stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen sosialidemokraattinen naisliitto
Historia > Sisällissodan jälkeen

Suomen sosialidemokraattisen naisliiton aktiiveja osallistui punaisten puolella sisällissotaan. Monet menettivät henkensä tai lähimmäisiään. Osa joutui pakenemaan Neuvosto-Venäjälle. Sodanjälkeisen toiminnan keskeisen osan muodosti solidaarisuustoiminta vankileireillä pidettyjen auttamiseksi.
Naisliitto piti joulukuussa 1919 liittokokouksensa samanaikaisesti SDP:n edustajakokouksen kanssa. Tuolloin kiisteltiin mm. sodan tulkinnoista, liiton vaatimuksista ja suhteesta SDP:hen, mutta erimielisyydet eivät vielä johtaneet hajoamiseen. Valitun liittotoimikunnan enemmistö oli kuitenkin varsin kriittinen SDP:n johtoa kohtaan.
Naisliiton vasemmiston ja kommunistien toimintalinjat olivat aluksi selkiintymättömiä. Leniniläinen järjestömalli ei tuntenut erillisiä naisliittoja ja esimerkiksi Suomen kommunistisen puolueen naistyöstä Suomessa elokuusta 1920 alkaen vastannut Hanna Malm vaati koko naisliiton lakkauttamista ehdottaen tilalle toimikuntia. Välillä ohjeeksi annettiin eroaminen naisliitosta. Monet naisliiton vasemmistoaktiivit eivät tällaisia vaatimuksia käsittäneet ja järjestö jatkoi toimintaansa.
Lopullisesti kiistat liitossa kärjistyivät syksyllä 1920, kun liittotoimikunta vasemmiston äänin päätti kehottaa jäsenjärjestöjään eroamaan SDP:stä ja liittymään SSTP:hen. Vähemmistöön jääneet SDP:n kannattajat jättivät liiton ja perustivat 1921 Suomen sosialidemokraattisen työläisnaisliiton, jonka puheenjohtajaksi tuli Sillanpää.
Paine erillisen naisjärjestön lakkauttamiseksi ei hellittänyt SDP:n kannattajien lähdettyä. Joulukuun 1921 liittokouksessa liiton toiminta päätettiin siirtää aiemmin perustetulle SSTP:n naissihteeristölle, joka tosin koostui naisliiton johtohenkilöistä. Naistoiminta ei ehtinyt järjestelyillä juurikaan muuttua ennen kuin viranomaiset lakkauttivat sen 1923, ja jäsenistön keskuudessa oman naisliiton kannatus säilyi voimakkaana.
Eduskuntavaaleissa 1922 Suomen sosialidemokraattinen naisliitto asetti ehdokkaita SSTP-johtoisen Suomen työväen keskusvaalikomitean listoille, joilta valittiin kuusi naista.
Lehdistö

Jo Työläisnaisten liiton perustavassa kokouksessa keskusteltiin oman lehden perustamisesta, mutta asian toteutuminen vei useamman vuoden. Vuonna 1902 julkaistiin yksi kappale lehteä Yhteistyöhön, mutta painoasiain ylihallitukselta ei julkaisulle tullut lupaa. Liitto joutui tyytymään tilapäisjulkaisuihin, kunnes 1905 aloitti ilmestymisensä Miina Sillanpään päätoimittama Palvelijatarlehti, joka oli oikeastaan palvelijattarien erikoislehti, mutta nimi muutettiin jo seuraavana vuonna muotoon Työläisnainen. Lehden kustantamista varten perustettiin osuuskunta. Työläisnainen ilmestyi kerran viikossa, kunnes ensimmäisen maailmansodan syttyminen keskeytti julkaisemisen. Lehti ilmestyi uudelleen muutaman kerran vuodenvaihteessa 1917–1918, mutta sisällissota aiheutti jälleen tauon, ja seuraava numero näki päivänvalon joulukuussa 1919. Ilmestyminen vakiintui tämän jälkeen säännölliseksi vuoden 1923 lakkauttamiseen asti.
Puheenjohtajat

1900–1902 Ida Ahlstedt
1902–1905 Hilja Pärssinen
1905–1906 Anni Huotari
1906–1907 Hilja Pärssinen
1907–1909 Mimmi Puolakka
1909–1913 Sandra Lehtinen
1913-1916 Miina Sillanpää
1916–1918 Ida Aalle-Teljo
1918–1920 Elin Fagerholm
Sihteerit

