stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
2096 Väinö

| 2096 Väinö |
| --- | --- |
 1939 UC 
Löytäminen
Löytäjät:  Yrjö Väisälä
Löytöaika:  18. lokakuuta 1939
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  2,44 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  1,87 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  3,02 AU
Eksentrisyys:  0,234
Kiertoaika Auringon ympäri:  1396 päivää 3,82 vuotta
Inklinaatio:  0,99°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  5–12 km
Pyörähdysaika:  ? h
Absoluuttinen kirkkaus:  13,3
2096 Väinö  on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Yrjö Väisälä vuonna 1939. Pikkuplaneetta sai nimensä suomalaisen mytologian Väinämöisen mukaan, mutta nimi viittaa myös löytäjän veljeen Väinö Väisälään. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin väliaikaisella tunnuksella 1939 UC. Koska Väinön absoluuttinen magnitudi (H) on 13,3, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 5 - 12 kilometriä. Väinön radan inklinaatio on hyvin pieni, vain noin 0,99°.
209 Dido

| 209 Dido> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjät:  C. H. F. Peters
Löytöaika:  22. lokakuuta 1879
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  3,15 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  2,95 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  3,34 AU
Eksentrisyys:  0,061
Kiertoaika Auringon ympäri:  2 039 päivää  5,58 vuotta
Inklinaatio:  7,17°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  160 km
Pyörähdysaika:  5,74 h
Absoluuttinen kirkkaus:  8,24
Albedo:  0,035
Asteroidiluokka:  Xc
209 Dido on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi, jonka löysi C. H. F. Peters vuonna 1879. Pikkuplaneetta sai nimensä myyttisen Karthagon kuningatar Didon mukaan. Didoa ei pidä sekoittaa toiseen päävyöhykkeen asteroidiin nimeltä 6336 Dodo. Didon läpimitta on noin 160 kilometriä, eli se on päävyöhykkeen kohteeksi melko suuri. Didon pyörähdysaika eli vuorokauden pituus sen pinnalla on noin 5,74 tuntia ja se kuuluu spektriluokkaan Xc.
Corona (nimi)

| Corona, Korona |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  latinan sana corona ’seppele’, ’kukkaköynnös’, ’kruunu’ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Corona on latinankielinen naisen etunimi, joka merkitsee  muun muassa seppelettä ja kruunua. Nimi oli mukana suomalaisessa almanakassa 1700- ja 1800-luvuilla. Coronan nimipäivää vietettiin 14. toukokuuta.
Corona-nimi tuli Suomen almanakkaan vuonna 1709. Se edusti keskieurooppalaista kirkollista perinnettä: Corona on varsinkin Itävallassa, Pohjois-Italiassa ja eteläisessä Saksassa tunnettu pyhimys. Legendan mukaan hän oli 100-luvulla elänyt varhaiskristillinen marttyyri, joka surmattiin 16-vuotiaana.
1850-luvulla Corona muutettiin almanakassa muotoon Korona. Nimi poistui kalenterista vuonna 1883, kun sen tilalle otettiin toinen pyhimysnimi, Edit.
1800-luvun jälkeen Coronan käyttö etunimenä on ollut Suomessa hyvin vähäistä. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastossa 1900-luvulla syntyneitä Corona-nimisiä naisia on alle 10. Korona-nimisiä henkilöitä ei esiinny tilastossa lainkaan.
Tunnettuja Corona-nimisiä

Corona Schröter (1751–1802), saksalainen laulaja, näyttelijä ja säveltäjä
2099 Öpik

