stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alain Grandbois

Alain Grandbois (25. toukokuuta 1900 – 18. maaliskuuta 1975) oli kanadalainen runoilija. Hän oli kotoisin Québecistä, mutta matkusteli maailmalla vuosina 1918–1939, mikä vaikutti hänen tuotantoonsa. Hänen tyylinsä oli merkityksellinen useille 1950-luvun nuorille runoilijoille. Hänen runoteoksiaan ovat Né à Québec: Louis Jolliet (1933), Les voyages de Marco Polo (1941), Avant le chaos (1945) ja Visages du monde (1971).
Québecin kirjallisuusakatemia jakaa vuosittain Alain Grandbois -palkinnon.
23 (luku)

| --- | --- |
Luonnolliset luvut
23 ← 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 →
Kardinaaliluku: kaksikymmentäkolme, (vanh.) kolmekolmatta
Järjestysluku: kahdeskymmeneskolmas
Tekijät: 1, 23
Alkutekijät:  23

Roomalainen numero: XXIII
Binääriluku: 10111
Oktaaliluku: 27
Duodesimaaliluku: 1B
Heksadesimaaliluku: 17
Vigesimaaliluku: 13
23 (kaksikymmentäkolme) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 22 ja seuraa luku 24.
Matematiikassa

23 on alkuluku, eli se ei jakaudu tekijöihin.
23 on kertoma-alkuluku:  4!-1.
23 on Sophie Germainin alkuluku, koska  2\cdot 23+1=47 on myös alkuluku.
23 on turvallinen alkuluku, koska 11 on myös alkuluku ja  2\cdot 11+1=23.
23 on 19:n alkulukuserkku.
23 on Woodallin luku:  3\cdot 2^{3}-1.
23 on onnellinen luku kymmenjärjestelmässä:  2^{2}+3^{2}=13,  1^{2}+3^{2}=10,  1^{2}+0^{2}=1.
23 on palindromi kolmijärjestelmässä:  212_{3}.
23 on toinen alkuluku takaperin binäärijärjestelmässä:  11101_{2}=29.
23 voidaan muodostaa kolmen peräkkäisen alkuluvun summana:  5+7+11.
23 ensimmäisen alkuluvun summa (874) on jaollinen luvulla 23.
23 on suurin kokonaisluku, jota ei voida muodostaa yhtä suurempien neliölukujen summana.
23 on 239:n lisäksi ainoa luonnollinen luku, jota ei voida muodostaa alle yhdeksän positiivisen kuutioluvun summana:  7\cdot 1^{3}+2\cdot 2^{3}. (Jokainen luonnollinen luku voidaan muodostaa enintään yhdeksän positiivisen kuutioluvun summana.)
23 on yksi vain kuudesta luonnollisesta luvusta, joita ei voida muodostaa eri kolmiolukujen summana.
23:sta ykkösestä koostuva luku 11 111 111 111 111 111 111 111 eli  {\frac {10^{23}-1}{9}} on alkuluku.
23 on ainoa alkuluku p, jonka kertoma  p! on kymmenjärjestelmässä p numeroa pitkä.
23! on pienin kertoma, joka kymmenjärjestelmässä sisältää kaikki numerot ainakin kerran.
23 on pienin pariton alkuluku, joka ei ole minkään alkuluvun kaksonen.
Syntymäpäiväongelman mukaan jo 23 henkilön joukossa on yli 50 prosentin todennäköisyys, että joillakuilla on sama syntymäpäivä (jos vuodessa oletetaan olevan 365 päivää).
Hilbertin ratkaisemattomien matemaattisten ongelmien listalla oli 23 ongelmaa; osa niistä on sittemmin ratkaistu.
Luonnontieteissä

Alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä 23 on vanadiinin järjestysluku.
Natrium-23 on natriumin ainoa vakaa isotooppi.
Kalsium-43 on kalsiumin vakaa isotooppi, jonka neutroniluku on 23.
Ihmisen sukusoluissa on 23 kromosomia. Muissa ihmisen soluissa on 23 kromosomiparia.
Maan akselin kaltevuus on noin 23 astetta.
Muissa yhteyksissä

