stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sykloalkyynit

Syklo-oktyynin rakenne
Sykloalkyynit ovat hiilivetyjä, joissa hiiliatomeista on muodostunut yksi tai useampi rengasrakenne. Renkaan hiilet ovat alkyynien tapaan kytkeytyneet toisiinsa kolminkertailla kovalenttisilla sidoksilla. Kolminkertainen sidos on geometrialtaan lineaarinen, joten renkaan täytyy olla tarpeeksi suuri, jotta tämä on mahdollista. Tämän vuoksi syklo-oktyyni on pienimolekyylisin stabiili sykloalkyyni.
| Nimi | Kemiallinen kaava | CAS-numero | Rakenne |
| --- | --- | --- | --- |
| Syklopropyyni | C3H2 | 60701-63-5 |  |
| Syklobutyyni | C4H4 | 1191-94-2 |  |
| Syklopentyyni | C5H6 | 1120-58-7 |  |
| Sykloheksyyni | C6H8 | 1589-69-1 |  |
| Sykloheptyyni | C7H10 | 6577-09-9 |  |
| Syklo-oktyyni | C8H12 | 1781-78-8 |  |
| Syklononyyni | C9H14 | 6573-52-0 |  |
| Syklodekyyni | C10H16 | 3022-41-1 |  |
Aleksandr Uninski

Aleksandr Uninski
Aleksandr Uninski (15. helmikuuta 1910 Kiova – 19. joulukuuta 1972 Dallas) oli ukrainalaissyntyinen, yhdysvaltalaistunut pianisti.
Uninski syntyi puolalais-venäläis-ukrainalaiseen perheeseen. Hän opiskeli pianonsoittoa aluksi Kiovan konservatoriossa Sergei Tarnovskin johdolla ja jatkoi opintojaan Pariisin konservatoriossa Lazare Lévyn johdolla muutettuaan perheineen. Uninski valmistui vuonna 1927 kunniamaininnoin ja teki Pariisin-debyyttinsä vuonna 1928. Menestyksekäs esiintyminen johti esiintymiskutsuihin Espanjaan ja Etelä-Amerikkaan. Vuonna 1932 Uninski voitti toisen Frédéric Chopin -pianokilpailun. Uninski sai yhtä paljon pisteitä kuin Imre Ungár, joten lopputulos ratkesi vasta arvalla hänen hyväkseen. Kilpailun ensipalkinnon lisäksi hän sai Puolan radion palkinnon parhaasta masurkkaesityksestä.
Uninski oli kiertuematkalla Kaukoidässä toisen maailmansodan puhjetessa. Hän palasi Ranskaan ja liittyi armeijaan, jonka antauduttua hän matkusti Lissabonin kautta Etelä-Amerikkaan ja jatkoi konserttien pitämistä Latinalaisen Amerikan maissa. Vuonna 1942 Uninski saapui New Yorkiin, jossa piti ensimmäisen resitaalinsa Carnegie Hallissa Brahmsin, Lisztin ja Chopinin teoksista koostuneella ohjelmistolla. Vuodesta 1955 hän keskittyi opetustyöhön Torontossa ja Dallasissa. Hänen oppilaidensa joukossa oli Jeffrey Swann.
Alpo Silander

Alf (Alpo) Silander (14. huhtikuuta 1878 Hamina – 12. marraskuuta 1944 Tampere) oli suomalainen oppikoulun opettaja joka tutki Suomen lehdistöhistoriaa ja painovapausolojen kehitystä.
Silanderin vanhemmay olivat muurarimestari Abel Silander ja Hedvig Lovisa Blomqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi Haminan reaalilyseosta 1896 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900.
Silander toimi suomen kielen ja historian opettajana Säkkijärven yhteiskoulussa ja koulun johtajana 1909–1920. Hän oli sitten opettajana Rauman yhteislyseossa 1920–1924 ja Tampereen yhteiskoulussa 1924–1944. Silander oli Säkkijärven kunnanvaltuuston jäsen 1916–1920 ja puheenjohtaja 1916–1918. Tampereella hän oli Tampereen historiallisen seuran ja kasvatusopillisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä ja sihteerinä. Silander julkaisi koti- ja ulkomaista lehtihistoriaa ja paino-oloja sekä suomalaista kirjallisuutta koskevia tutkimuksia ja kirjoituksia.
Alpo Silander oli naimisissa vuodesta 1911 Ellen Matilda Maria Sormusen kanssa.
Julkaisuja

