stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vihti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vihti Wikimedia Commonsissa
Vihdin kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Vihdin avainluvut
Visitvihti.fi
Hagerlund.net: Vihdin uimarantojen esittelyt
| n k Helsingin seutu |
| --- | --- | --- |
| Pääkaupunkiseutu |  Espoo  Helsinki  Kauniainen  Vantaa  |  |
| Helsingin seutu | Pääkaupunkiseudun kuntien lisäksi: Hyvinkää  Järvenpää  Kerava  Kirkkonummi  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Sipoo  Tuusula  Vihti  |  |
| Helsingin seutukunta | Helsingin seudun kuntien lisäksi: Karkkila  Lohja  Siuntio  |  |
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Poikkipuoliainen on Vihdin eteläosassa sijaitseva järvi.
Nummela on Vihdin suurin taajama.
Nummelan helluntaiseurakunta.
Vihtijärven kappeli keskellä Vihtijärven kylää.
Nummelan pesäpallostadion Hiidenkirnu.
Haukkalampi Nuuksion kansallispuistossa.
Muijalan eritasoliittymä.
Vihdin kunnanvirasto Nummelassa.
Vihti Ski Centerin laskettelurinteitä maaliskuussa 2022.
Vihdin kirkko ja VPK Vihdin kirkonkylällä.
Liisa Akimof

Liisa Tuulikki Akimof (s. 14. helmikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, tuottaja ja Production House -yhtiön toimitusjohtaja.
Liisa Akimof kirjoitti lauluja jo lapsena musiikinopettajansa Kari Rydmanin kannustamana. Valmistuttuaan ylioppilaaksi Kallion lukiosta hän aloitti sosiologian opinnot Helsingin yliopistossa. Kun opiskelijajuhliin kaivattiin ohjelmaa, Akimof perusti opiskelukaveriensa kanssa vuonna 1982 Tavaramarkkinat-yhtyeen, joka sijoittui vielä samana vuonna neljänneksi rockyhtyeiden SM-kilpailussa. Menestys johti levytyssopimukseen Johanna-levymerkin kanssa, ja seuraavana vuonna ilmestyi yhtyeen esikoisalbumi Tilikirja. Samaan aikaan Akimof juonsi Ylellä Kultiveera-radio-ohjelmaa. 1980-luvun loppupuolella hän teki Liisa Rimpiläisen ja Leo Frimanin kanssa Yle TV1:lle Studio, studio -nuortenohjelmaa. 1990-luvun alussa Akimof tuotti nuorten aikuisten asiaohjelmia Yle TV1:n Mediakomppania-toimituksessa.
Akimof on säveltänyt Kotikatu-televisiosarjan musiikin ja tuottanut useita televisiosarjoja sekä Ylelle että Neloselle. Suurelle yleisölle tunnetumpi hän on kuitenkin lauluistaan. Hän on esittänyt niitä yksin, Akimowskaja Sisters & Bros ja Tavaramarkkinat-yhtyeiden kanssa sekä antanut kappaleita muiden levytettäviksi. Akimofin tunnetuin kappale lienee vuonna 1985 Tavaramarkkinoiden levyttämä ”Kevät”, jonka laulaa Elisa Korjus. Heidi Kyrö teki kappaleen tunnetuksi iskelmäkappaleena. Kappaleesta on tehnyt cover-version muun muassa Kotiteollisuus.
Liikeura

Akimof perusti 1996 Harri Saukkomaan kanssa televisiotuotantoyhtiö Production Housen. Vuonna 2009 sen osake-enemmistö myytiin Moskito Groupille, josta puolestaan 87 prosenttia myytiin 2013 ruotsalaiselle Modern Times Groupille 84 miljoonalla eurolla.
Production House on tuottanut muun muassa televisiosarjat Iltalypsy (1993–2001), Pulkkinen (1999–2002), Tahdon asia (2005), Harvoin tarjolla (2008) ja Arto Nyberg (2004–2024).
Muuta

