stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Booktok
Booktok-ilmiöitä > Suosittuja kirjailijoita ja kirjoja

Booktokin kuningattareksi on kutsuttu yhdysvaltalaiskirjailija Colleen Hooveria. Hän on kirjoittanut monia bestseller-listoille yltäneitä kirjoja, joita on myyty kymmeniä miljoonia kappaleita ympäri maailmaa. Osa Hooverin menestyksestä selittyy sosiaalisella medialla. Etenkin hänen vuonna 2016 julkaistun romaaninsa Se päättyy meihin suosiota Booktokissa on kuvattu ilmiömäiseksi.
Myös yhdysvaltalaiskirjailija Sarah J. Maasia on nimitetty ”julkaisuilmiöksi”. Hän on kirjoittanut fantasiasarjat Throne of Glass, Valtakunta ja Crescent City, joita oli myyty 38 miljoonaa kappaletta vuoden 2024 alkuun mennessä. Maasia kustantavan Bloomsbury Publishingin mukaan suuri osa hänen yleisöstään tulee Tiktokissa ja Instagramissa tapahtuvan vuorovaikutuksen kautta. Tiktok-suosion myötä Maasin teosten kysyntä kasvoi 79 prosenttia vuoden 2023 ensimmäisen puoliskon aikana. Valtakunta-sarjaan liittyvällä aihetunnisteella #ACOTAR merkittyjä Tiktok-videoita on katsottu yli 8,5 miljardia kertaa.
Muita huomattavaa suosiota Booktokissa saaneita kirjailijoita ja teoksia ovat:
Olivie Blake – Atlas
Taylor Jenkins Reid – Evelyn Hugon seitsemän aviomiestä (2017)
Rebecca Yarros – Empyreum (2023–)
Tiktok Book Award

Vuonna 2023 Tiktok lanseerasi Tiktok Book Award -kirjallisuuspalkinnon Britanniassa ja Irlannissa. Sillä palkitaan palvelussa suosittuja kirjoja, kirjakauppoja, kirjailijoita ja sisällöntuottajia. Kirja- ja media-alan henkilöistä koostuva raati valitsee palkintoehdokkaat, mutta voittajista äänestävät tiktokkaajat.
Phleng Chat

Phleng Chat (”Kansallislaulu”, เพลงชาติ) on vuodesta 1939 Thaimaan kansallislaulu. Laulun sävelsi Peter Feit (thainkielinen nimi Phra Jenduriyang, 1883-1968), joka oli saksalaisen maahanmuuttajan poika ja kuninkaan musikaalinen neuvonantaja. Laulu sävellettiin vain muutama päivä sen jälkeen, kun maasta tuli perustuslaillinen monarkia vuonna 1932. Laulu esitettiin ensi kerran maan yleisradiossa heinäkuussa 1932. Thaimaan virallisena kansallislauluna säilyi kuitenkin maan kuningashymni Phleng Sanrasoen Phra Barami.
Laulun alkuperäiset sanat laati Khun Wichimatra. Vuonna 1939, jolloin maa muutti nimensä Siamista Thaimaaksi, julistettiin myös kilpailu uusien sanojen luomiseksi. Kilpailun voitti eversti Luang Saranupraphan (1896–1954). Laulu julistettiin virallisesti Thaimaan kansallislauluksi 10. joulukuuta 1939. Maan pääministeri Phibunsongkhram määräsi, että kansallislaulu tulee soittaa maan yleisradiossa joka päivä klo 8:00 ja 18:00, jolloin kaikkien on osoitettava kunnioitustaan nousemalla seisomaan. Määräys on voimassa edelleen.
Thainkieliset sanat

| Thaiksi | Translitteraatio |
| --- | --- |
ประเทศไทยรวมเลือดเนื้อชาติเชื้อไทย: Prathet Thai Ruam Lueat Nua Chat Chua Thai,
เป็นประชารัฐ  ไผทของไทยทุกส่วน: Pen Pracha Rat, Phathai Khong Thai Thuk Suan,
อยู่ดำรงคงไว้ได้ทั้งมวล: Yu Damrong Khong Wai Dai Thang Muan,
ด้วยไทยล้วนหมาย  รักสามัคคี: Duai Thai Luan Mai, Rak Samak Khi,
ไทยนี้รักสงบ  แต่ถึงรบไม่ขลาด: Thai Ni Rak Sa-ngop, Tae Thueng Rop Mai Khlat,
เอกราชจะไม่ให้ใครข่มขี่: Ekkarat Cha Mai Hai Khrai Khom Khi,
สละเลือดทุกหยาดเป็นชาติพลี: Sala Lueat Thuk Yat Pen Chat Phali,
เถลิงประเทศชาติไทยทวี มีชัย ชโย: Thaloeng Prathet Chat Thai Thawi Michai Cha-yo.
Aiheesta muualla

