stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sippolan kirkko
Sippolan uusi kirkko

Vanha puinen kappeli alkoi käymään ajan myötä liian pieneksi, ja se oli myöskin heikossa kunnossa vuoden 1852 piispantarkastuksessa. Seurakunta suhtautui uuden kirkon rakentamiseen myötämielisesti, ja rakentaminen aloitettiin vuonna 1875. Piirustukset oli tehnyt turkulainen arkkitehti Carl Johan von Heideken ja rakennusmestarina toimi hausjärveläinen K.G. Kajander. Rakennustarpeiksi saatiin Orolasta, neljän kilometrin päästä kirkolta, 300 000 tiiltä. Rakennusjohtokunnan esimies Jaakko Puhakka epäili tiilien laatua, mutta uusia ei hankittu. Keväällä 1878 kuitenkin huomattiin muurausvaiheessa, että useat tiilet olivat murentuneet seinissä. Arkkitehti määräsi pitkät seinät purettaviksi. Rakennusjohtokunta erosi ja koottiin uudelleen, kapteeni von Daehn hankki uudet tiilet ja rakennustyö saatiin sujumaan paremmin. Kirkko tuli valmiiksi syksyllä 1879 ja vihkiäiset pidettiin sunnuntaina 5. lokakuuta. Vanha kirkko purettiin helmikuussa 1881.
Uuteen kirkkoon saatiin lämmityslaitteiksi neljä kaakeliuunia vasta vuonna 1896, samana vuonna saatiin myös urkuharmooni, johon oli kerätty rahat vapaaehtoisvoimin. Varsinaiset urut hankittiin vuonna 1905 William Ruuthin tehtaalta Lahdesta 12 700 markan hintaan.
Sippolan uusi kirkko > Sippolasta oma seurakunta

Sippolan muodostaminen omaksi seurakunnakseen oli esillä jo pitäjänkokouksessa vuonna 1860. Senaatti hyväksyi suunnitelman seuraavana vuonna, kunhan kappalaisen virka lakkautettaisiin ensin. Kappalainen Jonas Justen ei ottanut hankkeeseen osaa millään tavoin. Sippolasta tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1887, ensimmäisenä kirkkoherrana Aron Johan Rytkönen. Hän toimi kirkkoherrana kuolemaansa saakka vuonna 1901. Maantieteellinen alue oli sama kuin kappeliseurakunnan aikana. Vuonna 1890 pohdittiin kuitenkin Vehkalahdella sijainneiden Haapalan ja Saaramaan kylien liittämistä Sippolaan, sillä kyläläiset kävivät kirkossa Sippolassa, koska se sijaitsi paljon lähempänä kuin Vehkalahden kirkko. Haapala ja Saaramaa liitettiin Sippolaan lopullisesti vuonna 1911.
A.J. Rytkösen kuoleman jälkeen virkaa hoiti muutaman vuoden ajan pastori Vilho Kyyrö, toiseksi vakinaiseksi kirkkoherraksi saatiin rovasti Arthur Oliver Vuorimaa vuonna 1904. Vuorimaalla oli suuri merkitys myös paikkakunnan talouselämän kehityksessä. Vuonna 1914 paikkakunnalle saatiin väkiluvun alati kasvaessa toinenkin vakinainen pappi, kappalainen Pekka Hyttinen. Hänestä tuli vakituinen kirkkoherra jo seuraavana vuonna Vuorimaan muutettua paikkakunnalta.
Vuonna 1999 Sippolan, Myllykosken, Inkeroisten ja Anjalan seurakunnat yhdistettiin uudeksi Anjalankosken seurakunnaksi. Se kuuluu nykyisin Kouvolan seurakuntayhtymään.
Kuvia

Alttaritaulu
Kirkon keskikäytävä
Sivuikkunoita
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sippolan kirkko Wikimedia Commonsissa
Sippolan kirkko Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto.
Sippolan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Sumuu

| ”Sumuu”  |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Sin City - EP
 Äänitetty : 2019
 Tyylilaji: Rap
 Kesto: 03.20
 Levy-yhtiö: Sony Music Finland
Sumuu on Herrat-yhtyeeltä vuonna 2019 julkaistu kappale.
Suomalainen Yhteiskoulu