| 2099 Öpik |
| --- | --- |
 1977 VB 
Löytäminen
Löytäjät:  E. F. Helin,  E. M. Shoemaker
Löytöaika:  8. marraskuuta 1977
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  2,30 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  1,47 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  3,14 AU
Eksentrisyys:  0,362
Kiertoaika Auringon ympäri:  1277 päivää  3,50 vuotta
Inklinaatio:  26,97°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  3–6 km
Pyörähdysaika:  6,44 h
Absoluuttinen kirkkaus:  15,18
2099 Öpik on pikkuplaneetta, joka kuuluu Marsin radan leikkaaja-asteroideihin. Sen löysivät E. F. Helin ja E. M. Shoemaker vuonna 1977. Pikkuplaneetta sai nimensä tähtitieteilijä Ernst J. Öpikin mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1977 VB. Koska Öpikin absoluuttinen magnitudi (H) on 15,18, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 3–6 kilometriä.
Öpikin rata (sinisellä) verrattuna Jupiterin ja kiviplaneettojen ratoihin (harmaalla ja valkoisella).
2,4-tolueenidiamiini

| 2,4-tolueenidiamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-metyylibentseeni-1,3-diamiini
CAS-numero:  95-80-7
PubChem CID:  7261
SMILES:  CC1=C(C=C(C=C1)N)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H10N2
Moolimassa:  122,17 g/mol
Sulamispiste:  99 °C
Kiehumispiste:  292 °C
Tiheys:  1,047 g/cm3
Liukoisuus veteen:  38 g/l (25 °C)
2,4-Tolueenidiamiini eli 2,4-diaminotolueeni (C7H10N2) on aromaattinen amiini. Yhdistettä käytetään polymeerien ja väriaineiden valmistuksessa. 2,4-Tolueenidiamiinin kanssa isomeerisia yhdisteitä ovat 2,3-, 2,5-, 2,6-, 3,4- ja 3,5-tolueenidiamiinit.
Ominaisuudet

2,4-Tolueenidiamiini on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja erityisen hyvin kuumaan veteen. Veden lisäksi myös orgaaniset liuottimet kuten etanoli, asetoni ja dietyylieetteri liuottavat 2,4-tolueenidiamiinia. Yhdisteen reaktiot ovat tyypillisiä aromaattisille amiineille, esimerkiksi hapot muodostavat sen kanssa reagoidessaan suolan.
Valmistus ja käyttö

2,4-Tolueenidiamiinia syntetisoidaan pelkistämällä 2,4-dinitrotolueenia vedyn avulla. Katalyyttinä prosessissa käytetään Raney-nikkeliä, johon on voitu lisätä myös muita siirtymämetalleja, kuten rautaa, kobolttia tai kuparia. Reaktiossa muodostuva tuote puhdistetaan tislaamalla.
Suurin 2,4-tolueenidiamiinin käyttökohde on tolueenidi-isosyanaatin valmistus reaktiolla fosgeenin kanssa. Tätä yhdistettä käytetään uretaanipolymeerien valmistuksessa. Yhdisteestä voidaan valmistaa myös ureajohdannaisia, väriaineita ja hydraulisia nesteitä. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää lisäaineena eetterihartseissa ja hiusväreissä.
Myrkyllisyys

2,4-Tolueenidiamiini ärsyttää hengitysteitä, ihoa ja silmiä. Aineelle altistumisesta voi aiheuttaa yskää, kurkkukipua, vaikeutunutta hengitystä ja methemoglobiinin muodostumista, joka johtaa ihon sinistymiseen. Yhdiste on karsinogeeninen.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): 2,4-Toluenediamine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 2,4-Diaminotoluene (englanniksi)
ChemBlink: 2,4-Diaminotoluene (englanniksi)
Constantius II

Constantius II
Constantius II (7. elokuuta 317 – 3. marraskuuta 361) oli Rooman itäosien keisari vuosina 337–361 ja koko valtakunnan keisari 350–361. Hän oli keskimmäinen Konstantinus Suuren kolmesta pojasta.
Isänsä kuoltua vuonna 337 Constantiuksesta tuli keisari yhdessä veljiensä Konstantinus II:n ja Constansin kanssa. Constantiuksen väitetään johtaneen tuolloin tehtyä sukulaisten joukkomurhaa, jonka jäljiltä miespuolisista perillisistä henkiin jäi vain hän veljineen, sekä serkut Julianus ja Constantius Gallus.
Veljesten keskinäisessä vallanjaossa Constantiuksen valtapiiriksi määriteltiin Konstantinopoli ja valtakunnan itäosat, joita pidettiin valtakunnan tuottoisimpina osina.
Ulkoiset ja sisäiset viholliset

