stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Apostolaatti

Apostolaatti tarkoittaa sekä apostolien virkaa että kirkon saamaa lähetyskäskyä ja se on käytössä etenkin katolisessa kirkossa. Maallikot toteuttavat kirkon pääasiallista tehtävää, kristinuskon eteenpäin viemistä apostolaatin kautta. Apostolaatti sisältää kolme ulottuvuutta: uskon, toivon ja rakkauden henkilökohtainen sisäistäminen, Kristuksen perheessä, josta kirkko on kuin pienoismalli, toimiminen ja osallistuminen sen julkiseen toimintaan ja osallistuminen uskon julistamiseen, jumalanpalvelukseen ja hyväntekeväisyystoimintaan.
Sanalla maallikoapostolaatti tarkoitetaan lähinnä toimintaa hyväntekeväisyydessä ja uskon eteenpäin viemisessä.
Historiallinen kehitys

Alkukirkossa sekä naiset että miehet ymmärsivät apostolaatin osaksi kristittynä olemista. He pyrkivät toteuttamaan Kristuksen esimerkkiä tekemällä hyväntekeväisyyttä köyhiä, lapsia, sairaita, vanhoja ja jopa kuolleita kohtaan.
Karitatiivisten laitosten, kuten sairaaloiden ja koulujen kehittyessä, tietoisuus apostolaatin toteuttamisesta osana maallikkokristittynä olemista jäi vähemmälle huomiolle ja tehtävä annettiin papiston ja luostareiden hoidettavaksi. Maallikot tosin osallistuivat edelleen hyväntekeväisyyteen veljeskuntien ja kiltojen kautta mutta maallikoiden vapaaehtoistyö väheni jatkuvasti.
Modernin ajan alussa kirkon ja yhteiskunnan muuttuessa suuresti kehittyi uusia apostolisia elämänmuotoja. Ranskassa 1600-luvun ensimmäisellä puoliskolla perustivat Vincent de Paul ja Louise von Marillac  lazaristiläiset ja vincentiläiset sääntökunnat. Etenkään naisten kohdalla nämä eivät olleet luostarisääntökuntia vaan mahdollistivat maallikkoapostolaatin, vaikka siitä tuolloin seurasikin tietty perheen ja työn erottaminen.
1800-luvulla maallikoiden apostolaattitoiminta laajeni entisestään, eikä enää nähty tarpeelliseksi sitoutua luostarielämään, vaan kaikkien kristittyjen kutsumuksen tulisi toteuttaa apostolaattia heidän omassa elämässään.
1900-luvun alussa tekivät ensimmäiset paavit yrityksiä vahvistaa maallikoiden toteuttamaa apostolaattia. Paavi Leo XIII perusti Katolinen toiminta -liikkeen ja 1925 Paavi Pius XI käynnisti maailmanlaajuisen organisaation "Catholic Action", jossa maallikot toteuttavat apostolaattia, mutta joka kuitenkin toimii kirkollisten viranhaltijoiden alaisuudessa.
Vatikaanin toinen kirkolliskokous julkaisi maallikoiden apostolaatista asiakirjan Apostolicam actuositatem ja sen myötä kirkko tunnustaa virallisesti, että maallikoiden toteuttama apostolaatti on jokaisen kristityn tehtävä, eikä sen tarvitse olla papiston ohjaamaa, sillä ajatellaan että Jeesus Kristus itse ohjaa kristittyjä.
Käännös suomeksi
Arbogast & Bastian

Arbogast & Bastian (myös A&B Meats) oli vuonna 1887 perustettu teurastus- ja lihanpakkauslaitos Allentownissa, Pennsylvaniassa Yhdysvalloissa. Yritys oli aikoinaan Yhdysvaltain johtava sikateurastamo, joka pystyi käsittelemään suurimman osan Pensylvanian vuosittaisesta 850 000 teurassikamäärästä. Menestyksekkäimpänä kautenaan Arbogast & Bastian teurasti noin 4 000 sikaa päivässä.[lähde? ]
Yritys meni konkurssiin vuonna 1985.[lähde? ]
Anja Levoranta

| Anja Levoranta> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. toukokuuta 1938 Noormarkku
Kuollut: 2. kesäkuuta 2021 (83 vuotta) Nokia
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  taidemaalari
Taiteilija
Ala:  kuvataide
Anja Helena Levoranta (o. s. Hänninen, 15. toukokuuta 1938 Noormarkku – 2. kesäkuuta 2021 Nokia) oli suomalainen taidemaalari. Hänen työnsä ovat pääosin öljyväritöitä ja akvarelleja. Varhainen tuotanto edusti realistista tyyliä, jonka jälkeen hänen tyylinsä oli vahvan ekspressiivinen.
Opinnot

