stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niklas Nykyri
Ura > Seuraura

Nykyri aloitti luistelukoulun nelivuotiaana. Hän on Jokipoikien kasvatti. Nykyri toimi kaudella 2020–2021 seuran U16-joukkueen kapteenina. Nykyri oli tehoilla 9+19=28 Jokipoikien paras syöttäjä ja hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Tuukka Turusen kanssa.
Kaudeksi 2021–2022 Nykyri muutti vain 15-vuotiaana Helsinkiin ja siirtyi Helsingin IFK:n organisaatioon. Hän asui entisen NHL- ja maajoukkuehyökkääjän sekä nykyisen pelaaja-agentin Juha Ylösen luona. Nykyrin kausi jäi kuitenkin lyhyeksi loukkaantumisen vuoksi. Hän pelasi U18 SM-sarjan runkosarjassa vain viisi ottelua. Nykyri vahvisti pudotuspeleissä myös HIFK:n U16-joukkuetta, jossa hän voitti SM-hopeaa. Kaudeksi 2022–2023 Nykyri siirtyi Rauman Lukkoon. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan seuran U18-joukkueessa, jonka tehokkain puolustaja Nykyri oli tehoilla 6+19=25. Hän voitti kauden päätteeksi U18 SM-hopeaa. Kaudeksi 2023–2024 Nykyri palasi HIFK:hon ja siirtyi seuran U20-joukkueeseen. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+16=19. Nykyri vahvisti myös pudotuspeleissä HIFK:n U18-joukkuetta, jossa hän voitti SM-hopeaa.
Toukokuussa 2024 Nykyri teki HIFK:n kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän teki liigadebyyttinsä kauden 2024–2025 toisella kierroksella 13. syyskuuta 2024 vieraissa Kiekko-Espoota vastaan. Nykyri merkittiin HIFK:n seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.50 minuuttia. Nykyri sai ottelussa myös kaksi kahden minuutin jäähyä kiinnipitämisestä. Nykyri teki liigauransa avausmaalin vierasottelussa Mikkelin Jukureita vastaan 11. lokakuuta 2024.
Ura > Maajoukkueura

Nykyri pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2024. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2022, jolloin Nykyri voitti pronssia. Yhteensä hän on pelannut seitsemän nuorten ja 30 poikien maaottelua.
Pelityyli

HIFK:n junioreiden kehitysjohtaja Kari Kalton mukaan Nykyri on isokokoinen ja hyvin liikkuva hydridipuolustaja. Nykyri on itse kuvaillut pystyvänsä pelaamaan kahteen suuntaan, mutta maininnut suurimmaksi vahvuudekseen kiekolliset taidot. Hän on maininnut vahvuudekseen myös koon, jonka käyttämisen hyödyksi Nykyri on maininnut kehityskohteekseen. Hän on maininnut esikuvakseen Miro Heiskasen.
Aleksandrs Ņiživijs

| Aleksandrs Ņiživijs |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. syyskuuta 1976 (ikä 48) Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Latvia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  177 cm
Paino:  77 kg
Seura
Seura:  Lev Praha
Sarja:  KHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1992–
Aik. seurat:  HK Pardaugava Riga (Latvia) Hokeja Centrs Riga (Latvia) Lokomotiv Jaroslavl (RSL) Dynamo Moskova (RSL) Molot-Prikamje Perm (RSL) HK Riga 2000 (Latvia) IF Björklöven (Ruotsi) Torpedo Nižni Novgorod (RSL)   Dinamo Riika (KHL)
Aleksandrs Ņiživijs (s. 16. syyskuuta 1976 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi uransa aikana muun muassa KHL-joukkue Lev Prahassa. Hän lopetti uransa Dinamo Riiassa.
Ņiživijs oli mukana maailmanmestaruuskilpailuissa Latvian jääkiekkomaajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 1995. Vuoden 2009 MM-kilpailuissa valmentajat valitsivat Ņiživijsin Latvian joukkueen kolmen parhaan pelaajan joukkoon. Turnauksessa hän keräsi kahdeksan tehopistettä. MM-kisojen lisäksi hän on pelannut kolmissa olympialaisissa.
Aiheesta muualla