Kuuntele laulettu versio Phleng Chat Thaista
Kuuntele instrumentaaliversio Phleng Chat Thaista
Slade School of Fine Art

Slade School of Fine Art on tunnettu englantilainen taidekoulu, joka sijaitsee Bloomsburyn alueella Lontoon keskustassa. Vuonna 1871 perustettu koulu on osa University College Londonia ja yksi Englannin arvostetuimmista taidekouluista.
Slade School of Fine Artin opiskelijoita vuonna 1905.
Koulun historia alkaa vuodesta 1868, jolloin Felix Slade (1788–1868) testamenttasi varoja kolmen oppituolin perustamiseen kuvataiteessa. Ne oli määrä sijoittaa Oxfordin yliopistoon, Cambridgen yliopistoon ja University College Londoniin. Tunnettuja opettajia ovat olleet Lucian Freud, Reg Butler ja Roger Fry.
Koulussa on 260 opiskelijaa. Koulun rehtorina toimii John Aiken. Vuosina 2005–2006 koulua ja sen tiloja uudistettiin, jolloin saatiin muun muassa täysin varustettu digitaalinen studio ja uudistetut kuvaveiston sekä taidegrafiikan tilat. Koulussa avattiin 1995 The Slade Centre for Electronic Media in Fine Art.
Tunnettuja entisiä opiskelijoita

Pauline Baynes, kuvittaja
Raymond Briggs, kuvittaja, sarjakuvantekijä
Dora Carrington
G. K. Chesterton, kirjailija
John Collier
Martin Creed
Douglas Gordon
Antony Gormley, kuvanveistäjä
Duncan Grant, Bloomsburyn ryhmään kuulunut taidemaalari
Eileen Gray, muotoilija ja arkkitehti
Richard Hamilton
Derek Jarman, elokuvaohjaaja
Evelyn De Morgan, prerafaeliittimaalari
Paul Nash
Ben Nicholson
Eduardo Paolozzi
Paula Rego, kuvittaja ja taidegraafikko
Ethel Walker, taidemaalari
Rachel Whiteread, Young British Artists -ryhmän jäsen
Edward Wadsworth
Aiheesta muualla

Slade School of Fine Art, kotisivut
The Slade Centre for Electronic Media in Fine Art
Helmi-Leena Nummela

| Helmi-Leena Nummela> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1987 (ikä 36–37) Joutseno
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Putous   Äiti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Helmi-Leena Nummela (s. 1987 Joutseno) on suomalainen näyttelijä, joka on luonut uraansa pää­asiassa teatterinäyttelijänä. Vuonna 2018 hänet valittiinkin vuoden teatteri­näyttelijäksi.
Ura

Nummela muutti Etelä-Karjalasta Helsinkiin opiskelemaan Kallion ilmaisu­taidon lukioon. Hän valmistui Teatteri­korkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2014.
Nummela on luonut uraansa pää­asiassa teatterinäyttelijänä. Hän on näytellyt Kansallis­teatterissa ja KOM-teatterissa sekä Helsingin, Espoon, Turun ja Lappeen­rannan kaupungin­teattereissa. Turun kaupungin­teatterissa hänellä on ollut pää­roolit näytelmissä Seili (2014), Kullervo (2021) ja Breaking the Waves yhteis­tuotannossa Espoon kaupungin­teatterin kanssa (2015).
Nummela on näytellyt myös lyhyt- ja indie-elo­kuvissa, verkko­sarja Derek-it:ssä (2017) sekä elo­kuvassa Äiti (2019). Hän näytteli viihde­ohjelma Putouksen 10. ja 11. kaudella. Nummela on näytellyt Syke-televisio­draamasarjassa seitsemännestä kaudesta lähtien.
Yksityiselämä

