stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puolimetalli
Käyttökohteita

Puolimetalleilla on erilaisia käyttökohteita riippuen niiden ominaisuuksista. Useimmat puolimetallit ovat puolijohteita, minkä vuoksi niitä käytetään elektroniikkateollisuudessa. Esimerkiksi piitä ja telluuria käytetään aurinkokennoissa. Telluuria, piitä ja antimonia käytetään puolijohdesovelluksissa, esimerkiksi infrapunadetektoreissa. Pii on elektroniikkateollisuuden yleisin puolijohdemateriaali (katso transistori).
Puolimetalleja käytetään myös muilla teollisuuden aloilla. Pii on monikäyttöinen puolimetalli ja alumiini- ja rautaseoksina sitä käytetään muun muassa sähkömuuntajissa, moottoreissa ja sylintereissä . Pii on maaperän yleisin alkuaine hapen jälkeen, eli sitä on paljon myös betonissa, lasissa ja tiilessä. Piistä (engl. silicon) valmistetaan silikonia, joka muodostuu pii–happipolymeereistä, joissa on orgaaninen sivuryhmä. Silikonikumia on esimerkiksi ikkunoiden tiivisteissä. Boorin yhdisteitä booraksia (Na2[B4O7]) ja booritrioksidia (B2O3) käytetään muun muassa silmätipoissa ja pesupulvereissa. Booraksia käytetään myös valmistettaessa borosilikaattilasia eli kuumuutta kestävää Pyrex-lasia. Germaniumia käytetään laajakulmakameroiden ja mikroskooppien linsseissä sen hyvien refraktio- ja dispersio-ominaisuuksien vuoksi. Germaniumia ja germaniumoksidia käytetään myös infrapunaspektroskopiassa, sillä infrapuna-aallot (lämpösäteily) läpäisee ne.
Puolimetalleja

Puolimetallit sijaitsevat jaksollisessa järjestelmässä metallien ja epämetallien rajalla, joten niiden ominaisuudetkin ovat niiden väliltä.
Puolimetalleja > Boori (B)

Boorin kemiallinen merkki on B. Se kuuluu ryhmään 13, jaksoon 2 ja p-lohkoon. Boorin järjestysluku on 5. Sen atomimassa on 10,811 amu. Boorin sulamispiste on 2 075 °C ja kiehumispiste 4 000 °C. Boorin elektronikonfiguraatio on [He] 2s2 2p1.
Boorin tiheys on 2,34 g/cm3. Boori esiintyy kiinteänä 20 °C:ssa. Kiteiset esiintymät ovat tumman punaisia ja jauhemaiset mustia. Boorin kovuus Mohsin asteikoilla on 9,5, ja vain timantilla on tätä suurempi kovuus. Boorin energiarako on 1,50–1,56 eV. Sen elektronegatiivisuus on 2,0 Paulingin asteikoilla. Boori on vaikeasti käsiteltävä kiinteä aine, jolla on korkea sulamispiste, pieni tiheys sekä erittäin huono sähkönjohtokyky, joten sitä ei voida luokitella metalliksi. Boori poikkeaa muista ryhmän 13 alkuaineista reilusti suuremmilla ionisaatioenergioilla, joista kolme ensimmäistä ovat 800,6 kJ/mol, 2427,1 kJ/mol sekä 3659,7 kJ/mol.
Boorin kemiallisiin ominaisuuksiin vaikuttaa pääasiassa booriatomin pieni koko ja korkea ionisaatioenergia. Kun näihin lisätään boorin samanlainen elektronegatiivisuus kuin hiilellä ja vedyllä, päädytään kovalenttisille sidoksille epätavanomaiseen sidoskemiaan. Boorilla on kolme valenssielektronia, joten se on hallitsevasti kolmiarvoinen. Se siis muodostaa yhdisteitä kolmella sidoksella saman alkuaineen tai ryhmän kanssa pyrkimättä oktettiin. Tällaisia yhdisteitä ovat esimerkiksi booritrifluoridi (BF3) sekä booritrikloridi (BCl3). Boorilla voi muodostaa kovalenttisia sidoksia neljällä orbitaalilla. Täten boori voi toimia elektroniparin vastaanottajana eli Lewis-happona. Boorilla on lisäksi suuri affiniteetti happeen, joten se muodostaa helposti boraatteja ja oksokomplekseja. Koska boori on pieni, se pystyy muodostamaan välitilalejeerenkityyppisiä borideja. Booriyhdisteen reaktiivisuus riippuu sen puhtaudesta, kiteisyydestä sekä lämpötilasta. Huoneenlämmössä se reagoi fluorin (F2) ja hapen (O2) kanssa, mutta muuten se on inertti. Korkeissa lämpötiloissa se reagoi epämetallien paitsi vedyn, germaniumin, telluurin ja jalokaasujen kanssa sekä metallien paitsi ryhmien 11–15 raskaiden metallien (Ag, Au, Cd, Hg, Ga, In, Ti, Sn, Pb, Sb, Bi) kanssa.
Booria ei juurikaan havaita puhtaana luonnossa, vaan se esiintyy boorihappona vulkaanisissa lähteissä ja boraattina booraksissa ja kolemaniitissa. Tärkeimmät boorin lähteet ovat kerniitti ja booraksi. Boorista tunnetaan 10 isotooppia, mutta luonnossa stabiileina esiintyvästä boorista 19,9 % on 10B-isotooppia ja 80,1 % on 11B-isotooppia. Boori ja boraatit eivät ole myrkyllisiä, mutta boorin vety-yhdisteet ovat.
Puolimetalleja > Pii (Si)

