stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Live Evil (Black Sabbathin albumi)
Vastaanotto mediassa ja arvostus nykyaikana > Albumi mediassa julkaisun aikaan

Live Evil julkaistiin lopulta joulukuussa 1982 Yhdysvalloissa ja tammikuussa 1983 Isossa-Britanniassa. Albumin menestykseen vaikutti entisen vokalistin Ozzy Osbournen kuukautta aiemmin julkaisema Speak Of The Devil-live-albumi, jolla hän versioi entisen yhtyeensä klassikoita. Osbournen albumi myi lopulta platinaa Yhdysvalloissa kun taas Sabbathin Live Evil pääsi vain niukasti top-40:een uudella mantereella.
Lisäksi Black Sabbath oli albumin julkaisun aikana hajonneena Dion ja Appicen lähdettyä ja näin ollen albumin, jonka teko periaatteessa hajotti yhtyeen, promotointi jäi vähäiseksi. Mediassa puolestaan jäsenet puivat Dion ja yhtyeen välirikkoa tiukoin sanankääntein: Butler kuvasi Dioa syksyllä 1983 "vittumaiseksi ja itseään täynnä olevaksi tyypiksi" kun taas Dio kertoi, että "Geezer Butlerin ainoa päätös yhtyeessä on se, ottaako hän ravintolassa oluen vai voileivän".
Euroopassa listamenestys oli parempaa albumin noustessa top 20:een mm. Britanniassa, Suomessa ja Ruotsissa. Brittiläinen Kerrang!-lehti suitsutti albumia arvostelussaan: "Live Evil on suositeltava hankinta kaikille Heavy Metal-friikeille. Se on äänekästä ja isoa kamaa genren pioneereilta." Suomessa puolestaan Soundi-lehden levyarvostelija kuvaa albumin kuuntelua "kärsimykseksi" ja Iommin sooloa kappaleessa "Heaven And Hell" olevan "tuskaa korville".
Vastaanotto mediassa ja arvostus nykyaikana > Albumin myöhempi arvostus

Sittemmin albumi on saanut pääosin myönteisiä arvosteluja. Albumi oli pitkään ainoa virallinen live-tallenne yhtyeen katalogissa ja näin ollen merkittävä. Allmusicin arvostelija mainitsee albumin olevan "vaikeasta historiastaan huolimatta jälkikäteen katsottuna positiivinen kuvaus Dion aikaisesta Sabbathista". Metal Observer-sivuston kriitikko kertoo albumin soundin olevan "voimakas" ja kehuu soitantaa "tuoreeksi ja erittäin raskaaksi". Heavy Metal Now-sivuston arvostelija kehuu kokoonpanon omaa materiaalia, mutta toteaa kuitenkin, että "Dio ja Appice eivät vakuuta Osbournen ajan Sabbath-klassikoissa".
Myös albumin muusikot sopivat riitansa myöhemmin ja kokoontuivat uudelleen kahteenkin otteeseen, ensin vuosina 1990-1992 ja viimeisen kerran vuonna 2006 Heaven & Hell-nimen alla toimien aina Dion kuolemaan, vuoteen 2010 saakka. Jäsenten mielipiteet albumin sisällöstä ovat pääosin positiivisia: "Keikat olivat aina vahvoja, huolimatta lavan takaisista ongelmista", kertoi Butler vuonna 2009. Dio oli samoilla linjoilla: "Se oli loistava kiertue. Soitimme todella hyvin koko kiertueen ajan. Mutta albumi tuntuu jälkikäteen oudolta. Olimme Vinnyn kanssa ulkona yhtyeestä periaatteessa ennen miksauksen aloitusta". Iommi on tyytyväinen albumiin: "Albumi tuli ulos, kun kokoonpano oli jo todellakin hajonnut. Mutta siinä on kuitenkin oma jännitteensä ja siitä kuulee, että soitto kulki tuolloin. Otin albumin vertauskohteeksi, kun treenasimme vuoden 2006 uudelleenkokoontumisen yhteydessä".
CD-julkaisut

