stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Being Julia

| Being Julia |
| --- | --- |

Ohjaaja:  István Szabó
Käsikirjoittaja:  Ronald Harwood
Perustuu:  W. Somerset Maughamin Näyttelijätär-romaaniin
Tuottaja:  Robert Lantos
Säveltäjä:  Mychael Danna
Kuvaaja:  Lajos Koltai
Leikkaaja:  Susan Shipton
Tuotantosuunnittelija:  Luciana Arrighi
Pukusuunnittelija:  John Bloomfield
Pääosat:   Annette Bening  Jeremy Irons  Shaun Evans 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada, Yhdistynyt kuningaskunta, Unkari, Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Serendipity Point Films ISL Film Myriad Pictures
Levittäjä:  Sony Pictures Classics Fandango at Home
Ensi-ilta:  2004
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Being Julia (Being Julia) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut unkarilaisen István Szabón ohjaama elokuva. Elokuvan pääosia esittävät Annette Bening ja Jeremy Irons. Käsikirjoituksen laati Ronald Harwood vuonna 1937 julkaistun W. Somerset Maughamin romaanin Näyttelijätär pohjalta. Musiikin elokuvaan sävelsi Mychael Danna.
Tarina

Vuoden 1938 Lontoossa kuuluisa näyttelijä Julia Lambert ja hänen managerimiehensä Michael Gosselyn elävät vapaassa avioliitossa. Julia tapaa Tom Fennelin, itseään puolta nuoremman kunnianhimoisen miehen ja rakastuu häneen lyhyen suhteen jälkeen. Tom kuitenkin valloittaa pian nuoren aloittelevan näyttelijän Avice Chrichtonin ja yrittää suostutella tälle roolin Julian uudessa näytelmässä. Julia matkustaa ulkomaille äitinsä luo, ja palatessaan hänellä on valmiina tehokkaan tuntuinen kostosuunnitelma…
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Annette Bening  | … |  Julia Lambert   |
|  Jeremy Irons  | … |  Michael Gosselyn   |
|  Shaun Evans  | … |  Tom Fennel   |
|  Lucy Punch  | … |  Avice Crichton   |
|  Juliet Stevenson  | … |  Evie   |
|  Miriam Margolyes  | … |  Dolly de Vries   |
|  Tom Sturridge  | … |  Roger Gosselyn   |
|  Bruce Greenwood  | … |  lordi Charles   |
|  Rosemary Harris  | … |  Julian äiti   |
|  Rita Tushingham  | … |  täti Carrie   |
|  Michael Gambon  | … |  Jimmie Langton   |
Aiheesta muualla

Being Julia Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suvanto, Annu: Being Julia Film-O-Holic.com. 3.6.2005. Viitattu 9.6.2021. (englanniksi)
Helvetissä on erityinen paikka naisille jotka eivät auta toisiaan

| Helvetissä on erityinen paikka naisille jotka eivät auta toisiaan> Det finns en särskild plats i helvetet för kvinnor som inte hjälper varandra |
| --- | --- |
 Suomenkielisen version kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Liza Marklund & Lotta Snickare
Kuvittaja:  Monica Hällström
Kieli:  ruotsi
Genre:  feminismi
Kustantaja:  Piratförlaget
Julkaistu:  17. elokuuta 2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  159
ISBN:  91-642-0164-3
Suomennos
Suomentaja:  Sanna Manninen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  160
ISBN:  951-1-20640-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Helvetissä on erityinen paikka naisille jotka eivät auta toisiaan, alkuteos ruots. Det finns en särskild plats i helvetet för kvinnor som inte hjälper varandra, on tohtori Lotta Snickaren ja kirjailija ja toimittaja Liza Marklundin kirja, jonka on Ruotsissa julkaissut Piratförlaget vuonna 2005. Kirjassa kannustetaan naisia pitämään yhtä ja esitetään naisten urakehitystä haittaavia esteitä. Kirjan on suomentanut Sanna Manninen ja sen kustantaja Suomessa on Otava. Kirjan nimi on lainaus Madeleine Albrightilta.
Aiheesta muualla