Piin järjestysluku on 14 ja atomimassa 28,0855 amu. Piin sulamis- ja kiehumispisteet ovat erittäin korkeat. Sulamispiste on 1 414 °C ja kiehumispiste on 3 265 °C. Piin tiheys on 2,33 g/cm3. Valenssielektroneja piillä on neljä. Piin elektronikonfiguraatio on [Ne] 3s2 3p2.
Piitä havaitaan auringossa ja tähdissä. Pii on pääkomponenttina kivimeteoriiteissa, mutta sitä havaitaan myös luonnonlasissa, tektiitissä. Maan kuoren massasta 25,7 % on piitä ja se on toiseksi runsain alkuaine maassa. Piitä ei ole puhtaana luonnossa, mutta sitä havaitaan oksideina ja silikaatteina. Luonnollisella piillä on kolme isotooppia, mutta sillä on myös 24 radioaktiivista isotooppia. Amorfinen pii on ruskeaa jauhetta ja kiteinen pii on metallinharmaa ja kiiltävä. Pii on pääasiassa inertti mutta reagoi halogeenien ja laimeiden alkalien kanssa. Monet hapot eivät vaikuta siihen paitsi fluorivetyhappo.
Pii on haihtuvampaa kuin hiili, mikä johtuu matalasta höyrystymislämmöstä, mikä osoittaa, että Si-Si-sidosenergia on pieni. Pii on hyvä puolijohde, mutta resistiivisyys laskee lämmön noustessa. Piin kiteinen muoto ei ole reaktiivinen kuin korkeissa lämpötiloissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puolimetalli Wikimedia Commonsissa
Kiteistä booria.
Puhdistettua piitä.
Matti Hietanen

Matti Hietanen
Matti Hietanen (3. tammikuuta 1983) on uransa päättänyt suomalainen lentopalloilija. Hietanen on pelannut urallaan Suomen lisäksi Italian, Ranskan, Kreikan, Puolan ja Sveitsin pääsarjoissa sekä Turkin B-liigassa. Kotimaisessa lentopalloliigassa Vilppulan tähden kasvatti on edustanut Salon Piivolleyta, Tampereen Isku-Volleyta ja Kokkolan Tiikereitä. Yhteensä suomalaiskentillä hän on pelannut 187 liigaottelua. Hietanen lopetti uransa Rantaperkiön Iskun ykkössarjajoukkueessa keväällä 2019.
Ura > Suomen liiga