Vuoden 2007 elokuvassa Numero 23 (The Number 23) kerrotaan, miten numero 23 ilmenee läpi päähenkilön elämän ja saa tämän sekoamaan.
Koripalloilija Michael Jordan esiintyy pelinumerolla 23.
Niin kutsuttu 23-arvoitus (engl. 23 enigma) on taikauskoinen käsitys luvun 23 merkityksestä.
Valtatie 23 kulkee Porin ja Joensuun välillä.
Eurooppatie E23 kulkee Ranskan ja Sveitsin välillä.
Benjamin Harrison oli Yhdysvaltojen 23. presidentti.
Telnetin TCP-porttinumero on 23.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 23 (luku) Wikimedia Commonsissa
Alan Greenspan

Alan Greenspan.
Alan Greenspan (s. 6. maaliskuuta 1926) on yhdysvaltalainen ekonomisti, joka oli Yhdysvaltojen keskuspankin puheenjohtaja 1987–2006. Greenspanin kaudelle keskuspankin johdossa ajoittui vuoden 2000 IT-kupla ja kuplan puhkeaminen.
Eläkkeelle jäätyään Greenspan johtaa omaa konsulttiyhtiötään ja on ollut Britannian pääministeri Gordon Brownin neuvonantaja.
Näkemyksiä

Syyskuussa 2007 julkaistuissa muistelmissaan Greenspan arvosteli presidentti George W. Bushin hallintoa. "Elinikäiseksi libertaarirepublikaaniksi" tunnustautuva Greenspan arvosteli republikaanijohtoisen kongressin valtion varojen tuhlausta ja sanoi pyytäneensä presidentti Bushia estämään veto-oikeudellaan menojen kasvua, mihin tämä ei suostunut.
Muistelmissaan Greenspan kirjoittaa, että Irakin sodassa oli suurelta osin kysymys öljystä, vaikka Yhdysvaltain ja Britannian virallisen kannan mukaan tavoitteena oli riisua Saddam Hussein joukkotuhoaseista ja lopettaa hänen "tukensa terrorismille."
Arvostelua

Greenspania on jälkikäteen syytetty siitä, että hän jätti huomiotta jo vuonna 2000 ilmaissut huolet Yhdysvaltain ns. subprime- tai roskalainoista, jotka johtivat pankkikriisiin vuoden 2007 alkupuolella.
Presidentti George W. Bushin hallinnossa pyrittiin vuoden 2000 IT-kuplan jälkeen hakemaan kasvua uusista "finanssikeksinnöistä", kuten asuntokaupasta, joka tuki Bushin "omistajayhteiskunnan" filosofiaa. Greenspanin johtama keskuspankki Fed harjoitti löysää rahapolitiikka, joka kannusti hakemaan kasvua riskisijoituksista. Edullisten lainaehtojen ansiosta tavalliset amerikkalaiset ottivat runsaasti asuntolainaa ja asuntojen hinnat nousivat keinotekoisen korkeiksi.
Yhdysvaltain kulutusta ja velkaantumista rahoitti lähinnä Kiinan valtio, joka osti yli puolet Yhdysvaltain valtion joukkolainoista vielä vuonna 2006.
Teokset

The Age of Turbulence: Adventures in a New World (2007)
Ailinglaplap

| Ailinglaplap |
| --- | --- |
 Ailinglaplap satelliittikuvassa
Maantiede
Muut nimet:  Aelōn̄ļapļap
Merialue:  Tyynimeri
Saaria yht.:  56
Suurin saari:  Bikar
Pinta-ala:  14,7 km²
Valtio
Valtio:  Marshallinsaaret
Väestö
Väkiluku:  1 729 (2011)
Ailinglaplap  (Marshalliksi: Aelōn̄ļapļap) on atolli Tyynellämerellä. Se koostuu 56 saaresta. Atolli kuuluu Marshallinsaariin. Pinta-alaa sillä on noin 15 neliökilometriä. Ailinglaplapissa oli 1 729 asukasta vuonna 2011. Marshallinsaarten entinen presidentti Kessai Note sekä nykyinen presidentti Christopher Loeak ovat kotoisin Ailinglaplapilta.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ailinglaplap Wikimedia Commonsissa
Marshallinsaaret
Ailinginae
Ailinglaplap
Ailuk
Arno
Aur
Bikar
Bikini
Bokak
Ebon
Enewetak
Erikub
Jabat
Jaluit
Jemo
Kili
Kwajalein
Lae
Lib
Likiep
Majuro
Maloelap
Mejit
Mili
Nadikdik
Namorik
Namu
Rongelap
Rongerik
Toke
Ujae
Ujelang
Utirik
Wotho
Wotje
Adele (täsmennyssivu)

