stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elämänkatsomustieto
Oppilaat

Elämänkatsomustiedon opetukseen voi peruskoulussa ja lukiossa osallistua seuraavin edellytyksin:
Uskonnollisiin yhdyskuntiin kuulumaton oppilas kuuluisi sijoittaa oletusarvoisesti elämänkatsomustiedon opetukseen. Hän voi myös opiskella enemmistön uskontotunneilla vanhempien pyynnöstä.
Uskonnolliseen yhdyskuntaan kuuluva oppilas osallistuu uskonnon opetukseen. Jos hänen oman uskontonsa opetusta ei järjestetä, voi hän opiskella elämänkatsomustietoa vanhempien pyynnöstä.
18 vuotta täyttänyt lukiolainen voi itse valita, opiskeleeko uskontoa vai elämänkatsomustietoa.
Elämänkatsomustiedon opetus on järjestettävä, jos siihen oikeutettuja oppilaita on opetuksen järjestäjän alueella (yleensä kunta) vähintään kolme.
Elämänkatsomustieto opetussuunnitelmassa

Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteissa oppiainetta luonnehditaan näin:
»Elämänkatsomustieto oppiaineena on perustaltaan monitieteinen kokonaisuus, jonka lähtökohtiin kuuluu filosofiaa sekä yhteiskunta- ja kulttuuritieteitä. Elämänkatsomustiedon opetuksessa ihmiset ymmärretään kulttuuriaan uusintavina ja luovina toimijoina, jotka kokevat ja tuottavat merkityksiä keskinäisessä vuorovaikutuksessa. Opetuksessa katsomuksia, inhimillisiä käytäntöjä ja niitä koskevia merkityksiä pidetään yksilöiden, yhteisöjen ja kulttuuriperinnön vuorovaikutuksen tuloksina. Elämänkatsomustiedossa painotetaan ihmisten kykyä tutkia maailmaansa ja ohjata aktiivisesti omaa elämäänsä.»
»Opetuksen tehtävänä on antaa oppilaalle aineksia kasvaa itsenäiseksi, suvaitsevaiseksi, vastuulliseksi ja arvostelukykyiseksi yhteisönsä jäseneksi. Elämänkatsomustiedon opetus tukee kasvua täysivaltaiseen demokraattiseen kansalaisuuteen, joka globalisoituvassa ja nopeasti muuttuvassa yhteiskunnassa edellyttää eettisen ajattelu- ja toimintakyvyn kehittämistä, niihin liittyviä laaja-alaisia tietoja ja taitoja sekä katsomuksellisen ja kulttuurisen yleissivistyksen kartuttamista. Elämänkatsomustiedon opetusta ohjaa käsitys oppilaiden mahdollisuudesta kasvaa vapaiksi, tasa-arvoisiksi ja kriittisiksi hyvän elämän rakentajiksi.»
Elämänkatsomustieto opetussuunnitelmassa > Perusopetus

Perusopetuksessa luokilla 1–5 opiskellaan yhteensä 6 vuosiviikkotuntia ja luokilla 6–9 yhteensä 5 vuosiviikkotuntia, yhteensä 11 vuosiviikkotuntia. Määrä on aina sama, mutta se jakautuu luokille mahdollisesti eri tavoin, kun nivelkohta on määrätty luokkien 5 ja 6 väliin.
Opetuksen teemoina perusopetuksessa ovat:
Ihmissuhteet ja moraalinen kasvu
Itsetuntemus ja kulttuuri-identiteetti
Yhteisö ja ihmisoikeudet
Ihminen ja maailma
Kansalaisuus ja hyvä yhteiskunta
Katsomusten maailma
Kulttuuri
Etiikka ja hyvä elämä
Tulevaisuus
Elämänkatsomustieto opetussuunnitelmassa > Lukio

Lukiossa on kolme pakollista kurssia ja kaksi syventävää valtakunnallista kurssia. Uskontoa opiskeleva voi käyttää niitä tutkintoonsa soveltavina kursseina. Samoin ET-opiskelijat voivat käyttää uskonnon kursseja tutkintoon kuuluvina soveltavina kursseina.
Lukion kurssit ovat:
Hyvä elämä
Maailmankuva
Yksilö ja yhteisö
Kulttuuriperintö ja identiteetti
Maailman selittäminen katsomusperinteissä
Syventävän kurssin opetussuunnitelmaan kuuluu sosiologinen, moraalinen, antropologinen ja psykologinen uskontokritiikki.
Elämänkatsomustieto kuuluu lukion reaaliaineisiin. Elämänkatsomustiedon ainereaalissa ylioppilaskokelas valitsee kymmenestä vaihtoehdosta kuusi kysymystä vastattavakseen. Elämän­katsomustieto kirjoitetaan toisena ainereaalikokeiden koepäivänä.
Suomen ateistiyhdistys on tehnyt oman ehdotuksen elämänkatsomustiedon opetussuunnitelmaksi.
Elämänkatsomustieto yliopistoissa

Elämänkatsomustietoa voi opiskella myös yliopistossa. Elämänkatsomustieto ei kuitenkaan ole itsenäinen oppiaine, eikä sitä voi opiskella pääaineena. Opinnot tähtäävät yleisesti erityisesti opettajan kelpoisuuteen, jolloin opiskelija voi opettaa elämänkatsomustietoa toisena opetettavana aineena. Tällöin opiskelijan on suoritettava sekä perus- että aineopinnot.
Elämänkatsomustiedon perus- ja aineopinnot koostuvat yleisesti monien eri aineiden opinnoista. Näitä ovat yliopistosta riippuen filosofia sekä aate- ja oppihistoria, kasvatustiede, kulttuuriantropologia, kulttuurihistoria ja uskontotiede.
Kirjallisuutta

Arra, Olavi ym. (toim.): Hyveen ritarit: Katsomusaineiden opettajien laatupäivien satoa 29.–30.11.1996.  Helsinki:  Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat: Suomen uskonnonopettajain liitto, 1997.  ISBN 952-90-9122-2
Elo, Pekka & Simola, Hannu (toim.): Arvot, hyveet ja tieto: Elämänkatsomustiedon opetuksen 10-vuotisjuhlakirja.  (Opetus & kasvatus -sarja. Julkaisija: FETO, Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat ry)  Helsinki:  Painatuskeskus, 1995.  ISBN 951-37-1741-0
Elo, Pekka & Honkala, Satu & Simola, Hannu: Elämänkatsomustieto koulussa: Opetuksen perusteita etsimässä.  Helsinki & Lahti:  Helsingin yliopisto, Lahden tutkimus- ja koulutuskeskus, 1992.  ISBN 951-45-6212-7
Elämänkatsomustieto: Oppiaineen historiasta ja tulevaisuudesta.  (Peruskoulun ja lukion elämänkatsomustiedon työryhmä. Julkaisija: Kouluhallitus)  Helsinki:  Valtion painatuskeskus, 1988.  ISBN 951-861-185-8
Kallioniemi, Arto & Salmenkivi, Eero (toim.): Katsomusopetuksen kehittämishaasteita: Opettajankoulutuksen tutkinnonuudistuksen virittämää keskustelua.  (Helsingin yliopiston soveltavan kasvatustieteen laitos. Tutkimuksia 279)  Helsinki:  Yliopistopaino, 2007.  ISBN 978-952-10-3598-2  Teoksen verkkoversio (PDF).
Kamppinen, Matti (toim.): ET: Elämänkatsomustieto.  (Humaniora-sarja)  Helsinki:  Gaudeamus, 1987.  ISBN 951-662-427-8
Lehikoinen, Jari & Seppä, Hanna: Uskonnonhistoriasta ja siveysopista elämänkatsomustietoon.  (Kasvatustieteiden tiedekunnan opetusmonisteita 8)  Joensuu:  Joensuun yliopisto, 1988.
Pyysiäinen, Markku: Luokanopettaja ja koulun katsomusopetus: Luokanopettajien kokemukset ja käsitykset uskonnonopetuksen, elämänkatsomustiedon ja eettisen kasvatuksen toteuttamisesta ja järjestelyistä peruskoulun 1–6 luokilla.  Porvoo Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-25626-9
Tomperi, Tuukka & Juuso, Hannu (toim.): Sokrates koulussa: Itsenäisen ja yhteisöllisen ajattelun edistäminen opetuksessa.  (Niin & näin)  Tampere:  Eurooppalaisen filosofian seura, 2008.  ISBN 978-952-5503-31-9
Vaismaa, Aaro (toim.): Kansanhumanismin ABC: Suomalaisen humanistiliikkeen sanomaa ja historiaa kolmelta vuosikymmeneltä.  Helsinki:  Suomen humanistiliitto, 1998.  ISBN 951-97679-2-4
Kirjallisuutta > Alakoulun oppikirjoja

Lipman, Matthew: Elfie: Pohdimme yhdessä.  ((Elfie: Getting our thoughts together, 1987.) Kääntäneet ja toimittaneet Hannu Juuso, Auli Siitonen, Markku Veteläinen. Filosofiaa lapsille ja nuorille. Suositeltu luokille 1–2)  Helsinki:  Painatuskeskus, 1995.  ISBN 951-37-1594-9
Lipman, Matthew: Kim & Jonna: Ihmettelemme maailmaa.  ((Kio & Gus: Wondering at the world, 1987.) Kääntäneet ja toimittaneet Hannu Juuso, Auli Siitonen, Markku Veteläinen. Filosofiaa lapsille ja nuorille. Suositeltu luokille 1–3)  Helsinki:  Painatuskeskus, 1995.  ISBN 951-37-1595-7
Sharp, Ann Margaret: Nukkesairaala.  ((The doll hospital, 2000.) Opi filosofiaa 1)  Oulu:  Oulun yliopiston opettajankoulutuslaitos, 2000.  ISBN 951-42-5435-X
Sharp, Ann Margaret & Splitter, Laurance: Kuka minä olen? Nukkesairaala-kertomuksen opettajanopas.  ((Making sense of my world: Teacher manual for ”The doll hospital”, 2000.) Opi filosofiaa 2. Rengaskirja)  Oulu:  Oulun yliopiston opettajankoulutuslaitos, 2000.  ISBN 951-42-5435-X
Honkala, Satu, Sundström, Kimmo & Tuominen, Ritva: Miina, Ville ja kulttuurin arvoitus: Elämänkatsomustieto.  Helsinki:  Opetushallitus, 2008.  ISBN 978-952-13-3371-2
Honkala, Satu, Sundström, Kimmo & Tuominen, Ritva: Miina, Ville ja vintiöt: Elämänkatsomustieto.  Helsinki:  Opetushallitus, 2006.  ISBN 952-13-2901-7
Kirjallisuutta > Peruskoulun oppikirjoja

Honkanen, Antti ym.: Katse.  (Sisältö: Kulttuuri; Etiikka ja hyvä elämä; Tulevaisuus)  Helsinki:  Edita, 2006.  ISBN 951-37-4654-2
Honkanen, Antti & Tirkkonen, Jari: Reilu peli: Peruskoulun elämänkatsomustiedon oppikirja Kansalaisuus ja hyvä yhteiskunta -kurssia varten luokille 6–9.  (Kuvitus: Mika Rantanen)  Helsinki:  Opetushallitus, 2006.  ISBN 952-13-2738-3
Lipman, Matthew: Liisa: Eettisiä kysymyksiä.  ((Lisa: Ethical inquiries, 1976/1983.) Kääntäneet ja toimittaneet Pekka Elo ja Rainer Korhonen. Filosofiaa lapsille ja nuorille. Suositeltu luokille 5–7)  Helsinki:  Painatuskeskus, 1994.  ISBN 951-37-1298-2
Kirjallisuutta > Lukion oppikirjoja

Dialogi-sarja:
Hjelm, Titus & Slotte, Sebastian: Dialogi hyvästä elämästä.  Helsinki:  Tammi, 2002 (3. painos 2006).  ISBN 951-26-4726-5
Tomperi, Tuukka & Slotte, Sebastian & Hjelm, Titus: Dialogi tiedosta ja maailmankuvista.  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-26-4727-3
Tomperi, Tuukka & Niemelä, Juhani: Dialogi yksilöstä ja yhteisöistä.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-26-4943-8
Lukion elämänkatsomustieto -sarja:
Vihmanen, Liisa & Kuusela, Anssi & Niiniluoto, Ilkka: Lukion elämänkatsomustieto: Ihminen totuuden etsijänä.  Helsinki:  Edita, 1996.  ISBN 951-37-1796-8
Vihmanen, Liisa & Airaksinen, Timo & Kuusela, Anssi: Lukion elämänkatsomustieto: Hyvä elämä.  Helsinki:  Painatuskeskus, 1994.  ISBN 951-37-1514-0
Vihmanen, Liisa & Airaksinen, Timo & Kuusela, Anssi: Lukion elämänkatsomustieto: Hyvä yhteiskunta.  Helsinki:  Painatuskeskus, 1995.  ISBN 951-37-1522-1
Kirjallisuutta > Feto ry:n vuosikirjat

Elo, Pekka & Heinlahti, Kaisa & Kabata, Miika (toim.): Hyvän elämän katsomustieto: Rakennamme uutta opetussuunnitelmaa.  (Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat (FETO) ry:n vuosikirja 2003)  Helsinki:  Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat ry, 2003.  ISBN 952-91-5436-4  Teoksen verkkoversio (PDF).
Elo, Pekka & Honkala, Satu & Salmenkivi, Eero (toim.): Hyvän osaamisen katsomustieto: Uudesta opetussuunnitelmasta: Feton vuosikirja 2004.  Helsinki:  Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat, 2004.  ISBN 952-99327-0-7
Honkala, Satu & Salmenkivi, Eero (toim.): Hyvän opettamisen kaksi vuosikymmentä: Feto 20 vuotta: Feton vuosikirja 2005.  Helsinki:  Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat, 2005.  ISBN 952-99327-1-5
Elo, Pekka & Hulkki, Erkki & Kaila, Eero (toim.): Kaikki virtaa: Elämänkatsomustiedon perusta ja tulevaisuus.  (Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat ry:n 2006 vuosikirja)  Helsinki:  Opetushallitus: Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat ry: Suomen humanistiliitto, 2006.  ISBN 952-13-2946-7
Elo, Pekka (toim.): Ensyklopedia elämänkatsomustietoon.  (Feto ry:n vuosikirja 2007)  Helsinki:  Suomen humanistiliitto, 2008.  ISBN 978-951-97679-3-2
Aiheesta muualla

Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat Feto ry
Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet, Opetushallitus (Arkistoitu – Internet Archive)
Elämänkatsomustieto Helsingin yliopistossa
et-opetus.fi (Vakaumusten tasa-arvo VATA ry:n sivut elämänkatsomustiedosta)
Aiheesta muualla > Artikkeleita

Erkki Hartikainen: Tulossa kelvoton tutkimus elämänkatsomustiedon opetuksesta. Vapaa ajattelija 2/2001.
Erkki Hartikainen: Raju hyökkäys elämänkatsomustietoa vastaan. Vapaa ajattelija 2/2001.
Erkki Hartikainen: Hallituksen ehdotukset katsomusopetuksesta. Vapaa ajattelija 5/2002.
Mikko Haapanen: Elämänkatsomustiedon opetukseen on joissakin kouluissa vaikea päästä (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 10.12.2008.
Miina Poikolainen: Elämänkatsomustiedon opetus kunnissa rempallaan. Suomen kuvalehti 31.3.2009.
Tuukka Tomperi: Elämänkatsomustiedon ja uskonnon pitäisi olla valinnaisia peruskoulussa. Aviisi 1/2010.
Enrique Morea

Enrique Morea El Gráfico -lehden kannessa.
Enrique Morea (11. huhtikuuta 1924 – 15. maaliskuuta 2017) oli argentiinalainen tennispelaaja. Hän kuului vuonna 1950 Ranskan avoimen tennisturnauksen sekanelinpelimestaruuden voittaneeseen pariin.
Vuonna 1946 Morea pääsi miesten kaksinpelin finaaliin Ranskan avoimissa Pancho Seguran kanssa. Hän pääsi sekanelinpelin finaaliin Wimbledonissa vuosina 1952, 1953 ja 1955 pareinaan Thelma Coyne Long, Shirley Fry ja Louise Brough.
Morea pelasi myös Davis Cupissa ja voitti mitaleita (mukana kaksi kultaa 1951) Pan-Amerikan kisoissa.
Eduardo Laing

Eduardo Laing (s. 27. joulukuuta 1958 Puerto Cortés, Honduras) on hondurasilainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on toiminut myöhemmin väliaikaisena valmentajana Hondurasin maajoukkueelle.
Laing edusti seurajoukkuetasolla Marathónia, Platensea ja Deportes Progreseñoa. Hän pelasi Hondurasin A-maajoukkueessa 34 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1982, jossa hän pelasi kaksi ottelua ja teki yhden maalin.
Maksim Unt

| Maksim Unt |
| --- | --- |
 Maksim Unt vuona 1940.
Viron sisäministeri
 Varesin kansanhallitus 21.6.1940 – 21.7.1940  
Edeltäjä:  August Jürima
Seuraaja:  Boris Kumm
Viron työvoima-asiain kansankomissaari
 Lauristinin hallitus 25.8.1940 - 28.5.1941  
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1898 Pärnu, Liivinmaan kuvernementti
Kuollut: 30. heinäkuuta 1941 (43 vuotta) Kommunarka, Moskova,  Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  poliitikko
Tiedot
Puolue:  Viron kommunistinen puolue (EKP), Neuvostoliiton kommunistinen puolue (NKP) (1940-1941)
Muut puolueet:  Viron sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (1920–1938)
Maksim Unt (myös Maxim Unt ja Maximilian Unt); 20. tammikuuta 1898 Pärnu, Liivinmaan kuvernementti – 31. heinäkuuta 1941 Kommunarka, Moskova,  Neuvostoliitto) oli virolainen poliitikko. Ennen toista maailmansotaa Unt oli vuosina 1929–1937 Riigikogun jäsen ja vuosina 1938–1940 hän kuului presidentti Konstantin Pätsin aikaiseen I Riigivolikoguun. Neuvostoliiton miehitettyä Viron Unt toimi alkuvaiheessa Neuvosto-Viron sisäministerinä.
Unt vietti nuoruutensa Pärnussa, jossa hän kävi koulut ja suoritti lukiotutkinnon.
Mukana Venäjän sisällissodassa

Venäjän sisällissodan aikana vuonna 1919 Unt työskenteli bolševikkien puolella heidän hallinnossaan Ukrainassa ja Saratovissa. Kun häntä syytettiin bolshevikkien varojen ryöstöstä ja hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan, hän pakeni kenraali Anton Denikinin johtaman valkoisen armeijan miehittämälle alueelle ennen kuin palasi Balkanin kautta uuteen itsenäiseen Viron tasavaltaan vuonna 1920.
Toiminta ensimmäisen itsenäisyyden ajan Virossa

Unt liittyi Viron sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen (ESTP), jossa hän edusti sen vasemmistolaista osaa. Hän toimi Viron ensimmäisen itsenäisyyden ajan Pärnun lääninhallituksen palveluksessa. Ennen toista maailmansotaa Unt oli vuosina 1929–1937 riigikogun jäsen ja vuosina 1938–1940 hän kuului presidentti Konstantin Pätsin aikaiseen I riigivolikoguun. Samaan aikaan hän oli myös Pärnun kaupunginvaltuuston jäsen kymmenisen vuotta.
Maksim Unt toimi 1930-luvulla yhteistyössä Neuvostoliiton Tallinnan lähetystön kanssa välittäen venäläisille tietoa Virosta. Paikallisesti hän oli Pärnussa aktivoimassa työläisiä lakkoihin, minkä vuoksi hänet pidätettiin. Hänet tuomittiin kommunistisen kirjallisuuden levittämisestä ja valtiota vastaan kiihottamisesta, mutta Riigikogun jäsenenä häntä ei voitu tuomita vankeusrangaistukseen.
Neuvosto-Viron ministerinä

Neuvostoliiton puna-armeija miehitti Viron 17. kesäkuuta 1940. Sen seurauksena muodostettiin nukkehallitus eli niin sanottu Varesin kansanhallitus. Unt nimitettiin 18. kesäkuuta Neuvostoliiton Tallinnan-lähettilään Vladimir Boškarjovin suosituksesta uuden hallituksen sisäministeriksi, joka järjesti 21. kesäkuuta Tallinnassa Andrei Ždanovin käskystä työläismielenosoituksen.
Kommunistien vallanottoon liittyi uuden Riigivolikogun valinta. Unt kuului valittuihin edustajiin, sillä vaaleissa oli vain yksi Viron työväenliitto ETRL (vir. Eesti Töötava Rahva Liit) -nimiseen kommunistijohtoisen blokin lista, joka haki heinäkuun lopulla liittymistä Neuvostoliiton neuvostotasavallaksi. Unt ei ollut puna-armeijan tullessa Viroon vielä kommunistipuolueen jäsen. Unt liittyi Viron kommunistipuolueen jäseneksi heinäkuussa 1940.
Sisäministerinä Unt toimi neuvostohallituksen toiveiden mukaan eli päätavoitteena oli korkeiden virkamiesten erottaminen ja sisäministeriön koneiston uudelleenjärjestely. Tässä vaiheessa presidentti Päts, kenraali Laidoner ja muita karkotettiin Venäjälle, ja tällöin Unt oli aktiivi toimija asiassa. Samaan aikaan Viron kunnallisen hallinnon johto myös uusittiin. Tasavallan aikaiset järjestöt lakkautettiin.
Kun Varesin kansanhallitus Neuvostoliittoon liittymisen myötä korvattiin Johannes Lauristin johtamalla kansankomissaarien neuvostolla, Unt toimi siinä työvoima-asiain kansankomissaarina.
Toukokuussa 1941 neuvostoviranomaiset saivat selville, että Unt oli Venäjän sisällissodan aikana loikannut Valkoiseen armeijaan. Sen seurauksena neuvostoviranomaiset pidättivät hänet 22. toukokuuta 1941 ja erottivat hänet työvoiman kansankomissaarin tehtävästä 28. toukokuuta. Neuvostoliiton korkein oikeus tuomitsi hänet 8. heinäkuuta kahdeksaksi vuodeksi pakkotyöhön, mutta sen sijaan NKVD teloitti hänet ampumalla 31. heinäkuuta Moskovan Kommunarkassa.
Ritari Ässä (vuoden 1982 televisiosarja)

| Ritari Ässä> Knight Rider |
| --- | --- |
 Sarjan tunnusteksti
Tyyli:  toiminta, rikos
Kestoaika:  noin 50 minuuttia
Luoja(t):  Glen A. Larson
Pääosissa:  David Hasselhoff William Daniels (KITTin ääni) Edward Mulhare Patricia McPherson
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Yhdysvallat: NBC Suomi: MTV, MTV3, TVTV!, Subtv, TV5
Esitetty:  Yhdysvallat: 26. syyskuuta 1982 – 4. huhtikuuta 1986
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  90  (Luettelo jaksoista)
Tuotanto
Tuottaja(t):  Glen A. Larson
Käsikirjoittaja(t):  Glen A. Larson
Säveltäjä(t):  Stu Phillips Don Peake Glen A. Larson Morton Stevens
Tuotantoyhtiö(t):  Glen A. Larson Productions Universal Television
Aiheesta muualla
IMDb 
Ritari Ässä (alkuperäiseltä nimeltä Knight Rider) on yhdysvaltalainen vuosina 1982-1986 valmistunut NBC:n tuottama televisiosarja. Sarjaa tehtiin yhteensä neljä tuotantokautta, joka kattoi yhteensä 90 jaksoa. Vuonna 1991 valmistui vielä televisioelokuva Ritariässä 2000. Ritari Ässän tuotti käsikirjoittaja ja tuottaja Glen A. Larson.
Ritari Ässästä on myös tehty vuonna 2008 uusi televisiosarja, joka perustuu vuoden 1982 sarjaan.
Sarjan tunnusmusiikki on muunnelma Léo Delibesin baletista Sylvia ("Bacchuksen kulkue").
Juoni

Sarja kertoo Michael Knightin (David Hasselhoff) ja tekoälyllä varustetun autonsa KITTin (Knight Industries Two Thousand) seikkailuista.
Sarjan pilottijaksossa Michael Long -niminen poliisi vammautuu vakavasti ampumavälikohtauksessa. Knight-säätiön johtaja, kuolemansairas miljonääri Wilton Knight on pitkään etsinyt miestä, joka voisi toimia Lain ja oikeuden säätiön keulakuvana, ja niinpä Michaelille tehdään kasvovamman vuoksi uudet kasvot ja Long saa uuden identiteetin Michael Knightina. Siitä eteenpäin Michael toimii vain säätiön hyväksi ihmeautonsa avulla. Hän joutuu jättämään koko entisen elämänsä taakseen. Myöhemmissä jaksoissa Michael kohtaa muun muassa entisen poliisiparinsa sekä kihlattunsa Longin ajalta. Kihlattu, Stephanie Mason, ei ilmaise tunnistavansa Michaelia, mutta jättää KITTin hansikaslokeroon kaulakorun. Kun KITT kysyy Michaelilta syytä tähän, hän vastaa, että yhteinen ystävä, kauan sitten kuollut Michael Long antoi korun Stephanielle.
Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  David Hasselhoff  | … |  Michael Knight   |
|  William Daniels  | … |  KITT-auton ääni   |
|  Edward Mulhare  | … |  Devon Miles   |
|  Patricia McPherson  | … |  Bonnie Barstow, KITT-mekaanikko (kaudet 1, 3 ja 4)   |
|  Rebecca Holden  | … |  April Curtis, KITT-mekaanikko (kausi 2)   |
|  Peter Parros  | … |  Reginald Cornelius III (kausi 4)   |
Sarja Suomessa

Ritari Ässää esitettiin ensimmäisen kerran Suomen televisiossa MTV-kanavalla vuosina 1984–1987, jonka välissä oli ajoittaisia esitystaukoja. Sarjan ensimmäinen jakso ensiesitettiin MTV:llä 10. tammikuuta 1984. Ensimmäisellä esityskerralla kaikkia sarjan jaksoja ei esitetty. Ensiesityksen aikana olevan suosion myötä Hessu Reijonen kutsui näyttelijä David Hasselhoffin ja sarjan KITT-auton vierailuille Suomeen vuonna 1987. Hasselhoff osallistui tuolloin muun muassa Espoossa järjestettyihin Lasten messuihin. Sarjan ensiesityksen aikana Suomessa oli markkinoilla Ritari Ässä -nimellä myytäviä tuotteita, kuten makeisrasia (valmistajana Merijal) sekä lastenmusiikkia sisältäviä kokoelmalevyjä muun muassa nimillä Ritari Ässä - Lasten Pop Non-Stopja Ritari Ässän toivekonsertti. Sarja esitettiin  ensimmäisen kerran uusintana MTV3-kanavalla vuosina 1993–1994. Uusintakierroksella sarjaa esitettiin aluksi kerran viikossa tiistaisin, ja myöhemmin maanantaista perjantaihin. Sarjaa ovat myöhemmin uusintana esittäneet muun muassa televisiokanavat TVTV!, Subtv, ja TV5.
Suomalaisten keskuudessa tunnetaan myös sarjan tunnusmusiikista keksitty "suomenkielinen" riimitys Kikkarapää, käkkäräpää, naisia metsästää, joka oli alkujaan lähtöisin Ulla Lipposen vuonna 1987 julkaistusta koululaisvitsikirjasta Kilon poliisi ja muita koululaisjuttuja.
Suomessa Yle TV1:ssä lokakuussa 2009 esitetyn Disko ja ydinsota -dokumentin mukaan Ritari Ässä vaikutti osaltaan kommunistisen järjestelmän romahtamiseen Virossa. Sarja näkyi TV-vastaanottimissa myös Tallinnassa.
Suomessa on vuosina 2004–2009 julkaistu kaikki neljä tuotantokautta kokonaisuudessaan DVD-kokoelmina. Kaikki tuotantokaudet sisältävät 21 jaksoa ja 1. tuotantokaudessa mukana on "KITT 2000" -elokuvajakso. Suomessa ja myös muissa Pohjoismaissa julkaisijana on toiminut Universal Studios.
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: KITT-auto haastattelussa
Ritari Ässän "ihmeauto" KITT. Tämä auto on replika.
Elise Stefanik

