stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Puolue perustettiin uudelleen huhtikuussa 1945 nimellä Sozialistische Partei Österreichs (SPÖ). Nykyiseen muotoon nimi vaihdettiin vuonna 1991.
Neuvostoliiton tuella Karl Renner ja Leopold Kunschak julistivat väliaikaishallituksen muodostetuksi 27. huhtikuuta 1945. Uusi liittokokous valitsi Rennerin syksyllä presidentiksi, jota asemaa hän piti kymmenen vuotta. SPÖ liittoutui konservatiivien kansanpuolueen (ÖVP) kanssa suureen koalitiohallitukseen, jota kesti kaikkiaan seuraavat 21 vuotta, kunnes kansanpuolue voitti huhtikuussa 1966 enemmistön paikoista ja muodosti itse hallituksen.
Vuonna 1970 sosiaalidemokraatit nousivat jälleen hallitusvastuuseen, aluksi tuolloin liberaalia linjaa edustaneen vapauspuolueen (FPÖ) kanssa ja vuodesta 1971 yksin. Bruno Kreisky oli kanslerina aina vuoteen 1983 asti ja hänen jälkeensä Fred Sinowatz, Franz Vranitzky ja Viktor Klima. Kansanpuolueen hallitus muodostettiin 2000, tuolloin jo Jörg Haiderin johtaman vapauspuolueen kanssa.
Sosiaalidemokraatit olivat Itävallan suurin puolue 68:lla paikallaan vuoden 2006 parlamenttivaalien jälkeen. Vuoden 2008 vaalienkin jälkeen sosiaalidemokraatit säilyttivät suurimman puolueen aseman vaikkakin se menetti vaaleissa kymmenen paikkaa.
Hallitusvaltaa on Itävallassa käyttänyt moneen otteeseen ja erittäin pitkään maan kahden perinteisen valtapuolueen sosiaalidemokraattisen SPÖ:n ja konservatiivisen ÖVP:n muodostama yhteishallitus eli Suuri koalitio, jollainen on ollut vallassa toistaiseksi 41 vuotta eli vuoden 1945 jälkeen vuosina 1949-1966, 1986-2000 ja 2007-2017.
Ibiza-skandaaliksi kutsuttujen tapahtumien seurauksena  ÖVP:n ja FPÖ:n hallitusyhteistyö kriisiytyi ja maassa ajauduttiin ennenaikaisiin parlamenttivaaleihin syyskuussa 2019. Vaaleissa entisen liittokansleri Kurzin johtama ÖVP sai vaalivoiton ja lisäsi kannatustaan yli viisi prosenttiyksikköä ja sai 37% äänistä. Suurin oppositio-puolue sosiaalidemokraattinen SPÖ sai huonoimman vaalituloksensa toisen maailmansodan jälkeen ja 22% äänistä, jossa oli laskua viisi prosenttiyksikköä edellisistä vaaleista.
Puheenjohtajat

| Puheenjohtaja | Kausi |
| --- | --- |
Victor Adler: 1889−1918
Karl Seitz: 1920−1934
Adolf Schärf: 1945−1957
Bruno Pittermann: 1957−1967
Bruno Kreisky: 1967−1983
Fred Sinowatz: 1983−1988
Franz Vranitzky: 1988−1997
Viktor Klima: 1997−2000
Alfred Gusenbauer: 2000−2008
Werner Faymann: 2008–2016
Christian Kern: 2016–2018
Pamela Rendi-Wagner: 2018–
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue Wikimedia Commonsissa
Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue (saksaksi)
| n k Toinen internationaali (1889–1916) |
| --- | --- |
Kansainväliset järjestöt:  International Socialist Bureau  International Federation of Socialist Young People's Organizations  Women's International Council of Socialist and Labour Organizations 
Jäsenet:  Saksan sosiaalidemokraattinen puolue  Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)  Työväeninternationaalin ranskalainen osasto  Italian sosialistinen puolue  Italian työväenpuolue  Espanjan sosialistinen työväenpuolue  Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue  Sosialistivallankumouksellinen puolue  Bolševikit  Menševikit  Liettuan, Puolan ja Venäjän juutalaisten Yleinen Työväenliitto  Sionistinen työväenpuolue  Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue  Belgian työväenpuolue  Puolan sosialistipuolue  Bulgarian sosiaalidemokraattinen puolue  Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue  Amerikan sosialistinen työväenpuolue  Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue  Norjan työväen puolue  Sosiaalidemokraatit (Tanska)  Suomen sosialidemokraattinen puolue  Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue
Radek Koblížek

