stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carlos
Carlos etunimenä > Kuninkaallisia

Juan Carlos (s. 1938), Espanjan kuningas 1975–2014
Don Carlos (1545–1568), espanjalainen prinssi, kuningas Filip II:n vanhin poika
Don Carlos (1788–1855), espanjalainen prinssi, kuningas Ferdinand VII:n veli, karlistien tukema kruununtavoittelija nimellä Kaarle V
Don Carlos (1818–1861), espanjalainen prinssi, edellisen poika, karlistien tukema kruununtavoittelija nimellä Kaarle VI
Don Carlos (1848–1909), espanjalainen prinssi, edellisen poika, karlistien tukema kruununtavoittelija nimellä Kaarle VII
Muita Carlos-nimellä tunnettuja henkilöitä

Carlos, Ilich Ramírez Sánchez (s. 1949), venezuelalainen terroristi
Kuvitteellisia henkilöitä

Carlos Solis, tv-sarjassa Täydelliset naiset
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Carlos”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
RN Garibaldino (1910)

| RN Garibaldino |
| --- | --- |
 RN Garibaldino

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo, Genova
Kölinlasku:  23. lokakuuta 1905
Laskettu vesille:  12. helmikuuta 1910
Palveluskäyttöön:  1. kesäkuuta 1910
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 16. heinäkuuta 1918
Tekniset tiedot
Uppouma:  395-424 t
Pituus:  65,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,1 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  6 000 ihp (suunniteltu)
Nopeus:  28,5 solmua
Miehistöä:  3 + 52-47
Aseistus
Aseistus:  4 × 76 mm/40 tykkiä 3 × 450 mm torpedoputkea 10 × miinaa
RN Garibaldino (ital. Regia Nave Garibaldino) oli Italian kuninkaallisen laivaston Soldato-luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Genovasta Gio. Ansaldo & Co.:ltä, missä köli laskettiin 23. lokakuuta 1905. Alus laskettiin vesille 12. helmikuuta 1910 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 1. kesäkuuta.
Palvelus

Alus upposi yöllä 16. heinäkuuta 1918 HMS Cignyn törmättyä siihen.
Jonathan Åstrand

Jonathan Jens-Erik Åstrand (s. 9. syyskuuta 1985 Närpiö) on suomalainen kilpauransa päättänyt pikajuoksija. Hän edusti IF Kraftia.
Åstrandia valmensi Petteri Jouste. Aiemmin hänen pitkäaikaisena valmentajanaan toimi Jan-Erik Bergman.
Ura > SM-taso

Åstrand voitti 200 metrillä SM-kultaa vuosina 2010, 2012 ja 2013 sekä hopeaa vuonna 2015 ja pronssia 2016. 100 metrillä hän voitti SM-kultaa vuonna 2013, hopeaa 2011 ja pronssia 2012.
Sisäratojen SM-kilpailuissa Åstrand voitti kultaa 60 metrillä Helsingissä 2011 ja 200 metrillä Mustasaaressa 2009 ja Tampereella 2012. 4 × 200 metrin viestissä hän oli pronssijoukkueessa Jyväskylässä 2013.
4 × 100 metrin viestijuoksussa Åstrand oli voittamassa SM-hopeaa vuosina 2009, 2010, 2011 ja 2012. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi hopeaa vuosina 2003 ja 2007 ja pronssia vuosina 2002 ja 2009.
Ura > Arvokisat ja maaottelut

Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Debrecenissä 2007 Åstrand kuului Suomen pronssia voittaneeseen 4 × 100 metrin viestijoukkueeseen.
Åstrand osallistui yleisurheilun EM-kisoihin kolmesti. Barcelonassa 2010 hän selviytyi 200 metrillä välieriin. Hän juoksi myös kolmannen osuuden Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui seitsemänneksi SE-ajalla 39,29. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Åstrand eteni jälleen välieriin 200 metrillä. Hän juoksi myös Suomen miesten 4×100 metrin viestijoukkueessa, joka karsiutui jatkosta ajalla 39,85. Åstrand osallistui myös Zürichin EM-kisoihin 2014 200 metrillä ja viestissä.
Daegun MM-kilpailuissa 2011 Åstrand eteni 200 metrillä välieriin joissa jäi seitsemänneksi ja putosi jatkosta ajalla 21,03. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 hän juoksi 200 metrin alkuerässä kauden parhaan aikansa 20,73 mutta sijoittui eränsä viidenneksi ja karsiutui jatkosta.
Pariisin EM-hallikisoissa 2011 Åstrand eteni 60 metrin juoksussa välieriin.
Åstrand osallistui Suomi–Ruotsi-maaotteluun muun muassa vuosina 2005–2006 ja 2008–2014. Vuosina 2010 ja 2011 hän voitti sekä 100 että 200 metrin juoksun. Vuonna 2010 hän oli voittamassa myös 4 × 100 metrin viestijuoksua. Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa Åstrand oli mukana vuosina 2009 (4 × 100 m), 2010 (200 m ja 4 × 100 m) ja 2011 (200 m ja 4 × 100 m).
Åstrand päätti kilpauransa syyskuussa 2016.
Ennätykset

60 m hallissa 6,70 (Pariisi, Ranska, 5.3.2011)
100 m ulkona 10,26 (Tampere, 12.6.2011)
100 m hallissa 10,59 (Mustasaari, 12.2.2009)
200 m ulkona 20,50 (Izmir, Turkki, 19.6.2011)
200 m hallissa 20,72 (Växjö, Ruotsi, 9.2.2013) SE, ylipitkällä radalla 20,87 (Tampere 5.2.2011) SE
RN Pontiere (1910)

| RN Pontiere |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo, Genova
Kölinlasku:  18. marraskuuta 1905
Laskettu vesille:  3. tammikuuta 1910
Palveluskäyttöön:  11. helmikuuta 1910
Poistui palveluskäytöstä:  1. heinäkuuta 1929
Tekniset tiedot
Uppouma:  395-424 t
Pituus:  65,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,1 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  6 000 ihp (suunniteltu)
Nopeus:  28,5 solmua
Miehistöä:  3 + 52-47
Aseistus
Aseistus:  4 × 76 mm/40 tykkiä 3 × 450 mm torpedoputkea 10 × miinaa
RN Pontiere (ital. Regia Nave Pontiere) oli Italian kuninkaallisen laivaston Soldato-luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Genovasta Gio. Ansaldo & Co.:ltä, missä köli laskettiin 18. marraskuuta 1905. Alus laskettiin vesille 3. tammikuuta 1910 ja liitettiin laivaston reilua kuukautta myöhemmin 11. helmikuuta.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. heinäkuuta 1929.
Viinintuotanto Uudessa-Seelannissa

Valikoima uusiseelantilaisia viinejä.
Viinintuotanto Uudessa-Seelannissa viittaa Uuden-Seelannin alueella tapahtuvaan viinintuotantoon. Viinirypäle tuotiin maahan 1800-luvun alkupuolella, ja viinin tuotanto on kasvanut maassa voimakkaasti 1900-luvun loppupuolelta saakka. Vuonna 2006 maassa tuotettiin 57 miljoonaa litraa viiniä 530 viinitilalla ja 22 000 hehtaarilla viiniviljelmiä.
Historia

