stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Monacon Grand Prix 1955

|  Monacon Grand Prix 1955  |
| --- | --- |
 2. osakilpailu 7 osakilpailusta kaudella 1955. 

Päivämäärä:  22. toukokuuta 1955
Sijainti:  Monte Carlo, Monaco
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  3,145 km
Kilpailun pituus:  100 kierrosta, 314,500 km
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Juan Manuel Fangio   (Mercedes)
Paaluaika:  1.41,1
Palkintokoroke
Voittaja:   Maurice Trintignant   (Ferrari)
Toinen:   Eugenio Castellotti   (Lancia)
Kolmas:   Jean Behra  Cesare Perdisa   (Maserati Maserati)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Juan Manuel Fangio   (Mercedes)
Kierrosaika:  1.42,4 (kierroksella 27)
Monacon Grand Prix 1955 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 22. toukokuuta 1955 Monacossa. Kilpailun voitti ranskalaiskuljettaja Maurice Trintignant, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Jean Behra ja Cesare Perdisa jakoivat kolmannen sijan ja molemmat saivat 2 MM-pistettä.
Alberto Ascari oli 81. kierroksella siirtymässä kilpailun johtoon, kun hän ajoi öljyiseltä radalta ulos ja syöksyi satama-altaaseen. Hän nousi pintaan vain pieniä ruhjeita saaneena, mutta kilpailu jäi Ascarin viimeiseksi MM-osakilpailuksi, sillä hän kuoli toisessa onnettomuudessa neljä päivää myöhemmin.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 44 |  Maurice Trintignant | Ferrari | 100 | 2:58:10.2 | 9 | 8 |
| 2 | 30 |  Eugenio Castellotti | Lancia | 100 | +20.2 | 4 | 6 |
| 3 | 34 |  Jean Behra | Maserati | 99 | +1 krs. | 5 | 2 |
| Jaettu | 34 |  Cesare Perdisa | Maserati |  |  |  | 2 |
| 4 | 42 |  Giuseppe Farina | Ferrari | 99 | +1 krs. | 14 | 3 |
| 5 | 28 |  Luigi Villoresi | Lancia | 99 | +1 krs. | 7 | 2 |
| 6 | 32 |  Louis Chiron | Lancia | 95 | +5 krs. | 19 |  |
| 7 | 10 |  Jacques Pollet | Gordini | 91 | +9 krs. | 20 |  |
| 8 | 48 |  Piero Taruffi | Ferrari | 86 | +14 krs. | 15 |  |
| Jaettu | 48 |  Paul Frère | Ferrari |  |  |  |  |
| 9 | 16 |  Stirling Moss | Mercedes | 81 | +19 krs. | 3 |  |
| Kesk. | 40 |  Cesare Perdisa | Maserati | 86 | Ulosajo | 11 |  |
| Jaettu | 40 |  Jean Behra | Maserati |  |  |  |  |
| Kesk. | 26 |  Alberto Ascari | Lancia | 80 | Onnettomuus | 2 |  |
| Kesk. | 46 |  Harry Schell | Ferrari | 68 | Moottori | 18 |  |
| Kesk. | 36 |  Roberto Mieres | Maserati | 64 | Voimansiirto | 6 |  |
| Kesk. | 12 |  Élie Bayol | Gordini | 63 | Voimansiirto | 16 |  |
| Kesk. | 2 |  Juan Manuel Fangio | Mercedes | 49 | Voimansiirto | 1 | 1 |
| Kesk. | 8 |  Robert Manzon | Gordini | 38 | Vaihdelaatikko | 13 |  |
| Kesk. | 4 |  André Simon | Mercedes | 24 | Moottori | 10 |  |
| Kesk. | 18 |  Mike Hawthorn | Vanwall | 22 | Kaasu | 12 |  |
| Kesk. | 14 |  Louis Rosier | Maserati | 8 | Polttoainevuoto | 17 |  |
| Kesk. | 38 |  Luigi Musso | Maserati | 7 | Voimansiirto | 8 |  |
| DNQ | 22 |  Lance Macklin | Maserati |  |  |  |  |
| DNQ | 24 |  Ted Whiteaway | HWM-Alta |  |  |  |  |
| DNQ | 4 |  Hans Herrmann | Mercedes |  | Loukkaantui |  |  |
Muuta

