stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lyijykukkakasvit
Luokittelu

Lyijykukkakasvien läheisin sukulaisheimo on tatarkasvit (Polygonaceae), jonka kanssa ne muodostavat yhteisen kladin Caryophyllales-lahkon evoluutiopuussa. Mainitulle kladille ovat tunnusomaisia muun muassa ruohovartisuus, eräiden flavonolien, myrisetiinin ja kinonien esiintyminen, johtojänteiden esiintyminen varren sekä kuoressa eli korteksissa että ytimessä, johtojännelieriön kolmeaukkoisuus varren nivelkohdissa, leveä lehtikanta, rauhasten esiintyminen sikiäimessä, yksi ainoa siemenaihe kukassaan, laajentunut verhiö hedelmän suojana ja leviämisen auttajana ja eräät siemenkuoren anatomiset yksityiskohdat. Eräät sinisiipistoukat alaheimosta Lycaeninae käyttävät melko yleisesti kladin kasveja ravintonaan varmaankin lehtien polyfenolien vuoksi.
Aikaisemmin systematiikkansa historiassa lyijykukkakasveja on pidetty esikkokasvien (Primulaceae) sukulaisina. Niiden kanssa on yhteistä terävastaiset heteet, terälehtien ja heteiden yhteiset aiheet ja enemmän tai vähemmän yhdislehtinen teriö. Heimot eivät kuitenkaan ole sukulaisia; esikkokasvit ovat lahkossa Ericales.
Lyijykukkakasvien heimo koostuu kahdesta alaheimosta, 27 suvusta ja 836 lajista.
1. Plumbaginoideae Burnett
Alaheimon kasvit ovat monivuotisia ruohoja tai pensaita, joissa on plumbaginiiniksi nimettyä kemiallista yhdistettä. Varret ovat kulmikkaita tai uurteisia. Lehdet ovat usein lyhytruotisia, joskus korvakkeellisia ja tavallisesti ehytlapaisia. Kukinto on terttumainen, ja kasvullinen ja kukkaverso ovat samanlaisia. Verhiössä on rauhasia. Luotti on rakenteeltaan erikoinen: se on jakautunut pitkin vartalon haaroja sijoittuviksi ryhmiksi. Hedelmä on kansikota. Kromosomiluku n = 6, 7. Alaheimossa on neljä sukua ja 36 lajia Itä-Aasiassa ja Afrikassa; lyijykukat (Plumbago) kasvavat kaikkialla tropiikissa.
2. Limonioideae Reveal
Kasvit ovat usein suolaa sietäviä. Lehtilapa on kova ja vaaleiden solurivien reunustama. Kukan teriö on yhdislehtinen, ja heteet ovat kasvaneet siihen kiinni tyveltään. Vartalot ovat tavallisesti erillisiä, joskus on vain yksi haaroittuva vartalo. Luotti on tavallisesti pallomainen, harvoin lankamainen. Alaheimossa on kaksi tribusta:
2.1. Aegialitideae Peng. Tribuksen muodostaa yksi kaksilajinen suku Aegialitis, joka kasvaa Intian ja Malesian alueella ja Australiassa rannikoiden mangroverämeillä. Lajit ovat pikkupensaita, joiden lehtikannat ympäröivät vartta tuppimaisesti.
2.2. Limonieae Reveal. Tribukseen kuuluu monivuotisia ruohoja ja pensaita; ruohovartisilla lehdet sijaitsevat enimmäkseen tyviruusukkeena. Ruoti on usein lyhyt ja lapa tavallisesti ehyt. Kukinto on mykerömäinen tai haarainen ja viuhkomainen; kukinnon lehdet ovat surkastuneita tai puuttuvat. Verhiö on nahkea, harvoin teriömäinen. Hedelmä on pähkylä tai kansikota. n = 8, 9. Tribuksessa on 22 sukua ja 800 lajia, jotka kasvavat pääasiassa Keski-Aasiassa Kaspianmeren alueella. Lajeja on myös Välimerenmaissa, Etelä-Afrikassa, Etelä-Amerikan eteläosassa ja Länsi-Australiassa. Tribuksen runsaslajisimmat suvut ovat ikiviuhkot eli rantaneilikat (Limonium, 350 lajia), Acantholimon (165 lajia) ja laukkaneilikat (Armeria, 90 lajia).
Luokittelu > Sukuja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Acantholimon – tuimiot  Aegialitis  Armeria – laukkaneilikat  Bamiana  Bukiniczia – marmoriruusukkeet  Cephalorhizum  Ceratostigma – sinikot  Chaetolimon |  Dictyolimon  Dyerophytum  Ghasnianthus  Gladiolimon  Goniolimon – nuppiviuhkot  Ikonnikovia  Limoniastrum – viuhkiot  Limoniopsis |  Limonium – ikiviuhkot  Muellerolimon  Neogontscharovia  Plumbagella  Plumbago – lyijykukat  Popoviolimon  Psylliostachys – ikitähkät  Vassilczenkoa |
Käyttö

