John French
Ura ennen ensimmäistä maailmansotaa

French kävi Eastmanin laivastoakatemian Portsmouthissa ja palveli vuosina 1866–1870 kuninkaallisessa laivastossa. Hän siirtyi tykistön vapaaehtoisreserviin (militia) vuonna 1870 ja liittyi luutnanttina ratsuväen 19. husaarirykmenttiin vuonna 1874. Hän osallistui vuosien 1884–1885 Sudanin-sotaretkeen ja sen aikana Abu Klean ja Metemmahin taisteluihin. French toimi 19. husaarirykmentin komentajana vuosina 1888–1893 (vuodesta 1889 alkaen Intiassa) ja sotaministeriön kenraaliadjutanttina vuosina 1893–1897. Sen jälkeen hän oli 2. ratsuväkiprikaatin komentajana vuosina 1897–1899 ja 1. ratsuväkiprikaatin vuodesta 1899. Hän yleni kapteeniksi 1880, majuriksi 1883, everstiluutnantiksi 1885 ja everstiksi 1889.
French ajautui tuhlailevan elämäntapansa seurauksena vuonna 1899 rahapulaan, jolloin hänen nuorempi upseeritoverinsa ja vapaamuurariveljensä Douglas Haig pelasti hänet lainaamalla hänelle rahaa. Tämä johti myöhemmin epäilyihin, että French olisi edistänyt Haigin uraa kiitollisuudenvelan vuoksi. Haig palveli Frenchin alaisena sekä buurisodassa että ensimmäisessä maailmansodassa.
Buurisodan puhjettua French sai tilapäisen kenraalimajurin arvon ja palveli aluksi George Whiten alaisuudessa. Hän saavutti voiton Elandslaagten taistelussa 21. lokakuuta 1899, pakeni Ladysmithin linnoituksesta juuri ennen sen jäämistä piiritykseen ja komensi sen jälkeen ratsuväkidivisioonaa, joka suojeli Kapmaata Colesbergin seudulla. Hän kunnostautui siellä useissa taisteluissa marraskuun 1899 ja tammikuun 1900 välisenä aikana ja pidätteli viivytystaktiikalla buurien hyökkäystä Kapmaahan, kunnes britit saivat lisäjoukkoja. Frederick Robertsin tultua uudeksi ylipäälliköksi French vapautti Kimberleyn piirityksestä 15. helmikuuta ja katkaisi kaksi päivää myöhemmin Piet Cronjén buuriarmeijan paon Paardebergissa, minkä jälkeen hän osallistui muihin Robertsin johtamiin operaatioihin. French ei onnistunut katkaisemaan buurien pakoa Poplar Groven taistelussa 7. maaliskuuta, mutta hänen operaationsa johtivat Middelburgin valtaukseen heinäkuussa, ja hän valtasi itse Barbertonin syyskuussa. French nimitettiin marraskuussa 1900 Itä-Transvaalin brittijoukkojen ylipäälliköksi. Kesäkuusta 1901 alkaen hän oli komentajana Kapmaassa. Hän sai pysyvän kenraalimajurin arvon vuonna 1900 ja kenraaliluutnantin vuonna 1902, minkä jälkeen hän palasi Englantiin.
French oli vuosina 1902–1907 Aldershotin varuskunnan ja sinne sijoitetun I armeijakunnan komentajana. Vuonna 1907 hänet ylennettiin kenraaliksi ja nimitettiin Britannian armeijan ylitarkastajaksi. Hän oli samalla kuningas Yrjö V:n adjutanttina vuosina 1911–1913. French nimitettiin pääesikunnan päälliköksi maaliskuussa 1912 ja ylennettiin sotamarsalkaksi kesäkuussa 1913. Hänen kautensa esikuntapäällikkönä päättyi niin sanottuun Curragh’n välikohtaukseen maaliskuussa 1914. Irlannissa sijainneen Curragh’n varuskunnan komentaja, prikaatikenraali Hubert Gough ja joukko tämän alaisia upseereita uhkasivat erota, jos heidät määrättäisiin toimimaan Pohjois-Irlannissa home rule -lakia vastustaneita militantteja unionisteja vastaan. French varmensi sotaministeri J. E. B. Seelyn allekirjoittaman vakuutuksen, että armeijaa ei käytettäisi unionisteja vastaan, mutta muun hallituksen tuomittua Seelyn omavaltaisen ratkaisun myös French joutui eroamaan 30. maaliskuuta.