stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ihmisen koronavirus NL63

| HCoV-NL63 |
| --- | --- |

Virusten luokittelu
Ryhmä::  (+)ssRNA-virukset
Kunta::  Virukset
Luokka::  Pisoniviricetes
Lahko::  Nidovirales
Heimo::  Coronaviridae
Suku::  Alphacoronavirus
Laji::  HCoV-NL63
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ihmisen koronavirus NL63 eli HCoV-NL63 on maailmanlaajuisesti levinnyt ihmisiä tartuttava koronavirus. Se leviää lähinnä yskimisen ja aivastamisen kautta. Yleensä se aiheuttaa flunssaa eli lieviä ylähengitystieoireita, kuten yskää ja nuhaa. Noin 71 %:lla HCoV-NL63-tartuntaa potevista on myös jokin muu lieväoireinen hengitysteiden virustartunta, kuten rinovirus-, enterovirus- tai parainfluenssavirustartunta. Koska HCoV-NL63-tartunnan oireet ovat usein lievät, ei virusta vastaan ole kehitetty rokotetta. Virus voi tosin aiheuttaa hengenvaarallisenkin keuhkokuumeen eritoten vanhuksille, vauvoille tai immuunivajetta poteville.
HCoV-NL63 aiheuttaa arviolta 1–10 % kaikista maailman flunssista. Muita yleisiä lieväoireisia ihmisten koronaviruksia ovat HCoV-OC43, -229E ja -HKU1. Yhdessä HCoV-NL63 ja nämä muut virukset aiheuttavat 15–30 % kaikista maailman flunssista. Näistä HCoV-NL63 ja -229E ovat sukulaisuussuhteeltaan lähimpänä toisiaan.
HCoV-NL63 tarttuu ihmissoluihin kiinnittymällä solujen pinnan ACE2-reseptoreihin.
HCoV-NL63 nimettiin ja eristettiin ensi kerran 2003 Alankomaissa 7-kuukautiselta vauvalta otetusta nenänielunäytteestä. HCoV-NL63 on ehkä peräisin jostakin lepakkolajista. Molekyylikelloajoituksen perusteella viruksen arvellaan siirtyneen ihmisiin vuosien 1190–1449 välillä. Viruksella saattaa olla niin sanottu väli-isäntälaji, jonka kautta virus on levinnyt lepakoista ihmisiin. Tätä lajia ei kuitenkaan tunneta.
Rakenne ja monistuminen

HCoV-NL63 on positiivisjuosteinen RNA- eli ssRNA(+)-virus. Sen yhdestä RNA-säikeestä koostuva perimä on epäsymmetrisen (pleomorfisen) lipidikalvon sisällä, jonka halkaisija on noin 80–120 nanometriä. Perimän pituus on noin 27 500 nukleotidia. Sen 3'-päässä on poly-A-häntä ja 5'-päässä cap-rakenne. Perimän geenit koodaavat viruksen rakenteeseen kuuluvaa S-proteiinia (eng. spike), E-proteiinia (envelope), M-proteiinia (membrane) ja nukleokapsidia eli N-proteiinia. Näitä proteiineja on kussakin viruksessa monia. N-proteiinit päällystävät perimää, mutta muut edeltävistä proteiineista ovat kiinni viruksen kalvossa. Jokin viruksen ulkopinnalla olevista nuijamaisia ulokkeita muistuttavista S-proteiineista kiinnittyy viruksen tartuttaman solun pinnalla olevaan ihmisen ACE2:een, joka toimii siten viruksen reseptorina. Kiinnittymisen avulla viruksen kalvo sulautuu osaksi solukalvoa, jolloin viruksen RNA-perimä vapautuu solulimaan.
Viruksen perimä koodaa myös 16:ta rakenteeseen liittymätöntä nsp-proteiinia (eng. non-structural protein), joiden geenit ovat avoin lukukehys- eli ORF-alueella (eng. open reading frame). ORF-alueet kattavat pituudeltaan noin 2/3-osaa perimästä ja niitä on kaksi: ORF1a ja ORF1b. ORF-alueiden nukleotidisekvenssit menevät osin päällekkäin. Viruksen tartuttaman solun ribosomit transloivat ORF1a:n pp1a-proteiiniketjuksi. ORF1b ja osa ORF1a:sta transloituu ribosomivälitteisesti hieman pp1a:ta pidemmäksi pp1ab-proteiiniketjuksi. Ketjut laskostuvat ja hajottavat itse itsensä proteolyysin kautta nsp-proteiineiksi, joiden toiminta riippuu nsp-proteiinista. Niistä osa esimerkiksi toimii RNA-replikaasina tai sen kofaktoreina.
Replikaasi tuottaa viruksen positiivista RNA:ta mallinaan käyttäen useita negatiivisia RNA:ita. Solun ribosomit käyttävät näitä mRNA:n tapaan tuottaen (katso translaatio) niiden koodin perusteella useita S-proteiineja ja muita viruksen rakenteeseen kuuluvia proteiineja. Replikaasi tuottaa negatiivisesta RNA:sta lisää positiivisia RNA:ita. Ribosomien tuottamat rakenneproteiinit ja positiiviset RNA kokoontuvat lähelle solukalvoa. Ne kuroutuvat ulos solusta uusiksi viruksiksi ottaen samalla osan solukalvoa mukanaan lipidikuorekseen.
Deceivers