Live Evil julkaistiin alun perin avattavilla kansilla olevana tupla-vinyylinä. Kasetti-versiossa a-puolella ovat vinyylin 1. ja 3.-puolet ja b-puolella 2. ja 4.-puolet. Tämä sen takia, että molemmat kasetti-puolet olisivat suurin piirtein yhtä pitkiä. Yhdysvalloissa Warner Brosin ensimmäinen cd-painos on tupla-cd, joka sisältää koko albumin. Euroopassa ensimmäinen cd-painos pudotti "War Pigs"-kappaleen pois, jotta albumi sopisi säästösyistä yhdelle cd:lle silloisten aikarajoitusten vuoksi.
Castlen remasteroitu cd-painos vuodelta 1996 sisältää kaikki kappaleet yhdellä cd:llä, mutta kaikki välispiikit on editoitu pois tilan säästämiseksi. Rhino Records julkaisi vuonna 2008 The Rules of Hell-nimisen boksin joka sisältää kaikki Dion aikaiset Sabbath-albumit, mukaan lukien Live Evilin tupla-cd:nä alkuperäis-versiona. Universal Music julkaisi Live Evilistä "deluxe"-version vuonna 2010 joka sisältää koko albumin tupla-cd:nä alkuperäis-versiona.
Kappaleet > LP 1

A-puoli
E5150 – 2.09 (säv. Geezer Butler, Tony Iommi)
Neon Knights – 4.28 (säv. Butler, Iommi, Ronnie James Dio, Bill Ward, san. Dio)
N.I.B. – 5.09 (säv. Butler, Iommi, Ozzy Osbourne, Ward)
Children of the Sea – 6.04 (säv. Butler, Iommi, Dio, Ward, san. Dio)
Voodoo – 5.23 (säv. Butler, Iommi, Dio, san. Dio)
B-puoli
Black Sabbath – 8.34 (säv. Butler, Iommi, Osbourne, Ward)
War Pigs – 9.17 (säv. Butler, Iommi, Osbourne, Ward)
Iron Man – 7.10 (säv. Butler, Iommi, Obbourne, Ward)
Kappaleet > LP 2

A-puoli
The Mob Rules – 3.18 (säv. Butler, Iommi, Dio, san. Dio)
Heaven and Hell – 11.57 (säv. Butler, Iommi, Dio, Ward, san. Dio)
B-puoli
The Sign of the Southern Cross/Heaven and Hell (Continued) – 7.16 (säv. Butler, Iommi, Dio, san. Dio)
Paranoid – 3.25 (säv. Butler, Iommi, Osbourne, Ward)
Children of the Grave – 5.02 (säv. Butler, Iommi, Osbourne, Ward)
Fluff – 0.43 (säv. Butler, Iommi, Osbourne, Ward)
Kokoonpano > Black Sabbath

Tony Iommi – kitara
Geezer Butler – bassokitara
Ronnie James Dio – laulu
Kokoonpano > "Erityiskiitokset"

Vinnie Appice – rummut
Geoff Nicholls – kosketinsoittimet
Tuotanto

Tony Iommi ja Geezer Butler – tuottajat
The Record Plant LA Mobile – nauhoitus
Lee De Carlo ja Bill Freesh – nauhoittajat
Bill Hutcheson, Jim Scott ja Scott Stogel – Mobile-ryhmä
Miksattu The Record Plant-studioilla Los Angelesissa
Paul Clark – kannen suunnittelu
Jay Vigon – taiteellinen suunnittelu
Stan Wells – maalaus
Mark Weiss ja Paul Harbron – valokuvaus
Arvostelut

Korroosio.fi () linkki[vanhentunut linkki]
Allmusic () linkki
Metal Observer (9/10) linkki (Arkistoitu – Internet Archive)
Mark Prindle (8/10) linkki
Heavy Metal Now (7.1/10) linkki[vanhentunut linkki]
Julkaisuhistoria

