stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Käpylä
Historia > Rautatieasema ja asuinrakentaminen

Käpylän rautatieasema perustettiin vuonna 1910. Sitä kutsuttiin aluksi Kottbyn laituriksi.
Käpylän rakentamista asuntoalueeksi alettiin suunnitella 1910-luvulla. Vuonna 1917 tarkoitusta varten perustettiin Helsingin Kansanasunnot -niminen työväen asuntoyhtiö, joka teki asiasta sopimuksen Helsingin kaupunginvaltuuston kanssa. Alueen asemakaavan laativat samana vuonna Birger Brunila ja Otto-Iivari Meurman osana laajempaakin aluetta käsittävää asemakaavaehdotusta. Kaavaa jouduttiin myöhemmin muuttamaan, mutta katuverkon osalta Käpylä rakennettiin suunnilleen ehdotuksen mukaiseksi.
Ensimmäiseksi rakennettiin 1920-luvulla Pohjolankadun molemmin puolin sijaitseva, puutarhakaupunkiaatteen pohjalta suunniteltu puutaloalue, Puu-Käpylä. Ajatuksena oli rakentaa edullisia, helpporakenteisia puutaloja kaupungin asuntopulan helpottamiseksi.
Puu-Käpylä edustaa varhaista standardisoitua asuntorakentamista. Arkkitehti Akseli Toivosen suunnittelemilla rakenteilla neljän huoneiston puutalon rakentaminen kesti pari viikkoa. Hieman uudempia omakotialueita on Käpylässä myös Mäkelänkadun länsipuolella sekä Taivaskallion itärinteellä.
Myöhemmin, 1930-luvulta lähtien, on Käpylään rakennettu myös kerrostaloalueita. Niistä tunnetuimpia ovat Olympiakylä ja Kisakylä. Kun Helsinkiin suunniteltiin kesäolympialaisia 1940, jotka tosin sodan vuoksi jouduttiin peruuttamaan, rakennettiin Puu-Käpylän ja Koskelantien väliin Olympiakylä. Vuoden 1952 olympialaisia varten rakennettu Kisakylä taas sijaitsee sen naapurina Koskelantien eteläpuolella.
Nähtävyydet

Puu-Käpylä on 1920-luvun ”englantilaistyyppisenä” puutaloalueena huomattava yhtenäinen rakennuskokonaisuus, jolla on historiallista arvoa. Se oli kuitenkin 1960-luvulla tarkoitus purkaa ja rakentaa tilalle kivisiä pienkerrostaloja. Helsingin kaupunki ja Helsingin kansanasunnot järjestivät 1959 suunnittelukilpailun alueen uudistamiseksi. Sen voitti suunnitelma, jonka olivat laatineet arkkitehdit Ahti Korhonen ja Erik Kråkström. Kaava ei olisi velvoittanut vanhojen purkua, mutta alkuperäinen ajatus oli että rakennusten kunnostaminen olisi ollut kalliimpaa kuin uuden rakentaminen. Suunnitelmista nousi julkinen kohu. Perustettu komitea tuli 1971 valmistuneessa mietinnössään siihen tulokseen, että rakennukset ovat kunnostettavissa ja rakennushistoriallisesti arvokkaita. Suojelukaava astui voimaan samana vuonna.
Taivaskallion laella toimi sotien aikana raskas ilmatorjuntapatteri Taivas, josta muistona kalliolla on useita ilmatorjunta-asemia ja yksi ilmatorjuntatykki. Käpylän kirkko edustaa funktionalismia. Käpylässä sijaitsee myös Karjalatalo, joka on rakennettu sotien jälkeen karjalaisten kokoontumispaikaksi.
Toiminta

