stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bondin kierto
Pohjoisen ja etelän välinen kiikkulauta

Eteläisen pallonpuoliskon tapahtumat ovat havaintojen mukaan osin päinvastaisia. Esimerkiksi kun Pohjois-Atlantilla on kylmä Heinrichin tapahtuma niin silloin Antarktiksen lähellä kylmenee hitaasti ja päin vastoin.
Aiheesta muualla

Abrupt climate change due to mode switches between three circulation modes of the glacial Atlantic
Noin 40 000 vuoden takaisista GRIP ja NGRIP- jääkairausnäytteistä otettu happi-isotoppikäyrä, jossa näkyy DO-tapahtumia nipuissa. Jokainen nippu on yksi Bondin kierto.
Borisovo-Sudskoje

| Borisovo-Sudskoje Бори́сово-Су́дское |
| --- | --- |
 Borisovon kunta Babajevon piirin kartalla.
 Borisovo-Sudskoje
 Koordinaatit: 59°54′21″N, 35°59′33″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Vologdan alue
Piiri:  Babajevon piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 986,05 km²
Väkiluku (2009):  3 500
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hvalevskojen kartano Borisovo-Sudskojessa.
Pokrovan kirkko Hartševnjassa Borisovo-Sudskojen lähellä.
Borisovo-Sudskoje (ven. Бори́сово-Су́дское) on kylä ja Borisovon kunnan hallinnollinen keskus Vologdan alueen Babajevon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Sudajoen varrella 62 kilometriä Babajevosta pohjoiseen. Kylässä on 1 900 ja kunnassa 3 500 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja asutus

Borisovon kunnan pinta-ala on 1 986,05 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Babajevon piirin Tsentralnojen, Požaran ja Vepsän sekä etelässä Toropovon ja Saninskajan kuntiin, idässä Vologdan alueen Belozerskin ja Kaduin piireihin sekä lännessä Leningradin alueeseen. Pinta-alasta 77,2 % on metsää ja 19,9 % maatalousmaata.
Kunta sijaitsee Mologan–Šeksnan alangon pohjoisosassa. Jokia ovat Suda, Labokša, Šoritsa, Verhnjaja Tšužboika, Nižnjaja Tšužboika, Šomitsa ja Helbui. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, turve, kalkkikivi ja dolomiitti. Kunnan alueella sijaitsee Hazovon rauhoitusalue. Borisovo-Sudskojessa on luonnonmuistomerkiksi julistettu 1800-luvulta peräisin oleva puistoalue.
Borisovon kuntaan kuuluu keskuskylän lisäksi 74 kylää ja muuta asutuskeskusta: Afanasjevskaja, kaksi Afanasovoa, Aganino, Aleksandrovskaja, Ananino, Antonovskaja, Balujevo, Bolšaja Pelpahta, Bolšoje Borilovo, Fedjunino, Gorbovo, Gory, Hartševnja, Hripeljovo, Ignatovo, Igumnovo, Ionino, Ivanovskaja, Karasovo, Kernjašovo, Kobeljovo, Korinolovo, Kostenkovo, kaksi Kostinoa, Labokša, Loginovo, Lykovo, Makarovskaja, Malaja Pelpahta, Maloje Borilovo, Maloje Borisovo, Mjatino, Nazarovo, Nefjodovo, Nekrasovo, Nesterovo, Neverovo, Nikonovo, Novaja, Novaja Starina, Novoje Lukino, Ovsjannikovo, Papino, Parfejevo, Pjatškalovo, kaksi Plesoa, Ploskoje, Porošino, Požarištša, Pustoška, Šarapovo, Šarapovskaja Gorka, Semjonovskaja, Sidorovo, Širjajevskaja, Sloboda, Šogda, Stan, Staroje Lukino, Sudakovo, Sumarokovo, Terehovaja, Tretjakovskaja, Vasjutino, Velenidovo, Vernhjaja Šoma, Volkovo, Zadni Dvor, Zajelnik, Zanino ja Zvorykino. Sadan–kahdensadan asukkaan kyliä ovat Novaja Starina, Novoje Lukino ja Maloje Borisovo. Seitsemällätoista paikkakunnalla ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia

Borisovon kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1626/1627 verokirjassa. 1700-luvulta lähtien se kuului Novgorodin lääniin. Belozerskin ja Pietarin välisen maantien varrella sijainneessa kylässä pidettiin 1800-luvun puolivälistä lähtien suuret markkinat. Vuosina 1918–1927 Borisovon volosti oli osa Tšerepovetsin lääniä. Vuonna 1927 Borisovo lähikylineen yhdistettiin Borisovo-Sudskojen kyläksi, josta tuli Leningradin alueeseen kuuluneen hallintopiirin keskus. Vuonna 1937 piiri liitettiin vasta perustettuun Vologdan alueeseen ja vuonna 1959 se yhdistettiin Babajevon piiriin. Borisovon kyläneuvostoalue muutettiin kunnaksi vuonna 2006. Vuonna 2009 siihen liitettiin Afanasovon, Novaja Starinan, Novoje Lukinon ja Ploskojen kunnat. Borisovo-Sudskojen kylä toimii eräänlaisena Babajevon piirin pohjoisosan keskuksena.
Liikenne, talous ja palvelut

Tärkein tieyhteys on Leontjevon, Babajevon ja Borisovo-Sudskojen välinen kestopäällystetty maantie, joka jatkuu paikallisteinä Verhni Konetsiin, Pogostiin, Novoje Lukinoon ja Plesoon. Kylistä on linja-autoreitit Babajevoon ja Borisovo-Sudskojesta Babajevon kautta Tšerepovetsiin. Borisovo-Sudskojen lähellä on huoltoasema.
Talous perustuu metsäteollisuuteen. Kunnassa toimii Borisovo-Sudskojen metsätalous sekä pieniä puunhankintaa ja -jalostusta harjoittavia yrityksiä. Maataloutta edustavat Borisovo-Sudskojen, Novaja Starinan ja Novoje Lukinon maatalousyritykset, jotka tuottavat maitoa, lihaa ja viljaa. Borisovo-Sudskojessa toimii leipomo.
Keskuskylän palveluihin kuuluu kaksi lastentarhaa, keskikoulu, lasten harrastuskeskus, kulttuuritalo, kirjasto, piirisairaala poliklinikkoineen, vanhainkoti, posti ja joukko kauppoja. Eräitä palveluja on myös Novaja Starinassa, Novoje Lukinossa ja muissa kylissä. Novaja Starinassa on toimiva ortodoksikirkko.
Nähtävyydet

Seudulta on löydetty useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Hartševnjan, Novaja Starinan ja Širjajevskajan kirkot.
Aiheesta muualla

Borisovon kunnan sivusto (venäjäksi)
Cornelius Nepos

| Cornelius Nepos |
| --- | --- |
 Cornelius Nepos.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 110 eaa. Ticinum?
Kuollut: n. 25/24 eaa.
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: latina
Aikakausi:  antiikki
Tyylilajit:  historia, elämäkerta
Pääteokset:  Kuuluisia miehiä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Cornelius Nepos (n. 110–25/24 eaa.) oli roomalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti elämäkertateoksestaan Kuuluisia miehiä (De viris illustribus). Se on säilynyt nykyaikaan vain osittain, mutta toimi kauan lukukirjana latinan alkeisopetuksessa.
Elämä

Cornelius Nepos syntyi noin vuonna 110 eaa. Hän oli kotoisin Gallia Cisalpinasta, mahdollisesti Ticinumista. Joskus kotipaikaksi on kuitenkin arveltu Veronaa tai jotakin sen lähikylää, kuten Hostiliaa. Nimen perusteella hänen on arveltu olleen joko roomalaisen siirtolaisen tai roomalaistuneen keltin jälkeläisiä. Nepos oli Catulluksen, Ciceron ja Atticuksen aikalainen ja ystävä. Tästä päätellen hän kuului ilmeisesti kotikaupunkinsa ylimystöön ja oletettavasti ritarisukuun.
Antiikin lähteistä Nepoksen elämästä tiedetään muutoin vain vähän. Hän ei vaikuta toimineen valtioelämässä, vaan omistautuneen kirjallisuudelle. Jossakin vaiheessa hän vaikuttaa muuttaneen Roomaan, joka tarjosi parhaat mahdollisuudet tutkimustyölle. Cicero mainitsee Nepoksella olleen pojan, mistä päätellen hän oli naimisissa. Catullus omisti runokokoelmansa Nepokselle, joka oli jo varhain arvostanut hänen runouttaan.
Nepos kuoli joskus vuoden 30 eaa. jälkeen, oletettavasti noin vuonna 25/24 eaa.
Teokset