Adele voi viitata seuraaviin asioihin:
adele, läntisessä Afrikassa puhuttava nigeriläis-kongolainen kieli
adele, topologinen rakenne
Adele, naisen etunimi
Adele, englantilainen soul- ja jazzlaulaja
Ádele, kylä Kreetan saarella Kreikassa
812 Adele, asteroidi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Adele”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Adelcrantz (vapaaherrallinen suku)

Adelcrantz on ruotsalainen vapaaherrallinen suku. Aatelisen Adelcrantz-suvun perustajan Göran Josuæ Törnqvistin (k. 1739) pojat Carl Fredrik Adelcrantz (1716-1796) ja Emanuel Adelcrantz (1721-1810) korotettiin vapaaherralliseen säätyyn vuonna 1766, jolloin heistä tuli parooneja.
Alamosan piirikunta

Alamosan piirikunta (engl. Alamosa County) on Yhdysvaltojen Coloradon osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 16 233 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Alamosan kaupunki. Piirikunta on perustettu 8. maaliskuuta 1913.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alamosan piirikunta Wikimedia Commonsissa
Louis de Rouvroy, Saint-Simonin herttua

Saint-Simon Perrine Viger-Duvigneaun kuvaamana, Versaillesin linna
Louis de Rouvroy, Saint-Simonin herttua, joka tunnetaan yleensä nimellä Saint-Simon (16. tammikuuta 1675 Pariisi – 2. maaliskuuta 1755) oli ranskalainen kirjailija, joka tuli kuuluisaksi Muistelmillaan (Mémoires), joissa hän kuvaa aikansa hovielämää.
Teokset

Saint-Simonin herttuan keskeisin ja tärkein teos Muistelmat (Mémoires) odotti kauan ennen kuin ne julkaistiin. Teoksia eivät toimittaneet suorat perilliset, sillä he olivat velkaantuneet perimykseen liittyvissä toimissa. Käsikirjoitusta säilytettiin notaarilla ja oli odotettava aina kenraali Saint-Simonin aikaan saakka, sillä hän aloitti suuren muistelmien julkaisutyön. Suuren, ensimmäisen edition julkaisi Chéruel, ja ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1858. Tätä seurasi Boislilen toimittama editio, joka julkaistiin vuosien 1879 ja 1939 välisenä aikana. Nämä editiot ovat tuoneet kunniaa Saint-Simonin herttualle, joka syöksi muistelmankirjoittajien Pantheonin valtaistuimelta kardinaali Retzin ja herttuasta tuli keskeisin historiallinen lähde Ludvig XIV:n hallinnon tapahtumiin.
Teokset > Kirjalliset näkökohdat

Mikä parasta Saint-Simon on saanut oikean ja todellisen kirjailijan tittelin. Hänen proosatekstinsä ihailijat ovat lukuisat muiden ranskalaisten kirjailijoiden joukossa, ja hän yksi niin harvoja muistelmakirjailijoita, joita luetaan heidän kirjallisen ilmaisunsa tyylin tähden. Kuitenkin Saint-Simon itse tunnustaa: "En kannusta itseäni kirjoittamaan hyvin". Akateemisesta näkökulmasta katsottuna, hän kertoo totuuden. Hänen kieliopillinen taitonsa ei suinkaan ole aina täsmällistä ja hänen sanastonsa on vanhanaikaista. Sanaston on jähmettynyt Ludvig XIV:n alkuaikoina käytetyn kielen tasolle.
Tämä lievä jälkeenjääneisyys luo myös samalla Saint-Simonin tekstin omaperäisyyden: hän ei tarkkaile itseään liiaksi ja hänellä lauseet tönivät toisiaan, ovat nykiviä ja kuumeisia, kaikkialla on paljon sananheittoa, jopa siihen pisteeseen sakka, että Chateaubriand sanoi hänestä: "Hän kirjoittaa kuin paholaiselle, mutta jälkeensä tulevia varten". Hänen lauseensa vaikuttavat joskus, kuten Proustilla, syleilevän kaikkia kysymyksen mahdollisia näkökohtia ja ne eivät lopu ennen kuin aihe on loppuun käsitelty. Toisinaan äkisti hän jättää pois verbin ja kerää vimmalla merkintöjä. Hän on myös loistava kertoja. Harvat saavat armon hänen silmissään, hän tarjoaa lukijoille panoraman, joskus jopa epäoikeudenmukaisen, mutta useimmiten nautittavan, Ludvig XIV hovin tapahtumiin.
Muistelmat eivät ole homogeeninen teos. Runollisiin kohtauksiin, kuten poismenneiden henkilöiden muotokuviin ja Ludvig XIV ruumiinvalovisaisiin, liittyy vastakohtana "tunnelit", joille nykyaikainen lukija on huomattavasti vastaanottavampi. Näin hän myös kirjoittaa pitkiä tekstejä, joissa käsitellään valtakunnan korkeimpien henkilöiden hierarkiaa. Tämän taustalla on se tosiasia, että Saint-Simon ei tyytynyt vain kertomaan omasta ajastaan, vaan hän markkinoi voimakkaasti myös omia poliittisia ajatuksiaan.
Teokset > Kirjallinen perintö

