stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iwan Rheon

| Iwan Rheon |
| --- | --- |
 Iwan Rheon San Diegon Comic-Conissa 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1985 (ikä 39) Carmarthen, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  2002−
Merkittävät roolit:  Simon Bellamy (Misfits) Ramsay Bolton (Game of Thrones) Maximus (Inhumans)
Aiheesta muualla
iwanrheon.com
IMDb 
Iwan Rheon (s. 13. toukokuuta 1985) on walesilainen teatteri- ja televisionäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiorooleistaan Simonina draamasarjassa Misfits, Ramsay Boltonina fantasiasarjassa Game of Thrones ja Maximusina Marvel-televisiosarjassa Inhumans.
Valikoitu filmografia > Elokuva

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Wild Bill | Wild Bill | Pill |
| 2011 | Resistance | Resistance | George |
| 2012 | The Rise | The Rise | Dempsey |
| 2013 | Libertador | Libertador | Daniel O’Leary |
| 2015 | Mermaid’s Song | Mermaid’s Song | Randall |
| 2016 | Alien Invasion: S.U.M.1 | Alien Invasion: S.U.M.1 | S.U.M.1 |
| 2017 | Daisy Winters | Daisy Winters | Doug |
| 2019 | The Dirt – Törkytehdas | The Dirt | Mick Mars |
Valikoitu filmografia > Televisio

| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Caerdydd | Caerdydd | Daniel | 7 jaksoa |
| 2009–2011 | Misfits | Misfits | Simon Bellamy | 21 jaksoa |
| 2011 | Puhelintytön päiväkirja | Secret Diary of a Call Girl | Lewis | 1 jakso |
| 2013–2016 | Game of Thrones | Game of Thrones | Ramsay Bolton | 20 jaksoa |
| 2013–2015 | Vicious | Vicious | Ash Weston | 14 jaksoa |
| 2014 | Our Girl | Our Girl | Dylan "Smurf" Smith | 5 jaksoa |
| 2015 | Residue | Residue | Jonas Flak | Minisarja |
| 2017 | Urban Myths | Urban Myths | Adolf Hitler | 1 jakso |
| 2017 | Inhumans | Inhumans | Maximus | 8 jaksoa |
| 2021 | American Gods | American Gods | Liam Doyle |  |
| 2021 | The Prince | The Prince | prinssi William |  |
| 2024 | Those About to Die | Those About to Die | Tenax | 10 jaksoa |
Valikoitu filmografia > Videopelit

| Videopelit> Vuosi | Videopelit> Suomenkielinen nimi | Videopelit> Alkuperäinen nimi | Videopelit> Rooli | Videopelit> Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014–2015 | Game of Thrones | Game of Thrones | Ramsay Bolton | 4 jaksoa, ääni |
| 2021 | Total War: Warhammer II | Total War: Warhammer II | Beastmaster Rakarth |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iwan Rheon Wikimedia Commonsissa
Iwan Rheon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Tatu (nimi)

| Tatu |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  11. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  21. elokuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Dani, Dany, Danny
Nimen alkuperä:  David
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tatu on suomalainen miehen etunimi. Nimipäivä on 11. joulukuuta, jolloin on myös Danielin ja Tanelin nimipäivä. Tatu on muunnos heprealaisperäisestä nimestä David, joka tarkoittaa ihailtua tai rakastettua.
Nimi Tatu on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Suomessa 4 990 miehelle ja muutamalle naiselle. Heistä selvä enemmistö on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Tunnettuja Tatuja

