stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pamela Mandart

| Pamela Mandart |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1952 (ikä 72) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  tanskalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi ja tanska
Tuotannon kieli: suomi
Aikakausi:  1983–
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pamela Mandart (s. 22. syyskuuta 1952) on suomeksi julkaiseva kirjailija. Hän aloitti taiteilijauransa näyttelijänä ja toimi näyttelijänä kymmenen vuoden ajan. Pamela Mandart vaikutti elokuva- ja tv-tuottajana 23 vuoden ajan, josta 20 vuotta myös yrittäjänä elokuvatuotantoyhtiössä. Elonetin mukaan hän on työskennellyt 64 elokuvassa tai dokumentissa vuosina 1987–2010. Pamela Mandart on julkaissut kaunokirjallisuutta ja tietokirjallisuutta vuodesta 1983. Hän sai Suomen Kirjailijaliiton jäsenyyden vuonna 1985.
Mandart on keskittynyt pitkän tuottajauransa jälkeen jatkamaan työtään kirjailijana.
Tausta

Pamela Mandart syntyi Tukholmassa 22. syyskuuta 1952 tanskalais-suomalaiseen perheeseen. Mandart vietti osan lapsuudestaan Tanskassa, Jyllannissa sekä Bornholmin saarella. Mandart aloitti koulunkäynnin Tanskassa, mutta muutti Suomeen 1960 pian koulun aloittamisen jälkeen. Mandart oppi nopeasti suomen kielen innokkaan lukuharrastuksen myötä. Mittavan kirjailijanuransa ohella Mandart toimi elokuvatuotantoyhtiönsä toimitusjohtajana ja elokuvatuottajana sekä käsikirjoittajana 1987–2010. Hän on lisäksi kirjoittanut kolumnistina 2000–2003 Visio-lehdelle sekä 2004 Kymen Sanomat -sanomalehdelle.
Pamela Mandart toimi ammattinäyttelijänä 1975–1986 itseoppineena, ja hän sai alusta lähtien Suomen Näyttelijäliiton jäsenyyden, jolloin Mandart näytteli Kokkolan Kaupunginteatterissa.
Esikoiskirjansa Elämä ilman paluulippua Pamela Mandart julkaisi 1983 ja hänet hyväksyttiin Suomen Kirjailijaliiton jäseneksi 1985. Hänen tuottamansa elokuvat ovat saaneet lukuisia palkintoja Suomessa ja ulkomailla, kuten muun muassa Yhdysvalloissa, Tanskassa, Ruotsissa, Ranskassa sekä Puolassa.
Kirjat > Kaunokirjallisuus

Elämä ilman paluulippua. Weilin+Göös, 1983.
Peilit. Weilin+Göös, 1984.
Punatulkkunainen. Weilin+Göös, 1985.
Piinkovaa ja sametinpehmeää. Pohjoinen, 1997.
Vaarallinen elämä. Nemo, 2016.
Syli. Basam Books, 2021.
Balladi merestä. Basam Books, 2022.
Kirjat > Tietokirjat

Making of Going to Kansas City. Like, 1998. (Pamela Mandart, toimittanut Mikko Aarne)
Hirvi - Pohjolan kuningaseläin. WSOY, 2001. (Asko Hämäläinen, Matti Leinonen & Pamela Mandart)
Eläimille kiitos: Anja Eerikäisen Elämäkerta. Nemo, 2002.
Kamera käy! Like, 2004. (Jukka Hytönen & Pamela Mandart)
Keisarikunta. Like, 2004. (Pamela Mandart, toimittanut Timo Forss)
Kirjat > Lastenkirjallisuus

Piilolaakso. Schildts, 2007.
Piilolaakson talvi. Schildts, 2008.
Hemmo Hölmöläinen. 2008.
Hemmo ja hölmöläiset. Basam Books, 2022.
Hemmo Hölmöläinen digimaailmassa. Basam Books, 2023.
Hölmöläisten salasanasähellykset. Basam Books, 2025.
Kirjat > Käännöskirjat

Heino ja Kilplased. eestinkielinen käännöskirja sarjan kahdesta ensimmäisestä, kirjastus Elust Enesest, tarinat ja suunnittelu Pamela Mandart ja kuvitus Andres Varustin, 2024.
Den hemliga dalen (alkuperäinen Piilolaakso). Schildts, 2008.
Arvosteluja > Arvosteluja – Kaunokirjallisuus

