stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stormie Jones

Stormie Jones
Stormie Dawn Jones (30. toukokuuta 1977 – 11. marraskuuta 1990) oli maailman ensimmäinen henkilö, jolle tehtiin yhdistetty maksan- ja sydämensiirto. Hän oli kotoisin Texasista, Yhdysvalloista.
Historialliset siirrot tehtiin 14. helmikuuta 1984 tytön ollessa kuusivuotias. Jones kärsi familiaalisesta hyperkolesterolemiasta, joka nosti hänen kolesterolitasonsa kymmenkertaiseksi. Hän kärsi kuusivuotiaana kaksi sydänkohtausta. Lisäksi hänellä oli angina pectoris -kipuja ja sydämen vajaatoimintaa. Siirron jälkeen hän sai hepatiitin, ja siirretty maksa tuhoutui. 20. helmikuuta 1990 Jones sai vielä uuden maksan, joka myös tulehtui. Marraskuussa 1990 Jones joutui sairaalaan influenssan kaltaisista oireista kärsittyään. Sairaalassa hänen verenpaineensa putosi, hänestä tuli letarginen ja hän kärsi sydänkohtauksen. Hänen kuolemansa 13-vuotiaana liittyi vuonna 1984 siirretyn sydämen hyljintään, mikä on harvinaista niin pitkän ajan jälkeen.
Jonesin yhdistetty maksan- ja sydämensiirto avasi tietä muille kahden elimen yhtäaikaisille siirroille.
You Will Meet a Tall Dark Stranger

| You Will Meet a Tall Dark Stranger |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Woody Allen
Käsikirjoittaja:  Woody Allen
Tuottaja:  Letty Aronson Stephen Tenenbaum Jaume Roures
Säveltäjä:  Trevor Rabin
Kuvaaja:  Vilmos Zsigmond
Leikkaaja:  Alisa Lepselter
Pääosat:  Antonio Banderas Josh Brolin Anthony Hopkins Gemma Jones Freida Pinto Lucy Punch Naomi Watts Roger Ashton-Griffiths Pauline Collins
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Sony Pictures Classics Pathé
Levittäjä:  Sony Pictures Classics Netflix
Ensi-ilta:   15. toukokuuta 2010 (Cannesin elokuvajuhlat)    23. syyskuuta 2010    29. lokakuuta 2010
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
You Will Meet a Tall Dark Stranger on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut Woody Allenin  ohjaama ja käsikirjoittama elokuva. Elokuva sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2010.
Lucy Punch, Josh Brolin, Woody Allen, Naomi Watts ja Gemma Jones Cannesin elokuvajuhlilla 2010.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antonio Banderas  | … |  Greg Clemente   |
|  Josh Brolin  | … |  Roy Channing   |
|  Anthony Hopkins  | … |  Alfie Shepridge   |
|  Gemma Jones  | … |  Helena Shepridge   |
|  Freida Pinto  | … |  Dia   |
|  Lucy Punch  | … |  Charmaine Foxx   |
|  Naomi Watts  | … |  Sally Channing   |
|  Roger Ashton-Griffiths  | … |  Jonathan Wunch   |
|  Ewen Bremner  | … |  Henry Strangler   |
|  Neil Jackson  | … |  Allen   |
|  Celia Imrie  | … |  Enid Wicklow   |
|  Pauline Collins  | … |  Cristal   |
|  Anna Friel  | … |  Iris   |
|  Meera Syal  | … |  Dian äiti   |
|  Anupam Kher  | … |  Dian isä   |
|  Natalie Walter  | … |  Allenin sisko   |
|  Christian McKay  | … |  Pokeri kaveri   |
|  Philip Glenister  | … |  Pokeri kaveri   |
Aiheesta muualla

