stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
E. J. Castrén

| E>  J. Castrén.Maatalousministeriön kansliapäällikkö |
| --- | --- |
 1928–1936  
Edeltäjä:  Hannes Aejmelaeus
Seuraaja:  J. H. Konttinen
Henkilötiedot
Koko nimi:  Erik Johannes Castrén
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1873 Haapajärvi
Kuollut: 31. joulukuuta 1936 (63 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  virkamies, kansliapäällikkö
Vanhemmat:  Ernst Erik Castrén Johanna Fredrika Hamberg
Puoliso:  Elsa Helena Westlund (1910–)
Tiedot
Koulutus:  ylempi hallintotutkinto (1898)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Erik (Erkki) Johannes Castrén (5. heinäkuuta 1873 Haapajärvi – 31. joulukuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen maatalousministeriön esittelijäneuvos ja kansliapäällikkö.
Castrénin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Ernst Erik Castrén (1813–1873) ja Johanna Fredrika Hamberg (k. 1922). Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Kuopion yksityislyseosta ja suoritti ylemmän hallintotutkinnon Helsingin yliopistossa 1898.
Castrén oli yleisen revisio-oikeuden toisena reviisorina 1907–1918 ja Suomen senaatin maataloustoimituskunnan protokollasihteerinä 1918–1919. Hän oli maatalousministeriössä esittelijäsihteerinä 1919–1922, esittelijäneuvoksena 1922–1928 sekä kansliapäällikkönä vuodesta 1928.
Castrén oli toimitsijana valtion ja Helsingin kaupungin suuressa tilusvaihtojärjestelyssä, hän toimi eduskunnan valiokuntien sihteerinä ja oli puheenjohtajana lukuisissa komiteoissa joita oli asetettu parantamaan Suojärven lahjoitusmaiden lampuotien asemaa sekä käsittelemään Karjalan kannaksella olevien valtion metsien luovutusta ja valtion virkatalojen vuokraajien asemaa. Hän oli jäsenenä myös maatalousoikeudellisen tarkkailuvaliokunnan asiantuntijalautakunnassa.
Castrén oli naimisissa vuodesta 1910 ylioppilas Elsa Helena Westlundin kanssa.
Aiheesta muualla

Viimeiset lahjoitusmaat. Perintokirjojen jakaminen Suojärven lampuoteille. Suomen Kuvalehdelle kirjoittanut esittelijäneuvos Erkki Castrén, Suomen Kuvalehti, 04.11.1922, nro 44, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Dominique Perrault

Dominique Perrault
Dominique Perrault (s. 9. huhtikuuta 1953 Clermont-Ferrand Ranska) on ranskalainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija. Hän saavutti jo nuorella iällä mainetta voittamalla Ranskan kansalliskirjaston uudisrakennuksen, François Mitterrand -keskuksen, arkkitehtikilpailun vuonna 1989. Sittemmin hän on voittanut myös Berliinin olympialaisten velodromin ja uimahallien suunnittelukilpailut.
Arkkitehtina

Arkkitehti Perraultin suuria projekteja ovat Euroopan yhteisön tuomioistuimen rakennus Luxemburgissa, Madridin olympialaisten tenniskeskus, Soulin EWHA-yliopiston (naisille) kampuksen luominen sekä kahden pilvenpiirtäjän rakentaminen Wienin liikekeskukseen.
Mutta Dominique Perrault nauttii myös esittelemällä ja suunnittelemalla myös vähemmän monumentaalisia kohteita, ja kohteet ovat kooltaan vaihtelevia, ohjelmatoteutuksiltaan hyvin erilaisia sekä sijaintipaikoiltaan eri puolilla maailmaa. Kolonihavenissa Tanskassa hän on tehnyt lasihäkin elävän puun ympärille. Hän harrastaa töissään alueen ja sen luonnon vuoropuhelua, kuten hän on tehnyt Zirissä ja Wattensissa Itävallassa. Hän on myös suunnitellut kaksi pientä supermarkettia Mpreis-ketjulle. Hän on juuri saanut valmiiksi Priory Parkin pienen paviljongin Reigateen Lontoon lähelle.
Perraultin arkkitehtuuri ”kohoaa tyhjästä, matkaerostaselvennä, hiljaisuudesta, salaisuudesta”, toteaan Birgitte David. Hänen mielestään ”mielenkiintoista on, että hän luo alueita eikä vain rakennuksia”. Tämän toteuttaakseen hän luo illuusion arkkitehtuurin katoamisesta valon ja varjojen leikin avulla sekä antimaterialisoinninselvennä ja arvoituksen avulla.
Toteutuneita hankkeita ja suunnitelmia