Suomalainen Yhteiskoulu voi viitata seuraaviin:
Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu
Oulun suomalainen yhteiskoulu
Turun suomalainen yhteiskoulu
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Suomalainen Yhteiskoulu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Toukoto

| Toukoto |
| --- | --- |
 Toukoto
 Koordinaatit: 13°27′0″N, 9°52′45″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Kayesin alue
Piiri:  Kitan piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 858 km²
Väkiluku (2009):  7 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bakoyen ylittävä rautatiesilta 1900-luvun alun postikortissa.
Kalkkiuunit sillan lähellä.
Africa Greentecin aurinkovoimala Toukotossa.
Toukoto on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Se sijaitsee Bakoyejoen varrella 75 kilometriä Kitasta luoteeseen. Kunnassa on 7 000 ja kylässä 4 900 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja ilmasto

Toukoton kunnan pinta-ala on 1 858 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa Kitan piirin Séféto Ouestin, pohjoisessa ja idässä Saboulan, kaakossa Boudofon, etelässä Tambagan, Kobrin ja Niantanson ja lännessä Bafoulabén piirin Oualian kuntiin. Maisemaa leimaavat ylängöt, tasangot, kukkulat ja alangot. Kunnan läpi virtaavat Bakoye ja Baoulé sivujokineen.
Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Vuotuinen sademäärä on 700–800 millimetriä. Luonnonvarainen kasvillisuus on puusavannia ja jokivarsien galleriametsiä.
Asutus

Kuntaan kuuluu seitsemän kylää ja 15 pikkukylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita, wolofeja, soninkeja ja khasonkoja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.
Historia

Toukoton nimi tulee sanoista tu ja koto, jotka tarkoittavat ’metsän vieressä sijaitsevaa’. Perimätiedon mukaan sen ovat perustaneet Macinasta tulleet fulbet vuoden 1720 tienoilla. Kylän myöhempi historia alkaa vuodesta 1881, jolloin Louis Archinard siirsi Ségousta 21 perhettä rakentamaan Bakoyejoen ylittävää rautatiesiltaa. Siirtomaa-aikana Toukotossa oli rautatien koulutuskeskus ja tärkeä varikko. Se oli myös yksi vuoden 1947 rautatielakon keskuspaikoista. Kylä alkoi taantua Malin itsenäistyttyä ja rautatien menettäessä merkitystään 1980-luvulta lähtien.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Dakarin–Nigerin rautatie ja Kitasta Nioroon johtava maantie RN25. Kokonaan uusittu Toukoton ja Bafoulabén välinen paikallistie valmistui vuonna 2015. Toukotossa on rautatieasema, mutta radalla ei ole moniin vuosiin ollut henkilöliikennettä. Paikalliset liikenneyhteydet ovat heikot.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja maissi. Myyntiin kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, metsästystä, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Toukotossa pidetään viikoittaiset markkinat. Kunnassa ei ole lainkaan teollisuutta.
Palveluihin kuuluvat alakoulut, yläkoulu ja heikkotasoinen terveyskeskus. Vesihuolto kattaa 95 prosenttia tarpeesta. Kunnassa on Orangen ja Malitelin matkapuhelinverkot, mutta ei sähköverkkoa.
Matkailu ja nähtävyydet

Toukoton kylän nähtävyyksiä ovat Bakoyen vasemmalla rannalla sijaitsevat kalkkiuunit, siirtomaa-ajan hallinto- ja rautatierakennukset sekä eurooppalainen hautausmaa. Kunnassa ei ole matkailupalveluja.
Tusi-kohteet

