stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vain elämää – kausi 7, toinen kattaus
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Esittäjä | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Jumala | Cheek | 2.51 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Mato | Jenni Vartiainen | 2.20 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Valot pimeyksien reunoilla | Kaija Koo | 4.27 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Malja | Cheek | 2.53 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Minä sinua vaan | Sanni | 3.41 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Duran Duran | Juha Tapio | 3.12 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Suru on kunniavieras | Kaija Koo | 3.39 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Halvalla | Jari Sillanpää | 4.17 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Eden | Toni Wirtanen | 2.43 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Sinun vuorosi loistaa | Jenni Vartiainen | 3.03 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Älä lähde vielä pois | Cheek | 3.13 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Eläköön | Jari Sillanpää | 3.21 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Ratapiha | Toni Wirtanen | 4.01 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Rakastettu | Kaija Koo | 3.40 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Kelpaat kelle vaan | Sanni, Apocalyptica | 3.23 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Vapaa | Toni Wirtanen | 3.43 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Niin kaunis on hiljaisuus | Juha Tapio | 3.19 |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Sydän vähän kallellaan | Jenni Vartiainen | 4.07 |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Minun tuulessa soi | Jari Sillanpää | 4.13 |  |  |  |  |  |  |
| 20. | Kuka sen opettaa | Sanni | 3.25 |  |  |  |  |  |  |
| 21. | Surulapsi | Cheek | 3.08 |  |  |  |  |  |  |
Balls to the Wall

| Balls to the Wall Accept |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : heinä-elokuussa 1983
 Julkaistu: 5. joulukuuta 1983
 Tuottaja(t): Accept
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 45.13
 Levy-yhtiö:  RCA Records  Portrait Records
Listasijoitukset
  10.   59.   74.
Acceptin muut julkaisut
| Restless and Wild 1982 | Balls to the Wall 1983 | Metal Heart 1985 |
Balls to the Wall on saksalaisen heavy metal -yhtye Acceptin vuonna 1983 julkaistu viides studioalbumi. Albumi on yhtyeen kaupallisesti menestynein, ja sitä pidetään yhtenä keskeisenä perinteisen heavy metalin albumeista.
Albumi aiheutti kohua etenkin Yhdysvalloissa homoseksuaalisuuteen viittavilla teemoilla ja albumin nimi, kansikuva ja kappaleiden "London Leatherboys" ja "Love Child" sanoitukset olivat joidenkin mielestä homoeroottisia.
Nauhoitus

Accept nauhoitti albumin Dieter Dierksin studiossa Kölnissä kesällä 1983. Rumpali Stefan Kauffmann on kertonut, että nauhoitusten aikaan studio oli vielä keskeneräinen ja hän sekä basisti Peter Baltes soittivat suuressa, kuusi metriä korkeassa huoneessa, jota ei oltu vielä viimeistelty. Valvontahuoneeseen oli kymmenien metrin matka sen sijaitessa rakennuksen toisella puolella. Huoneessa oli vielä käsittelemättömiä betoniseiniä, hiekkaa ja tiiliä, ja äänitysistuntojen jälkeen rummut ja muut instrumentit näyttivät siltä, kuin he olisivat soittaneet autiomaassa. Mutta huone kuulosti hyvältä, koska se oli iso ja materiaalit kovia.
Kitaristi Wolf Hoffmann suoritti nauhoitusten aikana siviilipalvelusta. Hän työskenteli päivisin sairaalassa Solingenissa ja hän pääsi soittamaan omat osuutensa yöllä vasta muiden jo lähdettyä studiosta.
Albumin nauhoitti Louis Austin ja miksasi Michael Wagner.
Kansi

Levyn kannen kuvasi saksalainen valokuvaaja Dieter Eikelpoth, alkuperäinen idea kuvalle tuli yhtyeen managerilta ja sanoittajalta Gaby Haukelta. Kansikuva aiheutti kohua etenkin Yhdysvalloissa, sillä sen katsottiin olevan homoeroottinen. Kohua lisäsi sisäkannessa oleva valokuva, jossa yhtyeen jäsenet Udo Dirckshneideria lukuun ottamatta esiintyivät ilman paitoja.
Kansikuvan henkilöstä esitettiin arvailuja, ja monet uskoivat siinä olevan joku yhtyeen jäsenistä. Kuvassa oleva henkilö ei kuitenkaan ollut kukaan jäsenistä vaan entinen nyrkkeilijä ja personal trainer.
Julkaisu ja vastaanotto

