stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen urheilu 1971
Lentopallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran hämeenlinnalainen Luolajan Kajastus, hopeaa sai Karhulan Rateko ja pronssille sijoittui Kuopion NMKYU.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Elite, hopeaa sai toinen helsinkiläisseura Wartti ja pronssille sijoittui Lahden Kimmo.
Moottoripyöräily

Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjassa Jarno Saarinen saavutti hopeaa 350-kuutioisten sarjassa ja pronssia 250-kuutioisissa.
Nyrkkeily

Euroopan-mestaruuskilpailuissa Madridissa, Espanjassa Reima Virtanen saavutti pronssia alle 75-kiloisten sarjassa.
Painonnosto

Maailmanmestaruuskilpailuissa Kaarlo Kangasniemi saavutti hopeaa alle 82,5-kiloisten sarjan yhteistuloskilpailussa sekä voitti kultaa tempauksessa ja saavutti pronssia punnerruksessa. Kauko Kangasniemi saavutti hopeaa alle 110-kiloisten tempauksessa.
Yleisurheilu

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 10.–15.8. Helsingissä Juha Väätäinen voitti kultaa 5 000 metrin ja 10 000 metrin juoksussa. Suomen 48 urheilijan joukkue saavutti lisäksi 15 pistesijaa ja sijoittui sekä mitali- että pistetilastossa kuudenneksi. Markku Kukkoaho oli 400 metrin juoksussa neljäs. Keihäänheitossa Hannu Siitonen sijoittui neljänneksi ja Jorma Kinnunen viidenneksi. Pituushypyssä Mauri Myllymäki ylsi viidenneksi ja Reijo Toivonen kuudenneksi. Myös kiekonheitossa Suomi sai kaksi pistesijaa, kun Pentti Kahma oli kuudes ja Jorma Rinne kahdeksas. Viidensiä lajeissaan olivat Mikko Ala-Leppilampi 3 000 metrin estejuoksussa ja Asko Pesonen korkeushypyssä. Pentti Rummakko oli maratonilla, Ari Salin 400 metrin aitajuoksussa ja Marika Eklund 400 metrin juoksussa kuudes. Naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui seitsemänneksi kuten myös Lasse Virén 5 000 metrin juoksussa, ja Seppo Tuominen oli 10 000 metrin juoksussa kahdeksas.
Fakta (lehti)

| Fakta |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  talous ja johtaminen
Kustantaja:  Alma Media
Kokonaislevikki:  7 300
Perustettu:  1981
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  10–12 numeroa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Fakta, nykyisin myös Kauppalehti Fakta, on maaliskuusta 1981 alkaen ilmestynyt yrityselämää ja johtamista käsittelevä aikakauslehti. Vuoteen 2004 asti sitä kustansi A-lehdet, sitten Talentum. Nykyisin sitä julkaisee Alma Media, johon Talentum sulautui 2016. Alma News Media lopettaa Faktan marraskuussa 2024 päättyneiden muutosneuvottelujen tuloksena.
Historiaa

Fakta-lehden perustivat vuonna 1980 Kustannusosakeyhtiö Apulehti (nyk. A-lehdet) ja ruotsalainen Veckans Affärer- ja Dagens Industri -lehtiä julkaissut Affärsförlaget AB. Lehden ideana oli ”liike- ja tuotantoelämän seuraaminen suomalaisen päättäjän näkökulmasta”. Ensimmäinen numero ilmestyi maaliskuussa 1981, päätoimittajina suomalainen Eero Sauri ja ruotsalainen, suomalaissyntyinen Bill Hancock. Liimaselkäistä, kiiltävälle paperille painettua nelivärilehteä painettiin aluksi helsinkiläisessä Yhteiskirjapaino Oy:ssä vähintään 68-sivuisena. Vuodessa ilmestyi 11 numeroa, kerran kuukaudessa lukuun ottamatta heinäkuuta. Levikin arveltiin etukäteen olevan 10 000–20 000 kappaletta.
Vuoden 1987 paikkeilla kymmenen kertaa vuodessa ilmestyneen Faktan levikki oli noin 15 000 kappaletta, ja samoissa lukemissa se oli vielä 2000-luvun keskivaiheillakin. 2010-luvun lopulla levikki on noin puolet siitä.
Faktan pitkäaikainen tekijä oli Timo Holtari, joka tuli lehteen toimittajaksi 1982 ja jäi eläkkeelle päätoimittajan paikalta vuoden 2006 lopussa.
Päätoimittajia