Nummela sai pojan yhdessä avo­puolisonsa näyttelijä ja muusikko Roope Salmisen kanssa huhti­kuussa 2020. Huhtikuussa 2022 he ilmoittivat eronneensa. Nummela kihlautui kesällä 2024 turkulaisen ravintoloitsijan kanssa, jonka nimeä hän ei ole julkisuuteen kertonut. Heillä on yhteinen, helmikuussa 2024 syntynyt lapsi.
Therizinosauria

| Therizinosauria |
| --- | --- |
 Nothronychus
 Varhaisliitukausi - Myöhäisliitukausi 130–66 Ma  Mahdollisesti jo varhaisjurakaudelta PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Osalahko::  †Therizinosauria  Russell, 1997
Heimot
 †Alxasauridae  †Therizinosauridae 
Katso myös
   Therizinosauria Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Terizinosaurit (Therizinosauria) on sukupuuttoon kuollut petokätisten teropodidinosaurusten osalahko, joka eli varhaisliitukaudelta myöhäisliitukaudelle (noin 130 ja 65 miljoonaa vuotta sitten, barrême-vaiheelta maastricht-vaiheelle), nykyisen Mongolian, Kiinan ja läntisen Pohjois-Amerikan alueella.
Luokittelu

Therizinosauria on määritelty kattavimpana kladina joka sisältää Therizinosaurus cheloniformiksen (Maleev, 1954), muttei Ornithomimus edmontonicusta (Sternberg, 1933), Tyrannosaurus rexiä (Osborn, 1905), Shuvuuia desertiä (Chiape et al, 1998) tai Oviraptor philoceratopsia (Osborn, 1924).
Osalahko Therizinosauria
Beipiaosaurus
Falcarius
Jianchangosaurus
Martharaptor
Nanshiungosaurus
Suzhousaurus
Heimo Alxasauridae
Alxasaurus
Heimo Therizinosauridae
Enigmosaurus
Erliansaurus
Erlikosaurus
Eshanosaurus
Neimongosaurus
Nothronychus
Segnosaurus
Therizinosaurus
Luokittelu > Fylogenia

Kladogrammit Lindsay Zannon (2010) mukaan:
Aiheesta muualla

TaxonSearch.org (Arkistoitu – Internet Archive)
The Theropod Database
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q19921988  Wikispecies: Therizinosauria  Paleobiology Database: 67254 
Falcarius utahensis.
Skeletons in the Closet (Children of Bodomin albumi)

| Skeletons in the Closet Children of Bodom |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Julkaistu: 23. syyskuuta 2009
 Tyylilaji: melodinen death metal, power metal
 Kesto: 66.01
 Levy-yhtiö: Universal Music
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 9.    Fyysinen albumilista: 3.
Children of Bodomin muut julkaisut
| Blooddrunk 2008 | Skeletons in the Closet 2009 | Relentless Reckless Forever 2011 |
Skeletons in the Closet on Children of Bodomin 23. syyskuuta 2009 julkaistu cover-albumi, mutta sen pystyi tilamaan ennakkoon Children of Bodomin HateWear -sivustolta. Albumi sisältää aiemmin julkaistujen cover-kappaleiden lisäksi kolme ennenjulkaisematonta coveria: "Hell Is For Children" (Pat Benatar), "Antisocial" (Trust/Anthrax) ja "War Inside My Head" (Suicidal Tendencies). Kappaleesta "Lookin' Out My Back Door" on tehty musiikkivideo.
Kappaleet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  USA-painos Lookin' Out My Back Door (Creedence Clearwater Revival)  Hell Is for Children (Pat Benatar)  Somebody Put Something in My Drink (Ramones)  Mass Hypnosis (Sepultura)  Don´t Stop at the Top (Scorpions)  Just Dropped in (To See What Condition My Condition Was in) (Kenny Rogers)  Hellion (W.A.S.P.)  Aces High (Iron Maiden)  Rebel Yell (Billy Idol)  No Commands (stone)  Antisocial (Trust/Anthrax)  Talk Dirty to Me (Poison)  Ghost Riders in the Sky (Stan Jones)  War Inside My Head (Suicidal Tendencies)  Ooops!… I Did It Again (Britney Spears)  |  Euroopan painos Lookin' Out My Back Door (Creedence Clearwater Revival)  Hell Is for Children (Pat Benatar)  Somebody Put Something in My Drink (Ramones)  Mass Hypnosis (Sepultura)  Don´t Stop at the Top (Scorpions)  Silent Scream (Slayer)  She Is Beautiful (Andrew W.K.)  Just Dropped in (To See What Condition My Condition Was in) (Kenny Rogers)  Bed of Nails (Alice Cooper)  Hellion (W.A.S.P.)  Aces High (Iron Maiden)  Rebel Yell (Billy Idol)  No Commands (Stone)  Antisocial (Trust/Anthrax)  Talk Dirty to Me (Poison)  War Inside My Head (Suicidal Tendencies)  Ooops!… I Did It Again (Britney Spears) Waiting (King Diamond, piilokappale)  |  Japanin painos Lookin' Out My Back Door (Creedence Clearwater Revival)  Hell Is for Children (Pat Benatar)  Somebody Put Something in My Drink (Ramones)  Don´t Stop at the Top (Scorpions)  Silent Scream (Slayer)  She Is Beautiful (Andrew W.K.)  Just Dropped in (To See What Condition My Condition Was in) (Kenny Rogers)  Bed of Nails (Alice Cooper)  Aces High (Iron Maiden)  Antisocial (Trust/Anthrax)  Talk Dirty to Me (Poison)  Ghost Riders in the Sky (Stan Jones)  War Inside My Head (Suicidal Tendencies)  Ooops!… I Did It Again (Britney Spears)  |
Kokoonpano

