stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eeta Carinae

| Eeta Carinae |
| --- | --- |
 Eeta Carinae (valkoinen alue keskellä), ja sitä ympäröivä Homunculus-sumu
Bayerin designaatio:  Eeta Carinae
HD-designaatio:  HD 93308
Muut designaatiot:  HR 4210, SAO 238429, WDS 10451-5941, IRAS 10431-5925, GC 14799, CCDM J10451-5941
Fyysiset ominaisuudet
Näennäinen kirkkaus:  5,5 (Vaihdellut välillä -0,8−7,9) mv
Väri-indeksi:  B-V 0,61 U-B -0,45
Lämpötila:  20 000−30 000 K
Massa:  100−150 M☉
Muuttujatyyppi:  LBV
Ikä:  1 000 000−3 000 000 vuotta
Astrometriset ominaisuudet
Tähdistö:  Köli
Rektaskensio (J2000):  10h 45m 03,6s
Deklinaatio (J2000):  -59° 41′ 04,3″
Etäisyys:  7 500 vv
Säteisnopeus:  -25,0 km/s
Ominaisliike:  RA: -7,6, dec: 1,0 mas/v
 Näkyy leveysasteiden 30° N  ja 90° S välillä. 
Eeta Carinae (η Car tai η Carinae) on hyvin kirkas tähtijärjestelmä Kölin tähdistössä. Eeta Carinaen tähtijärjestelmän arvioidaan koostuvan kahdesta tähdestä; siihen kuuluu suuri hyperjättiläinen, muuttuva tähti Eeta Carinae A ja kuumempi sekä kirkkaampi ylijättiläinen, Eeta Carinae B. Eeta Carinaen etäisyys Maasta on noin 7 500 valovuotta, ja sen näennäinen kirkkaus on noin 5,5 magnitudia. Tähtijärjestelmää ympäröi Homunculus-sumuksi nimetty emissiosumu.
Eeta Carinae on epävakaa ja menettää massaansa nopeasti aurinkotuulen muodossa (massakato vastaa noin 500 Maan massaa vuodessa). Sen arvellaan räjähtävän supernovana tai hypernovana noin 10 000−20 000 vuoden kuluttua.
Järjestelmän ominaisuudet > Eeta Carinae A ja B

Eeta Carinae on yksi Linnunradan kirkkaimmista ja suurimmista kohteista. Erityisen merkittävän siitä tekee sen kirkkauden suuri vaihtelu viimeisten vuosikymmenien ja vuosisatojen aikana. Eeta Carinae A on hyperjättiläistähti, joka on jopa 5 miljoonaa kertaa Aurinkoa kirkkaampi (vastaa noin Pistoolitähden kirkkautta). Sen massa vastaa noin 100−150 Auringon massaa, vaikkakin se lienee menettänyt massaansa aurinkotuulen muodossa jo 40 Auringon massan verran. Yksin vuoden 1843 purkauksen aiheuttama massakato lienee vastannut 2−3 Auringon massaa. Eeta Carinaen arvioidaan olevan 1−3 miljoonan vuoden ikäinen, ja se kuuluu melko harvinaiseen kirkkaitten sinisten muuttujien (LBV) ryhmään.
Eeta Carinae A:ta uskotaan kiertävän sitä pienempi, kuumempi ja kirkkaampi ylijättiläinen Eeta Carinae B. Se havaittiin suoraan ensimmäistä kertaa vuonna 2005, mutta sen olemassaoloa oltiin arveltu jo aiemmin. Teoriaa tukee erityisesti noin 5,5 vuoden sykleissä tapahtuvat himmenemiset näkyvän valon, infrapunasäteilyn ja röntgensäteilyn aallonpituuksilla. Vaihtelu on ollut melko säännöllistä lukuun ottamatta vuonna 2008 tapahtunutta äkillistä himmenemistä, jonka syy on edelleen kiistanalainen.
Järjestelmän ominaisuudet > Homunculus-sumu

