stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Värmlanti
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pertti Virtarannan "Suomalaismetsissä"-teoksen esittely Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
| n k Ruotsin maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Götanmaa |  Blekinge  Bohuslän  Dalsland  Gotlanti  Halland  Itä-Götanmaa  Länsi-Götanmaa  Skåne  Småland  Öölanti  |  |
| Sveanmaa |  Närke  Södermanland  Taalainmaa  Uplanti  Värmlanti  Västmanland  |  |
| Norlanti |  Gästrikland  Hälsingland  Härjedalen  Jämtland  Lappi  Medelpad  Norrbotten  Västerbotten  Ångermanland  |  |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Värmland – Kuntaluettelo on käännöstä.
Käännös suomeksi
Saara Törmä

Saara Törmä (s. 1977) on suomalainen sanoittaja, laulaja ja entinen ruokatoimittaja. Törmän tekemiä sanoituksia ovat tulkinneet useat suomalaisartistit, kuten Kaija Koo, Laura Närhi, Janna Hurmerinta, Johanna Kurkela, Suvi Teräsniska, Tuure Boelius, Robin, Pete Parkkonen, Katri Ylander ja Vicky Rosti. Suuren osan Törmän sanoittamista kappaleista on säveltänyt hänen puolisonsa Aku Rannila. Useita kappaleista on säveltänyt myös Matti Mikkola. Törmä itse on osallistunut myös monien kappaleiden sävellystyöhön. Törmä on sanoittanut kappaleita myös yhdessä Heidi Maria Paalasen kanssa.
Tunnetuimpia Törmän sanoittamia kappaleita ovat muun muassa Kaija Koon ”Kaunis rietas onnellinen”, Jesse Kaikurannan ”Järjetön rakkaus” ja ”Vie mut kotiin”, Lauri Tähkän "Morsian", Jari Sillanpään "Sinä ansaitset kultaa" sekä useat Antti Tuiskun kappaleet kuten ”Mä hiihdän”, ”Rahan takii”, ”Hanuri”, ”Valittu kansa” ja ”Hyökyaalto”.
Törmä ryhtyi kokopäiväiseksi lauluntekijäksi vuonna 2010. Ennen tätä Törmä työskenteli ruokatoimittajana Maku-lehdessä ja Vihreässä Langassa ja kirjoitti keittokirjoja.
Törmä sai Juha Vainio -palkinnon 2022.
24. tammikuuta 2025 Törmä julkaisi oman kappaleensa ”Kääretorttu”
Keittokirjat

Keittokomero ja huone.  Helsinki:  Like, 2000.  ISBN 952-913-462-2
Saa vaivata.  Helsinki:  Like, 2003.  ISBN 952-471-140-0
Maailman ihanimmat leivonnaiset.  (toim.)  Helsinki:  Gummerus, 2009.  ISBN 978-951-20-7867-7
Aiheesta muualla

Saara Törmän sanoitus- ja sävellystuotanto Fono-äänitetietokannassa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Cayleyn lause

Cayleyn lause on ryhmäteorian perustulos. Se sanoo, että jokainen ryhmä G on isomorfinen erään symmetrisen ryhmän SG aliryhmän kanssa. Erityisesti jos G on kertalukua n oleva äärellinen ryhmä, niin se on isomorfinen erään symmetrisen ryhmän Sn aliryhmän kanssa. Cayleyn lause on eräs sovellus ryhmän G toiminnasta itselleen. Lause on nimetty matemaatikko Arthur Cayleyn mukaan.
Cayleyn lause on merkittävä, koska sen perusteella konstruktioiltaan hyvinkin erilaiset ryhmät ovat pohjimmiltaan vain permutaatioiden muodostamia ryhmiä. Ennen Cayleytä matemaatikot eivät käyttäneet ryhmän modernia määritelmää, vaan varhainen ryhmäteoria oli yksinomaan permutaatioiden ominaisuuksien tutkimista. Cayley määritteli ryhmän ensimmäisenä modernilla tavalla binäärisen operaation avulla ja osoitti, että tämä määritelmä johtaa pohjimmiltaan saman rakenteen tutkimiseen kuin permutaatioryhmien tapauksessa. Tämän lähestymistavan etu on, että se abstraktimpana soveltuu useampiin tilanteisiin.
Lisäksi Cayleyn lause osoittaa, että isomorfismin suhteen on olemassa vain äärellinen määrä tiettyä kertalukua olevia ryhmiä. Täten on olemassa vain äärellinen määrä kertalukua n olevia rakenteeltaan "merkittävästi" eroavia ryhmiä.
Todistus