Henkka Seppälä – basso
Alexi Laiho – laulu, kitara
Roope Latvala – kitara
Jaska Raatikainen – rummut
Janne Wirman – kosketinsoittimet
Alexander Kuoppala - kitara ( kappaleissa, jotka on julkaistu ennen vuotta 2004)
Arviot

Desibeli.net:
Dome.fi:
Imperiumi.net: 4/10
Soundi:
V2.fi:
Aiheesta muualla

Skeletons in the Closet (Children of Bodomin albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Skeletons in the Closet (Children of Bodomin albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Kangaslammin kirjasto

| Kangaslammin kirjasto |
| --- | --- |
Sijainti:  Kangaslammintie 5, 79480 Kangaslampi (Varkaus)
Koordinaatit:  62.2952°N, 28.2546°E
Tyyppi:  yleinen kirjasto, Varkauden kaupunginkirjaston lähikirjasto
Perustettu:  1800-luvun loppupuolisko
Kangaslammin kirjasto, Kirjastot ja palvelut
Kangaslammin kirjasto on  Varkauden kaupungin Kangaslammin kirkonkylässä toimiva yleinen kirjasto. Se on ollut vuodesta 2005 Varkauden kaupunginkirjaston lähikirjasto ja on osa Etelä-Savon Lumme-kirjastojen kirjastokimppaa. Kirjastokimpan jäsenet voivat lainata koko kirjastokimpan eri toimipisteiden fyysisiä aineistoja ja verkkoaineistoja.
Kirjastotoiminta alkoi Kangaslammilla 1800-luvun loppupuoliskolla. Nykyisin kirjasto toimii samassa Kangaslammin koulun pihapiirin koulurakennuksessa, jossa se toimi aiemmin jo 1880-luvulla. Samassa tilassa on myös Varkauden kaupungin Kangaslammin yhteispalvelupiste. Rakennus on Museoviraston suojelema. Kirjastolla on ollut oma rakennus vuosina 1966–2009, mutta vakavien kosteus- ja sisäilmaongelmien vuoksi tuosta tilasta luovuttiin.
Félibrige

