä

Brono Starr, oik. Jarmo Linna (s. 1963), suomalainen kitaristi, basisti, laulaja, säveltäjä ja sanoittaja
Kauko Starr, oik. Toni Wirtanen (s. 1975), suomalainen laulaja, Apulanta -yhtyeen jäsen
Kay Starr, oik. Katherine Laverne Starks (1922–2016), yhdysvaltalainen jazz- ja poplaulaja
Michael Starr, oik. Ralph Saenz (s. 1965), yhdysvaltalainen laulaja, Steel Panther -yhtyeen jäsen
Ringo Starr, oik. Richard Starkey (s. 1940), englantilainen rumpali, laulaja ja näyttelijä, The Beatles -yhtyeen jäsen
Ryan Starr, oik. Tiffany Ryan Montgomery (s. 1982), yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä
Sable Starr, oik. Sable Hay Shields (1958–2009), yhdysvaltalainen musiikkivaikuttaja
Kuvitteellisia henkilöitä

Elihas Starr, Munapää, rikollisnero Marvel Comicsin sarjakuvissa
Emilia Byrd Starr, L. M. Montgomeryn Pieni runotyttö -kirjasarjan ja siihen perustuvan televisiosarjan päähenkilö
Nimen muita merkityksiä

Starrin piirikunta, piirikunta Texasissa, Yhdysvalloissa.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hitit (Einin albumi)

| Hitit Eini |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 2002
 Julkaistu: 2002
 Tuottaja(t): Peter Engberg Petri Kokko
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 60.01
 Levy-yhtiö: Poptori (uudet versiot vuosien 1977–1985 hiteistä)
Hitit on suomalaisen iskelmälaulaja Einin vuonna 2002 julkaistu kokoelma-albumi. Levy sisältää Einin menestyssävelmiä uudelleen levytettyinä versioina. Kokoelman seitsemästätoista laulusta viisi on suomalaista alkuperää. Tunnin mittaisen hittikokoelman laulut poikkeavat kestoltaan jonkin verran alkuperäisversioista.
Tuoteseloste

Kokoelman avausraita on Irina Milanin suomeksi sanoittama käännösiskelmä ”Yes Sir, alkaa polttaa”, jolla Eini teki läpimurron 18-vuotiaana. Levyllä on myös suomenkieliset versiot hiteistä ”Xanadu” sekä ”Manuel Goodbye” eli ”Tavataanko taas”. Tyypillisestä iskelmälyriikasta poikkeaa käännösiskelmä ”Me kaksi matkalla Tukholmaan”, joka kertoo Ruotsiin matkaavien suomalaissiirtolaisten tunnoista Suomen harmaiden rantojen jäädessä horisontin taakse. Levyllä on myös Einin tulkinta Toivo Kärjen ja Reino Helismaan klassikosta ”Täysikuu”. ”Kesä ja yö” on alun perin elokuvasta Uuno Turhapuro armeijan leivissä, jossa Eini cameo-roolissaan esittää sen herraseurueelle ravintolan kabinetissa. Madonnan läpimurtohitti ”Like a Virgin” on sanoittaja Raul Reimanin käsittelyssä saanut suomenkieliseksi nimekseen ”Olen neitsyt”.
Kappaleet

Yes Sir, alkaa polttaa (4:07) (Yes Sir, I Can Boogie)
R. Soja – F. Dostal – Suom. san. I. Milan – Sov. K. Halonen – Peermusic
Vielä jossain kohdataan (3:22)
Säv. ja sov. K. Halonen – San. Juha Vainio – Warner/Chappell Music Finland
Xanadu (3:22) (Xanadu)
J. Lynne – Suom. san. R. Reiman – Sov. K. Halonen – EMI Songs Scandinavia
Vie, vie, vie (3:09) (Hi)
A. Toledano – E. Manor – Suom. san. L. Länsi – Sov. J. Sivonen – Warner/Chappell Music Scandinavia
Kesä ja yö (3:35)
Säv. V. Samuli – San. R. Reiman – Sov. J. Kountu – Warner/Chappell Music Finland
Tavataanko taas (3:58) (Manuel Goodbye)
B. Dietrich – G. Grabowski – M. Simons – J. White – Suom. san. P. Lunden – Sov. J. Sivonen – Scandinavian Songs Ab
Haloo hela Finland (2:45) (Hallå på pressen)
M. Kempff – Q. Strix – A. Kempff – Suom. san. R. Reiman – Sov. J. Sivonen – EMI Music Publ. Scand./Scandinavian Songs
Mua kohtele näin (3:12) (Tired of Toein' the Line)
R. Burnette – R. Coleman – Suom. san. R. Reiman – Sov. J. Sivonen – Platz Music David – Scand.
Monta monta yötä (4:01) (Ooa hela natten)
B. Uhr – Å. Eriksson – Suom. san. R. Reiman – Sov. J. Sivonen – April Music Ab
Me kaksi matkalla Tukholmaan (3:50) (Meet Me in Stockholm)
A. Sahm – Suom. san. A. Ollikainen – Sov. J. Sivonen – Peermusic Ab
Täysikuu (3:36)
Säv. T. Kärki – San. R. Helismaa – Sov. K. Halonen – J. Louhivuori – Warner/Chappell Music Finland Oy
Rajana taivas (2:57)
Säv. E. Koivumies – San. E. Koivumies – R. Reiman – Sov. J. Sivonen – Warner/Chappell Music Finland Oy
Vetonaula (3:28) (You Are the Greatest Lover)
H. van Hernert – P. Souer – Suom. san. C. Johansson – Sov. M. Johansson –  Warner/Chappell Music Scand. Ab
Kiitävän hetken hurma (3:14)
Säv. ja sov. J. Sivonen – San. R. Reiman – Warner/Chappell Music Finland Oy
Rakastua voisit aivan pikkuisen (2:53) (Cara mia)
R. Soja – J. O'Brien – Suom. san. P. Reponen – Sov. K. Halonen – Warner/Chappell Music Finland Oy
Vie vain (3:37) (Save Me)
G. Fletcher – D. Flett – Suom. san. P. Reponen – Sov. K. Halonen – Air Chrysalis Scandinavia Ab
Olen neitsyt (3:50) (Like a Virgin)
B. Steinberg – T. Kelly – Suom. san. R. Reiman – Sov. J. Sivonen – Warner/Chappell Music Finland Oy
Muusikot