Homunculus-sumu, Eeta Carinaen tuntomerkki, on varsinaisia tähtiä ympäröivä laajeneva, kahta rinnakkaista sienipilveä muistuttava punertava emissiosumu, joka syntyi vuoden 1843 purkauksessa. Kumpikin pilvistä on kooltaan satoja kertoja aurinkokuntaamme suurempi. Kokonaisuudessaan sumun läpimitta on noin 30 valovuotta.
Homunculus-sumu koostuu pölystä ja kaasusta, joka absorboi itse tähdestä tulevaa näkyvää valoa. Absorboitu valo lämmittää pölyä ja saa sen emittoimaan infrapunavaloa. Tämän takia tähti vaikuttaa lähettävän suurimman osan säteilystään infrapunavalona, ja 10−20 mikrometrin aallonpituuksilla se onkin taivaan kirkkain tähti.
Homunculus-sumu on osa huomattavasti suurempaa Kölin sumua. Kölin sumu on pääasiassa ionisoidusta vedystä (H-II) koostuvaa uusien tähtien muodostumisen aluetta, jossa myös Eeta Carinae on muodostunut noin miljoona vuotta sitten. Kölin sumua kutsutaan joskus nimellä ”Eeta Carinae -sumu” tunnetun tähden mukaan, mutta sitä ei tule sekoittaa Homunculus-sumuun.
Tulevaisuus

Eeta Carinae on äärimmäisen epävakaa tähti. Vuonna 1843 tapahtuneen suuren räjähdyksen lisäksi pienempiä purkauksia on havaittu vuosina 1890 ja 1998−1999. Ei ole varmaa, onko vastaavia räjähdyksiä tapahtumassa myös lähitulevaisuudessa, mutta varmaa on, että tähden tila ei ole vakautumassa. Vuonna 2003 arvioitiin, että Eeta Carinae voisi räjähtää supernovana tai vielä voimakkaampana hypernovana noin 10 000−20 000 vuoden kuluttua sen ytimen luhistuessa mustaksi aukoksi. Toisissa arvioissa esitetään, että räjähdyksen ajankohtaa ei voida ennustaa, vaan se voisi sattua milloin vain (eli myös olla jo tapahtunut).
Tähtitieteilijä Dave Pooleyn mukaan Eeta Carinaen räjähdys näkyisi Maassa niin kirkkaana, että se olisi nähtävissä päivätaivaalla ja että sen valossa voisi jopa lukea kirjaa yöllä.
Tulevaisuus > Vaikutukset Maahan

Eeta Carinaen tuhoutuminen aiheuttaisi tyypillisen supernovan tai hypernovan tapaan voimakkaita gammapurkauksia, jotka voivat kestää muutamasta millisekunnista tuhanteen sekuntiin. Mikäli tällainen gammapurkaus kohdistuisi Maahan Eeta Carinaen etäisyydeltä, ilmakehään osuva energia vastaisi yhtä kilotonnia TNT:tä neliökilometrille. Tästä seuraisi todennäköisesti otsonikerroksen täydellinen tuhoutuminen, suuret ilmakehässä liikkuvat paineaallot, tulipalot ja maailmanlaajuiset myrskyt.
Arvioiden mukaan Eeta Carinaen räjähdys ei kuitenkaan ole uhka maanpäälliselle elämälle, sillä Eeta Carinaen akselin kaltevuus estänee vaarallisimman gammasäteilyannoksen pääsyn Maahan. Säteily saattaisi kuitenkin riittää esimerkiksi viestintäsatelliittien häiritsemiseen. Mahdollisesti elämää ylläpitävillä planeetoilla gammapurkausten reitillä voisi tapahtua joukkosukupuuttoja riippuen niiden etäisyydestä Eeta Carinaeen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eta Carinae: Hubble Space Telescope Treasury Project (Arkistoitu – Internet Archive)
X-ray Monitoring of Eta Carinae
The 2003 Observing Campaign
| --- | --- |
Tähdet: Canopus, β Car, ε Car, ι Car, θ Car, υ Car A, ω Car, PP Car, 337 Car, V357 Car, χ Car, HD 84810, HD 94510, HD 90853, HD 76728, V382 Car, HD 79447, I Car, HD 83183, V343 Car, HD 80230, N Car, A Car, HD 91942, G Car, V344 Car, HD 83944, V520 Car, V533 Car, HD 96566, P Car, E Car, HD 92397, K Car, B Car, V518 Car, HD 81101, D Car, HD 73389, Q Car, V376 Car, L Car, HD 92063, V371 Car, 23 Car, V386 Car, M Car, C Car, HD 77370, V460 Car, V524 Car, HD 73390, H Car, O Car, V374 Car, T Car, R Car, η Car, υ Car B, QZ Car, HD 93131, S Car, AG Car, HD 65216, OGLE-TR-113, OGLE-TR-111, OGLE-TR-132
Eksoplaneetat: HD 65216 b, OGLE-TR-113 b, OGLE-TR-111 b, OGLE-TR-132 b
Eeta Carinae Hubble-avaruusteleskoopin kuvaamana vuonna 1995.
Massiivinen tähti romahtaa mustaksi aukoksi synnyttäen gammapurkauksia.
Maija-Riitta Ollila