Perustamiskokous 1854.
Félibrige on provencelainen kulttuuriseura, jonka seitsemän nuorta eteläranskalaista runoilijaa, Théodore Aubavel, Jean Brunet, Anselme Mathieu, Frédéric Mistral, Joseph Roumanille, Alphonse Tavan ja Paul Giéra, perustivat 1854 Font-Ségugnessä Vauclusessa provensaalin kielen ja kirjallisuuden elvyttämiseksi ja kehittämiseksi. Sen jälkeen seura on levinnyt laajalti Etelä-Ranskassa, ja se viettää perustamisjuhlaansa vuosittain Pyhän Stellan (Estelle) päivänä 21. toukokuuta.
Seuran nimi juontuu provencelaisesta nimestä Félibres, jonka synty on tuntematon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Feliberförbundet, Nordisk familjebok (ruotsiksi)
Otto Kalvitsa

| Otto Kalvitsa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. marraskuuta 1888 Kontiolahti, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 7. maaliskuuta 1930 (41 vuotta) Sangar, Neuvostoliitto
Ammatti:  koneenkäyttäjä, lentäjä
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Suomen sisällissota, Venäjän sisällissota
Kunniamerkit:  Punaisen lipun kunniamerkki
Joukko-osasto:   Punakaarti (1918)    Puna-armeija (1919)    Itämeren laivasto (1920–1926)
Otto Kalvitsa (ven. Отто Артурович Кальвиц, 21. marraskuuta 1888 Kontiolahti – 7. maaliskuuta 1930 Sangar) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen lentäjä. Vuoden 1918 sisällissodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle paennut Kalvitsa oli Neuvostoliiton Arktisten alueiden ilmailun pioneeri, joka teki useita pitkiä lentoretkiä Venäjän Kaukoidässä ja Siperiassa. Matkojensa aikana hän kartoitti muun muassa Itä-Siperian meren rannikkoseutuja lento- ja laivaliikennettä varten. Kalvitsa kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 1930.
Ragnar Ruskon ja Santeri Mäkelän toimittamat Kalvitsan muistelmat ilmestyivät postuumisti vielä hänen kuolinvuonnaan. Amerikansuomalaiset sosialistit julkaisivat teoksen myös Yhdysvalloissa. Hänen mukaansa on nimetty Novaja Zemljan eteläsaaren itärannikon merenlahti Zaliv Kalvitsa, Sahan tasavallan Kobjain piirisä sijaitseva Kalvitsan kylä, sekä kallio Antarktiksen Kuningatar Maudin maalla.
Varhaiset vuodet

Otto Kalvitsa syntyi vuonna 1888 sahatyöläisen perheeseen Pohjois-Karjalan Kontiolahdella. Kansakoulun jälkeen hän pääsi isän kustantamana Helsingin teollisuuskouluun ja opiskeli kahtena vuotena myös Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Vuonna 1903 Kalvitsa meni töihin Hietalahden telakalle saadakseen rahaa jatko-opintoihinsa. Neljän vuoden kuluttua hän aloitti lämmittäjänä Suomen Höyrylaiva Oy:n aluksella Pollux ja oli myöhemmin konemiehenä Victor Ekin aluksella Sicilia. Kalvitsa jäi maihin 1912 ja valmistui vuotta myöhemmin teollisuuskoulusta koneenkäyttäjäksi. Tämän jälkeen hän purjehti Päijänteen sisävesilaivoilla ja ehti vielä sisällissodan alla työskentelemään lahtelaisessa metalliverstaassa.
Kalvitsa oli mukana työväenliikkeen toiminnassa jo vuoden 1905 suurlakon sekä 1906 Viaporin kapinan yhteydessä julistetun yleislakon aikana. Samana vuonna hän liittyi myös Helsingin konetehtaalaisten ammattiosastoon (nyk. Helsingin Metallityöväen ammattiosasto), 1910 Suomen koneenkäyttäjäliittoon ja 1917 Suomen rauta- ja metallityöntekijäin liiton Lahden ammattiosastoon.
Suomen sisällissota ja vankeustuomio

