stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkoinen ylivalta

Valkoinen ylivalta tai valkoinen ylemmyys on aate, jonka mukaan valkoiset ovat luonnostaan ylivertaisia muihin rotuihin nähden, ja heidän pitäisi hallita muita ihmisiä.
Oppeja ei-valkoisten huonommuudesta on tehty jo 500-luvulla Raamatun teksteillä perustellen. Näennäistieteellisiä rotuoppeja alettiin kehittää 1700-luvulla, ja valkoiset rotuteoreetikot perustelivat teorioitaan muun muassa päiden kokoeroja vertaamalla. Ku Klux Klanin kaltaisia valkoista ylivaltaa ajavia järjestöjä toimii maailmassa edelleen. Suhteellisen moni aatteen kannattaja on jonkin radikaalin kristityn lahkon jäsen. Aatteen kannattajia on paljon myös alt-right-liikkeessä.
Valkoisesta ylivallasta tai valkoisesta ylemmyydentunnosta puhutaan myös rakenteellisen rasismin merkityksessä. Encyclopædia Britannica kirjoittaa, että termiä ”valkoinen ylivalta” on käytetty kuvaamaan sellaisten ryhmittymien politiikkaa, jotka edustava äärikansallista, rasistista tai fasistista ajattelua.
Määritelmä

Englanninkielinen termi white supremacy (white, suom. ’valkoinen’; supremacy suom. ’ylivalta’ tai ’paremmuus’) on suomennettu valkoiseksi ylivallaksi. Myös termejä valkoinen ylemmyys tai valkoinen ylemmyydentunto käytetään.
Merriam-Webster-sanakirja määrittelee valkoisen ylivallan seuraavasti:
Uskomus, jonka mukaan valkoinen rotu on luonnostaan ylivertainen muihin ihmisrotuihin nähden ja jonka mukaan valkoisten ihmisten tulee hallita muita ihmisiä.
Yhteiskunnalliset, taloudelliset ja poliittiset rakenteet, jotka mahdollistavat valkoisten valta-aseman muihin ihmisiin nähden.
Anti-Defamation League -järjestön määritelmän mukaan valkoisen ylivallan kannattaja hyväksyy vähintään yhden seuraavista väitteistä:
Valkoisten tulisi olla hallitsevassa asemassa muihin nähden.
Valkoisten tulisi elää keskenään vain valkoisten asuttamassa yhteiskunnassa.
Valkoisilla on oma kulttuurinsa, joka on ylivertainen muihin kulttuureihin verrattuna.
Valkoiset ovat geneettisesti ylivertaisia.
Encyclopædia Britannica mukaan termiä ”valkoinen ylivalta” on käytetty kuvaamaan sellaisten ryhmittymien politiikkaa, jotka edustava äärikansallista, rasistista tai fasistista ajattelua.
Historia > 1700-luvulta 1900-luvulle

