stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Wayne
Valikoitu filmografia

Hyökkäys erämaassa (1939)
Vaitelias mies (1952)
Hondo, yksinäinen vaeltaja (1953)
Etsijät (1956)
Rio Bravo (1959)
Hatari (1962)
Mies joka ampui Liberty Valancen (1962)
Kova kuin kivi (1969)
Revolverimies (1976)
Yksityiselämä

John Wayne oli ankara kommunismin vastustaja ja Vietnamin sodan puoltaja. Wayne tunnustautui julkisesti myös valkoisen ylivallan kannattajaksi, omien sanojensa mukaan kunnes mustat voitaisiin opettaa yhteiskuntakelpoisiksi ihmisiksi. Hänen vahva isänmaallisuutensa teki hänestä Yhdysvalloissa monen silmissä kansallissankarin; 72-vuotispäivänään vain vähän ennen kuolemaansa hän saikin Yhdysvaltain Kongressin kultamitalin.
Wayne oli kolme kertaa naimisissa, ja hänen viimeinen avioliittonsa kesti hänen kuolemaansa asti. Hänellä oli seitsemän lasta: neljä ensimmäisestä ja kolme kolmannesta avioliitostaan. Hänen poikansa Patrick Wayne (s. 1939) on elokuvanäyttelijä.
Wayne oli vapaamuurarien jäsen.
Sairaudet ja kuolema

Waynellä diagnosoitiin keuhkosyöpä vuonna 1964. Hänen toinen keuhkonsa poistettiin ja hän toipui.
Vuonna 1979 Waynella todettiin sappirakkoleikkauksen yhteydessä pitkälle edennyt mahasyöpä, johon hän kuoli 11. kesäkuuta samana vuonna.
Kirjallisuutta

John Wayne -teemanumero, Filmihullu 3/2007
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Virallinen kotisivu (englanniksi)
John Wayne Elonetissä.
John Wayne Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Wayne NNDB:ssä
John Waynen syöpäyhdistys (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef 
John Wayne elokuvassa Etsijät (1956).
Lauri Wilskman

Lauri Wilskman
Lauri Wilskman (14. toukokuuta 1887 Viipuri – 25. marraskuuta 1937 Nurmijärvi) oli suomalainen yleisurheilija ja metsänhoitaja.
Henkilöhistoria

Wilskmanin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Oscar Waldemar Wilskman ja Hanna Augusta Svahn ja puoliso vuodesta 1916 Ilme Seppälä (Helenius). "Suomen urheilun isäksi" tituleerattu Ivar Wilskman oli hänen isänsä serkku. Wilskman tuli ylioppilaaksi Viipurin vanhasta yhteiskoulusta 1907 ja suoritti metsänhoitotutkinnon 1911, jolloin hänestä tuli myös metsäkonduktööri. Wilskman työskenteli sekä maanviljelysseurojen palveluksessa että toimi metsätarkastajana ja muun muassa Saimaan kanavan metsänhoitajana. Vuodesta 1928 alkaen hän hoiti omistamaansa Viipurin Metsätoimistoa aina kuolemaansa saakka.
Urheilu-ura

Wilskman sijoittui Lontoon 1908 olympialaisten korkeushypyssä 17:nneksi tuloksella 171 cm sekä karsiutui niin tavallisen kuin antiikin tyylinkin kiekonheiton loppukilpailusta.  Hän saavutti korkeushypyssä SM-hopeaa vuonna 1909 ja sijoittui SM-kisoissa neljänneksi vuonna 1911. Hänen ennätyksensä korkeushypyssä oli 174 cm vuodelta 1908 ja kiekonheitossa 40,24 m vuodelta 1915.
Seuratasolla Wilskman edusti Viipurin Reipasta ja Viipurin Akateemisia Urheilijoita, joista jälkimmäisen perustajajäsen hän oli.
Sabine Winter