Nepos kirjoitti ennen kaikkea historiaa proosamuodossa. Häntä ei ole pidetty erityisen suurena kirjailijana, vaan ennen kaikkea anekdoottien kokoajana. Joka tapauksessa hänen tuotantonsa kuvaa hyvin Rooman tasavallan ajan lopun kulttuurielämää.
Nepoksen teokset ovat suurimmaksi osaksi kadonneet. Teokset olivat:
Kuuluisia miehiä (De viris illustribus eli Vitae) – elämäkertojen kokoelma, joka sisälsi roomalaisten ja ei-roomalaisten kuninkaiden, sotapäälliköiden, lainoppineiden, puhujien, filosofien ja kirjailijoiden elämäkertoja. Säilynyt vain 25 elämäkertaa, josta pääosan muodostavat muunmaalaisten sotapäälliköiden 23 elämäkertaa.
Kronikka (Chronica) – kolme kirjaa käsittänyt universaalihistoria, jonka sisällöstä saa jonkinlaisen kuvan Ausoniuksen, Aulus Gelliuksen ja Solinuksen tekemistä lainauksista. Kadonnut kokonaan.
Esimerkkejä (Exempla) eli Esimerkkien kirja (Exemplorum libri) – ainakin viisi kirjaa käsittänyt kokoelma huomattavia lausumia ja tapahtumia, muistutti Valerius Maximuksen teosta Factorum ac dictorum memorabilium libri IX. Kadonnut kokonaan.
Cato vanhemman elämä (De vita Catonis Senioris) – Cato vanhemman elämäkerta. Kadonnut kokonaan.
Ciceron elämä (De vita Ciceronis) – Ciceron elämäkerta, jonka Aulus Gellius mainitsee korjatessaan siinä olleen virheen. Kadonnut kokonaan.
Kirjeet Cicerolle (Epistulae ad Ciceronem) – Cicerolle osoitetut kirjeet, joista yhdestä on säilynyt katkelma Lactantiuksella. Kadonnut kokonaan. Cicerolta tunnettiin vastaavasti Kirjeet Cornelius Nepokselle (Epistulae Ciceronis ad Cornelium Nepotem).
Historioitsijoista (De historicis) – kreikkalaisia historioitsijoita käsitellyt teos, jonka Nepos mainitsee Dionin elämäkerrassaan. Kadonnut kokonaan.
Runoutta. Nepos kirjoitti proosan lisäksi myös ajan tavan mukaisia rakkausrunoja, joita luettiin lähipiirille. Plinius nuorempi mainitsee Nepoksen muiden runoilijoiden yhteydessä. Kadonnut kokonaan.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Nepos, Cornelius: Kuuluisia miehiä.  (Suomentanut Marja Itkonen. Johdannon kirjoittanut Jaakko Suolahti. Antiikin klassikot)  Porvoo:  WSOY, 1963.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Geiger, M. J.: Cornelius Nepos and Ancient Political Biography.  Stuttgart:  Steiner Verlag Wiesbaden, 1985.
McCarty, Thomas Gordon: Cornelius Nepos. Studies in his Technique of Biography.  Ann Arbor:  –, 1970.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cornelius Nepos Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Raymond Roussel

Raymond Roussel vuonna 1896.
Raymond Roussel (20. tammikuuta 1877 Pariisi, Ranska – 14. heinäkuuta 1933 Palermo, Italia) oli ranskalainen kirjailija.
Elämä

