stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valérie Devaux

| Valérie Devaux |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 16.7.2024–  
Ryhmä:  Uudistuva Eurooppa -ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1964 (ikä 60) Amiens, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Tiedot
Puolue:  Demokraattien ja riippumattomien unioni
Valérie Devaux (s. 19. kesäkuuta 1964 Amiens, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Devaux edustaa Demokraattien ja riippumattomien unionina. Devaux on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valérie Devaux Wikimedia Commonsissa
Valérie Devaux Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Transpecosinrottakäärme

| Transpecosinrottakäärme |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Tarhakäärmeet Colubridae
Suku::  Bogertophis
Laji::  subocularis
Kaksiosainen nimi
 Bogertophis subocularis  (Brown, 1901) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Transpecosinrottakäärme (Bogertophis subocularis) on tarhakäärmeiden heimoon kuuluva laji, joka on sukua bajanrottakäärmeelle (B. rosaliae). Eläin liikkuu öisin.
Ulkonäkö ja koko

Yksilön pituus on 0,9–1,7 m. Pääasiallinen väri on keltainen, kellanruskea tai ruskea. Selässä on kaksi tummanruskeaa juovaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Transpecosinrottakäärmettä tavataan Yhdysvaltojen lounaisosissa ja pohjoisessa Meksikossa. Sitä esiintyy aavikolla.
Lisääntyminen

Munia on 3–7.
Ravinto

Eläin syö pieniä nisäkkäitä, lintuja sekä muita matelijoita.
Aiheesta muualla

http://www.redorbit.com/education/reference_library/animal_kingdom/reptilia/1112967921/trans-pecos-rat-snake-bogertophis-subocularis (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
http://www.ratsnakezone.com/ratsnake-information/191-basic-captive-care-of-bogertophis subocularis.html (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
VR-3B

VR-3B "Tyko" RUK-museossa.
VR-3B "Tyko" oli Suomen puolustusvoimien käyttöön otettu prikaatiradio. Tekniikaltaan se oli ruotsalainen 101-kanavainen radio, jota valmistettiin L. M. Ericssonin tehtailla Suomessa 1 800 kappaletta vuosina 1955–1966. VR-3B:n seuraajaksi tykistöradiona tuli vuosina 1969–1972 Neuvostoliitosta toimitettu R-105, joka sai Suomessa tyyppimerkinnät LV 305 ja LV 306. Syy VR-3B "Tyko":n korvaamiseen raskaassa kranaatinheittimistössä ja tykistössä oli sen virtalähdeongelma.
Tekniset ominaisuudet

Modulaatio: FM
Kanavamäärä: 101
Taajuusalue: 47–57 MHz
Maksimilähetysteho: paristoilla 1 W, lipeäakulla 4 W
Paino: Paristokäyttöisenä, varustein 16,6 kg. Lipeäakkukäyttöisenä, varustein 20,9 kg.
Virtalähde: Virtalähteenä voidaan käyttää paristojen ja lipeäakun lisäksi myös 12 V, 24 V akkua, sekä 230 V verkkoa lisälaitteiden avulla.
Suomen puolustusvoimien radiot
Komppaniaradiot 100–199
| --- | --- |
Yhtymän viestijärjestelmä 2: LV 141
1960-luvun viestijärjestelmät: LV 103
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: Integrated, Intra-Squad Radio
Pataljoonaradiot 200–299
| --- | --- |
Yhtymän viestijärjestelmä 2: LV 241
Yhtymän viestijärjestelmä 1: LV 217M
1970-luvun viestijärjestelmät: LV 217
1960-luvun viestijärjestelmät: LV 203 | LV 202 | LV 201
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Prikaatiradiot 300–399
| --- | --- |
Yhtymän viestijärjestelmä 2: LV 342 | LV 341
Yhtymän viestijärjestelmä 1: LV 317M
1970-luvun viestijärjestelmät: LV 317
1960-luvun viestijärjestelmät: LV 308 | LV 306 | LV 305 | LV 302 | LV 301
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Armeijakuntaradiot 400–499
| --- | --- |
Yhtymän viestijärjestelmä 2: LV 441
1970-luvun viestijärjestelmät: V 475 | V 471 | LV 450 | LV 407 | LV 404 | L 403
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Ylijohdon radiot 500–599
| --- | --- |
1970-luvun viestijärjestelmät: LV 541
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Erikoisradiot 600–699
| --- | --- |
2000-luvun viestijärjestelmät: LV 641
1980-luvun viestijärjestelmät: LV 665 | LV 663
1960-luvun viestijärjestelmät: LV 661 | LV 623 (panssarivaunuradio)
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Merivoimien radiot 700–799
| --- | --- |
2000-luvun viestijärjestelmät: LV 641
1970-luvun viestijärjestelmät: LV 754 | LV 753
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Ilmavoimien radiot 800–899
| --- | --- |
1970-luvun viestijärjestelmät: LV 873 | LV 872 | LV 871
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Muut radiot 900–999
Valérie Pécresse

