stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tauno Palo
Näyttelijäuran analyysi > Elokuvien naisvastanäyttelijät

Tauno Palon on sanottu suhtautuneen naispuolisiin vastanäyttelijöihinsä kuin klassisen baletin miestanssijat suhtautuvat ballerinoihin: yhteisissä kohtauksissa hänen tehtävänsä oli tukea, kannatella ja antaa tilaa loistaa. Palo teki nuoriin naisiin vaikutuksen eläytymisellään ja aitoudellaan, ja kaikki pitivät hänen kanssaan työskentelyä miellyttävänä.
Ansa Ikonen ja Tauno Palo tapasivat toisensa ensi kerran Koiton Näyttämöllä, mutta työtovereita heistä tuli vasta kesällä 1935. Tuolloin alettiin kuvata elokuvaa Kaikki rakastavat. Kaikkiaan Palo ja Ikonen tekivät kaksitoista yhteiselokuvaa vuosina 1935–1956; komedioita, draamoja ja musiikkielokuvia. Suomalaiset saattoivat elää omia ilojaan ja surujaan suosikkipari Ansan ja Taunon kautta. Ikonen oli turvallinen naapurintyttöhahmo, koko kansan Ansa, mikä nosti hänet Palon keskeisimmäksi vastanäyttelijäksi, vaikka moni muukin suosittu näyttelijätär nähtiin useassa elokuvassa Palon lemmittynä. Suomen ensimmäisen tähtiparin asetelma oli klassinen: tumma mies ja vaalea nainen. Kaikki rakastavat oli perustana tulevien vuosien Ansa ja Tauno -myytille. Elokuvan mainoskuvasta tuli ikoninen: mustavalkokuvassa Palo ja Ikonen loikoilevat nurmella kesän vehreydessä ja ratkovat ristisanatehtävää. Nuorten kasvojen hehkeyttä on korostettu onnistuneella valaistuksella. Kuvasta tehtiin eräänlainen uusintaversio toiseksi viimeisen Ansa & Tauno -elokuvan yhteydessä vuonna 1955. Ikosen ja Palon tulkitsemat hahmot saivat toisensa kahdeksassa elokuvassa, mutta neljä tuotosta päättyi niin ikävästi, että valkokankaiden suosikkipari jäi ilman yhteistä tulevaisuutta ennakoivaa loppusuudelmaa.
Eräät aikalaiset olivat sangen varmoja, että Palo ja Ikonen olivat pariskunta myös yksityiselämässään. Palo joutui tuon tuostakin vastaamaan ohikulkijoiden kysymyksiin ”Ansa-rouvan” kuulumisista. Vaikka Ikonen ja Palo eivät alkuun varsinaisesti edes pitäneet toisistaan, he alkoivat vähitellen arvostaa yhteistyötään. Ikonen kuvaili suhdettaan Paloon: ”Elämänikuinen ystävyys on paljon arvokkaampi kuin hetken romanssi.” Paloa ja Ikosta pyydettiin usein esiintymään yhdessä eri tilaisuuksiin. Sotavuosina he kävivät viihdyttämässä kasarmeilla ja joukko-osastoissa. Lisäksi he tekivät sairaalakäyntejä vaikeasti haavoittuneiden luo.
Tauno Palo näytteli Regina Linnanheimon parina kymmenessä elokuvassa. Vaikka yleisö palvoi heitä yhdessä, Reginasta ja Taunosta ei tullut samanlaista käsitettä kuin Ansasta ja Taunosta. Heidän valkokangaskemiassaan oli enemmän eroottisia kuin romanttisia sävyjä. Palon ja Linnanheimon yhteiselokuvia olivat muun muassa Suotorpan tyttö (1940), Kaivopuiston kaunis Regina (1941), Onni pyörii (1942) sekä Herra ja ylhäisyys (1944). Helena Kara ja Palo muodostivat parin elokuvissa Puck (1942), Valkoiset ruusut (1943), Rosvo-Roope (1949) ja Hän tuli ikkunasta (1952). Birgit Kronström ja Palo nähtiin lemmenparina elokuvissa Onnellinen ministeri (1941), Avioliittoyhtiö (1942) ja Amor hoi! (1950). Palon muita kuuluisia vastanäyttelijöitä vuosikymmenten vieriessä olivat muun muassa Ella Eronen, Elina Pohjanpää ja Anneli Sauli.
Näyttelijäuran analyysi > Elokuvasankaruus