Aleksandrs Ņiživijs Eurohockey.com. (englanniksi)
Ņiživijs KHL:n sivuilla
Anthology: Set the World Afire

| Anthology: Set the World Afire Megadeth |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1984–2000
 Julkaistu: 30. syyskuuta 2008
 Tyylilaji: heavy metal, thrash metal, hard rock, speed metal
 Kesto: 153.07
 Levy-yhtiö: Capitol
Megadethin muut julkaisut
| Warchest 2007 | Anthology: Set the World Afire 2008 | Endgame 2009 |
Anthology: Set the World Afire on Megadethin kolmas kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 2008. Levy sisältää paljon enemmän kappaleita kuin aikaisemmat kokoelma-albumit. Se koostuu demoista, live-esityksistä ja jopa muutamasta ennenjulkaisemattomasta tai harvinaisesta kappaleesta.
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Mechanix – 4:22  Rattlehead – 3:43  Peace Sells – 4:03  Wake Up Dead – 3:40  Devils Island – 5:05  Anarchy in the U.K. – 3:01  Set the World Afire – 5:48  Into the Lungs of Hell – 3:22  In My Darkest Hour – 4:39  Holy Wars... The Punishment Due – 6:32  Tornado of Souls – 5:19  Hangar 18 – 5:14  Take No Prisoners – 3:26  Go to Hell – 4:36  Sweating Bullets - 5:26  Crown of Worms - 3:17  High Speed Dirt (demo) - 4:46 :  CD 2 Skin o’ My Teeth - 3:14  Ashes in Your Mouth - 6:10  Breakpoint – 3:29  Angry Again – 3:47  Train of Consequences – 3:26  Reckoning Day – 4:34  À Tout le Monde – 4:28  The Killing Road – 3:57  New World Order - 3:47  Trust – 5:12  She-Wolf – 3:38  Insomnia - 4:15  Prince of Darkness – 6:26  Kill the King – 3:46  Dread and the Fugitive Mind – 4:25  Foreclosure of a Dream‎ - 4:17  Symphony of Destruction (live) - 4:08  Peace Sells (live) - 4:16
Kokoonpano

Dave Mustaine – laulu, kitarat (Kaikki kappaleet)
Marty Friedman – kitara  (CD 1: kappaleet 10–17, CD 2: kappaleet 1–13 ja 16–18)
Chris Poland – kitara (CD 1: kappaleet 1–5)
Al Pitrelli – kitara (CD 2: kappaleet 14 ja 15)
Jeff Young – kitara(CD 1: kappaleet 6–9)
David Ellefson – basso, taustalaulu (kaikki kappaleet)
Nick Menza – rummut (CD 1: kappaleet 10–17, CD 2: kappaleet 1–11 ja 16–18)
Gar Samuelson – rummut CD 1: (kappaleet 1–5)
Jimmy DeGrasso – rummut (CD 2: kappaleet 12–15)
Chuck Behler – rummut (CD 1: kappaleet 6–9)
Arvostelut

Allmusic:
Aiheesta muualla

Anthology: Set the World Afire Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Anthology: Set the World Afire Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Anthoine Hubert

Anthoine Hubert vuonna 2013
Anthoine Hubert (22. syyskuuta 1996 Lyon, Ranska – 31. elokuuta 2019 Spa, Belgia) oli ranskalainen moottoriurheilija. Hän kuoli Belgiassa Formula 2 -kilpailussa sattuneen kolarin jälkeen.
Kilpaura

