stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kamppi
Historia > Sota ja uudistaminen

Suomen sisällissodassa Turun kasarmi tuhoutui Helsingin taistelun aikana lähes täysin. Jäljelle jäi vain kasarmin talousrakennus, joka remontoitiin Helsingin linja-autoasemaksi vuonna 1935. Kasarmin vanhan päärakennuksen paikalle valmistui Lasipalatsi vuonna 1936. Tämä linja-autoaseman ja basaarin yhdistelmä oli osa apulaiskaupunginjohtaja Erik von Frenckellin pyrkimystä tehdä kaupungista olympiakelpoinen. Lasipalatsi oli tarkoitettu tilapäiseksi, mutta kaupunkilaiset ihastuivat kohteeseen ja se sai jäädä. Rakennus kunnostettiin vuonna 1998. Suurin osa entistä varuskunta-aluetta, Lasipalatsin takaa Fredrikinkadulle saakka, toimi vuosikymmenien ajan linja-autoaseman laiturialueena, josta lähtivät sekä kaukoliikenteen että länsisuunnan lähiliikenteen linja-autot.
Myös Fredrikinkadun varrella sijainneet kasarmirakennukset on kaikki purettu. Tennispalatsi rakennettiin alueelle 1938. Seuraavana vuonna se nimettiin Auto- ja Tennistaloksi. Tennispalatsi-nimeä käytettiin aluksi vain kolmannen kerroksen urheilutiloista. Olympialaisissa 1952 hallit palvelivat koripallon kilpailu- ja harjoitustiloina. Arkkitehtiopiskelija Helge Lundströmin suunnittelema talo ehti saada purkutuomion 1971. Yleinen mielipide kuitenkin muuttui ja talo sai jäädä. Vuonna 1999 korjattu Tennispalatsi sisältää muun muassa Kulttuurien museon, Helsingin kaupungin taidemuseon näyttelytiloja, pelihallin, Hesburgerin ja Finnkinon 14 salia Suomen suurimmassa elokuvakompleksissa.
Modernistinen Autotalo vihittiin vuoden 1958 alussa. Alvar Aallon suunnittelema Sähkötalo valmistui vuonna 1973.
Ensimmäiset pienliikkeet avasivat ovensa 17. toukokuuta 1985 Graniittitalossa, johon alkujaan piti tulla tavaratalo. Heikki ja Kaija Sirenin suunnitteleman talon rakennustyöt alkoivat keväällä 1982. Talossa toimi Anttilan tavaratalo vuosina 1988–2016.
Kampinkadun nimi muutettiin Urho Kekkosen kaduksi syyskuun alussa 1980 Helsingin kaupungin lahjana silloin 80 vuotta täyttäneelle presidentti Urho Kekkoselle. Kekkonen oli asunut Kampinkadun varrella 1930-luvulta lähtien presidentiksi tuloonsa saakka.
Historia > Nykyaika

Helsingin metro saavutti Kampin vuonna 1983. 1990-luvulla monet Kampin alueella sijaitsevat rakennukset peruskorjattiin ja otettiin uudestaan käyttöön, muun muassa nykyään ravintoloilla ja kahviloilla täytetty Lasipalatsi (1937) ja elokuvateatteriksi muutettu Tennispalatsi (1952). Kampin länsiosassa sijaitsee Ressun peruskoulu ja itäosassa tunnetumpi Ressun lukio, molemmissa on suomenkielisen opetuksen lisäksi englanninkielinen IB-linja.
Kampissa räjäytettiin autopommi heinäkuussa 2002. Teko osoittautui myöhemmin palkkamurhaksi, josta kolme miestä tuomittiin elinkautisiin vankeusrangaistuksiin.
Syksyllä 2002 aloitettiin nimellä Kampin keskus tunnettu Suomen suurimmaksi rakennusurakaksi kutsuttu projekti, jossa siirrettiin linja-autoliikenne maan alle ja rakennettiin vapautuvan tilan päälle kauppakeskus, asuintaloja ja jalankulkijoille tarkoitettuja aukioita. Maanalaista terminaalia varten kaivettiin 300×100×10 metrin kuoppa, josta myös puhkaistiin uusi sisäänkäynti metroa varten. Vapaa tila terminaalin päällä ja terminaalin ohi kulkeva Salomonkatu muutettiin kävelykaduksi.
Kamppiin on suunniteltu rautatieasemaa osana pisararataa.
Kuvia