1900–1902 Maria Laine
1902–1905 Anni Huotari
1905–1906 Hilja Pärssinen
1906–1907 Jenny Kilpiäinen
1907–1913 Aura Kiiskinen
1913–1914 Hilda Herrala
1914–1916 Aino Pesonen
1916–1918 Sandra Lehtinen
1918–1919 Lyyli Eronen
1919– Hilda Seppälä
Aleksei Sudajev

Aleksei Ivanovits Sudajev (Алексей Иванович Судаев, 23. elokuuta 1912 –17. elokuuta 1946) oli neuvostoliittolainen aseinsinööri. Sudajevin merkittävimpänä työnä pidetään varmatoimista ja yksinkertaista PPS-43-konepistoolia, jonka hän suunnitteli vuosina 1942 ja 1943.
Aleksei Sokolski

Aleksei Sokolski
Aleksei Pavlovitš Sokolski (ven. Алексей Павлович Сокольский, ukr. Олексій Павлович Сокольський, Oleksi Pavlovytš Sokolskyi, valkoven. Аляксей Паўлавіч Сакольскі, Aljaksei Palavitš Sakolski; 5. marraskuuta 1908 – 27. joulukuuta 1969) oli ukrainalais-valkovenäläinen shakin kansainvälisen mestaritason pelaaja, tunnustettu kirjeshakkipelaaja, avausteoreetikko ja shakkikirjailija.
Sokolski tunnetaan nykyisin hänen avausteorian tutkimuksensa vuoksi ja shakkiavauksen 1.b4 kehittämisestä, joka tunnetaan nimellä Sokolskin avaus. Hän kirjoitti toistakymmentä kirjaa, osa niistä on käännetty muillekin kielille.
Sokolskin muistoturnauksia on pidetty Minskissä vuodesta 1970 lähtien.
Aleksei Smirnov (poliitikko)

Aleksei Smirnov
Aleksei Borisovitš Smirnov (ven. Алексей Борисович Смирнов; s. 27. toukokuuta 1973 Navlja, Brjanskin alue) on venäläinen Yhtenäinen Venäjä -puolueen poliitikko.
Smirnov valmistui Kurskin valtiollisesta Ivanov-maatalousinstituutista vuonna 1995 ja Orjolin alueellisesta julkishallinnon akatemiasta vuonna 2001. Marraskuusta 2018 maaliskuuhun 2021 hän toimi Kurskin alueen varakuvernöörinä. Maaliskuussa 2021 hänestä tuli Kurskin alueen ensimmäinen varakuvernööri ja lokuussa 2022 aluehallituksen puhemies. Toukokuussa 2024 Smirnov sai nimityksen siirtymäkaudele Kurskin kuvernööriksi, koska edeltäjä Roman Starovoit siirrettiin Venäjän liikenneministeriksi.
Smirnoville on myönnetty Venäjän federaation presidentin kunniasertifikaatti.
Afrikansamettipuukäärme

| Afrikansamettipuukäärme |
| --- | --- |
 Pää
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Tarhakäärmeet Colubridae
Alaheimo::  Varsinaiset tarhakäärmeet Colubrinae
Suku::  Toxicodryas
Laji::  blandingii
Kaksiosainen nimi
 Toxicodryas blandingii  (Hallowell, 1844) 
Synonyymit
 Boiga blandingii (Hallowell, 1844)  Dipsas blandingii Hallowell, 1844 
 Afrikansamettipuukäärmeen levinneisyysalue
Katso myös
   Afrikansamettipuukäärme Wikispeciesissä   Afrikansamettipuukäärme Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Afrikansamettipuukäärme (Toxicodryas blandingii) on tarhakäärmeiden heimoon kuuluva käärmelaji. Se on suurikokoinen, yöaktiivinen käärme, joka elää puissa.
Ulkonäkö ja koko

