stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euroopan unionin historia
Aatteellinen perusta

Euroopan yhdentymisellä on pitkät aatteelliset ja historialliset juuret. Ensimmäinen maininta eurooppalaisista, ”Europeenses”, löytyy kronikasta, jossa kuvataan Poitiers’n taistelua vuonna 733. Paavi Pius II käytti 1400-luvulla Euroopan käsitettä propagandanomaisesti osoittaakseen turkkilaisille, että islamilainen Turkki ei voi voittaa mahtavien valtioiden Eurooppaa, vaikka olikin onnistunut valloittamaan Konstantinopolin.
Pasifistinen kirjailija Victor Hugo esitti vuonna 1851, että Euroopan pitäisi yhdistyä rauhanomaisesti, yhteistyön ja yhdenvertaisen jäsenyyden avulla. Nobelisti Aristide Briand puhui ”moraalisesta unionista” kuvatessaan Euroopan integraatiohanketta 1920-luvulla. Euroopan komission puhemies José Manuel Barroso on korostanut, ettei eurooppalaisten tule unohtaa myöskään arabilais-islamilaisia, slaavilaisia ja kelttiläisiä juuriaan. Paneurooppalaisen liikkeen perustaja, herttua Richard Coudenhove-Kalergi julisti vuoden 1948 Eurooppa-kongressissa, että menneisyyden jaloin perusta on kreikkalaisen individualismi ja kristillinen sosialismi.
Euroopan unionia voidaan pitää pohjimmiltaan rauhanomaisen kansainvälisen konfliktinratkaisun mallina. Se yhdisti valtiot, jotka olivat vuosisatojen ajan taistelleet keskenään. Karl Deutsch on luonnehtinut EU:ta turvallisuusyhteisöksi. Rosemary Footin mukaan sekä Yhdysvallat että Euroopan unioni ovat maailman kaksi suurinta normiyrittäjää: ne luovat ja vievät normeja.
Euroopan yhdentymisessä voidaan erottaa kaksi eri kehityssuuntaa: yhtäältä yhteistyön syveneminen, kun jäsenmaat siirtävät uusilla perussopimuksilla toimivaltaa keskuselimille, ja toisaalta laajeneminen uusien maiden liittyessä jäseneksi.
Ennen Euroopan unionia

Toisen maailmansodan jälkeen oli tarve sitoa vanhat kiistakumppanit Saksa ja Ranska riippuvaisiksi toisistaan, joka osaltaan ehkäisisi tulevia sotia. Tätä varten perustettiin Euroopan hiili- ja teräsyhteisö (EHTY) vuonna 1950, johon liittyivät Alankomaat, Belgia, Luxemburg, Länsi-Saksa, Italia ja Ranska. Nämä kuusi valtiota allekirjoittivat 18. huhtikuuta 1951 Pariisissa perustamissopimuksen, joka tuli voimaan 23. heinäkuuta 1952 ja solmittiin 50 vuoden ajaksi.
Ranskan ulkoministeri Robert Schuman ehdotti 9. toukokuuta 1950 Jean Monnet'n ajatusten innoittamana Saksan liittotasavallan ja Ranskan hiili- ja teräsvarojen yhdistämistä. Uuden järjestelmän oli määrä olla avoin muillekin maanosan valtioille. Tätä päivää on alettu viettää Eurooppa-päivänä, unionin syntymäpäivänä.
Kuuden valtion ulkoministerit päättivät Messinan kokouksessa 1. ja 2. kesäkuuta 1955 laajentaa Euroopan yhdentymisen koskemaan taloutta kokonaisuudessaan. Kuusi jäsenvaltiota allekirjoittivat 25. maaliskuuta 1957 Roomassa Euroopan talousyhteisön (ETY) ja Euroopan atomienergiayhteisön (Euratom) perustamissopimukset, jotka tulivat voimaan vuoden 1958 alusta.
Vuonna 1957 maat allekirjoittivat Rooman sopimuksen, jonka myötä perustettiin Euroopan talousyhteisö (engl. European economic community, EEC) ja Euroopan atomienergiayhteisö (Euratom). Vuonna 1967 astui voimaan sulautumissopimus, jolla EHTY, EEC ja Euratom yhdistettiin Euroopan yhteisöiksi (EY).
Vuonna 1973 EY:hyn liittyi Iso-Britannia, Irlanti ja Tanska, ja tämän jälkeen yhteisö alkoi hiljalleen laajeta nykyisiin mittoihinsa.
Unionin perustaminen

