stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Symphony of Destruction

| ”Symphony of Destruction” Megadeth |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Countdown to Extinction
 Julkaistu: kesäkuu 1992
 Tekijä(t): Dave Mustaine
 Tuottaja(t): Dave Mustaine & Max Norman
 Tyylilaji: thrash metal, heavy metal
 Kesto: 04.07
 Levy-yhtiö: Capitol
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 12.
Megadethin muut singlet
| ”Hangar 18” 1990 | ”Symphony of Destruction” 1992 | ”Foreclosure of a Dream” 1992 |
Symphony of Destruction on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin kappale. Se on toinen raita yhtyeen viidennellä, vuonna 1992 julkaistulla studioalbumilla Countdown to Extinction. Kappaleen on säveltänyt Megadethin laulaja ja kitaristi Dave Mustaine, ja se julkaistiin vuoden 1992 kesäkuussa Countdown to Extinction -albumin ensimmäisenä singlenä.  
Kappale kertoo asetelmasta, jossa tavallinen kansalainen saa mahdollisuuden johtaa maata haluamallaan tavalla samalla, kun maan hallitus harhaanjohtaa kansalaisia.
“Symphony of Destruction“ on Megadethin uran tunnetuimpia ja suosituimpia, ja se on vakionumero yhtyeen konserttien ohjelmistossa. Se oli Megadethin ensimmäinen kaupalliseen radiosoittoon yltänyt single Yhdysvalloissa, jossa se nousi Billboard Hot 100 -singlelistan sijalle 71 ja Hot Mainstream Rock Tracks -listan sijalle 29. Yhdysvaltain ohella “Symphony of Destruction“ ylsi listasijalle 91 Kanadan singlelistalla, sijalle 14. Irlannin singlelistalla ja sijalle 15. sekä Uuden-Seelannin että Britannian singlelistalla. Suomessa se nousi virallisen albumilistan sijalle 12. Myös kappaleen musiikkivideo, jonka ohjasi Wayne Isham, nousi valtavan suosituksi Music Televisionilla.
Klassinen musiikkipätkä alussa on säveltäjä Wolfgang Amadeus Mozartin Domine Jesu Christe.
Kappaleet

Symphony of Destruction – 4.45 (säv. san. ja sov. Dave Mustaine)
Peace Sells – 4.02 (Live, säv. san. ja sov. Mustaine)
Kokoonpano

Dave Mustaine – laulu, rytmikitara
David Ellefson – basso, taustalaulu
Marty Friedman – soolo- ja rytmikitara, taustalaulu
Nick Menza – rummut, taustalaulu
Syysmyrkkylilja

| Syysmyrkkylilja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Liliales
Heimo::  Myrkkyliljakasvit Colchicaceae
Suku::  Myrkkyliljat Colchicum
Laji::  autumnale
Kaksiosainen nimi
 Colchicum autumnale  L. 
Katso myös
   Syysmyrkkylilja Wikispeciesissä   Syysmyrkkylilja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Syysmyrkkylilja eli alastonimpi (Colchicum autumnale) on myrkkyliljakasvien heimoon kuuluva kasvilaji.
Syysmyrkkylilja kasvaa tavallisesti noin 5–30 cm korkeaksi kasviksi. Yhdestä sipulista tulee yhdestä kuuteen kukkaa. Sen tyven luona olevat lehdet ovat leveänsuikeita, noin 15 cm:n pituisia ja muutaman sentin levyisiä. Kukissa kehälehtiä on kuusi kappaletta ja ne ovat yhtyneet tyveltä pitkähköksi putkeksi. Syksyisin, kukinta-aikaan syysmyrkkyliljan lehdet kuolevat pois ja jäljelle jää ainoastaan kukkavana.
Syysmyrkkyliljaa tavataan Keski-Euroopassa kosteilla niityillä, mutta Suomessa sitä kasvaa vain koristekasvina ja harvoin satunnaisena viljelykarkulaisena. Syysmyrkkylilja on myrkyllinen kasvi ja sen siemenet ovat erityisen myrkyllisiä. Syysmyrkkyliljasta voidaan eristää myrkyllistä kolkisiinia.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Syysmyrkkylilja (Colchicum autumnale)
Kasviatlas 2022: Syysmyrkkyliljan (Colchicum autumnale) levinneisyys Suomessa.
Puutarha.net: Syysmyrkkylilja (alastonimpi) (Colchicum autumnale) (Arkistoitu – Internet Archive)
Encyclopedia of Life: Colchicum autumnale (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Colchicum autumnale (englanniksi)
International Programme on Chemical Safety (IPCS), Inchem: Colchicum autumnale (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Colchicum autumnale (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Fly to the Rainbow