Akimof omistaa Huopalahden rautatieaseman asemarakennuksen. Hän on rakennuttanut aseman ympärille rivitalon ja kahvilan.
Akimof harrastaa myös veteraaniurheilua, lajinaan kestävyysjuoksu. Sosiologian opintonsa Akimof suoritti loppuun vasta vuonna 2012 valmistuttuaan valtiotieteiden maisteriksi gradullaan "Naisten ulkonäkötyö: sosioekonomiset erot ja erottautuminen Suomessa 2008".
Diskografiaa > Albumit

Alkava pimeä vuodenaika (1987)
Teen maailman (1990)
Primadonna (1993)
Valopää (1996)
Kaikenlaista uutta tulossa (2023)
Diskografiaa > Singlet

Halusit aikaa (unohtaa) / Tuuli tuivertelee (1993)
Miten kauas mopolla pääsee / Liikennelaulu (1993)
Päätä jo siis / Onko vielä rakkautta (1999)
Ajatus tulee, ajatus menee (2023)
Aiheesta muualla

Liisa Akimof Elonetissä.
Liisa Akimof Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Liisa Akimofin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Liisa Akimofin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Liisa Akimofin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Liisa Akimof Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle
Toimi Tulikoura

Toimi Tulikoura (vuoteen 1906 Brandstaka) (19. helmikuuta 1905 Vehkalahti – 30. heinäkuuta 1983 Kuopio) oli suomalainen lakimies ja urheilujohtaja.
Toimi Tulikoura suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1931 ja sai varatuomarin arvon 1934. Hän teki pitkän uran Suomen oikeuslaitoksen palveluksessa. Hänen ensimmäiset toimensa olivat Salmin kihlakunnan henkikirjoittajana 1933–1935 ja Pirkkalan kihlakunnan henkikirjoittajana 1934–1944. Sen jälkeen hän siirtyi Kuopioon, jossa hän toimi Kuopion lääninhallituksen nuorempana lääninsihteerinä 1944–1947, Itä-Suomen hovioikeuden notaarina 1947–1949, viskaalina 1949–1951, kanneviskaalina 1951–1952, asessorina 1952–1957 ja hovioikeudenneuvoksena 1957–1970.
Tulikouran urheilujohtajaura alkoi 1940-luvun lopulla ensin Pohjois-Savon piirissä. Suomen Urheiluliiton hallituksessa hän toimi 1949–1964, varapuheenjohtajana 1955–1963 ja puheenjohtajana 1964, liittovaltuuston puheenjohtajana 1965–1968. Kansainvälisen Yleisurheiluliiton IAAF:n hallituksen jäsenenä Tulikoura toimi 1964–1968 ja Suomen Olympiakomitean hallituksen varapuheenjohtajana 1964–1965.
Tulikoura oli 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa usein Suomen edustusjoukkueiden johtajana. Hän toimi Suomen olympiajoukkueen yleisurheilun lajijohtajana Rooman kisoissa 1960 ja olympiajoukkueen ylijohtajana Tokiossa 1964, yleisurheilun EM-kisajoukkueen johtajana Bernissä 1954 ja Tukholmassa 1958.
Tulikoura oli nuoruudessaan aktiiviyleisurheilija päälajeinaan pituushyppy, korkeushyppy ja kolmiloikka. Hänen ensimmäiset seuransa olivat Vehkalahden Veikot ja Haminan Tarmo. Siirryttyään opiskelemaan Helsingin yliopistoon hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja, jolloin hän saavutti SM-kultaa kolmiloikassa 1929 ja oli edellisenä vuonna olympiaedustaja Amsterdamin kisoissa sijoittuen viidenneksi ennätystuloksellaan 14,70.
Toimi Tulikouran poika on urheilulääkärinä tunnettu Ilkka Tulikoura. Hänen isänsä oli kansanedustaja Juho Tulikoura, jonka punaiset teloittivat Kouvolassa 1918.
Tulikoura palveli jatkosodassa I. pataljoonassa Jalkaväkirykmentti 23:ssa kapteenina 1941 ja 1942 majurina.
Aiheesta muualla