| Valérie Pécresse |
| --- | --- |
 2022
Île-de-Francen alueneuvoston puheenjohtaja
 2015 alkaen  
Ranskan budjettiministeri
 29.6. 2011 – 10.5. 2012  
Korkeakoulu- ja tutkimusministeri
 18.5. 2007 – 29.6. 2011  
Kansanedustaja
 2012–2016 2002–2007  
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1967 (ikä 57)
Puoliso:  Jérôme Pécresse
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  Les Républicains
Aiheesta muualla
www.valeriepecresse.fr
Valerie Pécresse (s. 14. heinäkuuta 1967) on ranskalainen poliitikko. Hän on Île-de-Francen alueneuvoston puheenjohtaja vuodesta 2015.
Hän oli Les Républicains -puolueen ehdokkaana Ranskan vuoden 2022 presidentinvaaleissa, ja häntä pidettiin etukäteen Emmanuel Macronin merkittävänä haastajana. Pécresse sai vain 4,78 % äänistä eikä päässyt toiselle kierrokselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valérie Pécresse Wikimedia Commonsissa
Valérie Deloge

| Valérie Deloge |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 16.7.2024–  
Ryhmä:  Euroopan patriootit
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. toukokuuta 1966 (ikä 58) Fontenay-aux-Roses, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Tiedot
Puolue:  Kansallinen liittouma
Valérie Deloge (s. 9. toukokuuta 1966 Fontenay-aux-Roses, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Deloge edustaa Kansallinen liittouma -puoluetta. Deloge on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Euroopan patriootit -ryhmää.
Aiheesta muualla

Valérie Deloge Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Täydennyslentolaivue 25

| Täydennyslentolaivue 25 |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1941
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Rooli:  koulutustoiminta
Koko:  laivue
Sodat ja taistelut:  jatkosota
Täydennyslentolaivue 25 (T-LLv 25) oli Suomen ilmavoimien koulutuslentolaivue jatkosodassa. Laivue perustettiin liikekannallepanon yhteydessä kesäkuussa 1941, mutta se lakkautettiin jo saman vuoden lokakuussa lentäjien koulutustarpeen täytyttyä.
Historia

Lentokoulutusta antavan Täydennyslentorykmentin ja sen alaisten lentolaivueiden perustamisesta seuraavan liikekannallepanon sattuessa päätettiin ilmavoimien esikunnan heinä-elokuussa 1940 tekemillä päätöksillä.
Täydennyslentolaivue 25 perustettiin 18. kesäkuuta 1941 osana jatkosodan liikekannallepanoa. Sen tehtäväksi tuli pääasiassa lentorykmentti 2:een sijoitettavien reservistä palaavien ohjaajien jatkokoulutus, jonka tavoitteena oli saavuttaa koulutettavan henkilöstön rintamakelpoisuus. Ylivieskaan sijoitetun laivueen komentajaksi määrättiin kapteeni Eino Carlsson, joka oli saanut tunnustusta toimittuaan talvisodassa lentolaivue 24:n lentueenpäällikkönä. T-LLv 25:n antaman hävittäjälentäjien jatkokoulutuksen pohjana oli tarkoitus käyttää Carlssonin vuonna 1940 laatimaa Hävittäjä Täydennyslaivueen koulutusohjelmaa, mutta tämä jäi suunnitelmaksi laivueen opettajapulan takia.
T-LLv 25:n kalusto koostui noin kymmenestä VL Pyrystä ja Gloster Gauntletista, jotka jaettiin kolmen lentueen käyttöön. Lentueista ensimmäinen oli Pyry-lentue, toinen Gauntlet-lentue ja kolmas sekakalustoinen. Laivueella oli käytössään myös yksi VL Kotka ja VL Tuisku. Pyryjä piinasivat alkuun sadesäällä esiin tulleet ongelmat, ja koneita oli yleensä käyttökunnossa 3–4.
Laivue siirrettiin heinäkuussa 1941 Vaasan lähellä sijaitsevaan Mustasaareen, kun Ylivieska osoittautui toiminnalle sopimattomaksi. Komentajaksi määrättiin 12. elokuuta 1941 alkaen majuri Otto Holm. T-LLv 25 siirrettiin saman kuukauden lopulla Vesivehmaan lentokentälle Mustasaaren jäätyä ahtaaksi.
Jatkokoulutustarve putosi syksyllä 1941 merkittävästi, minkä seurauksena T-LLv 25 lakkautettiin 1. lokakuuta 1941. Laivueessa palvellut henkilöstö ja sen kalusto liitettiin myös Vesivehmaalta toimineeseen T-LLv 35:een, jolloin hävittäjälentäjien täydennyslentotoiminta keskittyi yhteen lentolaivueeseen.
T-LLv 25:n koulutukseen valittiin 33 jatkokoulutettavaa, joista 17 ehti valmistua ennen yksikön lakkauttamista. Loput olisivat valmistuneet vain kuukauden päässä. Laivue keräsi olemassaolonsa aikana kokonaisuudessaan noin tuhat lentotuntia. Laivueen kursseilla yksittäinen oppilas lensi 31 lentotuntia.
Komentajat

