stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erland Stenberg

Erland Stenbergin veistämä Frans Mikael Franzénin patsas vuodelta 1879.
Johan Erland Stenberg (21. syyskuuta 1838 Anttila, Kuivanto, Orimattila – 13. tammikuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kuvanveistäjä, joka tunnetaan Ouluun Pariisissa tekemästään Frans Mikael Franzénin patsaasta.
Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Elämäkerta

Stenbergin vanhemmat olivat suutari Salomon Stenberg ja Katarina Mikontytär. Hän oli ensimmäinen kotipitäjästään Orimattilasta opiskelemaan päässyt aateliin tai pappissäätyyn kuulumaton poika. Stenberg kävi Heinolan alkeiskoulun ja sitten kaksi luokkaa kolmiluokkaisesta Porvoon kymnaasista. Hän joutui eroamaan kymnaasista isänsä kuoltua vuonna 1861. Stenberg onnistui kuitenkin jatkamaan opiskelua Jyväskylän seminaarissa ja hän valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi 1867. Hän muutti valmistuttuaan Ruotsiin ja toimi opettajana kuuromykkien ja sokeiden koulussa Tukholmassa.
Opettajan työn ohessa Stenberg alkoi opiskella kuvanveistoa Tukholman Kuninkaallisessa vapaiden taiteiden akatemiassa. Hän saikin pian mainetta kuvanveistäjänä ja hän teki Ruotsin tiedeakatemian toimeksiannosta kemian professori Jöns Jacob Berzeliuksen, tähtitieteen professori Pehr Wilhelm Wargentinin sekä kasvitieteilijä Carl von Linnén muotokuvat. Vuonna 1872 Stenberg sai Suomen Taideyhdistyksen apurahan ja lähti sen turvin opiskelemaan ensin Kööpenhaminaan ja sitten Müncheniin, Roomaan ja Firenzeen. Matkoillaan hän sai vaikutteita antiikin taiteesta ja uusklassismista.
Stenberg teki 1870-luvun lopulla Aleksis Kiven hautamuistomerkin Tuusulaan sekä Frans Mikael Franzénin patsaan Ouluun. Hän palasi samoihin aikoihin Suomeen, asuen suurimman osan ajastaan Helsingissä. Stenberg toimi kuitenkin vielä 1886–1890 Jyväskylän lyseon piirustuksenopettajana sekä 1887–1888 Jyväskylän tyttökoulun piirustuksenopettajana.
Stenbergin puoliso vuodesta 1868 oli Alexandra Augusta Mathilda Bonsdorff (k. 1879).
Taideopinnot

Kungliga Akademien för de Fria Konsterna, Tukholma 1869–73
Det kongelige Akademiet for de Skønne Kunster, Kööpenhamina 1873–74
Opintoja Italiassa
Teokset

Aleksis Kiven hautamuistomerkki Tuusulassa, 1877
Alexis Kiven muotokuva Suomen Kansallisteatterissa, 1879
Frans Mikael Franzénin patsas Oulussa, 1879
Apostoli Paavali, Jyväskylän kaupunginkirkko, 1880-luku
Aiheesta muualla

Erland Stenbergin elämäkerta Kansallisbiografiassa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erland Stenberg Wikimedia Commonsissa
Eastern Goldfields Railway