Hubert aloitti karting-uransa vuonna 2006. Vuonna 2008 hän sijoittui Ranskan Championship Cadet -luokan toiseksi. Vuonna 2011 hän sijoittui kolmanneksi ERDF Masters Kart Junior -luokassa ja vuonna 2012 CIK-FIA U18 World Karting Championship -luokassa kolmanneksi.
Vuonna 2013 Hubert aloitti formulauransa Ranskan Formula 4 -sarjassa jossa hän saavutti 11 voittoa, 13 palkintosijaa ja kymmenen paalupaikkaa, voittaen myös sarjan mestaruuden. Vuonna 2014 Hubert siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan, ja saavutti avauskaudellaan 30 pistettä. Samana vuonna hän kilpaili Formula Renault Alps -sarjassa vierailevana kuljettajana. Vuonna 2015 Hubert jatkoi Eurocup-sarjassa, saavuttaen kauden aikana kaksi voittoa ja kaksi paalupaikkaa. Loppupisteissä hänen sijoituksensa oli viides.
Kilpaura > Kuolemaan johtanut onnettomuus

Hubert kuoli 31. elokuuta 2019 FIA Formula 2 Championship -sarjan Belgian osakilpailussa.
Ensiksi Trident-tallin Giuliano Alesi menetti autonsa hallinnan ja törmäsi seinään. Hänen takanaan ajanut Ralph Boschung hiljensi vauhtia välttääkseen törmäyksen Alesiin, jolloin Hubert törmäsi ensin edellä ajaneen Boschungin oikeaan takapyörään ja sinkoutui rengasvalliin. Tämän jälkeen Charouz-tallin Juan Manuel Correa, joka ajautui ulos radalta osuttuaan radalla oleviin auton osiin, ajoi suoraan Hubertia päin, jolloin Hubertin auto katkesi kahtia.
Hubert kuoli onnettomuudessa saamiinsa vammoihin parin tunnin sisällä onnettomuudesta. Correan auton vauhti onnettomuushetkellä oli yli 250 km/h. Seuraavan päivän Formula 2 -kilpailu peruttiin onnettomuuden vuoksi. Hänen kunniakseen nimettiin Formula 2 -sarjan Vuoden tulokaskuljettajapalkinto, joka annettiin samana vuonna sarjassa ajaneelle kilpa-autoilija Zhou Guanyulle.
FIA:n tutkimuksen mukaan 14,6 sekuntia kestäneissä tapahtumissa ei ollut yhtä yksittäistä syytä vaan useita tapahtumaan vaikuttaneita asioita. Alesin pyörähtäminen johtui rengaspaineen putoamisesta auton oikeanpuoleisessa takarenkaassa. Hubertin auto kosketti Boschungin autoa näiden yrittäessä väistää Alesin autoa. Ilman etusiipeä Hubert törmäsi valliin ja jatkoi siitä poispäin. Correa, joka oli menettänyt etusiipensä ja kärsinyt jousitusvaurioita välttäessään romua, osui Hubertin lähes pysähtyneeseen autoon keskellä rataa, josta seurasi 81,8 g:n voima Hubertin autoon, joka törmäsi valliin toistamiseen.
Tulokset > Formula 2 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | BWT Arden | BHRFEA 4 | BHRSPR 9 | AZEFEA 10 | AZESPR 11 | ESPFEA 6 | ESPSPR 5 | MONFEA 8 | MONSPR 1 | FRAFEA 8 | FRASPR 1 | AUTFEA 4 | AUTSPR 17 | GBRFEA 18 | GBRSPR 11 | HUNFEA 11 | HUNSPR 11 | BELFEA C | BELSPR C | ITAFEA   | ITASPR   | RUSFEA   | RUSSPR   | ABUFEA   | ABUSPR   | 77 | 10. |
Tulokset > GP3-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | ART Grand Prix | ESPFEA 5 | ESPSPR 4 | AUTFEA 4 | AUTSPR 7 | GBRFEA 2 | GBRSPR 8 | HUNFEA 3 | HUNSPR 5 | BELFEA Kesk. | BELSPR 7 | ITAFEA 3 | ITASPR C | JERFEA 5 | JERSPR 3 | ABUFEA 11 | ABUSPR 5 |  |  | 123 | 4. |
| 2018 | ART Grand Prix | ESPFEA 2 | ESPSPR 2 | FRAFEA 1 | FRASPR 7 | AUTFEA 17 | AUTSPR 9 | GBRFEA 1 | GBRSPR 4 | HUNFEA 3 | HUNSPR 3 | BELFEA 3 | BELSPR 2 | ITAFEA 2 | ITASPR DSQ | RUSFEA 3 | RUSSPR 4 | ABUFEA 3 | ABUSPR Kesk. | 214 | 1. |
Andri Jermak