Roussel oli omana elinaikanaan marginaalinen kirjailija, eivätkä läheskään kaikki kirjallisuudenhistoriat mainitse hänen nimeään. Sen sijaan surrealistit arvostivat häntä. Michel Foucault kirjoitti ensimmäisen kirjansa Rousselista. Oulipo-ryhmä, Nouveau Roman –kirjailijat ja Tel Quelin jäsenet sen sijaan ovat jatkaneet Rousselin viitoittamalla tiellä.
Raymond Rousselin vanhemmat olivat varakkaita, joten hänellä ei ollut toimeentulohuolia. Nuoruudessa hän oli suuntautunut pikemminkin musiikkiin mutta hylkäsi pianonsoiton 17-vuotiaana ja keskittyi kirjoittamiseen. Hänen suuri idolinsa oli Jules Verne, jonka tieteistarinat Matka maan keskipisteeseen, Viisi viikkoa ilmapallossa, Merten alitse, Maasta kuuhun, Kuun ympärillä, Salaperäinen saari ja Hector Servadac olivat hänen kirjallisia esikuviaan.
Vuonna 1925 Roussel alkoi matkustella. Hän rakennutti matkailuvaunun edeltäjän roulotten, jolla hän kierteli yhdessä silloisen rakastajattarensa Charlotte Dufrênen kanssa. Italiassa jopa Mussolisi ja paavi tulivat heitä tervehtimään. Kulkuneuvo pariskuntineen oli aikamoinen nähtävyys.
Tuotanto

Rousselin ensimmäinen teos La Doublure (1897) on runomuotoinen romaani, joka kertoo Nizzan karnevaaleista. Otsikolla on kaksi eri merkitystä: ”Sijainen” tai ”Vuoraus”. Varhaisteokset La Vue (1902) ja Impressions d’Afrique (1910) eivät herättäneet erityistä mielenkiintoa. Roussel masentui, koska ei saanut lukijoilta vastakaikua.
Locus solus (1914) –teoksesta tehtiin teatteriesitys, joka ei myöskään saavuttanut jakamatonta suosiota. Osa yleisöstä ei lainkaan pitänyt esityksestä, kun taas pieni fanaattinen vähemmistö ylisti sitä. Teos kertoo omalaatuisesta tiedemiehestä nimeltään Martial Canterel, joka asuu hienossa huvilassa Montmorencyssa, Pariisin pohjoispuolella. Canterel kutsui läheisiä ystäviään vierailulle ja esitteli heille puistonsa salaisuuksia. Teos on täynnä lainauksia keskiaikaisista saduista ja legendoista. Pääroolia näyttelee kuolema ja tuonpuoleinen.
Postuumisti ilmestyi hänen artikkelinsa Comment j’ai écrit certains de mes livres (1935, Kuinka olen kirjoittanut eräitä kirjoistani, suom. Olli Sinivaara, Nuori Voima 6/2004), jossa hän valottaa kirjoitusmetodiaan. Se perustuu homonymialle, jossa hyödynnetään sitä, että kaksi eri tavoin kirjoitettavaa sanaa saattavatkin äännettäessä kuulostaa samanlaisilta. Esimerkkinä lause ”Un lion d’or” tarkoittaa kultaista leijonaa. Suurin piirtein samoin ääntyvä ”au lit on dort” taas tarkoittaa ”vuoteessa nukutaan”.
Suomennokset ja lähteet

”Kuinka olen kirjoittanut eräitä kirjoistani” (1935, ”Comment j’ai écrit certains de mes livres”, suom. Olli Sinivaara), Nuori Voima 6/2004, ss. 9 – 16.
”Mustien keskuudessa”  (1935, ”Parmi les Noirs” ilmestyi kokoelmassa Testes de grande jeunesse ou textes-genèse teoksessa Comment j’ai écrit certains de mes livres, Suom. Olli Sinivaara, Nuori Voima 6/2004, s. 17–19. Katso myös Sinivaaran kirjoitus ”Raymond Rousselin kääntämisestä”, Nuori Voima 6/2004, s. 20.
Kirjallisuutta

Jari Koponen: Mielikuvituksen mestarit (13 unohdettua fantastia), Jyväskylä: Gummerus, 2000.
Tärkeimmät teokset

La Doublure, 1897
La Vue, 1902
Impressions d’Afrique, 1910
Locus solus, 1922
L’étoile du front, 1924
La Poussière des soleils, 1926
Nouvelles Impressions d’Afrique, 1932
Comment j’ai écrit certains de mes livres, 1935 (postuumiteos, uusi painos 1985)
Kirjallisuutta

Koponen, Jari: Mielikuvituksen mestarit (13 unohdettua fantastia).  Jyväskylä:  Atena, 2000.  ISBN 951-796-219-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raymond Roussel Wikimedia Commonsissa
(Arkistoitu – Internet Archive)
(Arkistoitu – Internet Archive)
Arvostelu Foucault’n teoksesta Death and the Labyrinth (1963, englanniksi 1986)
(Arkistoitu – Internet Archive)
(Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Botlihit

