stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
None So Live

| None So Live Cryptopsy |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 1. heinäkuuta 2002 The Medley, Montreal, Quebec, Kanada
 Julkaistu: 10. heinäkuuta 2003
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Kaz Choucri
 Tyylilaji: tekninen death metal
 Kesto: 52.34
 Levy-yhtiö: Century Media
Cryptopsyn muut julkaisut
| ...And Then You'll Beg 2000 | None So Live 2003 | Once Was Not 2005 |
None So Live on kanadalaisen teknisen death metalin yhtyeen Cryptopsyn ensimmäinen konserttitallenne. Se julkaistiin Mike DiSalvon jätettyä yhtyeen ja on ainut albumi, jolla laulusolistina toimii Martin Lacroix.
Kappaleet

Intro – 1.56
Crown of Horns – 3.57
White Worms – 3.41
We Bleed – 6.18
Open Face Surgery – 4.24
Cold Hate, Warm Blood – 3.52
Phobophile – 4.36
Shroud – 4.05
Graves of the Fathers – 4.08
Drum Solo – 7.03
Defenestration – 4.36
Slit Your Guts – 3.59
Kokoonpano

Martin Lacroix – laulu
Jon Levasseur – kitarat
Alex Auburn – kitarat, laulu
Eric Langlois – bassokitara
Flo Mounier – rummut, taustalaulu
Kokoonpano > Muut tekijät

Kaz Choucri – äänittäjä
Fred LanTeigne – avustava äänittäjä
Pierre Rémillard – miksaaja
Mylène Plante – valokuvat
François Quévillon – grafiikka, design
Arvostelut

Imperiumi: 9/10
Sputnikmusic:
Aiheesta muualla

Albumi None So Live Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
None So Live discogs.com -sivustolla
Fredrik Sacklén

Fredrik Adam Sacklén (10. heinäkuuta 1789 Perniö – 6. heinäkuuta 1866 Tampere) oli suomalainen juristi ja Tampereen pormestari.
Sacklénin vanhemmat olivat Hämeenkyrön kirkkoherra Fredrik Sacklén (1756-1830) ja Susanna Melander. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1807. Hän suoritti tuomarintutkinnon 1813 ja oli Turun hovioikeuden auskultanttina samana vuonna. Varatuomarin arvon Sacklén sai 1819.
Sacklén oli Turun hovioikeuden ylimääräisenä notaarina vuodesta 1817 ja Tampereen vt. järjestysmiehenä vuodesta 1827 sekä vakinaisena järjestysmiehenä vuodesta 1828. Tampereen pormestarina hän oli vuodesta 1830 alkaen sen jälkeen kun Tampereen kaupunginoikeudelle annettiin nimi raastuvanoikeus ja maistraatti sekä kaupungin järjestysmiehelle annettiin pormestarin nimi. Sacklén jäi virkavapaalle 1861 ja sen jälkeen Fredrik Vilhelm Procopé hoiti virkaatekevänä pormestarin virkaa aina vuoteen 1867 saakka jolloin hänestä tuli vakinainen pormestari.  Fredrik Sacklén kuoli heinäkuussa 1866. Hänet on haudattu Pyynikin kirkkopuistoon.
Fredrik Sacklén oli naimisissa vuodesta 1832 Maria Sofia Lavénin (1814–1864) kanssa. Heidän poikansa oli lääketieteen lisensiaatti Karl Wilhelm Sacklén (1841-1877). Sacklénin tytär Gustava Paulina Sacklén oli naimisissa apteekkari Edvard Granbergin kanssa.
Christian Johnen

Christian Johnen (17. heinäkuuta 1862 Düren – 1938) oli saksalainen tuomari ja pikakirjoitushistorioitsija.
Ura oikeuslaitoksessa

Johnen opiskeli oikeustiedettä Bonnin, Heidelbergin ja Berliinin yliopistoissa, ja valmistui oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1884. Hän työskenteli useilla eri paikkakunnilla eri oikeusasteissa. Vuodesta 1896 lähtien hän toimi tuomarina, aluksi Viersenissä, sittemmin Kölnissä ja Düsseldorfissa.
Pikakirjoitus