Paalupaikka: Juan Manuel Fangio – 1.41,1
Nopein kierros: Juan Manuel Fangio – 1.42,4
Eugenio Castellotin ja Cesare Perdisan ensimmäinen palkintosija
Maurice Trintignantin ensimmäinen voitto.
Monferraton perimyssota

Monferraton perimyssota tai ensimmäinen Mantovan sota käytiin vuosina 1613–1617 Pohjois-Italiassa Mantovan herttuakunnan ja Monferraton herttuakunnan välillä. Mantovaa tukivat Espanja ja Itävalta ja Monferratoa Savoiji ja Ranska.
Ensimmäinen sota

Mantova oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alainen herttuakunta, joka sijaitsi Lombardian ja Venetsian välissä Pohjois-Italiassa. Helmikuussa 1612 Mantovan herttua Vincenzo I kuoli, ja häntä seurasi herttuaksi hänen poikansa Frans IV, joka kuitenkin kuoli jo saman vuoden joulukuussa. Fransilla ei ollut miespuolista jälkikasvua, ainoastaan 3-vuotias tytär. Mantovan perimysjärjestyksen mukaan herttuakunnan saattoi periä vain miespuoliset perilliset, joten se siirtyi Fransin veljelle, kardinaali Ferdinandille.
Mantovan herttuat olivat hallinneet Monferraton herttuakuntaa vuodesta 1536 lähtien. Monferrato sijaitsi erillään Mantovasta Lombardian ja Savoijin välissä. Sillä ei ollut samanlaista perimysjärjestystä kuin Mantovalla, joten sen saattoi periä myös naispuolinen jälkeläinen. Tämän vuoksi Fransin puoliso Margherita Savoiji vaati Monferraton herttuakuntaa tyttärelleen. Vaatimusta tuki Savoijin herttua Kaarle Emanuel I, Margheritan isä. Mantovan uusi herttua Ferdinand taas kääntyi Itävallan Habsburgien puoleen saadakseen tukea vaatimukselleen Monferraton suhteen. Habsburgien avusta huolimatta Ferdinandin ei onnistunut vallata Monferratoa kesään 1615 mennessä, jolloin ranskalaisten diplomaattien välityksellä solmittiin tulitauko osapuolten välille.lähde?
Toinen sota

Joulukuussa 1615 syttyi Uskok-sota Venetsian ja Itävallan välille. Venetsia etsi liittolaisia Sisä-Itävallan arkkiherttua Ferdinandia vastaan muualta Euroopasta, kun taas itävaltalaiset luottivat Espanjan apuun.
Vuonna 1616 sekä Ranska että Venetsia lupasivat tukea Savoijin herttua Kaarle Emanuelia, jos tämä päättäisi hyökätä Monferratoon uudestaan ja sitoisi siten espanjalaisten joukkoja. Savoijin herttua värväsi joukkoja laajalti, ja lopulta hänen armeijaansa kuului 4 000 saksalaista protestanttia kreivi Ernst von Mansfeldin johdossa ja noin 10 000 vapaaehtoista Ranskasta. Espanjan hallitseman Lombardian kuvernööri piti kuitenkin puolensa armeijan hyökkäystä vastaan, kunnes paavi Paavali V:n välityksellä solmittiin rauha lokakuussa 1617. Venetsian suunnitelma onnistui, sillä Monferraton perimyssodan syttyminen uudelleen esti arkkiherttua Ferdinandia saamasta espanjalaisapua Milanosta. Uskok-sota päättyi vuonna 1618.
Monferraton herttuakunnan kohtaloa puitiin uudestaan vuosina 1628–1631 käydyssä Mantovan perimyssodassa, kun Mantovan herttua Ferdinand kuoli 1626 ja häntä seurannut veljensä Vincenzo II vuonna 1627, kumpainenkin ilman laillisia jälkeläisiä.
Ramón Berenguer IV

