stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ihmeotukset ja niiden olinpaikat (elokuva)
Tuotanto

Ihmeotukset ja niiden olinpaikat on ensimmäisen kerran mainittu Harry Potter ja viisasten kivi -kirjassa, osana koulukirjoja joita Harryn tuli ostaa ensimmäiselle vuodelleen Tylypahkassa. Se on vain ihmeotuksia esittelevä kirja, jolla ei ole juonta tai päähenkilöä eikä suurta roolia Potterin seikkailuissa. Vuonna 2001 Rowling kirjoitti tästä koulukirjasta oikean version hyväntekeväisyysjärjestöä varten. Vain tätä elokuvaa varten keksitty tarina on itsenäinen suhteessa aiempaan Harry Potter -maailmaan eikä siis ole esiosa Potterille.
Vuonna 2013 Warner Bros. ilmoitti tekevänsä tämän kirjan pohjalta kolme uutta Harry Potter -spin-off-elokuvaa, jotka olisivat Rowlingin käsikirjoittamia, David Yatesin ohjaamia ja David Heymanin tuottamia. Aluksi studio halusi kolmannen elokuvan, Harry Potter ja Azkabanin vangin, ohjaajan Alfonso Cuarónin ohjaavan Ihmeotukset-elokuvat, mutta hän tyrmäsi tarjouksen. Myöhemmin studio myös ilmoitti että James Newton Howard olisi säveltämässä elokuvan musiikin.
Eddie Redmayne valittiin näyttelemään elokuvan päähenkilöä Lisko Scamanderia kesäkuussa 2015. Lisko Scamanderin rooliin oli myös puheilla Matt Smith ja Nicholas Hoult. Kahta viikkoa myöhemmin Katherine Waterston valittiin esittämään Porpentina ”Tina” Goldsteinia  ja Alison Sudol valittiin Porpentinan siskon, Queenie Goldsteinin rooliin. Johnny Depp näyttelee pienen osan elokuvassa. Michael Gambon, joka näytteli Albus Dumbledorea kuudessa Harry Potter -elokuvassa, halusi myös esiintyä elokuvassa.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Päiväys | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kenelle | Palkinnot ja ehdokkuudet> Tulos | Palkinnot ja ehdokkuudet> Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Oscar | 26. helmikuuta 2017 | Lavastus | Stuart Craig & Anna Pinnock | Ehdokkuus |  |
| Oscar | 26. helmikuuta 2017 | Puvustus | Colleen Atwood | Voitto |  |
Jatko-osat

Alun perin Ihmeotuksien piti olla ainoa Lisko Scamanderista kertova elokuva, mutta sittemmin siitä päätettiin tehdä trilogia ja lopulta viisiosainen sarja. Lokakuussa 2016 J. K. Rowling kertoi, että elokuva saa neljä jatko-osaa. Jatko-osa Ihmeotukset: Grindelwaldin rikokset sai ensi-iltansa marraskuussa 2018. Kolmas osa Ihmeotukset: Dumbledoren salaisuudet sai ensi-iltansa vuonna 2022. Mutta neljäs ja viides osa peruttiin Dumbledoren salaisuuksien heikon taloudellisen menestyksen vuoksi.
Kirjallisuutta

Rowling, J. K.: Ihmeotukset ja niiden olinpaikat: Alkuperäinen elokuvakäsikirjoitus.  (Suomentanut Jaana Kapari-Jatta)  Helsinki:  Tammi, 2017.  ISBN 978-951-31-9367-6
Aiheesta muualla