Hietanen aloitti pääsarjauransa kaudella 2000-01 Tampereen Isku-Volleyn riveissä. Iskusta hän siirtyi salolaiseen Piivolleyhin kausiksi 2001-03. Salosta Hietanen hankittiin takaisin Iskuun kahden vuoden tauon jälkeen kaudeksi 2003-04, missä hän korvasi uransa lopettaneen hakkuri Mika Pyrhösen jättämän aukon. Kaudella 2004-05 Hietanen voitti Iskussa SM-pronssia ja valittiin liigan tähdistökentälliseen.
Uransa ensimmäisen SM-mitalin voittanut Hietanen allekirjoitti kolmivuotisen ammattilaissopimuksen italialaisen Padovan kanssa vuosiksi 2005-2008. Samalla Hietanen siirtyi silloin maailman parhaimpana pidettyyn lentopalloliigaan, Italian A1-liigaan. Padova allekirjoitti kolmivuotiset sopimukset myös suomalaisen passarikaksikon Mikko Eskon ja Simo-Pekka Ollin kanssa.
A-maajoukkue

Hietanen pelasi uransa ensimmäisen kerran A-maajoukkueessa vuonna 2004. Kaudella 2005 Hietaselle tarjoutui loistava tilaisuus, kun kovakätiselle yleispelaajalla ehdotettiin tutun peliroolinsa sijaan hakkurin pelipaikkaa. Hietanen suostui pelipaikan vaihtoon, sillä A-maajoukkueessa oli hakkuripula. Hän otti nopeasti joukkueessa ykköshakkurin roolin itselleen ja voitti A-maajoukkueen mukana kaudella 2005 Euroopan liigan hopeaa Moskovassa pelatussa lopputurnauksessa. Kesällä 2006 Hietanen hakkuroi A-maajoukkueessa Maailmanliigassa ykköshakkurina sekä EM-karsinoissa joista Suomi selviytyi lopulta EM-kisoihin 2007.
Kesällä 2007 Hietaselle sattui loukkaantuminen ja hän joutui jättämään maajoukkueen alkukesän pelit väliin kokonaan. Hietanen palasi kuitenkin maailmanliigan loppuun sekä EM-kisoihin joissa Suomi sijoittui peräti neljänneksi tehden suomalaista palloiluhistoriaa.
Kesän 2008 lentopallon maailmanliigassa Hietanen vaihtoi A-maajoukkueessa hakkurista takaisin yleispelaajaksi. Roolinvaihdos oli onnistunut, sillä hän nousi jopa avauskuusikkoon kesän aikana. Samat otteet jatkuivat myös kesällä 2009, kun Hietanen otti entistä enemmän vastuuta yleispelaajan roolissa maajoukkueessa. Hietanen kuitenkin jäi ulos MM-karsintaryhmästä Urpo Sivulan viedessä hänen paikkansa.
Kesällä 2009 Hietanen oli maajoukkueessa pääasiassa vaihtopenkillä, muutamaa näyttöpaikkaa lukuun ottamatta. Sen sijaan kesän 2010 loppupuoliskolla "Vilppulan Paroni" sai itsellensä avausseitsikon pelipaikan, ja hän olikin yksi Suomen kantavista pelaajista lopulta lentopallon maailmanliigassa.
Hietanen jättäytyi maajoukkueesta pois kesän 2013 jälkeen, mutta palasi ryhmään  syksyllä 2015 tavoittelemaan paikkaa EM-joukkueessa.
Muuta

Hietanen on opiskellut Varalan ja sittemmin Kuortaneelle siirretyssä Urheiluopistossa lentopallopuolella.
Saavutukset > Henkilökohtaiset

Kauden paras poikajuniori 2001
SM-liigan tähtikuusikossa 2005, 2015
Saavutukset > Joukkueessa

SM-kulta 2015
Suomen cupin hopeaa 2001
SM-liigan pronssi 2005
EM-kisoissa 4. sija 2007
Suomen Cupin voitto 2014
Seurat

