stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Sarlin

Peter Sarlin (s. 1982) on suomalainen tekoäly-yrittäjä, tutkija ja toimitusjohtaja. Hän toimii Aalto-yliopiston työelämäprofessorina ja johtaa Silo AI-tekoäly-yritystä, joka heinäkuussa 2024 siirtyi yrityskaupalla yhdysvaltalaisen AMD-tietotekniikkajätin tekoäly-yksiköksi (AMD Silo AI). Vuonna 2024 Sarlin perusti Foundation PS -säätiön vahvistamaan Suomen ja Euroopan tekoälytutkimuksen ekosysteemiä ja kilpailukykyä, ja lahjoitti 13 tekoälyprofessuuria suomalaisiin yliopistoihin ja ELLIS-instituutille.
Sarlin on väitellyt tietojärjestelmätieteiden tohtoriksi TUCS:sta (Turku Center for Computer Science) ja Åbo Akademista (ÅA, 2013). Rahoitusjärjestelmien riskienhallintaa käsittelevän, tietotekniikan alaan (koneoppimiseen) kuuluneen väitöskirjan aiheena oli neuroverkkoarkkitehtuurit rahoitusjärjestelmän vakauden valvontaan ja otsikkona Mapping financial stability. Hän on Åbo Akademin tietojärjestelmätieteen dosentti ja työelämäprofessori ÅA:ssa ja Aalto-yliopistossa  ja on toiminut vierailevana professorina ja tutkijana useassa kansainvälisessä yliopistossa, kuten London School of Economicsissa, Imperial College Londonissa ja University of Technology Sydneyssä, ja työskennellyt muun muassa Euroopan keskuspankissa ja Kansainvälisessä valuuttarahastossa. Hänen julkaisuja on siteerattu tuhansia kertoja ja h-indeksi on 27 ja i10-indeksi 47.
Puhtaat valkeat lakanat

| Puhtaat valkeat lakanat |
| --- | --- |
 Sarjan logo
Tyyli:  draama
Kestoaika:  45 minuuttia
Pääosissa:   Juhani Laitala  Miitta Sorvali  Sari Havas  Emilia Pokkinen  Perttu Pesä  Carl-Kristian Rundman  Ismo Apell  Markku Toikka 
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  MTV3
Julkaistu:  2009
Esitetty:  1. marraskuuta 1993 –   8. huhtikuuta 1996
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  44
Tuotanto
Tuottaja(t):  Solja Kievari
Ohjaaja(t):   Ilkka Vanne  Juhani Tiikkainen  Sina Kujansuu 
Käsikirjoittaja(t):   Raija Oranen (käsikirjoitus)  Elina Halttunen (dramaturgi)  Liisa Urpelainen (dramaturgi) 
Tuotantoyhtiö(t):  MTV3 Draama
Aiheesta muualla
IMDb 
Puhtaat valkeat lakanat on vuosina 1993–1996 MTV3:lla esitetty suomalainen televisiosarja. Sarjan käsikirjoitti Raija Oranen ja ohjasi Ilkka Vanne, Juhani Tiikkainen ja Sina Kujansuu.
Sarja seuraa fiktiivisen Raikkaan perheen elämää taustanaan Suomen historia 1960-luvulta 1990-luvun alkuun.
Osa sarjan näyttelijöistä – kuten Miitta Sorvali – oli jo ennestään suurelle yleisölle tuttuja, kun taas monelle nuoremman polven näyttelijälle se oli ponnahduslauta omalle uralle. Esimerkiksi Sari Havas, Emilia Pokkinen ja Perttu Pesä olivat sarjan kuvausten aikaan vielä näyttelijäopiskelijoita.
Sarjan pohjalta on julkaistu romaani Puhtaat valkeat lakanat (Gummerus, 1996) sekä sen jatko-osa Puhtaat valkeat lakanat: Onnela (Gummerus, 1997), jonka tapahtumia ei nähty televisiossa.
Tammikuussa 2009 MTV3 ilmoitti sarjan ilmestyvän DVD-julkaisuna vuoden 2009 aikana. Ensimmäinen osa julkaistiin 9. huhtikuuta 2009.
Puhtaat valkeat lakanat sai jatkoa aikakauslehti Seurassa. Raija Orasen kirjoittama kahdeksanosainen jatkotarina alkoi Seuran joulunumerosta 2018. Sen tapahtumat sijoittuvat vuosituhannen alkuun.
Tuotanto