Todistuksen ideana on muodostaa jokaista ryhmän alkiota kohti sellainen yksikäsitteinen joukon G permutaatio, että ryhmän rakenne säilyy siirryttäessä tarkastelemaan näiden permutaatioiden muodostamaa ryhmää. Olkoon g ryhmän  (G,*)\  mielivaltainen alkio. Asetetaan funktio
Koska
kaikilla  x,y\in G, niin kuvaus  f_{g}\  on bijektio ja siten joukon  G\  permutaatio. Siis  f_{g}\in S_{G}\  ja lisäksi nämä kuvaukset muodostavat ryhmän  (G,*)\  toiminnan itselleen. Mikäli ryhmä  (G,*)\  on äärellinen ja sen alkiot ovat  1,g_{2},g_{3},\ldots ,g_{n-1}\ , niin syklimuodossa permutaation esitys on
Asetetaan funktio
Kyseessä on homomorfismi, sillä
kaikilla  g,h,x\in G\ . Lisäksi  \mathop {\mathrm {ker} } (f)=\{1\}\ , joten homomorfismien peruslauseen nojalla
mikä todistaakin lauseen väitteen.
Vaihtoehtoisesti voidaan todeta, että joukko
on ryhmän  S_{G}\  aliryhmä ja  \mathop {\mathrm {im} } (f)=K\ . Koska  f_{g}=f_{h}\  jos ja vain jos  g=h\  kaikilla  g,h\in G\ , niin kuvaus  f\  on injektio. Tällöin sen rajoittuma joukkoon  K\  on bijektio, ja lause on täten todistettu.
Visma Pay

Visma Pay on Visma Payments Oy:n tuottama verkkomaksupalvelu. Yhtiö on perustettu vuonna 2012 Lappeenrannassa. Visma Payments Oy on suomalainen rekisteröity maksulaitos, jolla on Finanssivalvonnan myöntämä maksulaitoksen toimilupa Suomessa.
Visma Paylle on myönnetty PCI DSS -tietoturvastandardi. PCI DSS -tietoturvastandardi osoittaa, että palvelu suojaa järjestelmiään ja sen käyttäjiä maksualan korkeiden standardien vaatimalla tavalla.
Visma Payments Oy on osa Visma-konsernia.
Historia > Paybyway 2012–2020

Paybyway Oy perustettiin 2012 Lappeenrannassa. Paybyway Oy lanseerasi 2013 verkkomaksupalvelu Maksukaistan.
Vuonna 2015 Bambora AB (vuonna 2020 Bambora AB tuli osaksi Wordlinea) osti Paybyway Oy:n osakekannan. Tällöin Maksukaista nimi vaihtui Bambora Payformiksi.
Vuonna 2017 Paybyway Oy aloitti yhteistyön Visman kanssa. Yhteistyössä tuotiin verkkomaksut osaksi Visman DigitalBooker -ajanvarausohjelmaa.
Vuonna 2020 Visma osti Paybyway Oy:n Bambora AB:lta. Bambora Payform nimi vaihdettiin ja uudeksi nimeksi tuli Visma Pay. Kaupan mukana Vismaan siirtyi neljä työntekijää. Näin ollen sama vanha tekniikkatiimi työskentelee yhä Visma Paylla, vaikka nimi onkin muuttunut. Kokenut tekniikkatiimi toimii Visma Payn ytimessä, mutta Visma Pay on myös päässyt kasvamaan ja kehittymään, ja uusia työkavereitakin on tullut useita vuosien saatossa varmistamaan tulevaisuudenkin kasvun ja kehityksen.
Paybyway Oy:n toimitusjohtaja Markus Salminen taustoitti Vismalle siirtymistä vuonna 2020:
“Meille tärkeintä yhdistymisessä on, että Payform maksuliikenneratkaisujen uusi omistaja jakaa tärkeimmät arvomme; ketteryyden ja asiakaslähtöisyyden. Osana Visman loistavaa tiimiä meillä on ainutlaatuinen mahdollisuus kasvaa ja kasvattaa tyytyväisten asiakkaidemme joukkoa Suomessa. Tuotteemme tärkein tehtävä on tarjota asiakkaillemme kaikki tarvittavat maksutavat ja työkalut menestyksekkään liiketoiminnan pyörittämiseen.”
Terhi Karasjärvi vaihtui lokakuussa 2020 alkaen Paybyway Oy:n toimitusjohtajaksi.
Historia > Visma Payments Oy 2021–