Constantius joutui lähes välittömästi sotaan Rooman itäisen naapurin Persian kanssa, jota johti lahjakas kuningas Shapur II. Constantius kävi tuota sotaa vaihtelevalla menestyksellä. Persia joutui lopulta luopumaan valloitusaikeistaan ja keskittymään Keski-Aasian suunnalta hyökkäävien itäisten vihollisiensa torjumiseen.
Persian lisäksi Constantiusta työllistivät Rooman sisäiset valtataistelut. Kenraali Magnentius oli vuonna 350 murhauttanut Constantiuksen veljen Constansin, joka oli hallinnut Rooman länsiosia (Konstantinus II oli kuollut jo aiemmin Constansin vastaisella sotaretkellä). Magnentius myös julistautui keisariksi, saaden tukea läntisten provinssien legioonilta. Constantius päätti välittömästi yrittää Magnentiuksen kukistamista. Kuviota monimutkaisti lisäksi se, että myös eräs Vetranio oli Tonavan legioonien tuella julistautunut keisariksi.
Constantius onnistui pian suostuttelemaan Vetranion puolelleen. On myös mahdollista, että Vetranio oli jatkuvasti toiminut Constantiuksen laskuun, pyrkien keisariksi julistautumisellaan vain hajottamaan Magnentiuksen tukijajoukkoa. Tätä teoriaa tukee se, että Vetraniota ei tapettu, kuten usurpaattoreille oli tapana tehdä.
Magnentiuksen keisarius päättyi käytännöllisesti katsoen Mursa Majorin taisteluun v. 351, jossa hän kärsi ratkaisevan tappion. Magnentius sinnitteli vielä kaksi vuotta, mutta kärsi sitten v. 353 Mons Seleucin taistelussa uuden tappion ja joutui tekemään itsemurhan. Näin Constantiuksesta tuli koko Rooman keisari. Tosin Reinjoen suunnalla oli vielä eräs Silvanus, joka vuonna 355 kapinoi keisaria vastaan ja julistautui jopa keisariksi, mutta hänet saatiin murhattua varsin vaivattomasti.
Constantius alkoi pitää päämajaansa Mediolanumissa (nykyinen Milano). Constantiuksen serkku Julianus puolestaan sai vastuulleen rauhan ylläpitämisen Germanian vastaisella rajalla. Samalla Julianus ylennettiin apukeisariksi (caesar), ja hän sai puolisokseen keisarin sisaren Helenan. Constantiuksen toisella serkulla, Constantius Galluksella, oli sen sijaan ikävämpi kohtalo, sillä keisari epäili häntä juonittelusta ja tuomitsi hänet kuolemaan vuonna 354.
Constantius joutui 350-luvun loppupuolella jälleen taistelemaan ulkoisia vihollisia vastaan, ensin Tonavan rintamalla ja sitten jälleen Persian vastaisella rajalla, jossa Shapur II:lla oli jälleen valloitusaikeita. Ollessaan idässä keskittymässä Persian vastaisiin operaatioihin, sai Constantius tiedon, että Julianus oli Germaniassa julistautunut keisariksi. Constantius lähti kohti Germaniaa kukistaakseen petollisen serkkunsa, mutta kuoli matkalla kuumetautiin.
Constantius ja kristinusko

Constantius oli suuresti kiinnostunut kristillisestä teologiasta. Hän tuki areiolaista tulkintaa Jumalan kolminaisuudesta ja pyrki kumoamaan Nikean kirkolliskokouksessa v. 325 tehdyn päätöksen, jossa oli tuomittu areiolaisuus harhaopiksi. Constantius ei ollut kuitenkaan fanaattinen areiolainen, vaan pyrki löytämään kiistoihin kompromissiratkaisun, joka olisi tyydyttänyt mahdollisimman monia kristittyjä ja taannut siten valtakuntaan uskonrauhan. Hän kutsui koolle useita kirkolliskokouksia, joissa teologisia asioita vatvottiin jokseenkin riitaisissa tunnelmissa. Lopulta areiolaisuuden kannattajat hävisivät teologisen taistelunsa, mutta tämä tapahtui vasta parikymmentä vuotta Constantiuksen kuoleman jälkeen.
Luonne