Tuottaja Solja Kievarin mukaan sarjan roolituksessa käytettiin melko tarkkaa harkintaa ja esille haluttiin tuttujen näyttelijöiden ohella uusia kasvoja. Näyttelijät valittiin Suomessa tuolloin vielä harvinaisten koekuvausten perusteella ja tavoitteena oli löytää sellaiset henkilöt, joiden kautta tuli uskottava tunne oikeasta perheestä. Kievarin mielestä sarjan suosio perustui ratkaisevasti Raija Orasen käsikirjoitukseen, jonka muokkaukseen osallistuivat Orasen ja Kievarin lisäksi ohjaaja Ilkka Vanne ja dramaturgi Elina Halttunen.
Sarjaan tehtiin ensin 20 osaa, joiden esittäminen alkoi marraskuussa 1993 ja päättyi maaliskuussa 1994. Sarjasta tuli hetkessä erittäin suosittu ja sitä seurasi viikoittain yli miljoona katsojaa. Tuotantoa jatkettiin ja sarjaa tehtiin 20 osaa lisää. Toinen kausi alkoi televisiossa lokakuussa 1994 ja jatkui kevääseen 1995. Pääsiäisenä 5. – 8. huhtikuuta 1996 esitettiin vielä neljä uutta osaa, joihin sarja päättyi. Sarja uusittiin kokonaisuudessaan touko–lokakuussa 1999.
Kymmenen lisäjakson suunnitelmat sarjaan olivat jo loppusuoralla, mutta ne kariutuivat. Näistä tapahtumista Oranen kirjoitti vuonna 1997 julkaistun romaanin Puhtaat valkeat lakanat: Onnela – Varjot, autere ja aamurusko.
Näyttämösovitukset

Raikkaan perheen tarinaa haviteltiin Pyynikin kesäteatteriin vuonna 2007 sarjan näyttelijöihin kuuluneen Ismo Apellin ollessa puuhamiehenä. Ajatuksena oli saada kaikki sarjan alkuperäiset näyttelijät jälleen kokoon. Tässä ei kuitenkaan onnistuttu ja hanke raukesi. Orimattilalainen harrastajateatteri esitti vuonna 2016 Outi Keskevaarin sarjasta tekemää näyttämösovitusta. Kesällä 2018 Puhtaat valkeat lakanat nähtiin kahdella näyttämöllä. Tampereen komediateatteri toteutti sovituksen, jossa sarjan alkuperäisistä näyttelijöistä oli mukana ainakin Juhani Laitala. Keiteleen Kesäteatteri Pohjois-Savossa toi Raikkaan perheen tarinan Nilakka-järven rannalle Katja Väänäsen ohjaamana. Kesällä 2021 Puhtaat valkeat lakanat nähtiin loimaalaisessa Kertunmäen kesäteatterissa.
Ohjaajat

Ilkka Vanne (jaksot 1–5, 10–13, 18–23, 27–29)
Juhani Tiikkainen (jaksot 6–9, 14–17, 24–26, 30–32, 36–38, 41–44)
Sina Kujansuu (jaksot 33–35, 39–40)
DVD-julkaisut