Lähde:
Eino Carlsson 18.6.1941 – 12.8.1941
Otto Holm 12.8.1941 – 1.10.1941
Varda

Varda voi viitata seuraaviin:
Varda, hahmo J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -kirjan maailmassa
Várda, kaupunki Andravída-Kyllínin kunnassa Eliksen alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella
174567 Varda, pikkuplaneetta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Varda”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
UFO (elokuva)

| UFO> Alien Uprising |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dominic Burns
Käsikirjoittaja:  Dominic Burns
Tuottaja:  Dominic Burns Tim Major Andy Thompson Alain Wildberger
Säveltäjä:  Si Begg
Kuvaaja:  Luke Bryant
Leikkaaja:  Richard Colton
Pääosat:  Bianca Bree Sean Brosnan Simon Phillips
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  14. joulukuuta 2012
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  2 500 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
UFO (Alien Uprising) on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Dominic Burns. Pääosassa esiintyivät Bianca Bree, Sean Brosnan ja Simon Phillips, sekä sivuosassa Jean-Claude Van Damme.
Juoni

Ystävykset viettävät yöelämää baarissa, kunnes poistuessaan he alkavat kokemaan outoja asioita ympärillään. Sähkökatkos koko kaupungissa, puhelimet ei toimi, eikä mikään muu. Yhtäkkiä UFOt ilmaantuvat taivaalta Maahan ja koko taivas tummenee heidän aluksen saavuttua. Viisi ystävystä yrittävät selviytyä kaaoksesta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bianca Bree  | … |  Carrie   |
|  Sean Brosnan  | … |  Michael   |
|  Simon Phillips  | … |  Robin   |
|  Maya Grant  | … |  Dana   |
|  Jazz Lintott  | … |  Vincent   |
|  Joey Ansah  | … |  poliisi/sotilas   |
|  Jean-Claude Van Damme  | … |  George   |
|  Christian Howard  | … |  Bartholomew   |
Urquhartin linna

| Urquhartin linna |
| --- | --- |
 Urquhartin linnan torni
Sijainti:  lähellä Drumnadrochitia, Skotlanti
Koordinaatit:  57°19′26.4″N, 4°26′31.2″W
Rakennustyyppi:  linna
Omistaja:  Historic Environment Scotland
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Urquhartin linna (engl. Urquhart Castle) on linna Skotlannissa Loch Ness-järven rannalla. Linna on nykyään raunioina, mutta se oli keskiaikaisen Skotlannin yksi vahvimpia linnoja. Suurin osa Loch Nessin hirviötä koskevista havainnoista tehdään tämän linnan lähistöllä.[lähde? ]
Historia