Viinintuotanto Uudessa-Seelannissa aloitettiin ilmeisesti ensimmäisen kerran vuonna 1819, kun lähetyssaarnaaja Samuel Marsden istutti viinirypäleitä Kerikerin lähetysasemalle. Viinintuotannon varsinaisena alkuunpanijana pidetään kuitenkin James Busbya, joka muutti maahan vuonna 1833. Hän oli oppinut viinintuotantoa Ranskan Bordeaux'ssa. Hän toi viinirypäleet sukunsa tilalta Australiasta. 1830- ja 1840-luvuilla Uuteen-Seelantiin syntyi useita muitakin pieniä viinitiloja, mutta vain harvat myivät viiniään vaan tuottivat sitä lähinnä viljelijöiden omaan kulutukseen.
Romeo Bragato toimi 1800-luvun lopulla tuotannon puolesta perustamalla viinintuotannon oppilaitoksen ja kokeellisia viinitiloja. Hän myös kannusti hallintoa tukemaan tuotantoa, ja maatalousministeriö perustikin oman kokeellisen tilansa vuonna 1901. Vielä 1900-luvun alussa viinintuotannossa ei kuitenkaan liikkunut juurikaan rahaa. Viljelijät tuottivat heikkolaatuisia viinirypälelajikkeita. Lajikkeet kestivät kuitenkin viinikirvaa, joka oli tuolloin levinnyt jo Uuteen-Seelantiinkin. Viinintuotantoa haittasivat myös tiukentuneet asenteet alkoholiin 1800-luvun loppupuolelta lähtien. 1900-luvun alku oli edelleen hankalaa aikaa, ja vaikka viinitiloja olikin useita, niitä perustettiin ja niitä kaatui nopeaan tahtiin. Voimaantulleita lakeja tuotantoa koskien olivat muun muassa kielto myydä viiniä tuottajan kotipiirikunnassa ja kielto olla myymättä alle 10 litran kertaostoksia. 1940-luvulta lähtien maahan tuli myös paljon halpaa australialaista viiniä. Lakeja tuotantoa koskien kevennettiin 1950-luvulla. Esimerkiksi vähimmäismyyntimäärää laskettiin 10 litrasta 750 millilitraan vuoteen 1959 mennessä.
Viinintuotanto alkoi kasvaa voimakkaasti 1900-luvun loppupuolella. Viiniviljelmien pinta-ala nousi vuoden 1960 390 hehtaarista 5 000 hehtaariin vuoteen 1982 mennessä. Viiniä alettiin nyt myös myydä ulkomaille. 1980-luvulla koettiin kuitenkin lyhytaikainen laskukausi, kun verotus pakotti viinin hintoja ylöspäin ja vähensi kulutusta. Lasku kuitenkin korjautui 1990-luvun puolella. Vuonna 1992 maassa tuotettiin 7 miljoonaa litraa viiniä, ja luku kasvoi 383 miljoonaan vuonna 2022.
Tuotanto

Ulkomaiset viininvalmistukseen keskittyneet yhtiöt tulivat Uuteen-Seelantiin 2000-luvun alussa. Suurin kotimainen viinintuottaja Uudessa-Seelannissa oli Montana Wines. Se osti tärkeimmän paikallisen kilpailijansa Corbans Winesin vuonna 2000, mutta sen osti vuorostaan ulkomainen Allied Domecq vuonna 2001, ja se puolestaan myytiin edelleen Pernod Ricardille vuonna 2005. Maan tunnetuimmat viinimerkit Cloudy Bay ja Dry River/Felton Road ovat kokonaan tai osittain ulkomaalaisessa omistuksessa. Suurin osa maan viinitiloista on kuitenkin pieniä perheyrityksiä. Maan istutetuin viinirypälelajike on Sauvignon Blanc ja toiseksi suosituin Pinot Noir. Molemmat ohittivat Chardonnayn 2000-luvun puolella.
Viinialueet

