stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
George Etherege

George Etherege (n. 1635 – 10. toukokuuta 1692) oli brittiläinen näytelmäkirjailija. Hänen työtään ovat komediat The Comical Revenge or, Love in a Tub (1664), She Would if She Could (1668) ja The Man of Mode or, Sir Fopling Flutter (1676).
Duris

Duris (m.kreik. Δοῦρις, Dūris tai Douris) voi viitata seuraaviin:
Duris (toimi n. 500–460 eaa.), attikalainen punakuviomaalari
Duris Samoslainen (n. 340–270 eaa.), samoslainen historioitsija ja valtiomies
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Duris”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Goryeo ilbo

| Goryeo ilbo> 고려일보, Корё ильбо |
| --- | --- |
 Lehden etusivu vuonna 2022.
Entiset nimet:  Seonbong, Lenin gichi
Lehtityyppi:  sanomalehti
Levikki:  1 650 (2022)
Perustettu:  1922
Kotikunta:  Almaty
Kotimaa:  Kazakstan
Sivukoko:  A3
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Kieli:  venäjä, korea
Goryeo ilbo (kor. 고려일보, ven. Корё ильбо, Korjo ilbo) on Almatyssa ilmestyvä Kazakstanin korealaisyhteisön venäjän- ja koreankielinen sanomalehti. Sen edeltäjiä olivat Vladivostokissa vuodesta 1923 lähtien ilmestynyt Seonbong ja Neuvostoliiton korealaisten pakkosiirron jälkeen Qyzylordan alueella vuonna 1938 perustettu Lenin gichi.
Seonbong

Ensimmäiset korealaiset siirtolaiset muuttivat Venäjän kaukoitään 1860-luvulla. Ennen lokakuun vallankumousta heitä oli yli 80 000. Vladivostokiin perustettiin vuonna 1911 korealainen seura, joka julkaisi vuosina 1912–1914 Gwoneop sinmun -nimistä lehteä.
NKP(b):n Ussurin alueen Anutšinon toimisto alkoi vuonna 1922 julkaista koreankielistä lehteä Bulgeungi (”Punalippu”). Se siirrettiin seuraavana vuonna japanilaismiehityksestä vapautuneeseen Vladivostokiin, jossa se sai nimen Seonbong (”Eturintama”). Vuodesta 1924 kahdesti ja vuodesta 1930 kolmesti viikossa ilmestynyt lehti toimi vuosina 1929–1934 Habarovskissa ja sen jälkeen jälleen Vladivostokissa. Sen levikki oli yli 10 000 kappaletta vuonna 1931.
Vuonna 1929 Vladivostokin piirikunnassa oli yli 150 000 korealaista. He asuivat etupäässä maaseudulla Posjetin, Suifunin ja Sutšanin piireissä. Koreaksi julkaistiin oppikirjoja sekä käännettyä yhteiskuntapoliittista ja kaunokirjallisuutta. Seonbongin lisäksi 1920- ja 1930-luvuilla ilmestyi myös muita koreankielisiä sanoma- ja aikakauslehtiä. Nikolsk-Ussurijskissa toimi korealainen opettajaopisto ja Vladivostokissa opettajakorkeakoulu ja teatteri.
Japanin miehittämien alueiden läheisyydessä asuvien Neuvostoliiton korealaisten pakkosiirtoa ryhdyttiin suunnittelemaan 1920-luvun lopulla. Vuonna 1937 toteutettiin täydellinen väestönsiirto Kazakstaniin ja muualle Keski-Aasiaan, jonne saapui noin 180 000 korealaista. Vuosien 1939 ja 1959 väestönlaskentojen välillä Neuvostoliiton korealaisten määrä laski yli 23 000 hengellä, mikä johtui muun muassa huonoista elinoloista uusissa kolhooseissa, korkeasta lapsikuolleisuudesta ja miesten määräämisestä työarmeijaan toisen maailmansodan aikana..
Lenin gichi