Linnan tarkkaa rakennusvuotta ei tiedetä, mutta linna on sijainnut alueella ainakin 1200-luvulta saakka. Alue annettiin Durward-suvulle 1229 ja he luultavasti rakensivat linnan. Linna oli ainakin olemassa 1296 kun Englannin Edvard I valloitti Urquhartin linnan. Se siirtyi englantilaisilta skoteille ja takaisin. Vuonna 1306 Robert Bruce hallitsi linnaa tullessaan Skotlannin kuninkaaksi.
Linna oli miehitetty viimeksi vuonna 1689 ja sen porttihuone räjäytettiin sotilaskäytön estämiseksi vuonna 1692.
Urquhartin linna, taustalla Loch Nessin järvi
V150

Osa junasta Seinen varrella Pariisissa.
V150 on erityisesti muokattu TGV-juna, joka rikkoi tavanomaisten junien nopeusennätyksen 3. huhtikuuta 2007. Juna on valmistettu Ranskassa ja se saavutti nopeuden 574,8 km/h LGV Est-radalla.
Japanilainen Maglev-juna (JR-Maglev) on kulkenut magneettista levitaatiota käyttäen vielä suuremmalla nopeudella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta V150 Wikimedia Commonsissa
Uuden-Seelannin sinfoniaorkesteri

Uuden-Seelannin sinfoniaorkesteri on Uudessa-Seelannissa toimiva 90-jäseninen sinfoniaorkesteri. Se perustettiin vuonna 1946. Orkesteri pitää keskimäärin yli sata konserttia vuodessa.
Toukokuussa 2007 Uuden-Seelannin sinfoniaorkesterin taiteelliseksi johtajaksi nimitettiin vuodesta 2008 alkaen suomalainen kapellimestari-viulisti Pietari Inkinen.
Aiheesta muualla

New Zealand Symphony Orchestra (englanniksi)
Ulappakummeli

| Ulappakummeli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Turskakalat Gadiformes
Heimo::  Kummeliturskat Merlucciidae
Suku::  Merluccius
Laji::  albidus
Kaksiosainen nimi
 Merluccius albidus  (Mitchill, 1818) 

Katso myös
   Ulappakummeli Wikispeciesissä   Ulappakummeli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ulappakummeli (Merluccius albidus) on kummeliturskien heimoon kuuluva Läntisen Atlantin kalalaji.
Ulappakummelit ovat yleensä 30-45 senttimetrin mittaisia ulappaveden kaloja. Ne elävät mannerjalustan ulkoreunan tuntumassa Uuden Englannin ja Guyanan välisellä vyöhykkeellä.
Vanaja (Hämeenlinna)

Vanajan sijainti Hämeenlinnassa.
Vanaja on Hämeenlinnan 39. kaupunginosa, joka on muodostettu entisen Vanajan kunnan keskuksesta. Kaupunginosa sijaitsee noin 3 kilometriä keskustasta etelään Vanajaveden rannalla. Vanajan alueella ovat mm. keskiaikainen Vanajan kirkko ja hautausmaa, Vanajan kaukolämpölaitos sekä sähkömuseo Elektra, joka on sittemmin suljettu. Kaupunginosassa on jonkin verran asutusta, pääasiassa voimalaitoksen työntekijöille 1950-luvulla rakennettuja pientaloja.
Uuden-Seelannin ralli 2006

|  Uuden-Seelannin ralli 2006 |
| --- | --- |
 15. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 2006. 


Palkintokoroke
Voittaja:   Marcus Grönholm  Timo Rautiainen  (Ford)
Toinen:   Mikko Hirvonen  Jarmo Lehtinen  (Ford)
Kolmas:   Manfred Stohl  Ilka Minor  (Bozian)
Rallin voittaja Marcus Grönholm.
Uuden-Seelannin ralli 2006 (virallisesti 37. Propecia Rally New Zealand 2006) oli Rallin MM-sarjan kauden 2006 15. osakilpailu, joka ajettiin 17–19. marraskuuta. Kilpailun voitti Fordin Marcus Grönholm.
Grönholmin voiton myötä Ford varmisti merkkimestaruuden ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1979.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Marcus Grönholm |  Timo Rautiainen | Ford Focus RS WRC 06 | 4:02.30,7 |  | 10 |
| 2. |  Mikko Hirvonen |  Jarmo Lehtinen | Ford Focus RS WRC 06 | 4:03.26,7 | +56,0 | 8 |
| 3. |  Manfred Stohl |  Ilka Minor | Peugeot 307 WRC | 4:05.10,0 | 2.39,3 | 6 |
| 4. |  Xavier Pons |  Carlos del Barrio | Citroën Xsara WRC | 4:05.26,8 | +2.56,1 | 5 |
| 5. |  Daniel Sordo |  Marc Martí | Citroën Xsara WRC | 4:05.51,4 | +3.20,7 | 4 |
| 6. |  Petter Solberg |  Phil Mills | Subaru Impreza WRC 2006 | 4:07.27,8 | +4.57,1 | 3 |
| 7. |  Luis Perez Companc |  Jose Maria Volta | Ford Focus RS WRC 06 | 4:13.22,3 | +10.51,6 | 2 |
| 8. |  Jari-Matti Latvala |  Miikka Anttila | Subaru Impreza WRX STi | 4:18.53,1 | +16.22,4 | 1 |
Lähde:
Vaigatš (jäänmurtaja 1909)

