stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Thesmotheteion

| Thesmotheteion> Θεσμοθετεῖον |
| --- | --- |
Sijainti:  Ateena, Attika  Kreikka
Rakennustyyppi:  viranomaisrakennus
Valmistumisvuosi:  viimeistään 500-luvulla eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Thesmotheteion (m.kreik. Θεσμοθετεῖον) oli antiikin aikainen thesmothetain käyttämä rakennus Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi jossakin kaupungin niin kutsutun Arkaaisen agoran ympäristössä nykyisen Plákan kaupunginosan alueella.
Thesmotheteion oli rakennettu arkaaisella kaudella viimeistään 500-luvulla eaa. Sitä käyttivät ne kuusi vähäisempää arkonttia, joille ei ollut muutoin omaa rakennusta, siinä missä eponyymi arkontti käytti Prytaneionia, kuningasarkontti Bukoleionia ja polemarkki Epilykeionia, joiden kaikkien oletetaan sijainneen Thesmotheteionin lähettyvillä. Lisäksi rakennusta ovat mahdollisesti käyttäneet myös muut virkamiehet. Solonin aikana kaikki arkontit ilmeisesti kokoontuivat Thesmotheteionissa. Rakennusta käytettiin todennäköisesti ainakin yhteisruokailuun (syssitia).
Erään ehdotuksen mukaan klassisella kaudella, jolloin Arkaaisen agoran toiminnot oli monin osin siirretty uudelle Agoralle, Thesmotheteionina toimi osa Etelästoa I:stä.
Thibron (Kyrenaika)

Thibron (m.kreik. Θίβρων, Thibrōn, 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen spartalainen sotilas, joka palveli aluksi Aleksanteri Suurta ja Harpalosta. Näiden kuoleman jälkeen hän johti palkkasotilaita Kyrenaikassa.
Thibron kuului Harpaloksen lähipiiriin ja hän pakeni tämän kanssa Ateenaan vuonna 324 eaa. Myöhemmin Harpalos ja Thibron pakenivat Kreetalla sijainneeseen Kydoniaan, jossa Thibron joko murhasi tai antoi murhata Harpaloksen. Thibron otti Harpaloksen komennossa olleet noin 6 000–7 000 palkkasotilasta omaan johtoonsa.
Pian Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen eräät kaupungeistaan karkotetut kyreneläiset ja barkelaiset pyysivät Thibronia hyökkäämään Kyrenaikaan, joka tuolloin oli Makedonian vallan ulkopuolella. Thibron piiritti Kyrenen satamaa ja sai kiristettyä sen asukkailta 500 talenttia hopeaa ja puolet heidän sotavaunuistaan. Thibronin sotapäällikkö, kreetalainen Mnasikles, suuttui kuitenkin Thibronille kun sotasaalista alettiin jakaa. Mnasikles pakeni Kyreneen ja yllytti kaupungin asukkaita jatkamaan vastarintaa. Thibron yritti tämän jälkeen hyökätä kaupunkia vastaan, mutta tuloksetta.
Thibron lähti auttamaan Barkea, jota vastaan kyreneläiset hyökkäsivät, mutta hänen poissa ollessaan Mnasikles valtasi takaisin sataman. Thibronin laivasto joutui nyt suureen ahdinkoon, koska sillä ei ollut enää huoltomahdollisuuksia. Myöhemmin myrsky tuhosi laivaston. Thibron valtasi kuitenkin Taukheiran ja kutsui luokseen 2 500 palkkasotilasta Tainaronista.
Thibron löikin kyreneläiset taistelussa, mutta nämä kutsuivat nyt Egyptin satraapin Ptolemaios I:n apuun. Ptolemaios lähetti Ofellaan kukistamaan Thibronia. Thibron jäi libyalaisten vangiksi, jotka luovuttivat hänet Ofellaan alaiselle Epikydeelle. Epikydes antoi taukheiralaisten kiduttaa Thibronia ennen kuin tämä lähetettiin Kyreneen, jossa hänet ristiinnaulittiin.
Gösta Thilén