| Deceivers Arch Enemy |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 12. elokuuta 2022
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 45.09
 Levy-yhtiö: Century Media
Listasijoitukset
  1. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Arch Enemyn muut julkaisut
| Covered in Blood 2019 | Deceivers 2022 | Blood Dynasty 2025 |
Deceivers on Arch Enemyn yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 12. elokuuta 2022.
Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "House of Mirrors", "Deceiver, Deceiver", "Handshake With Hell", sekä "In The Eye Of The Storm".
Kappaleet

Handshake with Hell – 5.38
Deceiver, Deceiver – 3.51
In The Eye of the Storm – 4.09
The Watcher – 4.58
Poisoned Arrow – 3.51
Sunset over the Empire – 4.03
House of Mirrors – 3.40
Spreading Black Wings – 4.46
Mourning Star – 1.36
One Last Time – 3.49
Exiled from Earth – 4.44
Kappaleet > Bonuskappaleet

Into The Pit – 3.52  (Fight Cover)
Diamond Dreamer – 3.53  (Picture Cover)
Kokoonpano

Alissa White-Gluz - laulu
Michael Amott - kitara
Jeff Loomis - kitara
Sharlee D’Angelo - basso
Daniel Erlandsson - rummut
Arvostelut

Imperiumi: 8/10
Inferno:
Kaaoszine:
Soundi:
Aiheesta muualla

Deceivers Discogsissa (englanniksi)
Albumi Deceivers Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
India Today

| India Today |
| --- | --- |
Aihealue:   Intia
ISSN:  ISSN 0254-8399
Levikki:  1 600 000 päivittäinen
Perustettu:  1975
Kotikunta:  Noida, Uttar Pradesh, Intia
Kotimaa:   Intia
Kieli:  englannin kieli
Aiheesta muualla
Kotisivu
India Today on viikoittainen intialainen englanninkielinen uutislehti, jota julkaisee Living Media India Limited. Se on Intian laajimmin levitettävä lehti, jonka lukijakunta on lähes 8 miljoonaa. Vuonna 2014 India Today julkisti uuden mielipidekeskeisen sivuston nimeltä DailyO.
Historia