Snellmanin ja Suomettaren välinen oikeakielisyyskiista teoksessa Kieli- ja kansatieteellisiä tutkielmia. Juhlakirja professori E. N. Setälän kuusikymmenvuotispäiväksi 27.II.1924. Suomalais-Ugrilaisen Seuran Toimituksia LII. Helsinki 1924
Sanansaattaja Viipurissa teoksessa Kaukomieli 7. Viipurilaisen osakunnan julkaisu 1935. Viipuri 1935
Tampereen historiallisen seuran kymmenvuotisvaiheet 1925 - 35 teoksessa Tampere. Tutkimuksia ja kuvauksia, II. Tampere 1935
Kirjallisuutta

Sulo Haltsonen : Alpo Silanderin kirjallista tuotantoa teoksessa Miscellanea bibliographica 8. Helsinki 1962
Aiheesta muualla

Sanomistomme alkuhistoriaa. Turun Viikkosanomain satavuotismuiston johdosta. Kirjoittanut Alpo Silander, Suomen Kuvalehti, 03.01.1920, nro 1, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Alpo Silander : Suomenkielisen sanomiston uranaukoja, Suomen Kuvalehti, 16.01.1926, nro 3, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Syukuro Manabe

| Syukuro Manabe> 真鍋 淑郎 |
| --- | --- |
 Manabe vuonna 2018
Henkilötiedot
Koko nimi:  真鍋 淑郎
Syntynyt: 21. syyskuuta 1931 (ikä 93) Shingū, Japanin keisarikunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tokion yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Shigekata Shōno (käännä suomeksi)
Instituutti:  Princetonin yliopisto
Tutkimusalue:  meteorologia, klimatologia
Tunnetut työt:  yleinen virtausmalli
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (2021) Blue Planet -palkinto (1992)   Volvon ympäristöpalkinto (1997)   Benjamin Franklin -mitali (2016)   Crafoord-palkinto (2018)
Syukuro Manabe (jap. 真鍋 淑郎, Manabe Shukurō; s. 21. syyskuuta 1931 Shingū, Japanin keisarikunta) on japanilais-yhdysvaltalainen meteorologi ja klimatologi, joka oli luomassa ensimmäistä maailmanlaajuista ilmastomallia. Hänen tutkimuksensa on ollut ilmastonmuutoksesta ja ilmaston lämpenemisestä tehtyjen tutkimusten pohjalla.
Elämä > Tutkijaksi Yhdysvaltoihin

Manabe syntyi Japanissa vuonna 1931. Hän valmistui Tokion yliopistosta vuonna 1958. Japanilaisille tieteilijöille oli toisen maailmansodan jälkeisenä aikana hankalaa työllistyä kotimaassaan, minkä takia monet lähtivät etsimään parempia työmahdollisuuksia Yhdysvalloista, missä kylmä sota takasi monille aloille tasaisen hallituksen tuen.
Manaben Yhdysvaltoihin toi Yhdysvaltain sääviraston johtaja Joseph Smagorinsky, joka palkkasi Manaben tutkijaksi. Manabe päätyi Yhdysvalloissa kehittämään matemaattisia malleja sääoloja ja pitkiä ilmastotrendejä varten.
Elämä > Ensimmäiset toimivat yleiset virtausmallit