Botlihit (botlihiksi буйхади, buihadi) ovat andilaista botlihin kieltä puhuva kansa Dagestanissa Venäjällä. Väestönlaskennoissa heidät on yleensä luettu avaareiksi. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.
Botlihit asuvat Andijskoje Koisu -joen keskijuoksun vasemmalla rannalla Botlihin piirin Botlihin ja Miarson kylissä. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan botliheja oli 3 350 henkeä. Myöhemmin heitä on pidetty avaareina. 1990-luvun alussa botliheja arvioitiin olevan noin 6 000 henkeä. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa heitä rekisteröitiin kuitenkin vain 16 henkeä. Botlihin kielen puhujia laskettiin olevan 90 henkeä. Sivistyskielinään botlihit käyttävät avaaria ja venäjää.
1300–1400-luvuille saakka botlihit kuuluivat andilais-tseziläisten kansojen muodostamaan Didon liittokuntaan. Myöhemmin alueelle syntyi Tehnutsalin kyläkuntien liitto. Historiallisten lähteiden mukaan botlihit harjoittivat vielä 1300-luvun lopussa kristinuskoa ja perinteistä uskontoaan. 1500-luvulla he joutuivat Avarian kaanikunnan alaisuuteen ja kääntyivät muslimeiksi. 1820–1850-luvuilla botlihit osallistuivat aktiivisesti imaami Šamilin johtamaan Dagestanin ja Tšetšenian vapaustaisteluun.
Perinteisiä elinkeinoja ovat puutarhanhoito ja viininviljely sekä vähäisemmässä määrin terassiviljely ja karjanhoito. Käsityöammateista merkittävimpiä olivat villan ja nahkan käsittely. Botlihin kylä oli Dagestanin vuoristoseutujen tärkein kaupan keskus. Kylät sijaitsevat vuorten rinteillä. Kaksikerroksiset neliskulmaiset talot on rakennettu kivestä. Perinteinen vaatetus on samankaltainen kuin avaareilla. Ruokavalio koostuu vilja- ja maitotuotteista, lihasta, hedelmistä ja kasviksista. Suosittu ruokalaji on lihan tai maitotuotteiden kanssa syötävä hinkal.
Yhteiskuntajärjestyksen perustan muodostivat sukuyhteisöt. Ydinperhe oli pieni. Avioliitot solmittiin yleensä suku- tai kyläyhteisön sisällä. Suullisen kansanperinteen kielinä toimivat sekä botlih että avaari. Botlihin kylä oli Dagestanin vuoristoseudun islamilaisen sivistyksen keskus, jonne vuonna 1882 avattiin ensimmäinen maallinen koulu.
Ralph Boston

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ralph Boston |  Ralph Boston |  Ralph Boston |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | pituus |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | pituus |  |
|  Pronssia | México 1968 | pituus |  |
Ralph Harold Boston (9. toukokuuta 1939 Laurel, Mississippi – 30. huhtikuuta 2023) oli yhdysvaltalainen pituushyppääjä ja olympiavoittaja.
Olympialaisissa Boston ylsi mitaleille kolme kertaa. Roomasta 1960 hän voitti kultaa tuloksella 812, Tokiosta 1964 hopeaa tuloksella 803 sekä Méxicosta 1968 pronssia tuloksella 816. Boston voitti Yhdysvaltain kansallisen mestaruuden kuusi kertaa perätysten, vuosina 1961–1966. Pan-Amerikan kisoissa Boston voitti 1963 ja 1967.
Elokuun 12. päivänä 1960 Walnutissa Boston rikkoi legendaarisen Jesse Owensin 25 vuotta voimassa olleen maailmanennätyksen hyppäämällä 821. Boston paransi tai sivusi sen jälkeen ME:tä vielä viisi kertaa, paras tulos Modestossa vuonna 1965 hypätty 835. Hänelle kirjattiin syyskuussa 1964 myötätuulitulos 849 samassa kilpailussa jossa hän hyppäsi maailmanennätyksen 834. Boston lopetti uransa pian Méxicon olympialaisten jälkeen. Näissä kisoissa Bob Beamon vei Bostonilta maailmanennätyksen parantaen sitä yli puoli metriä lukemiin 890.
Ralph Boston syntyi kymmenlapsisen perheen kuopuksena ja aloitti urheiluharrastuksensa lukiossa. Hän oli lahjakas yleisurheilija ja saavutti lupaavia tuloksia muissakin lajeissa. Hän hyppäsi korkeutta 205 ja kolmiloikkaa 15,89 sekä juoksi 110 metrin aidat aikaan 13,7.
Urheilu-uransa jälkeen Boston siirtyi liike-elämän palvelukseen. Hän toimi muun muassa telekommunikaatioyhtymä Ericssonin johtotehtävissä.
Ennätyshypyt