Puhtaat valkeat lakanat on julkaistu yhdeksän DVD:n sarjana vuonna 2009. Jokainen DVD sisältää viisi jaksoa, paitsi viimeinen neljä. Tekijänoikeudellisista syistä musiikkia on jouduttu vaihtamaan, poistamaan ja joitakin kohtauksia on lyhennetty ja poistettu. Levyillä ei ole lisämateriaalia.
Sarjasta on myös tehty vuonna 2010 kaikki 44 jaksoa kattava kokoelmajulkaisu.
| DVD | DVD | Jaksot | Julkaisu | Jakson nimi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 1–5 | 9. huhtikuuta |   1. Kirkkaita päiviä, sinisiä öitä  2. Mustat lasit  3. Nuoret koivut  4. Villa Raikas  5. Punaiset langat  |
|  | 2 | 6–10 | 7. toukokuuta |   6. Housut ja takki  7. Sulhaset ja herrasmiehet  8. Stilleben  9. All yo need is love  10. Lähtemisen ilmapiiri  |
|  | 3 | 11–15 | 4. kesäkuuta |   11. Käteiset varat  12. Venäläiset tulevat  13. Pilviä päin  14. Lyhyt oppitunti  15. Korkeat nietokset  |
|  | 4 | 16–20 | 4. kesäkuuta |   16. Taivas maasta  17. Lahjahevoset hampaat  18. Suhteet  19. Isot asiat  20. Pienten joutsenten tanssi  |
|  |  5  | 21–25 | 20. elokuuta |   21. Oikea valinta  22. Päiväys ja allekirjoitus  23. Äidit ja tyttäret  24. Elämän tarkoitus  25. Uudet tuulet  |
| DVD | DVD | Jaksot | Julkaisu | Jakson nimi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  6  | 26–30 | 24. syyskuuta |   26. Yhtiökokous  27. Päätösvalta  28. Ahneuden piru  29. Johtajan tauti  30. Pitkä matka  |
|  | 7 | 31–35 | 8. lokakuuta |   31. Nälkäiset kurjet  32. Suuret setelit  33. Markkinarako  34. Mustaa pitsiä  35. Äidin nimi  |
|  | 8 | 36–40 | 19. marraskuuta |   36. Päivän valo  37. Ruutukuningas  38. Enkelin kasvot  39. Itämäistä silkkiä  40. Onnela  |
|  | 9 | 41–44 | 19. marraskuuta |  Onnela: 41. Jakso 1  42. Jakso 2  43. Jakso 3  44. Jakso 4  |
Erik Lindschöld

Erik Lindschöld
Erik Lindschöld (2. helmikuuta 1634 Skänninge, Ruotsi – 11. kesäkuuta 1690 Tukholma) oli ruotsalainen kreivi ja kuninkaan neuvonantaja, kirjailija, runoilija ja virsirunoilija.
Elämä ja työ

Lindschöld oli skänningeläisen sepän, raatimiehen ja pormestarin poika. Hänen äitinsä kuoli, kun poika oli vielä nuori, ja hänet lähetettiin kouluun Linköpingiin, jossa piispa Jonas Petri Gothus kiinnitti huomion hänen lahjoihinsa ja hän pääsi opiskelemaan Uppsalan yliopistoon. Hän alkoi käyttää sukunimeä Lindeman. Hän opiskeli latinaa, kaunopuheisuutta ja politiikkaa. Vaikka hän oli kotoisin vaatimattomista oloista, häntä voidaan pitää hyvänä esimerkkinä aikansa säätykierrosta. Hänestä tuli kuningas Kaarle X Kustaan aviottoman pojan Kustaan kotiopettaja. Hänen kanssaan Lindschöld saattoi oleskella ulkomailla yhdeksän vuotta 1659–1668, jolloin hän jatkoi opintojaan Heidelbergin yliopistossa. Matkallaan hän tutustui ranskalaiseen kulttuuriin ja poliittisiin näkemyksiin, muun muassa kuninkaan yksinvallasta.
1668 hänestä tuli kuninkaan kanslian sihteeri. Sitä ennen hän oli jo ollut lähetystösihteerinä Puolassa ja hänellä oli useita eri korkeita tehtäviä valtionhallinnossa. Hän osallistui vuoden 1686 kirkkolain laatimiseen. Hänet aateloitiin nimellä Lindenschöld, mutta hän käytti nimestään muotoa Lindschöld. Hän toimi kuninkaan kaupallisten asioiden sihteerinä, hovikanslerina ja vuonna 1686 maamarsalkkana, aatelissäädyn puheenjohtajana. 1687 hänestä tuli kreivi ja vapaaherra. Hän toimi myös kruununprinssin, myöhemmin kuningas Kaarle XII:n kotiopettajana. Hänet nimitettiin Lundin yliopiston kansleriksi (vuosina 1687–1690) ja hän oli hienostunut hovirunoilija. Hänen rakennuttamansa Stavsundin kartano Ekerön kunnassa on säilynyt.
Lindschöld oli Ruotsin ensimmäinen hovirunoilija. Hän kirjoitti tekstejä useita hovissa esitettyjä baletteja ja muita huvinäytelmiä varten sekä tilapäisrunoja, juomalauluja, hää- ja hautajaisrunoja, joita leimasi ranskalainen maku. Hän kirjoitti teoksiaan ruotsiksi ja latinaksi. Hän oli myös taitava virsirunoilija. Vuonna 1689 hän julkaisi piispa Haqvin Spegelin kanssa kirjan Barna bibel, jossa oli Lindschöldin kirjoittamia lauluja ja Psalmien pohjalta kirjoitettuja virsiä. Hänen virsiään on sävyttänyt barokin ajan rikkaat kielikuvat ja luontolyriikka sekä pietismin tapainen Jeesus-rakkaus.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on kaksi Lindschöldin kirjoittamaa virttä.
350 Oi Herra, korvas kallista (Din’ öron, Herre! till mig böj 1688) Suom. virsikirjaan 1701, uud. Elias Lönnrot 1864.
972 Hiljaisessa siimeksessä kudelmassa tähtien (Jag i tysta skuggors timmar/Nu i tysta skuggan fången 1683), uud. Johan Olof Wallin 1814, Augustin Mannerheim 1981; suom. Anna-Maija Raittila 1999. Sama virsiteksti on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 504.
Sepelerakkokolibri

| Sepelerakkokolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Erakkokolibrit Phaethornis
Laji::  atrimentalis
Kaksiosainen nimi
 Phaethornis atrimentalis  Lawrence, 1858 

Katso myös
   Sepelerakkokolibri Wikispeciesissä   Sepelerakkokolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sepelerakkokolibri (Phaethornis atrimentalis) on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue käsittää Andien itärinteet Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. George Newbold Lawrence kuvaili lajin holotyypin Ecuadorin Naposta vuonna 1858.
Tera de Marez Oyens

Woltera Gerharda 'Tera' Wansink (Tera de Marez Oyens), (5. elokuuta 1932 Velsen, Hollanti – 29. elokuuta 1996 Hilversum) oli hollantilainen säveltäjä.
De Marez Oyens opiskeli Amsterdamin musiikkikonservatoriossa pianonsoittoa, viulunsoittoa ja orkesterinjohtamista. Sen lisäksi hän soitti nokkakuilua ja gambaa. Opiskeluaikanaan hän kiinnostui myös säveltämisestä. Hän toimi joitain vuosia kirkkomuusikkona ja hänen varhaiset sävellyksensä ovatkin kirkkomusiikkia. Myöhemmin, kun hän sai tehtäväkseen kirjoittaa säestyssatseja virsisävelmiinsä Liedboek voor de Kerkeä varten (1973), hänen mielestään hänen omat sävelmänsä tuntuivat vierailta. Hän on kirjoittanut sävelmiä useisiin Muus Jacobsen virsiteksteihin. Vuosina 1977-88 hän opetti Zwollen konservatoriossa ja esiintyi pianistina ja orkesterinjohtajana.
Hänen sävellyksensä edustavat useita eri tyylejä ja hän on säveltänyt myös elektronimusiikkia. Hän on säveltänyt myös oopperoita lapsille ja musiikkia amatööriyhtyeille.  Ydinsodan uhka ja  epäoikeudenmukaisuus ovat usein esillä hänen sävellyksissään kuten Litany of the Victims of War (1985) ja Sinfonia Testimonial (1987), jonka tekstit ovat meksikolaisten ja chileläisten poliittisten vankien kirjoittamia tekstejä. Vuonna 1995 hän sävelsi teoksen Unison YK:n tilauksesta järjestön 50-vuotisjuhlaan.)
Taiteilijanimensä hän on valinnut ensimmäisen aviomiehensä, Gerrit de Marez Oyens, mukaan.
Yksi hänen säveltämänsä virsi on myös suomeksi. Se on Muus Jacobsen virsi "Midden in de tood", vuodelta 1961. Se on Anders Frostensonin ruotsintamana Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa virsi 598 "I en värld av död" ja Anna-Maija Raittilan suomentamana Ruotsin kirkon virsikirjassa alkusanoin "Maassa kuoleman".
Aiheesta muualla