Levoranta kouluttautui ensin lastentarhanopettajaksi vuosina 1958–1959. Hän siirtyi kuitenkin taideopintojen pariin Vammalan opistoon vuosiksi 1966–1972. Levoranta on tehnyt kurssimuotoisia opintoja muun muassa Vapaassa taidekoulussa, Oriveden opistossa, Kuusamon kansanopistossa ja Helsingin Taiteilijaseuran kursseilla.
Ura

Levorannan ensimmäinen valtakunnallinen näyttely oli vuonna 1972. Hänellä on ollut Suomessa yksityisnäyttelyitä muun muassa Seinäjoen taidehallissa vuosina 1999–2000 sekä useissa gallerioissa eri puolilla Suomea. Yhteisnäyttelyissä hänen teoksiaan on ollut esillä muun muassa Porin Taiteilijaseuran näyttelyissä Porin taidemuseossa vuosina 1982, 1987, 1992 ja 1997, Vaasan taidehallissa vuonna 2004 sekä eri aluenäyttelyissä, esimerkiksi Rauman taidemuseossa 1981. Hänen teoksiaan on hankittu muun muassa Sastamalan, Porin, Huittisten, Rauman ja Harjavallan kaupunkien, Emil Cedercreutzin museon ja Tampereen yliopistollisen sairaalan kokoelmiin. Hän on Taidemaalariliiton, Suomen akvarellitaiteen yhdistys ry:n, Porin Taiteilijaseuran ja Vammalan seudun taideyhdistyksen jäsen. Levoranta on kuvataiteilijana toimimisen lisäksi työskennellyt muun muassa Vammalan opiston ja Tyrvään käsi- ja taideteollisen oppilaitoksen tuntiopettajana sekä akvarellikurssien opettajana.
Taide

Jo alle vuoden ikäisenä Levoranta sommitteli tilkkutöitä lattialla istuessaan. 1970-luvulla Levorannan taide oli tarkkaa realismia, jonka jälkeen tuli vahva ekspressiivinen kausi. Työskennellessään taideterapeuttina hän kuvasi töissään potilaiden kokemaa tuskaa. Hänen töissään on myös kuvattu olevan yhtymäkohtia norjalaisen Edvard Munchin edustamaan saksalaistyyppiseen ekspressionismiin. Akvarelleissaan hän on kuvannut muun muassa arjen estetiikkaa maalamalla arkisia, pieniä yksityiskohtia. Osa töistä liikkuu abstraktin ja esittävän rajamaastossa. Levorannan tuotantoon kuuluu erityisesti öljyväritöitä ja akvarelleja, mutta myös akryylejä ja guasseja. Hänelle ympäröivä luonto ja valo ovat tärkeitä. Hänen mukaansa joskus pitkään mietityttänyt asia kiteytyy kookkaaksi öljyvärimaalaukseksi. Akvarellien aiheet pulpahtavat mielikuvista ja tunteista.
Tunnustukset

Levoranta on saanut Vammalan kaupungin kulttuuripalkinnon ja apurahan 1976, Turun ja Porin läänin kohdeapurahan 1981 ja 1982, Porin Saskiat ry:n näyttelystipendin 1983 ja Suomen kulttuurirahaston Satakunnan rahaston stipendin 1983.
Yksityiselämä

Anja Levorannalla on kolme lasta. Hänen miehensä, autoliikkeen toimitusjohtaja Matti Levoranta menehtyi lento-onnettomuudessa Äkäslompolossa vuonna 2004. Levoranta asui Nokian Siurolla. Hänellä oli fengshui-henkinen puutarha, jolla hän on osallistunut Avoimet Puutarhat -tapahtumaan. Levoranta menehtyi nopeasti edenneeseen sairauteen kotonaan.
Yön kuningas (hahmo)

