stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toni Morrison
Teokset > Romaanit

Sinisimmät silmät.  (The Bluest Eye, 1970.)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0361-7
Sula.  (Sula, 1974.)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  Tammi, 1995.  ISBN 951-31-0360-9
Solomonin laulu.  (Song of Solomon, 1977.)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  Tammi, 1978.  ISBN 951-30-4408-4
Tervanukke.  (Tar Baby, 1977.)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  Tammi, 1982.  ISBN 951-30-5504-3
Minun kansani, minun rakkaani.  (Beloved, 1987.)  Suomentanut Kaarina Sonck. Helsinki:  Tammi, 1988.  ISBN 951-30-6905-2
Jazz.  (Jazz, 1992.)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  Tammi, 1993.  ISBN 951-31-0104-5
Paratiisi.  (Paradise, 1999.)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  Tammi, 1998.  ISBN 951-31-1298-5
Rakkaus.  (Love, 2003.)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-2945-4
Armolahja.  (A Mercy, 2008.)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4704-4
Koti.  (Home, 2012.)  Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki:  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-4704-4
Luoja lasta auttakoon.  (God Help the Child, 2015.)  Suomentanut Kaijamari Sivill. Helsinki:  Tammi, 2016.  ISBN 978-951-31-8758-3
Teokset > Lastenkirjat

The Big Box (2002)
The Book of Mean People (2002)
Teokset > Novellit

Recitatif (1983)
Teokset > Tietokirjallisuus

The Black Book (1974)
Playing in the Dark. Whiteness and the Literary Imagination (1993, suom. Soittoa pimeässä. Valkoihoisuus ja kirjailijan luova mielikuvitus.  Suomentanut Marja Alopaeus. Helsinki:  Tammi, 1996.  ISBN 951-31-0359-5 )
Race-ing Justice, En-gendering Power. Essays on Anita Hill, Clarence Thomas, and the Construction of Social Reality (toim.) (1992)
Birth of a Nation’hood: Gaze, Script, and Spectacle in the O.J. Simpson Case (toim.) (1997)
Remember. The Journey to School Integration (2004)
What Moves at the Margin. Selected Nonfiction (2008)
The Origin of Others (2017, suom. Toiseuden synty.  Suomentanut Koko Hubara & Astrid Swan. Helsinki:  Tammi, 2020.  ISBN 978-952-04-2666-8 )
Toni Morrison vuonna 1970.
Morrison puhumassa Chinua Acheben kunniaksi järjestetyssä tilaisuudessa 2008.
Rypsi

| Rypsi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kaalit Brassica
Laji::  rapa
Alalaji::  oleifera
Kolmiosainen nimi
 Brassica rapa subsp. oleifera  (DC.) Metzg. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rypsi (Brassica rapa Oleifera-ryhmä, Brassica rapa subsp. oleifera, ennen B. campestris) on  viljelykäyttöön otettu nauriin alalaji. Rypsi kuuluu ristikukkaisiin kasveihin ja sillä on keltaiset kukinnot.
Rypsin siemenistä puristetaan öljyä, jota käytettiin aikaisemmin lamppujen polttoaineena ja nykyisin ruokaöljynä. Sivutuotteena syntyy valkuaispitoista puristetta, jota voidaan käyttää eläinten rehuna. Rypsipuristeesta voidaan valmistaa  rypsirouhetta, jossa on huomattavasti vähemmän rasvaa kuin puristeessa.
Pohjoisemmassa menestyvä rypsi muistuttaa ulkonäöltään paljon rapsia, joka on lantun alalaji. Kasvit erottaa toisistaan siitä, että rypsin kukinnossa aukeavat ensimmäisinä ylimmäiset ja rapsin kukinnossa alimmaiset kukat.
Historia

Rypsiä on viljelty Kiinassa ja Intiassa jo 1500 eaa. Siitä tehtiin lamppuöljyä 1800-luvulle asti. Suomessa sitä alettiin viljellä laajemmin vasta 1980-luvulla.
Viljely

Rypsiä voidaan viljellä samalla paikalla korkeintaan kerran viidessä vuodessa. Kevätrypsiä voidaan viljellä Etelä- ja Länsi-Suomessa lähinnä Vaasa-Tampere-Joensuu -linjalle asti. Sen kasvuaika on noin 105 päivää. Etelämpänä voidaan viljellä myös syysrypsiä.
Suomalaisen rypsin viljelyssä käytettiin ennen mehiläisille ja muille pölyttäjille haitallisia neonikotinoidi-nimisiä torjunta-aineita. Euroopan unioni asetti ne käyttökieltoon vuonna 2013, eikä niiden käytölle ole vuoden 2018 jälkeen enää myönnetty poikkeuslupia.
Aiheesta muualla