Johnen toimi aktiivisesti myös pikakirjoitusalalla. Hän kokeili Stolzen, Gabelsbergerin ja Faulmannin pikakirjoitusjärjestelmiä, mutta päätyi kehittämään Ferdinand Schreyn järjestelmää, ja järjestelmä tunnettiinkin myös nimellä Schrey–Johnen–Socin.
Johnen julkaisi vuonna 1911 ensimmäisen osan useampiosaikseksi suunnitellusta pikakirjoituksen historiaa käsittelevästä teossarjasta Geschichte der Stenographie. Jatko-osien tekeminen kuitenkin kariutui ensimmäisen maailmansodan aiheuttamien hankaluuksien vuoksi. Sen sijaan Johnen julkaisi lyhyemmän teoksen koko pikakirjoitushistoriasta. Ruotsalainen pikakirjoitushistorioitsija Olof Werling Melin piti Johnenia kaikkien aikojen merkittävämpänä pikakirjoitushistorioitsijana.
Teoksia

Wilhelm Stolze und die Entwickelung seiner Schrift (1899)
Geschichte der Stenographie im Zusammenhang mit der allgemeinen Entwicklung der Schrift und der Schriftkürzung (1911)
Kurzgefaßte Geschichte der Stenographie (1917) (myöhemmät laajennetut painokset nimellä Allgemaine Geschichte der Kurzschrift)
Die deutsche Einheitskurzschtift (1930)
DK King of Swing

| DK King of Swing |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Paon
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Atsushi Kaneko
Pelisarja:  DK
Julkaistu:  2005
Lajityyppi:  Pulmapeli, tasohyppely
Pelimuoto:  Yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 3
Alusta:  Game Boy Advance, Wii U
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
DK King of Swing on vuonna 2005 julkaistu Donkey Kong -peli Game Boy Advance-käsikonsolille. Pelin kehitti japanilainen pelitalo Paon ja julkaisi Nintendo. Pelin tarkoitus on pelata Donkey Kong -hahmoilla erilaisissa kentissä, jotka vaikeentuvat taso tasolta. Peli sisältää seikkailu-, Jungle Jam yksin- ja moninpelitilat sekä extrat. Pelin jatko-osa on DK Jungle Climber, joka julkaistiin Nintendo DS:lle vuonna 2007.
Juoni

Pelimaailmassa järjestetään suurta Jungle Jam -turnausta, josta voittajasta tulee viidakkosankari. Kesken kaiken Kuningas K. Rool, Donkey Kongin arkkivihollinen ilmestyy paikalle ja varastaa kaikki DK-mitalit, jotka ovat turnauksen palkinnot ja pakenee. Donkey Kong ja hänen ystävänsä lähtevät takaa-ajoon.
Pelaaminen

Pelin pelattavuus on melko yksinkertaista, sillä pelihahmoa ohjataan yksinomaan olkapäänäppäimillä L ja R. Kun painaa L-näppäintä, pelihahmo liikkuu vasemmalle ja R-näppäintä painamalla oikealle. Kun näitä näppäimiä painaa yhtaikaa, niin pelihahmo hyppää. Pelissä on 5 maailmaa: viidakko, autiomaa, meri, jäämaa ja ilma-alus, joista jokainen sisältää neljä kenttää ja pomovastustason. Jokaisessa kentässä esiintyy tappeja, joko yksittäisissä tai seassa, joihin tartutaan samoilla näppäimillä, millä liikkuminen tapahtuu. Jos pelaaja tarttuu tappiin oikealla kädellä, hän pyörii oikealle ja niin edespäin. Jos tappeihin tarttuu molemilla käsillä, niin voi tehdä eräänlaisen hyökkäyksen, millä tuhota viholliset tieltä. Pelaajan tarkoitus on hypätä tapilta tapille, jotta pääsisi tasoissa eteenpäin. Jokaiseen kenttään on piilotettu DK-mitali, jonka saamalla pelaaja läpäisee tason. Kentissä on myös kristalleja, joiden saamista vaaditaan myös tason läpipääsemiseksi. Tasoissa on myös Bonus-kenttiä, josta pelaaja voi voittaa palkintoja. Jokaisessa kentissä on banaaneja, jotka antavat lisäelämiä. Osa pelin hahmoista on tuttuja aiemmista Donkey Kong-peleistä, samoin kuin esineet, mikä saa pelin hyvin paljon muituttamaan vanhoja Donkey Kong Country-pelejä.
Pelattavat hahmot