| Fly to the Rainbow Scorpions |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1974
 Julkaistu: 1. marraskuuta 1974
 Tuottaja(t): Frank Bornemann
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal
 Kesto: 40.47
 Levy-yhtiö: RCA
Scorpionsin muut julkaisut
| Lonesome Crow 1972 | Fly to the Rainbow 1974 | In Trance 1975 |
Fly to the Rainbow on saksalaisen heavy metal -yhtye Scorpionsin vuonna 1974 julkaisema toinen albumi. Levyllä ei soita enää kitaristi Michael Schenker, koska hän liittyi 1972 UFO-yhtyeeseen. Hänet korvasi Ulrich Roth seuraavana vuonna. Myös yhtyeen levy-yhtiö vaihtui: Lonesome Crowilla levy-yhtiönä oli Brain Records, Fly to the Rainbowilla RCA.
Nauhoitukset

Albumi nauhoitettiin huhtikuussa 1974 kuuden päivän aikana Musicland Studioilla Saksan Münchenissä. Rudolf Schenkerin sekä Klaus Meine ovat tehneet valtaosan albumin materiaalista. Myös yhtyeen entinen kitaristi Michael Schenker on ollut työstämässä kolmea albumin kappaletta. Basisti Francis Buchholz sekä Jürgen Rosenthal eivät osallistuneet kappaleiden tekoon. Albumin miksaus hoidettiin huhtikuun lopulla samana vuonna.
Yleistä kappaleista

Aloituskappale ”Speedy's Coming” edustaa nopeatempoista hard rockia. Sen sanoituksissa kerrotaan rokkarista, joka pitää David Bowiesta, Alice Cooperista sekä Ringo Starrista. Kappaleesta julkaistiin single. ”Speedy's Comingia” seuraa ”They Need a Million”, jonka sanoituksissa kerrotaan rahanahneesta henkilöstä. Kappale edustaa yhtyeelle tyypillistä hard rockia, lukuun ottamatta sen alussa kuultavaa akustisen kitaran johtamaa osuutta. Kolmantena kappaleena toimii pitkä ”Drifting Sun”. Se kertoo leskestä, joka ei voi unohtaa hänen kuollutta rakkauden kohdettaan, vaan tämä häiritsee häntä aloittamasta uutta parisuhdetta. Kappaleessa kuullaan pitkä osio, jossa nopeatempoinen kappale hidastuu huomattavasti. ”Drifting Sunia” seuraa balladi ”Fly People Fly”, joka on ikään kuin johdanto nimikappaleeseen. Kappaleessa lauletaan ihmisistä, jotka haluavat muuttaa ulkomaille paremman elämän toivossa. Kappale päättää albumin a-puolen.
B-puolen aloittaa ”This Is My Song” , jossa kerrotaan valehtelusta, kateudesta sekä vihasta. Se edustaa albumille tyypillistä hard rockia. Kuudentena kappaleena toimii rauhallisella kitarasoololla alkava ”Far Away”. Kappaleen tempo kasvaa alusta saakka vähitellen, jonka jälkeen kappaleessa alkaa sen loppuun kestävä raskaampi osio. Päätöskappaleena toimii lähes kymmenminuuttinen nimikappale, joka jatkaa sanoituksissaan ”Fly People Flyn” sanoituksia. Kappaleen sanoituksissa ulkomaille parempaa elämän perässä muuttaneet ihmiset huomaavatkin, että uusi kotimaa tuntuu huonommalta kuin entinen.
Kansitaide