Lyijykukkakasveja käytetään lääke- ja koristekasveina. Lääkekasveja ovat euroopanlyijykukka (Plumbago europaea; hammassärkyyn), vitilyijykukka (P. zeylanica, syn. P. scandens; hammassärkyyn sekä ihosairauksiin) ja meri-ikiviuhko (Limonium vulgare; keuhkosairauksiin). Koristekasveina käytetään esimerkiksi tarhalaukkaneilikkaa (Armeria Maritima-ryhmä) kivikkoryhmissä, Acantholimon-lajeja lauhkeammilla alueilla, sinilyijykukkaa (Plumbago auriculata, syn. P. capensis) ja punalyijykukkaa eli mönjäkukkaa (P. indica, syn. P. rosea) huonekasveina, ikiviuhkoja (Limonium) ja sinikkoja (Ceratostigma) reunuskasveina ja ikikukka-asetelmiin.
Aiheesta muualla

Suomen lyijykukkakasvit: http://www.luontoportti.com/suomi/fi/kukkakasvit/?c=Plumbaginaceae
Lyijykukkakasvien levinneisyys Suomessa: http://vanhawww.luomus.fi/kasviatlas/maps.php?taxon=40927&year=2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuntomerkkejä englanniksi: http://delta-intkey.com/angio/www/plumbagi.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Trooppisen Amerikan lyijykukkakasveja: http://www.kew.org/science/tropamerica/neotropikey/families/Plumbaginaceae.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Pohjois-Amerikan lyijykukkaiskasvit: http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=1&taxon_id=10710
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q156141  Wikispecies: Plumbaginaceae  APNI: 54614  ATRF: Plumbaginaceae  CoL: 627FM  EoL: 4356  EPPO: 1PLUF  FloraBase: 22888  FNA: 10710  FoAO2: Plumbaginaceae  FoC: 10710  GBIF: 2419  GRIN: 895  iNaturalist: 60478  IPNI: 30000293-2  IRMNG: 114042  ITIS: 21324  NBN: NBNSYS0000160751  NCBI: 4437  NZOR: 67dc166a-05b7-44be-9b5a-d8a6a00e4228  Open Tree of Life: 532273  Paleobiology Database: 55426  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000293-2  Tropicos: 42000079  VASCAN: 192  VicFlora: 0ffc6043-d97c-48a7-abdd-3d37b107582c  Watson & Dallwitz: plumbagi  WFO: wfo-7000000482  WoRMS: 182767  Laji.fi: MX.38290 
Meri-ikiviuhko on sekä koriste- että rohtokasvi.
Erik Lyly

| Erik Lyly |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Erkki, Eka, radiokutsunimi Pukki
Syntynyt: 5. elokuuta 1914 Loimaa
Kuollut: 5. helmikuuta 1990 (75 vuotta) Haaparanta, Ruotsi
Ammatti:  autokauppias, yrittäjä, ansiolentäjä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Suomi
Palvelusvuodet:  1939–1944
Komentajuudet:  -
Taistelut ja sodat:   talvisota  jatkosota 
Sotilasarvo:   ylikersantti (1944)  vääpeli (1964) 
Kunniamerkit:   4. luokan Vapaudenristi miekoin, tammenlehvillä  4. luokan Vapaudenristi tammenlehvillä  1. luokan Vapaudenmitali  2. luokan Vapaudenmitali 
Joukko-osasto:   Lentolaivue 24  Lentolaivue 34  HävittäjäLentoLaivue 34 
Erik Edward Lyly (5. elokuuta 1914 Loimaa – 5. helmikuuta 1990 Haaparanta, Ruotsi ) oli suomalainen sotilaslentäjä ja hävittäjä-ässä. Hän saavutti sotien aikana kaikkiaan kahdeksan virallisesti hyväksyttyä ilmavoittoa. Hän lensi Ilmavoimien menestyksekkäimmissä hävittäjälentolaivueissa 24 ja 34, usein lentomestari Ilmari Juutilaisen parina. Sotilasarvoltaan Lyly oli ylikersantti.
Nuoruus