| Maija-Riitta Ollila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1956 (ikä 68) Karjala Tl
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  filosofi ja filosofian opettaja
Maija-Riitta Ollila (s. 9. huhtikuuta 1956 Karjala Tl) on suomalainen filosofi ja valtiotieteen tohtori. Hän on toiminut filosofian opettajana muun muassa Helsingin yliopistossa, Turun kauppakorkeakoulussa ja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa.
Ollila väitteli vuonna 1993 aiheesta The ethics of rendezvous: morality, virtues and love (julk. Philosophical Society of Finland).
Ollila valittiin Speaker's Forumin Vuoden Puhujaksi vuonna 2009.
Ollila on naimisissa kansantaloustieteen professori Matti Tuomalan kanssa.
Teoksia

Moraalin tuolla puolen.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-21781-6
Erheitä ja virheitä.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-26459-8
Uskollisuudesta ja uskottomuudesta.  (Must-sarja)  Helsinki:  Kirjapaja, 2003.  ISBN 951-625-948-0
Persoonan valta.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30918-4
Lauman valta.  Helsinki:  Edita Publishing Oy, 2008.  ISBN 9789513752828
Johtajan parempi elämä.  Helsinki:  WSOYpro, 2010.  ISBN 978-951-0-36592-2
Kirjoittajana teoksessa:
Ahokallio, Tapio & Ollila, Maija-Riitta & Salmenkylä, Riitta: Ihmisen hyvä ja paha.  Helsinki:  Kirjapaja, 1995.  ISBN 951-625-251-6
Aiheesta muualla

Punainen lanka – Maija-Riitta Ollila: Sahataanko meitä linssiin? (22.11.2005) Elävä arkisto. 19.12.2007. Yleisradio.[vanhentunut linkki]
Tuomas Savonen: Nopeasti kyhättyä kevytetiikkaa. Yliopisto 10/1997.
Puhujaprofiili
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  PhilPeople 
Muut:  IdRef
Moskovskoje tsentralnoje koltso

| Moskovskoje tsentralnoje koltso |
| --- | --- |



Perustiedot
Järjestelmä:  Moskovan metro
Rakennettu:  1902-1908 (alkuperäinen linja) 2012-2016 (kunnostettu)
Avattu:  10. syyskuuta 2016
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Venäjän rautatiet Moskovan metro (asiakas)
Tekniset tiedot
Pituus:  54 km km
Asemia:  31
Raideleveys:  1 520 mm mm
Sallittu nopeus:  37 km/h (keskinopeus) 110 km/h (huippunopeus) km/h
Sähköistys:  3 kV DC
Moskovskoje tsentralnoje koltso (ven. Московское центральное кольцо; linja 14) on Venäjän pääkaupungissa Moskovassa sijaitseva 54 kilometriä pitkä pääkaupunkiseudun rautatielinja, joka kulkee historiallisen Moskovan ympäri. Se avattiin alun perin vuonna 1908 mutta rakennettiin uudelleen vuosina 2012–2016. Uudistettu linja avattiin matkustajille 10. syyskuuta 2016 ja sitä operoi Moskovan kaupunginhallituksen omistama yhtiö MKŽD. Infrastruktuuri, radat ja laiturit ovat Venäjän rautateiden omistuksessa ja hallinnassa, kun taas useimmat asemarakennukset omistaa MKŽD.
Linjaa kutsutaan myös Moskovan metron linjaksi 14, vaikka se muistuttaa teknisesti enemmän saksalaisia S-Bahn-järjestelmiä.
Jälleenrakennus