Maastrichtin sopimus (virallisemmin Sopimus Euroopan unionista) allekirjoitettiin 7. helmikuuta 1992 Euroopan yhteisön jäsenien kesken Alankomaiden Maastrichtissa ja astui voimaan 1. marraskuuta 1993. Se syntyi talous- ja rahaliittoa ja poliittista yhteistyötä koskevien erillisten neuvottelujen tuloksena.
Sopimus johti Euroopan unionin syntyyn, euron luomiseen, ja siinä esiteltiin kolme peruspilaria: yhteisö, yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka ja yhteistyö oikeus- ja sisäasioissa.
Unionin historia 1993 –

Vuosina 1993–2009 Euroopan unionin toiminta perustui nk. kolmeen peruspilariin:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  I pilari: Euroopan yhteisöt Talous- ja rahaliitto  Sisämarkkinat  Kauppapolitiikka  Maatalous- ja kalastuspolitiikka  Alue- ja rakennepolitiikka (katso: rakennerahasto)  Kilpailupolitiikka  Tutkimus- ja kehitys, innovaatiot  Ympäristö  Energia  Koulutus  Kehitystyö  |  II pilari: Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka  |  III pilari: Yhteistyö oikeus- ja sisäasioissa  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sopimus Euroopan unionista (englanniksi)
Euroopan yhteisöjen (sinisellä) ja EU:n (vihreällä) laajeneminen animaationa
GP3 Itävallan Grand Prix 2015

|  GP3 Itävallan Grand Prix 2015 |
| --- | --- |
 2. osakilpailu 9 osakilpailusta kaudella 2015. 

Päivämäärä:  20. kesäkuuta 2015
Sijainti:  Spielberg, Itävalta
Rata:  Moottorirata   4,326 km

Lauantain kilpailu
Pituus:  24 kierrosta
Sää:   Pilvinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Luca Ghiotto
Talli:  Trident
Aika:  1.19,350
Nopein kierros
Kuljettaja:   Luca Ghiotto
Talli:  Trident
Aika:  1.21,854 (kierroksella 7)
Palkintokoroke
Voittaja:   Luca Ghiotto  (Trident)
Toinen:   Antonio Fuoco  (Carlin)
Kolmas:   Esteban Ocon  (ART Grand Prix)
Sunnuntain kilpailu
Pituus:  18 kierrosta
Sää:   Pilvinen
Paalupaikka
Kuljettaja:  {{{{{paalulta lähtijän maa genetiivissä2}}} lippu}} {{{paalulta lähtijä2}}}
Talli:  {{{paalulta lähtijän talli2}}}
Aika:  {{{paaluaika2}}}
Nopein kierros
Kuljettaja:   Luca Ghiotto
Talli:  Trident
Palkintokoroke
Voittaja:   Óscar Tunjo  (Trident)
Toinen:   Marvin Kirchhöfer  (ART Grand Prix)
Kolmas:   Antonio Fuoco  (Carlin)
GP3 Itävallan Grand Prix 2015 oli GP3-kauden 2015 toinen osakilpailu, joka ajettiin 20.–21. kesäkuuta Red Bull Ringin moottoriradalla Itävallassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Itävallan GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi paalupaikalta startannut Trident -tallin kuljettaja Luca Ghiotto. Sunnuntain kilpailun voitti Trident -tallin Óscar Tunjo.
Osakilpailut GP3-kaudella 2015
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Espanja |  Itävalta |  Britannia |  Unkari |  Belgia |  Italia |  Venäjä |  Bahrain |  Abu Dhabi |
GP3-luokan Itävallan Grand Prix’t
| --- | --- |
2010-luku: 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018
Radat: Red Bull Ring (2014–2018)
Flåm