Historioitsija Ammianus Marcellinuksen mukaan Constantius oli melko kyvykäs sodanjohtaja ja hallinnon järjestäjä. Hänellä oli hyvä itsehillintä, mutta lempeä hän ei ollut, vaan kykeni äärimmäiseen julmuuteen. Hänen heikkoutenaan oli alttius imartelulle. Hän oli lyhyt mies, joten hän katsoi parhaaksi tavoitella vaikuttavaa olemusta esiintymällä julkisissa tilaisuuksissa patsasmaisen jäykästi.
Ammianus kertoo myös, että Constantius pelkäsi salamurhaajia. Jopa niin paljon, että hän kaivautti vallihaudan makuuhuoneensa ympärille.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: Rooman keisarit.  Karisto, 2000.  ISBN 951-23-4094-1
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Konstantinus Suuri | Rooman keisari Kanssahallitsijat: Konstantinus II (337–340)   Constans (337–350) | Seuraaja: Julianus Apostata |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Daniel Ouezzin Coulibaly

Daniel Ouezzin Coulibaly (1909 Pouy, nykyinen Burkina Faso – 7. syyskuuta 1958 Pariisi) oli ylävoltalainen poliitikko.
Coulibaly kävi William Ponty -koulun vuosina 1925–1928 ja työskenteli sen jälkeen opettajana Ouagadougoussa ja Bobo-Dioulassossa sekä rehtorina Banforassa. Hän palasi William Ponty -koulun esimieheksi ja opettajaksi vuonna 1936.
Coulibaly oli yksi Rassemblement démocratique africain -puolueen perustajista. Hänet valittiin Ranskan kansalliskokouksen edustajaksi Norsunluurannikolta vuosina 1946 ja 1956 ja senaattoriksi vuonna 1953.
Vuosina 1956–1957 Coulibaly oli mukana perustamassa ylävoltalaista Parti démocratique unifié -puoluetta. Hänet valittiin maaliskuussa 1957 Ylä-Voltan aluekokouksen edustajaksi ja hän muodosti maan ensimmäisen afrikkalaisen hallituksen. Coulibalyn kuoltua hänen asemansa peri Maurice Yaméogo.
Cornelius

| Cornelius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 180 Rooma
Kuollut: 253 Civitavecchia
Paavi
Paavius alkoi:  6. maaliskuuta 251
Paavius päättyi:  kesäkuu 253
Edeltäjä:  Pyhä Fabianus
Seuraaja:  Pyhä Lucius I
Cornelius (n. 180–253) oli paavi 6. maaliskuuta 251 – 253 välisenä aikana, kun Rooman keisari Deciuksen vainot hellittivät tilapäisesti. Corneliuksen valinta ei ollut kiistaton; hän oli itse sitä mieltä, että piispat voivat myöntää armahduksen myös vakavista synneistä, kuten murhasta ja aviorikoksesta, kun taas vastustajien mielestä vakavia syntejä armahdetaan vasta viimeisellä tuomiolla.
2107 Ilmari

| 2107 Ilmari> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjä:  Liisi Oterma
Löytöpäivä:  12. marraskuuta 1941
Muut nimet:  1941 VA, 1948 LJ, 1966 RD, 1975 VA3 ja 2004 RO344
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  16,66  km
Pyörähdysaika:  39,9165 h
Albedo:  0,175
Absoluuttinen magnitudi:  11,5  ja 11,65
Asteroidiluokka:  S-tyypin asteroidi
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,08 , 0,0786659  tai 0,07718126985337992
Inklinaatio:  8,82762 astetta tai 8,83454783746566 astetta
Keskianomalia:  73,10027 astetta tai 84,65533252119286 astetta
Kiertoaika:  4,26 vuotta ja 1 554,604085296127 vuorokautta
Periapsis:  2,4200615 au ja 2,423616976216926 au
Apoapsis:  2,833 au ja 2,829022349454011 au
Radan isoakselin puolikas:  2,6266927 au ja 2,626319662835468 au
Aiheesta muualla
Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
2107 Ilmari on tähtitieteilijä Liisi Oterman vuonna 1941 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Suomen kansalliseepos Kalevalassa esiintyvän seppämestari Ilmarisen mukaan.
Ilmarin likimääräinen läpimitta on 22 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,63 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta ja 3 kuukautta.
RN Cornelio Silla (1941)