Seonbongin koko toimitus joutui Stalinin vainojen uhriksi, mutta sen kirjapaino päätyi karkotuksen yhteydessä Qazalyyn ja kahden vuoden päästä Qyzylordaan. Qyzylordan alueen Syrdarjan piiriin perustettiin vuoden 1938 toukokuussa pieni koreankielinen sanomalehti, joka sai nimen Lenin gichi (”Leninin lippu”). Vuonna 1940 se muutettiin piirilehdestä kolmesti viikossa ilmestyneeksi kaksisivuiseksi aluelehdeksi.
Lenin gichin levikistä meni sodan jälkeen puolet Uzbekistanin Taškentin alueelle ja vain viidennes Qyzylordan alueelle. Vuonna 1953 se sai Kazakstanissa tasavallan lehden statuksen. Ilmestymistiheyttä lisättiin viiteen kertaan viikossa, sivumäärä nostettiin neljään ja levikiksi määriteltiin 7 000 kappaletta. Myöhemmin lehden status oli nimellisesti ”tasavaltainvälinen”.
1960-luvulla perustettiin Lenin gichin toimipiste Taškentiin ja luotiin kirjeenvaihtajaverkosto Kazakstanin ja Uzbekistanin eri alueille, Kirgisiaan ja Tadžikistaniin. Vuonna 1978 toimitus siirrettiin Qyzylordasta Almatyyn. Lehti kärsi muun muassa korealaisten kirjakkeiden puutteesta. Hankalasta käsinladonnasta siirryttiin valoladontaan vuonna 1980.
Lehdellä ja sen toimittajilla oli tärkeä rooli Neuvostoliiton koreankielisen kirjallisuuden ja teatterin kehityksessä. Sen mahdollisuudet toimia kansallisena kulttuurivälineenä olivat kuitenkin hyvin rajatut. Suurin ongelma oli korean kielen opetuksen puute (koreankieliset koulut oli lakkautettu vuonna 1938) ja siitä johtunut lukija- ja toimittajakunnan ikääntyminen. 1970-luvulla toimitukseen saatiin täydennystä etelä-Sahalinista, jonka korealaiset olivat välttyneet pakkosiirrolta, koske he vuoteen 1945 saakka asuivat Japanin alueella. Južno-Sahalinskissa ilmestyi koreankielinen sanomalehti Leninui gillo (”Leninin tiellä”).
Goryeo ilbo

Keski-Aasian korealaisyhteisön ja sen lehden tulevaisuudennäkymät nousivat  esille 1980-luvun ”perestroikan” aikana. Lenin gichin pohjalta perustettiin vuonna 1991 Goryeo ilbo (”Korealainen päivälehti”), jonka ilmestymistiheys laskettiin viidestä aluksi kolmeen kertaan viikossa. Vuonna 1989 aloitettu venäjänkielinen sivu muutettiin Korjo-nimiseksi viikkoliitteeksi. Alkuinnostuksen jälkeen riippumattomaksi muuttuneen lehden taloudellinen tilanne heikkeni, toimittajat hakeutuivat muihin töihin, ja neuvostoaikojen 12–15 tuhannen levikki laski vuonna 1993 muutamaan sataan kappaleeseen. Jo edellisenä vuonna Goryeo ilbo oli muuttunut viikkolehdeksi, jonka 16:sta A3-kokoisesta sivusta puolet painettiin venäjäksi.
Valtion tuella ja eteläkorealaisten yritysten avustuksilla selviytynyt Goryeo ilbo siirtyi vuoden 2000 alussa Kazakstanin korealaisten seuran omistukseen. Sen ilmestyminen viikkolehtenä saatiin turvattua, mutta levikki pysyi pienenä ja sisältö vaatimattomana. Koreankielinen aineisto supistettiin neljään sivuun. Lehden ominta aluetta ovat Kazakstanin korealaisyhteisön elämä, kansallinen kulttuuri ja yhteydet Etelä-Koreaan. Pohjois-Korealla ei ole juurikaan ollut vaikutusta Keski-Aasian korealaisyhteisöön, vaikka heidän esivanhempansa ovat etupäässä sieltä peräisin.
Aiheesta muualla