Andri Jermak
Andri Borysovytš Jermak (ukr. Андрій Борисович Єрмак; s. 21. marraskuuta 1971 Kiova) on ukrainalainen virkamies, joka seurasi helmikuussa 2020 Andri Bohdania maansa presidentinhallinnon johtajana.
Jermak syntyi ukrainalaiselle isälle ja venäläissyntyiselle äidille. Hänen isänsä työskenteli 1980-luvulla Neuvostoliiton suurlähetystössä Kabulissa. Jermak opiskeli oikeustiedettä ja valmistui maisteriksi Kiovan kansallisesta yliopistosta vuonna 1995. Hän perusti vuonna 1997 tekijänoikeuksiin keskittyneen lakiyrityksen, jonka kansainvälisiä asiakkaita olivat Walt Disney Company ja Universal Pictures. Jermakista tuli yksi johtavista tekijänoikeuksien asiantuntijoista maassaan. Jermak toimi myös viihdealalla ja perusti tuotanto- ja jakeluyhtiön Garnet International Media Groupin. Hän oli tuottajana kahdessa elokuvassa. Hän ystävystyi Volodymyr Zelenskyin kanssa vuonna 2010 molempien työskennellessä Inter-televisiokanavalla.
Jermak johti Ukrainan ja Venäjän välisiä neuvotteluja vuodesta 2019 lähtien. Hän on naimaton ja lapseton.
Ura presidentinhallinnossa

Jermak aloitti työskentelyn presidentinhallinnon johtajana helmikuussa 2020. Maaliskuussa 2020 poliitikko Heo Leros julkaisi netissä videoita Jermakin Denys-veljestä, jonka väitettiin myyneen työpaikkoja valtionhallinnosta. Leros syytti myös Jermakia itseään korruptiosta ja kansallisten etujen vastaisesta toiminnasta. Leros erotettiin tapahtumien seurauksena Kansan palvelija -puolueen parlamenttiryhmästä. Jermak piti syytöksiä informaatio-operaatioon liittyneinä. Wagnergateksi kutsutussa tapahtumassa vuonna 2020 tiedotusvälineet syyttivät Jermakia Wagner-ryhmän palkkasotilaiden kiinniotto-operaation paljastamisesta ja estämisestä. Motiiviksi väitettiin sitä, että Jermak oli tapahtumien aikaan neuvottelemassa Venäjän kanssa vankienvaihdosta. Korkea-arvoiset turvallisuusviranomaiset yhtyivät syytöksiin.
Jermakin asema vahvistui Venäjän hyökättyä Ukrainaan 2022 ja sota-ajan lain tultua voimaan. The Washington Postin mukaan Jermak nousi lähes samaan asemaan kuin Zelenskyi itse. Pian hyökkäyksen alettua Vladimir Putinin presidentinhallinnon varajohtaja Dmitri Kozak soitti Jermakille ja vaati turhaan Ukrainan antautumista. Zelenskyi on usein esiintynyt yhdessä Jermakin kanssa. Huhtikuussa 2024 lehti Time nimesi Jermakin ainoana ukrainalaisena yhdeksi maailman sadasta vaikutusvaltaisimmasta henkilöstä. Jermak on johtanut Michael McFaulin kanssa kansainvälistä Venäjän-vastaisten pakotteiden työryhmää. Yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko Victoria Spartz syytti Jermakia Venäjän hyväksi työskentelystä. Nämä Spartzin lausunnot aiheuttivat kesällä 2022 skandaalin sekä Yhdysvalloissa että Ukrainassa. Spartz sai osakseen molempien maiden edustajilta syytöksiä venäläisen propagandan edistämisestä.
Jermakia on kritisoitu epädemokraattisesta vallankäytöstä ja laajalti siitä, että hänen valvonnassaan erotettiin muiden muassa Ivan Bakanov ja Valeri Zalužnyi. Michael McFaulin mukaan Jermakista tuli tietyllä tavalla sodanaikainen de facto pääministeri, ulkoministeri ja henkilöstöpäällikkö, mistä McFaulin mukaan ”kaikki” valittivat. Hän kuitenkin piti Jermakia tehokkaana työssään. Jermak on tehnyt huomattavaa työtä kansainvälisen tuen keräämiseksi Ukrainan hyväksi. Tämä työ johti muun muassa Sveitsissä kesällä 2024 pidettyyn kansainväliseen rauhankonferenssiin.
Anthony Michael Hall