Afrikansamettipuukäärme on hyvin suurikokoinen käärme. Se on keskimäärin 1,4–2 metriä pitkä, mutta suurimmillaan se kasvaa 2,8 metriä pitkäksi. Suuret yksilöt voivat olla tanakoita, mutta yleensä käärme on ulkomuodoltaan verraten hoikka. Ruumis on kumisen tuntuinen ja poikkileukkaukseltaan kolmiomainen. Häntä on pitkä ja ohut. Afrikansamettipuukäärmeen pää on lyhyt ja leveä, ja se erottuu selvästi kapeasta niskasta. Sieraimet ja silmät ovat suuret. Silmät sijaitsevat pään etuosassa, ja pupillit ovat pystysuuntaiset. Leuat ovat takamyrkkyhampaiset.
Afrikansamettipuukäärmeestä on kahta pääasiallista värimuotoa, jotka määräytyvät yleensä yksilön sukupuolen ja iän mukaan. Suurikokoisilla täysikasvuisilla koirailla esiintyy värimuotoa, jossa käärme on selkäpuolelta kauttaaltaan kiiltäväpintaisen (”samettimaisen”) musta tai tummansininen ja vatsapuolelta keltainen tai kermanvärinen. Mustat yksilöt muistuttavat huomattavasti puukobraa (Pseudohaje goldii). Naaraat ja nuoremmat koiraat edustavat pääasiassa toista värimuotoa, jossa selkäpuoli on vaaleanruskea, harmaa tai keltaruskea, ja kyljissä on tummempia epäsäännöllisiä poikkiraitoja tai timanttikuvioita. Vatsapuoli on keltaruskea. Kaikki poikaset ovat ruskeita, ja niillä on mustia epäsäännöllisiä poikkiraitoja, jotka ovat muodoltaan enemmän tai vähemmän timanttimaisia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Afrikansamettipuukäärme elää Länsi- ja Keski-Afrikassa Kongo- ja Ubangi-jokien länsipuolella; jokien itäpuolella eläviä käärmeitä pidetään nykyään erillisenä lajina Toxicodryas vexator. Levinneisyysalue ulottuu luultavasti Guinea-Bissausta Keski-Afrikan tasavallan lounaisosiin ja Kongon tasavallan itäosiin. Afrikansamettipuukäärme viihtyy galleria- ja sademetsissä.
Elintavat

Afrikansamettipuukäärme elää puissa. Se kiipeilee nopeasti mutta raskasliikkeisesti, ja suuren kokonsa ansiosta se voi kiivetä hyvin korkealle, korkeakasvuisessa puustossa jopa yli 30 metrin korkeuteen. Käärme laskeutuu maahan ylittääkseen avoimia alueita ja teitä. Toisin kuin useimmat puissa elävät afrikkalaiset käärmeet, afrikansamettipuukäärme on yöeläin. Se on aktiivinen iltahämärästä aamunkoittoon, ja päivisin se lepää esimerkiksi tiheiköissä ja puiden onkaloissa.
Elintavat > Ravinto

Käärme syö monenlaista saalista, kuten puissa eläviä liskoja ja jyrsijöitä sekä lintuja, sammakoita, lepakoita ja linnunmunia. Poikaset syövät enimmäkseen liskoja, kun taas aikuiset suosivat lintuja ja nisäkkäitä.
Elintavat > Lisääntyminen

Afrikansamettipuukäärme munii 3–14 munaa. Vastakuoriutuneet poikaset ovat 28–35 senttimetriä pitkiä.
Uhat

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) ei ole arvioinut afrikansamettipuukäärmeen uhanalaisuutta, mutta lajin levinneisyysalue on niin laaja, että sitä ei pidetä uhanalaisena. Länsi-Afrikassa ihmisen toiminta kuitenkin tuhoaa sen elinympäristöä. Afrikansamettipuukäärmeen luonnollisia vihollisia on havaittu olevan ainakin metsäkobra (Naja melanoleuca).
Taksonomia

Afrikansamettipuukäärmeen kuvasi alun perin Edward Hallowell vuonna 1845 nimellä Dipsas Blandingii. Kuvaus perustui yhteen yksilöön, jonka hänen ystävänsä, amerikkalainen luonnontieteilijä William Blanding, oli löytänyt Liberiasta. Käärme sai lajiepiteettinsä Blandingin mukaan.
Suurimman osan 1900-luvusta afrikansamettipuukäärme luokiteltiin mangrovekäärmeiden sukuun (Boiga). Osa tutkijoista seuraa tätä luokittelua edelleen, mutta suurin osa luokittelee käärmeen nykyään afrikkalaiseen Toxicodryas-sukuun, jota ehdotettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1982. Fylogeneettiset analyysit tukevat uudempaa luokittelua, sillä Toxicodryas-käärmeet ovat läheisintä sukua munakäärmeille (Dasypeltis) eivätkä mangrovekäärmeille.
Toxicodryas-sukua on aiemmin pidetty kaksilajisena, mutta vuonna 2021 julkaistujen tutkimusten perusteella lajeja on neljä. Afrikansamettipuukäärmeen levinneisyysalueen itäosien populaatiot erotettiin tutkimuksissa omaksi lajikseen Toxicodryas vexator. Uusi laji on ilmeisesti vähemmän myrkyllinen.
Myrkyllisyys ja merkitys ihmiselle