Tauno Palo oli aikansa filmitähti vailla vertaa: komea, karismaattinen ja hyvä-ääninen. Yleensä hän oli naispuolisiin vastanäyttelijöihinsä nähden romanttisen sankarin roolissa, kuten Arnold Kulkurin valssissa. Palon tähtikuva ei kuitenkaan rajoittunut ainoastaan hyveellisiin sankareihin, vaan hän esitti myös hyvin ristiriitaisia hahmoja. Niskavuori -elokuvien Juhani ja Aarne häilyivät velvollisuuden ja henkilökohtaisen vapauden välillä. Muutamissa elokuvissa, kuten Pimeänpirtin hävitys (1947) ja Hilja, maitotyttö (1953), Palon roolihahmo oli seksuaalisesti väkivaltainen tai epävakaa. Eräät hahmot edustivat puolestaan machismoa, kuten nimiosa Rosvo-Roopessa. Elokuvauransa loppuvaiheessa Palo näytteli toisinaan ikääntymistä ja seksuaalisen energiansa menettämistä vastaan taistelevia miehiä, kuten teoksissa Isän vanha ja uusi ja Tulipunainen kyyhkynen.
Vaikka Palo profiloitui heti elokuvauransa alusta sankarien ja ensirakastajien tulkitsijaksi, hän itse ei pitänyt sankarirooleista. Hänen piti alati keksiä uusia tapoja sanoa ”minä rakastan sinua” ja etsiä aiheeseen tuoretta näkökulmaa, mikä turhautti häntä. Sankariosat vaikuttivat myös Palon ulkonäköön, varsinkin hiustyylin osalta: hänen luonnonkiharat hiuksensa suoristettiin kuvauksia varten.
Näyttelijäuran analyysi > Jussi-palkinnot

Tauno Palo sai kolme Jussi-palkintoa parhaasta miespääosasta:
Vuonna 1946 elokuvasta Menneisyyden varjo
Vuonna 1950 elokuvista Härmästä poikia kymmenen ja Rosvo-Roope
Vuonna 1952 elokuvasta Omena putoaa....
Radiotyö

Palo oli mukana useissa radiokuunnelmissa 1930–1950-luvuilla. Yleensä hän teki kuunnelmia maanantaisin, kuten muutkin Radioteatteriin kuulumattomat näyttelijät. Maanantait olivat vapaapäiviä teatterista. Enimmillään näillä maanantaikuunnelmilla arvioitiin olleen puolitoista miljoonaa kuuntelijaa. Yleisradion äänitearkiston mukaan Palon radiodebyytti oli kuunnelma Mökin ja syksyn poika vuonna 1938. Samana vuonna hän esitti ylioppilas Lassea Suomisen perhe -kuunnelmassa. Suosikkipari Ansa & Tauno esiintyivät yhdessä kuunnelmissa Kaksintaistelu ateljeessa (1938) ja Pohjalaisia (1954), jossa Palo tulkitsi Jussin ja Ikonen Maijan osan. Vuonna 1949 Palo tulkitsi sotamies Beckmannin roolin Wolfgang Borchertin näytelmässä Ovien ulkopuolella. Suoritus arvioitiin yhdeksi Radioteatterin siihenastisen historian parhaista. Juhani Ahon romaaniin perustuvassa Juhassa (1950) Palo esitti Shemeikkaa. 1960-luvulla Palo esiintyi vielä muutamassa kuunnelmassa. Vuonna 1968 hän luki näytelmästä Omena putoaa Ventti-Villen monologin.
Laulajan ura > Vuodet 1934–1951

