stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harjujakso
Harjujakson muodostumia > Subglasiaalinen uoma

Jäätikköjoki hakeutui usein maaston matalimpiin kohtiin, sillä vedenpaine on siellä suurin ja veden nopeus jäätikkötunnelissä kasvoi siellä. Huuhtominen puhdisti kallion ja mannerjään välistä moreenin ja kuljetti sen eteenpäin jäätunnelissa. Vasta mannerjäätikön reunan läheisyydessä jäätikköjoen virtausnopeus hiljeni. Tällöin kivi-, sora- ja hiekka-aines laskeutuivat jäätikköjoen pohjalle. Joskus löydetään harjujakson alueelta kohtia, missä ei esiinny harjua, deltaa tai sanduria. Tämä saattaa johtua siitä, että mannerjäätikön reuna oli toisaalla romahtanut ja jäätikköjoki oli ottanut uuden uoman, mistä se purkautui ulos jäätikön alta. Silloin jäätikkötunneliin ei ollut ehtinyt kertymään soraa tai hiekkaa ja kun jäätikkö suli jäi maastoon näkyviin uoma. Tällaiset uomat ovat tavallisesti harjujakson suuntaisia ja voivat yhdistää eri  harjut toisiinsa. Uomia uomia esiintyy monesti laaksoissa ja järvien syvänteinä. Osa subglasiaalisista uomista sijaitsevat tunturien rinteillä, kun jäätikköjoki on virrannut jäätikön sisällä mäenrinnettä ylös.
Esiintyminen > Suomessa

Suomen pinta-alasta on harjuja noin 5 %, mutta ne ovat silti maisemamme näkyvintä osaa. Harjujaksoja esiintyy kaikkialla yleensä 10–20 kilometrin välein ja suurempien harjujaksojen suuntat ovat rinnakkaiset viereisiin harjujaksoihin nähden. Lounais-Suomessa harjujaksojen suunnat ovat yleensä luode-kaakko-suuntaisia. Eteläisessä Kaakkois-Suomessa ne ovat pohjois-etelä-suuntaisia, Pohjois-Satakunnassa ja Pohjamaalla ne ovat likimain pohjois-etelä-suuntaisia, Kainuussa lähes itä-länsi-suuntaisia ja Pohjois-Lapissa koillis-luode-suuntaisia. Harjujaksojen suuntaukset seuraavat mannerjäätikön jääkauden päättymisen ajan virtaussuuntia.
Suomen huomattavimpia harjujaksoja ovat esimerkiksi: (pituudet )
Raahe–Siilinjärvi–Outokumpu  (noin 350 kilometriä)
Hailuoto–Sotkamo–Ilomantsi  (noin 430 km)
Kokkola–Saarijärvi  (noin 170 km)
Säkylänharju–Virttaankangas (40 km)
Rovaniemi–Posio–Kuusamo eli Meltosjärvi–Muurola–Jokkavaara–Kuusamo  (200 km)
Käyrämö–Kemijärvi–Oulanka
Sodankylä–Pelkosenniemi–Kursu–Onkamo
Ounastunturi–Hietatievo
Lemmenjoki–Kaamanen–Iijärvi–Näätämö–Sevettijärvi  (yli 100 km)
Pakasaivo–Kangosjärvi–Kätkäsuvanto–Piippokangas–Nunnanen
Kuttanen–Leppäjärvi–Pöyrisjärvi
Esiintyminen > Muualla