Piinkovaa ja sametinpehmeää. Pohjoinen/novellikokelma, 1997.
”Pitkä tauko ei ole mullistanut Mandartin tyyliä, vaikka ”Piinkovaa ja sametinpehmeää” ilmentääkin hienoista siirtymistä ikään kuin pysäytetyn tuokiokuvan suuntaan.” (Antti Majander, Helsingin Sanomat 3.9.1997)
Punatulkkunainen. Weilin+Göös/novellikokelma, 1985.
"Pamela Mandartin novellit ovat lyhyitä. Lyhyt novelli on vaikea laji. Mandartin novellit ovat psykologisia kehitelmiä, joissa arkitodellisuuden tilalla on tajunnanfantasian ja symbolien maailma. Mandart ei siis ole normaali turvenuija- ja tiskipöytärealisti. Hän on myös rohkea käyttämään epäsovinnaisia asetelmia. Pamela Mandart on kiinnostava kirjailija. Punatulkkunaisen novelleissa kiinnostaa epäsovinnaisuus ja yllättävä sovinnaisuus.” (Vesa Karonen, Helsingin Sanomat 1.12.1985)
Peilit. Weilin+Göös, 1984.
"Tuntuu oudolta, että Mandart jättää näin lupaavan henkilökuvan kesken. Hänelle Meten pinnallisuudessa ja vasta kirjan lopussa pehmentyvässä suvaitsemattomuudessa ei ole mitään lapsellista ja naurettavaa - ne kuuluvat nykyihmisen psyyken pulmiin, joihin on suhtauduttava vakavasti.” (Suvi Ahola, Helsingin Sanomat 23.9.1984)
Elämä ilman paluulippua. Weilin+Göös/novellikokelma, 1983.
"Syksyn kiinnostaviin esikoisiin kuuluu Pamela Mandartin lyhytproosakokoelma Elämä ilman paluulippua, jonka tiiviit tarinat ja kohtaukset hiertävät uuden tyyppistä voimaa kirjallisuutemme valtavirtausten lavean epookin ja maalaisnovellien rinnalle. Pamela Mandart on avannut reilusti uuden oven nykypäivän kadulle ja baareihin ja luopunut surutta proosamme kuivanpuikeasta perinteestä. Elämä ilman paluulippua on myönteisessä mielessä karkeaa ja suoraa.” (Paula Paavolainen, Ylioppilaslehti 13.10.1983)
Vaarallinen elämä. Nemo, 2016.
"Henkilökohtaisin paljastus koskee toista saman polven taiteilijaa, toista sielunkumppania, näyttelijä Matti Pellonpäätä. Mandart kirjoittaa Pellonpäästä lämpimästi. Kirjan mukaan he olivat kuin kaksoset, jotka arvostivat samoja asioita. 'Halusimme tähdiksi ja eturiviin teatteri- ja elokuvataiteilijoiden joukkoon.'"
"Mandartin ajatusmaailma saattaa kirjassa olla paikoin erikoinen, hän kertoo muun muassa aistimistaan valoilmiöistä, mutta ihmisten havainnoijana hän on intiimi. Hän osaa kirjoittaa."
"Yleä Mandart suomii kovalla kädellä. Kirjana Vaarallinen elämä on kertomus jatkuvasta elämänkamppailusta; milloin etsitään onnea tai syliä, milloin toimeentuloa tai asemaa."
(Veli-Pekka Lehtonen, Helsingin Sanomat 6.2.2016)
Balladi merestä. Basam Books, 2022.
"Balladi merestä on viiltävän kaunis ja veijarimainen kertomus Kotkan saaristosta. Sota-ajan ihmisten ja heidän mantereelle muuttavan jälkipolvensa inhimillisyys ja kohtalonhetket maalataan vahvoin vedoin, eloisasti. Teos on ajankohtainen meidän aikanamme, jolloin maapallon valtiot tasapainottelevat kauhun ja kohtuuttomien vaatimusten ristipaineissa. Merentuoksuinen romaani vangitsee olennaisen naisista ja miehistä sodassa, rakkaudessa ja kuolemassa. Sodan hinta on kansakunnan mielenterveyden pirstaloituminen." (Karla Löfgren, kriitikko)
Arvosteluja > Arvosteluja - Tietokirjat