| RN Cornelio Silla |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo, Genova
Kölinlasku:  12. lokakuuta 1939
Laskettu vesille:  28. kesäkuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  tuhoutunut heinäkuussa 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 745 t (standardi) 5 419 t (kuormattu)
Pituus:  142,9 m
Leveys:  14,4 m
Syväys:  4,87 m
RN Cornelio Silla (ital. Regia Nave Cornelio Silla) oli Regia Marinan eli Italian kuningaskunnan laivaston toisen maailmansodan aikana vesille laskettu Capitani Romani -luokan kevyt risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Ansaldolta Genovasta, missä köli laskettiin 12. lokakuuta 1939. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1941.
Palvelus

Saksalaiset valtasivat Genovassa aluksen, joka oli noin 84 prosenttisesti valmis. Sen koneet oli kuitenkin poistettu, jotta niitä voitaisiin käyttää Genovassa rakenteilla olevassa lentotukialus Aquilassa. Vallattu alus vaurioitui pahoin liittoutuneiden ilmapommituksessa heinäkuussa 1944 ja se lopulta upposi. Aluksen hylky romutettiin sodan päätyttyä.
George Corliss

George Henry Corliss
Corliss ventiilikoneisto on vasemmalla ja on liitetty mäntään, joka pyörittää vauhtipyörää oikealla.
Periaatekuva Corlissin venttiilikoneiston toiminnasta.
1876 Centennial Engine
George Henry Corliss (2. kesäkuuta 1817 Easton, New York, Yhdysvallat – 21. helmikuuta 1888) oli yhdysvaltalainen koneinsinööri ja keksijä. Hän kehitti uuden höyrykonerakenteen, jota pidetään suorituskyvyn parannuksen vuoksi yhtenä 1800-luvun merkittävimpänä keksintönä. Yhdysvalloista alkoi 1800-luvun puolivälin jälkeen kehittymään maailman suurin teollisuusmaa. Tärkeä keksintö tässä muutoksessa oli Corlissin höyrykone, jonka taloudellisuuden vuoksi pystyttiin ottamaan höyrykoneita käyttöön uusilla teollisuusaloilla.  Corlissin parhaiten tunnettu höyrykone oli vuosisadan kone, joka rakennettiin vuonna 1876 Philadelphiassa Centennial Exposition-nimellä pidettyyn maailmannäyttelyyn.
Ura