Stockholmsåsen kulkee Tukholman kautta (60 kilometriä)
Sears Holdings

| Sears Holdings Corporation |
| --- | --- |

Osake:  NASDAQ: SHLD
Perustettu:  2005
Toimitusjohtaja:  Edward Lampert
Puheenjohtaja:  Edward Lampert
Kotipaikka:  Hoffman Estates, Illinois, USA
Toiminta-alue:  Yhdysvallat, Puerto Rico, Kanada, Meksiko, Israel
Toimiala:  vähittäiskauppa
Tuotteet:  Craftsman-työkalut Kenmore-kodinkoneet DieHard-autonakut Martha Stewart Everyday -sisustustuotteet Joe Boxer -alusasut Sears Israel
Liikevaihto:  40 mrd. USD (2013)
Henkilöstö:  274 000 (2013)
Tytäryhtiöt:  Kmart Sears, Roebuck and Company KCD
Kotisivu:  searsholdings.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sears Holdings Corporation on yhdysvaltalainen vähittäiskauppayritys, joka syntyi Kmartin ja Sears, Roebuck and Companyn yhdistyessä vuonna 2005. Sillä on yhteensä nelisen tuhatta Sears- ja Kmart-tavarataloa, ja se oli vuonna 2011 Yhdysvaltain kymmenenneksi suurin vähittäiskauppayritys.
Sears Holdings syntyi, kun tappiollinen Sears fuusioitiin selvitystilassa olleeseen Kmartiin vuonna 2005 ja aloitettiin päällekkäisyyksien poisto ja molempien ketjujen raju saneeraus.
Sears Holdings omistaa myös 51 prosenttia Sears Canadasta ja 20 prosenttia Sears Mexicosta (loput omistaa Carlos Slim Helú). Kmart-ketjun Australiassa ja Uudessa-Seelannissa omistaa sikäläinen Wesfarmers-yhtiö.
Vuonna 2007 Sears Holdings yhtiöitti kolme tärkeintä omaa tuotemerkkiään – Kenmore-kodinkoneet, Craftsman-työkalut ja DieHard-autonakut – omaksi KCD-yhtiökseen. Vuonna 2017 maailman suurin työkaluvalmistaja Stanley Black & Decker osti Craftsman-tuotemerkin.
Yhtiön myynti ja taloudellinen menestys on jatkuvasti heikentynyt fuusiosta alkaen. Vuoden 2011 huonon joulumyynnin jälkeen Sears Holdings ilmoitti 100–120 myymälän sulkemisesta. Pari kuukautta sen jälkeen se ilmoitti lopettavansa kaikki yhdeksän The Great Indoors -sisustusmyymälää.
Vuonna 2013 Sears Holdings oli Yhdysvaltain 13. suurin vähittäiskauppa liikevaihdolla mitattuna.
Sears haettiin konkurssiin 15. lokakuuta 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sears Holdings Wikimedia Commonsissa
Oppdalin kulttuurihistoriallinen museo

| Oppdalin kulttuurihistoriallinen museo> Oppdal bygdemuseum |
| --- | --- |
 Museoalueen sisäänkäynti.
Tyyppi:  kulttuurihistoriallinen ulkomuseo
Perustettu:  1937
Sijainti:  Oppdal, Norja
Kotisivut:  https://www.oppdalsmuseet.no/
Oppdalin kulttuurihistoriallinen museo (norj. Oppdal bygdemuseum) on Oppdalin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva ulkomuseo, johon on koottu noin 25 vanhaa rakennusta sekä mittava kokoelma esineitä. Museo perustettiin vuonna 1937.
Kuvia

Pitäjänmakasiineja
Hirsirakennus, johon on sisustettu koulumuseo
Entinen puhelinkeskus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oppdalin kulttuurihistoriallinen museo Wikimedia Commonsissa
Kuolleet lehdet (elokuva)

