stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalmar Castrén
Elämä ja ura > Poliitikko

Nuorsuomalaisiin kuulunut Castrén toimi 1913–1917 Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Marraskuussa 1917 hänet nimitettiin kulkulaitosten ja yleisten töiden toimituskunnan päälliköksi P. E. Svinhufvudin johtamaan senaattiin. Sisällissodan alettua Castrén ja Svinhufvud jäivät piileskelemään punaisten hallitsemaan Helsinkiin, josta he pakenivat maaliskuussa 1918 kaapatulla jäänmurtaja Tarmolla Viroon. He palasivat valkoisten puolelle Vaasaan Saksan kautta, jolloin Castrén osallistui neuvotteluihin saksalaisten joukkojen lähettämisestä Suomeen valkoisten avuksi. Sodan jälkeen Castrén jatkoi kulkulaitostoimituskunnan jäsenenä vielä Paasikiven senaatissa vuoden 1918 marraskuuhun asti. Nuorsuomalaisen puolueen hajottua hän liittyi Kansalliseen Kokoomukseen.
Castrén oli 1920-luvulla merkittävä taustavaikuttaja kokoomuksessa. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 vaaleissa ja toimi 1928–1929 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Mantereen hallituksessa. Häntä ehdotettiin virkamieshallituksen pääministeriksi vuonna 1925 ja uudelleen Mäntsälän kapinan jälkeen vuonna 1932, mutta hän ei ollut kiinnostunut. Ajan mittaan hän etääntyi puoluepolitiikasta muutenkin. Castrén säilytti kuitenkin kiinnostuksensa maanpuolustusasioihin.
Elämä ja ura > Pääjohtaja

Castrén toimi 1919–1921 Yleisten töiden hallituksen puheenjohtajana ja 1919–1922 Rautatiehallituksen ylireviisorina. Hänet nimitettiin Rautatiehallituksen pääjohtajaksi 1. joulukuuta 1922, ja hän toimi tässä virassa kaksi vuosikymmentä.
Suomen rataverkko laajeni huomattavasti Castrénin pääjohtajakautena ja uusien ratojen rakentaminen vauhdittui. Vuosien 1918 ja 1939 välillä ratojen yhteispituus kasvoi 3 900 kilometristä 5 531 kilometriin. Sotavuosina rakentaminen tyrehtyi lähes kokonaan, mutta joitain sotilaallisesti tärkeitä rataosuuksia saatiin rakennettua itärajalle ja jatkosodan aikana miehitettyyn Itä-Karjalaan. Pääjohtajan työnsä ohella Castrén teki myös tutkimustyötä, esimerkiksi 1920-luvun alussa valtioneuvoston tilaamaan selvityksen Petsamoon rakennettavan mahdollisen rautatien taloudellisesta merkityksestä. Tämä rata jäi kuitenkin rakentamatta.
Castrén oli 1919–1946 valtion edustajana Tornatorin ja Enso-Gutzeitin hallintoneuvostoissa. Hän edisti vuonna 1941 toteutettua yhtiöiden yhdistämistä. Hän oli Henkivakuutusyhtiö Suomen hallintoneuvoston puheenjohtaja 1926–1946 ja Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsen 1916–1946 sekä puheenjohtaja 1944–1946. Hän oli myös 1921–1946 Raken, 1922–1946 palovakuutusyhtiö Imatran ja 1926–1946 Jokioisten–Forssan rautatie Oy:n johtokunnan puheenjohtajana. Castrén oli yksi konepajayhtiö Lokomon kolmesta perustajasta vuonna 1915. Hän oli vuosina 1923–1943 Suomen Matkailijayhdistyksen puheenjohtaja. Matkailijayhdistys rakennutti hänen puheenjohtajakaudellaan muun muassa Aulangon, Rovaniemen Pohjanhovin ja Pallastunturin hotellit. Lisäksi Castrén oli vuosina 1925–1934 Suomen Betoniyhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja.
Castrén oli puheenjohtajana useissa komiteoissa: Helsingin aseman kehittämisen, yliopiston ja Teknillisen korkeakoulun siirtoa käsittelevän komitean 1919, Posti- ja lennätinlaitoksen yhdistämiskomitean 1920 ja Matkailukomitean 1937–1938. Hän oli myös Suomalais-norjalaisen raja-asiain valtuuskunnan suomalainen puheenjohtaja 1922–1924.
Teoksia