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sabine Winter |  Sabine Winter |  Sabine Winter |  |
Maa:   Saksa
Naisten pöytätennis
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Moskova 2010 | joukkuekilpailu |  |
| Euroopan-mestaruuskilpailut  | Euroopan-mestaruuskilpailut  | Euroopan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Schwechat 2013 | nelinpeli |  |
|  Kultaa | Lissabon 2014 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Jekaterinburg 2015 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Budapest 2016 | nelinpeli |  |
|  Hopeaa | Luxemburg 2017 | joukkuekilpailu |  |
Sabine Winter (s. 27. syyskuuta 1992) on saksalainen pöytätennispelaaja, joka on saavuttanut MM-pronssia ja voittanut neljä Euroopan-mestaruutta.
Winter saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Moskovan MM-kilpailuissa 2010, kun Saksa sijoittui joukkuekilpailussa pronssille. Schwechatin EM-kilpailuissa 2013 Winter voitti nelinpelin mestaruuden parinaan Petrissa Solja. Loppuottelussa he voittivat maannaisensa Zhenqi Barthelin ja Shan Xiaonan. Lissabonin EM-kilpailuissa 2014 ja Jekaterinburgin EM-kilpailuissa 2015 Winter voitti kultaa joukkuekilpailussa. Budapestin EM-kilpailuissa 2016 hän voitti Kristin Silbereisenin kanssa kultaa nelinpelissä. Loppuottelussa he voittivat maannaisensa Shan Xiaonan ja Petrissa Soljan. Luxemburgin EM-kilpailuissa 2017 Winter saavutti hopeaa joukkuekilpailussa.
Winter on maailmanrankingissa sijoittunut parhaimmillaan 36:nneksi huhtikuussa 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabine Winter Wikimedia Commonsissa
Western

Western eli lännenkertomus on klassinen elokuvan, kirjallisuuden, sarjakuvan ja osin myös musiikin genre, joka esittää romantisoituja tarinoita Yhdysvaltain lännestä eli alueesta Mississippijoesta länteen.
Westernin tyypillisiä hahmoja ovat seriffit, cowboyt, intiaanit, junarosvot, pankkiryöstäjät, korttihuijarit ja revolverisankarit. Usein tarinoiden taustalla on lännen asuttaminen, rautateiden rakentaminen ja sivistyneen maailman hidas tunkeutuminen käymättömille ja kesyttömille korpimaille.
Lännenelokuva kertoo villistä lännestä eli Yhdysvaltain läntisen puolen rauhattomista ja väkivaltaisista seuduista 1800-luvun jälkipuoliskolla. Lännenkirjallisuus on vaihtelevampaa ja kuvaa usein villiä länttä edeltävää pioneeriaikaa.
Lännenelokuva

Lännenelokuvan yleisen määritelmän mukaan lännenelokuva sijoittuu vuosiin 1840–1900, ja se tapahtuu tietyllä maantieteellisellä alueella, yleensä Mississippistä länteen.
Lännenelokuvia tehtiin runsaasti jo mykkäelokuvien ajalla. D. W. Griffith ohjasi sarjan suosittuja lännenelokuvia 1910-luvulla, ja näyttelijöistä suosioon nousivat Bronco Billy Anderson, William S. Hart ja Tom Mix. Suurin osa 1920-luvulta 1940-luvulle tehdyistä lännenelokuvista olivat halpatuotantoja ja juoneltaan kaavamaisia. Ensimmäinen eeppinen lännenelokuva äänielokuvan ajalta on Raoul Walshin Suuri lännen tie (1930), jota seurasivat esimerkiksi Cimarron (1931), Ei mikään enkeli (1939) sekä John Fordin Hyökkäys erämaassa (1939), jonka pääosassa on useiden lännenelokuvien päätähti John Wayne. 1930-luvulta 1950-luvulle suosittu lännenelokuvien hahmo oli "laulava cowboy", jota esittivät esimerkiksi Gene Autry, Tex Ritter ja Roy Rogers.
Eeppisen lännenelokuvan kultakautta olivat 1940- ja 1950-luvut. Silloin merkittävät ohjaajat kuten John Ford, Howard Hawks, Michael Curtiz, Fritz Lang, William A. Wellman ja King Vidor ohjasivat useita laadukkaita lännenelokuvia, joissa näkyvät laaja taiteellinen itseilmaisu ja aiempaa vahvempi historiallinen realismi. 1950-luvun lännenelokuvissa käsitellään hienostuneella otteella monenlaisia teemoja, ja niiden päähahmot ovat aiempaa moniulotteisempia. 1960-luvulla psykologian ja motivaation korostaminen jatkuivat lännenelokuvassa, mutta siihen tuli myös suorasti kuvattua väkivaltaa. Menestyneimpiä italialaisten elokuvatudioiden 1960-luvulla tuottamia niin sanottuja spagettiwesterneitä ovat Sergio Leonen ohjaamat ja Clint Eastwoodin tähdittämät elokuvat. 1970-luvulla lännenelokuvissa alettiin nähdä intiaaneihin aiempaa enemmän myötätuntoisesti suhtautuvia tarinoita, kuten Arthur Pennin Pieni suuri mies (1970).
Lännenelokuvien suosio oli laskenut 1970-luvulle tultaessa, ja 1980-luvulla niitä ei Yhdysvalloissa enää tuotettu juuri lainkaan. Lännenelokuvien tilalle olivat tulleet avaruuselokuvat, joissa onkin paljon lännenelokuvien elementtejä. Harvoja 1900-luvun lopun menestyneitä lännenelokuvia olivat Tanssii susien kanssa (1990) ja Armoton (1992).
Lännenelokuva on lajityyppi, ja sen määritelmään on luettu myös elokuvia, jotka eivät sijoitu länteen – kuten Suomessa Villi Pohjola -elokuvat.
Lännenelokuva > Itäwesternit