Agronet (Arkistoitu – Internet Archive)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Brassica rapa subsp. oleifera:  Wikidata: Q3337246  Wikispecies: Brassica rapa subsp. oleifera  APNI: 199199  EPPO: BRSRO  EUNIS: 163275  GBIF: 3042716  GRIN: 319648  iNaturalist: 59790  IPNI: 60452336-2  ISC: 10117  NBN: NHMSYS0000456607  NCBI: 145471  NZOR: 20cae387-9ea2-4c99-ba26-d076e45f3076  Observation.org: 140878  Open Tree of Life: 240937  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:60452336-2  Tropicos: 50197763  WFO: wfo-0000743428  Laji.fi: MX.38495 
Brassica rapa:  Wikidata: Q3384  Wikispecies: Brassica rapa  AoFP: 1812  APA: 1219  APDB: 78032  APNI: 66663  BioLib: 39225  Calflora: 1145  Cal-IPC: brassica-rapa  CoL: N83Q  eFloraSA: Brassica_rapa  EoL: 583898  EPPO: BRSRR  EUNIS: 163695  FloraBase: 2999  FNA: 200009273  FoAO2: Brassica rapa  FoC: 200009273  GBIF: 3042677  GRIN: 7685  iNaturalist: 53271  IPA: 5209  IPNI: 279485-1  IRMNG: 11023864  ISC: 121115  ITIS: 23063  MichiganFlora: 616  NatureServe: 2.139976  NBN: NBNSYS0000002802  NCBI: 3711  NSWFlora: Brassica~rapa  NZOR: 6d126350-af01-4494-a586-51d8fc435483  Observation.org: 6482  Open Tree of Life: 833632  PFI: 1651  Plant List: kew-2682652  PLANTS: BRRA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:279485-1  RHS: 106082  SANBI: 2888-9  Tropicos: 4100074  VASCAN: 3925  VicFlora: cf732e21-07b8-4b0c-a415-986ad31a5be3  WisFlora: 2786  WFO: wfo-0000571544  Laji.fi: MX.38493 
Rypsipelto Parikkalan Savikummunsalolla.
Olle Tandberg

| Olle Tandberg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Olof Peder Tandberg
Syntynyt: 12. lokakuuta 1918 Tukholma
Kuollut: 26. joulukuuta 1996 (78 vuotta) Nacka
Kansalaisuus:  Ruotsi
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Olle
Pituus:  190 cm
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  30
Voitot:  23
– tyrmäysvoitot:  11
Tappiot:  6
Ratkaisemattomat:  1
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten amatöörinyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten amatöörinyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten amatöörinyrkkeily.EM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten amatöörinyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Milano 1937 | raskassarja |  |
|  Hopeaa | Dublin 1939 | raskassarja |  |
Olof Peder ”Olle” Tandberg (12. lokakuuta 1918 Tukholma – 26. joulukuuta 1996 Nacka) oli ruotsalainen nyrkkeilijä, jonka amatööriura ajoittui 1930-luvulle ja ammattilaisura 1940-luvulle.
Nyrkkeilyura amatöörinä