Vain Donkey Kong on pelattavana seikkailutilassa. Diddy Kongin saa pelattavaksi hahmoksi seikkailutilaan kun pelaaja on kerännyt 24 DK-mitalia. Muut hahmot ovat pelattavia Jungle Jam-tilassa:
Donkey Kong
Diddy Kong (saa pelihahmoksi seikkailuun kerättyään 24 DK-mitalia)
Dixie Kong
Funky Kong
Wrinkly Kong
Kremling/Kritter
Kuningas K. Rool
Bubbles (Clu Clu Land-pelistä)
Aiheesta muualla

DK: King of Swing MobyGamesissa (englanniksi)
Fort Moore

Fort Mooren sijainti Georgian osavaltion kartalla.
Fort Moore (aiemmin Fort Benning) on Yhdysvaltain maavoimien tukikohta Georgian osavaltiossa etelään Columbuksen kaupungista. Se on perustettu lokakuussa 1918, mutta on ollut jatkuvassa käytössä vasta toisesta maailmansodasta lähtien. Sodan aikana tukikohdassa toimi 4 000 upseeria ja 95 000 sotilasta.
Fort Benningiin siirrettiin toimintoja Fort Knoxista vuonna 2005. Tukikohdassa toimii muun muassa upseerikoulu ja Rangers-erikoisjoukkojen päämaja. Kaikkiaan se on yli 120 000 hengen työpaikka.
Fort Benning -nimi tuli Henry L. Benningin mukaan. Tukikohta nimettiin uudelleen kenraali Hal Mooren ja hänen vaimonsa Julia Compton Mooren mukaan, jotka molemmat on haudattu tukikohtaan. Puolustusministeri Lloyd Austin suositteli nimenvaihdosta 6. lokakuuta 2022 ja virallisesti nimi vaihdettiin seremonioin 11. toukokuuta 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fort Moore Wikimedia Commonsissa
Niinistö (Kouvola)

| Niinistö |
| --- | --- |
 Valtatien 15 ja Jyrääntien risteys
 Kaupungin kartta, jossa Niinistö korostettuna.
Kaupunki:  Kouvola
Suuralue:  Valkeala
Kaupunginosa nro:  42
Tilastoalue nro:  41
Väkiluku:  2 964  (2015)
Osa-alueet:  Niinistö  Jokelantörmä  Kukkuramäki  Koivuranta  Saarenmaa  Jyräänkoski  Puhjo
Postinumerot:  45360 Valkeala  45370 Valkeala  45100 Kouvola
Naapurikaupunginosat:  Valkealan kirkonkylä  Jokela  Aitomäki  Utti  Tykkimäki (Kouvolan suuralue)
Niinistö on Kouvolan kaupunginosa, Valkealan suuralueella. Sen sekä Valkealan kirkonkylän ja Jokelan alueella sijaitsee Valkealan taajama, joka on entisen Valkealan kunnan keskustaajama. Asukkaita Niinistössä on noin 3 000, joista suurin osa asuu Valkealan taajaman alueella.[lähde? ] Koko Valkealan taajamassa on noin 6 000 asukasta.[lähde? ] Niinistön tilastoalueeseen kuuluu myös Jokelantörmän, Jokelan teollisuusalueen, Saarenmaan, Jyrään ja Puhjonrannan alueet.
Niinistön kaupunginosan alueella, Saarenmaalla sijaitsee vuosina 1962-2006 toiminut entinen Valkealan psykiatrinen sairaala. Nykyisin erittäin huonossa kunnossa oleva sairaalarakennus on ollut jo pitkään hylättynä ilman minkäänlaista kunnossapitoa, ja se on kärsinyt huomattavasta ilkivallasta. Sairaalassa syttyi tulipalo heinäkuussa 2021.
Osa-alueet > Asuinalueet (Valkealan taajama)

Niinistö
Jokelantörmä
Kukkuramäki
Koivuranta
Koivukallio
Saarenmaa
Osa-alueet > Kylät (haja-asutusalue)