Tera de Marez Oyens-säätiön kotisvuː http://www.terademarezoyens.nl/en/
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Alankomaat 
Muut:  Europeana  RISM
Enni Nurmi

| Enni Nurmi |
| --- | --- |
 Enni Nurmi Kalevan kisoissa 2020
Henkilötiedot
Koko nimi:  Enni Sylvi Henriikka Nurmi
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1998 (ikä 26) Espoo, Suomi
Yleisurheilija
Laji:  kilpakävely
Seura:  Espoon Tapiot
Valmentaja:  Veli-Matti Ranta
 Tietolaatikko päivitetty 17. heinäkuuta 2024 
Enni Sylvi Henriikka Nurmi (s. 4. heinäkuuta 1998 Espoo) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on kilpakävely. Hän edustaa Espoon Tapioita ja häntä valmentaa Veli-Matti Ranta, aiemmin vuosina 2014–2021 Jani Lehtinen, vuosina 2021–2022 Simon Baker ja vuosina 2022–2023 Siw Karlström.
Nurmi on voittanut 10 kilometrin kävelyssä kultaa Lappeenrannan Kalevan kisoissa 2019, Joensuussa 2022 ja Vaasassa 2024 sekä saavuttanut hopeaa Porin Kalevan kisoissa 2015 ja Jyväskylän Kalevan kisoissa 2018. Maantiekävelyn SM-kilpailuissa 20 kilometrin matkalla hän on voittanut kultaa vuosina 2022 ja 2024. Hän on saavuttanut 3 × 3 000 metrin kävelyviestissä SM-kultaa 2015, 2016, 2019, 2020, 2022, 2023 ja 2024, SM-hopeaa 2013 ja 2021 sekä SM-pronssia 2014. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 3 000 metrin kävelyssä kultaa 2016 ja 2023, hopeaa 2019 ja 2022 sekä pronssia 2015. 5 000 metrin kävelyssä hän sai SM-hopeaa 2024.
Nurmi sijoittui 10 000 metrin kävelyssä alle 20-vuotiaiden sarjassa 18:nneksi EM-kilpailuissa 2015 ja 27:nneksi MM-kilpailuissa 2016. Hän oli 20 kilometrin kävelyssä neljästoista alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 20 kilometrillä 29:nneksi ajalla 1.37.29  ja saman kesän Münchenin EM-kilpailuissa 15:nneksi ajalla 1.36.56.
Helmikuussa 2016 Nurmi käveli sisäradoilla 5 000 metrillä ajan 22.42,9, joka on Suomen halliennätys naisten, 22-vuotiaiden ja 19-vuotiaiden sarjassa. Edellinen ennätys oli Heli Nevanpään hallussa.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 12.56,23 | Espoo | 6. kesäkuuta 2016 |
| 5 000 m kävely | 21.43,44 | Helsinki | 4. syyskuuta 2022 |
| 10 000 m kävely | 45.31,86 | Riihimäki | 23. heinäkuuta 2024 |
| 5 km kävely | 22.41 | Fredrikstad | 17. syyskuuta 2016 |
| 10 km kävely | 46.43 | Vaasa | 27. kesäkuuta 2024 |
| 20 km kävely | 1.34.56 | Laitila | 21. toukokuuta 2022 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 12.56,28 | Helsinki | 18. helmikuuta 2023 |
| 5 000 m kävely | 22.26,65ot | Tampere | 17. helmikuuta 2024 |
Lähde
Presidentti