Olle tandberg aloitti nyrkkeilyuransa tukholamlaisen Djurgårdens IF:n riveissä. Olle Tandberg osallistui 18-vuotiaana vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin nyrkkeilyn raskaassa sarjassa. Hän eteni kolmannelle kierrokselle, jossa unkarilainen Ferenc Nagy voitti hänet pistein.
Berliinin olympialaisten jälkeen Tandberg saavutti amatöörinä Euroopan mestaruuden 1937. Hän voitti ensin pisteillä sveitsiläisen Schluneggerin ja sitten norjalaisen Erling Nilsenin. Loppuottelussa vastaan tuli edellisen vuoden Berliinin olympailaisten mestari saksalainen Herbert Runge, jonka Tandberg voitti pistein.
Huhtikuussa 1938 Tandberg ja Runge ottelivat uudelleen Berliinissä paikasta edustaa Eurooppaa Yhdysvaltoja vastaan käytävässä ottelussa. Runge voitti tällä kertaa tuomariäänin 2-1 ja sai Euroopan joukkueen edustusoikeuden. Tammikuun lopulla 1939 Runge ja Tandberg kohtasivat uudelleen Saksa-Ruotsi -maaottelussa Hampurissa. Siinä puolestaan Tandberg todettin paremmaksi tuomariäänin 2-1.
Huhtikuussa 1939 käytiin nyrkkeilyn EM-kisat Irlannin Dublinissa. Aluksi Tandberg voitti isäntämaan edustajan ja kohtasi välierissä jo neljännen kerran Saksan Rungen. Tandberg otti kolmannen voittonsa Rungesta ja eteni loppuotteluun, jossa hän kohtasi Italian Nemesio Lazzarin voittaen pistein. Näin Tandberg oli toisen kerran raskaan sarjan Euroopan mestari..
Olle Tandberg otteli amatööriurallaan kaikkiaan 100 ottelua, joista hävisi vain kuusi. Niistä 17 oli maaottelua voittaen niistä jokaisen vuosina 1936-1940. Suomalaisia tappion kokeneita maaotteluvastustajia olivat Toivo Zidbäck (1936), Erik Haavisto (1937), Keijo Karppinen (1939 ja 1940). Karppista vastaan käyty ottelu joulukuussa 1940 oli Tandbergin viimeinen amatööriuralla.
Nyrkkeilyura ammattilaisena

Vuonna 1941 hän siirtyi ammattilaiseksi. Ensimmäisessä ottelussa tammikuussa 1941 hän kohtasi Göteborgissa saksalaisen Jakob Schönrathin ja voitti hänet teknisellä tyrmäyksellä. Maaliskuussa 1941 uusintaottelu käytiin Berliinissä, ja Tandberg voitti Schönrathin tällä kertaa pistein. Seuraavissa otteluissa vastaan tulivat Italian Luigi Musina Göteborgissa Tandbergin saavuttaessa pistevoiton, Stuttgartissa Saksan huippunyrkkeilijä Arno Kölblin ottelun päättyessä ratkaisemattomaan ja Berliinissä edelleen Saksan Walter Neusel, jolle Tandberg koki ensimmäisen ammattilaistappion. Heinäkuussa 1942 Tandberg koki toisen tappion otellessaan Italian Musinaa vastaan Roomassa. Huolimatta tappioistaan Tandberg pääsi 30. toukokuuta 1943 käytyyn EM-titteliotteluun belgialaista Karel Sysiä vastaan, jonka Tandberg voitti pistein 15-eräisessä ottelussa Tukholman Råsundan jalkapallostadionilla yli 40 000 katsojan edessä. Raskaansarjan ammattilaisten EM-arvo oli jäänyt avoimeksi, kun Saksan Max Schmeling ei pystynyt enää puolustamaan heinäkuussa 1939 voittamaansa titteliä osallistuttuaan käynnistyneeseen maailmansotaan ja loukattuaan itseään sodan aikana. Puoli vuotta myöhemmin marraskuussa 1943 otellussa EM-uusintakamppailussa Brysselissä Sys vei voiton pistein ja sai näin Euroopan mestaruuden takaisin. Tämä oli Tandbergin viimeinen sota-ajan kamppailu.
Kesäkuussa 1946 Tandberg otteli englantilaista Jack Londonia vastaan saavuttaen pistevoiton. Ruotsalaista John Nilssonia vastaan hän otteli syksyllä 1946 Ruotsin raskaansarjan ammattilaistittelistä. Helmikuussa 1947 vastaan asettui Göteborgissa kolmatta kertaa vastaan italialainen Luigi Musina, jota vastaan hän saavutti pistevoiton. Huhtikuussa 1947 Randberg otti nopean tyrmäysvoiton entisestä Euroopan mestarista Itävallan Heinz Lazekista. Kesällä ja syksyllä 1947 vastaan tulivat Tukholmassa amerikkalaiset Joe Baksi ja Aaron Wilson, joista molemmista tuli voitot, vaikka amerikkalaiset olivat maailmanlistalla edellä Tandbergia. Tammikuussa 1948 Olle Tandberg otteli ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa, New Yorkin Madison Square Gardenissa. Vastassa oli amerikanitalialainen Joey Maxim, josta tuli myöhemmin alemman raskaansarjan maailmanmestari. Tandbergia nopeampana Maxim otti pistevoiton 10-eräisessä ottelussa.
Tandberg otteli viimeisen ammattilaisottelunsa 14. elokuuta 1949 Tukholmassa Råsundan jalkapallostadionilla 43 000 katsojan edessä amerikkalaista Jersey Joe Walcottia vastaan, joka voitti Tandbergin teknisellä tyrmäyksellä ottelun 5. erässä. Walcottista tuli myöhemmin vuonna 1951 ammattilaisten raskaansarjan maailmanmestari. Mahdollinen voitto olisi saattanut viedä Tandbergin MM-otteluun silloista raskaansarjan maailmanmestari Joe Louisia vastaan.
Walcott-tappion jälkeen Tandberg päätti nyrkkeilyuransa. Ammattilaisena Olle Tandberg otteli kaikkiaan 30 kertaa, joista hän voitti 23, koki tappion kuusi kertaa ja yksi ottelu päättyi ratkaisemattomaan.
Tandberg oli edesauttamassa Ruotsin seuraavan raskaansarjan tähden Ingemar Johanssonin uralla, kun hän syksyllä 1952 kiersi kisaamassa näytösotteluita ammattilaiseksi siirtyneen Ingon kanssa eri puolilla Ruotsia.
Oulun ortodoksinen hiippakunta