Ramón Berenguer IV (oik.) ja hänen vaimonsa Peronella Filippo Arioston vuonna 1586 valmistuneen maalauksen kopiossa.
Ramón Berenguer IV (n. 1113 – 6. elokuuta 1162 Piemonte) oli Barcelonan kreivi vuosina 1131–1162 isänsä Ramón Berenguer III:n jälkeen, Provencen sijaishallitsija vuosina 1144–1157 ja Aragonian tosiasiallinen hallitsija vuosina 1137–1162. Aragonian varsinainen hallitsija oli hänen vaimonsa, kuningatar Peronella.
Barcelonan ja Aragonian yhdistyminen > Barcelonan periminen ja avioliitto Aragonian Peronellan kanssa

Kuollessaan vuonna 1131 Ramón Berenguer III oli jakanut valtakuntansa kahden poikansa kesken siten, että veljeksistä vanhempi Ramón Berenguer IV sai Barcelonan, Geronan, Vichin, Besalún ja Cerdagnen kreivikunnat ja nuorempi Berenguer Ramón peri Provencen. Näin Provencen ja Katalonian liitto purkautui.
Ramón jatkoi isänsä ristiretkimäisiä taisteluita Espanjan maureja vastaan. Kun Aragonia haki Barcelonasta turvaa Kastilian laajentumispyrkimyksiä vastaan, lupasi Aragonian kuningas Ramiro II naittaa Ramónille tyttärensä ja perijänsä Peronellan (s. 1135). Pariskunta kihlattiin 11. elokuuta 1137 ja muutaman kuukauden kuluttua 13. marraskuuta Ramiro II luopui vallasta vävynsä ja tyttärensä hyväksi.
Ramón ei koskaan kuitenkaan käyttänyt Aragonian kuninkaan titteliä, vaan kutsui itseään nimellä Aragonian prinssi. Saman kuninkaankruunun alle valtakunnat yhdistyivät pariskunnan pojan Alfonso II:n aikana. Valtioliitto kesti vuoteen 1410.
Barcelonan ja Aragonian yhdistyminen > Valtakunnan sisäinen vakauttaminen

Ramónin hallituskaudella hengelliset ritarikunnat esittivät vuosina 1140 ja 1141 vaateita Aragonian alueista entisen kuninkaan Alfonso I:n testamenttiin nojaten. Vuonna 1143 Ramón Berenguer ilmaisi huolensa "läntisen kirkon puolustamisesta Espanjassa ja muslimien karkottamisesta, ja useita lahjoituksia Temppeliherrojen ritarikunnalle tehneen isänsä Ramón Berenguer III:n muistoa kunnioittaen luovutti monia linnoituksia ritarikunnille, jotka näin saivat kompensaatioita menetyksilleen Aragoniasta ja Kataloniasta. Vuonna 1158 paavi Hadrianus IV vahvisti Ramónin oikeudet kaikkiin niihin maihin, jotka oli Alfonso I:n testamentissa aikoinaan annettu ritarikunnille ja niin testamentin aiheuttama kriisi sai tyydyttävän ratkaisun.
Barcelonan ja Aragonian yhdistyminen > Yhdistyneen valtakunnan merkitys

Aragonian ja Katalonian kreivikuntien sekä Barcelonan yhdistyminen kuningaskunnaksi oli keskiaikaisen Espanjan huomattavimpia tapahtumia. Keskinäisen kilpailun sijaan maat yhdistivät voimansa uudessa liittovaltiossa tavalla, joka toi kaikille etua. Jokainen entinen itsenäinen valtio säilytti tapansa, kielensä ja hallintonsa sekä pääkaupunkinsa, vaikkakin Ramón pyrki yhtenäistämään lainsäädäntöä. Ramón etsi myös sopua Kastilian Alfonso VII:n kanssa ja tunnusti tämän yliherruuden Zaragozan suunnalla. Kuninkaat sopivat myös Navarran jaosta ja vaikka Navarran Garcia säilyttikin maansa itsenäisyyden vuoden 1140 rauhan jälkeen, oli ajatus maan valtaamisesta kylvetty naapurimaiden kuninkaiden mieliin.
Taistelu Espanjan muslimivaltioita vastaan > Almerían valloitus