Kysyttäessä albumin kansikuvasta yhtyeen silloinen kitaristi Ulrich Roth ilmaisi tyytymättömyytensä sitä kohtaan. Hän ei myöskään osannut kertoa, mitä se esittää.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Speedy's Coming | Rudolf Schenker, Klaus Meine | 3.36 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | They Need a Million | R. Schenker, Meine | 4.50 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Drifting Sun | Ulrich Roth | 7.42 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Fly People Fly | Michael Schenker, Meine | 5.03 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | This Is My Song | R. Schenker, Meine | 4.18 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Far Away | M. Schenker, R. Schenker, Meine | 5.38 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Fly to the Rainbow | M. Schenker, Roth | 9.40 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Klaus Meine – laulu
Ulrich Roth – kitara, taustalaulu, päävokaalit kappaleissa ”Drifting Sun” ja ”Fly to the Rainbow”
Rudolf Schenker – rytmikitara, taustalaulu, päävokaalit kappaleissa ”They Need a Million” ja ”Drifting Sun”
Francis Buchholz – bassokitara, taustalaulu
Jürgen Rosenthal – rummut
Kokoonpano > Vierailijat

Achim Kirshing – kosketinsoittimet
Aiheesta muualla

Fly to the Rainbow Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Fly to the Rainbow Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Scorpions
| --- | --- |
Studiolbumit:   Lonesome Crow  Fly to the Rainbow  In Trance  Virgin Killer  Taken By Force  Lovedrive  Animal Magnetism  Blackout  Love at First Sting  Savage Amusement  Crazy World  Face the Heat  Pure Instinct  Eye II Eye  Moment of Glory  Unbreakable  Humanity: Hour 1  Sting in the Tail  Comeblack  Return to Forever  Rock Believer 
Livealbumit:   Tokyo Tapes  World Wide Live  Live Bites  Acoustica  Live 2011: Get Your Sting & Blackout  MTV Unplugged - Live in Athens 
Kokoelmat:   Action  Rock Galaxy  Hot & Heavy  Best Of Scorpions  Best Of Scorpions, Vol. 2  Gold Ballads  Best of Rockers 'n' Ballads  Hot & Slow (The Best Of The Ballads)  Still Loving You  Deadly Sting: The Mercury Years  Big City Nights  Master Series  Best Of Scorpions: Millenium Collection  Box Of Scorpions  The Platinum Collection  No. 1's  Gold   Deadliest Stings: Greatest Hits  Icon  Icon 2  Wind of Change: The Collection  Born to Touch Your Feelings: Best of Rock Ballads 
Singlet:   In Trance  He's A Woman - She's A Man  All Night Long  Lovedrive  Is There Anybody There  Another Piece Of Meat  Make It Real  The Zoo  Hey You  Can't Live Without You  Now  No One Like You  Still Loving You  Big City Nights  Rock You Like A Hurricane  Coming Home  Rhythm Of Love  Believe In Love  Passion Rules The Game  Can't Explain  Living For Tomorrow  Wind of Change  Send Me an Angel  Hit Between The Eyes  Tease Me Please Me  Don't Believe Her  White Dove  Alien Nation  No Pain No Gain  Under The Same Sun  Woman  You And I  Does Anyone Know  Wild Child  Where The River Flows  Over The Top  Edge Of Time  When You Came Into My Life  To Be No. 1  10 Light Years Away  Eye To Eye  Mysterious  Aleyah  Moment Of Glory  Hurricane 2000  Here In My Heart  When Love Kills Love
Syyria Turkvision laulukilpailussa

| Syyria |
| --- | --- |

Esiintymiset
Esiintymiskerrat:  1
Ensiesiintyminen:  2015
Paras sijoitus:  5. (2015)
Huonoin sijoitus:  5. (2015)
Paras pistemäärä:  165 (2015)
Syyria on osallistunut Turkvision laulukilpailuun kerran, vuonna 2015
Historia > 2015