Tatu Ahonen (s. 1992), futsalpelaaja
Tatu Backman (s. 1979), jääkiekkoilija
Tatu Eskelinen (s. 1993), pianisti
Tatu Ferchen (s. 1975), muusikko, näyttelijä ja televisiokäsikirjoittaja
Tatu Hiltunen (s. 1977), taidevalokuvaaja
Tatu Huhanantti (1914–1940), hävittäjälentäjä
Tatu Junni (s. 1981), satiiristen verkkosarjakuvien tekijä
Tatu Kantomaa (s. 1974), harmonikkataiteilija
Tatu Kauppinen (s. 2000), sellisti
Tatu Kokko (s. 1969), kirjailija
Tatu Kokkola (s. 1997), jääkiekkoilija
Tatu Kolehmainen (1885–1967), kestävyysjuoksija
Tatu Kolehmainen (1885–1918), painija
Tatu Kosonen (1978–2002), ohjelmoija, valokuvaaja, jazzmuusikko ja säveltäjä
Tatu Lauslehto (s. 1983), kilpamoottoripyöräilijä
Tatu Leinonen (s. 1938), tekniikan professori
Tatu Leppänen (s. 1968), Korkeimman oikeuden presidentti
Tatu Malmivaara (1908–1987), pappi, rehtori ja Kokoomuksen kansanedustaja
Tatu Mannberg, muusikko
Tatu Miettinen (1930–2011), lääkäri, Benecolin kehittäjä
Tatu Miettunen (s. 1995), jalkapalloilija
Tatu Mäkelä (s. 1988), jalkapalloilija
Tatu Mönttinen (s. 1980), näyttelijä
Tatu Nissinen (1883–1966), maanviljelysneuvos ja Edistyspuolueen kansanedustaja
Tatu Pekkarinen (1892–1951), kirjailija
Tatu Pussila (s. 1982), kymmenottelija
Tatu Savolainen (s. 1980), jääkiekkotuomari
Tatu Siivonen (s. 1974), näyttelijä
Tatu Sinisalo (s. 1992), näyttelijä
Tatu Säisä (s. 1983), lentopalloilija
Tatu Tuohikorpi (1929–2007), diplomaatti ja Savonlinnan oopperajuhlien lehdistöpäällikkö
Tatu Vaaskivi (1912–1942), kirjailija
Tatu Valkonen, oik. Ilmo Lassila (1885–1945), kirjailija
Tatu Vanhanen (1929–2015), politiikan tutkija ja professori
Tatu Varmanen (s. 1998), jalkapalloilija
Tatu Varvikko, OG Ulla-Maija (s. 1991), rap-artisti
Tatu Väänänen (s.. 1983), salibandyn pelaaja ja maailmanmestari
Tatu Väätäinen (1898–1938), kirjailija
Tatu Ylönen (s. 1968), ohjelmoija ja verkkoturvallisuusalan yrittäjä
Kuvitteellisia Tatuja

Tatu, lastenkirjasarjassa Tatu ja Patu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tatu (nimi) Wikimedia Commonsissa
Emily Ivanoff Brown

| Emily Ticasuk Ivanoff Brown> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1904 Unalakleet, Alaska, Yhdysvallat
Kuollut: 1982
Ammatti:  opettaja ja kirjailija
Emily Ticasuk Ivanoff Brown (1904–1982) oli yhdysvaltalainen inuitti-kirjailija ja opettaja.
Elämäkerta