Afrikansamettipuukäärme on myrkyllinen, ja sen hiirillä mitattu LD50-arvo on 2,85–3,55 mg/kg. Käärmeen on kokeellisesti todettu tuottavan melko suuria määriä vahvaa hermomyrkkyä, joten se saattaa olla potentiaalisesti vaarallinen ihmiselle. Yhtään kuolemaan johtanutta kohtaamista ei ole kuitenkaan dokumentoitu, ja ainoat tunnetut puremat ovat johtaneet lieviin oireisiin, kuten kipuun ja turvotukseen. Vastamyrkkyä ei ole.
Vaikka afrikansamettipuukäärmeellä on hyvin laaja levinneisyys ja se on paikoittain varsin yleinen, ihmiseen kohdistuvat puremat ovat hyvin harvinaisia. Käärmeen elintavat vähentävät sen vaarallisuutta; se on piilotteleva, yöaktiivinen ja elää puissa. Lisäksi se on tarkkanäköinen, valpas ja säyseä käärme, joka välttelee ihmisiä ja pakenee yhteenotoissa nopeasti.
Poikanen
Sydänsillat

| Sydänsillat Marion Rung |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2012
 Tuottaja(t): Kalle Munck
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: EMI
Marion Rungin muut julkaisut
| Tähtisarja - 30 suosikkia 2011 | Sydänsillat 2012 | Marion - Sinulle 2015 |
Sydänsillat on Marion Rungin vuonna 2012 julkaistu albumi.
Kappaleet

Sydänsillat – 3.41 (säv. Kikka Laitinen, san. Kalle Munck, Kikka Laitnen)
Kosketa mua – 3.36 (säv. Kai Jämsä, Petri Auer, san. Sinikka Svärd)
Kun sä olit mun – 3.34 (säv. Tapio Kangas, san. Kalle Munck, Kikka Laitinen, Tapio Kangas)
Kenelle kukat hän vie – 3.46 (säv. Kikka Laitinen, san. Sinikka Svärd)
Muukalaisia – 4.11 (säv. Esa Eloranta, san. Esa Eloranta)
Baby Face – 2.34 (säv. Harry Akst, san. Pertsa Reponen)
Oi niitä aikoja – 3.43 (säv. Trad, san. Reino Bäckman)
Brigitte Bardot – 3.36 (säv. Bob Hilliard, Miguel Gustavo, san. Saukki)
All of Me – 3.27 (säv. Seymour Simons, san. Gerald Marks)
Rakkaus on hellyyttä – 3.22 (säv. Antti Hyvärinen, san. Chrisse Johansson)
Disco tango – 3.05 (säv. Tommy Seebach, san. Juha Vainio)
Älä mee – 5.36 (säv. Juha-Pekka Lehti, san. Juha-Pekka Lehti)
Senorita Por Favor – 3.17 (säv. Toto Cutugno, san. Chrisse Johansson)
Lehtinen Potpuri – 5.51 (säv. Rauno Lehtinen, san. Rauno Lehtinen)
Kylähäät – 3.04 (säv. Franco Bracardi, san. Juha Vainio)
Päivänsäde ja menninkäinen – 5.36 (säv. Reino Helismaa, san. Reino Helismaa)
Get On – 2.26 (säv. Christer Häkkinen, Henry Aaltonen, Pekka Järvinen, san. Christer Häkkinen, Henry Aaltonen, Pekka Järvinen)
Hyvästi yö – 3.16 (säv. Esko Koivumies, san. Esko Koivumies)
Horapotpuri – 5.54 (säv. Trad, san. Vexi Salmi)
A Jidishe Mame – 3.46 (säv. Lew Pollack, san. Pertti Reponen)
Jos voisin laulaa – 2.06
Aiheesta muualla