Suuret ranskalaiset kirjailijat, ovat saaneet vaikutteita Saint-Simonin herttuan kirjoituksista. Heistä voidaan tässä mainita kaksi, Stendhal ja Proust.
Ensimmäinen kirjailijoista saattoi tutustua Muistelmiin vain niistä julkaistujen (1781–1819) katkelmien avulla, ennen kuin perilliset saivat haltuunsa käsikirjoituksen ja antoivat luvan ensimmäiseen julkaisemiseen vuonna 1829. Se oli epätäydellinen mutta kehittämiskelpoinen. Stendhal oli lumoutunut Muistelmista, ja siksi hän totesi kuuluisan sutkautuksena: "Minulla on kaksi intohimoa, pinaatit ja Saint-Simon!" Stendhal omaksui monia Saint-Simonin "nykyaikaisia" kirjallisia prosesseja, joita herttua käytti saaden ilmaisunsa vanhakantaiseksi, eritoten subjektiivisen ilmaisun, joka muodostui kun jokin tapahtuma kuvattiin yksityiskohtaisesti jonkun yhden henkilön kokemana ja näkemänä. Stendhal kuvaa kirjassaan Parman kartusiaaniluostari (La Chartreuse de Parme) hovin juonitteluja ja useita henkilöitä tavalla, joka on suoranaisesti Saint-Simonin inspiroimaan ja jota kirjailija toisaalta avoimesti siteeraa.
Marcel Proust oli kiihkeä muistelmankirjoittajan ihailija, jonka tyyliin hän myös loi pitkän ja herkullisen teoksensa ”Pastiches et mélanges” 1919. Teoksessa À la recherche du temps perdu mieliin palautettu 1900-luvun alkuvuosien aristokraattisten salonkin teemat, ovat yhtä paljon Proustin omia mondeeneja muistelmia kuin Ludvig XIV hovin tapahtumia, joita Proust oli lukenut Saint-Simonin herttuan muistelmista. Hovin tapahtumia siteerataan usein Proustin teoksessa, varsinkin kohdissa joissa paroni Charlus’in henkilön värikylläinen elämä tuodaan esille.
Proust on myös etsinyt keinoja, joilla hän eräissä teoksensa kohdissa kertoo tavalla, jota Saint-Simon kutsui, mutta josta hän ei kylläkään anna yhtään esimerkkiä, "Mortemartin henkevyydeksi". Markiisitar de Montespan kuului tämän korkea-arvoisen perheen jäseniin. Proust haluaa tämän henkevyyden näkyvän teoksessaan eriten Guermantesin herttuattaren henkilössä, Hän on ilmaissut olevansa täysin tyytyväinen herttuattaren henkilökuvan lopputulokseen. Proust oli lumoutunut herttuan kirjallisesta onnistumisesta, jossa hän onnistuneesti kuvaa kolmekymmentä vuotta ennen kirjoitushetkeä kadonnutta maailmaa, Kuten muistelmakirjoittaja-herttua, niin Proustin Kadonneen ajan kertojakin tajuaa myöhemmin, että elämän pettymykset ja kuoleman varmuus voidaan ylittää kirjallisuuden avulla.
Teokset > Historialliset näkökohdat