| Radek Koblížek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1997 (ikä 27) Ivančice, Tšekki
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Radi, Kobla, Kobli, Donute
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  175 cm
Paino:  73 kg
Seura
Seura:  KooKoo
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  29
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Hokki (Mestis) Kärpät (SML) Hermes (Mestis) HC Kometa Brno (ČEL)
Radek Koblížek (s. 20. lokakuuta 1997 Ivančice) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue KooKoossa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Koblížek on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Maa:   Tšekki> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Břeclav 2014 | jääkiekko |  |
Koblížek pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2017, alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015 sekä alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2014, jolloin hän voitti hopeaa. Yhteensä Koblížek on pelannut 27 nuorten ja 34 poikien maaottelua.
Tšekin A-maajoukkueessa Koblížek on pelannut kahdeksan ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Beijer Hockey Gamesissa 9. helmikuuta 2019 Tukholman Hovetissa Suomea vastaan. Koblížek merkittiin Tšekin kolmosketjun vasempaan laitaan Zohornan veljesten Tomášin ja Hynekin viereen.
Karl-Johan Johnsson

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Karl-Johan Anton Johnsson
Syntymäaika: 28. tammikuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Laholmin kunta, Ruotsi
Pelipaikka: Maalivahti
Seura
Seura: FC Kööpenhamina
Maajoukkue
| 2012– |  Ruotsi | 9 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. toukokuuta 2021.
Karl-Johan Anton Johnsson (s. 28. tammikuuta 1990 Ränneslöv) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa tanskalaista FC Kööpenhaminaa. Aiemmin hän on edustanut Ruotsissa Halmstadia vuoteen 2012, Alankomaissa NEC Nijmegeniä vuoden 2013 alusta kesään 2014, Tanskassa Randersia kausina 2014–2016 ja Ranskassa Guingampia kausina 2016–2019.
Ruotsin maajoukkueessa Johnsson pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2012. Hän on pelannut maajoukkueessa yhdeksän ottelua. Hänet valittiin Ruotsin kokoonpanoon MM–kilpailuihin 2018 ja EM–kilpailuihin 2021.
J. J. Abrams

| J>  J. Abrams |
| --- | --- |
 J. J. Abrams vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1966 (ikä 58) New York, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuva- ja televisiotuottaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja ohjaaja
Ohjaaja
Palkinnot
 Saturn 2012 Super 8 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jeffrey Jacob Abrams (s. 27. kesäkuuta 1966 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisiotuottaja sekä käsikirjoittaja, näyttelijä ja ohjaaja. Abrams on tullut tunnetuksi hittisarjojen Alias ja Lost luojana. Vuonna 2013 ilmoitettiin Abramsin ohjaavan myös vuonna 2015 ensi-iltansa saaneen uuden Tähtien sota -jatko-osatrilogian ensimmäisen elokuvan Star Wars: The Force Awakens. Vuonna 2017 hänet valittiin myös Colin Trevorrow’n tilalle ohjaamaan vuonna 2019 kyseisen trilogian kolmannen elokuvan Star Wars: The Rise of Skywalker.
Elämä

Abrams syntyi New Yorkissa ja kasvoi Los Angelesissa. Hänen isänsä on televisiotuottaja Gerald W. Abrams ja äitinsä tuottaja Carol Ann Abrams (omaa sukua Kelvin). Hänellä on sisko Tracy Rosen, joka on käsikirjoittaja. Hän opiskeli Palisades High Schoolissa ja Sarah Lawrence Collegessa. Abrams on juutalainen.
Laulaja Gracie Abrams on J.J. Abramsin tytär.
Filmografia > Televisiosarjat

Felicity (1998–2002)
Alias (2001–2006)
Lost (2004–2010)
Entäs Brian? (2006–2007)
Fringe – rajamailla (2008–2013)
Undercovers (2010)
Alcatraz (2012)
Revolution (2012–2014)
Filmografia > Elokuvat