Eero Sauri 1981–1985
Timo Holtari, –2006
Hannu Ollikainen 2006–2007
Heidi Hammarsten 2007–2013
Reijo Ruokanen –2016
Emilia Kullas 2016–
Sergei Naryškin

| Sergei Naryškin> Сергей Нарышкин |
| --- | --- |

Venäjän valtioduuman puhemies
 21. joulukuuta 2011 – 5. lokakuuta 2016  
Edeltäjä:  Boris Gryzlov
Seuraaja:  Vjatšeslav Volodin
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. lokakuuta 1954 (ikä 70) Leningrad, Neuvostoliitto
Tiedot
Puolue:  Yhtenäinen Venäjä
Aiheesta muualla
www.sergeynaryshkin.ru
Sergei Jevgenjevitš Naryškin (ven. Сергей Евгеньевич Нарышкин; s. 27. lokakuuta 1954 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen poliitikko ja tiedustelujohtaja. Hän on toiminut Venäjän presidentinhallinnon päällikkönä vuosina 2008–2011, duuman puhemiehenä vuosina 2011–2016 ja Venäjän ulkomaantiedustelun (SVR) johtajana vuodesta 2016. Naryškin on Venäjän presidentti Vladimir Putinin pitkäaikainen yhteistyökumppani. Hänellä on insinöörin koulutus ja hän on myös taloustieteen tohtori.
Koulutus ja varhaisempi ura

Naryškin suoritti radiotekniikan insinöörin tutkinnon Leningradin mekaanisessa instituutissa (LMI) vuonna 1978. Hänet nimitettiin samana vuonna instituutin Komsomol-osaston ensimmäiseksi sihteeriksi. Naryškinin viralliset uratiedot eivät kerro hänen toiminnastaan vuosina 1978–1982, mutta yleisen käsityksen mukaan hän suoritti vuosina 1978–1980 kaksivuotisen kurssin KGB:n korkeakoulussa Moskovassa ja astui sen jälkeen turvallisuuspoliisi KGB:n palvelukseen. Hänen arvellaan tutustuneen Vladimir Putiniin 1980-luvun alussa, jolloin molemmat toimivat KGB:n palveluksessa Leningradin alueella. Vuonna 1982 Naryškin nimitettiin Leningradin polyteknisen instituutin apulaisvararehtoriksi. Vuonna 1985 hän tiettävästi suoritti tutkinnon KGB:n punalipun instituutissa. Vuosina 1988–1992 hän työskenteli Neuvostoliiton Belgian-suurlähetystössä valtiollisen tiede- ja tekniikkakomitean taloudellisena neuvonantajana, minkä on arveltu olleen vain KGB-tehtäviin liittynyt peitevirka.
Naryškin toimi vuosina 1992–1995 Pietarin pormestarinviraston alaisen talous- ja finanssikomitean ulkomaisten taloussuhteiden alaosaston johtajana. Hän loi läheisen yhteistyösuhteen Putiniin, joka johti samaan aikaan Pietarin ulkosuhteiden komiteaa. Vuosina 1995–1997 Naryškin johti Vladimir Koganin omistaman pietarilaisen Promstroibank-pankin ulkomaisten investointien osastoa. Vuosina 1997–1998 hän oli Leningradin alueen investointiosaston johtaja ja vuosina 1998–2004 sen ulkomaisten taloussuhteiden komitean puheenjohtaja.
Naryškin suoritti vuonna 1997 ekonomistin ja vuonna 2004 taloustieteen kandidaatin tutkinnon. Hän väitteli vuonna 2010 taloustieteen tohtoriksi Pietarin taloustieteen valtionyliopistosta aiheenaan ulkomaiset investoinnit Venäjän taloudellisessa kehityksessä. Dissernet-järjestön vuonna 2015 tekemien paljastusten mukaan yli puolet Naryškinin väitöskirjasta olisi plagioitu ja yhtenä plagioinnin kohteena olisi ollut liberaali taloustieteilijä Vladislav Inozemtsev. Naryškin on kiistänyt väitteet.
Ura Putinin hallinnossa