Vuonna 2010 miljoonat ihmiset käyttivät Moskovan metroa päivittäin. Noin 35–40 prosenttia käytti yksityistä liikennettä, mikä ruuhkautti teitä liikaa.
Tästä johtuen Venäjän rautatiet ja Moskovan hallitus allekirjoittivat kehärautatien parannussuunnitelmat vuosina 2008–2011 Vladimir Putinin (silloinen pääministeri) suostumuksella. Vuosille 2013–2016 suunnitellut rakennustyöt muuttaisivat Moskovan kehärautatien matkustaja- ja tavaraliikenteen yhteiskäyttöön, mutta vuonna 2012 Moskovan pormestari Sergei Sobjanin myönsi tapaamisessa uuden pääministerin Dmitri Medvedevin kanssa, että linja ei valmistuisi ennen vuotta 2020. Rakennustyöt sisälsivät:
Koko linjan sähköistämisen 3 kV DC-ajojohtimilla ja sähköasemien rakentamisen
kolmannen lisäraiteen rakentamisen linjan pohjoispuolella
Uusien asemien rakentamisen ja vanhojen ratapihojen kunnostamisen
Podmoskovnajan varikon rakentamisen junia varten
Toisen raiteen ja aseman parantaminen Moskovan rautatien Suurkehän pohjoisosassa (suuri kiertorata kaupungin ulkopuolella) tavaraliikenteen uudelleenreitittämiseksi pois Moskovan keskustasta
Useimpien siltojen ja ylikulkusiltojen korvaamisen
Uudet junat, jotka on suunniteltu erityisesti kaupunkiliikenteeseen
Vaihtoyhteyksien rakentaminen olemassa oleville ja rakenteilla oleville Moskovan metroasemille
Rakennustyöt alkoivat vuonna 2012 ja matkustajaliikenne alkoi 11. syyskuuta 2016. Rautatien jälleenrakentamisen aikana monet alkuperäisistä asemista otettiin uudelleen käyttöön ja reittiä täydennettiin uusilla asemilla.
Porvoon museorautatie

Porvoon museorautatien kolmesta Dm7-moottorivaunusta ja kahdesta liitevaunusta koostuva museojuna Porvoossa.
Porvoon museorautatie eli rataosa Olli–Porvoo (tai vanha Porvoon rata) on Suomen rataverkkoon kuuluva noin 16 kilometriä pitkä osuus Ollin vaihteelta Porvoon rautatieasemalle. Tarkka päätepiste on lähellä Porvoon vanhaa siltaa sijaitseva päätepuskin. Rataosa on Suomen rataverkon ainoa leveäraiteinen museorautatie sekä ainoa museorautatie, jota ylläpitää Väylävirasto. Radan kiskot on valmistettu 1890–1920-luvuilla, ja ne ovat Suomen vanhimmat henkilöliikenteen käytössä olevat kiskot.
Radalla on ollut vakituista kesäaikaista liikennettä vuodesta 1993 alkaen. Liikenne koostuu museojunista ja radan kunnossapidon aiheuttamasta ratatyöliikenteestä. Museojunia ovat kiskobussilla eli lättähatulla ajetut junat sekä höyryjunat. Rataan kuuluvat Hinthaaran rautatieasema ja Porvoon rautatieasema lasketaan mukaan  Museoviraston listaamien valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon. Radalla on kaksi Väyläviraston museorautatiesiltojen kokoelmaan kuuluvaa ratasiltaa: Kialan ratasilta ja Hinthaaranjoen ratasilta.
Vuonna 1874 valmistuneella Porvoon radalla oli säännöllistä henkilöliikennettä vuoteen 1981 asti. Liikenne kohdistui Keravalle ja Helsinkiin. Vuonna 1990 lopetettiin myös tavarajunaliikenne Ollin vaihteen ja Porvoon välisellä osalla rataa. Sitä vastoin radan alkuosa Keravalta Olliin saakka on yhä tavaraliikenteen käytössä, ja Ollin vaihteelta noin kymmenen kilometrin päähän Kilpilahteen se jatkuu Sköldvikin ratana.
Liikenne museorautatiellä on kielletty radan huonon kunnon takia 23. lokakuuta 2024 alkaen. Suurin ongelma on radan tukikerroksessa. Rata tarkastettiin keväällä ja syksyllä 2024, ja tarkastuksissa todettiin, ettei rataosan turvallista liikennöintiä saada varmistettua enää paino- tai nopeusrajoitusten avulla. Porvoon Museorautatieyhdistys käy kuitenkin neuvotteluja Väyläviraston kanssa Porvoon museoradan vuokraamisesta. Museorautatieyhdistys katsoo, että Väyläviraston aliurakoitsija on laiminlyönyt  kunnossapitoa, mikä on saattanut radan huonoon kuntoon. Museorautatieyhdistyksellä onkin haluja kunnostaa ja säilyttää rata, koska museoliikenteelle riittää runsaasti kysyntää.
Historia