Uudessa-Seelannissa on kymmenen merkittävää viinialuetta, jotka ovat:
Northland
Auckland
Waikato / Bay of Plenty
Gisborne
Hawke's Bay
Wellington/Wairarapa
Nelson
Marlborough
Canterbury/Waipara
Keski–Otago
Viinitila Otagossa.
Viinirypäleiden tuotanto tonneissa vuosina 1996–2024.
Uuden-Seelannin tärkeimmät viinialueet kartalla.
RN Granatiere (1906)

| RN Granatiere |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo, Genova
Kölinlasku:  24. heinäkuuta 1905
Laskettu vesille:  27. lokakuuta 1906
Palveluskäyttöön:  18. huhtikuuta 1907
Poistui palveluskäytöstä:  3. marraskuuta 1927
Tekniset tiedot
Uppouma:  395-424 t
Pituus:  65,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,1 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  6 000 ihp (suunniteltu)
Nopeus:  28,5 solmua
Miehistöä:  3 + 52-47
Aseistus
Aseistus:  4 × 76 mm/40 tykkiä 3 × 450 mm torpedoputkea 10 × miinaa
RN Granatiere (ital. Regia Nave Granatiere) oli Italian kuninkaallisen laivaston Soldato-luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Genovasta Gio. Ansaldo & Co.:ltä, missä köli laskettiin 24. heinäkuuta 1905. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1906 ja liitettiin laivaston 18. huhtikuuta 1907.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 5. marraskuuta 1927.
Projekti 613

| Projekti 613 Whiskey-luokka |
| --- | --- |
 S-189 museona Pietarissa

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (pinnalla) 1 340 t (sukelluksissa)
Pituus:  76  m (kokonaispituus)
Leveys:  6,3 m
Syväys:  4,55 m
Koneteho:  2 x tyypin 37D -dieselmoottoria 4 000 bhp Sähkömoottorit 2 700 hv
Nopeus:  18,25 solmua (pinnalla) 13,1 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  52
Aseistus
Meritorjunta:  6 x 533 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 x 57 mm ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisena SM-24ZiF -asennuksena 2 x 25 mm ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisena 2M-8-asennuksena
Projekti 613 (Nato-raportointinimi Whiskey) oli Neuvostoliiton laivaston 1950 - 1958 hankkimien dieselkäyttöisten sukellusveneiden muodostama alusluokka, jonka aluksia rakennettiin 215. Näistä 38 luovutettiin ulkomaille ja 21 koottiin Kiinassa Neuvostoliiton toimittamista komponenteista.
Suunnittelu ja valmistus