Innsbruck, raatihuone 2002
Palermo, Perraultin silta
Barcelona, Hotelli Habitat
Pietari, Mariinski-teatterin uudisrakennus
Madrid, Caja Mágica
Palkintoja ja tunnustuksia

Constructa-palkinto 1992
Ranskan suuri arkkitehtuuripalkinto 1993
Ranskan kunnialegionaan ritari
Saksan arkkitehtien kunniapalkinto
Britannian kuninkaallisen arkkitehti-instituutin kunniapalkinto
Mies van der Rohe -palkinto eurooppalaisesta arkkitehtuurista 1997
Saksan arkkitehtuuripalkinto 1999
Maailman arkkitehtuuripalkinto 2001
Aiheesta muualla

Dominique Perrault’n toimisto
Dominique Perrault Archiguide-sivustolla
Dominique Fishback

| Dominique Fishback |
| --- | --- |
 Fishback vuonna 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1991 (ikä 33) Brooklyn, New York
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
www.dominique-fishback.com
IMDb
Dominique Fishback (s. 22. maaliskuuta 1991 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Koulutus

Fishback on suorittanut tutkinnon näyttelemisen oppiaineessa Pacen yliopistossa.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Roolihahmo |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | The Hate U Give | The Hate U Give | Kenya |
| 2020 | Project Power | Project Power | Robin |
| 2021 | Judas and the Black Messiah | Judas and the Black Messiah | Deborah Johnson |
| 2023 | Transformers: Rise of the Beasts | Transformers: Rise of the Beasts | Elena Wallace |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuodet | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Roolihahmo |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | The Affair | The Affair | Keisha |
| 2015 | Americans | The Americans | Nicole |
| 2015 | Blue Bloods | Blue Bloods | Charelle Tyler |
| 2015 | Kallista kipua | Royal Pains | Elan |
| 2015 | Show Me a Hero | Show Me a Hero | Billie Rowan |
| 2017–2019 | The Deuce | The Deuce | Donna Pickett |
| 2021 | Modern Love | Modern Love | Lil |
| 2023 | Swarm | Swarm | Dre |
Palkinnot ja ehdokkuudet > Baftan elokuvapalkinnot

| Vuosi | Palkinto | Elokuva | Lopputulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | Paras naissivuosa | Judas and the Black Messiah | Ehdokkuus |
Palkinnot ja ehdokkuudet > Primetime Emmy -palkinnot

| Vuosi | Palkinto | Ohjelma | Lopputulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Paras naispääosa minisarjassa tai elokuvassa | Swarm | Ehdokkuus |
EXE (tiedostomuoto)

| Executable file |
| --- | --- |

Tiedostopääte:  .exe
Tiedoston tyyppi:  ohjelma
Lyhenne:  EXE
EXE (Executable file) on ohjelmatiedostomuoto tietokoneohjelman tallentamiseen. Käyttöjärjestelmä lataa tiedoston ja suorittaa siinä olevan ohjelmakoodin.
Muotoa tukevia alustoja ovat DOS, Windows, ReactOS ja OS/2.
Alustat > DOS

16-bittisessä DOS:ssa käytössä oli MZ-tiedostomuoto ajettaville ohjelmille. Nimitys MZ tulee Microsoftin ohjelmoija Mark Zbikowskin nimestä, ja se tuli käyttöön COM-muodon rinnalle DOS 2.0:ssa maaliskuussa 1983. Aiempi DOS:n tukema muoto oli 64 kilotavun COM-tiedosto. Kaikki myöhemmät muodot ovat sikäli taaksepäin yhteensopivia kaikkien aiempien versioiden kanssa, että niissä on ns. tynkä, joka vähintään tulostaa virheilmoituksen, ettei ohjelmaa voi käyttää kyseisellä alustalla. Periaatteessa tyngässä voisi kuitenkin olla esim. Windows-ohjelman DOS-versio. Tämä on kuitenkin harvinaista.
Alustat > Windows

Windowsissa ajettavat ohjelmat käyttävät Portable Executable -muotoa, joka voi olla 32- tai 64-bittinen (PE+).
Alustat > OS/2