2000-2001  Tampereen Isku-Volley
2001-2002  Salon Piivolley
2002-2003  Salon Piivolley
2003-2004  Tampereen Isku-Volley
2004-2005  Tampereen Isku-Volley
2005-2006  Sempre Voley Padova
2006-2007  Avignon Volley
2007-2008  Top Team Mantova (A2-liiga)
2008-2009  Pineto Volley
2009-2010  PAOK Volley
2010-2011  Sir Safety Perugia (A2-liiga)
2011-2013  Lotos Trefl Gdansk
2013-2014  Al Shabab Al Arab
2014-2015  Kokkolan Tiikerit
2015-2016  Lugano
2017-2019  Tampereen Isku-Volley
Matti Hietanen
Päivän päästö

Päivän päästö on joissain karjalaisissa kansanrunoissa esiintyvä kertomusmuotoinen runoteema, joka on tunnettu parhaiten keskisessä Inkerissä.
Kertomuksen alussa tehdään havainto, että Aurinko ja Kuu eivät ole niiden omilla paikoillaan ja ihmisillä on siksi paha olla pimeässä ja kylmässä. Kiesus, Jumalaisen ainoa poika tai joku muu, kuten Kave, Päivätär, Päivän poika tai Sepon piika, lähtee etsimään puuttuvia valoja Pohjolasta tai Hiitolasta. Selvittyään matkan esteistä ja takaa-ajajista kuulee etsijä Väinämöisen tai vanhan akan opastamana että valot on piilotettuna ison kalan vatsaan, kivimäkeen tai pajukkoon. Löydetyt taivaan valot nostetaan etsijän selkään, minkä jälkeen tämä ripustaa puun oksille paistamaan valoa ja lämpöä ihmisille.
Anna-Leena Siikalan mukaan runon katsotaan sisältävän useita kerrostumia ja muutosvaiheita, jolloin sitä on vahvasti uudistettu. Kertomuksen pohjalla olisi Siikalan mukaan mahdollisia esikristillistä aineksia, joihin Pohjola ja Hiitola valojen kätköpaikkana viittaisivat.
Eräässä A. J. Sjögrenin vuonna 1819 taltioimassa toisinnossa taivaan valojen katoaminen ja vapauttaminen rinnastuu Sammon ryöstöön.
Karkausvuosi

Karkausvuosi on kalenterivuosi, johon on lisätty yksi tai useampi karkauspäivä, jotta kalenteri saadaan synkronoitua aurinkovuoden ja vuodenaikojen kanssa. Tämä on tarpeellista 365 päivän pituista kalenterivuotta käyttävissä järjestelmissä, koska aurinkovuosi on noin neljännespäivän pidempi kuin kalenterivuosi.
Eri kalentereissa

Nykyisessä länsimaisessa ajanlaskussa karkausvuosi on joka neljäs vuosi kaikkina neljällä jaollisina vuosina (2024, 2028, 2032, 2036, 2040), paitsi jos kyseinen vuosi on jaollinen myös sadalla (poislukien vuosi, joka on jaollinen myös 400:lla). Karkauspäivä on lisätty karkausvuoden helmikuun 24. päiväksi, mikä pidentää helmikuun 29-päiväiseksi. Suomessa karkauspäivä on tosin vuodesta 2000 lähtien ollut helmikuun 29. päivä.
Kiinalaisessa kalenterissa karkausvuosi on joka kolmas vuosi, jolloin vuoteen lisätään ylimääräinen kuukausi.
Juutalaisessa kalenterissa karkausvuosi on joka 19. vuosi, jolloin vuoteen lisätään ylimääräinen kuukausi.
Iranilaisessa kalenterissa karkausvuosi on yleensä joka neljäs vuosi. Sen tarkka ajankohta määritellään päiväntasauksen ajankohdan mukaan.
Hindukalenterissa karkauspäivien ja karkauskuukausien lisääminen ja vähentäminen tapahtuu epäsäännöllisesti.
Islamilaisessa kalenterissa karkausvuosi esiintyy 11 kertaa 30 vuoden jakson aikana. Tällöin vuoden viimeiseen kuukauteen lisätään yksi päivä.
Bahai-kalenterissa karkausvuosi esiintyy yleensä joka neljäs vuosi, jolloin vuoden kahden viimeisen kuukauden väliin lisätään viisi päivää.
Etiopialaisessa kalenterissa karkausvuosi esiintyy kerran neljässä vuodessa, jolloin ylimääräinen päivä lisätään vuoden loppuun.
Kjell Bergqvist