Sisaralukset Vaigatš ja Taimyr 1913 Emman satamassa, kun ne olivat palanneet tutkimusretkeltä, jolla ne löysivät uuden saaren.
Vaigatš oli venäläinen jäänmurtaja, joka rakennettiin Venäjän keisarilliselle laivastolle Pietarissa 1909. Se oli nimetty Venäjän Arktiksella sijaitsevan Vaigatšin saaren mukaan. Se oli 1 320-tonninen, 1 200 hevosvoiman alus. Se upposi 1918 Jenisein suulla.
Vaigatšin sisaralus oli Taimyr.
Alusta komensi Konstantin Loman sen rantautuessa Taimyrin kanssa Wrangelinsaarelle 1911. Alus oli ollut hydrografisella tutkimusretkellä, ja kun tilanne salli, se poikkesi saarelle. Ryhmä oli ensimmäinen tutkijaryhmä saarella 30 vuoteen.
Aluksen lääkäri Eduard Arngold kirjasi historiallisen maihinnousun muistiin ja kertoi saarella tehdystä tutkimuksesta. Samalla tarkennettiin aiemmin amerikkalaisten laatimaa saaren karttaa.
Uinti kesäolympialaisissa 1952 – naisten 200 metrin rintauinti

| Uinti  Kesäolympialaisissa 1952  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Vapaauinti
| 100 m | miehet |   | naiset |  |
| 400 m | miehet |   | naiset |  |
| 1500 m | miehet |  |  |  |
Selkäuinti
| 100 m | miehet |   | naiset |  |
Rintauinti
| 200 m | miehet |   | naiset |  |
Vapaauintiviesti
| 4 x 100 m |  |   | naiset |  |
| 4 x 200 m | miehet |   |  |  |
Naisten 200 metrin rintauintiin Helsingin olympiakisoissa osallistui 34 uimaria 16 eri maasta. Kilpailu suoritettiin kolmessa vaiheessa. Alkueristä selvisi 16 nopeinta välieriin ja välierien kahdeksan parasta finaaliin. Kilpailu käytiin 31. heinäkuuta - 2. elokuuta Helsingin uimastadionilla.
Lopputulokset

| # | Kilpailija | Alkuerä | Aika | Sija | # | Välierä | Aika | Sija | # | Loppukilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Éva Székely | IV | 2.55,1 | 1 | 2 | II | 2.54,0 | 1 | 1 | 2.51,7 |

| 2 |  Éva Novák | I | 2.54,0 | 1 | 1 | I | 2.55,8 | 1 | 2 | 2.54,4 |
| 3 |  Helen Gordon | III | 2.58,6 | 1 | 4 | II | 2.57,8 | 2 | 4 | 2.57,6 |
| 4 |  Klára Killermann | III | 2.59,1 | 2 | 5 | I | 2.56,5 | 2 | 3 | 2.57,6 |
| 5 |  Jytte Hansen | V | 2.57,7 | 1 | 3 | I | 2.59,5 | 4 | 6 | 2.57,8 |
| 6 |  Maria Gavrish | V | 3.01,6 | 4 | 9 | I | 2.58,6 | 3 | 5 | 2.58,9 |
| 7 |  Ulla-Britt Eklund | V | 3.01,2 | 3 | 8 | II | 2.59,6 | 4 | 8 | 3.01,8 |
| 8 |  Petronella Garritsen | V | 2.59,4 | 2 | 6 | II | 2.59,5 | 3 | 6 | 3.02,1 |