Toimi Tulikoura Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Tulietelänpyökki

| Tulietelänpyökki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Fagales
Heimo::  Nothofagaceae
Suku::  Etelänpyökit Nothofagus
Laji::  alpina
Kaksiosainen nimi
 Nothofagus alpina  (Poepp. & Endl.) Oerst. 
Katso myös
   Tulietelänpyökki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulietelänpyökki (Nothofagus alpina) on etelänpyökkeihin kuuluva kesävihanta puulaji. Se kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Amerikassa Chilessä ja Argentiinassa. Lisäksi sitä kasvaa istutettuna mm. Isossa-Britanniassa. Laji on erityisen nopeakasvuinen ja syysväritykseltään voimakkaan punertava. Tulietelänpyökin tarkempia tuntomerkkejä ovat silmujen teräväkärkisyys ja lehdet, jotka ovat 5–10 senttimetriä pitkiä, laidoiltaan vain hienosahalaitaisia, niissä on vähintään 15 paria sivusuonia, enemmän kuin läheisellä lajilla kiilaetelänpyökillä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Tulietelänpyökki (Nothofagus alpina)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1317892  Wikispecies: Nothofagus alpina  ARKive: nothofagus-alpina  CoL: 47SYX  EoL: 1153928  EPPO: NOFPR  GBIF: 2874878  GRIN: 401406  iNaturalist: 441296  IPNI: 359064-1  IRMNG: 10604036  IUCN: 34628  NBN: NHMSYS0000461094  NCBI: 28932  Open Tree of Life: 3931054  Plant List: kew-135739  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:359064-1  Tropicos: 50303016  WFO: wfo-0000252103
Tuula Tuhkanen

Tuula Anneli Tuhkanen (s. 1960) on suomalainen ympäristötieteilijä ja professori. Hän on ollut Jyväskylän yliopistossa ympäristötieteen ja -teknologian professorina vuodesta 2013.
Aiemmin hän oli professori Tampereen teknillisessä yliopistossa 1998–2013. Ympäristötieteilijänä Tuhkanen on tutkinut esimerkiksi jätevesien puhdistamista.
Akateeminen ura

Tuula Tuhkanen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1979 Sotkamon lukiosta. Sen jälkeen hän aloitti biologian ja ympäristötieteen opinnot Kuopion yliopistossa. Tohtoriksi Tuhkanen väitteli Kuopion yliopistossa vuonna 1994 ympäristötieteen alalta. Hänen väitöskirjansa (Oxidation of organic compounds in water and waste water with the combination of hydrogen peroxide and UV radiation; suom. Orgaanisten yhdisteiden hapetus vedessä ja jätevedessä vetyperoksidin ja UV-säteilyn yhdistelmällä) käsittelee orgaanisten aineiden erottamista vedestä tai jätevedestä kemiallisen menetelmän avulla.
Akateemisen uransa Tuhkanen aloitti 1992–1997 opettajana Kuopion yliopistossa. Valmistumisen jälkeen Tuhkanen työskenteli lukuvuoden 1997–1998 opettajana Mikkelin ammattikorkeakoulussa. Vuodesta 1998 vuoteen 2013 Tuhkanen oli professorina Tampereen teknillisen korkeakoulun, sittemmin Tampereen teknillisen yliopiston, kemian ja bioteknologian laitoksella. Hän luennoi ympäristöteknologian aiheista (esim. veden puhdistus ja puhdistamoiden toiminta, ympäristöriskien arviointi, saastumisen vaikutukset sekä ympäristöanalytiikka).
Tuhkanen nimitettiin vuonna 2013 ympäristötieteiden ja -teknologian professoriksi Jyväskylän yliopistoon. Hänen johdollaan Jyväskylässä toimii ympäristötieteeseen erikoistunut tutkimusryhmä.
Akateeminen ura > Apuraha

Tuhkanen sai vuonna 2018 Tapani Järvisen ympäristöteknologiarahaston tutkimusapurahan. Rahaston apuraha jaetaan vuosittain ansioituneelle asiantuntijalle tutkimukseen ja kehittämistyöhön.
Aalto-yliopiston teknillisen korkeakoulun hallitus perusti vuonna 2009 Tapani Järvisen nimeä kantavan rahaston, jonka alkupääoman lahjoitti Outotec Oyj. Järvinen on eläkkeelle jäänyt Outotec Oyj:n toimitusjohtaja. Rahaston myöntämien apurahojen tavoitteena on edistää ympäristöteknologian tutkimusta ja tutkimustulosten hyödyntämistä teollisuudessa, joka tuottaa erilaisia teknologiatuotteita ja -palveluita.
Tutkimustyö