Flåm
Flåm on norjalainen kylä, joka vielä 1980-luvulla oli lähes tiettömien taipaleiden takana Sogne-vuonosta pistävän Aurlandinvuonon perukassa.
Kylään johtaa insinööritaidon mestarinäytteeksikenen mukaan? kutsuttu rautatien pistoraide, joka laskeutuu yli 800 metrin korkeudesta tunturista 18 kilometrin matkalla merenpinnan tasolle tehden jopa silmukan tunnelissa. Kyseinen Flåmsbana-rata haarautuu Bergenin radalta Myrdalin rautatieasemalla, josta on vaihtoyhteys alas Flåmiin.
Nykyään kylään pääsee myös hyvin pitkiä maantietunneleita pitkin niin Oslon kuin Bergeninkin suunnalta, sekä myös Norjan pisintä (ainakin valmistuessaan 2001) maantietunnelia pitkin Lærdalin kylästä. Kautta aikojen kylän paraskenen mukaan? tieyhteys kesäaikaan on ollut vuonolautta (norjaksi färja).
Flåmin kylästä on tunturin ylittävä patikkapolkuyhteys länsipuolella sijaitsevaan Nærøyfjordenin laaksoon. Ylhäällä tunturissa on Grindaflethyttanin tunturimaja. Yläniityllä on vesiputous, joita riittää enemmänkin laaksossa. Vesiputouksista suurin sijaitsee Flåmsbana-radan varrella, jonka luo rakennetulle asemalle juna pysähtyy alaspäin mennessään ihan vain matkailijoiden vuoksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Visit Flåm
GP3 Italian Grand Prix 2015

|  GP3 Italian Grand Prix 2015 |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 9 osakilpailusta kaudella 2015. 

Päivämäärä:  5. syyskuuta 2015
Sijainti:  Monza, Italia
Rata:  Moottorirata   5,793 km

Lauantain kilpailu
Pituus:  22 kierrosta
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Luca Ghiotto
Talli:  Trident
Aika:  1.50,007
Nopein kierros
Kuljettaja:   Emil Bernstorff
Talli:  Arden International
Aika:  1.39,935 (kierroksella 13)
Palkintokoroke
Voittaja:   Emil Bernstorff  (Arden International)
Toinen:   Esteban Ocon  (ART Grand Prix)
Kolmas:   Kevin Ceccon  (Arden International)
Sunnuntain kilpailu
Pituus:  16 kierrosta
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:  {{{{{paalulta lähtijän maa genetiivissä2}}} lippu}} {{{paalulta lähtijä2}}}
Talli:  {{{paalulta lähtijän talli2}}}
Aika:  {{{paaluaika2}}}
Nopein kierros
Kuljettaja:   Luca Ghiotto
Talli:  Trident
Aika:  1.39,146 (kierroksella 4)
Palkintokoroke
Voittaja:   Marvin Kirchhöfer  (ART Grand Prix)
Toinen:   Esteban Ocon  (ART Grand Prix)
Kolmas:   Luca Ghiotto  (Trident)
GP3 Italian Grand Prix 2015 oli GP3-kauden 2015 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 5.–6. syyskuuta Monzan moottoriradalla Italiassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Italian GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Arden International -tallin kuljettaja Emil Bernstorff. Sunnuntain kilpailun voitti ART Grand Prix -tallin Marvin Kirchhöfer.
Osakilpailut GP3-kaudella 2015
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Espanja |  Itävalta |  Britannia |  Unkari |  Belgia |  Italia |  Venäjä |  Bahrain |  Abu Dhabi |
GP3-luokan Italian Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 |
Radat: Autodromo Nazionale Monza (2010–2018)
Flåmin rata