Jyrää (Jyräänkoski)
Puhjo
Arolahti
Osa-alueet > Teollisuusalueet

Jokelan teollisuusalue
Sarantomäen teollisuusalue
Palvelut

Niinistössä sijaitsee alakoulu. Jokelantörmässä sijaitsee S-Market, paloasema, palvelukoti ja kaksi ravintolaa. Niinistössä sijaitsee myös Valkealan vesitorni.
Palvelut > Kunnalliset ja julkiset palvelut

Niinistön koulu (luokat 1–6)
Marja-ahon päiväkoti
Jokelan päiväkoti
Valkealan mailapelihalli
Tenniskenttä
Valkealan skeittihalli
Kukkuramäen pallokenttä
Jokelantörmän uimaranta (Jokelanjoki)
Valkealakoti (vanhainkoti)
Jokelan paloasema – Kymenlaakson pelastuslaitos
Palvelut > Kaupalliset palvelut > Jokelantörmä

S-market Jokela Valkeala
Nosto-automaatti
Seo Valkeala -kylmäasema
Ravintola
Palvelut > Kirkolliset palvelut

Niinirannan leirikeskus (Valkealan seurakunta)
Puhjonrannan kurssikeskus (Kouvolan seurakunta)
Asuinalueet

Niinistö
Jokelantörmä
Koivukallio
Koivuranta
Kukkuramäki
Virranniemi
Saarenmaa
Jyräänkoski
Puhjo
David Prieto

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: David Prieto Gálvez
Syntymäaika: 2. tammikuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Sevilla, Espanja
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 185 senttimetriä
Seura
Seura: Córdoba
Pelinumero: –
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2003–2008 2005–2011 2006–2007 2009–2010 2010–2011 2011– | Sevilla B Sevilla → Xerez (laina) → Xerez (laina) → Tenerife (laina) Córdoba | 121 (5) 30 (0) 31 (1) 21 (0) 19 (1) 0 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. heinäkuuta 2011.
David Prieto Gálvez (s. 2. tammikuuta 1983 Sevilla, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa pelaavaa Córdobaa.
Ura

Prieto on Sevillan junioriakatemian kasvatti. Hän teki debyyttinsä seuran edustusjoukkueessa 6. helmikuuta 2005 Primera Divisiónin ottelussa Levantea vastaan, mutta pelasi vielä pääasiassa seuran B-joukkueessa. Kausien 2004–2006 aikana hän esiintyi kaikkiaan kahdeksassa pääsarjaottelussa.
Kaudeksi 2006–2007 Prieto lainattiin Segunda Divisiónin Xereziin, jossa hän sai runsaasti vastuuta. Palattuaan Sevillaan hän sai kuitenkin edelleen tyytyä paikkaan B-joukkueessa, joka oli tällä välin noussut niin ikään Segundaan. Sevillan edustusjoukkueessa hän pelasi kaudella 2007–2008 yhdeksässä pääsarjaottelussa.
Prieto nostettiin vakituisesti Sevillan edustusjoukkueen kokoonpanoon kaudeksi 2008–2009. Hän sai pelinumeron 16, joka oli aiemmin kuulunut syksyllä 2007 menehtyneelle Antonio Puertalle. Seuran alkuperäinen aikomus oli lopettaa numeron käyttö kokonaan, mutta tämä ei ollut Espanjan jalkapalloliigan sääntöjen puitteissa mahdollista, joten numero annettiin toiselle omalle kasvatille.
Kaudeksi 2009–2010 Prieto lainattiin jälleen Xereziin, joka oli juuri noussut ensimmäistä kertaa historiassaan korkeimmalle sarjatasolle, ja kaudeksi 2010–2011 Tenerifeen.
Aiheesta muualla