Kjell Bergqvist vuonna 2015.
Kjell Bergqvist (s. 23. helmikuuta 1953) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on käsikirjoittaja-ohjaaja Ulf Malmrosin luottonäyttelijä.
1990-luvulla Bergqvist näytteli useissa Beck-rikoselokuvissa päähahmo Beckin työparia Lennart Kollbergia.
Elokuvassa Hääkuvaaja Bergqvist näytteli Jonny Björkiä. Vuonna 1997 hän näytteli kaksoisroolia kauhusarjassa Chock. Vuonna 2001 Bergqvist sai Guldbagge-palkinnon pääroolistaan ruotsalais-tanskalaisessa komediasarjassa A Summer Tale.
Vuonna 2016 alkaneessa rikosdraamasarjassa Nousuvesi Bergqvist näyttelee toista päähahmoa Tom Stiltonia. Hän voitti vuonna 2016 roolistaan parhaan miespääosan esittäjän Kristallen-palkinnon.
Valikoitu filmografia

Yhteensä Bergqvist on esiintynyt lähes 90 elokuvassa ja televisiosarjassa. Useimmat niistä ovat päärooleja.
1977 - Tabu - Kristoffer Lohman
1979–1981 - Tohtori Sykerö - useita äänirooleja
1979 - Katitzi - Paul Taikon
1988 - Besökarna - Frank Eriksson
1993 – Beck: Roseanna - Lennart Kollberg
1993 – Beck: Brandbilen som försvann - Lennart Kollberg
1993 – Beck: Murha Savoyssa - Lennart Kollberg
1993 – Beck: Mies parvekkeella - Lennart Kollberg
1994 – Beck: Poliisimurha - Lennart Kollberg
1994 – Beck: Tukholman maraton - Lennart Kollberg
1996 - Silvermannen - John Christiansson
1997 - Chock - tohtori Leif Tegnell / Mårten
2000 - Den bästa sommaren - Yngve Johansson
2001 - Days Like This - Leif
2003 - Pahuus - asianajaja Ekengren
2003 - Levoton Sussie - konstaapeli Billy Davidsson
2004 - Drowning Ghost - Peder Weine
2005 - Unelma bändistä – Tjenare Kungen - manageri
2006 - Göta kanal 2 - Slussvakt
2009 - Hääkuvaaja - Jonny Björk
2009 - Morden - rikoskomisario CG Ljung
2013 - Monica Z - Monican isä
2016 - Nousuvesi - Tom Stilton
Yksityiselämä

Bergqvist oli vuosina 1988–2000 naimisissa vuoden 1984 Miss Universumin Yvonne Rydingin kanssa. Heillä on kaksi lasta. Vuonna 2004 Kjell Bergqvist meni naimisiin Karin Bergqvistin kanssa. Heillä on vuonna 2007 syntynyt poika.
Bergqvist vuonna 2008 Hääkuvaajan kuvauksissa.
Karkalin luonnonpuisto