| Eastern Goldfields Railway |
| --- | --- |

Perustiedot
Reitti:  Northam–Kalgoorlie
Rakennettu:  1880-luku
Tekniset tiedot
Raiteiden lkm:  1
Raideleveys:  1 435 mm
Sähköistys:  ei
Eastern Goldfields Railway (EGR) on  Northamin, Coolgardien ja Kalgoorlien yhdistävä rautatieosuus Länsi-Australian osavaltiossa Australiassa.
Rautatie rakennettiin alun perin 1800-luvulla yhdistämään sisämaassa sijaitsevat rikkaat kultakaivosalueet Perthin rannikkokaupunkiin. Tuolloin käytössä oli jo kapearaiteinen rautatie, Eastern Railway, joka yhdisti Perthin ja Northamin. Eastern Goldfields Railway rakennettiin tämän rataosuuden jatkoksi halki puoliaavikkoalueiden. Sen rinnalla sijaitsi myös Goldfields Water Supply Scheme -vesijohto. Sekä rautatien että vesijohdon pääsuunnittelijana toimi C. Y. O'Connor.
Vuonna 1917 Eastern Goldfields Railway yhdistettiin vastavalmistuneeseen Trans-Australian Railwayhin. Koska rautateillä oli käytössä eri raideleveydet, oli matkustajien vaihdettava junaa ja rahti siirtokuormattava Kalgoorliessa.
Liikenteellisesti Eastern Goldfields Railway oli päärataosuus, joka yhdisti Leonoraan ja Esperanceen johtavat sivuradat.
Vuonna 1968 rautatie leveäraiteistettiin normaaliraideleveydelle, ja raideleveyden vaihdon yhteydessä useita osia siitä rakennettiin kokonaan uudelleen. Uusi normaaliraiteinen rataosuus kulki pääasiassa vanhan kapearaiteisen rautatien pohjoispuolella. Uuden rataosuuden myötä myös Koolyanobbingissä sijaitseva rautakaivos sai raideyhteyden.
Peruskunnostus

Marraskuussa 2005 julkaistiin rahoituksen myöntäminen rataosan peruskunnostusta varten, mukaan lukien:
33,1 miljoonaa Australian dollaria puisten ratapölkkyjen betonisiksi vaihtoa varten Koolyanobbingin ja Kalgoorlien välisellä 76 kilometrin pituisella osuudella.
12 miljoonaa dollaria kahdeksan junakohtauspaikan sivuraiteiden pituuden kasvattamiseksi vähintään 1 800 metriin. Kohtauspaikat ovat Bodallin, Darrine, Wallaroo, Lake Julia, Grass Valley, Bungulla, Booraan ja Seabrook.
Doug Mitchell Thunderbird Sports Centre

| Doug Mitchell Thunderbird Sports Centre |
| --- | --- |
 Areena olympialaisten aikana.
Rakennuksen tiedot
Sijainti:   Brittiläinen Kolumbia
Koordinaatit:  49°15′39.98″N, 123°14′35.00″W
Rakennustyöt aloitettu:  Huhtikuu 2006
Avattu:  7. kesäkuuta 2008
Kustannukset:  $ 47,8 miljoonaa Kanadan dollaria
Arkkitehti:  Kasian Architecture
Aiemmat nimet:  UBC Thunderbird Arena
Käyttäjät
 Talviolympialaiset 2010 
Katsojakapasiteetti
 Jääkiekko: 6 800 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Doug Mitchell Thunderbird Sports Centre on jäähalli Kanadassa Brittiläisessä Kolumbiassa. Hallin rakennustyöt alkoivat huhtikuussa 2006 ja halli avattiin 7. kesäkuuta 2008. Hallissa pelattiin myös Vancouverin olympiakisoissa jääkiekkoa.
D’Estrées-luokka

| D’Estrées-luokka |
| --- | --- |
 D’Estrées

Tekniset tiedot
Uppouma:  2 428 t
Pituus:  95,00 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,00 m
Syväys:  5,39 m
Koneteho:  2-akselinen VTE, 8 Normand-kattilaa, 8 500 ihp
Nopeus:  20-20,5 solmua
Miehistöä:  235
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 5,5"/45 -tykkiä 4 × 3,9" tykkiä 8 × 47 mm tykki 2× 37 mm tykkiä
D’Estrées-luokka oli Ranskan laivaston kahden panssarikansiristeilijän muodostama alusluokka.
Alukset

Alukset oli suunniteltu palvelemaan merentakaisilla alueilla ja ne oli varustettu törmäyskeuloilla. Aluksilla oli lisäksi peräparveke ja kaksi kaukana toisistaan olevaa savuhormia sekä kolme ja myöhemmin kaksi mastoa. Ne olivat puupinnoitettuja ja niiden pohjat oli kuparoitu.
5,5 tuuman pääaseet oli sijoitettu etu- ja takakansille ja 3,9 tuuman apuaseet yläkannelle kyljissä oleville hyllyille kilpien taakse. Tulenjohtoa varten oli lyhyt tulenjohtotorni. Kaareva panssarikansi oli keskilaivassa 1,7-1,5 tuumaa paksu ja päissä 0,8 tuumaa. Aluksella ei ollut kaksoispohjaa eikä poikittaislaipioita.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| D’Estrées | Arsenal de Rochefort | maaliskuu 1897 | 27. lokakuuta 1897 | 1899 | poistettu 1922 |
| Infernet | Forges et Chantiers de la Gironde, Bordeaux | joulukuu 1896 | 7. syyskuuta 1899 | 1900 | ajettu matalikolle 1910 |
Dps