Tauno Palo oli uransa aikana myös melko aktiivinen levylaulaja. Hänen levytysuransa jakautui kahteen kauteen: 1934–1951 ja 1967–1975. Kaikkiaan hän levytti noin 85 raitaa. Ensilevytys ”Tuulikki” on vuodelta 1934. Sen hän teki Dallapén solistina. Debyyttisingleä myytiin tuhatkunta kappaletta. Singlen B-puolesta, ”Miksi poistuit luotani”, tuli eräs vuoden 1934 menestystangoista. Jenkka nimeltä ”Tuohinen sormus” (1934) antoi lisäpotkua Palon laulajanuralle. Huomattava osa Tauno Palon 1930-luvulla levyttämistä lauluista oli tunteellisten kappaleiden sijasta nimenomaan reippaita jenkkoja, kuten ”Hulivilipoika”, ”Kun heili mun petti” ja ”Sinä semmoinen, minä tämmöinen”.
Palo oli 1930-luvulla erittäin suosittu iskelmien tulkitsija, mikä näkyi Yleisradion saaman toivepostin määrässä. Kuulijat yksinkertaisesti rakastivat häntä. Ansa Ikosen ja Tauno Palon suositut musiikkielokuvat synnyttivät lukuisia menestyssävelmiä. Erityisen tärkeä tässä suhteessa oli SF-paraati (1940), jota on pidetty jopa kaikkein huomattavimpana suomalaisena filmimusikaalina. Kansansuosikeiksi kohosivat muun muassa sellaiset ikivihreät iskelmät kuten ”Potkut sain”, ”Nuoruuden sävel” ja ”Näenhän valoisan taivaan”. Vaimokkeen (1936) nimisävelmän levytti Palon sijasta Arvi Tikkala. Miehekkeessä (1936) Palo esitti tangon ”Marjatta” sekä suosikki-iskelmän ”Ah, ethän tiedä”. Vuonna 1942 Palo levytti Birgit Kronströmin kanssa Georg Malmsténin sävellyksen ”Shampanjakuhertelua”. Samana vuonna hän levytti viulun ja kitaran säestämänä laulelman ”Soittoniekka”. Vuonna 1948 Tauno Palo levytti neljä Toivo Kärjen-Kerttu Mustosen kappaletta kuten tangot  "Toukokuu" ja "Laulava sydän", jotka liittyivät jälkimmäisen nimiseen elokuvaan . 1950-luvulla Palon levylaulajan ura hiipui. Hän levytti tuolloin ainoastaan kaksi musiikkikappaletta: ”Tukkilaisjenkka” ja ”Pohjolan valkea kesäyö” vuonna 1951. Restauroituna ja uudelleen masteroituna Tauno Palon varhaislevytyksiä on sisällytetty vuonna 2008 julkaistulle CD-albumille Tauno Palo – 100 vuotta.
Laulajan ura > Vuodet 1967–1975

Nuori tenori, joka 1930-luvun liian korkealle sovitetuissa levytyksissä kuulosti pahimmillaan kastraattisopraanolta, kypsyi vuosikymmenien saatossa elämää nähneeksi laulelmatulkiksi. Palo palasi levystudioille vuonna 1967, jolloin hän levytti suositun sodanvastaisen laulun ”Ruusu on punainen” sekä muun muassa kappaleet ”Porlammin iltalaulu” ja ”Rakkauden tuli”. Seuraavana vuonna hän levytti neljän musiikkikappaleen EP:n, jonka tunnetuin laulu oli ”Rosvo-Roope”. Vuonna 1972 julkaistiin albumi Kulkurin kannel, joka nosti esille Tauno Palon laulelmatulkitsijana. Tältä levyllä ovat muun muassa kappaleet ”Erotessa” ja ”Suvisia suruja”. Vuonna 1974 Tauno Palo ja Ansa Ikonen tekivät yhteisalbumin Ansa & Tauno, jolla he lauloivat vanhoja elokuvasävelmiään, kuten ”Kulkurin valssi”. Sitä ennen he olivat levyttäneet yhdessä ainoastaan kaksi kappaletta: ”Nuoruuden sävel” ja ”Potkut sain” marraskuussa 1940. Elokuvauriensa jälkeen Palo ja Ikonen esiintyivät myös yhteisillä laulukeikoilla. Viimeiset levytyksensä Palo teki vuonna 1975. Hän lauloi silloin Dallapé-orkesterin 50-vuotisjuhlalevylle muutaman kappaleen, muun muassa jo vuonna 1934 levyttämänsä tangon ”Mä ruusun tumman” (Miksi poistuit luotani).
Tauno Palo suhtautui itse melko vähättelevästi laulajanuraansa, jota hän luonnehti jälkeenpäin seuraavasti: ”Enhän minä mikään laulaja ole, en ole itseäni koskaan pitänyt sellaisena. Olen kyllä aina pitänyt laulusta, se on hieno asia. Mutta todelliset laulajat ovat aivan eri luokkaa − minä vain vähän rallattelin...” Vuonna 1969 julkaistuissa muistelmissaan Palo ei lainkaan käsitellyt levytyksiään, joiden tekoa hän kuitenkin jatkoi vielä teatterista eläkkeelle jäätyään.
Yksityiselämä > Avioliitot ja perhe