Vuonna 2021 yrityksen nimi muutettiin Paybyway Oy:sta Visma Payments Oy:ksi. Markkinointinimi Visma Pay pysyi ennallaan.
Visma Payn toimistot sijaitsevat Lappeenrannassa ja Porissa.
Tuote

Visma Pay on verkkomaksupalvelu, joka tarjoaa useat verkkomaksutavat yhdellä sopimuksella verkkokauppiaille. Visma Payn maksuprosessi on kolmivaiheinen.
Ostaja suorittaa verkkokaupassa tehdyn ostoksen maksun valitsemallaan maksutavalla Visma Pay -palvelussa.
Kauppias, eli yritys jolle maksu kohdistetaan, saa tiedon onnistuneesta maksutapahtumasta.
Visma Pay tilittää maksutapahtumat kauppiaalle.
Aiheesta muualla

vismapay.fi
Forum Box

| Forum Box |
| --- | --- |
Perustettu:  1999 (osuuskunta vuonna 1996)
Sijainti:  Ruoholahdenranta 3 a 00180 Helsinki
Kotisivut:  Forum Box
Forum Box on taiteilijavetoinen näyttelytila Kampissa Lönnrotinkadun päässä.
Rakennus, jossa Forum Box toimii, on bunkkerimainen varasto, joka tuli näkyviin, kun Lönnrotinkadun kohdalla ollut silta purettiin. Forum Box -osuuskunnan jäsenet kiinnostuivat tilasta, joka saatiin vuokrattua Helsingin kaupungilta. Varastorakennukseen remontoitiin näyttelytilat. Forum Boxin ensimmäinen näyttely oli yhteistyö Kiasman kanssa. Näytteillä oli Richard Serran ja Anthony Caron raskaita teräsveistoksia Kiasma-kokoelma-näyttelyn osana. Teokset päätyivät Forum Boxiin tilan tukevan maalattian ansiosta.
Osuuskunnan puheenjohtaja oli näyttelytilaa perustettaessa Kain Tapper. Jäseniä oli 25, muiden muassa Radoslaw Gryta, Outi Heiskanen, Tapio Junno, Jukka Mäkelä ja Ulla Rantanen.
Kaudella 2023–2024 Forum Boxin hallitukseen taas kuului muiden ohella Kaisaleena Halinen, Markus Konttinen, Vesa-Pekka Rannikko ja Stiina Saaristo.
Forum Boxissa on 300 neliötä näyttelytilaa, joka on osittain 5,6 metriä korkeaa. Tila on luonteeltaan karua ja rouheaa. Lattia on maalaamatonta betonia ja tiiliseinät on kalkittu kevyesti.
Tilojen muuttamisen näyttelykäyttööön suunnitteli arkkitehti Juhani Pallasmaa.
Aiheesta muualla

Forum Boxin verkkosivut
Kensapuu

| Kensapuu Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1989
Toimitusjohtaja:  Sauli Kurikkala
Puheenjohtaja:  Pertti Kurikkala
Kotipaikka:  Kalajoki
Toiminta-alue:  Suomi, Pohjoismaat, Venäjä
Liikevaihto:  9,9 milj. € (2011)
Henkilöstö:  85
Kotisivu:  http://www.kensapuu.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kensapuu on Pohjois-Pohjanmaan Himangalla sijaitseva huonekalualan yritys ja Suomen suurin kalusteovien valmistaja. Himangan lisäksi tuotantoa on myös Kaustisella. Kensapuu valmistaa MDF-kalusteovia noin 700 000 kappaletta vuodessa. Yritys perustettiin vuonna 1989. Henkilöstöä on noin 90 ja liikevaihto vuonna 2010 oli noin 10 miljoonaa euroa. Yritys toimii pääasiassa kotimaassa, viennin osuus on noin 15 %. Puolet Kensapuun ovista menee suurille keittiövalmistajille asiakkaiden omilla malleilla ja merkeillä. Toinen puoli tuotannosta on yrityksen omaa mallistoa, joka toimitetaan pienille puusepänyrityksille ympäri Suomen. Kensapuu ei myy tuotteitaan suoraan kuluttajille.
Aiheesta muualla