| Kuolleet lehdet |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Aki Kaurismäki
Käsikirjoittaja:  Aki Kaurismäki
Tuottaja:  Aki Kaurismäki Misha Jaari Mark Lwoff Reinhard Brundig
Kuvaaja:  Timo Salminen
Leikkaaja:  Samu Heikkilä
Pukusuunnittelija:  Tiina Kaukanen
Lavastaja:  Ville Grönroos
Pääosat:   Alma Pöysti  Jussi Vatanen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:   Sputnik  Bufo 
Levittäjä:  B-Plan Distribution
Ensi-ilta:   2023-09-1515. syyskuuta 2023  
Kesto:  81 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 398 000 euroa
Katsojat:  309 484 (Suomessa, päivitetty 3.7.2024)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuolleet lehdet on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Aki Kaurismäki. Se on Kaurismäen 20. elokuva ja jatkoa työläistrilogialle, johon kuuluvat ennestään elokuvat Varjoja paratiisissa (1986), Ariel (1988) ja Tulitikkutehtaan tyttö (1990). Elokuva käsittelee muun muassa alkoholismia, ja sitä on kutsuttu muun muassa ”klassiseksi pelkistetyksi rakkaustarinaksi” ja ”poliittiseksi romanttiseksi komediaksi”. Helsingissä kuvatun elokuvan pääosia esittävät Alma Pöysti ja Jussi Vatanen.
Kuolleet lehdet voitti Cannesin elokuvajuhlilla Tuomariston palkinnon. Elokuva sai kaksi Golden Globe -ehdokkuutta parhaasta vieraskielisestä elokuvasta ja Pöysti historiallisesti parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkuuden musikaali- ja komediaelokuvien kategoriassa. Se on ehdolla neljän Jussi-palkinnon saajaksi vuoden 2024 gaalassa.
Kuolleet lehdet sai Suomessa ensi-iltansa 13. syyskuuta 2023 ja se oli vuoden 2023 neljänneksi katsotuin elokuva ja katsotuin kotimainen elokuva 254 000 katsojalla. Elokuvan kokonaiskatsojamäärä Suomessa ylitti 300 000 helmikuussa 2024.
Juoni

Ansa on sinkkunainen ja asuu Helsingissä. Hän työskentelee nollatuntisopimuksella supermarketissa hyllyjen täyttäjänä. Hän tutustuu toiseen yksinäiseen työläiseen Holappaan, joka on alkoholisti. He pyrkivät muodostamaan parisuhteen ja Holappa saa alkoholin käyttönsä aisoihin. Elokuva kertoo yksinäisistä ihmisistä, joilla on menneisyyden painolastia. Jotkut ihmiset tapaavat myöhemmin elämässään ja rakastuminen myöhään vaatii rohkeutta. Elokuvaa on kuvailtu myös tragikomediaksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alma Pöysti  | … |  Ansa   |
|  Jussi Vatanen  | … |  Holappa   |
|  Janne Hyytiäinen  | … |  Huotari   |
|  Nuppu Koivu  | … |  Liisa   |
|  Matti Onnismaa  | … |  metalliverstaan johtaja   |
|  Simon Al-Bazoon  | … |  internetkahvilan pitäjä   |
|  Martti Suosalo  | … |  Raunio   |
|  Sakari Kuosmanen  | … |  mies matkakodissa   |
|  Maria Heiskanen  | … |  ylihoitaja   |
|  Alina Tomnikov  | … |  Tonja    |
|  Maustetytöt  | … |     |
|  Mitja Tuurala  | … |  Hämärämies 1   |
|  Sami Muttilainen  | … |  Hämärämies 2   |
|  Alma-koira  | … |  Chaplin-koira    |
Lisäksi Juho Kuosmanen suorittaa cameo-esiintymisen.
Tuotanto ja julkaisu