Naryškin nimitettiin helmikuussa 2004 presidentinhallinnon talousosaston varapuheenjohtajaksi. Hän toimi maaliskuusta syyskuuhun 2004 Venäjän hallituksen apulaiskansliapäällikkönä ja syyskuusta 2004 toukokuuhun 2008 varsinaisena kansliapäällikkönä ministerin arvolla. Helmikuusta 2007 alkaen hän oli samalla varapääministerinä Mihail Fradkovin ja Viktor Zubkovin hallituksissa vastuualueinaan ulkomaankauppa ja suhteet IVY-maihin. Toukokuussa 2008 Naryškin nimitettiin presidentinhallinnon päälliköksi Sergei Sobjaninin seuraajana. Presidenttinä oli tuolloin Dmitri Medvedev. Naryškinistä povattiin mahdollista ehdokasta Putinin seuraajaksi vuonna 2007 ja Medvedevin seuraajaksi vuonna 2011.
Vuosina 2009–2012 Naryškin johti muiden tehtäviensä ohella presidentti Medvedevin nimittämää Venäjän historiakomissiota, jonka oli määrä ”taistella Venäjän etujen vastaista historian vääristelyä vastaan”. Lisäksi hän oli valtio-omisteisen Pervyi kanal -televisiokanavan johtokunnan puheenjohtaja vuosina 2005–2009 ja Venäjän uintiliiton puheenjohtaja vuosina 2006–2009.
Naryškin valittiin duumaan joulukuun 2011 vaaleissa. Hän toimi duuman puhemiehenä vuosina 2011–2016. Hän edustaa Yhtenäinen Venäjä -puoluetta. Hän joutui vuonna 2014 Ukrainan kriisin vuoksi ensimmäisten joukossa Euroopan unionin pakotelistalle. Pakotteiden vuoksi Suomi kielsi Venäjän parlamenttivaltuuskunnan puheenjohtajana toimineelta Naryškiniltä maahantulon kesällä 2015 Helsingissä pidetyn ETYK-juhlaistunnon yhteydessä, jolloin koko Venäjän valtuuskunta boikotoi istuntoa.
Presidentti Putin nimitti Naryškinin SVR:n johtajaksi Mihail Fradkovin tilalle 5. lokakuuta 2016. Tutkija Tatjana Stanovajan mukaan Naryškin kuuluu Putinin sisäpiiriin, joka vaikuttaa presidentin ajatteluun. Hän puhuu englantia ja ranskaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sergei Naryškin Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef 
Naryškin, Valentina Matvijenko ja Vladimir Putin vuonna 2013.
Seppo Laaksi

| Seppo Laaksi |
| --- | --- |
 Seppo Laaksi 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. helmikuuta 1935 (ikä 89) Kuorevesi
Ammatti:  sairaalapastori, kirkkoherra
Arvonimi: rovasti 1985
Vanhemmat:  Akseli ja Aili Laaksi (s. Tuominen)
Puoliso:  Riitta Sinikka Laaksi (s. Suni)
Lapset:  Ilkka, Anna-Leena ja Riikka
Muut tiedot
Aktiivisena:  1964-
Koulutus: teologian kandidaatti 1964
Merkittävät teokset: Akseli : Akseli Erkki Laaksi e Mäkelä ihmisenä ja pappina itsenäisyyteen kasvavassa Suomessa (2015)
Tunnustukset:  Seurakuntatyön kultainen ansiomerkki 1998
Seppo Jaakko Väinämö Laaksi (s. 20. helmikuuta 1935 Kuorevesi) on suomalainen sairaalapastori ja kirkkoherra.
Perhetaustat

Seppo Laaksi syntyi kirkkoherra Akseli ja Aili Laaksin (s. Tuominen) perheeseen.
Laaksi avioitui lastentarhaopettaja Riitta Sinikka Sunin kanssa 1967. Laaksien perheeseen syntyi Ilkka 1968, Anna-Leena 1971 ja Riikka 1973.
Opinnot

Seppo Laaksi pääsi ylioppilaaksi Mäntän yhteiskoulusta 1955. Opiskelupaikaksi tuli Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta, josta hän valmistui teologian kandidaatiksi 1964 ja vihittiin papiksi Mikkelissä samana vuonna. Pastoraalitutkinnon Laaksi suoritti 1972, Seurakuntatyön johtamistutkinnon 1981–1982 sekä Kirkon yhteiskunnallisen toimikunnan järjestämän Kirkon yhteiskunnallisen seminaarin 1968. Edelleen hän suoritti Sairaalasielunhoidon erikoiskurssin 1970–1971 sekä Työnohjaajan koulutuksen 1977–1978.
Työura