| Anthony Michael Hall |
| --- | --- |
 Anthony Michael Hall vuonna 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael Anthony Thomas Charles Hall
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1968 (ikä 56) Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1980-
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Anthony Michael Hall (s. 14. huhtikuuta 1968 Boston, Massachusetts Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hall tunnetaan parhaiten rooleistaan elokuvissa Faijalla hommat hanskassa, Synttärit, Breakfast Club ja Lisa – unelmien nainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anthony Michael Hall Wikimedia Commonsissa
Anthony Michaels-Moore

Anthony Michaels-Moore on brittiläinen baritoni. Hänet tunnetaan muun muassa Giuseppe Verdin oopperoista. Hän on esiintynyt useissa kuuluisissa oopperataloissa, kuten Milanon La Scalassa ja Lontoon Covent Gardenissa.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kuvaus IMG Artists -sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Edgars Bertuks

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Edgars Bertuks 2013. |  Edgars Bertuks 2013. |  Edgars Bertuks 2013. |  |
Maa:   Latvia
Miesten suunnistus
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lausanne 2012 | keskimatka |  |
|  Pronssia | Lausanne 2012 | pitkä matka |  |
|  Pronssia | Sotkamo 2013 | pitkä matka |  |
Edgars Bertuks (s. 1. tammikuuta 1985 Alūksne) on latvialainen suunnistaja ja maailmanmestari.
Århusissa 2006 Bertuks osallistui ensimmäisen kerran suunnistuksen MM-kilpailuihin. Ventspilsin EM-kilpailuissa 2008 hän sijoittui pitkällä matkalla seitsemänneksi. Olomoucin MM-kilpailuissa 2008 hän sijoittui yhdeksänneksi keskimatkalla. MM-kisojen viestissä hänen paras saavutuksensa on neljäs sija vuodelta 2009. Jukolan viestin 2012 avausosuudella Turun Metsänkävijöitä edustanut Bertuks tuli vaihtoon kärjessä yli minuutin ennen muita. Lausannessa 2012 hän yllätti suunnistamalla keskimatkan maailmanmestariksi. Pitkällä matkalla hän saavutti pronssia. Sotkamon MM-kilpailuissa 2013 Bertuks saavutti toistamiseen pronssia pitkällä matkalla ja sijoittui kahdeksanneksi keskimatkalla. Vuoden 2013 jälkeen hänen paras henkilökohtainen MM-sijoituksensa on ollut 15. sija keskimatkalla Invernessin MM-kilpailuissa 2015. Riiassa 2018 hän osallistui MM-kilpailuihin jo 13. kerran. EM-kilpailuissa hän sijoittui keskimatkalla viidenneksi ja pitkällä matkalla kymmenenneksi Palmelassa 2014 ja paras viestisaavutus on kuudes sija vuoden 2012 EM-kisoissa.
Aiheesta muualla