Dps  on bakteereissa esiintyvä proteiiniperhe. Dps on lyhenne englannista: DNA-binding protein from starved cells eli DNA:han sitoutuva nälkiintyneiden solujen proteiini. Nimensä mukaisesti osa Dps-proteiineista sitoutuu DNA:han. Dps-proteiinit suojaavat bakteeria stressitilanteissa muodostamalla DNA:n ympärille suojaavan rakenteen ja/tai sitomalla itseensä rautaa.
Raudan sidonta

Vapaa rauta muodostaa solussa haitallisia reaktiivisia happiyhdisteitä reagoidessaan vetyperoksidin kanssa. Esimerkiksi hydroksyyliradikaali syntyy niin kutsutussa Fenton-reaktiossa:
Fe2+ + H2O2 → Fe3+ + OH· + OH−
Hapellisessa ympäristössä elävä solu ei voi välttyä vetyperoksidilta. Myös rauta on miltei kaikille eliöille välttämätön alkuaine, sillä se on tärkeä osa muun muassa hengitysketjua. Nämä kaksi, vetyperoksidi ja rauta yhdessä kuitenkin muodostavat solulle uhan. Niinpä vetyperoksidista pyritään pääsemään eroon ja rautaa varastoidaan muun muassa ferritiineihin ja Dps-proteiineihin.
Rakenne

Dps-proteiinit koostuvat 12 samanlaisesta alayksiköstä. Kukin alayksikkö muodostuu neljästä α-kierteestä. Keskellä on ontto ydin, johon rauta (rautaa sitovissa perheenjäsenissä) varastoituu. Rauta siirtyy ytimeen proteiinin pinnalla sijaitsevien aukkojen kautta. Matkalla ytimeen kahdenarvoinen rauta (Fe2+) hapettuu kolmenarvoiseksi (Fe3+).
Dps-proteiinien rakenne muistuttaa lähes kaikissa eliöissä esiintyvien ferritiinien rakennetta. Ferritiinit varastoivat rautaa, jota niihin mahtuu enemmän, sillä ferritiinit koostuvat 24 alayksiköstä. Ferritiinien rautaa sitova aktiivinen keskus poikkeaa kuitenkin Dps-proteiinien aktiivisesta keskuksesta.
Esiintyminen

Dps-proteiineja esiintyy laajalti bakteereissa. Niitä on löydetty mm. maitohappobakteereista sekä arkeoneista. Erityisen tärkeitä Dps-proteiinit ovat niille streptokokeille, joilla ei ole ferritiinejä eikä tärkeitä vetyperoksidia hajottavia entsyymejä.
Nimeäminen

Osa Dps-proteiineista kantaa Dps-nimeä, kuten E. coli Dps (EcDps). Osalla perheenjäsenistä nimi voi olla harhaanjohtava kuten helikobakteerilla, jonka Dps-proteiinista käytetään nimeä neutrofiilejä aktivoiva proteiini NapA. Streptococcus mutans -bakteerin Dps-proteiinin nimi puolestaan on Dpr (Dps-like peroxide resistance protein, Dps:n kaltainen peroksidiresistanssiproteiini). Nimet juontuvat ajalta, jolloin Dps-proteiinien tutkimus oli nuorta, eikä Dps-perhettä ollut vielä nimetty.
Biologinen merkitys

Sitomalla rautaa Dps-proteiinit auttavat solua sietämään vetyperoksidia. Esimerkiksi valkosolut tai toiset bakteerit saattavat yrittää tuhota bakteereja vetyperoksidin avulla, jolloin korkeasta vetyperoksidinsietokyvystä on etua.
Dps-proteiinin rakenne.
Einari Roitto