Kensapuun verkkosivusto
Helsingin vankila

Vankila ilmasta.
Helsingin vankila on Helsingin kantakaupungissa, Hermannin kaupunginosassa Hermanninmäen osa-alueella sijaitseva vankila, johon sijoitetaan pääkaupunkiseudun yli vuoden mittaisen rangaistuksen saaneita vankeusvankeja sekä sijoitettiin aiemmin sakkovankeja. Vankila on tällä hetkellä ainoa Helsingissä toimiva vankila, sillä Katajanokalla aiemmin sijainneen Helsingin tutkintavankilan toiminnot on siirretty Vantaan vankilaan. Nykyisen nimensä vankila sai vuoden 2001 alussa. Aiemmin se oli Helsingin keskusvankila. Vankilakiinteistö on nykyisin Senaatti-kiinteistöjen omistuksessa.
Vuonna 1881 käyttöön otetussa vankilassa on noin 280 vankipaikkaa. Suomen suljetuista laitoksista Helsingin vankilassa on eniten vankipaikkoja. 1990-luvulla aloitettiin mittava peruskorjaus, jonka oli alun perin tarkoitus valmistua 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana. Vuonna 2015 korjauskohteisiin kuului Pohjoinen sellirakennus sekä Länsisellirakennus. Peruskorjauksen ansiosta vankipaikkojen määräksi tulee noin 320, ja samalla poistetaan viimeisetkin vessattomat sellit, niin sanotut paljusellit.
Historia > Perustaminen ja rakentaminen

Suomen senaatti teki 1874 päätöksen kuritushuoneen perustamisesta. Sijainniksi valittiin paikka alueelta, joka silloin kuului vielä Sörnäisten kaupunginosaan – tästä johtuvat kansanomaiset nimitykset Sörnäisten tai Sörkän (Sörkan) vankila.  Alueella olivat hyvät liikenneyhteydet, vedensaanti sekä viljelyyn hyvin soveltuva maaperä. Alustavat rakennustyöt aloitettiin 1875 ja ensimmäisen vaiheen rakentaminen kesti 15.11.1881 saakka, jolloin uusissa tiloissa oli 100 selliä, 250 makuuselliä, yhteistiloja, työhuoneita, sairaala, kirkko sekä asuintilat päällystölle.
Henkilökunta koostui vankilan johtajasta, kahdesta vahtimestarista, viidestä vartijasta, kirjanpitäjästä, työnjohtajasta, lämmittäjästä, lääkäristä ja saarnaajasta. Vangit olivat pääasiassa 4–5-kertaisia kuritushuonevankeja.
Vankilan rakennustöitä jatkettiin ja vuonna 1915 valmistui itäinen päiväselliosasto ja myöhemmin 1915 läntinen päiväselliosasto. Työtoimintaan ja harrastuksiin soveltuvien tilojen rakennusvaihe kesti vuodesta 1931 vuoteen 1970. Nykyiset liikunta- ja ruokailutilat saatiin käyttöön vuonna 1998. Henkilökunnan käyttöön tarkoitetut asuinrakennukset on rakennettu vuosina 1855–1877.
Historia > 1940-luku

Jatkosodan jälkeen Helsingin keskusvankilassa oli varattu toinen länsisiivistä asekätkentäasiasta pidätetyille. Heillä oli seuraava päiväjärjestys: herätys oli klo 6 paitsi sunnuntaisin klo 8; päivällinen oli maanantaista perjantaihin klo 17, lauantaisin ja sunnuntaisin klo 16; nukkumaan mentiin klo 21. Tiistaisin ja perjantaisin vangit ajoivat itse partansa. Maksullista hiusten leikkausta varten kiersi selleissä parturi joka toinen viikko. Lauantaisin vangit pesivät sellinsä. Päivittäistä siivousta varten selleissä oli harja, rikkalapio ja pari rättiä. Selleissä oli pienet jalalliset puutarjottimet, joille ruoka-astiat laitettiin. Ruokalistaan kuului teetä ja ruisjauhovelliä, kaurapuuroa, hernesoppaa, ruispuuroa, liha- tai kalakeittoa, maitoa, perunoita ja silakkaa, margariinia, reikäleipiä ja sokeripaloja. Terveydenhoitoa varten vankilassa oli lääkäri, joka toimi myös vartijana, sekä ajoittain lisäksi palkattu sairaanhoitaja.
Historia > 1960-luku