Tauno Palo tapasi Sylvi Sakin syksyllä 1927, kun molemmat aloittelivat uraansa Sörnäisten Näyttämöllä. Sakki oli Palon tukena vaikeina aikoina veljen kuoleman jälkeen. Pari eteni suhteessaan hitaasti ja avioitui kuuden vuoden seurustelun jälkeen vuonna 1934. Liitosta syntyi kaksi poikaa, Pertti Palo (1934–2010) ja Martti Palo (1943–2009). Tauno Palolla oli liiton aikana rakkaussuhde näyttelijä Kyllikki Väreen kanssa, ja 1940-luvun lopulla alkoi suhde näyttelijä Kirsti Ortolan kanssa. Palon ja Sakin avioliitosta tuli ajan myötä lähinnä muodollinen, mutta se lopetettiin virallisesti vasta 1962, jolloin Palo avioitui Ortolan kanssa. Yhteinen lapsi, Jukka-Pekka Palo, oli syntynyt jo 1954. Palo ja Ortola tutustuivat toisiinsa 1940-luvun lopulla, kun Ortola aloitti näyttelijänopintonsa Helsingissä. Romanssi syttyi vuonna 1949, kun he tekivät yhdessä elokuvaa Rosvo-Roope, jossa Palo oli pääosassa ja Ortola oli balladissa mainittu ”Neito Viron rannikon”.
Vuonna 1955 Ortola teki irtioton suhteesta ja muutti Tampereelle Jukka-Pekan kanssa. Hän palasi Helsinkiin 1959. 1960-luvulla Palo-Ortolan perheellä oli kaksi asuntoa Helsingissä: suuri asunto taiteilijakoti Lallukassa ja tavanomainen perheasunto Merimiehenkadulla. Lallukkaa vastapäätä sijaitsee ravintola Elite, jossa Tauno Palolla oli kantapöytä.
Yksityiselämä > Isyyskysymykset

Palon elokuvauran aikana liikkui huhuja, että hänellä olisi Pertin, Martin ja Jukka-Pekan lisäksi muitakin jälkeläisiä. Tunnetuin näistä kuulopuheista lienee väite, että vuonna 1940 syntynyt näyttelijä Esko Salminen olisi Tauno Palon biologinen lapsi. Salmisen mukaan hänellä ja Palolla oli lämmin suhde.
Yksityiselämä > Vanhuus

Viimeiset vuotensa Tauno Palo eli hiljaista elämää Helsingin Kulosaaressa. Hänellä diagnosoitiin kurkkusyöpä vuonna 1980. Tuolloin röyhkeät sensaatiolehtien toimittajat tunkeutuivat jopa sairaalaan utelemaan häneltä tietoja sairaudesta, mutta Palo kielsi julkaisemasta haastatteluja ja valokuvia.
Tauno Palo sai elämäntyöstään Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1981.
Tauno Palo kuoli kurkkusyöpään toukokuussa 1982. Hänet on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle, kortteliin 1-32-318. Palo halusi nimenomaan tulla haudatuksi Malmille Hietaniemen taiteilijakukkulan sijaan, sillä Malmilla lepäävät myös hänen vanhempansa ja isoveljensä Gösta Brännäs.
Filmografia