India Todayn perusti vuonna 1975 Vidya Vilas Purie (Thompson Pressin omistaja), tyttärensä Madhu Trehanin toimittajana ja poikansa Aroon Purie julkaisijana. Tällä hetkellä India Todayta julkaistaan myös hindiksi, tamiliksi, malajalamiksi ja teluguksi. India Today -uutiskanava perustettiin 22. toukokuuta 2015.
Lokakuussa 2017 Aroon Purie siirsi India Today Groupin määräysvallan tyttärelleen Kallie Purielle.
Hurja joukko

| Hurja joukko> The Wild Bunch |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Peckinpah
Käsikirjoittaja:  tarina: Walon Green Roy N. Sickner käsikirjoitus: Sam Peckinpah Walon Green
Tuottaja:  Phil Feldman
Säveltäjä:  Jerry Fielding
Kuvaaja:  Lucien Ballard
Leikkaaja:  Lou Lombardo
Pääosat:  William Holden Ernest Borgnine Robert Ryan Edmond O'Brien Warren Oates Ben Johnson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.-Seven Arts
Levittäjä:  Warner Bros.-Seven Arts Netflix
Ensi-ilta:  1969
Kesto:  158 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hurja joukko (engl. The Wild Bunch) on Sam Peckinpahin ohjaama lännenelokuva vuodelta 1969. Se kertoo viimeistä keikkaansa tekevistä ikääntyneistä rikollisista.
Peckinpahin päätyön Hurjan joukon sanotaan uudistaneen elokuvan väkivallan estetiikan. Jo sitä ennen oli siirrytty uudelle tasolle Psykossa, italowesterneissa ja Bonnie ja Clydessa. Mutta Hurja joukko oli aivan muuta, sellaista väkivaltaa, mitä ei ollut ennen nähty. Se oli vuosien ajan elokuvahistorian väkivaltaisin elokuva, mutta ei ruumiiden määrän vuoksi vaan Peckinpahin omintakeisen tyylin vuoksi. Hänen tyyliinsä perustuu sen jälkeinen elokuvan laji, joka nostaa väkivallan jalustalle, mutta joka ei elokuvallisesti pääse Peckinpahin tasolle. Vaikka elokuva muistetaan väkivallasta, siinä Peckinpah myös pohtii, mitä muuttuva Villi länsi teki lainsuojattomille.
Pertti Avola kirjoittaa, että 1960-luvun lännenelokuvan hienoin saavutus Hurja joukko oli mullistava elokuva, sillä siinä ohjaaja hylkäsi lännenelokuvan konventiot ja ihanteet. Se on harvoja merkittäviä amerikkalaiswesterneitä, joissa näkyy italowesternin vaikutus, vaikka tusinawesterneissä vaikutus esimerkiksi väkivallan kuvauksessa oli huomattava.
Hurjan joukon lainsuojattomien viimeinen taistelukenttä oli Meksiko. Meksikolla oli ohjaajalle erityinen merkitys, Avolan mukaan se oli hänelle pikemminkin filosofinen tila kuin maa. Se edusti Peckinpahin elokuvissa päähenkilöille vapautta, mutta ei kuitenkaan vapautta amerikkalaisittain ymmärrettynä, eikä sen vapaus siten tyydyttänyt näitä. Se oli myös arvaamatonta vapautta, ja siksi kuolema oli aina lähellä. Meksiko oli sankarien machoiluareena, joka oli Peckinpahin romanttisen holhoavassa otteessa kuitenkin toissijaisessa asemassa ja Amerikan Villin lännen jatke.
Hurja joukko ei ole varsinainen lännenelokuva sikäli, että se ei sijoitu yleisen määritelmän mukaiseen Villiin länteen ajallisesti eikä maantieteellisesti, vaan vuoden 1913 Meksikoon.
Elokuva entistettiin vuonna 1994 alkuperäiseen asuunsa, josta on myös tehty teräväpiirto-Blu-ray.
Palkinnot ja tunnustukset