Ihmeotukset ja niiden olinpaikat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ihmeotukset ja niiden olinpaikat Box Office Mojossa. (englanniksi)
Yle.fi: Potter-maailmaan sijoittuva Ihmeotus-elokuva hurmasi jo fanit – siitä näyttää tulevan myös kassamagneetti
| n k David Yatesin ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 The Tichborne Claimant (1998)  Harry Potter ja Feeniksin kilta (2007)  Harry Potter ja puoliverinen prinssi (2009)  Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1 (2010)  Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 (2011)  Tarzanin legenda (2016)  Ihmeotukset ja niiden olinpaikat (2016)  Ihmeotukset: Grindelwaldin rikokset (2018)  Ihmeotukset: Dumbledoren salaisuudet (2022)
Radiohead

| Radiohead |
| --- | --- |

 Radiohead (vasemmalta oikealle): Thom Yorke, Jonny Greenwood, Colin Greenwood, Ed O'Brien ja Phil Selway
Tiedot
Toiminnassa:  1986–
Tyylilaji:  vaihtoehtorock taiderock elektroninen musiikki
Kotipaikka:   Englanti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Thom Yorke, laulu, kitara   Jonny Greenwood, kitara, kosketinsoittimet   Ed O'Brien, kitara   Colin Greenwood, basso   Phil Selway, rummut  
Levy-yhtiö:  Parlophone, Capitol, 1992 – 2005   XL, TBD, 2007 –  
Aiheesta muualla
www.radiohead.co.uk
Infobox OKNimi-testi OK: 
Radiohead on englantilainen vaihtoehtorock-yhtye Oxfordshirestä. Yhtye koostuu laulaja Thom Yorkesta, kitaristi Jonny Greenwoodista, kitaristi Ed O’Brienista, basisti Colin Greenwoodista ja rumpali Phil Selwaysta. Radiohead on julkaissut yhdeksän studioalbumia ja myynyt yli 25 miljoonaa äänitettä.
Radiohead julkaisi ensimmäisen singlensä, ”Creep”, vuonna 1992. Debyyttialbumi, Pablo Honey, seurasi vuonna 1993. ”Creep” jäi aluksi tuntemattomaksi, mutta kun se julkaistiin vuoden päästä uudelleen, siitä tuli suuri hitti. Radioheadin suosio nousi seuraavan albumin, The Bendsin (1995), myötä. Radioheadin kolmas albumi, OK Computer (1997), nosti yhtyeen jo maailmankuuluksi. Albumia pidetään yleisesti 1990-luvun albumien virstanpylväänä.
Albumien Kid A (2000) ja Amnesiac (2001) julkaisun aikoihin Radiohead oli suosionsa huipulla, vaikkakin albumit jakoivat kuuntelijoiden mielipiteet. Noihin aikoihin yhtyeen tyyli muuttui kokeellisemmaksi ja elektronisemmaksi. Albumi Hail to the Thief (2003) oli yhtyeen viimeinen albumi EMI:lle. Radioheadin seitsemäs albumi, In Rainbows (2007), julkaistiin itsenäisesti digitaalisesti. Samaa linjaa jatkoi yhtyeen kahdeksas albumi The King of Limbs (2011).
Historia > Yhtyeen kokoaminen ja ensimmäiset vuodet (1986–1991)