OS/2:ssa käytetty LX-muoto oli 16-/32-bittinen. LX-muoto oli lineaarinen 32-bittinen muoto kun taas NE-muoto oli 16-bittinen segmentoitu muoto.
OS/2:n LE-muoto tuki 16-, 32- tai 64-bittistä konekieltä.
Aiheesta muualla

Executable File Formats (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Edouard Mény de Marangue

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Edouard Mény de Marangue |  Edouard Mény de Marangue |  Edouard Mény de Marangue |  |
Maa:   Ranska
Miesten tennis
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | nelinpeli |  |
Edouard Marie Marc Mény de Marangue (30. marraskuuta 1882 Pariisi, Ranska – 23. tammikuuta 1960 Beaulieu-sur-Mer, Alpes-Maritimes, Ranska) oli ranskalainen tennispelaaja.
Mény de Marangue saavutti Tukholman olympialaisissa 1912 pronssia nelinpelissä Albert Canet'n parina.
Data East

| Data East Corporation |
| --- | --- |

Perustettu:  1976
Perustaja:  Tetsuo Fukuda
Lakkautettu:  2003
Kotipaikka:  Tokio, Japani
Toimiala:  videopeliteollisuus, elektroniikkateollisuus
Tuotteet:  videopelit, flipperit
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Data East Corporation (jap. 株式会社データイースト, Dēta Īsuto Kabushikigaisha), lyhyesti DECO on vuonna 1976 perustettu japanilainen pelitalo ja sähkösuunnitteluyritys, joka perustettiin 1976 ja päätyi konkurssiin vuonna 2003. Sen pääkonttori sijaitsi Tokion Suginamin alueella. Yhtiön Yhdysvaltain konttori Data East USA sijaitsi San Joséssa Kaliforniassa. 
Yhtiö kehitti ja julkaisi sekä videopelejä että flipperipelejä; kaiken kaikkiaan yhtiö kehitti 150 videopeliä.
Historia

Data Eastin perusti Tokain yliopiston alumni Tetsuo Fukuda 20. huhtikuuta 1976. Heinäkuussa 1977 yritys suunnitteli ja julkaisi ensimmäisen pelihallipelinsä Jack Lot, joka oli yrityskäyttöön tarkoitettu blackjackiin perustuva peli. Tammikuussa 1978 julkaistiin Super Break, joka oli sen ensimmäinen videopeli. 1970-luvulla Data East julkaisi kaikkiaan yli 15 pelihallipeliä .
Data East perusti konttorin Yhdysvaltoihin kesäkuussa 1979, samoihin aikoihin kun sen kilpailijat Sega ja Taito olivat ilmaantuneet maan markkinoille. Vuonna 1980 yritys julkaisi Astro Fighterin, josta tuli sen ensimmäinen iso pelihallipeli.
Aiheesta muualla

Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Data East
Käännös suomeksi
Dalmore

Dalmore-tislaamo
Dalmore on skottilainen viskitislaamo, joka sijaitsee Alnessissä, noin 32 km Invernessistä pohjoiseen. Se sijaitsee Cromary Firthin rannoilla, vastapäätä Black Isle -saarta, "suurta niittymaata", josta se on saanut nimensä.
Tislaamon omistaa Whyte and Mackay Ltd, jonka taas omistaa filippiiniläinen Emperador Inc.
Historia

Dalmoren legenda juontaa juurensa aina vuoteen 1263 asti, kun Colin of Kintail, Mackenzie-klaanin päällikkö, pelasti Skotlannin kuninkaan Aleksanteri III:n ryntäävältä hirveltä. Kiitollinen kuningas palkitsi Colinin Eilean Donanin mailla, motolla "Luceo Non Uro" ("Loistan, en polta") ja oikeudella käyttää klaanin vaakunana 12-piikkistä hirven päätä. Itse tislaamon perusti monta vuotta myöhemmin vuonna 1839 yrittäjä Alexander Matheson, joka 28 vuoden päästä päätti siirtää tislaamon eteenpäin uusille omistajille. Andrew ja Charles Mackenzie saivat tislaamon, ja Mackenzie-klaanin jäseninä he alkoivat käyttää viskin merkkinä ikonista 12-piikkistä hirven päätä, caberfeidhiä joka on aina siitä lähtien koristanut jokaikistä Dalmore-viskipulloa.
Prosessi

