Luettelo jääkäreistä V
V > Frans Rudolf Vartiainen

(6. maaliskuuta 1893 Iisalmen maalaiskunta – 18. heinäkuuta 1965) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat poliisikonstaapeli Johan Vartiainen ja Helena Piippo. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Aina Elina Grönlundin kanssa.
Vartiainen kävi kansakoulun ja työskenteli puuseppänä Helsingissä ennen kuin lähti keväällä vuonna 1916 kolmen ystävänsä kanssa Helsingistä matkaan ja heidän tavoitteensa oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Jääkäripataljoona 27. Tämä matka ei alkanut heidän osaltaan mairittelevasti vaan he joutuivat santarmien pidättämäksi Haukiputaalla ja heidät kuljetettiin suoraan Oulun lääninvankilaan. Oulusta heidät kumminkin tutkimusten jälkeen vapautettiin ja he palasivat takaisin Helsinkiin. Yrittänyttä ei toki laiteta vaan Vartiainen lähti uudelleen matkaan kesällä 1917 ja tavoitteena oli alkuperäinen päämäärä, mutta kesken matkaa hänet komennettiin jääkärietapilta Tukholmasta tiedustelu ja vakoilutehtäviin Helsinkiin. Helsingissä hän toimi vakoilun lisäksi myös jääkärivärvärinä. Vihdoin hän pääsi toteuttamaan aikeensa ja hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 18. elokuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 26. syyskuuta 1917. Vartiainen saapui niin myöhään Saksaan, että hän ei kerinnyt osallistumaan pataljoonan rintamakomennuksiin vaan jäi Saksassa ilman rintamakomennusta.
Vartiainen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) jefreitteriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin ryhmänjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 26. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Rotanpesällä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeen Vartiainen palveli koulutusaliupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, joka tunnettiin myöhemmin ensin nimellä Pohjolan jääkäripataljoona ja myöhemmin Kajaanin sissipataljoona. Hänet siirrettiin 2. marraskuuta 1918 alkaen Terijoen rajavartiopataljoonaan, josta hän siirtyi pataljoonan mukana edelleen 8. helmikuuta 1920 Käkisalmen läänin rykmenttiin ja toimi Terijoen rajavartiopataljoonassa kenttävartion päällikkönä ja kenttävartioiden tarkastajana ja myöhemmin 1. komppaniassa vääpelinä. Armeijasta hän erosi 30. lokakuuta 1920 ja mutta astui uudelleen palvelukseen jo 15. joulukuuta 1920 ja hänet sijoitettiin komppanianvääpeliksi Autopataljoonaan, josta hän siirtyi 1. lokakuuta 1921 alkaen vääpeliksi Hyökkäysvaunurykmentin 1. patteristoon ja 1. heinäkuuta 1923 alkaen asentajaksi samaan patteriin. Armeijasta hän erosi toistamiseen 30. huhtikuuta 1926 ja siirtyi Helsingin lääninvankilaan puuseppäosaston ylimääräiseksi työmestariksi ja oli tehtävässä 1. kesäkuuta 1931 saakka, jonka jälkeen hän työskenteli 2. kesäkuuta 1931 alkaen puuseppänä Valtion lentokonetehtaalla vuoteen 1936 saakka, josta pari viimeistä vuotta hän työskenteli kellukeosaston esimiehenä.
Vartiainen osallistui talvisotaan komppanianvääpelinä Panssarikoulutuskeskuksessa. hänet haudattiin Helsinkiin. Vartiainen kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja monttöörikurssin vuonna 1923. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Aliupseeri 26. maaliskuuta 1918, Vääpeli 14. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera, Vapaussodan muistomitali soljen kera, Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki, Suojeluskuntain ansiomitali,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.