Saint-Simon seuraa historiallista aiettaan. Hän perustelee sen eräässä esipuheessaan, jossa muistutaan Titus Livuksen Ab Urbe Conditan johdannosta. Herttua aloittaa, että historia on "suositeltävä tutkimusaihe", jota pyhimykset harrastavat, ja vielä parempi, sitä harrastaa myös itse Pyhä henki (tämä on viittaus Raamatun historiankirjoihin). Painottaen, että asianmukaista kristityn harrastamaa lukemista ja historian kirjoittamista, Saint-Simon asettuu voimakkaasti tukemaan valistusta ja hyökkää sen vastustajia vastaan: ei ole oikein vaieta edeltäjien virheistä ja puutteista armeliaisuuden nimissä.
Saint-Simon määrittelee tämän jälkeen mitä historian tulee olla, ei vain yksinkertaista tapahtumien kirjaamista, vaan myös niiden alkuperän, niiden syiden ja niiden jatkumisen sekä niiden keskinäisten sidossuhteiden kirjaamista. Tämä merkitsee herttualle itselleen, että hän ei voi olla kirjoittamatta historian toimijoista ilman kuvausta heidän persoonallisuudesta, heitä liikuttaneista voimista sekä suhteista heidän välillään. Lopultakin, kuka voisi kuvailla historiaa paremmin kuin sen itse kokenut ja elänyt?
Kaikki tämä osoittaa Saint-Simonin herttuan mukaan olemassaolon turhuutta ja ambitioiden mitättömyyttä. Historia täyttää moraalisen tarkoituksen paremmin kuin mitkään moraalioppaat, sillä historia leimaa lukijansa. "Ne ovat mielipiteitä ja neuvoja, jota lukija saa jokaisesta siveltimenvedosta, jolla tarkkaillaan henkilöitä sekä jokaisesta tapahtumasta, joka tilapäisenä kerrotaan, ja tunteenpurkauksista, joita on tapahtunut". Niin, historia puhuu yleisesti kuolleista ihmisistä, se voi olla joko totta säikäyttämättä ketään
Teoksen editiot

Muistelmista on useita editioita:
Boislile, julkaisi omansa 43 niteen laajuisena vuosina 1879 ja 1930, Tämä on historioitsijoiden suosima editio.
Yves Coirault, julkaisi teoksen 8 osaisena ja ne ilmestyivät vuodesta 1983 lähtien kustantaja Gallimardin La Pléiade -sarjassa. Tämä on harrastelijan kannalta hyödyllisin ja kätevin editio.
Chérul julkaisi vuonna 1856 ensimmäisen integraalin version muistelmista ja se on nykyisin myös Internet-sivuilla .
Poliittisia ja muita kirjoituksia.
Pléiade -sarjassa julkaistiin vuonna 1996. Teos käsittää hajanaisia Saint-Simonin herttuan kirjoituksia eri aiheista, mutta usein ne liittyvät seremonioihin ja genealogiaan.
Teoksen editiot > Kirjallisuutta

Jean de La Varende, M. le duc de Saint-Simon et sa comédie humaine, Perrin, 2003
Emmanuel Le Roy Ladurie, Saint-Simon ou le système de la Cour, Fayard, 1997
Georges Poisson: Monsieur de Saint-Simon, Mazarine, Paris, 1987 uusi painos 2000
Georges Poisson: Album Saint-Simon coll. la Pléiade, Gallimard (kokoelma erilaisia dokumentteja Saint-Simonin ja hänen muistelmiensa merkeissä)
Bourgogne'in herttuattaren onnettomuus, teoksessa: Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Anna-Maria Tallgren, WSOY 1934
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Louis de Rouvroy, Saint-Simonin herttua Wikimedia Commonsissa
Mémoires de Saint-Simon, liste des tomes, Saint-Simonin herttuan muistelmat (ranskaksi)
Saint-Simonin herttuan patsas Pariisin kaupungintalolla (Hôtel de Ville de Paris).
Alessandro Pagani

Alessandro Pagani (s. 3. tammikuuta 1937) on italialainen roomalaiskatolinen lähetyssaarnaaja ja Malawissa toimiva piispa. Hän liittyi Montfort-lähetyssaarnaajiin 8. syyskuuta 1959 ja sai pappisvihkimyksensä 13. maaliskuuta 1965. Hänet nimitettiin malawilaisen Mangochin hiippakunnan johtoon 3. huhtikuuta 2007, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Nicolas Girasoli, jota avustivat Tarcisius Gervazio Ziyaye ja Thomas Luke Msusa.
Aavikkopäästäinen

| Aavikkopäästäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Soricomorpha
Heimo::  Päästäiset Soricidae
Alaheimo::  Varsinaiset päästäiset Soricinae
Tribus::  Notiosoricini
Suku::  Notiosorex
Laji::  crawfordi
Kaksiosainen nimi
 Notiosorex crawfordi  (Coues, 1877) 