Lännenelokuvia tuotettiin myös sosialistisissa maissa. Näitä kuvailevia termejä ovat muun muassa osternit, derkkuwesternit, punaiset westernit ja unkarilaisten lännenelokuvien kohdalla gulassiwesternit. Tšekkoslovakiassa Oldřich Lipský parodioi vuonna 1964 lännenelokuvia musiikkikomediallaan Limonádový Joe. Itä-Saksassa DEFA tuotti toistakymmentä lännenelokuvaa, joiden ideologisena painotuksena oli kuvata intiaanit sorron ja kolonialismin kohteina. Etenkin Neuvostoliiton alueella tuotettiin lännenelokuviksi luettavia teoksia, joissa tapahtumat sijoitettiin maan Aasian puoleisiin osiin. Tunnetuimpia on Vladimir Motylin ohjaama Aavikon laki vuodelta 1970.
Television lännensarja

Television lännensarjat olivat Yhdysvalloissa suosittuja 1950-luvun lopulta 1960-luvulle. Menestyneimpiä lännensarjoja olivat esimerkiksi Gunsmoke, Bonanza ja The Big Valley.
Lännensarjakuva

Tunnettuja lännensarjakuvia ovat esimerkiksi:
Cocco Bill
Hopalong Cassidy
Hopeanuoli
Jonah Hex
Kapteeni Miki
Lucky Luke
Lännen Korkeajännitys
Lännentie
Morgan Kane
Pecos Bill
Tex Willer
Blueberry
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta westernit Wikimedia Commonsissa
Lännenelokuvat eli westernit eli länkkärit.
Suomalainen lännenfilmeihin keskittyvä sivusto (Arkistoitu – Internet Archive).
Wieluńin pommitus

Wieluńin pommitus oli toisen maailmansodan ensimmäinen sotatoimi, kun natsi-Saksan ilmavoimien Luftwaffen pommikoneet pudottivat ensimmäisen pommilastinsa siviilikohteisiin Wieluńin kaupungissa Puolassa aamulla 1. syyskuuta 1939.
Saksa aloitti hyökkäyksen Puolaan varhain aamulla 1. syyskuuta 1939. Vaikka Puolan hallitus oli julistanut liikekannallepanon vähän aiemmin, tuli hyökkäys sikäli yllätyksenä, ettei Saksa julistanut sotaa Puolalle. Ensimmäiset Luftwaffen pommit osuivat Wieluńin kaupunkiin viisi minuuttia ennen kuin taistelulaiva Schleswig-Holstein ampui ensimmäiset laukaukset kohti puolalaista Westerplatten varuskuntaa Danzigissa. Vaikka Schleswig-Holsteinin ampumaa laidallista on perinteisesti pidetty toisen maailmansodan lähtölaukauksena, Wieluńin pommitus oli varsinaisesti sodan ensimmäinen vihamielinen ja väkivaltainen toimi.
Pommitus