Kaurismäki kertoi vuonna 2017 ensi-iltansa saaneen Toivon tuolla puolen -elokuvan jäävän hänen viimeisekseen. Uuden elokuvan tuotanto kuitenkin julkistettiin kesäkuussa 2022.  Elokuvan kuvaukset aloitettiin elokuussa 2022 Helsingin Kalliossa. Kuvaajana toimi jälleen Timo Salminen. Kaurismäki kuvaili uutta elokuvaansa ”Varjoja paratiisissa 2.0:ksi” ja ”nollatuntisopimuksella marketin hyllyjä täyttävän naisihmisen ja hiekkapuhaltajan yritys rakkaustarinaksi”. 
Elokuvan tuottaja on Sputnik ja sen levittäjä B-Plan Distribution.
Elokuvan tapahtuma-aika on epäselvä, ja sen on sanottu sijoittuvan vaihtoehtoiseen todellisuuteen. Elokuvassa näkyvä seinäkalenteri näyttää syksyä 2024, mutta radiossa selostettavat uutiset sijoittuvat Venäjän Ukrainan-hyökkäyksen 2022 alkuhetkiin. Elokuvan maailmassa käytetään muun muassa lankapuhelimia ja vanhanaikaisia junia.
Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 15. syyskuuta 2023 ja Yhdysvaltain ensi-ilta on 17. marraskuuta 2023. Kaurismäki kielsi elokuvan myynnin Israeliin ja Turkkiin.
Vastaanotto > Katsojat

Elokuvan ensimmäinen viikonloppu Suomessa oli yleisömäärältään paras Aki Kaurismäen elokuvalla koskaan. Katsojia kertyi ensi-iltaviikonlopun aikana yli 31 000. Elokuva ylitti 100 000 katsojan rajan kahdessa viikossa sekä Suomessa että Ranskassa.Elokuvasta tuli lokakuun aikana Aki Kaurismäen katsotuin elokuva Suomessa.
Vastaanotto > Palkinnot

Kuolleet lehdet valittiin Cannesin elokuvafestivaalien pääkilpasarjaan 2023. Kyseessä oli viides Aki Kaurismäen elokuva tässä sarjassa. Elokuva voitti Cannesissa Tuomariston palkinnon. Tuomariston palkinnon voitti myös Kaurismäen Alma-koira, joka palkittiin koiranäyttelijöiden Palm Dog -seremoniassa. Kansainvälinen kriitikkojärjestö Fipresci valitsi Kuolleet lehdet vuoden parhaaksi elokuvaksi. Yhdysvaltalaisten elokuvakriitikoiden yhdistys National Society of Film Critics valitsi sen vuoden parhaaksi ei-englanninkieliseksi elokuvaksi. Yhdysvaltalainen Time-lehti valitsi Kuolleet lehdet vuoden 2023 parhaaksi elokuvaksi. Aikakauslehti The Hollywood Reporter taas valitsi elokuvan vuoden viidenneksi parhaaksi.
Elokuva oli ehdolla neljän Jussi-palkinnon voittajaksi: elokuva, ohjaus, pääosa (Vatanen) ja yleisön suosikkinäyttelijä (Pöysti), mutta jäi lopulta kokonaan palkinnoitta.
Elokuva valittiin Suomen ehdokkaaksi parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-palkinnon sarjassa ja se eteni kilpailussa 15 ehdokkaan karsintalistalle, mutta ei päässyt ehdokkaaksi asti. European Film Awards (EFA) -gaalassa Berliinissä elokuva oli ehdolla parhaan elokuvan, ohjauksen, käsikirjoituksen, miesnäyttelijän ja naisnäyttellijän sarjoissa, mutta jäi vaille palkintoja. Elokuva oli yksi viidestä LUX-palkinnon voittajaehdokkaasta, mutta jäi ilman palkintoa. Kuolleet lehdet ja Alma Pöysti olivat ehdolla myös Golden Globe -palkinnon saajiksi, mikä oli harvinainen tapaus, mutta loppujen lopuksi molemmat jäivät ilman palkintoja.
Vastaanotto > Arvosteluja

| Kuolleet lehdet> Arvostelupisteet.Julkaisu | Kuolleet lehdet> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Suomen Kuvalehti: 
Jussi Virratvuori, Karjalainen: 
Aki Lehti, Muropaketti: 
Juho Typpö, Helsingin Sanomat: 
Martina Moliis-Mellberg, Hufvudstadsbladet: 
Päivi Valotie, Turun Sanomat: 
Peter Bradshaw, The Guardian: 
Hannu Björkbacka, Kokkola-lehti: 
Antti Selkokari, Kulttuuritoimitus: 
Riku Lehtoranta, Film-o-holic.com: 
Jussi Huhtala, Episodi: 
Rane Aunimo, Demokraatti:
Sedimentologia