Ykkosdivarin jalkapalloseura Käpylän Pallo  pelaa nykyään kotiottelunsa Vallilanlaaksossa, KäPa Campuksella. Aiemmin seura on pelannut kotiottelunsa Käpylän liikuntapuistossa Max Westerberg -areenalla. Myös entisaikojen maineikas urheiluseura Käpylän Urheiluveikot pelasi kotiottelunsa samalla paikalla, silloisella Käpylän raviradalla. Lisäksi Käpylässä toimii Käpylän voimistelijat.
Karjalatalolla toimii monia orkestereita ja kuoroja, joista yleisesti tunnetuin on Viipurin Lauluveikot -mieskuoro. Karjalatalolla järjestetään monia kulttuuriesityksiä ja tapahtumia.
Palvelut

Helsingin luonnontiedelukio, Yhtenäiskoulu, Käpylän peruskoulu ja Kottby lågstadieskola toimivat Käpylässä.
Liikenneyhteydet

Käpylään kulkevat raitiolinja 1/T, jolla on siellä päätepysäkki, sekä Tuusulanväylän bussilinjat. Tuusulanväylä alkaa Käpylästä Mäkelänkadun päästä, ja vilkasliikenteinen poikittaisväylä, Hakamäentie, johtaa Käpylästä Haagaan. Käpylän rautatieasemalla pysähtyvät lähijunalinjat I, K, P ja T.
IFRS

International Financial Reporting Standards (IFRS) on kansainvälinen standardi tilinpäätöstietojen julkaisuun, joka on ollut käytössä EU-maissa vuodesta 2005 lähtien.
Standardilla on haluttu luoda sijoittajien näkökulmasta vertailukelpoinen malli aiempien moninaisten käytäntöjen sijaan. Suomen lainsäädäntö edellyttää standardin noudattamista julkisesti noteeratuilta yrityksiltä, eli jos yritys on laskenut liikkeelle arvopapereitaan julkiseen kaupankäyntiin. Muiden yritysten kohdalla standardin noudattaminen on vapaaehtoista. Julkisen pörssikaupankäynnin kohteeksi IFRS-standardia noudattamaton yhtiö voi kuitenkin päästä esimerkiksi OMX First Northissa, joka on vaihtoehtoinen osakekaupankäynnin markkinapaikka. IFRS-standardi on kehitetty Euroopan unionissa aluksi sisämarkkinoille, mutta se otettiin käyttöön maailmanlaajuisesti varsin nopeasti.
IFRS-standardi lisää laskelmia yrityksen tilinpäätökseen kuten mm. oman pääoman laskelman ja segmenttiraportoinnin. IFRS korostaa taseen merkitystä tilinpäätöksen tulkinnassa ja sen arvostusmenetelmissä korostuvat käyvät arvot. IFRS-standardin esittämistapa on aiempaa yksityiskohtaisempi ja se jättää yritykselle vähemmän valinnanvapautta taseen arvostamiseen pyrkien siten ehkäisemään keinottelua.
Kääpiövyötiäinen

| Kääpiövyötiäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Cingulata
Heimo::  Vyötiäiset Dasypodidae
Alaheimo::  Euphractinae
Suku::  Kääpiövyötiäiset Zaedyus  Ameghino, 1889
Laji::  pichiy
Kaksiosainen nimi
 Zaedyus pichiy  (Desmarest, 1804) 
 Lajin levinneisyys
Katso myös
   Kääpiövyötiäinen Wikispeciesissä   Kääpiövyötiäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kääpiövyötiäinen eli pichi (Zaedyus pichiy) on vyötiäisiin kuuluva nisäkäslaji. Se on sukunsa ainoa laji. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on ”pikkuvyötiäinen”.
Levinneisyys

Kääpiövyötiäinen esiintyy Keski-Argentiinan ja Patagonian ruohoaroilla, Magalhãesinsalmen pohjoispuolella.
Ravinto