Ensimmäiset pommit räjähtivät aamulla klo 04.40 paikallista aikaa. Klo 06.00 saksalaiset huomasivat kaupungin jo palavan, mutta jatkoivat pommitusta aina iltapäivään klo 14.00 saakka. Pommitus sisälsi kolme hyökkäysaaltoa. Mukana oli Espanjan sisällissodassa toimineeseen Legion Condoriin kuuluneita veteraaneja, jotka olivat osallistuneet samankaltaiseen terroripommitukseen Guernicassa. Paluulentojen aikana puolalaisen 36. jalkaväkirykmentin ilmatorjunta onnistui pudottamaan neljä saksalaista Stuka-syöksypommittajaa.
Tuhot

Kaupungin 16 000 asukkaasta kuoli noin 1 200. Wielunissa ei ollut sotilaallisia, taktisia tai strategisia kohteita, ellei mukaan lasketa pientä sokeritehdasta. Saksalaiset pommittajat tuhosivat noin 90 % kaupungin keskustasta, mukaan lukien historiallisesti arvokkaan goottilaistyylisen kirkon. Arviolta 75 % koko Wielunin rakennuksista tuhoutui pommituksissa ja niitä seuranneissa tulipaloissa. Yksi ensimmäisistä rakennuksista, joihin osui pommeja, oli kaupungin sairaala, vaikka katolle oli maalattu suuri punainen risti. Joidenkin silminnäkijöiden todistusten mukaan saksalaiskoneet ampuivat lisäksi kaduilla juosseita siviilejä konekiväärein.
Pommituksen todellinen syy on hämärän peitossa. On esitetty, että kaupungissa olisi ollut puolalaisyksiköitä vielä ennen ensimmäistä iskua. Todennäköisempänä on pidetty sitä, että ainoa kaupungin lähellä ollut yksikkö oli ratsuväkiosasto, joka saapui Wieluniin myöhemmin samana päivänä.
Nykyaika

28. tammikuuta 2009 Wielunin kunnanjohto asetti kaupungin ehdolle vuoden 2008 Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wieluń, 1 września 1939 r. (Arkistoitu – Internet Archive) (puolaksi)
Berliner Zeitung: Bomben auf Wielun (saksaksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Wieluńin tuhottua keskustaa
Wigwam Plays Wigwam – Live

| Wigwam Plays Wigwam – Live Wigwam |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : Tavastia-klubi, Helsinki, 18. huhtikuuta ja 7. heinäkuuta 2001
 Julkaistu: 2001
 Tuottaja(t): Rekku Rechardt Måns Groundstroem
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 01.53.10
 Levy-yhtiö: EMI
Listasijoitukset
 Ei sijoitusta alkuperäisen julkaisun yhteydesssä.    46. (albumilista, 30/2021)    3. (fyysinen albumilista, 30/2021)
Wigwamin muut julkaisut
| Fresh Garbage – Rarities 1969–1977 2000 | Wigwam Plays Wigwam – Live 2001 | Titans Wheel 2002 |
Wigwam Plays Wigwam – Live on suomalaisen Wigwam-yhtyeen järjestyksessään kymmenes albumi, ja toinen livelevy. Se julkaistiin vuonna 2001.
Kappaleet > CD 1

Friend from the Fields – 2.38 (säv. Pembroke)
Absalom – 9.22 (säv. Rechardt & Pembroke)
Kite – 4.22 (säv. Pembroke)
Tramdriver – 4.50 (säv. Pembroke)
Save My Money & Name – 4.27 (säv. Rechardt & Pembroke)
Colossus – 7.57 (säv. Rechardt & Pembroke)
Simple Human Kindness – 4.07 (säv. Pembroke)
Lucky Golden Stripes and Starpose – 8.48 (säv. Rechardt & Pembroke)
Do or Die – 12.19 (säv. Rechardt & Pembroke)
Kappaleet > CD 2