Sydänsillat discogs.com -sivustolla (englanniksi)
TV 2 (Norja)

| TV 2 |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  5. syyskuuta 1992
Omistaja:  Egmont
Maa:   Norja
Pääkonttori:  Bergen
Kotisivu:  https://www.tv2.no/
Infobox OKNimi-testi OK: 
TV 2 on norjalainen yksityisomisteinen televisiokanava, joka on perustettu vuonna 1991. Se kuuluu tanskalaiseen Egmont-konserniin. Kanavan pääkonttori on Bergenissä, lisäksi Oslossa on uutistoimitus. TV 2:n toimitusjohtaja on vuodesta 2015 ollut Olav T. Sandnes.
Ohjelmia

Hotel Cæsar (1998–2017)
Senkveld (2001–2021)
Skal vi danse (2006–)
Toimitusjohtajat

1991–1993: Bjørn Atle Holter-Hovind
1993–1999: Arne A. Jensen
1999–2007: Kåre Valebrokk
2007–2015: Alf Hildrum
2015–: Olav T. Sandnes
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (norjaksi)
Tandjilé

Tandjilé on yksi Tšadin 22 hallinnollisesta alueesta. Se on muodostettu aluehallinnon uudistuksessa 2002 entisen Tandjilén prefektuurin tilalle. Vuonna 2008 alueella oli noin 650 000 asukasta. Kuten muuallakin Tšadissa, väestö kasvaa nopeasti – 15 vuotta aiemmin asukkaita laskettiin 453 854.
Alueen pääkaupunki on Laï.
Amoroso

| Amoroso João Gilberto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 17. marraskuuta 1976 – 7. tammikuuta 1977
 Julkaistu: 1977
 Tuottaja(t): Helen Keane, Tommy LiPuma
 Tyylilaji: bossa nova, jazz, tropicalismo
 Levy-yhtiö: Warner Bros.
João Gilberton muut julkaisut
| Getz/Gilberto ’76 1976 | Amoroso 1977 | João Gilberto Prado Pereira de Oliveira 1980 |
Amoroso on brasilialaisen bossa nova -muusikon João Gilberton albumi. Albumi nauhoitettiin vuosina 1976–1977 ja julkaistiin vuonna 1977.
Kappaleet

’S Wonderful – 4.10
Estate – 6.27
Tin Tin Por Tin Tin – 3.40
Bésame Mucho – 8.46
Wave – 4.41
Caminhos Cruzados – 6.14
Triste – 4.19
Zingaro – 6.22
Arvostelut

AllMusic:
Stift Heiligenkreuz

| Stift Heligenkreuz> Stift Heiligenkreuz |
| --- | --- |
 Ilmakuva Stift Heiligenkreuzista
Sijainti:  Wienerwald, Ala-Itävalta
Koordinaatit:  48.055278°N, 16.130278°E
Perustettu:  1133
Käyttäjä:  sisterssiläinen munkkiluostari
Tyylisuunta:  eri tyylisuuntia: barokki, romaaninen ja gotiikka
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stift Heiligenkreuz eli Heiligenkreuzin luostari on sistersiläismunkkiluostari (Ordo cisterciensis) Ala-Itävallassa lähellä Wieniä. Se on toiminut yhtäjaksoisesti perustamisestaan alkaen eli vuodesta 1133 ja on siten maailman toiseksi vanhin sistersiläisluostari Stift Rein eli Reinin luostarin jälkeen.
Saksankielinen sana Stift tarkoittaa muun muassa lahjoitusta ja säätiötä, ja luostareiden asiayhteydessä se tarkoittaa luostarin olevan perustettu varakkaan, yleensä aatelisen henkilön lahjoituksena. Suomeksi sana on luontaista kääntää tässä yhteydessä luostariksi, sillä perustamistavalla ei nykyaikana ole merkitystä.
Sijainti

Stift Heiligenkreuz sijaitsee Itävallassa, Ala-Itävallan osavaltiossa Heiligenkreuz-nimisessä kunnassa noin 15 km Wienistä länteen.
Tilanne 2000-luvulla