Anja Eerikäinen – eläinsuojelijan testamentti, 2002 Nemo Kustannus
”Kirja paljastaa turkulaisesta naisellisemman puolen. Leidin, joka vastaanottaa tunkeilijan kotiovellaan ase kädessä ja musta babydoll-yöpaita päällään. Toki kirja kertoo niistä sadoista eläinrääkkäystapauksista, jotka nostavat lukijan raivon pintaan, mutta mukaan mahtuu myös hauskoja sattumuksia.”
(Iltalehti 25.9.2002)
Hirvi, Pohjolan kuningaseläin, 2001 WSOY
”Hämäläisen ja Leinosen tiet on johdattanut yhteen ennen kaikkea luontoelokuvistaan tunnettu tuottaja Pamela Mandart, joka on jälleen kerran tuottanut elämyksellisen luontoteoksen suomalaisesta luonnosta.” (Matti Tieaho, Kymen Sanomat 24.1.2002)
Arvosteluja > Arvosteluja - Lastenkirjallisuus

Hemmo Hölmöläinen. 2008 uudistetut hölmöläistarinat/sarja jatkuu
”Mandart pelkistää kansanperinnettä selkeästi. Kylähulluista viisain eli tarinahahmona uusi Hemmo Hölmöläinen on tietysti vähän erilainen, nuorekas ja kaikin tavoin nenäkäs.” (Teppo Kulmala, Keskisuomalainen 22.12.2008)
Piilolaakson talvi. 2008 Schildts
”Pamela Mandartin kirjoittama ja Cara-Maria Knuutisen kuvittama Piilolaakson Talvi on herttaisen vanhanaikainen hyvän mielen joulusatu lumikinoksineen ja talvitouhuineen.” (Kaksplus 12/2008)
Piilolaakso. 2007 Schildts
”Piilolaakso on ennen kaikkea katselukirja, jonka muinaiset pehmoeläinhahmot varmasti valloittavat monta pientä katsojaa.” (Opettaja 46/2007)
Hemmo Hölmöläinen digimaailmassa. Basam Books, 2023.
"Pamela Mandartin ratkaisu tuoda kirjoissaan hölmöläisten edesottamukset lähemmäs nykypäivää saattaa hyvinkin olla yksi keino pitää tarinaperinnettä hengissä. Hölmöläistarinoiden selkeys sopii hiljattain lukemaan oppineelle lapselle, koskat tarinat itsessään testaavat samalla tarinan loogisen etenemisen ja luetun ymmärtämisen taitoja. Hemmo Hölmöläinen digimaailmassa ottaa jo nimellään suoremmin kantaa nykyajan hölmöyksiin: esimerkiksi sosiaalisen median koukuttavuuteen, kierrätyksen koukeroihin ja älyttömiin puhelimiin." (FT Päivi Heikkilä-Halttunen, Onnimanni-lehden päätoimittaja, lasten- ja nuortenkirjallisuuden asiantuntija ja kriitikko)
Filmografia