Hailongtunin linnoitus
Tusi-kohteet ovat heimopäälliköihin liittyviä arkeologisia kohteita Kiinan vuoristoisessa lounaisosassa.  Kolme kohdetta. Laisocheng, Tangya ja Hailongtun, on ollut Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2015.
Tusien asema perustui etnisten vähemmistöjen perinteisiin, mutta Kiinan keskushallinto nimitti tusit 1200-luvulta 1900-luvun alkuun. Laosichengin ja Hailongtunin tusit olivat vaikutusvaltaisia, Tangyassa oli vähempiarvoinen tusi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tusi-kohteet Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Kiinassa
Chengden kesäpalatsi ja ympärillä olevat temppelit
Chengjiangin fossiilialue
Dazun kalliokaiverrukset
Dengfengin historialliset monumentit "Taivaan ja maan keskellä"
Emeivuori ja Leshanin jättiläisbuddha
Ensimmäisen Qin-keisarin mausoleumi
Etelä-Kiinan karstialueet
Fanjingvuori
Fujianin tulout
Goguryeo-kuningaskunnan pääkaupungit ja hautakummut
Hangzhoun Xihujärven kulttuurimaisema
Honghen hanien riisipenkereiden kulttuurimaisema
Huanglongin maisema-alue
Huangshanvuoristo
Hubein Shennongjia
Jiuzhaigoun maisema-alue
Kaipingin diaolout ja kylät
Keisarinkanava
Kesäpalatsi, keisarillinen puutarha Pekingissä
Kiinan danxia
Kiinan muuri (Badaling, Shanhai-sola ja Jiayu-sola)
Kulangsu: historiallinen kansainvälinen siirtokunta
Kungfutsen temppeli ja hautausmaa sekä Kongin sukukartano Qufussa
Lijiangin vanhakaupunki
Longmenin luolat
Lushanin kansallispuisto
Macaon historiallinen keskusta
Ming- ja Qing-dynastioiden keisarilliset haudat
Ming- ja Qing-dynastioiden keisarilliset palatsit Pekingissä ja Shenyangissa (Kielletty kaupunki ja Mukdenin palatsi)
Mogao-luolat
Muinaiset kylät Etelä-Anhuissa - Xidi ja Hongcun
Pingyaon vanhakaupunki
Potala-palatsin historiallinen kokonaisuus Lhasassa
Qingchengvuori ja Dujiangyanin kastelujärjestelmä
Qinghain Hoh Xil
Sanqingshanin kansallispuisto
Sichuanin isopandan rauhoitusalueet
Silkkitie: Chang’anin–Tianshanin käytävän reittiverkosto (jaettu Kazakstanin ja Kirgisian kanssa)
Suzhoun klassiset puutarhat
Taivaan temppeli, keisarillinen uhrialttari Pekingissä
Taivuori
Tienšan Sinkiangissa
Tusi-kohteet
Wudangvuorten muinainen rakennusryhmä
Wulingyuanin maisema-alue
Wutaivuori
Wuyivuoristo
Xanadun rauniot
Yinxu
Yungangin luolat
Yunnanin kolmen rinnakkaisen joen suojelualueet
Zhoukoudianin pekinginihmisen löytöpaikka
Zuojiang Huashanin kalliomaalausten kulttuurimaisema
Stuttgartin hallintopiiri

| Stuttgartin hallintopiiri Regierungsbezirk Stuttgart |
| --- | --- |

 Piirin sijainti Saksassa
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baden-Württemberg
Piirikuntia:  11 + 2
Kuntia:  343
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Stuttgart
Pinta-ala:  10 558 km²
Väkiluku (2015):  4 069 533
 – väestötiheys:  385,4 as./km²
 
Hallintopiirin internetsivut
Stuttgartin hallintopiiri on yksi saksalaisen Baden-Württembergin osavaltion neljästä hallintopiiristä (saks. Regierungsbezirke). Se sijaitsee koillisen Baden-Württembergin alueella ja sen keskuskaupunkina toimii Stuttgart. Siellä on arviolta 4 069 533 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 10 558 neliökilometriä.
Stuttgartin hallintopiiri on jaettu 11 piirikuntaan ja kahteen kaupunkipiiriin (saks. Stadtkreise). Hallintopiirin kaupunkipiirejä eli piirikuntiin kuulumattomia kaupunkeja ovat Heilbronn ja Stuttgart. Piirikunnat puolestaan on jaettu edelleen 343 kuntaan.
Aiheesta muualla

Hallintopiirin internetsivut
Saksan hallintopiirit
| --- | --- |
Baden-Württemberg:   Freiburg  Karlsruhe  Stuttgart  Tübingen 
Baijeri:   Ala-Baijeri  Mittelfranken  Oberfranken  Oberpfalz  Schwaben  Unterfranken  Ylä-Baijeri 
Hessen:   Darmstadt  Gießen  Kassel 
Nordrhein-Westfalen:   Arnsberg  Köln  Detmold  Düsseldorf  Münster
Surkastuma