Radioheadin jäsenet tutustuivat Abingdonin poikakoulussa Oxfordshiressä. Yorke ja Colin Greenwood olivat samalla vuosiluokalla, O’Brien ja Selway vuotta ylemmällä ja Jonny Greenwood kaksi vuotta alemmalla luokalla. He perustivat vuonna 1986 yhtyeen, joka sai nimekseen On a Friday, koska se harjoitteli perjantaisin koulun musiikinluokassa. Yhtye soitti ensimmäisen keikkansa loppuvuodesta 1986 Oxfordissa, Jericho Tavern -nimisessä pubissa. Jonny Greenwood oli aluksi kosketinsoittaja mutta siirtyi pian kitaristiksi.
Vaikka Yorke, O’Brien, Selway ja Colin Greenwood aloittivat vuonna 1987 opinnot yliopistossa, yhtye harjoitteli yhä viikonloppuisin ja loma-aikoina. On a Friday perustettiin uudelleen vuonna 1991, kun kaikki muut paitsi Greenwood olivat suorittaneet yliopistotutkinnon. Yhtye äänitti demoja, kuten Manic Hedgehogin, ja esiintyi Oxfordissa. Vaikka Oxfordshiressä ja Thamesin laaksossa oli aktiivinen indiescene 1980-luvun lopussa, se keskittyi lähinnä shoegazing-yhtyeisiin, kuten Rideen ja Slowdiveen. On a Friday ei soittanut tämän tyylisuunnan musiikkia, joten se ei saanut vielä suosiota.
Kun On a Friday alkoi esiintyä useammin, levy-yhtiöt ja tuottajat kiinnostuivat yhtyeestä. Oxfordin Courtyard-studioiden toinen omistaja Chris Hufford seurasi On a Fridayn esiintymistä Jericho Tavernissa. Yhtye teki Huffordiin vaikutuksen, ja hän tuotti kumppaninsa Bryce Edge kanssa yhtyeelle demon. He ovat siitä lähtien olleet yhtyeen managereita. Pian Colin Greenwood ja EMI-levy-yhtiön edustaja Keith Wozencroft tapasivat levykaupassa, jossa Greenwood työskenteli. Tapaaminen johti siihen, että yhtye teki kuusi albumia käsittävän levytyssopimuksen loppuvuodesta 1991. Yhtye vaihtoi EMI:n pyynnöstä nimensä Radioheadiksi Talking Headsin True Stories -albumilla olevan samannimisen kappaleen mukaan.
Historia > OK Computer, kuuluisuus ja myönteinen kritiikki (1996–1998)

Musiikkinäytteet
"Paranoid Android",  ensimmäinen single, koostuu kolmesta osasta, tietokoneella muokatuista äänistä ja karkeista kitarasooloista. Se nousi suoraan korkeammalle listoilla kuin mikään muu yhtyeen single siihen mennessä. Se on edelleen yhtyeen pisin kappale.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Radioheadin seuraavalle albumille oli jo nauhoitettu kaksi uutta kappaletta: ”Lucky”, joka julkaistiin hyväntekeväisyyssinglenä sotalapsien hyväksi, ja ”Exit Music (For a Film)”, jota kuultiin myöhemmin Baz Luhrmannin vuoden 1996 elokuvassa William Shakespearen Romeo ja Julia. Radiohead aloitti tuottaja Nigel Godrichin kanssa uuden albumin työstön vuonna 1996. Godrich oli tuottanut aikaisemmin ”Lucky”-singlen ja sen b-puolen ”Talk Show Host”. Heinäkuuhun mennessä yhtye oli äänittänyt neljä kappaletta harjoitustilassaan maaseudulla, lähellä Didcotia. Yhtye päätti viimeistellä kappaleet kiertueella, jonka se teki Alanis Morissetten lämmittelijänä. Loput albumista äänitettiin St Catherine’s Courtin kartanossa Bathin lähellä. Nauhoitukset olivat rauhallisia. Yhtye soitti koko päivän, käytti eri huoneita ja kuunteli The Beatlesia, DJ Shadow’ta, Ennio Morriconea ja Miles Davisia. Äänitykset saatiin valmiiksi vuoden 1996 lopulla, ja maaliskuussa 1997 albumi oli myös miksattu ja masteroitu.
Radioheadin kolmas albumi, OK Computer, julkaistiin kesäkuussa 1997. Uudella albumillaan yhtye kokeili uusia kappalerakenteita ja eri musiikkityylejä, kuten ambientia, avant gardea ja elektronista musiikkia. OK Computer oli yhtyeen ensimmäinen albumi, joka nousi suoraan ensimmäiseksi Britannian albumilistalla. Vaikka albumi oli Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalla vain 21. sijalla, siitä tuli hyvin suosittu ja se sai Grammy-palkinnon parhaana vaihtoehtoalbumina. Se oli myös ehdolla vuoden albumiksi. ”Paranoid Android”, ”Karma Police” ja ”No Surprises” julkaistiin singleinä. Niistä ”Karma Police” menestyi parhaiten Yhdysvalloissa ja nousi 41. sijalle Modern Rock -listalla.
OK Computer sai lopulta loistavat arviot kriitikoilta, ja yhtye yllättyi sen saamasta suosiosta. Albumin julkaisua seurasi ”Against Demons” -maailmankiertue. ”No Surprises” -singlen musiikkivideon ohjaaja Grant Gee oli mukana ja kuvasi yhtyettä kiertueella. Materiaalista tehtiin dokumentti Meeting People Is Easy, joka julkaistiin vuonna 1998. Dokumentissa nähdään yhtyeen yleinen kyllästyminen musiikkiteollisuuteen ja lehdistöön, mikä vie yhtyeen lähelle hajoamista. Noihin aikoihin yhtye julkaisi musiikkivideokokoelman 7 Television Commercials ja kaksi EP:tä, jotka koostuivat OK Computerin b-puolista.
Historia > Hail to the Thief ja tauko (2002–2004)