Museojunaliikenteen suunnittelua varten perustettiin työryhmä vuonna 1986, ja samana vuonna Porvooseen ajettiin Tk3-höyryveturilla esittelyajo. Veturijunaliikenne todettiin kuitenkin liian kalliiksi. Kun tavaraliikenne Ollin vaihteelta Porvooseen päättyi vuonna 1990, Suomen Rautatiehistoriallinen Seura ry (SRHS ry) käynnisti seuraavana vuonna Porvoon museoratahankkeen ja perusti yhdistykseensä Porvoon museoratatoimikunnan selvittämään, onko rata mahdollista säilyttää museojunaliikenteelle. Museojunaliikennettä harjoitettiin koeluontoisesti vuosina 1991–1992. Silloiset matkustajamäärät osoittivat, että yleisölle suunnatulle nostalgialiikenteelle on kysyntää Porvoon radalla. Matkustajamääriin vaikuttavat myönteisesti Porvoon sijainti pääkaupunkiseudun läheisyydessä ja Porvoon kiinnostavuus matkailukohteena. Radalla on matkailullista merkitystä, sillä museojunat tuovat matkailijoita Porvooseen.
Koska museojunaliikenteen hoitaminen ei kuulunut Suomen Rautatiehistoriallisen Seuran luonteeseen, museojunaliikenteen jatkajaksi päätettiin perustaa Porvoon Museorautatie ry (PMR ry) vuonna 1993. Yhdistyksen tarkoituksena on säilyttää Porvoo osana valtakunnallista rataverkkoa ja kehittää Porvoon rautatiemiljöötä historiallisena kokonaisuutena. Porvoon Museorautatie ry vuokrasi Olli–Porvoo-radan ja huolehti sen ylläpidosta 20 vuotta. Vuonna 2013 rata siirtyi Liikenneviraston ylläpitoon. Vuoden 2015 alusta rata on kuulunut yleiseen rataverkkoon museoratana. Maakuntakaavassa rata on merkitty museorautatieksi. Vuonna 2001 radan päätepiste siirrettiin Mannerheiminkadun sillan eteläpuolelta Porvoon keskustan rautatieasemalle sekä vuonna 2006 vielä pohjoisemmaksi Porvoon rautatieasemalle.
Historia > Liikennöinti

Porvoon Museorautatie ry on liikennöinyt Helsinki–Porvoo–Helsinki välillä säännöllisillä lättähattuvuoroilla ja tilausjunilla vuodesta 1993 alkaen. Muutamia näistä vuoroista on ajettu höyryjunilla. Kesästä 2009 alkaen liikennereitti lyhentyi Kerava–Porvoo-välille, sillä marraskuussa 2008 uudistuneet museojunien kulunvalvontasäännökset vaikuttivat liikenteeseen siten, että matkustajien kuljettaminen oli mahdollista enää vain Keravan ja Porvoon välillä. Kesällä 2014 lättähatut alkoivat kuitenkin liikennöidä jälleen Helsingistä asti uudistuneiden säännösten ansiosta.
Elokuussa 2012 juna joutui henkilöauton kanssa kolariin, mutta vahingot jäivät pieniksi eikä henkilövahinkoja tullut.
Höyryjunaliikenne