Surkastuma eli rudimentti on elin, joka on jäänyt tarpeettomaksi evoluution myötä. Sen alkuperäinen toiminnallinen tarkoitus heikkenee tai vaihtuu toiseksi. Surkastunut elin jää keskeneräiseksi ja toimimattomaksi eliön kasvun myötä.
Ihmisellä

Ihmisen surkastumia ovat häntäluu, umpisuoli, viisaudenhampaat, silmän vilkkuluomi, korvalihakset, ylähuulen viiksilihakset, ranteen palmaris longus -jänne, pohkeen plantaris-lihas, vatsan pyramidalis-lihas, rinnan sternalis-lihas, miehen nännit sekä ihon kananlihalle meneminen, käden tarttumisheijaste ja hikka.
Jotkin pitkään surkastumiksi arvellut elimet saattavat kuitenkin ollakin tarpeellisia. Esimerkiksi umpilisäke on tärkeä suojapaikka suolistobakteereille.
Sotilasdiakoni

Sotilasdiakoni toimii Puolustusvoimien ja Rajavartiolaitoksen kirkollisessa työssä.
Sotilasdiakoni palvelee omassa sotilasarvossaan ja kantaa tehtävänsä tunnuksena kirkollisen työn koulutusmerkkiä. Heinäkuun alussa 2009 voimaan tullut yleinen palvelusohjesääntö poisti käytöstä erillisen sotilasdiakonin palvelusarvon. Ennen tätä sotilasdiakoni rinnastettiin koulutuksesta ja tehtävän vaativuudesta riippuen  sotilasvirkamieheen - sotilasmestariin, luutnanttiin tai yliluutnanttiin.
Sotilasdiakoneina voivat toimia kirkolliseen virkaan pätevöityneet sosionomit (AMK), nuorisotyönohjaajat, diakonit ja diakonissat sekä teologit, jotka eivät ole pappeja. Työtehtäviin kuuluvat suunnilleen samat asiat kuin sotilaspastorin tehtäviin. Tehtävät, joihin tarvitaan selkeästi pappia, kuten pääosa ns. kasuaalitoimituksista kuuluu sotilaspapin tehtäviin. Monissa näistä sotilasdiakoni voi toimia avustajana tai hoitaa jotkin tehtävät itsenäisesti (esim. sielunhoito ja rippi).
Sotilasdiakoni tukee sotilaspappia ja voi toimia hänen sijaisenaan tietyin rajoituksin sekä ennen muuta tuoda oman ammattiosaamisensa papin tueksi.
Aiheesta muualla

Puolustusvoimain kirkollinen työ (Arkistoitu – Internet Archive)
Yleinen palvelusohjesääntö (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirkollinen työ puolustusvoimissa
| --- | --- |

| --- | --- |
Henkilökunta::  Kenttäpiispa | Kenttärovasti | Sotilaspastori | Sotilasdiakoni
Varusmiehet::  Varusmiespappi ja -diakoni
USS Suwannee (CVE-27)

| USS Suwannee |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Federal Shipbuilding and Dry Dock Company, Kearny, New Jersey
Kölinlasku:  3. kesäkuuta 1938
Laskettu vesille:  4. maaliskuuta 1939
Palveluskäyttöön:  AO-33: 16. heinäkuuta 1941 AVG-27: 24. syyskuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  8. tammikuuta 1947
Loppuvaihe:  myyty 30. marraskuuta 1959 romutettu kesäkuussa 1962
Tekniset tiedot
Uppouma:  11 600 t (standardi) 24 665 t (max)
Pituus:  169 m
Leveys:  34,82 m
Syväys:  9,86 m
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  830
Aseistus
Aseistus:  2 x 5"/51 (127 mm) ilmatorjuntatykkiä 8 x 40 mm ilmatorjuntatykkiä 12 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 25 lentokonetta
USS Suwannee (runkonumerot AO-33, AVG-27, ACV-27 ja CVE-27) oli Yhdysvaltain laivaston Sangamon-luokan saattuetukialus. Alus oli alun perin Cimarron-luokan laivaston tankkeri, joka oli valmistettu laivaston ja merenkulkukomission T3-S2-A1 piirustusten mukaan.
Valmistus