Tauno Palo oli mukana yli 60 näytelmäelokuvassa, useimmiten pääosassa. Kaikki olivat mustavalkoelokuvia. Merkintä 1 tarkoittaa, että elokuva on julkaistu DVD:nä, 2 tarkoittaa VHS-julkaisua. BD tarkoittaa Blu-ray-julkaisua, teräväpiirron taso ilmenee sen yhteydessä mainitussa numero-kirjainyhdistelmässä. Finnkino Oy on julkaissut myös useita Tauno Palo -kokoelmia, joista kullakin on neljä tai viisi Palon tähdittämää elokuvaa.
Filmografia > 1930-luku

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1931 | Jääkärin morsian | Martti, jääkärikorpraali |  |
| 1932 | Kuisma ja Helinä | Kuisma |  |
| 1934 | Helsingin kuuluisin liikemies | metsäkonsulentti Sund |  |
| 1935 | Kaikki rakastavat | tekniikan yo Arvo Lähde | 1 |
| 1936 | Vaimoke | agronomi Esko Latva | 1 |
| 1936 | Mieheke | Reino Lahtinen |  |
| 1937 | Koskenlaskijan morsian | Paloniemen Juhani |  |
| 1937 | Juurakon Hulda | tuomari Kaarle Soratie | 1 |
| 1938 | Niskavuoren naiset | Aarne Niskavuori | 1 |
| 1938 | Jääkärin morsian | jääkäri Kalpa |  |
| 1939 | Eteenpäin – elämään | laamanni Robert Harmaalahti, ent. Harmelius | 1 |
| 1939 | Helmikuun manifesti | Jaakko Kotka | 1 |
| 1939 | Jumalan tuomio | lakit. kand. Aarne Horn |  |
Filmografia > 1940-luku

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1940 | Serenaadi sotatorvella | majuri Jyrki Harteinen | 1 |
| 1940 | Suotorpan tyttö | Lehtolan Mauri | 1 |
| 1940 | SF-paraati | Tanu Paalu | 1 |
| 1940 | Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin | proviisori Himanen | 1 |
| 1941 | Kulkurin valssi | Arnold, vapaaherra | 1, 2, BD2k |
| 1941 | Kaivopuiston kaunis Regina | luutnantti Engelbert von Leijoncrona | 1, 2 |
| 1941 | Onnellinen ministeri | mainospiirtäjä Kalevi Kari | 1 |
| 1942 | Onni pyörii | Kauko Maja | 1 |
| 1942 | Avioliittoyhtiö  | Paavo Kannas, arkkitehti | 1 |
| 1942 | Puck | säveltäjä Raimo Kaarna | 1 |
| 1943 | Valkoiset ruusut | kirjailija Arvo Helavalta | 1 |
| 1944 | Vaivaisukon morsian | Elias Matinpoika Berg | 1 |
| 1944 | Herra ja ylhäisyys | kenraaliluutnantti T. J. A. Heikkilä |  |
| 1945 | Kolmastoista koputus | Timo Lehtonen, Maduran 1. perämies |  |
| 1946 | Menneisyyden varjo | yli-insinööri Rainer Leimu | 1 |
| 1946 | Viikon tyttö | työnjohtaja Antti Ahola |  |
| 1946 | Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä | Juhani Niskavuori | 1 |
| 1947 | Pimeänpirtin hävitys | Otto von Holten |  |
| 1947 | Koskenkylän laulu | Reino Köyri |  |
| 1948 | Laitakaupungin laulu | Jukka Kyrö | 1 |
| 1948 | Laulava sydän | kamreeri Aarno Harjus / radiolaulaja Con Amore | 1 |
| 1949 | Rosvo-Roope | Robert, Rosvo-Roope | 1 |
| 1949 | Kanavan laidalla | Musta-Mikko |  |
Filmografia > 1950- ja 1960-luvut