Mattila, Maija-Liisa: Helvetissä on erityinen paikka naisille jotka eivät auta toisiaan[vanhentunut linkki]. Keskipohjanmaa 16.7.2006.
Eerik III Lam

Eerik III Lam
Eerik III Lam (tansk. Erik 3. Lam); (n. 1120 – 27. elokuuta 1146) oli Tanskan kuningas vuosina 1137–1146, jonka jälkeen hän luopui vallasta. Hän oli ainoa vapaaehtoisesti vallasta luopunut Tanskan hallitsija miltei 900 vuoden ajan, kunnes kuningatar Margareeta II luopui vallasta vuonna 2024.
Suku

Eerik III oli Eerik I Ejegodin tyttären Ragnhildin ja Maunu Hyvän tyttärentyttärenpojan Hakon Jyden poika. Vuonna 1137 murhatun edeltäjänsä Eerik II Emunen veljenpoikana hän oli tämän lähin sukulainen ja nousi siten valtaistuimelle.
Kuningas

Eerikin valtakaudesta ei tiedetä paljon. Vuosina 1139–1141 hän taisteli vallasta Oluf Haraldsenia vastaan, jonka hän surmasi vuonna 1141 tai 1142 Helsingborgissa. Norjan sisällissotien aikaan Eerik tuki Maunu Sokeaa ja Sigurd Slembeä. Eerikillä oli hyvä suhde kirkon sekä erityisesti Roskilden piispa Eskilin kanssa, ja hän anoi merkittäviä erioikeuksia Odensessa ja Næstvedissä sijainneille luostareille.
Eerik luopui kruunusta vuonna 1146 ja ryhtyi munkiksi Odense Pyhän Knuutin luostarissa, jossa hän kuoli elokuussa 1146. Eerik oli hurskas ihminen, mistä juontuu hänen liikanimensä, ’lammasta’ tarkoittava Lam.
Avioliitto ja jälkeläiset

Vuonna 1143 tai 1144 Eerik avioitui Nordmarkin, Staden ja Ditmarschenin markkreivi Rudolf I:n ja Sponheim-Lavanttalin kreivitär Richardiksen tyttären, Luitgard Salzwedeliläisen (n. 1110–1152) kanssa. Parilla ei ollut lapsia. Eerik erosi Luitgardista tämän uskottomuuden vuoksi.  Luitgard oli eronnut edellisestä puolisostaan, Saksin vaaliruhtinas Friedrich II von Sommerschenburgista vuonna 1142 liian läheisen sukulaisuussuhteen perusteella, heillä oli neljä lasta. Eerikin kuoleman jälkeen hän avioitui vuonna 1148 Hermann II von Winzenburg-Northeimin kanssa ja heille syntyi kolme tytärtä.
Eerikillä oli avioton lapsi, Magnus.
Edith Ballantyne

Edith Ballantyne vasemmaisimpana
Edith Ballantyne (s. 10. joulukuuta 1922) on tšekkiläissyntyinen kansainvälisen rauhanliikkeen vaikuttaja. Hän on Kanadan kansalainen.
Ballantyne pakeni natsismia perheineen Böömistä. Hän asettui perheineen pakolaisena Kanadaan. Vuonna 1948 hän muutti pysyvästi Geneveen. Ballantyne toimi Naisten kansainvälisen rauhan ja vapauden liiton pääsihteerinä vuosina 1969–1992 ja kansainvälisenä puheenjohtajana vuosina 1992–1998. Hän oli myös Conference of NGOs:n puheenjohtaja vuosina 1976–1982. Ballantyne on usein työskennellyt YK:n konferensseissa aseriisuntaa, rasismia, naisasiaa, ihmisoikeuksia ja ympäristöä koskeneiden asioiden parissa. Hänelle myönnettiin Gandhi-rauhanpalkinto vuonna 1995.
Ballantynella on neljä lasta.
Heavy Metal 2000