Chaplinesque, (Chaplinin tapaan), lyhytelokuva (1993)
Virtaset ja Kekkonen, TV-elokuva (1993)
27 totta valetta, arkkitehtuurielokuva (1994)
Meininki, arkkitehtuurielokuva (1995)
Sinun Unelmiesi Tähden, TV-viihdesarja (1995)
Pirjo B:n Pystypaini, keskusteluohjelmasarja (1996)
Going to Kansas City,  suomalais-kanadalainen yhteistuotanto, teatterilevityselokuva (1998)
Radio Sooda, nuorten ajankohtaisohjelmasarja (2002)
Puhalluskukkapoika ja Taivaankorjaaja, TV-elokuva (2002)
Vasikantanssi, lasten TV-sarja (2003)
Keisarikunta, feature Harbour Brothers engl. tekstitys ja Havnekammerater tanskankielinen tekstitys, teatterilevityselokuva (2004)
Den Stora Resan, lyhytelokuva (2006)
Huvudrollen, lyhytelokuva (2006)
Unna ja Nuuk, lasten teatterilevityselokuva (2006)
Mattihan se sopan keitti, TV-sarja (2009)
Piilolaakson tarinoita, 15-osainen animaatiosarja. Käsikirjoitus Pamela Mandart. (2009)
Hemmo Hölmöläinen, 15-osainen animaatiosarja. Ohjaus ja käsikirjoitus Pamela Mandart. (2010)
Kotkan poikii (1990)
Haave Välimerestä, ruotsiksi Drömmen om Medelhavet (1991)
Venetsiasta Niilille (1991)
Lootuksen maailma (1993)
Viisi harjoitusta avoimuuteen (1995)
Anja taistelee eläinten puolesta (1996)
Viisauden lähteillä (1997)
Kuka oli Felix Kersten? (1998)
Takapenkillä 2000-luvulle (1999)
Ihmisen armoilla (1999)
Paluu Koillisväylälle (1999)
Daphnen ja Göran Schildtin vanavedessä (2000)
Murusina on leipäni maailmalla (2001)
Anteeksianto (2001)
Nyholms Fisk (2002)
Päivätanssit (2002)
Kansankynttilä (2002)
Rajaseudun poikamiehet (2003)
Huset (2003-2004)
Kainuun tähti (2004)
Suomalaisia kielikylpyjä (2004)
Redrama – dokumentti (2004)
Vägen hemifrån (2005)
Valon ja varjon mestari (2008)
Kyy – kavalin kaikista eläimistä (1993)
Lintumies ja pöllömetsä (1994)
Linnunradan kansaa (1995)
Karhun valtakunta (1997)
Ahma - erämaan yksinäinen (1999)
Metsäpeuran paluu (2000)
Pohjolan sudet (2001)
Djur i Finland, 20-osainen sarja (2001)
Suomen villieläimet, 16-osainen sarja. Käsikirjoitus Pamela Mandart (2001)
Tarujen ja legendojen hirvi (2002)
Ruokki – lentävä pingviini (2002)
Myrskyluodon linnut (2002)
Tuhat kuvaa liito-oravasta (2002)
Korkeasaaren eläinlapset, 13-osainen sarja (2003)
Korentolampi (2003)
Tjädern (2003)
Gamla gruvans nya liv (2003)
Baltic – Sea of Surprises (2003)
Kuukkeli, metsän emäntä (2003)
Harmaahylkeen laulu (2003)
Predators Paradise, Petojen paratiisi (2006)
Benjam ja lepakonmetsästäjät (2006)
Oikeudenkäynnit

Pamela Mandart sai vankeustuomion törkeästä petoksesta ja törkeästä velallisen epärehellisyydestä, jotka liittyivät hänen elokuvayhtiöittensä konkurssiin vuonna 2007. Hovioikeuden tuomio vuoden 2012 marraskuulta oli kahden vuoden ja kolmen kuukauden ehdoton vankeusrangaistus, joka tuli lainvoimaiseksi huhtikuussa 2014.
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet

Kunniamaininta J. H. Erkon kirjoituskilpailussa 1982
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Unna ja Nuuk, pitkä elokuva

Giffoni Film Festival, Italia 2006, 2. sija Kidz-sarjassa
Valtion elokuvataidetoimikunnan laatupalkinto 2006
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Keisarikunta, pitkä elokuva

2 Jussi-palkintoa 2004: Yleisö-Jussi parhaasta kotimaisesta elokuvasta sekä palkinto parhaasta puvustuksesta
4 Jussi-ehdokkuutta 2004 – lavastus, äänisuunnittelu, puvustus, sivuosa
Elokuva-Finlandia 2004 Kari Sohlbergille kuvauksesta
Muistomerkki elokuvan keskeisellä kuvauspaikalla Kotkan Palokunnanvuorella.
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Kainuun tähti, dokumenttielokuva

Telvis erikoispalkinto 2005 – paras dokumenttielokuva
Jacttu ensimmäinen palkinto (Prix de Canton Vaud) Nuorten tekijöiden sarjassa Visions du Reel -festivaali, Nyon, Sveitsi 2005
Talent Dove -palkinto, joka myönnetään "poikkeuksellisesta lahjakkuudesta doku- menttielokuvan saralla". Leipzigin kansainvälinen dokumentti- ja animaatioelo- kuvan festivaali 2005
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja (Scattered in the wind), tv-elokuva