| Yön kuningas |
| --- | --- |
 Yön kuninkaaksi pukeutunut henkilö.
Luoja(t):  David Benioff D. B. Weiss
Näyttelijä(t):  Richard Brake Vladimir Furdik
Ensi- esiintyminen:  ”Ruusu ja leijona”
Viimeinen esiintyminen:  ”Pitkä yö”
Henkilötiedot
Status:  kuollut
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Muurin pohjoispuoli
Ryhmäsidokset:  valkeat kulkijat
Voimat:   valkeiden kulkijoiden luominen  kuolleiden herättäminen  sään hallinta  epäinhimillinen vahvuus 
Suhteet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yön kuningas (engl. Night King) on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Game of Thrones, mutta hahmoa ei ole ainakaan toistaiseksi tavattu televisiosarjan perustana käytetyssä George R. R. Martinin kirjasarjassa Tulen ja jään laulu. Yön kuningas on ihmisiä vastaan taistelevien valkeiden kulkijoiden johtaja ja yksi sarjan keskeisistä antagonisteista. Hahmoa näyttelee aluksi Richard Brake ja myöhemmin Vladimir Furdik.
Valkeat kulkijat

Yön kuningas johtaa valkeita kulkijoita (engl. White Walkers), jotka ovat ihmismäisiä jäähirviöitä. Televisiosarjan mukaan Westerosia aikoinaan asuttaneet metsän lapset loivat valkeat kulkijat tuhansia vuosia sitten Sankareiden ajalla puolustamaan itseään mantereelle saapuneilta ensimmäisiltä ihmisiltä, mutta ne kääntyivätkin luojiaan vastaan. Metsän lapset liittoutuivat ensimmäisten ihmisten sekä jättiläisten kanssa ja onnistuivat ajamaan valkeat kulkijat kauas pohjoiseen. Pohjoisimmat osat erotettiin muusta mantereesta Muurilla, jota vartioimaan perustettiin Yövartio. Tarinan alussa valkeat kulkijat elävät kaukana Muurin pohjoispuolella ja ovat viettäneet hiljaiseloa niin kauan, että niitä on alettu pitää pelkkänä legendana.
Valkeat kulkijat pystyvät herättämään henkiin kuolleita, jolloin ne muuttuvat zombeja muistuttaviksi eläviksi kuolleiksi (engl. wight). Ne ovat myös huomattavan vahvoja, jäädyttävät asioita kosketuksellaan ja kyennevät hallitsemaan säätä, koska näyttäytyvät usein lumimyrskyn yhteydessä. Valkeat kulkijat voidaan surmata ainoastaan lohikäärmelasista tai valyrialaisesta teräksestä valmistetuilla aseilla, mutta niiden on arveltu vahingoittuvan myös lohikäärmeiden syöksemästä tulesta. Kun valkea kulkija kuolee, myös sen hallitsemat elävät kuolleet palaavat kuolleiksi.
George R. R. Martinin on kertonyt valkeiden kulkijoiden puhuvan skroth-kieltä, joka kuulostaa samalta kuin murtuva jää. Melisandren mukaan ne palvovat Valon herran vastustajaa.
Hahmo > Kehitys

Game of Thrones -televisiosarjan showrunnerit David Benioff ja D. B. Weiss ovat kertoneet luoneensa Yön kuninkaan, koska halusivat antaa valkeille kulkijoille taustatarinan ja tehdä niistä muutakin kuin ikiaikaisen pahuuden ilmentymän. Benioff ei kuvailisi hahmoa varsinaisesti pahaksi vaan itse Kuolemaksi: Yön kuningas tappaa, koska sitä varten metsän lapset ovat sen luoneet. Hahmolla ei ole sarjassa lainkaan vuorosanoja, koska sillä ei ole Benioffin mukaan mitään sanottavaa.
Benioff on kertonut Yön kuninkaan kuolintavan olleen alusta asti selvä. Hahmon surmaavaan Arya Starkiin yhdistetyssä lausahduksessa ”What do you say to the god of death?” (suom. Mitä kuoleman jumalalle sanotaan?) viitataan Yön kuninkaaseen, joka televisiosarjan hahmoista vastaa parhaiten kuoleman jumalan ruumiillistumaa. Valkeat kulkijat kukistava tikari putkahtelee esiin läpi koko sarjan: sillä muun muassa yritetään murhata Bran Stark sarjan ensimmäisellä kaudella ja Pikkusormi pitelee tikaria pettäessään Ned Starkin. Se esiintyy myös Game of Thronesin esiosassa House of the Dragon, jossa selviää, että tikariin on kaiverrettu Aegon Valloittajan ennustus luvatusta prinssistä.
Hahmo > Ulkonäkö ja maskeeraus

