Safari-ralli
Historiaa > Kilpailu uudistuu 1990-luvulla

1980-luvun lopulta hiljalleen alkaneet muutokset ralliin saivat jatkoa 1990-luvulla. Vielä vuosikymmenenen alkuvuosina kilpailu ajettiin tutussa formaatissa: käytännössä kilpaa ajettiin koko yli 4000-kilometrinen rallireitti, ja voittaja oli se, jonka yhteen lasketut myöhästymiset aikatarkastusasemilta olivat pienimmät.
Safari oli vuodesta 1957 lähtien kilpailtu aina pääsiäisviikonloppuna, mutta vuonna 1992 FISA siirsi sen pois perinteiseltä pääsiäisviikonlopun ajankohdaltaan, ja vuoteen 2000 saakka rallin ajankohta vaihtelikin helmikuun lopun ja huhtikuun alun välillä riippumatta pääsiäisen ajankohdasta. Toinen vuoden 1992 muutos oli palaaminen ajanotossa edellisvuosista poiketen jälleen vanhaan minuutin tarkkuuteen. Ajanotossa ratkaisi se hetki, jolloin virkailija sai aikatarkastusasemalla aikakortin käteensä ja huusi ”Time!”. Saattoi siis olla sekunneista kiinni, saiko kilpailija osuudelta minuutin paremman vai huonomman ajan.
Muita 1990-luvun alun muutoksia olivat jo edellisen vuosikymmenen lopulla alkanut lepotaukojen, etenkin öisten, lisääntyminen ja pidentyminen mutta myös lisääntynyt helikoptereiden käyttö. Helikoptereiden tehtävä oli varoittaa edellä olevasta liikenteestä, eläimistä tai muista vaaroista sekä kuljettaa tallin henkilökuntaa auttamaan pulaan joutuneita autokuntia. Etenkin helikoptereilla lentävät mekaanikot ja huoltoautoissa kuljetettavat varaosat muuttivat rallin luonnetta kestävyysajosta nopeuskilpailun suuntaan.
1990-luvun alkupuolen voittajia olivat vuonna 1990 neljänteen voittoonsa yltänyt Björn Waldegård, vuosina 1991 ja 1993 voittanut, ja kaikkiaan kolmeen voittoon urallaan yltänyt, Juha Kankkunen sekä vuoden 1992 ykkönen Carlos Sainz. Viimeinen kenialaisvoitto MM-tasoisessa Safari-rallissa nähtiin vuonna 1994, kun Ian Duncan oli paras kotikilpailussaan.
Safari-rallin historian kenties merkittävin muutos koettiin vuonna 1996, kun kilpailussa siirryttiin muiden MM-rallien tavoin käyttämään erikoiskokeita, vaikkakaan niitä ei suljettu muulta liikenteeltä. Samalla kilpailumitta lyheni: kun edellisenä vuonna kilpaa oli ajettu lähes 3000 kilometriä, oli erikoiskokeiden suunniteltu yhteispituus nyt ”vain” 1784 km, josta tosin lähes 300 km jouduttiin perumaan. Safari oli silti täysin omassa luokassaan verrattuna muihin kauden 1996 MM-ralleihin, niissä kun kilpailumatka oli korkeintaan viitisensataa kilometriä.
Ensimmäisen EK-muotoisen Safarin voitti yli 14 minuutin erolla ensimmäiseen Safariinsa Mitsubishillä osallistunut Tommi Mäkinen, jonka ajotapa oli hyvin poikkeuksellinen. Ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1976 ja Joginder Singhin voittajaksi ajettiin hyökkäämällä kovaa eikä niinkään säästelemällä autoa varovaisella ajolla. Menestyksen salaisuus oli Mitsubishin uusi tapa toimia huoltotauoilla. Tallin mekaanikot olivat harjoitelleet vaihtamaan mahdollisimman paljon osia mahdollisimman nopeasti, ja niin talli sitten vaihtoikin jokaisessa huollossa niin paljon osia kuin vain suinkin kerkesivät, eivätkä tyytyneet korjaamaan vain selvästi hajonneita osia.
Seuraavana vuonna 1997 muutkin tallit kopioivat Mitsubishin tavan huoltaa autoa. Kustannusten karsimiseksi tosin sääntöjä oli tiukennettu niin, että huoltomekaanikkojen lennättäminen helikoptereissa ei ollut enää sallitua. Koptereiden päätarkoitus oli varoittaa tiellä olevista ihmisistä tai eläimistä, mutta ainakin Mitsubishi-talli lennätti jokaisessa helikopterissaan myös lääkäriä. Samoin rallia edeltävä testaaminen oli rajattu seitsemään päivään, kun ennen tallit olivat voineet testata Safaria varten jopa kuukausia. Voittoa tuona vuonna juhlivat ensimmäistä kertaa sekä Subaru että skotti Colin McRae.
1990-luvun loppuvuosina ja 2000-luvun alussa rallin erikoiskokeiden yhteispituus oli lyhentynyt noin tuhanteen kilometriin. McRae nousi kolminkertaisten voittajien joukkoon vuosien 1999 ja 2002 voitoillaan. Richard Burns voitti kahdesti (1998 ja 2000), ja Tommi Mäkinen juhli toista voittoaan vuonna 2001.