Turkmenistan osallistui ensimmäistä kertaa vuoden 2015 Turkvision laulukilpailuun, joka pidettiin Istanbulissa Turkissa. Edustajaksi valittiin Adil Şan kappaleella "Geliş". Finaalissa hän sai 165 pistettä ja sijoittui viidenneksi.
Kilpailijat

Voitto
Toinen
Kolmas
Viimeinen
| Vuosi | Artisti(t) | Kieli | Kappale | Sija | Pisteet | Semif>  | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Adil Şan | Turkki | ”Geliş” | 5 | 192 | Ei semifinaalia | Ei semifinaalia |
2016: Ei osallistunut kilpailuun
Ted Washington, Sr.

Ted Washington, Sr (s. 16. helmikuuta 1948 Tampa) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon tukimies National Football Leaguessa (NFL). Hän pelasi yksitoista pelikautta Houston Oilers -joukkueessa tukimiehenä. Hän opiskeli George S. Middleton High Schoolissa. Hänen poikansa on Ted Washington.
Susan Polgár

| Susan Polgár |
| --- | --- |
 Susan Polgár 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1969 (ikä 55)
Kansalaisuus:   Unkari   Yhdysvallat
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari (1991)
Naisten maailmanmestari:  1996–1999
Elo-luku:  2 577 (tammikuussa 2013)
Korkein Elo:  2577 (2000-luvun paras Elo-luku, tammikuu 2005 – marraskuu 2010)
Aiheesta muualla
www.susanpolgar.com
Zsuzsanna "Susan" Polgár (s. 19. huhtikuuta 1969 Budapest) on unkarilaissyntyinen shakin suurmestari ja shakin naisten maailmanmestari vuosilta 1996–1999.
Unkarinjuutalainen Polgár syntyi Budapestissä 1969 ja sai sisariensa kanssa shakin ohella muun opetuksen koulun sijaan kotonaan, oppien muun muassa esperantoa. Hän korottui suurmestariksi vuonna 1991. 
Vuonna 1994 Polgár muutti avioliiton jälkeen Yhdysvaltoihin, jossa hän on ollut aktiivinen shakkipromoottori, keskittyen erityisesti tyttöjen ja yleisesti nuorten shakinharrastuksen tukemiseen. Yhdysvalloissa hän myös alkoi käyttää etunimestään muotoa Susan. Hänet nimitettiin Yhdysvaltain Shakkiliiton USCF:n johtokunnan jäseneksi 26. heinäkuuta 2007.
Lapsuus

Polgár syntyi Budapestissä 19. huhtikuuta 1969. Hän löysi kolmevuotiaana vanhempiensa shakkilaudan ja -nappulat ja innostui oudon näköisistä "nukeista". Nelivuotiaana hän osallistui ensimmäiseen viralliseen turnaukseensa, jonka voitti tuloksella 10/10, mikä oli hämmästyttävää. Polgárin isä László Polgár ymmärsi, että hänen tyttärestään voisi tulla huipputason pelaaja ja päätti ottaa tehtäväkseen auttaa tyttärensä kehitystä.[lähde? ]
Yksityiselämä

Polgárin isän on László Polgár ja hänen nuoremmat sisarensa ovat shakinpelaajat Zsófia ja Judit Polgár. Polgár on julkaissut useita shakkikirjoja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
FIDE-kortti: Susan Polgár (englanniksi)
Polgárin shakkiblogi
Suomen Kyykkäliitto

Suomen kyykkäliitto on kyykän kattojärjestö Suomessa. Kyykkäurheilun kansallinen johto on Suomen Kyykkäliitolla, joka johtaa ja valvoo kyykkäurheilua ja kilpailusääntöjen noudattamista.  Kansainvälisessä toiminnassa liitto on mukana kansainvälisen kyykkäliiton (International Federation of Gorodki Sport) päätöksenteossa ja liiton alaisuudessa osallistutaan ulkomailla järjestettäviin kilpailutapahtumiin. Tärkeimmät ulkomailla pelattavat turnaukset ovat MM-kilpailut, avoimet Pohjoismaiden mestaruuskilpailut sekä Venäjällä pelattavat Pietarin mestaruuskilpailut.
Historia