Albumi julkaistiin Euroopassa 5. joulukuuta vuonna 1983 ja vuodenvaihteen 1984 jälkeen Yhdysvalloissa. Se nousi Ruotsissa listalla sijalle 10, Saksassa sijalle 59 ja Yhdysvalloissa sijalle 74. Albumi on yhtyeen kaupallisesti menestynein, ja se myi Yhdysvalloissa kultaa.
Balls to the Wall albumia pidetään yhtenä keskeisenä perinteisen heavy metalin albumeista. Kanadalainen toimittaja ja musiikkikriitikko Martin Popoff on nostanut albumin ensimmäiselle sijalle TOP 100 Heavy Metal Albums of the '80s listallaan. Ultimate Classic Rock on listannut albumin 50 parhaan klassisen heavy metal albumin (Top 50 Classic Heavy Metal Albums) listalleen ja kriitikko Eduardo Rivadavia pitääkin albumia "välttämättömänä heavy metal -albumina". Jaclyn Bond on ottanut albumin mukaan kirjaansa 101 Heavy Metal albumia, jotka jokaisen on kuultava vähintään kerran elämässään.
Kappaleet

Balls to the Wall – 5.45
London Leatherboys – 3.57
Fight It Back – 3.30
Head over Heels – 4.19
Losing More Than You've Ever Had – 5.04
Love Child – 3.35
Turn Me On – 5.12
Losers and Winners – 4.19
Guardian of the Night – 4.25
Winter Dreams – 4.45
Albumista on julkaistu kaksi erilaista remasteroitua versiota, jotka sisältävät seuraavat bonusraidat:
Vuoden 2001 Remasteroitu versio
Head over Heels (live)
Love Child (live)
Vuoden 2002 Remasteroitu versio
Up to the Limit (live)
Head over Heels (live)
Kokoonpano

Udo Dirkschneider – laulu
Herman Frank – kitara
Wolf Hoffmann – kitara
Peter Baltes – basso
Stefan Kaufmann – rummut
Arvostelut

The Metal Crypt:
Collector's Guide to Heavy Metal:
SputnikMusic:
AllMusic: 4,5|5
Aiheesta muualla

Balls to the Wall Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Balls to the Wall Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Accept |
| --- | --- |
 Wolf Hoffmann  Mark Tornillo  Uwe Lulis  Christopher Williams  Martin Motnik  Philip Shouse   Udo Dirkschneider  David Reece  Peter Baltes  Stefan Kaufmann  Stefan Schwarzmann  Herman Frank  Jörg Fischer 
Studioalbumit:  Accept  I’m a Rebel  Breaker  Restless and Wild  Balls to the Wall  Metal Heart  Russian Roulette  Eat the Heat  Objection Overruled  Death Row  Predator  Blood of the Nations  Stalingrad  Blind Rage  The Rise of Chaos  Too Mean to Die  Humanoid 
Livetallenteet:  Kaizoku-Ban  Staying a Life  All Areas – Worldwide  Restless And Live (Blind Rage - Live In Europe 2015)  Symphonic Terror - Live At Wacken 2017 
Muuta:  Acceptin diskografia  Luettelo Acceptin kappaleista
Remakat ritarit

| Remakat ritarit> The Big Knights |
| --- | --- |
Tyyli:  animaatio
Kestoaika:  n. 10 min
Pääosissa:  Brian Blessed David Rintoul Alexander Armstrong Timothy West Prunella Scales Morwenna Banks Brian Sewell John Sparkes Summer Strallen Scarlett Strallen Gordon Kennedy Kate Robbins Enn Reitel
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   BBC One  Yle TV1  Yle TV2  Yle Fem
Jaksoja:  13
Tuotanto
Tuottaja(t):  Claire Jennings
Ohjaaja(t):  Neville Astley Mark Baker
Käsikirjoittaja(t):  Neville Astley Mark Baker
Tuotantoyhtiö(t):  Claire Jennings
Aiheesta muualla
IMDb
Remakat ritarit on englantilainen animaatiosarja. Remakoiden ritarien jaksot kestävät noin kymmenen minuuttia.
Jaksot