Ravinnokseen pichi käyttää hyönteisiä, matoja ja raatoja.
Tuntomerkit

Pichi on kooltaan hieman yhdeksänvyövyötiäistä pienempi.
Elintavat

Kääpiövyötiäinen kaivaa labyrinttiä muistuttavia pesäkoloja, joissa se oleskelee kylmät päivät. Ollessaan uhattuna se joko hakeutuu koloonsa tai vetäytyy panssarinsa sisään. Talvella laji voi vaipua talvihorrokseen.
FK Kairat

Futbolny klub Kairat on jalkapalloseura Almatyn kaupungista. Seura pelaa Kazakstanin korkeimmalla sarjatasolla Kazakstanin Valioliigassa. Seura on perustettu vuonna 1954. Kazakstanin mestaruuden se on voittanut 1992, 2004, 2020 ja 2024 sekä Kazakstanin Cupin 1992, 1996, 1999–00, 2001, 2003, 2014, 2015, 2017 ja 2018.
L-1 Leninets

| L-1 Leninets |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Itämeren telakka, Leningrad
Kölinlasku:  6. syyskuuta 1929
Laskettu vesille:  28. helmikuuta 1931
Palveluskäyttöön:  22. lokakuuta 1933
Loppuvaihe:  upposi lokakuussa 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  989 t (pinnalla) 1 276 t (sukellus)
Pituus:  78,0 m
Leveys:  7,2 m
Syväys:  3,96 m
Koneteho:  2 × 42BM6-dieselmoottoria, 2 200 bhp (pinnalla) 2 × PG-84/50-sähkömoottoria 1 300 hv
Nopeus:  16,5 solmua (pinnalla) 9,0 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  1 000 nm@15,5 solmua (pinnalla) 150 nm@3 solmua (sukellus)
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  6 × torpedoputkea 1 × B-2-tykkiä 1 × 37 mm 11-K -ilmatorjuntatykki
L-1 Leninets (ven. Ленинец) oli Neuvostoliiton laivaston vuoden 1926 laivasto-ohjelmassa tilattu Leninets-luokan sukellusvene.
Valmistus

Sukellusvene tilattiin vuoden 1926 laivasto-ohjelmassa Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 6. syyskuuta 1929 telakkanumerolla 195. Vene laskettiin vesille 28. helmikuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 22. lokakuuta 1933.
Palvelus

Lokakuussa 1939 alus oli sijoitettuna Tallinnaan 1. sukellusveneprikaatin 12. divisioonaan, jonka muut alukset olivat L-2 Stalinets ja L-3 Frunzenets.
Saksan hyökkäyksen Neuvostoliittoon alkaessa vene oli telakalla Leningradissa. Alusta ei otettu palvelukseen, vaan se varastoitiin ja miehistö siirrettiin jalkaväkeen. Aluksella tehtiin 27. joulukuuta 1941 kauppasatamassa tarkastus, jossa todettiin aluksen vajonneen pohjaan. Alus oli vaurioitunut Saksan tykistöntulessa lokakuussa.
IF Drott

| Idrottsföreningen Drott |
| --- | --- |

Perustettu:  1921
Paikkakunta:   Pietarsaari, Suomi
Värit:           
Lajit:  • Keilailu  • Lentopallo  • Voimistelu  • Yleisurheilu
Puheenjohtaja:  Monica Grankulla-Häggblom
Idrottsföreningen Drott (IF Drott) on vuonna 1921 perustettu pietarsaarelainen urheiluseura. Seuran lajit ovat keilailu, lentopallo, voimistelu ja yleisurheilu. Drottin puheenjohtaja on Monica Grankulla-Häggblom.
Seuralla oli aikaisemmin toimintaa jalkapallossa, ja seura voitti vuonna 1957 lajissa miesten Suomen Cupin. Vuonna 1966 Drott lopetti toimintansa jalkapallossa ja sen tilalle perustettiin FF Jaro.
Aiheesta muualla