You Will Meet a Tall Dark Stranger Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Woody Allen |
| --- | --- |
1960-luku:  What's Up, Tiger Lily? (1966)  Ota rahat ja juokse (1969) 
1970-luku:  Bananas – minä ja vallankumous (1971)  Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut kysyä (1972)  Unikeko (1973)  Sota ja rakkaus eli älkää ampuko Napoleonia (1975)  Annie Hall (1977)  Sisäkuvia (1978)  Manhattan (1979) 
1980-luku:  Stardust Memories (1980)  Kesäyön seksikomedia (1982)  Zelig (1983)  Broadway Danny Rose (1984)  Kairon purppuraruusu (1984)  Hannah ja sisaret (1986)  Radio Days (1987)  Syyskuu (1987)  Toinen nainen (1988)  New York Stories (1989)  Rikoksia ja rikkomuksia (1989) 
1990-luku:  Alice (1990)  Varjoja ja sumua (1991)  Miehiä ja vaimoja (1992)  Manhattanin murhamysteeri (1993)  Luotisade Broadwaylla (1994)  Don't Drink the Water (1994)  Rakkauden jumalatar (1995)  Kaikki sanovat I Love You  (1996)  Harry pala palalta (1997)  Celebrity – kuuluisuus (1998)  Sweet and Lowdown (1999) 
2000-luku:  Keksejä ja konnia (2000)  Jadeskorpionin kirous (2001)  Näkemiin Hollywood (2002)  Sinua parempaa (2003)  Melinda ja Melinda (2004)  Match Point (2005)  Scoop (2006)  Cassandra’s Dream (2007)  Vicky Cristina Barcelona (2008)  Whatever Works (2009) 
2010-luku:  You Will Meet a Tall Dark Stranger (2010)  Midnight in Paris (2011)  To Rome with Love (2012)  Blue Jasmine (2013)  Magic in the Moonlight (2014)  Irrational Man (2015)  Café Society (2016)
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2022

Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2022 olivat järjestyksessään 41:nnet koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut. Turnaus pelattiin syyskuussa 2022, ja kolmannen kerran peräkkäin sen alkulohkot jaettiin eri maihin. Pudotuspelivaihe pelattiin Saksan Berliinissä.
Suomi otti vuoden 2022 EM-turnauksessa historiansa ensimmäisen pudotuspelivoiton miesten arvokilpailuissa ja eteni kahdeksan parhaan joukkueen joukkoon ensimmäistä kertaa 55 vuoteen.
Sijoitukset

| # | Maajoukkue | V–T |
| --- | --- | --- |
|  |  Espanja | 8-1 |
|  |  Ranska | 6-3 |
|  |  Saksa | 7-2 |
| 4. |  Puola | 5-4 |
| 5. |  Kreikka | 6–1 |
| 6. |  Slovenia | 5–2 |
| 7. |  Italia | 4–3 |
| 8. |  Suomi | 4–3 |
| 9. |  Serbia | 5–1 |
| 10. |  Turkki | 3–3 |
| 11. |  Kroatia | 3–3 |
| 12. |  Ukraina | 3–3 |
| 13. |  Montenegro | 3–3 |
| 14. |  Belgia | 3–3 |
| 15. |  Liettua | 2–4 |
| 16. |  Tšekki | 2–4 |
| 17. |  Israel | 2–3 |
| 18. |  Bosnia ja Hertsegovina | 2–3 |
| 19. |  Viro | 1–4 |
| 20. |  Bulgaria | 1–4 |
| 21. |  Georgia | 1–4 |
| 22. |  Alankomaat | 0–5 |
| 23. |  Unkari | 0–5 |
| 24. |  Iso-Britannia | 0–5 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2022 Wikimedia Commonsissa
Virallinen turnaussivusto
| n k Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut |
| --- | --- |
Sveitsi 1935 Latvia 1937 Liettua 1939 Sveitsi 1946 Tšekkoslovakia 1947 Egypti 1949 Ranska 1951 Neuvostoliitto 1953 Unkari 1955 Bulgaria 1957 Turkki 1959 Jugoslavia 1961 Puola 1963 Neuvostoliitto 1965 Suomi 1967 Italia 1969 Saksa 1971 Espanja 1973 Jugoslavia 1975 Belgia 1977 Italia 1979 Tšekkoslovakia 1981 Ranska 1983 Saksa 1985 Kreikka 1987 Jugoslavia 1989 Italia 1991 Saksa 1993 Kreikka 1995 Espanja 1997 Ranska 1999 Turkki 2001 Ruotsi 2003 Serbia ja Montenegro 2005 Espanja 2007 Puola 2009 Liettua 2011 Slovenia 2013 Kroatia/Latvia/Ranska/Saksa 2015 Israel/Romania/Suomi/Turkki 2017 Georgia/Italia/Saksa/Tšekki 2022 Kypros/Latvia/Suomi/? 2025
Töyhtöpöllö

| Töyhtöpöllö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Töyhtöpöllöt   Lophostrix
Laji::  cristata
Kaksiosainen nimi
 Lophostrix cristata  Daudin, 1800 