| Heavy Metal 2000 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Coldewey Michel Lemire
Käsikirjoittaja:  R. Payne Cabeen Carl Macek Kevin Eastman
Perustuu:  The Melting Pot sarjakuvaan
Tuottaja:  Michel Lemire Jacques Pettigrew
Säveltäjä:  Frédéric Talgorn
Kuvaaja:  Bruno Philip
Leikkaaja:  Brigitte Breault
Pääosat:  Michael Ironside Julie Strain Eastman Billy Idol
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kanada  Saksa
Tuotantoyhtiö:  CinéGroupe Das Werk Helkon Media AG Trixter Film
Levittäjä:  Sony Pictures Home Entertainment Netflix
Ensi-ilta:   19. huhtikuuta 2000  4. toukokuuta 2000  10. heinäkuuta 2000  2001
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Budjetti:  15 000 000 dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heavy Metal 2000 on vuonna 2000 suoraan DVD:lle julkaistu kanadalais-saksalainen animaatioelokuva, joka perustuu alun perin Kitchen Sink Pressin ja sittemmin Heavy Metal -lehden sarjakuvaan "The Melting Pot", jonka kirjoittivat Kevin Eastman, Simon Bisley ja Eric Talbot. Elokuvan ohjasivat Michael Coldewey ja Michel Lemire. Käsikirjoituksesta vastasivat R. Payne Cabeen, Carl Macek ja Kevin Eastman. Pääosassa ääninäyttelivät Michael Ironside, Julie Strain ja Billy Idol.
Elokuva ei ole vuoden 1981 Heavy Metalin jatko-osa.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Ironside  | … |  Tyler   |
|  Julie Strain Eastman  | … |  Julie   |
|  Billy Idol  | … |  Odin   |
|  Pierre Khol  | … |  Germain St-Germain   |
|  Sonja Ball  | … |  Kerrie   |
|  Brady Moffatt  | … |  Lambert   |
|  Rick Jones  | … |  Zeek   |
|  Arthur Holden  | … |  Dr. Schechter   |
|  Alan Fawcett  | … |  Jefferson, sivuäänet   |
|  Jane Woods  | … |  Sysop ääni   |
|  Elizabeth Robertson  | … |  Cyber Sex Doll   |
|  Luis de Cespedes  | … |  Cyrus   |
|  Terry Scammell  | … |  Chartog   |
|  Vlasta Vrana  | … |  Street Vendor   |
|  Sascha Konietzko  | … |  Oma itse   |
|  Tim Skold  | … |  Oma itse   |
Soundtrack

Pääartikkeli: Heavy Metal 2000
Elokuvan soundtrack julkaistiin päivää ennen Ranskan ensi-iltaa 18. huhtikuuta 2000. Levyllä kuultiin useita tunnettuja heavy metal ja rock-yhtyeitä, kuten Monster Magnet, Pantera ja System of a Down, sekä elokuvassa ääninäyttelleen Billy Idolin kappaleita.
Videopeli

Elokuvan pohjalta julkaistiin elokuussa 2000 videopeli Heavy Metal: F.A.K.K.², joka sijoittuu elokuvan jälkeisiin tapahtumiin. Pelissä pelaaja ohjaa päähahmoa Julieta, joka taistelee puolustaakseen planeettaansa Edeniä pahuudelta nimeltä GITH. Pelissä esiintyvät myös elokuvissa olleet hahmot cameo-rooleissa, kuten Kerrie ja Germaine, sekä Tyler.
Aiheesta muualla

Heavy Metal 2000 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Seminaarinmäen mieslaulajat