1960-luvulle tultaessa Helsingin keskusvankila ylläpiti tiloja yli 800 vangille. Henkilökunta koostui 188 työntekijästä, joista enemmistö koostui vartijoista. Vankilassa toimi tuolloin myös 20-paikkainen sairaalaosasto sekä leikkaussali.
Vankeinhoidosta aiheutuvat kustannukset korvattiin vankien tekemällä työllä, jonka tarkoitus oli myös edistää vankeinhoidon ominaisia kasvatustavoitteita. Vankien päivittäiseen rutiiniin kuului myös opetustoimintaa sekä pakollista kansakoulua että vapaaehtoista ja harrastusmuotoista koulutusta kuten ruotsia, matematiikkaa ja kirjallisuutta. Vangit ylläpitivät omatoimisesti myös erilaista harrastustoimintaa. Uskonnollisen toiminnan pakollisuudesta luovuttiin.
Historia > 1970-luku

1970-luvulla korkeampien standardien johdosta vankitilojen määrä oli 550 ja vankien määrä vaihteli 400 ja 600 välillä. Käyttöön otettu armahduslaki vähensi vankien määrää ja pakkolaitoslakia muutettiin siten, että pienistä rikkomuksista tuomitut vapautettiin.
1970-luvulla vankeinhoitojärjestelmää muutettiin ja tilalle astui avolaitostoiminta. Vangeille oli nyt tarjolla poistumislupa, ja uusi rangaistusten täytäntöönpanolainsäädäntö poisti aikaisemmin käytössä olleita lisärangaistuksia, kuten ravinnon vähentämisen ja kovan makuusijan. Myös kuritushuonerangaistus poistettiin.
Työtoiminnan avulla katettiin jopa puolet vankilan toiminnasta aiheutuvista menoista ja esimerkiksi puutyöhuone oli Helsingin suurin alueella toimiva puusepäntehdas, joka toimitti kalusteita muun muassa postikonttoreille. Kirjapainossa suoritettiin vaativaa kirjansidontaa ja valmistettiin vankiloiden, Postin ja Puolustusvoimien lomakkeet.
Leikkaussali lopetti toimintansa ja tilalle perustettiin psykiatrinen yksikkö.
Historia > 1980-luku

Vankien määrä pysytteli 500 vangissa. Henkilökuntaa oli 270, joista vartijoita oli noin puolet. Vangit olivat rikoksenuusijoita, joista suurin osa oli syyllistynyt omaisuusrikoksiin.
Vangeille tarjottavaa koulutusta, kuntoutusta ja sosiaalitoimintaa kehitettiin ja koulussa opiskelleiden vankien määrä oli 25–35.
Historia > 1990-luku

Vankiluku laski koko maassa ja vuosikymmenen loppuun tultaessa määrä oli laskea alle 200:n. Väkivalta- tai huumerikoksen tehneiden vankien määrä kasvoi, jonka johdosta otettiin käyttöön huumetestit ja lisättiin henkilökunnan tarkastusvaltuuksia sekä perustettiin osastoja, jotka keskittyivät päihdekuntoutukseen.
Aikaisemmin käytössä ollut elinkautisille lisärangaistuksena määrätty valoisa yksityishuone poistettiin käytöstä. Työpakon sijasta vangeille tarjottiin osallistumisvelvollisuutta, jolloin vangit saivat valita työn, opiskelun tai muun toiminnan välillä.
1990-luvulla tapahtui viimeinen Helsingin vankilassa tapahtunut karkaaminen. Neljä vankia pakeni muurin yli 1993, siksi turvatekniikkaa lisättiin.
Vankilassa tehtiin 1990-luvulla peruskorjauksia. Läntinen selliosasto peruskorjattiin vuonna 1993 ja itäinen selliosasto vuonna 1998. Koko vankilan kattavat peruskorjaukset valmistuivat vuonna 2012.
Historia > 2000-luku

2000-luvulla vankien määrä on lähtenyt uudestaan nousuun ja Helsingin vankilaan sijoitetaan pääasiassa pääkaupunkiseudun pitkäaikaiset vangit. Väkivalta- ja huumerikolliset ovat hyvin edustettuina. Myös ulkomaalaisten osuus on kasvanut.
Helsingin kaupunki teki päätöksen vankilan lähiympäristön siistimisestä läheisyyteen kasvavaa uutta asutusta varten. Vanhan vankilanmuurin ulkopuolelle rakennettiin uusi, 570 metriä pitkä ja noin kaksi metriä korkea tiilimuuri 2008–2009.
Kirjallisuutta