IF Drott
Eila Kännö

Eila Kännö vuonna 1966 työ­paikallaan keskusrikospoliisissa.
Eila Unelma Tellervo Kännö (o.s. Toivonen; 13. tammikuuta 1921 Hämeenlinna – 10. huhtikuuta 2009 Helsinki) oli sisäasiainministeriön poliisiosaston Ulkomaalaistoimiston päällikkö vuosina 1970–1984. Hänestä tuli Suomen tiukan ulkomaalaispolitiikan henkilöitymä. Tämä johtui siitä, että 1980-luvun alkuun asti Suomesta puuttui ulkomaalaislainsäädäntö. Ainoa säännös oli 1950-luvulla annettu ulkomaalaisasetus, jonka perusteella tehdyistä päätöksistä ei saanut valittaa. Näin ollen oikeuslähteenä oli aiempi hallintokäytäntö eli ulkomaalaistoimiston aiemmat ratkaisut, joista Kännö vastasi vuodesta 1970 alkaen. Lainsäädännön valmistelu oli myös sisäministeriön poliisiosaston vastuulla, joten ulkomaalaistoimiston olisi tullut itse valmistella säädökset, jos sellaiset olisi katsottu aiheellisiksi.
Koulutukseltaan Kännö oli varatuomari.
Kännö aloitti uransa kanslistina ja vuodesta 1961 keskusrikospoliisin tiedotustoimiston toimistopäällikkönä. Hän oli vastuussa Interpol-asioista 16 vuotta ja teki tänä aikana opintomatkoja muun muassa Scotland Yardiin ja Kanadan ratsupoliisiin. Hän oli ainoa naispuolinen poliisiupseeri ja sai lempinimen ”rouva Interpol”.
Eila Kännön puoliso vuodesta 1942 oli insinööri Aimo Kännö (1915–1968). He saivat kaksi lasta, joista Aila Kännö-Takala on asianajaja.
Julkaisuja

Naisena miesten maailmassa.  Helsinki:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11025-X
Aiheesta muualla

Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 1996, 58 min, Yle Areena.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Käärmeenpistonyrtti

| Käärmeenpistonyrtti |
| --- | --- |
 Käärmeenpistonyrtti rantakalliolla Turussa.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Oleanterikasvit Apocynaceae
Alaheimo::  Käärmeenpistonyrttikasvit Asclepiadoideae
Suku::  Käärmeenpistonyrtit Vincetoxicum
Laji::  hirundinaria
Kaksiosainen nimi
 Vincetoxicum hirundinaria  Medik. 
Katso myös
   Käärmeenpistonyrtti Wikispeciesissä   Käärmeenpistonyrtti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Käärmeenpistonyrtin hedelmä ja siemeniä
Käärmeenpistonyrtti eli kalliokäärmeenpistonyrtti (Vincetoxicum hirundinaria, syn. Cynanchum vincetoxicum) on noin puolen metrin korkuinen, monivuotinen, ruohovartinen kasvi. Se on levinnyt laajalti havumetsävyöhykkeen eteläpuoliseen Eurooppaan, ja Keski-Aasiassa sitä kasvaa vuoristojen rinteillä. Laji esiintyy alkuperäisenä ja paikoin yleisenä lounaisimmassa Suomessa. Kasvi on erittäin myrkyllinen.
Ulkonäkö