Musiikkinäytteet
Kitaravoittoinen "2 + 2 = 5" on albumin  aloituskappale. Yhtye on palannut yksinkertaisempaan tyyliin, mutta mukana on yhä elektronisiakin soittimia.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Radiohead oli vuoden 2002 heinä- ja elokuun kiertueella Portugalissa ja Espanjassa ja soitti kiertueella monia uusia kappaleita. Yhtyeen kuudes albumi viimeisteltiin kahdessa viikossa studiossa Los Angelesissa. Muutama kappale tosin lisättiin levylle myöhemmin Oxfordissa. Yhtyeen jäsenet pitivät nauhoituksien tunnelmaa rentona verrattuna siihen, miten kireitä Kid A:n ja Amnesiacin nauhoitukset olivat. Uusi albumi, Hail to the Thief, julkaistiin kesäkuussa 2003. Albumilla Radiohead sekoittaa uransa eri vaikutteita, ja siinä yhdistyvät kitararock, elektroninen tyyli ja ajankohtaiset sanoitukset. Vaikka albumia kiitettiin, monien kriitikoiden mielestä yhtye ei ollut enää niin kekseliäs kuin aiemmilla levyillään. Hail to the Thief menestyi silti kaupallisesti ja nousi suoraan kolmanneksi Yhdysvaltojen Billboard-listalla. Albumi myi Britanniassa platina- ja Yhdysvalloissa kultalevyyn oikeuttavan määrän. Albumin singlejä ”There There”, ”Go to Sleep” ja ”2+2=5” soitettiin paljon modern rock -radioasemilla. Vuoden 2003 Grammy-palkintogaalassa albumi oli ehdolla parhaaksi vaihtoehtoalbumiksi ja sen tuottajat Nigel Godrich ja Darrell Thorp voittivat teknisesti parhaiten toteutetun albumin palkinnon.
Yorke on kertonut, että nimi Hail to the Thief viittaa Yhdysvaltain vuoden 2000 presidentinvaaleihin. Hän kuuli sanonnan ensimmäistä kertaa BBC Radio 4:n John Quincy Adamsin haastattelussa. Yorke selitti, että vaikka albumiin vaikuttivatkin vuosien 2001 ja 2002 maailmantapahtumat, se ei ole poliittinen tai protestialbumi. Hail to the Thiefin julkaisun jälkeen Radiohead lähti maailmanlaajuiselle kiertueelle, joka alkoi toukokuussa 2003 ja päättyi toukokuussa 2004 Coachella-festivaalille. Yhtye julkaisi EP:n COM LAG (2plus2isfive) kiertueen aikana. Se koostuu Hail to the Thiefin nauhoitussessioiden aikaisista b-puolista. Kiertueensa jälkeen Radiohead alkoi kirjoittaa uusia kappaleita ja harjoitella studiossaan Oxfordissa, mutta meni jo pian tauolle. Yhtyeellä ei ollut enää levytyssopimusta, ja jäsenet kuluttivat loppuvuoden 2004 leväten ja sooloprojekteissa.
Historia > Itsenäistä työskentelyä ja The King of Limbs (2009-2012)

