stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ludwig Boltzmann
Elämä > Akateeminen ura

Boltzmann sai matemaattisen fysiikan professuurin Grazin yliopistosta vuonna 1869, jolloin hän oli 25-vuotias. Samana vuonna hän työskenteli muutaman kuukauden Heidelbergissä Robert Bunsenin ja Leo Königsbergerin kanssa. Kahden vuoden kuluttua hän pääsi työskentelemään Gustav Kirchhoffin ja Hermann von Helmholtzin kanssa Berliiniin. Matematiikan professoriksi Wienin yliopistoon hän pääsi vuonna 1873 ja pysyi professorina kolme vuotta.
Boltzmann tapasi Henriette von Aigentlerin vuotta aiemmin kuin sai matematiikan professuurin Wienin yliopistosta. Von Aigentler oli matematiikan ja fysiikan opettaja Grazissa. Boltzmann ja von Aigentler menivät naimisiin 17. heinäkuuta 1876 ja saivat kolme tytärtä ja kaksi poikaa. Boltzmann jätti Wienin ja palasi Graziin, siellä hän tapasi Svante Arrheniuksen, ja Walther Nernstin. Vuonna 1885 Boltzmann sai Itävallan tiedeakatemian jäsenyyden ja kahden vuoden kuluttua hänestä tuli Grazin yliopiston rehtori. Boltzmann nimitettiin Münchenin yliopistoon teoreettisen fysiikan professoriksi vuonna 1890.
Elämä > Viimeiset vuodet

Boltzmann palasi jälleen Wienin yliopistoon, tällä kertaa hänestä tuli teoreettisen fysiikan professori entisen opettajansa tilalle vuonna 1893. Boltzmann ei kuitenkaan tullut toimeen kaikkien kanssa Wienissä, erityisesti Ernst Mach, josta oli tullut filosofian tohtori 1895 ja Wilhelm Ostwald kutsui Boltzmannia Leipzigin yliopistoon. Boltzmann suostui ja matkusti Leipzigiin vuonna 1900. Kaksi vuotta myöhemmin Mach joutui jäämään eläkkeelle huonon terveytensä takia ja Boltzmann näki Wienin taas miellyttävämpänä. Siellä hänen oppilaisiinsa kuuluivat Karl Przibram, Paul Ehrenfest ja Lise Meitner.
Wienissä Boltzmann ei ainoastaan opettanut fysiikkaa vaan piti myös filosofian luentoja. Boltzmannin pitämät luonnonfilosofiaa käsittelevät luennot olivat ensimmäisestä luennosta lähtien todella suosittuja ja luennot saivat erityistä huomiota. Kaikille luennoille osallistuville ei edes riittänyt istumapaikkoja.
Boltzmann kärsi ajoittaisista masennuksista ja hän hirttäytyi Italian Duinossa 5. syyskuuta 1906.
Työ

Boltzmannin merkittävin työ fysiikan alalla on hänen antamansa panos kineettiseen kaasuteoriaan.
Kineettisen kaasuteorian yhteydessä Boltzmann huomasi logaritmisen yhteyden entropian ja todennäköisyyden välillä:
jossa  k on Boltzmannin vakio (1.3806505(24) × 10−23 J K−1) ja W on "termodynaaminen todennäköisyys". Termodynaaminen todennäköisyys voidaan laskea kaavasta:
Muita Boltzmannin mukaan nimettyjä asioita

Boltzmann, kraatteri Kuussa
Boltzmannin aivot, ajatuskoe
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludwig Boltzmann Wikimedia Commonsissa
Boltzmann’s Work in Statistical Physics Stanford Encyclopedia of Philosophy. Viitattu 19.2.2020. (englanniksi)
Rajasekar, S. & Athavan, N.: Ludwig Edward Boltzmann CERN Document Server.  7.9.2006. Viitattu 19.2.2020. (englanniksi)
Laulujoutsen (kirja)

| Laulujoutsen – Ultima Thulen lintu |
| --- | --- |
Kirjailija:  Yrjö Kokko
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1950
Sivumäärä:  273

