Albania (Kaukasia)
Historia

Paikallisen legendan mukaan Albanian kuningaskunnan perusti kuningas Aran tai Arhan 300-luvulla eaa. Ensimmäinen historiallinen maininta on vuodelta 331 eaa., jolloin albanialaiset osallistuivat meedialaisten kanssa Gaugamelan taisteluun Persian kuninkaan Dareios III:n puolella Aleksanteri Suuren joukkoja vastaan. Myöhemmin alue kuului Atropatenen osana seleukidien ja Parthian valtakuntiin. Yhtenäinen Albanian kuningaskunta muodostui ilmeisesti 100-luvulla eaa.
Albanian kuningas Orois tai Oroezes kärsi vuonna 66–65 eaa. tappion Pompeius Magnusin johtamille roomalaisille, ja maasta tuli Rooman protektoraatti. Kuningas Zober kapinoi roomalaisia vastaan tuloksettomasti vuonna 36. Albanialaiset sotivat roomalaisten mukana Parthiaa vastaan, mutta harjoittivat sen kanssa myös vilkasta kaupankäyntiä. Georgialaisissa lähteissä Heretinä tunnettu Albanian luoteisosa joutui ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Iberian valtapiiriin.
Kaspianmeren rannalla asuneet massagetit muodostivat ajanlaskun alussa valtion, jonka keskuspaikkana toimi Tšol. Sikäläisen arsakidisuvun valta ulottui ajoittain Kurajoelle saakka. Vuonna 252–253 alue joutui sassanidien valtakunnan alaisuuteen. Albanian kuningas Urnair kääntyi 300-luvulla kristinuskoon. Uskonnollisista eroista huolimatta hän osallistui sassanidien rinnalla taisteluihin roomalaisia vastaan Mesopotamiassa vuonna 359 sekä Armeniaa vastaan vuonna 372. Sassanidikuningas Jazdegerd II yritti vuonna 450–451 käännyttää Albanian, Armenian ja Itä-Georgian kristityt zarathustralaisuuteen, mikä johti laajaan kapinaan ja sitä seuranneeseen Albanian kuningassuvun syrjäyttämiseen vuonna 462. Vuosina 482–484 tapahtui uusi kapina, jonka seurauksena sassanidit lopettivat kristittyjen vainoamisen ja tunnustivat Albanian kuninkaaksi Vatšagan III Hurskaan (487–510). Hän julisti kristinuskon valtionuskonnoksi ja ryhtyi vuorostaan vainoamaan zarathustralaisia. Vatšaganin kuoltua Albaniasta tuli jälleen Persian provinssi.
500-luvun lopusta lähtien Albania oli riippuvainen vuoroin sassanidien Persiasta, Bysantista ja kasaareista. Bysantin keisarin Herakleiosin lyötyä persialaiset Albanian maaperällä vuonna 624 ja sassanidien taistellessa arabeja vastaan Girdymanin aluetta hallinnut mehranidien ruhtinassuku käytti tilannetta hyväkseen ja palautti Albanian itsenäisyyden. Tämän ajan tunnetuin hallitsija on Dževanšir (638–670), joka luovi onnistuneesti Bysantin, arabien ja kasaarien eturistiriitojen välillä. Arabit syrjäyttivät hänen seuraajansa Varaz-Trdatin vuonna 705, ja Albania liitettiin osaksi kalifikunnan Armenian käskynhaltijakuntaa. Samalla sen kristitty väestö alkoi kääntyä islamiin. Jo 900–1000-luvuilla osa heistä oli sulautunut nykyisten azerien esi-isiin ja osa armenialaisiin.
Arabien kalifikunnan heikentyessä 700-luvun lopussa alueelle syntyi uusia muslimivaltioita kuten Gəncə, Bərdə, Širvan ja Derbent. Kuran eteläpuolelle jäi kuitenkin muutamia armenialaisia kristittyjä ruhtinaskuntia ja luoteeseen muodostui georgialainen Heretin ruhtinaskunta. 800-luvulla kalifi tunnusti Heretin armenialaissyntyisen ruhtinaan Sahlin Albanian hallitsijaksi. Hänen seuraajansa Amam otti vuonna 893 Albanian kuninkaan tittelin. Albanian kuninkaiksi kutsuivat itseään 900–1000-luvulla myös Kuran eteläpuolella sijainneen kristityn Hatšenin ruhtinaat. Vuoristo-Karabahin armenialaisruhtinaat esiintyivät Albanian kuninkaiden perillisinä vielä 1700-luvulla. Albanian kirkko liitettiin Armenian apostoliseen kirkkoon vuonna 1815.