Yhdysvaltain presidentin virka-asunto Valkoinen talo.
Presidentti on valtionpäämies nykyään lähes kaikissa tasavalloissa, monissa maissa lisäksi hallituksen päämies. Sana presidentti on johdettu latinasta ja tarkoittaa ”edessä istujaa”. Ensimmäisen kerran nimitys presidentti valtionpäämiehelle otettiin Yhdysvalloissa vuonna 1789. Muiden Amerikan valtioiden itsenäistyessä useimmat niistä ottivat käyttöön presidentin tittelin johtajilleen, usein tarkoituksellisesti perustaen oman perustuslakinsa Yhdysvaltain perustuslakiin. Suomessa kulloisenkin valtionpäämiehen titteli on virallisesti tasavallan presidentti, aiemmin Suomen presidentin virassa toimineita puolestaan kutsutaan presidenteiksi (ilman etumäärettä).
Tasavaltoja, joilla ei ole presidenttiä, on nykyisin vain kaksi: Pohjois-Korea ja San Marino.
Euroopan ensimmäinen presidentti oli Ranskan toisen tasavallan presidentti 10. joulukuuta valittu ja 20. joulukuuta 1848 virkavalan vannonut Napoleon Bonaparten veljenpoika Ludvig Napoleon, josta tuli 2. joulukuuta 1851 keisari Napoleon III. Ranskan ensimmäinen tasavalta oli vielä käyttänyt roomalaista järjestelmää, jossa johtajana olivat konsulit. Ensimmäinen presidentti Aasiassa oli Kiinan tasavallan presidentti Sun Yat-sen 1912.
Afrikan ensimmäinen presidentti oli Liberian presidentti Joseph Jenkins Roberts 1848–1855 ja 1872–1874. Syy Liberian varhaiseen tasavaltalaisuuteen on se, että Liberia on perustaltaan yhdysvaltalaistyylinen maa, koska se perustettiin lähinnä kveekareiden pyrkimyksistä tarjota kotimaa Afrikkaan palaaville entisille orjille.
Presidenttejä on valittu kansalaisten valitsemien valitsijamiesten kokouksen päätöksillä, suoralla kansanvaalilla tai parlamenttien valitsemina. Myös useat diktaattorit ovat virkanimikkeeltään presidenttejä, vaikka estävät käytännössä vastaehdokkaita kilpailemasta presidentin tehtävästä tasavaltalaisten periaatteiden mukaan.
Voimakkaasti enemmistöparlamentaarisissa maissa ei presidentillä välttämättä ole suurta päivänpoliittista valtaa, vaan hän on pelkästään valtion keulakuva. Tällöin todellinen johtaja on usein pääministeri. Tässä mielessä jotkin tasavallat muistuttavat Euroopan parlamentaarisia monarkioita. Maita, joissa presidentillä on merkittävästi valtaa maan asioihin, ovat muun muassa Amerikan maat lukuun ottamatta Kanadaa  ja Belizeä, monet Afrikan maat sekä Venäjä ja Ranska, aiemmin myös Suomi. Maita, joissa presidentti on lähinnä edustuksellinen, seremoniallinen ja muodollinen valtionpäämies, ovat esimerkiksi Saksa, Intia, Italia ja Irlanti, nykyisin myös Suomi.
Suomen tasavallan presidentti

Suomen ensimmäiset valtionpäämiehet Pehr Evind Svinhufvud 1918 ja Carl Gustaf Emil Mannerheim 1918–1919 olivat valtionhoitajia, koska hallitusmuoto oli vielä vakiintumaton. Suomen ensimmäinen presidentti oli Kaarlo Juho Ståhlberg 1919–1925.
Suomessa presidenteiksi on valittu kolmivaiheisella valitsijamiesäänestyksellä Lauri Kristian Relander 1925, Pehr Evind Svinhufvud 1931, Kyösti Kallio 1937, Juho Kusti Paasikivi 1950, Urho Kekkonen 1956, 1962, 1968 ja 1978 sekä Mauno Koivisto 1982 ja 1988.
Poikkeuksellisia valintatapoja on ollut Ståhlbergin valinta 1919 eduskunnan suorittamalla vaalilla, Risto Rytin valitseminen presidentiksi 1940 vuonna 1937 valittujen valitsijamiesten suorittamalla vaalilla Kallion kauden loppuun, Rytin uudelleenvalinta 1943 myös vuoden 1937 valitsijamiehillä kahdeksi vuodeksi, Rytin erotessa Mannerheimin valinta presidentiksi 1944 eduskunnan säätämällä lailla kuudeksi vuodeksi, Paasikiven valinta 1946 eduskunnan suorittamalla vaalilla Mannerheimin kauden loppuun ja Kekkosen 1968 alkaneen presidenttikauden jatkaminen eduskunnan säätämällä poikkeuslailla 1974 neljällä vuodella. Ensimmäisen kerran Suomessa suoralla kansanvaalilla ilman valitsijamiehiä valittiin presidentiksi Martti Ahtisaari 1994, sekä sen jälkeen Tarja Halonen 2000 ja 2006 sekä Sauli Niinistö 2012 ja 2018. Vuoden 1988 vaaleissa Koivisto voitti valitsijamiesten suorittaman vaalin, mutta silloisen lain mukaan valitsijamiehiä ei olisi tarvittu, jos joku ehdokkaista olisi saanut yli 50 prosenttia kansan antamista äänistä.
Sanan alkuperä ja muita merkityksiä