Manabe teki yhteistyötä Smagorinskyn ja sääviraston virtausmalliryhmän kanssa. He kehittivät ensimmäiset toimivat mallit Maan ilmastosta, minkä ansiosta oli ensimmäistä kertaa mahdollista huomioida ilmakehän ja valtamerten väliset monimutkaiset vuorovaikutukset. Manaben ja kumppaneiden malli tunnetaan nimellä yleinen virtausmalli. Tutkimus julkaistiin vuonna 1967 Journal of Atmospheric Sciences -lehdessä, ja se tunnustettiin nopeasti geofysiikan ja meteorologian läpimurroksi.
Manabe jatkoi yleisen virtausmallin parissa ja pyrki löytämään lisätietoja lisääntyvän hiilidioksidin vaikutuksesta ilmastoon. Työn tuloksena vuonna 1975 julkaistiin vaikutusvaltainen tutkimus, joka lisäsi uusia muuttujia ilmastojärjestelmään. Se myös osoitti ilmaston lämpenemisen voimistuvan hiilidioksidimäärän kasvaessa. Manaben tutkimusryhmä julkaisi 1970- ja 1980-lukujen aikana useita tutkimuksia, jotka olivat muodostamassa IPCC:n ensimmäisen, vuonna 1988 julkaistun maailmanlaajuisen arvion ilmastonmuutoksesta.
Manabe oli toiminut Princetonin yliopiston professorina vuodesta 1968 saakka, kun hän vuonna 1997 siirtyi Japaniin ilmastonmuutokseen keskittyneen tutkimuslaitoksen johtoon. Manabe palasi vuonna 2002 Princetonin yliopistoon vierailevaksi tutkijaksi. Vuodesta 2005 hän on toiminut Princetonin yliopiston vanhempana meteorologina, ja vuosina 2006–2013 hän oli vierailevana professorina Nagoyan yliopistossa.
Elämä > Yksityiselämä

Manabe on ollut vuodesta 1962 asti naimisissa Nobuko Manaben kanssa. Syukuro Manabe sai vuonna 1975 Yhdysvaltain kansalaisuuden.
Tunnustukset ja merkitys

Manabe on saanut useita tunnustuksia uransa aikana, ja hän kuuluu muun muassa Yhdysvaltain kansalliseen tiedeakatemiaan, Academia Europæaan ja Royal Society of Canadaan.
Manabe sai vuonna 1992 ensimmäisen Blue Planet -palkinnon. Vuonna 1997 hän sai Volvon ympäristöpalkinnon. Benjamin Franklin -mitali myönnettiin Manabelle vuonna 2016 ja Crafoord-palkinto vuonna 2018. Crafoord-palkinnon perusteluissa mainittiin, että Manaben työ on ollut perustana kaikille nykyaikaisille ilmastomalleille ja ilmastotutkimukselle, sillä hänen luomansa matemaattiset mallit antoivat tieteilijöille paremmat mahdollisuudet tutkia Maan ilmastojärjestelmää.
Manabe sai vuoden 2021 fysiikan Nobelin yhdessä Klaus Hasselmannin ja Giorgio Parisin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syukuro Manabe Wikimedia Commonsissa
Manaben haastattelu CarbonBrief 2015.
Akira Ōta

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ōta (vas.) painimassa Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984. |  Ōta (vas.) painimassa Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984. |  Ōta (vas.) painimassa Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984. |  |
Maa:   Japani
Miesten vapaapaini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | 90 kg |  |
|  Hopeaa | Soul 1988 | 90 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Pronssia | New Delhi 1982 | 90 kg |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahore 1981 | 82 kg |  |
|  Pronssia | Teheran 1992 | 90 kg |  |
Akira Ōta (jap. 太田 章, Ōta Akira, s. 8. huhtikuuta 1957 Akita, Akitan prefektuuri) on japanilainen kilpauransa päättänyt vapaapainija ja olympiamitalisti.
82–90 kilogramman painoluokissa kilpaillut Ōta saavutti vapaapainissa olympiahopeaa Los Angelesissa 1984 ja Barcelonassa 1992, Aasian kisojen pronssia vuonna 1982 ja kaksi mitalia Aasian-mestaruuskilpailuista. Hän kilpaili myös Barcelonan kesäolympialaisissa 1992.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akira Ōta Wikimedia Commonsissa
American Chemical Society

American Chemical Society (ACS) on yhdysvaltalainen kemian seura. Sillä on yli 163 000 jäsentä, joten se on samalla maailman suurin tieteellinen seura. ACS on perustettu Yhdysvalloissa vuonna 1876.
ACS kokoontuu kaksi kertaa vuodessa, jolloin edustettuina ovat kaikki kemian alueet. Näiden lisäksi kemian erikoisalueet pitävät vuosittain lukuisia pienempiä konferensseja. Järjestö julkaisee huomattavan määrän akateemisia aikakauslehtiä, muun muassa Journal of the American Chemical Society -lehteä. ACS on voittoa tavoittelematon järjestö, mutta toimintansa rahoittamiseen järjestö saa tuloja Chemical Abstracts Service -palvelusta sekä julkaisuista. Chemical & Engineering News on viikoittainen uutislehti, jota ACS julkaisee ja lähettää kaikille jäsenilleen. ACS:lla on jäseniä 189 paikallisosastossa sekä 33 teknisessä osastossa.
Säästäri