Höyryraide Oy on liikennöinyt museojunia vuosina 1999–2014 Tk3-höyryveturilla ja vanhoilla matkustajavaunuilla Porvoo–Hinthaara–Kerava välillä. Rataosuus soveltuu höyryjunaliikenteeseen, sillä radan päätepisteessä on höyryveturin kääntämiseen tarvittava kääntöpöytä. Kääntöpöydällä höyryveturin nokka käännetään menosuuntaan oikeaksi. Höyryveturilla pyritään ajamaan nokka eteenpäin, sillä sen ominaisuudet toimivat parhaiten eteenpäin ajettaessa. Kuljettajalla ja lämmittäjällä on parempi näkyvyys radalle. Lisäksi se mahdollistaa veturille suunnitellun suurimman ajonopeuden ajamisen. Kivihiilen tai halkojen pöly ei tule myöskään kuljettajan silmille tenderin päältä.
Aiheesta muualla

Pasila-Mikkeli 13.11.2021 Porvoon Museorautatie. Viitattu 12.11.2021.
Helsinki-Porvoo-Helsinki 23.10.2021 Steamrail – Höyryraide. Viitattu 12.11.2021.
Mether, Ulla: Höyryveturit luovat hyvää tuulta ympärilleen. Länsi-Uusimaa. 4.6.2012. Arkistoitu 15.9.2016. Viitattu 12.11.2021.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Porvoon museorautatie (Q18661466)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museorautatie
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Porvoo
koordinaatit: 60°22′56″N 25°22′30″E﻿ / ﻿60.3822°N 25.375°E﻿ / 60.3822; 25.375

Lättähattu Porvoon rautatieasemalla.
Rudolf Friml

Rudolf Friml vuonna 1905
Rudolf Friml (7. joulukuuta 1879 Praha – 12. marraskuuta 1972 Hollywood) oli tšekkiläissyntyinen säveltäjä, joka otettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1971. Hän oli ASCAP:n alkuperäisjäsen.
Friml opiskeli Prahan konservatoriossa ja kierteli parikymppisenä kansainvälisesti pianistina Jan Kubelíkin seurassa. Hänen opettajiinsa kuului Antonín Dvořák. Viimeisen Yhdysvaltain-kiertueensa jälkeen (1906) Friml muutti pian New Yorkiin. Hän korvasi vuonna 1912 Victor Herbertin Broadway-musikaali The Fireflyn säveltäjänä. Hänen muita töitään ovat Rose-Marie ja The Vagabond King. Vuonna 1934 Friml siirtyi Hollywoodiin, jossa hän työskenteli musikaalielokuvissa.
Friml teki sävellyksensä useimmiten yksin, mutta hän teki myös yhteistyötä monien merkittävien sanoittajien, kuten Otto Harbachin, P. G. Wodehousen, Rida Johnson Youngin, Oscar Hammerstein II:n, Brian Hookerin, Cliff Greyn ja Harold Atteridgen kanssa.
Kappaleita

"Giannina Mia"
"Love Is Like a Firefly"
"When a Maid Comes Knocking at Your Door"
"Sympathy"
"Something Seems a Tingle-ing-eling"
"Love's Own Kiss"
"Katinka"
"Not Now but Later"
"'Tis the End, So Farewell"
"Allah's Holiday"
"Rackety Coo"
"L'amour, Toujours, l'Amour"
"On the Blue Lagoon"
"In Love With Love"
"Somewhere in My Heart"
"You're in Love"
"Cutie"
"The Door of Her Dreams"
"Rose-Marie"
"The Mounties"
"Indian Love Call"
"Pretty Things"
"Totem Tom-Tom"
"Song of the Vagabonds"
"Some Day"
"Tomorrow"
"Only a Rose"
"Huguette Waltz"
"Love Me Tonight"
"Nocturne"
"Wild Rose"
"One Golden Hour"
"Give Me One Hour"
"March of the Musketeers"
"Ma Belle"
"Your Eyes"
"Donkey Serenade"
"I Have the Love"
Aiheesta muualla

AllMusic: Rudolf Friml (englanniksi)
Rudolf Friml Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Ruth

Ruth tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Ruut, Ruth, naisen etunimi
Sukunimi

Anna Ruth (s. 1975), suomalainen kuvataiteilija ja kuraattori
Arne Ruth (s. 1943), ruotsalainen päätoimittaja
Babe Ruth, oik. George Herman Ruth (1895–1948), yhdysvaltalainen baseballinpelaaja
Knut Henrik Albert Ruth (1820–1902), suomalainen kenraalimajuri
Rikhard Ruth (1889–1957), suomalainen toimittaja kirjailija
Robert Ruth (1854–1925), suomalainen liikemies, R. Ruth -yrityksen perustaja
William Ruth (1839–1913), suomalainen vuorineuvos
Muuta