Flåmin rata (norj. Flåmsbana) on pistoraide Bergenin radalta Sognevuonon Aurdalsfjorden-vuonon perukkaan, Myrdalin rautatieasemalta Flåmiin.
Rataa on kutsuttu insinööritaidon mestarinäytteeksi.[lähde? ] Radalla on 20 tunnelia, neljä vesitunnelia ja yksi silta. Alas ylängöltä tullessaan rata tekee tunturin sisällä silmukan.
Aikaisemmin Flåmin rata oli vuonolauttojen lisäksi ainoa yhteys Flåmin laaksoon. Nykyisin naapurilaaksosta Lærdalin puolelta ja vastakkaisesta Gudvangenin laaksosta pääsee Flåmin ja Aurdalin kyliin myös maantietunneleita pitkin. Lærdaliin johtava tunneli (norjaksi Lærdalstunnelen) oli valmistuttuaan maailman pisin; kuningas Harald V avasi sen 27. marraskuuta 2000.
Flåm on suosittu turistipaikka, ja rautatie on pitkään ollut lähes elinehto.
Radan juna Flåmin asemalla.
Aiheesta muualla

Kotisivut (norjaksi)
Metrojunaportaali[vanhentunut linkki] (kuvia ja infoa)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Flåmin rata Wikimedia Commonsissa
GP3 Itävallan Grand Prix 2014

|  GP3 Itävallan Grand Prix 2014 |
| --- | --- |
 2. osakilpailu 9 osakilpailusta kaudella 2014. 

Päivämäärä:  21. kesäkuuta 2014
Sijainti:  Spielberg, Itävalta
Rata:  Moottorirata   4,326 km

Lauantain kilpailu
Pituus:  18 kierrosta
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Alex Lynn
Talli:  Carlin
Aika:  1.20,585
Nopein kierros
Kuljettaja:   Alex Lynn
Talli:  Carlin
Aika:  1.21,557 (kierroksella 17)
Palkintokoroke
Voittaja:   Alex Lynn  (Carlin)
Toinen:   Emil Bernstorff  (Carlin)
Kolmas:   Jimmy Eriksson  (Koiranen GP)
Sunnuntain kilpailu
Pituus:  17 kierrosta
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:  {{{{{paalulta lähtijän maa genetiivissä2}}} lippu}} {{{paalulta lähtijä2}}}
Talli:  {{{paalulta lähtijän talli2}}}
Aika:  {{{paaluaika2}}}
Nopein kierros
Kuljettaja:   Emil Bernstorff
Talli:  Carlin
Aika:  1.21,439 (kierroksella 11)
Palkintokoroke
Voittaja:   Emil Bernstorff  (Carlin)
Toinen:   Jimmy Eriksson  (Koiranen GP)
Kolmas:   Richie Stanaway  (Status Grand Prix)
GP3 Itävallan Grand Prix 2014 oli GP3-kauden 2014 toinen osakilpailu, joka ajettiin 21.–22. kesäkuuta Red Bull Ringin moottoriradalla Itävallassa.[lähde? ] Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Itävallan GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Carlin -tallin kuljettaja Alex Lynn. Sunnuntain kilpailun voitti Carlin -tallin Emil Bernstorff.
Osakilpailut GP3-kaudella 2014
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Espanja |  Itävalta |  Britannia |  Saksa |  Unkari |  Belgia |  Italia |  Venäjä |  Abu Dhabi |
GP3-luokan Itävallan Grand Prix’t
| --- | --- |
2010-luku: 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018
Radat: Red Bull Ring (2014–2018)
Frankie Genaro

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Frankie Genaro |  Frankie Genaro |  Frankie Genaro |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | Kärpässarja |  |
Frankie Genaro (26. elokuuta 1901 New York City – 27. joulukuuta 1966 Staten Island, New Yorkin osavaltio), alkuperäiseltä nimeltään Frank DiGennaro, oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä. Hän kykeni saavuttamaan sekä olympiavoiton että maailmanmestaruuden.
Olympiavoitto Genarolle tuli vuoden 1920 olympiakisoista Antwerpenista kärpässarjasta.
Ammattilaisena hän kipusi kärpässarjan maailmanmestariksi vuonna 1928 voitettuaan Frenchy Belangerin. Hän menetti mestaruutensa Emily Pladgerille samana vuonna, mutta haasteottelussa valtasi sen takaisin kuukautta myöhemmin. Vuonna 1931 Victor Perez tyrmäsi hänet, ja mestaruus päättyi.
Yhteensä Genaron ammattiuralle osui 94 ottelua, joista 21 oli tyrmäyksiä, 22 tappioita, 8 tasatuloksia sekä 6 ratkaisemattomia.
Aiheesta muualla