Autotalo
Bulevardi
Kampin kappeli
Kampintori
Lastenlehto
Tennispalatsi
Sähkötalo
Vanha kirkkopuisto
Vern Fleming

| Vern Fleming> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Vern Fleming
Syntynyt: 4. helmikuuta 1962 (ikä 62) New York
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  196 cm
NBA-varaus:  18. varaus, 1984 Indiana Pacers
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
:   Georgian yliopisto
Seurajoukkueet
1984–1995 1995–1996 1996–1997:   Indiana Pacers  New Jersey Nets  CSP Limoges
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 |  |  |
Vern Fleming (s. 4. helmikuuta 1962 New York) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi pelintelijänä NBA:ssa 12 kautta ja voitti olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984.
Fleming pelasi yliopistosarjoissa Georgian yliopiston joukkueessa. Indiana Pacers varasi hänet NBA:han 18. varausvuorolla vuoden 1984 varaustilaisuudessa.
Fleming edusti NBA:ssa vuosina 1984–1995 Indiana Pacersia ja sen jälkeen vielä yhden kauden ajan New Jersey Netsia. Hän pelasi kaikkiaan 893 runkosarjaottelua ja seitsemänä kautena yhteensä 37 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 11,3 pistettä, antoi 4,8 koriin johtanutta syöttöä ja otti 3,4 levypalloa, ja pudotuspeleissä vastaavat tilastolukemat olivat 7,7 pistettä, 3,1 syöttöä ja 2,3 levypalloa.
Kauden 1996–1997 Fleming pelasi vielä Ranskassa CSP Limogesin joukkueessa.
Fleming voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984. Hän teki alkulohkossa 15 pistettä Ranskaa ja kymmenen pistettä Kanadaa vastaan sekä otti molemmissa otteluissa viisi levypalloa. Loppuottelussa Espanjaa vastaan hän teki yhdeksän pistettä ja otti kaksi levypalloa.
Kangastatti

| Kangastatti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Suillaceae
Suku::  Tahmatatit Suillus
Laji::  variegatus
Kaksiosainen nimi
 Suillus variegatus  (Sw.) Kuntze 
Katso myös
   Kangastatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kangastatti (Suillus variegatus) on hyvä ruoka- ja kauppasieni.
Koko ja ulkonäkö

Kangastatin lakki on 5–15 cm leveä ja väriltään kellanruskea. Se on myös usein pienten ruskeiden täplien peittämä. Kostealla säällä lakin pinta on tahmea. Sienen malto on vaaleankeltaisia tai ruskeankeltaisia sekä pehmeää. Pillitys puolestaan on väriltään vihertävänkeltainen, vanhemmalla sienellä ruskeaan vivahtava. Sekä malto että pillikerros sinistyvät paineltaessa. Pillien suut ovat pienet toisin kuin nummitatilla (Suillus bovinus).
Kangastatin jalka tanakka ja sileäpintainen. Väriltään se on suunnilleen lakin kaltainen. Halkaistaessa senkin väri muuttuu tyvestä sinertäväksi. Sienen maku on mieto, aavistuksen verran hapahko. Kangastatin tuoksu on hapan.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaiset lajit

Kangastatin näköinen sienilaji on erityisesti edellä mainittu nummitatti. Ruskotatti (Boletus badius) ja samettitatti (Boletus subtomentosus) voivat myös joskus muistuttaa erehdyttävästi kangastattia.
Kasvuaika ja -paikka

Kangastatin esiintymisaika ulottuu elokuusta lokakuuhun. Se kasvaa männyn seuralaisena hiekkaperäisellä maalla ja jopa kallioilla. Sitä voi tavata myös kosteissa kangasmetsissä. Se on Suomessa yleinen koko maassa kuivinakin kesinä. Pohjoisen mäntykankailla kangastatti voi hyvinä sienivuosina olla erittäin runsas. Tällöin se on myös porojen tärkeää ravintoa.
Käyttö ravinnoksi