Elokuva on saanut kaksi palkintoa, yhdysvaltalaisten äänialan työntekijöiden Golden Reel Awardin (1970) ja kuvaaja Lucien Ballard sai elokuvakriitikkojen NSFC Awardin (1970) parhaasta kuvauksesta. Se oli vuonna 1970 Oscar-ehdokkaana parhaasta musiikista ja parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta.
Hurja joukko on valittu merkittävänä elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain Kongressin kirjaston Kansalliseen elokuvarekisteriin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  William Holden  | … |  Pike Bishop   |
|  Ernest Borgnine  | … |  Dutch Engstrom   |
|  Robert Ryan  | … |  Deke Thornton   |
|  Edmond O'Brien  | … |  Freddie Sykes   |
|  Warren Oates  | … |  Lyle Gorch   |
|  Ben Johnson  | … |  Tector Gorch   |
Aiheesta muualla

Hurja joukko Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Jari Mustonen, Kunniakas kuolema: The Wild Bunch (1969) (elitisti.net)
December’s Children (And Everybody’s)

| December’s Children (And Everybody's) The Rolling Stones |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Hollywood, Chicago, Lontoo,   5. & 6. syyskuuta 1965
 Julkaistu: 22. marraskuuta 1965
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Andrew Loog Oldham
 Tyylilaji: rock   rhythm and blues
 Kesto: 29.04
 Levy-yhtiö: London Records    Vuoden 2002 uusintapainos: ABKCO
Listasijoitukset
  4. (1966)
The Rolling Stonesin muut studioalbumit
| Out of Our Heads 1965 | December’s Children (And Everybody's) (USA) 1965 | Aftermath 1966 |
December’s Children (And Everybody’s) on The Rolling Stonesin Yhdysvalloissa vuonna 1965 julkaistu albumi. Albumin kannen valokuva on sama kuin albumin Out of Our Heads brittipainoksessa ja se sisältää siltä myös muutaman kappaleen.
Levy sisältää myös suuret hitit ”Get Off of My Cloud” (UK #1, USA #1) ja "As Tears Go By" (USA #6). ”As Tears Go By” kirjoitettiin alun perin Marianne Faithfullin käyttöön ja hänen versionsa oli noussut Britanniassa singlelistan sijalle 9 elokuussa 1964.
Albumi oli korkeimmillaan Yhdysvaltain albumilistan sijalla 4 myyden kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet

A-puoli
She Said Yeah – 1.34 (säv. Sonny Christy/Roddy Jackson)
Talkin' About You – 2.31 (säv. Chuck Berry)
You Better Move On – 2.39 ( säv. Arthur Alexander )
Äänitetty 8. elokuuta 1963, julkaistu alun perin Britanniassa The Rolling Stones EP-levyllä tammikuussa 1964.
Look What You’ve Done – 2.16 ( säv. McKinley Morganfield )
Äänitetty 11. kesäkuuta 1964
The Singer Not the Song – 2.22 (säv. Mick Jagger, Keith Richards)
Route 66 – 2.39 ( live, säv. Bobby Troup )
Äänitetty maaliskuussa 1965 ja julkaistu alun perin Britanniassa Got Live If You Want It! -EP-levyllä.
B-puoli
Get Off of My Cloud – 2.55 (säv. Jagger, Richards)
I’m Free – 2.23 (säv. Jagger, Richards)
As Tears Go By – 2.45 (säv. Jagger, Richards, Andrew Loog Oldham)
Gotta Get Away – 2.07 (säv. Jagger, Richards)
Blue Turns to Grey – 2.29 (säv. Jagger, Richards)
I’m Moving On – 2.14 ( live, säv. Hank Snow )
Äänitetty maaliskuussa 1965 ja julkaistu alun perin Britanniassa Got Live If You Want It! -EP-levyllä.
Kokoonpano > The Rolling Stones

Mick Jagger – laulu, huuliharppu, lyömäsoittimet
Keith Richards – kitarat, laulu, jousisovitukset
Brian Jones – kitarat, laulu, huuliharppu, piano, urut
Charlie Watts – rummut, lyömäsoittimet
Bill Wyman – bassokitara, laulu
Kokoonpano > Vierailijat