Kemin–Rovaniemen rautatie (1903)
Petsamon radan taloudelliset edellytykset (1923)
Maantiet ja rautatiet (1931)
Jokioisten–Forssan rautatie 1898–1938 (1938)
Muistikuvia: suomalaisia kulttuurimuistelmia (1946)
Castrén kuului myös vuosina 1909–1922 julkaistun Tietosanakirjan toimituskuntaan osasta 2 alkaen.
Aiheesta muualla

Määttä, Vesa: / Castrén, Jalmar (1873–1946). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  1.11.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Jalmar Castrén Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Antti Tulenheimo (vt.) Eemil Hynninen | Suomen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri 1917−1918 1928−1929 | Seuraaja: Bernhard Wuolle Jalo Lahdensuo |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Suomeen palanneet senaattorit Castrén ja P. E. Svinhufvud 23. maaliskuuta 1918 Torniossa. Taustalla nykyisen Tornion kaupungintalon paikalla silloin ollut Hotelli Seurahuone, jossa he yöpyivät.
Itsenäisyyssenaatin elossa olleita jäseniä tammikuussa 1940, Jalmar Castrén keskellä.
Celestinus II

| Celestinus II |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Guido di Castello
Syntynyt: Città di Castello, Kirkkovaltio
Kuollut: 8. maaliskuuta 1144 Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  26. syyskuuta 1143
Paavius päättyi:  8. maaliskuuta 1144
Edeltäjä:  Innocentius II
Seuraaja:  Lucius II
 Nimikirjoitus
Celestinus II (k. 8. maaliskuuta 1144) oli paavina 26. syyskuuta 1143 – 8. maaliskuuta 1144. Hänen oikea nimensä oli Guido di Castello. Hän opiskeli Pierre Abélardin alaisuudessa.
Celestinus II oli paavina kaoottisessa tilanteessa, kun Rooma oli juuri julistettu tasavallaksi (Rooman kommuuni), ja hänen oli lähes mahdotonta toimittaa tehtäviään. Hänen lyhyeksi jääneen virkakautensa merkittävin päätös oli päästää Ranskan kuningas Ludvig VII pannasta ja poistaa kirkonkirous Ranskan yltä.
Celestinus on haudattu Lateraaniin, Vatikaanivaltioon.
HMS Falmouth

HMS Falmouth on ollut yhdeksän Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Falmouth (1652), 30-tykkinen alus
HMS Falmouth (1693), 58-tykkinen neljännen luokan alus
HMS Falmouth (1708), 50-tykkinen neljännen luokan alus
HMS Falmouth (1752), 50 -tykkinen neljännen luokan alus
HMS Falmouth (1807), kuunari
HMS Falmouth (1814), 22-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Falmouth (1910), Town-luokan kevyt risteilijä
HMS Falmouth (L34), Falmouth-luokan sluuppi
HMS Falmouth (F113), Rothesay-luokan sukellusveneentorjuntafregatti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Falmouth”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Cerium(III)

| Cerium(III)hydroksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  15785-09-8
PubChem CID:  85102
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ce(OH)3
Moolimassa:  191,14 g/mol
Cerium(III)hydroksidi (Ce(OH)3) on cerium- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.
Cerium(III)hydroksidia muodostuu, kun cerium(III)oksidi reagoi veden kanssa. Sitä voidaan saostaa myös emäksen avulla ceriumliuoksista usein amorfisena sakkana, joka muuttuu kuivatessa cerium(IV)oksidiksi. Se ei ole kovin pysyvä yhdiste, vaan hapettuu helposti esimerkiksi ilman vaikutuksesta cerium(IV)hydroksidiksi. Tämä tapahtuu violetinväristen sekavalenttisten välimuotojen kautta. Vetyperoksidin kanssa cerium(III)hydroksidi muodostaa erilaisia kompleksisia yhdisteitä, kuten oranssinvärisen yhdisteen Ce(OH)3·(OOH).
Kari Cavén