Suunnittelu alkoi jo 1942 Saksan laivaston tyyppiin XXI perustuvana projektina 608, jonka laivaston esikunta keskeytti 50 tonnia liian suuren uppouman vuoksi. TsKB-18 jatkoi 1946 Gorkissa Vladimir Pregudovin johdolla projektina 613, jossa otettiin huomioon tyypistä VIIC (U-250) ja tyypistä XXI saatuja kokemuksia.
Aluksen runko oli virtaviivaistettu ja perä muotoiltu veitsimäiseksi, millä saavutettiin parempi liikkumiskyky. Suuri peräsin oli sijoitettu kahden potkurin taakse. Pinta-ajossa aluksen propulsiojärjestelmänä oli kaksi dieselmoottoria, joiden yhteisteho oli 4 000 hevosvoimaa. Sukelluksissa alus kulki kahdella sähkömoottorilla, jotka tuottivat 2 700 hevosvoimaa. Näiden lisäksi oli vielä kaksi 100 hevosvoiman sähkömoottoria hiljaista ajoa varten. Aluksilla akustot oli sijoitettu kahteen ryhmään, joissa kummassakin oli 112 kennoa. Pinta-ajossa alukset saavuttivat 18,25 solmun nopeuden ja sukelluksissa 13 solmua.
Aseistuksena oli neljä 533 mm:n torpedoputkea edessä ja kaksi takana. Keulan torpedohuoneessa oli lisäksi kuusi torpedoa eli aluksella oli 12 torpedoa. Pneumaattinen laukaisujärjestelmä mahdollisti torpedoiden laukaisun 30 metristä, mikä myöhemmin kasvoi 70 metriin. Miinanlaskijoina aluksilla oli kaksi torpedoa ja 20 miinaa, jotka laskettiin torpedoputkista. Aluksi projektien 608/613 veneisiin suunniteltiin kaksiputkiset 76 millimetrin tykit pinta-alusten tuhoamiseen. Nämä korvattiin tornin taakse kannelle sijoitetulla kaksiputkisella 57 millimetrin ja tornin etupuolelle hyllylle sijoitetulla kaksiputkisella 25 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Neuvostoliiton laivaston veneistä tykit poistettiin vuoteen 1956 mennessä.
TsKB-18:n suunnitelmat uudesta aluksesta hyväksyttiin 1948 ja ensimmäisten alusten valmistus alkoi Gorkissa Krasnoje Sormovon telakalla pian tämän jälkeen. Telakka valmisti kaikkiaan 113 alusta. Ensimmäisen aluksen S-80 köli laskettiin 13. maaliskuuta 1950 Gorkissa. Muina valmistustelakoita oli Leningradissa Itämeren telakka (19 kpl), Nikolajevissa Mustanmeren telakka (72 kpl) ja Komsomolsk-na-Amuressa Leninski Komsomol (11 kpl).
Kiinalle luovutettiin 1954 projektin rakennuspiirustukset, minkä lisäksi kolme alusta valmistettiin, purettiin osiin ja toimitettiin Kiinaan. Toimitetut sukellusveneet kasattiin Shanghaissa Jiangnanin telakalla, minkä jälkeen Kiina valmisti 15 sukellusvenettä Wuhanissa. Lisäksi Neuvostoliitto toimitti veneitä Bulgarialle kaksi, Egyptiille kahdeksan, Indonesialle neljätoista, Pohjois-Korealle neljä, Puolalle neljä ja Syyrialle yhden. Tämän lisäksi sekä Kuuba että Syyria saivat yhden sukellusveneen akkujenlatausasemaksi. Neuvostoliitto toimitti 1960 vielä kaksi luokan alusta Albanialle, joka valtasi lisäksi kaksi luokan alusta satamistaan seuraavana vuonna maiden välisen yhteistoiminnan katketessa.
Ohjusversiot

Vuonna 1957 asennettiin projektin 613 veneen, S-146, tornin taakse kannelle pyöreään siiloon Vladimir Tšelomein suunnittelema P-5 Pjatjorka -ohjus (Nato-raportointinimi SS-N-3c Shaddock). Muutostöistä vastasi TsKB-18:ssa Pavel P. Pustintsev. Työ toteutettiin Krasnoje Sovormon telakalla. Uusi alus sai Nato-nimen Whiskey Single Cylinder. Ohjus valmisteltiin laukaisukuntoo pinta-ajossa. Samoin ohjuksen laukaisu ja maaliin ohjaus vaati veneen pysymistä pinnalla.
Kapustin Jarissa vuonna 1956 toteutettujen testien jälkeen tehtiin ensimmäinen sukellusveneestä tehty ohjuslaukaisu 22. marraskuuta 1957 Valkoisellamerellä. Useiden koelaukaisujen jälkeen ohjusjärjestelmä otettiin käyttöön 1959, minkä jälkeen alkoi ohjusten asentaminen sukellusveneisiin.
Vuosina 1958–1960 kuuteen veneeseen lisättiin kaksi ohjussäiliötä projektissa 644 (Nato-raportointinimi Whiskey Twin Cylinder). Vuoden 1960 jälkeen kuuden veneen runkoa jatkettiin projektissa 665 (Nato-raportointinimi Whiskey Long Bin), jolloin niihin mahtui neljä ohjusta. Vuoden 1963 P-6 Progress (Nato-raportointinimi SS-N-3a) pystyi myös pinta-alusten, kuten Yhdysvaltain laivaston lentotukialusten torjuntaan. Erikoistunut ohjusvene rakennettiin projektissa 651.
Risteilyohjuksin aseistettu projektin 644 vene tai Whiskey Twin Cylinder
Pallon viemää