Einari Roitto (1956)
Wilho Einari Roitto  (19. helmikuuta 1900 Kuopio – 6. elokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Roiton vanhemmat olivat rakennusmestari Wilho Roitto ja Hilda Nieminen ja puolisot 1929–1953 Anni Mauro, kauppaneuvosten Nikolai Mauro ja Pauli Mauro sisar, ja vuodesta 1954 Toini Inkeri Joentaus. Roitto tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1918 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1922. Hän oli Ab W. Gutzeit & Co:n, vuodesta 1927 Enso-Gutzeit Oy, palveluksessa yli 40 vuotta. Yhtiön Joensuun metsänhoitajapiirin apulaismetsänhoitaja Roitto oli 1922–1928, päällikkö ja piirimetsänhoitaja 1929–1947, laivasto-osaston päällikkö Savonlinnassa 1947–1953, ylimetsänhoitaja Imatralla 1954–1956 ja metsäpäällikkö Helsingissä 1956–1966. Rautatiehallituksen puutavaratoimiston Joensuun hankintapiirin päällikkö Roitto oli 1940–1942, Joensuun kaupungin polttoainepäällikkö 1941–1944, Joensuun vesitiealuepäällikkö 1942–1944 ja Oy Waldhof Ab:n toimitusjohtaja ja johtokunnan varapuheenjohtaja 1953–1963. Hän oli Joensuun kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen 1938–1947 ja Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1953–1954. Roitolla oli myös useita oman alansa ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1958.
Julkaisuja

Eräitä näkökohtia Saimaan vesistöalueen puutavaran kaukokuljetuksen kehittymismahdollisuuksista, 1954
Aiheesta muualla

Anu Talka: Einari Roitto Biografiasampo.
Efes (olut)

Pullo Efes-olutta.
Efes (Efes Pilsener) on turkkilaisen Efes-panimon tuote. Se on vaalea lagerolut, joka on saavuttanut kotimaassaan suosiota.
Panimon ja oluen nimi viittaa antiikin aikaiseen Efesoksen kaupunkiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Efes (olut) Wikimedia Commonsissa
EML Admiral Pitka

| EML Admiral Pitka |
| --- | --- |
 EML Admiral Pitka Helsingissä 2007

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Aalborg Værft, Tanska
Kölinlasku:  11. joulukuuta 1974
Laskettu vesille:  29. toukokuuta 1975
Palveluskäyttöön:  Tanska: 27. helmikuuta 1976 Viro:21. marraskuuta 2000
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 970 t
Pituus:  74,78 m
Leveys:  12,16 m
Syväys:  5,30 m
Koneteho:  7 440 hv
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  Tanska: 59 Viro: 8 upseeria ja 35 merimiestä
Aseistus
Aseistus:  1 x 76 mm K M/61 LvSA -laivatykki 2 x 37 mm kunnialaukaustykkiä 2 x 12,7 mm Browning M2HB syvyyspommiheitin 2 x 51 mm valaisuraketinheitintä 1 x helikopteri
EML Admiral Pitka (runkonumero A230) on Viron merivoimien lippulaiva. Alus on Tanskan lahjoittama  KDM Beskytteren (F340). Se on sijoitettu miinaviirikköön.
Valmistus

Alus tilattiin Aalborg Vaerftiltä Tanskasta, missä köli laskettiin 11. joulukuuta 1974. Se laskettiin vesille seuraavana vuonna 29. toukokuuta ja Tanskan laivasto otti aluksen palvelukseen 27. helmikuuta 1976.
Palvelus

Tanskan laivasto poisti aluksen palveluksesta 21. marraskuuta 2000 ja luovutetti sen samana päivänä edelleen Virolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä EML Admiral Pitka.
Aiheesta muualla