Goryeo ilbo Kazakstanin korealaisseuran sivustolla (venäjäksi)
Gregor Mackintosh

| Gregor Mackintosh |
| --- | --- |
 Mackintosh Paradise Lostin keikalla vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1970 (ikä 54)
Muusikko
Aktiivisena:  1988–
Tyylilajit:  Heavy metal, goottimetalli, Doom metal
Soittimet:  kitara, kosketinsoittimet
Yhtyeet:  Paradise Lost Vallenfyre
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Gregor ”Greg” Mackintosh on englantilainen kitaristi, joka on toiminut englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen pääkitaristina sen perustamisesta vuonna 1988 lähtien. Mackintosh säveltää käytännössä kaikki yhtyeen kappaleet. Levyillä hän soittaa myös usein koskettimia.
Mackintosh on naimisissa ja asuu Yorkissa, Englannissa. Hän soittaa kitaraa vasenkätisesti.
Aiheesta muualla

Encyclopaedia Metallum: Paradise Lost
Paradise Lost
| --- | --- |
Albumit::   Lost Paradise  Gothic  Shades of God  Icon  Draconian Times  One Second  Host  Believe in Nothing  Symbol of Life  Paradise Lost  In Requiem  Faith Divides Us – Death Unites Us  Tragic Idol  The Plague Within  Medusa  Obsidian 
Singlet ja EP:t::   "In Dub 12"  "As I Die -EP"  "Gothic EP"  "Seals the Sense"  "The Last Time"  "Forever Failure"  "True Belief"  "Say Just Words"  "One Second"  "Permanent Solution"  "So Much Is Lost"  "Fader"  "Mouth"  "Erased"  "Forever After"  "The Enemy"  "Crucify" 
Livealbumit::   At the BBC -live  The Anatomy  Draconian Times MMXI  Live at the Roundhouse  Symphony for the Lost  Live At Rockpalast 1995  At the Mill 
Kokoelmat::   The Singles Collection  Reflection  Drown in Darkness – The Early Demos  Lost in Time  Tragic Illusion 25 
Videot ja DVD:t::   Live Death  Harmony Breaks  One Second Live  Evolve  Over the Madness  The Anatomy of Melancholy  Draconian Times MMXI
George Eyser

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  George Eyser |  George Eyser |  George Eyser |  |
Maa:   Yhdysvallat
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
Miesten voimistelu
|  Kultaa | St. Louis 1904 | nojapuut |  |
|  Kultaa | St. Louis 1904 | hyppy |  |
|  Kultaa | St. Louis 1904 | köysikiipeily |  |
|  Hopeaa | St. Louis 1904 | yhdistetty |  |
|  Hopeaa | St. Louis 1904 | hevonen |  |
|  Pronssia | St. Louis 1904 | rekki |  |
George Louis Eyser, alun perin Georg Ludwig Friedrich Julius Eyser (31. elokuuta 1870 Dänisch-Nienhof – 6. maaliskuuta 1919 Denver) oli saksalaissyntyinen voimistelija. Hän lähti Yhdysvaltoihin 14-vuotiaana ja asettui Coloradon Denveriin ennen muuttoaan Saint Louisiin, jossa hän työskenteli rakennusyhtiön kirjanpitäjänä. Eyser sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1894.
Eyserillä oli puujalka jo silloin, kun hän osallistui vuoden 1904 kesäolympialaisiin Saint Louisissa. Hän saavutti proteesistaan huolimatta kisoissa kolme kultamitalia sekä kaksi hopeista ja yhden pronssisen mitalin.
Krysanteemiritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Krysanteemiritarikunta (jap. 大勲位菊花章, Dai-kun'i kikka-shō) on Japanin korkein mahdollinen ritarikunta. Sen perusti keisari Meiji vuonna 1877. Sitä myönnetään lähinnä vain Japanin keisariperheen jäsenille tai ulkomaalaisille valtiopäämiehille. Saajan tulee kuitenkin olla mies. Myös poikkeuksellisen merkittävän teon tekijä voi saada tunnustuksen. Koko historiansa aikana kunniamerkkiä on jaettu vain 50 kertaa ja vuoteen 2019 asti pääministeri Yasuhiro Nakasone on ainoa elossa oleva henkilö, jolle kunnianosoitus on myönnetty. Kunniamerkki voidaan myöntää myös postuumisti.
Aluksi ritarikunnassa oli vain yksi luokka, suurristi, mutta 12 vuotta ritarikunnan perustamisen jälkeen lisättiin ylempi luokka, suurristi ketjuilla. Suurristi ketjuilla voidaan myöntää vain sellaiselle henkilölle, jolle on jo aiemmin myönnetty ritarikunnan suurristi.
ritarikunnan nauha (molemmissa luokissa)
Genexus