Ritarit pulassa (Knights in Distress)
Sisäkkö ja pikkupiru (Ethel and the Imp)
Ritarikoulu (Knight School)
Protonikone (Time Protonosphere)
Vampyyrien maa (The Land of the Vampires)
Ritari ja pavunvarsi (Sir Morris and the Beanstalk)
Kyläkisat (The Village Games)
Alkemiaa (Alchemy)
Doris hukassa (Lost Doris)
Kellopeliritarit (Clockwork Knights)
Noiduttu silta (The Troll Bridge)
Protonivoimaa (Proton Power)
Saattokeikka (The Royal Escort)
Suomalainen tuotanto

| --- | --- |
Rooleissa:: Ossi Ahlapuro Eeva-Maija Haukinen Heikki Määttänen Voitto Nurmi Kaija Pakarinen
Suomennos ja ohjaus:: Jertta Ratia
Äänitys:: Yleisradion jälkiäänitys
Eronen

Eronen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aki Eronen (s. 1976), laulaja, sanoittaja ja säveltäjä
Antti Eronen (s. 1989), kirjailija
Aukusti Eronen (1875–1935), maanviljelijä, kunnallisneuvos ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja
Eikka Eronen (s. 2009), lapsinäyttelijä
Ella Eronen (1900–1987), näyttelijä, taiteilijaprofessori ja lausuntataiteilija
Elmeri Eronen (s. 1995), jääkiekkopuolustaja
Erkki Eronen (1926–2018), kuvanveistäjä
Immo Eronen (s. 1981), jalkapalloilija
Jarmo Eronen (s. 1957), pikajuoksija
Jorma Eronen (1950–2019), runoilija
Jussi Eronen, toimittaja
Jussi T. Eronen (s. 1978), ekologi ja professori
Kaarlo Eronen (1894–1952), balettitanssija, koreografi ja tanssipedagogi
Kimmo Eronen (s. 1971), jääkiekkoilija
Lyyli Eronen (1892–1957), toimittaja ja kirjailija
Mikko Eronen (1946–2016), ulkomaantoimittaja ja ulkomaankirjeenvaihtaja
Niko Eronen (s. 1988), jääkiekkovalmentaja
Olavi Eronen (1903–1937), toimittaja
Olavi Eronen (1922–2017), everstiluutnantti, ampuja ja urheiluvalmentaja
Oliver Eronen (1865–1939), torppari, maatyönjohtaja, kyläkauppias ja kansanedustaja
Olli Eronen (s. 1991), urheiluselostaja ja -toimittaja
Olli Fredrik Eronen (1836–1910), maanviljelijä ja valtiopäivämies
Outi Eronen (s. 1964), kuvataiteilija
Pekka Eronen (s. 1961), sanoittaja ja elokuvakriitikko
Pentti Eronen (1915–1940), jalkapalloilija
Raili Eronen, oik. Jaana Korja (s. 1957), laulaja
Risto Eronen (s. 1963), kirjailija ja toimittaja
Simo Eronen (1881–1936), kirjailija
Susanna Eronen, laulaja, pop- ja jazzmusiikin pedagogi ja äänenkäytönohjaaja
Teemu Eronen (s. 1990), jääkiekkoilija
Tero Eronen, mallitoimiston omistaja, kiinteistösijoittaja ja rikollinen
Tommi Eronen (s. 1968), näyttelijä
Uula Eronen (s. 1937), toimittaja ja kirjailija
Veli-Heikki Eronen (1918–2000), diplomi-insinööri, varatuomari ja hallintoneuvos
Yrjö Eronen (s. 1950), Rääkkylän kunnanjohtaja.
Kuvitteellisia henkilöitä