Nuclear Nightclub – 2.57 (säv. Pembroke)
Bless Your Lucky Stars – 8.30 (säv. Rechardt & Pembroke)
Bertha Come Back – 3.20 (säv. Pembroke)
No New Games – 8.01 (säv. Pembroke)
Freddie Are You Ready – 5.50 (säv. Rechardt & Pembroke)
Eddie and the Boys – 6.59 (säv. Rechardt & Pembroke)
The Vegetable Rumble – 5.59 (säv. Rechardt & Pembroke)
Grass for Blades – 12.34 (säv. Pembroke)
Kokoonpano

Måns Groundstroem – basso, taustalaulut
Jari Kettunen – rummut
Esa Kotilainen – koskettimet
Pekka Rechardt – kitara
Jim Pembroke – laulu, koskettimet
Kokoonpano > Tuotanto

Rekku Rechardt – tuottaja
Måns Groundstroem – tuottaja
Tommy Eriksson – äänittäjä
Hannu Leidén – miksaaja, masteroija (Seawolf Studios, Helsinki)
Vesa Heino – valokuvat
Neogeo – layout
Karl Reinhold von Willebrand

Karl Reinhold von Willebrand  (25. huhtikuuta 1868 Vaasa – 28. helmikuuta 1937 Helsinki) oli yli-insinööri, joka on saanut ainoana itsenäisyyden aikana Suomessa ylijohtajan arvonimen, vuonna 1933.
Henkilöhistoria

Von Willebrandin vanhemmat olivat piiri-insinööri, hovineuvos Fredrik Magnus von Willebrand ja Signe Estlander. Hän tuli ylioppilaaksi Vaasassa 1886, valmistui filosofian kandidaatiksi 1889 ja insinööriksi 1892 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1902. Von Willebrand oli tie- ja vesirakennusten ylihallituksen nuorempi insinööri vuodesta 1899, vanhempi insinööri vuodesta 1900 ja yli-insinööri 1907–1932. Hän edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hänellä oli myös useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä.
Julkaisuja

Studier öfver hydraulikens teorier. Första delen, Om vattnets utströmning ur kärl, 1902 (väitöskirja)
Om vattnets inträder i kanaler, 1907
Aiheesta muualla

K. R. von Willebrandin ruumiinsiunaus. Helsingin Sanomat, 4.3.1937, s. 9.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Wienin ensimmäinen välitystuomio

| Wienin ensimmäinen välitystuomio |
| --- | --- |
 František Chvalkovský, Galeazzo Ciano, Joachim von Ribbentrop ja Kálmán Kánya.
Allekirjoitettu:  2. marraskuuta 1938
Allekirjoituspaikka:   Wien, Saksa
Osapuolet
Wienin ensimmäinen välitystuomio oli Münchenin sopimuksen jälkeen Saksan ja Italian antama välitystuomio koskien Tšekkoslovakian ja Unkarin rajakiistoja. Tuomiolla 2. marraskuuta 1938 Unkarille annettiin unkarilaisten asuttamia alueita Tšekkoslovakiaan kuuluneiden Slovakian ja Taka-Karpatian eteläosista.
Ensimmäistä välitystuomiota seurasi myöhemmin Unkarin ja Romanian välinen Wienin toinen välitystuomio. Molemmat välitystuomiot mitätöitiin toisen maailmansodan lopulla.
Tausta