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Laulujoutsen – Ultima Thulen lintu on Yrjö Kokon vuonna 1950 julkaisema kerronnallinen tietokirja laulujoutsenesta. Teoksen vaikutuksesta Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi käynyt laji saatiin pelastettua. Sen on sanottu olleen ensimmäisiä länsimaisia luonnonsuojelukirjoja, jotka vaikuttivat suuresti uhanalaisten lajien suojeluun. Kirjan on kustantanut WSOY.
Laulujoutsen oli 1940-luvulle tultaessa käynyt Suomessa metsästyksen ja munienkeräilyn vuoksi erittäin uhanalaiseksi ja sitä tavattiin enää Itä- ja Pohjois-Suomen rajaseuduilla. Vuonna 1949 koko Suomessa arvioitiin olevan vain 15 pesivää laulujoutsenparia, eivätkä niistäkään kaikki pesineet joka vuosi. Eläinlääkäri ja luontokuvaaja Yrjö Kokko, joka tunnettiin parhaiten satukirjastaan Pessi ja Illusia, yritti viiden vuoden ajan turhaan valokuvata laulujoutsenta Käsivarren Lapissa oppaanaan Enontekiön nimismies Sulo Rova. Kuudentena keväänä vuonna 1950 he lopulta onnistuivat löytämään laulujoutsenparin pesäpaikan syrjäiseltä erämaalammelta ja saivat kuvattua joutsenia kolmen viikon ajan poroksi naamioidun piilokojun avulla. Laulujoutsen-kirja on kertomus kuvausretkestä sekä laulujoutsenen roolista suomalaisessa mytologiassa ja kansanperinteessä aina Kalevalasta alkaen. Teos päättyy Kokon korkealentoiseen ylistysrunoon myyttisen linnun kauneudelle ja uljaudelle. Hän rinnastaa siinä laulujoutsenen katoamisen sivistyksen katoamiseen.
Kokosta ja Rovasta käytetään kirjassa nimiä Tiiti ja Niuniu, laulujoutsenparista puolestaan nimiä Marski ja Hanna marsalkka Mannerheimin ja laulaja Hanna Granfeltin mukaan. Joutsenten kuvauspaikkaa Kokko kutsuu nimellä Ihannelampi, mutta hän kuvailee sen sijainnin tahallaan harhaanjohtavasti, jotta lukijat eivät olisi etsiytyneet lammelle häiritsemään joutsenten pesintää. Kokon elämäkerran kirjoittaneen Jukka Parkkisen tietojen mukaan kyseessä on mahdollisesti ollut Enontekiöllä melko lähellä Norjan rajaa sijaitseva Mustinjärvi tai sen viereinen lampi.
Laulujoutsenesta tuli välitön myyntimenestys ja kustantajan mukaan 15 000 kappaleen ensimmäinen painos myytiin loppuun viikossa. Teos aiheutti nopeasti täyskäännöksen laulujoutsenten kohtelussa, ja lajin kanta alkoi pian elpyä Suomessa. On arveltu, että ilman Kokon kirjaa laulujoutsenta ei luultavasti olisi koskaan suojeltu Suomessa ja se olisi todennäköisesti hävinnyt maasta kokonaan. Kirja käännettiin ruotsiksi 1951, saksaksi 1952 ja ranskaksi 1956. Suomeksi siitä julkaistiin vuoteen 1994 mennessä kuusi painosta. Kokko luopui Laulujoutsenen ilmestyttyä virastaan Muonion piirieläinlääkärinä ja jättäytyi loppuiäkseen vapaaksi kirjailijaksi. Hän julkaisi vuonna 1954 toisen laulujoutsenia käsitelleen teoksen Ne tulevat takaisin.
M/S Auto Baltic