Seppo Laaksi valmistumisensa jälkeen toimi aluksi Kotkan virallisena apulaisena 1964–1969. Helsingin evankelis-luterilaisten seurakuntien sairaalapastorina Malmin, Invalidisäätiön ja Kätilöopiston sairaaloissa hän toimi 1969–1977. Rengon kirkkoherrana Laaksi oli 1977–1998, jolloin hän pääsi eläkkeelle. Hän toimi Kuoreveden virkaa toimittavana (vt.) kirkkoherrana 2000–2001 sekä Rengon vt. kirkkoherrana 2002.
Sivu- ja luottamustoimet

Ennen opiskelua Seppo Laaksi toimi Virtain kunnassa väliaikaisena kansakoulun opettajana 1956–1957 ja vastaavassa tehtävässä Peräseinäjoella 1957–1958. Kotkassa ollessaan hän oli Kotkan Rannikkopatteriston sotilaspastorina 1964–1969, Kotkan lyseon uskonnon tuntiopettajana 1964–1967 sekä Haapasaaren seurakunnan kirkollisten asioiden hoitajana 1966. Helsingissä Laaksi toimi Helsingin sairaanhoito-oppilaitoksen uskontotietouden ja sielunhoidon opettajana 1974–1976.
Laaksi on ollut Suomen Sairaalapapit ry:n hallituksen jäsen 1974–1976, Tampereen hiippakunnan hiippakuntakokouksen edustaja 1978–1981 sekä Etelä-Hämeen sairaalasielunhoitotyön seurakuntainliiton liittohallituksen puheenjohtaja 1984–1995.
Avoimen kirkon vastuuryhmän jäsenenä Tampereella Laaksi oli 2008–2014. Laaksi on harrastanut kuorolaulua Ylioppilaskunnan Laulajissa, Händel-kuorossa sekä Mieskuoro Keloissa. Hän on myös harrastanut sukututkimusta ja kirjoittamista.
Huomionosoituksia

Laaksi sai rovastin arvon 1985. Sotilasarvoltaan hän on luutnantti (1983). Suomen Kirkon Seurakuntatoiminnan Keskusliitto myönsi Laaksille seurakuntatyön kultaisen ansiomerkin 1998.
Julkaisuja

Teoksia
Metanoein ja metanoia synoptisissa evankeliumeissa, Apostolien teoissa ja Paavalilla. Pro gradu. Helsingin yliopisto, 1964.
Sukukirja Herman Tuomisen ja Olga o.s. Päivärinnan suvuista. Toimittanut Seppo Laaksi. ATK-palvelu Luhtasaari, 2011.
Sukukirja K. H. Mäkelän ja Iida Mattilan suvuista 12 sukupolven takaa 1500-luvulta 18. sukupolveen 2000-luvulle. Toimittanut Seppo Laaksi. ATK-palvelu Luhtasaari, 2011.
Akseli: Akseli Erkki Laaksi e Mäkelä ihmisenä ja pappina itsenäisyyteen kasvavassa Suomessa. Seppo Laaksi, 2015.
Artikkeleita
Suuria ratkaisuja ja lämpimiä tunteita Mäkelän talossa. Kuoreveden joulu 2003, s. 36–37.
Hermes -polkupyörä vuodelta 1948. Kuoreveden joulu 2005, s. 21.
Aune ja Aili : kaksi luokkatoveria Kuorevedeltä. Kuoreveden joulu 2012, s. 9.
Akseli Laaksin tie Kuoreveden kirkkoherraksi. Kuoreveden joulu 2015, s. 20–21.
Suomen urheilu 1952

Suomen urheilu 1952 käsittelee vuoden 1952 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Veikko Hakulinen | Hiihto |
| 2. | Pentti Hämäläinen | Nyrkkeily |
| 3. | Thorvald Strömberg | Melonta |
| 4. | Kelpo Gröndahl | Paini |
| 5. | Heikki Hasu | Hiihto |
| 6. | Kurt Wires – Yrjö Hietanen | Melonta |
| 7. | Toivo Hyytiäinen | Yleisurheilu |
| 8. | Tapio Mäkelä | Hiihto |
| 9. | Kalervo Rauhala | Paini |
| 10. | Olavi Rinteenpää | Yleisurheilu |
Lähde: 
Erillisellä naisten listalla kuusi parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Sylvi Saimo | Melonta |
| 2. | Lydia Wideman-Lehtonen | Hiihto |
| 3. | Maire Österdahl | Yleisurheilu |
| 4. | Mirja Hietamies | Hiihto |
| 5. | Siiri Rantanen | Hiihto |
| 6. | Kaija Mäkelä | Uinti |
Lähde:
Olympialaiset