Sedimentologia on geologian osa-alue, joka tutkii sedimenttejä, sedimentaatioprosesseja ja sedimenttikiviä, jotka alun perin kerrostuivat sedimentaatioaltaisiin.
Sedimenttikivet peittävät suuren osan Maapallon pinnasta, ja niihin on tallentunut paljon tietoa Maan historiasta mm. fossiilien muodossa. Sedimentologia liittyy läheisesti stratigrafiaan, joka tutkii kivien kerrosrakenteita.
Sedimentologia käsittää sekä nykyisten sedimenttien että niitä muodostavien prosessien tutkimisen. Se myös vertailee näitä havaintoja muinaisten sedimenttikivien kanssa. Sedimentologit hyödyntävät tietämystään nykyisistä sedimentaatioprosesseista muinaisten sedimenttien tulkitsemiseen ja niiden ymmärtämiseen.
Sedimentologisen tutkimuksen perustana on ajatus siitä, että nykyään maata muokkaavat prosessit ovat olleet samanlaisia myös muinaisina aikoina eli että nykyisyys on avain menneisyyden tulkintaan. Tällaista käsitystä kutsutaan uniformitarianistiseksi periaatteeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sedimentologia Wikimedia Commonsissa
FreeCAD

| FreeCAD |
| --- | --- |

 FreeCAD 1.0
Kehityshistoria
Vakaa versio:  1.0 (18. marraskuuta 2024)
Tiedot
Alusta:  Linux, macOS, Windows
Ohjelmointikielet:  C++, Python
Lisenssi:  GNU Lesser General Public License, versio 2.0 tai myöhempi
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
Talon sisusta FreeCAD:ssä.
FreeCAD on avoimen lähdekoodin ohjelmisto tietokoneavusteiseen suunnitteluun (CAD/CAE). Ohjelmisto on yleiskäyttöinen ja tukee kolmiulotteista mallinnusta, se on suunnattu mekaaniseen ja tuotesuunnitteluun.
Ohjelma sallii kaksiulotteisten hahmotelmien tekemisen, jotka voi myöhemmin muuntaa kolmiulotteisiksi.
Ohjelman ovat kehittäneet Jürgen Riegel, Werner Mayer ja Yorik van Havre. Ohjelmisto on saatavilla Linuxille, macOS:lle ja Windowsille. Ohjelma on parametrinen, joka tarkoittaa, että yksittäiset elementit ja niiden suhteet toisiin elementteihin on muokattavissa.
Ohjelmiston versio 1.0 on julkaistu marraskuussa 2024. Ohjelmisto oli kehityksessä vuosia ja oli käytössä myös ennen 1.0 versiota. Versiossa 1.0 kaksi merkittävää ominaisuutta on ratkaistu. "Assembly Workbench" on siirretty aiemmasta projektista.
Antonios Suuren elämä

| Antonios Suuren elämä> Βίος καὶ πολιτεία τοῦ Ἁντωνίου του Μεγάλου |
| --- | --- |
 Suomenkielisen laitoksen kansi
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Athanasios Suuri
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  hagiografia
Julkaistu:  357 tai 365
Suomennos
Suomentaja:  Helena Lampi
Kustantaja:  Valamon Ystävät ry
Julkaistu:  1978
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  86
ISBN:  951-99184-1-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Antonios Suuren elämä (m.kreik. Βίος καὶ πολιτεία τοῦ Ἁντωνίου του Μεγάλου, Bios kai politeia tū Antōniū tū Megalū; lat. Vita Antonii) on Athanasios Suuren kirjoittama teos, joka käsittelee nimensä mukaisesti Antonios Suuren elämää. Se on esimerkki kristillisen myöhäisantiikin pyhimyselämäkerroista, ja se on lajityypin klassikoita ja luetuimpia teoksia.
Historia