1982: Warner Bros. (23742-1), USA, tuplavinyyli
1983: Vertigo Records (SAB-10, 6650-009), UK, tuplavinyyli
1983: Vertigo (6650-009), EU, tuplavinyyli
1983: Warner Bros. (23742-2), USA, 2CD
1983: Vertigo (826-881-2), EU, 1CD (ei "War Pigs"-kappaletta)
1996: Castle Communications / Essential (ESM-CD333), UK, 1CD (ei välispiikkejä)
2004: Sanctuary Records (SMRCD074), EU, 1CD (ei välispiikkejä)
2008: Rhino Records (osana The Rules of Hell-boksia: R2-460156, erillisenä: R2-460156-C), 2CD
2010: Universal Music Group (UICY-25128), UK, 2CD Deluxe Edition
Aiheesta muualla

Live Evil (Black Sabbathin albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Live Evil (Black Sabbathin albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Black Sabbath |
| --- | --- |
 Tony Iommi  Ozzy Osbourne  Geezer Butler  Bill Ward   Entiset jäsenet: Ronnie James Dio  Vinny Appice  Ian Gillan  Glenn Hughes  Tony Martin  Cozy Powell  Geoff Nicholls  Bev Bevan  Neil Murray  David Donato  Dave Spitz  Eric Singer  Ray Gillen  Bob Daisley  Jo Burt  Terry Chimes  Laurence Cottle  Dave Walker 
Studioalbumit:  Black Sabbath  Paranoid  Master of Reality  Vol. 4  Sabbath Bloody Sabbath  Sabotage  Technical Ecstasy  Never Say Die!  Heaven and Hell  Mob Rules  Born Again  Seventh Star  The Eternal Idol  Headless Cross  Tyr  Dehumanizer  Cross Purposes  Forbidden  13 
Livealbumit:  Live at Last  Live Evil  Cross Purposes Live  Reunion  Past Lives  Live at Hammersmith Odeon 
Kokoelmat:  We Sold Our Soul for Rock ’n’ Roll  The Sabbath Stones  The Best of Black Sabbath  Symptom of the Universe: The Original Black Sabbath 1970–1978  Black Box: The Complete Original Black Sabbath 1970–1978  Greatest Hits 1970–1978  The Dio Years  The Rules of Hell 
Videot:  The Black Sabbath Story, Vol 1  The Black Sabbath Story, Vol 2 
Muuta:  diskografia  Heaven and Hell (yhtye)  luettelo jäsenistä
Kent Weeks

Kent R. Weeks (s. 1941) on yhdysvaltalainen arkeologi ja egyptologi. Kuuluisaksi hän tuli kaivauksistaan Kuninkaiden laakson haudassa KV5. Weeks on yksi nykyajan arvostetuimmista egyptologeista.
Lapsuus ja opiskelu

Kent Weeks syntyi Everettissä, Washingtonissa. Hän päätti jo kahdeksanvuotiaana ryhtyä egyptologiksi. Weeks opiskeli antropologiaa Washingtonin yliopistossa Seattlessa, jossa hän suoritti maisterintutkinnon. Ensimmäistä kertaa Weeks vieraili Egyptissä vuonna 1963, jolloin hän työskenteli kaivauksilla Nubiassa. Egyptin matkansa aikana hän tapasi ja meni naimisiin Susan Howen kanssa. Weeks sai tohtorinarvon Yalen yliopistosta vuonna 1970.
Työura