Ian Stewart – piano, urut, marimba, lyömäsoittimet
Jack Nitzsche – piano, urut, lyömäsoittimet
J.W. Alexander – lyömäsoittimet
Mike Leander – jousisovitukset
Kokoonpano > Tuotanto

Andrew Loog Oldham – tuottaja, kansiteksti
David Hasinger, Ron Malo, Glyn Johns – äänitys
Arvostelut

Allmusic:  linkki
Humalistonkatu (Turku)

Sokos Hotel Seurahuone Humalistonkatu 2:ssa. Erik Bryggman ja Ilmari Ahonen 1928.
Elokuvateatteri Dominon sali on nyt Linnateatterin omistaman Domino-teatterin käytössä.
Thomanderin talo 1907, sen vasemmassa kyljessä ns. Maijalan talo 1901, Humalistonkatu 14.
Humalistonkatu (ruots. Humlegårdsgatan) on runsaan 600 metrin mittainen vilkas liikekatu Turun läntisessä keskustassa VII kaupunginosassa. Se kulkee kaakosta luoteeseen Eerikinkadulta Ratapihankadulle Turun päärautatieaseman edustalle. Katua pitkin kulkevat monet Turun länsiosiin suuntaavat bussireitit. Kadun varrella on monia erikoisliikkeitä, kahviloita ja ravintoloita.
Humalistonkadun alkupäässä on 2010-luvun lopulla peruskorjattu Sokos-hotelli Seurahuone sekä entinen Turun pääposti, joka on nyt muun muassa Telian käytössä. Vuodesta 1983 on Humalistonkadulla toiminut Terveystalo Healthcaren vuonna 2011 ostama, Sakari Alhopuron perustama Lääkäriasema Pulssi.
Ravintoloita

Humalistonkadun arvellaan saaneen nimensä alueella aiemmin sijainneista humalatarhoista.
Humalistonkatu on jo toistasataa vuotta ollut tunnettu monien ravintoloiden ja aiemmin myös monien elokuvateattereiden katuna.
Humalistonkadun pitkäaikaisin ravintola oli Kilta, joka perustettiin 1920-luvulla rakennusmestariyhdistyksen kerhohuoneistoksi. Vuodesta 1956 Kilta toimi silloin valmistuneessa uudisrakennuksessa Humalistonkatu 8:ssa. Kilta lopetti toimintansa 2007, jolloin sen tiloihin tuli ravintola Klubi. Se meni konkurssiin 2015, ja tammikuusta 2016 tiloissa on toiminut live-klubi Gong ja huhtikuusta 2017 myös irlantilaishenkinen Toby & Fellas.
Tanssiravintola Thrinaxin paikalla Yliopistonkadun kulmassa on vuodesta 2004 toiminut yökerho Gigglin’ Marlin. Lounais-Suomen Maalaistentalossa toimivat aikoinaan hotelli Maakunta ja ravintola Itämeri. Nyt talossa ovat Omenahotelli ja Pub Alvar, ja viereiseen Domino-elokuvateatteriin valmistuu kesällä 2019 Linnateatterin Domino-teatteriravintola.
Elokuvateattereita

1960-luvun alusta 1980-luvun puoliväliin Killan talossa Humalistonkatu 8:ssa toimi elokuvateatteri Bio Boston. Muita Humalistonkadulla toimineita elokuvateattereita ovat olleet Kaleva (numerossa 2 vuosina 1906–1960), ja 2010-luvulla Turun kaupunginteatterin väistötilana ja kesästä 2019 Linnateatterin pääpaikkana toimiva Domino (Humalistonkatu 7). Numerossa 3 toimi vuosina 1967–2004 ja uudelleen vuonna 2018 avattu pieni Astor- ja Diana-nimillä tunnettu elokuvateatteri, joka on välillä toiminut Monk-jazzklubina. Humalistonkadun kulmissa toimivat myös Puutarhakadun Ritz (1955–1979) ja Yliopistonkadun Casino (1913–1957).
Poikkikadut