Radiohead ilmoitti 14.2.2011 julkaisevansa kahdeksannen pitkäsoittonsa The King of Limbs (2011). Viikkoa myöhemmin albumi oli saatavilla yhtyeen nettisivuilta. Albumin työstäminen oli alkanut jo toukokuussa vuonna 2009. Albumia myytiin Yhdysvalloissa 300 000 kappaletta ja suoraan yhtyeen oman sivuston kautta 300 000 - 400 000 kappaletta. Se oli yhtyeen ensimmäinen albumi, joka ei myynyyt Yhdysvalloissa kultalevyyn vaadittavaa määrää. Toisaalta manageri Chris Hufford sanoo albumin olleen kenties tuottoisin Radioheadin julkaisu, koska perinteisesti valtaosa levymyynnin tuloista päätyy levy-yhtiölle.
Historia > Tauko, lisää soolotyöskentelyä ja A Moon Shaped Pool (2012–)

The King of Limbs -albumin ja kiertueen jälkeen yhtye ei julkaissut viiteen vuoteen uutta albumia. Thom Yorke jatkoi työskentelyä sivuprojektinsa Atoms for Peace kanssa ja sai julkisuutta arvostelemalla musiikkijakopalvelu Spotifyn tulonjakoa. Hän veti omat tuotteensa pois Spotifystä, mutta boikotti ei ulottunut Radioheadin albumeihin.
Vuoden 2014 alussa Radiohead julkaisi yhdessä brittiläisen digitaalitaidestudion kanssa PolyFauna-nimisen appsin.
Yorken lisäksi myös kitaristi Jonny Greenwoodilla oli sooloprojekti: intialaisvaikutteinen albumi ilmestyi vuonna 2015.
Vuonna 2016 yhtyeeltä ilmestyi vihdoin uusi albumi, A Moon Shaped Pool, jonka julkaisi levy-yhtiö XL Recordings. Yhtiö osti oikeudet myös Radioheadin EMI:lle vuosina 1993–2003 levyttämiin albumeihin. Juuri ennen levyn julkistusta yhtye tyhjensi kaikki sosiaalisen median kanavansa. Yhtye tilasi indieohjaajilta lyhyitä videoita albumin kappaleiden osista. Sen jälkeen yhtye kutsui harrastajia tekemään omia videoitaan albumin ”Daydreaming”-kappaleesta.
Vuonna 2018 yhtye, levy-yhtiö tai lakimiehet uhkasivat viedä Lana Del Reyn oikeuteen, koska Reyn kappaleella "Get Free" on samanlainen sointikulku kuin Radioheadin Creep - singlellä.
Tyyli ja säveltäminen > Musiikilliset vaikutteet