Kangastatti on hyvä ruokasieni. Sitä voidaan säilöä kuivattuna, kunhan se kuivatetaan riittävän ohuina siivuina. Kangastattia voidaan käyttää ruoaksi yksinään tai muiden sienilajien kanssa.
Kangastatti kerää maasta rautaa niin paljon, että jotkut tutkijat eivät suosittele sitä syötäväksi enempää kuin 600 grammaa viikossa. Lisäksi sillä näyttää olevan taipumus kerätä cesiumia, mikä on huomattava radioaktiivisen säteilyn lähde.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kangastatti (Suillus variegatus)
Luontoportti: Kangastatti (Suillus variegatus)
Ruokavirasto: Kangastatti (Suillus variegatus)
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Kangastatti (Suillus variegatus)
Arktiset Aromit: Kangastatti (Suillus variegatus)
Martat.fi: Kangastatti (Suillus variegatus)
Suomalaiset kauppasienet
haaparousku
kalvashaaparousku
haavanpunikkitatti
herkkutatti
isohapero
kangasrousku
kangastatti
karvarousku
kantarelli
kartiohuhtasieni
koivunpunikkitatti
korvasieni
kosteikkovahvero
kuusenleppärousku
lampaankääpä
mustatorvisieni
männynherkkutatti
männynpunikkitatti
männynleppärousku
suppilovahvero
tammenherkkutatti
rusko- ja vaaleaorakas
siitake
tryffelit
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Suillus variegatus:  Wikidata: Q1347128  BioLib: 62923  CoL: 53F9K  EoL: 195752  EPPO: SUILVA  Fungorum: 355913  GBIF: 5239923  iNaturalist: 363593  IRMNG: 11285634  IUCN: 122090821  MycoBank: 355913  NBN: NHMSYS0001499287  NCBI: 48592  NZOR: faa16e18-0291-4b83-932f-034572138604  Observation.org: 14690  Open Tree of Life: 1026592  Laji.fi: MX.72309 
Boletus variegatus:  Wikidata: Q96635548  CoL: 5WMW5  Fungorum: 173557  IRMNG: 10780153  NZOR: 477926b3-79ab-47e4-a6d6-b49282698343  Open Tree of Life: 4936341
Fjalar

| Fjalar |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  24. lokakuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Vielar
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fjalar on pohjoismainen miehen etunimi.
Fjalar on myös muinaisskandinaavisen taruston henkilöhahmo.

Suomessa nimen on tehnyt suosituksi Runebergin teos Kuningas Fjalar vuodelta 1844, joka merkittävästi vaikutti suomalaisen kansallishengen kehittymiseen. Nimestä on aikoinaan ollut käytössä myös suomenkielinen mukaelma Vielar.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Fjalar on Suomessa Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 808 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt 1900-luvun alkupuolella. Fjalarin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 24. lokakuuta. Vuosina 1908–1928 nimi oli samalla päivällä myös suomen­kielisessä kalenterissa.
Tunnettuja Fjalareja

Fjalar Finnäs (1953–2023), suomalainen väestötieteen ja tilastotieteen professori
Fjalar Holmberg (1911–1974), suomalainen vuorineuvos, Fiskarsin pääjohtaja
Fjalar Jarva (1910–1978), suomalainen poliisijohtaja ja hallitusneuvos
Fjalar Nordell (1903–1976), suomalainen vuorineuvos, Saloran toimitusjohtaja
Fjalar Åsten (1929–2016), suomalainen monen urheilulajin erotuomari
Kuvitteellisia Fjalareja

Fjalar, skandinaavisen mytologian hahmo
Kuningas Fjalar, Runebergin samannimisen teoksen päähenkilö
Fjalar eli ”Fjalle”, Taneli Mäkelän esittämä roolihahmo Handu Pumpulla sarjassa
Työväen Näyttämöiden Liitto