Lylyn nuoruutta leimasi 1930-luvun lama-aika.  Varusmiespalveluksensa hän suoritti Ilmailukoulussa lentomekaanikkona (1932–1933).  Sittemmin hän työskenteli muun muassa Suomen Etelä-Amerikan linjalla S/S Frej höyrylaivan  konemiehenä vuosina 1933–1934 .
Erik Lyly työskenteli Petsamossa monessa eri tehtävässä ja ammatissa, muun muassa konemestarina kalastusaluksella Jäämerellä vuonna 1935. Tämän jälkeen hän toimi taksiautoilijana Liinahamarissa vuosina 1936–1937.
Vuonna 1939 hän siirtyi korjaamopäälliköksi Pohjolan Liikenne Oy:lle.
Hän opiskeli Tampereen Teknillisen Oppilaitoksen koneenrakennusosastolla, josta hän valmistui teknikoksi 30.9.1943 sotien katkomien opintojen jälkeen.
Erik Lyly avioitui Sisko Sepin (s. 1920 Kauhajoki) kanssa.
Talvisota

Puolustusvoimat toteutti ylimääräiset kertausharjoitukset syksyllä 1939 ja Erik Lyly kutsuttiin kertaamaan lokakuussa 1939 auton- ja moottoripyöränkuljettajan tehtävissä. Sodan syttyessä 30. marraskuuta 1939 hänet sijoitettiin kuitenkin Osasto Pennaseen (OsP)   sen konekivääriryhmän johtajaksi. Konekivääriryhmät alistettiin jalkaväkikomppanioille. Ryhmä kävi taistelua Petsamossa vaikeissa oloissa, heikosti toimivan huollon tukemana. Raskaan viivytystaistelun aikana vetäydyttiin rajalta aina Nautsijoki-linjalle, johon vihollinen lopulta pysäytettiin ja sota muuttui asemasodaksi, aina 13. maaliskuuta 1940 tulleeseen rauhansopimukseen asti.lähde tarkemmin?
Neuvostoliiton hyökkäys Petsamon alueelle 30.11.39-13.3.40
Talvisodan kk-ryhmä tuliasemassa
Välirauha

Jo ennen Talvisodan rauhansopimusta Erik Lyly komennettiin Aliupseeriohjaajakurssille Kauhavan Ilmasotakouluun. Hän sai ohjaajan koulutuksen Aliupseeriohjaajakurssi 10:llä 9. toukokuuta – 11. heinäkuuta 1940 muun muassa Letov Š-18-, VL Viima-, VL Sääski-, Focke-Wulf Fw 44 Stieglitz- ja VL Tuisku-kalustolla .
Kurssin jälkeen hän oli Tampereella Valtion Lentokonetehtaan tarkastajana elokuusta 1940 maaliskuuhun 1941 .
Valtion Lentokonetehdas, Tampere, kesä 1941 (VL)
Eerik Lyly Täydennyslentolaivueessa (TLeLv 25,35) VL Pyry koulutuskoneella, kesä 1942
Jatkosota