Tuija Eronen, Pilvi Hämäläisen sketsihahmo
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Amazoniankanahaukka

| Amazoniankanahaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Lintuhaukat Accipiter
Laji::  poliogaster
Kaksiosainen nimi
 Accipiter poliogaster  (Temminck, 1824) 
 Amazoniankanahaukan levinneisyysalue
Katso myös
   Amazoniankanahaukka Wikispeciesissä   Amazoniankanahaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amazoniankanahaukka (Accipiter poliogaster) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä-Amerikan alueella Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guyanassa, Guyanassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät.
Air Åland

| Air Åland Ab |
| --- | --- |

 IATA: N9  –  ICAO: NVD 
Kutsukoodi:  NORVIND
Perustettu:  2005
Lakkautettu:  2018
Solmukohdat:  Maarianhamina
Kotipaikka:   Maarianhamina, Ahvenanmaa, Suomi
Yhtiön sivut:  airaland.com
Air Ålandin Saab 340 Tukholma-Arlandan lentoasemalla
Air Åland Ab oli ahvenanmaalainen virtuaalilentoyhtiö. Sen lentoja operoi viimeiseksi ruotsalainen lentoyhtiö NextJet.
Yritys perustettiin lentoyhtiöksi 14. tammikuuta 2005 ja se aloitti lennot 29. lokakuuta 2005 Maarianhamina–Helsinki-reitillä. Yhtiö avasi toisen säännöllisen reittinsä 13. maaliskuuta 2006 Maarianhaminan ja Tukholman (Arlanda) välillä. Air Åland lopetti lentoliikenteen 2012 Helsingin ja Maarianhaminan välillä kannattamattomana, kun Flybe alkoi lentää kyseistä väliä.
Reittiliikenteen lisäksi yhtiö harjoitti myös tilauslentoliikennettä. Air Ålandin lentoja operoi aluksi UAB Nordic Solutions Air Services neljällä Saab 340 -potkuriturbiinikoneella (rekisteritunnukset: LY-DIG, LY-ISR, LY-KXE ja LY-RIK); operaattorin nimeksi tuli omistajanvaihdoksen jälkeen Avion Express. Sittemmin lentoja operoi ruotsalainen Avitrans Nordic. Talvella 2008 Air Åland laajensi toimintaansa yhteistyössä tamperelaisen Wingo xprs -yhtiön kanssa. Wingo xprs avasi reitin Turku–Tampere–Oulu, jonka operoinnista Air Åland vastasi 19. kesäkuuta 2008 saakka. lähde?
Nextjet aloitti edestakaiset lennot Maarianhaminasta Turkuun 2. huhtikuuta 2012, jonka jälkeen lennettiin yksi edestakainen lento kaikkina muina viikonpäivinä paitsi sunnuntaina. lähde?
Air Åland ajautui konkurssiin syksyllä 2018 muutamaa kuukautta sen liikennöitsijänä toimineen NextJetin konkurssin jälkeen. Air Åland oli yksi NextJetin velkojista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Air Åland Wikimedia Commonsissa
Air Ålandin kotisivujen suomenkielinen versio (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia Air Ålandin koneista
Anders Pacchalenius

Anders Mikkelinpoika Pacchalenius (k. 1679) oli suomalainen virkamies. Hän oli ensin lainlukijana Ylä-Satakunnassa, sitten Pohjois-Suomen alilaamannina. Hän tarkasti yhdessä muiden kanssa 1648 Abraham Kollaniuksen lainsuomennoksen. Aikoinaan on esitetty, että hän olisi laatinut yhdessä Etelä-Suomen alilaamannin Henrik Jaakonpojan kanssa täysin uuden lainsuomennoksen vuonna 1653, mutta sitä ei ole löytynyt. Pacchalenius julkaisi suomennoksen Viipurin piispan Henrik Castreniuksen kirjasta Cantio cycnea, se on meidän Herran Jesuxen Christuxen vijmeisest puhest, ristin päälle rippuessa.
Kirjallisuutta

Kustavi Grotenfelt, Kaksi satakuntalaista kirjailijaa 1600-luvulta: Antti Pacchalenius ja Mattias Bosk, 1925 (6 s.), Eripainos Satakunta-albumista
Hannu Niittykangas

Hannu Niittykangas (22. elokuuta 1950 Jyväskylä – 24. maaliskuuta 2011 Jyväskylä) oli Jyväskylän yliopistossa vuosina 2001–2011 yrittäjyyden (alueellinen pk-yrittäjyys) professori. Niittykangas työskenteli aiemmin 1995–2001 Kuopion yliopistossa yrittäjyyden ja johtamisen apulaisprofessorina ja professorina. Sitä ennen hän toimi Jyväskylän yliopiston taloustieteen laitoksella ja Keski-Suomen taloudellisessa tutkimuskeskuksessa tutkijana ja erikoistutkijana.
Niittykankaan tutkimusaiheita olivat muun muassa yrittäjyys, aluetalous, aluepolitiikan vaikutustutkimukset, uuden liiketoiminnan syntymisen logiikka, yrittäjä henkilönä sekä maaseudun elinkeinot.
Niittykangas oli koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1992 aiheenaan maaseudun yritystoiminnan kehittymismahdollisuudet.
Timo Vormala