Työväen Näyttämöiden Liitto (TNL) on suomalainen vuodesta 1920 toiminut ammatti- ja harrastajateattereiden yhteinen järjestö. Liitolla on yhteensä noin 200 jäsenteatteria.
Liitto järjestää koulutusta ja teatteritapahtumia sekä vastaa jäsenteattereiden edunvalvonnasta. Se myös tiedottaa ja tarjoaa neuvontaa jäsenilleen. Toiminnassa painottuu myös kansainvälinen toiminta.
Liitto järjestää teatterifestivaaleja, muun muassa Työväen näyttämöpäivät Mikkelissä ja KUULAS – Lasten Teatteritapahtuma Kuusankoskella Kouvolassa.
Liiton puheenjohtaja on vuodesta 2019 kansanedustaja Tarja Filatov. Presidentti Tarja Halonen on liiton kunniapuheenjohtaja.
Aiheesta muualla

TNL:n verkkosivut
| n k Kansan Sivistystyön Liiton jäsenjärjestöt |
| --- | --- |
Yhteisöt:  Eläkeläiset  Folkets Bildningsförbund  Kansantalot  Palvelualojen ammattiliitto Pam  Pinskut  Suomen Elintarviketyöläisten Liitto  Seta  Suomen Siirtolapuutarhaliitto  Suomen Työväen Urheiluliitto  Teollisuuden vaikuttajat  Työväen Näyttämöiden Liitto  Tukihenkilötyö  Tutkijaliitto  Vasemmistoliitto  Vasemmistonuoret  Vasemmisto-opiskelijat  Yleinen lehtimiesliitto  Yrjö Sirolan Säätiö 
| n k Työväen Sivistysliiton jäsenjärjestöt |
| --- | --- |
Jäsenet:  Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT  Eläkkeensaajien Keskusliitto  Ensi- ja turvakotien liitto  Finlands Svenska Socialdemokrater  Hyvinvointilomat  Julkisten ja hyvinvointialojen liitto  Kotien Puolesta Keskusliitto  Nuorten Kotkien Keskusliitto NKK  Palvelualojen ammattiliitto Pam  Paperiliitto  Posti- ja logistiikka-alan unioni  Rautatiealan Unioni RAU  Demarinuoret  Sosialidemokraattiset Opiskelijat  Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK  Suomen Merimies-Unioni  Suomen retkeilyliitto  Suomen Sosialidemokraattinen Puolue  Suomen Sosialidemokraattinen Sanomalehtimiesliitto  Suomen Työväen Musiikkiliitto  Suomen Työväentalojen liitto  Sähköalojen ammattiliitto  Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitto  Teollisuusliitto  Työväen Akatemian Kannatus  Työväen Arkiston Säätiö  Työväen Näyttämöiden Liitto  Työväen Urheiluliitto TUL  Vanhus- ja lähimmäispalvelun liitto
FS Flandre (1864)

| Flandre |
| --- | --- |
 Aluksen pienoismalli

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Cherbourg
Kölinlasku:  21. tammikuuta 1861
Laskettu vesille:  12. kesäkuuta 1864
Palveluskäyttöön:  toukokuu 1865
Poistui palveluskäytöstä:  1886
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 900-6 000 t
Pituus:  80,72 m
Leveys:  17 m
Syväys:  7,7-8,4 m
Koneteho:  3 050-3 600 ihp
Nopeus:  13-14,5 solmua
Miehistöä:  579-594
Aseistus
Aseistus:  30 × 164 mm Mle1858-60 BL -tykkiä
Flandre oli Ranskan laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu Provence-luokan ironclad.
Valmistus

Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 21. tammikuuta 1861. Alus laskettiin vesille 12. kesäkuuta 1864 ja se otettiin palvelukseen toukokuussa 1865.
Palvelus

Saksan–Ranskan sodassa alus oli Ranskan Itämeren laivastossa.
Alus poistettiin Cherbourgissa alusluettelosta 12. marraskuuta 1886 ja se romutettiin vuonna 1887.
Fissio
Fissiossa käytetyt polttoaineet