| Oulun ortodoksinen hiippakunta |
| --- | --- |
 Pyhän Kolminaisuuden katedraali tammikuussa 2010
Kirkkokunta:  Ortodoksisuus
Osa kirkkoa:  Suomen ortodoksinen kirkko
Seurakuntia:  2
Luostareita:  –
Jäseniä:  8 849 (31.12.2024)
Perustettu:  30. marraskuuta 1979
Erotettiin:  Helsingin ortodoksisesta hiippakunnasta
Metropoliitta:  Avoin, tehtävien hoitaja Haminan piispa Sergei (Rajapolvi)
Tuomiokirkko:  Pyhän Kolminaisuuden katedraali
Virallinen sivusto
Suomen ortodoksisen kirkon hiippakunnat ja seurakunnat.
Oulun hiippakunta on vuonna 1980 perustettu Suomen ortodoksisen kirkon hiippakunta. Hiippakunta perustettiin sittemmin jo haudatun kirkkokunnan autokefaliahankkeen takia.
Oulun hiippakunnan keskuspaikkana on Oulu ja hiippakunnan piispan arvonimi on Korkeasti Pyhitetty Oulun metropoliitta. Piispan virassa oli viimeksi vuodesta 2015 vuoteen 2024 metropoliitta Elia.
Seurakuntia hiippakunnassa on kaksi:
Pohjois-Suomen ortodoksinen seurakunta
Tampereen ortodoksinen seurakunta
Kiuruveden ortodoksinen seurakunta kuului aiemmin Oulun hiippakuntaan, mutta se liitettiin osaksi Karjalan hiippakuntaa seurakuntaliitoksessa Iisalmen ortodoksiseen seurakuntaan vuonna 2016. Tampereen seurakunta siirtyi Helsingin hiippakunnasta Oulun hiippakuntaan vuoden 2020 alusta. Vaasan ortodoksinen seurakunta liittyi vuoden 2021 alussa Tampereen ortodoksisen seurakunnan kappeliseurakunnaksi.
Historia

Ajatus Oulun hiippakunnan perustamisesta syntyi vuonna 1978, kun Suomen ortodoksisen kirkon silloinen arkkipiispa Paavali käynnisti uudelleen kirkon sisäisen keskustelun autokefalian tavoittelemisesta. Edellytyksenä tähän oli piispojen lukumäärän korottaminen neljään piispaan, mihin Paavali ehdotti ratkaisuksi mm. kolmannen hiippakunnan luomista. Hanke eteni nopeasti. Tammikuun 8. päivänä vuonna 1979 kutsuttiin koolle ylimääräinen kirkolliskokous, joka otti asian käsiteltäväkseen. Hankkeella oli myös vastustajia, heistä kenties näkyvimmän ollessa Helsingin metropoliitta Johannes, joka näki aloitteen kritiikkinä nykyisten piispojen työlle. Lisäksi hän sanoi uuden hiippakunnan olevan tarpeeton, sillä pohjois-suomen kristittyjen elämästä pystyttiin huolehtimaan myös Helsingistä käsin.
Vastustuksesta huolimatta kirkolliskokous hyväksyi hiippakunnan perustamisen äänin 29-3. Kokoukseen saapunut Konstantinopolin ekumeenisen patriarkan edustaja antoi siunauksensa hankkeelle. Uuden hiippakunnan metropoliitaksi valittiin silloinen Joensuun piispa Leo.
Historia > Uuden seurakunnan alkuvuodet (1980-1990)