Edgars Bertuksin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Aleksandrs Cauņa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Aleksandrs Cauņa
Syntymäaika: 19. tammikuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Daugavpils, Latvian SNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 176 senttimetriä
Seura
Seura: TsSKA Moskova
Pelinumero: 19
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006 |  JFK Olimps | 10 | (2) |
| 2006–2011 |  Skonto Riga | 61 | (14) |
| 2009 | →  Watford (laina) | 5 | (1) |
| 2011 | →  TsSKA Moskova (laina) | 3 | (0) |
| 2011– |  TsSKA Moskova | 48 | (3) |
Maajoukkue
| 2007– |  Latvia | 41 | (11) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. joulukuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. joulukuuta 2014.
Aleksandrs Cauņa (s. 19. tammikuuta 1988 Daugavpils, Latvian SNT) on latvialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Venäjän jalkapalloliigassa pelaavaa TsSKA Moskovaa.
Maajoukkuetasolla Cauņa edustaa kotimaansa Latvian maajoukkuetta, jonka paidassa hän debytoi kesäkuussa 2007 EM-karsintaottelussa Espanjaa vastaan.
Aleksandrs Starkovs

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Aleksandrs Starkovs vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 26. heinäkuuta 1955 (ikä 69)
Syntymäpaikka: Madona, Latvian SNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: hyökkääjä
Seura
Seura: FK Liepāja
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1973–1975 | RPI Madona |  |  |
| 1975–1977 | Daugava Riga |  |  |
| 1977–1978 | Dynamo Moskova |  |  |
| 1978–1989 | Daugava Riga |  |  |
Valmennusura
1990–1993: Daugava Riga (apuv.)
1992–1994: Latvia U21
1993–2004: Skonto
1995–2001: Latvia (apuv.)
2001–2004: Latvia
2004–2006: Spartak Moskova
2007–2013: Latvia
2011–2012: FK Baku
2016–2017: Latvia (apuv.)
2017–2018: Latvia
2019–: FK Liepāja

Aleksandrs Starkovs (ven. Александр Петрович Старков, Aleksandr Petrovitš Starkov, s. 26. heinäkuuta 1955) on latvialainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Heinäkuusta 2019 lähtien hän on toiminut FK Liepājan päävalmentajana.
Ura pelaajana

Starkovs aloitti peliuransa Olimpija Madonan juniorijoukkueessa. Starkovs oli nuorena lupaava hyökkääjä ja 14-vuotiaana 1969 hänet valittiin parhaaksi hyökkääjäksi Latvia Leather Ball -turnauksessa.
Vuonna 1975 Starkovs siirtyi FK Daugavaan ja kaksi vuotta myöhemmin FK Dynamo Moskovaan. Hän ei kuitenkaan sopeutunut Dynamoon ja palasi takaisin Daugavaan seuraavana vuonna. Daugavassa Starkovs kohosi yhdeksi Neuvostoliiton pääsarjan parhaista hyökkääjistä 1980-luvulla ja teki 303 pelaamassaan ottelussa 110 maalia.
Marraskuussa 2003 Starkovs valittiin UEFAn satavuotisjuhlien kunniaksi järjestetyssä gaalassa Latvian parhaaksi jalkapalloilijaksi viimeisen 50 vuoden ajalta.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Latvian-mestaruus (12): 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2010
Latvian cup (6): 1995, 1997, 1998, 2000, 2001, 2002
Hopeaa (3): 1996, 1999, 2003
Livonia Cup: 2003
EM-kilpailut 2004: 1. kierros
Venäjän-mestaruushopeaa: 2005
Vicente Juan Segura

Vicente Juan Segura.
Vicente Juan Segura (22. toukokuuta 1955 Tabernes de Valldigna – 11. lokakuuta 2024) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Valencian arkkihiippakuntaan 24. lokakuuta 1981 ja nimitettiin Ibizan hiippakunnan johtoon 22. tammikuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Leonardo Sandri, jota avustivat Ricardo María Carles Gordó ja Agustín García-Gasco y Vicente.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vicente Juan Segura Wikimedia Commonsissa
Antonio José Jaramillo Tobón