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1950 | Professori Masa | professori Mathias Karhivaara | 1 |
| 1950 | Härmästä poikia kymmenen | Isoo-Antti | 1 |
| 1950 | Amor hoi! | Charles Thompson Jr. |  |
| 1951 | Ylijäämänainen | Lennart Qvist | 1 |
| 1951 | Tukkijoella | Turkka | 1 |
| 1952 | Silmät hämärässä | kersantti | 1 |
| 1952 | Omena putoaa... | Ventti-Ville |  |
| 1952 | Hän tuli ikkunasta | Tom Mack, jääkiekkovalmentaja |  |
| 1953 | Se alkoi sateessa | kapteeni Kalervo Karhi | 1 |
| 1953 | Maailman kaunein tyttö | Jack Coleman | 1 |
| 1953 | Kolmiapila | Olavi, lääkäri |  |
| 1953 | Hilja – maitotyttö | Kalevi, isäntärenki | 1 |
| 1954 | Niskavuoren Aarne | Aarne Niskavuori | 1 |
| 1954 | Kunnioittaen | Reino Laurila, ”Lasse” | 1 |
| 1954 | Kasarmin tytär | majuri | 1 |
| 1954 | Hilmanpäivät | Yrjö, vanha tuomari | 1 |
| 1955 | Tuntematon sotilas | majuri Sarastie | 1, 2, BD4k |
| 1955 | Nukkekauppias ja kaunis Lilith | kenraalijohtaja |  |
| 1955 | Neiti talonmies | rehtori Kuusi | 1 |
| 1955 | Isän vanha ja uusi | arkkitehti Mauri Pekanpää | 1 |
| 1956 | Ratkaisun päivät | Yrjö Hartti, majuri |  |
| 1957 | Risti ja liekki | Olavi Gideoninpoika | 1 |
| 1957 | Niskavuori taistelee | Juhani Mattila & Juhani Niskavuori | 1 |
| 1957 | Kuriton sukupolvi | professori Reinhold Varavaara | 1 |
| 1958 | Verta käsissämme | Rolf Bergas | 1 |
| 1958 | Mies tältä tähdeltä | kapteeni evp. Paavo Lampinen |  |
| 1959 | Kovaa peliä Pohjolassa | luutnantti evp. Kari Kivi /  Max Östermalm | 1 |
| 1960 | Nina ja Erik | arkkitehti Tauno Vaara | 1 |
| 1961 | Tulipunainen kyyhkynen | tohtori Olavi Aitamaa | 1 |
Filmografia > Televisioelokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1965 | Purasen häät | Jussi Puranen |
| 1967 | Ihmisiä elämän pohjalla | Luka |
1969: Kustaa Vaasa
| 1975 | Kuolleista herännyt | eversti Porhola |
| 1975 | Sotaleikit | eversti Kuosmanen |
Filmografia > DVD-kokoelmat

| Kokoelma | Elokuvat | Elokuvat | Elokuvat | Elokuvat | Elokuvat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Helmikuun manifesti | Kaivopuiston kaunis Regina | Laulava sydän | Kunnioittaen | Kunnioittaen |
| 2 | Eteenpäin – elämään | Onni pyörii | Avioliittoyhtiö | Laitakaupungin laulu | Professori Masa |
| 3 | SF-Paraati | Kulkurin valssi | Aatamin puvussa ja vähän Eevankin | Hilja, maitotyttö | Hilja, maitotyttö |
| 4 | Onnellinen ministeri | Puck | Se alkoi sateessa | Niskavuoren Aarne | Niskavuoren Aarne |
| 5 | Valkoiset ruusut | Vaivaisukon morsian | Hilmanpäivät | Tulipunainen kyyhkynen | Tulipunainen kyyhkynen |
| 6 | Serenaadi sotatorvella | Menneisyyden varjo | Isän vanha ja uusi | Risti ja liekki | Risti ja liekki |
| 7 | Suotorpan tyttö | Neiti talonmies | Niskavuori taistelee | Kovaa peliä Pohjolassa | Kovaa peliä Pohjolassa |
Filmografia > Dokumentteja Tauno Palosta