Sähköntuotannossa käytetään uraanin isotooppia 235U, koska se on ainoa luonnossa esiintyvä isotooppi, jolla saadaan aikaan fissioiden ketjureaktio termisillä neutroneilla. Fissiokelpoista 235U-isotooppia esiintyy luonnon uraanissa ainoastaan 0,7 %; loput ovat 238U-isotooppia. Fissiossa voidaan käyttää myös muita uraanin keinotekoisia isotooppeja, kuten 239U ja myös plutoniumin keinotekoisia isotooppeja, kuten 239Pu ja 235Pu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nuclear fission World Nuclear Association
Nuclear fission Encyclopedia Britannica
Ydintekniikka
| --- | --- |
Ydinfysiikka:   Atomi  Fissio  Fuusio  Säteily  Radioaktiivisuus  Ionisoiva säteily  Ydinräjähdys  Fissiili  Vaikutusala  Kriittinen massa 
Ydinvoima:   Ydinvoiman käyttökohteet  Ydinpolttoainekierto  Säteilyturvallisuus  Ydinturvallisuus  Ydinjätehuolto  Geologinen loppusijoitus  Uraani  Uraanin esiintyminen  Uraanikaivos  Uraanin väkevöinti  Plutonium  Torium  Torium-ydinpolttoainekierto 
Ydinreaktori:   Kevytvesireaktori  Kiehutusvesireaktori  Painevesireaktori  VVER-reaktori  EPR-reaktori  RBMK-reaktori  MKER-reaktori  CANDU-raskasvesireaktori  AP1000-reaktori  Pieni modulaarinen reaktori  Hyötöreaktori  Kiihdytinreaktori  SCWR-reaktori  Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori  Sulasuolareaktori  Kaksoisfluidireaktori  Fuusioreaktori 
Ydinaseet:   Ydinsota  Vetypommi  Neutronipommi  Ydinaseriisunta  Vaikutukset 
Ydinonnettomuus:   Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus  Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus  Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus  Luettelo ydinonnettomuuksista  Luettelo ydinlaitostapahtumista  Ydinvoimalan sydämen sulamisonnettomuus  Ydinaseonnettomuus  INES-asteikko 
Ydinvoima Suomessa:   Olkiluodon ydinvoimalaitos  Loviisan ydinvoimalaitos  Hanhikiven ydinvoimalaitos
Tapio Flinck

| Tapio Flinck> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. elokuuta 1950 (ikä 74) Pori, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  96 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1969–1984
Seurat:  Ässät (SMS), (SML)
Valmennusura
Vuodet:  1986–1990, 2015–2016
Seurat:  Ässät (SML) JoKP (SML) Kiekkohait (II div.)
Tapio Flinck (s. 14. elokuuta 1950 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän pelasi puolustajana SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1969–1984 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta.
Flinck edusti koko pääsarjauransa ajan Porin Ässiä. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 496 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 62 + 74 = 136 ja jäähymääränsä 321 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 48 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 6 + 4 = 10 ja jäähyminuutteja 23. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1971 ja 1978 sekä saavutti lisäksi kolme SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Flinck pelasi Suomen maajoukkueessa 45 maaottelua, joissa hän teki yhteensä kaksi maalia ja sai kaksi syöttöpistettä. Hän edusti Suomea yksissä MM-kilpailuissa.
Valmentajaurallaan Flinck toimi Porin Ässien päävalmentajana vuosina 1986–1989. Flinckin alaisuudessa joukkue putosi kaudeksi 1989–1990 I-divisioonaan. Flinck itse puolestaan siirtyi valmentamaan Ässät liigasta pudottanutta Joensuun kiekkopoikia, joka kuitenkin seuraavana keväänä hävisi karsintasarjan Ässille ja putosi takaisin I-divisioonaan. Kaudelle 2015–2016 Flinck teki paluun valmennustoimintaan ja ryhtyi II divisioonassa pelaavan Salon Kiekkohaiden päävalmentajaksi.
Tapio Flinckin poika Tommy Flinck on myös entinen jääkiekkoilija. Hän teki pitkän uran Ranskan 2-liigassa Mulhousen, Strasbourgin ja Toulousen joukkueissa vuosina 1998–2013. Myös Tommy on jatkanut uraansa valmennuksen parissa sekä Ranskassa että Italiassa.
Kannaksen armeija