| M/S Auto Baltic |
| --- | --- |
 Autosun, Autostar, tai Autosky itämerellä
Tyyppi:  Autonkuljetuslaiva
Lippuvaltio:  Suomi
Kotipaikka:  Maarianhamina
IMO-numero:  9121998
MMSI-numero:  230344000
Tunnuskirjaimet:  OJHE
Aiemmat nimet:  1996–2006: Transgard 2006– Auto Baltic
Omistaja:  Bore
Aiemmat omistajat:  1996– Bror Husell Chartering Ltd. (vuonna 2005 Bore osti Bror Husell Charteringin ja alus siirtyi Boren omistukseen)
Rakennustelakka:  Umeo Sterkoder A.S., Kristiansund, Norja
Rakennusnumero:  149
Vesillelasku:  21. tammikuuta 1996
Luovutettu:  20. kesäkuuta 1996
Tekniset tiedot
Pituus:  138,5 m
Leveys:  22,65 m
Syväys:  7,072 m
Bruttovetoisuus (GT):  18 979
Koneisto:  1 × Wärtsilä Vasa 16V46A
Koneteho:  14 780 kW
Nopeus:  37,04 km/h
Nopeus:  20 kn
Hyttejä:  12
Lastikapasiteetti:  1 511 m
Lähteet:  
M/S Auto Baltic (IMO 9121998) on suomalaisen Bore-varustamon omistuksessa oleva oleva sto-ro/autonkuljetuslaiva. Alus on rakennettu vuonna 1996 Kristiansundissa, Norjassa ja alun perin sen nimi oli Transgard. Kuollutta painoa Auto Balticilla on 6 165 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa liikkumaan yksin. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Maarianhamina. Nykyään alusta käyttää UECC-varustamo, joka kuljettaa sillä henkilöautoja Euroopasta Suomeen. Kerrallaan autoja alukseen mahtuu 1 530.
Auto Balticin sisaraluksia ovat M/S Auto Bay ja M/S Auto Bank.
Käyttöhistoria

21. tammikuuta 1996 alus laskettiin vesille. Kesäkuun puolivälissä se luovutettiin ahvenanmaalaisen Bror Husell Chartering Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Ahvenanmaalla sijaitseva Maarianhamina. Tuolloin laiva oli nimeltään Transgard. Tämän jälkeen alus aikarahdattiin Transfennican liikenteeseen, reitille Antwerpen–Rauma. Tammikuusta 2003 jouluun 2004 välisen ajan Transgard liikennöi Lyypekin ja Haminan välillä, jonka jälkeen se aikarahdattiin UECC:lle. Tammikuussa 2005 Transgard meni telakalle Puolaan, josta palattuaan aloitti liikennöinnin reitillä Bremerhaven–Hanko–Helsinki–Kotka.
Vuonna 2005 Rettig Groupiin kuuluva Bore osti Bror Husell Charteringin, jolloin myös Transgard siirtyi uuden omistajan haltuun. Joulukuussa 2006 alus sai nykyisen Auto Baltic -nimensä.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Transgard (ruotsiksi)
Bore: M/V Auto Baltic (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Auto Balticista UECC:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Boren alukset
Auto Baltic
Auto Bank
Auto Bay
Belgard
Borden
Bravaden
Estraden
Fingard
Klenoden
Najaden
Nedgard
Nordgard
Norking
Norqueen
Norsky
Norstream
Ostgard
Seagard
Swegard
Sydgard
Trenden
Westgard
Luettelo rattikelkkailun olympiamitalisteista

Rattikelkkailu on ollut talviolympialaisten kisaohjelmassa vuoden 1924 talviolympialaisista lähtien. Lajin menestyneimmät maat olympialaisissa ovat Saksa, Sveitsi ja Yhdysvallat.
Kahden naisen kelkat

|  Mitalitaulukko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 2002 Salt Lake City tulokset |   Jill Bakken  ja Vonetta Flowers (USA) |   Sandra Prokoff  ja Ulrike Holzner (GER) |   Susi Erdmann  ja Nicole Herschmann (GER)  |  |
| 2006 Torino tulokset |   Sandra Kiriasis  ja Anja Schneiderheinze (GER) |   Shauna Rohbock  ja Valerie Fleming (USA) |   Gerda Weissensteiner  ja Jennifer Isacco (ITA)  |  |
| 2010 Vancouver tulokset |   Kaillie Humphries  ja Heather Moyse (CAN) |   Helen Upperton  ja Shelley-Ann Brown (CAN) |   Erin Pac  ja Elana Meyers (USA)  |  |
| 2014 Sotši tulokset |   Kaillie Humphries  ja Heather Moyse (CAN) |   Elana Meyers  ja Lauryn Williams (USA) |   Jamie Greubel  ja Aja Evans (USA)  |  |
  Lähde: Bobsleigh - two man women Official Website of Olympic Movement. Viitattu 6.1.2017. (englanniksi)
Latvian kansallisooppera