Unkari oli menettänyt suuria alueita ensimmäistä maailmansotaa seuranneessa Trianonin rauhassa ja itsenäistyneen Unkarin ulkopuolelle jäi suuri määrä etnisiä unkarilaisia. Suuri unkarilaisvähemmistö oli esimerkiksi Tšekkoslovakiaan kuuluneessa Slovakiassa ja Karpaatto-Ruteniassa. Natsi-Saksa oli liittänyt Itävallan Saksaan maaliskuussa 1938 ja kesällä maailmanpoliittista tilannetta kärjisti kysymys Tšekkoslovakian niin sanotun sudeettikysymys. Saksaa johtanut Adolf Hitler oli päättänyt hankkiutua eroon Tšekkoslovakiasta odottaen apua Unkarilta, jossa vaadittiin vähintään unkarilaisenemmistöisten alueiden palauttamista Unkarille, sekä laajemmassa mittakaavassa koko ennen vuotta 1918 Unkariin kuulunutta Slovakiaa ja Karpaatto-Ruteniaa. Maailmanpoliittisen tilanteen takia uhkana oli kuitenkin sota länsimaisia suurvaltoja, kuten Isoa-Britanniaa vastaan. Unkarin yleisesikunta ei katsonut olevansa valmis mahdolliseen sotaan.
Sodan uhan takia unkarilaiset eivät halunneet sitoutua Saksan suunnitelmiin, vaikka Hitler tarjosikin Unkarille koko Slovakiaa ja Karpaatto-Ruteniaa. Unkarin valtionhoitaja Miklós Horthy vieraili Hitlerin luona elokuussa 1938, jossa hän selitti että Unkari ei olisi valmis sotaan vielä ainakaan vuoteen. Hän lisäsi vieläpä uskovansa Britannian voittavan lopulta mahdollisen sodan. Kysymys sudeettialueista kärjistyi syyskuussa. Unkari esitti Tšekkoslovakialle unkarilaisten alueiden luovuttamista koskeneen nootin, mutta ei puuttunut muuten asiaan. 29. syyskuuta Saksa, Italia, Iso-Britannia ja Ranska sopivat Münchenissä sudeettialueen liittämisestä Saksaan. Länsivaltojen hylkäämällä Tšekkoslovakian Edvard Benešillä ei ollut muuta vaihtoehtoa, kuin hyväksyä sopimuksen ehdot. Italian Benito Mussolini oli tuonut esille myös Unkarin kysymyksen ja sopimukseen tehtiinkin lisäys, jonka mukaan muita maan vähemmistöjä unkarilaisia ja puolalaisia koskevat kysymykset ratkaistaisiin kolmen kuukauden kuluessa.
Välitystuomio

Suursodan uhka oli väistynyt Münchenin sopimuksen myötä, ja Tšekkoslovakiasta oli tullut silvottu ja puolustuskyvytön. Münchenin neuvotteluissa päädyttiin siihen, että Unkari ja Tshekkoslovakia saavat määrittää Unkarille siirtyvät alueet.
Nyt unkarilaisetkin ilmoittivat Hitlerille olevansa valmiita sotilaallisiinkin toimiin omien aluevaatimustensa täyttämiseksi. Saksa oli nyt kuitenkin kylmäkiskoisempi. Unkarilaisia vaadittiin rajoittamaan vaatimuksensa unkarilaisten asuttamiin alueisiin. Tshekkoslovakian ja Unkarin kesken käytiinkin lokakuussa 1938 maiden rajalla Komáromissa neuvottelut, joissa Unkarin neuvottelijoita johti ulkoministeri Kálmán Kánya ja Tshekkoslovakiaa ulkoministeri František Chvalkovský.  Koska neuvotteluissa ei päästy osapuolia tyydyttävään ratkaisuun, Saksa ja Italia päättivät lopulta sanella välitystuomion maiden välille 2. marraskuuta 1938.  Tuomiosta vastasivat Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop ja Italian Galeazzo Ciano. Länsivallat eivät puuttuneet asiaan. Välitystuomio veti Unkarin uuden pohjoisrajan melko tarkasti etnisiä rajoja myöten. Unkariin liitettiin alueita Etelä-Slovakiasta ja Karpaatto-Rutenian eteläosista. Unkarille annettiin esimerkiksi Košice, Užgorod ja Mukatševo. Yhteensä alueella oli pinta-alaa 12 000 km² ja asukkaita alueella oli noin miljoona. Alueen asukkaista 592 000 oli unkarilaisia, 290 000 slovakialaisia, 37 000 ruteenia ja 14 000 saksalaista. Alueen ulkopuolelle jäivät unkarilaisten havittelemat Bratislava ja Karpaatto-Rutenian valtaosa.
Seuraukset