Vuonna 1978 Weeks aloitti Theban Mapping Project -nimisen projektin, jonka tarkoituksena oli mitoittaa ja kuvata kaikki Theban nekropolin haudat ja monumentit. Projektin päämääränä oli luoda tietokanta, jota voidaan käyttää hyväksi tulevissa kaivauksissa ja näin välttää turhaa työtä. Tietokannasta on saatavilla myös yleisölle tarkoitettu Macromedia Flashillä toteutettu versio.
Vuonna 1987 Weeks alkoi tutkia tarkemmin Ramses IX:n haudan koillispuolta, josta hän löysi pitkään tuntemattomana olleen haudan (KV5). Haudassa oli käynyt aikaisemmin muun muassa James Burton 1800-luvulla, mutta se oli sittemmin unohtunut ja sisäänkäynti hautautunut. Weeksin johtama ryhmä aloitti haudassa kaivaukset ja pian he huomasivatkin haudan olevan suurin Kuninkaiden laakson haudoista. Haudan löydyttyä Theban Mapping Project keskittyi suurimmaksi osaksi sen tutkimiseen, mutta sen alkuperäinen tavoite pysyi yhä voimassa. Kent Weeks on kirjoittanut haudan kaivauksista päiväkirjaa, joka on myöhemmin myös julkaistu.
Weeks on ollut egyptologian professorina Kairon amerikkalaisessa yliopistossa vuodesta 1988 lähtien.
Teoksia

KV5: A Preliminary Report on the Excavation of the Tomb of the Sons of Ramesses II in the Valley of the Kings (2001) ISBN 977-424-574-1
The Valley of the Kings: The Tombs and the Funerary of Thebes West (2001) ISBN 1-58663-295-7
Atlas of the Valley of the Kings (2000) ISBN 977-424-549-0
The Lost Tomb (1999) ISBN 0-688-17224-5
Aiheesta muualla

Theban Mapping Project
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Martha Wells

| Martha Wells |
| --- | --- |
 Wells vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1964 (ikä 60) Fort Worth, Texas
Aiheesta muualla
marthawells.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Martha Susan Wells (s. 1. syyskuuta 1964 Fort Worth, Texas) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Wells on kirjoittanut enimmäkseen fantasiakirjallisuutta, mutta hän on tullut tunnetuksi myös tieteiskirjallisuudessa The Murderbot Diaries -sarjasta. Wells on voittanut parhaan romaanin Hugo- ja Nebula-palkinnot teoksella Network Effect. Aiemmin Wells voitti parhaan pienoisromaanin Hugo- ja Nebula-palkinnot teoksella All Systems Red.
Suomennetut teokset

Murhabotin päiväkirjat 1: Hälytystila (Alkuteos The Murderbot Diaries 1: All Systems Red, suomentanut Mika Kivimäki) Helsinki: Hertta Kustannus, 2023. ISBN 978-952-406-008-0
Murhabotin päiväkirjat 2: Keinotekoinen olotila (Alkuteos The Murderbot Diaries 2: Artifical Condition, suomentanut Mika Kivimäki) Helsinki: Hertta Kustannus, 2023. ISBN 978-952-406-018-9
Murhabotin päiväkirjat 3: Oikullinen protokolla (Alkuteos The Murderbot Diaries 3: Rogue Protocol, suomentanut Mika Kivimäki) Helsinki: Hertta Kustannus, 2024. ISBN 9789524060394
Murhabotin päiväkirjat 4: Taktinen vetäytyminen (Alkuteos The Murderbot Diaries 4: Exit Strategy, suomentanut Mika Kivimäki) Helsinki: Hertta Kustannus, 2024. ISBN 9789524060509
Aiheesta muualla

Martha Wells Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Björn Weckström

Björn Weckström vuonna 1992.
Björn Ragnar Weckström (s. 8. helmikuuta 1935 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä ja korutaiteilija. Hän on käynyt kultaseppäkoulun 1950-luvulla. Uransa alusta asti hän on luonut veistoksellisia koruja, jotka muistuttavat pienoisveistoksia enemmän kuin perinteistä korusepän työtä. Weckström tunnetaan erityisesti Lapponia Jewelrylle tekemistään töistä.
Ura korusuunnittelijana