Latvian oopperatalo
Latvian kansallisooppera (latv. Latvijas Nacionālā opera) on pian Latviassa maan itsenäisyysjulistuksen (1918) jälkeen perustettu oopperayhtiö. Samassa rakennuksessa toimii myös kansallisbaletti. Latvian ensimmäinen ammattimainen baletti liittyi oopperan yhteyteen 1920-luvulla. Oopperan kausi kestää syyskuusta kesäkuuhun, ja siellä pidetään joka kausi yli 200 esitystä. Uusia tuotantoja on kaudessa keskimäärin kuusi. Uusklassistyylinen oopperatalo valmistui vuonna 1863 alun perin Riian saksalaiseksi teatteriksi, ja sen on suunnittellut arkkitehti Ludwig Bohnstedt. Rakennus raunioitui tulipalossa vuonna 1882, mutta se rakennettiin uudelleen alkuperäiseen asuunsa 1887.
Latvian kansallisooppera on eri puolille maailmaa suuntautuneilla kiertueillaan esiintynyt muun muassa Hongkongin taidefestivaalilla, Bordeaux’n kansallisoopperassa, Catanian oopperatalossa, Bolšoi-teatterissa, Luxemburgin oopperassa, Dalhallan oopperajuhlilla ja Meksikossa. Kansallisoopperassa uransa ovat aloittaneet muiden muassa Elīna Garanča, Kristine Opolais, Marina Rebeka, Maija Kovalevska, Inessa Galante, Aleksandrs Antonenko ja Egils Silins.
Oopperaa ensimmäinen johtaja oli Jāzeps Vītols. Ensimmäinen esitys oli 23. tammikuuta 1919 esitetty Richard Wagnerin Lentävän hollantilainen. Kaudella 2009–2010 oopperan orkesterin johdossa aloitti työskentelyn Modestas Pitrėnas, jonka viimeisimmät edeltäjät olivat Andris Nelsons ja Gintaras Rinkevičius. Oopperan historian tunnetuimmat kuoronjohtajat ovat olleet Pauls Jozuus (1919–1935), Teodors Kalniņš (1921–1940) ja Haralds Mednis (1945–1969). Vuonna 2006 kuoronjohtajana aloitti Aigars Meri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latvian kansallisooppera Wikimedia Commonsissa
Lumiukko (vuoden 2017 elokuva)

| Lumiukko> The Snowman |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tomas Alfredson
Käsikirjoittaja:   Hossein Amini  Peter Straughan 
Perustuu:  Jo Nesbøn romaaniin Lumiukko
Tuottaja:   Tim Bevan  Eric Fellner  Robyn Slovo  Peter Gustafsson 
Säveltäjä:  Marco Beltrami
Kuvaaja:  Dion Beebe
Leikkaaja:  Claire Simpson
Pääosat:   Michael Fassbender  Rebecca Ferguson  Charlotte Gainsbourg  Val Kilmer  J.K. Simmons 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:  Perfect World Pictures Working Title Films Another Park Film
Levittäjä:  Universal Pictures
Ensi-ilta:   2017-10-1313. lokakuuta 2017  
Kesto:  125 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lumiukko (engl. The Snowman) on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut Tomas Alfredsonin ohjaama rikostrilleri, jonka on käsikirjoittanut Hossein Amini ja Peter Straughan. Elokuva perustuu Jo Nesbøn vuonna 2007 julkaistuun samannimiseen romaaniin. Elokuvan levittäjä on Universal Pictures. Elokuvateattereihin se ilmestyi Isossa-Britanniassa ja Suomessa 13. lokakuuta 2017.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Fassbender  | … |  Harry Hole   |
|  Rebecca Ferguson  | … |  Katrine Bratt   |
|  Charlotte Gainsbourg  | … |  Rakel Fauke   |
|  Val Kilmer  | … |  Gert Rafto   |
|  J. K. Simmons  | … |  Arve Støp   |
|  Ronan Vibert  | … |  Gunnar Hagen   |
|  Chloë Sevigny  | … |  Sylvia Ottersen   |
|  James D'Arcy  | … |  Filip Becker   |
|  Jamie Clayton  | … |  Edda   |
|  Jakob Oftebro  | … |  Magnus Skarre   |
|  Jonas Karlsson  | … |  Mathias Lund-Helgesen   |
|  Michael Yates  | … |  Oleg Fauke-Gosev   |
|  Alec Newman  | … |  muotintekijä   |
Aiheesta muualla

Lumiukko Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Luettelo taitouinnin olympiamitalisteista