Palkittu tislaamo valmistaa useita eri viskejä jotka valmistetaan useissa eri sammioissa, jotka ovat erikokoisia, jotta viskille saadaan monimutkaisempi luonne.
Dalmoren jokainen viski kypsytetään kahdessa erityyppisessä puutynnyrissä: yhdysvaltalaisissa tammisissa bourbon-tynnyreissä ja tislaamon yksinoikeudella käyttämissä Gonzalez Byassin vanhoissa sherry-tynnyreissä. Jokainen sherry-tynnyri - jotka valitsee tislaamomestari Richard Paterson itse - antaa viskille syvän kuparinvärin ja makuvivahteita murskatuista manteleista, kanelista, inkivääristä ja sitrushedelmistä. Bourbon-tynnyrit antavat viskille makuvivahteita vaniljasta, mausteista, hunajasta ja trooppisista hedelmistä.
Jotta viskille saadaan monimutkaisempi luonne, jotkut viskit viimeistellään poikkeuksellisissa tynnyreissä, joiden puumateriaali tulee maailmankuuluilta viinitiloilta.
Viskit

Tislaamon nykyiseen tuotevalikoimaan kuuluu:
Dalmore 12 year old
Dalmore 15 year old
Dalmore Cigar malt
Dalmore 18 year old
Dalmore King Alexander III
Dalmore 25 year old
Dalmore Valour (saatavilla vain matkustuksen yhteydessä)
Dalmore Constellation Collection
Dalmore Richard Paterson Collection
Ennätyshinnat

15.4.2005, Dennis Barthe, Bagshot Surreyssä sijaitsevan Pennyhill Park Hotelin Ascot Barin baarimestari, myi pullon Dalmoren 62-vuotiasta viskiä hintaan £32'000. Kyseinen viski oli sekoitus viidestä eri tynnyristä, vuosilta 1868, 1878, 1922, 1926 ja 1939. Kyseistä viskiä valmistettiin vain 12 pulloa.
Vuonna 2010, tislaamo sai valmiiksi Dalmore Trinitasin, joka sai nimensä siitä että sitä valmistettiin vain kolme pulloa. Kaksi ensimmäistä pulloa myytiin hintaan £100'000 kappaleelta. Tislaamon omien webbisivujen mukaan viimeinen pullo myytiin Harrodsissa, Lontoossa vuonna 2011 hintaan £120'000.
Vuonna 2013 tislaamo valmisti Paterson-kokoelman kunnioittaakseen tislaamomestari Richard Patersonia. 12 pullon kokoelma myytiin Harrodsissa hintaan £987'500.
Aiheesta muualla

Tislaamon kotisivut
Edouard Mununu Kasiala

Edouard Mununu Kasiala vuonna 2010
Edouard Mununu Kasiala (15. elokuuta 1936 – 4. joulukuuta 2022 Bryssel, Belgia) oli trappisteihin kuulunut kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. elokuuta 1967 ja nimitettiin Kikwitin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Aquae Flaviaen titulaaripiispaksi 8. marraskuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. maaliskuuta 1985. Pääkonsekraattorina toimi Alexander Mbuka-Nzundu, jota avustivat Eugène Biletsi Onim ja André Mayamba Mabuti Kathongo.
10. maaliskuuta 1986 Mununu Kasiala sai nimityksen Kikwitin piispaksi. Hän siirtyi eläkkeelle 19. marraskuuta 2016. Eläköitymisensä jälkeen hän kampanjoi ebolaviruksen leviämistä vastaan hiippakuntansa radioaseman avulla jakaen ohjeita viruksen leviämisen ehkäisemiseksi.
Douglas Aarniokoski

Douglas ”Doug” Aarniokoski (25. elokuuta 1965 Yhdysvallat) on suomalaissukuinen, yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvaohjaaja. Aarniokoski on työskennellyt elokuvamaailmassa vuodesta 1989 lähtien. Tuolloin hän työskenteli tuotantoassistenttina elokuvassa Turner ja täystuho (Turner & Hooch).
Uran alkupuoli

1990-luvun ajan Aarniokoski työskenteli käsikirjoittajana (Puppet Master 4, 1993, Puppet Master 5: The Final Chapter, 1994) sekä apulais- ja second unit -ohjaajana useissa hittielokuvissa, kuten Neljä huonetta (Four Rooms, 1995), Hämärästä aamunkoittoon (From Dusk Till Dawn, 1996), Austin Powers – kumma jätkä (Austin Powers: International Man of Mystery, 1997) sekä Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa (Fear and Loathing in Las Vegas, 1998).
Debyytti ohjaajana