Emily Ivanoff Brown syntyi vuonna 1904 Unalakleetissa Yhdysvaltojen Alaskan osavaltiossa. Hän varttui lähellä sijaitsevassa Shaktoolikissa. Teini-iän keskivaiheilla Brown lähti Intiaaniasianviraston (Bureau of Indian Affairs, BIA) ylläpitämään kouluun Oregonissa, josta hän valmistui opettajaksi. Oleskeltuaan yhdeksän vuotta muualla hän palasi kotiseudulleen, jossa hän alkoi toimia opettajana Kotzebuessa. Jonkin aikaa opettaja työskenneltyään hän vaihtoi alaa sairaanhoitajaksi ja lähti jälleen opiskelemaan Luoteis-Yhdysvaltoihin. Opiskeluaikana hän avioitui Robert Brownin kaanssa. Pari sai kolme lasta.
Brown ja hänen miehensä olivat palanneet Alaskaan, kun aviomies kuoli. Brown tarvitsi töitä elättääkseen perheensä ja hän alkoi jälleen työskennellä opettaja. Hän alkoi myös ottaa kursseja Alaskan yliopiston kesäyliopistosta Fairbanksissä ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1964.
30 vuotta jatkuneen opettajanuransa jälkeen Brown jäi eläkkeelle tältä alalta ja alkoi opiskella yliopistossa. Hän suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon vuonna 1974, sekä toisen alemman tutkinnon inupiatunin kielestä vuonna 1980. Näihin aikoihin Brown alkoi kirjoittaa myös teoksia, kuten omaelämäkerrallisen Roots of Ticasuk ja hänen kuolemansa jälkeen julkaistun Tales of Ticasuk: Eskimo Legends and Stories. Brown oli mukana perustamssa järjestöä Alaska Heritage Writers Association ja hänet tunnettiin kaksikielisen opetuksen kannattajana. Hän auttoi myös luomaan inupiatuninkielisen opetussuunnitelman. Brown kuoli keväällä 1982. Peruskoulu Ticasuk Brown Elementary School Alaskan Fairbanksissä nimettiin Brownin mukaan.
Teoksia

The Roots of Ticasuk: An Eskimo Woman’s Family Story, 1981
Tales of Ticasuk: Eskimo Legends and Stories, 1987
Matti Tarkkanen

| Matti Tarkkanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. lokakuuta 1862 Laihia
Kuollut: 16. helmikuuta 1938 (75 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kirkkoherra, lähetysjohtaja, kirjailija
Vanhemmat:  Antti Tarkkanen ja Maria Kestikievari
Puoliso:  Sigrid Maria von Pfaler
Kirjailija
Aikakausi:  1886-1935
Tyylilajit:  elämäkerrat, matkakirjat
Esikoisteos:  Raamattu ja raittiuskysymys 1886
Muuta tietoa
 Rovasti 1908, Teologian tohtori 1932 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Matti Tarkkanen (31. lokakuuta 1862 Laihia – 16. helmikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen pappi ja Suomen Lähetysseuran viides ja pitkäaikaisin lähetysjohtaja. Hän tuli tähän virkaan Jooseppi Mustakallion jälkeen.
Tausta

Tarkkasen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Tarkkanen ja Maria Kestikievari. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsinkielisestä lyseosta. Teologisen erotutkinnon hän suoritti vuonna 1887, ja samana vuonna hänet myös vihittiin papiksi.
Toiminta pappina

Tarkkanen vihittiin papiksi 1887 ja 1890 hänestä tuli merimiespappi San Franciscoon. Siellä hän osallistui myös siirtolaistyöhön. Hän joutui kuitenkin pian terveydellisten syiden vuoksi palaamaan kotimaahan. Suomessa Senaatti antoi hänen tehtäväkseen selvittää siirtolaisuuden syitä ja seurauksia.
Vuonna 1893 hän pääsi Vähänkyrön kappalaiseksi, 1898 hänestä tuli Suomen Merimieslähetysseuran sihteeri eli käytännössä tämän seuran johtaja. Vuonna 1906 hänestä tuli Taipalsaaren kirkkoherra. 1909–1914 Tarkkanen toimi Savonlinnan tuomiokapitulin asessorina.
Varhainen toiminta SLS:ssa