Taitouinti on ollut olympialaisten lajivalikoimassa vuodesta 1984. Menestynein maa olympialaisten taitouinnissa on Venäjä, joka on ollut voittamaton vuodesta 2000 alkaen vieden jokaisen kultamitalin.
Naiset > Joukkueohjelma

|  Naisten joukkueohjelma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1996 Atlanta tulokset |   YhdysvallatSuzannah Bianco Tammy Cleland Becky Dyroen-Lancer Emily Lesueur Heather Pease Jill Savery Nathalie Schneyder Heather Simmons Jill Sudduth Margot Thien |   KanadaLisa Alexander Janice Bremner Karen Clark Karen Fonteyne Sylvie Fréchette Valerie Hould Kasia Kulesza Christine Larsen Cari Read Erin Woodley |   JapaniRaika Fujii Mayuko Fujiki Rei Jimbo Miho Kawabe Akiko Kawase Riho Nakajima Miya Tachibana Kaori Takahashi Miho Takeda Junko Tanaka  |  |
| 2000 Sydney tulokset |   VenäjäYelena Azarova Olga Brusnikina Mariya Kiselyova Olga Novokshchenova Irina Pershina Yelena Soya Yuliya Vasilyeva Olga Vasyukova Yelena Antonova |   JapaniAyano Egami Raika Fujii Yoko Isoda Rei Jimbo Miya Tachibana Miho Takeda Yoko Yoneda Yuko Yoneda Juri Tatsumi |   KanadaLyne Beaumont Claire Carver-Dias Erin Chan Catherine Garceau Fanny Létourneau Kirstin Normand Jacinthe Taillon Reidun Tatham Jessica Chase  |  |
| 2004 Ateena tulokset |   VenäjäYelena Azarova Olga Brusnikina Anastasija Davydova Anastasiya Yermakova Elvira Khasyanova Mariya Kiselyova Olga Novokshchenova Anna Shorina |   JapaniMichiyo Fujimaru Saho Harada Kanako Kitao Emiko Suzuki Miya Tachibana Miho Takeda Juri Tatsumi Yoko Yoneda |   YhdysvallatAlison Bartosik Tamara Crow Erin Dobratz Rebecca Jasontek Anna Kozlova Sara Lowe Lauren McFall Stephanie Nesbitt Kendra Zanotto  |  |
| 2008 Peking tulokset |   VenäjäAnastasija Davydova Anastasiya Yermakova Mariya Gromova Natalia Ishchenko Elvira Khasyanova Olga Kuzhela Svetlana Romashina Anna Shorina Yelena Ovchinnikova |   EspanjaAlba María Cabello Raquel Corral Andrea Fuentes Thaïs Henríquez Laura López Gemma Mengual Irina Rodríguez Paola Tirados Gisela Morón |   KiinaGu Beibei Jiang Tingting Jiang Wenwen Liu Ou Luo Xi Sun Qiuting Wang Na Zhang Xiaohuan Huang Xuechen  |  |
| 2012 Lontoo tulokset |   VenäjäAnastasija Davydova Mariya Gromova Natalia Ishchenko Elvira Khasyanova Daria Korobova Alexandra Patskevich Svetlana Romashina Angelika Timanina Alla Shishkina |   KiinaChang Si Chen Xiaojun Huang Xuechen Jiang Tingting Jiang Wenwen Liu Ou Luo Xi Wu Yiwen Sun Wenyan |   EspanjaClara Basiana Alba Cabello Ona Carbonell Margalida Crespí Andrea Fuentes Thaïs Henríquez Paula Klamburg Irene Montrucchio Laia Pons  |  |
| 2016 Rio de Janeiro tulokset |   VenäjäVlada Chigireva Natalia Ishchenko Svetlana Kolesnichenko Aleksandra Patskevich Svetlana Romashina Alla Shishkina Maria Shurochkina Gelena Topilina Elena Prokofyeva |   KiinaGu Xiao Guo Li Li Xiaolu Liang Xinping Sun Wenyan Tang Mengni Yin Chengxin Zeng Zhen Huang Xuechen |   JapaniAika Hakoyama Yukiko Inui Kei Marumo Risako Mitsui Kanami Nakamaki Mai Nakamura Kano Omata Kurumi Yoshida Aiko Hayashi  |  |
  Lähde: TEAMS olympic.org. Viitattu 12.2.2017. (englanniksi)
Naiset > Pariuinti