Oslon talviolympialaisissa Suomi saavutti kolme kultamitalia, neljä hopeaa sekä kaksi pronssia. Kisojen mitalitilastossa Suomi oli kolmas.
Suomi isännöi kesäolympialaisia Helsingissä. Tärkein tapahtumapaikka oli Helsingin olympiastadion mutta kilpailuja käytiin myös muualla pääkaupunkiseudulla ja nykyaikainen viisiottelu kilpailtiin Hämeenlinnassa. Jalkapallon alkuotteluja pelattiin Helsingin lisäksi neljällä muulla paikkakunnalla. Suomi saavutti kisoissa kuusi kultamitalia, kolme hopeaa sekä 13 pronssia ja oli mitalitilastossa kahdeksas.
Autourheilu

Hyvinkään lentokentällä ajettiin kääpiöautojen SM-kilpailu (500 cm3), autoluokat alle ja yli 1500 cm3 ja kolme moottoripyöräluokkaa (alle 150 cm3, alle 350 cm3, alle 500 cm3 sarjat).
Golf

Talin golfkenttä Helsingissä avattiin täysimittaisena 18-reikäisenä olympiakisojen avajaispäivänä.
Jalkapallo

Helsingin kesäolympialaisissa Aatos Lehtosen valmentama Suomi hävisi ainoan ottelunsa Itävallalle 3–4. Suomen maaleista Olof Stolpe teki kaksi ja Aulis Rytkönen yhden. Ennen olympialaisia Suomi pelasi harjoitusotteluita kohdaten muun muassa brasilialaisseura Corinthiansin, voitti Oslossa Norjan Palloliiton 50-vuotisjuhlaturnauksessa isäntämaan 2–1 ja Ruotsin jatkoajalla 3–1 sekä hävisi Unkarille 1–6. Heti olympialaisten jälkeen Suomi pelasi ensimmäisen kerran Kiinaa vastaan ja voitti 4–0. Norjalle ja Ruotsille kärsittyjen tappioiden jälkeen Suomi voitti lokakuussa Helsingin olympiastadionilla Tanskan 2–1. Kotkan Jäntevän pelaaja Nils Rikberg teki vuoden maaotteluissa kuusi maalia, muun muassa kaksi maalia uransa ensimmäisessä maaottelussa Norjaa vastaan.
Maajoukkuejalkapalloilija Aulis Rytkönen siirtyi syksyllä ensimmäisenä suomalaisena ammattilaiseksi ranskalaisseura Toulouse FC:hen.
Suomen-mestaruuden voitti toisena vuonna peräkkäin Kotkan Työväen Palloilijat, hopeaa sai niinikään toisen kerran peräkkäin Vasa IFK ja pronssille sijoittui Turun Pyrkivä.
Jääkiekko

Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Tampereen Ilves, joka voitti Hämeenlinnan Pallokerhon ensimmäisessä loppuottelussa vieraissa 1–6 ja toisessa ottelussa kotonaan 4–3. Pronssille sijoittui Hämeenlinnan Tarmo.
Jääpallo

Suomen maajoukkue pelasi Oslon talviolympialaisten näytösturnauksessa kaksi ottelua, joissa se voitti Norjan 3–2 ja hävisi Ruotsille 0–4. Maaliskuussa Suomi hävisi vielä Helsingissä Ruotsille 2–6.
Suomen-mestaruuden voitti Warkauden Pallo -35, hopeaa sai kolmannen peräkkäisen kerran Oulun Palloseura ja pronssille sijoittui Lappeenrannan Veiterä.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti viidennen peräkkäisen kerran HOK-Veikot (entinen Kiri-Veikot), hopeaa sai Sörnäisten NMKY ja pronssille sijoittui Työväen Mailapojat, kaikki kolme Helsingistä.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Lahden Koripalloilijat ja hopealle sijoittui Porin Veto.
Melonta