Ensimmäinen maininta Tarkkasesta Lähetysseuran kohdalla on vuodelta 1898, jolloin hän osallistui yksityiseen pappiskokoukseen Jyväskylässä ja piti siellä yhden alustuksista. Tämän jälkeen hän näyttää osallistuneen säännöllisesti Lähetysseuran toimintaan. Hän osallistui myös näihin aikoihin perustetun Suomen NMKY:n toimintaan. Hän kirjoitti myös säännöllisesti Vartija-lehteen.
Vuodesta 1898 alkaen Tarkkanen osallistui uuden lähetyskentän, Kiinan työn valmisteluun. Vuonna 1905 hän oli jo Lähetysseuran johtokunnan varajäsen. Viimeksi mainitusta tehtävästä hän kuitenkin luopui 1910 tultuaan valituksi Taipalsaaren kirkkoherraksi.
Vuoden 1908 kirkolliskokouksessa Tarkkanen puhui lähetyssaarnaajan tutkinnon suorittaneiden oikeuksista. Hänen mielestään nämä henkilöt tuli rinnastaa pappeihin eikä maallikkoihin. Hän jäi kuitenkin mielipiteineen vähemmistöön. Häviölle jäi myös hänen kantansa siitä, että lähetyskoulusta olisi tehty pappisseminaari, jonka käyneet olisivat voineet toimia kotimaassa pappisvirassa.
Valinta lähetysjohtajaksi

Asessorin virasta Tarkkanen siirtyi vuonna 1913 Suomen Lähetysseuran lähetysjohtajaksi, kun hänen edeltäjänsä Jooseppi Mustakallio oli siirtynyt seurakuntavirkaan. Lähetysjohtajana Tarkkanen toimi vuoteen 1934 saakka.
Tarkkanen valittiin tähän tehtävään mm. siksi, että hän kirkolliskokouksen jäsenenä nautti luottamusta, hän kannatti konservatiivista teologiaa raamatuntutkimuksen suhteen, hän oli ”sydämestään kiintynyt herätyksen asiaan”, hän oli saanut esiharjoitusta toimiessaan merimieslähetyksessä, hänellä oli tämän vuoksi hyvä englannin taito, ja hän oli Lähetysseuran johtokunnassa ollut sen tarmokas jäsen.
Ehdolla lähetysjohtajaksi olivat myös Uno Paunu, joka ei saanut kannatusta, sekä Hannu Haahti, joka toimi tuolloin seuran apulaisjohtajana. Jälkimmäinen haluttiin kuitenkin pitää aiemmassa tehtävässään, ja katsottiin, että Tarkkanen ja Haahti tulisivat muodostamaan voimakkaan parivaljakon.
Toiminta lähetysjohtajana

Tarkkasen toimikausi oli alusta alkaen sovittu 20 vuoden pituiseksi, ja niin pitkä se myös todellisuudessa oli. Tarkkasta on kuvattu lujaksi ja määrätietoiseksi sekä sitkeäksi ja toimintatarmoiseksi johtajaksi.
Tarkkasen kauden alkua varjosti kolme suurta ongelmaa. Lähetysseuran toiminta oli Mustakallion kaudella laajentunut enemmän, kuin mitä lähetysharrastuksen kasvu kotimaassa oli edellyttänyt. Tämän lisäksi tuli vielä ensimmäinen maailmansota, joka hankaloitti yhteyksiä lähetyskentille, ja jo ennen sotaa helluntaiherätys aiheutti ongelmia Kiinan lähetyskentällä. Sitä selvittämään oli jo v. 1913 lähetetty apulaisjohtaja Hannu Haahti. Helluntailaisten aiheuttamista ongelmista Kiinassa selvittiin Haahden ansiosta, joskin viisi työntekijää menetettiin heille.
Toiminta lähetysjohtajana > Alun taloudelliset ongelmat

Suuremmaksi ongelmaksi kuitenkin nousi Suomen markan romahtaminen. Kiinassa oli rahan arvo sidottu hopean arvoon, ja markan arvo suhteessa dollariin laski vuoteen 1920 tultaessa niin, että vaihtosuhde oli 1:40. Kun edellisvuonna oli Afrikkaan lähetetty 14 lähettiä (palaajia oli ollut 11 henkeä) ja Kiinaan kuusi lähettiä, niin nyt oli uhkana se, että Kiinan työstä saatettaisiin joutua luopumaan kokonaan.
Tarkkanen oli sillä kannalla, että Lähetysseuran tuli hankkia valuuttalainoja, kun taas Haahti vastusti tätä, peläten, että koko seura ajautuisi konkurssiin. Lopuksi tilanteen pelasti se, että amerikansuomalaiset tekivät seuralle huomattavia lahjoituksia. Tarkkanen teki myös kokousmatkan Yhdysvaltoihin ja sai sieltä myös lainojakin. Tätä amerikansuomalaisten apua seura sai aina vuoteen 1929 saakka.
Toiminta lähetysjohtajana > Seuran sääntöjen uudistaminen