David Prieton Primera- ja Segunda-tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Ro-42 (1942)

| Ro-42 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sasebon laivastoarsenaali
Kölinlasku:  27. huhtikuuta 1942
Laskettu vesille:  25. lokakuuta 1942
Palveluskäyttöön:  31. elokuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  10. elokuuta 1944
Loppuvaihe:  kadonnut 12. heinäkuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 115 t (pinnalla) 1 447 t (sukellus)
Pituus:  79,00 m (vesiraja) 80,50 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,05 m
Syväys:  4,07 m
Koneteho:  4 200 bhp (pinnalla) 1 200 shp (sukellus)
Nopeus:  19,7 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  54
Aseistus
Aseistus:  1 × 8 cm/40 ilmatorjuntatykki 4 × 53 cm torpedoputkea 2 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä
Ro-42 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1939 hankinnoissa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 27. huhtikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 31. elokuuta 1943.
Palvelus

Alus katosi 12. heinäkuuta 1944 lähellä Saipania ja poistettiin alusluettelosta 10. elokuuta.
Fredrik Sjöström

| Fredrik Sjöström |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1983 (ikä 41) Färgelanda, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  98 kg
Pelinumero:  11
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–2013
Seurat:  Västra Frölunda (Elitserien)   Springfield Falcons (AHL)   Utah Grizzlies (AHL)   Phoenix Coyotes (NHL)   New York Rangers (NHL)   Calgary Flames (NHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)   Färjestads BK (Elitserien)
NHL-varaus:  11. varaus, 2001 Phoenix Coyotes
Fredrik Sjöström (s. 6. toukokuuta 1983 Färgelanda, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Sjöström pelasi ammattilaisurallaan vuosina 2000–2013 seitsemän kautta NHL-liigassa ja neljä kautta kotimaansa Elitserienissä. Ruotsin maajoukkueessa hän saavutti MM-hopeaa vuonna 2004.
Sjöström aloitti uransa Ruotsin Elitserienissä Västra Frölundan riveissä kaudella 2000–2001. Phoenix Coyotes varasi Sjöströmin vuoden 2001 varaustilaisuudessa varausnumerolla 11. Sjöström siirtyi kanadalaiseen WHL-juniorisarjaan seuravaaksi kaudeksi. Hän aloitti pelaamisen Phoenixissä kaudella 2003–2004.
Kaudella 2007–2008 Sjöström siirtyi New York Rangersiin osana isompaa pelaajakauppaa, jossa Phoenix sai Marcel Hossan ja Al Montoyan ja Rangers sai Sjöströmin lisäksi David LeNeveun ja Josh Grattonin. Kaudeksi 2009–2010 Sjöström teki sopimuksen Calgary Flamesin kanssa. Kauden aikana hän siirtyi Toronto Maple Leafsiin jälleen kerran osana isompaa pelaajakauppaa, jossa Calgary sai neljä pelaajaa ja Toronto Sjöströmin lisäksi tähtipuolustaja Dion Phaneufin sekä Keith Aulien.
Pelattuaan 10 kautta Pohjois-Amerikassa Sjöström palasi Ruotsiin. Hän ehti pelaamaan yhteensä 489 NHL-ottelua, pääasiassa puolustavassa roolissa. Kesällä 2011 hän teki sopimuksen Elitserienissä pelaavan Färjestadin kanssa. Färjestad vapautti 20 pelin jälkeen Sjöströmin sopimuksestaan, kun hän oli tehnyt vain yhden maalin ja saanut viisi pistettä. Tämän jälkeen Sjöström teki kolmivuotisen sopimuksen Frölunda HC:n kanssa. Sjöström ilmoitti lopettavansa pelaajauransa kauden 2012–2013 jälkeen.
Ro-44 (1942)

| Ro-44 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Taman telakka
Kölinlasku:  14. helmikuuta 1942
Laskettu vesille:  11. marraskuuta 1942
Palveluskäyttöön:  13. syyskuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  10. elokuuta 1944
Loppuvaihe:  upotettu 16. kesäkuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 115t (pinnalla) 1 447 t (sukellus)
Pituus:  79,00 m (vesiraja) 80,50 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,05 m
Syväys:  4,07 m
Koneteho:  4 200 bhp (pinnalla) 1 200 shp (sukellus)
Nopeus:  19,7 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  54
Aseistus
Aseistus:  1 × 8 cm/40 ilmatorjuntatykki 4 × 53 cm torpedoputkea 2 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä
Ro-44 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1941 hankinnoissa Taman telakalta, missä köli laskettiin 14. helmikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 11. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 13. syyskuuta 1943.
Palvelus