Gösta Thilén (21. marraskuuta 1893 Vaasa – 1. kesäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen sarjakuvapiirtäjä, kuvittaja, taidemaalari ja toimittaja.
Thilén oli tunnetun vaasalaisen sokerileipurin poika ja hän tuli ylioppilaaksi 1914. Hänestä piti tulla arkkitehti, mutta hän sai sisällissodassa luodin keuhkoihinsa, ja luvut jäivät kesken. Muutettuaan 1920-luvun alussa Viipuriin hän toimi konttoristina, jonkin aikaa myös lehtimiehenä Wiborgs Nyheter-lehdessä 1923, mutta piirteli jo innokkaasti useisiin pilalehtiin, muun muassa Garmiin.
Thilén siirtyi 1929 Viipurista Helsinkiin ja työskenteli pääasiassa mainosalalla. Siellä hänestä tuli sarjakuvantekijä ja saippuamainoksiakin laatinut mainospiirtäjä.
Hän piirsi Suomen Kuvalehteen Veli Giovannin ideoimaa sarjakuvaa Herra Kerhonen.
Joe Hahn

| Joe Hahn |
| --- | --- |
 Joe Hahn esiintymässä Nürburgringissa Rock Am Ringissä vuonna 2001.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1977 (ikä 47)
Ammatti:  muusikko, ohjaaja, taidemaalari
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mr. Hahn
Aktiivisena:  1996–
Tyylilajit:  alternative rock, nu metal, electronica, rap rock, hip-hop
Soittimet:  sampleri, kosketinsoitin, taustalaulu
Yhtyeet:  Linkin Park
Levy-yhtiöt:  Warner Brothers Records
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Joseph Hahn (s. 15. maaliskuuta 1977) on yhdysvaltalainen muusikko, DJ, ohjaaja ja visuaalinen taiteilija, joka tunnetaan parhaiten rockyhtye Linkin Parkin DJ:nä ja luovana johtajana, vastaten yhtyeen scratching-efekteistä, levysoittimista, sämpläyksestä ja ohjelmoinnista kaikilla Linkin Parkin kahdeksalla albumilla. Hahn ja yhtyetoveri Mike Shinoda vastaavat useimpien yhtyeen albumikansien suunnittelusta. Lisäksi Hahn on ohjannut useita yhtyeen musiikkivideoita.
Varhaiselämä ja koulutus

Joe Hahn syntyi Glendale, Kalifornia, Yhdysvallat korealaissiirtolaisten perheeseen. Hän kasvoi Los Angelesin alueella ja valmistui Herbert Hoover High Schoolista.
Hahn opiskeli kuvataidetta Art Center College of Design -opistossa Pasadenassa, mutta ei suorittanut tutkintoa. Opiskeluaikanaan hän alkoi kehittää kiinnostustaan DJ-musiikkiin ja erityisesti musiikkivideoiden ja visuaalisen taiteen yhdistämiseen. Tämä johti hänet myöhemmin yhdeksi Linkin Park -yhtyeen perustajajäsenistä.
Ura

Joe Hahn liittyi Linkin Parkiin, tuolloin nimellä "Xero," vuonna 1996. Hän toimi yhtyeen DJ:nä ja visuaalisen taiteen suunnittelijana, luoden yhtyeen albumeille ainutlaatuisia grafiikoita ja ohjaten musiikkivideoita. Linkin Parkin menestys 2000-luvun alussa teki Hahnista yhden tunnetuimmista DJ:stä rockmusiikin piirissä.
Hahn on myös työskennellyt erilaisten musiikkiprojektien ja elokuvien parissa ohjaajana ja tuottajana. Hän ohjasi muun muassa elokuvan Mall vuonna 2014 ja toimi säveltäjänä elokuvassa Blade of the 47 Ronin (2022). Hän on saanut tunnustusta kyvystään yhdistää musiikkia ja elokuvakerrontaa omaperäisellä tavalla.
Henkilökohtainen elämä