Armageddon (1998, käsikirjoittaja)
Joy Ride (2001)
Vaarallinen tehtävä III (Mission Impossible III, 2006)
Cloverfield (2008)
Star Trek (2009)
Super 8  (2011)
Star Trek Into Darkness (2013)
Star Wars: The Force Awakens (2015)
Star Wars: The Rise of Skywalker (2019)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta J. J. Abrams Wikimedia Commonsissa
J. J. Abrams Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Ritva  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Kansanpuolue (Espanja)

| Kansanpuolue> Partido Popular |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  20. tammikuuta 1989
Puheenjohtaja:  Alberto Núñez Feijóo
Pääsihteeri:  Cuca Gamarra
Ideologia:   konservatismi  kristillisdemokratia 
Poliittinen kirjo:  keskusta-oikeisto
Jäsenmäärä:  n. 865 000 (2013)
Edustajainhuone:  88 / 350
Senaatti:  97 / 265
Euroopan parlamentti:  13 / 59
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan kansanpuolue   – Centrist Democrat International   – International Democrat Union
Kotisivu:  www.pp.es
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kansanpuolue (esp. Partido Popular, lyh. PP) on espanjalainen keskusta-oikeistolainen puolue. Kansanpuolue on toinen maan kahdesta suuresta valtakunnallisesta puolueesta Espanjan sosialistinen työväenpuolueen (PSOE) ohella. Nykyisessä muodossaan Kansanpuolue perustettiin vuonna 1989 seuraamaan aiempaa Kansanliitto-puoluetta (esp. Alianza Popular). Kansanpuolueen kannattajista ja jäsenistä käytetään nimeä populares.
Kansanpuolue on Euroopan kansanpuolueen täysjäsen ja Euroopan parlamentissa puolueen edustajat kuuluvat Euroopan kansanpuolueen ryhmään.
Historia

Nykymuotoisen Kansanpuolueen edeltäjän Kansanliiton (Alianza Popular) perusti lokakuussa 1976 entinen Francisco Francon diktatuurihallinnon uudistusmielinen ministeri Manuel Fraga Iribarne oikeistokonservatiiviseksi voimaksi demokratisoituvaan Espanjaan. Vaikka puolueen kannatuspohja koostui Francon diktatuurin entisistä tukijoista, se pyrki virallisesti irrottautumaan falangistisesta perinnöstään. Alianza Popular kannatti vähittäistä siirtymistä demokratiaan ja menestyi vaaleissa aluksi heikosti.
Nykyinen Kansanpuolue muodostettiin vuonna 1989, kun Kansanliitto, Demokraattinen kansanpuolue (esp. Partido Demócrata Popular) ja Liberaalinen puolue (esp. Partido Liberal) yhdistyivät. Puolueet olivat tehneet yhteistyötä jo vuodesta 1982, jolloin ne saivat yhdessä 26 prosenttia äänistä. Kansanpuolue keräsi 1990-luvulla kannatusta maltillisilla keskustalaisilla kannanotoilla ja voitti vuoden 1996 parlamenttivaalit. Puolue voitti myös vuoden 2000 vaalit saaden ehdottoman enemmistön edustajainhuoneeseen. Hallitusvastuussa se oli vuosina 1996–2004 José María Aznarin kaudella. Vuoden 2011 vaaleissa puolue sai ehdottoman enemmistön parlamenttiin ja palasi hallitukseen Rajoyn johdolla. Vuoden 2015 vaaleissa Kansanpuolueen kannatus jäi alle 29%, ja se menetti kymmeniä paikkoja edustajainhuoneessa.
Puolue on vuodesta 2009 rypenyt ns. Gürtel-korruptioskandaalissa, josta 2018 tuomittiin kymmeniä poliitikkoja ja liikemiehiä.
Marraskuussa 2019 sosialistit onnistuivat säilyttämään asemansa suurimpana puolueena maan ennenaikaisissa parlamenttivaaleissa. Sosialistit saivat äänistä 28 prosenttia. Kannatus putosi hieman huhtikuun vaaleista ja puolue menetti kolme paikkaa parlamentissa. Nyt se sai 120 paikkaa. Kaikkiaan jaossa parlamenttiin oli 350 paikkaa. Toiseksi suurimpana puolueena jatkoi toinen vanha valtapuolue konservatiivinen PP. Se sai vajaat 21 prosenttia äänistä, mikä antoi puolueelle 88 paikkaa. Puolue paransi asemaansa selkeästi kevään vaaleista. Suurin voittaja oli kuitenkin äärioikeistolainen Vox, joka nousi parlamentin kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi.
Poliittinen linja