Säästäri oli suomalainen myymäläketju. Se perustettiin nimellä Pakastetalo vuonna 1976 myymään pääasiassa pakasteita. Liikeidean malli oli otettu Isosta-Britanniasta, jossa se oli osoittautunut menestykseksi. Myöhemmin osuusliike Elanto osti Pakastetalon Oy:n, ja yhtiön uudeksi nimeksi tuli lokakuussa 1986 Säästäri Oy. Helsingissä sijainneista, Koti-Elannon nimellä toimineista pienistä elintarvikekaupoista osa muutettiin Säästäreiksi 1990-luvun alussa. Ne olivat valikoimiltaan rajattuja niin sanottuja laatikkomyymälöitä.
Säästärit suljettiin 1990-luvun kuluessa, ja Säästäri Oy lakkautettiin syksyllä 1998.
Aiheesta muualla

Säästäri Oy Pörssitiedon netissä
Aleksandr Vasilevski

| Aleksandr Vasilevski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1895  Novaya Golchikha, Vitšuga, Venäjä
Kuollut: 5. joulukuuta 1977 (82 vuotta)  Moskova, Neuvostoliitto
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Venäjän keisarikunta  Neuvostoliitto
Palvelusvuodet:  1915–1959
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Venäjän sisällissota  Puolan–Neuvosto-Venäjän sota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Neuvostoliiton marsalkka
 Nimikirjoitus
Aleksandr Mihailovitš Vasilevski (30. syyskuuta 1895 – 5. joulukuuta 1977) oli neuvostoliittolainen kenraali, joka nimitettiin Neuvostoliiton marsalkaksi vuonna 1943. Vasilevski osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja liittyi vallankumouksellisiin vuonna 1917. Hänet vangittiin ja pahoinpideltiin puhdistusten aikana vuonna 1938, mutta vapautettiin 1941. Sotilasuransa ohella hän toimi jatkuvasti tärkeissä puoluetehtävissä. Hän oli Josif Stalinin seurueessa Jaltan ja Teheranin konferensseissa, kunnostautui Moskovan taistelussa syksyllä 1941 ja oli Georgi Žukovin esikuntapäällikkönä Stalingradin vastahyökkäyksessä 1942–1943. Vuosina 1943–1948 Vasilevski oli yleisesikunnan (Stavka) päällikkönä, mutta toimi välillä rintamalla ja komensi muun muassa 3. Valko-Venäjän rintamaa ja valtasi keväällä 1945 Itä-Preussin ja sen jälkeen johti sotatoimia Japania vastaan. Vuosina 1949–1953 Vasilevski oli puolustusministerinä ja Stalinin kuoltua apulaispuolustusministerinä. Korkeimman neuvoston jäsen vuodesta 1950 ja puolueen keskuskomitean jäsen vuodesta 1952. Vasilevski oli merkittävimpiä neuvostoliittolaisia sotapäälliköitä toisessa maailmansodassa.
Sääsket

