Helen Richey
Lentäjän ura > ATA ja WASP

Tammikuussa 1942 Richey sai kirjeen ystävältään Jacqueline Cochranilta, joka kehotti tätä liittymään kanssaan brittiläiseen Air Transport Auxiliaryyn (ATA). ATA-joukot lensivät liittoutuneiden sotilaskoneita muissa kuin taistelutehtävissä vapauttaakseen varsinaisia sotilaslentäjiä taisteluihin. Richey hyväksyttiin mukaan. Läpäistyään kolmen viikon lentoharjoittelun ja lääkärintarkastukset Montrealissa hän matkusti laivasaattueen mukana Englantiin maaliskuussa 1942. Hänet sijoitettiin White-Walthamin lentokentälle lähellä Maidenheadiä.
Richey lensi ensimmäiset lentonsa ATA:n palveluksessa 11. huhtikuuta 1942 Miles Magister -koulukoneella. Kesäkuun loppuun mennessä hän oli lentänyt ohjelmassa 90 tuntia seitsemällä eri konetyypillä. Heinäkuussa lentotuntien määrä kasvoi 126:een ja konetyyppien kahdella, kun hän lensi 32 siirtolentoa. Hän pääsi ensimmäistä kertaa Supermarine Spitfire -hävittäjän ohjaimiin 21. heinäkuuta, joskin ensilento päättyi pakkolaskuun. Seuraavalla yrityksellä elokuussa hän oppi hallitsemaan konetta ja piti sitä lopulta hyvin helppona ohjattavana. ATA:n tehtävissä Richey ja muut lentäjät joutuivat usein lentämään konetyyppejä, joista heillä ei ollut aiempaa kokemusta. Tällaisia tilanteita varten heillä oli kustakin konetyypistä postikortin kokoinen tietokortti, jossa esiteltiin ohjainten sijoittelu ja koneen tärkeimmät ominaisuudet. Toisinaan tehtävillä oli niin kiire, että lentäjät ehtivät lukea vain ohjeet lentoonlähtöä varten ja selvittivät lennon aikana korteistaan ohjeet konetyypillä laskeutumiseen.
Syyskuussa 1942 Cochran ilmoitti palaavansa Yhdysvaltoihin järjestämään vastaavaa naislentäjien koulutusohjelmaa, josta tuli Women’s Flying Training Detachment (WFTD). Hänen lähdettyään Richey sai vastuulleen ATA:n palveluksessa olleet 20 yhdysvaltalaisnaista. Kahden tehtävän aiheuttamat paineet sekä hänen äitinsä sairastuminen saivat Richeyn lopulta eroamaan ATA:sta joulukuussa 1942. Hän lensi viimeisen siirtolentonsa 9. tammikuuta 1943 ja matkusti meriteitse Yhdysvaltoihin maaliskuussa. Lentämisen ohella Richey mainitsi lempimuistokseen ATA:n ajoilta Clementine Churchillin ja Eleanor Rooseveltin saattajana toimimisen näiden tutustuessa lentotukikohtaan.
Yhdysvaltoihin palattuaan Richey oli levoton ja halusi jälleen tehdä osansa sotaponnistusten eteen. Hän ilmoittautui Cochranin WFTD-joukkoihin ja aloitti heinäkuussa 1943 koulutuksensa Texasin Sweetwaterissa. Hän valmistui kurssin 43-W-5 mukana 11. syyskuuta 1943. WFTD oli tuolloin jo yhdistynyt Nancy Harkness Loven johtamien Women’s Auxiliary Ferrying Squadron -siirtolentojoukkojen (WAFS) kanssa uudeksi Women Airforce Service Pilots -järjestöksi (WASP). ATA:n tavoin WASP lensi Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien lentokoneita muissa kuin taistelutehtävissä, jotta mieslentäjiä vapautuisi rintamalle. Valmistumisensa jälkeen Richey sijoitettiin New Castlen lentotukikohtaan Delawareen, josta käsin hän lensi monilla erilaisilla tehtävillä. Hänet siirrettiin 31. maaliskuuta 1944 Fairfax Fieldille Kansasiin, jossa hänet koulutettiin lentämään raskaita pommikoneita ja kuljetuskoneita. Hän palasi 7. syyskuuta New Castleen, jossa hän palveli, kunnes WASP-ohjelma lakkautettiin 20. joulukuuta 1944 sotatilanteen parannuttua Euroopassa. 20 kuukautta kestäneen WASP-palveluksensa aikana Richey lensi siirtolentoja 27 eri konetyypillä ja keräsi niistä yhteensä 300 lentotunnin kokemuksen.