ENS Admiral Pitka (A230) (viroksi)
Doug Mohns

| Doug Mohns |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1933 Capreol, Ontario
Kuollut: 7. helmikuuta 2014 (80 vuotta) Reading, Massachusetts
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja / vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  84 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1953–1975
Seurat:  Boston Bruins (NHL) Chicago Black Hawks (NHL) Minnesota North Stars (NHL) Atlanta Flames (NHL) Washington Capitals (NHL)
Douglas Allen ”Diesel” Mohns (13. joulukuuta 1933 Capreol, Ontario, Kanada – 7. helmikuuta 2014 Reading, Massachusetts) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana ja laitahyökkääjänä.
Mohns pelasi NHL:ssä 22 kautta vuosina 1953–1975. Hän edusti tänä aikana Boston Bruinsia, Chicago Black Hawksia, Minnesota North Starsia, Atlanta Flamesia ja Washington Capitalsia.
Juniorina Mohns voitti kahdesti Memorial Cupin, vuosina 1951 ja 1953, pelatessaan Barrie Flyersissa.
Uransa parhaat kaudet Mohns pelasi Chicagossa, jossa hän oli vasen laitahyökkääjä kuuluisassa ”Scooter line” -hyökkäysketjussa yhdessä Stan Mikitan ja Kenny Wharramin kanssa.
NHL:n runkosarjassa Mohns pelasi 1390 ottelua. Hän teki niissä tehopisteet 248+462=710 ja sai 1250 jäähyminuuttia.
Mohns oli Washington Capitalsin seurahistorian ensimmäinen kapteeni.
Doug Murray

| Doug Murray |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1980 (ikä 44) Bromma, Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  109 kg
Pelinumero:  3
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–2015
Seurat:  Cleveland Barons (AHL) San Jose Sharks (NHL) Worcester Sharks (AHL) Djurgårdens IF (Allsvenskan) Pittsburgh Penguins (NHL) Montréal Canadiens (NHL) Kölner Haie (DEL)
NHL-varaus:  241. varaus, 1999 San Jose Sharks
Douglas Thomas Lars ”Doug” Murray (s. 12. maaliskuuta 1980 Bromma, Tukholma) on ruotsalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Murray pelasi yli 500 NHL-ottelua vuosien 2005 ja 2014 välisenä aikana pääosin San Jose Sharks -joukkueessa ja päätti uransa Saksan DEL-liigan Kölner Haie -seuran riveissä vuonna 2015.
Murrayn isoisä Lasse Björn on yksi Ruotsin jääkiekkohistorian tunnetuimmista pelaajista ja kuuluu IIHF Hall of Fame -kunniagalleriaan. Björn pelasi koko uransa Djurgårdens IF -seurassa ja se on myös Murrayn kasvattajaseura, joskin hän aloitti junioriuransa IK Götan riveissä. Maineikkaassa TV-pucken -junioriturnauksessa Murray pelasi Tukholman joukkueessa vuonna 1995.
Djurgårdenista Murray siirtyi ruotsalaispelaajille epätyypillistä reittiä Pohjois-Amerikkaan Yhdysvaltain itärannikon EJHL-junioriliigaan ja jatkoi NHL-varauksen jälkeen Cornellin yliopistoon toimien siellä joukkueen kapteenina ja tullen valituksi kahdesti yliopistosarjojen tähdistöjoukkueeseen.
Ammattilaisurallaan Murray edusti Ruotsin jääkiekkomaajoukkuetta sekä maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2008 että olympialaisissa vuonna 2010.
Jääkiekkouransa jälkeen Murray on esiintynyt TV3-kanavan Floridaan sijoittuvassa Parneviks-tositelevisiosarjassa päähenkilö Jesper Parnevikin tyttären Penny Parnevikin kumppanina.
Destroyer