| Genexus Fear Factory |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 7. elokuuta 2015
 Tuottaja(t): Fear Factory, Rhys Fulber, Andy Sneap
 Tyylilaji: industrial metal, groove metal, thrash metal
 Kesto: 47.55
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  25.  37.
Fear Factoryn muut julkaisut
| The Industrialist 2012 | Genexus 2015 | Monolith 2019 |
Singlet albumilta Genexus
 ”Soul Hacker” Julkaistu: 21. kesäkuuta 2015  ”Protomech” Julkaistu: 13. heinäkuuta 2015  ”Dielectric” Julkaistu: 24. heinäkuuta 2015
Genexus on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Fear Factoryn yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 7. elokuuta 2015 levymerkillä Nuclear Blast.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 37. Suomessa se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 25.
Vastaanotto

Albumi sai pääosin hyvän vastaanoton. Arvosteluja keräävän Metacriticin keskiarvio albumille on 71/100, joka perustuu viiteen ammattilaisarvioon. Soundin Henri Eerola antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja sanoi albumin olevan kahteen edeltäjäänsä nähden toimiva kokonaisuus, jolla yhtye näyttää pitkästä aikaa tekevän itsensä näköistä musiikkia. Imperiumin Niko Kaartinen antoi albumille arvosanan 7/10. Hän sanoi musiikin olevan helppoa kuunneltavaa, jossa niin kitaristi Dino Cazaresin riffittely kuin Burton C. Bellinkin laulu toimivat, vaikka albumi ei tarjoakaan varsinaisia hittikappaleita. Kaaoszinen Ville Kangasniemi suhtautui albumiin ristiriitaisesti ja kuvaili sitä tutuksi ja turvalliseksi Fear Factoryksi, niin hyvässä kuin huonossakin. Hän sanoi kappaleiden energian välittyvän levyltä kohtalaisen heikosti, ja epäili sen säväyttävän vain yhtyeen vannoutuneita faneja.
Kappaleet

Autonomous Combat System – 5.28
Anodized – 4.47
Dielectric – 4.19
Soul Hacker – 3.12
Protomech – 4.56
Genexus – 4.48
Church of Execution – 3.21
Regenerate – 4.02
Battle for Utopia – 4.14
Expiration Date – 8.48
Kappaleet > Rajoitettu painos

Mandatory Sacrifice – 5.43 (Genexus Remix)
Enhanced Reality – 5.36
Kappaleet > Japanin bonuskappale

Maximum Voltage Capacitor (Dielectric Remix) – 4.18
Kokoonpano

Burton C. Bell – laulu, tuottaja
Dino Cazares – kitara, basso, taustalaulu, tuottaja
Mike Heller – rummut
Arvostelut

Metacritic: 71/100
About.com:
Allmusic:
Imperiumi.net:
Kaaoszine: 4/10
Soundi:
V2.fi:
Aiheesta muualla

Genexus Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Genexus Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Kuusamonsarake

| Kuusamonsarake |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarakkeet Kobresia
Laji::  simpliciuscula
Kaksiosainen nimi
 Kobresia simpliciuscula  (Wahlenb.) Mack. 
Synonyymit
 Carex simpliciuscula Wahlenb. 
Katso myös
   Kuusamonsarake Wikispeciesissä   Kuusamonsarake Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuusamonsarake (Kobresia simpliciuscula, syn. Carex simpliciuscula) on pohjoisten arktisten alueiden ja vuoristojen sarakasvilaji. Suomessa laji on rauhoitettu ja sitä tavataan ainoastaan Kuusamossa. Kuusamonsarakkeesta on erotettu kahta alalajia: isokuusamonsarake (Kobresia simpliciuscula subsp. simpliciuscula) ja pikkukuusamonsarake (Kobresia simpliciuscula subsp. subholarctica).
Ulkonäkö ja koko