|  Naisten pariuinti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1984 Los Angeles tulokset |   Tracie Ruiz  ja Candy Costie (USA) |   Sharon Hambrook  ja Kelly Kryczka (CAN) |   Saeko Kimura  ja Miwako Motoyoshi (JPN)  |  |
| 1988 Soul tulokset |   Michelle Cameron  ja Carolyn Waldo (CAN) |   Karen Josephson  ja Sarah Josephson (USA) |   Mikako Kotani  ja Miyako Tanaka (JPN)  |  |
| 1992 Barcelona tulokset |   Karen Josephson  ja Sarah Josephson (USA) |   Penny Vilagos  ja Vicky Vilagos (CAN) |   Fumiko Okuno  ja Aki Takayama (JPN) |  |
| 1996 ei olympiaohjelmassa | 1996 ei olympiaohjelmassa | 1996 ei olympiaohjelmassa | 1996 ei olympiaohjelmassa |  |
| 2000 Sydney tulokset |   Olga Brusnikina  ja Marija Kiseljova (RUS) |   Miya Tachibana  ja Miho Takeda (JPN) |   Fumiko Okuno  ja Aki Takayama (FRA)  |  |
| 2004 Ateena tulokset |   Anastasija Davydova  ja Anastasija Jermakova (RUS) |   Miya Tachibana  ja Miho Takeda (JPN) |   Alison Bartosik  ja Anna Kozlova (USA)  |  |
| 2008 Peking tulokset |   Anastasija Davydova  ja Anastasija Jermakova (RUS) |   Andrea Fuentes  ja Gemma Mengual (ESP) |   Saho Harada  ja Emiko Suzuki (JPN)  |  |
| 2012 Lontoo tulokset |   Natalja Ištšenko  ja Svetlana Romašina (RUS) |   Ona Carbonell  ja Andrea Fuentes (ESP) |   Huang Xuechen  ja Liu Ou (CHN)  |  |
| 2016 Rio de Janeiro tulokset |   Natalja Ištšenko  ja Svetlana Romašina (RUS) |   Huang Xuechen  ja Sun Wenyan  (CHN) |    Yukiko Inui  ja Risako Mitsui  (JPN)  |  |
  Lähde: DUETS olympic.org. Viitattu 12.2.2017. (englanniksi) Synchronized Swimming Women's Duet Medalists Sports-Reference. Arkistoitu 21.12.2009. Viitattu 10.11.2015. (englanniksi)
Naiset > Yksinuinti

|  Naisten yksinuinti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1984 Los Angeles tulokset |   Tracie Ruiz (USA) |   Carolyn Waldo (CAN) |    Miwako Motoyoshi  (JPN)  |  |
| 1988 Soul tulokset |   Carolyn Waldo (CAN) |   Tracie Ruiz (USA) |   Mikako Kotani (JPN)  |  |
| 1992 Barcelona tulokset |   Kristen Babb-Sprague  (USA)  Sylvie Fréchette (CAN) |  ei jaettu |   Fumiko Okuno (JPN)  |  |
  Lähde: Synchronized Swimming Women's Solo Medalists Sports-Reference. Arkistoitu 1.11.2009. Viitattu 10.11.2015. (englanniksi)
Kuunari

Ranskalainen kuunari Étoile.
Ahvenanmaalainen kuunari Linden.
Kuunari on kaksi- tai useampimastoinen pitkittäistakiloitu purjealus, jonka etummainen masto ei ole pitempi kuin taaempi tai taaemmat mastot. Etummainen masto eli fokkamasto voi olla osittain varustettu raakapurjeilla. Pitkittäistakila mahdollistaa aluksen käsittelyn pienemmällä miehistöllä verrattuna raakapurjeisiin vastaavankokoisessa aluksessa. Maailman suurin kuunari oli yhdysvaltalainen vuonna 1902 valmistunut Thomas W. Lawson, jossa oli seitsemän mastoa. Pienen miehistön vuoksi purjeiden nostamiseen tarvittiin moottorien apua.
Kahvelikuunari eli hoilo on alus, joka on takiloitu kahveli- ja latvapurjein ja jossa ei ole lainkaan raakapurjeita.[lähde? ]
Brigantiini on kaksimastoinen purjealus, jonka fokkamasto on täystakiloitu. Mikäli aluksen molemmat mastot ovat täystakiloituja, on kyseessä priki.[lähde? ]
Kuunarilaiva eli kuunariparkki on kolme- tai useampimastoinen alus, jonka keulamasto on varustettu raakapurjeilla ja iso- ja perämasto(t) kahveli- ja latvapurjeella. Kolmimastokuunarilaivaa kutsutaan myös barkentiiniksi.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuunari Wikimedia Commonsissa
Lumituuli

Lumituuli Oy on vuonna 1998 perustettu Suomen ensimmäinen kuluttajaomisteinen tuulivoimayhtiö. Sillä on yli 1000 osakkeenomistajaa, joilla on osakkuuden myötä oikeus ostaa yhtiön tuulivoimaa, jota tuotetaan vuonna 2014 valmistuneilla Lumijoella sijaitsevalla 2 MW voimalalla ja Iin Laitakarissa sijaitsevalla 800 kW voimalalla. Sähkön myynnissä Lumituuli toimii yhdessä Lumme Energia Oy:n Ekosähkö Oy:n kanssa. Lumituulen toimitusjohtajana toimii Jaakko Savolahti.
Lumituulen historia

Lumituuli Oy perustettiin helmikuussa 1998 Dodo ry:n piirissä tavoitteena tarjota kuluttajille mahdollisuus ostaa tuulivoimalla tuotettua sähköä ja edistää tuulivoiman hyödyntämistä Suomessa. Voimalan rakentaminen rahoitettiin osakeanneilla kerätyllä omalla pääomalla. Yhtiön ensimmäinen voimala, 660 kilowatin Vestas V47, pystytettiin maaliskuussa 1999 ja oli aikanaan Suomen suurin tuulivoimala. Rakennuskustannukset olivat noin miljoona euroa.  Myöhemmin yhtiö lähti osakkaaksi Energiansäästöpalvelu Enespa Oy:öön, jonka toimialana ovat energiansäästöinvestoinnit.
Yhtiö on jatkanut voimalahankkeiden kehittämistä ja järjestänyt uusia osakeanteja: vuonna 2008 järjestettiin kaksi osakeantia, toinen yleisölle ja toinen Ekosähkö Oy:lle ja St1 Oy:lle ja vuonna 2011 suuri osakeanti yleisölle, jossa kerättiin noin 0,5 miljoonaa euroa Sähkäle-voimalan uusimisprojektiin. Yhtiö kehitti suurta merituulipuistoprojektia tuulivoimalalle Oulunsalon ja Hailuodon väliselle merialueelle, mutta on luopunut tästä ympäristösyistä.
Vuonna 2013 Lumituuli aloitti uuden voimalan rakentamisen Iin Laitakariin. Voimala (Enercon E-53, 800 kW) valmistui maaliskuussa 2014 ja tuottaa 1900 MWh sähköä vuodessa. Uutena projektina yhtiö alkoi kehittää tuulivoimaa Helsinkiin. Lumituuli uusi myös keväällä 2014 ensimmäisen tuulivoimalansa Lumijoen Varjakassa. Lumituuli on kerännyt joukkorahoituksella noin 3,8 miljoonaa euroa vuosien varrella sekä osakeanneilla että lainaemissioilla.
Aiheesta muualla

Lumituulen www-sivut
Lumituuli Oy yhtiönä (porssitieto.fi)
Lauri Somppi

Lauri Somppi (s. 1980) on Laihialta kotoisin oleva suomalainen lentopalloilija. Pelipaikaltaan hän on passari.
Somppi pelaa 2008–2009 kaudella Vaasan Kiiston väreissä, Lentopallon 1-sarjassa. SM-liigassa hän on pelannut neljä kautta Kiiston riveissä, aina siihen asti kunnes joukkue putosi 1-sarjaan. Somppi oli yksi tärkeimmistä pelaajista Kiiston liiganousussa vuonna 2004.[lähde? ]
Lauri Stenroth

Lauri Pentti Johannes Stenroth (s. 29. elokuuta 1986 Janakkala) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen korkeushyppääjä. Hän edusti Janakkalan Janaa ja hänen valmentajanaan toimi vuodesta 2006 alkaen Juha Isolehto.
Sisäratojen SM-kilpailuista Stenroth saavutti pronssia korkeushypyssä vuonna 2010. Ennätyksikseen hän hyppäsi ulkoradoilla 210 cm (2007) ja sisäradoilla 208 cm (2010). Virallisiin kilpailuihin Stenroth ei ole osallistunut vuoden 2014 jälkeen.