Helsingin kesäolympialaisten melontakilpailuissa Suomi voitti neljä kultamitalia, yhden hopean ja yhden pronssin. Kurt Wires ja Yrjö Hietanen voittivat yhdessä molemmat kajakkikaksikkojen kilpailut, Thorvald Strömberg voitti kultaa yksikköjen 10 000 metrillä ja Sylvi Saimo oli paras yksikköjen 500 metrillä. Strömberg saavutti 1 000 metrillä hopeaa ja Olavi Ojanperä otti kanadalaiskanoottien yksikköjen 1 000 metrillä pronssia.
Nyrkkeily

Helsingin kesäolympialaisten nyrkkeilykilpailuissa Pentti Hämäläinen voitti kultaa ja lisäksi neljä suomalaista sijoittui pronssille: Erkki Pakkanen, Erkki Mallenius, Harry Siljander ja Ilkka Koski.
Elis Ask kärsi pistetappion tanskalaiselle Jørgen Johansenille 4.1. Kööpenhaminassa ja menetti vajaat viisi kuukautta hallussaan pitämänsä ammattinyrkkeilyn kevyen sarjan Euroopan-mestaruuden.
Paini

Helsingin kesäolympialaisten painikilpailuissa Suomi saavutti neljä mitalia, kaikki kreikkalais-roomalaisesta painista: Kelpo Gröndahl voitti kultaa, Kalervo Rauhala sai hopeaa ja pronssille sijoittuivat Leo Honkala ja Tauno Kovanen.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Oslon talviolympialaisissa Lydia Wideman voitti kultaa 10 kilometrin hiihdossa Mirja Hietamiehen ja Siiri Rantasen varmistaessa kolmoisvoiton, Veikko Hakulinen 50 kilometrin hiihdossa Eero Kolehmaisen varmistaessa kaksoisvoiton sekä Heikki Hasu, Paavo Lonkila, Urpo Korhonen ja Tapio Mäkelä 4 × 10 kilometrin hiihdossa. Mäkelä ja Lonkila saavuttivat hopeaa ja pronssia 18 kilometrin hiihdossa sekä Hasu hopeaa yhdistetyssä. Mäkihypyssä paras suomalainen Antti Hyvärinen oli seitsemäs.
Yleisurheilu

Helsingin kesäolympialaisten yleisurheilukilpailuissa Suomi saavutti yhden pronssimitalin Toivo Hyytiäisen sijoituttua keihäänheitossa kolmanneksi. Hannu Posti sijoittui 10 000 metrin juoksussa neljänneksi, Olavi Rinteenpää 3 000 metrin estejuoksussa neljänneksi, Veikko Karvonen maratonilla viidenneksi, Valto Olenius seiväshypyssä viidenneksi, Jorma Valtonen pituushypyssä viidenneksi, Soini Nikkinen keihäänheitossa kahdeksanneksi ja Meeri Saari kuulantyönnössä kahdeksanneksi.
Chicken Kiev -puhe

Chicken Kiev -puhe oli Yhdysvaltain silloisen presidentin George H. W. Bushin Kiovassa 1. elokuuta 1991 pitämä puhe, jonka oli kirjoittanut Bushin hallinnon Neuvostoliiton ja Itä-Euroopan suhteista vastannut Condoleezza Rice ja jossa Bush varoitti ukrainalaisia itsenäistymishaaveista. Puhe "itsemurhanationalismista" raivostutti Ukrainan nationalistit ja Yhdysvaltain konservatiivit. The New York Timesin kolumnisti William Safiren mielestä kyseessä oli kolossaalinen virhearviointi joten hän nimesi Bushin ulosviestinnän "Chicken Kiev" eli "Kiovan kana" -puheeksi. Chicken tarkoittaa englannin kielessä myös pelkuria. Ukraina itsenäistyi joulukuussa 1991, kun Neuvostoliitto luhistui.
Käännös suomeksi
Suomen urheilu 1970

Suomen urheilu 1970 käsittelee vuoden 1970 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Kalevi Oikarainen | Hiihto |
| 2. | Pauli Nevala | Yleisurheilu |
| 3. | Kaarlo Kangasniemi | Painonnosto |
| 4. | Kalevi Lahdenranta | Painonnosto |
| 5. | Hannu Mikkola | Autourheilu |
| 6. | Ari Salin | Yleisurheilu |
| 7. | Marjatta Kajosmaa | Hiihto |
| 8. | Leo Kinnunen | Autourheilu |
| 9. | Kauko Kangasniemi | Painonnosto |
| 10. | Jorma Kinnunen | Yleisurheilu |
Lähde: 
Naisten listalla kolme parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Marjatta Kajosmaa | Hiihto |
| 2. | Pirjo Seppä | Suunnistus |
| 3. | Senja Pusula | Hiihto |
Lähde:
Autourheilu