Joe Hahn meni naimisiin Karen Beneditin kanssa vuonna 2005, mutta pari erosi myöhemmin. Myöhemmin hän avioitui Heidi Woanin kanssa, ja heillä on yksi lapsi.
Diskografia > Linkin Parkin kanssa

Hybrid Theory (2000)
Meteora (2003)
Minutes to Midnight (2007)
A Thousand Suns (2010)
Living Things (2012)
The Hunting Party (2014)
One More Light (2017)
From Zero (2024)
Diskografia > Vierailut

Fort Minor – "Slip Out the Back" (2005)
The X-Ecutioners – "It's Goin' Down" (2002)
Elokuvat

Mall (2014) – ohjaaja
Blade of the 47 Ronin (2022) – säveltäjä
Jana Thieme

| Mitalit> Naisten soutu.Maa:   Itä-Saksa.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten soutu.Maa:   Itä-Saksa.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten soutu.Maa:   Itä-Saksa.MM-kilpailut  | Naisten soutu> Maa:   Itä-Saksa. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Bled 1989 | pariaironelonen |  |
Maa:   Saksa
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | pariairokaksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Račice 1993 | yksikkö |  |
|  Kultaa | Tampere 1995 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Aiguebelette 1997 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Köln 1998 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | St. Catharines 1999 | pariairokaksikko |  |
|  Pronssia | Indianapolis 1994 | pariairokaksikko |  |
Jana Thieme (s. 6. heinäkuuta 1970) on saksalainen, kansainvälisen uransa alussa Itä-Saksaa edustanut soutaja. Hän voitti yhden olympiakullan ja kuusi maailmanmestaruutta.
Thieme voitti olympiakultaa pariairokaksikossa Kathrin Boronin kanssa Sydneyssä 2000. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sijoittui samassa luokassa Manuela Lutzen kanssa viidenneksi.
Thieme voitti maailmanmestaruuksia jo juniorisarjassa. Ensimmäisen aikuisten maailmanmestaruutensa hän voitti Itä-Saksan edustajana pariaironelosessa Bledissä 1989. Saksojen yhdistymisen jälkeen hän voitti MM-kultaa yksikössä Račicen MM-kilpailuissa 1993, pariaironelosessa Tampereella 1995, Aiguebelettessa 1997 ja Kölnissä 1998 sekä pariairokaksikossa Kathrin Boronin kanssa St. Catharinesissa 1999. Lisäksi hän saavutti MM-pronssia pariairokaksikossa Angela Schusterin kanssa Indianapolisissa 1994 ja sijoittui yksikössä kuudenneksi Wienin MM-kilpailuissa 1991.
Punainen lohikäärme