Weckströmin tunnetuin luomus lienee Avaruushopea-sarjan kaulakoru Planetaariset laaksot, jonka hän suunnitteli Lapponialle vuonna 1969. Koru nähtiin vuonna 1977 ensimmäisen Tähtien sota -elokuvan loppukohtauksessa Carrie Fisherin esittämän prinsessa Leian kaulalla. Ohjaaja George Lucasin oli alun perin tarkoitus tilata Weckströmiltä varta vasten elokuvaa varten suunniteltu koru, mutta kuvauskiireiden takia hän joutui etsimään sopivan korun Weckströmin aiemmasta tuotannosta. Suomessa järjestettyyn vuoden 2007 Eurovision laulukilpailun finaaliin Planetaariset laaksot oli valittu juontaja Jaana Pelkosen kaulakoruksi.
1970-luvun alussa Weckström yhdisteli koruissaan hopeaa ja akryylimuovia. John Lennon ja Yoko Ono ostivat Weckströmin akryylikoruja göteborgilaisliikkeestä, ja pian Weckströmin korut, etenkin sormus Kivettynyt järvi, pääsivät erikoislähikuviin Onon yllä pariskunnan televisiohaastattelussa Yhdysvalloissa, joka tapahtui joidenkin lähteiden mukaan vuonna 1971 ja toisten mukaan vuonna 1975.
Ura kuvanveistäjänä

Fazerin kukko -niminen Weckströmin veistos seisoo Helsingin Kluuvikadulla. Sen on lahjoittanut Helsingin kaupungille Fazer Oy konditorian satavuotisen historian kunniaksi. Veistos on saanut muotonsa hirven selkänikamasta. Aihe johtui siitä, että kukko oli Fazerin ensimmäinen tunnuskuva. Weckström sai idean muodosta vaeltaessaan Ahvenanmaan metsissä, missä hän näki hirven jäännökset ja otti niistä selkänikaman. ”– – tässä olivat kukko siipineen ja Karl Fazerin lempiharrastus [metsästys] samassa muodossa”, Weckström sanoo. Isolle Roobertinkadulle on pystytetty Weckströmin veistos Viheltelevä helsinkiläinen.
Flooran päivänä 13. toukokuuta 2018 HYY Yhtymä luovutti Helsingin yliopiston ylioppilaskunnalle lahjaksi Björn Weckströmin veistoksen Yhdessä ylioppilaskunnan 150-vuotisjuhlavuoden kunniaksi. Veistos sijoitettiin HYY Yhtymän omistamalle Kaivopihalle Helsingin keskustaan.
Korujen ja veistosten ohella Weckström on suunnitellut eräitä sarjatuotantolaseja Nuutajärven lasitehtaalle. Näistä voidaan mainita 1970- ja 1980-luvun Kanerva- ja Fortuna-sarjan maljakot. Sarjatuotantolasistojen lisäksi Weckströmin tuotantoon kuuluu lukuisia uniikkeja, Nuutajärven lasinpuhaltajien kanssa valmistettuja lasiteoksia, sekä mm. lasinpuhaltajamestari Kari Alakosken toteuttamia monumentaalisia lasiveistoksia.
Tunnettuja ovat myös suuret pronssiveistokset, ”koneihmiset”, joissa taiteilija yhdistää Kreikan tarustoa ja aikamme tieteellisiä saavutuksia. Weckström luki 1970-luvulla Barbara McClintockin artikkelin, jossa ennustettiin, että tulevaisuudessa ihmistenkin geenejä voitaisiin muokata, ja kertoo järkyttyneensä siitä.
Weckström on palkittu muun muassa Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1971 ja professorin arvonimellä vuonna 1986. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin Kaj Franck -muotoilupalkinto. Vuonna 2017 Weckströn sai Italian presidentin myöntämän Cavaliere dell’Ordine della Stella d’Italia -ansiomerkin. Itsenäisyyspäivänä 2023 Björn Weckströmille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki. Vuonna 2024 hänelle myönnettiin kulttuurin Suomi-palkinto.
Weckström asuu ja työskentelee Italiassa osan vuodesta, mutta pääsääntöisest nykyään ateljeekodissaan Espoossa.
Didrichsenin taidemuseossa järjestettiin laaja retrospektiivinen näyttely Ihminen, kone ja koru syys–tammikuussa 2021–2022.
Narkissos, 1982, Helsinki.
Fazerin kukko, 1991, Helsinki.
Viheltelevä helsinkiläinen, 1995, Helsinki
Yhdessä, 2018, Helsinki
Kirjallisuutta