Ympäristötieteilijänä Tuhkanen on tehnyt ympäristöanalytiikan menetelmien ja ympäristöteknologian kehittämiseen liittyvää tutkimusta ja käyttänyt tutkimustuloksia käytännön ongelmien ratkaisemiseksi. Hän on tutkinut, miten mikrokokoisia saastuttavia hiukkasia voisi poistaa jätevesistä, juomavedestä tai yleisemmin saastuneesta ympäristöstä. Tutkimuskohteena ovat sekä teollisuuden että muun yhteiskunnan jätevesipäästöt, joihin hän on kehittänyt puhdistusmenetelmiä. Tuhkanen on selvittänyt, miten niin sanottuja orgaanisia aineita voidaan poistaa kotitalouksien käyttövedestä ja jätevedestä. Mekanismien tasolla hän on tarkastellut, miten orgaaniset aineet ja ravinteet liikkuvat urbaanissa hydrologisessa kierrossa. Suurin osa orgaanisesta aineksesta on harmitonta, mutta esimerkiksi lääkeaineet voivat aiheuttaa riskejä ympäristölle. Veden kiertokulku liittyy tutkimusaiheena kiertotalouteen. Veden kiertokulusta on Tuhkasen mukaan mahdollista hyödyntää vettä, orgaanista ainetta, ravinteita ja jopa metalleja, mutta pienetkin määrät haitallisia aineita voivat pilata näitä hyödynnettäviä jakeita.
Osa tutkimuksesta liittyy menetelmiin, kuinka ympäristöriskejä voidaan vähentää esimerkiksi suunnittelun avulla, keskittämällä vedenpuhdistusta, eristämällä päästölähteitä tai käsittelemällä ulosteita. Ympäristötieteen ja -teknologian keskeisiä tutkimuskysymyksiä tulevaisuudessa ovat muun muassa antiobioottien käyttö, antiretroviraaliset lääkkeet, puhtaan veden riittävyys sekä ruoan ja energian riittävyys. Niihin kysymyksiin tutkijat etsivät ratkaisuja.
Tuhkasen tuoreimpia tutkimusaiheita 2010-luvun jälkipuoliskolta lähtien on ollut antibioottien päätyminen jäteveteen ja siitä edelleen lietteeseen ja ympäristöön. Haitallisen aineen poistaminen on Tuula Tuhkasen mukaan vaikeaa ja tulee kalliiksi, jos haitallinen komponentti pääsee laimenemaan kokonaisjäteveteen. Hänen tutkimusryhmänsä on tehnyt jätevesien antibioottipitoisuuksiin liittyvää kenttätutkimusta muun muassa Keniassa.
Ympäristötieteen tutkimuksessa tyypillisesti pyritään erottamaan erilaisia aineita maa- tai vesinäytteistä. Yleisesti puhutaan niin sanotusta luonnollisten orgaanisten ainesten ja jätevesien orgaanisen ainesten karakterisoimisesta. Tuhkanen soveltaa menetelminä näissä tutkimuksissa esimerkiksi korkean erotuskyvyn nestekromatografiaa, kokoerotuskromatografiaa eli molekyyliseulakromatografiaa (SEC, engl. Size-exclusion chromatography) sekä UV- ja fluoresenssispektroskopiaa.
Kirjailija

Tieteellisen uran ohella Tuhkanen on kirjoittanut useita teoksia ympäristötieteen ja -teknologian aloilta.
Kirjailija > Teoksia