Athanasios eli ja kirjoitti 300-luvulla. Antonios Suuren elämän hän kirjoitti ollessaan areiolaisten karkottamana erämaassa eläneiden munkkien parissa, joko vuoden 357 tai vuoden 365 karkotuskaudella. Kun Rooman valtakunnan läntisen osan kristityt haluisivat Athanasiokselta lisää tietoa kuuluisan kilvoittelijan Antonioksen elämästä, Athanasios ryhtyi kirjoittamaan aiheesta laajaa teosta. Athanasios oli itse nuorena ollut Antonioksen oppilas. Lisäksi hän käytti lähteenään tämän muita oppilaita. Suurin osa Antonioksen elämää koskevista tiedoista on peräisin teoksesta.
Athanasioksen teos edustaa hagiografiaa eli pyhimysten elämästä kertovaa kirjallisuutta, ja se on lajityypin klassikoita ja luetuimpia teoksia. Athanasioksen voi nähdä sovittaneen teoksessa antiikin elämäkertakirjallisuuden konventiot kristilliseen käyttöön. Esikuvina ovat toimineet muun muassa Plutarkhoksen kirjoittamat elämäkerrat (Kuuluisien miesten elämäkertoja) sekä filosofielämäkerrat.
Jotkut tutkijat ovat kyseenalaistaneet teoksen aitouden. Sitä on kuitenkin perinteisesti pidetty Athanasioksen kirjoittamana, ja hänet mainitsevat teoksen kirjoittajana jo Hieronymus, Efraim Syyrialainen, Gregorios Nazianzilainen ja Rufinus. Euagrios Antiokialainen käänsi teoksen latinaksi jo 300-luvun lopulla, ja sillä on ollut suuri vaikutus myöhempiin pyhimyselämäkertoihin.
Sisältö

»Olette pyytäneet minua kirjoittamaan autuaan Antonioksen elämästä, jotta voisitte pitää hänen intoaan esikuvana. Haluatte tietää, kuinka hän aloitti kilvoittelunsa, kuka oli ennen häntä, millainen oli hänen elämänsä päätös ja onko totta se, mitä hänestä kerrotaan. Suostun mielihyvin pyyntöönne, sillä minulle itsellenikin jo Antonioksen pelkkä muisteleminen tuottaa suurta hyötyä.»
Teos koostuu esipuheesta ja 94:stä suhteellisen lyhyestä luvusta. Se kuvaa Antonioksen elämää ja opetuksia keskittyen usein esimerkillisiin tapahtumiin ja ihmeisiin. Todellisen henkilökuvan sijaan sen voi nähdä muodostavan Antonioksesta ihannekuvaa antiikin elämäkertojen yleiseen tyyliin. Antonios kuvataan teoksessa askeettisen munkkielämän mallina ja ihanteena.
Teoksen alussa kuvataan Antonioksen lapsuutta ja nuoruutta sekä sitä, kuinka Antonios päättää luopua maallisesta elämästä ja seurata Kristusta. Hän aloittaa askeettisen elämän ja vetäytyy yksinäisyyteen, ja seurauksena ovat sielunvihollisen hyökkäykset. Teoksessa kuvataan Antonioksen kilvoittelua, ankaraa elämänjärjestystä ja asumista ensin hautakammiossa, sitten erämaassa ja lopulta eräässä hylätyssä linnoituksessa.
Vähitellen Antonioksen ympärille kerääntyy muita kilvoittelijoita. Teos kuvaa Antonioksen opetuksia oppilailleen ja elämää tämän luostariyhteisössä. Teoksessa kuvataan myös Antonioksen tekemiä ihmeitä: hän esimerkiksi paransi rukouksillaan sairaita ja kuolevia ja vapautti ihmisiä riivaajien vallasta. Antonios kuvataan myös taistelemassa areiolaisia vastaan ja väittelemässä voitokkaasti häntä kiusaamaan tulleiden ei-kristittyjen kreikkalaisten filosofien kanssa. Lopussa kuvataan Antonioksen valmistautumista kuolemaan sekä hänen rauhallista loppuaan.
Kirjallisuutta > Suomennos

Athanasios Suuri: Antonios Suuren elämä.  Suomentanut Helena Lampi. Valamon Ystävät ry, 1978.  ISBN 951-99184-1-8
Aiheesta muualla > Teos

Ἁγίου Ἀθανασίου: Βίος καὶ πολιτεία τοῦ Ὁσίου Πατρός ἡμῶν Ἁγίου Ἀντωνίου. Orthodox Fathers. (muinaiskreikaksi)
Athanasius: Life of St. Anthony. New Advent. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Antonios Suuren elämä. Ortodoksi.net.
Pyhä Antonios Suuri. Koptilainen ikoni.
Pyhä Athanasios Suuri. Ikoni.
Skansen

| Skansen |
| --- | --- |

Sijainti:  Tukholma, Ruotsi
Perustettu:  1924
Organisaatio
Jäsenyydet:  EAZA
Skansen 1800-luvun lopulla.
Kesäinen näkymä Skansenilta
Segloran kirkko
Skansen on Artur Hazeliuksen vuonna 1891 perustama ulkoilmamuseo Djurgårdenilla Tukholmassa, joka on ollut myös eläintarha vuodesta 1924 lähtien.
Historia

Skansen vihittiin käyttöön 11. lokakuuta 1891. Sen perustajan, Artur Hazeliuksen, tarkoituksena oli esitellä elämää eri puolilla Ruotsia eri ajanjaksoilta. Kuten muu Eurooppa, Ruotsi oli 1800-luvulla nopeasti teollistumassa, ja Hazelius pelkäsi maan monien perinteiden ja tapojen unohtuvan historiaan. Hazelius, joka oli aiemmin perustanut Nordiska museetin, sai inspiraation projektiinsa kuningas Oskar II:n Osloon vuonna 1881 rakennuttamasta ulkoilmamuseosta. Skansenista tuli malli Skandinavian muille ulkomuseoille, ja sanaa skansen käytetään niille nykyään monissa kielissä yleissanana.lähde?
Hazelius osti matkoillaan noin 150 taloa ympäri Ruotsia ja lähetti ne osa osalta museoonsa, jossa ne rakennettiin uudelleen. Vain kolme museon rakennuksista ei ole alkuperäisiä, mutta nekin kopioitiin tarkasti Hazeliuksen löytämistä rakennuksista. Suurin osa alueen taloista on 1700- ja 1800-luvuilta, mutta vanhin rakennus on 1300-luvulta.lähde?
Skansen kuului aluksi Nordiska museetiin. Se käsitti alun perin Bollnästorgetin ja Fågeldammarnan välisen alueen (29 493 m²), ja sisäänkäynti oli Hasselbacksportenin kautta.lähde? Vuonna 1892 Hazelius liitti museoon Bredablick-nimellä tunnetun tornin ja sitä ympäröivän puiston, jolloin museon koko kuusinkertaistui. Vuosien kuluessa museoon on liitetty lisää alueita, ja se on nykyään 30 hehtaarin suuruinen. Skansen on ollut myös eläintarha vuodesta 1924 lähtien. Vuonna 1963 museo siirtyi Nordiska museetilta Tukholman kaupungin hallinnoiman säätiön omistukseen, vaikka Skansenin rakennuksissa olevat esineet kuuluvatkin yhä museolle.
Nähtävyyksiä

Kaupunkikorttelissa (Stadskvarteren) esitellään 1800-luvun ruotsalaisen kaupungin elämää ja ammatteja. Alueella on muun muassa 1870-luvun leipomo, joka on ennen sijainnut Södermalmilla.
Ekhärädin kartano (Ekhäradsgården) on maatalo 1820-luvulta Värmlannista. Kartanon on rakennuttanut kruununvirkailija Jan Olof Pallin.
Segloran kirkko on rakennettu vuonna 1729, ja se siirrettiin Skansenille vuonna 1916 Länsi-Götanmaalta. Puinen kirkko on nykyään yksi Ruotsin suosituimmista vihki- ja rippikirkoista.
Skogaholmin kartano on rakennettu 1680-luvulla, mutta sen tilat ovat 1700-luvun lopulta. Kartanolla on ranskalainen puutarha, keittiöpuutarha ja pieni englantilainen puutarha.
Postitalo, joka on rakennettu alun perin 1840-luvulla, muutettiin Skansenille Virserumista.
Eläintarhassa on pääasiassa Skandinavialle kotoperäisiä lajeja, kuten karhuja, susia, ilveksiä, ahmoja, hirviä, poroja ja hylkeitä.
Alueella myös järjestetään kesäisin viikoittain Allsång på Skansen -yhteislaulukonsertteja.
Kuvia

Närkestä siirretty Skogaholmin kartano
Gubbhyllan, kahvila sekä hammastikku- ja tupakkamuseo
Emanuel Swedenborgin huvimaja
Väsynyt karhuperhe eläintarhassa
Ekhäradin kartano
Kyrkhyltstugan, tyypillinen talo Blekingestä
Skansenin funikulaari
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Skansenin kotisivu (ruotsiksi) (englanniksi)
Tanhu, Skansen 1904.
James McClinton

James A. McClinton (s. 1961) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Milwaukeessa, Wisconsinissa, mutta muutti lapsena aluksi Arkansasiin ja sitten Kansasiin.
McClinton valmistui Washburnin ja Kansasin yliopistoista. Hän on paitsi istunut kotikaupunkinsa Topekan kaupunginvaltuustossa, myös toiminut sen ensimmäisenä afroamerikkalaisena pormestarina vuosina 2004–2005.
Selgi

| Selgi, Selki, Sellinkylä Сельги, Selgi |
| --- | --- |

 Selgi, Selki, Sellinkylä
 Koordinaatit: 63°8′57″N, 33°10′47″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Paatene
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  130
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Selgi eli Selki eli Sellinkylä (ven. Се́льги, Selgi; karjalaksi Selgi, Sel’l’inkylä) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Sellinjärven rannalla 24 kilometriä Paatenesta lounaaseen. Kylässä on 130 asukasta (vuonna 2012).
Novgorodin Lappiin kuulunut Sellin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopulla. Sen vanhimpia kyliä olivat Himola, Jänkäjärvi, Kuutamalahti, Lupasalmi, Porajärvi, Roikonniemi, Soutujärvi, Tšiassalmi (ven. Tšijasalma) ja Uskali. Pogostan talomäärä pysyi lähes muuttumattomana, runsaana kahtenasatana, aina 1700-luvulle saakka. Sen keskuksen muodosti Sellin kyläryhmä, jonka osia olivat Pogosta (ven. Seletski Pogost), Pohjoispää (Severnyi Konets), Suvipää (Južnyi Konets), Ranta (Bereg), Präkkilä (Prjakkila) sekä myöhemmin syntynyt Tuhkavaara.
1900-luvun alussa Sellin kyläryhmä muodosti Poventsan kihlakunnan Paatenen volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 siinä oli yhteensä 125 taloa, 846 asukasta ja kaksi koulua. Neuvostoaikana perustettiin aluksi Seesjärven piiriin kuulunut Sellin kyläneuvosto. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 958 asukasta, joista 922 oli karjalaisia, 26 venäläisiä, 6 suomalaisia ja 4 muiden kansallisuuksien edustajia.
Kylällä on historiallisen astutuksen status. Sen nähtävyyksiin kuuluu joukko vanhoja asuin- ja talousrakennuksia sekä Venäjän sisällissodassa ja toisessa maailmansodassa kaatuneiden puna-armeijalaisten ja partisaanien hautapaikka. Sellinjärven rannoilta on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja.