stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oaklandin piirikunta

Oaklandin piirikunta (engl. Oakland County) on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 1 274 395 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Pontiacin kaupunki, ja suurin kunta on Troy. Piirikunta on perustettu vuonna 1819.
Väestö

Vuonna 2020 Oaklandin piirikunnan 1 274 395 asukkaasta valkoisia oli 75,3 %, mustia 13,9 %, aasialaisia 8,2 % ja alkuperäisasukkaita 0,3 %. Vuonna 2019 15,3 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 13,0 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oaklandin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Nuokkukohokki

| Nuokkukohokki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Kohokit Silene
Laji::  nutans
Kaksiosainen nimi
 Silene nutans  L. 
Katso myös
   Nuokkukohokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuokkukohokki (Silene nutans) on monivuotinen, nuokkuvakukkainen kohokkilaji.
Ulkonäkö ja koko

Nuokkukohokki kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Se on monivartinen, varsi on yleensä karvainen ja varsinkin yläosastaan tahmea. Kukintovarren tyvellä on tavallisesti kukattomia versoja. Kasvin juurakko on vaalea. Aluslehdet ovat vastapuikeita-suikeita. Ylimmät varsilehdet ovat tasasoukan suikeita. Kukinto koostuu useista toispuoleisesti nuokkuvista haaroista, ja niiden päässä sijaitsevista vaaleista kukista. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön, pysyvästi hoikka ja violettisuoninen. Terälehdet ovat kellertävänvalkeat, kynnelliset ja syvään kaksijakoiset, niiden liuskat ovat kapeat. Suomessa nuokkukohokki kukkii kesä-heinäkuussa. Kukat ovat iltaisin tuoksuvia. Hedelmänä on kota.
Nuokkukohokista tunnetaan Pohjoismaissa kaksi muunnosta, karvanuokkukohokki (var. nutans) ja kaljunuokkukohokki (var. infracta). Näistä jälkimmäinen on kokonaan kalju.
Levinneisyys

Nuokkukohokkia tavataan Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Venäjälle saakka. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Etelä-Italiaan, Pohjois-Kreikkaan, Romaniaan, Etelä-Ukrainaan ja Keski-Venäjän eteläosiin, pohjoisessa Britteinsaarille, Fennoskandian keskiosiin ja Keski-Venäjän pohjoisosiin. Levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle Keski-Siperiaan saakka. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös muutamalle alueelle Pohjois-Amerikassa ja Uudessa-Seelannissa. Suomessa nuokkukohokki on melko yleinen laji eteläisimmässä osassa maata, missä se kasvaa myös alkuperäisenä. Lounais-Suomessa se on paikoin yleinenkin. Pohjoisempana laji on satunnainen uustulokas, jota on Länsi-Lapissa tavattu Käsivarren korkeudelle asti.
Elinympäristö

Nuokkukohokki kasvaa muun muassa kuivilla mäenrinteillä, kalliotörmillä, harjunrinteillä, harjukedoilla, rinneniityillä ja -pensaikoissa ja kyläkedoilla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Nuokkukohokin (Silene nutans) levinneisyys Suomessa.
Suomen Lajitietokeskus: Nuokkukohokki (Silene nutans)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Nuokkukohokki (Silene nutans)
Luontoportti: Nuokkukohokki (Silene nutans)
Pohjolan kasvien pauloissa: Silene nutans – nuokkukohokki
ITIS: Silene nutans (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Silene nutans (englanniksi)
Nuokkukohokki.
Operaatio Kesä-95

Krajinan kapina
Borovo Selon välikohtaus
Sodan alku
Kasarmien taistelu
Sodan loppuvaihe
Sotilasoperaatioita
Osijekin taistelu
Dubrovnikin piiritys
Vukovarin piiritys
Operaatio Myrsky
Sinisellä merkitty Kesä-95:ssä vallatut alueet.
Operaatio Kesä-95 (kroatiaksi Operacija Ljeto-95, engl. Operation Summer-95) oli kroaattien hyökkäys Dinaarisilla Alpeilla Bosnia-hartsegovinan serbejä vastaan 25. - 30. heinäkuuta 1995 Kroatian sodan loppuvaiheessa.
Operaatio tapahtui Dinaaristen vuorten eteläosissa Shatorin seuduilla, Bosnia-Hertsegovinan läntisen serbialueen eteläosissa.
Kroaatit hyökkäsivät Hertsegovinasta pohjoiseen tarkoituksenaan heikentää serbialueen puolustusta.
Kroatian joukot valtasivat operaatiossa 1300 neliökilometriä. Kninin takamaastossa Bosnian puolella olevat kaupungit vapautettiin; 
Serbit tekivät kovaa vastarintaa vahvalla tukialueellaan 
Bosanska Grahovossa, joka antautui 28. heinäkuuta ankarassa, kroaateille suuria tappioita aiheuttaneissa taistelussa.
Serbikaupunki Glamoč kukistui 29. heinäkuuta, ja kroaatit olivat vallanneet myös Livnosta länteen olevia kyliä.
Operaatio "Kesä-95" teki Bosnian puolelle kiilaa Bosnian serbialueiden ja Kninin Krajinan välille. Eräs serbien huoltotie katkesi, ja kroatian serbialueen Krajinan pääkaupunki Knin joutui saarroksiin kolmelta suunnalta. Kroaattien pioneerit rakensivat teitä Dinaarisille vuorille tulevien hyökkäyksien huoltoa varten. Kesä-95 hyökkäys raivasi osaltaan tietä suurelle Operaatio Myrskylle, joka luhisti Krajinan serbialueen.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Operation Summer '95
Laura Ingalls Wilder

| Laura Ingalls Wilder |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1867 Pepin, Wisconsin, Yhdysvallat
Kuollut: 10. helmikuuta 1957 (90 vuotta) Mansfield, Missouri, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, lehtikirjoittaja, opettaja, maanviljelijä, toimittaja
Vanhemmat:  Charles Phillip Ingalls Caroline Lake Ingalls (o.s. Quiner)
Puoliso:  Almanzo Wilder
Lapset:  Rose Wilder Lane (1886–1968)
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  historiallinen kertomakirjallisuus
Pääteokset:  Pieni talo -sarja
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Laura Elizabeth Ingalls Wilder (7. helmikuuta 1867 Pepin, Wisconsin, Yhdysvallat – 10. helmikuuta 1957 Mansfield, Missouri, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti Pieni talo -nimellä tunnetun sarjan romaaneja, jotka pohjautuivat hänen lapsuuteensa ja nuoruuteensa uudisraivaajaperheessä. Hän muokkasi tapahtumia kuitenkin vapaasti, minkä vuoksi kirjoja voidaan pitää historiallisena kertomakirjallisuutena.
Wilderin tytär Rose Wilder Lane rohkaisi äitiään kirjoittamaan muistelmansa. Kustantaja torjui ensimmäisen version, joten Wilder muokkasi tekstiään sopivammaksi lapsille. Tytär Rose auttoi editoimaan ja julkaisemaan romaanit, joista tuli hyvin suosittuja.
Suosittu televisiosarja Pieni talo preerialla (1974–1982) perustuu löyhästi Pieni talo -kirjasarjaan.
Elämäkerta > Nuoruus

Laura Ingalls syntyi 7. helmikuuta 1867 vanhempiensa Charles ja Caroline Ingallsin hirsimökissä Wisconsinissa lähellä Pepinin kylää. Hänellä oli neljä sisarusta: isosisko Mary, pikkusiskot Carrie ja Grace sekä vauvana kuollut pikkuveli Charles. Kaksi vuotta Lauran syntymän jälkeen perhe muutti Kansasiin, josta tuli Ingallsin elämäkertaromaanin Pieni talo preerialla tapahtumapaikka.
Ingallsin perhe eli uudisraivaajaelämää ja muutti Keskilännen kaupungista toiseen. Vuonna 1874 perhe muutti Wisconsinista Minnesotan Walnut Groveen, jonne Ingallsin elämästä tehty televisiosarja Pieni talo preerialla sijoittuu. Perhe asui Walnut Grovessa vain kaksi vuotta, kunnes joutui sadon epäonnistumisen johdosta muuttamaan Burr Oakiin Iowaan. Perhe palasi Walnut Groveen vuonna 1878. Sieltä he muuttivat seuraavana vuonna Dakotan territorioon ja asettuivat lopulta De Smetiin Etelä-Dakotaan.
Elämäkerta > Opettajan ura ja avioliitto