Tuula Tuhkanen: Situation of soil contamination in Basque Country. [S.l.] : [s.n.], 2007. kirja & 1 levy (CD-ROM). OCLC-numero: 932580631
Tuula Tuhkanen, Jami Aho & Elina Merta: Haja-asutuksen ravinnekuormituksen vähentäminen: Ravinnesampo. Osa 2: Maitohuonejätevesien käsittely. Vaasa: Länsi-Suomen ympäristökeskus; [Tampere]: Tampereen teknillinen yliopisto; [Helsinki]: Suomen ympäristökeskus, 2005. ISBN 9521119799 (Suomen ympäristö, 763.)
Erkki Karttunen, Tuula Tuhkanen & Suomen Rakennusinsinöörien liitto: Vesihuolto. Helsinki: Suomen rakennusinsinöörien liitto, 2003. ISBN 9789517584319
T. Tuhkanen et al.: Ammoniumpohjaisen sulfiittiselluloosatehtaan jätevesien puhdistus aktiivilietemenetelmällä sekä anaerobilammikointi esikäsittelymenetelmänä. Helsinki: Vesihallitus, 1986. ISBN 9514693639 (Vesihallituksen monistesarja, nro 414.)
T. Tuhkanen & Katariina Ruuth-Rautalahti: Aktiivilieteprosessin mikrobiologiasta ja sen sovellutuksista metsäteollisuuden jätevesien puhdistukseen. Helsinki: Vesihallitus, 1986. ISBN 9514689534 (Vesihallituksen monistesarja, nro 381.).
Tuula Tuhkanen & Ossi Koski: Metsäteollisuuden jätevesien käsittelykokeet modifioidulla aktiivilietemenetelmällä. Helsinki: Vesihallitus, 1985. ISBN 9514684192 (Vesihallituksen monistesarja, nro 331.)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) Bio- ja ympäristötieteiden laitos, Jyväskylän yliopisto. (englanniksi)
Professori Tuhkasen tieteellisiä julkaisuja[vanhentunut linkki] Bio- ja ympäristötieteen laitos, JY. (englanniksi)
Tuula Tuhkanen Google Scholar-palvelussa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID
Kastrisiánika

| Kastrisiánika Καστρισιάνικα |
| --- | --- |
 Kastrisiánika
 Koordinaatit: 36°16′2″N, 22°58′52″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Saaret
Kunta:  Kythera
Kunnallisyksikkö:  Kythera
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  5205011306
Väkiluku (2011):  64
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kastrisiánika (kreik. Καστρισιάνικα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 64 (vuonna 2011).
Kastrisiánika on osa Friligkiánikan kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kytheran keskiosissa. Kytheran kylistä Kastrisiánika yhdessä Chóran, Aroniádikan, Káto Chóran ja Mylopótamoksen kylien kanssa on rekisteröity ”perinteisiksi kyliksi” eli ne edustavat hyvin kreikkalaista arkkitehtuuria ja ovat osa kulttuuriperintöä. Viranomaiset pyrkivät suojelemaan näiden kylien arkkitehtuuria sekä edistämään kylien asemaa ja houkuttelevuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia kylästä (englanniksi)
Amazon Robotics

| Amazon Robotics LLC |
| --- | --- |

Perustettu:  2003
Perustaja:  Mick Mountz Peter Wurman Raffaello D'Andrea
Kotipaikka:  Massachusetts, Yhdysvallat
Toimiala:  robotiikka logistiikka
Tuotteet:  varastorobotit
Omistaja:  Amazon.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amazon Robotics LLC (ent. Kiva Systems) on yritys, joka tekee automaattisia varastojärjestelmiä käyttäen mobiileja robotteja.
Historia

Keväällä 2012 Amazon.com osti Kivan 775 miljoonalla dollarilla.
Kaupan jälkeen Kiva lopetti mainostamisen ja markkinoinnin kuten messuille osallistumiset.
Vuonna 2015 Kiva Systemsin nimeksi tuli Amazon Robotics.
Tuotteet

Kiva Systemsin pienempi robotti on kooltaan n. 60x80x30 cm ja pystyy nostamaan 450 kg. Isompi malli pystyy kuljettamaan kuormalavaa ja nostamaan 1300 kg.
Vuonna 2022 Amazon on paljastanut Proteus-nimisen robotin, joka muistuttaa Amazonin käyttämiä robotteja. Kuten aiemmat Kivan kehittämät robotit Proteus siirtyy hyllyn alle, nostaa sen ja kuljettaa työntekijälle. Toisin kuin Kivan aiemmat robotit Proteus on suunnattu toimimaan ihmisten keskellä eikä erikseen ihmisiltä suljetulla alueella.
Aiheesta muualla