| Sääsket |
| --- | --- |
 Vaaksiainen (Tipulidae sp.)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Sääsket Nematocera  Schiner, 1862
Osalahkot
 Axymyiomorpha  Bibionomorpha  Blephariceromorpha  Culicomorpha  Psychodomorpha  Ptychopteromorpha  Tipulomorpha 
Katso myös
   Sääsket Wikispeciesissä   Sääsket Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sääsket (Nematocera) on kaksisiipisten alalahko, johon kuuluvat muun muassa polttiaiset, mäkärät, vaaksiaiset, hyttyset, surviaissääsket ja harsosääsket. Jotkin lajit ovat merkittäviä ihmisen ja muiden eläinten sairauksien levittäjiä. Usein varsinaisista hyttysistä (Culicidae) käytetään arkikielessä nimitystä ”sääsket”, mutta tieteellisessä kielessä sääsket ovat paljon tätä laajempi hyönteisryhmä, jonka eräs alaryhmä hyttyset puolestaan ovat.
Sääskien koko vaihtelee runsaan millimetrin mittaisista polttiaisista useiden senttimetrien kokoisiin vaaksiaisiin. Ruumiinrakenne on yleensä hoikka ja hyönteinen on huomattavasti pituuttaan kapeampi. Tuntosarvissa on ainakin kuusi jaoketta ja koirasyksilöiden tuntosarvet ovat usein tuuhean sulkamaiset. Siivet ovat yleensä pitkät mutta voivat myös puuttua kokonaan. Siipisuonitus on harva ja muiden kaksisiipisten tapaan takasiivet ovat surkastuneet väristimiksi.
Monien sääskien toukat elävät vedessä elinympäristöjen vaihdellessa järvistä tilapäisiin lammikoihin ja veden täyttämiin onkaloihin. Toukka hengittää kiduksilla tai roikkuu vedenpinnasta hengitysputken varassa. Muita toukkien elinympäristöjä ovat esimerkiksi sienet ja lahoava kasviaines.
Aiheesta muualla

ITIS: Nematocera (englanniksi)
Hyönteismaailma.fi
Stripperella

| Stripperella> Stan Lee's Stripperella |
| --- | --- |

Tyyli:  piirrossarja
Kestoaika:  22 min
Luoja(t):  Stan Lee
Pääosissa:  Pamela Anderson
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Spike TV
Esitetty:  26. kesäkuuta 2003 – 1. huhtikuuta 2004
Jaksoja:  13
Tuotanto
Tuottaja(t):  Kevin Altieri Gerry Anderson
Vastaava(t) tuottaja(t):  Kevin Kopelow Stan Lee Heath Seifert
Ohjaaja(t):  Mario Piluso
Käsikirjoittaja(t):  Kevin Kopelow Heath Seifert
Tuotantoyhtiö(t):  The Firm Network Enterprises
Aiheesta muualla
IMDb 
Stripperella on Stan Leen luoma yhdysvaltalainen piirrossarja, jonka tuotti The Firm ja Network Enterprises. Sarjasta tuotettiin 13 jaksoa, jotka esitettiin Spike TV:llä vuosien 2003–2004 aikana. Se kertoo Erotica Jones nimisestä stripparista, joka toimii myöhään yöllä supersankarina Stripperellana (salaisessa T.H.U.G.G.-järjestössä hänet tunnetaan myös nimellä Agentti 69).
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pamela Anderson  | … |  Stripperella/Erotica Jones, oma itse   |
|  Joey Lauren Adams  | … |  Catt   |
|  Mark Hamill  | … |  Dr. Cesarian, sivuäänet   |
|  Kid Rock  | … |  oma itse, sivuäänet   |
|  Thomas F. Wilson  | … |  Pained Patron, sivuäänet   |
|  Dee Bradley Baker  | … |  sivuäänet   |
|  Jon Cryer  | … |  Clifton, sivuäänet   |
|  Sirena Irwin  | … |  Persephone, sivuäänet   |
|  Tom Kenny  | … |  erikoisagentti 14, sivuäänet   |
|  Maurice LaMarche  | … |  Chief Stroganoff, Leonard, sivuäänet   |
|  Vince McMahon  | … |  Dirk McMahon   |
|  Jill Talley  | … |  Giselle, Margo van Winkle, sivuäänet   |
Arvostelu

Pittsburgh Post Gazzette -lehden toimittaja Rob Owen antoi ohjelmalle positiivisen arvosanan, jonka perusteella se on "odottamattoman nokkela, vaikkakin joskus myös julma" ja että "huumori oli kuin muistutus 1960-luvun Batmanista". Entertainment Weeklyn toimittaja Ken Tucker antoi ohjelmalle arvosanaksi B- ja kuvaili sen sisältävän "alastomia rintoja", "omituisia vitsejä päähenkilön isästä tuomassa tyttärelleen asiakkaita strippikerholle", ja sen olevan kokonaisuutena kuin "onnistunut pehmopornopiirretty".
Nimikiista

Vuonna 2003 entinen strippari Janet Clover haastoi televisioyhtiö Viacomin, Pamela Andersonin ja Stan Leen oikeuteen, koska katsoi Leen käyttäneen hänen alkuperäistä ideaansa sekä taiteilijanimeään.
Aiheesta muualla