Corliss kävi koulua 14-vuotiaaksi ja toimi sitten kauppa-apulaisena läheisessä Greenvichin kaupungissa. Vuonna 1834 hän jatkoi koulua Castletonissa Vermontin puolella ja valmistui vuonna 1834. Tämän jälkeen hän perusti oman kauppansa Greenvichiin. Corliss oli jo varhain kiinnostunut tekniikasta ja haki patenttia kenkien ja paksujen nahkojen ompelukoneelle vuonna 1841. Vuonna 1844 Corliss muutti Providenceen, Rhode Island etsiäkseen rahoitusta ompelukoneelleen. Providencessä hän aluksi työskenteli Fairbanks, Bancroft & Companyn pajassa piirtäjänä. Samaan aikaan hän kiinnostui höyrykoneiden parantamisesta, joita tuohon aikaan pidettiin tehottomina tai vain vesivoiman täydentäjinä.
Vuonna 1848 Corliss aloitti yhdessä John Barstow'n ja E.J. Nightingalen kanssa yrityksen nimellä Corliss, Nightingale & Company. Samana vuonna yritys rakensi ensimmäisen höyrykoneensa perustuen Corlissin parannuksiin. Yritys perusti uuden tehtaan Providenceen, laajensi vuosien mittaan toimintaansa ja Corlissin kuolinvuonna 1988 yritys työllisti 1 000 henkeä. Vuonna 1849 Corliss sai patentoitua höyrykoneissaan käyttämänsä venttiilikoneiston, jossa oli kiertoluistiventtiili.
Corliss kokosi höyrykoneensa standardoiduista osista pitäen siten hinnat kurissa ja samalla helpottaen huoltoa. Tämä teki koneista tehtaiden ja myllyjen omistajien mielestä houkuttelevia. Suurin myyntivaltti oli kuitenkin taloudellisuus, koska hiilen kulutus oli noin 30 % kilpailijoita pienempi. Höyrykoneiden avulla myllyt saattoivat siirtyä pois vesistöjen ääreltä. Corlissin höyrykoneet ja pienipalkkaiset maahanmuuttajat olivat Yhdysvaltain teollisen mahdin perusta 1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alussa.
Uran kohokohtana voidaan pitää Philadelphian maailmannäyttelyyn vuonna 1876 voimanlähteeksi valittua höyrykonetta. Tämä 1800-luvun höyrykoneista suurin oli 14 metriä korkea, siinä oli kaksi 1,1 metrin sylinteriä ja halkaisijaltaan 9,1 metrin vauhtipyörä. Pyörimisvauhti oli noin 100 kierrosta minuutissa. Tehoa koneessa oli 1 400 hevosvoimaa. Luotettavia Corlissin höyrykoneita on yhä käytössä joissakin tislaamoissa.
Asiasta muualla

The Corliss engine at the New England Wireless and Steam Museum
Corliss Steam Engine Info (Arkistoitu – Internet Archive)
1918 Biographical Sketch
2159 Kukkamäki

| 2159 Kukkamäki> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjä:  Liisi Oterma
Löytöpäivä:  16. lokakuuta 1941
Muut nimet:  1929 TL, 1933 UU1, 1935 EL, 1939 FS, 1941 UX, 1949 WM, 1951 GG1, 1970 EB, 1974 CD1 ja 1978 EB
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  11,494  km
Pyörähdysaika:  3,867 h
Albedo:  0,193
Absoluuttinen magnitudi:  12,1 , 12,07  ja 11,96
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,04 , 0,0404676  tai 0,04007351771135631
Inklinaatio:  3,26589 astetta tai 3,263404243609184 astetta
Keskianomalia:  227,15838 astetta tai 272,7592805900366 astetta
Kiertoaika:  3,91 vuotta ja 1 429,297090208275 vuorokautta
Periapsis:  2,3809737 au ja 2,383713347030041 au
Apoapsis:  2,582 au ja 2,582736461390337 au
Radan isoakselin puolikas:  2,4813896 au ja 2,483224904210189 au
Aiheesta muualla
Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
2159 Kukkamäki on tähtitieteilijä Liisi Oterman vuonna 1941 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Geodeettisen laitoksen pitkäaikaisen johtajan T. J. Kukkamäen mukaan. Kansainvälisissä yhteyksissä asteroidin nimi voidaan kirjoittaa myös ilman ä-kirjainta, muodossa Kukkamaki.
Kukkamäen likimääräinen läpimitta on 17 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,48 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 11 kuukautta.
221 Eos

| 221 Eos> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjät:  J. Palisa
Löytöaika:  18. tammikuuta 1882
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  3,01 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  2,69 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  3,33 AU
Eksentrisyys:  0,105
Kiertoaika Auringon ympäri:  1907 päivää  5,22 vuotta
Inklinaatio:  10,88°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  104 km
Pyörähdysaika:  10,44 h
Absoluuttinen kirkkaus:  7,67
Albedo:  0,140
221 Eos on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. Palisa vuonna 1882. Pikkuplaneetta sai nimensä kreikkalaisen mytologian Eos-jumalattaren mukaan. Pikkuplaneetta Eos on Eos-ryhmän nimikkokappale, ja se on päävyöhykkeen asteroidiksi melko suuri sillä sen läpimitta on noin 104 kilometriä. Tätä päävyöhykkeen kohdetta ei pidä sekoittaa Maan lähelle tulevaan asteroidiin 433 Eros.
Costești (Hunedoara)