Katso myös
   Töyhtöpöllö Wikispeciesissä   Töyhtöpöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Töyhtöpöllö (Lophostrix cristata) on pöllölintuihin kuuluva keskikokoinen, noin 38–43 senttimetrin kokoinen pöllölaji. Se on töyhtöpöllöjen suvun ainoa laji.
Töyhtöpöllön esiintymisaluetta ovat Belize, Bolivia, Brasilia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Guyana, Honduras, Kolumbia, Meksiko, Nicaragua, Panama, Peru, Ranskan Guayana, Suriname ja Venezuela.
Sen luontaisia elinpiiriä ovat subtrooppiset tai trooppiset kosteat alankometsät ja subtrooppiset ja trooppiset kosteat vuoristometsät.
Töyhtöpöllöä ei helposti sekoita muihin pöllöihin, sillä se erottuu ulkonäöltään hyvin muista. Se on pelkästään yöaktiivinen ja syö suuria hyönteisiä ja luultavasti pieniä matelijoita.
Sen selvin erityispiirre on valkoiset kulmakarvat, jotka ulottuvat hyvin pitkälle valkoisiin korvatupsuihin. Stricklandin silmät ovat kellanoranssit, kahden muun silmät ovat tummanruskeat.
Töyhtöpöllöä tavataan Amazonin alueella lukuun ottamatta sen luoteisaluetta, jossa ovat Länsi-Guyana, Venezuela sekä keskinen ja itäinen Kolumbia.
Alalajit

Sitä on kolme alalajia:
Lophostrix cristata cristata (Daudin, 1800)
Lophostrix cristata stricklandi P. L. Sclater & Salvin, 1859
Lophostrix cristata wedeli Griscom, 1932
Aiheesta muualla

Töyhtöpöllö (Lophostrix cristata) BirdLife International Data Zone. (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Lophostrix cristata:  Wikidata: Q1259391  Wikispecies: Lophostrix cristata  Avibase: 4DC2A2BF8BE1092F  BirdLife: 22689177  BOW: creowl1  CoL: 3W4JC  eBird: creowl1  GBIF: 2497873  iNaturalist: 20397  IRMNG: 10912892  ITIS: 555441  IUCN: 22689177  NCBI: 111814  Neotropical: creowl1  Observation.org: 72210  Open Tree of Life: 178674  Species+: 9163  Xeno-canto: Lophostrix-cristata 
Strix cristata:  Wikidata: Q109578427  CoL: 6ZWYL  GBIF: 9412746  ITIS: 1063354
Virginianalppiruusu

| Virginianalppiruusu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Kanervakasvit Ericaceae
Suku::  Alppiruusut Rhododendron
Laji::  catawbiense
Kaksiosainen nimi
 Rhododendron catawbiense  Michx.  
Katso myös
   Virginianalppiruusu Wikispeciesissä   Virginianalppiruusu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Virginianalppiruusu (Rhododendron catawbiense) on Pohjois-Amerikan kaakkoisosista kotoisin oleva suurikokoinen, ainavihanta pensas, joka kuuluu alppiruusujen sukuun ja kanervakasvien heimoon. Se on läheistä sukua appalakkienalppiruusulle, josta sen erottaa huomattavasti pienemmän verhiön perusteella. Lajit elävät osin samoilla alueilla ja voivat risteytyä keskenään.
Ulkonäkö ja koko