Ulkonäöltään Yön kuningas muistuttaa jäätä. Se on väriltään siniharmaa ja iholtaan suonikas. Hahmo luotiin suurimmaksi osaksi maskeeraamalla: meikeillä ja proteeseilla. Kaikki valkeat kulkijat käyttivät myös värillisiä piilolinssejä. Jäämäisyys ja silmien hohde saatiin aikaan visuaalisin tehostein. Koska Yön kuningas on valkeiden kulkijoiden johtaja, hahmon haluttiin näyttävän kuninkaalliselta ja erottuvan muista kaltaisistaan. Tämä vaikutelma saatiin aikaan sarvikruunulla, joka muodostuu hahmon päästä kasvavista, pieniä jääsarvia muistuttavista ulokkeista.
Yön kuningas luotiin 13 proteesilla, jotka olivat kertakäyttöisiä. Hahmoa näytelleen Richard Braken mukaan proteesien kiinnittäminen kesti viisi tuntia ja niiden poistaminen kaksi tuntia. ”Hardhome”-jakson kuvaksen aikana proteesitiimissä työskenteli yhteensä 50 henkilöä.
Hahmo > Voimat

Muihin valkeisiin kulkijoihin verrattuna Yön kuninkaalla vaikuttaa olevan enemmän kykyjä tai ne ovat voimakkaampia. Hän pystyy luomaan uusia valkeita kulkijoita ihmislapsista sekä herättämään suuria määriä eläviä kuolleita samanaikaisesti. Yön kuningas pystyy herättämään henkiin myös eläimiä, kuten karhuja ja lohikäärmeitä.
Tapahtumat > Kirjasarjassa

Yön kuningas ei ole esiintynyt George R. R. Martinin kirjasarjassa Tulen ja jään laulu, mutta sarja on vielä kesken. Eräässä sarjassa esiintyvässä legendassa mainitaan kuitenkin samankaltainen hahmo, Yökuningas (engl. Night’s King), joka eli Sankareiden ajalla ja oli alun perin Yövartion 13. ylikomentaja. Hän rakastui Muurin takana kalpeaan sinisilmäiseen naiseen, jonka kanssa asettui Yölinnaan ja julisti itsensä kuninkaaksi. Kuninkaana hän teki hirmutekoja, kunnes Talven kuningas Brandon Stark ja Muurintakainen kuningas Joramun kukistivat hänet. Yövartion 13. ylikomentajan nimi on sittemmin unohdettu eikä Martinin teoksista käy ilmi, miltä osin tarina Yökuninkaasta on sarjan maailmassa oikeasti tapahtunut.
Tapahtumat > Televisiosarjassa

Yön kuningasta näytelleet Richard Brake ja Vladimir Furdik.
Yön kuningas esiintyy Game of Thrones -televisiosarjassa ensimmäistä kertaa Bran Starkin näyssä neljännen tuotantokauden toisessa jaksossa ”Ruusu ja leijona”. Saman kauden neljännessä jaksossa näytetään, kuinka hahmo muuttaa kosketuksella Crasterin vastasyntyneen pojan valkeaksi kulkijaksi. Jon Nietos kohtaa Yön kuninkaan Karukodossa seuraavan kauden kahdeksannessa jaksossa, kun tämä herättää kuolleista tuhansia taistelussa kaatuneita villejä.
Valkoisten kulkijoiden alkuperä selviää televisiosarjan kuudennen tuotantokauden viidennessä jaksossa ”Ovi”, jossa Bran matkustaa näyssään kauas menneisyyteen. Näyssä metsän lasten johtaja Leaf iskee puuhun sidottua ihmismiestä lohikäärmelasilla sydämeen. Osuman seurauksena mies muuttuu Yön kuninkaaksi.
Seitsemännen tuotantokauden kuudennessa jaksossa ”Muurin tuolla puolen” Jon Nietos ystävineen ajautuu taisteluun valkeiden kulkijoiden ja näiden elävistä kuolleista koostuvan armeijan kanssa, jolloin Daenerys Targaryen ja hänen lohikäärmeensä saapuvat avuksi. Jonin joukkio pakenee, mutta Yön kuningas onnistuu tappamaan Viserion-lohikäärmeen ja muuttaa sen eläväksi kuolleeksi. Kauden viimeisessä jaksossa Viserion ja sillä ratsastava Yön kuningas tuhoavat ihmiskunnan suojaksi rakennetun Muurin.
Yön kuningas kuolee Talvivaaran taistelussa, kun Arya Stark lyö sitä rintaan valyrialaisesta teräksestä valmistetulla tikarilla. Tikarin osuessa Yön kuningas ja kaikki muutkin valkeat kulkijat särkyvät jään tavoin, jolloin niiden hallinnassa olleet elävät kuolleet tuhoutuvat.
Vaikutteet