Kuusamonsarake on mätästävä ja kasvaa 5–30 cm korkeaksi. Sen karhea varsi on noin 1 mm paksu ja kolmisärmäinen. Varren tyvitupet ovat himmeitä ja kellanruskeita tai ruskeita. Kapeat, sirottavat lehdet kasvavat tyviruusukkeena ja ovat puolet varren pituudesta. Kuusamonsarakkeen kukinto on monihaarainen ja 1–7 cm pitkä. Kukinnon haaroissa on 4–8 tähkää, jotka ovat yksikukkaisia. Hedetähkät sijaitsevat emitähkien yläpuolella. Tähkäsuomut ovat 3 mm pitkiä ja väriltään ruskeita. Kuusamonsarake kukkii Suomessa heinäkuussa. Kuusamonsarake muistuttaa toista Suomessa tavattavaa sarakelajia, tunturisaraketta (Kobresia myosuroides).
Elinympäristö

Kuusamonsarake on useimmiten kalkinvaatija ja kasvaa siksi lähes aina runsaskalkkisilla alueilla. Skandinavian tuntureilla se kasvaa paljakka- ja koivuvyöhykkeen vesijuottien varsilla sekä eroosion kuluttamilla soilla. Kasvi viihtyy kosteilla tunturikankailla. Kasvupaikat ovat kesäisin märkiä, mutta kuivuvat syksyisin. Kuusamon esiintymä sijaitsee kalkkipitoisen lähdepuron varrella vaaran etelärinteellä. Muualla Skandinaviassa kuusamonsaraketta kasvaa muun muassa Etelä-Norjan Dovren tuntureilla ja rajan takana Ruotsin Härjedalenin ja Jemtlannin tuntureilla. Isossa-Britanniassa kuusamonsarake kasvaa niukkatyppisillä ja niukkafosforisilla kalkkisilla laidunnetuilla tunturisoistumilla. Alpeilla laji kasvaa lähteiden vierellä, tulva-alueilla, ohutturpeisilla soilla, vettä valuvilla kalliopahdoilla, kallioiden tihkupinnoilla ja puronvarsien soraikoilla. Pohjois-Amerikassa kuusamonsaraketta on kosteilla letoilla, märällä ravinteisella tundralla ja jäätiköiden reunojen sulamisvesialueilla.
Levinneisyys

Kuusamonsarake on arktis-alpiininen kasvi. Sen päälevinneisyysalue on Grönlannin, Kanadan ja Itä-Siperian tundra-alueilla. Muualla sen esiintymisalue on pirstoutunut pääasiassa vuoristoalueille, kuten Alpeille, Pyreneille, Karpaateille, Keski-Aasian ja Pohjois-Amerikan vuoristoihin ja Britteinsaarille. Pohjoismaissa sitä tavataan Etelä- ja Keski-Norjan ja -Ruotsin tuntureilla. Suomessa kuusamonsarakkeesta tunnetaan vain yksi kasvupaikka Oulangan kansallispuistosta Kuusamosta, joka on täysin erillinen lajin muusta esiintymisalueesta. Kuusamon esiintymä on noin 50 neliömetrin laajuinen, ja sillä kasvaa liki 1700 kuusamonsarakemätästä. Esiintymä on vaaran etelärinteen juurella kalkkipitoisen lähdepuron varrella paljaalla mineraalimaalla ja ohutturpeisella kalkkikallioalustaisella letolla. Esiintymässä on myös verkkolehtipajua ja kultarikkoa. Laji lienee levinnyt alueelle jääkauden jälkeen. Kuusamonsarake löydettiin Suomesta vuonna 1936.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Kuusamonsarakkeen (Carex simpliciuscula) levinneisyys Suomessa.
George Feher

| George Feher> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. toukokuuta 1924 Bratislava, Tšekkoslovakia
Kuollut: 28. marraskuuta 2017 (93 vuotta)
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Arthur F. Kip ja Charles Kittel
Tutkimusalue:  Fysiikka
Palkinnot:  Wolfin palkinto
George Feher (29. toukokuuta 1924 Bratislava, Tšekkoslovakia – 28. marraskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen tieteilijä.
Feher toimi Kalifornian yliopiston (San Diego) fysiikan professorina vuodesta 1960. Hänet valittiin jäseneksi Kansalliseen tiedeakatemiaan vuonna 1975 ja myös Yhdysvaltain taiteiden ja tieteiden akatemiaan 1977.
Feherille myönnettiin kemian Wolfin palkinto vuonna 2007.
Durio

| Durio |
| --- | --- |
 Duriopuu
Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malvales
Heimo::  Malvakasvit Malvaceae
Alaheimo::  Helicteroideae
Suku::  Duriot Durio
Laji::  zibethinus
Kaksiosainen nimi
 Durio zibethinus  Murray 
Katso myös
   Durio Wikispeciesissä   Durio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Durio (Durio zibethinus) on kaakkoisaasialainen malvakasveihin (Malvaceae) kuuluva puulaji. Sen hedelmä näyttää lähinnä isolta piikkipallolta (malaijin dury tarkoittaa piikkiä).
Duriopuu kasvaa 25 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat 10–18 cm pitkät ja 3–7 cm leveät. Päälypinta on kiiltävänvihreä, alapinta kullanhohtoinen. Piikkinen hedelmä painaa 1–5 kg.
Duriota kutsutaan hedelmien kuninkaaksi Malesiassa ja Singaporessa. Kuuluisa on myös durion useimpien kuvottavana kokema löyhkä, joka läpäisee kaikki mahdolliset muovikelmut, jopa tölkittämisen jälkeen lemu on vahvana ilmassa.[lähde? ] Keittiömestari Anthony Bourdain esitti tuoksun kerran verbaalisessa muodossa: ”Se haisee siltä kuin olisi haudannut jonkun, joka pitelee kokonaista stiltonjuustoa sylissään, ja kaivanut hänet esiin pari viikkoa myöhemmin.” Hajun takia jotkin hotellit kieltävät durion syömisen hotellihuoneessa.
Kun durion ulkokuori avataan suurella veitsellä, sisältä paljastuu neljä vaalea hedelmälohkoa, joiden sisällä on kova siemen. Maukas hedelmä voidaankin nauttia useilla eri tavoilla: raakana, jäätelössä, vihanneksen tapaan, kakuissa, sipuleiden, suolan ja etikan kanssa paistettuna, kookosöljyssä paahdettuna tai hillojen ja makeisten muodossa.[lähde? ]
Durion hedelmä voi painaa yli kaksi kilogrammaa, ja koska puut ovat usein 30 metriä korkeita, hedelmän putoaminen voi olla kohtalokasta – kuten Alfred Wallace pani merkille vuonna 1869: ”Kun hedelmät alkavat kypsyä, niitä putoilee päivittäin ja melkein tunneittain, eivätkä onnettomuudet ole lainkaan harvinaisia puiden alta kävelevien tai niiden alla työskentelevien ihmisten kohdalla. Kun durio pudotessaan osuu ihmiseen, se saa aikaan karmean haavan, terävät piikit repivät lihan auki ja itse osuma on varsin kova. Toisaalta kuolemantapaukset ovat harvinaisia: runsas verenvuoto estää tulehdukset, joita muutoin saattaisi esiintyä.”
Avatun durion hedelmälohkot ja siemen
Gemini 10

Gemini 10 (virallisesti Gemini X) oli yhdysvaltalainen kahden astronautin avaruuslento, joka laukaistiin 18. heinäkuuta 1966. Muiden Gemini-ohjelman lentojen tapaan alus nostettiin avaruuteen Titan-kantoraketilla. Lennolla harjoiteltiin telakoitumista kahden Agena-rakettivaiheen kanssa sekä avaruuskävelyä. Harjoitukset olivat välttämättömiä tulevia kuulentoja varten ja Gemini 10 olikin yksi NASA:n siihen asti onnistuneimpia lentoja. Agena-rakettivaiheeseen telakoituneen Gemini 10:n rataa muutettiin useaan kertaan. Gemini 10 laskeutui Atlantin valtameren länsipuolelle 21. heinäkuuta 1966.
Miehistö