Maritime Commission tilasi aluksen nimellä MV Markay (MC Hull 5) Kearnystä New Jerseystä Federal Shipbuilding and Dry Dock Companyltä, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1938. Alus laskettiin vesille 4. maaliskuuta 1939 kumminaan Howard L. Vickeryn puoliso. Yhdysvaltain laivasto lunasti 26. kesäkuuta 1941 Keystone Tankship Corporationilta aluksen, joka otettiin palvelukseen 16. heinäkuuta tankkerina runkonumerolla AO-33 ensimmäisenä päällikkönään Joseph R. Lannom.
Surkhetin piirikunta

| Surkhetin piirikunta सुर्खेत, Surkheta |
| --- | --- |
 Surkhetin piirikunnan sijainti Nepalissa.
 Koordinaatit: 28.597°N, 81.620°E 
Valtio:     Nepal
Nepalin kehitysalueet:  Keskilännen kehitysalue
Nepalin vyöhykkeet:  Bheri
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Birendranagar (47 914 as. 2011)
Pinta-ala  ():  2 451 km²
Väkiluku (2011)  ():  350 804
 – väestötiheys:  143 as./km²
HDI (2011):  0,476
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NP-BH
 
ddcsurkhet.gov.np
 Surkhetin piirikunnan kartta. Piirikunnan keskuksen, Birendranagarin kaupungin sijainti näkyy kartan keskiosan vaaleansinertävänä alueena. 
Surkhetin piirikunta (nepaliksi सुर्खेत, Surkheta) on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskilännen kehitysalueen Bherin vyöhykkeellä.
Vuonna 2011 Surkhetin piirikunnan väkiluku oli 350 804 (288 527 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 2 451 neliökilometriä ja väestötiheys 143 as./km2. Hallinnollinen keskus on Birendranagar (47 914 as. 2011), joka oli 2011 piirikunnan ainoa kaupunki. Joulukuussa 2014 muodostettiin piirikuntaan uusi Bheri Ganga -niminen kaupunki.
Surkhetin piirikunta rajautuu pohjoisessa Achhamin, Dailekhin ja Jajarkotin, idässä Salyanin, etelässä Bardiyan sekä lännessä  Kailalin ja Dotin piirikuntaan.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään yleensä osaksi Keskilännen kumpuvyöhykettä. Tarkemmassa kasvillisuusvyöhykejaottelussa piirikunnasta 2,2 % voidaan luokitella alempaan trooppiseen, 61,9 % ylempään trooppiseen, 32,8 % subtrooppiseen ja 1,3 % lauhkeaan kasvillisuusvyöhykkeeseen sekä 1,9 % vesistöihin kuuluvaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Surkhetin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Tukholman paikallisjuna

Tukholman paikallisjunaverkoston linjakartta
Tukholman paikallisjuna (ruots. Stockholms pendeltåg) on paikallisjunajärjestelmä, joka sijoittuu pääasiallisesti Tukholman lääniin Ruotsissa. Järjestelmään kuuluu 51 asemaa, joista neljä on Tukholman läänin ulkopuolella: Bålsta, Uppsala ja Knivsta Uppsalan läänissä ja Gnesta Södermanlandin läänissä. Liikenteen suunnittelusta ja tilaamisesta vastaa Storstockholms Lokaltrafik eli SL, ja liikennettä liikennöi hongkongilainen MTR Corporation.
Paikallisjunaverkoston uusimmat asemat on avattu 10. heinäkuuta 2017, kun keskustan alittava Keskustarata otettiin liikennekäyttöön. Eteläisen aseman ja Tomtebodan välille rakentuvan radan varrelle tulleet uudet maanalaiset asemat Tukholman keskusta ja Tukholman Odenplan korvasivat paikallisjunaliikenteessä Tukholman keskusrautatieaseman ja Karlbergin aseman.
Linjat ja asemat