Kristine Larsen kuvailee tutkimuksessaan Yön kuninkaan yhtäläisyyksiä kirjailija J. R. R. Tolkienin teoksissa esiintyvään Angmarin Noitakuninkaaseen. Viimeisellä tuotantokaudella Yön kuningas ratsastaa zombilohikäärmeellä, mikä tuo mieleen Noitakuninkaan ja hänen siivekkään ratsunsa. Vastaavasti Yön kuninkaan tappaa yllättävästi nainen eikä tarinan miessankari, kuten Noitakuninkaan surmaa Éowyn romaanissa Taru sormusten herrasta. Televisiosarjan tappokohtaus muistuttaa myös visuaalisesti Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu -elokuvan kohtausta.
Vastaanotto

MTV:n mukaan Yön kuningas oli juuri sellainen pahis, jonka sarja tarvitsi Joffrey Baratheonin kuoleman jälkeen. Ensimmäistä varsinaista kohtaamista hahmon kanssa viidennen tuotantokauden jaksossa ”Hardhome” kuvailtiin uskomattomaksi: hahmo ei sano sanaakaan, mutta katsoja silti tietää kyseessä olevan pääpahis.
Yön kuninkaan kohtalo sai hyvän vastaanoton sarjan näyttelijöiltä, mutta Jonia näyttelevää Kit Haringtonia ja Aryaa esittävää Maisie Williamsia ratkaisu epäilytti. He odottivat katsojien pettyvän, jos Jon ei surmaisi Yön kuningasta ”eeppisessä kaksintaistelussa”. Tutkija Kristine Larsenin mukaan yleisön reaktio juonenkäänteeseen oli kuitenkin positiivinen ainakin naisille suunnatussa mediassa, jossa hetkeä kuvailtiin ”sarjan mahtavimmaksi tapoksi pitkään aikaan” ja sen sanottiin aiheuttaneen kylmiä väreitä. Katsojat huomasivat myös yhtäläisyyden J. R. R. Tolkienin teosten kanssa.
Vaikutus

Yön kuninkaan mukaan on nimetty kimalaiskärpäsiin kuuluva Paramonovius nightking, jonka toukat ovat toisten hyönteisten loisia ja muuttavat ne vähitellen zombimaisiksi. Australiasta löydettyä lajia tavataan vain talvisin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yön kuningas Wikimedia Commonsissa
Night King Wiki of Westerosissa (englanniksi)
Apostoli Andreaan luostari

| Apostoli Andreaan luostari Μονή Αποστόλου Ανδρέα |
| --- | --- |
 Apostoli Andreaan luostari.
Sijainti:  Rizokárpaso, Famagusta, Kypros (Dipkarpaz, İskele, Pohjois-Kypros)
Koordinaatit:  35°39′34″N, 34°34′27″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Apostoli Andreaan luostari (kreik. Μονή Αποστόλου Ανδρέα, Moní Apostólou Andréa, myös Pyhän Andreaan luostari; turk. Apostolos Andreas Manastırı) on ortodoksinen luostari Karpasían niemimaalla Kyproksen saarella. Se on omistettu apostoli Andreaalle.
Luostarin kirkkoa sisältä.
Apostoli Andreaan luostari sijaitsee lähes Karpasían niemimaan kärjessä luostarista nimensä saaneella Apóstolos Andréaksen niemellä, linnuntietä noin 16 kilometriä itään Rizokárpason kylästä. Legendan mukaan apostoli Andreas kävi paikalla lähetysmatkallaan häntä kuljettaneen laivan pysähdyttyä niemellä. Paikalla on ollut luostari oletettavasti bysanttilaiselta ajalta lähtien. Nykyiset luostarirakennukset ovat peräisin 1700- ja 1800-luvuilta.
Luostari on suosittu pyhiinvaelluskohde. Se sijaitsee nykyisin turkkilaisen Pohjois-Kyproksen alueella, ja paikka on sekä kristittyjen että muslimien kunnioittama. Vierailu alueella on ollut helpompaa 2000-luvun alusta lähtien, ja luostaria on kunnostettu YK:n rahoituksella. Luostari juhlii 15. elokuuta ja 30. marraskuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apostoli Andreaan luostari Wikimedia Commonsissa
Arne Hoel