International Boxing Hall of Fame page (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Frankie Faison

| Frankie R>  Faison |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Frankie Russel Faison
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1949 (ikä 75) Newport News, Virginia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Jane Mandel (1988–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1974–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Frankie Russel Faison (s. 10. kesäkuuta 1949 Newport News, Virginia), käyttää usein nimeä Frankie R. Faison, on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten poliisipäällikkö Ervin Burrellin roolistaan HBO:n rikossarjassa Langalla.
Aiheesta muualla

Frankie Faison Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Frank Mahovlich

Frank Mahovlich
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Toronto Maple Leafs | 1962  |
|  | Toronto Maple Leafs | 1963  |
|  | Toronto Maple Leafs | 1964  |
|  | Toronto Maple Leafs | 1967  |
|  | Montreal Canadiens | 1971  |
|  | Montreal Canadiens | 1973  |
Francis "Frank" William Mahovlich CM (s. 10. tammikuuta 1938 Timmins Ontario, Kanada) on kanadalainen poliitikko ja entinen NHL-jääkiekkoilija.  Hän istuu Kanadan senaatissa liberaalipuolueen senaattorina. Mahovlich on koulutukseltaan oikeustieteen tohtori (LL.D.). Vuonna 1994 hänelle myönnettiin Order of Canada -kunniamerkki.
Mahovlich pelasi NHL-liigassa vuodesta 1957 vuoteen 1974 ja voitti kuusi kertaa Stanley Cupin: neljästi Toronto Maple Leafsin ja kahdesti Montreal Canadiensin kanssa. Hänen veljensä Pete Mahovlich on myös entinen jääkiekkoilija.
Saavutuksia

Calder Trophy 1958
kutsuttiin Hockey Hall of Fameen 1981
1998 sijalla 26 The Hockey News -lehden 100 suurimman pelaajan listalla
Aiheesta muualla

Frank Mahovlich The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Larry Regan | Calder Memorial Trophyn voittaja 1958 | Seuraaja: Ralph Backstrom |
Forgách utcan metroasema

Forgách utca on Budapestin metron linjan 3 asema Pestin puolella Unkarin pääkaupungissa Budapestissa. Asema on maanalainen ja se on avattu vuonna 1990.
Frank Lautenberg

Frank Lautenberg
Frank Raleigh Lautenberg (23. tammikuuta 1924 – 3. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen liikemies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain senaattorina New Jerseystä vuosina 1982–2001 ja jälleen vuodesta 2003 kuolemaansa asti.
Lautenberg oli juutalainen. Hänen vanhempansa olivat Venäjän ja Puolan juutalaisia. Lautenbergiltä on ensimmäisestä avioliitostaan neljä lasta.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frank Lautenberg Wikimedia Commonsissa
Force India VJM11