Tammikuusta 1942 Lyly lensi Brewster B-239 -hävittäjällä. Varsinaista nimikkokonetta ei aloittelevalla pilotilla ollut, mutta eniten hän lensi BW-374 llä, jolla hän ampui alas kaksi viholliskonetta. Hän lensi usein lentomestari Juutilaisen parina.
Lyly osallistui myös Messerschmitt Bf 109 G2 –hävittäjien hakulentoihin Saksasta. Keväällä 1944 laivueen ja lentueen Bf-109 G2-kalusto korvattiin uusilla G6-tyypin koneilla, joiden aseistus oli parempi. Bf 109-tyypeillä hän saavutti kuusi vahvistettua ilmavoittoa. Kaikkiaan hän suoritti 411 taistelulentoa, joissa hän sai kahdeksan vahvistettua ilmavoittoa
Erik Lyly ei haavoittunut eikä joutunut hyppäämään laskuvarjolla kertaakaan sodan aikana. Vakavimpia sattumuksia oli mahalasku 10. syyskuuta 1943 Jäppilän kentälle (MT-207) moottorihäiriön takia.
Lyly ylennettiin jatkosodan aikana lokakuussa 1941 alikersantiksi, tammikuussa 1942 kersantiksi ja huhtikuussa 1944 ylikersantiksi.
3/24.LeLv Suulajärven kentällä, kesä 1942, Kers. E Lyly 1. oikealta
Kers. E Lyly Brewster B-239 hävittäjän vierellä, 1/24.LeLv, 1942
Kers. E Lylyn Brewster B-239 hävittäjä BW-374, kesä 1942
Ylik. E Lyly Me Bf109G2 hävittäjänsä kera, kevät 1943, Utti
Ylik. Erik Lyly ihailee uutta laivuetunnusta, MT-423, Utissa, kesä 1943
Ylik. E Lylyn Messerschmitt Bf-109 G6, MT-451 , Utti, heinäkuu 1944
Sodan jälkeen

Lyly perusti lentoliikenneyritys Lentokuljetus Oy:n, yhdessä sodanajan mekaanikkojensa kanssa. Yhtiölle hankittiin kalustoksi Karhumäki Karhu 48B -kone, joita valmistettiin vain kaksi kappaletta (OH-VKK ja OH-VKL).lähde tarkemmin? Hänet ylennettiin sodan jälkeen reservissä vääpeliksi.
Lyly kuului Pilvenveikot-yhdistykseen. Hän osallistui jääratakisaan Renault Dauphine-Gordinilla 1963 ja 1964.
Lentokuljetus Oy, Karhumäki Karhu 48B kellukevarustuksessa,1950
Tankkaamassa Metsälento Oy n PZL 101 Gawron konetta metsänlannoituslentoa varten, Kolari, 1966
Tunturilento Ky n Cessna 310-kone (OH-CNK) 1972 Rovaniemen kentällä
Tunturilento Ky n Cessna 185-kone(OH-CNI) 1972 Rovaniemen kentällä
Kunnianosoitukset ja ansiomerkit

Erik Lylylle myönnettiin muun muassa seuraavat kunnianosoitukset :
4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera
4. luokan Vapaudenristi tammenlehvien kera
1.luokan Vapaudenmitali
2. luokan Vapaudenmitali
Talvisodan muistomitali msk
Jatkosodan muistomitali
Ilmavoimien Risti
Suojeluskuntien Risti
Lapin Risti
Aiheesta muualla

Verkkosivu: Faktantallettajat.wixsite.com/mysite
Lähdekakadu

| Lähdekakadu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kakadut Cacatuidae
Suku::  Töyhtökakadut Cacatua
Laji::  sanguinea
Kaksiosainen nimi
 Cacatua sanguinea  (Gould, 1843) 
 Lähdekakadun esiintymisalue (punainen)
Katso myös
   Lähdekakadu Wikispeciesissä   Lähdekakadu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lähdekakadu (Cacatua sanguinea) on yleinen australialainen papukaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Lähdekakadun pituus on noin 38 cm ja paino 350–530 g. Se muistuttaa idänkoukkukakadua. Lähdekakadun höyhenpuku on pääosin valkoinen tai siinä voi olla lohenpunainen häivähdys ja oranssinpunaista on naamassa sekä töyhdön, poskien ja kurkun höyhenten tyvillä. Siipien ja pyrstön alapeitinhöyhenissä on keltaista. Silmää ympäröivä paljas alue on siniharmaa. Nokka on valkoinen, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Ylänokka ei ole pidentynyt. Nuori lintu on lähes aikuisen värinen.
Esiintyminen