Aarniokosken debyytti ohjaajana oli Highlander-elokuvasarjan neljäs osa Highlander – pelin loppu. Sen kuvaukset alkoivat lokakuussa 1999. Elokuvan budjetti oli varsin suuri, 15 miljoonaa dollaria, ja pääosissa olivat Christopher Lambert ja Adrian Paul. Elokuva keräsi lipputuloja Yhdysvalloissa runsaat 12 miljoonaa dollaria.
Aarniokoski on ohjannut myös paljon vähemmälle huomiolle jääneet elokuvat The Safe Side (2004) ja The Courier (2005), joista ensimmäinen julkaistiin suoraan videolevitykseen.
2000-luku

Aarniokosken apulaisohjauksia 2000-luvulta ovat muun muassa Spy Kids (2001), Kultainen medaljonki (The Medallion, 2003) ja Once Upon a Time in Mexico (2003).
Aarniokosken tuorein elokuvaohjaus on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Nurse 3D. Television puolella hän on ohjannut 2010-luvulla jaksoja sarjoihin Criminal Minds – FBI-tutkijat, Limitless, Arrow, The Flash, Sleepy Hollow, Blue Bloods ja Star Trek: Discovery.
Aiheesta muualla

Douglas Aarniokoski Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Douglas Aarniokoski Elonetissä.
Dave Murray

| Dave Murray |
| --- | --- |
 Dave Murray Iron Maidenin Somewhere Back In Time -kiertueella Costa Ricassa vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. joulukuuta 1956 (ikä 67)
Ammatti:  Muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1972-
Tyylilajit:  Heavy metal, hard rock, NWOBHM
Soittimet:  Kitara
Yhtyeet:  Iron Maiden Urchin Hear ’n Aid Stone Free Electric Gas Legend The Stuff Evil Ways
Levy-yhtiöt:  EMI
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
David Michael Murray (s. 23. joulukuuta 1956 Lontoo, Englanti) on brittiläinen muusikko ja lauluntekijä, joka tunnetaan metallimusiikkia esittävän Iron Maidenin kitaristina.
Murray liittyi Iron Maideniin ensimmäisen kerran vuonna 1976. Hän riitaantui yhtyeen silloisen laulaja Dennis Wilcockin kanssa ja hänet erotettiin yhtyeestä. Hän liittyi tällä välin teini-ikäisenä tapaamansa Adrian Smithin perustamaan yhtyeeseen Urchin, kunnes hän palasi basisti Steve Harrisin pyynnöstä takaisin Iron Maideniin. Myös Smith liittyi yhtyeeseen vuonna 1980. Murray on Harrisin ohella ainoa Iron Maidenin jäsen, joka on esiintynyt kaikilla yhtyeen levytyksillä.
Lapsuus ja nuoruus

Murrayn äidillä oli useita osa-aikaisia siivoustöitä, ja hänen isänsä sai työkyvyttömyyseläkettä jouduttuaan nuorena eläkkeelle sairauden takia. Lisäksi perheeseen kuului kaksi vanhempaa tytärtä Pauline ja Janet.
Murrayn vanhemmat turhautuivat usein varattomuuteensa ja riitelivät keskenään paljon, minkä vuoksi David siskoineen joutui toisinaan paikallisen Pelastusarmeijan hoteisiin, missä he saattoivat viettää viikkokausia vanhempien selvitellessä riitojaan. Kunnanvaltuuston määräysten vuoksi perhe joutui muuttamaan useaan kertaan ympäri Lontoota, ja 14-vuotiaaksi vartuttuaan Murray oli ehtinyt opiskella jo kymmenessä Lontoon eri koulussa. Perheen tiuhan muuttovyyhdin seurauksena David oli aina uuden kotiseutunsa tulokas ja kiusanteon kohde ja hänen oli omien sanojensa mukaan karaistava itsensä nopeasti, jos hän halusi pärjätä. Hän alkoi isänsä rohkaisemana harrastamaan nyrkkeilyä ja pyrki pelaamaan paljon myös jalkapalloa ja krikettiä.[lähde? ]
Musiikillinen ura > Ensikosketus rockmusiikkiin ja ensimmäiset yhtyeet