| Punainen lohikäärme> Red Dragon |
| --- | --- |
 Elokuvan teatterijuliste.
Ohjaaja:  Brett Ratner
Käsikirjoittaja:  Ted Tally
Tuottaja:   Dino De Laurentiis  Martha De Laurentiis 
Säveltäjä:  Danny Elfman
Kuvaaja:  Dante Spinotti
Leikkaaja:  Mark Helfrich
Pukusuunnittelija:  Betsy Faith Heimann
Pääosat:   Edward Norton  Anthony Hopkins  Ralph Fiennes  Harvey Keitel  Emily Watson  Mary-Louise Parker  Philip Seymour Hoffman 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Saksa
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures Imagine Corporation
Levittäjä:  Universal Pictures
Ensi-ilta:  4. lokakuuta 2002 (Yhdysvallat)
Kesto:  124 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  78 000 000 dollaria
Tuotto:  209 196 298 dollaria
Edeltäjä:  Hannibal
Seuraaja:  Nuori Hannibal
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punainen lohikäärme (engl. Red Dragon) on Brett Ratnerin ohjaama, vuonna 2002 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva, joka pohjautuu kirjailija Thomas Harrisin samannimiseen romaaniin. Elokuvan käsikirjoitti Ted Tally, ja sen tuottivat Dino De Laurentiis ja Martha De Laurentiis. Punainen lohikäärme on toinen Harrisin alkuperäisen romaanin pohjalta tehty elokuvasovitus, sillä romaani filmatisoitiin jo ensi kerran vuonna 1986 ensi-iltansa saaneeksi elokuvaksi Psykopaatin jäljillä. Elokuvan pääosissa esiintyvät Edward Norton, Anthony Hopkins, Ralph Fiennes, Harvey Keitel, Emily Watson, Mary-Louise Parker ja Philip Seymour Hoffman.
Elokuva kertoo FBI-agentti Will Grahamista, joka joutuu pyytämään apua vankimielisairaalassa tuomiotaan istuvalta kannibalistiselta sarjamurhaajalta Hannibal Lecteriltä saadakseen kiinni ”Hammaskeijuna” tunnetun sarjamurhaajan. Tapahtumiltaan Punainen lohikäärme sijoittuu aikaan ennen muita Hannibal Lecteriin pohjautuvia elokuvia, Uhrilampaita (1991) ja Hannibalia (2001).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Edward Norton  | … |  Will Graham   |
|  Anthony Hopkins  | … |  Hannibal Lecter   |
|  Ralph Fiennes  | … |  Francis Dolarhyde   |
|  Harvey Keitel  | … |  Jack Crawford   |
|  Emily Watson  | … |  Reba McClane   |
|  Mary-Louise Parker  | … |  Molly Graham   |
|  Philip Seymour Hoffman  | … |  Freddy Lounds   |
|  Frank Whaley  | … |  Ralph Mandy   |
|  Anthony Heald  | … |  Frederick Chilton   |
|  Ken Leung  | … |  Lloyd Bowman   |
|  Frankie Faison  | … |  Barney Matthews   |
|  Tyler Patrick Jones  | … |  Josh Graham   |
|  Ellen Burstyn  | … |  Dolarhyden isoäiti (äänirooli)   |
Julkaisu > Teatterilevitys ja menestys

Punainen lohikäärme sai ensi-iltansa ennakkonäytöksessä 30. syyskuuta 2002. Elokuvateattereissa sen ensi-ilta oli Yhdysvalloissa ja Kanadassa 4. lokakuuta. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 27. lokakuuta Night Visions -elokuvafestivaaleilla.
Elokuva tuotti ensimmäisenä esityspäivänään yhteensä 13 478 355 dollarin ja ensimmäisenä esitysviikonloppunaan 36 540 945 dollarin lipputulot. Se oli elokuvateattereiden suosituimpia elokuvia ja keräsi Pohjois-Amerikan elokuvateattereissa yhteensä 93 149 898 dollarin ja maailmanlaajuisesti 116 046 400 dollarin, eli yhteensä 209 196 298 dollarin tulot.
Julkaisu > Vastaanotto

Elokuva sai sekä katsojien että kriitikoiden keskuudessa hyvän vastaanoton. Esimerkiksi Timen Richard Corliss kehui elokuvan näyttelijöiden esiintyvän rooleissaan virheettömällä tavalla kuvaten elokuvan olevan ”synkän viettelevä”, ja Chicago Sun-Timesin Roger Ebert kirjoitti ylistävästi elokuvan synkästä tunnelmasta ja mainitsi yllättyneensä positiivisella tavalla Brett Ratnerin vakuuttavasta ohjaustyöstä. Elokuva sai kuitenkin osakseen myös kriittisempiä arvioita: esimerkiksi Seattle Post-Intelligencerin William Arnold sanoi ”Punaisen lohikäärmeen olevan elokuvasarjansa heikoin osa”,  mutta kuitenkin piti Anthony Hopkinsin roolisuoritusta ”yhä vetoavana”, ja sanoi sen olevan ”elokuvan parasta antia.”
Julkaisu > Palkinnot ja ehdokkuudet