Kansanpuolue on yleisesti suuntaukseltaan konservatiivinen, mutta puolueen sisällä on kristillisdemokraattista, oikeistoliberaalista ja maltillista ajatusmaailmaa edustavia siipiä. Talouspoliittisesti puolue on ollut markkinatalousmyönteinen ja José Maria Aznarin pääministerikaudella kansanpuolue toteutti useita markkinaliberaaleja uudistuksia. Muihin Länsi-Euroopan keskusta-oikeistolaisiin puolueisiin verrattuna kansanpuolue on selvästi enemmän arvokonservatiivinen, mikä näkyy monien puolueen jäsenten suhtautumisessa esimerkiksi homoseksuaalisuuteen, aborttiin ja maahanmuuttoon.
Terrorismia, kuten ETA-järjestöä, vastaan kansanpuolue on ajanut kovaa linjaa ja perinteisesti puolue on vastustanut yrityksiä laajentaa Espanjan alueiden autonomiaa, erityisesti Kataloniassa. Ulkopolitiikassa puolue yritti 2000-luvun alussa Aznarin johdolla voimakkaasti lähentää Espanjan suhteita George W. Bushiin, vieden maan mukaan yhdeksi tärkeimmistä osallisista tämän aloittamaan Irakin sotaan. Epäsuosittu sota oli eräs syy vuoden 2004 vaalitappioon, jonka jälkeen kansanpuolue on palannut maltillisemmalle linjalle.
Vaalimenestys

| Vuosi | Osuus | Äänimäärä | Paikkoja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989 |  25,8 % |  5 285 972 | 107 / 350  | oppositio |
| 1993 |  34,8 % |  8 201 463 | 141 / 350  | oppositio |
| 1996 |  38,8 % |  9 716 006 | 156 / 350  | vähemmistöhallitus |
| 2000 |  44,5 % |  10 321 178 | 183 / 350  | enemmistöhallitus |
| 2004 |  37,7 % |  9 763 144 | 148 / 350  | oppositio |
| 2008 |  39,9 % |  10 278 010 | 154 / 350  | oppositio |
| 2011 |  44,6 % |  10 866 566 | 186 / 350  | enemmistöhallitus |
| 2015 |  28,7 % |  7 215 530 | 123 / 350  | toimitusministeristö |
| 2016 |  33,0 % |  7 941 236 | 137 / 350  | vähemmistöhallitus |
| 2016 |  33,0 % |  7 941 236 | 137 / 350  | oppositio (6/2018–) |
| 2019 I |  16,7 % |  4 373 653 | 66 / 350  | toimitusministeristö |
| 2019 II |  20,8 % |  5 047 040 | 89 / 350  | oppositio |
Puheenjohtajat