Virginianalppiruusu on leveä pensas, joka kasvaa yleensä 1–3 metriä korkeaksi mutta joskus jopa 6 metriä korkeaksi. Sillä on jäykät, yläviistot haarat ja tiheä lehvästö, ja se saattaa kasvattaa maavarsia. Sen nuori haararanka on liereä ja kalju ja kuori sileä tai uurteinen ja liuskoina irtoava. Ruodilliset, ehyet lehdet ovat varrella kierteisesti, ja niiden lehtilapa on 8–12 senttimetriä pitkä, soikean pitkulainen, tylppä- tai suippokärkinen, pyöreätyvinen ja ehytlaitainen. Lehti on päältä tummanvihreä ja alta vaaleanvihreä ja pinnaltaan kiiltävä ja kalju tai heikosti karvainen.
Virginianalppiruusu kukkii huhti–kesäkuussa pian uusien lehtien puhkeamisen jälkeen. Sen kukinto on 15–20-kukkainen latvaterttu. Tuoksuvat kukat ovat kaksineuvoisia, ja niissä on pieni, 5-liuskainen verhiö. Leveän kellomainen, hyvin lyhyt- ja avaratorvinen teriö on läpimitaltaan 3,5–4 senttimetriä ja väriltään yleensä ruusun- tai liilanpunainen – joskus myös vaaleanpunainen tai valkoinen. Hedelmä on 1–2 senttimetrin mittainen, karvainen kota.
Ulkonäkö ja koko > Lajikkeita

| Lajike  | Teriö |
| --- | --- |
’Album Elegans’: Vivahtaa aluksi heikosti sinipunervaan; muuttuu myöhemmin valkoiseksi.
’Album Novum’: Valkoinen, vivahtaa sinipunervaan; vihertävänkeltapilkkuinen.
’America’: Tummanpunainen.
’Caractacus’: Purppuranpunainen, keskeltä vaaleampi.
’Everestianum’: Vaaleansinipunerva.
’Grandiflorum’: Sinipunainen.
’Nova Zembla’: Tummanpunainen.
’Roseum Elegans’: Sinipunervan ruusunpunainen.
Levinneisyys

Virginianalppiruusu on kotoisin Pohjois-Amerikan kaakkoisosista. Sen luontainen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Virginiaan ja Kentuckyyn ja etelässä Georgiaan ja Alabamaan. Lajin tieteellinen nimi catawbiense viittaa Pohjois-Carolinan vuorilla virtaavaan Catawbajokeen, joka on puolestaan saanut nimensä lähistöllä eläneiltä catawbaintiaaneilta. Lajin löysi juuri tältä joelta vuonna 1809 skotlantilainen kasvitieteilijä John Fraser, joka vei sen mukanaan Englantiin.
Elinympäristö

Virginianalppiruusu menestyy parhaiten avoimilla paikoilla, happamassa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä 1 200–2 000 metrin korkeudessa. Se muodostaa vuorten lakialueille ja rinteille tiheitä pensaikkoja, jotka ovat vaikeakulkuisia mutta kukkiessaan erittäin näyttäviä. Laji on kuivuuden- ja talvenkestävä ja sietää jopa −29…–35 celsiusasteen pakkasia.
Käyttö

Virginianalppiruususta on jalostettu lukuisia talvenkestäviä lajikkeita risteyttämällä sitä muiden alppiruusulajien kanssa. Näitä risteymiä kutsutaan nimellä puistoalppiruusu (Rhododendron Catawbiense-Ryhmä). Talvenkestävyytensä vuoksi puistoalppiruusu on suosittu koristekasvi etenkin kylmän ilmaston alueilla, kuten Suomessa.
Virginianalppiruusuja Appalakkien vuoristossa.
Puistoalppiruusu on näyttävä koristepensas.
San Felipe Apóstol (1781)

| San Felipe Apóstol |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reales Astilleros de Esteiro, Ferrol
Laskettu vesille:  22. kesäkuuta 1781
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 8. heinäkuuta 1794 Hr. Ms. Overijssel vallattu 22. lokakuuta 1795
Loppuvaihe:  myyty 1822
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 188 t (arqueo)
Pituus:  45,44 m (köli)
Leveys:  14,02 m
Syväys:  6,78 m
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi: 26 × 24 naulan tykkiä ylempi tykkikansi: 28 × 12 naulan tykkiä puoli- ja etukansi: 6 × 8 naulan tykkiä
San Felipe Apóstol oli Espanjan laivaston vuonna 1781 vesille laskettu Santo Domingo -luokan kaksikantinen 60-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Francisco Gautierin suunnitelmiin perustunut alus tilattiin 4. maaliskuuta 1780 Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista ja nimettiin 20. tammikuuta 1781. Alus laskettiin vesille 22. kesäkuuta 1781.
Palvelus