Katso myös
   Aavikkopäästäinen Wikispeciesissä   Aavikkopäästäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aavikkopäästäinen (Notiosorex crawfordi) on pienikokoinen päästäislaji Pohjois-Amerikasta. Se on yksi pienimmistä tasalämpöisistä eläimistä.
Ulkonäkö ja koko

Aavikkopäästäinen on selkäpuolelta ruskeanharmaa, vatsasta vaaleamman harmaa. Häntä on pitkä ja ohut, korvat melko pienet mutta erottuvat selvästi vartalolinjasta. Aikuisena se on alle viisi senttiä pitkä ja painaa kolmesta viiteen grammaa.
Elintavat

Aavikolla on niin kuumaa ja kuivaa, että aavikkopäästäinen piileksii varjossa päivät ja saalistaa vain öisin. Sen aineenvaihdunta on niin nopeaa, että se syö päivittäin jopa 75 % painostaan. Pääasiallisena ravintona ovat erilaiset hämähäkkieläimet.
Adele Addison

Adele Addison
Adele Addison (s. 24. heinäkuuta 1925 New York, New York) on yhdysvaltalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän opiskeli Westminster Choir Collegessa, Princetonissa, ja Berkshire Music Centerissä Tanglewoodissa. Hän sai opetusta myös Povla Frijshilta.
Addison debytoi New Yorkissa vuonna 1952 ja lauloi sitten New England Operassa sekä New Yorkin kaupunginoopperassa. Hän teki lukuisia esiintymisiä muidenkin yhdysvaltalaisorkesterien kanssa, ja hänen ohjelmistonsa kattoi teoksia barokkiajalta 1900-luvun teoksiin.
Ada Äijälä

Ada Elisabeth Äijälä-Räsänen ( 31. joulukuuta 1886 Pietari – 13. huhtikuuta 1928 Leppävaara, Espoo) oli suomalainen filosofian maisteri ja koulunjohtaja. Hän perusti Helsinkiin vuonna 1927 toimintansa aloittanaan 8-luokkaisen Uuden Yksityisen yhteislyseon, vuodesta 1938 Arkadian yhteislyseo.
Pietarissa syntyneen Ada Äijälän isä oli Suomen valtion rautateiden palveluksessa. Hän kävi Pietarin suomalaista valmistavaa koulua ja perheen muutettua Turkuun 1898 Turun suomalaista tyttökoulua. Perhe muutti sitten Helsinkiin ja Ada pääsi ylioppilaaksi 1905 Svenska Privata läroverket för flickor-koulusta. Hän kävi Suomen Liikemiesten Kauppaopiston ja työskenteli sieltä valmistuttuaan Osuusliike Elannossa ja Helsingin yksityisen kauppakoulun opettajana.
Ada Äijälä siirtyi sanomalehtialalle ja oli toimittajana eri lehdissä Kotkassa ja Lahdessa sekä Savo-lehdessä Kuopiossa. Hän palasi opiskelemaan ja valmistui 1914 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Valmistuttuaan hän oli työssä vuoteen 1927 saakka rautatiehalituksessa ja toimi samalla osa-aikaisena opettajana Helsingin kunnallisessa yhdenpäivänkoulussa.
Ada Äijälä meni vuonna 1927 naimisiin Kastorin perustajan toimitusjohtaja, rakennusmestari Isak Räsäsen (1881–1942) kanssa. He perustivat samana vuonna Helsinkiin oman koulun, 8-luokkaisen Uuden Yksityisen yhteislyseon joka toimi aluksi Balderin talossa Aleksanterinkatu 12:ssa. Ada Äijälä toimi koulussa opettajana ja oli koulun johtajana kuolemaansa saakka.
Ada Äijälä oli 1910-luvulta alkaen Suomalaisen Naisliiton jäsen. Hän kuului liiton keskushallitukseen ja oli liiton Helsingin osaston varapuheenjohtajana 1921–1927. Hän perusti myös Sippolaan Naisliiton osaston. Hän piti esitelmiä liiton kokouksissa ja avusti Naisten Ääni-lehteä käyttäen muun muassa nimimerkkiä Tähystäjä. Äijälä oli mukana myös nuorsuomalaisten ja myöhemmin edistyspuolueen toiminnassa.
Ada Äijälän kuoltua hänen perustamansa koulun ylläpitäjäksi tuli Ada Äijälän Koulu Oy. Koulu sai oman talonsa vuonna 1938 Arkadiankadulta ja sen nimeksi tuli Arkadian yhteiskoulu. Koulu siirtyi vuonna 1991 Nurmijärven Klaukkalaan ja toimii nykyään nimellä Arkadian yhteislyseo.
Ada Äijälä sai surmansa liikenneonnettomuudessa Espoon Leppävaarassa kun hänen miehensä ohjaama henkilöauto törmäsi rautatien tasoylikäytävällä paikallisjunan kylkeen. Paikalla oli huono näkyvyys rakennusten, puiden ja pensaiden takia. Auton törmätessä junan kylkeen Ada Äijälä sinkoutui ulos autosta ja sai päähänsä kuolettavan iskun. Muut autossa olleet eivät saaneet vammoja.
Teoksia