Alus upposi 16. kesäkuuta 1944 Braunin edustalla ja poistettiin alusluettelosta 10. elokuuta.
Ro-41 (1943)

| Ro-41 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Mitsubishi, Kōbe
Kölinlasku:  6. lokakuuta 1942
Laskettu vesille:  5. toukokuuta 1943
Palveluskäyttöön:  26. marraskuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  25. toukokuuta 1945
Loppuvaihe:  upotettu 23. maaliskuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 115t (pinnalla) 1 447 t (sukellus)
Pituus:  79,00 m (vesiraja) 80,50 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,05 m
Syväys:  4,07 m
Koneteho:  4 200 bhp (pinnalla) 1 200 shp (sukellus)
Nopeus:  19,7 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  54
Aseistus
Aseistus:  1 × 8 cm/40 ilmatorjuntatykki 4 × 53 cm torpedoputkea 2 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä
Ro-41 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1939 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 6. lokakuuta 1942. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 26. marraskuuta.
Palvelus

Alus upposi 23. maaliskuuta 1945 Okinawan kaakkoispuolella ja poistettiin alusluettelosta 25. toukokuuta.
Ro-47 (1943)

| Ro-47 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Taman telakka
Kölinlasku:  28. joulukuuta 1942
Laskettu vesille:  20. elokuuta 1943
Palveluskäyttöön:  31. tammikuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  10. maaliskuuta 1945
Loppuvaihe:  upotettu 26. syyskuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 115t (pinnalla) 1 447 t (sukellus)
Pituus:  79,00 m (vesiraja) 80,50 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,05 m
Syväys:  4,07 m
Koneteho:  4 200 bhp (pinnalla) 1 200 shp (sukellus)
Nopeus:  19,7 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  54
Aseistus
Aseistus:  1 × 8 cm/40 ilmatorjuntatykki 4 × 53 cm torpedoputkea 2 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä
Ro-47 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1941 hankinnoissa Taman telakalta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1942. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 31. tammikuuta 1944.
Palvelus

Alus upposi 26. syyskuuta 1944 Palaun koillispuolella ja poistettiin alusluettelosta 10. maaliskuuta 1945.
Nonetti

Nonetti on sävellys, jonka esitykseen tarvitaan yhdeksän muusikkoa tai yhdeksän hengen musiikkiryhmä. Yleensä nonettissa on puhallinkvintetti, viulu, alttoviulu, sello ja kontrabasso, vaikka muitakin yhdistelmiä löytyy.
Klassiset nonetit

Ensimmäinen nonetin nimeä kantava teos oli Louis Spohrin Grand Nonetto F-duuri op. 31 (1813) huilulle, oboelle, klarinetille, fagottille, käyrätorvelle, viululle, alttoviululle, sellolle ja kontrabassolle. Aikaisempia sävellyksiä oli kuitenkin sävelletty yhdeksälle soittimelle (Joseph Haydnin Neljä Divertimentoa) 2 oboelle, 2 käyrätorvelle, 2 viululle, 2 alttoviululle ja kontrabassolle, (Hobokenin II:9, 17 [2 klarinettia oboen sijaan ], 20 ja G1), Ignaz Pleyelin Nocturne vuodelta 1785 kahdelle klarinetille, 2 käyrätorvelle, 2 alttoviululle, kontrabassolle ja 2 hurdy-gurdille sekä Franz Schubertin Eine kleine Trauermusik vuodelta 1813 (D 79) kahdelle klarinetille, kontrafagotille, kahdelle käyrätorvelle ja kahdelle pasuunalle.
Klassiset nonetit > Spohr-nonetti

Louis Spohrin nonetti oli niin menestynyt, että sen instrumentoinnista tuli standardi nykyaikaan asti. Monet tälle yhdistelmälle kirjoittaneet säveltäjät ovat Louise Farrenc (op. 38, 1849), Georges Onslow (op. 77, 1851), Franz Lachner (Nonetti F-duurissa 1875), Josef Rheinberger (op. 139, 1884) ja Tilo Medek (Nonet in Nine Movements, 1974). 1900-luvulla tätä standardiinstrumentaatiota ilmensi erityisesti tšekkiläinen nonetti, jolle teoksia sävelsivät Josef Bohuslav Foerster (op. 147, 1931) ja Alois Hába, jonka kaksi ensimmäistä nonettia ovat nimeltään Fantazie, opp. 40 ja 41 (1931 ja 1932), jota seurasi Nonet nro 3, op. 82, ja Nonet nro 4, op. 97. Bohuslav Martinů omisti vuoden 1959 nonettinsa tšekkiläiselle nonetille sen 35-vuotispäivän kunniaksi.
Klassiset nonetit > Myöhemmät epätyypilliset kokoonpanot