Koska Ingallsin perhe muutti niin usein, lapset joutuivat koulunkäynnin ohella opiskelemaan paljon itsekseen. Laura ryhtyi opettajaksi hankkiakseen perheelleen lisätuloja, joita tarvittiin etenkin kun isosisko Mary kävi sokeainkoulua. Laura selvitti opettajankokeen 15-vuotiaana vuonna 1882. Hänen ensimmäinen opettajantyönsä oli yhden huoneen maalaiskoulussa vajaan 20 kilometrin päässä kotoa.
Kun Laura opetti Bouchiessa, hänen vanhempansa lähettivät usein perheystävä Almanzo Wilderin hakemaan hänet viikonlopuksi kotiin. Laura ja Almanzo rakastuivat ja menivät naimisiin elokuussa 1885. Laura lopetti opettamisen ja ryhtyi kasvattamaan lapsiaan ja auttamaan Almanzoa maatilan töissä. Perheeseen syntyi vuonna 1886 tytär Rose ja vuonna 1889 poika, joka kuoli vauvana. Pian sen jälkeen Almanzo sairastui ja halvaantui osittain. Perheen talo paloi maan tasalle vuonna 1890. Wilderit muuttivat sen jälkeen muutaman kerran, ennen kuin ostivat vuonna 1894 kahdensadan eekkerin maatilan Mansfieldistä Missourista. He nimesivät maatilan Rocky Ridgeksi, rakennuttivat sinne talon ja alkoivat kasvattamaan karjaa.
Maatöiden ohessa Wilder kirjoitti aikakauslehtiin, kuten McCall’s Magazineen ja Country Gentlemaniin. Hän kirjoitti myös St. Louis Stariin kanoista sekä toimi 12 vuoden ajan Missouri Ruralistin toimittajana.
Elämäkerta > Kirjailijanura

Wilderin tytär Rose Wilder Lane, joka työskenteli San Francisco Bulletinin toimittajana, rohkaisi 1910-luvulla äitiään kirjoittamaan muistelmat lapsuudestaan. Wilder kirjoittikin 1920-luvulla omaelämäkerran nimeltä Pioneer Girl, mutta kustantajat torjuivat sen.. Hän muokkasi siitä ensin lasten kuvakirjan When Grandma Was a Little Girl. Siitä syntyi lopulta laajennettu kertomus Pieni talo suuressa metsässä (Little House in the Big Woods 1932, suomennettu 1961), joka aloitti moniosaisen sarjan. Wilder muokkasi teostaan monin tavoin. Hän vaihtoi kertojaksi kolmannen persoonan. Hän siisti tekstiä lapsilukijoita varten jättämällä pois siinä alun perin olleet väkivaltaiset ja järkyttävät kohtaukset. Hän kuvasi perheen edestakaisen vaelluksen näyttämään todellista suoraviivaisemmalta siirtymiseltä länttä kohti pyrkimyksessään korostaa kansakunnan rakentamisen teemaa. Hän myös jätti kokonaan pois vaiheen, jolloin perhe asui Iowassa.
Wilderin muistelmat julkaistiin vuosina 1932–1943 Pieni talo -lastenkirjasarjana. Kukin kirja keskittyy yhteen paikkaan, jossa Wilder oli elänyt. Wilder kirjoitti kirjat yhdessä tyttärensä Rosen kanssa. On myös esitetty arveluja, että Rose Wilder Lane olisi jopa kirjoittanut kirjat. Laura Wilder on itse kutsunut muistelmiaan ”ei historiikiksi vaan tositarinaksi, joka perustuu historialliseen totuuteen”.
Wilderin kirjoista tuli suosittuja, ja ne käännettiin monelle kielelle.
Elämäkerta > Viimeiset vuodet ja kuoleman jälkeen

Almanzo Wilder kuoli vuonna 1949. Laura Wilder Ingalls eli viimeiset vuotensa maatilallaan Rocky Ridgessä ja kuoli 10. helmikuuta 1957. Hänen kuolemansa jälkeen hänen tyttärensä Rose Wilder Lane editoi ja julkaisi äitinsä päiväkirjaan ja keskeneräisiin käsikirjoituksiin perustuvia teoksia. Pioneer Girl julkaistiin vuonna 2014. Wilderin kirjeenvaihto vuosilta 1894–1956 julkaistiin vuonna 2016.
Laura Ingalls Wilderin elämään perustuvaa televisiosarjaa Pieni talo preerialla esitettiin Yhdysvalloissa televisiossa vuosina 1974–1982. Sarjassa Wilderiä esittää Melissa Gilbert. Menestyssarja toi myös Wilderin kirjoille uusia lukijoita.
American Library Associationin lastenkirjallisuusjaosto (ALSC) perusti vuonna 1954 Laura Ingalls Wilder Medal -palkinnon kunnioittamaan Wilderin panosta lastenkirjallisuuteen. Palkinto myönnettiin sen perustamisvuonna Wilderille. Palkinto sai vuonna 2018 uuden nimen Children’s Literature Legacy Award, koska palkinnon myöntäjän mielestä Wilderin tuotannossa heijastuu alkuperäiskansoja ja värillisiä kohtaan vanhentuneita asenteita, jotka eivät ole yhteneväisiä myöntäjän nykyisten arvojen kanssa.
Suomennetut teokset alkuperäisessä julkaisujärjestyksessä

Pieni talo suuressa metsässä, Gummerus 1961 (Little House in the Big Woods)
Farmarin lapset, Gummerus 1973 (Farmer Boy)
Pieni talo preerialla, Gummerus 1957 (Little House on the Prairie)
Luumujen poukama, Gummerus 1964 (On the Banks of Plum Creek)
Hopeajärven rannalla, Gummerus 1966 (By the Shores of Silver Lake)
Pitkä talvi preerialla, Gummerus 1969 (The Long Winter)
Pieni kaupunki preerialla, Gummerus 1975 (Little Town on the Prairie)
Onnen kultaiset vuodet, Gummerus 1974 (These Happy Golden Years)
Neljä ensimmäistä vuotta, Gummerus 1977 (The First Four Years)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ingallsit Wikimedia Commonsissa
Pieni talo preerialla
Discover Laura (englanniksi)
Laura Ingalls Wilder Museum (englanniksi)
Laura ja Almanzo Wilder vuonna 1885.
Laura Ingalls Wilder: Pitkä talvi preerialla, Gummerus 1969. Kansitaiteilijana Garth Williams.
Nuokkuhelmikkä

| Nuokkuhelmikkä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Helmikät Melica
Laji::  nutans
Kaksiosainen nimi
 Melica nutans  L. 
Katso myös
   Nuokkuhelmikkä Wikispeciesissä   Nuokkuhelmikkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuokkuhelmikkä (Melica nutans) on Euraasiassa tavattava, rehevien metsien heinäkasvi. Suomessa laji on yleinen.
Ulkonäkö ja koko

Nuokkuhelmikkä kasvaa 35–50 cm korkeaksi. Kasvi on pitkärönsyinen ja kasvutavaltaan pysty tai koheneva. Varren tyviosa on väriltään violetti. Lehtitupet ovat litteitä ja varsinkin selkäsuoneltaan karheita. Nuokkuvat lehdet ovat 2–3 mm leveitä, tasasoukkia, suippoja ja kiiltäviä. Lehden kieleke on enintään 1 mm pitkä, ruskehtava ja tylppä. Kukinto on 7–10 cm pitkä, toispuoleisesti nuokkuva terttumainen röyhy. Tähkylät ovat 5–10 mm pitkiä, lyhytperäisiä ja nuokkuvia. Kaleet ovat väriltään sinipunertavia. Nuokkuhelmikkä kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa.
Nuokkuhelmikkä muistuttaa läheisesti Suomessa harvinaisia mätäshelmikkää (M. picta) ja röyhyhelmikkää (M. uniflora).
Levinneisyys

Nuokkuhelmikkää tavataan lähes koko Euroopassa Isosta-Britanniasta, Saksasta ja Pohjois-Italiasta itään Keski-Venäjälle saakka. Pohjoisessa lajia tavataan koko Fennoskandiassa ja paikoitellen Pohjois-Venäjällä. Lisäksi lajia tavataan paikoitellen havumetsävyöhykkeellä Keski- ja Itä-Siperiassa, Pohjois-Kiinassa ja Japanissa.
Nuokkuhelmikkä kasvaa yleisenä koko Suomessa Pohjois-Lappia lukuun ottamatta, jossa se on harvinaisempi. Erityisen yleinen nuokkuhelmikkä on Etelä-, Keski- ja Itä-Suomessa.
Elinympäristö

Nuokkuhelmikkä viihtyy rehevänpuoleisissa ja rehevissä metsissä ja lehtoniityillä. Pohjoisessa lajia tavataan myös erityyppisissä korvissa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Nuokkuhelmikkä (Melica nutans)
Kasviatlas 2021: Nuokkuhelmikän (Melica nutans) levinneisyys Suomessa.
Den virtuella floran: Bergslok (Melica nutans) (ruotsiksi)
Nuokkuhelmikän kukinto.
Nuokkuhelmikän hedelmiä.
Onni Kivipelto

Onni Kivipelto (s. 2003) on suomalainen laulaja. Hän voitti The Voice of Finlandin 12:nnen kauden, jossa hän kilpaili Toni Wirtasen ja Sipe Santapukin joukkueessa. Kivipelto sai 41 prosenttia finaalin äänistä. Voiton myötä Kivipelto sai levytyssopimuksen Universal Music Groupin kanssa. Kivipelto on valmistunut Kaustisen musiikkilukiosta ylioppilaaksi ja käynyt varusmiespalveluksen varusmiessoittokunnan solistina. The Voice of Finlandin voittamisen lisäksi Kivipellon taskusta löytyy yläasteikäisten Rock-SM kisoista kakkossija.
Kivipellon ensimmäinen single ”Jätit jäljen mun sydämeen” julkaistaan 1. maaliskuuta 2024.
Onni Koskikallio

Onni Koskikallio vuonna 1959.
Onni Koskikallio (vuoteen 1906 Forsberg; 12. toukokuuta 1892 Nastola – 30. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, oppiarvoltaan maatalous- ja metsätieteiden tohtori.
Koskikallion vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarle Forsberg ja Matilda Pippo ja puoliso vuodesta 1923 Rauha Esteri Willamo (Vilander). Hän tuli ylioppilaaksi Helsingin maanviljelyslukiosta 1914 ja suoritti Helsingin yliopistossa agronomin tutkinnon 1919, filosofian kandidaatin tutkinnon 1921 ja metsänhoitotutkinnon 1923. Maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi Koskikallio väitteli 1931 tutkielmalla Maatalouskiinteistöjen eläkerasituksesta Pirkkalan ja Ruoveden tuomiokunnissa 1800–1913 (1927). Ennen varsinaista sanomalehtiuraansa hän toimi tutkijana, asutustarkastajana ja opettajana mutta työskenteli Aamulehden toimittajana jo 1924–1926. Koskikallio oli Maaseudun Tulevaisuuden pitkäaikainen päätoimittaja 1930–1959, Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen puheenjohtaja 1935–1946 sekä Kemi Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtaja vuodesta 1953.
Onni Koskikallion poika oli kemian professori Jouko Koskikallio.
Oakley (yritys)

Oakley on yhdysvaltalainen lähinnä valmistamistaan aurinkolaseista tunnettu yritys. Yritys kuitenkin valmistaa muun muassa myös kelloja, vaatteita, laukkuja, kenkiä sekä silmälaseja. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Kaliforniassa. 21. heinäkuuta 2007 Italialainen Luxottica ilmoitti suunnitelmasta fuusioitua Oakleyn kanssa.  Sopimuksen arvoksi on ilmoitettu 2,1 miljardia dollaria ja se saatettiin 
loppuun vuoden 2007 aikana. Luxottican merkkejä ovat mm. Ray-Ban, Persol ja Vogue.
Oakleyn tunnusmerkkinä on lasien sankoihin sijoitettu 'O'-logo. Vaatteissaan ja joissakin muissa tarvikkeissa Oakley käyttää pääkallologoa. Muotitietoisille suunnatuissa malleissa, kuten Gascan, on 'tavanomaisesta O'-logosta muokattu kulmikkaampi versio. Oakleyn tuotteiden muotoilu on futuristinen.
Kuten monet merkkituotteet, myös Oakley kärsii väärennöksistä, joista käytetään toisinaan nimitystä "Foakleys".
Oakleyn pääjohtajana toimii Jim Jannard ja hän omistaa noin 68 % yhtiön osakkeista. Jannard oletettavasti nimesi yrityksen Englanninsetterinsä Oakleyn mukaan.
Historia