Antonio José Jaramillo Tobón (31. lokakuuta 1886 Belmira – 27. huhtikuuta 1969) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 10. marraskuuta 1912 ja nimitettiin Jericón hiippakunnan johtoon 7. helmikuuta 1942. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Serena, jota avustivat Francisco Cristóbal Toro ja Miguel Ángel Builes Gómez.
Jaramillo Tobón jäi eläkkeelle 31. maaliskuuta 1960 ja sai samana päivänä nimityksen Cotradan titulaariarkkipiispaksi.
Antonio Krăstev

| Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten painonnosto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten painonnosto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten painonnosto.MM-kilpailut  | Maa:   Bulgaria> Miesten painonnosto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Södertälje 1985 | yli 110 kg |  |
|  Kultaa | Sofia 1986 | yli 110 kg |  |
|  Hopeaa | Ljubljana 1982 | yli 110 kg |  |
|  Pronssia | Moskova 1983 | yli 110 kg |  |
|  Pronssia | Ostrava 1987 | yli 110 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Karl-Marx-Stadt 1986 | yli 110 kg |  |
|  Kultaa | Reims 1987 | yli 110 kg |  |
|  Hopeaa | Ljubljana 1982 | yli 110 kg |  |
|  Hopeaa | Vittorio 1984 | yli 110 kg |  |
|  Hopeaa | Cardiff 1988 | yli 110 kg |  |
|  Pronssia | Moskova 1983 | yli 110 kg |  |
Antonio Krăstev (bulg. Антонио Кръстев, 10. lokakuuta 1961 Haskovo – 9. heinäkuuta 2020 Minnesota, Yhdysvallat) oli bulgarialainen painonnostaja.
Krăstev voitti maailmanmestaruuden raskaassa sarjassa eli yli 110-kiloisissa vuosina 1985 ja 1986. Hän voitti Euroopan-mestaruuden raskaassa sarjassa vuosina 1986 ja 1987. Lisäksi hän saavutti yhteistuloskilpailussa yhden MM-hopean, kaksi MM-pronssia, kolme EM-hopeaa ja yhden EM-pronssin vuosina 1982–1988.
Krăstev teki urallaan viisi maailmanennätystä, joista yksi säilyi voimassa lähes 30 vuotta. Hän asui vuodesta 1991 lähtien Pohjois-Amerikassa. Krăstev kuoli liikenneonnettomuudessa menetettyään autonsa hallinnan Minnesotassa 58-vuotiaana 9. heinäkuuta 2020. Poliisin kertoman mukaan Krăstev ei ollut käyttänyt turvavyötä, oli lentänyt ulos autostaan ja jäänyt puristuksiin sen alle. Myös alkoholilla epäiltiin olleen osuutta asiaan.
Antonio Juan Baseotto

Antonio Juan Baseotto (s. 4. huhtikuuta 1932 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin redemptoristien papiksi 6. huhtikuuta 1957 ja nimitettiin Añatuyan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 1. helmikuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Gottau, jota avustivat Manuel Guirao ja Ubaldo Calabresi.
Baseottosta tuli Añatuyan piispa 21. joulukuuta 1992. Hän sai 8. marraskuuta 2002 nimityksen Argentiinan sotilaspiispaksi, joksi hänet asetettiin 18. joulukuuta. Hän jäi eläkkeelle 15. toukokuuta 2007.
Antonio José López Castillo

Antonio José López Castillo (9. heinäkuuta 1945 – 18. heinäkuuta 2021) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 18. heinäkuuta 1970 ja nimitettiin Maracaibon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Theuzin titulaaripiispaksi 26. helmikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Domingo Roa Pérez, jota avustivat Medardo Luis Luzardo Romero ja Roberto Lückert León.
1. elokuuta 1992 López Castillo sai nimityksen Barinasin piispaksi. 27. joulukuuta 2001 hänet nimitettiin Calabozon ja 22. joulukuuta 2007 Barquisimeton arkkipiispaksi.