Seuran sääntöjä uudistettiin 1920-luvun alussa. Helsingin piispalle ja Turun arkkipiispalle annettiin oikeus kuulua itseoikeutettuina seuran johtokuntaan. Tämä integroi seuraa yhä tiiviimmin yhteen kirkon kanssa. Merkittävä osa tässä kehityksessä oli Tarkkasella. Hän osallistui myös yleisesti kirkkoa koskeneeseen keskusteluun kirjallaan Kirkkokysymyksemme. Periaatteita ja suuntaviivoja (Lähetysseura 1918).
Toiminta lähetysjohtajana > Kansainvälinen yhteistyö

Sodan jälkeen viriteltiin yhteispohjoismaista yhteistyötä lähetystyössä, joskin Ahvenanmaan kysymys hiersi aluksi välejä ruotsalaisten kanssa. Asiassa edistyttiin vuonna 1923, kun Tukholmassa perustettiin Pohjoismaiden Lähetysneuvosto.
Ylipäätään kansainvälisissä suhteissa Tarkkanen kannatti ekumeniaa. Hänen mukaansa eri kirkkokunnista huolimatta ”kaikki ne, joiden sydämessä Kristus asuu, ovat yhden saman kirkon jäseniä”. Oli mahdotonta eristäytyä kristittyjen yhteydestä, jos haluttiin olla luterilaisen kirkkokäsityksen kannalla. ”Kapseloituneella” kristillisyydellä ei voitu toteuttaa Kristuksen asettamaa lähetystehtävää. Tässä suhteessa Tarkkanen oli jokseenkin eri linjalla kuin hänen oppi-isänsä, arkkipiispa Gustaf Johansson.
Toiminta lähetysjohtajana > Kysymys suomensukuisista kansoista

Sodan jälkeen virisi uudelleen kysymys lähetystyön tekemisestä suomensukuisten kansojen parissa Venäjällä. Tämä kysymyshän oli ollut esillä heti Lähetysseuraa perustettaessa, mutta sen oli tehnyt tyhjäksi Venäjän keisarin kielteinen kanta. Nyt tämä ajatus kariutui Venäjän poliittiseen kehitykseen niin, että edes inkeriläisten pariin ei päästy tekemään työtä.
Toiminta lähetysjohtajana > Tarkastusmatka Kiinaan

Tarkkanen pääsi tekemään tarkastusmatkan Kiinaan vuosina 1921–1922. Siellä Lähetysseura oli tehnyt työtä Hunanin maakunnassa vuodesta 1902 lähtien. Suomalaisten kastamia kristittyjä siellä oli Tarkkasen matkan aikana noin 2 000 henkeä
Tarkkasen matka osoitti sen, että työ sillä oli edistynyt nopeasti ja että sen vuoksi siellä oli lähetystyöllä suuret tarpeet. Nähtiin myös, että lähetystyön mahdollisuudet Kiinassa olivat lähes rajattoma.
Toiminta lähetysjohtajana > Ongelmat Lounais-Afrikassa