Pääpalkinto, Lucanian elokuvafestivaali, Italia 2004
Valittu kilpasarjaan, Teheran International Short Film Festival 2004
Special Mention of the jury, Odense International Film Festival, Tanska 2004
Paras Pohjoismainen lyhytelokuva, Nordisk Panorama 2003
Telvis-palkinto - Vuoden paras tv-elokuva 2002
Kunniamaininta, Koura 2003
Vuoden kolmen parhaan tv-elokuvan joukossa, Venla-gaala 2003
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Predators Paradisel Petojen paratiisi, luontoelokuva

Paras suomalainen luontoelokuva 2006, Vaasa Wildlife Festival 2006
Viron Ympäristöministeriön kunniamaininta, Lihulan luontofestivaali 2006
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Benjam ja lepakonmetsästäjät, luontoelokuva

Merit Award for Presentation of Difficult Subject Matter, International Wildlife Film Festival, USA 2006
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Harmaahylkeen laulu, luontoelokuva

Paras ohjaus ja festivaalin pääpalkinto, 1ith Puchalski International Film Festival, Lodz, Puola 2005
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Ruokki – Lentävä pingviini, luontoelokuva

Kilpailusarjassa jaettu toinen sija, Matsalu Nature Film Festival, Viro 2004
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Korentolampi, luontoelokuva

Paras kuvaus, 11th Puchalski International Film Festival, Lodz, Puola 2005
Finalist Award, International Wildlife Film Festival, Missoula, USA 2004
Merit-palkinto vedenalaisesta kuvauksesta, International Wildlife Film Festival, Missoula, USA 2004
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Tuhat kuvaa liito-oravasta, luontoelokuva

Finalist Award tulokassarjassa, International Wildlife Film Festival, Missoula, USA 2003
Viron luonnonsäätiön erikoispalkinto, Maatsalu, Viro 2003
Kilpailusarjassa jaettu toinen sija, Greengate Nature Film Festival 2003
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Wolverine – The Arctic Loner (Ahma – erämaan yksinäinen), luontoclokuva

Pääpalkinto Wiznan festivaaleilla, Puola 2000
Erikoispalkinto “Small budget, big impact", Wild Life Europe-festivaali, Ruotsi 1999
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > Going to Kansas City, pitkä elokuva

Valtion elokuvataidetoimikunnan laatupalkinto 1998
Jussi-palkinnon ehdokkuus musiikista
Palkinnot, tunnustukset ja ehdokkuudet > A Dream of The Mediterranean (Haave Välimerestä), dokumenttielokuva

Erikoispalkinto meriaiheisilla festivaaleilla, Toulon, Ranska 1993
Telvis-kilpailussa toinen sija kulttuuriohjelmien sarjassa, 1992
Valittiin 2. parhaaksi kulttuuriohjelmaksi Suomessa
Esiintymisiä

A-Studio (18.3.1998)
Hollywood Xpress (3.5.1998)
Ylen aamu (24.7.1998)
Pohjois-Suomen uutiset (25.2.2002)
Itä-Suomen Uutiset (9.8.2005)
Arto Nyberg (14.02.2016)
Efter Nio, (22.2.2016)
Yle Uutiset Kaakkois-Suomi (1.2.2019)
Yle Uutiset alueeltasi (Kotka) (1.2.2019)
Aiheesta muualla

https://pamelamandart.com
Pamela Mandart - kirjasampo.fi
Pamela Mandart - elonet.finna.fi
Pamela Mandart - dfi.dk
Pamela Mandart - imdb.com
Pamela Mandart - tv.nu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Ignacy Matuszewski

Ignacy Matuszewski
Ignacy Hugo Stanisław Matuszewski (10. syyskuuta 1891 Varsova – 3. elokuuta 1946 New York City) oli puolalaispoliitikko, diplomaatti ja ministeri, eversti ja Kansainvälisen olympiakomitean jäsen.
Ensimmäisen maailmansodan aika