Mäkihyppääjät Vidar Lindboe-Hansen (numero 62) ja Arne Hoel (numero 51) Ruotsin hiihtokisoissa Östersundissa 1948.
Arne Hoel (5. huhtikuuta 1927 Skoger, Drammen – 10. syyskuuta 2006 Nordstrand, Oslo) oli norjalainen mäkihyppääjä. Hän edusti oslolaista Lyn-seuraa.
Hoel sijoittui olympialaisissa kuudenneksi Oslossa 1952 ja 11:nneksi Cortina d'Ampezzossa 1956. Hän oli kolmas Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa vuodenvaihteessa 1958–1959.
Hoel voitti Holmenkollenin kisojen mäkihypyn vuosina 1948, 1951 ja 1959. Ruotsin hiihtokisojen mäkihypyn hän voitti 1947. Salpausselän kisoissa hän oli parhaimmillaan toinen 1950.
Anton Diabelli

Anton Diabelli.
Anton (joskus Antonio) Diabelli (6. syyskuuta 1781 Mattsee lähellä Salzburgia – 7. huhtikuuta 1858 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä ja musiikin julkaisija.
Diabelli syntyi Mattseessa, lähellä Salzburgia. Hän aikoi aluksi ryhtyä papiksi, mutta ottikin musiikin opetusta Michael Haydnilta. Opiskeltuaan Diabelli muutti Wieniin, jossa hän elätti itsensä opettamalla pianon ja kitaran soittoa. Vuonna 1818 Diabelli tutustui Pietro Cappiin, josta tuli myöhemmin hänen liikekumppaninsa. Diabelli ja Cappi perustivat yrityksen Cappi & Diabelli, joka julkaisi muun muassa Franz Schubertin teoksia. Diabelli kuoli vuonna 1858.
Diabelli sävelsi muun muassa operetin Adam in der Klemme sekä lukuisia pienimuotoisempia teoksia. Ludwig van Beethoven sävelsi eräästä Diabellin valssista 33 muunnelmaa, jotka tunnetaan nimellä Diabelli-muunnelmat.
Aiheesta muualla

Anton Diabelli International Music Score Library Project (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Diabellin partituureja Mutopia Project
Andrés Muschietti

| Andy Muschietti |
| --- | --- |
 Andrés Muschietti vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Andrés Muschietti
Syntynyt: 26. elokuuta 1973 (ikä 51) Vicente López, Buenos Aires, Argentiina
Ammatti:  elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja
Ohjaaja
Taiteilijanimet:  Andy Muschietti
Aktiivisena:  1995–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Mama Se
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Andrés "Andy" Muschietti (s. 26. elokuuta 1973) on argentiinalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimmat elokuvansa ovat Mama ja Se.
Muschiettin sisko Barbara Muschietti on myös elokuvakäsikirjoittaja ja -tuottaja, ja on myös ollut mukana edellä mainittujen elokuvien tekemisessä.
Muschietti esitetään elokuvien alku ja -lopputeksteissä nimellä "Andy Muschietti".
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Ohjaajana | Elokuvat> Käsikirjoittajana | Elokuvat> Huom. | Elokuvat>  | Elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Mamá | Mamá |  |  | lyhytelokuva |  |  |
| 2013 | Mama | Mama |  |  |  |  |  |
| 2017 | Se | It |  |  |  |  |  |
| 2019 | Se: Toinen luku | It: Chapter Two |  |  |  |  |  |
| 2023 | The Flash | The Flash |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Andy Muschietti Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Andrés Nin

Andrés Nin vuonna 1931.
Andrés Nin (oik. Andreu Nin i Pérez, 4. helmikuuta 1892 El Vendrell – 20. kesäkuuta 1937 Alcalá de Henares) oli katalonialainen poliitikko, joka tunnetaan trotskilaisen POUM-puolueen perustajana ja johtajana.
Varhaiset vuodet