Unkarissa alueisiin oltiin tyytymättömiä, vaikkakin liitokseen liittyen järjestettiin juhlallisuuksia. Horthy ratsasti valkoisella hevosella unkarilaisen juhlakulkueen kärjessä Košiceen. Unkarilaiset suunnittelivat myös Karpaatto-Rutenian sotilaallista valtausta, mutta Hitler kielsi heitä toteuttamasta suunnitelmaansa toistaiseksi. Tilanne muuttui kuitenkin vielä maaliskuussa 1939. Saksa miehitti vielä jäljellä olleen tynkä-Tšekkoslovakian. Böömistä ja Määristä tehtiin Saksan protektoraatti, kun taas Slovakiasta tuli itsenäinen valtio Saksan suojeluksessa.
Saksalaisten joukkojen marssiessa Prahaan 15. maaliskuuta unkarilaiset joukot hyökkäsivät itsenäiseksi julistautuneeseen Karpato-Ukrainan tasavaltaan. Unkarilaiset kukistivat paikallisen vastarinnan ja alue liitettiin Unkariin.
Unkarilla oli rajakiistoja vielä ensimmäisen välitystuomion jälkeen ja kysymys Romanian hallitseman Transsilvanian kohtalosta ratkaistiin myöhemmin Wienin toisessa välitystuomiossa. Molemmat Wienin välitystuomiot mitätöitiin toisen maailmansodan lopulla 26. helmikuuta 1945 asetuksella 526/1945.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wienin ensimmäinen välitystuomio Wikimedia Commonsissa
Tšekkoslovakian pilkkominen. Unkarin saamat alueet punaisella.
Košicessa (unk. Kassa) julkaistu kirjekuori unkarilaisine postimerkkeineen kaupungin Unkariin liittämisen yhteydessä.
Miklós Horthy Košicessa.
Willow – suuri seikkailu

| Willow – suuri seikkailu> Willow |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ron Howard
Käsikirjoittaja:  George Lucas
Tuottaja:  George Lucas Joe Johnston Nigel Wooll
Säveltäjä:  James Horner
Kuvaaja:  Adrian Biddle
Leikkaaja:  Daniel P. Hanley Mike Hill  Richard Hiscott
Tuotantosuunnittelija:  Tim Hutchinson
Pääosat:  Warwick Davis   Val Kilmer Jean Marsh
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Lucasfilm   Imagine Entertainment
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix iTunes Disney+
Ensi-ilta:  20. toukokuuta 1988
Kesto:  126 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Willow on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen fantasiaelokuva. Elokuvan on ohjannut Ron Howard ja se perustuu George Lucasin tarinaan, jonka piti alun perin olla mukaelma J. R. R. Tolkienin fantasiakirjallisuuden klassikkoteoksesta Hobitti eli sinne ja takaisin. Elokuvan musiikin on säveltänyt James Horner. Elokuva on myös tehnyt ennätyksen erikoistehosteiden saralla: Willow sisältää elokuvahistorian ensimmäisen saumattoman muodonmuutoksen.
Lyhytkasvuinen Warwick Davis esittää elokuvan päähenkilöä ja sankaria. Willow on maanviljelijä, joka joutuu vasten tahtoaan suojelemaan hyvin erityistä prinsessavauvaa taistelussa pahaa kuningatarta vastaan. Elokuvan tarina sisältää monia miekka ja magia -fantasiakirjallisuudelle tyypillisiä piirteitä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Warwick Davis   | … |   Willow Ufgood   |
|  Val Kilmer   | … |   Madmartigan   |
|  Joanne Whalley   | … |   Sorsha   |
|  Jean Marsh   | … |   Kuningatar Bavmorda   |
|  Patricia Hayes   | … |   Fin Raziel   |
|  Billy Barty   | … |   High Aldwin   |
|  Pat Roach   | … |   Kenraali Kael    |
|  Gavan O’Herlihy   | … |   Airk Thaughbaer    |
|  Julie Peters   | … |   Kaiya Ufgood   |
|  David J. Steinberg   | … |   Meegosh    |
|  Phil Fondacaro   | … |   Vohnkar    |
|  Alex Keyte   | … |   Vohnkar-sotilas   |
|  Robert Gillibrand   | … |   Vohnkar-sotilas   |
|  Mark Northover   | … |   Burglekutt    |
|  Kevin Pollak   | … |   Rool   |
|  Rick Overton   | … |   Franjean   |
Aiheesta muualla

Willow – suuri seikkailu Elonet.
Willow – suuri seikkailu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Willow – suuri seikkailu AllMoviessa. (englanniksi)