821 (ME, 1960)
824 (ME, 1961)
828 (ME, 1961)
829 (USA:n ennätys, 1964)
831 (jaettu ME, 1964)
834 (ME, 1964)
835 (ME, 1965)
Aiheesta muualla

The African American Registry (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ralph Bostonin ura (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
PBS.org / Ralph Bostonin haastattelu (englanniksi)
Athleticslinks.com / Bostonin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Miesten pituushypyn olympiavoittajat
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Yasmina Reza

Yasmina Reza.
Yasmina Reza (s. 1. toukokuuta 1959 Pariisi) on ranskalainen näytelmäkirjailija, näyttelijä, kirjailija ja käsikirjoittaja. Molemmat hänen vanhempansa ovat juutalaista alkuperää, isä Iranista ja äiti Unkarista.
Elämä

Rezan äiti on unkarinjuutalainen viulusti; isänsä oli buharanjuutalaisesta suvusta joka oli  alkujaan Iranista mutta oli muuttunut sieltä  Venäjälle. Isä muutti kolmevuotiaana Ranskaan, ja hän on menestynyt liikemies, koulutukseltaan insinööri. Vanhemmat ovat ranskalaistuneet täysin. He olivat kiinnostuneita eri taiteenlajeista, ja isä oli intohimoinen musiikinystävä. Rezan lapsuus oli vauras.lähde?
Reza opiskeli Pariisin X yliopistossa ja aloitti uran näyttelijänä, mutta alkoi vähitellen myös kirjoittaa näytelmiä. Näytteleminen on paljolti odottamista, kun taas kirjoittaessaan hän sanoo olevansa itsenäinen. Vaikka kirjoittaminen on hänelle helppoa, hän ei silti pidä sitä ammattinaan. Hän on sitä mieltä, että näytelmiä osaa kirjoittaa vain itsekin näytellyt. Näytelmässä tärkeintä ovat tauot, ”sanat ovat vain hiljaisuuden lainausmerkkejä”.lähde?
Monikulttuurisen taustansa vuoksi Reza tuntee itsensä ulkopuoliseksi, mutta pitää sitä etuoikeutena. Vaikka hänen lapsuutensa oli turvallinen ja yltäkylläinen, hän arvioi kuitenkin olleensa onneton lapsi, syistä joita hän ei kaikkia tiedosta, mutta perheestä se ei kuitenkaan johtunut. Hän arvelee syntyneensä surulliseksi. Hän pitää itseään juurettomana eikä kiinny maalliseen, vaan tärkeitä hänelle ovat tunneasiat.lähde?
Rezan mukaan hänet noteerasivat alkuun vain oikeistolehdet, mutta ne kommentoivat lähinnä hänen ulkonäköään. Kun hänen näytelmiään alettiin esittää arvostetuissa teattereissa Berliinissä, Royal Shakespearessa ja Pohjoismaiden kansallisteattereissa, Ranskan älymystökin hyväksyi hänet.
Ura