Yksi 1800-luvun lopun hieman epätyypillinen esimerkki on Samuel Coleridge-Taylorin 1894 Nonet in F minor, jossa piano korvasi huilun.
Hanns Eislerin käyttämät epätyypilliset instrumentit olivat erilaiset kummassakin hänen kahdessa nonetissaan: vuoden 1939 Nonet No. 1 on sävelletty huilulle, klarinetille, fagottille, käyrätorvelle, kahdelle viululle, alttoviululle, sellolle ja kontrabassolle, kun taas hänen vuoden 1941 Nonet. Nro 2 on sävelletty huilulle, klarinetille, fagottille, trumpetille, lyömäsoittimille, kolmelle viululle ja kontrabassolle.
Vuodesta 1900 lähtien on sävelletty monia yhdeksän instrumentin teoksia muille yhdistelmille kuin tavalliselle Spohr-nonetille, mutta ne poikkeavat usein kamarimusiikin tekstuurista ja niille annetaan enimmäkseen pieniin orkesterikokoonpanoihin viittaavia nimiä. Esimerkkejä ovat Darius Milhaudin kamarisinfonia Le printemps, op. 43 (1917), Egon Kornauthin Kammermusik, op. 31 (1924), Ernst Křenekin Sinfonische Musik op. 11 (1922), Bruno Stürmerin sarja op. 9 (1923), ja Anton Webernin sinfonia, op. 21 (1928) ja Concerto, op. 24 (1931–1934). Toisaalta Heitor Villa-Lobosin nonetti, alaotsikolla Impressão rápida de todo o Brasil (1923) ylittää yhtyeen nimelliskoon lisäämällä sekakuoron perusinstrumentointiin pikkolohuilun, oboen, klarinetin, altto- ja baritonisaksofonin fagotin, celestan, harpun, pianon ja lyömäsoittimet – jälkimmäiset vaativat useamman kuin yhden soittajan. Brittiläisen säveltäjän Peter Seabournen kamarikonserton kolmas Storyteller on miniatyyri kontrabassokonsertosta, jota säestää puhallinkvintetin ja pianotrion oktetti.
Iannis Xenakis sävelsi monia kamarimusiikkiteoksia verrattain suurelle määrälle soittimia. Niitä ovat nonetit Akanthos sopraanolle, huilulle, klarinetille, pianolle, 2 viululle, alttoviululle, sellolle ja kontrabassolle (1977), ja Kaï huilulle, klarinetille, fagottille, trumpetille, pasuunalle, viululle, alttoviululle, sellolle ja kontrabassolle (1995) sekä Kuïlenn klassisesta 1700-luvun serenadinsoituksesta, joka oli sävelletty huilulle, kahdelle oboelle, kahdelle klarinetille, kahdelle fagotille ja kahdelle käyrätorvelle (1995).
Brian Ferneyhoughin Terrain (1992) on sävelletty yhdeksälle soittimelle, mutta se on sooloviululla säestetty oksetti, joka koostuu huilusta (+ piccolo), oboesta (+ englannintorvi), klarinetista (+ bassoklarinetti), fagottista, käyrätorvesta, trumpetista, pasuunasta ja kontrabassosta.
Klassiset nonetit > Jousinonetit

Myös vain jousikielisiä nonetteja ovat säveltäneet erityisesti Nicolai von Wilm (Nonet op. 150, 1911, 4 viulua, 2 alttoviulua, 2 selloa ja kontrabasso) ja Aaron Copland (1960, 3 viulua, 3 alttoviulua, 3 selloa). Iannis Xenakiksen Analogique A (1958) on myös jousinonetti, mutta se on esitettävä yhdessä Analogique B:n kanssa.