Costești (unk. Kosztesd) on kylä Hunedoaran piirikunnassa, Transilvaniassa, Romaniassa lähellä Orăștien kaupunkia. Alueella sijaitsee arkeologisesti merkittävän daakialaisen linnoituksen rauniot, jotka ovat yksi Orăștie-vuorten kuudesta antiikin aikaisesta linnoituksesta.
Linnoitus

Costeștin linnoitus sijaitsi 518 metriä korkean Cetățuian kukkulan huipulla. Se koostui pääasiassa kahdesta kalkkikivestä rakennetetusta tornista, joissa oli majoitustilat, sekä varasto kellarissa. Kalkkikivitornien ympärille rakennettiin vielä neljä vartiotornia, jotka oli yhdistetty toisiinsa kivimuurilla. Ulkopuolelle oli pystytetty kaksinkertainen paaluaita vaikeuttamaan hyökkäystä linnoitukseen. Linnakkeen kaakkoispuolelle oli rakennettu jykevä kiviaita, mutta muualla miltei pystysuorat rinteet suojasivat tehokkaasti hyökkäyksiltä. Arkeologit ovat löytäneet alueelta myös ainakin neljä alttaria.
Linnoitus rakennettiin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. tai jaa. daakialaisten kuningas Burebistan ja Decebaluksen aikana. Se oli yksi tärkeimmistä linnoituksista Daakian puolustuslinjassa ja se suojasi Daakian pääkaupunkia Sarmizegethusaa koillisesta. Mutta huolimatta puolustusjärjestelmien vahvuudesta, roomalaiset onnistuivat valtaamaan ja tuhoamaan sen Daakian sotien aikana 100-luvun alussa.
Saksan 20. vuoristoarmeija

| 20>  vuoristoarmeija |
| --- | --- |

Toiminnassa:  14. tammikuuta 1942 – 9. toukokuuta 1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Koko:  useita divisioonia
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
Saksan 20. armeija perustettiin 14. tammikuuta 1942 Lapin armeijana (saks. AOK Lappland), jonka tehtävänä oli johtaa Pohjois-Norjassa ja Suomessa olevia Saksan maavoimien joukkoja toisessa maailmansodassa. Yhtymän nimi muutettiin 20. vuoristoarmeijaksi 22. kesäkuuta 1942. Yhtymä lakkautettiin Norjassa Saksan antauduttua.
Perustaminen

Johtajan ohjeen No 37 seurauksena 7. marraskuuta 1941 annetuissa täydentävissä OKW:n ohjeissa määrättiin Dietl perustamaan Lapin armeijan päämaja niin pian kuin mahdollista ja Norjan armeijan päämajan palata Norjaan. Lapin armeijan tuli ottaa johtoonsa kaikki Suomessa olevat saksalaiset joukot.
Kokoonpano

Saksan 2. vuoristodivisioona
Saksan 6. vuoristodivisioona
Saksan 7. vuoristodivisioona
Saksan 163. jalkaväkidivisioona
Saksan 169. jalkaväkidivisioona
Saksan 210. jalkaväkidivisioona
6. SS-vuoristodivisioona Nord
Suomen 3.D
Saksan 211. panssaripataljoona
Saksan 741. rynnäkkötykki pataljoona
Saksan 742. rynnäkkötykki pataljoona
Komentajat

Armeijan komentajina olivat:
kenraalieversti Eduard Dietl 14. tammikuuta 1942 – 23. kesäkuuta 1944
kenraalieversti Lothar Rendulic 25. kesäkuuta 1944 – 21. tammikuuta 1945
vuoristojoukkojen kenraali Franz Böhme 21. tammikuuta 1945 –