Luostari Stift-Heiligenkreuz on toiminut keskeytyksettä perustamisestaan lähtien. Elokuussa 2016 luostarissa eli 97 munkkia. Tämän luostarin painopiste on luostarielämän ja liturgian ylläpito ja gregoriaaninen kirkkolaulu latinan kielellä. Osa munkeista työskentelee sielunhoidossa 18 luostariin sisälletyissä seurakunnissa, toiset ovat tutkijoita ja professoreita korkeakoulussa.
Luostarin gregoriaaninen kuoro Chant on julkaissut kolme CD:tä, joilla on ollut hyvä menestys. Luostari on matkailu- ja pyhiinvaelluskohde lähellä Wieniä.
Historia > Asutuksen alkuperä

Heiligenkreuzin kylä on kehittynyt vasta paljon keskiaikaisen luostarin perustamisen jälkeen.
Ihan lähellä luostaria sijaitsee esihistoriallinen ylänköasutus, jota kutsutaan ”Burgstalliksi” ja jonka kohdalla on nyt Marienwiese-niminen asutus. Esihistoriallisella asutuksella oli etelässä ja luoteessa luonnollinen suoja jyrkästä Schwechat-joten törmästä. Myös vastakkaisella puolella luonto tarjoaa suojaa sarjalla kaarimaisia kallioita, joiden asutuksesta ulospäin oleva puoli on hyvin jyrkästi mutta sisäpuolella tasaisen loivasti nouseva. Koko asuinalue voitiin sulkea ulkopuolisilta ja sitä voitiin puolustaa pienellä vaikalla ulkoapäin tulevilta hyökkäyksiltä. Tätä roomalaistenkin asuttamaa linnoituspaikkaa ei ole vielä tutkittu arkeologisesti, mutta se on suojeluksen alainen kulttuurihistoriallisesti merkittäväna kohteena.
Historia > Luostarin perustaminen

Babenbergin aatelissukuun kuulunut pyhä Leopold III perusti luostarin vuonna 1133 lahjoituksena. Hänen jälkeensä poikansa ja seuraajansa Leopold Bayeriläinen osoitti suurta anteliaisuutta luostaria kohtaan. Heiligenkreuzin luostari on yksi noin 300 luostarista, jotka perustettiin Pyhän Bernhard Clairvauxlaisen vaikutuksesta ja tämän elinaikana.
Asukkaaksi luostariin siirrettiin munkkeja luostarin äitiluostarista Ranskan Morimondista. Myös ensimmäinen apotti Gottschalk tuli sieltä. 
Säännöllisen luostarielämän sanotaan alkaneen syyskuun 11. päivänä 1133, mutta perustamispäivää ei kuitenkaan ole mainittu asiakirjoissa. Lahjoituskirja, joka on kirjoitettu vasta vuonna 1230, on päivätty vuodella 1136 eikä 1133.
Lahjoitusasiakirjasta käy ilmi, että luostarin tontin on säädetty sijaitsevan alueella, joka 1100-luvulla oli Baijerin herttuakunnan rauhattomalla ja epävarmalla itärajalla. Sisterssiläiset kutsuttiin asuttamaan aluetta, jotta alue kehittyisi ja aukioiden ja teiden rakennus etenisi. 
Alkuperäinen maalahjoitus vastaa suurin piirtein kykyisen Heiligenkreuzin kunnan aluetta, sekä muutaman muun pienemmän alueen tytärluostareiden perustamista varten.
Historia > Kehitys keskiajalla

Ensimmäinen lahjoitus osoittautui luostarille ja sen ensimmäiselle munkkiyhteisölle liian heikoksi taloudelliseksi turvaksi. Vuonna 1206 olivat munkit jo päättäneet muuttaa Itä-Unkariin nykyisen Königshofin linnan alueelle välttääkseen nälästä kärsimisen. Lähtöpäätöksen vuoksi heille annettiin lisäksi viljava Trumaun alue ja vielä Thallernin viinitilan merkinnöllä: ”voitavaksi antaa veljille, sairauden kohdatessa, viiniä vahvistukseksi.”
Ensimmäisiä luostarirakennuksia rakennettiin noin sata vuotta, mutta romaanisen tyylinen kirkko saatiin valmiiksi ja vihittyä käyttöön jo 50 vuoden rakentamisen aloittamisesta, jotta toukokuun 31. päivänä 1188 Leopold V:n luostarille lahjoittama arvokas ristireliikki voitiin vastaanottaa reliikin arvoa vastaavasti. Siitä kesti vielä toiset 50 vuotta, kunnes 1240, kirkon eteläpuolelle rakennetut muutkin luostarirakennukset valmistuivat ja vihittiin käyttöönsä. Tällöin goottilainen tyyli oli ollut muodissa jo hyvän aikaa, ja niin romaanisen tyylisestä kirkosta sen siro kuoroparvi sai väistyä isomman, goottilaistyylisen parven alta.
Historia > Uusi aika