Vuonna 1964 Karjalan Sivistysseura ja Karjalan Liitto muodostivat yhteistyöelimen, Karjalaisen Kyykkävaltuuskunnan, jonka tehtävänä oli kyykkätoiminnan valvonta, sen kehittäminen ja sääntöjen laatiminen, sekä karjalaseurojen välisten mestaruuskilpailujen järjestäminen ja pelituomarien koulutus.
Vuonna 1981 aloitettiin neuvottelut erillisen kyykkäliiton perustamisesta. Karjalainen Kyykkäliitto rekisteröitiin 17.10.1986. Karjalainen Kyykkäliitto ry:n nimi muutettiin Suomen Kyykkäliitto ry:ksi Kuopiossa 19.6.1993.
Suomen Kyykkäliiton nykyinen hallituksen puheenjohtajana toimii Imatran Kyykkää edustava Jyrki Juvonen. Vuoteen 2012 saakka puheenjohtajana toimi entinen 3 000 metrin estejuoksun maailmanennätysmies Pentti Karvonen.
Kilpailutoiminta

Suomen Kyykkäliiton alaiset seurat järjestävät läpi vuoden valtakunnallisia kilpailuja (nykyisin n. 20–30 vuodessa), piirinmestaruuskilpailuja sekä seurojen sisäisiä kilpailuja. Kyykässä järjestetään Suomenmestaruuskilpailuita miesten joukkuekilpailussa ja naisten parikilpailussa (Karjalan Liiton järjestämien Karjalan kesäjuhlien yhteydessä), henkilökohtaisessa kyykän viisiottelussa, miesten ja miesveteraanien parikilpailussa sekä kyykän henkilökohtaisessa pelissä (miehet, naiset, veteraanit ja juniorit). Näiden lisäksi pelataan hallimestaruuksista talvikaudella miesten joukkuepelissä, naisten paripelissä sekä henkilökohtaisessa pelissä.
Suomenmestaruuksien lisäksi kilpaillaan henkilökohtaisista CUP-mestaruuksista (miehet, naiset ja miesveteraanit) sekä miesten joukkuekilpailun ja naisten parikilpailun CUP-mestaruuksista. Suomen Kyykkäliitto valitsee kauden suoritusten perusteella vuoden pelaajat sarjoissa miehet, naiset ja miesveteraanit.
SM- ja CUP-kilpailujen lisäksi mestaruuskilpailuksi luokitellaan myös UKK-kilpailu. UKK-kilpailu oli pitkän aikaa piirinmestarijoukkueiden välinen mestaruuskilpailu. Presidentti Urho Kekkonen lahjoitti 28.12.1968 Karjalan Sivistysseuralle leijonavaakunalla varustetun hopeapikarin käytettäväksi kyykkäkilpailun kiertopalkintona. UKK-kiertopalkinto on SM-joukkuekiertopalkinnon ja Imatran Impi-kiertopalkinnon tavoin ikuisesti kiertävä. Nykyisin UKK-kilpailu järjestetään henkilökohtaisen SM-kilpailun yhteydessä.
Talous

Suomen Kyykkäliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 37 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2021 lähtien 10 000 euroa.
Aiheesta muualla

Suomen Kyykkäliitto
Suomen Kyykkäliiton jäsenseurat
Kansainvälinen Kyykkäliitto (kyrillinen sivusto)
Ted Wilson

Ted Wilson on seuraavien henkilöiden nimenä:
Ted Wilson (s. 1939), yhdysvaltalainen pormestari
Ted N. C. Wilson (s. 1950), yhdysvaltalainen teologi
Ted Wilson (s. 1964), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ted Wilson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Svetozar Boroević von Bojna