Ignacy Matuszewski opiskeli filosofiaa Jagellon yliopistossa Krakovassa, arkkitehtuuria Milanossa, lakia Tartossa ja maataloutta Varsovassa. Ensimmäisen maailmansodan aikaan hän kuului tulevan Puolan johtajan Piłsudskin lähipiiriin. Joulukuussa 1914 lähtien hän palveli Venäjän keisarillisessa armeijassa, mm. tiedustelujoukkojen komentajana. Helmikuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 hän organisoi Pietarissa Vapaan Puolan armeijayksikön perustamiseen, jonka komentajana toimi kenraali Józef Dowbor-Muśnicki ja johon hän liittyi joulukuussa 1917.
Lokakuun vallankumouksen seurauksena käynnistyneessä Venäjän sisällissodassa bolševikit uhkasivat Matuszewskia kuolemantuomiolla. Vastavetona siihen hän oli helmikuussa 1918 valloittamassa Minskiä, ja puolalaisjoukoissa hän oli valloittamassa kaupungin bolševikkivaruskuntaa. Sen jälkeen hänestä tuli kaupungin komendantti. Käynnissä olleen maailmansodan toinen osapuoli eli saksalaiset olivat myös julistaneet hänelle kuolemantuomion. Tämän vuoksi hän siirtyi Kiovaan. Toukokuussa 1918 Matuszewski osallistui vallankaappaukseen, jossa yritettiin syrjäyttää puolalaisjoukkojen kenraali Dowbor-Muśnicki. Kaappaus kuitenkin epäonnistui, ja Matuszewski siirtyi takaisin Kiovaan.
Itsenäisen Puolan johtotehtävissä

Puola sai itsenäisyyden Piłsudskin johdolla marraskuussa 1918 maailmansodan päättyessä keisarillisen Saksan tappioon. Matuszewski oli sitten mukana sodassa, joka käytiin Puolaan hyökännyttä Neuvosto-Venäjää vastaan. Hän osallistui myös sodan päättäneisiin kevään 1921 Riian rauhanneuvotteluihin. Vuosina 1923–1924 käydyn diplomaattikoulutuksen jälkeen hän siirtyi sotilasasiamieheksi Roomaan Puolan hallituksen puolustusministeriön edustajana. Joulukuussa 1924 hänet ylennettiin everstiksi, ja palattuaan sotilasasiamiehen tehtävästä takaisin Varsovaan vuonna 1926 hänet siirrettiin armeijan palveluksesta reserviin.
Vuoden 1926 vallankaappauksessa Matuszewski kuului kaappausta johtaneen marsalkka Józef Piłsudskin kannattajiin, ns. everstijunttaan. Vuosina 1926–1928 hän toimi Puolan lähettiläänä Budapestissä ja sen jälkeen vuosina 1929–1931 valtiovarainministerinä Kazimierz Bartelin ja Walery Sławekin hallituksissa. Vuosina 1932–1936 hän toimi päätoimittajana puolalaisessa viikkojulkaisussa Gazeta Polska. Vuonna 1937 hän sai kirjallisista ansioistaan Puolan kirjallisuusakatemian palkinnon.
Pakolaisuudessa

1930-luvun loppupuoliskolla Matuszewski joutui Piłsudskin kuoleman jälkeisten vallanpitäjien kanssa vastakkainasetteluun. Hänen kirjoituksensa, joissa hän toi esille huolensa Puolan tulevasta kohtalosta, otettiin vastaan ristiriitaisesti. Matuszewski toi julkisesti esille huolensa Puolan kohtalonsa mahdollisesta sodasta Saksan kanssa. Puolan kannalta katastrofaaliseen tilanteeseen jouduttiinkin toisen maailmansodan käynnistyttyä juuri syyskuun alussa 1939 Saksan hyökkäyksellä Puolaan. Hän oli sodan sytyttyä mukana ryhmässä, joka evakuoi Puolan valtion kultavarantoa Puolan pakolaishallituksen käyttöön. Lopetettuaan yhteistyön pakolaishallituksen johtajan eversti Władysław Sikorskin kanssa hän siirtyi syyskuussa 1941 Ranskan, Espanjan, Portugalin ja Brasilian kautta Yhdysvaltoihin. Matuszewski vastusti kirjoituksissaan Sikorskin Neuvostoliitto-politiikkaa, johon liittyi mm. Sikorski–Maiski sopimus.
Sodan aikana Yhdysvalloissa ollessaan Matuszewski oli perustamassa muiden puolalaisten pakolaispoliitikkojen kanssa Yhdysvaltojen puolalaisia kulttuuriorganisaatioita. Toisaalta hän omalla toiminnallaan pyrki vaikuttamaan Yhdysvalloissa yleiseen asenneilmastoon, jolla vastustettaisiin Puolan luovuttamista Stalinin valtapiiriin.
Matuszewski kuoli yllättäen New Yorkissa 3. elokuuta 1946. Hän oli naimisissa vuodesta 1928 puolalaisen yleisurheilun olympiavoittajan Halina Konopackan kanssa. Konopacka oli urheilu-uransa jälkeen myös miehensä Matuszewskin tavoin kirjailija ja runoilija.
Matuszewski oli vuodesta 1928–1939 Puolan edustajana Kansainvälisessä olympiakomiteassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ignacy Matuszewski Wikimedia Commonsissa
plk Ignacy Matuszewski 1891-1946 (puolaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef 
Ignacy Matuszewski takana oikealla Walery Sławekin hallituksessa vuonna 1930. Maan silloinen todellinen johtaja marsalkka Józef Piłsudski toimi vuosien 1926–1935 hallituksissa sotaministerinä.
Menevä