Waterfall, 2001, Malmö.
Kari Tapio Cavén (s. 13. maaliskuuta 1954 Savonlinna) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän edusti Suomea Venetsian biennaalissa vuonna 1995.
Cavén aloitti taidemaalarina, mutta siirtyi pian tekemään veistoksia kierrätetystä puu- metalli- ja muovimateriaalista. Cavénin teoksille on usein ominaista leikkimielinen kekseliäisyys.
Cavénin työt ovat usein paitsi maalauksia myös reliefejä tai veistoksia. Myös teosten humoristisilla nimillä on usein tärkeä merkitys.
Kari Cavén opiskeli maalausta Vapaassa taidekoulussa vuosina 1976–1977, sen jälkeen Taideteollisessa korkeakoulussa ja lopuksi Taideakatemian koulussa 1978–1982. Cavénin ensimmäinen yksityisnäyttely oli Kuopion taidemuseossa 1983.
Cavén on asunut Lallukan taiteilijakodissa.
Palkinnot ja tunnustukset

Vuoden nuori taiteilija -stipendinsaaja 1985
Ars Fennica -ehdokkuus 1992
Pro Finlandia, 2014
Suomen Taideyhdistyksen tunnustuspalkinto, 2018
Taiteilijaeläke, 2019 alkaen
Julkisia teoksia

Kokapell (1993), Wanåsin veistospuisto, Ruotsi
Konstväg (1998), Lögde-joki, Bjurholm, Ruotsi
Waterfall (2001), messinkihanat ja kaakeli, Malmö Ruotsi
Skogsdunge (2002), lipputangot, Umedalenin patsaspuisto
Mottagning (2004), lipputangot, Saab Arenan edessä Linköpingissä
Kraft uttryk, Linköpingin yliopisto
Eetu 2004, Tampereen kaupunki
Lyhyt Saari eli Short island (1997), Meilahti/Pikku-Huopalahti
Ihmeellinen luonto (2006), Kuukkelin päiväkoti, Oulu
Naughty ducks/Tuhmat Ankat (2007), puu, takorauta ja muovisäiliöt, Svenska kulturfonden, Helsinki
Luokkaretki 2008, Umedalienin patsaspuisto.
Koeputkiaikuinen, Helsingin yliopisto
Idag i morgen. alltid, Beiarn, Norja
Julkisia teoksia > Kuvia julkisista teoksista

Idag, imorgen, alltid 1992, Beiarn, Norja.
Cow Chapel, Wanåsin veistospuisto.
Lyhyt saari 1997 Pikku-Huopalahti Helsinki.
Skogsdunge 2002, Umedalenin patsaspuisto.
Eetu 2004, Pappila Tampere.
Luokkaretki 2008, Umedalienin patsaspuisto.
Kuu 2017, Iisalmi.
Tuoli-installaatio 2019, Kuhmo.
"Selfie" 2018, Uusi lastensairaala, Helsinki (takaseinällä).
Aiheesta muualla

Kari Cavén Kansallisgallerian kokoelmissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Kriminologia Suomessa