Valkoisen ylivallan opin perustana on erilaisia rasistisia teorioita ei-valkoisten huonommuudesta valkoisiin nähden. Yksi teoria on 500-luvulta peräisin oleva käsitys Nooan pojan Haamin kirouksesta, jolla joskus oikeutettiin Haamin jälkeläisiksi uskottujen mustien afrikkalaisten orjuuttaminen. Kun rotuoppeja alettiin kehittää 1700-luvulla, valkoiset alkoivat asettaa itsensä muiden rotujen yläpuolelle.
Rotuteoreetikkojen mukaan päiden kokoerot todistivat rotujen eriarvoisuudesta. Francis Galton väitti afrikkalaisia henkisiltä kyvyiltään heikommiksi anglosakseihin nähden, ja myös Herbert Spencer julkaisi käsityksiään valkoisten ylivertaisuudesta. 1800-luvulla käsitys valkoisten ylivertaisuudesta oli jo yleistynyt valkoisten keskuudessa, ja muunrotuiset oli syrjäytetty vallasta, vauraudesta ja etuoikeuksista.
Brittiläiset kolonialistit puhuivat ”valkoisen miehen taakasta”, jolla he tarkoittivat valkoisten velvollisuutta ”sivistää” muunrotuiset imperialismin keinoin. Ranskalaiset käyttivät vastaavaa termiä mission civilisatrice (sivistystehtävä) uskoessaan, että jos alkuperäiskansoille opetettaisiin Ranskan arvot ja ranskan kieli, he kehittyisivät hitaasti ja muuttuisivat ranskalaisiksi. Säädettiin indigénat-laki, jossa määriteltiin Ranskan imperiumissa elävien ihmisten asema. Lakia sovellettiin alkuperäisasukkaisiin (ransk. indigènes). Termi evolué tarkoitti niitä, jotka olivat soputuneet ranskalaiseen kulttuuriin. Sivistystehtävä oli moraalinen, koska jotkut ranskalaiset katsoivat, että heidän velvollisuutensa valistuneena rotuna oli kohottaa ei-länsimaailman tietämättömiä joukkoja.
Erityisen näkyvää valkoinen ylivalta oli Yhdysvalloissa ja Etelä-Afrikassa, joissa valkoiset hallitsivat ja syrjivät kauan mustia väestöjään. Etelä-Afrikassa institutionaalista valkoista ylivaltaa edusti apartheid-rotuerottelujärjestelmä ja Yhdysvalloissa Jim Crow -lait. 1900-luvulla on väitetty pohjoisten kansojen olevan maailman useimpien suurten saavutusten takana, ja että rotu on korkeakulttuurin oleellinen tekijä.
Historia > Nykyaika > Järjestöjä

Yhdysvalloissa toimii edelleen useita valkoista ylivaltaa ajavia järjestöjä, jotka julistavat valkoisten paremmuutta ja tavoittelevat mustien alistamista ja rotuerottelua. Näistä tunnetuimpia ovat Ku Klux Klan, National Alliance, White Power -liike, Aryan Nation ja Yhdysvaltain natsipuolue. Useimmat valkoisen ylivallan kannattajat eivät kuitenkaan kuulu mihinkään järjestöön, vaan he toimivat liikkeessä riippumattomina yksilöinä. Tämän vuoksi valkoisen ylivallan kannattajia on paljon enemmän kuin sitä ajavien järjestöjen jäseniä. Heidän lukumääränsä on arveltu 2010-luvulla kasvaneen, koska entistä useammat oikeistolaiset yhdysvaltalaiset tuntevat maansa yhteiskunnan olevan uhattuna. Suhteellisen moni aatteen kannattaja on evankelinen kristitty, helluntailainen, tai jonkin rotupuhtaudesta puhuvan radikaalin kristityn lahkon jäsen. Aatteen kannattajia on paljon myös alt-right-liikkeessä.
Historia > Nykyaika > Esimerkkejä

Britannican mukaan rotuerottelulakien poistuttua valkoisen ylivallan ideoita on esiintynyt joidenkin eurooppalaisten maahanmuuttovastaisten puolueiden ohjelmissa. Yhdysvaltain kotimaan turvallisuusvirasto ja Yhdysvaltain liittovaltion poliisi varoittivat Barack Obaman presidentiksi valinnan jälkeen valkoista ylivaltaa kannattavien ryhmien ja oikeistolaisten puolisotilaallisten joukkojen onnistuneen värväämään uusia jäseniä erilaisiin pelkoihin ja huoliin vetoamalla.
Käsitteen "valkoinen hauraus" vuonna 2011 kehittänyt Robin DiAngelo pitää esimerkkinä valkoisesta ylivallasta Michelangelon freskoa "Adamin luominen", joka on Sikstuksen kappelin katossa Vatikaanissa.
Kirjallisuutta

Belew, Kathleen & Gutiérrez, Ramón A. (toim.): A Field Guide to White Supremacy.  Oakland, California:  University of California Press, 2021.  ISBN 978-0-52038253-4  JSTOR Viitattu 17.7.2022. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valkoinen ylivalta Wikimedia Commonsissa
Postikortti 1900-luvun alusta. Kiinalainen miespalvelija tuo valkoiselle miehelle juotavaa, ja valkoinen mies kutsuu aikuista palvelijaa halventavasti ”pojaksi”.
Adamin luominen
Karoliina Lummaa