Musiikkinäytteet
Kappaleeseen "Pyramid Song", joka on albumilla , on vaikuttanut voimakkaasti jazz-muusikko Charles Mingusin kappale "Freedom". Tässä katkelmassa kuullaan elektronisia ääniä, jousiorkesteria ja pianon ja rumpujen epäsäännöllistä ajoitusta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Radioheadin jäsenten varhaisia vaikuttajia olivat Queen, Elvis Costello, post-punk -yhtyeet, kuten Joy Division, Siouxsie and the Banshees ja Magazine, ja 1980-luvun alternative rock -yhtyeet, kuten R.E.M., Pixies, The Smiths ja Sonic Youth. Radiohead alkoi kiinnostua elektronisesta musiikista 1990-luvun puolessavälissä, erityisesti trip-hop-yhtye Massive Attackista ja DJ Shadow’n instrumentaalisesta hip hopista. DJ Shadow onkin mainittu yhtenä vaikutteiden antajana OK Computerille, Miles Davisin, Ennio Morriconen, Beatlesin ja Beach Boysin lisäksi. Jonny Greenwood on kertonut myös säveltäjää Krzysztof Pendereckin inspiroineen OK Computerin äänimaailmaa. Noihin aikoihin yhtyettä verrattiin progressiivisen rockin yhtyeisiin, kuten Pink Floydiin, mutta yhtyeen oman käsityksen mukaan progressiivinen rock ei ollut vaikuttanut siihen.
Kid A:n ja Amnesiacin elektroninen tyyli oli tulosta Yorken kiinnostuksesta glitch-, ambient techno- ja IDM- musiikkia kohtaan. Yorke kuunteli Warp Recordsin artisteja, kuten Autechrea, Aphex Twiniä, Boards of Canadaa ja Squarepusheria. Charles Mingusin ja Alice Coltranen jazz sekä 1970-luvun Krautrock-yhtyeet, kuten Can ja Neu!, antoivat myös tärkeitä vaikutteita noihin aikoihin. Jonny Greenwood oli edelleen kiinnostunut 1900-luvun taidemusiikista, ja Pendereckin ja Olivier Messiaenin vaikutus oli ilmeinen. Jonny soittaa monissa Kid A:n ja sitä seuraavien albumien kappaleissa ondes Martenot’a, elektronista soitinta, jota edellä mainitut säveltäjät olivat käyttäneet.
Yhtye sai edelleen vaikutteita elektronisesta musiikista seuraavalle albumilleen, Hail to the Thiefille, vaikkakin kiinnostui uudelleen myös kitararockista. Yhtyeen jäsenet jatkoivat klassisen musiikin säveltäjien ja Canin kuuntelua, ja uusina inspiraation lähteinä toimivat The Beatles ja Neil Young. Vuodesta 2005 lähtien, In Rainbowsin kanssa työskennellessään, yhtye on maininnut saaneensa vaikutteita experimental rockista, hip hopista ja elektronisesta musiikista, kuten Liarsilta, glitch-yhtye Modeselektorilta, Spank Rockilta ja M.I.A:lta. Yhtyeen jäsenet ovat myös korostaneet olevansa kiinnostuneita reggaesta ja dub-musiikista, mistä osoituksena on Jonny Greenwoodin vuoden 2007 albumi Jonny Greenwood Is the Controller, jolle Greenwood on kerännyt eri dub-artistien esittämiä suosikkejaan.lähde?
Tyyli ja säveltäminen > Roolien vaihto