Käärmeenpistonyrtin varret kasvavat juurakosta kimppuina. Varret ovat ohuita, mutta jäykkiä, pystyjä tai kohenevia ja 30–70 cm korkuisia. Lehdet ovat muutaman senttimetrin pituisia, puikeita, teräväkärkisiä ja ehytlaitaisia. Ne ovat varressa vastakkain. Kasvin varret ja lehdet ovat lähes kaljuja ja kiiltäväpintaisia.
Kukinnot ovat lehtihangoissa olevia sarjamaisia viuhkoja. Kukat ovat yleensä valkeita (keltaisiakin muotoja on olemassa ainakin Etelä-Euroopassa). Teriö on vajaan senttimetrin läpimittainen, tyvestä yhdislehtinen, suuosasta viisiliuskainen, tähtimäinen. Teriön torven sisäpuolella on viidestä liuskasta muodostunut lisäteriö, joka peittää osittain heteet ja emin. Käärmeenpistonyrtti on hyönteispölytteinen, ja kuten muillakin käärmeenpistonyrteillä, siitepöly ei ole irrallista, vaan tarttuu kukissa vieraileviin hyönteisiin suurina siitepölymyhkyinä.
Hedelmä on muutaman senttimetrin pituinen tuppilo, joka avautuu kypsyttyään pituussuunnassa. Tuppilon sisällä on useita siemeniä, joiden kärjessä on haiventupsu. Siemenet leviävät tuulen kuljettamina. Siementen valmistuminen ja itävyys Suomen ilmasto-oloissa on epävarmaa. Kasvin on todettu Itämerellä leviävän saaristossa myös rannalta veteen huuhtoutuneiden ja toiselle rannalle kulkeutuneiden maavarren kappaleiden avulla.
Levinneisyys ja elinympäristö

Käärmeenpistonyrtti on ilmeisesti alkuperältään Itä-Euroopan metsäarovyöhykkeen kasvi, mutta on levinnyt suurimpaan osaan havumetsävyöhykkeen eteläpuolista Eurooppaa. Pohjoisessa se karttaa mereisimpiä olosuhteita Atlantin ja Pohjanmeren rannoilla, mutta esiintyy Itämeren rannikoilla. Sen pohjoisimmat esiintymät ovat Lounais-Suomessa. Keski-Aasiassa sitä esiintyy paikoin vuoristojen reuna-alueilla Altailla ja Himalajalla.
Käärmeenpistonyrtti on heimonsa (oleanterikasvien tai toisinaan itsenäiseksi heimoksi lasketun käärmeenpistonyrttikasvien) ainoa Suomessa kasvava laji. Sitä esiintyy alkuperäisenä Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja läntisen Uudenmaan rannikolla Porkkalaan asti. Se kasvaa kivisillä rinteillä ja kallioilla, usein paikolla, joilla maa-ainesta on vain vähän. Kasvustot ovat avoimilla, valoisilla ja lämpimillä paikoilla. Käärmeenpistonyrtin esiintymisalue rajoittuu saaristoon ja aivan lähelle rannikkoa sisämaassa. Vain saaristossa se on todella yleinen.
Myrkyllisyys ja lääkekäyttö

Pohjois- ja Keski-Euroopassa kasvava käärmeenpistonyrtti on erittäin myrkyllinen, mutta eri alueilla kasvavien kasvien myrkyllisyydessä on ilmeisesti eroja. Kasvin myrkyllisin osa on juurakko, joka on tunnettu rohdoksena nimillä Radix vincetoxi ja Radix hirundinariae. Sen on arveltu tehoavan virtsatietulehduksiin, kuumetauteihin ja myrkytystiloihin. Suvun tieteellinen nimi viittaa oletettuun "myrkyn voittamiseen".
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Kalliokäärmeenpistonyrtin (Vincetoxicum hirundinaria) levinneisyys Suomessa
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Kalliokäärmeenpistonyrtti (Vincetoxicum hirundinaria)
Luontoportti: Kalliokäärmeenpistonyrtti (Vincetoxicum hirundinaria)
Pohjolan kasvien pauloissa: Vincetoxicum hirundinaria - kalliokäärmeenpistonyrtti
Den virtuella floran: Vincetoxicum hirundinaria Med. – Tulkört (ruotsiksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157331  Wikispecies: Vincetoxicum hirundinaria  APDB: 132203  BioLib: 40537  CoL: 7FRQX  EoL: 488017  EPPO: CYKVI  EUNIS: 152467  FNA: 220014178  GBIF: 5414548  GRIN: 103225  iNaturalist: 498350  IPNI: 102810-1  IRMNG: 11193268  ITIS: 523290  MoBotPF: 299769  NCBI: 141524  NZOR: 44272791-e8ce-4a60-ae8f-6a1d0712b6ec  Observation.org: 2808  Open Tree of Life: 46131  PalDat: Vincetoxicum_hirundinaria  PFI: 4080  Plant List: kew-2456889  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:102810-1  Tropicos: 2600068  VASCAN: 30259  WFO: wfo-0000421723  Laji.fi: MX.39309
Königsberg (1927)