Lähdekakadu elää laajalla alueella Australiassa ja suppealla alueella Meraukessa Papua-Uusi-Guinean eteläosassa. Lajista tunnetaan viisi alalajia: sanguinea, normantoni, transfeta, gymnopis ja westralensis. Lajin elinympäristön laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kokonaispopulaatio on yli miljoona yksilöä. Monin paikoin kaupunkien ympäristöihin on muodostunut karanneista häkkilinnuista syntyneitä populaatioita.
Elinympäristö

Lähdekakadut asuvat sekä monenlaisilla avoimilla mailla että erityisesti vesistöjä reunustavissa eukalyptus- ja mangrovemetsissä. Ne ovat äänekkäitä ja huomiota herättäviä lintuja, jotka pesimäajan ulkopuolella liikkuvat suurissa, jopa 70 000 yksilön parvissa. Ne ruokailevat maassa ja esimerkiksi riisipelloilla.
Lisääntyminen

Lisääntymisaika vaihtelee suuresti. Laji on yksiavioinen. Pesä on tavallisesti rannalla kasvavan, vanhan eukalyptuksen oksan tai rungon kolossa. Joskus se voi olla kallionhalkeamassa tai termiittikeossa. Valkoisia munia on kahdesta neljään. Muna on kooltaan 38,8 mm x 28,5 mm. Molemmat emot osallistuvat haudontaan, joka kestää noin 26 päivää. Pesäpoikasaika on 6–8 viikkoa. Molemmat emot osallistuvat myös poikasen hoitamiseen ja ruokkimiseen.
Ravinto

Lähdekakadut ruokailevat enimmäkseen maassa ja syövät siemeniä, pähkinöitä, hedelmiä, marjoja, juuria sekä hyönteisiä ja niiden toukkia.
Lännen Tractors

| Lännen Tractors Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Lännen- luo mahdollisuuksia
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  2004
Toimitusjohtaja:  Timo Huttunen
Kotipaikka:   Loimaa, Suomi
Toimiala:  Konepajateollisuus
Tuotteet:  Maanrakennuskoneet
Henkilöstö:  n. 150
Emoyhtiö:  Summa Defence
Kotisivu:  www.lannen.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lännen Tractors Oy on loimaalainen maarakennuskoneita valmistava yritys. Se työllistää noin 150 henkilöä Suomessa ja Ruotsissa.lähde?
Tuotteet

Yritys suunnittelee, valmistaa ja markkinoi itse Lännen-monitoimikoneita ja Watermaster-imuruoppaajia sekä Ruotsissa Skellefteåssa saman yhtiön omistamalla tehtaalla valmistettuja Lundberg-kiinteistönhoitokoneita. Lisäksi yhtiö markkinoi Suomessa ruotsalaista Ljungby-pyöräkuormaajaa. Tehtaalla valmistetaan vuosittain 100–150 Lännen-monitoimikonetta ja 20–30 Watermaster-vesirakennuskonetta.
Historia

Lännen Tractors Oy:n juuret ulottuvat vuoteen 1959, kun teollisuusneuvos Teuvo Syvänen perusti Loimaalle James-maanrakennuskoneita valmistavan yrityksen.
Kun nykyisen Apetit Oyj:n edeltäjä Länsi-Suomen Sokeri Oy ei voinut pitää sokerijuurikkaiden kausiluontoisen viljelyksen vuoksi Säkylän tehdastaan toiminnassa ympäri vuoden, yhtiö osti toimintansa tueksi vuonna 1958 Korpivaara Oy:ltä konepajan ja sen mukana hydraulisten Hydro-Master-traktorikaivureiden valmistusoikeuden. Työstökoneet, itse tuote ja pääosa henkilökunnastakin siirtyi kaupan myötä Helsingistä Säkylään. Samoihin aikoihin suurimittainen metsien ja soiden ojittamishanke Mera-ohjelma oli tulossa toteuttamisvaiheeseen, ja kaivureille löytyi kysyntää.lähde?
Hydro-Masterin rinnalle esiteltiin vuonna 1963 ensimmäinen tehtaan itse kehittämä malli, Lännen Ukko-Mestari. Muutamassa vuodessa Lännen valtasi puolet Suomen traktorikaivurimarkkinoista. Suurin kilpailija oli Puolustuslaitoksen Vammaskosken Tehtaan Vammas Kersantti. Ukko-Mestarin eri versioita (2T, 3T, 4T, UM 352, UM 355 jne.) valmistettiin parhaimmillaan noin 200 kappaletta vuodessa. 1960-luvun lopulla Ukko-Mestari varustettiin ensimmäisen kerran yhtiön itse valmistamalla etukuormaajalla.lähde?
Ensimmäisen Lännen-merkkinen pyöräalustainen kaivinkoneen prototyyppi valmistui vuonna 1970, ja tela-alustainen kaivinkone saatiin sarjatuotantoon 1972. Ensimmäinen kokonaan komponenttirakenteinen kaivurikuormaaja valmistui Lännessä vuonna 1982.lähde?
Vuonna 1985 Lännen Tehtaat osti loimaalaisen T. Syväsen Konepaja Ky:n, joka oli valmistanut James-kaivurikuormaajia. Lännen jatkoi koneiden valmistusta James-tuotemerkillä muutaman vuoden. 1980-luvulla Lännen hankki itselleen myös Lokomon tiehöylien ja kaivinkoneiden sekä turkulaisen Auran Rautateollisuus Oy:n Ara-kaivinkoneiden valmistuksen. 1990-luvun alussa Lännen osti Vammaskosken Tehtaalta Vammas-kaivureiden tuotannon, ja tämän yhteydessä tehtiin päätös, että Lännen keskittyy pelkästään kaivureihin ja Vammas tiehöyliin.lähde?
Viimeiset pelkästään metsäojitukseen suunnitellut vastapainokaivurit olivat Lännen S10 ja sen edelleen kehitetty versio S30, jonka valmistus loppui 1980-luvun lopussa. Sen jälkeen yhtiö keskittyi pelkästään taajamakäyttöön tarkoitettuihin koneisiin, joista kaivinkoneetkin poistuivat 1990-luvulla valikoimasta.lähde?
Lännen Tehtaiden konepaja eriytettiin 1990-luvun alussa omaksi yhtiökseen nimeltään Lännen Engineering. Vuonna 2004 Lännen Tehtaat myi yhtiön liiketoiminnan Lännen Tractors -nimiselle yhtiölle, jossa se ei itse ole osakkaana. Sokeritehtaiden kylkiäiseksi hankittu konepaja on nykyisin ainoa kaivurivalmistaja Suomessa.lähde?
Summa Defence osti Lännen MCE:n tytäryhtiöt Lännen Tractorsin ja ruoppauskalustoa valmistavan Aquamecin osakkeidenvaihdolla marraskuussa 2024.
Kirjallisuutta

Käyhkö, Arttu: Maanrakennuskoneita Suomessa. Alfamer / Tarusto Oy, 2015. ISBN 978-952-472-234-6
Aiheesta muualla

Lännen Tractors Oy:n kotisivut
Lännen ratatöihin erikoisvarusteltu monitoimikone.
Lundberg-monitoimikone töissä Kouvolan henkilöratapihalla.
Watermaster-imuruoppaaja.
Lännen-tiehöylä Jyväskylässä
Lännen-kaivinkone Jyväskylässä
Slauharad

| Slauharad, Slavgorod (Слаўгарад, Сла́вгород) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Slauharad, Slavgorod
 Koordinaatit: 53°26′46″N, 31°00′16″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Mahiljoun alue
Korkeus:  noin 125–170 m
Väkiluku (10/2009):  7 992
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 slavgorod.mogilev-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Slauharad (valkoven. Слаўгарад) eli Slavgorod (ven.  Сла́вгород) on pikkukaupunki ja hallintopiiri Valko-Venäjän Mahiljoun alueella linnuntietä vajaa 70 kilometriä Mahiljousta kaakkoon. Syksyn 2009 väestönlaskennan mukaan Slauharadin kaupungissa asui 7 992 ja koko piirissä 14 888 ihmistä.
Slauharadin ympäristössä näkyy Tšernobylin ydinkatastrofin kaukokulkeumana levinneen pitkäkestoisen cesium-137:n aiheuttaman radioaktiivisuuden kohoama.
Slauharadin piiri saastui huomattavasti  Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden seurauksena. Radioaktiivisen saasteen pitkäaikaisiset vaikutukset näkyvät yhä maankäytön rajoituksina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lyhyt kuvaus kaupungista (englanniksi) (BYcity.org)
Kaupungin keskustan kartta (venäjäksi) (BYcity.org)
Славгородский район - Tietoa piiristä taajamineen (venäjäksi) (dorogiby.info)
WikiMapia karttalinkki kaupungista ympäristöineen, kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa 1:100 000 ja 1:200 000 alueesta (venäjäksi)
Piirin perustietoja ja kartta (venäjäksi) (emaps-online.com)
Tietoa piirin palveluista ja kuvia rakennuksista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (region.mogilev.by)
Hallintopiiristä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (region.mogilev.by)
Lännenokasirkka