Eerikinkatu
Yliopistonkatu
Puutarhakatu
Rauhankatu
Läntinen Pitkäkatu
Ratapihankatu
Kadun kiinteistöjä

Humalistonkatu 1
entinen Turun postitalo, Selim Savonius 1933
1b: asuinkerrostalo, Schauman Arkkitehdit 2013
Humalistonkatu 2
Seurahuone, Erik Bryggman ja Ilmari Ahonen 1928
elokuvateatteri Kaleva, arkkitehti Axel Nyström 1906, purettu 1960
2b: asuinkerrostalo, 1960-luku
Humalistonkatu 3 (Yliopistonkatu 26)
Kestilänkulma, Olli Kestilä ja Knut von Troil 1955
Kestilä-vaateyrityksen pääkonttori ja päämyymälä 1950-luvulta 1980-luvun loppuun
Suomen ensimmäinen kattopysäköintialue 40 autolle ja autohissi
pieni elokuvateatteri Astor, myöh. Diana, 1967–2004 ja 2018–
välillä jazzklubi Monk, nykyisin mm. Tyttöjen Talo
Humalistonkatu 4
Askalan talo, Karl Johan Sahlberg 1910–1911
Humalistonkatu 5
Kasinonkulma, Veijo Kahra 1958
1959–1970 talossa toimi halpatavaratalo Tempo
Humalistonkatu 7
Lounais-Suomen Maalaistentalo, Alvar Aalto 1927
7a: asuinkerrostalo ja elokuvateatteri Domino, Pekka Pitkänen ja Olli Kestilä 1955–1956
Humalistonkatu 11 (Rauhankatu 4)
Pekka Pitkänen 1976, yhdistäminen Lääkäriasema Pulssiksi Matti Takala 1999–2003
Humalistonkatu 12 (Puutarhakatu 11–13, Käsityöläiskatu 11)
Aarne Ehojoki ja Veijo Kahra 1956–1957
keskustan korkeimmat asuintalot, 14 kerrosta, toteutettiin liukuvaluna
Humalistonkatu 13 (Rauhankatu 1c)
5-kerroksinen kivitalo, Adrian Thomander 1907–1909, Torsten Strömberg 1928
talossa mm. Artimer-antiikkiliike vuodesta 1979
Humalistonkatu 14
ns. Maijalan talo, Frithiof Strandell 1901
ns. Thomanderin talo, Adrian Thomander 1907
molempien entistämistyöt Pekka Mäki 2007
Humalistonkatu 15
15a: 6-kerroksinen kivitalo, Adrian Thomander 1910–1912
talossa aiemmin mm. raittiushotelli Patria ja sisäpihalla kylpylaitos
15b: 8-kerroksinen betonitalo, Viljo Laitsalmi 1956
Humalistonkatu 16 (Rauhankatu 3), kaksi 12-kerroksista tornitaloa, 1957
Aiheesta muualla

Mika Lietzénin pohdiskelevia sarjakuvia Humalistonkadun näkymistä Unikankare-sivustolla
Indian

Indian-tuotemerkin logo.
Indian Chief 1940-luvun lopulta.
Indian Silver Arrow
Indian on yhdysvaltalainen moottoripyörämerkki, jota valmistaa Polaris inc.:n tytäryhtiö Indian Motorcycle.
Vuonna 1897 George Hendee perusti polkupyöriä valmistavan The Hendee Manufacturing Company:n.
Vuonna 1901 Hendee palkkasi Oscar Hedstromin rakentamaan bensiinikäyttöisiä polkupyöriä. Myöhemmin samana vuonna Hendee perusti ensimmäisen tuotantolaitoksen Springfieldin kaupunkiin Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yritys vaihtoi nimensä The Indian Motocycle Company:ksi (huom; ei 'r'-kirjainta) vuonna 1923. Tuotanto lopetettiin 1953. Tuotemerkkiä nähtiin tämänkin jälkeen muun muassa tuontipyörissä lukuisien omistajavaihdosten lomassa. Käyttöön otettiin myös tuotemerkki 'Indian Motorcycle' vuonna 1960. Poukkoileva historia päättyi 2011, kun Polaris inc. osti yrityksen. Myös Polariksen tytäryhtiö Victory Motorcycles valmisti moottoripyöriä vuosina 1998-2017.
Indian-nimeä on myös yritetty antaa taiwanilaiselle minimopolle.selvennä[lähde? ]
Ensimmäiset pyörät olivat lähinnä apumoottorilla varustettuja polkupyöriä. Ensimmäisen vuoden tuotanto oli kolme pyörää.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Indian Wikimedia Commonsissa
Indianin moottoripyörien kotisivut (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Victory Motorcycles
Käännös suomeksi
Dieter Herzog