| Puheenjohtaja | Toimikausi |
| --- | --- |
Manuel Fraga Iribarne: 1989–1990
José María Aznar: 1990–2004
Mariano Rajoy: 2004–2018
Pablo Casado: 2018–2022
Alberto Núñez Feijóo: 2022–
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kansanpuolue (espanjaksi)
Malline:Centrist Democrat International
| n k Konservatiivinen internationaali (IDU) |
| --- | --- |
Aasia ja Tyynimeri:   Liberaalipuolue   Kansallinen Itsenäisyyspuolue   Yhdistynyt tulevaisuuspuolue   Kansanpuolue   Likud   Kataeb   Demokraattinen puolue   Yhdistynyt kansallinen puolue   Kuomintang   Kansallispuolue 
Afrikka:   Uusi isänmaallinen puolue   Demokraattinen puolue   Demokraattinen puolue   Itsenäisyyspuolue   Chadema   Demokraattisen muutoksen foorumi 
Eurooppa:   Demokraattinen puolue   Demokraattinen liitto, Demokraattinen liitto 1990, Demokraattinen edistys, Demokraattinen toiminta   Demokraattisten voimien liitto, GERB   Kansanpuolue   Yhdistynyt kansallinen liike   Kansanpuolue   Kotimaan liitto - Kristillisdemokraatit   Uusi demokratia   Demokraattinen liitto   Demokraattinen liike   Itsenäisyyspuolue   Liberaalidemokraattinen puolue   Muutosten liike   Høyre   VMRO–DPMNE   CDS–PP   CDU, CSU   Edistyspuolue   Demokraattinen puolue   Kansallinen Kokoomus   Maltillinen kokoomus   Konservatiivinen kansanpuolue   Kansalaisdemokraattinen puolue   Batkivštšyna   Fidesz   The BPF Party, Yhdistynyt kansalaispuolue   Oikeistovoimien liitto   Isänmaa   Konservatiivipuolue 
Pohjois-Amerikka:   Kansallinen edistysvoima   Kristillissosiaalinen puolue   Arena   Unionistipuolue   Uusi kansallinen puolue   Kansallispuolue   Konservatiivipuolue   Demokraattinen muutos   Yhdistynyt työläisten puolue   Uusi demokraattinen puolue   Republikaaninen puolue 
Etelä-Amerikka:   Tasavaltalainen ehdotus   Sosiaalidemokraattinen liike   Demokraatit   Itsenäinen demokraattinen liitto, Kansallinen uudistus   Konservatiivipuolue   Konservatiivipuolue   Yhdistynyt kansallinen tasavaltalaispuolue   Kristillinen kansanpuolue   Venezuela-projekti 
Kansainväliset:  Aasian ja Tyynenmeren demokraattinen unioni  Afrikan demokraattinen unioni  Euroopan kansanpuolue  Euroopan konservatiivien ja reformistien puolue  International Women's Democrat Union  International Young Democrat Union  Karibian demokraattinen unioni  Latinalaisen amerikan puolueiden unioni 
| n k  Espanjalaiset puolueet |
| --- | --- |
Parlamenttipuolueet:  Kansanpuolue  Espanjan sosialistinen työväenpuolue  Vox  Sumar Comuns  Yhdistynyt vasemmisto  Coalició Compromís  Más Madrid  Chunta Aragonesista  Més per Mallorca  Katalonian tasavaltalainen vasemmisto  Junts per Catalunya  EH Bildu  Baskien kansallispuolue  Podemos  Navarran kansanliitto  Kanarian koalitio  Bloque Nacionalista Galego  Agrupación Herreña Independiente  Agrupación Socialista Gomera  Pacte Progressista  Geroa Bai 
Kansanpuolueen päätoimisto Madridissa.
Progresívne Slovensko

| Progresívne Slovensko |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  28. marraskuuta 2017
Puheenjohtaja:  Michal Šimečka 
Ideologia:  liberalismi sosiaaliliberalismi EU-myönteisyys feminismi vihreä liike
Poliittinen kirjo:   keskusta  keskusta-vasemmisto 
Neuvosto:  32 / 150
Euroopan parlamentti:  2 / 14
Kansainväliset jäsenyydet:  ALDE
Nuorisojärjestö:  Mladí progresívci
Kotisivu:  www.progresivne.sk
Infobox OKNimi-testi OK: 
Progresívne Slovensko ("edistyksellinen Slovakia", lyh. PS) on slovakialainen liberaali puolue.
Historia

Progresívne Slovensko perustettiin marraskuussa 2017, kun se toimitti 13 500 keräämäänsä kannattajakorttia maan sisäministeriöön. Puolueen perustamisen taustalla oli ideologinen tyhjiö, liberaali ja EU-myönteinen puolue, jonka PS halusi täyttää.
Ensimmäinen puoluekokous pidettiin Žilinassa 20. tammikuuta 2018 ja puheenjohtajaksi valittiin yksi sen perustajista, Ivan Štefunko.
Ensimmäisen parlamenttiedustajansa puolue sai vuonna 2021, kun alkujaan Ihmisten vuoksi -puolueen listoilta valittu Tomáš Valášek jätti puolueen ja liittyi PS:hän. Syynä tähän oli hänen aiemman puolueensa ei suostunut lähtemään hallituksesta, joka oli tilannut venäläisiä Sputnik-koronarokotteita.
Vaalit ja vaalimenestys

PS:n ensimmäiset vaalit olivat vuoden 2019 presidentinvaalit, jossa se asetti ehdokkaakseen Zuzana Čaputován. Tämä voitti toisella kierroksella saatuaan 58,40% äänistä. Hänestä tuli myös Slovakian ensimmäinen naispresidentti..
Eurovaaleissa 2019 puolue sai parlamenttiin kaksi meppiä.
Lähtiessään mukaan vuoden 2020 parlamenttivaaleihin PS muodosti vaaliliiton SPOLU-puolueen kanssa ja vaaliliitolla on yhteinen vaaliohjelma.
Vuoden 2023 parlamenttivaaleissa puolue sai toiseksi eniten ääniä (32 paikkaa). Vaali-iltana PS oli ovensuukyselyiden perusteella kuitenkin suosituin puolue, mutta Smer–SD -puolue meni ääntenlaskun kuluessa sen ohi.
Eurovaaleissa 2024 puolue sai eniten ääniä ja kuusi meppiä.
Ideologia ja näkemyksiä

PS:n vision mukaan Slovakian tulisi vuoteen 2030 mennessä saada pitkäaikaistyöttömyys alle EU:n keskiarvon, säilyttää vähintään 5% maan pinta-alasta luonnonsuojelualueena sekä lisätä kansalaisten luottamusta poliisiin.
Lisäksi puolue kannattaa mm. seuraavia asioita:
Opettajien palkkojen korottamista.
Siirtää terveysvakuutukset Slovakian kansallispankin valvonnan alaisuuteen.
Luoda panttijärjestelmä juomapulloille
Mahdollisuutta sukupuolineutraaliin rekisteröityyn parisuhteeseen.
Kaksikielisyyteen rohkaisua vähemmistöjen (mm. unkarilaisten) keskuudessa.
Codex Argenteus

Codex Argenteus
Codex Argenteus on gootinkielinen Raamatun käsikirjoitus, joka perustuu piispa Wulfilan tekemään raamatunkäännökseen. Teoksen pergamentit on radiohiiliajoitettu 500-luvulle. Koodeksi on kirjoitettu todennäköisesti Italian Ravennassa Teoderik Suurelle. Codex Argenteus on yksi tunnetuimmista käsikirjoituksista maailmassa ja se lisättiin Unescon Memory of the World -listalle vuonna 2011.
Codex Argenteus on todennäköisesti alun perin sisältänyt 336 sivua, joista 187 on säilynyt. Teksti sisältää Uuden testamentin evankeliumit, jotka on kirjoitettu hopeisella musteella. Tästä tulee myös nimitys Codex Argenteus, joka tarkoittaa hopeista kirjaa.
Codex Argenteus löydettiin 1500-luvulla Ruhrin alueella sijaineesta Werdenin benediktiläisluostarista ja se tuotiin Ruotsiin sotasaaliina Prahasta vuonna 1648. 1660-luvulla Magnus Gabriel De la Gardie teetti siihen nykyiset hopeiset kannet. Nykyään sitä säilytetään Uppsalan yliopistokirjastossa. Codex Argenteus on laajin gootinkielinen teksti, joka on säilynyt.
Aiheesta muualla

Koodeksin digitoidut sivut (Arkistoitu – Internet Archive) Uppsalan yliopiston verkkosivuilla
Renessanssi (puolue)

| Renessanssi |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  6. huhtikuuta 2016
Johto:   Stanislas Guerini toiminnanjohtaja  Richard Ferrand pääsihteeri 
Ideologia:  sosiaaliliberalismi EU-myönteisyys liberalismi
Poliittinen kirjo:  keskusta
Jäsenmäärä:  250 695 (18.4.2017)
Kansalliskokous:  280 / 577
Senaatti:  23 / 348
Euroopan parlamentti:  11 / 79
Nuorisojärjestö:  Les Jeunes avec Macron
Kotisivu:  en-marche.fr
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Renaissance (suom. Renessanssi, lyh. RE, aiemmalta nimeltään En Marche), on ranskalainen sosiaaliliberaalinen poliittinen puolue, jonka Emmanuel Macron perusti syntymäkaupungissaan Amiensissa Pohjois-Ranskassa. Puolue ei kerää jäseniltään jäsenmaksua tai sen kaltaisia säännöllisiä lahjoituksia.
Historia