Emily Watson ja Tyler Patrick Jones palkittiin roolitöistään elokuvassa. Philip Seymour Hoffmanin sijaisnäyttelijä Keii Johnston palkittiin Taurus World Stunt Awards -palkintogaalassa kategoriassa ”Best Fire Stunt” kohtauksesta, jossa Hoffmanin roolihahmo Freddy Lounds surmataan sytyttämällä tämä tuleen tuleen samalla, kun hänet on kiinnitetty ihostaan liimalla pyörätuoliin. Kauhuelokuvien erikoislehti Fangoria palkitsi Fangoria Chainsaw Awards -palkintogaalassaan Ralph Fiennesin parhaan miessivuosan palkinnolla, ja huomioi myös Anthony Hopkinsin ja Emily Watsonin roolisuoritukset palkintoehdokkuuksilla kategorioissa ”Paras näyttelijä” ja ”Paras naissivuosa”.
| Päivämäärä | Palkinto | Kategoria | Ehdokas | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 18. toukokuuta 2003 | Saturn Awards | Paras toimintaelokuva, seikkailuelokuva tai trilleri |  | Ehdokkuus |
| 18. toukokuuta 2003 | Saturn Awards | Paras miessivuosa | Ralph Fiennes | Ehdokkuus |
| 18. toukokuuta 2003 | Saturn Awards | Paras naissivuosa | Emily Watson | Ehdokkuus |
| 5. helmikuuta 2003 | Empire Awards | Parhaan brittiläisen naisnäyttelijän Empire-palkinto | Emily Watson | Ehdokkuus |
| 13. helmikuuta 2003 | London Film Critics Circle Awards | Vuoden brittiläisen naissivuosan palkinto | Emily Watson | Voitto |
| 2. elokuuta 2003 | Teen Choice Awards | Valinta parhaaksi kauhu- tai trillerielokuvaksi |  | Ehdokkuus |
| 29. maaliskuuta 2003 | Young Artist Awards | Paras nuori miesnäyttelijä elokuvassa | Tyler Patrick Jones | Voitto |
Aiheesta muualla

Punainen lohikäärme Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Thomas Harrisin  -sarja
| --- | --- |
Romaanit:   Punainen lohikäärme  Uhrilampaat  Hannibal  Nuori Hannibal 
Elokuvat ja televisiosarja:   Psykopaatin jäljillä (1986)  Uhrilampaat (1991)  Hannibal (2001)  Punainen lohikäärme (2002)  Nuori Hannibal (2007)  Hannibal (2013–) 
Hahmot:   Hannibal Lecter  Clarice Starling
The Dogs

| Pera & The Dogs / The Dogs> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1979–1980
Tyylilaji:  rock
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Pera Kallio, laulu, kitara   Ile Kallio, kitara, laulu   Maukka Siirala, basso   Jyrtsä Rautakoura, rummut  
Entiset jäsenet:  Bill Carson, rummut  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
The Dogs (aluksi nimellä Pera & The Dogs) oli suomalainen vuosina 1979–1980 toiminut lyhytikäinen rockyhtye. Yhtyeen keulakuvina toimivat Pera Kallio (laulu ja kitara) ja Ile Kallio (kitara ja laulu). The Dogs tähtäsi kansainvälisille markkinoille, mutta ei koskaan saavuttanut menestystä.
Kokoonpano > Pera & The Dogs (1979)

Pera Kallio (laulu, kitara)
Ile Kallio (kitara, laulu)
Maukka Siirala (basso)
Bill Carson (rummut)
Kokoonpano > The Dogs (1980)

Pera Kallio (laulu, kitara)
Ile Kallio (kitara, laulu)
Maukka Siirala (basso)
Jyrtsä Rautakoura (rummut)
Julkaisut

Pera & The Dogs: Dogfood (1979)
The Dogs: Radiator (1980)
Tahdon olla sun napakymppis

| Tahdon olla sun napakymppis Kari Salmelainen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1986
 Julkaistu: 1986
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Kassu Halonen
 Tyylilaji: iskelmä, huumorimusiikki
 Kesto: 40.17
 Levy-yhtiö: Flamingo Music
Kari Salmelaisen muut julkaisut
|   | Tahdon olla sun napakymppis 1986 | Kotiinpäin, eteenpäin 1990 |
Tahdon olla sun napakymppis on Kari Salmelaisen vuonna 1986 julkaistu studioalbumi. Albumin julkaisi Flamingo Music.
Kappaleet > A-puoli

Tahdon olla sun napakymppis – 3.05
Veneellä Meksikoon (Alkuperäinen kappale: Viva La Mexico) – 3.25
Rakas tule salaa – 3.05
Ellin tytär – 3.21
Käytä pakkopaitaa – 3.13
Laari-laari-laa – 3.26
Kappaleet > B-puoli

Eleonoora – 3.34
Kuumalla sannalla – 3.16
Kun sydän sonetin soi – 3.26
Sai-sai-sai-sai – 3.00
Volare (Alkuperäinen kappale: Nel blu dipinto di blu) – 3.21
San Juan (Alkuperäinen kappale: Die Fischer Von San Juan) – 4.00
Tekijät

Kari Salmelainen – laulu
Tekijät > Muusikoita

Kassu Halonen – kosketinsoittimet, taustalaulu
Marjo-Riitta Kervinen – taustalaulu (1, 10)
Juhani Aaltonen – saksofonit (5, 6, 8, 9)
Pepa Päivinen – saksofonit (1, 5, 6, 8–11)
Esko Heikkinen – trumpetti (11)
Juha Björninen – kitarat
Janne Louhivuori – kitarat (1, 10)
Jarmo Nikku – kitarat (3–9)
Pekka Helin – basso (1, 10)
Häkä Virtanen – basso (5, 7, 9)
Jari-Pekka Karvonen – rummut (3–7, 9, 11)
Miri Miettinen – rummut (1, 10)
Lähde:
Tekijät > Tuotanto

Q-Studio – valokuvat
Tapsa Rantanen / Private Eye – kannen suunnittelu
Kassu Halonen – tuottaja
Lähde:
The Night Before

| The Night Before |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Thom Eberhardt
Käsikirjoittaja:   Thom Eberhardt  Gregory Scherick 
Tuottaja:  Marty Hornstein
Säveltäjä:  Mark Davis
Kuvaaja:  Ronald Víctor García
Pääosat:   Keanu Reeves  Lori Loughlin 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Kings Road Entertainment
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  15. huhtikuuta 1988
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Night Before on yhdysvaltalainen nuortenkomedia vuodelta 1988.
Juoni

Winston Connelly herää keskellä yötä kadulta, tietämättä kuinka hän on sinne päätynyt. Hän ei myöskään tiedä, missä päin kaupunkia hän on ja miksi hänen yllään on smokki. Winston muistaa, että poikkesi edellisenä yönä sivuraiteelle matkalla tanssiaisiin. Hänen täytyy selvittää, mitä tapahtui lompakolle, autonavaimille ja tanssiaisseuralaiselle, ja minkä takia sutenööri nimeltä Tito tahtoo Winstonin kuolevan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Keanu Reeves  | … |  Winston Connelly   |
|  Lori Loughlin  | … |  Tara Mitchell   |
|  Theresa Saldana  | … |  Rhonda   |
|  Trinidad Silva  | … |  Tito   |
|  Suzanne Snyder  | … |  Lisa   |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen luonnehti elokuvaa mitäänsanomattomaksi painajaiskomediaksi ja antoi sille yhden tähden viidestä.
Thomas Cup

Thomas Cup on kansainvälisen sulkapalloliiton (Badminton World Federation) järjestämä kilpailu, joka toimii miesjoukkueiden maailmanmestaruuskilpailuna. Hanketta ryhdyttiin viemään eteenpäin vuonna 1948 ja ensimmäinen mestaruus ratkaistiin vuonna 1949. Kilpailu on saanut nimensä englantilaispelaaja George Alan Thomasin mukaan. Kilpailu käytiin aluksi kolmen vuoden välein mutta 1980-luvun alussa siirryttiin kahden vuoden väleihin.
Kolme ensimmäistä mestaruutta voitti myöhemmin Malesiaksi muuttunut Malaijan liittovaltio. Indonesia saavutti ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1958 ja Kiina vuonna 1982. Vuonna 2014 mestariksi nousi ensi kertaa Japani, vuonna 2016 Tanska ja vuonna 2022 Intia. Eniten mestaruuksia on Indonesialla, 14 kappaletta.
Naisten vastaava kilpailu on nimeltään Uber Cup ja sekajoukkueiden mestaruuskilpailu on nimeltään Sudirman Cup.
They Didn't Believe Me

Kappaleen nuottijulkaisun kansilehti vuodelta 1914
”They Didn't Believe Me” on Jerome Kernin säveltämä ja Herbert Reynoldsin sanoittama laulu vuoden 1914 musikaalista The Girl from Utah. Se oli yksi viidestä kappaleesta, jotka lisättiin näytelmään sen Broadway-debyyttiä varten Knickerbocker Theaterissa 14. elokuuta 1914. Näytelmä oli lähtöisin Isosta-Britanniasta, mutta impressaario Charles Frohmanin mielestä siihen tarvittiin lisämateriaalia Yhdysvaltojen esityksiä varten.
Kern oli säveltänyt musiikkia jo vuodesta 1902, mutta ”They Didn't Believe Me” oli hänen ensimmäinen menestyskappaleensa. Kappaleesta tuli standardi, ja se esitettiin vuoden 1949 MGM-musikaalissa Kesäyön suudelma, jossa se laulettiin duettona Mario Lanzan ja Kathryn Graysonin välillä. Monet pop- ja jazzartistit artistit ovat levyttäneet kappaleen, mukaan lukien Frank Sinatra, Dinah Washington, Jeannette MacDonald, Charlie Parker, Stan Kenton, Bill Frisell, Harry Belafonte ja Marian McPartland.
Kappaleen erikoisuus on, että se käyttää arkikieltä rakkauslaulussa. Tähän asti suurin osa rakkauslauluista oli luottanut liioittelevaan ja koristeelliseen kielenkäyttöön romanttisia tunteita kuvatessaan. Siitä syystä jotkut pitävät kappaletta modernin rakkauslaulun edelläkävijänä.
Kappale julkaistiin ensimmäisen maailmansodan puhkeamisen aikaan, ja siitä tuli yksi monista sotilaiden rintamalla mukailemista lauluista. Kappaleesta muotoutui ironinen kertomus "helposta" elämästä juoksuhaudoissa. Tämän version nimeksi tuli ”We'll Never Tell Them” ja se nähdään Richard Attenborough'n vuoden 1969 elokuvan Oi! Mikä ihana sota lopulla.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat Wikiaineistossa
Kuvaus JazzStandards.comissa
Georg Thoma

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Georg Thoma |  Georg Thoma |  Georg Thoma |  |
Maa:   Länsi-Saksa
Miesten yhdistetty
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | henkilökohtainen |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 | henkilökohtainen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1966 | henkilökohtainen |  |
Georg Thoma (s. 20. elokuuta 1937 Hinterzarten) on saksalainen yhdistetyn hiihdon olympiavoittaja.
Thoma oli Lahden MM-kisoissa 1958 yhdistetyn kilpailussa 16:s mutta voitti kaksi vuotta myöhemmin olympiakultaa Squaw Valleyn kisoissa. Zakopanen MM-kisoissa 1962 hän keskeytti kaaduttuaan mäessä.  Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän voitti mäkiosuuden mutta jäi suksien epäonnistuneen voitelun myötä lopputuloksissa pronssille. Viimeisissä yleisen sarjan arvokisoissaan, Oslon MM-hiihdoissa 1966 hän voitti kultaa.
Thoma voitti yhdistetyn Holmenkollenilla ensimmäisenä keskieurooppalaisena ylivoimaisesti oltuaan paras sekä mäki- että hiihto-osuudella vuonna 1963 ja uusi voittonsa kahtena seuraavana vuonna. Hän voitti myös Salpausselällä vuosina 1961 ja 1965 sekä Falunissa vuonna 1963. Maansa mestaruuden hän voitti yhdeksän kertaa peräkkäin vuosina 1958–1966.
Thoman vahvempi osa-alue yhdistetyssä oli mäkihyppy. Hän olikin erityisen hyvä hyppäämään mäkeä, mistä kertovat myös kolme Saksan liittotasavallan mäkihyppymestaruutta vuosina 1960, 1961 ja 1963lähde? sekä Lahden MM-kisojen 27. sija vuonna 1958, Garmisch-Partenkirchenin osakilpailun voitto Keski-Euroopan mäkiviikolla 1961–1962 ja mäkiviikon kokonaiskilpailun kuudes sija seuraavana talvena.
Vuonna 1960 Thoma valittiin Saksan liittotasavallassa Vuoden urheilijaksi. Ikämiehenä hän on kilpaillut hiihtäjänä.
Thoman veljenpoika Dieter on sittemmin myös menestynyt mäkihyppääjänä.
Jean Theslöf

Jean Theslöf vuonna 1918.
Aleksander Johannes (Jean) Theslöf (25. huhtikuuta 1884 Oulu – 30. maaliskuuta 1966) oli suomalainen 1920-luvun puolivälissä pysyvästi Yhdysvaltoihin muuttanut laulaja ja kilpa-ampuja.
Theslöfin vanhemmat olivat sotakomissaari, kuvernementinsihteeri Alexander Theslöf ja Lydia Malmberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Ruotsalaisesta normaalilyseosta 1902. Muutettuaan 1925 Yhdysvaltoihin Theslöf piti New Yorkissa omaa lauluoppilaitosta. Hän asui myöhemmin Miamissa Floridassa. Theslöf oli naimisissa vuodesta 1914 Elisabeth Winterin kanssa ja toisen kerran naimisissa vuodesta 1929 New Yorkin Metropolitanin oopperalaulaja Grace Divinen kanssa.
Ampujana Theslöf osallistui vuoden 1924 Pariisin kesäkisoihin. Hän kilpaili neljässä lajissa, joista pienoiskiväärin pystykilpailussa sijoittui neljänneksi.
Theslöf levytti kaikkiaan vajaa 60 laulua. Näistä osa ilmestyi salanimellä Muhoksen Janne. Baritoni Theslöf konsertoi Suomen lisäksi muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa muun muassa New Yorkin Manhattan-oopperassa.
Kirjallisuutta

Einari Kukkonen: Lännen lokarit, s. 68, 322.  Kustannuskolmio, 2001.
Aiheesta muualla

Muhoksen Jannen "Merimiesrakkautta" (1926) Raita-tietokannassa[vanhentunut linkki] (mp3)
Jallu Honkonen : Suomalainen muotokuvamaalari Amerikan muusikkojen ja miljoonamiesten suosiossa. Jean Theslöf, taiteilija, muusikko ja suururheilija, Helsingin Sanomat, 28.11.1937, nro 322, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)