Pähkinälehtoa Karkalin luonnonpuiston polun varrella.
| --- | --- |
Sijainti:  Lohja Suomi
Lähin kaupunki:  Lohja
Pinta-ala:  1 km2
| --- | --- |
Tyyppi:  Luonnonpuisto 
Perustettu:  1964
Kävijämäärä:  5 300 (2023)
Hallinto:  Metsähallitus
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Karkalin luonnonpuisto on luonnonpuisto Lohjan kaupungissa entisen Karjalohjan kunnan alueella Uudenmaan maakunnan länsiosassa. Puiston pinta-ala on yksi neliökilometri, ja se on perustettu vuonna 1964. Luonnonpuisto sijaitsee Lohjanjärveen työntyvän pitkän Karkalinniemen kärjessä. Se on perustettu suojelemaan erityisesti eteläsuomalaista lehtoluontoa. Alue siirtyi Metsäntutkimuslaitokselta Metsähallituksen hallintaan vuoden 2002 alussa. Luonnonpuisto kuuluu samaan Natura-alueeseen läheisten Suuriniemen kärjen, Niemensaaren, Haapasaaren, Ämmänuuninkallion, Mailankallion ja Rinnemäen luonnonsuojelualueiden kanssa.
Puisto on avoinna retkeilijöille, mutta siihen saa tutustua vain merkityillä reiteillä. Merkittyjä reittejä on noin kuusi kilometriä, ja ne muodostavat eripituisia rengasreittejä. Rantautuminen puistoon on sallittu vain yhdellä rantautumispaikalla. Yöpyminen ja tulenteko puistossa on kokonaan kielletty. Vuonna 2023 Karkalin luonnonpuistossa kävi 5 300 kävijää.
Karkalinniemellä on ollut pysyvää asutusta 1500-luvulta lähtien. Nykyisen luonnonpuiston alueella sijaitsi kolme torppaa: Lepola, Tuomihieta ja Kukinhuone, joista viimeinen, Lepolan torppa, oli asuttu 1910-luvulle saakka. Arkkipiispa Gustaf Johansson rakennutti niemen kärkeen huvimajan vuonna 1902 ja raivautti alueelle polkuja pähkinöiden keruuta varten. Nykyisin alueen rakennuksista on jäljellä vain jäänteitä.
Karkalinniemen kallioperä on kalkkipitoista. Luonnonpuisto on lähes kokonaan lehtometsää ja etenkin pähkinäpensas kasvaa alueella runsaana. Suota on noin kaksi hehtaaria. Alueen keskellä on pieni niitty, joka pidetään niittämällä avoimena. Rannat ovat paikoin jyrkän kallioisia. Alueen kasvilajisto on huomattavan runsas. Puistosta on esimerkiksi tavattu 11 kämmekkälajia, joista merkittävin lienee punavalkku. Pesiviä lintulajeja on noin 40. Selkärangattomista maininnan arvoisia ovat suomenlehtovähämittari sekä suorasuusulkukotilo.
Metsäkuusi on runsastunut voimakkaasti luonnonpuiston lehdoissa. Vuosina 2007–2009 Metsähallitus teki lehtojenhoitoa viidesosalla luonnonpuiston pinta-alasta. Työssä raivattiin edustavien lehtolaikkujen sekä lehtipuiden ympäriltä kuusia. Metsähallituksen mukaan metsänhoidolla parannettiin alueen lehtojen uhanalaisten eliöiden ja vaateliaan kasvillisuuden elinoloja. Kuusia oli kaadettu luonnonpuistosta viimeksi 1980-luvulla.
Aiheesta muualla

Karkalin luonnonpuisto Metsähallituksen sivuilla
Karkalin luonnopuistossa toukokuun kuumana yönä Retkipaikka.fi
Suomen luonnonpuistot
Häädetkeidas
Karkali
Kevo
Koivusuo
Malla
Maltio
Olvassuo
Paljakka
Pelso
Pisavaara
Runkaus
Salamanperä
Sompio
Sukerijärvi
Sinivuori
Ulvinsalo
Vaskijärvi
Vesijako
Värriö
Katrina Bowden

| Katrina Bowden |
| --- | --- |
 Katrina Bowden The Heart Truth-malliston mekkonäytöksessä vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. syyskuuta 1988 (ikä 36) Wyckoff, New Jersey
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Ben Jorgensen (2013–)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Katie Bowden
Aktiivisena:  2005–
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Katrina Bowden (s. 19. syyskuuta 1988 Wyckoff, New Jersey) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Cerien roolista NBC:n sitcom-sarjassa 30 Rock. Bowden näytteli sivuhahmoa koko sarjan ajan vuosina 2006–2013.
Bowdenin ura alkoi saippuasarjasta One Life to Live, jossa hän näytteli kahdessa jaksossa Britney Jenningsiä. Hän on lisäksi esiintynyt sarjoissa Kova laki: Erikoisyksikkö, Ruma Betty ja Kolme miestä ja tyttö. Bowdenin debyyttielokuva oli Sex Drive vuodelta 2008. Hän on sen jälkeen näytellyt elokuvissa Tucker & Dale vs Evil, American Pie: Luokkakokous, Movie 43 ja Scary Movie 5.
Aiheesta muualla