Sisällissodan sytyttyä tammikuussa 1918 Kalvitsa liittyi Lahden punakaartiin ja toimi kertomansa mukaan vajaan kuukauden ajan Heinolan rintaman teknillisessä osastossa Kymi Oy:n konepajalla, jossa hänen tehtäviinsä kuului kiväärien huoltoa ja korjausta. Tämän jälkeen Kalvitsa nimitettiin Heinolan laivastokomissaariksi, tehtävänään pitää satamassa olleet alukset toimintakuntoisina. 19. huhtikuuta alkaneen Heinolan evakuoinnin jälkeen Kalvitsa pakeni Vuolenkosken ja Kouvolan kautta Kotkaan, josta hän siirtyi 4. toukokuuta Halla XVII-aluksella Kronstadtin kautta Pietariin.
Samalla aluksella olivat myös Heinolan rintamapäällikkö Hannes Järvimäki sekä Ruskealasta kotoisin ollut räätäli Albin Sutinen (s. 1867), joiden kanssa Kalvitsa matkusti puolentoista viikon kuluttua Moskovan koillispuolella sijainneelle Buin pakolaisleirille. Kalvitsa vietti leirillä reilun kuukauden ajan, toimien muun muassa veturinkuljettajana. Buissa joukkoon liittyi loviisalainen sorvari Karl Heideman (s. 1895), jonka kanssa miehet palasivat Pietariin heinäkuun lopussa. Kalvitsa yritti takaisin Suomeen perheensä luokse, mutta bolševikit vangitsivat hänet Vaskelan kylässä valkoisten vakoojana. Viikon kuluttua Kalvitsa vapautettiin Eino Rahjan myötävaikutuksella.
Pietarissa nelikko sai Rahjalta ja Evert Elorannalta toimeksiannon lähteä vakoojiksi Suomeen. Heidän tehtävänsä oli selvittää tilannetta vallankumouksellisen toiminnan jatkamista silmälläpitäen. Aseistetut miehet siirtyivät rajan yli, mutta jäivät kiinni jo Antreassa 2. elokuuta. Sutinen sai surmansa pidätyksen yhteydessä ammuttuaan sitä ennen pistoolillaan häntä kiinniottaneita suojeluskuntalaisia. Lokakuussa 1918 Kalvitsalle langetettiin 10 vuoden kuritushuonerangaistus valtiopetoksesta. Tammikuussa 1919 hän onnistui kaupunkimatkan yhteydessä karkaamaan Viipurin pakkotyölaitoksesta ja pakeni rajan yli Neuvosto-Venäjälle.
Venäjän sisällissota

Venäjällä Kalvitsa aloitti upseerikurssin Pietarin kansainvälisessä punaupseerikoulussa, mutta pian hänet komennettiin Samarassa toimineeseen laivaston lentosotakouluun, josta hän valmistui sotilaslentäjäksi vuonna 1920. Kalvitsa tuli yksi yhdeksästä suomalaisesta, jotka Venäjän sisällissodan aikana palvelivat Itämeren laivaston ilmavoimissa. Vuonna 1921 hän osallistui Kronstadtin kapinan tukahduttamiseen ja taisteli myös Itä-Karjalassa suomalaisia heimosotureita vastaan. Kalvitsa palkittiin ansioistaan punaisen lipun kunniamerkillä.
Lentäjänä Neuvostoliitossa

Toukokuussa 1923 Kalvitsa loukkaantui vakavasti lento-onnettomuudessa, mutta palasi palvelukseen pitkän toipumisajan jälkeen. Elokuussa 1925 hän teki ensimmäisen lentonsa arktiselle alueelle, kun Kalvitsa lensi yhdessä Boris Tšudnovskin kanssa Leningradista Arkangelin kautta Novaja Zemljan saarille. Heidän päätehtävänsä oli etsiä sopivia laivareittejä koillisväylää varten. Kalvitsa ja Tshudnovski tutkivat erityisesti Novaja Zemljan saaria erottavaa Matotškin Šarin salmea. Kesäkuussa 1926 hän matkusti lentokoneineen rahtilaivalla Vladivostokiin, jossa Kalvitsa osallistui Georgi Ušakovin johtamaan Wrangelinsaaren retkikuntaan. Tarkoituksena oli kartoittaa saarta sekä etsiä paikkaa ensimmäistä pysyvää neuvostoliittolaista siirtokuntaa varten. Strategisesti tärkeästä saaresta olivat kiinnostuneet myös Yhdysvallat ja Kanada.
Vuonna 1927 Kalvitsa siirtyi Neuvostoliiton siviili-ilmailua kehittäneen Dobrolet-organisaation palvelukseen. Hän lensi Ulan-Uden ja Mongolian pääkaupungin Ulan Batorin välistä reittiä, joka oli Neuvostoliiton ensimmäinen kansainvälinen lentoreitti. Seuraavana kesänä Kalvitsa lähetettiin Irkutskiin. Seutu tunnettiin vaihtelevista ja lentämisen kannalta haastavista sääoloista, joten Irkutskiin lähetettiin vain poikkeuksellisen taitavina pidettyjä lentäjiä. Irkutskissa hän sai myös lempinimen ”Pohjoisen susi”. Kesällä 1929 Kalvitsa teki pitkän lentoretken, jonka aikana hän tutki Tšuktšien niemimaan ja Jakutian rannikkoja. Kalvitsan apulentäjänä oli unkarilainen vallankumouksellinen Franz Leonhardt ja heidän koneenaan oli uusi Saksasta saapunut Junkers F 13. Kalvitsa kävi jälleen myös Wrangelinsaarella ja yli kolmen viikon pituinen matka päättyi lopulta 19. elokuuta, kun pahoin vaurioitunut kone saapui Bulunin kaupunkiin. Tarkoituksena oli tutkia alueen lento-olosuhteita sekä kalustovaatimuksia. Kalvitsa koulutti myös uusia lentäjiä arktiselle alueelle.
Kuolema