Vuonna 1642, nyt jo barokin tyylikaudella, valmistuivat uudet luostarirakennukset. Sakasti on peräisin vuodelta 1667 ja borokkikirkon torni valmistui vuonna 1674.
Turkkilaiset valtasivat ja sytyttivät luostarin tuleen vuonna 1683. Luostaria jälleenrakennettin barokkityylillä vuoteen 1691 asti.
Rooman keisari ja Itävallan arkkiherttua Josef II säästi luostarin sulkemiselta vuonna 1783, sillä vastauskonpuhdistuksesta lähtien munkit pitivät koulua ja tekivät seurakunnassa paljon sielunhoidollista työtä. Työn ansiosta piti keisari luostarin olemassaolon oikeutettuna.
1802 perustettiin luostariin filosofinen ja teologinen oppilaitos. Siellä opetettiin tulevia pappeja Zwettlin, Lilienfeldin, Heiligenkreuzin ja Neuklosterin luostareihin.
Historia > 1900-luvulta nykyaikaan

Kun Itävalta oli liitetty natsi-Saksaan (1938), haluttiin luostari tuhota rakentamalla moottoritie suoraan luostarin yli. Toisen maailmansodan päätyttyä suunnitelmat kuitenkin muutettiin niin, että Wienin ulompi kehätie rakennettiin kulkemaan Heiligenkreuzin pitäjän pohjoispuolitse.
Toisen maailmansodan loppupuolella luostarikirkon kellot käytettiin aseiden valmistuksen raaka-aineena. Myös venäläiset miehittäjät uhkasivat luostarielämää.
Luostarin teologinen koulu Institutum Theologicum korotettiin vuonna 1976 korkeakouluksi, ja se on nykyään yksi saksankielisen Euroopan suurimmista katolisten pappien koulutuskeskuksista. Heiligenkreuzissa on myös yli hiippakuntien rajojen toimiva katolinen pappisseminaari Leopoldium.
Ristireliikki sijaitsee nykyään 1983 uudelleen rakennetussa ristinkappelissa. Leopold III:n pojan, siunatun Otto Freisingin (1112–1158), joka oli Freisingin piispa 1138–1158, pyhäinjäännöksiä säilytetään arvokkaassa arkussa pääalttarin jalustassa.
Paavi Benedictus XVI nimesi korkeakoulun 28. tammikuuta 2007, Pyhän Tuomas Akvinolaisen juhlapäivänä Philosophisch-Theologischen Hochschule Benedikt XVI. Heiligenkreuz.
Tavallisten kirkonkellojen lisäksi Heligenkreuzissa sijaitsee Itävallan ainoa carillon eli tornikellopeli, jonka 43 kelloa voi soittaa koskettimien avulla. Carillonilla soitetaan läpi vuoden kerran tunnissa 10 minuuttia ennen tasatunnin lyöntiä jotain liturgisen kauteen (adventti, pääsiäinen, mariaaninen toukokuu jne.) sopivaa virttä. Carillonilla soitetaan konsertti joka vuosi elokuun ensimmäisenä viikonloppuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stift Heiligenkreuz Wikimedia Commonsissa
Luostarin kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Stift Heiligenkreuz
Käännös suomeksi
Amorphis (single)

| ”Amorphis” Amorphis |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: The Karelian Isthmus
 Julkaistu: kesäkuu 1991
 Formaatti: 7"
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 03.55
 Levy-yhtiö: Relapse
Amorphiksen muut singlet
|   | ”Amorphis” 1991 | ”Divinity / Northern Lights” 1999 |
Amorphis on suomalaisen Amorphiksen ensimmäinen single. Se julkaistiin vuonna 1991 levymerkillä Relapse Records.
Kappaleet

Vulgar Necrolatry – 03.55
Misery Path – 04.14
Kokoonpano

Tomi Koivusaari – kitara, laulu
Esa Holopainen – kitara
Olli-Pekka Laine – bassokitara
Jan Rechberger – rummut, koskettimet