| Menevä Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1988
Toimitusjohtaja:  Tuomo Halminen
Kotipaikka:  Helsinki
Liikevaihto:   41,2 milj. € (2023)
Tilikauden tulos:  520 000 € (2023)
Henkilöstö:   54 (2023)
Kotisivu:  meneva.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Menevä Oy (vuoteen 2018 Pääkaupunkiseudun Taksit Oy) on suomalainen taksien tilausvälitysyhtiö.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Talviolympialaiset 1988

Olympialaisia varten rakennettu pikaluisteluhalli (Olympic Oval) Calgaryssa.
Vuoden 1988 talviolympialaiset pidettiin Calgaryssä, Kanadassa 13.- 28. helmikuuta 1988. Calgary sai järjestää kisat voitettuaan äänestyksessä Ruotsin Falunin ja Italian Cortina d'Ampezzon. Suurin osa tapahtumista järjestettiin Calgaryssä, mutta muutamia hiihtokilpailuja järjestettiin vuoriston lomakohteissa Nakishassa ja Canmoressa, kaupungista länteen.
Kilpailuihin osallistui 57 maata ja 1 423 urheilijaa. Kisojen menestynein valtio oli Neuvostoliitto 29 mitalilla, toiseksi menestyneimmän maan ollessa Itä-Saksa 25 mitalilla. Samoin kuin Montrealissa 1976, isäntämaa Kanada ei onnistunut voittamaan yhtään kultamitalia virallisissa lajeissa. Suomalainen mäkihyppääjä Matti Nykänen ja alankomaalainen pikaluistelija Yvonne van Gennip saavuttivat molemmat kolme kultamitalia jakaen näin menestyneimmän urheilijan tittelin kisoissa.
Kisat muistetaan myös brittiläisen mäkihyppääjä Eddie Edwardsin "sankarillisista epäonnistumisista" ja Jamaikan kelkkailumaajoukkueen ensiesiintymisestä talviolympialaisissa.
Calgaryn olympialaiset olivat aikoinaan yhdet kalleimmista olympialaisista koskaan, mutta olympiakisat onnistuivat taloudellisesti hyvin ja tuottivat miljoonia dollareita voittoa (kun menoiksi lasketaan vain järjestelykomitean suorat kulut, ja valtion tuki lasketaan tuloksi), ja kisajärjestäjät käyttivät muun muassa televisiointioikeuksista saamansa ylimääräiset tuotot alueelle olympialaisia varten järjestettyjen palveluiden ylläpitämiseen, mikä kehitti Calgarystä Kanadan talviurheilun keskuksen. Viisi kisoja varten rakennettua kisapaikkaa toimivat jatkossakin alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan, mikä on auttanut maata saavuttamaan huippumenestystä tulevissa talviolympialaisissa.
Kilpailut julisti virallisesti avatuksi Jeanne Sauvé. Olympiavalan vannoi järjestäjien puolesta entinen taitoluistelija Suzanna Morrow-Francis ja urheilijoiden puolesta maastohiihtäjä Pierre Harvey. Olympiatulen sytytti koulutyttö Robyn Perry.