Näyttelijän huippuhetkiä – Tauno Palo (1963)
Tauno Palon elämä (1973)
Elän tätä päivää – lähikuva näyttelijä Tauno Palosta (1973)
Tauno Palo (1981)
Tunteiden Palo – Tauno Suuren elämä valkokankaalla (1983)
Tunteen Palo – Musiikkinäytelmä elokuvasankarista (2009)
Diskografia > Singlet

| --- | --- |
 Tuulikki / Miksi poistuit luotani (Odeon A 228258 • 1934)  Ei koskaan (Odeon 228269 • 1934)  Tuhlaajapoika / Aron tyttö (Odeon A 228272 • 1934)  Tuohinen sormus (Odeon A 228282 • 1934)  Kevätvirroille (Odeon A 228285 • 1934)  Unelmatyttö / Suo anteeksi armas (Odeon A 228296 • 1934)  Hulivilipoika (Odeon A 228311 • 1935)  Kadun lapsi / Saaren erakko (Odeon A 228324 • 1935)  Sinä vainen / Syksyn tullessa (Odeon A 228327 • 1935)  Merituulen kutsu / Tuulien tyttö (Odeon A 228339 • 1935)  Ah ethän tiedä / Mieheke (Odeon A 228359 • 1936)  Marjatta / Kun kuulen tuon (Odeon A 228360 • 1936)  Elomme päivät (Odeon A 228368 • 1936)  Sinä semmoinen, minä tämmöinen (Odeon A 228370 • 1936)  Viulutyttö (Odeon A 228390 • 1936)  Kai yhden suukkosen saa (Odeon A 228395 • 1936)  Kun heili minut petti (Odeon A 228341 • 1937)  Kello se niksuttaa (Odeon A 228489 • 1938) :  Nuoruuden kevät / Ylpeä heili (Odeon A 228499 • 1938)  Muistatko Anni (Odeon A 228507 • 1938)  Et sinä saa / Tilda ja minä (Odeon A 228528 • 1939)  Enteitä / Lemmenkukka (Odeon A 228555 • 1939)  Hetkinen onnea / Mitä mulle sanoisit (Odeon A 228557 • 1939)  Talontytön jenkka (Odeon A 228583 • 1939)  Potkut sain / Nuoruuden sävel (Odeon A 228590 • 1940) Ansa Ikosen kanssa  Shampanjakuhertelua (Odeon A 228611 • 1942) Birgit Kronströmin kanssa  Näenhän valoisan taivaan (Odeon A 228615 • 1940)  Pikku Annikki (Odeon A 228645 • 1942)  Hetkinen rakkautta (Odeon A 228660 • 1942) Birgit Kronströmin kanssa  Soittoniekka (Columbia DY 386 • 1942)  Laulava sydän / Milloin viestin saan (Decca SD 5027 • 1948)  Toukokuu / Onnellinen ilta (Decca SD 5028 • 1948)  Tivolin lamppujen alla / Älä itke sydän (Sointu 1010 • 1948)  Pohjolan valkea kesäyö / Tukkilaisjenkka (Tähti RW 452 • 1951)  Ruusu on punainen / Rakkauden tuli (RCA FAS 985 • 1967)
Diskografia > EP:t

Tauno Palo (RCA EPS 222 • 1968)
Diskografia > Albumit

Kulkurin kannel (Love LRLP 072,  1972)
Ansa ja Tauno (Polarvox RPLP 5007,  1974)
Dallapé 50 (Blue Master BLU-LP 183,  1975) levyllä myös Georg Malmstén, Kauko Käyhkö ja Kalevi Korpi
Sävelkansio − Laulava sydän (Helmi HLP 300,  1981)
20 suosikkia – Ruusu on punainen (Warner Music,  2002)
Tauno Palo – 100 vuotta (Salix Ay,  2008)
Musiikin mestareita: Tauno Palo 100 vuotta – Ruusu on punainen (Warner Music,  2008)
Muistaminen