Kannaksen armeijan ryhmitys talvisodan alkaessa
Kannaksen armeija (Kan.A) oli suomalainen sotatoimiyhtymä talvisodassa. Sen vastuuna oli Karjalankannaksen puolustaminen ja se oli vahvuudeltaan Suomen armeijan suurin yksikkö. Armeijan esikunta sijaitsi Imatralla. Kannaksen armeijan vahvuus talvisodan alkessa oli 133 000 miestä.
Komentajat

kenraaliluutnantti Hugo Viktor Österman 2. lokakuuta 1939–19. helmikuuta 1940
kenraaliluutnantti Erik Heinrichs 19. helmikuuta 1940–16. maaliskuuta 1940
Molempien esikuntapäällikkönä toimi koko talvisodan ajan eversti K. A. Tapola, joka jatkoi Erik Heinrichsin esikuntapäällikkönä talvisodan jälkeen perustetussa Maavoimien esikunnassa.
Organisaatio > Talvisodan alkaessa

Armeijan pääosan muodosti kaksi armeijakuntaa. Sodan alussa armeijan reservinä oli yksi divisioona.  Neuvostoliiton rajan ja pääpuolustuslinjan väliin oli sijoitettu suojajoukkojen neljä ryhmää, joiden tehtävänä oli viivyttää vihollisen etenemistä.
II armeijakunta (II AK ) komentaja kenraaliluutnantti Harald Öhquist
4. divisioona
5. divisioona
11. divisioona (myöhemmin 2. divisioona)
Ratsuväkiprikaati
III armeijakunta (III AK ) komentaja kenraalimajuri Erik Heinrichs.
8. divisioona
10. divisioona (myöhemmin 7. divisioona)
Reservi
1. divisioona
Rajan ja pääpuolustuslinjan välille oli sijoitettu suojajoukkojen neljä ryhmää, jotka oli nimetty paikkakuntien mukaan:
Uudenkirkon ryhmä
Muolaan ryhmä
Lipolan ryhmä
Raudun ryhmä
Organisaatio > II AK:n vastahyökkäys

II AK suoritti 23. joulukuuta vastahyökkäyksen, jota varten sille alistettiin armeijan reservinä ollut 1. divisioona ja ylipäällikön reservinä ollut 6. divisioona, joka oli 19. joulukuuta alistettu Kannaksen armeijalle.
Organisaatio > Uudelleenorganisointi

Armeijan komentaja Hugo Österman sai eron tehtävästään 19. helmikuuta 1940 ja tilalle määrättiin samalla päivämäärällä kenraaliluunantiksi ylennetty III armeijakunnan komentaja Erik Heinrichs. III AK:n komentajaksi nimitettiin kenraalimajuri Paavo Talvela.
Täydennysyksiköistä muodostetuilla divisioonilla vahvistettiin Kannaksen puolustusta, 21. divisioona alistettiin III AK:lle ja 23. divisioona II AK:lle.
II armeijakunta jaettiin 25. helmikuuta 1940, jolloin muodostettiin uusi I armeijakunta. Sille alistettiin 1. divisioona ja 2. divisioona (aikaisemmin 11. divisioona) ja 4. prikaati. Komentajaksi nimitettiin 1. divisioonan komentaja kenraalimajuri Taavetti Laatikainen.
Vihollisen uhatessa Viipurinlahden suunnalla perustettiin Rannikkoryhmä (kooltaan armeijakunta) torjumaan lahden ylitystä. Komentajana toimi aluksi kenraalimajuri Kurt Wallenius, joka vapautettiin tehtävästään 3. maaliskuuta ja komentajaksi määrättiin kenraaliluutnantti K. L. Oesch.
Lakkautus

Kannaksen armeija lakkautettiin 16. maaliskuuta 1940 ja sen esikunnasta muodostettiin uusi Maavoimien esikunta, jonka komentajana jatkoi kenraaliluutnantti Heinrichs.
Flashdance

| Flashdance |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Adrian Lyne
Käsikirjoittaja:  Thomas Hedley Jr. Joe Eszterhas
Tuottaja:  Don Simpson Jerry Bruckheimer
Säveltäjä:  Giorgio Moroder
Kuvaaja:  Donald Peterman
Leikkaaja:  Walt Mulconery
Tuotantosuunnittelija:  Charles Rosen
Pukusuunnittelija:  Michael Kaplan
Pääosat:  Jennifer Beals Michael Nouri Lilia Skala Sunny Johnson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures PolyGram Filmed Entertainment
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1983
Kesto:  95 minuuttia 92 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Flashdance on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut musikaalielokuva. Se oli ilmestyessään menestys ja sisältää menestyskappaleet Irene Caran ”Flashdance... What a Feeling” ja Michael Sembellon ”Maniac”.
Juoni