Ennen sotaa oli tilanne Ambomaalla ollut se, että suomalaiset tekivät lähetystyötä Ondongassa ja lännessä, ja Oukwanyama taas oli ollut saksalaisen Reinin lähetyksen työmaata. Sodan lopputuloksena koko Lounais-Afrikka oli siirtynyt pois saksalaisten hallinnasta, ja nämä joutuivat myös vetäytymään Oukwanyamasta. Tämä alue pyrittiin nyt saamaan suomalaisille SLS:n ja Reinin lähetyksen keskinäisellä sopimuksella.
Mutta myös suomalaisten erityisasema oli mennyttä, ja Lounais-Afrikan protektoraatin jälkeen aluetta hallitsi Etelä-Afrikka Kansainliiton mandaatilla. Administraattorinvirasto määräsi nyt ainoastaan Ondongan suomalaisten alueeksi, kun taas Oukwanyama annettiin anglikaaneille ja Uukwambi sekä Onganjera annettiin Katoliselle kirkolle.
Lounais-Afrikan viralliseksi kirkolliseksi statukseksi tuli anglikaaninen Damaramaan hiippakunta, ja sen ensimmäiseksi piispaksi tuli Nelson Fogarty. Hänestä tuli nyt Tarkkasen kiistakumppani Oukwanyaman lisäksi Fogarty puhui myös muista amboheimoista.
Asiassa vedottiin mm. Canterburyn arkkipiispaan Randall Davidsoniin, mutta jokseenkin turhaan.
Toiminta lähetysjohtajana > Tarkastusmatka Ambomaalle

Tarkkanen suoritti tarkastusmatkan Ambomaalle vuonna 1925. Sen yhteydessä hän tapasi kahdesti sekä Lounais-Afrikan administrattorin G. R. Hofmeyerin että piispa Nelson Fogartyn sekä Etelä-Afrikan pääministerin J. B. M. Hertzogin, joka oli korkein viranhaltija Etelä-Afrikassa. Neuvottelut Fogartyn kanssa sujuivat nihkeästi, ja viimeksi mainittu esitti Tarkkaselle, että suomalaiset luopuisivat Oukwanyamasta rahallista korvausta vastaan. Nyt neuvottelut ajautuivat umpikujaan, kunnes Fogarty lähetti Tarkkaselle kirjeen, jossa hän ehdotti, että aluejako poistettaisiin, ja kaikki kolme kirkkokuntaa saisivat vapauden toimia, missä halusivat. Tämä ehdotus ei miellyttänyt Tarkkasta, mutta hän ei nähnyt asiassa parempaakaan ratkaisua suomalaisten kannalta ja päätti suostua tähän ehdotukseen, jonka mandaattihallinto pani toimeen vuoden 1926 alkupuolella.
Katoliset aloittivat toimintansa Uukwambin Oshikukussa vuonna 1924 ja laajensivat toimintaansa Ombalantun heimon alueelle. Yhteensä heillä oli kolme lähetysasemaa Ambomaalla. Anglikaanit rajoittivat toimintansa Ambomaalla Oukwanyamaan, ja suomalaiset panostivat samalle alueelle hiljan perustamaansa Engelan asemaan. Katolisista ei loppujen lopuksi tullut vakavaa uhkaa suomalaisille Ambomaalla, ja anglikaanien kanssa oltiin hyvinkin sopuisissa väleissä. Kilpailevien lähetysseurojen ilmaantuminen samoihin maisemiin oli jopa omiaan aktivoimaan suomalaisia heidän työssään. Se sai myös johtokunnan myötämieliseksi ambomaan-lähettien työn tarpeille. Kun työ aloitettiin hieman myöhemmin Kavangolla, tultiin katolisten alueelle. Välit heihin pysyivät etäisinä ja viileinä.
Tarkkasen matkan aikana tapahtui myös muita merkittäviä asioita. Sen aikana vihittiin ensimmäiset ambolaiset papit, seitsemän miestä 27.9.1925. Samoin ryhdyttiin organisoimaan alueelle kirkkoa, ”Ambomaan evankelisluterilaista kirkkoa”, jolle laadittiin järjestyssäännöt, samoin syyskuussa 1925.
Näinä vuosina kirkon jäsenmäärä kasvoi huomattavasti, suurelta osalta siksi, että kirkon jäsenien lapsia kastettiin kristinuskoon. Vuosina 1923–1929 kasvua oli lähes 50 %. Ensin mainittuna vuotena jäseniä oli 16 500, viimeksi mainittuna 23 100.
Vuonna 1923 Martti Rautanen oli saanut Vanhan testamentin käännöksen valmiiksi, joskin sen painaminen jäi myöhemmäksi. Uudesta testamentista saatiin v. 1925 Sortavalassa painettu uusi, huolellisesti tarkistettu laitos.
Toiminta lähetysjohtajana > Ongelmat Kiinassa