| Destroyer Kiss |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 4. tammikuuta-5. helmikuuta 1976
 Julkaistu: 15. maaliskuuta 1976
 Formaatti: LP, CD, C-kasetti
 Tuottaja(t): Bob Ezrin
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 34.27
 Levy-yhtiö: Casablanca Records
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Listasijoitukset
  4.   6.   6.   11.   16.   17.   22.   36.
Kissin muut julkaisut
| Alive! 1975 | Destroyer 1976 | The Originals 1976 |
Singlet albumilta Destroyer
 ”Shout It Out Loud” Julkaistu: 1. maaliskuuta 1976  ”Flaming Youth” Julkaistu: 10. huhtikuuta 1976  ”Detroit Rock City” Julkaistu: 28. heinäkuuta 1976  ”Beth” Julkaistu: elokuussa 1976
Destroyer on yhdysvaltalaisen rockmusiikkia esittävän Kiss-yhtyeen neljäs studioalbumi. Albumi julkaistiin 15. maaliskuuta 1976 ja sen tuotti Bob Ezrin. Destroyerin myötä yhtyeen studioalbumien musiikillinen ilmaisu siirtyi aiempaa hiotummaksi, mihin Bob Ezrinin panos tuottajana vaikutti suuresti. Destroyer on myös ensimmäinen Kissin studioalbumi, jolla vaikuttaa yhtyeen ulkopuolisia muusikoita ja jolla yhtye käytti myös muiden lauluntekijöiden työstämiä kappaleita.
Destroyer debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistalla varsin heikosti 81. listasijalla. Albumin myynti kääntyi kuitenkin nousuun kappaleen "Beth" noustua hitiksi, ja vain hieman yli kuukautta myöhemmin Destroyer nousi Billboardin listalla jo sijalle 11. Albumi oli myös hyvin suosittu Kanadassa ja Euroopassa, jossa Kiss myös teki uransa ensimmäisen kiertueen pian albumin julkaisemisen jälkeen.
Albumilta julkaistiin Yhdysvalloissa neljä singleä: "Shout It Out Loud", "Flaming Youth", "Detroit Rock City" ja "Beth". Suurimman menestyksen ja huomion albumin singlejulkaisuista sai osakseen "Beth", joka ylsi Billboard Hot 100 -singlelistalla seitsemänneksi ja palkittiin People’s Choice Awardilla vuonna 1977.
Destroyer valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Taustaa

Vuonna 1973 perustetun Kissin kolme ensimmäistä studioalbumia Kiss (1974), Hotter Than Hell (1974) ja Dressed to Kill (1975) olivat saavuttaneet pienimuotoista menestystä Yhdysvalloissa. Kiss oli jo perustamisestaan lähtien hyvin suosittu ja tunnettu live-esiintyjä, mutta tästä huolimatta yhtyeen levynmyynti oli hyvin vaivalloista lähinnä sen vuoksi, ettei yhtye onnistunut kolmella ensimmäisellä studioalbumillaan vangitsemaan konserttiensa tunnelmaa albumiksi. Yhtyeen levy-yhtiö Casablanca Records oli kolmen ensimmäisen Kiss-albumin jälkeen lähellä konkurssia, mutta päätti tästä huolimatta ottaa valtavan taloudellisen riskin ja taltioida tuottaja Eddie Kramerin johdolla livealbumin Alive!.
Alive! julkaistiin vuoden 1975 syyskuussa ja albumin on myöhemmin todettu pelastaneen Casablanca Recordsin varmalta konkurssilta. Albumi debytoi marraskuussa Billboardin listalla heikosti 113. listasijalla, mutta vain kuukaudessa albumin myynti ehti kääntyä valtavaan nousuun ja nostaa albumin yhdeksännelle listasijalle. Siitä tuli ensimmäinen Kissin albumi, joka ylsi Yhdysvalloissa albumilistan kymmenen parhaan joukkoon. Albumin versio alun perin Dressed to Killillä julkaistusta kappaleesta "Rock and Roll All Nite" ylsi Billboardin singlelistalla 12. sijalle ja siitä muodostui sekä Kissin tavaramerkkilaulu ja kestohitti että yksi rockmusiikin merkittävimmistä ja tunnetuimmista kappaleista. Alive! löi Kissin lopullisesti läpi Yhdysvalloissa ja yhtye saavutti albumista uransa ensimmäisen kultalevyn joulukuussa 1975. Tammikuun 1976 lopussa albumi oli myynyt jo platinalevyn verran eli yli miljoona kappaletta pelkästään Yhdysvalloissa.
Alive!:n menestyksen johdosta Kiss uusi levytyssopimuksensa Casablanca Recordsin kanssa vuoden 1975 lopulla ja aloitti neljännen studioalbuminsa työstämisen vuoden 1976 alussa.
Kansikuva