Tukholman paikallisjunaliikenteessä on neljä linjaa: kaksi pitkää koko läänin halki suunnissa lounaasta pohjoiseen (Södertälje-Märsta) ja etelästä luoteeseen (Nynäshamn-Bålsta), Älvsjöstä tai Tumbasta Uppsalaan liikennöivä linja ja lisäksi lyhyempi lounaassa Gnestan ja Södertäljen välillä.
| Linja | Osuudet | Pituus | Asemia |
| --- | --- | --- | --- |
| 35 | Bålsta - Nynäshamn | 107 km | 28 |
| 36 | Märsta - Södertäljen keskus | 74 km | 24 |
| 37 | Södertäljen keskus - Gnesta | 30 km | 6 |
| 38 | Tumba/Älvsjö - Uppsala | - | 21/16 |
| Kaikkiaan | Kaikkiaan | 211 km | 53 |
Linjat ja asemat > Tärkeimmät vaihtoyhteydet

Sundbyberg
Metron sininen linja 10
Poikittaisrata
Solna
Poikittaisrata
Tukholman Odenplan
Linjojen 36 ja 38 pohjoisilta haaroilta linjan 35 pohjoiselle haaralle ja päinvastoin
Metron vihreä linja
Tukholman keskusta
Kaikki metrolinjat
Årstaberg
Poikittaisrata
Älvsjö
Eteläisten paikallisjunahaarojen 35 ja 36 linjojen välillä
Farsta strand
Metron vihreä linja 18
Södertäljen satama
Paikallisjunalinjojen 36 ja 37 välillä
Kaukojuniin voi vaihtaa Tukholman keskusrautatieaseman lisäksi Uppsalassa, Bålstassa, Sundbybergissä, Flemingsbergissä ja Södertäljen eteläisellä asemalla.
Aiheesta muualla

SL:n raideliikenteen reittikartta (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF-tiedostomuoto)
Storstockholms Lokaltrafik (ruotsiksi)
Tukholman julkinen liikenne
| --- | --- |
Metro, paikallisjuna:   Tukholman metro  Tukholman paikallisjuna  Roslagsbanan  Saltsjöbanan 
Pikaraitiotie, raitiotie:   Poikittaisrata  Nockebybanan  Lidingöbanan  Spårväg City  Djurgårdslinjen 
Lentokenttäkuljetus:   Arlanda Express  Flygbussarna 
Vastuuorganisaatiot:   Storstockholms Lokaltrafik  Waxholmsbolaget
USS Stethem (DDG-63)

| USS Stethem |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ingalls Shipbuilding, Pascagoula, Mississippi
Kölinlasku:  11. toukokuuta 1993
Laskettu vesille:  17. kesäkuuta 1994
Palveluskäyttöön:  21. lokakuuta 1995
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 900 t (standardi) 9 000 t
Pituus:  154 m
Leveys:  20 m
Syväys:  9,4 m
Koneteho:  100 000 hv (75 MW)
Nopeus:  30+ solmua
Miehistöä:  33 upseeria ja 38 aliupseeria ja 210 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  2 × Mk 41 VLS -ohjusjärjestelmää, joihin 90 RIM-156 SM2-, BGM-109 Tomahawk- tai RUM-139 VL-Asroc -ohjusta 1 × Mk 45 5"/54 -tykki 2 × 25 mm Mk 38 Mod 2 -pikatykkiä 4 × .50" konekivääriä 2 × 20 mm Mk 15 Phalanx CIWS -järjestelmää 2 × Mk 32 SVTT -torpedoputkea 1 × Sikorsky SH-60 Seahawk -helikopteri
USS Stethem (runkonumero DDG-63) on Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke -luokan ohjushävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta Pascagoulasta Mississippistä, missä köli laskettiin 11. toukokuuta 1993. Alus laskettiin vesille 17. kesäkuuta 1994 ja otettiin palvelukseen 21. lokakuuta 1995.
Palvelus

Alus on palveluksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Stethem (DDG-63) Wikimedia Commonsissa
Sota-alus