Peter Engberg – kitarat
Timo Mynttinen – basso
Harri Lehtonen – rummut
Matti Rantatalo – kosketinsoittimet
Petri Kokko - kosketinsoittimet
Pirjo Aittomäki – taustakuorot
Olli Harala
Nina Tapio
Hjelledalen

| Hjelledalen |
| --- | --- |
 Näkymä laaksoon Videdalenista elokuussa 2008.
Sijainti:  Sogn ja Fjordane,  Norja
Vuoristo:  Skandit
Laakson ominaisuudet
Pituussuunta:  koillinen−lounas
Geologia ja hydrologia
Joet:  Hjelledøla
Hjelledalen on Strynin kunnassa, Sognin ja Fjordanen läänissä, Norjassa sijaitseva laakso.
Maantiede

Hjelledalen on U-laakso, jollaisia aikanaan levinneet laaksojäätiköt ovat jättäneet jälkeensä. Useat laaksoa ympäröivät vuorenhuiput yltävät noin 1 400 metristä lähes 1 900 metrin korkeuteen asti merenpinnan tasosta. Laaksoon liittyy joitakin sivulaaksoja – Sunndalen, Skjerdingsdalen ja Grasdalen – ja päälaakso jatkuu korkeammalle itään Videdalenina.
Maantiede > Jäätiköt

Laaksoa ympäröivillä ylängöillä ja vuorien lailla on joitakin jäätiköitä. Niistä huomattavimmat sijaitsevat Strynefjelletin, Sætrefjelletin ja Midtstolhyrnan yllä.
Maantiede > Laakson vesi

Laakson pohjalla virtaa Hjelledøla-joki. Sen vesi laskee lännempänä sijaitsevaan Oppstrynsvatnet-järveen, josta edelleen länteen kohti Nordfjord-vuonoa. Vesi on peräisin sekä laaksoon liittyvistä sivulaaksoista – Sunndalenista, Skjerdingsdalenista, Grasdalenista ja Videdalenista – että laakson varrella olevilta vuorilta virtaavista vuoripuroista, jotka tulevat ylhäällä olevilta jäätiköiltä. Myös sivulaaksojen vedet ovat peräisin jäätiköiltä ja ylänköjärviltä.
Liikenne

Laakson pohjalla kulkee Fv15-tie, joka ennen idempänä olevaa Strynefjelletin ylänkölaaksoa, Videdalenia, kääntyy tunneliin ja oikaisee näin väliin jäävien vuorten läpi Breiddalen laaksoon. Siellä tie tulee risteykseen, josta tie jatkuu joko itään kohti Grotlia ja Lomia tai kääntyy Fv63-tielle kohti Geirangeria ja pohjoista. Lännensuuntaan Hjelledalenissa kulkeva Fv15-tie jatkuu Strynsvatnet-järven rannalla olevan Hjellen kautta kohti Strynin keskuskylää. Laakson itäosassa Fv15-tie risteää myös Videdaleniin, Strynefjelletiin luo nousevalle vanhemmalle Fv258-tielle. Tien varrella on hotelli sekä ylempänä Strynefjellet Sommarski -laskettelukeskus. Tie johtaa edelleen kohti itää, missä se päättyy risteykseen Fv15-tien kanssa, Grotliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hjelledalen Wikimedia Commonsissa