| 9 |  Elisabeth Bonnier | II | 3.00,6 | 1 | 7 | I | 3.00,3 | 5 | 9 |  |
| 10 |  Henderika Bruins | I | 3.04,7 | 3 | 16 | I | 3.02,4 | 6 | 10 |  |
| 11 |  Raymonda Vergauwen | IV | 3.02,8 | 2 | 12 | II | 3.02,6 | 5 | 11 |  |
| 12 |  Jean Wrigley | IV | 3.04,5 | 3 | 14 | II | 3.03,2 | 6 | 12 |  |
| 13 |  Ursula Happe | I | 3.02,7 | 2 | 10 | II | 3.03,8 | 7 | 13 |  |
| 14 |  Kazuko Sakamoto | III | 3.02,7 | 3 | 10 | I | 3.04,2 | 7 | 14 |  |
| 15 |  Beatrice Lyons | II | 3.04,4 | 2 | 13 | I | 3.05,6 | 8 | 15 |  |
| 16 |  Kaija Mäkälä | IV | 3.04,7 | 4 | 16 | II | 3.06,2 | 8 | 16 |  |
| 17 |  Valerie Harris | II | 3.04,6 | 3 | 15 | - | DNS |  |  |  |
| 18 |  Masayo Aoki | V | 3.05,6 | 5 | 18 |  |  |  |  |  |
| 19 |  Odette Lusien | III | 3.06,7 | 4 | 19 |  |  |  |  |  |
| 20 |  Vera Kostina | I | 3.07,3 | 4 | 20 |  |  |  |  |  |
| 21 |  Kirsten Jensen | IV | 3.07,6 | 5 | 21 |  |  |  |  |  |
| 22 |  Eileen Petersen | III | 3.09,3 | 5 | 22 |  |  |  |  |  |
| 23 |  Rosa Zenziviejeva | II | 3.10,5 | 4 | 23 |  |  |  |  |  |
| 24 |  Ilse Albert | I | 3.12,5 | 5 | 24 |  |  |  |  |  |
| 25 |  Gail Peters | I | 3.13,3 | 6 | 25 |  |  |  |  |  |
| 26 |  Irene Strong | IV | 3.13,5 | 6 | 26 |  |  |  |  |  |
| 27 |  Idella Sehorn | V | 3.13,7 | 6 | 27 |  |  |  |  |  |
| 28 |  Margrit Knabenhans | I | 3.17,4 | 7 | 28 |  |  |  |  |  |
| 29 |  Julia Cornell | II | 3.17,7 | 5 | 29 |  |  |  |  |  |
| 30 |  Irene Kwok | II | 3.19,2 | 6 | 30 |  |  |  |  |  |
| 31 |  Liselotte Kobi | V | 3.22,0 | 7 | 31 |  |  |  |  |  |
| 32 |  Dolly Nazir | IV | 3.37,9 | 7 | 32 |  |  |  |  |  |
| 33 |  Arati Saha | III | 3.40,8 | 6 | 33 |  |  |  |  |  |
| - |  Aleksandra Mróz | II | DQ | 7 | 34 |  |  |  |  |  |
Gilbert Kalish

Gilbert Kalish (s. 2. heinäkuuta 1935 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen pianisti.
Kalish sai taiteiden kandidaatin arvon Columbian yliopistosta vuonna 1956 ja täydensi opintojaan Berkshire Music Centerissä (nyk. Tanglewood Music Center) sekä Marlboro Music School and Festivalilla. Hänen opettajiensa joukossa oli Isabelle Vengerova. Kalish oli Contemporary Chamber Ensemblen perustajajäsen 1960-luvun alussa. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Dawn Upshaw'n, Joel Krosnickin ja Jan DeGaetanin kanssa sekä soittanut johtavien jousikvartettien kanssa. Kalish on pitänyt myös resitaaleja eri kaupungeissa ja esiintynyt usein esimerkiksi New Yorkin Mostly Mozart Festivalilla. Hän liittyi vuonna 1969 Bostonin sinfoniaorkesterin kamarisoittajiin (Boston Symphony Chamber Players).
Kalish on omistautunut aikansa musiikille. Hän on tulkinnut muiden muassa Elliott Carterin, Aaron Coplandin, George Crumbin sekä David Diamondin teoksia ja tullut tunnetuksi myös Charles Ivesin sekä Joseph Haydnin musiikin esittäjänä. Kalish sai vuonna 1970 nimityksen Stony Brook Universityn professoriksi. Hän toimi myös Tanglewood Music Centerin henkilökunnan jäsenenä vuosina 1968–1997. Hän on pitänyt usein mestarikursseja Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Vuonna 1987 Kalish sai kunniatohtorin arvon Swarthmore Collegesta. Hän on tehnyt levytyksiä esimerkiksi Nonesuch Recordsille. Levytettyjen teosten joukossa on perinteisiä klassikoita, moderneja teoksia ja ensilevytyksiä. Nonesuchille tehdyistä levytyksistä yksi koostuu Stephen Fosterin lauluista, jotka Kalish on esittänyt Jan DeGaetanin kanssa.
Kalish on ollut neljästi Grammy-ehdokkaana.
Täydennyslentolaivue 35