Sota-alus on sotatoimiin tarkoitettu valtion asevoimille kuuluva sotilaallisin kansallisuustunnuksin varustettu laiva, vene tai muu vesillä liikkuva kulkuväline, joka on valtion tehtävään määräämän sotilaan komennossa ja jonka miehistö on sotilaskurin alainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta sotalaiva Wikimedia Commonsissa
Laivastojen ja merivoimien pinta-alustyypit
Fregatti
Hävittäjä
Korvetti
linjalaiva
lentotukialus
miinalaiva
miinanraivaaja
ohjusvene
panssarilaiva
risteilijä
taisteluristeilijä
taistelulaiva
torpedovene
St James’s Church (Piccadilly)

| St James’s Church, Piccadilly |
| --- | --- |

Sijainti:  City of Westminster, Lontoo
Kirkkokunta:  Englannin kirkko
Hiippakunta:  Lontoon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1684
Suunnittelija:  Christopher Wren
Materiaali:  punatiili, portlandkivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
St James’s Church (Pyhän Jaakobin kirkko) on kirkko Piccadillyllä, Lontoon West Endissä, City of Westminsterin kaupunkipiirissä. Kirkon arkkitehtinä toimi Christopher Wren ja sen vihki käyttöön Lontoon piispa Henry Compton 13. heinäkuuta 1684. Rakennuksen julkisivussa käytettiin portlandkivellä koristeltua punatiiltä, ja puuseppämestari Grinling Gibbons veisti sinne alttarikaapin, jota pidetään yhtenä hänen parhaista luomuksistaan.
St Jamesista tuli pääkirkko St Martin-in-the-Fieldsin seurakunnasta irrotetulle uudelle seurakunnalle, jonka ensimmäiseksi kirkkoherraksi valittiin St Martin-in-the-Fieldsin seurakuntapappi Thomas Tenison, myöhempi Canterburyn arkkipiispa. Nykyinen kirkkoherra Lucy Winkett aloitti virassa vuonna 2010 toimittuaan sitä ennen lukkarina St Paulin katedraalissa.
Kirkon sisätiloja.
Kirkkoon haudattiin muotokuvamaalari Mary Beale 1699, ja taidemaalari Angelica Kauffmann vihittiin siellä 1767. Kirkossa on myös muistotaulut découpage-tekniikan mestari Mary Delanylle, merimaalari Willem van de Velde vanhemmalle ja nuoremmalle ja pilapiirtäjä James Gillraylle.
St James mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisuudessa John Vanbrughin komediassa The Relapse, joka sai ensi-iltansa 1600-luvulla. Päiväkirjassaan tai muissa teoksissaan siitä kirjoittavat John Evelyn (1703), Samuel Pepys (1762) ja Daniel Defoe (1772). Runoilija ja taiteilija William Blake kastettiin vuonna 1757 Grinling Gibbonsin veistämässä kastemaljassa, ja ensimmäisen maailmansodan tuntoja kuvannut runoilija Robert Graves meni kirkossa naimisiin.
Kirkko vaurioitui pahoin lokakuussa 1940 saksalaisten pommittaessa Lontoota. Sodan jälkeen se restauroitiin huolellisesti arkkitehti Albert Richardsonin johdolla ja Lontoon piispa vihki sen uudelleen käyttöön 19. kesäkuuta 1954. Kirkko sai Grade I -luokan suojelukohteen aseman vuonna 1958, ja sodassa tuhoutunut länsitorni rakennettiin uudelleen vuoteen 1968 mennessä.
Surma (täsmennyssivu)

Sanalla surma on useita merkityksiä.
Kuolemaan liittyviä

Kuolema, yleensä väkivaltainen kuolema.
surma on Suomen rikoslain mukaan lieventävien asianhaarojen vallitessa tehty tappo
murha, Inkeroisten kielessä myös murhaaja
kuolintapa runollisessa kielessä, esimerkiksi verisurma, tulisurma, vesisurma tai velisurma. (Katso verisurman saaneiden vainajala tai velisurmaaja)
Vakava vastustaja tai este suomalaisissa myyttisissä kertomuksissa. Esimerkiksi Kalevalassa Pohjolaan matkustavan Lemminkäisen tiellä on kolme surmaa: tulinen koski, tulinen railo ja petolauma. Nykyisinkin puhutaan "surmanloukusta" ja "surman suusta".
Muita merkityksiä

Surma, joki Bangladeshissa
Surma, suomalainen tuhometallia soittava yhtye
SURMA (Survivability Manager Application) on laivojen taistelunkestävyyttä ja selviytymiskykyä analysoiva ohjelmistokokonaisuus.