Kalvitsan hengen vaatinut lento sai alkunsa 5. maaliskuuta 1930, kun hänet määrättiin viemään lääkintätarpeita Buluniin. Kaupungissa oli puhjennut jonkinlainen kapina ja lukuisia Tšekan poliiseja oli loukkaantunut. Kalvitsa lähti matkaan Jakutskista kahta päivää myöhemmin, tarkoituksenaan lentää Žiganskin kautta Buluniin. Hänen apulentäjänään oli jälleen F. F. Leonhardt ja lisäksi mukana oli radisti S. S. Kartševski. Sangarin kylän lähettyvillä Kalvitsa yritti laskeutua sankassa lumipyryssä, mutta menetti Junkers W 33 -koneensa hallinnan ja se murskaantui Lena-joen jäälle. Kaikki kolme miehistön jäsentä kuolivat. Kalvitsa ja Leonhardt haudattiin myöhemmin Irkutskiin Jerusalemin hautausmaan pääportin tuntumassa olevaan vallankumoussankarien joukkohautaan. Miehille pystytettiin muistomerkki, jossa kivipaaden yläosaan on kiinnitettynä lentokoneen propelli. Toinen muistomerkki on Lena-joen rannalla koneen putoamispaikalla.
Perhe

Otto Kalvitsan puoliso oli Maria Lindroos, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1915.
Hänellä oli 3 lasta, Arvo Kalevi 1915-1922. Lisäksi 2 tytärtä, Hilkka Marjatta (myöh Hirvonen) 1917-2000 sekä Eila Maire Kaarina (myöh Loimuneva) 1918-1999, kumpikin eli perheineen kuolemaansa asti Tampereella. Kalvitsojen hauta on Kalevankankaan hautausmaalla.
Teokset

Jäämerilentäjän päiväkirjasta.  (toim. Santeri Mäkelä ja Ragnar Rusko)  Leningrad:  Kustannusliike Kirja, 1930.
Aiheesta muualla

Irkipedian artikkeli Otto Kalvitsasta (venäjäksi)
Jukka Kulomaa; Heinola 1918 - Kapinan aika, 2017
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Luettelo vuonna 1989 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1989 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

4. tammikuuta – Arvo Partanen, suomalainen vahtimestari ja nuortenkirjailija (s. 1918)
4. tammikuuta – Liisa Tuomi, suomalainen näyttelijä (s. 1924)
7. tammikuuta – Hirohito, Japanin keisari (s. 1901)
15. tammikuuta – František Douda, tšekkoslovakialainen kuulantyönnön olympiamitalisti ja kiekonheittäjä (s. 1908)
16. tammikuuta – Iivari Karpanmäki, suomalainen näytelmäkirjailija (s. 1905)
16. tammikuuta – Prem Nazir, intialainen näyttelijä (s. 1926)
16. tammikuuta – Assi Nortia, suomalainen elokuvanäyttelijä (s. 1925)
23. tammikuuta – Salvador Dalí, espanjalainen taiteilija (s. 1904)
24. tammikuuta – Ted Bundy, yhdysvaltalainen sarjamurhaaja (sähkötuolissa) (s. 1946)
31. tammikuuta – Osborne Anderson, yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti (s. 1908)