Albumin kansikuvan piirsi sarjakuva- ja fantasiatöistään tunnettu taiteilija Ken Kelly. Hänen taiteensa oli kiinnittänyt Gene Simmonsin huomion ja hän pyysi Kellyä tekemään albumin kansikuvan. Kelly suostui, mutta hän halusi ensin nähdä Kissin esiintyvän jotta saisi tarvittavan inspiraation albumin kuvituksen maalaamiseen.
Kelly maalasi albumille lopulta kaksi eri kansikuvaa. Casablanca Records hylkäsi alkuperäisen maalauksen, koska sitä pidettiin liian uhkaavana liekehtivine kaupunkeineen. Lisäksi yhtyeelle oli lanseerattu albumin julkaisua ja kiertuetta varten täysin uudet esiintymisasut, mutta Kellyn ensimmäisessä maalauksessa yhtye oli kuvattu edellisissä asusteissaan. Tämän ohella Ace Frehleyn kasvonpiirteet eivät onnistuneet ensimmäisessä kansikuvassa halutulla tavalla. Yhtye oli Kellyn lopulliseen maalaukseen hyvin tyytyväinen, ja Kelly sai tehdä myös Kissin kuudennen studioalbumin, Love Gunin, kuvituksen. Sittemmin hän myös hyödynsi Destroyerin kansikuvan teemaa maalatessaan Manowar-yhtyeen studioalbumin Fighting the World kansikuvan
Kellyn alkuperäinen kansitaide päätyi sittemmin yhtyeen käyttöön vuonna 2012, kun Kiss julkaisi albumin tuottaja Bob Ezrinin uudelleenmiksaamana versiona Destroyer: Resurrected.
Kappalelista

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Päävokaalit | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Detroit Rock City | Paul Stanley, Bob Ezrin | Stanley | 5.17 |  |  |  |  |  |
| 2. | King of the Night Time World | Stanley, Kim Fowley, Mark Anthony, Ezrin | Stanley | 3.19 |  |  |  |  |  |
| 3. | God of Thunder | Stanley | Simmons | 4.13 |  |  |  |  |  |
| 4. | Great Expectations | Gene Simmons, Ezrin | Simmons | 4.24 |  |  |  |  |  |
| 5. | Flaming Youth | Ace Frehley, Stanley, Simmons, Ezrin | Stanley | 2.59 |  |  |  |  |  |
| 6. | Sweet Pain | Simmons | Simmons | 3.20 |  |  |  |  |  |
| 7. | Shout It Out Loud | Stanley, Simmons, Ezrin | Stanley, Simmons | 2.49 |  |  |  |  |  |
| 8. | Beth | Peter Criss, Stan Penridge, Ezrin | Criss | 2.45 |  |  |  |  |  |
| 9. | Do You Love Me? | Stanley, Fowley, Ezrin | Stanley | 3.40 |  |  |  |  |  |
| 10. | Rock and Roll Party | Simmons, Stanley, Ezrin | Instrumentaali | 1.25 |  |  |  |  |  |
Kappalelista > Destroyer: Resurrected (2012 remix)

| Kappalelista |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Detroit Rock City | 5.15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | King of the Night Time World | 3.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | God of Thunder | 4.17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Great Expectations | 4.24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Flaming Youth | 2.59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Sweet Pain | 3.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Shout It Out Loud | 2.51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Beth | 2.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Do You Love Me? | 3.40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Rock and Roll Party | 1.26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Sweet Pain (sisältää Ace Frehleyn alkuperäisen kitarasoolon)  | 3.18 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano > Kiss

Paul Stanley – rytmikitara, päälaulu kappaleissa "Detroit Rock City", "King of the Night Time World", "Flaming Youth", "Shout It Out Loud" ja "Do You Love Me?", taustalaulu
Gene Simmons – bassokitara, päälaulu kappaleissa "God of Thunder", "Great Expectations", "Sweet Pain" ja "Shout It Out Loud", taustalaulu
Ace Frehley – soolokitara, taustalaulu
Peter Criss – rummut, päälaulu kappaleessa "Beth", taustalaulu
Kokoonpano > Vierailevat esiintyjät

Dick Wagner – soolokitara kappaleissa "Flaming Youth" ja "Sweet Pain", akustinen kitara kappaleessa "Beth"
Harlemin poikakuoro – kuorolaulu kappaleessa "Great Expectations"
David ja Josh Ezrin – leikkivien lasten äänet kappaleessa "God of Thunder"