Alus lähti syyskuussa 1781 Ferrolista Cádiziin päällikkönään Antonio de Landa, mistä se kuljetti 2. tammikuuta 1782 Cádizista sotilaita ja elohopeaa Havannaan Borjan laivueessa, jonka muut alukset olivat Glorioso, San Pedro ja Santo Domingo sekä fregatit Nuestra Señora de la O ja Santa Catalina. Se oli huhtikuussa 1782 Ranskan hallinnoimassa Santo Domingossa Guaricossa. Alus partioi joulukuun 1782 Santo Domingon pohjoisrannikolla. Se lähti 13. tammikuuta 1783 Havannasta laivueen mukana ja palasi Havannaan 20. tammikuuta. Alus lähti 8. helmikuuta laivueen mukana Havannasta kohdatakseen Veracruzista saapuvan saattueen, jonka lastina oli aarteita. Alus palasi 11. helmikuuta saattueen kanssa Havannaan, mistä se kuljetti 6. maaliskuuta laivueen kanssa sotilaita ja tarvikkeita Guaricoon. Alus palasi 17. toukokuuta laivueen mukana Havannaan, mistä se lähti 21. heinäkuuta noutamaan aarteita Veracruzista. Alus palasi 28. huhtikuuta 1784 Havannaan saattaen Santa Anaa, jonka lastina oli miljoona pesoa. Alus suojasi 1. kesäkuuta Havannasta Santo Domingon kanssa kolmen aarteita, hyödykkeitä ja sotilaita kuljettaneen aluksen saattueen Cádiziin. Saattue saapui 18. heinäkuuta saattueen mukana Cádiziin, mistä alus siirrettiin 24. elokuuta Ferroliin reserviin siirrettäväksi.
Alus lähti 6. elokuuta 1784 Ferrolista Cádiziin, jonne saapui 13. elokuuta. Alus kuljetti 20. syyskuuta 1785 Cádizista Astuton kanssa elohopeaa ja muita tarvikkeita Veracruziin, Cartagena de Indiasiin ja Havannaan. Ne saapuivat 8. marraskuuta Puerto Ricoon ja 10. joulukuuta Havannaan. Alus kuljetti 30. joulukuuta Havannasta 4 000 quintalia elohopeaa ja käsiaseita Veracruziin, mistä se lähti 20. kesäkuuta 1786 paluumatkalle Havannaan mukanaan kuusi miljoonaa pesoa. Alus saapui 14. syyskuuta 1786 Cádiziin, mistä se lähti 16. lokakuuta Ferroliin reserviin siirtoa varten.
Alus lähti 9. heinäkuuta 1791 Ferrolista partiomatkalle Gibraltarinsalmeen ja Pohjois-Afrikan rannikolle. Alus saapui 11. marraskuuta Cádiziin, mistä se lähti fregatti Santa Elenan kanssa partiomatkalle Cabo de São Vicenten ja Cabo de Santa Marían edustoille. Alus lähti helmikuussa 1793 Cartagenasta, jonne se palasi toukokuussa San Leandron kanssa. Alus lähti kesäkuussa San Leandron ja fregatti Santa Rosalían kanssa Cartagenasta. Niiden tehtävänä oli noutaa sotilaita Genovasta. Alus lähti kesäkuussa 1793 Cartagenasta Lángaran laivastossa Morenon lippulaivana Touloniin, mistä se vei 18. lokakuuta viestejä Barcelonaan.
Alus lähti 18. toukokuuta 1794 Cartagenasta Cádiziin, missä se myytiin 8. heinäkuuta 65 000 pesolla Alankomaille, joka liitti aluksen laivastoonsa 70-tykkisenä linjalaivana nimellä Overijssel. Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Polyphemuksen miehistö valtasi 22. lokakuuta 1795 aluksen Corkin satamassa. Seuraavat neljä vuotta se oli Britannian laivastossa Downsin paikallisena lippulaivana, jona aikana se osallistui 1799 Helderin operaatioihin. Uransa lopun alus oli satama-aluksena Sheernessissä ennen kuin se muutettiin 1810 proomuksi ja aallonmurtajaksi Harwichiin. Lopulta alus myytiin 1822.
Villa Lante