Jim Jannard perusti Oakleyn vuonna 1975. Alussa yritys myi motocross-pyörissä käytettäviä kädensijoja. Vuonna 1980 Oakley valmisti ensimmäiset aurinkolasinsa ja antoi mallille nimen O-Frame. 1984 Oakley toi markkinoille mallin Factory Pilot, jossa oli muovilinssit ja jota käytti muun muassa Ranskan ympäriajon voittaja Greg LeMond. Pian tämän jälkeen Oakley laajensi valikoimaansa ja toi markkinoille Blades, Razor Blades, Frogskins sekä Mumbos -mallit.
Kuuluisia urheilijoita, jotka käyttävät Oakleyn laseja

Golf: Ian Poulter ja Annika Sörenstam
Rullalautailu: Bob Burnquist
Pyöräily: Carlos Sastre
Moottoripyöräily: Casey Stoner
Lumilautailu: Heikki Sorsa ja Shaun White
Yleisurheilu: Frantz Kruger
Ralli: Sebastien Loeb
Formula 1: Kimi Räikkönen
Maastohiihto Johannes Høsflot Klæbo
Käännös suomeksi
Lehtosalvia

| Lehtosalvia |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Salviat Salvia
Laji::  nemorosa
Kaksiosainen nimi
 Salvia nemorosa  L. 
Synonyymit
 Salvia aprica Schur  Salvia illuminata Klokov  Salvia jailicola Klokov  Salvia moldavica Klokov  Salvia nemorosa subsp. illuminata Soó  Salvia nemorosa subsp. jailicola Soó  Salvia nemorosa var. latifolia K.Koch  Salvia nemorosa subsp. moldavica Soó  Salvia nemorosa subsp. nemorosa  Salvia × sylvestris var. nemorosa (L.) Nyman  Sclarea nemorosa (L.) Mill. 
Katso myös
   Lehtosalvia Wikispeciesissä   Lehtosalvia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehtosalvia (Salvia nemorosa) on salvioiden suvun monivuotinen huulikukkaiskasvi, joka kasvaa alkuperäisenä Keski-Euroopassa ja Turkissa Anatoliassa.
Kuvaus > Varsi ja lehdet

Lehtosalvia kasvaa noin 40–60 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat vaaleanvihreät tai vihertävän harmaat. Lehtilavan muoto on suikea tai soikea. Lehtien pituus on noin 10 senttimetriä. Niiden lehtilaita on nyhä- tai sahalaitainen. Lehdistä lähtee aromaattinen tuoksu niitä musertaessa.
Kuvaus > Kukat

Lehtosalvia kukkii kesä-elokuussa. Sen kukat ovat väriltään violetinsinisestä siniseen. Kukat ovat pitkässä terttumaisessa kukinnossa.
Levinneisyys

Lehtosalviaa kasvaa Keski-Euroopassa ja Turkissa Anatoliassa, joissa se on luonnonvarainen aurinkoisilla niityillä, lehdoissa ja metsissä paikoilla, joissa on hyvin vettä läpäisevä maa.
Sitä kasvatetaan paljon koristekasvina pihoilla polkujen varsilla ja puutarhoissa sekä perhospuutarhoissa sen pitkän ja runsaan kukinnan vuoksi. Lehtosalviasta on paljon lajikkeita, jotka ovat näyttävämpiä kuin luonnonvarainen muoto.
Kuvia

Lehtosalvia elinympäristössään
Lehtiä
Aiheesta muualla

2019 Year of the Salvia nemorosa National Garden Bureau. Viitattu 14.8.2019. (englanniksi)
Salvia nemorosa ‘Ostfriesland’, Salvia BBC Gardeners' World Magazine. Viitattu 14.8.2019. (englanniksi)
Nussbaum