Katrina Bowden Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kesä (yhtye)

| Kesä> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2014–
Tyylilaji:  post-punk, uusi aalto
Kotipaikka:  Helsinki
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Toni Salminen, laulu (2014–)   Santeri Suominen, kitara, taustalaulu (2014–)   Eetu Blomqvist, kitara (2014–)   Antti-Ville Muurman, basso, syntetisaattori (2014–)   Kimmo Saastamoinen, rummut (2014–)  
Levy-yhtiö:  Svart Records (2015–)
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kesä on laulaja Toni Salmisen toukokuussa 2014 perustama helsinkiläinen post-punk -yhtye. Sen musiikki on mollivoittoista ja tummanpuhuvaa, jossa on vaikutteita 80-luvun alun uusromantiikasta, kotimaisesta pop rockista sekä kansainvälisestä uudesta aallosta. Yhtyettä on useasti verrattu Mustaan Paraatiin, ja se on itse luonnehtinut vaikuttajikseen Berlinin ja Tangerine Dreamin. Kesän jäsenet ovat soittaneet lukuisissa punk ja hardcore punk -yhtyeissä, kuten Lighthouse Project, Ills, Total Recall ja Deathbed.
Yhtye kasattiin kahdessa tunnissa Salmisen Facebookissa jakaman tilapäivityksen jälkeen, jossa luki seuraavaa:
»Toiset ottaa kesäkissoja tai kesähoitoja. Mä haluun kesäbändin. Tehään koko kesä musaa, demo, kaks keikkaa syksyllä ja sit hajotaan.»
Yhtyeen esikoisalbumi Kesä julkaistiin vappuaattona 2015. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 36.
Jäsenet

Toni Salminen – laulu
Santeri Suominen – kitara, taustalaulu
Eetu Blomqvist – kitara
Antti-Ville Muurman – basso, syntetisaattorit, musiikkiohjelmointi
Kimmo Saastamoinen – rummut, lyömäsoittimet
Diskografia

Kesä (2015)
Aukea (2018)
Aiheesta muualla

Facebook
Kiss Kiss

| ”Kiss Kiss” Chris Brown feat>  T-Pain |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Exclusive
 Julkaistu: 11. syyskuuta 2007
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): T-Pain
 Tyylilaji: crunk
 Kesto: 04.12
 Levy-yhtiö: Jive, Zomba
Listasijoitukset
 Australian singlelista: #36  Billboard Hot 100: #1  Billboard Hot R&B/Hip Hop Songs: #2  Billboard Pop 100: #3  Irlannin singlelista: #26  Ison-Britannian singlelista: #38  Kanadan Hot 100: #23  Ruotsin singlelista: #58  Sveitsin singlelista: #94  United World Chart: #8  Uuden-Seelannin singlelista: #1
Chris Brownin muut singlet
| ”Wall to Wall” 2007 | ”Kiss Kiss” 2007 | ”With You” 2007 |
Kiss Kiss on yhdysvaltalaisen R&B-laulaja Chris Brownin toinen single hänen toiselta studioalbumiltaan Exclusivelta. Kappaleessa esiintyy Brownin lisäksi myös sen tuottaja T-Pain. Lisäksi kahdessa kappaleesta tehdyssä remix-versiossa vierailevat Papoose ja Nelly.
Kiss Kiss piti kolmen viikon ajan hallussaan Billboard Hot 100 -listan kärkipaikkaa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Soulja Boy – Crank That (Soulja Boy) | Billboard Hot 100 -listan ykkönen 10.–24. marraskuuta 2007 (3 vk) | Seuraaja: Alicia Keys – No One |
Puolivampyyri