| Königsberg |
| --- | --- |
 Königsberg

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reichsmarinewerft Wilhelmshaven
Kölinlasku:  12. huhtikuuta 1926
Laskettu vesille:  26. maaliskuuta 1927
Palveluskäyttöön:  17. huhtikuuta 1929
Poistui palveluskäytöstä:  Upotettu 10. huhtikuuta 1940 Bergenissä Norjassa
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 800 t
Pituus:  174 m
Leveys:  15,3 m
Syväys:  6,28 m
Koneteho:  68 200 shp
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  514–850
Aseistus
Aseistus:  9 × 15 cm SK L/60 C25 2 × 8,8 cm SK L/75 C25 8 × 3,7 cm FlaK C30 8 × 2 cm FlaK L/65 C30 12 × 50 cm torpedoputkea 120 × miinaa
Königsberg oli Saksan laivaston Königsberg-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus upposi 1940 Norjan taisteluissa.
Valmistus

Risteilijä B (SMS Thetiksen korvaaja) tilattiin 1925 Marinewerftiltä Wilhelmshavenista, missä köli laskettiin 12. huhtikuuta 1926 telakkanumerolla 108. Alus laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1927 nimettynä Königsbergiksi. Vesillelaskutilaisuudessa aluksen siunasi Königsbergin pormestari ja ensimmäisen maailmansodan risteilijän SMS Königsbergin päällikön leski rouva Loof kastoi aluksen. Aluksen ensimmäinen päällikkö Wolf von Trotha otti aluksen Reichsmarinen palvelukseen 17. huhtikuuta 1929. Aluksen miehistö siirtyi risteilijä Nympheltä, joka oli poistettu palveluksesta edellisenä päivänä. Koeajojen ja miehistön koulutuksen päätyttyä alus oli 18.–26. lokakuuta Barcelonan maailmannäyttelyssä valtakunnan edustajana aluksen uuden komentajan Robert Witthöf-Emdenin alaisuudessa. Alus liitettiin laivastoon 17. joulukuuta 1929.
Palvelus

Kesäkuussa 1936 Königsberg vieraili Helsingissä. Alus oli Espanjan rannikolla marraskuusta 1936 tammikuuhun 1937. Elokuun puolivälissä 1939 alus vieraili Vaasassa Vaskiluodon satamassa. Alus soveltui huonosti kauppamerenkulun häirintään tai yleensäkään avomerelle, joten toisen maailmansodan alkaessa se siirrettiin torpedokoulutuksen maalilaivaksi Itämerelle ja Pohjanmeren miinoitusoperaatioihin kuten operaatio Westwalliin.
Palvelus > Norja