| Villa Lante |
| --- | --- |
 Villa Lante.
Sijainti:  Rooma, Italia
Koordinaatit:  41°53′35.2″N, 12°27′38.5″E
Rakennustyyppi:  huvila
Valmistumisvuosi:  1531
Suunnittelija:  Giulio Romano
Omistaja:  Suomen valtio
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villa Lante, täydellisemmin Villa Lante al Gianicolo on Roomassa Gianicolo-kukkulalla sijaitseva renessanssihuvila, joka on valmistunut vuonna 1531. Suomen valtio osti rakennuksen vuonna 1950 ja siinä toimivat sekä Suomen Rooman-instituutti että Suomen Pyhän istuimen luona oleva suurlähetystö.
Historia > Rakentaminen

Villa Lanten rakennutti paavi Leo X:n kansliapäällikkö Baldassare Turini, joka halusi huvilan Rooman kaupungin ulkopuolelta päästäkseen pakoon kaupungin kuumuutta kesällä. Huvilan rakentaminen alkoi viimeistään vuonna 1519. Rakentamisen aikaan Gianicolo-kukkula oli puutarhojen ja viiniköynnösten peittämää aluetta. Huvilaa ei ollut tarkoitettu pysyvään asuinkäyttöön. Vuonna 1527 huvila mahdollisesti vaurioitui keisarin palkkasotilaiden vallatessa Rooman. Huvila valmistui lopullisesti vuonna 1531, mikä on kirjattu myös talon seinään.
Historia > Lante-suvun aika ja välivuodet

Vuonna 1548 Baldassaro Turinin veljenpoika Julio Turini vuokrasi huvilan kardinaali Georges d’Armagnacille. Vuonna 1551 huvila ja sen maa-alueet siirtyivät Lante-suvun omistukseen. Huvila oli suvun omistuksessa 1800-luvun alkuun saakka ja kantaa edelleen suvun nimeä. Köyhdyttyään suku myi huvilan Camillo Borgheselle. Borgheset myivät sen vuonna 1837 Madeleine Sophie Barat’lle, joka oli perustanut Jeesuksen Pyhän Sydämen nunnajärjestön. Näin huvila tuli luostarin käyttöön, ja siihen sijoitettiin noviisien asuntola.lähde?
Huvilaa alettiin vuokrata ulkopuolisille, kun luostari ei enää tarvinnut sitä. Vuonna 1887 sen vuokrasi saksalainen arkeologi Wolfgang Helbig. Hän ja hänen vaimonsa Nadine Shahovskaja tekivät huvilasta kulttuurisalongin, jossa kävi paljon vieraita. Vuonna 1909 Wolfgang Helbigin poika kenraali Demetrio Helbig osti huvilan luostarilta. Vuonna 1946 Helbig vuokrasi huvilan ylimmät kerrokset Suomen Vatikaanin suurlähetystön asiainhoitajalle Göran Steniukselle.
Historia > Suomen valtion omistukseen

Suomalaisilla oli ollut haaveena oman tiedeinstituutin perustaminen Roomaan Ruotsin instituutin mallin mukaan. Tätä varten oli perustettu Suomen Rooman-instituutin säätiö. Steniuksen kautta säätiö sai tiedon, että kenraali Helbig olisi valmis myymään rakennuksen suomalaisten käyttöön hyvin edullisesti. Huvila saatiin hankittua Suomen valtion omistukseen mutta säätiön ja tiedeinstituutin käyttöön suomalaisen suurliikemiehen Amos Andersonin lahjoituksen tuella vuonna 1950. Rakennus vihittiin instituutin käyttöön vuonna 1954 restaurointitöiden jälkeen. Taloa on kunnostettu myös 1970- ja 1990-luvuilla.
Rakennus