Puolivampyyri eli Dhampiri (engl. dhampir) on kirjallisuudessa, mytologiassa, populaarikulttuurissa yms. esiintyvä vampyyrin (usein miespuolisen) ja ihmisen (usein naisen) jälkeläinen, mutta joidenkin versioiden mukaan puolivampyyriksi voi päätyä muutenkin.
Vanhan Transilvanialaisen tarun mukaan Dhampir-niminen vampyyrin poika oli ainoa, joka pystyi näkemään, tai tappamaan näkymättömiä vampyyreita.
Puolivampyyrit populaarikulttuurissa

Puolivampyyri vampyyrinmetsästäjänä on suosittu teema populaarikulttuurissa, esimerkkinä Marvel Comicsin sarjakuvahahmo Blade (Bladen asema puolivampyyrina tosin on kiistelty, sillä hänen isänsä ei ollut vampyyri, vaan Bladen äitiä puri vampyyri Bladen ollessa vielä kohdussa, ja näin Bladesta tuli immuuni vampyyriksi muuttumiselle, mutta myöhemmin hän sai vampyyrien kykyjä itselleen, kun Michael Morbius puri häntä).
Puolivampyyreilla on yleensä joitain vampyyrimaisia kykyjä, kuten voima, nopeus ja refleksit, mutta he ovat usein immuuneja vampyyrien heikkouksille (kuten auringonvalo ja krusifiksit). Toisaalta puolivampyyrit ovat yleensä kuolevaisia.
Puolivampyyrit populaarikulttuurissa > Tunnettuja puolivampyyreja

Blade
Darren Shan
Harlan Draka, Dampyr-sarjakuvan päähenkilö
Alek Knight
Connor, sielullisen vampyyrin Angelin poika Angel-televisiosarjassa.
BloodRayne-nimisessä pelisarjassa esiintyy useita puolivampyyrejä, kuten päähenkilö Rayne
Destiny Weller
D (Vampirehunter D)
Renesmee Cullen, Bella Swanin ja Edward Cullenin lapsi Aamunkoissa (Houkutus-kirjasarjan neljäs kirja).
Alucard, yksi Castlevania-pelisarjan päähahmoista
Khan el-Khalili

Bab al-Badistan, yksi Khan el-Khalilin porteista.
Khan el-Khalili (arab. خان الخليلي‎) on souk eli markkinapaikka Egyptin pääkaupungissa Kairossa. Alkuperäinen, vuonna 1382 valmistunut rakennus toimi karavaaniseraljina.
Khan el-Khalilin rakennutti emiiri Djaharks el-Khalili. Alueelle on alun perin haudattu fatimidien kalifaatin kalifeja. Sulttaani Qaytbayn jälkeen 1400-luvun lopulla siitä tuli tärkeä ulkomaankaupankeskus.
Alueella tehtiin itsemurhaisku vuonna 2005 ja pommi-isku vuonna 2009.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Khan Al Khalili Lonely Planet. Viitattu 13.3.2020. (englanniksi)
Khan el-Khalili: A Labyrinth of Narrow Alleys Egyptian Streets.  9.1.2013. Viitattu 14.3.2020. (englanniksi)
Plymouth

| Plymouth |
| --- | --- |

 Plymouthin sijainti Englannissa ja Devonissa.
 fiPlymouth 
 50°22′16″N, 4°08′31″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Lounais-Englanti
Kreivikunta:  Devon
Hallinnon tyyppi:  Yhtenäishallintopiiri
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  79,8 km²
Väestö
Väkiluku (2018):  263 100
Väestötiheys:  3 297 as./km²
Muuta
Lempinimi:  Spirit of Discovery
Motto:  Turris fortissima est nomen Jehova (”Jehovan nimi on vahvin torni.”)
 www.plymouth.gov.uk 
Plymouth [ˈplɪməθ] on noin 241 000 asukkaan satamakaupunki (city) ja 263 000 asukkaan yhtenäishallintopiiri Devonin muodollisessa kreivikunnassa Lounais-Englannissa.