| Lännenokasirkka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Suorasiipiset Orthoptera
Alalahko::  Caelifera
Heimo::  Okasirkat Tetrigidae
Alaheimo::  Tetriginae
Suku::  Tetrix
Laji::  undulata
Kaksiosainen nimi
 Tetrix undulata  (Sowerby, 1806) 
Katso myös
   Lännenokasirkka Wikispeciesissä   Lännenokasirkka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lännenokasirkka (Tetrix undulata) on pieni okasirkkalaji. Vanhemmassa kirjallisuudessa siitä on käytetty nimeä keto-okasirkka.
Koko ja ulkonäkö

Lännenokasirkan väri on yleensä ruskea, mutta sävy vaihtelee hyvinkin vaaleasta tummaan. Keskiruumiin selkäpuoli on pidentynyt ja ulottuu suunnilleen takaruumiin kärkeen. Etusiivet ovat surkastuneet pieniksi ja takasiipienkin kärjet jäävät kauas selän kärjestä. Satunnaisesti on kuitenkin tavattu yksilöitä, joiden selkä ja siivet ovat pitkät ulottuen takaruumiin kärjen yli. Selkäpuolella on huomattavan voimakas pitkittäissuuntainen harjanne, jonka etureuna ei ole kovin terävä. Takimmaisen raajaparin reidet ovat kapeat ja noin kolme kertaa leveytensä pituiset. Tuntosarvet ovat lyhyet ja melko paksut. Pituus 8–11 mm.
Lajin erottaminen muista okasirkoista voi olla vaikeaa.
Levinneisyys

Lännenokasirkka on Länsi-Euroopassa hyvin yleinen. Suomessa sitä on tavattu ainoastaan Ahvenanmaalla, missä se on melko yleinen.
Elinympäristö ja elintavat

Keski-Euroopassa laji elää avoimilla mutta kosteilla paikoilla kuten metsäaukioilla ja kosteilla niityillä. Ahvenanmaalla se viihtyy etupäässä kallioiden ympäröimissä ruovikoissa, mutta joskus kuivemmissakin ympäristöissä.
Okasirkkojen tapaan lännenokasirkka ei tuota ääntä. Se syö kasviperäistä ravintoa ja talvehtii aikuisena. Sirkka kykenee tarvittaessa uimaan.
Suomessa laji oli aikaisemmin silmälläpidettävä, mutta nykyisin se katsotaan elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Lännenokasirkka (Tetrix undulata)
Orthoptera Species File Online (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1500642  Wikispecies: Tetrix undulata  BioLib: 205  BOLD: 208634  CoL: 7BSC3  EoL: 865028  EPPO: TETXUN  EUNIS: 255971  Fauna Europaea: 402287  Fauna Europaea (new): 58a54345-325d-482a-9753-f2dae6419cdb  GBIF: 1681247  iNaturalist: 362305  IUCN: 68469441  NBN: NBNSYS0000006833  NCBI: 2867113  Observation.org: 1919  Open Tree of Life: 3506366  Orthoptera Species File (old): 1102569  Orthoptera Species File (new): 809123  Xeno-canto: Tetrix-undulata  Laji.fi: MX.43200
Carl Axel Skovgaard-Petersen

Carl Axel Skovgaard-Petersen (6. lokakuuta 1866 – 29. syyskuuta 1955) oli tansakalainen pappi ja uskonnollinen kirjailija. Hän oli vuodesta 1901 Mårumin kirkkoherra Sjællandilla. Hän oli suosittu uskonnollinen kirjailija. Hänen teoksiaan on käännetty suomeksi.