Veli Verkkoa (1893-1955 pidetään suomalaisen kriminologian perustajana.
Kriminologia on Suomessa ollut historiallisesti pieni tieteenala. Kriminologisen tutkimustoiminnan aloitti Suomessa sosiologi Veli Verkko (1893-1955), joka oli laajalti verkostoitunut silloisten johtavien kriminologien, kuten Edwin Sutherlandin kanssa. Rikostilastoja kerätessään hän huomasi, että viralliset rikostilastot kattavat vain osan tehdyistä rikoksista. Hän oli vaikuttamassa amerikkalaisen kriminologi Thorsten Sellinin kehittämän Sellinin lain muotoiluun, jossa esitettiin teoria siitä, miten suuri osa rikoksista jää rikostilastojen ulkopuolelle. Teorialla oli keskeinen rooli kriminologisen teorian luomisessa. Verkko oli kiinnostunut ennen kaikkea väkivaltarikollisuudesta, mikä oli tuolloin Suomessa muihin maihin nähden poikkeuksellisen laajaa. Verkon mukaan taustalla oli suomalaisen "rodun" perinnöllinen ominaisuus, mikä kytkee hänen tutkimuksensa myöhempään biososiaaliseen kriminologiaan. Myöhemmin biologinen tarkastelutapa jäi kuitenkin sivuun, kun suomalaisessa yhteiskuntatieteessä nousi valta-asemaan sosiologinen ympäristötekijöiden korostaminen.
Verkon kuoleman jälkeen suomalaisessa kriminologiassa korostui kriminaalipolitiikan tutkimus ja kriminologia alkoi sijoittua tieteenalana lähemmäksi oikeustiedettä ja sosiologiaa, minkä seurauksena se jä iosin niiden varjoon. Tutkimusta tehtiin pääasiassa Kriminologian ja oikeuspolitiikan instituutissa. Tänä aikana vallalla ollut sosiologinen suuntaus sivuutti biologisten selitysmallien hyödyntämisen ja suhtautuminen niihin oli kriittistä. Kriminologia oli keskeisessä roolissa, kun Suomessa toteutettiin 1960-luvulta alkaen laaja oikeuspoliittinen reformi, missä rikoksista saatavia rangaistuksia lievennettiin tuntuvasti. Suomalainen kriminologia oli tällöin keskeinen kriminaalipolitiikan suunnittelun väline.
2000-luvulla suomalainen kriminologinen tutkimus on laajentunut merkittävästi ja kriminologiassa on pyritty monitieteisiin lähestymistapoihin erotuksena aikaisempien vuosien kriminologiaan. Aiemalle suomalaiselle kriminologialle tyypillinen kriittinen suhtautuminen biososiaalisiin selitysmalleihin on väistynyt ja Suomessa on tehty myös niihin liittyvää tutkimustyötä. Suomen yliopistoissa on kriminologian maisteriohjelmat Helsingin ja Tampereen yliopistoissa. Tampereen yliopiston vuonna 2024 alkanut Kriminologian ja kriminaalipolitiikan maisteriohjelma painottaa Helsingin yliopiston vastaavaa maisteriohjelmaa enemmän kriminaalipolitiikan tutkimista ja väkivaltatutkimusta. Lisäksi Itä-Suomen yliopistossa on kriminologian tutkimusta ja tieteenalan professuuri.  Vuonna 2019 perustettiin Suomen Kriminologinen yhdistys, joka julkaisee vertaisarvioitua Kriminologia-lehteä ja järjestää ajoittain jäjestettäviä Kriminologian päiviä, joissa esitellään ajankohtaista kriminologista tutkimusta.
Catalaphyllia

| Catalaphyllia |
| --- | --- |
 Catalaphyllia jardinei
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Korallieläimet Anthozoa
Lahko::  Kivikorallit Scleractinia
Heimo::  Caryophylliidae
Suku::  Catalaphyllia  Wells, 1971
Katso myös
   Catalaphyllia Wikispeciesissä   Catalaphyllia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Catalaphyllia on kivikorallien suku, johon kuuluu ainakin yksi laji, vanhempien lähteiden mukaan kaksi lajia. Catalaphylliat ovat pitkälonkeroisia kivikoralleja, joita tavataan Indopasifisella merialueella. Niitä kasvatetaan myös riutta-akvaarioissa, joissa yleinen kauppanimi on Elegance.
Ulkonäkö ja koko