Presidentti-nimitystä käytetään Suomessa myös korkeimman oikeuden ja korkeimman hallinto-oikeuden presidenteistä, hovioikeuksien presidenteistä ja työtuomioistuimen presidentistä. Myös järjestöt voivat kutsua johtajaa presidentiksi, esimerkiksi Lions-klubi ja Helvetin enkelit. Presidentti-nimitystä käytetään myös joidenkin suuryhtiöiden hallitusten puheenjohtajista.
Eurooppa-neuvoston pysyvää puheenjohtajaa kutsutaan ainakin Suomessa ”EU:n presidentiksi” tai ”EU-presidentiksi”. Tämä tosin on hieman harhaanjohtavaa, sillä nimi tulee virheellisenä englanninkielisestä nimestä President of the European Council; englannin sana president voi tarkoittaa sekä puheenjohtajaa että presidenttiä sen tavallisessa merkityksessä.
Sanan presidentti alkuperä on ranskan kielessä, johon se muodostettiin latinan sanasta praesidēre ’johtaa’. Alkuperäisiin osasiinsa pilkottuna tämä latinan verbi tarkoittaa sananmukaisesti edessä istuvaa, siis pöydän päässä istuvaa eli puheenjohtajaa.
Presidenttien toimikaudet eri maissa

Presidentin toimikausi on aika, joksi presidentti valitaan. Eri maissa toimikaudet ovat eri pituisia:
Irlannin presidentin kausi on seitsemän vuotta.
Islannin presidentin kausi on neljä vuotta.
Italian presidentin kausi on seitsemän vuotta.
Itävallan liittopresidentin kausi on kuusi vuotta.
Kiinan kansantasavallan presidentin kausi on viisi vuotta.
Ranskan presidentin kausi on viisi vuotta. Se lyhennettiin seitsenvuotisesta viisivuotiseksi vuonna 2000. Sama henkilö voidaan valita peräkkäin kahdelle kaudelle.
Saksan liittopresidentin kausi on viisi vuotta.
Suomen presidentin kausi on kuusi vuotta. Sama henkilö voidaan valita enintään kahdelle peräkkäiselle kaudelle.
Sveitsin liittopresidentin kausi on yksi vuosi. Liittopresidentti ei kuitenkaan ole Sveitsin valtionpäämies, vaan liittoneuvosto kokonaisuudessaan.
Venäjän presidentin kausi on kuusi vuotta. Se pidennettiin neljästä kuuteen vuoteen vuodesta 2012. Sama henkilö voidaan valita enintään kahdelle peräkkäiselle kaudelle.
Viron presidentin kausi on viisi vuotta. Sama henkilö voidaan valita enintään kahdelle peräkkäiselle kaudelle.
Yhdysvaltain presidentin kausi on neljä vuotta. Sama henkilö voidaan valita presidentiksi enintään kaksi kertaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Presidentti Wikisitaateissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 2  Korea 
Henkilöt:  Yle 
Suomen presidentinlinna
Raymond Goethals

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Raymond Goethals
Syntymäaika: 7. lokakuuta 1921
Syntymäpaikka: Bryssel, Belgia
Kuolinaika: 6. joulukuuta 2004 (83 vuotta)
Kuolinpaikka: Bryssel, Belgia
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1941–1949 1949–1952 |  Daring Club Bruxelles  Racing Club Bruxelles |  ?(?) |
Valmennusura
1956–1957 1957–1959 1959–1966 1966–1976 1976–1979 1979–1980 1980–1981 1981–1984 1984–1985 1985–1987 1987–1989 1989–1990 1991–1992 1992–1993 1995–1996:  RFC Hannutois  FC Waremme  Saint-Trond VV  Belgia  RSC Anderlecht  Girondins Bordeaux  São Paulo  Standard Liège  Vitória SC  Racing Jet Bruxelles  RSC Anderlecht  Girondins Bordeaux  Olympique Marseille  Olympique Marseille  RSC Anderlecht
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Raymond Goethals (7. lokakuuta 1921 – 6. joulukuuta 2004) oli belgialainen jalkapallovalmentaja ja maalivahti. Pitkän uran tehnyt Goethals muistetaan parhaiten Olympique de Marseillen luotsaamisesta Mestarien liigan mestariksi 1993 ensimmäisenä ranskalaisseurana.
Ura pelaajana

Goethals edusti peliurallaan nykyistä RWD Molenbeekiä, joka tunnettiin vuoteen 1949 Daring Clubina ja sittemmin Racing Brysselinä. Goethals lopetti peliuransa 1952.