Herra Bliss
Kirjoittaminen ja julkaisuhistoria

Humphrey Carpenterin kirjoittaman Tolkienin elämäkerran mukaan Herra Bliss sai innoituksensa Tolkienin ensimmäisestä vuonna 1932 ostetusta autosta ja sen kanssa tehdyistä ajeluista. Tiettävästi Tolkien kertoi tarinan pojilleen Johnille, Michaelille ja Christopherille kuitenkin jo vuonna 1928, ja siitä on säilynyt merkintä Michaelin tuolloin pitämässä päiväkirjassa. Herra Blissin auton innoittaja oli itse asiassa Christopherin leluauto, ja tarinan kolme karhua vastaavat pojille kuuluneita teddykarhuja.
Saattaa silti olla, että Tolkien ei kirjoittanut ja kuvittanut tarinan käsikirjoitusta vielä tuolloin. Christopher Tolkienin arvion mukaan hänen isänsä käyttämä käsiala viittaisi ennemmin 1930- kuin 1920-lukuun. Tolkien-asiantuntijoiden Wayne G. Hammondin ja Christina Scullin arvion mukaan todennäköisiä kirjoitusajankohtia voisivat olla kesäkaudet 1929–1931, mutta hiukan myöhempään ajankohtaan viittaa tekstissä ohimennen mainittu ”ukko Gamgee” (engl. Gaffer Gamgee): erään Tolkienin kirjeen mukaan nimitys keksittiin vuonna 1932 Cornwalliin tehdyllä lomamatkalla erään omalaatuisen paikallisen vanhan miehen kutsumanimeksi ja ilmaus vakiintui perheen keskuudessa tarkoittamaan tietynlaisia vanhoja ukkoja. Tolkienin muista tuotoksista poiketen Herra Blissin käsikirjoituksesta ei ole säilynyt aiempia versioita ja kuvituksistakin vain kaksi luonnosta.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Kolme väriä on aika vitsaus. Vihreä on välttämätön; karhut vaativat ruskeaa. Mitä voi tehdä, jos punaisesta, sinisestä ja keltaisesta riistetään kaksi? | ” |
–  Tolkienin vastaus kuvitusten yksinkertaistamista koskeviin kustantajan ohjeisiin, joiden mukaan mustan lisäksi olisi voinut käyttää vain kolmea väriä.
George Allen & Unwinin hyväksyttyä Tolkienin Hobitti eli sinne ja takaisin -kirjan kustannettavakseen häntä pyydettiin lähettämään lisää mahdollisesti kustannuskelpoista materiaalia. Tällöin, loppuvuodesta 1936, hän esitteli kustantajalleen muun muassa Herra Blissin käsikirjoituksen. Kustantamossa kuvakirjaan suhtauduttiin sinänsä myötämielisesti, mutta monivärikuvitukset olisivat olleet painoteknisesti kalliita eikä Tolkienilla ollut lopulta aikaa piirtää korvaavia yksinkertaisempia kuvia. Pian hänen liikenevän vapaa-aikansa vei Hobitin ”jatko-osan” – Tarun sormusten herrasta – kirjoittaminen. Tolkien itse suhtautui kuvituksiinsa vähättelevästi todeten eräässä kustantajalle lähetetyssä kirjeessä, että hänen mielestään ne ”todistavat ensisijaisesti sen, että tekijä ei osaa piirtää”.
Vuonna 1958 Tolkien myi Herra Blissin yhä julkaisemattoman käsikirjoituksen yhdysvaltalaiselle Marquetten yliopistolle yhdessä Hobitin, Sormusten herran sekä Maamiehen ja lohikäärmeen alkuperäisten käsikirjoitusten kanssa 1 250 punnan yhteissummasta. Clyde S. Kilby kiinnostui Herra Blissistä vuonna 1964 ja ehdotti sen julkaisemista. Tolkien oli kuitenkin alkanut pitää Herra Blissiä pelkästään yksityisenä vitsinä ja katsoi, ettei kirjan julkaisu hänen elinaikanaan tekisi hyvää hänen maineelleen. Niinpä kirja julkaistiin vasta vuonna 1982 kauan hänen kuolemansa jälkeen useiden amerikkalaisyritysten kyseltyä teoksen perään.
Seuraavana vuonna ilmestyneen suomennoksen teki kokenut Tolkien-suomentaja Panu Pekkanen. Hän oli avustanut jo Kersti Juvaa ja Eila Pennasta Tarun sormusten herrasta suomentamisessa 1970-luvun alulla kääntämällä kirjan lukuisat runot ja säkeet. Sittemmin Pekkanen oli kääntänyt itsenäisesti vuonna 1978 suomeksi julkaistun Maamiehen ja lohikäärmeen. Hänen käännöksensä Sepästä ja Satumaasta ilmestyi 1983, samana vuonna kuin Herra Bliss.
Vuonna 2007 HarperCollins julkaisi Herra Blissistä englanniksi 25-vuotisjuhlalaitoksen, jota varten kaikki kirjan sivut skannattiin uudelleen parempilaatuisina alkuperäisestä käsikirjoituksesta.