Takalo-Eskola, Ilkka Juhani: Björn Weckström.  Punkaharju:  Retretti, 1986.
Weckström, Björn: Björn Weckström.  Helsinki:  Otava, 1980.  ISBN 951-1-05688-3
Weckström, Björn – Aav, Marianne – Viljanen, Eeva (toim.): Björn Weckström.  Helsinki:  Designmuseo, 2003.  ISBN 952-9878-30-3
Weckström, Björn: Mitt liv son Björn. Bazar Kustannus, 2018. ISBN 978-952-279-643-1
Weckström, Björn: Myyttien muotoilija: Taiteilijan omaelämäkerta. Suomentanut Saija Saarela. Bazar Kustannus, 2018. ISBN 978-952-279-606-6
Viljanen, Eeva: ”Weckström, Björn (1935–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 10, s. 388–389.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-451-2  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Weckström, Björn hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Weckströmin esittely Kalevala Korun sivuilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Björn Weckström (vas.) vastaan­ottamassa Rio de Janeiron 400-vuotis­juhlan koru­muotoilu­kilpailun palkintoa Brasilian suurlähettiläältä Vincente Paolo Gattilta vuonna 1965. Oikealla Pekka Anttila.
Avaruushopea-sarjan rannekoru.
Theodor Weissman

Theodor Weissman.
Theodor Mauritz Jacob Weissman (1. tammikuuta 1891 Hämeenlinna – 29. maaliskuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän käytti taiteilijanimiä Teddy Wessman, Tettu Weissman sekä Th. Weissmann. Hän teki myös laulujen sanoituksia.
Valikoitu diskografia

Th. Weissman, pianon säestyksellä: Luonto se tikanpojan puuhun vetää (säv. & san. tuntematon), Westerlund, HMV X 2578, 1927
Th. Weissman, pianon säestyksellä: -tarten laulu (säv. & san. tuntematon), Westerlund, HMV X 2578, 1927
Th. Weissman, pianon säestyksellä: Hän on vaan mennyt Jaanssonskan luokse (säv. & san. tuntematon), Westerlund, HMV X 2579, 1927
Th. Weissman ja Homocord-orkesteri: Tytöt meijän kylästä (säv. traditional, san. Tatu Pekkarinen), PSO, Homocord O.4-23010, 1929
Th. Weissman ja Homocord-orkesteri: Juhlan päättäjäislaulu (säv. traditional, san. Hjalmar Nortamo), PSO, Homocord O.4-23017, 1929
Th. Weissman ja Homocord-orkesteri: Bellona ja Rodrigo (Estudiantina)(säv. Emile Waldteufel, san. Hjalmar Nortamo), PSO, Homocord O.4-23017, 1929
Th. Weissman viulun ja harmonikan säestyksellä: Mulla on priki (säv. traditional, san. tuntematon), PSO, Homocord O.4-23025, 1929
Th. Weissman ja Homocord-orkesteri: Amerikan ihmemaa (säv. traditional, san. J. Alfred Tanner), PSO, Homocord O.4-23085, 1930
Aiheesta muualla

Theo Weissmanin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Tettu Wessman laulaa gramofoniin Berlinissä, Aamulehti, 16.06.1929, nro 162, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Stefan Werner

| Stefan Werner> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1959
Ammatti:  yliopistonlehtori 
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Joensuun yliopisto FT 2000
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto 
Tutkimusalue:  fonetiikka, yleinen kielitiede, kieliteknologia 
Stefan Werner (s. 1959) on kieliteknologian kehittäjä Itä-Suomen yliopistossa (UEF). Määräaikainen professuuri Itä-Suomen yliopistossa 2014–2018.
Teokset