Seminaarimäen mieslaulajat (Semmarit) esiintyi Nurmijärven Klaukkalan Monikkosalissa vuonna 2018.
Seminaarinmäen mieslaulajat, puhekielessä myös lempinimellä Semmarit, on Jyväskylässä toimiva vuonna 1989 perustettu mieskuoro.
Ryhmän musiikki ei ole tavanomaista mieskuorolaulua, vaan rikkoo tarkoituksellisesti kuoromusiikin rajoja, joten sitä on varsin vaikea sijoittaa mihinkään tiettyyn musiikkityyliin. Musiikki juontaa kuitenkin juurensa rockista ja popista. Kappaleet ovat itse tehtyjä ja syntyvät koko kuoron yhteistyönä. Niissä ei enimmäkseen ole instrumentaalista säestystä, vaan säestys syntyy kuorolaisten omista äänistä. Yksittäisiä soittimia käytetään joissakin kappaleissa tehokeinona. Joskus myös ryhmän jäsenet muodostavat erilaisia bändejä, mikäli se katsotaan kappaleeseen sopivaksi. Semmareiden käyttämiin soittimiin lukeutuu perinteisten rumpujen, kitaran ja pianon lisäksi muun muassa kazoo, djembe, didgeridoo, säkkipilli, vedellä täytetyistä olutpulloista rakennettu panhuilu, kainalopierut, vessan ovi, uunin luukku, soiva tikkari sekä sepalus.
Semmareiden esiintymiset ovat yhtä poikkeuksellisia kuin kuoron musiikkikin. Jokainen Semmareiden konsertti on tarkasti suunniteltu yhdistelmä valolla, digitaalisella visuaalisuudella ja savulla aikaansaatavia efektejä, usein huumoripitoista juontoa ja koreografiaa, sekä tietysti musiikkia. Kuorolla on langattomien mikrofonien järjestelmä, niin kutsutut headsetit, mikä mahdollistaa draamallisten elementtien käytön ja vapaan liikkumisen ympäri lavaa. Semmarit esiintyy äärimmäisen harvoin akustisesti, koska mikrofonein vahvistettu ääni on muodostunut olennaiseksi osaksi ryhmän soundia ja mahdollistaa esiintymiset isoillakin areenoilla.
Kuorolaisten perusvaatetus on musta puku, mutta poikkeuksellista pukeutumistakin, esimerkiksi vihreitä trikoita, saatetaan käyttää antamaan tehoa show’lle. Jäsenet ovat päivätyössä käyviä miehiä, joille kuoro on elämäntapa ja sivutyö, joten kuoro ei esiinny kovin usein. Suurin osa esiintymisistä tapahtuu kesäisin sekä kiertueilla, joita järjestetään yleensä pari kertaa vuodessa. Semmarit on tehnyt kiertueita ja keikkoja myös ulkomailla, esimerkiksi Virossa, Ruotsissa, Saksassa, Sveitsissä, Portugalissa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Kiinassa.
Jäsenet

Semmareiden kokoonpano on muuttunut vuosien varrella, ja tällä hetkellä ryhmä koostuu 17 laulajasta ja kapellimestari Reima Viitalasta. Kuitenkin heidän valo- ja ääniteknikkonsa ovat niin olennaisia esityksille, että heitä pidetään myös ryhmän jäseninä.
Kuoron johtaja: Reima Viitala
Ykköstenorit: Turkka Saarikoski, Mikko Miettinen, Pasi Pohjola ja Pasi "Paatu" Niemelä
Kakkostenorit: Janne Kettunen, Jussi Oksala, Juha "Julle" Ikola ja Hannu Sompinmäki
Ykkösbassot: Markus Paananen, Juha "Juffe" Rouvala, Hannu Moilanen ja Kari-Pekka Kaskismaa
Kakkosbassot: Juho-Kusti "Uski" Väätäinen, Jyrki Vihriälä, Joel Linna, Markus Kinnunen ja Tuomas Jauhiainen.
Crew: Semmarit crew'n muodostaa miksaaja Risto Ronkainen, kuljetus ja merchandise Timo Ilmonen, lavatekniikka Tuomas Käppi & Artturi Pensasmaa, valot Topi Watia.
Muita entisiä ryhmän jäseniä, jotka eivät enää esiinny: Tuomo Rannankari (1. tenori), Pertti "Pepe" Mäki-Välkkilä (1. tenori), Mikko Huttunen (2. tenori), Sakari Antila (2. tenori), Heikki Luumi (1. basso), Ari Anttila (2. basso) ja Seppo Siika-Aho (2. basso).
Historia