| Force India VJM11 |
| --- | --- |

Talli:   Force India  Force India
Suunnittelija(t):   Andrew Green
Kuljettajat:  11.  Sergio Pérez 31.  Esteban Ocon
Testikuljettajat:  34.  Nicholas Latifi  Nikita Mazepin
Teknisiä tietoja
Renkaat:  P Pirelli
Kilpailuhistoria
Debyytti:   Australian GP 2018
Kilpailuja:  21
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  1
MM-pisteitä:  52
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Viimeinen kilpailu:  Abu Dhabin GP 2018
Force India VJM11 on Formula 1 -talli Force Indian ja Racing Pointin käyttämä auto kaudella 2018. Autolla kilpailevat Sergio Pérez ja Esteban Ocon.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | Force India | Mercedes | P |  | AUS | BHR | CHN | AZE | ESP | MON | CAN | FRA | AUT | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | SIN | RUS | JPN | USA | MEX | BRA | ABU | 52 | 7. |
| 2018 | Force India | Mercedes | P |  Sergio Pérez | 11 | 16 | 12 | 3 | 9 | 12 | 14 | Kesk. | 7 | 10 | 7 | 14 | 5 | 7 | 16 | 10 | 7 | 8 | Kesk. | 10 | 8 | 52 | 7. |
| 2018 | Force India | Mercedes | P |  Esteban Ocon | 12 | 10 | 11 | Kesk. | Kesk. | 6 | 9 | Kesk. | 6 | 7 | 8 | 13 | 6 | 6 | Kesk. | 9 | 9 | DSQ | 11 | 14 | Kesk. | 52 | 7. |
| 2018 | Force India | Mercedes | P |  Nicholas Latifi |  |  |  |  |  |  | TD |  |  |  | TD |  |  |  |  | TD |  |  | TD | TD |  | 52 | 7. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Force India VJM11 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Force India VJM11
Käännös suomeksi
François Pinault

François Pinault 2015.
François Pinault (s. 1936 Les Champs-Géraux, Ranska) on ranskalainen yritysjohtaja ja taidekeräilijä, joka on luonut omaisuutensa perustamassaan Pinault-Printemps-Redoute -nimisessä yrityksessä. Pinault omistaa laajan nykytaiteen kokoelman, johon sisältyy Andy Warholin, Mark Rothkon, Jeff Koonsin ja Damien Hirstin teoksia. Vuodesta 1999 alkaen Pinault on ollut brittiläisen huutokauppakamari Christie’sin omistaja.
Ford Thames Trader

Vuonna 1964 valmistettu Thames Trader -hinausauto.
Ford Thames Trader -kuorma-auto.
Ford Thames Trader on Ford Motor Companyn brittiläisen siiven Ford of Britainin kuorma-automallisto, jonka autoja valmistettiin vuosina 1957–1965. Ne olivat ensimmäisiä Ford of Britainin suunnittelemia raskaita ajoneuvoja. Malliston autot käyttivät neljän ja kuuden sylinterin diesel- sekä bensiinimoottoreita.
Thames-nimi oli otettu käyttöön brittiläisten Ford-kuorma-autojen mallinimenä vuonna 1939 Thames-joen varrella sijainneen Dagenhamin tehtaan mukaan. Toisen sukupolven Ford Thames -kuorma-autot olivat tuotannossa vuosina 1949–1957. Trader-nimi lisättiin mallimerkintään kolmannen sukupolven kuorma-autojen esittelyn myötä vuonna 1957.
Vuonna 1962 nokattoman eli ”bulldog”-mallisen Thames Traderin rinnalle tuli nokallinen malli, jonka ohjaamoa oli aiemmin käytetty saksalaisessa Ford FK-4500 -kuorma-autossa. Nokallinen Thames Trader oli saatavissa samoilla painoluokilla kuin bulldog-mallikin, mutta nokallisen mallin ohjaamo oli huomattavasti mukavampi.
London Transport tilasi viisi Thames Traderiin pohjautuvaa kaksikerroksista bussia kuljettamaan pyöräilijöitä Dartford Tunnelin läpi. Niiden alakerros oli varattu polkupyörien säilyttämiseen. Nämä erikoisbussit lopettivat liikennöimisen vuonna 1965.
Ford Thames Trader oli Suomessa eniten myytyjä kuorma-autoja 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alkupuoliskolla. Vuonna 1961 Thames Trader 75 maksoi yli miljoona markkaa vähemmän kuin saman kokonaispainoluokan (10 000 kg) Scania-Vabis-, Sisu-, Vanaja- ja Volvo-kuorma-autot. Thames Trader -autoja tuotiin Suomeen vuosina 1957–1965 kaikkiaan 5 467 kappaletta. Monelle Thames Traderin alustalle rakennettiin Suomessa paloauto. Thames Traderin pahin kilpailija Suomen kuorma-automarkkinoilla oli samoin brittiläinen Bedford.
Thames Traderin alustoille rakennettiin Suomessa jonkin verran myös pieniä ja keskikokoisia linja-autoja. Esimerkiksi helsinkiläinen Oy Liikenne Ab hankki vuosina 1959–1961 kahdeksan Thames Trader -linja-autoa, jotka oli varustettu Oy Uusi Autokoriteollisuus Ab:n valmistamilla Wiima-koreilla.
Thames Trader -malliston seuraajaksi esiteltiin vuonna 1965 Ford D-sarja.
Gajapatin piirikunta