Jokaisella yksilöllä on useita selvästi erottuvia suuaukkoja, sinivihreä pohjalevy ja sen ympärillä huojuvat vihreät, siniset tai punertavat lonkerot, joiden avulla ne nappaavat ruokaa ja vievät sen kohti suuaukkoa. Pohjalevyn voimakas vihreä väri suojaa korallia ultraviolettisäteilyltä. Lonkeroiden kärjet voivat olla vaaleanpunaiset, valkoiset tai violetit.
Pyyntilonkeroita peittävät tuhannet knidosyytti- eli nematoblastipolttiaissolut. Niiden sisältämät poltinrakot eli nematokystit liipaisevat kosketusärsytyksen seurauksena ulos poltinsiiman päässä olevan pienen harppuunankaltaisen väkäsen, joka iskee solun sisäisen nestepaineen voimalla liian lähelle tulleeseen mahdolliseen saaliiseen tai viholliseen. Toisin kuin monilla muilla pitkälonkeroisilla kivikoralleilla, esimerkiksi Favia-suvulla, Catalaphyllia-korallien pyyntilonkerot ovat levällään päiväsaikaan. Catalaphyllia kykenee myös vetämään lonkeronsa kokonaan vaippansa sisään, mutta tekee sitä harvoin. Levällään olevat lonkerot vahingoittuvat helposti. Niinpä jos korallia haluaa siirtää valoisana aikana, kannattaa ennen siirtoa löyhytellä vettä lähellä korallia niin että se vetää lonkeroitaan kasaan.
Keskuslevy voi kasvaa halkaisijaltaan 60 cm leveäksi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Catalaphyllia-lajeja tavataan indopasifisella merialueella Seychelleiltä Vanuatulle ja Pohjois-Australiasta Etelä-Japaniin. Catalaphyllia-korallit elävät muta- tai hiekkapohjalla usein meriruohojen seassa. Niissä on yhteyttäviä symbioottisia leviä, minkä takia ne tarvitsevat paljon tai kohtalaisesti valoa. Niitä on tavattu kuitenkin jopa yli 40 metrin syvyydestä. Nuoret yksilöt elävät usein kiinni riutan kivirakenteessa, mutta vanhemmat voivat olla vapaasti hiekka- tai mutapohjalla. Riuttaan kiinnittyneinä kasvavat yksilöt kehittyvät poimullisemmiksi kuin vapaalla pohjalla elävät.
Käyttäytyminen, lisääntyminen ja hoito akvaariossa

Catalaphyllia jardinei -lajin eri värimuotoja pidetään meriakvaarioissa, missä niiden kauppanimi on Elegance Coral. Korallia pidetään nykyisin vaikeasti hoidettavana, ja monet yksilöt kuolevat muutamien kuukausien kuluessa siitä, kun ne on siirretty akvaarioon. Käsitys tämän lajin korallien helppohoitoisuudesta on muuttunut rajusti, ja vanhimmat lähteet pitävät sitä yhtenä helppohoitoisimmista korallilajeista. Yhdysvaltoihin viedyissä yksilöissä on tavattu sairautta, joka saattaa olla bakteerien aiheuttama. Tauti on osoitettu tarttuvaksi, ja tutkimuksissa sitä löydettiin luonnonvaraisina elävistä yksilöistä vain hyvin vähän.
Catalaphyllia-korallit saavat ravintoa symbioottisten, yhteyttävien zooxanthellae-levien avulla, mutta ne myös syövät ruokaa pari kertaa viikossa lonkeroidensa ollessa esillä. Sopivia akvaarioruokia ovat planktonvalmisteiden lisäksi katkaravun, kalan ja mustekalan liha, massiäyriäiset ja kidusjalkaiset.
Catalaphyllia-koralleille sopii hidas veden virtaus, ja vesioloina alhainen veden nitraattipitoisuus, kovuus 8-12 DKH ja kalsiumpitoisuus 380-400 ppm. Toisinaan, mahdollisesti huonojen vesi- tai virtausolojen takia, Catalaphyllia irrottaa pehmytkudoksensa tukirangastaan ja lähtee kellumaan vedessä uusille alueille. Se voi päätyä kauaksi ja elää pitkään, mutta ei ole havaintoja, että irrottautunut korallieläin enää koskaan kasvattaisi itselleen uutta tukirankaa.
Catalaphyllia-koralleja voidaan lisätä jakamalla, mutta kotiakvaariossa jakamispinnat tulehtuvat usein. Pehmytkudos on tunkeutunut syvälle tukirankaan, ja jakaminen onnistuu vain sopivalla sahalla - muut välineet murskaavat kudoksia leikkauspinnan lähellä liiaksi. Koralli voi jakaantua myös spontaanisti silmikoimalla, jolloin sen keskuslevyn reunoista kuroutuu pikkukoralleja irti. Suvullisesta lisääntymisestä ei ole systemaattisia havaintoja luonnonoloistakaan. Tiedetään että yhdyskunnat voivat joko lisääntyä hermafrodiittisesti ja laskea sukusolupaketteja ajelehtimaan planktonin mukana, tai hedelmöittyä siten että alkio kehittyy naarasyksilön kudoksen yhteydessä, mutta ei tiedetä, millaisissa olosuhteissa ja miksi ja koska yhdyskunnat käyttävät mitäkin lisääntymistapaa.
Catalaphyllia-korallien kauppaa säädellään CITES-sopimuksella, ja Indonesian myyntikiintiöitä on pienennetty rajusti 1990-luvun lopun jälkeen. IUCN on luokitellut sen vaarantuneeksi. Näiden korallien kerääminen on kielletty Australian eräillä alueilla.
Suhde muihin eliölajeihin