Nussbaum, Nußbaum tai Nusbaum (saksaa, ’pähkinäpuu’) voi viitata muun muassa seuraaviin asioihin:
Nußbaum, paikkakunta Saksan Rheinland-Pfalzissa
Zum Nußbaum, historiallinen majatalo Berliinin Nikolaiviertelissä
Sukunimi

Adam Nussbaum (s. 1955), yhdysvaltalainen muusikko
Felix Nussbaum (1904–1944), saksalainen taiteilija
Horst Nußbaum (s. 1940), saksalainen jalkapalloilija, säveltäjä ja musiikintuottaja
Johann Nepomuk von Nussbaum (1829–1890), saksalainen kirurgi
Martha Nussbaum (s. 1947), yhdysvaltalainen filosofi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nussbaum”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Olomoucin lääni

| Olomoucin lääni Olomoucký kraj |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Lääni (punainen) Tšekin kartalla
Valtio:  Tšekki
Osa (NUTS 2):  Střední Morava (Keski-Määri)
Piirikunnat:  5
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ostrava
Pinta-ala:  5 267 km²
Väkiluku (2020)  (arvio):  632 015
 – väestötiheys:  120 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  CZ071
Olomoucin lääni (tšek. Olomoucký kraj ) on yksi Tšekin kolmestatoista läänistä. Sen pääkaupunki on Olomouc.
Läänin pinta-ala on 5 267 neliökilometriä, ja vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 632 015 asukasta.
Olomoucin lääni sijaitsee Tšekin itäosassa. Se ulottuu pohjoisessa Puolaan, jonka kanssa sillä on noin 100 kilometriä rajaa. Olomucin vuorilla harjoitetaan talviurheilua. Matkailunähtävyyksiin kuuluvat Priessnizin kylpylä Jesenikissä, Javoříčkon luolat ja Olomoucin Pyhän kolminaisuuden pylväs.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olomoucin lääni Wikimedia Commonsissa
Tšekin läänit
Etelä-Böömin lääni
Etelä-Määrin lääni
Hradec Královén lääni
Karlovy Varyn lääni
Keski-Böömin lääni
Liberecin lääni
Määrin-Sleesian lääni
Olomoucin lääni
Pardubicen lääni
Plzeňin lääni
Pääkaupunkialue
Ústín lääni
Vysočinan lääni
Zlínin lääni
Nusrat Fateh Ali Khan

Nusrat Fateh Ali Khan
Nusrat Fateh Ali Khan (urduksi ‏نصرت فتح على خاں‎, Nusrat Fateh Alī Xān; 13. lokakuuta 1948 – 16. elokuuta 1997) oli pakistanilainen laulaja. Hän aloitti uransa 1970-luvun alussa. Hänen edustamansa musiikkityyli on qawwalia, sufilaista islamilaista uskonnollista musiikkia. Hän teki myös musiikkia moniin intialaisiin ja pakistanilaisiin elokuviin.
1990-luvulla Nusrat Fateh Ali Khan tuli länsimaisen musiikkiyleisön laajempaan tietoisuuteen levyttäessään Peter Gabrielin RealWorld-levymerkille sekä perinteiseen tyyliin esitettyä musiikkia, kuin myös kanadalaisen Michael Brookin kanssa tekemäänsä musiikkia, jossa perinteinen qawwali-musiikki yhdistyi länsimaiseen rytmimusiikkiperinteeseen. Nusrat Fateh Ali Khan on ollut lukuisten remiksausten kohteena, hänen musiikkiaan on remiksannut mm. Massive Attack.
Guinnessin ennätystenkirjan mukaan Nusrat Fateh Ali Khan on kaikkien aikojen eniten levyttänyt qawwaliartisti ja hänen tuotantonsa kattaa kaikkiaan yli 125 albumia.
Elämänsä lopussa Khan kärsi munuais- ja maksavaivoista. Hänen tilansa kävi erittäin huonoksi Lontoossa 11. elokuuta 1997, kun hän oli ollut matkalla Lahoresta Los Angelesiin munuaisensiirtoon. Hän oli yhä Cromwell Hospitalissa, Lontoon South Kensingtonissa kuollessaan sydänkohtaukseen 17. elokuuta. Lääkärien mukaan hän oli saanut hepatiitin dialyysilaitteesta, jolla häntä oli hoidettu Pakistanissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nusrat Fateh Ali Khan Wikimedia Commonsissa