Helsingin Kalliossa sijaitsee Palon mukaan nimetty Tauno Palon puisto, jossa on kuvanveistäjä Kain Tapperin toteuttama Tauno Palon muistomerkki vuodelta 1993. Puisto sai nykyisen nimensä vuonna 1997. Yleisradion vuonna 2004 järjestämässä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Palo valittiin 55. suurimmaksi suomalaiseksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tauno Palo Pomus
Tauno Palo Elonetissä.
Tauno Palo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rekila, Eila: Tauno Palo 100 vuotta (blogi) Vuodatus.  24.6.2008.
Helavuori, Hanna-Leena: Palo, Tauno (1908–1982) Biografiskt lexikon för Finland.
Lindfors, Jukka: Tauno Palo perheen parissa 24.10.2008. • Tauno Suuri haastattelussa Yle Elävä arkisto.  8.9.2006.
Siren, Eero: Nukketeatteri ja näyttelijän maailma.  (väitöskirjassa: Brännäs, Tauno, s. 47, 48; Palo, Tauno, s. 137–139, 147)  Helsinki:  Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu, 2017.  Teoksen verkkoversio.
Tauno Palon vanhemmat Olga Andersson ja Lars Petter Brännäs hääkuvassa vuonna 1903.
Brännäsin perhe. Alarivissä vasemmalta Gösta, Tauno ja Alli.
Kansallisteatterin näyttelijät Tauno Palo, Rafael Pihlaja, Aarne Leppänen, Glory Leppänen, Unto Salminen ja Kyllikki Väre kesäkiertueella 1933. Edessä istuvat Rauni Luoma ja Sylvi Sakki.
Vaimokkeen kuvaukset Suomi-Filmin studiolla 1936. Ratin takana Tauno Palo.
Tauno Palo lähdössä viihdytyskiertueelle jatkosodan aikana elokuussa 1941.
Loviisan kuvaukset kesällä 1946. Vaunussa Reino Häkälä ja Tauno Palo.
Jussi-gaala 1952. Vasemmalta Armi Kuusela, Tauno Palo, Mirjami Kuosmanen ja Veikko Itkonen.
Näyttelijäliiton puheenjohtaja Jalmari Rinne ja hänen vaimonsa Ansa Ikonen onnittelevat Tauno Paloa hänen 35-vuotistaiteilijajuhlapäivänsä johdosta.
Palo esiintymistauolla.
Tauno Palon hautakivi Malmin hautausmaalla Helsingissä. Samaan hautaan on haudattu myös hänen veljensä Gösta Brännäs ja toinen vaimonsa Kirsti Palo.
Puhdistus (elokuva)

| Puhdistus |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Antti J. Jokinen
Käsikirjoittaja:  Antti J. Jokinen Marko Leino
Perustuu:  Sofi Oksasen romaaniin Puhdistus
Tuottaja:  Markus Selin
Säveltäjä:  Tuomas Kantelinen
Kuvaaja:  Rauno Ronkainen
Leikkaaja:  Kimmo Taavila
Pääosat:  Laura Birn Peter Franzén Liisi Tandefelt Krista Kosonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Solar Films Taska Film
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:  7. syyskuuta 2012
Kesto:  125 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  2 400 000 €
Tuotto:  1 865 961 €
Katsojat:  210 554
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puhdistus on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Antti J. Jokisen ohjaama elokuva. Se perustuu Sofi Oksasen samannimiseen Finlandia-palkittuun (2008) kirjaan. Elokuva kuvattiin Virossa.
Jokinen koekuvasi elokuvaa varten 180 näyttelijää.[lähde? ] Sofi Oksanen osallistui käsikirjoituksen tekoon. Elokuvan pääosissa näyttelevät Peter Franzén, Tommi Korpela, Krista Kosonen ja Laura Birn.
Puhdistus oli Suomen ehdokas Oscar-palkinnon saajaksi parhaan vieraskielisen elokuvan kategoriassa, mutta ei päässyt viiden parhaan joukkoon.
Elokuva voitti viisi Jussi-palkintoa 2013. Palkinnot tulivat naispääosasta (Laura Birn), naissivuosasta (Liisi Tandefelt), kuvauksesta (Rauno Ronkainen), äänisuunnittelusta (Kirka Sainio) sekä maskeerauksesta (Riikka Virtanen).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Laura Birn  | … |  nuori Aliide   |
|  Liisi Tandefelt  | … |  vanha Aliide   |
|  Amanda Pilke  | … |  Zara   |
|  Peter Franzén  | … |  Hans   |
|  Kristjan Sarv  | … |  Paša   |
|  Krista Kosonen  | … |  Ingel   |
|  Tommi Korpela  | … |  Martin   |
|  Jarmo Mäkinen  | … |  Lavrenti   |
|  Tomi Salmela  | … |  miliisi   |