Merivirta, Matti: Sörkan muurin varjossa : Sörkan vankilan kirjasto.  Helsinki:  Avain, 2019.  ISBN 978-952-304-182-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sörnäisten vankila Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. 22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 15.11.2020.
Palmén, Tiia: Pinna kiristyy vankiloissa: Lomat on peruttu, ostoksia ja urheilua rajoitettu – Sörkan vanki MTV:lle: "Vartija tuli keräämään kaikki veitset pois osastolta" MTV3 Uutiset. 2.5.2020. Viitattu 15.11.2020.
Sörkan vankilasta tänään savuton – muut vankilat seuraavat perässä Stumppi.fi. Viitattu 15.11.2020.
Niilola, Merja: Toimittaja vietti vuorokauden Sörkan vankilassa: Tuskallisinta oli sähköisten yhteyksien ja sosiaalisten verkkojen katkaisu Yle Uutiset. 3.7.2018. Viitattu 15.11.2020.
Mietelause Raamatusta.
FS Gloire (1900)

| Gloire |
| --- | --- |
 Gloire

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  5. syyskuuta 1899
Laskettu vesille:  27. kesäkuuta 1900
Palveluskäyttöön:  1904
Loppuvaihe:  romutettu 1922 Brestissä
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 856 t
Pituus:  140 m
Leveys:  20 m
Syväys:  7,7 m
Koneteho:  21 800 hv
Nopeus:  21,5 solmua
Miehistöä:  615
Aseistus
Aseistus:  2 × Canon de 194 mm Modèle 1893-1896 8 × Canon de 164 mm Modèle 1893 6 × Canon de 100 mm Modèle 1893 4 × torpedoputkea
Gloire oli 1900-luvun alussa valmistettu Ranskan laivaston Gloire-luokan panssariristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 5. syyskuuta 1899. Alus laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1900 ja otettiin palvelukseen 1904.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin pohjoiseen laivueeseen. Huhtikuussa aluksesta tehtiin lippulaiva 1. risteilijädivisioonaan, jonka muut alukset olivat Amiral Aube ja Condé. Alus siirrettiin lokakuussa 1909 Välimeren laivueeseen, mistä se siirrettiin 24. lokakuuta 1911 takaisin Brestiin pohjoiseen laivueeseen. Aluksen tapahtui 20. syyskuuta 1912 tykistöammunnoissa Les Salins d'Hyeresissä onnettomuus, kun 194 millimetrin tykin ruutipanos räjähti ennen aikaisesti. Onnettomuudessa sai surmansa yhdeksän ja viisi merimiestä loukkaantui pahoin.
Vuonna 1914 alus oli koululaivana Division d'instruction de l'Océanissa. Ranskan julistettua 3. elokuuta 1914 sodan Saksalle alus liitettiin Cherbourgiin perustettavaan Kanaalin 2. kevyeen divisioonaan kontra-amiraali Le Channellierin lippulaivaksi. Divisioonan muut alukset olivat Dupetit-Thouars ja Gueydon. Helmikuussa 1916 alus oli 3. kevyen divisioonan kanssa Dakarissa, mistä se palasi huhtikuussa Ranskaan. Alus oli toukokuussa kontra-amiraali Etienne-Aubreyn lippulaivana. Divisioonan muut alukset olivat Marseillaise, Amiral Aube ja Condé. Divisioona määrättiin 24. huhtikuuta Länsi-Intiaan, mistä sen vapautti syyskuun lopulla 4. kevyt divisioona. Alus lähti 20. toukokuuta Amiral Auben kanssa Brestistä.
Joulukuussa 1916 alus lähti Brestistä etsimään Halifaxin rannikolta Saksan keisarikunnan laivaston kaappari Möweä, mistä se palasi 14. tammikuuta 1917.  Vuonna 1917 aluksen johtama divisioona vuorotteli 4. divisioonan kanssa Fort-de-Francessa Ranskan Länsi-Intiassa, kunnes 18. toukokuuta tehtiin päätös divisioonan lakkauttamisesta 1. kesäkuuta. Länsi-Intiassa ollut Gloire liitettiin 4. divisioonaan, joka samalla nimettiin Division navale de l'Atlantiqueksi et des Antillesiksi. Divisioonan muuta alukset olivat kontra-amiraali Grassetin lippulaiva Jeanne d'Arc, Marseillaise ja Amiral Aube. Jeanne d'Arcin lähtiessä 21. marraskuuta takaisin Brestiin Grasset siirsi lippunsa Gloirelle.
Alus kolaroi 1. toukokuuta 1918 yhdysvaltalaisen höyrylaivan SS City of Athensin kanssa. Dupetit-Thouars korvasi 17. toukokuuta aluksen, jotta se voitiin siirtää telakalle. Grasset luovutti 7. kesäkuuta 1918 Brestissä komentajan tehtävät kontra-amiraali Groutille, joka lähti 15. kesäkuuta paluumatkalle. Hän saapui kymmenen päivää myöhemmin Yhdysvaltoihin, missä hän vastaanotti divisioonansa. Divisioona oli nimetty uudelleen Division de l'Atlantiqueksi. Grout nosti lippunsa Gloirelle. Divisioonan muut alukset olivat Marseillaise, Montcalm ja Dupetit-Thouars. Divisioonan tehtävänä oli Yhdysvaltojen ja Ranskan välisen saattuereitin suojaaminen.
Sotatoimien päätyttyä alus jatkoi divisioonan mukana. Se saattoi 1. syyskuuta 1919 Leviathania, joka kuljetti kenraali Pershingiä Yhdysvaltoihin. Gloire poistettiin 7. heinäkuuta 1922 alusluettelosta ja myytiin romutettavaksi 1923.
Grotenfelt