Köyhään suutarin ja maatyöläisen perheeseen syntynyt Nin muutti Barcelonaan vuonna 1914. Hän on aluksi kiinnostunut anarkismista, mutta liittyi vuonna 1917 sosialistiseen työväenpuolueeseen. Marraskuussa 1921 Nin oli mukana perustamassa Espanjan kommunistista puoluetta (PCE). Myöhemmin 1920-luvulla hän muutti maanpakoon Neuvostoliittoon ja toimi Stalinia vastustaneissa trotskilaisissa. Nin työskenteli lyhyen aikaa myös Lev Trotskin henkilökohtaisena avustajana.
Paluu Espanjaan ja sisällissodan aika

Vuonna 1935 Andrés Nin palasi Espanjaan ja perusti POUM:n yhdessä Joaquin Maurinin kanssa vastavoimaksi stalinistiselle PCE:lle. Uudesta puolueesta tuli nopeasti suosittu erityisesti Kataloniassa, jossa se kasvoi kilpailevaa PCE:tä suuremmaksi. POUM oli myös mukana tammikuussa 1936 perustetussa kansanrintamassa, joka voitti helmikuussa järjestetyt parlamenttivaalit. Syyskuussa hänet nimitettiin Katalonian hallituksen oikeusministeriksi. Nin erotettiin kuitenkin tehtävästä jo joulukuussa tasavaltalaisia sisällissodassa tukeneen Neuvostoliiton vaatimuksesta. Pääkonsuli Vladimir Antonov-Ovsejenko ilmoitti Neuvostoliiton aseavun ehdoksi trotskilaisten erottamisen sekä Espanjan toisen tasavallan että Katalonian hallituksista.
Toukokuussa 1937 käytiin Barcelonan toukokuuksi kutsuttu tasavaltalaisten keskinäinen valtataistelu, jossa vastakkain olivat hallitus ja PCE:n kommunistit vastapuolellaan anarkistit ja POUM:n trotskilaiset. Aselepoon päättyneen lyhyen selkkauksen jälkeen kansanrintaman neuvonantajina toimineet Neuvostoliiton turvallisuuspalvelun NKVD:n agentit saivat Stalinilta määräyksen tasavaltalaisten riveissä toimivien trotskilaisten eliminoimiseksi. Turvallisuuspalvelun kenraali Aleksander Orlov määräsi lukuisia POUM:n johtajia pidätettäviksi touko-kesäkuussa 1937. Andrés Nin vietiin vankileirille Madridin lähistölle, jossa häntä kidutettiin useiden päivien ajan ja lopulta teloitettiin.
Muistolaatta kirjaston seinässä Barcelonan La Rambla -kadun varrella.
Anton Dostler

Dostler hieman ennen teloitustaan
Anton Dostler (10. toukokuuta 1891 – 1. joulukuuta 1945) oli jalkaväenkenraali Saksan armeijassa toisen maailmansodan aikana.
Maaliskuun 22. päivänä 1944 15 Yhdysvaltain armeijan miestä, mukaan lukien kaksi upseeria, nousi maihin 100 kilometriä pohjoiseen La Speziasta, 250 mailia rintaman takana, Yhdysvaltain armeijan asepuvuissa. Heidän tehtävänään oli tuhota rautatietunneli Spezian ja Genovan välillä. Kaksi päivää myöhemmin italialaiset fasistit ja saksalaiset sotilaat vangitsivat ryhmän. Heidät kuljetettiin La Speziaan, missä heitä säilytettiin saksalaisen 135. linnoitusprikaatin esikunnan vieressä, jonka johdossa oli saksalainen eversti Almers. Almersin esikunta oli saksalaisen 75. armeijakunnan alainen, päällikkönään Dostler.
Amerikkalaisia kuulusteltiin, jolloin yksi upseereista paljasti tehtävän tarkoituksen. Tieto kulkeutui Dostlerille, joka maaliskuun 25. päivänä lähetti Almersille sähkeen, ja käski teloittaa vangit. Almers yritti useaan kertaan sähkeillä ja puhelinsoitoilla viivyttää teloitusta, mutta Dostler pysyi kannassaan ja amerikkalaiset teloitettiin aamulla 26. maaliskuuta 1944.
Ensimmäisessä liittoutuneiden sotaoikeuden istunnossa toisen maailmansodan jälkeen Dostler tuomittiin kuolemaan sotarikoksista. Häntä syytettiin amerikkalaissotilaiden laittomista teloituksista. Oikeudessa Dostler vain väitti välittäneensä esimiestensä käskyn eversti Almersille. Dostler teloitettiin ampumalla Italiassa joulukuussa 1945.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anton Dostler Wikimedia Commonsissa