Svetozar Boroević von Bojna
Svetozar Boroević von Bojna (13. joulukuuta 1856 Utemić, Itävallan keisarikunta – 23. toukokuuta 1920 Klagenfurt, Itävalta) oli Itävalta-Unkarin armeijan sotamarsalkka, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän oli kansallisuudeltaan kroaatti.
Boroevićia pidettiin sodan aikana defaitistina, sillä hänellä oli sotatilanteesta usein synkeämpi ja realistisempi kuva kuin ylimmällä sodanjohdolla. Myöhemmin hänen on kuitenkin katsottu olleen Itävalta-Unkarin armeijan parempien komentajien joukossa. Hän kunnostautui varsinkin puolustustaisteluissa.
Boroević osallisui nuorena jalkaväenupseerina Bosnia-Hertsegovinan miehitykseen vuonna 1878 ja toimi 1887–1891 taktiikan opettajana Wiener Neustadtin sotilasakatemiassa. Hän yleni vuonna 1897 everstiksi, 1904 kenraalimajuriksi, 1908 sotamarsalkkaluutnantiksi ja 1912 kenraaliksi, missä yhteydessä hänet nimitettiin kuudennen armeijakunnan komentajaksi. Sen komentajana Boroević osallistui maailmansodan alussa neljännen armeijan hyökkäykseen Galitsiassa ja myötävaikutti Moritz von Auffenbergin Komarówin taistelussa saavuttamaan voittoon. Tämän jälkeen Boroević nimitettiin kolmannen armeijan komentajaksi. Hän vapautti tilapäisesti piiritetyn Przemyślin ja puolustautui talvella 1914–1915 menestyksekkäästi ylivoimaisia venäläisiä joukkoja vastaan Karpaateilla. Hänen joukkonsa osallistuivat myös toukokuussa 1915 itärintamalla käynnistyneeseen itävaltalaisten ja saksalaisten yhteiseen suurhyökkäykseen, mutta hänet siirrettiin Italian sodanjulistuksen jälkeen Italian-vastaiselle rintamalle Isonzon armeijan (vuodesta 1917 viides armeija) komentajaksi.
Boroević torjui seuraavan kahden ja puolen vuoden aikana italialaisten hyökkäykset yhdessätoista Isonzon taistelussa. Hänen johtamansa vastahyökkäykset olivat vähemmän menestyksekkäitä ja johtivat usein suuriin tappioihin ilman toivottuja läpimurtoja. Hänet ylennettiin toukokuussa 1916 kenraalieverstiksi ja elokuussa 1917 hän sai komentoonsa oman armeijaryhmän. Boroevićin armeija oli mukana, joskin vähäisessä roolissa, Caporetton taistelussa lokakuussa 1917, jossa itävaltalaiset saksalaisten avulla saivat murskavoiton italialaisista. Hänen tehtäväkseen annettiin voiton jälkeen perääntyvän Italian armeijan tuhoaminen, missä hän kuitenkin epäonnistui. Tämän jälkeen hän asettui puolustusasemiin Piavejoelle. Boroević ylennettiin 1. helmikuuta 1918 sotamarsalkaksi, mutta hän kieltäytyi samassa yhteydessä hänelle tarjotusta vapaaherran arvosta. Boroević ei kannattanut heinäkuussa 1918 käynnistettyä Piaven offenssiivia, joka päättyikin itävaltalaisten tappioon.
Itävalta-Unkarin hajotessa Boroević ehdotti keisari Kaarle I:lle marraskuun 1918 alussa vallankumouksen kukistamista armeijan avulla, mutta keisari torjui ehdotuksen. Itävalta-Unkarin hajottua Boroević tarjosi palveluksiaan myös Jugoslavian valtion perustamiseen osallistuneille kroaateille, mutta tuli jälleen torjutuksi. Sen jälkeen hän vetäytyi julkisesta elämästä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svetozar Boroević von Bojna Wikimedia Commonsissa
Sven Stolpe