Timo Tapani Vormala (2. syyskuuta 1942 Merikarvia – 4. joulukuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka tyyliltään edusti modernismia. Hän oli Suomen arvostetuimpia asuntosuunnittelijoita, ja hänet tunnetaan myös torneistaan. Lisäksi hänen töihinsä kuuluu julkisia rakennuksia eri puolilla pääkaupunkiseutua.
Vormala kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta vuonna 1961 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1970.
Vormala oli mukana arkkitehtitoimisto Gullichsen Vormala Arkkitehdit Ky:ssa, joka työllisti 20 arkkitehtia. Toimisto sai 26 ensimmäistä palkintoa ja kahdeksan muuta palkintosijaa. Toimiston muut osakkaat olivat Kristian Gullichsen ja Erkki Kairamo. Kairamo hoiti teollisuusrakentamisen, Gullichsen julkiset rakennukset kuten kirkot ja kirjastot ja Vormala asuntosuunnittelun. Vormalaa pidettiin yhtenä maan johtavista ellei johtavana asuntosuunnittelijana. Toimisto voitti olemassaolonsa aikana 32 arkkitehtuurikilpailua. Kairamo kuoli vuonna 1994 ja Gullichsen vuonna 2021. Vormala sulki toimiston tammikuussa 2021.
Vormalan suunnittelemaa asuntorakentamista edustaa Merikannonranta 4 Helsingin Taka-Töölössä. Hän on suunnitellut Kielotornin Vantaan Tikkurilaan ja toisen tornitalon Espoon Leppävaaraan.
Vuonna 2013 Vormalalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Vuonna 2001 Vormala oli yksi Helsingin kaupungin Rakentamisen Ruusu -palkinnon saajista. Perusteluissa kuvataan Vormalan suunnittelutöiden ulottuvan kovan rahan asunnoista Hitas-tuotantoon ja palkittuihin kaavasuunnitelmiin: ”Vormalan arkkitehtuuri on modernia, mutta samalla kertaa ajatonta. Hän on erityisen taitava löytämään uusia toimivia ratkaisuja asuntopohjin, jotka usein ovat muunneltavissa. Vormalan arkkitehtuuri on kansainvälisesti arvostettua.”
Suunnittelutöitä

Näkinpuiston asuinkortteli 1985–1989
Lauttasaaren Meritähti 1994–1997
Kesäkadun asuinkortteli 1997–2002
As Oy Fokka & Spinnu 1994–1999
Tutkimuslaitos Biomedicum  1997–2001 Haartmaninkatu, sairaala-alue
Dynamicum, Ilmatieteen laitoksen ja Merentutkimuslaitoksen toimitalo, yhdessä Erkki Karosen kanssa 2005
Eiranranta, Hernesaari
Neste Oilin pääkonttori, Keilaniemi
Kielotorni
Palkinnot ja tunnustukset

Vuoden rakennushanke 1997
Vuoden betonirakennus 2000
Asko Avonius -palkinto 2003
Julkisivuteko 2000 -palkinto
Rakentamisen Ruusu, Helsingin kaupunki 2001
Vuosaaren Etelärannan kansainvälinen kutsukilpailu, Aurinkolahti, Helsinki, 1. palkinto: Arkkitehdit Ky / Timo Vormala
Stockmannin tavaratalon laajennus, Mannerheimintie 1, Kristian Gullichsen - Erkki Kairamo - Timo Vormala - Jaakko Sutela, arkkitehtuurikilpailun voitto 1984 (1989)
Biomedicum yhdessä arkkitehtien Matti Lummaan ja Erkki Karosen kanssa (kutsukilpailu)
Pro Finlandia 2013
Kirjallisuutta

Arkkitehtuurin nykyhetki, 7 näkökulmaa, Suomen Rakennustaiteen museo (Yhtenä julkaisun aiheena Timo Vormala)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  ULAN 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Neste Oilin pääkonttori (2008)
Biomedicum (1997–2001)
Marburgin tauti