Gajapatin piirikunta (orijaksi ଗଜପତି ଜିଲ୍ଲା, Gajapati jillā) on yksi Intian Odishan osavaltion 30 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu lännestä Rayagadan piirikuntaan, pohjoisesta Kandhamalin piirikuntaan, idästä Ganjamin piirikuntaan ja etelästä Andhra Pradeshiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 577 817 asukasta.
Filmiteollisuus Fine

| Oy Filmiteollisuus Fine Ab |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1995
Lakkautettu:  2. tammikuuta 2013
Toimiala:  elokuvien ja televisio-ohjelmien tuotanto
Tuotteet:  elokuvat, tv-ohjelmat
Emoyhtiö:  Yellow Film & TV
Kotisivu:  filmiteollisuus.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oy Filmiteollisuus Fine Ab oli vuosina 1995–2013 toiminut suomalainen elokuvien ja televisio-ohjelmien tuotantoyhtiö. Vuonna 2013 yritys fuusioitiin konsernille emoyhtiöksi perustettuun Yellow Film & TV:hen ja Filmiteollisuus Fine on nykyisin sen aputoiminimi. Filmiteollisuuden operatiivisesta toiminnasta sekä konsernin strategisesta johtamisesta vastasi Olli Haikka, joka on toiminut vuodesta 2008 emoyhtiön toimitusjohtajana sekä vastaavana tuottajana.
Tunnetuimpia Oy Filmiteollisuus Fine Ab:n tuottamia ohjelmia ovat muun muassa Itse valtiaat, Jopet Show, Firma sekä Videotreffit. Uransa alkutaipaleella Filmiteollisuus profiloitui lähinnä tuottamalla erinäisiä harraste- ja lemmikkieläinohjelmia. Takavuosilta muistetaan myös kulttimainetta nauttineet ohjelmat Gonzo-TV, Blondirundi, Villit pippelit sekä Timo T.A. Mikkosen vuorokauden ympäri juontama, Guinnesin ennätyskirjaankin päätynyt Maailman pisin talkshow.
Funny-Films

Funny-Films Oy oli Spede Pasasen perustama suomalainen tuotantoyhtiö, jonka hän myi MTV:lle ja se sulautui MTV:hen. Yhtiö tuotti kaksi Uuno Turhapuro-elokuvaa ja muutaman muun Spede-elokuvan vuosina 1976, 1979–1981 ja 1986. MTV perusti Funny Films Oy:n uudelleen 1995. Se tuotti 1990- ja 2000-luvuilla MTV3:lle ja Subtv:lle TV-ohjelmia Räsypokka, Jyrki ja Bänd-X.
Nykyisin Yellow Film & TV-konserniin kuuluva Oy Filmiteollisuus Fine Ab osti Funny Filmsin vuonna 2002. Yhtiön toimitusjohtajana toimii Osku Pajamäki. Yhtiö on tuottanut muun muassa Kotipizzan tv-mainoksia sekä televisio-ohjelmia, kuten Kirjan takana ja Afganistan.
Funny-Films > Elokuvat

Lottovoittaja UKK Turhapuro (1976)
Koeputkiaikuinen ja Simon enkelit (1979)
Tup-akka-lakko (1980)
Uuno Turhapuron aviokriisi (1981)
Pölhölä (1981)
Liian iso keikka (1986)