Tortosan valloituksen vuonna 1146 alla Ramón solmi liiton Genovan kanssa ja jatkoi näin isänsä työtä Barcelonan merimahdin kasvattamiseksi. Alfonso VII piiritti Almeríaa ja sai apua vasalliltaan Ramón Berenguerilta ja genovalaisilta, jotka pitivät Almeríaa merirosvojen tukikohtana. Genovalaisten 63 kaleeria ja 163 muuta alusta tulivat Almeríaan heinäkuussa 1147, Ramón Berenguerin joukot käsittivät yhden laivan ja 53 ritaria ja Alfonson alaisuudessa taisteli 400 ritaria ja 1 000 sotilasta. Kaupungin puolustajat tarjosivat Alfonsolle 100 000 maravedia lunnaita piirityksen lopettamisesta, mutta genovalaiset kieltäytyivät hyväksymästä tätä ja lopulta Almería antautui 17. lokakuuta 1147.
Taistelu Espanjan muslimivaltioita vastaan > Ristiretki Tortosaan

Kuningas Alfonso VII ja Ramón Berenguer tapasivat Almázanissa 5. huhtikuuta 1148 keskustellakseen muslimien vastaisten sotatoimien jatkamisesta. Alfonso aloitti Jaenin piirityksen ja Ramón genovalaisten tuella hyökkäsi Tortosaa vastaan. Paavi Eugenius III lupasi mahdollisille kaatuneille autuutta ja syntien anteeksiantoa ja Ramón Berenguer puolestaan lupasi liittolaisilleen genovalaisille kolmanneksen valloitettavasta kaupungista. Itse hän joutui ottamaan lainaa rahoittaakseen sotaretken.
Katalaanien ja genovalaisten lisäksi paikalle saapui Lissabonin piirityksestä vapautuneita ritareita sekä ranskalaisia ristiretkiläisiä. Tortosa antautui viiden kuukauden piirityksen jälkeen 31. joulukuuta 1148 ja seuraavana vuonna alussa Ramón Berenguer valtasi Fragan, Maquinenzan ja Lleidan. 24. lokakuuta 1149 mennessä hän oli näin saanut haltuunsa koko Katalonian Tortosaan saakka.
Taistelu Espanjan muslimivaltioita vastaan > Painostuksen lisääminen muslimeita kohtaan

Katalonian valloituksen jälkeen Ramón Berenguer iski silmänsä rannikkokaupunkeihin ja pakotti Valencian muslimihallitsijan Ibn Mardanishin maksamaan 100 000 kultadinaaria vuosittaista pakkoveroa. Summa oli valtaisa ja vuonna 1158 Ibn Mardinishin ei onnistunut saada tarvittavaa rahasummaa kokoon ennen kuin Ramónin piti näyttää mahtiaan ja näin jouduttaa rahan keräystä. Paavi Hadrianus IV ylistikin Ramónin aikeita "hallita barbaarisia ihmisiä ja villejä heimoja".
Ramón Berenguerin perhe

Petronellan ja Ramónin avioliitto solmittiin vuonna 1150, kun morsian oli saavuttanut soveliaan iän. Pariskunnan lapsia olivat:
Kuningas Alfonso II (1157–1196)
Provencen sijaishallitsija Ramón Berenguer (1158–1181)
Dulce (1160–1198), Portugalin kuningas Sancho I:n puoliso.
Ranskan avoin tennisturnaus 1998

Ranskan avoin tennisturnaus 1998 järjestettiin 25. toukokuuta – 7. kesäkuuta 1998.
Loppuottelut > Miesten kaksinpeli

Carlos Moyà –  Àlex Corretja 6–3, 7–5, 6–3
Loppuottelut > Naisten kaksinpeli

Arantxa Sánchez Vicario –  Monica Seles 7–6, 0–6, 6–2
Loppuottelut > Miesten nelinpeli