| Sven Johan Stolpe |
| --- | --- |
 Sven Stolpe vuonna 1929 (kirjassa: Stolpe, Sven, Memoarer. 1, Idyll och orosmoln, kuvaaja tuntematon)
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1905 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 26. elokuuta 1996 (91 vuotta) Filipstad, Ruotsi
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä, toimittaja, kirjallisuustutkija, kirjallisuuskriitikko
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aikakausi:  1929−1990
Kirjallinen suuntaus: Oxford-liike
Esikoisteos:  Två generationer, esseekokoelma 1929
Palkinnot
 Contras frihetspris 1982, Lotten von Kraemers pris 1989 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sven Johan Stolpe (24. elokuuta 1905 Tukholma – 26. elokuuta 1996 Filipstad) oli ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja kirjallisuuskriitikko.
Elämä ja ura

Stolpe syntyi Tukholmassa virkamiesperheeseen. Isää on kuvattu velvollisuudentuntoiseksi järjestyksen ihmiseksi, jolla oli vahva moraalinen asenne myös pikkuasioissa. Stolpen mukaan tämä korostui hänessäkin taipumuksena itsekurin korostukseen. Tukholmassa suoritetun ylioppilastutkinnon jälkeen hän jatkoi opiskelua Tukholman korkeakoulussa filosofian kandidaattitutkintoon saakka. Hän oli aktiivinen opiskelijalehti Gaudeamuksessa, mutta kirjoitti myös päivälehtiin ja kirjallisiin aikakauslehtiin.
Vuonna 1927 Stolpe sairastui tuberkuloosiin ja joutui viettämään vuoden verran keuhkoparantolassa Sveitsissä. Hän käytti aikansa tutustumalla uskonnollisten ja eritoten ranskalaisten katolisten kirjailijoiden tuotantoon. Nämä vaikutteet muodostuivat myöhemmin pohjaksi hänen kristillisesti värittyneelle kulttuurikäsitykselleen, joka tuli esiin erityisesti hänen ollessaan aikakauslehti Frontenin päätoimittajana vuosina 1930–1931 sekä myöhemmin Aftonbladetin kriitikkona vuosina 1945–1961.
Kirjallinen tuotanto

Stolpen kirjallinen työ oli laajaa. Hän julkaisi yli sata kirjaa, ja häntä on kuvattu eräänlaiseksi "yhden miehen yliopistoksi". Hänen teoksensa voidaan jakaa kahteen pääkategoriaan: kaunokirjallisiin teoksiin ja yleisiin kulttuurikriittisiin sekä tutkimuksellisiin teoksiin yksittäisistä kirjailijoista.
Stolpen esikoisteos oli esseekokoelma Två generationer vuonna 1929. Siinä hän kritisoi voimakkaasti aikansa idyllistä runoutta ja porvarillista proosaa. Vuodesta 1936 Stolpen kirjallista tuotantoa leimasi hänen liittymisensä Oxford-liikkeeseen, erityisesti Roland Fangenin vaikutuksesta. Hänen kääntymisensä katolisuuteen vuonna 1947 näkyi muun muassa hänen romaaneissaan Lätt, snabb och öm (1947) ja Sakrament (1948).
Stolpen intohimoinen kiinnostus ideologisiin väittelyihin ja hänen monipuolinen tyylinsä tulivat erityisesti esiin hänen esseekokoelmissaan, kuten Den kristna falangenissa (2 nidettä, 1934–1936), ja niiden kautta hän esitteli erityisesti modernia ranskalaista uskonnollista kirjallisuutta. Stolpe kirjoitti myös elämäkertoja muun muassa Hjalmar Söderbergistä (1934), Jeanne d’Arcista (1949), Ruotsin kuningatar Kristiinasta (2 nidettä, 1960–1961) ja Pyhästä Birgitasta (1973). Vuosina 1972–1984 Stolpe julkaisi kahdeksanosaisen teoksen Ruotsin kirjallisuushistoriasta (Svenska folkets litterturhistoria).