Seminaarinmäen Mieslaulajat perustettiin syksyllä 1989. Jyväskylän yliopiston opiskelijoiden muodostama ryhmä päätti perustaa erilaisen mieskuoron tuottaakseen omaa tyyppiään musiikkia. Alkuvuosina kuorossa oli paljon vaihtuvuutta.
Semmarit esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1989 Jyväskylän yliopistolla. Seuraavana keväänä kuoro järjesti ensimmäisen oman konserttinsa. Vuoteen 1991 mennessä he olivat koostaneet täyden konsertin, joka koostui kokonaan itse tuotetuista kappaleista, joista neljä nauhoitettiin myöhemmin Lepoasento (Resting Position) -EP:lle. Vinyylejä painettiin 500 kappaletta, mikä oli Semmareiden ensimmäinen tuote, joka ei enää ole saatavilla myynnissä. Semmarit tekivät myös ensimmäisen TV-esiintymisensä vuonna 1992 "Kotimaan katsaus" -ohjelmassa.
Kuoron menestyksekäs ja palkittu esiintyminen Tampereen Sävel -festivaalilla vuonna 1993 vahvisti päätöstä jatkaa omalla tiellään. Samoihin aikoihin kuoron kokoonpano vakiintui, ja ensimmäisen täyspitkän albumin julkaisu oli edessä. Albumi Kuka on tuo mies julkaistiin lokakuussa 1993 ja se sai hyvän vastaanoton, ja kappale "Tekisi mieleni lentoon" voitti Radio Suomen Jymylevy-äänestyksen.
Vuonna 1995 julkaistiin toinen täyspitkä albumi Ruohonjuuritasolla, ja sitä seurasi Sampo Texas vuoden 1996 syksyllä ja neljäs, live-albumi Ukkokiekuu vuoden 1998 syksyllä.
Kuoro juhli kymmenettä vuosipäiväänsä vuonna 1999 ja kiersi Suomea esittäen retrospektiivistä ohjelmistoa. Vuonna 2000 kuoro otti myös neljä uutta, energistä jäsentä riveihinsä. Albumi Hakkaan sun ovee julkaistiin keväällä 2001.
Diskografia

Semmarit ovat julkaisseet yli 30-vuotisen uransa aikana 13 CD-levyä, joista kaksi on yltänyt Suomen Billboard-listan ykkössijalle, sekä kaksi DVD:tä. He ovat myös julkaisseet viisi singleä ja kaksi EP:tä, sekä yhden laulukirjan.
Albumit
Kuka on tuo mies (1993)
Ruohonjuuritasolla (1995)
Sampo Texas (1996)
Ukkokiekuu (1998)
Hakkaan sun ovee (2001)
Wunderbaum (2004)
Filminauhaa (2005,  DVD)
Laulut ja tarinat (2007)
Kokoelma (2009)
Suuntaamme avaruuteen - Live (2009)
Picchu Macho (2013)
Life Is a Highway (2014)
Hullun hommaa (2016)
Rakastan Sua (2019)
DVD
Filminauhaa (DVD, 2005)
Suuntaamme avaruuteen (DVD, 2011)
Singlet & EP
Lepoasento (EP, 1992)
Kaksi kättä hississä (EP, 1996)
Pant Legs Flap Around (Single, 2000)
Taina (Single, 2004)
Häivähdys unelmaa (Single, 2007)
Pienet linnut (Single, 2007)
Pienenmuotoinen pikku joulukalenteri (Single, 2012)
Sekalainen
Laulukirja: 1989-2014 (Kirja, 2014)
Aiheesta muualla