Jacco Eltingh /  Paul Haarhuis –  Mark Knowles /  Daniel Nestor 6–3, 3–6, 6–3
Loppuottelut > Naisten nelinpeli

Martina Hingis /  Jana Novotná –  Lindsay Davenport /  Nataša Zvereva 6–1, 7–6
Loppuottelut > Sekanelinpeli

Venus Williams /  Justin Gimelstob –  Serena Williams /  Luis Lobo 6–4, 6–4
Molykreion

| Molykreion> Μολύκρειον.Sijainti |
| --- | --- |
 Molykreion
Koordinaatit:  38°23′07″N, 21°44′57″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Velvína, Nafpaktía, Aitolia-Akarnania, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 700-luku eaa.–
Huippukausi:  n. 300-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Aitolia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Molykreion (m.kreik. Μολύκρειον, myös Molykreia/Molykria, Μολύκρεια/Μολυκρία, lat. Molycreium/Molycreia/Molycria) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aitoliassa Kreikassa. Se sijoitetaan yleensä nykyisen Nafpaktían kunnan alueelle linnuntietä noin kaksi kilometriä lounaaseen nykyisestä Velvínan kylästä ja noin 2,8 kilometriä pohjoiseen nykyisestä Molýkreion kylästä.
Maantiede

Molykreion sijaitsi Aitolian rannikolla lähellä Antirrhionin niemeä, joka kuului kaupungin alueeseen ja tunnettiin sen mukaan myös Molykreionin Rhionina (Rhion to Molykrikon, Ῥίον τὸ Μολυκρικόν tai Molykrion Rhion, Μολύκριον Ῥίον). Joskus kaupunki luettiin osaksi Ozolian Lokrista. Molykreionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Varsinaisen Molykreionin kaupungin paikka on ollut epäselvä. Se sijoitetaan yleensä kapealle pohjois-eteläsuuntaiselle vuorenhuipulle lähellä nykyistä Velvínan kylää. Toisaalta kaupunki on sijoitettu myös lähemmäksi merenrantaa ja Antirrhion niemelle itselleen. On ehdotettu myös, että merenrannalla olisi sijainnut erillinen Molykreionin satamakaupunki, joka olisi tunnettu samalla nimellä. Seuraavassa kaupungin oletettua paikkaa vuorenhuipulla kutsutaan Molykreionin akropoliiksi.
Historia

Strabonin mukaan Molykreion perustettiin sen jälkeen, kun doorilaiset olivat valloittaneet Peloponnesoksen niin kutsutussa doorilaisvalloituksessa. Historiallisesti kaupungin katsotaan olleen olemassa noin 700-luvulta eaa. lähtien. Korintti teki kaupungista siirtokuntansa noin 500-luvulla eaa. Antiikin lähteissä Molykreion mainitaan lähinnä Antirrhionin niemen alueelle sijoittuvien laivasto-operaatioiden yhteydessä. Peloponnesolaissodan aikaan 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla kaupunki oli Ateenan vallan alla. Sodassa spartalaiset valtasivat kaupungin Eurylokhoksen johdolla ja aitolialaisten avustuksella vuonna 426 eaa.
Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Molykrios (Μολύκριος), Molykrieus (Μολυκριεύς) ja Molykraios (Μολυκραῖος), feminiininä Molykrissa (Μολύκρισσα) ja Molykrias (Μολυκριάς).
Molykreionin akropoliin kaivaukset suoritettiin vuonna 1924. Nykyinen Molýkreion kylä, jonka vanha nimi oli Moúi (Μούι/Μούη), on ottanut nimensä antiikin aikaisesta kaupungista.
Rakennukset ja löydökset