Naimisissa olevan naisen kansallisuuskysymys. Tekijä, Oulu 1923
Fru och Fröken som tilltalsord : föredrag hållet vid tredje nordiska kvinnosakskongressen i Helsingfors 3-5 juni 1924. Helsingfors 1924
Voiko olla rouva - vaikka ei ole rouva? : Rouva-nimityksen yleistämiskeskuksen julkaisuja. Rosma, Helsinki 1925
Absoluuttinen nollapiste

Absoluuttinen nollapiste celsius- ja kelvinasteikossa.
Absoluuttinen nollapiste on aineen lämpötilan alaraja, jossa atomien lämpöliike lakkaa. Se on 0 kelviniä eli −273,15 celsiusastetta. Absoluuttinen lämpötila ilmoitetaan asteikolla, jossa absoluuttinen nollapiste on nollakohdassa kelvinasteikon tavoin. Absoluuttinen nollapiste on sekä teoriassa että käytännössä mahdoton saavuttaa. Se merkitsisi, että atomit olisivat täysin pysähtyneet, elektronit alimmilla energioillaan ja kide täysin järjestäytynyt. Matalin koskaan saavutettu lämpötila on ollut kuitenkin varsin lähellä nollaa, vain 100 pK (0,000 000 000 1 K). Tämä ennätys saavutettiin vuonna 2000 Teknillisessä korkeakoulussa Espoossa.
Määritelmä

Absoluuttisen nollapisteen merkitys voidaan ymmärtää kahdella eri tavalla. Kokeellinen merkitys absoluuttiselle nollapisteelle saadaan tutkimalla ideaalikaasun käyttäytymistä kylmässä. Jos kaasun lämpötilaa lasketaan sen tilavuuden pysyessä vakiona, kaasun paine pienenee. Kuvaaja kaasun tilavuudesta lämpötilan funktiona on suora, joka tietyssä lämpötilassa leikkaa tilavuusakselin. Osoittautuu, että kaikille kaasuille tämä lämpötila on sama, −273,15 °C. (Käytännössä kaikki kaasut kuitenkin nesteytyvät ennen tätä lämpötilaa, jolloin edellä kuvattu suora katkeaa.) Absoluuttinen lämpötila voidaan määritellä käyttämällä tätä pistettä nollapisteenä, kuten SI-järjestelmässä tehdään. Lämpötilan yksikkö kelvin määritellään yhdeksi 273,16:s-osaksi absoluuttisen nollapisteen ja veden kolmoispisteen välisestä lämpötilaerosta, mikä on myös celsiusasteen määritelmä.
Termodynamiikan teoreettisessa rakennelmassa lämpöoppia ei rakenneta kineettisen kaasuteorian, vaan kolmen pääsäännön, aksiooman, pohjalta. Termodynamiikan kolmannen pääsäännön mukaan virheettömässä kidehilassa olevan aineen entropia on nolla absoluuttisessa nollapisteessä, mistä seuraa, että absoluuttista nollapistettä ei voida saavuttaa.
Termodynamiikan käsitejärjestelmässä lämpötila ei ole perussuure, vaan perussuureita ovat entropia S ja sisäenergia U, jotka ovat merkityksellisiä myös mikroskooppisella tasolla. Lämpötila puolestaan on määritelty vain likimain tasapainossa oleville makroskooppisille järjestelmille. Lämpötila määritellään käänteisarvona entropian derivaatasta sisäenergian suhteen:
{\frac {1}{T}}={\frac {\partial S}{\partial U}}