| Täydennyslentolaivue 35 |
| --- | --- |
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Rooli:  koulutustoiminta
Koko:  laivue
Sodat ja taistelut:  talvisota jatkosota
Täydennyslentolaivue 35 (T-LLv 35) oli Suomen ilmavoimien koulutuslentolaivue talvi- ja jatkosodassa. Laivue perustettiin ensimmäistä kertaa talvisodan liikekannallepanossa 9. lokakuuta 1939, mutta lakkautettiin välirauhan astuttua voimaan. Laivueen kalusto ja henkilöstö siiryivät lentolaivue 34:lle, joka ensin alistettiin ja myöhemmin yhdistettiin jatkosodan liikekannallepanon yhteydessä uudelleenperustettuun T-LLv 35:een.
Talvisota ja välirauha

Täydennyslentolaivue 35 perustettiin ensimmäistä kertaa talvisodan liikekannallepanon, ylimääräisten harjoitusten (YH), yhteydessä 9. lokakuuta 1939, kun kaikkiin kolmeen lentorykmenttiin perustettiin lentokoulutustoiminnasta vastaavat täydennyslentorykmentit. Myöhempi Täydennyslentolaivue 35 toimi alkuun täydennyslentorykmentti 2:n (T-LentoR 2) alaisena koulutuslaivueena, joka toimi tuolloin nimellä Täydennyslentolaivue 29 (T-LLv 29). Parolaan sijoitetun T-LLv 29:n komentajaksi määrättiin majuri Einar Nuotio. Laivueen kalusto koostui viidestä Gloster Gamecockista, neljästä VL Tuiskusta, sekä yhdestä VL Kotkasta ja de Havilland Mothista. Kalustoon saatiin myöhemmin lisäyksiä useampaankin otteeseen. Ruotsista saatiin ensin kolme Jaktfalken II:ta ja kaksi Bristol Bulldogia. T-LLv 29 sai käyttöönsä helmikuussa 1940 kuusi Bulldogia lisää lentolaivue 26:lta. Suuren oppilasmääränsä vuoksi puolet laivueesta siirtyi Tyrväntöön tammikuun 1940 lopulla.
Täydennyslentorykmentti 2 lakkautettiin ilmavoimien komentajan käskyllä 29. maaliskuuta 1940. Lakkautetun rykmentin esikunnasta muodostettiin uuden lentorykmentti 3:n esikunta ja samalla lakkautetun T-LLv 29:n kalusto ja henkilöstö siirrettiin uuteen Täydennyslentolaivue 35:een (T-LLv 35). Parolaan sijoitetun laivueen komentajaksi määrättiin kapteeni Eino Carlsson, jonka korvasi 21. huhtikuuta 1940 majuri Otto Holm. Laivue lakkautettiin välirauhan solmimisen jälkeen 15. heinäkuuta 1940 ja sen henkilöstö ja kalusto siirtyivät lentorykmentti 3:n alaiselle lentolaivue 34:lle. Parolassa toimintaa jatkanutta laivuetta komensi 24. heinäkuuta alkaen Olavi Ehrnrooth.
T-LentoR 2 ja sen seuraajat T-LLv 29 ja T-LLv 35 saivat koulutettavaksi 281 oppilasta, joista koulutettiin talvisodan aikana rintamalaivueille 132 ohjaajaa. Rintamalaivueille koulutetuista ohjaajista 26 oli ulkomaalaisia. Lisäksi 144 ohjaajan jatkokoulutus vietiin loppuun välirauhan aikana.