Friedrich Nietzschen uskontokritiikki
Syntiajattelu

Nietzschen mukaan synnin käsite on pappien apuväline ihmisten alistamisessa. Synnistä puhuminen pakottaa ihmiset nöyristelemään kuvitellun jumalan edessä. Hyvät ihmiset joutuvat katumaan aivan tavallisia elämän asioita. Heidät pakotetaan katumaan itsenäisyyttään ja arvokkuuttaan. He joutuvat katumaan omaa itseään ja itsenäistymistään keskenkasvuisesta aikuiseksi. Raamattu väittää Nietzschen mukaan synnin olevan vain sitä, että Jumalan kunniaa loukataan. Synti on pelkkä majesteettirikos. Jumala on pikkumainen hirmuvaltias, joka antaa armoa vain nöyristelijöille. Näin rikotaan ihmisen vapautta vastaan ja turmellaan humanismin perintö, jonka kreikkalainen filosofia on maailmalle antanut.
»Synti, niin kuin se nyt tunnetaan kaikkialla, missä kristinusko vallitsee tai on joskus vallinnut: 'synti' on juutalainen tunne ja juutalainen keksintö, ja kun ajatellaan tätä kaiken kristillisen moraliteetin taustaa, kristinusko oli todella aikeissa 'juutalaistaa' koko maailman. – –
Vain sillä ehdolla, että kadut, Jumala on sinulle armollinen' tämä on kreikkalaiselle naurun ja loukkaantumisen aihe: hän sanoisi 'orjista voi siltä tuntua'. Tässä on edellytetty mahtava, ylen mahtava ja kuitenkin kostonhimoinen olento: hänen valtansa on niin suuri, ettei hänelle yleensä voida tuottaa vahinkoa muuten kuin kunnia-kysymyksessä. Jokainen synti merkitsee kunnioituksen puutetta; se on crimen laesae majestatis divinae eikä mitään muuta!» 
(
)
»Tuotetaanko synnillä muuta vahinkoa, liittyykö siihen jokin syvä kasvava onnettomuus, joka taudin tavoin valtaa ja surmaa ihmisen toisensa jälkeen, – siitä ei tuo taivaassa asuva kunnianhimoinen itämaalainen välitä mitään: synti on rikos häntä eikä ihmiskuntaa kohtaan! – jolle hän on armonsa lahjoittanut, se saa häneltä lahjaksi myös tämän välinpitämättömyyden synnin luonnollisista seurauksista.» 
(Iloinen tiede
)
Raamattu pyrkii ohjaamaan ihmiset hirmuvaltaisen jumalan vallan alle. Jumalan käskyt ovat vallan tavoittelun välineitä. Jumala piinaa käskyillään ihmisiä, koska hän haluaa alistaa kaikki mielivaltansa alle. Jumala ei ole kiinnostunut siitä, mitä seurauksia väärällä käyttäytymisellä on ihmisten elämässä. Synti on vain rikos jumalaa vastaan, ei ihmisiä vastaan. ”Kristillisellä moraalilla ja kristinuskolla ei ole yhtään kosketuskohtaa todellisuuden kanssa.” Kristinusko perustuu pelotteluun ja rangaistuksiin. ”Ei se työnnä meitä pois, että emme löydä jumalaa historiassa tai luonnossa tai luonnon takana – vaan se, että emme tunne 'jumalalliseksi' sitä, mitä jumalana kunnioitetaan, vaan pidämme sitä surkuteltavana, mielettömänä, vahingollisena, emme ainoastaan erhetyksenä, vaan rikoksena elämää vastaan.”
»Syy- ja rangaistuskäsite, koko 'siveellinen maailmanjärjestys' on keksitty tiedettä vastaan, – estämään ihmisen vapautumisen papista... – – Kun jonkun teon luonnolliset seuraukset eivät enää ole luonnollisia, vaan ajatellaan niiden johtuneen taikauskon käsite-kummituksista, 'jumalasta', 'hengistä', 'sieluista', pelkkinä 'moraalisina' johdonmukaisuuksina, palkkana, rangaistuksena, viittauksena, kasvatuskeinona, silloin on edellytys tietoon turmeltu, – silloin on tehty suurin rikos ihmiskuntaa vastaan. – Synti, toistan sen vielä kerran, tämä ihmisen itsesaastutusmuoto par excellence, on keksitty juuri siksi, että voitaisiin tehdä mahdottomaksi tiede, kulttuuri, jokainen korkeus ja ylhäisyys ihmisessä; pappi on päässyt hallitsemaan synnin keksimisen kautta.”» 
(Antikristus
)