Vuokkokalat saattavat pitää Catalaphyllia-korallia kotipaikkanaan, jos varsinaista merivuokkoa ei ole saatavana.
Catalaphyllia-koralleissa saattaa elää loisina laakamatoja. Toisten ohjeiden mukaan niille ei kannata tehdä mitään. Toiset ohjeet suosittelevat joko luontaista torjuntaa laakamatoja syövien kalojen avulla tai korallin kastamista makeaan veteen, sillä laakamadot ovat herkempiä suolaisuuden vaihtelulle kuin korallit.
Muita haitallisia loisia ovat ravut ja kotilot. Useimmat pehmytkorallit, Euphyllia-kivikorallit ja jopa Caulerpa-levät voittavat kemiallisen taistelun ja tuhoavat vähitellen Catalaphyllia-korallin.
Lajit

Catalaphyllia jardinei
Catalaphyllia plicata (? mahdollisesti edellisen synonyymi)
Aiheesta muualla

McBirney, Carrie & Brough, Clarice: Elegance Coral – Elegant Coral, Wonder Coral Animal-World. Viitattu 13.11.2020. (englanniksi)
Catalaphyllia jardinei (Saville-Kent, 1893) Corals of the World. Viitattu 13.11.2020. (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2941597  Wikispecies: Catalaphyllia  ADW: Catalaphyllia  AFD: Catalaphyllia  GBIF: 2259225  iNaturalist: 87255  IRMNG: 1063372  ITIS: 53641  NCBI: 46747  Open Tree of Life: 838113  Paleobiology Database: 59590  uBio: 5756432  WoRMS: 206684 
Suuaukko esillä.
Lonkerot pitkinä (koralli syö)
Lonkerot lyhyinä (sama yksilö kuin yllä)
Felix Cavaliere

| Felix Cavaliere |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. marraskuuta 1944 (ikä 79) Pelham, New York, Yhdysvallat
Muusikko
Tyylilajit:  Pop, rock
Soittimet:  urut 
Levy-yhtiöt:  Bearsville 
Aiheesta muualla
www.felixcavaliere.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Felix Cavaliere (s. 29. marraskuuta 1944 Pelham) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan popyhtye The Young Rascalsin (myöhemmin The Rascals) laulajana ja urkurina. Hän toimi Eddie Brigatin ohella yhtyeen pääasiallisena laulunkirjoittajana. Cavaliere on yhtyeen hajoamisen jälkeen nauhoittanut myös sooloartistina ja työskennellyt musiikkituottajana. Hänet on valittu Rock and Roll Hall of Fameen ja Songwriters Hall of Fameen.
Elämä ja ura