| Pallon viemää |
| --- | --- |
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Riku Aarnio
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  TV5
Esitetty:  17. huhtikuuta 2011 –
Tuotantokausia:  6
Tuotanto
Tuottaja(t):  Timo Repo
Vastaava(t) tuottaja(t):  Mervi Rouvinen
Käsikirjoittaja(t):  Timo Repo
Leikkaaja(t):  Timo Repo
Pallon viemää on keväällä 2011 TV5-Kanavalla alkanut lifestyleohjelma, jossa perehdytään golfin ja golfmatkailun maailmaan juontaja ja golfopettaja Riku Aarnion kanssa.
Ensimmäinen tuotantokausi

Ensimmäisellä kaudella juontaja Riku Aarnion golfoppilaana nähtiin Mikko Ilonen.
| Jakso | Ensiesitys |
| --- | --- |
1.: 17. huhtikuuta 2011
2.: 24. huhtikuuta 2011
3.: 1. toukokuuta 2011
4.: 8. toukokuuta 2011
5.: 15. toukokuuta 2011
6.: 22. toukokuuta 2011
7.: 29. toukokuuta 2011
8.: 5. kesäkuuta 2011
9.: 12. kesäkuuta 2011
10.: 19. kesäkuuta 2011
Toinen tuotantokausi

Toisella tuotantokaudella juontaja Riku Aarnion golfoppilaana nähtiin Lorenz Backman.
| Jakso | Ensiesitys |
| --- | --- |
1.: 27. toukokuuta 2012
2.: 3. kesäkuuta 2012
3.: 10. kesäkuuta 2012
4.: 17. kesäkuuta 2012
5.: 24. kesäkuuta 2012
6.: 1. heinäkuuta 2012
7.: 8. heinäkuuta 2012
8.: 15. heinäkuuta 2012
9.: 22. heinäkuuta 2012
10.: 29. heinäkuuta 2012
Kolmas tuotantokausi

Kolmannella kaudella Riku Aarnion golfoppilaana nähtiin Viivi Pumpanen.
| Jakso | Ensiesitys |
| --- | --- |
1.: 2. kesäkuuta 2013
2.: 9. kesäkuuta 2013
3.: 16. kesäkuuta 2013
4.: 23. kesäkuuta 2013
5.: 30. kesäkuuta 2013
6.: 7. heinäkuuta 2013
7.: 14. heinäkuuta 2013
8.: 21. heinäkuuta 2013
9.: 28. heinäkuuta 2013
10.: 4. elokuuta 2013
Neljäs tuotantokausi

Neljännellä kaudella juontaja Riku Aarnion golfoppilaana nähtiin Noora Hautakangas.
| Jakso | Ensiesitys |
| --- | --- |
1.: 8. kesäkuuta 2014
2.: 15. kesäkuuta 2014
3.: 22. kesäkuuta 2014
4.: 29. kesäkuuta 2014
5.: 6. heinäkuuta 2014
6.: 13. heinäkuuta 2014
7.: 20. heinäkuuta 2014
8.: 27. heinäkuuta 2014
9.: 3. elokuuta 2014
10.: 10. elokuuta 2014
Viides tuotantokausi

Viides tuotantokausi Pallon viemää - Sami Hedberg Goes To Golf nähtiin Elisa viihdepalvelussa keväällä 2015. Juontaja Riku Aarnion golfoppilaana nähtiin Sami Hedberg.
Kuudes tuotantokausi