Villa Lante on renessanssityyliä edustava villa eli huvila ja yksi Rooman parhaimmin säilyneistä renessanssihuviloista. Se on yhdessä Villa Madaman kanssa esimerkki Rafaelin koulukunnan työstä Roomassa, ja samalla sitä voidaan pitää esimerkkinä Medici-suvun paavien ”kultaisesta aikakaudesta”.
Rafaelin oppilas Giulio Romano on rakennuksen suunnittelija. Hänen sanotaan halunneen rakentaa huvilasta antiikin tyylisen rakennuksen, jossa arkkitehtuuri, kuvanveisto ja maalaustaide muodostavat kokonaistaideteoksen. Talon maalauskoristelun ovat tehneet Rafaelin koulukunnan taiteilijat Vincenzo Tamagni da San Gimignano, Polidoro da Caravaggio ja Maturino.
Huvilan salin freskot ovat nykyään Palazzo Zuccarissa, jossa sijaitsee Saksan taidehistoriallinen instituutti Biblioteca Hertziana. Sivuhuoneiden freskoista osa maalattiin piiloon huvilan ollessa luostarin käytössä.
Toiminta > Suomen Rooman-instituutti

Suomen Rooman-instituutti (Institutum Romanum Finlandiae) on toiminut Villa Lantessa perustamisestaan vuodesta 1954 lähtien. Instituutti harjoittaa tieteellistä tutkimusta painopistealueinaan antiikin ja keskiajan historia, klassillinen filologia, klassillinen arkeologia ja taidehistoria. Instituutti tarjoaa tutkijoille ja taiteilijoille mahdollisuuden asua ja työskennellä Roomassa. Rakennuksessa sijaitsevat muun muassa instituutin työntekijöiden toimistotilat, luentosali, tieteellinen kirjasto, asuntola keittiöineen ja oleskelutiloineen sekä taiteilija-ateljee.
Instituutti on Suomen ensimmäinen ulkomaaninstituutti ja samalla myös Suomen ensimmäinen tieteellinen ulkomaaninstituutti. Se oli myös 30 vuoden ajan Suomen ainoa ulkomaaninstituutti. Nykyisin Suomella on jo 15 muutakin ulkomaaninstituuttia, mutta suurin osa niistä on kulttuuri-instituutteja.
Toiminta > Suomen Pyhän istuimen luona oleva suurlähetystö

Villa Lantessa toimii myös Suomen Pyhän istuimen luona oleva suurlähetystö, joka hoitaa suhteita tähän Vatikaanivaltiota hallitsevaan istuimeen. Suurlähetystön toimistonhoitajana toimii Rooman-instituutin hallintopäällikkö.
Kirjallisuutta

Carunchio, Tancredi & Örmä, Simo (toim.): Villa Lante al Gianicolo. Storia della fabbrica e cronaca degli abitatori.  Roma:  Palombi Editore / Institutum Romanum Finlandiae, 2005.  ISBN 88-7621-511-5
Lilius, Henrik: Villa Lante al Gianicolo. L’architettura e la decorazione pittorica.  (Acta Instituti Romani Finlandiae 10)  Roma:  Institutum Romanum Finlandiae, 1981.
Setälä, Päivi & Suvikumpu, Liisa & Sihvola, Juha & Keinänen, Timo: Villa Lante. Suomen Rooman-instituutti 1954–2004.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 978-951-0-29630-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Villa Lante al Gianicolo Suomen Rooman-instituutti.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Rakennuksen valmistumisvuosi 1531 on kirjattu talon seinään yhdessä Martialis-sitaatin ("Täältä voi ihailla koko Roomaa") kanssa.
Villa Lante. John Robert Cozensin maalaus 1780-luvulta.
Villa Lanten salin koristelua.
Steve Sem-Sandberg

Steve Sem-Sandberg vuonna 2014.
Steve Sem-Sandberg (s. 16. elokuuta 1958 Oslo) on ruotsalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaanitrilogian keskieurooppalaisista historiallisista naishahmoista Ulrike Meinhof, Lou Andreas-Salomé ja Milena Jesenská.
Suomennettuja teoksia

Theres - Romaani Ulrike Meinhofin elämästä (suom. Asta Piiroinen) Like 1997
Kaikki katoavainen on vertausta (suom. Anu Tukala) Like 2000
Ravensbrück (suom. Asta Piiroinen) Like 2004
Aiheesta muualla

Pulkkinen, J.P.: "From the other side" Romaanin Ravensbrück englanninkielinen arvostelu Nordic Literature -lehdessä (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef