Amalekilaiset
Israelilaisten sodat amalekilaisia vastaan

Raamatun mukaan israelilaiset kohtasivat amalekilaiset ensimmäisen kerran Refidimissä Siinain autiomaassa pian sen jälkeen, kun he olivat Mooseksen johdolla lähteneet Egyptistä. Tällöin amalekilaiset hyökkäsivät israelilaisia vastaan, mutta Mooseksen käskystä Joosua johti taistelua heitä vastaan ja voitti heidät. Mooses itse seurasi taistelua vuoren huipulta ja piti tällöin käsiään kohotettuina. Kun hän välillä joutui väsymyksestä laskemaan kätensä alas, amalekilaiset pääsivät voitolle, mutta kun hän nosti ne jälleen, israelilaiset voittivat.
Amalekilaisten aiheeton hyökkäys herätti siinä määrin israelilaisten ja Raamatun mukaan myös Herran vihan, että Herra sanoi Moosekselle: "Kirjoita tämä kirjaan muistoksi ja teroita se Joosuan mieleen: Minä pyyhin pois amalekilaisten muiston taivaan alta." Rakennettuaan alttarin myös Mooses sanoi: "Herra sotii amalekilaisia vastaan sukupolvesta sukupolveen."
Kun israelilaiset saapuivat Kanaanin maan rajoille ja lähettivät sinne vakoojia, maan asukkaita, joihin kuuluivat myös amalekilaiset, osa vakoojasta ei luottanut Herraan, vaan piti amalekilaisia niin vahvoina, etteivät uskoneet heitä kyettävän voittamaan. Israelilaisten epäuskosta Jumalaa kohtaan seurasi, että maa voitiin valloittaa vasta 40 vuotta myöhemmin.
Myöhemmin myös midianilainen tietäjä Bileam toisti amalekilaisia vastaan esitetyn kirouksen sanomalla: "Kansakunnista ensimmäinen on Amalek, mutta sen loppu on perikato." Myös Mooses kehotti vielä elämänsä lopulla pitämässään puheessa israelilaisia muistamaan, mitä amalekilaiset olivat tehneet, ja kostamaan heille. Israelilaiset pitivät pyhänä velvollisuutenaan taistelua heitä vastaan omien säästämiseksi.
Tuomarien kirjassa amalekilaisten mainitaan erinäisiä kertoja liittoutuneen muiden kansojen kanssa, jotka kulloinkin olivat israelilaisten vihollisia. Moabin kuningas Eglon voitti heidän tuellaan israelilaiset, jotka joutuivat hänen alamaisiksiin 18 vuoden ajaksi. Myöhemmin midianilaiset ja amalekilaiset ryöstivät heiltä seitsemän vuoden ajan maan sadon, kunnes Gideon voitti heidät.
Ensimmäisessä Samuelin kirjassa kerrotaan, että Israelin ensimmäinen kuningas, Saul, lähti profeetta Samuelin Herralta saamasta kehotuksesta sotaan amalekilaisia vastaan. Samuel kertoi Herran vaativan myös, että Saulin oli surmattava heidät kaikki, lapsetkin, sekä myös kaikki heidän karjansa. Perusteluna hän esitti sen, että Herra päätti rankaista amalekilaisia, koska he asettuivat israelilaisten tielle heidän Egyptistä palaamisen aikaansa, Mooseksen vielä johtaessa heitä. Saul voittikin amalekilaiset, teki lopun heidän mahdistaan ja otti heidän kuninkaansa Agagin vangiksi, mutta vastoin Samuelin antamaa ohjetta hän jätti tämän henkiin eikä myöskään tuhonnut kaikkea amalekilaisten karjaa vaan otti siitä osan ryöstösaaliiksi. Tästä tottelemattomuudesta johtuen Herra hylkäsi Saulin, josta Samuel toi tiedon Saulille, ja Saulin katsottiin menettäneen oikeutensa kuninkuuteen. Samuel myös hakkasi Agagin kappaleiksi. Kun Saul myöhemmin teki itsemurhan, muuan amalekilainen sanansaattaja toi hänen kuolemastaan tiedon Daavidille, mutta väitti samalla surmanneensa tämän itse.
Myös Daavidin mainitaan käyneen sotia jäljellä olleita amalekilaisia vastaan.
Ensimmäisessä aikakirjassa mainitaan, että Juudan kuningas Hiskian aikana simeonilaiset surmasivat viimeiset jäljellä olleet amalekilaiset. Toisaalta kuitenkin Esterin kirjan mukaan juutalaisia vastaan Persian hovissa juonitellut ja heidän surmaamistaan suunnitellut Haman olisi ollut Agagin ja näin ollen amalekilaisten jälkeläinen.