Hiippakunta sai ensimmäisen toimistonsa, kun Tuiran kaupunginosasta vuokrattiin metropoliitalle ja seurakunnan pappiskandidaatille kerrostaloyksiö työskentelytilaksi. Metropoliitta Leo kiersi heti työnsä aluksi aktiivisesti ympäri hiippakuntaansa tutustuen kaikkiin sen seurakuntiin ja niiden moninaisiin rakennushankkeisiin. Lisäksi hän työskenteli Pyhien Sergein ja Hermanin veljeskunnan sekä Lintulan Luostarin Ystävien parissa, joiden kummankin puheenjohtajaksi hänet oli valittu. Arkkipiispalle tuotujen huolien joukosta nousi esille erityisesti laajan hiippakunnan tiedotusvaikeudet. Tätä ongelmaa korjaamaan perustettiin oma hiippakuntalehti Paimen-Sanomat, jonka ensimmäinen numero ilmestyi syyskuussa 1981.
Heti seurakunnan perustamisen jälkeen oltiin alettu suunnitella omaa hiippakuntakeskusta. Hanke etenikin nopeasti, ja seurakunnalle hankittiin tilat Nummikadulle, Vanhatullin ja keskustan rajalle rakennettavasta kerrostalosta. Keskus siunattiin käyttöön kahdessa vaiheessa; vuonna 1982 sen asuintilat sekä seuraavana vuonna kappeli ja edustustilat. Lopullisessa hiippakuntakeskuksessa olivat metropoliitan edustustilat ja asunto, taloudenhoitajan asunto, pyhien Basileios Suuren, Gregorios Teologin sekä Johannes Khrysostomoksen muistolle pyhitetty kappeli sekä kansliatilat, jotka käsittävät työhuoneita, aulan, arkiston sekä kirkkopukuvaraston.
Metropoliitta Leo otti sydämelleen hiippakuntansa koltansaamelaisen vähemmistön asiat. Hän kutsui uhanalaisen koltansaamen osaajista työryhmän, joka alkoi kääntämään kirkollisia tekstejä koltansaameksi. Ensimmäisinä valmistuivat rukouskirja vuonna 1983 sekä Johanneksen evankeliumi vuonna 1988. Käännöstyötä rahoittivat Suomen Pipliaseura sekä Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto. Metropoliitta Leo ja hiippakunnan alueella toimiva Koltta-asiain kannatusyhdistys olivat vaikuttamassa myös Inarin Nellimin Pyhän kolminaisuuden ja pyhän pyhittäjä Trifon Petsamolaisen kirkon rakentamisessa.
Vuonna 1985 perustettiin Oulun ortodoksinen hiippakuntakuoro, joka niitti mainetta erityisesti toisen taiteellisen johtajansa, Elias Palolan aikana, kun se konsertoi laajasti niin Suomen alueella kuin kansainvälisestikin. Vuonna 1987 kuoro sijoittui kolmanneksi Puolan Hajnówkassa pidetyillä kuorofestivaaleilla.
Vuonna 1988 Perustettiin Oulun ortodoksisen hiippakunnan säätiö. Sen peruspääoma muodostui seurakunnalle annetuista huomattavista testamenttilahjoituksista. Säätiö alkoi aktiivisesti tukemaan hiippakunnan alueella tapahtuvaa ortodoksista kulttuuri-, opiskelu- ja tutkimuselämää sekä sen alueella elävien ortodoksisten vähemmistöjen, kuten kolttasaamelaisten henkisiä ja sosiaalisia hankkeita. Keinoiksi tähän päätettiin stipendien, avustuksien ja tunnustuspalkintojen myöntäminen.
Historia > 1990-luku

Haapajärven Karjalahteen perustettiin vuonna 1992 Ekumeeninen Pyhän Kolminaisuuden Veljesyhteisö. Veljestön tarkoituksena oli toteuttaa ortodoksien, luterilaisten ja katolilaisten kristittyjen ekumeniaa yhteisen luostarielämän kautta. Kuusi vuotta toimittuaan veljestö muutti Pyhäjärven kaupungin entisen vanhainkodin tiloihin. Lisäksi vuokrattiin kaksi rakennusta joiden tiloja käytettiin jo Haapajärvellä suosituksi osoittautuneeseen matkailutoimintaan. Veljestö sai toimintansa aikana runsaasti kiitosta matkailutoiminnastaan sekä harjoittamastaan hyväntekeväisyystyöstä.
Lapin alueen kirkkorakennuksia ja rukoushuoneita remontoitiin ahkerasti 1990-luvulla. Rovaniemen Pyhän apostoli Andreaksen kirkko peruskorjattiin, samoin kuin Sevettijärven Sevettijärven pyhän pyhittäjä Trifon Petsamolaisen kirkko. Viimeisenä valmistui Ivalon pyhän Nikolaoksen kirkon peruskorjaus vuonna 1996.
Iisalmessa pidetyssä ylimääräisessä kirkolliskokouksessa 1996 metropoliitta Leo valittiin Helsingin hiippakunnan piispaksi äänin 22-14. Näin Oulun hiippakunnan ensimmäisen metropoliitan aikakausi tuli päätökseensä. Helsingin piispanvaalin hävinnyt Ambrosius valittiin Oulun hiippakunnan uudeksi metropoliitaksi saman vuoden syyskuussa. Virkaanastujaiset Oulun pyhän kolminaisuuden katedraalissa olivat näyttävä ja merkittävä tapahtuma, jossa oli mukana monia kirkollisen kentän näkyviä nimiä, kuten Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispa Olavi Rimpiläinen ja Tukholman metropoliitta Pavlos, Konstantinopolin patriarkka Bartolomeoksen edustaja.
Metropoliitta Leon aikana tehty kirkkojen kunnostustyö jatkui edelleen. Ambrosius vihki uudelleen käyttöön remontoidut Paltamon Jumalanäidin kuolonuneen nukkumisen tsasounan ja Kokkolan Pyhien Simeonin ja Hannan rukoushuoneen.
Historia > 2000-luku

Hiippakunta sai  vuonna 2002 historiansa kolmannen metropoliitan, kun 52-vuotias Panteleimon valittiin virkaan ilman vastaehdokasta. Edellinen piispa Ambrosius oli siirtynyt saman vuoden tammikuussa Helsingin hiippakunnan johtoon.
Kirkkorakennusten parissa tehtävä työ jatkui, kun Raahenseudun ortodokseille järjestyi oma rukoushuone kaupungin vuokrahuoneistosta. Oulussa taas remontoitiin Pyhän kolminaisuuden katedraalin sisätiloja vuonna 2003, minkä yhteydessä alueen ikonimaalarit koristelivat kirkon uuden ikonostaasin. Sotkamossa vihittiin käyttöön uusi tsasouna ja Kajaanissa saatiin päätökseen viisitoista vuotta kestäneet Kristuksen kirkastumisen kirkon sisäseinämaalaustyöt.
Suuren suosion saanut Pyhän Kolminaisuuden Veljesyhteisö lopetti äkillisesti toimintansa loppusyksystä 2005, kun yhteisön perustaja munkki Kristoforosta alettiin epäillä kahdeksasta seksuaalirikoksesta. Syytteiden paljastuttua muu yhteisö vetäytyi paikkakunnalta. Kristoforos tuomittiin teoistaan Haapajärven käräjäoikeudessa kuuden vuoden ehdottomaan vankeuteen. Metropoliitta Panteleimon kommentoi tapausta murheelliseksi.
Piispat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Oulun metropoliitat
| Nimi | Vuodet virassa |  |  |  |
| Leo | 1980–1996 |  |  |  |
| Ambrosius (Jääskeläinen) | 1996–2002 |  |  |  |
| Panteleimon (Sarho) | 2002–2013 |  |  |  |
| Elia (Wallgrén) | 2015–2024 |  |  |  |
Aiheesta muualla

Oulun hiippakunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi), (ruotsiksi), (koltansaameksi), (venäjäksi)
Diego Maradona
Tausta ja lapsuus

Diego Armando Maradona Franco syntyi 30. lokakuuta 1960 köyhälistön asuinalueella Villa Fioritossa. Hän oli Diego Maradona vanhemman (don Diegon) ja Dalma Salvadore Francon (La Totan) viides lapsi ja ensimmäinen poika. Don Diego teki töitä paikallisessa tehtaassa. Diego Maradonalla oli viisi sisarta ja kaksi veljeä. Toinen veljistä, Hugo Maradona, oli myös ammattilaisjalkapalloilija.
Ensimmäisen jalkapallonsa Diego sai serkultaan kolmevuotiaana, ja hän pelasi jo pikkulapsena jalkapalloa joutomailla. Vuonna 1969 hän meni Argentinos Juniorsin kykyjenetsintätilaisuuteen ja liittyi myöhemmin seuran alle 14-vuotiaiden juniorijoukkueeseen, joka tunnettiin nimellä Los Cebollitas (esp. Pikku sipulit). Diego valitsi seurakseen Argentinos Juniorsin, vaikka hän ihaili suuresti Independienten Ricardo Bochinia. Los Cebollitas voitti 136 ottelua peräkkäin, ja sen sanotaan voittaneen kaikki turnaukset, joihin se osallistui. Diego pelasi usein monta vuotta vanhempia pelaajia vastaan, mutta menestyi silti erittäin hyvin. Syyskuussa 1971 hänestä ilmestyi pieni kirjoitus sanomalehti Clarínissa. Nuorena hän esiintyi Argentinosin otteluiden tauoilla ja esitteli pallon käsittelytaitojaan. Moni muukin seura, kuten River Plate, olisi halunnut Diegon junioriseuraansa, mutta hän ei vaihtanut seuraa.
14-vuotiaana Diego Maradona pääsi pelaamaan yhdeksänteen divisioonaan. Joukkueen valmentaja oli Jorge Cyterszpiller, josta tuli myöhemmin hänen managerinsa. Vuonna 1974 Los Cebollitas voitti yhdeksännen divisioonan mestaruuden ja nousi sarjatasoa ylemmäs. Seuraavalla kaudella Diego siirrettiin seitsemänteen divisioonaan, jossa pelasi kaksi ottelua, ja sen jälkeen hänet siirrettiin viidenteen divisioonaan. Diego pelasi siellä neljä ottelua ja siirtyi kolmanteen divisioonaan, missä hän pelasi kolme ottelua, kunnes siirtyi Argentiinan 1. divisioonaan vuonna 1976.
Seurajoukkueura > Argentinos Juniors

Argentiinan pääsarjassa Maradona pelasi ensimmäisen ottelunsa 20. lokakuuta 1976, kymmenen päivää ennen kuin täytti kuusitoista vuotta. Argentinos Juniorsin vastustaja oli Club Atlético Talleres, ja Argentinos Juniors hävisi ottelun. Ensimmäisellä kaudellaan Maradona teki kaksi maalia 11 ottelussa, kummankin San Lorenzoa vastaan. Maradona herätti myös median kiinnostuksen, erityisesti pelattuaan ensimmäisen kerran maajoukkueessa helmikuussa 1977. Vuonna 1978 Maradona voitti Metropolitano-liigan maalikuninkuuden 21 maalillaan, mutta samana vuonna hän pelasi Nacional-liigassa vain neljä ottelua ja teki neljä maalia. Samana vuonna Jorge Cyterszpiller alkoi toimia Maradonan managerina.
Vuonna 1979 Maradona ja Sergio Fortunato olivat Metropolitano-liigan parhaat maalintekijät, kun kumpikin teki 22 maalia. Maradona ei voinut pelata kuitenkaan pelissä, jossa ratkaistiin toinen sija, sillä hän oli saanut aikaisemmin ystävyysottelussa punaisen kortin. Samana vuonna hän oli Nacional-liigassa paras maalintekijä, ja seuraavana vuonna myös Metropolitano-liigan paras maalintekijä 25 maalillaan. Vuonna 1980 Maradona teki Nacional-liigassa sadannen maalinsa Argentinosin joukkueessa. Lokakuussa 1980 Maradonalla oli Hugo Gattin kanssa julkinen selkkaus, kun Gatti oli sanonut, että Maradona on lihava ja lehdistö kohuaa liikaa hänestä. Maradona vastasi sanomalla, että Gatti on nykyään pelkkä nolla. Myöhemmin Maradona teki Gattin seuraa Boca Juniorsia vastaan neljä maalia.
Maradona pelasi Argentinos Juniorsissa 167 ottelua tehden niissä 115 maalia. Hän oli kolmesti Metropolitano-liigan ja kahdesti Nacional-liigan paras maalintekijä.