Semmareiden kotisivut
Semmareiden Myspace -sivut
www.facebook.com/semmaritkiertueilla
Chizuko Ueno

| Chizuko Ueno> 上野 千鶴子 |
| --- | --- |
 Ueno vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1948 (ikä 76)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kioton yliopisto
Instituutti:  Tokion yliopisto
Tutkimusalue:  Sukupuolentutkimus ja marxilainen feminismi
Chizuko Ueno (jap. 上野 千鶴子, Ueno Chizuko, s. 12. heinäkuuta 1948) on japanilainen sosiologi ja aktivisti, jota on kutsuttu "Japanin kuuluisimmaksi feministiksi". Ueno on Tokion yliopiston emeritusprofessori. Ueno on japanilaisen sukupuolentutkimuksen pioneeri, jolla on ollut merkittävä vaikutus sukupuolentutkimuksen tutkimusalan kehittymiseen Japanissa.
Ueno opiskeli sosiologiaa Kioton yliopistossa. Hänet nimitettiin Japanin arvostetuimman yliopiston, Tokion yliopiston professoriksi vuonna 1993.
Ueno oli perustamassa naisten toimintaverkosto Wania (jap. ウィメンズ アクション ネットワーク（ＷＡＮ) ,  wimenzu akushon nettowaaku, eng. Women's Action Network) ja eläköityi Tokion yliopistosta vuonna 2011 keskittyäkseen verkoston pyörittämiseen. WAN on voittoa tavoittelematon järjestö, jonka ylläpitämää verkkosivustoa on kutsuttu feministiseksi viestintäverkostoksi, joka sisältää arkistomateriaaleja, feminismiin liittyviä uutisia ja tietoa toiminnasta Japanissa ja ulkomailla.
Vuonna 2024 Time-lehti nosti Uenon maailman 100 vaikutusvaltaisimman ihmisen listalle. Taustalla on Uenon äkillisesti noussut suosio Kiinassa sen jälkeen kun video Uenon vuonna 2019 pitämästä valmistujaispuheesta meni Kiinassa viraaliksi. Nettisuosion seurauksena useat Uenon kirjat nousivat Kiinan suosituimpien kirjojen listoille.
Laura Conti