Jyväskylän suurajojen voittajaksi ajoi kolmannen peräkkäisen kerran Hannu Mikkola Ford Escortilla.
Jalkapallo

Suomen maajoukkue pelasi seitsemän maaottelua eikä voittanut niistä yhtään. Helsingin olympiastadionilla Olavi Laaksosen valmentama Suomi pelasi tasapelin 0–0 toukokuussa Saksan liittotasavallan amatöörijoukkueen kanssa ja 1–1 kesäkuun alussa Tanskan kanssa. Euroopan-mestaruuskilpailujen karsinnat Suomi aloitti lokakuussa pelaamalla Prahassa Tšekkoslovakian kanssa tasan 1–1 Matti Paatelaisen tehdessä Suomen maalin ja häviämällä Bukarestissa Romanialle 3–0. Vuoden neljästä suomalaismaalista Tommy Lindholm teki kaksi.
Suomen-mestaruuden voitti Lahden Reipas, hopeaa sai Mikkelin Palloilijat ja pronssille sijoittui Helsingin IFK.
Jääkiekko

Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Helsingin IFK, hopeaa sai kolmannen peräkkäisen kerran Tampereen Ilves ja pronssille sijoittui Turun Toverit.
Jääpallo

Suomen-mestaruuden voitti Oulun Luistinseura, hopeaa sai Warkauden Pallo -35 ja pronssille sijoittui Mikkelin Palloilijat.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran espoolainen Tapion Honka, hopeaa sai niinikään kolmannen peräkkäisen kerran Helsingin Kisa-Toverit ja pronssille sijoittui Kotkan Työväen Palloilijat.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Lahden Sampo, hopeaa sai myös toisena peräkkäisenä kautena helsinkiläinen Työväen Mailapojat ja pronssille sijoittui Jyväskylän Kiri.
Lentopallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran hämeenlinnalainen Luolajan Kajastus, hopeaa sai helsinkiläinen Johanneksen Pojat ja pronssille sijoittui Karhulan Rateko.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran helsinkiläinen Wartti, hopeaa sai helsinkiläinen Koiton Riento ja pronssille sijoittui Lahden Kimmo.
Paini

Euroopan-mestaruuskilpailuissa Martti Laakso saavutti hopeaa kreikkalais-roomalaisen painin alle 62-kiloisten sarjassa.
Painonnosto

Maailmanmestaruuskilpailuissa Kalevi Lahdenranta saavutti yhteistuloskilpailussa pronssia yli 110-kiloisten sarjassa. Yksittäisissä nostomuodoissa Lahdenranta ja Kauko Kangasniemi (alle 110-kiloiset) voittivat kultaa tempauksessa, Ari Kurko (alle 75-kiloiset) saavutti hopeaa punnerruksessa ja Lahdenranta oli pronssilla työnnössä.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailuissa Kalevi Oikarainen voitti kultaa 50 kilometrin hiihdossa. Marjatta Kajosmaa oli hopealla 10 kilometrin hiihdossa sekä pronssilla Senja Pusulan ja Helena Takalon kanssa viestissä.
Suunnistus

Maailmanmestaruuskilpailuissa 27.–29.9. 1970 Itä-Saksan Friedrichrodassa Pirjo Seppä sijoittui henkilökohtaisilla matkoilla parhaana suomalaisena neljänneksi. Myös sekä miesten että naisten viestissä Suomen joukkue sijoittui neljänneksi.
Yleisurheilu

Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Jarkko Tapola saavutti pronssia 60 metrin juoksussa.
Poison

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Englanninkielen sana poison tai the poison (suom. myrkky) voi viitata ainakin seuraaviin:
Elokuva ja televisio

Poison, Todd Haynesin ohjaama elokuva vuodelta 1991
Poison, Wes Andersonin ohjaama elokuva vuodelta 2023
Kirjallisuus

”Poison”, Roald Dahlin kirjoittama tarina
Poison, Alexander Kiellandin romaani
Poison, Chris Woodingin romaani