Stripperella TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Akishima

| Akishima (昭島市) |
| --- | --- |
 Fumyō-ji
 lippu:  Symboli
 Akishiman sijainti Tokion metropolissa
 Akishima
 Koordinaatit: 35°42′20.4″N, 139°21′12.7″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Tokio
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17,34 km²
Väkiluku (2017):  112 967
 – Väestötiheys:  6 515 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Atsalea
 – Puu:  Osmanthus fragrans
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.akishima.lg.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Akishima (jap. 昭島市, Akishima-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Tamajoen varrella Taman alueella metropolin länsiosassa ja rajautuu Fussan, Hachiōjin, Hinon ja Tachikawan kaupunkeihin. Akishimassa on 112 967 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 17,34 neliökilometriä.
Akishima perustettiin vuonna 1954 Shōwan (jap. 昭和) ja Haijiman (jap. 拝島) kuntien yhdistyessä. Kaupungin nimi on näiden kahden paikkakunnan nimen yhdistelmä: Shōwan ensimmäinen kanji voidaan lukea myös aki, ja Haijiman jälkimmäinen kanji shima. Akishimaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Ōme-linja, Itsukaichi-linja ja Hachikō-linja sekä Seibu-rautateiden Haijima-linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akishima Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Aitara

| Aitara Värttinä |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994
 Studio : Finnvox-studio, Helsinki
 Julkaistu: 1994
 Formaatti: CD (MIPUCD 302)
 Tuottaja(t): Janne Haavisto
 Tyylilaji: kansanmusiikki
 Kesto: 41.40
 Levy-yhtiö: Mipu Music
Värttinän muut julkaisut
| Seleniko 1992 | Aitara 1994 | Kokko 1994 |
Aitara on vuonna 1994 ilmestynyt kansanmusiikkiyhtye Värttinän viides albumi. Sen julkaisi pieni suomalainen Mipu Music -levy-yhtiö ja albumin tuotti Janne Haavisto. Aikaisemmat Värttinän levyt olivat koostuneet suurimmaksi osaksi kansansävelmistä, mutta Aitara sisälsi pääosin yhtyeen omia sävellyksiä ja sanoituksia. Sitä pidetään myös Värttinän 1990-luvun kokoonpanon parhaana albumina. Vuonna 2021 Jethro Tull -yhtyeen Ian Anderson valitsi Aitaran Classic Rock -lehden juttusarjassa yhdeksi kymmenestä levystä, jotka ovat muuttaneet hänen elämäänsä.
Kappaleet

Katariina – 2.14
Tumala – 3.28
Maamo – 3.59
Niin mie mieltynen – 4.02
Mie tahon tanssia – 3.05
Tammi – 4.04
Pirsta – 2.33
Outona omilla mailla – 3.27
Travuska – 4.52
Yötulet – 3.04
Kannunkaataja – 3.39
Aitara – 2.49
Kokoonpano

Mari Kaasinen – laulu
Sari Kaasinen – laulu
Kirsi Kähkönen – laulu
Sirpa Reiman – laulu
Antto Varilo – kitara
Janne Lappalainen – busuki
Pekka Lehti – basso, urut
Riitta Potinoja – harmonikka, urut
Kari Reiman – viulu, kantele
Kokoonpano > Vierailijat

Anssi Nykänen – rummut
Aiheesta muualla

Aitara discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Ala-Pajujärvi

| Ala-Pajujärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°19′39″N, 26°10′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskupuro:  Palopuro Ala-Rääveliin 
Järvinumero:  14.174.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  78,3 m  
Pituus:  1,7 km  
Leveys:  760 m  
Rantaviiva:  7,367 km  
Pinta-ala:  42,764 ha  
Saaria:  8 
 fiAla-Pajujärvi 
Ala-Pajujärvi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Heinolan kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 43 hehtaaria, se on 1,7 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 8 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 7,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 78,3 metriä mpy.
Aleksandr Usov

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Budapest 2004 | 4x400 m |  |
Aleksandr Usov (ven. Александр Усов, s. 2. maaliskuuta 1976) on venäläinen entinen 400 metrin juoksija.
Usov voitti 2003 Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä. Seuraavana vuonna hän oli Budapestin sisäratojen MM-kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa.
Ennätykset