Cavaliere syntyi Pelhamissa, New Yorkin osavaltiossa vuonna 1944. Hän sai nuoruudessaan oppitunteja klassiseen pianonsoittoon ja säveltämiseen Allaire School of Music -oppilaitoksessa. Hänen ensimmäisiä yhtyeitään olivat The Stereos sekä The Escorts, jonka hän perusti opiskellessaan Syracusen yliopistossa. Hän julkaisi yliopistoaikanaan paikallisella levy-yhtiöllä singlen ”The Syracuse”, josta tuli suosittu yliopistossa.
Ammattilaisuransa Cavaliere aloitti New Yorkissa Sandy Scottin taustamuusikkona. Pian hänet otettiin soittajaksi Joey Dee & The Starliters -yhtyeeseen, jonka jäseniä olivat myös laulaja Eddie Brigati ja kitaristi Gene Cornish.
Vuonna 1964 Cavaliere, Brigati ja Cornish perustivat yhdessä rumpali Dino Danellin kanssa oman yhtyeensä, jonka nimeksi tuli The Young Rascals. Danelli oli soittanut aiemmin muun muassa Lionel Hamptonin ja Little Willie Johnin yhtyeissä. Cavaliere ja Brigati toimivat yhtyeen laulajina ja pääasiallisina laulunkirjoittajina ja yhtye sai levytyssopimuksen Atlantic Recordsilta.
Vuonna 1967 The Young Rascals julkaisi Cavalieren ja Brigatin säveltämät singlet ”Groovin’” ja ”How Can I Be Sure?”. Jälkimmäinen kappale nousi Ison-Britannian singlelistan kärkeen vuonna 1972. Yhtyeen nimi lyhennettiin vuonna 1968 muotoon The Rascals. Myöhempiä hittejä olivat ”A Beautiful Morning”, ”People Got to Be Free”, ”See” ja ”Carry Me Back”.
The Rascalsin hajottua vuonna 1972 Cavaliere aloitti soolouran. Hän on myös toiminut tuottajana muun muassa Laura Nyrolle, Jimmy Spheerisille ja The Deadly Nightshadelle. Cavaliere valittiin The Rascalsin jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1997. Vuonna 2009 hänet valittiin Brigatin ohella Songwriters Hall of Fameen.
Diskografia > The (Young) Rascals

The Young Rascals (1966)
Collections (1967)
Groovin’ (1967)
Once Upon a Dream (1968)
Freedom Suite (1969)
See (1969)
Peaceful World (1971)
Search and Nearness (1971)
Diskografia > Sooloartistina

Felix Cavaliere (1974)
Destiny (1975)
Castles in the Air (1979)
Dreams in Motion (1994)
Nudge It Up a Notch (2008)
Midnight Flyer (2010)
Aiheesta muualla

Felixcavaliere.com, virallinen sivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Cavour (C550)

| Cavour |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fincantieri, Riva Trigoso
Kölinlasku:  17. heinäkuuta 2001
Laskettu vesille:  20. heinäkuuta 2004
Palveluskäyttöön:  2009
Tekniset tiedot
Uppouma:  27 100 t (kuormattu)
Pituus:  244 m
Leveys:  39 m
Syväys:  8,7 m
Koneteho:  118 000 shp
Nopeus:  28-29 solmua
Miehistöä:  451+ lentomiehistö 203+ esikunta 140+ maihinnousujoukot 400 majoitustilat 1 300
Cavour (runkonumero C550) on Italian laivaston lentotukialus. Alus on samalla laivaston suurin alus ja lippulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 22. marraskuuta 2000 Riva Trigososta Fincantierilta, missä rakennustyöt alkoivat 17. heinäkuuta 2001 yhtiön telakoilla Riva Trigosossa ja Muggianossa. Aluksen keski- ja peräosa laskettiin vesille 20. heinäkuuta 2004 Riva Trigosossa, mistä ne hinattiin Muggianoon. Riva Trigososta hinattuun osaan kiinnitettiin Muggianossa keulaosa sekä viimeisteltiin alus. Alus teki neitsytmatkansa koeajoissa joulukuussa 2006 ja luovutettiin Italian merivoimille 27. maaliskuuta 2008. Alus otettiin operatiiviseen palvelukseen vuotta myöhemmin.