Kiinassa oli tapahtunut vuonna 1911 vallankumous, joka päätti keisarivallan. Sitä edeltänyt samoin kuin seurannut kymmenvuotiskausi olivat olleet lähetystyölle harvinaista avointen ovien aikaa. Mutta kun Kuomintang sai yhdistettyä maan vuosina 1926–1927, olot kehittyivät levottomiksi ja ”anti-imperialismin” aalto pyyhkäisi maan yli. Kaikkea länsimaista vastustettiin. Maan 8 000 lähetyssaarnaajasta vain 500 saattoi jäädä työmaalleen. Osa suomalaisista palasi kotimaahan, osa jäi Shanghaihin ja Japaniin odottamaan olojen rauhoittumista, osa taas ei enää päässyt pois Hunanista.
Uuden tilanteen vuoksi SLS asetti komitean pohtimaan sitä, miten Kiinan-työssä oli nyt edettävä. Komiteaan kuuluivat Matti Tarkkanen, apulaisjohtaja K. A. Paasio sekä Kiinassa toimineet Toivo Koskikallio, Sanni Lampén ja K. A. Saarilahti. Päädyttiin siihen, että seuran varoja piti käyttää lähinnä suomalaisten lähettien työn tukemiseen ja samalla vahvistaa ja kehittää kiinalaisten kristittyjen itsensä johtamaa kirkkoa. Oli luovuttava aiemmasta linjasta, jossa oli käytetty laajaa, mutta kirjavaa joukkoa kiinalaisia työntekijöitä. Niinpä vuonna 1929 paikallisen kirkon työntekijöitä oli kuusi Shekoun seminaarista valmistunutta pappia ja seitsemän raamattukoulun käynyttä evankelistaa. Kirkko johti kirkkohallitus, jossa oli kolme kiinalaista ja kolme suomalaista jäsentä. Tämä kirkko kuului synodina Kiinan yhteisluterilaiseen kirkkoon.
Toiminta lähetysjohtajana > Lähetyskoulusta lähetysopisto

Tarkkasen aikana Lähetysseuran Lähetyskoulusta tehtiin Lähetysopisto. Tarkoitus oli levittää tietoja lähetystyöstä teologian opiskelijoiden ja muun akateemisen nuorison keskuuteen samoin kuin lisätä Akateemisten vapaaehtoisten lähetysliiton jäsenten tietoja lähetystyöstä. Henkilökuntana oli lähetysseuran työntekijöitä, ja mukaan pyrittiin saamaan myös yliopistomiehiä.
Aiemmin akateemisen loppututkinnon suorittaneiden, tulevien lähetystyöntekijöiden oli ollut hankittava tällaista koulutusta mm. Englannista. Nyt vuonna 1929 alkoi ensimmäinen lukukausi, jonka ohjelma koostui kolmesta luentosarjasta. Luennoitsijoina olivat Tarkkanen, K. A. Paasio ja K. A. Saarilahti. Näyttäisi siltä, että Lähetysopiston funktio oli ajateltu samanlaiseksi, kuin myöhemmin mikä on missiologian opetus nykyään Helsingin yliopiston Systemaattisen teologian laitoksella.
Toiminta lähetysjohtajana > Ruotsinkielinen työ