Reza aloitti uransa näyttelijänä ja näytteli muutamissa uusissa näytelmissä mutta myös Molièren ja Perre de Marivaux’n näytelmissä. Vuonna 1987 hän kirjoitti näytelmän Conversations après un enterrement, jolla hän sai Molière-palkinnon, ranskalaisen teatterialan palkinnon parhaalle tekijälle. Sen jälkeen hän käänsi Franz Kafkan teoksen Muodonmuutos Roman Polańskille, ja hänet nimettiin ehdokkaaksi Molière-palkinnon saajaksi parhaasta käännöksestä. Hänen toinen näytelmänsä La Traversée de l’hiver palkittiin 1990 Molière-palkinnolla parhaana marginaalituotanto, ja seuraavaa näytelmää Satunnainen mies  esitettiin menestyksekkäästi Englannissa, Ranskassa, Pohjoismaissa, Saksassa ja New Yorkissa. Vuonna 1995 näytelmä ”Taide” sai ensi-iltansa Pariisissa ja sai parhaan kirjailijan Molière-palkinnon. Sen jälkeen sitä on esitetty ympäri maailmaa, ja se on käännetty yli 30 kielelle. Lontoon-esitys sai kauden 1996–1997 Laurence Olivier -palkinnon ja Evening Standardin palkinnon. Kolme versiota elämästä on myös esitetty Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Australiassa.
Reza on käsikirjoittanut elokuvan À demain, pääosassa Jeanne Moreau, ohjaus Didier Martiny. Syyskuussa 1997 ilmestyi hänen ensimmäinen kaunokirjallinen teoksena Hammerklavier, ja seuraava, Autiudessa, ilmestyi 2001. Vuonna 2007 ilmestynyt teos L'Aube le Soir ou la Nuit (Esirippu), jonka hän kirjoitti seurattuaan Nicolas Sarkozyn vaalikampanjaa, on jo kohahduttanut Ranskassa Hänen näytelmänsä Le Dieu du carnage (Vihan jumala) esitettiin 24. marraskuuta 2007, ohjaus Jürgen Gosch ja ensiesitys Zürichissä, ja se sai wieniläisen Nestroy-Theatreprizen kauden parhaana saksankielisenä esityksenä. Lontoossa se esitettiin 2008, ja hän ja Polański sovittivat sen elokuvaksi vuonna 2011.
Vuonna 2016 Reza voitti Renaudot-palkinnon kirjallaan Babylone.
Teokset > Näytelmät

Conversations après un enterrement, 1987
La Traversée de l’hiver, 1989
« Art » (”Taide”), 1994
L’Homme du hasard (Satunnainen mies), 1995
Trois versions de la vie (Kolme versiota elämästä), 2000
Une pièce espagnole, 2004
Le Dieu du carnage (Vihan jumala), 2006
Teokset > Kirjat

Hammerklavier, 1997
Une désolation (Autiudessa), 1999
Adam Haberberg, 2003
Nulle part, 2005
Dans la luge d'Arthur Schopenhauer, 2005
L'Aube le soir ou la nuit, 2007, Esirippu (tulossa, 2008)
Teokset > Elokuvakäsikirjoitukset

Jusqu'à la nuit, 1983
À demain, 1991
Le pique-nique de Lulu Kreutz, 2000
Carnage, 2011
Teokset > Näyttelijänä

Que les gros salaires lèvent le doigt! 1982
Jusqu'à la nuit, 1983
À demain, 1991
Loin (Kaukana), 2001
Aiheesta muualla

Yasmina Reza Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
South Coast Repertory artikkeleita Yasmina Rezasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Kajaanin kaupunginteatteri
Bockin perheen saaga

| Bockin perheen saaga – Väinämöisen mytologia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ior Bock  toim. Juha Javanainen
Kansitaiteilija:  R. W. Ekman
Kieli:  suomi
Genre:  saaga
Kustantaja:  Synchronicity
Julkaistu:  1996
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  128
ISBN:  952-5137-00-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Bockin perheen saaga on Ior Bockin vuodesta 1984 lähtien eri yhteyksissä suullisesti esittämä ja vuonna 1996 kirjana julkaisema tarinakokoelma.
Käsite "Bockin perhe" tarkoittaa Ior Bockin äidinisän sukua (Boxström), joka Ior Bockin mukaan oli alkuperäiseltä nimeltään Bock. Bockin perheen saagalla tarkoitetaan tämän suvun vaiheista kertovia tarinoita. "Väinämöisen mytologia" on Bockin perheen saagan esihistorialliseen aikaan sijoittuva osa, jota tarinan mukaan olisi välitetty perheessä suullisesti eteenpäin sukupolvelta toiselle jopa tuhansien vuosien ajan.
Väinämöisen mytologian aiheita ovat muun muassa aasat, vaanit, Suomen muinaiset kuninkaat, sukujyrkkämät, siittämisjärjestelmä, uhrijärjestelmä, jääkausi ja ragnarök.