Erste Allgemeine Verunsicherung
Historia

EAV:n idea syntyi vuonna 1977 Antipasta-yhtyeen hajottua. Seuraavan vuoden helmikuussa syntyi yhtyeen ensimmäinen kokoonpano, johon kuuluivat Eik Breit, Nino Holm, Anders Stenmo ja Thomas Spitzer. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa 1. allgemeine Verunsicherungin saman vuoden syksynä. Wilfried Scheutz toimi yhtyeen laulajana alkuvaiheessa, mutta siirtyi vuonna 1979 soolouralle. Muita alkuvaiheen jäseniä olivat Gert Steinbäcker, Günter Timischl ja Günter Schönberger kuten myös Walter Hammerl. Hammerlin itsemurhan jälkeen vuonna 1981 yhtyeeseen liittyi Klaus Eberhartinger. Steinbäcker jätti yhtyeen vuonna 1983 voidakseen keskittyä paremmin STS-yhtyeeseensä. Hänen tilalleen laulajaksi tuli Mario Bottazzi, ja myös Eberhartinger lauloi yhä useampia kappaleita. Saman vuoden lokakuussa julkaistiin yhtyeen kolmas albumi Spitalo Fatalo, jolla julkaistiin myös yhtyeen ensimmäiset radiohitit "Alpenrap" ja "Afrika". Yhtyeen seuraava albumi À la Carte julkaistiin. Singleinä julkaistiin Schweinefunk, Liebelei, Die Braut und der Matrose ja Go Karli Go. Yhtyeen läpimurtoalbumina pidetty viides LP Geld oder Leben julkaistiin seuraavana vuonna. Se pysyi Itävallan listaykkösenä seitsemän viikkoa ja nousi viisinkertaiseksi platinalevyksi Itävallassa, platinalevyksi Saksassa ja kultalevyksi Sveitsissä. Seuraava levy Liebe, Tod & Teufel julkaistiin 1987. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen välittömästi Itävallan listaykköseksi noussut levy. Albumi myi jälleen erinomaisesti saavuttaen kuusinkertaista platinaa Itävallassa, platinaa Saksassa ja tuplaplatinaa Sveitsissä. Albumilla julkaistu kappale Burli joutui radiosoittokieltoon kiistanalaisen aiheensa takia. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi 10-vuotisen taipaleensa kunniaksi Kann denn Schwachsinn Sünde sein -kokoelmalevyn. Vuonna 1990 yhtye julkaisi Neppomuk's Rache -levy ja seuraavana vuonna Watumba-nimisen levyn. Samoihin aikoihin yhtye saavutti historiansa suurimman medianäkyvyyden lukuisten konserttien kautta. Vuonna 1990 Bottazzi lopetti uransa yhtyeessä. Hänen tilalleen värvättiin Andy Töfferl. 1991 yhtyeelle myönnettiin World Music Award toisena itävaltalaisena yhtyeenä. Yhtyeen seuraavaa levyä - Nie wieder Kunstia - jouduttiin odottamaan vuoteen 1994 asti. Nino Holm lopetti uransa yhtyeessä 1995, ja hänen korvaajakseen löydettiin David Bronner. Myös Eik Breit lopetti samana vuonna, ja seuraavana vuonna häntä seurasi Schönberger. Vuonna 1996 yhtyeeseen liittyi kuitenkin Kurt Keinrath. Samana vuonna Spitzer maksoi takaisin yhtyeen suuria velkoja laskevasta suosiosta huolimatta. Seuraavana vuonna julkaistiin yhtyeen 10. studioalbumi Im Himmel ist die Hölle los ja vuonna 1998 albumi Himbeerland. Vuonna 2005 yhtye julkaisi 100 Jahre EAV ... Ihr habt es so Gewollt! -kokoelmalevyn, ja kaksi vuotta myöhemmin oli Amore XL -albumin vuoro. Vuonna 2010 yhtye julkaisi Neue Helden braucht das Land -albuminsa, 2015 Werwolf Attacke -albumin ja vuotta myöhemmin toiseksi viimeisen studioalbuminsa Was haben wir gelacht . Sony julkisti vuonna 2018, että yhtyeen seuraava studioalbumi, Alles ist Erlaubt, tulisi olemaan myös yhtyeen viimeinen. Tämä albumi julkaistiin 28.9.2018 , ja julkistuksen jälkeen yhtye lähti viimeiselle kiertueelleen Saksaan, Itävaltaan, Italiaan ja Sveitsiin.