Molykreionin akropoliin paikalta on löydetty jäänteitä asutuksesta, kaupunginmuureista, temppelistä ja stoasta eli pylväshallista. Ne on ajoitettu 300-luvulle eaa. Kaupunginmuuria on säilynyt parhaimmillaan noin 1,5 metrin korkeudelta.
Akropoliilta löydettyjä temppelin perustuksia pidetään yleensä Poseidonille omistetun temppelin jäännöksinä. Temppeli on ajoitettu noin vuoteen 320 eaa. Se edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli 6 x 13 pylvästä. Temppeli on rakennettu lähes pohjois-eteläsuunnassa, ja sen stereobaatin koko on noin 14,4 x 31,5 metriä ja stylobaatin koko noin 12,9 x 30,3 metriä. Temppelissä oli pronaos, naos ja opisthodomos.
Antiikin lähteiden mukaan Antirrhionin niemellä sijaitsi Poseidonille omistettu pyhäkkö. On epäselvää, onko kyseessä mainittu temppeli vai joku erillinen, merenrannalla ollut pyhäkkö. Erään piirtokirjoituksen mukaan kaupungissa on ollut myös Athenen kultti.
Temppelin pohjoispuolella sijaitsi stoa, jonka koko oli noin 38,8 x 11,4 metriä. Temppelin eteläpuolelta akropoliin korkeimmalta kohdalta on löydetty neliömäisen rakennuksen rauniot sekä mahdollisen alttarin jäänteet, ja sen ja temppelin välistä neljännen rakennuksen rauniot. Näiden käyttötarkoitusta ei tunneta. Muurien ulkopuolelta on löydetty asuinrakennusten jäänteitä, hautoja sekä suurikokoinen pyöreä vesisäiliö.
Radiotaajuusalueet

ITU:n määrittelemät radiotaajuusalueet
Radiotaajuusalueet on määrittely, joka jakaa — sähkömagneettisen spektrin infrapunasäteilyä matalataajuisemman (n. < 300 GHz) sähkömagneettisen säteilyn (radiotaajuusspektrin) — taajuudet pienempiin alueellisiin ja käyttötarkoituksen mukaisiin ryhmiin, eli radiotaajuusalueisiin.
Radiotaajuusalueiden ominaisuudet muuttuvat taajuuden mukaan; eri taajuusalueet sopivat paremmin tiettyyn käyttöön kuin toiset eivät.
Radiotaajuusalueen käytön kansainväliselle sopimiselle on tarpeensa, sillä radioaallot eivät kunnioita valtioiden rajoja. Lisäksi kaupalliset tuotteet, kuten radiovastaanottimet ja matkapuhelimet ovat maailmanlaajuisesti paremmin yhteensopivia, milloin taajuuksien käytöstä on mahdollisimman laaja konsensus. Tarkoituksena on myös turvata häiriötön radiotaajuuksien käyttö, käyttää rajalliset taajuudet mahdollisimman tehokkaasti ja tarkoituksenmukaisesti sekä taata tasapuolinen saatavuus.
Kansainvälinen televiestintäliitto (ITU) on YK:n alainen televiestintäverkkoja ja -palveluja kansainvälisesti koordinoiva järjestö. ITU:n tehtäviin kuuluu radiotaajuuksien jakaminen (engl. allocation).
ITU:n lisäksi muutkin tahot, kuten EU, IEEE, Nato ja valtiot ovat halunneet antaa omia määrityksiään radiotaajuuksien ryhmittelystä ja ryhmien käyttötarkoituksesta. Jako ja käyttöaiheet määritellään lopullisesti valtioiden välisissä sopimuksissa ja niiden omassa lainsäädännössä.
Eri määrittelyjen vertailua