| Elise Stefanik |
| --- | --- |
 Elise Stefanik vuonna 2017.
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen New Yorkin 21. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 2015 –  
Edeltäjä:  Bill Owens
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1984 (ikä 40) Albany, New York
Puoliso:  Matthew Manda
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Koulutus:  Bachelor of Arts (2006)
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
stefanik.house.gov
Elise Marie Stefanik (s. 2. heinäkuuta 1984 Albany, New York) on yhdysvaltalainen poliitikko republikaanisesta puolueesta.
Donald Trump on nimennyt Stefanikin ehdokkaakseen Yhdysvaltain Yhdistyneiden kansakuntien suurlähettilääksi tammikuusta 2025 alkaen. Senaatin täytyy vielä vahvistaa Stefanikin mahdollinen nimitys. Stefanik on Israelin vankka tukija, joka on arvostellut YK:ta siitä, ettei se tue riittävästi Israelia konfliktissa Hamasia vastaan.
Ura

Stefanik on toiminut vuodesta 2015 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä New Yorkin 21. vaalipiiristä, osavaltion pohjoisosasta. Tullessaan valituksi hän oli 30-vuotiaana kaikkien aikojen nuorin Yhdysvaltain kongressiin valittu nainen. Häntä ennen nuorin oli ollut niin ikään New Yorkin osavaltiosta valittu Elizabeth Holtzman, joka oli 31-vuotias aloittaessaan edustajainhuoneen jäsenenä vuonna 1973. Vuonna 2019 ennätys siirtyi Stefanikilta 29-vuotiaana edustajainhuoneeseen valitulle Alexandria Ocasio-Cortezille, joka hänkin on New Yorkista.
Stefanik opiskeli Harvardin yliopistossa, pääaineenaan government, ja suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon vuonna 2006. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli vuodet 2006–2009 presidentti George W. Bushin hallinnossa, ensin Domestic Policy Councilissa ja myöhemmin Valkoisen talon kansliapäällikön toimistossa.
Vuonna 2009 Stefanik perusti lyhytikäiseksi jääneen, konservatiivisten naisten kirjoituksia julkaisseen American Maggie -verkkosivuston. Vuonna 2011 hän työskenteli ensin uusmediajohtajana Tim Pawlentyn presidentinvaalikampanjaa varten perustetussa Freedom First PACissa ja siirtyi myöhemmin, Pawlentyn luovuttua vaalikilvasta, Bill Kristolin perustaman uuskonservatiivisen Foreign Policy Initiative -ajatushautomon viestintäjohtajaksi. Vuonna 2012 Stefanik avusti varapresidenttiehdokas Paul Ryania tämän valmistautuessa vaaliväittelyyn Joe Bidenia vastaan.