Kuudes tuotantokausi Pallon viemää - Jokerit Goes to Golf nähtiin Elisa viihde palvelussa syksyllä 2015. Juontaja Riku Aarnion golfoppilaana nähtiin Eetu Pöysti.
Eero Junkkaala

| Eero Junkkaala |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1947 (ikä 77) Helsinki
Ammatti:  Lähetystyöntekijä, raamattukouluttaja, arkeologi, kirjailija
Vanhemmat:  Erkki ja Meeri Junkkaala s. Räisänen
Puoliso:  Pirkko Sinikka Junkkaala s. Salo
Lapset:  Jouni, Johanna ja Anna
Kirjailija
Äidinkieli: Suomi
Tuotannon kieli: suomi, englanti
Aikakausi:  1979–
Tyylilajit:  Kristinuskon popularisointi ja tiedon rajakäynti
Esikoisteos:  Armolahjat, 1979, Raamatun ja uskon puolesta, 1985, Ovi on auki, 1987.
Palkinnot
 Raamattu alusta loppuun, 2017. Vuoden 2017 kristillinen kirja. 
Muuta tietoa
 Raamattuun ja arkeologiaan perehtynyt teologian tohtori 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eero Kalevi Junkkaala (s. 4. elokuuta 1947) on suomalainen arkeologi, pappi, teologian tohtori ja kirjailija. Hän on kirjoittanut yli viisikymmentä kirjaa, jotka käsittelevät Raamatun historiaa ja arkeologiaa, Raamatun tulkintaa, sekä elämänkatsomuksellisia ja hengellisiä teemoja. Junkkaala uskoo sekä Raamatun luomiskertomukseen että evoluutioteoriaan eli hän on teistinen evolutionisti.
Perhetaustat ja koulutus

Eero Junkkaala syntyi maanviljelijä Erkki ja kirjanpitäjä Meeri Junkkaalan (s. Räisänen) perheeseen.
Eero Junkkaala avioitui Pirkko Sinikka Salon kanssa 1969. Junkkaalan perheeseen syntyi kolme lasta.
Junkkaala valmistui ylioppilaaksi Helsingissä Apollon yhteiskoulusta 1968 sekä nuoriso-ohjaajaksi Helsingin Raamattukoulusta 1969. Junkkaala suoritti ylemmän teologian kandidaatin tutkinnon ja tuli teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1976 sekä vihittiin papiksi samana vuonna. Junkkaala väitteli teologian tohtoriksi Åbo Akademissa 2006.
Ura

Vuosina 1969–70 Eero Junkkaala toimi nuoriso-ohjaajana Pälkäneen ja vuosina 1971–75 Taivallahden seurakunnassa. Vuodet 1976–87 hän työskenteli Suomen Raamattuopistossa, rehtorina vuodesta 1983. Suomen teologisen instituutin pääsihteerinä Junkkaala oli vuodet 1988–2005, sekä raamattukouluttajana Suomen Lähetysseurassa vuodet 2006–08. Sen jälkeen hän oli Suomen Lähetysseuran Tansanian lähetystyöntekijänä 2008–11. Hänen tehtävänään oli opettaa evankelisluterilaisen kirkon ylläpitämässä Tumaini-yliopistossa pappisopiskelijoille teologiaa sekä muidenkin tiedekuntien opiskelijoille arkeologiaa. Suomen Raamattuopiston Teologisen linjan vastaavana opettajana Junkkaala toimi 2012–13. Syksyn 2013 Junkkaala oli Nepalissa opetustehtävissä. Eläkkeelle hän jäi 2014.
Sivutoimet ja luottamustehtävät

Eero Junkkaala toimi Kauniaisten kirkkoneuvoston ja kirkkovaltuuston jäsenenä 1978–89 sekä Pohjoismaisen sisälähetysneuvoston Suomen osaston puheenjohtajana 1980–87. Kenttäpäällikkönä Israelin arkeologisilla kaivauksilla Junkkaala toimi vuosina 1984–2003. Raamatunlukijain Liiton puheenjohtajuutta hän hoiti 1985–92 ja Meilahden seurakuntaneuvoston jäsenenä hän oli 1990–95. Vierailevana luennoitsijana Junkkaala on toiminut pappisseminaareissa ja yliopistoissa Virossa, Latviassa, Venäjällä, Israelissa, Taiwanilla, Tansaniassa, Etiopiassa, Botswanassa, Thaimaassa, Nepalissa ja Hongkongissa vuosina 1990–2017. Suur-Helsingin alueen Israelin Ystävät ry:n puheenjohtajana hän oli 1991–1995 ja Akasia-säätiön puheenjohtajana 1996–2017. Kirkolliskokousedustajana Junkkaala oli 1996–2004. Hän johtaa vuonna 2015 aloittanutta Raamatunopetusakatemiaa, jossa koulutetaan papeista ja maallikoista parempia Raamatun opettajia.
Huomioita

