Erkki Hartikainen
Toiminta

Hartikainen toimi Vapaa-ajattelijain liitossa 40 vuoden ajan. Hän oli Vapaa ajattelija -lehden vastaava päätoimittaja useita jaksoja vuodesta 1969. Vuosina 1982–1983 hän oli virkavapaalla ja toimi liiton päätoimisena pääsihteerinä tavoitteenaan saada Suomeen elämänkatsomustiedon opetus.
Pakanakilta ry oli opiskelijoiden Helsingissä vuonna 1968 perustama yhdistys, joka toimi kootakseen uskonnottomia opiskelijoita yhteen. Radikaali ja aktiivinen yhdistys toimi vuoteen 1972 saakka. Hartikainen aikoi perustaa ylioppilaiden ateistiyhdistyksen, mutta liittyikin vapaa-ajattelijoihin ja hänet kutsuttiin Pakanakillan puheenjohtajaksi. 1970-luvulla yhdistyksen toiminta hiipui ja se päätettiin lakkauttaa.
Hartikainen osallistui ateistisen liikkeen toimintaan kotimaisen toiminnan lisäksi ulkomaisen ateistisen kirjallisuuden keräämisen, ulkomaanvierailujen ja kirjeenvaihtoverkoston kautta. Hartikainen oli yhdessä Amerikan Ateistien johtajien kanssa maailman kolmannen ateistien kongressin pääjärjestäjänä. Kongressi pidettiin Helsingissä vuonna 1983.
Hartikainen teki 1970-luvulla opetusministeriön rahoittaman tutkimuksen uskonnonvapaudesta Suomessa, johon kuului Suomen Gallupin tekemä kyselytutkimus ”Asennoituminen uskonnonvapauteen”. Vuosikymmenen lopulla hän laati tulosten perusteella vapaa-ajattelijoille opintoaineiston Tieteellinen maailmankatsomus. Hartikaisen luonnoksen pohjalta hyväksyttiin liiton ensimmäinen kulttuuripoliittinen ohjelma vuonna 1978.
1970-luvun lopulla Hartikainen toimi peruskoulun matematiikan lehtorina, ja hän teki valituksen siitä kuinka hänet pakotetaan uskonnottomana ja Vapaa-ajattelijain liiton sihteerinä jatkuvasti virkansa vuoksi osallistumaan hartaustilaisuuksiin.
Valitettuaan kaikille mahdollisille valtion elimille hän teki eräiden muiden kanssa kantelun YK:n ihmisoikeuksien komitealle.
1980-luvulla Hartikainen toimitti uskonnottomien käyttöön elämänkatsomustiedon (silloisen uskontojen historian ja etiikan) oppiaineiston. WSOY ryhtyi vapaa-ajattelijain lukion elämänkatsomustiedon oppikirjojen kustantajaksi ja antoi kirjoittamista varten apurahan, mutta julkaisu peruutettiin. Hartikaisen toimittama elämänkatsomustiedon aineisto on ollut saatavilla internetissä. Aineiston esittelyssä todetaan, että se on suunniteltu uskonnottomien tarpeita varten ja että myös uskonnottomalle nuorelle on annettava eväät puolustaa omia käsityksiään.
Suomen ateistiyhdistys teki oman ehdotuksen elämänkatsomustiedon opetussuunnitelmaksi. Hartikainen arvosteli elämänkatsomustiedon opetussuunnitelmia muun muassa käsitteellisestä epäselvyydestä. Sana todellisuuskäsitys olisi hänen mukaansa ollut parempi kuin sana maailmankatsomus. Käsitteessä 'maailmankuva' sana 'maailma' viittasi Hartikaisen mukaan maakeskisyyteen ja 'kuva' näköaistikeskeisyyteen. Hartikaisen mielestä oikea todellisuuskäsitys vastaa todellisuutta eli on oikea karkeistus todellisuudesta. 'Karkeistus' on fyysikko Kari Enqvistin tunnetuksi tekemä käsite, joka viittaa siihen, että ihminen käsittää todellisuuden usein vain likimääräisesti. Tämä korvaisi filosofi Ilkka Niiniluodon käyttämän käsitteen 'totuudenkaltaisuus'. Materialismin suomennos on Hartikaisella 'aineellinen todellisuuskäsitys'. Sanan 'tiede' vastine oli Hartikaisen mukaan 'todellisuustutkimus' ja 'tieteellisen menetelmän' sijaan voitaisiin puhua 'kokemukseen perustuvasta menetelmästä'. Humanismin ongelmana oli Hartikaisen mielestä ihmisen palvonta. Humanismin sijaan Hartikainen puhui mieluummin posthumanismista, joka pyrkii arvioimaan uudelleen ihmisen asemaa luonnossa.
Hartikainen oli loogista empirismiä edustaneen filosofi Pertti Lindforsin ystävä ja tukija. He suhtautuivat arvostelevasti akateemisen filosofian suuntauksiin ja puolustivat loogisen empirismin nykyaikaista muotoilua johdonmukaisena kokemustietona.