Kiva Systems (Arkistoitu – Internet Archive) kotisivut
How Kiva Systems and Warehouse Management Systems Interact (englanniksi)
Kastrytšnitskajan metroasema

Vuonna 1984 avatun Minskin Kastrytšnitskaja-metroaseman halli
Kastrytšnitskaja eli Oktjabrskaja (valkoven. Кастрычніцкая, ven. Октябрьская) on yksi Minskin metron linjan 1 eli Maskouskajan ("Moskovan") linjan asemista Valko-Venäjällä. Asema sijaitsee sijainniltaan keskeisen Lokakuun aukion edustalla Minskin keskustassa. Oktjabrskaja yhdistää kaksi metrolinjaa ja se on kaupungin vilkkain metroasema.
Aseman suunnittelivat arkkitehdit Ju. Vdovin, Ju. Grigorjev, Je. Leonovitš, M. Trenin ja taiteilija A. Kuznetsov. Se avattiin 30. kesäkuuta 1984 osana ensimmäisen, aluksi kahdeksan asemaa käsittäneen metrolinjan avaamista. Vuonna 1991 avattiin maanalainen yhdyskäytävä läheiselle, poikittaisen metrolinjan Kupalauskaja-asemalle (Kupalovskaja).
Asemaa edeltävä asema on koillisesta päin tultaessa Ploštšad Pobedy (Voiton aukio) ja sitä seuraava asema hallinnollisen ydinkeskustan Ploštšad Lenina (Leninin-aukio, Itsenäisyyden aukion metroasema).
Asema oli pommi-iskun kohteena 11. huhtikuuta 2011.
Abel (Tanska)

Kuningas Abel
Abel (n. 1218– 29. kesäkuuta 1252) oli Tanskan kuningas vuosina 1250–1252.
Suku

Hän oli kuningas Valdemar II Sejrin ja tämän toisen puolison, Portugalin infanta Berengarian Portugalin infanta Berengárian eli Bengjerdin (1194–1221) toiseksi vanhin poika. Berengaria oli kuningas Sancho I:n ja Dulce Aragonialaisen tytär. Hänellä oli yksi velipuoli, kolme sisarusta ja kaksi aviotonta velipuolta. Hän nousi valtaistuimelle kukistettuaan vanhemman veljensä Eerik IV Plovpenningin.
Herttua

Abel nimitettiin Slesvigin herttuaksi vuonna 1232. Kun Abelin isä kuoli vuonna 1241 ja velipuoli Valdemar nuorempi oli kuollut vuonna 1231, valtaan nousi hänen veljensä Eerik, alkoivat veljesten väliset vihamielisyydet. Kiista huipentui vuonna 1246, kun Abel hyökkäsi veljeään vastaan lankojensa tukemana. Hänen onnistui kukistaa Eerik vihdoin vuonna 1250.
Kuningas

Eerik vangittiin ja luovutettiin vihamiestensä käsiin, jotka surmasivat hänet. Abel joutui vannomaan kahdenkymmenenneljän aatelismiehen ("dobbelt tylvter-ed") kanssa, ettei hänellä ollut mitään tekemistä Eerikin kuoleman kanssa, ennen kuin hänet voitiin kruunata 1. marraskuuta 1250. Epäilys veljensurmasta kuitenkin jäi, ja kansan suussa syntyi sanonta "Abel af navn, Kain af gavn" eli "Abel nimeltään, Kain ansioltaan".
Hänen lyhyt hallituskautensa osoittautui onnistuneeksi, ja sen aikana vallitsi rauha ja kauppa Hansakaupunkien kanssa kasvoi. Abel kaatui sotaretkellä friisiläisiä vastaan kesäkuussa 1252.
Perintö

Hänen seuraajakseen tuli hänen nuorempi veljensä Kristoffer I. Hänen leskensä avioitui vuonna 1261 Birger Jaarlin kanssa. Legendan mukaan Abel kummittelee Slesvigin tuomiokirkossa. Abelin ja Erikin veljesviha on aiheena Oehlenschlägerin tragediassa Erik og Abel.
Avioliitto ja lapset