Grotenfelt on suomalainen ja ruotsalainen aatelissuku. Suvussa on ollut merkittäviä sotilaita, tilanomistajia, tiedemiehiä ja ennen kaikkea tuomareita.
Suku on tiettävästi haarautunut Groth-nimisestä suvusta, jonka edustajia tiedetään eläneen Virossa ja Liivinmaalla 1500- ja 1600-luvuilla ja jonka eräs jäsen aateloitiin Ruotsissa vuonna 1653 nimellä Grotenhjelm, mutta jäi introdusoimatta ritarihuoneelle. Grotenfeltien kantaisä on eversti Nils Grotenfelt, joka pestautui Ruotsin armeijaan kolmikymmenvuotisen sodan loppuvaiheessa, asettui asumaan Savoon ja palveli useissa suurvalta-ajan sodissa. Palkkiona ansioistaan hänet aateloitiin tammikuussa 1677 nimellä Grotenfelt ja vuonna 1686 hänen sukunsa introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 1032. Hän oli saanut vuonna 1659 läänityksekseen Joroisten Paajalan, josta kehittyi Örnevikin eli Kotkatlahden kartanonakin tunnettu, pitkään suvun kantakartanona toiminut tila. Omistuksiin kuului muitakin merkittäviä maatiloja Joroisissa. Suku vaikutti tämän jälkeen 1800-luvulle saakka Savossa tilanomistajina ja upseereina, mutta sen jälkeen yhä useammat suvun edustajat saavuttivat menestystä tiedemiehinä ja lain alalla. Sittemmin suvun jäsenistä kuusi yleni hovioikeudenneuvokseksi ja kahdeksan sai lisäksi jonkin muun neuvoksen arvonimen.
Suku esiteltiin Suomen ritarihuoneelle sen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 aatelisena sukuna numero 76. Suvun jäseniä ei asunut Ruotsissa vuoden 1809 jälkeen, mutta kahden sukuhaaran Suomesta muuttaneet edustajat saivat uudelleen edustusoikeuden Ruotsin ritarihuoneelle vuosina 1952 ja 1968. Suomessa osa suvun jäsenistä on suomentanut nimensä kantakartanon mukaan Kotkatlahdeksi.
Kirjallisuutta

Ätten Grotenfelt : anteckningar för släkten, tekijät: N. Karl Grotenfelt, Erik Grotenfelt ja Kustavi Grotenfelt. Loviisa : N. B. Grotenfelt, 1917.
Ätten Grotenfelt. 2, Anteckningar om bröderna Nils, Ossian, Bernt och Gösta Grotenfelt, tekijä: N. Karl Grotenfelt. Varkaus, 1940.