Läpäisyelektronimikroskooppikuva Marburg-viruksesta.
Marburgin tauti on hengenvaarallinen verenvuotokuume, jonka aiheuttaa marburg-virus. Sekä virus että sairaus ovat sukua ebolalle ja ovat peräisin samalta Afrikan alueelta (Ugandasta ja Länsi-Keniasta). Taudin isäntäeläintä ei tunneta, mutta sen on esitetty olevan peräisin hedelmälepakoista.
Marburgin tauti leviää sairaan henkilön veren ja ruumiin eritteiden (uloste, sylki, oksennus, siemenneste) välityksellä. Hoitoa tai rokotetta ei ole olemassa, mutta potilaan selviytymismahdollisuudet ovat paremmat, jos tämä nauttii runsaasti nestettä ja saa hoitoa oireisiinsa. Vähintään 25 % sairastuneista kuolee.
Oireet

Oikean diagnoosin tekeminen voi olla hankalaalähde?, sillä Marburgin taudin oireet ovat samanlaisia kuin useissa muissa tartuntataudeissa, kuten malariassa, lassakuumeessa tai lavantaudissa. Tilanne on entistä hankalampi, jos kyseessä on yksittäistapaus.lähde?
Altistumisesta muutaman päivän sisällä alkaviin oireisiin sisältyy kuumeilua, lihassärkyjä ja ripulia, sekä taudin edetessä myös maksan ja munuaisten toiminnan häiriöitä ja sisäistä ja ulkoista verenvuotoa. Viikon sisällä iholle ilmaantuu ihottumaa, joka haalistuu ja alkaa hilseillä muutamien päivien kuluttua – ihottumaa on vaikeampi havaita tummaihoisella, mutta sen huomaaminen on tärkeää erotusdiagnostiselta kannalta. Potilas saattaa myös vajota tajuttomuuteen.lähde?
Toipumisvaiheessa voi ilmetä jälkisairauksia, kuten silmätulehdusta, hepatiittia ja kivesten turpoamista. Sairaus on erittäin tappava; terveydenhuollon tasosta riippuen 25–100 % potilaista kuolee. Osalle potilaista kehittyy psyykkisiä häiriöitä.lähde?
Historia

| Vuosi | Maa | Tapauksia | Kuolemia | Kuolleisuus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Ruanda | 66 | 15 | 22,7 % |
| 2017 | Uganda | 3 | 3 | 100 % |
| 2014 | Uganda | 1 | 1 | 100 % |
| 2012 | Uganda | 15 | 4 | 27 % |
| 2008 | Alankomaat (ex-Uganda) | 1 | 1 | 100 % |
| 2008 | Yhdysvallat (ex-Uganda) | 1 | 0 | 0 % |
| 2007 | Uganda | 4 | 2 | 50 % |
| 2005 | Angola | 374 | 329 | 88 % |
| 1998–2000 | Kongon demokraattinen tasavalta | 154 | 128 | 83 % |
| 1990 | Venäjä | 1 | 1 | 100 % |
| 1987 | Kenia | 1 | 1 | 100 % |
| 1980 | Kenia | 2 | 1 | 50 % |
| 1975 | Etelä-Afrikka | 3 | 1 | 33 % |
| 1967 | Jugoslavia | 2 | 0 | 0 % |
| 1967 | Saksa | 29 | 7 | 24 % |
Historia > Varhaiset epidemiat

Virus havaittiin ensimmäisen kerran vuonna 1967, kun 31 ihmistä sairastui saksalaisessa Marburgin pikkukaupungissa, sitten myös Frankfurt am Mainissa sekä silloisen Jugoslavian Belgradissa. Epidemiassa oli 25 ensisijaista infektiota, joista kuoli seitsemän potilasta, sekä kuusi toissijaista infektiota, jotka kaikki selvisivät. Tartunta sai alkunsa virukselle altistuneista laboratoriotyöntekijöistä, jotka käsittelivät apinoita tai niiden kudoksia.lähde?
Epidemian alkulähteeksi paljastuivat sairastuneet Cercopithecus aethiops -viherapinat, jotka oli tuotu Ugandasta poliorokotteiden kehittämistä varten. Apinoiden maahantuojana oli Behringwerke, paikallinen yritys, jonka alkuperäinen toimintasuunnitelma oli kehittää seerumeita jäykkäkouristusta ja kurkkumätää vastaan.lähde?
Tämän jälkeen Marburgin tautia tavattiin vuonna 1975, kun Zimbabwessa ollut matkailija kuoli ja kaksi hänen seurassaan ollutta sairastui marburg-viruksen oireisiin. Marburgin tautia on löydetty kahdesti myös sellaisista henkilöistä, jotka ovat matkanneet Keniassa Elgon-nimisellä vuorella.lähde?
Historia > Angolan epidemia vuosina 2004–2005