R. Ruth Oy, suomalainen autokauppa- ja ravintolayritys.
Norsk Sjøoffisersforbund

| Norsk Sjøoffisersforbund |
| --- | --- |

Perustettu:  1995
Toimiala:  ammattijärjestö
Kotipaikka:  Oslo
Toiminta-alue:   Norja
Jäsenmäärä:  n. 7 000 (2022)
Puheenjohtaja:  Marius Strømmen
Jäsenlehti:  Maritim Logg
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Norsk Sjøoffisersforbund on norjalainen merikapteenien ja perämiesten ammattiliitto. Se perustettiin vuonna 1995, kun Norsk Styrmandsforening ja Norges Skibsførerforbund yhdistyivät. Liitolla oli noin 7 000 jäsentä vuonna 2024. Norsk Sjøoffisersforbund kuuluu keskusjärjestö Landsorganisasjoneniin.
Aiheesta muualla

Liiton verkkosivut (norjaksi)
| n k Norjan ammattiliitot |
| --- | --- |
LO:  Arbeiderbevegelsens Presseforbund  Creo – forbundet for kunst og kultur  Dramatikerforbundet  EL og IT Forbundet  Fagforbundet  Fellesforbundet  Fellesorganisasjonen  Forbundet for Ledelse og Teknikk  Forfatterforbundet  Handel og Kontor  Industri Energi  Kabinansattes Forbund  Norges offisers- og spesialistforbund  Norsk Arbeidsmandsforbund  Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund  Norsk Flygerforbund  Norsk Jernbaneforbund  Norsk Lokomotivførerforbund  Norsk Manuellterapeutforening  Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund  Norsk Sjømannsforbund  Norsk Sjøoffisersforbund  Norsk Tjenestemannslag  Norske Idrettsutøveres Sentralorganisasjon  Skolenes landsforbund 
Unio:  Akademikerforbundet  Bibliotekarforbundet  Det Norske Diakonforbund  Det norske maskinistforbund  Forskerforbundet  Norsk Ergoterapeutforbund  Norsk Fysioterapeutforbund  Norsk Radiografforbund  Norsk Sykepleierforbund  Politiets Fellesforbund  Presteforeningen  Skatterevisorenes forening  Utdanningsforbundet 
Akademikerne:  Arkitektenes Fagforbund  Den norske legeforening  Den norske tannlegeforening  Den norske veterinærforening  Econa  Krigsskoleutdannede offiserers landsforening  Norges Juristforbund  Norsk Lektorlag  Naturviterne  Norsk Psykologforening  Samfunnsviterne  Samfunnsøkonomene  Tekna 
YS:  AVYO  Befalets Fellesorganisasjon  Delta  Farmasiforbundet  Finansforbundet  Kriminalomsorgens Yrkesforbund  Lærernes Yrkesforbund  Negotia  Norges Politilederlag  Norske Meierifolks Landsforening  Norsk Tollerforbund  Parat  Personellforbundet  SAFE  Skatteetatens landsforbund  Skolelederforbundet  STAFO  Yrkestrafikkforbundet
Neliporrasmalli

Neliporrasmalli on liikenteen nelivaiheinen ennusteprosessi, jossa lasketaan matkatuotokset, matkojen suuntautuminen, kulkutavan valinta ja reitin valinta. Neliporrasmalleja käytetään yleisesti strategisissa seudullisissa liikennemalleissa.
Aiheesta muualla

http://www.ymparisto.fi/download.asp?contentid=89856
Suomen kasvisto

Suomen kasvisto käsittää Suomessa kasvavat kasvit eli putkilokasvit, sammalet ja viherlevät.
Putkilokasvit

Suomessa on vuoteen 2009 mennessä tavattu 2503 luonnonvaraista putkilokasvilajia. Lukuun sisältyvät alkuperäiset lajit, muinaistulokkaat, uustulokkaat ja satunnaistulokkaat. Alkuperäisiä lajeista on yli tuhat. Ainoastaan subfossiilisina löytöinä tunnetaan jääkauden jälkeisinä aro- ja lämpökausina kasvaneita lajeja, kuten esimerkiksi vesipähkinä (Trapa natans).