| Taajuus | Taajuus | IEEE | EU, Nato, US ECM | ITU> Nro. | ITU> Lyh. | ITU> Alialue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |  |  | A |   |   |   |
| 0,03 Hz |  |  | A | -1 | ELF | Gigametric waves, (B.Gm) |
| 0,3 Hz |  |  | A | 0 | ELF | Hectomegametric waves, (B.hMm) |
| 3 Hz |  |  | A | 1 | ELF | Decamegametric, (B.daMm) |
| 30 Hz |  |  | A | 2 | ELF | SLF Megametric, (B.Mm) |
| 300 Hz |  |  | A | 3 | ULF | ULF |
| 3 kHz |  |  | A | 4 | VLF | VLF |
| 30 kHz |  |  | A | 5 | LF | LF |
| 300 kHz |  |  | A | 6 | MF | MF |
| 3 MHz |  | HF | A | 7 | HF | HF |
| 30 MHz |  | VHF | A | 8 | VHF | VHF |
| 250 MHz |  | VHF | B | 8 | VHF | VHF |
| 300 MHz |  | UHF | B | 9 | UHF | UHF |
| 500 MHz |  | UHF | C | 9 | UHF | UHF |
| 1 GHz |  | L | D | 9 | UHF | UHF |
| 2 GHz |  | S | E | 9 | UHF | UHF |
| 3 GHz |  | S | F | 10 | SHF | SHF |
| 4 GHz |  | C | G | 10 | SHF | SHF |
| 6 GHz |  | C | H | 10 | SHF | SHF |
| 8 GHz |  | X | I | 10 | SHF | SHF |
| 10 GHz |  | X | J | 10 | SHF | SHF |
| 12 GHz |  | Ku | J | 10 | SHF | SHF |
| 18 GHz |  | K | J | 10 | SHF | SHF |
| 20 GHz |  | K | K | 10 | SHF | SHF |
| 27 GHz |  | Ka | K | 10 | SHF | SHF |
| 30 GHz |  | Ka | K | 11 | EHF | EHF |
| 40 GHz |  | V | L | 11 | EHF | EHF |
| 60 GHz |  | V | M | 11 | EHF | EHF |
| 75 GHz |  | W | M | 11 | EHF | EHF |
| 100 GHz |  | W |  | 11 | EHF | EHF |
| 110 GHz |  | mm |  | 11 | EHF | EHF |
| 300 GHz |  |  |  | 12 | Decimillimetric waves, (B.dmm), 0,1-1 mm | Decimillimetric waves, (B.dmm), 0,1-1 mm |
| 3 THz |  |  |  | 13 | centimillimetric waves,  suom. dekamikrometriaallot,  (B.cmm),  10–100 μm | centimillimetric waves,  suom. dekamikrometriaallot,  (B.cmm),  10–100 μm |
| 30 THz |  |  |  | 14 | micrometric waves,  suom. mikrometriaallot,  (B.μm),  1–10 μm | micrometric waves,  suom. mikrometriaallot,  (B.μm),  1–10 μm |
| 300 THz |  |  |  | 15 | 'Petaherz Band', decimicrometric waves,  suom. desimikrometriaallot,  (B.dµm),  0,1–1 μm | 'Petaherz Band', decimicrometric waves,  suom. desimikrometriaallot,  (B.dµm),  0,1–1 μm |
3 PHz:
Muita alueita / määrityksiä

TLF (< engl. tremendously low frequency) 0-3 Hz.
Muita alueita / määrityksiä > Yleisradiotoiminnan taajuusalueet

LW (< engl. long wave, suom. pitkät aallot); amplitudimodulaatio (AM); 148,5–283,5 kHz; 1 057–2 019 m
MW (< engl. medium wave, suom. keskipitkät aallot); amplitudimodulaatio (AM); 526,5–1 606,5 kHz
SW (< engl. short wave, suom. lyhyet aallot); amplitudimodulaatio (AM); 2 300 kHz–26 100 kHz
ultralyhyet aallot (ULA) (VHF II); taajuusmodulaatio (FM); 65,9–108 MHz (Länsi-Euroopassa 87,5–108 MHz)
Muita alueita / määrityksiä > I, II, III, IV ja V

| I–V | AKA | MHz> Alue 1 | MHz> Alue 2 | MHz> Alue 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| I | VHF I | 47-68 | 54-68 | 47-68 |
| II | VHF II (ULA) | 87.5-108 | 88-108 | 87-108 |
| III | VHF III | 174-230 | 174-216 | 174-230 |
| IV | UHF I | 470-582 | 470-582 | 470-582 |
| V | UHF II | 582-960 | 582-890 | 582-960 |
VHF I ja VHF III; katso VHF
VHF II; katso ULA
UHF I ja UHF II; katso UHF
Muita alueita / määrityksiä > 27 MHz:n lyhytaaltoalue