Radioheadin musiikkityylin kehittymisen taustalla ovat olleet sen jäsenien erilaiset musiikkimaut ja vahvuudet. Kitaristi Jonny Greenwood on ainoa, joka on opiskellut musiikin teoriaa, ja hän on myös työskennellyt BBC:ssä. Greenwood on multi-instrumentalisti, joka soittaa kitaran ja koskettimien lisäksi ondes Martenot’a, banjoa, viulua ja huuliharppua. Hän on myös muokannut musiikkia elektronisesti ja digitaalisesti viime vuosina. Kaikkia soittimia hän ei ole kuitenkaan soittanut levyllä. Greenwood on tehnyt Radioheadille myös jousisovituksia, esimerkiksi kappaleisiin ”Climbing Up the Walls”, ”How to Disappear Completely” ja ”Pyramid Song”. Yorke soittaa kitaraa ja pianoa ja on ollut joskus DJ:nä Flickernoise-nimisessä techno-yhtyeessä. Hän on keskittynyt 2000-luvulla myös musiikin digitaaliseen manipulointiin. Hän väitti vuonna 2003, että jos hänen olisi pakko päättää, tekisikö hän musiikkia vain tietokoneella tai kitaralla, hän valitsisi tietokoneen.
Yhtyeen perustamisesta saakka Yorke on johtanut Radioheadia. Vuoden 2000 haastattelussa hän sanoi, että yhtye toimii kuin ”YK, ja Yorke on Yhdysvallat”. Poikkeus tähän on laulujen tekeminen. Vaikka Yorke on vastuussa lähes kaikkien kappaleiden sanoituksista, säveltäminen ja sovittaminen on yhteistyötä. Haastatteluissa on selvinnyt, että kaikki jäsenet ovat vastuussa niistä. Kaikkien yhtyeen kappaleiden tekijänä onkin virallisesti Radiohead. Kid A:n ja Amnesiacin nauhoitukset toivat muutoksia Radioheadin musiikkityyliin, mutta yhtyeen työskentelytavat muuttuivat vielä enemmän. Ed O’Brien kuvaili tilannetta vuonna 2000:
»Jos aikoo tehdä erilaiselta kuulostavan levyn, pitää muuttaa työskentelytapoja... kaikki tuntevat itsensä epävarmoiksi. Olen kitaristi, ja yhtäkkiä minulle sanotaankin, että tässä kappaleessa ei ole kitaraa, tai rumpuja. Jonnyn, minun, Cozin ja Philin piti tottua siihen.» 
(Ed O'Brien)
Tyylinmuutoksen jälkeen yhtyeen jäsenet ovat olleet joustavampia eri soittimien suhteen, ja nykyään he vaihtavat soittimia eri kappaleiden vaatimuksien mukaan. Albumeilla Kid A ja Amnesiac Yorke soitti koskettimia ja bassoa, Jonny Greenwood soitti enemmän ondes Martenot’a kuin kitaraa, basisti Colin Greenwood samplasi paljon ja O’Brien ja Selway tekivät rumpukomppeja rumpukoneilla ja muokkasivat kappaleita digitaalisesti. He löysivät myös uuden tavan soittaa omia soittimiaan, kun olivat kokeilleet välillä muita. Hail to the Thiefin rennoissa nauhoituksissa vuonna 2003 syntyi uusi johtamistapa, eikä Yorke ollut enää niin selvä johtaja kuin aikaisemmin.
Tyyli ja säveltäminen > Avustajat

Yhtyeellä on läheiset suhteet tuottajiinsa ja insinööreihinsä, erityisesti Nigel Godrichiin ja graafiseen suunnittelijaansa Stanley Donwoodiin. Godrich on työskennellyt Radioheadin kanssa The Bendsistä lähtien ja tullut kuuluisaksi yhtyeen ansiosta. Godrichia on jopa pidetty yhtyeen ”kuudentena jäsenenä”, samaan tapaan kuin George Martinia The Beatlesissä. Donwood on tehnyt kaikkien albumien ja muun tuotannon kansitaiteen vuodesta 1994 lähtien. Hän työskentelee usein yhdessä Yorken kanssa, jonka hän tapasi jo taidekoulussa, ja Yorke onkin merkitty usein kansien toiseksi tekijäksi pseudonyymeillä ”Tchock” tai ”The White Chocolate Farm”. Donwoodin tekemissä teoksissa on öljyvärimaalauksia, tietokoneella tehtyjä kuvia, kollaaseja ja antiikkisia julisteita. Haastatteluissa hän on sanonut työskentelevänsä lähellä paikkaa, missä yhtye nauhoittaa, jotta löytäisi musiikille sopivan tyylin. Donwood voitti vuonna 2002 Yorken kanssa Grammy-palkinnon Amnesiacin erikoisversion pakkauksesta.
Muita yhtyeen avustajia ovat olleet Graeme Stewart, Dilly Gent ja Peter Clemens. Stewart on ollut Radioheadin äänitysinsinööri Kid A:sta ja Amnesiacista lähtien. Hän on myös tehnyt insinöörityön Jonny Greenwoodin ja Yorken sooloalbumeilla Bodysong ja The Eraser. Gent on taas vastannut yhtyeen musiikkivideoista OK Computerista lähtien. Hän ei ole itse tehnyt kaikkia videoita vaan auttanut löytämään sopivan ohjaajan. Yhtyeen esiintymisissä teknikkona toimii Peter ”Plank” Clemens, joka on työskennellyt yhtyeen kanssa The Bendsistä lähtien. Hän laittaa yhtyeen soittimet valmiiksi sekä studiosoittoa että esiintymisiä varten.
Tyyli ja säveltäminen > Vaikuttajana muille yhtyeille

Vaikka Radioheadin suosio nousi Kid A:n ja Amnesiacin ansiosta, myös The Bends ja OK Computer ovat olleet jatkuvasti suosittuja, minkä vuoksi Radioheadin varhaisempi tyyli on vaikuttanut brittiläiseen rock-musiikkiin. Monet kriitikot vertasivat 1990-luvun loppupuolella ja 2000-luvun alkupuolella eri yhtyeitä Radioheadiin. Joissakin tapauksissa nämä yhtyeet olivat jopa käyttäneet yhtyeen ”omia” tuottajia Nigel Godrichia tai John Leckietä. MTV kysyikin Yorkelta vuonna 2001 mielipidettä siitä, että monet yhtyeet, kuten Travis ja Coldplay yrittävät luoda uraa kuulostamalla vuoden 1997 Radioheadilta. Yorke kehotti niitä yrittämään samaa Kid A:n kanssa. Toiset yhtyeet, kuten Bloc Party, taas ovat sanoneet saaneensa vaikutteita Radioheadin myöhäisemmistä albumeista. Myös monia eri musiikkityylejä edustavat yhtyeet ovat kertoneet esikuvakseen Radioheadin myöhäisemmän tyylin, kuten The Roots, Hanson ja John Mayer. Myös jotkut jazzia tai klassista musiikkia soittavat muusikot
ovat tehneet omia versioitaan tai samplanneet Radioheadin Kid A- ja Amnesiac-albumien kappaleita. Radiohead sijoittui vuonna 2005 73:nneksi Rolling Stone -lehden listalla kaikkien aikojen parhaista artisteista.
Kokoonpano

Thomas ”Thom” Edward Yorke – laulu, kitara, piano (s. 7. lokakuuta 1968)
Jonathan ”Jonny” Richard Guy Greenwood – soolokitara, koskettimet, ohjelmointi (s. 5. marraskuuta 1971)
Edward ”Ed” John O'Brien – rytmikitara, taustalaulu (s. 15. huhtikuuta 1968)
Colin Charles Greenwood – basso (s. 26. kesäkuuta 1969)
Philip ”Phil” James Selway – rummut (s. 23. toukokuuta 1967)
Diskografia

Pablo Honey (1993)
The Bends (1995)
OK Computer (1997)
Kid A (2000)
Amnesiac (2001)
Hail to the Thief (2003)
In Rainbows (2007)
The King of Limbs (2011)
A Moon Shaped Pool (2016)
Kirjallisuutta

Randall, Mac: Exit Music: The Radiohead Story.  New York:  Plexus, 2000.  ISBN 0-385-33393-5  (englanniksi)
Clarke, Martin: Radiohead: Hysterical and Useless.  Lontoo:  Delta Trade Paperbacks, 2000.  ISBN 0-85965-332-3  (englanniksi)
The Music and Art of Radiohead.  Ashgate Publishing, 2005.  ISBN 0-7546-3979-7  (englanniksi)
Doheny, James: Radiohead: Back to Save the Universe.  New York. Määritä julkaisija! ISBN 0-82641-663-2  (englanniksi)
Footman, Tim: Welcome to the Machine: OK Computer and the Death of the Classic Album.  New Malden : Chrome Dreams, 2007.  ISBN 1-8424-03885  (englanniksi)
Griffiths, Dai: Radiohead's OK Computer.  New York:  Thunder's Mouth Press, 2004.  ISBN 1-56025-398-3  (englanniksi)
Johnstone, Nick: Radiohead: An Illustrated Biography.  Lontoo:  Omnibus Press, 1997.  ISBN 0-7119-6581-1  (englanniksi)