Liike perustettiin 4. huhtikuuta 2016 ja alkoi valmistella Emmanuel Macronin presidentinvaalien kampanjaa ja poliittista ohjelmaansa (ran. Le programme d'Emmanuel Macron). Alle puolessa vuodessa En Marche! sai rekrytoitua 4000 vapaaehtoista tuleviin vaaleihin.
Presidentinvaaleissa 2017 Macron sai ensimmäisellä kierroksella 24,01% ja toisella 66,1% äänistä voittaen molemmat kierrokset. Macronin vaalibudjetti oli myös vaalien suurin: 16 698 320 euroa.
Parlamenttivaaleissa 2017 En Marche! sai 308 edustajaa. Se teki yhteistyötä MoDem-puolueen kanssa.
Joulukuussa 2018 puolueen korkeimpaan virkaan, toiminnan johtajaksi (ransk. Délégué général), valittiin Stanislas Guerini.
Europarlamenttivaaleissa 2019 liike oli osa vaaliliittoa, johon kuuluivat myös MoDem, Agir, Radikaali liike. En Marche! ei kuulu Euroopan liberaalidemokraattiseen puolueeseen, mutta istuu sen kanssa samassa ryhmässä (Uudistuva Eurooppa) Euroopan parlamentissa.
Puolue ilmoitti 5. toukokuuta 2022 vaihtavansa nimeä ja uudeksi nimeksi tulee Renaissance ("Renessanssi"). Samassa yhteydessä se ilmoitti muodostavansa vaaliliiton muiden EU-myönteisten keskustalaisten puolueiden kanssa, kuten esim. MoDem, vuoden 2022 parlamenttivaalien alla.
Ideologia ja näkemyksiä

Puoluetta on luonnehdittu keskustalaiseksi tai keskusta-oikeistolaiseksi. Toisaalta puolueen on katsottu myös olevan kansanpuolue, joka pyrkii saamaan kannatusta sekä oikeiston että vasemmiston suunnasta.
Puolueen alkuvaiheessa Macron kertoi, että LREM on ennen kaikkea kansanliike, johon voi kuulua myös siinä tapauksessa, että henkilöllä olisi jonkun toisen puolueen jäsenkirja.
Vuoden 2022 presidentinvaaleihin puolue lähti uudella ohjelmalla, jonka mukaan se haluaa mm.:
Yhtenäistää maan eläkejärjestelmiä
Vähentää tupakkaan liittyviä kuolemia luomalla Ranskaan ensimmäinen savuton sukupolvi
Suoda merentakaisille alueille laajempia poliittisia ja taloudellisia vapauksia.
Vahvistaa sekularismia yhteiskunnassa ja auttaa erityisesti maan muslimiväestöä integroitumaan paremmin
Vahvistaa Ranskan asemaa kansainvälisissä yhteyksissä
Turvata Ranskan maatalous takaamalla alkutuotannon työntekijöille riittävä elintaso
Galleria

LREM:n poliittisen ohjelman julkistamistilaisuus vuoden 2017 presidentinvaalien alla.
Puolueen ensimmäinen logo
Ranskan piraattipuolueen ja LREM:n vaalimainos vuoden 2019 EU-vaalien yhteydessä.
Aiheesta muualla

En Marche! (ranskaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| n k  Ranskalaiset puolueet |
| --- | --- |
Äärivasemmisto:  Lutte Ouvrière  Uusi antikapitalistinen puolue 
Vasemmisto:  Ranskan kommunistinen puolue  Alistumaton Ranska  Europe Écologie – Les Verts  Sosialistinen puolue 
Keskusta:  Renessanssi  Demokraattinen liike 
Oikeisto:  Horizons  Demokraattien ja riippumattomien unioni  Les Républicains 
Äärioikeisto:  Debout la France  Kansallinen liittouma  Reconquête 
Käännös suomeksi