John Young, komentaja
Michael Collins, lentäjä
Lento

Lennon alkuvaiheessa tapahtuneen ohjausvirheen vuoksi aluksen kurssille palauttamiseen vaadittiin kaksi ylimääräistä polttoa, mikä kulutti huomattavan paljon polttoainetta. Lentosuunnitelmaa mukautettiin siten, että Gemini 10 pysyi telakoituna Agena target vehiclen kanssa 39 tuntia eikä irrottautunut ylimääräisiä telakointiharjoituksia varten. Lentoradan muutokset tehtiin suunnitelmien mukaisesti käyttäen Agenan moottoreita. Tämä oli ensimmäinen kerta kun miehitettyä alusta ohjattiin aluksen ulkoisen moottorin avulla.
Ensimmäisen avaruuskävelyn aikana Collins otti valokuvia seisten Gemini-kapselin avatusta luukusta poistumatta aluksesta. Avaruuskävely lopetettiin etuajassa, kun molempien astronauttien silmät alkoivat ärtyä. Astronautit huomasivat myös pistävän hajun, jonka epäiltiin olevan peräisin ilmastointi- ja paineistusjärjestelmästä tulleesta litiumhydroksidista.
Lento oli siitä poikkeuksellinen, että Gemini telakoitui kahden eri kohteen kanssa. Hieman ennen Gemini 10:tä laukaistun Agenan kanssa tehdyn telakoitumisen lisäksi alus telakoitui myös aiemmalta Gemini 8-lennolta jääneen Agenan kanssa. Tämä oli ensimmäinen telakoitoituminen passiivisen kohteen kanssa, sillä telakointialuksen akut olivat kuluneet loppuun. Agenan tutkat tai mitkään telakointiavustimet eivät toimineet, joten lähestyminen ja telakointi suoritettiin kokonaan manuaalisesti. Tämän arvioitiin ennalta olevan hyvin haasteellista, sillä etäisyyksien ja nopeuden arviointi visuaalisesti on avaruudessa hyvin vaikeaa. Telakoituminen saatiin kuitenkin tehtyä onnistuuneesti.
Toisen avaruuskävelyn tavoitteena oli noutaa Agenassa oleva mikrometeoroidi-keräin ja vaihtaa se uuteen. Tämäkään ei onnistunut täysin ongelmitta. Agenan pinta on tasainen, eikä siinä ole tarttumiseen tarkoitettuja kahvoja tai raiteita, joten Collinsilla oli vaikeuksia pysyä siinä kiinni. Lipuessaan Agenan ohi hän käytti liikkumisen apuvälineeksi tarkoitettua kannettavaa typpi-asetta, jolla hän pääsi takaisin Agenan luo ja tartuttua kiinni rakettivaiheen johdoista.  Collins sai irrotettua vanhan keräimen Agenasta, mutta uuden asennus osoittautui hankalammaksi, ja hän päätti hylätä sen ja palata takaisin Gemini-kapseliin vanhan keräimen kanssa. Ollessaan solmussa turvavaijerinsa kanssa, Collins menetti kameransa, eikä saanut otettua valokuvia avaruuskävelyllä.
Telakoitumisten lisäksi lennon päätehtävänä oli selvittää onko avaruuden säteilystä haittaa tuleville avaruuslennoille. Lennolla mukana olevaa laitteistoa käytettiin mittamaan säteilyarvoja Etelä-Atlantin anomalian alueella sekä beetasäteilyä yleisesti. Avaruuden säteilyn tutkiminen oli tärkeää tulevien Apollo-tehtävien valmisteluun, sillä näin voitiin varmistaa astronauttien turvallisuus pitkillä lennoilla, joilla astronautit altistuvat säteilylle pidempään.
Kierrettyään 43 kierrosta maan ympäri, Gemini 10 aloitti laskeutumisen. Alus laskeutui mereen Länsi-Atlantille noin 6 kilometriä suunnitellusta laskeutumispaikasta. Lento kesti yhteensä 70 tuntia ja 46 minuuttia.
Aiheesta muualla

Gemini 10 tehtäväraportti (PDF) elokuu 1966 (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gemini-ohjelma
| --- | --- |
Miehittämättömät:   Gemini 1  Gemini 2 
Miehitetyt:   Gemini 3  Gemini 4  Gemini 5  Gemini 6  Gemini 7  Gemini 8  Gemini 9  Gemini 10  Gemini 11  Gemini 12 
Muuta:  Agena target vehicle