Werner, Stefan: Modelle deutscher Intonation: zu Vergleichbarkeit und empirischer Relevanz von Intonationsbeschreibungen[vanhentunut linkki]. 233 sivua. Joensuun yliopiston humanistisia julkaisuja. 2000. ISBN 951-708-892-2. (Väitöskirja)
Åke Weber

Åke Fredrik Ludvig Weber (käytti Saksassa peitenimeä Wallgrén, 14. maaliskuuta 1895 Helsinki – 23. huhtikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana saksassa, missä hän taisteli Saksan armeijassa itärintamalla ja myöhemmin Suomen sisällissodassa.
Perhetausta

Weberin vanhemmat olivat hammaslääkäri Theodor Weber ja Elisabet Sihvonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Solveig Granholmin kanssa.
Opinnot

Weber kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1914 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1914 – 1916 ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon vuonna 1920.
Jääkärikausi

Weber liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 28. toukokuuta 1917, josta hänet siirrettiin 7. elokuuta 1917 pataljoonan 2. komppaniaan, josta käsin hän suoritti Libaussa järjestetyn moottorivenekurssin.
Suomen sisällissota

Weber astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 Saksassa varavääpeliksi ylennettynä. Hän palasi Suomeen 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin Valkoiseen Armeijan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Weber siirrettiin sisällissodan jälkeen kesällä vuonna 1918 lento-oppilaaksi Ilmailuvoimiin, mistä hänet siirrettiin muutaman kuukauden jälkeen adjutantiksi Lentoasema III:lle. Hän toimi hetken myös lentoaseman päällikön viransijaisena. Armeijasta hän erosi vakinaisesta palveluksesta 22. tammikuuta 1919. Seuraavana vuonna 1. maaliskuuta 1920 alkaen hän siirtyi Korkeakosken kenkätehtaan teknilliseksi johtajaksi ja palveli tehtävässä 1. joulukuuta 1921 saakka. Saman aikaisesti hän toimi myös Juupajoen suojeluskunnan harjoituspäällikkönä. Vuoden 1922 alkukesästä hän työskenteli insinöörinä Wulcan Werke tehdasyhtymän palveluksessa Hampurissa, mistä hän siirtyi saman vuoden heinäkuussa Suomen höyrylaiva oy:n palvelukseen insinööriksi ja olikin kyseisen yrityksen palkollisena aina vuoteen 1941 saakka. Hän toimi myös vuodesta 1930 alkaen Pariisilaisen Bureau Veritas laivaluokitusyhdistyksen päätarkastaja Suomessa vuoteen 1969 saakka.
Talvisota

Weber osallistui talvisotaan autokolonnan johtajana Täydennysjalkaväkirykmentti 2:ssa, josta hänet siirrettiin aluksi komendantiksi Lahteen ja edelleen Hämeenlinnaan. Talvisodan jälkeen hän siirtyi Suomen höyrylaiva Oy:stä Germanischer Lloydin palvelukseen ja oli sen palkkalistoilla vuoteen 1969 saakka. Vuosina 1950–1961 hän työskenteli myös Lloyd's Register of Shippingille. Hän toimi vuosina 1945–1947 Sotevan Teräslaivaston päällikkönä.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 14. elokuuta 1918  Luutnantti 6. joulukuuta 1930 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Gunnar Weman

Gunnar Weman
Nils Gunnar Ludvig Weman, (25. helmikuuta 1932 Uppsala – 24. helmikuuta 2024) oli ruotsalainen teologi, joka toimi Luulajan hiippakunnan piispana vuosina 1986–1993 ja Ruotsin kirkon arkkipiispana 1993–1997.