Dieter Herzog
Dieter Herzog (s. 15. heinäkuuta 1946 Oberhausen) on saksalainen jalkapalloilija, joka voitti maailmanmestaruuden vuonna 1974.
Laitapelaaja Herzog pelasi 250 Bundesliigan ottelua Fortuna Düsseldorfin ja Bayer 04 Leverkusenin miehistöissä ja teki niissä 46 maalia. Uransa aikuisten tasolla hän oli aloittanut Sportfreunde Hamborn 07 -joukkueessa alemmalla sarjatasolla. Hän siirtyi Düsseldorfiin vuotta ennen kuin seura palasi Bundesliigaan 1971.
Herzog sijoittui Düsseldorfin bundesliigajoukkueessa kolmanneksi sekä kaudella 1972–1973 että 1973–1974; jälkimmäistä pidettiin Herzogin todellisena huippukautena. Vuonna 1976 keskikentän vasemmalla laidalla viihtyvä Dieter Herzog siirtyi Bayer 04 Leverkuseniin, joka rakensi Bundesliiga-nousuun pyrkivää joukkuetta. Nousu onnistuikin ja Herzog pelasi vielä neljä kautta Länsi-Saksan korkeimmalla sarjatasolla.
Valmentaja Helmut Schön kutsui uransa parasta jalkapalloa pelanneen Herzogin Saksan liittotasavallan edustusmiehistöön vuoden 1974 MM-kisojen alla. Herzog pääsi MM-lopputurnauksessa kentälle välierälohkon otteluissa Jugoslaviaa ja Ruotsia vastaan. Turnaus päättyi isäntäjoukkue Länsi-Saksan kultajuhliin.
Hypokoira

Hypokoira
Hypokoira on diabeetikon verensokerin vaihtelua tunnistavaksi koulutettu työkoira, joka tekee tunnistuksensa ihmisen ihon tai hengityksen tuoksun perustella. Koirat on koulutettu tekemään ilmaisu, jos verensokeri on liian matala tai liian korkea. Ilmaisu voidan tehdä diabeetikolle itselleen tai esimerkiksi lapsen vanhemmille. Hypokoirina käytetään usein noutajia, mutta koira voi olla minkä rotuinen tahansa. Sen on kyettävä tehokkaaseen nenätyöskentelyyn, oltava sosiaalinen ja läpäistävä Kiva Koirakansalainen -testi sekä koulutuksen loppukoe. Hypokoiran tunnistaa sinisestä liivistä, jossa on Hypokoira ry:n virallinen logo.
Dweezil Zappa