27 MHz radio-ohjattavat lelut, langaton näppäimistö ja hiiri
Lupavapaiden LA-radiopuhelimien taajuusalue.
Muita alueita / määrityksiä > Mikroaaltoalueet

Mikroaaltoalueet ovat radioaaltoalueen ylimpiä taajuusalueita; yli 1 GHz:ä (aallonpituus (ap) alle 30 cm) — 3 000 GHz (ap. yli 0,1 mm). Mikroaaltotaajuuksia käytetään muun muassa televisiolähetyksiin ja mobiilidatasiirrossa. Mikroaallot kattaa ITU-alueet Desimillimetri (B.dmm, alias 'THF'),
EHF ja
SHF sekä UHF-taajuusalueesta osa-alueen 1 GHz–3 GHz.
Muita alueita / määrityksiä > ISM-radiotaajuudet

ISM-radiotaajuudet (ISM < engl. Industrial, Scientific and Medical [applications]) on joukko radiotaajuusalueita, jotka on varattu muiden sähkölaitteiden (ISM-laitteet) kuin varsinaisten radiolaitteiden käyttöön.
Suomessa

ITU:n radio-ohjessäännön ja radiotaajuusaluemääritysten lisäksi kansalliseen radiotaajuusaluejakoon vaikuttavat Euroopan komission taajuuksien käyttöä koskevat päätökset, eurooppalainen taajuuksienkäyttösuunnitelma (ERC:n raportti 25selvennä) ja kansalliset päätökset sekä keskinäiset sopimukset naapurimaiden kanssa.
VHF I -alueella (47–68 MHz) sijaitsi analogiset televisiokanavat 2–4
VHF II -alue (87,5–108 MHz) on edelleen varattu FM-radion ULA käyttöön
VHF III 174–230 MHz; oli analogiset televisiokanavat 5–12, varattu jatkossa sekä digitaalisen television että radion käyttöön
UHF 470–862 MHz; oli analogiset televisiokanavat 21–69; seitsemän koko maan kattavaa verkkoa sekä joitakin alueellisia taajuuksia
230–240 MHz, taajuusvarauksia digitaaliselle ääniradiolle
Euroopassa on osoitettu taajuuksia digitaaliselle ääniradiolle L-taajuusalueelta (1452–1492 MHz). Taajuusalueen soveltuvuutta laajemminkin multimedialle selvitetään Euroopan unionissa. Suomessa käyttöä rajoittaa toistaiseksi taajuusalueen käyttö Venäjällä muihin tarkoituksiin.
Yleisradion ulkotuotannolle on varattu valtakunnallisesti kaksi UHF-kanavaa (kanavat 21 ja 23). Kanavalla 23 on myös televisiolähettimiä.
Sotilaskäyttöön on televisiokanava-alueilta varattu UHF-taajuusalueen alialueet; 790–822 MHz (tv-kanavat 61–64) ja 838–862 MHz (tv-kanavat 67–69).
Televisiokanavien tilanne Geneven 2006-sopimuksen pohjalta:
UHF (470–862 MHz); kanavaniput A, B, C, D, E, F, G
VHF III (174–230 MHz); H, I
VHF I (47–68 MHz); poistui televisiokäytöstä
Terminologiaa > Viittaukset artikkelissa

↑  Televiestintäverkko; televiestintä + viestintäverkko; 'apuvälineiden välittämien signaalien avulla tapahtuvan viestinnän siirtotie, joka on toteutettu johtimella, radioaalloilla, optisesti tai muulla sähkömagneettisella tavalla' (Wiktionary)
↑  
Televiestintäpalvelu; televiestintä + [viestintä]palvelu; 'viestinnän palvelu, joka muodostuu kokonaan tai pääosin viestien siirtämisestä apuvälineiden avulla televiestintäverkossa' (Wiktionary)