15-vuotiaana Murray kiinnostui rockmusiikista kuultuaan radiosta Jimi Hendrixin kappaleen “Voodoo Child“. Hendrixin ja muun rockin ohella hän kiinnostui myös suuresti bluesista, ja keräiltyään sekä rock- että blues-levyjä hän hankki ensimmäisen kitaransa. 16-vuotiaana hän perusti ensimmäisen yhtyeensä, trion nimeltä Stone Free, jossa laulajana oli tuleva Iron Maidenin kitaristi Adrian Smith. Stone Freen ohella Murray seurasi ahkerasti Melody Makerissa esiintyneitä ilmoituksia avoimista kitaristinpaikoista. Melody Makerin ilmoitusten johdosta hän soitti myös soft rock -yhtyeessä Electric Gas ja punk -yhtyeessä The Secret, jonka kanssa hän myös äänitti vuonna 1975 julkaistun singlen “Café De Dance“.
Musiikillinen ura > Murrayn Iron Maidenille kirjoittamat kappaleet

“Charlotte the Harlot“ (albumilta Iron Maiden, 1980)
“Sanctuary“ (single, julkaistu myöhemmin albumin Iron Maiden uudelleenmasteroidussa painoksessa. Sävelletty Paul Di'Annon ja Steve Harrisin kanssa.)
“Twilight Zone“ (single, julkaistu myöhemmin albumin Killers uudelleenmasteroidussa painoksessa. Sävelletty Steve Harrisin kanssa.)
“Total Eclipse“ (alun perin singlen “Run to the Hills“ b-puoli, julkaistu myöhemmin albumin The Number of the Beast uudelleenmasteroidussa painoksessa. Sävelletty Steve Harrisin ja Clive Burrin kanssa.)
“Still Life“ (albumilta Piece of Mind, 1983. Sävelletty Steve Harrisin kanssa.)
“Deja-Vu“ (albumilta Somewhere in Time, 1986. Sävelletty Steve Harrisin kanssa.)
“Sheriff of Huddersfield“ (singlen “Wasted Years“ b-puoli. Sävelletty Steve Harrisin, Bruce Dickinsonin, Adrian Smithin ja Nicko McBrainin kanssa.)
“The Propechy“ (albumilta Seventh Son of a Seventh Son, 1988. Sävelletty Steve Harrisin kanssa.)
“Public Enema Number One“ (albumilta No Prayer for the Dying, 1990. Sävelletty Bruce Dickinsonin kanssa.)
“Fates Warning“ (albumilta No Prayer for the Dying, 1990. Sävelletty Steve Harrisin kanssa.)
“Chains of Misery“ (albumilta Fear of the Dark, 1992. Sävelletty Bruce Dickinsonin kanssa.)
“Judas Be My Guide“ (albumilta Fear of the Dark, 1992. Sävelletty Bruce Dickinsonin kanssa.)
“Lightning Strikes Twice“ (albumilta Virtual XI, 1998. Sävelletty Steve Harrisin kanssa.)
“When Two Worlds Collide“ (albumilta Virtual XI, 1998. Sävelletty Steve Harrisin ja Blaze Bayleyn kanssa.)
“Brave New World“ (albumilta Brave New World, 2000. Sävelletty Steve Harrisin ja Bruce Dickinsonin kanssa.)
“The Nomad“ (albumilta Brave New World, 2000. Sävelletty Steve Harrisin kanssa.)
“The Thin Line Between Love and Hate“ (albumilta Brave New World, 2000. Sävelletty Steve Harrisin kanssa.)
“Rainmaker“ (albumilta Dance of Death, 2003. Sävelletty Steve Harrisin ja Bruce Dickinsonin kanssa.)
“Journeyman“ (albumilta Dance of Death, 2003. Sävelletty Adrian Smithin ja Bruce Dickinsonin kanssa.)
“More Tea Vicar“ (julkaistu singlen “Rainmaker“ mukana. Sävelletty Steve Harrisin, Bruce Dickinsonin, Adrian Smithin, Janick Gersin ja Nicko McBrainin kanssa.)
“The Reincarnation of Benjamin Breeg“ (albumilta A Matter of Life and Death, 2006. Sävelletty Steve Harrisin kanssa.)
“The Man Who Would Be King“ (albumilta The Final Frontier, 2010. Sävelletty Steve Harrisin kanssa.)
Kitarat ja laitteistot