Königsberg osallistui huhtikuun 1940 alussa Norjan taisteluihin, kun se liitettiin kontra-amiraali Hubert Schmundtin komentamaan maihinnousuryhmä 3:een kuljettamaan joukkoja Wilhelmshavenista Bergeniin yhdessä sisaraluksensa Kölnin sekä miinalaiva Bremsen, torpedoveneiden Wolfin ja Leopardin, E-veneiden emälaivan Carl Petersin sekä E-veneiden S 19, S 21, S 22, S23 ja S 24 kanssa. Osastoon kuuluivat vielä apualukset Schiff 9 ja Schiff 18.
Osaston tunkeutuessa aamulla 9. huhtikuuta Bergenin vuonoon alus vaurioitui Norjan rannikkotykistön Kvarvenin linnakkeen avattua tulen kuuden tuuman kranaatin osuttua hieman vesirajan yläpuolelle. Norjalaiset vastarintamiehet ilmoittivat aluksen sijainnin Britanniaan. Vielä samana iltana hyökkäsi Britannian kuninkaallisten ilmavoimien 12 Welligton ja 12 Hampden pommittajaa satamassa olleiden alusten kimppuun tuloksetta. Alus jäi Bergeniin Skoltegrundin laituriin korjattavaksi muiden ryhmän alusten palatessa Saksaan.
Samana iltana sai Orkneylle sijoitetut Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimien 800 ja 803 laivueiden lentäjät tiedon operaatiosta. Seuraavana päivänä 16 Blackburn Skua pommikonetta Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimien 800 ja 803 laivueista saivat kolme osumaa alukseen, joka kaatui upoten Bergenin satamaan. Ilmatorjunta ampui alas ainoastaan yhden hyökänneistä lentokoneista (luutnantti Smeeton ja vänrikki Watkinson) ja lisäksi kolme konetta vaurioitui pahoin.
Aluksen hylky nostettiin 17. heinäkuuta 1942 ja maaliskuusta 1943 alkaen sitä käytettiin sukellusvenelaiturina. Hylky kaatui uudelleen 22. syyskuuta 1944 ja romutettiin sodan päätyttyä paikallaan.
Kyrene

| Kyrene> Κυρήνη |
| --- | --- |
 Kyrenen arkeologista aluetta.
Sijainti
 Kyrene
Koordinaatit:  32°49′09″N, 21°51′20″E
Valtio:  Libya
Paikkakunta:  Shahhat (Shahat), Al Jabal al Akhdar
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 631 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kyrenaika, Libya
Pinta-ala:  1,32 km²
Aiheesta muualla
  Kyrene Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyrene (m.kreik. Κυρήνη, Kyrēnē, door.kreik. Κυράνα, Kyrānā; lat. Cyrene, Cyrenae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kyrenaikassa Libyassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee lähellä nykyistä Shahhatin kaupunkia.
Kyrene oli doorilaisten kreikkalaisten perustama siirtokunta, joka perustettiin noin vuonna 631 eaa. Siitä tuli kaupungista nimensä saaneen Kyrenaikan tärkein kaupunki ja koko Afrikan merkittävin kreikkalainen siirtokunta. Kyrenen arkeologinen alue on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1982.
Maantiede

Kyrene sijaitsi noin yhdeksän kilometriä sisämaahan Pohjois-Afrikan rannikosta eli Välimeren rannasta, ja noin 180 kilometriä itäkoilliseen nykyisestä Bengasin kaupungista. Se oli rakennettu kalkkikivitasanteelle, joka oli ylempi kahdesta porrasmaisesta tasanteesta, joiden kautta aavikon ylätasanko laskeutuu alas Välimerelle. Näin kaupungin paikkaa suojasivat vuoret eteläpuolella, kun taas pohjoisessa avautui laaja näköala merelle. Sijaintinsa ansiosta kaupunkii oli suojattu aavikon kuumilta tuulilta, mutta se oli avoin meren viilentäville tuulille.
Kyrenen kaupunkikeskus oli rakennettu kahdelle tasanteella olleelle kukkulalle ja niiden väliseen laaksoon, joka laskeutui luoteeseen. Kukkuloiden suurin korkeus oli noin 620 metriä merenpinnasta laskettuna. Kukkuloista lounaanpuoleinen toimi kaupungin akropoliina eli linnavuorena, ja sillä sijaitsivat myös agora ja roomalainen forum. Nykyisin kukkula on kokonaan arkeologista aluetta. Koillisenpuoleinen kukkuloista on nykyisin osa Shahhatin kaupunkia.
Kyreneä suojasi pohjoisen puolelta rotko, nykyinen Wadi Bel Gadir, ja etelänpuolelta toinen rotko, nykyinen Wadi Bu Turkia. Kaupungin paikka oli vehreä ja siellä oli suuri lähde, joka laski vetensä mereen rotkon kautta. Lähteen nimi oli Kyre, mistä kaupunki sai nimensä. Kyreneläiset omistivat lähteen Apollonille, ja siksi antiikin lähteet viittavat siihen myös Apollonin lähteenä (Ἀπόλλωνος κρήνη, Apollōnos krēnē).
Kyrenen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä. Seutu oli paikallisen libyalaisen asbystaiden (Asbystai) heimon aluetta. Kreikkalaiset hallitsivat runsaiden vesilähteiden ja hedelmällisten niittyjen alueita, kun libyalaisten alueet kauempana sisämaassa olivat karumpaa seutua. Kyrenen satamakaupunki oli Apollonia, joka sijaitsi linnuntietä noin 12,5 kilometriä Kyrenestä koilliseen. Kyrenestä länteen sijaitsivat Barke ja Ptolemais.
Historia > Arkaainen ja varhainen klassinen kausi > Kaupungin perustaminen