| Laura Conti |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1921 Udine
Kuollut: 25. toukokuuta 1993 (ikä 72) Milano
Ammatti:  lääkäri poliitikko
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Visto da Seveso, 1977
Laura Conti (31. maaliskuuta 1921–25. toukokuuta 1993) oli italialainen partisaani, kommunistipuolueen kansanedustaja, kirjailija ja mielipidevaikuttaja. Hänet tunnetaan kannanotoistaan politiikkaan ja ympäristö- ja ydinvoima-asioihin.
Laura Conti syntyi Udinessa ja vietti nuoruusvuodet Milanossa, missä hän valmistui lääketieteen kandidaatiksi. Hän oli mukana useissa liikkeissä puolustamassa ihmisarvoa ja ympäristöä. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui aktiivisesti partisaanivastarintaan ja joutui siksi muutamaksi kuukaudeksi Bolzanon internointileirille. Hän vältti täpärästi kuljetuksen Saksaan keskitysleirille. Vapauduttuaan hän suoritti lääkärin opintonsa loppuun.
Conti liittyi ensin sosialistipuolueeseen, josta hän siirtyi vuonna 1951 kommunisteihin. Vuosina 1960–1970 hän oli Milanon maakunnan valtuutettu, seuraavan vuosikymmenen aikana hän oli Lombardian alueen valtuutettu ja kaudelle 1987–1992 hänet valittiin Italian edustajainhuoneeseen.
Contin nimi liittyy erityisesti Seveson tragediaan. 10. heinäkuuta 1976 dioksiinia vuoti sveitsiläisen monikansallisen Givaudanin omistaman kemianyhtiö Icmesanin reaktorista. Ympäristökatastrofia koetettin peitellä. Laura Conti, silloinen Lombardian aluevaltuutettu, taisteli saadakseen syylliset vastuuseen.
Conti liittyi 1970-luvulla järjestöön Medicina Democratica, joka levitti lääketieteen pohjalta tietoa teollisuuden vaikutuksesta terveyteen ja ympäristöön. Vuonna 1980 hän oli yksi Lega per l’ambiente -liikkeen (Ympäristöliike, nykyinen Legambiente) perustajista.
Laura Conti sai italialaiset ymmärtämään, että harvinaisten kasvien ja lintujen lisäksi myös tehtaiden, työntekijöiden ja kaupunkien lähiympäristöllä on merkitystä – on siirryttävä yksittäisten lajien suojelusta ympäristönsuojeluun.
Vuodesta 1984 lähtien Laura Contin terveys alkoi heikentyä. Hän päätti jäädä eläkkeelle lääkärin ammatista ja vähentää luottamustehtäviä, mutta vuonna 1987 hänet valittiin eduskuntaan. Hän kuoli 25. toukokuuta 1993. Hän oli tuolloin edelleen aktiivinen ja suunnitteli uutta kirjaa.
Kazakstanin naisten jääkiekkomaajoukkue

| Kazakstan |
| --- | --- |
Liitto:  Kazakstanin jääkiekkoliitto
Valmentaja:   Alexander Tebenkov
Eniten otteluita:  Viktorija Sazonova: (102)lähde?
Eniten maaleja:  Zarina Valter: (36)lähde?
Eniten pisteitä:  Zarina Valter: (58)lähde?
IIHF-ranking:  23. (2024)
Ensimmäinen ottelu
  Latvia 4–0  Kazakstan (Riika, Latvia; 21. lokakuuta 1995)lähde? 
Suurin voitto
  Kazakstan 19–0  Etelä-Korea (Misawa, Japani; 3. helmikuuta 2003)lähde?   Kazakstan 19–0  Etelä-Korea (23. huhtikuuta 2017)lähde? 
Suurin tappio
  Kiina 13–0  Kazakstan (Harbin, Kiina; 6. helmikuuta 1996)lähde?   Kanada 13–0  Kazakstan (Linköping, Ruotsi; 3. huhtikuuta 2005)lähde? 
| Mitalit> Naisten jääkiekko.Aasian talvikisat  | Mitalit> Naisten jääkiekko.Aasian talvikisat  | Mitalit> Naisten jääkiekko.Aasian talvikisat  | Naisten jääkiekko>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | 1996 |  |  |
|  Pronssia | 1999 |  |  |
|  Kultaa | 2003 |  |  |
|  Kultaa | 2007 |  |  |
|  Kultaa | 2011 |  |  |
Kazakstanin naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Kazakstania naisten jääkiekkomaaotteluissa ja -turnauksissa. Joukkue toimii Kazakstanin jääkiekkoliiton alaisuudessa, ja sitä valmentaa Aleksandr Maltsev. Kazakstanissa oli vuonna 2017 noin 200 naisjääkiekkoilijaa. Vuonna 2022 maassa oli tarkalleen 173 rekisteröityä naisjääkiekkoilijaa, vuoden 2024 lopussa liki 1 100.
Joukkue on pelannut viitenä vuotena maailmanmestaruuskisojen pääsarjassa, edellisen kerran vuonna 2011. Tuolloin joukkue sijoitettiinkin Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 7. sijalle, joka on korkein joukkueen saavuttama sijoitus. Vuoteen 2015 mennessä joukkue oli kuitenkin romahtanut sijoituksessa 18. sijalle, ja vuosien 2012 ja 2013 välillä se putosi peräti 5 sijaa. Vuonna 2024 joukkue oli 23. sijalla.
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskisat

1999 – karsintasarja; 1.
2000 – B-sarja; 1.
2001 – 8.
2003 – 1. divisioona; 2.
2004 – 1. divisioona; 1.
2005 – 7.
2007 – 9.
2008 – 1. divisioona; 1.
2009 – 6.
2011 – 8.
2012 – 1. divisioonan A-lohko; 6.
2013 – 1. divisioonan B-lohko; 5.
2014 – 1. divisioonan B-lohko; 6.
2015 – 2. divisioonan A-lohko; 1.
2016 – 1. divisioonan B-lohko; 3.
2017 – 1. divisioonan B-lohko, 2.
2018 – 1. divisioonan B-lohko, 4.
2019 – 1. divisioonan B-lohko, 5.
2020 – 1. divisioonan B-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2021 – 1. divisioonan B-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2022 – 1. divisioonan B-lohko, 4.
2023 – 1. divisioonan B-lohko, 6.
2024 – 2. divisioonan A-lohko, 1.
Sijoitukset > Olympialaiset

1998 – Kazakstan ei osallistunut.
2002 – 8.
2006 – 9. (karsiutui)
2010 – 9. (karsiutui)
2014 – 14. (karsiutui)
Sijoitukset > Euroopan-mestaruuskilpailuissa

1996 – B-sarja; 7.
Sijoitukset > Aasian talvikisoissa

1996 – pronssia
1999 – pronssia
2003 – kultaa
2007 – kultaa
2011 – kultaa
Sijoitukset > Maailmanranking

2003 – 8.
2004 – 9.
2005 – 8.
2006 – 9.
2007 – 9.
2008 – 10.
2009 – 8.
2010 – 8.
2011 – 7.
2012 – 9.
2013 – 14.
2014, helmikuu – 15.
2014, huhtikuu – 17.
2015 – 18.
2016 – 18.
2017 – 17.
2018, helmikuu – 20.
2018, huhtikuu – 19.
2019 – 19.
2020 – 21.
2021 – 21.
2022, helmikuu – 21.
2022, syyskuu – 21.
2023 – 22.
2024 – 23.
Aiheesta muualla

Kazakstanin jääkiekkoliiton sivusto (kazakiksi)
Kazakstan IIHF:n sivuilla (englanniksi)
Kazakstan nationalteamsoficehockeyssä (englanniksi)
Tidevarvet

Lehden toimitus vuonna 1935.
Tidevarvet oli ruotsalainen vuosina 1922–1936 ilmestynyt sitoutumaton feministinen aikakauslehti. Sen taustalla oli Fogelstadin ryhmä. Lehden levikki oli laajimmillaan noin 10 000 kappaletta.
Päätoimittajat

1923–1924: Ellen Hagen
1924–1927: Elin Wägner
1928–1936: Carin Hermelin
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tidevarvet Wikimedia Commonsissa
Ginger Snaps

| Ginger Snaps |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Fawcett
Käsikirjoittaja:  Karen Walton
Tuottaja:   Karen Lee Hall  Steven Hoban 
Säveltäjä:  Michael Shields
Kuvaaja:  Thom Best
Leikkaaja:  Brett Sullivan
Pääosat:   Emily Perkins  Katharine Isabelle  Kris Lemche  Mimi Rogers  Jesse Moss  Danielle Hampton  John Bourgeois  Peter Keleghan  Christopher Redman  Jimmy MacInnis 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Lions Gate Films Inc.
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  2001
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ginger Snaps on John Fawcettin vuonna 2001 valmistunut kanadalainen elokuva, joka on saanut kaksi jatko-osaa: "Ginger Snaps 2: Unleashed" ja "Ginger Snaps Back: The Beginning".