Dweezil Zappa vuoden 2007 Zappa Plays Zappa -konsertissa Tanskassa.
Dweezil Zappa, syntymänimeltään Ian Donald Calvin Euclid Zappa (5. syyskuuta 1969, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kitaristi. Dweezil on Gail Sloatmanin ja Frank Zappan poika ja toiseksi vanhin neljästä sisaruksesta. Dweezilin vanhempi sisar on Moon Unit Zappa, ja kaksi nuorempaa sisarusta ovat Ahmet Zappa ja Diva Zappa.
Dweezilin rekisteröity syntymänimi oli Ian Donald Calvin Euclid Zappa, koska sairaala ei suostunut ristimään häntä nimelle Dweezil. Lasta kutsuttiin siitä huolimatta Dweeziliksi, ja hän oli viisivuotias, kun hänen viralliseksi nimekseen muutettiin Dweezil.
1990-luvun puolivälissä Dweezil oli Duckman-piirrossarjassa Ajax Duckmanin äänenä. Dweezil on tehnyt useita pieniä rooleja TV-sarjoissa ja elokuvissa. Vuonna 2006 Dweezil järjesti Zappa Plays Zappa -kiertueen ja toimi sen kitaristina. Sen jälkeen kiertue on järjestetty vuosittain. Vuoden 2009 kiertueella Zappa piti 6. kesäkuuta 2009 konsertin Helsingin Kulttuuritalossa. Paikka on sama, jossa Frank Zappa konsertoi 1974 ja jossa äänitettiin konserttialbumi You Can't Do That On Stage Anymore, vol. 2 The Helsinki Concert.
Zappa esiintymässä Aarhusissa, Tanskassa marraskuussa 2015.
Diskografia

Havin’ a Bad Day (1986)
My Guitar Wants to Kill Your Mama (1988)
Confessions (1991)
Shampoo Horn (1993)
Music for Pets (1996)
Automatic (2000)
Go with What You Know (2006)
Via Zammata’ (2015)
Aiheesta muualla

Dweezil Zappa
Dweezil Zappa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hypoksian indusoima tekijä

Hypoksian indusoima tekijä-1.
Hypoksian indusoimat tekijät (HIF) ovat transkriptiotekijöitä, jotka reagoivat soluympäristön hapenmuutoksiin, erityisesti hapen vähenemiseen ja hypoksiaan.
Hypoksian indusoima tekijä toimii kaikissa nisäkkäiden solutyypeissä, ja se tunnistettiin sen merkityksestä erytropoietiinigeenin (EPO) transkriptiossa. Erytropoietiinia tarvitaan luuytimessä verisolujen tuottamiseen. HIF-tekijät aktivoituvat, kun veren happipitoisuus laskee, mikä lisää EPOn tuotantoa ja siten myös verisolujen tuotantoa. EPO-geenin lisäksi HIF-tekijät vaikuttajat myös moniin muihin geeneihin.
Molekyylitasolla HIF-tekijä koostuu yleensä α- ja β-alayksiköistä. Ne kuuluvat transkriptioperheeseen, jotka sisältävät emäksisen helix-loop-helix-transkriptiotekijän ja PAS-domeenin. HIFα-alayksikköä ohjaa nisäkkäissä kolme eri geeniä.
Dunaújvárosi Acélbikák

| Dunaújvárosi Acélbikák |
| --- | --- |

Perustettu:  1974
Entiset nimet:  Dunaújvárosi Kohász SE (1974-1988) Sziketherm HK (1988- 1990) Dunaferr SE (1990- 2004) DAC-Invitel (2004-2006) DAB-Extra.hu (2006-2008) 
Kaupunki:   Dunaújváros, Unkari
Kotiareena:  Központi Sporttelep
– kapasiteetti:  4500
Sarjataso:  MOL liga
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Boda Bence
Puheenjohtaja:   Azari Zsolt
Päävalmentaja:   Stephan Lundh
Mestaruudet:  2: 2012, 2013
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dunaújvárosi Acélbikák (tunnetaan myös nimellä Dab-Docler) on unkarilainen jääkiekkoseura, 
joka pelaa Unkarin, Romanian ja Slovakian yhteisessä pääsarjassa MOL ligassa.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (unkariksi)
ISO 3166

ISO 3166 on ISO-järjestön standardi, joka määrittää kansainvälisesti käytettävät koodit valtioille ja eräille muille alueille. Standardi koostuu kolmesta osasta, joista ensimmäinen käsittelee maakoodeja, toinen valtioiden osa-alueiden koodeja ja kolmas vanhentuneiden koodien korvaamista.