Tarkkasen aikana Lähetysseurassa havahduttiin siihen, että lähetystyön kannatus oli ruotsinkielisillä paikkakunnilla heikompaa kuin suomenkielisillä. Tähän arveltiin olevan syynä se, että seuralla ei ollut kotimaassa palveluksessaan yhtään äidinkieleltään ruotsinkielistä pappia. Ruotsinkielisen Porvoon hiippakunnan perustaminen vuonna 1923 korosti sitä, että ruotsinkieliseen työhön oli panostettava. Seura palkkasi vuonna 1924 Purmon kirkkoherran Oskar Ferdinand Seveliuksen johtamaan ruotsinkielistä työtä, ja hänen avukseen perustettiin pysyvä komitea. Sevelius toimi tässä tehtävässä seuraavat kymmenen vuotta.
Toiminta lähetysjohtajana > Kansallissosialismin nousu Saksassa

Kansallissosialistien nousu valtaan Saksassa vuonna 1932 oli asia, jota pidettiin Suomen kirkollisissa piireissä aluksi positiivisena asiana. Tarkkanen kirjoitti Kotimaassa, että kansallissosialistien vaalivoitto oli Saksan ainoa pelastus. Seuraavana vuonna oli Suomen Lähetyssanomissa jo toinen ääni kellossa. Kysyttiin, mitä oli odotettavissa virtauksesta, jossa uskonto oli kansallisuudelle alisteinen. Huolestuneena kirjoitettiin myös kansallissosialistien suunnitelmasta yhdistää kaikki 28 evankelista kirkkokuntaa yhdeksi kirkoksi ja mahdollisesti yhdistää kaikki lähetysjärjestötkin, jonka jälkeen niiden toiminta olisi rahoitettu kirkollisveroin. Erityistä huolta aiheutti kuitenkin kansallissosialistien juutalaisvastaisuus.
Toiminta lähetysjohtajana > Palestiinasta uusi lähetyskenttä

Tarkkasen aikana Lähetysseura aloitti lähetystyön Palestiinassa, aluksi juutalaisten parissa. Ensimmäisenä sinne lähti Ester Juvelius vuonna 1931, ja seuraavana vuonna perille pääsi Aili Havas. Juveliuksen työkielinä olivat englanti, saksa ja jiddiš. Havas sen sijaan aloitti heprean opinnot. Tarkkasen mielestä ”Kristusta [oli] kirkastettava juutalaisille heidän omalla kielellään”. Jerusalemista vuokrattiin huoneisto näiden lähettien käyttöön, ja siitä tuli ns. ”lähetyskoti”, jossa kokoontuivat ne, joita Uuden Testamentin sanoma kiinnosti.
Toiminta lähetysjohtajana > 1930-luvun lama

Lähetysseura kärsi 1930-luvun lamasta samalta tavalla kuin kaikki muutkin. Kun tuloja ei saatu kasvuun, päätettiin menoja leikata. Kentällä olleitten lähettien palkkoja leikattiin 10 % ja myöhemmin 5 %, kotimaan työntekijöiden palkoista ensin 5 % ja sitten 10 %. Myös uusien lähettien lähettämisestä kentille luovuttiin suuressa määrin. Kentällä käskettiin supistamaan lähetysasemien hoitokuluista puolet, samoin supistamaan lääkärien työtä.
Toiminta lähetysjohtajana > Eläkkeelle

Lähetysseuran kanssa sovitun 20 vuoden työrupeaman jälkeen Tarkkanen siirtyi vuonna 1934 eläkkeelle. Hänet valittiin nyt johtokunnan puheenjohtajaksi ja seuran kunniajäseneksi.
Tarkkasen tullessa lähetysjohtajaksi seuralla oli ollut 65 lähettiä. Hänen jäädessään eläkkeelle niitä oli103. Entisen kahden lähetyskentän (Ambomaa, Kiina) lisäksi oli tullut myös kaksi uutta kenttää, Kavango ja Palestiina.