Kyrene oli doorilainen kreikkalainen siirtokunta, jonka perustivat vuonna 631 eaa. Therasta tulleet asuttajat Battoksen johdolla. Koska Thera oli Spartan siirtokunta, Sparta oli tavallaan myös Kyrenen toinen emäkaupunki. Siirtokuntalaiset, jotka purjehtivat kreikkalaisten tuohon aikaan vain heikosti tuntemalle Libyan rannikolle Delfoin oraakkelin kehotuksesta, asettuivat ensin Plateian saarelle Bomban lahdelle, sillä he vaikuttavat erehtyneen pitämään sitä mannermaana. Yritettyään epätoivoisesti asuttaa paikkaa kaksi vuotta, he pyysivät jälleen neuvoa oraakkelilta ja siirtyivät sitten vastapäiselle rannikolle, ja asuivat tämän jälkeen Aziriin alueella nykyisen Dernan kaupungin lähellä kuusi vuotta.
Tämän jälkeen eräät paikalliset asukkaat saivat suostuteltua kreikkalaiset siirtymään parempaan paikkaan, ja ohjasivat heidät Irasan alueen läpi Kyrenen lopulliselle paikalle. Libyalaiset oppaat itse pitivät Irasan aluetta paljon parempana, ja ohjasivat siksi kreikkalaiset sen läpi yöllä, jotta he eivät olisi keksineet asettua sinne. Kyrenen paikka ei kuitenkaan ollut paljoakaan huonompi hedelmällisyyden ja luonnonkauneuden puolesta. Kaupunki nimettiin Kyren lähteen mukaan. Myöhemmin syntyi myytti, jossa kaupunki yhdistettiin Kyrene-nimiseen thessalialaiseen nymfiin, johon Apollon olisi rakastunut ja jonka hän olisi vienyt Afrikkaan joutsenten vetämissä vaunuissa.
Kyreneläiset olivat aluksi hyvissä väleissä paikallisen libyalaisen asbystaiden heimon kanssa. Asbystait jäljittelivät monissa asioissa kreikkalaisia. Myös kyreneläisten suhteet heitä ympäröineihin barbaareihin olivat paljon läheisemmät kuin yleensä oli tapana, sillä ensimmäiset asukkaat olivat ottaneet itselleen libyalaiset vaimot. Näin kaupungin asujaimistossa oli hyvin paljon libyalaista verta. Tämä päti jopa kuningassukuun, ja Herodotoksen mukaan jopa kaupungin perustajan Battoksen nimi olisi ollut libyalaista alkuperää, tarkoittaen ”kuningasta”. Hänen alkuperäiseksi nimekseen mainitaan Aristoteles Theralainen.