Junkkaalan kirjoittajaharrastus ilmenee lukuisina teoksina, joiden aihepiireinä ovat muun muassa Raamatun historia ja arkeologia, Raamatun tulkinta, hartauskirjallisuus sekä elämänkatsomuksellinen pohdinta. Kolumnistina Junkkaala on toiminut Askel-lehdessä 1992–, Uusi Tie –lehdessä 1994–2008 sekä Radio Deissä 2015–. Hänen artikkeleitaan on julkaistu lukuisissa lehdissä.
Junkkaala sai rovastin arvon 2000.
E-kirjat ja Äänikirjat

Kirjojen sisällöistä on lyhyitä kuvauksia Eeron kirjoissa.
Alussa Jumala loi. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Epäilijöitä ja rukoilijoita. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Esseitä Vanhan testamentin vaikeista kohdista. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Faktaa vai fiktiota? Mitä arkeologiset löydöt kertovat Raamatun historiallisuudesta? Äänikirja, Holvi Payment Services, 2020
Israelin historian pääpiirteitä tekstien ja arkeologian valossa. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Kenen luvattu maa. Joosuan kirjan selitys. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Kiusattu. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Kivet puhuvat. Lapionpistoja Pyhän maan kaivauksilla. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Kuuleeko kukaan. Pieniä kirjoituksia rukouksesta. E-kirja, Äänikirja, Holvi Payment Services, 2020
Luvatussa maassa. Tuomarien kirjan selitys. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Miehen askelissa. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Miksi Jumala sallii pahan. Vastauksia Raamatun vaikeisiin kysymyksiin. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Minä uskon. E-kirja, Äänikirja, Holvi Payment Services, 2020
Miten rukoilla? E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Mitä ajatella Saatanasta. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Mitä mies! E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Olet vapaa. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Ovi on auki. E-kirja, Äänikirja, Holvi Payment Services, 2020
Uskomaton mies. E-kirja, Holvi Payment Services, 2020
Videoituja opetussarjoja

Arkeologia avaa Raamattua. Janoinen Lammas, 2017
Israel ja lopun ajat. Janoinen Lammas, 2018
Kristittynä tässä ajassa. Janoinen Lammas, 2018
Kuka Jeesus on?. Janoinen Lammas, 2018
Rukous ja usko. Janoinen Lammas, 2018
Usko pimeässä. Janoinen Lammas, 2018
Onko mitään järkeä uskoa Jumalaan?. Janoinen Lammas, 2020
Hyvä sanoma huonolle kristitylle – Roomalaiskirje lyhyesti selitettynä. Janoinen Lammas, 2022
Jeremian kirja. Janoinen Lammas, 2022
Johanneksen evankeliumi lyhyesti selitettynä. Janoinen Lammas, 2022
Raamatun vaikeat kysymykset. Janoinen Lammas, 2022
Onko Raamatussa ristiriitoja. Janoinen Lammas, 2023
Katastrofit Raamatun valossa. Janoinen Lammas, 2024
Eero Junkkaalan opetukset YouTubessa
Aiheesta muualla

Eero Junkkaalan kirjoja julkaistaan myös e-kirjoina sekä äänikirjoina.
Eero Junkkaalan lyhyitä raamattuopetusvideoita.
Eero Junkkaalan omat sivut. Mukana myös Eeron kirjoituksia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat 
Muut:  IdRef 
'Raamatun vaikeat kysymykset'
Eero Junkkaalan videosarja Janoisessa lampaassa