Hän avioitui vuonna 1237 Mechtilde von Holsteinin (1220/1225–1288) kanssa, joka oli Holsteinin kreivi Adolf IV:n ja Hedvig von Lippen tytär.
Heille syntyi neljä lasta:
Valdemar III (k. 1257), Slesvigin herttua
Erik I Abelsen (n. 1240–1272), Slesvigin ja Etelä-Jyllannin herttua
Sofia (n. 1240–1284), avioitui Anhalt-Bernburgin herttua Bernhard I:n kanssa
Abel (1252–1279), Slesvigin sijaishallitsija, Langelandin herra
Aiheesta lisää

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abel (Tanska) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Eerik IV Plovpenning | Tanskan kuningas 1250–1252 | Seuraaja: Kristoffer I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Sonic the Movie 2

| Sonic the Movie 2> Sonic the Hedgehog 2 |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Jeff Fowler
Käsikirjoittaja:   Pat Casey  Josh Miller  John Whittington 
Perustuu:  Segan videopelisarjaan Sonic the Hedgehog
Tuottaja:   Neal H. Moritz  Toby Ascher  Toru Nakahara  Hitoshi Okuno 
Säveltäjä:  Tom Holkenborg
Kuvaaja:  Brandon Trost
Leikkaaja:  Jim May
Pääosat:   James Marsden  Ben Schwartz  Tika Sumpter  Natasha Rothwell  Adam Pally  Shemar Moore  Colleen O’Shaughnessey  Idris Elba  Jim Carrey 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Japani 
Tuotantoyhtiö:   Sega Sammy Group  Original Film  Marza Animation Planet  Blur Studio 
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:   2022-3-3030. maaliskuuta 2022 (kansainvälisesti)  2022-4-11. huhtikuuta 2022 (Suomi)  2022-4-88. huhtikuuta 2022 (Yhdysvallat)  
Kesto:  122 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  90–100 miljoonaa dollaria
Tuotto:  405,4 miljoonaa dollaria
Edeltäjä:  Sonic the Movie
Seuraaja:  Sonic the Hedgehog 3
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sonic the Movie 2 (engl. Sonic the Hedgehog 2) on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut Jeff Fowlerin ohjaama sekä Pat Caseyn ja Josh Millerin käsikirjoittama toimintaseikkailuelokuva. Se perustuu Segan luomaan Sonic the Hedgehog -videopelisarjaan, ja on jatko-osa vuoden 2020 elokuvalle Sonic the Movie. Elokuvan pääosissa ovat James Marsden, Ben Schwartz, Tika Sumpter, Natasha Rothwell, Adam Pally, Shemar Moore, Colleen O’Shaughnessey, Idris Elba ja Jim Carrey. Elokuvassa, Sonic the Hedgehog liittoutuu antropomorfisen ketun, Miles ”Tails” Prowerin kanssa, löytääkseen Voimasmaragdin ennen tohtori Robotnikia ja Knuckles the Echidnaa.
Sonic the Movien menestyksen kohdosta, Paramount Pictures ilmoitti toukokuussa 2020 aikovansa tehdä elokuvalle jatko-osan. Fowler palasi ohjaajaksi, Casey ja Miller käsikirjoittajiksi, ja suurin osa ensimmäinen elokuvan näyttelijöistä rooleihinsa. Kuvaukset alkoivat maaliskuussa 2021, ja elokuvaa kuvattiin Vancouverissa ja Havaijilla, kunnes kuvaukset päätökseen kesäkuussa 2021. Elokuvan inspiraationa toimivat videopelit Sonic the Hedgehog 2 (1992), Sonic the Hedgehog 3 (1994) ja Sonic & Knuckles (1994).
Sonic the Movie 2 sai maailmanensi-iltansa 30. maaliskuuta 2022. Elokuvateattereihin se julkaistiin Suomessa 1. huhtikuuta 2022 ja Yhdysvalloissa 8. huhtikuuta 2022. Elokuvan, jatko-osa, Sonic the Hedgehog 3, tulee saamaan ensi-iltansa 20. joulukuuta 2024. Lisäksi, Elban ääninäyttelemään Knuckles the Echidnaan keskittyvä spin-off -sarja, Knuckles, julkaistiin Paramount+:aan 26. huhtikuuta 2024.