Vuoden 2005 alussa Maailman terveysjärjestö WHO alkoi tutkia Angolassa puhjennutta tunnistamatonta verenvuotokuume-epidemiaa, joka keskittyi maan koillisosaan. Epidemian arveltiin alkaneen jo maaliskuussa 2004 Uigen provinssin lastenosaston ahtaissa tiloissa. Eräs lääkäreistä huomasi, että erään sittemmin kuolleen lapsen oireet viittasivat verenvuotokuumeeseen. Taudinaiheuttaja tunnistettiin lopulta 22. maaliskuuta 2005 marburg-virukseksi; tällöin kuolleiden määrä lähestyi jo sataa. Angolan terveysviranomaiset ilmoittivat viruksen levinneen seitsemään maan 18 provinssista; 16. toukokuuta todettuja tartuntatapauksia oli 336, joista 292 oli kuollut.lähde?
WHO:n mukaan epidemian alkuvaiheessa Angolan kuolleista 80 % oli alle 15-vuotiaita, mutta sittemmin lasten osuus putosi 30–40 %:n tienoille. Virus vaati myös aikuisuhreja, muun muassa 14 sairaanhoitajaa ja kaksi ulkomaalaista lääkäriä.lähde?
Taudin leviämisen estämiseksi alettiin Angolasta saapuvia lentoja tarkkailla muun muassa Portugalissa. Angolan hallitus pyysi kansainvälistä apua; koko maassa oli vain noin 1 200 lääkäriä, ja eräät provinssit joutuivat tulemaan toimeen vain kahdella lääkärillä. Lääkärit ilman rajoja -järjestö lähetti maahan lääkäriryhmän. Ryhmän saapuessa epidemian keskellä sijainneeseen sairaalaan ryhmä havaitsi sen olevan vailla vettä ja sähköä. Taustalla oli sisällissota: tiet ja muu infrastruktuuri olivat vahingoittuneet kymmeniä vuosia kestäneen sisällissodan aikana.lähde?
Historia > Ugandan epidemia

20 henkilöä sairastui Ugandassa vuonna 2012 tapahtuneessa Marburgin tauti -epidemiassa. Heistä ainakin viisi kuoli.
Historia > Päiväntasaajan Guinean epidemia

Helmikuussa 2023 uutisoitiin yhdeksän ihmisen menehtyneen Marburgin tautiin Päiväntasaajan Guineassa. Maailman terveysjärjestö WHO järjesti asian johdosta hätäkokouksen.
Historia > Ruandan epidemia

Syksyllä 2024 todettiin Ruandan seitsemässä piirikunnassa tautiepidemia. Suurin osa tapauksista on pääkaupungissa Kigalissa terveydenhuoltohenkilöstöllä. Epidemian todettiin päättyneen marraskuussa 2024. 66 ihmistä sai tartunnan ja heistä 15 kuoli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marburgin tauti Wikimedia Commonsissa
Beeta

Beeta (isona kirjaimena Β, pienenä β, m.kreik. βῆτα, bēta, kreik. βήτα, víta) on kreikkalaisen kirjaimiston toinen kirjain. Sen äännearvo oli alun perin muinaiskreikassa soinnillinen bilabiaalinen klusiili [b], mutta nykykreikassa se on muuntunut labiodentaaliseksi frikatiiviksi [v]. Kreikkalaisissa numeroissa beetan lukuarvo on 2.
Latinalaisessa kirjaimistossa beetaa vastaa kirjain B/b. Kyrillisessä kirjaimistossa beetan vastine on kirjain Б/б, mutta toisaalta nykykreikkalaista äännearvoa vastaa kyrillisen aakkoston kolmas kirjain В/в. Suomen kieleen beeta translitteroidaan muinaiskreikasta b ja nykykreikasta v.