Pittsburghilainen Alex Owens (Jennifer Beals) työskentelee päivisin hitsaajana ja iltaisin paikallisen baarin tanssijana. 18-vuotias Alex kohtaa iloja ja suruja matkalla kohti ammattitanssijan uraa.
Vastaanotto ja vaikutus

Flashdancen menestys nuorten keskuudessa loi Yhdysvalloissa erityisen nuorten naisten pukeutumistyylin. Siihen kuuluivat kuluneet collegepuserot, joiden kaula-aukkoa oli revitty laajemmaksi niin, että se paljasti olkapään ellei enemmänkin. Myös muut siihen asti kuntosalivaatteina pidetyt vaatteet yleistyivät jokapäiväisessä käytössä ja korostivat uutta naistyyppiä: itsenäistä ja maanläheistä, urheilullista ja seksikästä.
Suomessa ensi-ilta-arvostelut olivat murskaavia. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta (kaikki miehiä) kaksi antoi elokuvalle kaksi tähteä, kaksi yhden tähden ja loput eivät sitäkään. Keskiarvoksi tuli 0,75 tähteä neljästä.
Vuosikymmen myöhemmin Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Sinisalo kutsui elokuvan päähahmoa amerikkalaisen unelman tavoittelijana ”feminiiniseksi versioksi Rockystä”.
Elokuva voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon kappaleellaan ”Flashdance... What a Feeling”.
Kansainvaellusaika

Kansojen vaellukset Länsi- ja Itä-Rooman valtakuntien alueella 100–700-luvuilla
Kansainvaellusaika on keskiaikaa edeltänyt ajanjakso, jolloin useat kansat lähtivät liikkeelle asuinsijoiltaan. Manner-Euroopassa kansainvaellusaika ajoitetaan yleensä noin vuosiin 380–470 jaa. Rooman valtakunnan loppuvaiheilta keskiajan alkuun ja Pohjoismaissa vuosiin 400–550 jaa.
Kansainvaellusajan alkuna on joskus pidetty manner-Euroopassa hunnien hyökkäystä länteen vuonna 375 ja loppuna Länsi-Rooman viimeisen keisarin syrjäyttämistä vuonna 476. Kansainvaellusaika vastaa ajallisesti ja sisällöltään jossakin määrin käsitettä myöhäisantiikki. Kansainvaellusaika on perinteisesti kuvattu barbarian, sivistymättömyyden ja sekasorron täyttämänä synkkänä kautena. Sotaisa ja rauhaton kyseinen aikakausi epäilemättä olikin, mutta nykyinen historiankirjoitus pitää tätä perinteistä kuvaa kansainvaellusajasta yksipuolisena ja turhan lohduttomanakenen mukaan?.
Kansainvaellusaikana useat eri väestöryhmät (”kansat”) lähtivät liikkeelle aiemmilta asuinsijoiltaan ja muuttivat eri alueiden väestöllisiä ja poliittisia olosuhteita. Liikehdinnässä oli mukana muun muassa germaaneja ja slaaveja sekä turkinsukuisia ja iraanisia kieliä puhuneita väestöjä. Väestöjen liikehdintä kohdistui Euraasian aroilta sekä Keski- ja Pohjois-Euroopasta kohti Rooman valtakuntaa, joka ei pystynyt enää puolustamaan rajojaan ja ylläpitämään keskushallintoa. Liikkuneet väestömassat eivät olleet kovin suuria: lähinnä kyse oli pienistä mutta iskukykyisistä sotajoukoista, jotka toisinaan kuljettivat mukanaan myös naisia ja lapsia.
Germaanien levittäytyminen Britteinsaarilla ja slaavien levittäytyminen Keski- ja Itä-Euroopassa jättivät pysyvän vaikutuksen.