Karoliina Lummaa (s. 5. maaliskuuta 1977 Helsinki) on suomalainen kirjallisuudentutkija. Hän on erikoistunut humanistiseen ympäristötutkimukseen ja työskentelee tutkijana BIOS-tutkimusyksikössä aiheenaan ekokriittinen kirjallisuudentutkimus.
Lummaa on koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän väitteli Turun yliopistossa vuonna 2010. Lummaa on dosentti Turun yliopiston historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitoksella.
Julkaisuja

Kainulainen, Siru; Kesonen, Kaisa & Lummaa, Karoliina (toim.): Lentävä hevonen: välineitä runoanalyysiin.  Tampere:  Vastapaino, 2007.  ISBN 978-951-768-205-3
Poliittinen siivekäs: lintujen konkreettisuus suomalaisessa 1970-luvun ympäristörunoudessa.  (Väitöskirja: Turun yliopisto)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2010.  ISBN 978-951-39-4121-5  Teoksen verkkoversio.
Kainulainen, Siru; Lummaa, Karoliina & Seutu, Katja (toim.): Työmaana runous: runoudentutkimuksen nykysuuntauksia.  Tampere:  Vastapaino, 2012.  ISBN 978-952-222-374-6
Lummaa, Karoliina; Rönkä, Mia & Vuorisalo, Timo (toim.): Monitieteinen ympäristötutkimus.  Helsinki:  Gaudeamus, 2012.  ISBN 978-952-495-239-2
Lummaa, Karoliina & Rojola, Lea (toim.): Posthumanismi.  Turku:  Eetos, 2014.  ISBN 978-952-67966-6-6
Hyttinen, Elsi; Lummaa, Karoliina(toim.): Sotkuiset maailmat: posthumanistinen kirjallisuudentutkimus.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2020.  ISBN 978-951-39-8295-9
Aiheesta muualla

Luontokadon yhteiskunnalliset ja kulttuuriset ulottuvuudet: Karoliina Lummaa Radio Fiskars. 27.11.2023.
Norah Lofts

| Norah Lofts> Norah Robinson.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1904 Shipdham, Norfolk, Britannia
Kuollut: 1983 (78–79 vuotta) Bury St Edmunds, Britannia
Kansalaisuus:  Britannia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Juliet Astley  Peter Curtis
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Norah Lofts, s. Robinson, kirjailijanimiä Juliet Astley ja Peter Curtis, (1904 Shipdham, Norfolk, Britannia – 1983 Bury St Edmunds, Britannia) oli brittiläinen kirjailija. Hän valmistui englannin kielen ja historian opettajaksi 1925.
Lofts kirjoitti romanttisia historiallisia tarinoita, päähenkilöinä tavalliset ihmiset. Tyylistä huolimatta tarinat keskittyivät rakkaussuhteita enemmän arjen todellisuuteen. Osa teoksista pohjautuu historiallisiin tosiasioihin, kuten Kuninkaan jalkavaimo. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös novelleja ja nuortenkirjoja, esimerkiksi Viinitarhan villivarsa.
Suomennetut teokset

Kohtalon talo (Bless this house,), suom. Lea Karvonen, Helsinki: Tammi 1954
Matka Betlehemiin (How far to Betlehem?), suom. Juhani Pietiläinen, Helsinki: Tammi 1968
Kuninkaan jalkavaimo (The concubine), suom. Juhani Pietiläinen, Helsinki: Tammi 1964
Eilispäivän muisto (Charlotte), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1974 ISBN 951-23-0873-8
Kohtalon kartano (Nethergate), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1974 ISBN 951-23-0832-0
Pahan kosketus (Gad's Hall), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1974 ISBN 951-23-1314-6
Onnen hinta (Jassy), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1976 ISBN 951-23-1024-4
Hauras kuin lasi (The brittle glass), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1978 ISBN 951-23-1199-2
Viinitarhan villivarsa  (The story of Maude Reed ), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1978 Sarja: Kariston nuortenkirjasto ISBN 951-23-1198-4
Kohtalokas valloittaja (Madselin), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1980 ISBN 951-23-1483-5
Perhosen päivä (Day of the butterfly), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1980 ISBN 951-23-1623-4
Tienvarren majatalo (A wayside tavern), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1981 ISBN 951-23-1743-5
Huomispäivän lupaus (Hester Roon), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1983 ISBN 951-23-1915-2
Tie huomiseen (Pargeters), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1983 ISBN 951-23-2260-9
Luostarin kirous (The old priory), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1984 ISBN 951-23-2119-X
Rohkein voittaa (To see a fine lady), suom. Kaarina Jaatinen, Hämeenlinna: Karisto 1987 ISBN 951-23-2376-1
Carlos Tavares

| Carlos Tavares |
| --- | --- |
 Carlos Tavares Geneven autonäyttelyssä 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. elokuuta 1958 (ikä 66) Lissabon, Portugali
Muut tiedot
Yritys:  Stellantis
Asema:  Toimitusjohtaja (2021–2024)
Carlos Tavares (s. 14. elokuuta 1958 Lissabon, Portugali) on portugalilaissyntyinen yritysjohtaja, joka toimi Stellantis-konsernin toimitusjohtajana vuosina 2021–2024. Hän toimi PSA-konsernin pääjohtajana vuosina 2014–2021. Tavares on työskennellyt aiemmin Renaultilla.
Hervannan raitiovaunuvarikko

| Hervannan raitiovaunuvarikko |
| --- | --- |
Osoite:  Kauhakorvenkatu 2
Sijainti:  Hervanta, Tampere
Valmistumisvuosi:  2019
Omistaja:  Tampereen Raitiotie oy
  
  [ ohje ]  
Hervannan raitiovaunuvarikko on Tampereen raitioliikenteen käyttämä raitiovaunuvarikko. Se sijaitsee Tampereen Hervannassa, ja se valmistui vuonna 2019.
Varikolla säilytetään raitiovaunuja sekä suoritetaan niiden puhdistukset ja huollot. Se toimii myös kuljettajien ja liikenteenohjauksen tukikohtana. Joulukuussa 2024 aloitettiin varikon laajennukset, ja jatkossa säilytyshallissa on kuuden raiteen sijaan yhdeksän raidetta. Varikolla sijaitsee myös toimisto- ja sosiaalitiloja. Ennen laajentumisen valmistumista halliin mahtuu enimmillään 26 raitiovaunua, jotka ovat 37 metriä pitkiä.
Aiheesta muualla

Suomen raitioliikenne
Euroopan globalisaatiorahasto

Euroopan globalisaatiorahasto (lyh. EGR), (engl. European Globalisation Adjustment Fund (EGF) on Euroopan unionin rahasto, jonka tarkoitus on auttaa globalisaation takia työttömäksi jääneitä.
Euroopan komission sivustolla siitä sanotaan seuraavaa: "Euroopan globalisaatiorahasto auttaa maailmankaupan muutosten vuoksi työttömiksi jääneitä työllistymään ja hankkimaan uusia taitoja. Tukea voi saada esimerkiksi silloin, kun suuryritys on lopetettu tai tehdas siirretty EU:n ulkopuolelle. Globalisaatiorahasto voi jakaa tukea 500 miljoonaa euroa vuodessa."
Suomessa se on työ- ja elinkeinoministeriön alainen ja sen neuvotteleva virkamies on Outi Viljamaa ja käynnissä olevien EGR-hankkeiden ylitarkastaja on Antto Korhonen.
Suomessa oli vuonna 2013 käynnissä kaksi Euroopan globalisaatiorahaston rahoittamaa hanketta Nokialta ja Nokian alihankkijoilta irtisanottujen palvelemiseen.
Arianna Huffington

| Arianna Huffington |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Ariadnē-Anna Stasinopoúlou
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1950 Ateena, Kreikka
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  toimittaja, mediayrittäjä
Puoliso:  Michael Huffington (eronn. 1997)
Lapset:  2
Aiheesta muualla
Kotisivu
Arianna Huffington (ent. Stassinopoulos, synt. Ariadnē-Anna Stasinopoúlou, kreik. Αριάδνη-Άννα Στασινοπούλου; s. 15. heinäkuuta 1950 Ateena, Kreikka) on kreikkalaissyntyinen amerikkalainen toimittaja, kirjailija, kolumnisti, bloggaaja ja mediayrittäjä. Hän on verkkolehti The Huffington Postin perustaja ja päätoimittaja. Hän on vienyt liberaalin nettimediansa suuriin lukijamääriin.
Huffingtonia pidetään ilmiönä ja häntä halutaan puhumaan usein tapahtumiin ja seminaareihin. Hän on esiintynyt useina vuosikymmenillä radiossa, televisiossa, ja poseeraa lehtien kansissa. Häntä on kutsuttu ”verkon kuningattareksi”.
Elämänvaiheet > Kirjailijana

Huffington syntyi Ariadnē-Anna Stasinopoúlou -nimisenä Ateenassa. Hänen vanhempansa olivat toimittaja ja liikkeenjohdon konsultti Konstantinos Stasinopoulou ja Elli Stasinopoulou. Hänen sisarensa Agapi on kirjailija, puhuja ja esiintyjä. Huffington muutti yksinhuoltajaäitinsä kanssa Lontooseen 16-vuotiaana ja opiskeli taloustiedettä Girton Collegessa Cambridgessä. Hän opiskeli myös vertailevaa uskontotiedettä Visva-Bharati-yliopistossa, Santiniketan pikkukaupungissa Länsi-Bengalissa Intiassa. Hän on sanonut Intialla olleen siitä alkaen erityinen paikka hänen sydämessään.
Vuonna 1971 Huffington julkaisi kirjan Face the Music yhdessä Bernard Levinin kanssa ja alkoi kirjoittaa kirjoja tämän avulla. He matkustivat yhdessä musiikkifestivaaleilla ympäri maailmaa tehden töitä BBC:lle. Vuonna 1973 Huffington kirjoitti kirjan Naarasnainen, joka hyökkäsi naisten vapautusliikkeen kimppuun ja varsinkin naisaktivisti Germaine Greerin kirjaa Haluan olla nainen (1970) vastaan. Huffington muutti New Yorkiin vuonna 1980. Hän kirjoitti samana vuonna laulaja Maria Callaksen elämäkerran Maria Callas ja vuonna 1988 taidemaalari Pablo Picasson elämäkerran Picasso: nero ja paholainen. Jälkimmäisen kirjan pohjalta on tehty vuonna 1996 elämäkertaelokuva Vuodet Picasson kanssa. Huffington kirjoitti 1980-luvun lopulla myös useita artikkeleita National Review -julkaisuun. Hänestä tuli yhdysvaltain kansalainen 1990.
Elämänvaiheet > Politiikka

Arianna Huffington on ollut entisen republikaanien kongressiedustaja Michael Huffingtonin vaimo. Aluksi Huffington oli suosittu konservatiivien kommentaattori 1990-luvun puolivälissä, mutta 1990-luvun lopulla hänen näkemyksensä muuttuivat liberaaleimmiksi liike-elämän myötä. Vuonna 2003 hän oli riippumattomana ehdokkaana Kalifornian kuvernöörinvaalissa. Arianna Huffington nousi kansan tietoisuuteen aviomiehensä kautta. Hänestä tuli tunnettu rebuplikaanien kannattaja, ja hän tuki muun muassa Bob Dolen presidenttikampanjaan vuonna 1996.
Vielä vuonnaselvennä Huffington linjasi itsensä republikaaniksi ja esiintyi viikoittain Los Angelesissa radioshowssa nimeltä "Left, Right, & Center". Huhtikuussa 1998 The New Yorker kirjoitti, että hän oli viime aikoina esiintynyt kuin eräänlaisena republikaanien Spice Girls -tyttöbändijäsenenä: ihastuttavan hupsu, sosiaalinen oikeistolaisnainen, joka on kuin salainen pahe. Huffington itse kuvasi vanhat oikeisto-vasemmisto-puoluerajat menneiksi. Hänelle tärkeämpää on olla keskellä, koska tiedostetaan kaksi kansaa - rikkaat ja köyhät.selvennä
Koska Huffington on taustaltaan kreikkalainen, hän vastusti NATOn iskuja Serbiaan Balkanin sodan aikaan. Vuonna 2000 hän lietsoi varjokokousta republikaaninen puoluekokoukselle Philadelphiassa ja demokraattien puoluekokoukselle Los Angelesissa.
Elämänvaiheet > Huffington Postin omistaja

Vuonna 2009 Huffington oli sijalla 12 Forbesin listalla vaikutusvaltaisimmista naisista mediassa. Hän on myös sijalla 42 Guardian-lehden Top 100 Media -listalla. Vuodesta 2014 hän on ollut myös Forbesin listalla maailman vaikutusvaltaisimmista naisista.
Vuonna 2011 AOL osti Huffington Postin 315 miljoonalla dollarilla. Kaupan myötä Huffingtonista tuli hallituksen päätoimittaja ja puheenjohtaja The Huffington Post Media Groupissa. Elokuussa 2016 hän ilmoitti vetäytyvänsä roolistaan Huffington Postissa, ja käyttävänsä aikansa uuteen startup-yritykseensä Thrive Globaliin, joka on keskittynyt terveyteen ja hyvinvointiin.
Yksityiselämä

Huffingtonilla oli 1970-luvulla Bernard Levinin kanssa suhde, josta hän on kirjoittanut myöhemmin. Levin ei koskaan halunnut naimisiin tai saada lapsia, joten suhde päättyi.
Arianna Huffington ja Michael Huffington avioituivat vuonna 1986 ja he erosivat vuonna 1997. Heillä on kaksi tytärtä Isabella ja Christina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arianna Huffington Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Arianna Huffington puhuu medialle Kalifornia kuvernöörinvaalien aikaan vuonna 2003.
Aki Toikka

| Aki Toikka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1993 (ikä 31) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Pesäpalloilija
Seura:  Simon Kiri
Pelinumero:  3
Pelaajaura
Junioriseurat
:  Oulujoen Kiekko
Ammattilaisjoukkueet
2010-2011 2012 2013-2021 →2014-2016 2022-:  Oulujoen Kiekko Kiimingin Urheilijat Oulun Lippo Muhoksen Pallo-Salamat Simon Kiri
Aki Toikka (s. 26. maaliskuuta 1993 Oulu)  on suomalainen pesäpalloilija. Toikka edustaa Ykköspesiksessä pelaavaa Simon Kiriä.
Toikka on Oulujoen Kiekon kasvatti ja pelasi ensimmäisen ottelunsa Kiekon edustuksessa kaudella 2010. Toikka siirtyi Kiekosta Kiimingin Urheilijoihin kaudeksi 2012 ja Oulun Lippoon 2013. Toikka vietti yhdeksän kautta Lipossa pelaten osittain Muhoksen Pallo-Salamoiden edustuksessa vuosien 2014 ja 2016 välillä. Lipossa Toikka pelasi yhteensä 54 Superpesis-ottelua. Toikka siirtyi kaudeksi 2022 Simon Kiriin.
Saavutukset

Ykköspesiksen Itä-Länsi: 2016
John Elkann

John Elkann
John Philip Jacob Elkann (s. 1. huhtikuuta 1976 New York, New York, Yhdysvallat) on italialainen liikemies. Hän on Exorin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja.
Elkann on toiminut Fiatin hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2010 ja Ferrarin hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2018 lähtien.
Hän on toiminut Fiat Chrysler Automobilesin hallituksen puheenjohtajana vuosina 2014–2021 ja Stellantis-konsernin hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2021.
Elkann on toiminut Ferrarin väliaikaisena toimitusjohtajana vuosina 2020–2021 ja Stellantis-konsernin väliaikaisena toimitusjohtajana vuodesta 2024.
Elkann kuuluu maineikkaaseen Agnellin teollisuussukuun.
Olli Pekka Jokela

Olli Pekka Jokela (s. 5. helmikuuta 1955 Pello) on suomalainen arkkitehti.
Olli Pekka Jokela
Elämä ja ura

Olli Pekka Jokelan isä oli rovasti Erkki Jokela, äitinsä kotitalousopettaja Kyllikki Jokela (o.s. Tuohilahti). Jokela oli vuodesta 1981 naimisissa arkkitehti Kirsti Jokelan (1951–2017, o.s. Jokiniemi) kanssa. Avioliitosta on kolme tytärtä: Viivi (1981), Varpu (1984) ja Vuokko (1988).
Olli Pekka Jokela pääsi ylioppilaaksi 1975 Oulun normaalikoulusta ja valmistui arkkitehdiksi 1982 Teknillisestä korkeakoulusta. Hän työskenteli seuraavissa toimistoissa: 1977–1981 Arkkitehtitoimisto Kaija ja Heikki Siren, 1981–1982 Arkkitehtitoimisto Löfström, Mäkinen ja 1982–1985 Arkkitehtitoimisto Helander & Leiviskä. Vuosina 1987–1995 Jokelalla oli yhteinen toimisto Pentti Kareojan kanssa. Vuodesta 1995 hän on johtanut omaa toimistoaan (Arkkitehtitoimisto Olli Pekka Jokela Oy).
Olli Pekka Jokelan uransa alkupuolella suunnittelemat rakennukset ovat vaaleita ja rapattuja. Sisätiloja leimaa lasi ja valon väreily. Myöhemmin hän on käyttänyt useasti punatiiltä ja jopa maalaamatonta puuta.
Päätyöt

Rauman virastotalo (yhdessä Pentti Kareojan kanssa, 1991)
Hämeenkylän kirkko, Vantaa (1992)
Virastotalo Kanavakatu 4 ja Rahapajan saneeraus, Helsinki (1993)
Terveystieteiden keskuskirjasto (Terkko), Helsinki (1998)
Biokeskus 3, Helsinki (2001)
Sammon keskuslukio, Tampere (2005)
Hietarannan kahvila- ja pukuhuonerakennus, Helsinki (2011)
Malmin sairaalan peruskorjaus ja laajennus (2014), Helsinki, yhdessä AW2 Arkkitehdit Oy:n kanssa.
Muita töitä

Haso Marjaniemi, Helsinki (1998)
Päiväkoti Pehtoori, Helsinki (1999)
Herttoniemenrannan ala-asteen koulu, Helsinki (2000)
Laajasalon sosiaali- ja terveysasema, Helsinki (2002)
Kauklahden kappeli, Espoo (2006)
Asoy Helsingin Eerikinkatu 41 (2007)
Asoy Helsingin Pariisintorni (2009)
Sipoonlahden koulu, Sipoo (2009)
Vanttilan koulu, Espoo (2009)
Kuninkaantien toimintakeskus, Espoo (2010)
Tunnustuksia

Palkintoja noin 30:ssä arkkitehtuurikilpailussa
European Architectural Award 1995 (Rauman virastotalosta)
Valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha (2006)
Kirjallisuutta

Olli Pekka Jokela, arkkitehti – Architect. Helsinki: Parv Publishing 2011. ISBN 978-952-5654-31-8.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olli Pekka Jokela Wikimedia Commonsissa
Arkkitehtitoimisto Olli Pekka Jokela
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
Hämeenkylän kirkko (1992)
Terveystieteiden keskuskirjasto (1998), Helsinki.
Malmin sairaalan laajennusosaa (2014). Julkisivussa punatiiltä, kuitusementtilevyä ja ripustettu teräsrakenteinen parveke.
Tomaatti

| Tomaatti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Solanales
Heimo::  Koisokasvit Solanaceae
Alaheimo::  Solanoideae
Tribus::  Solaneae
Suku::  Koisot Solanum
Laji::  lycopersicum
Kaksiosainen nimi
 Solanum lycopersicum  L. 
Synonyymit
 Lycopersicon esculentum 
Katso myös
   Tomaatti Wikispeciesissä   Tomaatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tomaatin raakileita.
Tomaatti eli vihannestomaatti (Solanum lycopersicum) on koisokasvien (Solanaceae) heimoon kuuluva kasvi, joka on lähtöisin Perusta ja Chilestä. Nimitystä tomaatti käytetään sekä koko kasvista että sen syötävästä, voimakasvärisestä (useimmiten punaisesta) hedelmästä, joka kasvitieteellisesti on marja.tarvitaan parempi lähde Kasvin nimi on peräisin meksikolaisesta nahuatlin kielestä, joka oli aikoinaan asteekkien valtakunnan pääkieli.
Tomaateista on jalostettu erikokoisia ja -näköisiä lajikkeita, kuten kirsikkatomaatti ja luumutomaatti.
Tomaatti on nykyään maailman eniten viljelty vihanneksen tavoin käytetty kasvi.