400 metrin juoksu: 46,28 (2003)
Amorphis (kirja)

| Amorphis |
| --- | --- |

Kirjailija:  Markus Laakso
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2015
Sivumäärä:  400
ISBN:  978-952-01-0858-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Amorphis on kuopiolaisen muusikon ja toimittajan Markus Laakson kirjoittama kirja suomalaisesta heavy metal -yhtyeestä Amorphis.
Idea kirjasta sai alkunsa vuonna 2006 Laakson haastatellessa laulaja Tomi Joutsenta ja kitaristi Esa Holopaista. Kirjan kirjoittaminen vei kolme ja puoli vuotta. Laakso haastatteli kirjaa varten kaikkia yhtyeen entisiä ja nykyisiä jäseniä, tuottajia, levy-yhtiön edustajia, manageria sekä taustavaikuttajia. Haastattelujen lisäksi hän käytti tausta-aineistona vanhoja lehtiartikkeleita.
Kirjassa yhtyeen tarina etenee kronologisessa järjestyksessä. Kirjassa Laakso käy aluksi läpi kaikkien yhtyeelle keskeisten henkilöiden varhaisvaiheet ja Amorphiksen esiasteet aina yhtyeen perustamiseen saakka. Henkilöhistorioiden mukana syntyy ihmisten taustojen lisäksi kuva 80-luvun lopun suomalaisesta musiikkimaailmasta.
Kirjassa syvennytään levyjen ja kappaleiden tekemiseen ja tuottamiseen, sekä myös niihin ideoihin, jotka ovat johtaneet teemalevyihin kuten Eclipse tai Tales From The Thousand Lakes. Teoksessa käydään läpi myös alkuvuosina tehtyjä virheitä kuten huonoa levytyssopimusta, joka sitoi yhtyettä vielä 2000-luvulla niin, ettei se ei saanut rahaa juuri mistään. Yhtyeessä tapahtuneita miehistönvaihdoksia käsitellään avoimesti ja tämä tuo draamankaarta kirjaan. Yhtyeen jäsenet kertovat yhtyeen tarinaa suorasukaisesti, esimerkiksi laulaja Tomi Joutsen käsittelee omia vaikeita hetkiään hyvin henkilökohtaisesti.
Aleksandr Vampilov

Vampilovin muistomerkki Baikaljärven rannalla.
Aleksandr Vampilov (ven. Алекса́ндр Валенти́нович Вампи́лов; 19. elokuuta 1937 Tšeremhovo, Irkutskin alue – 17. elokuuta 1972 Baikaljärvi[lähde? ]) oli neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija. Häntä on ihmisluonteen satiirisen tuntemuksensa ansiosta verrattu Anton Tšehoviin. Vampilov opiskeli Irkutskin yliopistossa
Vampilovin näytelmistä on suomennettu ja Suomessa esitetty ainakin Varttitunti enkelin seurassa (Двадцать минут с ангелом, 1962), Vanhin poika (Старший сын, 1967), Sorsajahti (Утиная охота, 1970), Valentina eli Viime kesänä Thulimskissä (Прошлым летом в Чулимске, 1972), Maaseututarinoita. ja Jäähyväiset kesäkuussa (Proštšanije v ijune, 1965). Monia näytelmiä on sovitettu elokuvaksi.
Vampilov hukkui 34-vuotiaana ollessaan kalassa Baikaljärvellä.
Suomennettu tuotanto

Muistiinmerkintöjä, Parnasso 41(1991) : 4, s. 193–197
Varttitunti enkelin seurassa (Двадцать минут с ангелом, 1962), sisältyy Vampilovin näytelmään Maaseutukertomuksia (=Provinsialnye anekdoty)
Vanhin poika (Старший сын, 1967)
Sorsajahti (Утиная охота, 1970)
Valentina eli Viime kesänä Thulimskissä (Прошлым летом в Чулимске, 1972)
Maaseututarinoita
Jäähyväiset kesäkuussa (Proštšanije v ijune, 1965)
Alistaja sisältyy A. Vampilovin näytelmään Maaseutukertomuksia (=Provinsianye anekdoty)
Käännös suomeksi