Murray on lähes koko uransa käyttänyt englantilaisen Marshall Amplificationin valmistamia kitaravahvistimia. Iron Maidenin studioalbumeilla Somewhere in Time (1986) ja Seventh Son of a Seventh Son (1988) ja konserttikiertueilla Somewhere on Tour ja Seventh Tour of a Seventh Tour hän kuitenkin käytti amerikkalaisen Gallien-Kruegerin vahvistimia. Marshallien vahvistimien tapaisesti hän on lähes koko uransa soittanut Fenderin valmistaman Stratocaster-mallin kitaroilla. Hänen mustan Stratocaster-kitaransa runko on vuoden 1963 ja kaula vuoden 1957 Stratocasterista. Hän osti kitaran nähtyään sen myynti-ilmoituksen lehdessä, mutta ei enää käytä kitaraa levyttämisen tai konsertoinnin yhteydessä. Fender lanseerasi vuonna 2009 Murrayn nimikkokitaroiden sarjan, joka mukailee hänen alkuperäistä Stratocasteriaan.
Stratocasterin ohella Murray on satunnaisesti soittanut myös Dean Guitarsin, Gibsonin, Ibanezin, ESP:n ja Jackson Guitarsin valmistamia kitaroita. ESP:n ja Jacksonin valmistamia kitaroita hän käytti vuosina 1986-1993, kunnes hän palasi Fenderille vuonna 1995. Tämän jälkeen Fender on valmistanut hänelle lukuisia variaatioita Stratocaster-mallista.
Iron Maidenin Dance of Death World Tour -konserttikiertueella hän käytti akustista Gibson Chet Atkins -kitaraa kappaleessa “Journeyman“. The Final Frontier World Tour -kiertueesta lähtien hän on soittanut myös alun perin Adrian Smithin käyttöön hankittua Gibson Les Paul -mallin kitaraa, ja Maiden England World Tour -kiertueella hän on soittanut myös Gibson Flying V -mallin kitaralla. Konserteissa ja levytettäessä Murrayn pääasiallinen kitara kuitenkin on Fenderin Californian Series -valmistussarjan Stratocaster, jossa on kolme Seymour Duncanin valmistamaa kitaramikrofonia ja Floyd Rosen vibrakampi.
Kitaroissaan Murray käyttää Ernie Ballin valmistamia erityisen ohuita, paksuudeltaan 0,09–0,42 millimetrin vahvuisia kieliä, jotta hänen kitarasoolojensa legato-osuudet onnistuivat tarkimmin. Murray soittaa sekä rytmi- että soolo-osuuksia, ja hänet on äänestetty Ison-Britannian parhaaksi kitaristiksi yhdeksän kertaa.
Yksityiselämä

Murraylla on avioliitostaan vaimonsa Tamarin kanssa vuonna 1991 syntynyt tytär Tasha. Iron Maidenin viettäessä taukoa kiertueesta ja levyttämisestä Murray asuu Mauin saarella Havaijilla.
Vapaa-ajallaan Murray tunnetaan innokkaana golfin harrastajana, ja Iron Maidenin kiertueiden aikana hän golfaa usein yhdessä yhtyeen rumpali Nicko McBrainin kanssa.
Diskografia

| --- | --- |
 Iron Maiden Pääartikkeli: Iron Maidenin diskografia Iron Maiden (1980)  Killers (1981)  The Number of the Beast (1982)  Piece of Mind (1983)  Powerslave (1984)  Somewhere in Time (1986)  Seventh Son of a Seventh Son (1988)  No Prayer for the Dying (1990)  Fear of the Dark (1992)  The X Factor (1995)  Virtual XI (1998)  Brave New World (2000)  Dance of Death (2003)  A Matter of Life and Death (2006)  The Final Frontier (2010)  The Book of Souls (2015)  Senjutsu (2021):  The Secret “Café De Dance“ (single, 1975) Urchin “She's a Roller / Long Time No Woman“ (single, 1978)  Urchin (1970-luvulla äänitetty esikoisalbumi, 2004) Vierailevana esiintyjänä Hear ’n Aid – “Stars“ (albumilta Stars, 1986)  Nicko McBrain – Rhythms of the Beast (VHS-julkaisu, 1991)  Psycho Motel – “With You Again“ (albumilta Welcome to the World, 1997)