stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Opettaminen

Opettaminen tarkoittaa sitä, mitä opettaja tekee osana opetusta ja on opetuksen alakäsite, vaikka maallikot usein sekoittavat nämä kaksi termiä. Opettaja voi opettaa suoraan tai epäsuorasti. Suora opettaminen on esimerkiksi luennointia, kysymistä tai kertomista. Epäsuorassa opettamisessa opettaja ohjaa oppilaat ottamaan asioista itse selvää. Opettamiseen katsotaan konstruktivistisen oppimiskäsityksen myötä kuuluvan myös ohjauksen.
Yleisimmillään opetuksen voidaan nähdä olevan ympäristötekijöiden säätelyä, jolla pyritään muuttamaan kasvattien käyttäytymistä tiettyjen tavoitteiden mukaisesti.
Onnellisesta elämästä

| Onnellisesta elämästä> De vita beata |
| --- | --- |
 Teoksen alku vuoden 1543 painoksesta.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Seneca nuorempi
Kieli:  latina
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 54–62
Suomennos
Suomentaja:  J. A. Hollo
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1964
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Onnellisesta elämästä (lat. De vita beata) on Seneca nuoremman kirjoittama filosofinen teos, joka käsittelee nimensä mukaisesti sitä kysymystä, kuinka ihminen voi elää onnellista elämää.
Historia

Seneca kirjoitti teoksen joskus vuosien 54–62 välillä. Se on yksi hänen dialogeiksi kutsutuista tutkielmistaan. Seneca osoitti teoksen vanhemmalle veljelleen Galliolle, jolle hän oli osoittanut myös teoksensa Suuttumuksesta. Teos ilmentää Senecan moraalista ajattelua kypsimmillään ja tuo esille tämän stoalaista ajattelua.
Sisältö

Senecan teos on jaettu 28 lukuun. Aluksi Seneca toteaa, että kaikki ihmiset etsivät onnellisuutta, mutta ovat huonoja näkemään, mikä todella tekee elämästä onnellista. Hän tuo esille, että onnellisuuden tavoittelu on järjen tavoittelua. Järjellä hän ei tarkoita pelkästään logiikkaa vaan luonnon (kaikkeuden) toiminnan ymmärtämistä. Seneca esittää, että luonto itsessään on järki (logos). Ihmisten on käytettävä omaa järkeään elääkseen harmoniassa luonnon kanssa. Näin he saavuttavat onnellisuuden.
»Inter omnis Stoicos conuenit, rerum naturae adsentior; ab illa non deerrare et ad illius legem exemplumque formari sapientia est.

Noudatan siten kaikkien stoalaisten tavoin luonnonohjausta; viisautta on se, ettemme eksy pois luonnosta ja että muovaamme itsemme sen lain ja esikuvan mukaisesti.»
Tietyssä mielessä Seneca yhdistää luonnon ja Jumalan toisiinsa. Hänen mukaansa olemme syntyneet ikään kuin luonnon "valtakuntaan", jossa juuri Jumalan totteleminen on vapautta. Kun ihminen "uhmaa taivasta", hän ei tee pyhäinhäväistystä vaan tuhlaa aikaansa.
Senecan moraali perustuu nautintojen ylenkatsomiseen. Nautinnot näyttäytyvät hänelle alhaisina, orjamaisina ja katoavaisina. Seneca ylenkatsoo myös onnen käänteitä. Mikään ulkoinen asia ei saa turmella ihmistä. Hän kuitenkin myöntää, että on olemassa hyväksyttäviä nautintoja, jotka ovat maltillisia, rauhallisia, hillittyjä ja tuskin havaittavissa, ja joihin ihminen suhtautuu välinpitämättömästi. Nämä ovat viisaan ihmisen nautintoja.
Onnellisuus voidaan näin saavuttaa vain seuraamalla hyvettä, joka kaatuu ikään kuin hyvä sotilas, alistuen haavoilleen, laskien arpensa, ja silti ylistäen sotapäällikköä, jonka puolesta kuolee. Kukaan ei voi elää nautinnollisesti elämättä kunniakkaasti. Seneca erottaa toisistaan ne hyveet, jotka saavutetaan vain hankalasti, ja ne hyveet, jotka saavutetaan helposti. Hyvettä ei ole olemassa ilman vaivannäköä.
Rikkautta Seneca ei pidä hyvänä tai huonona itsessään, mutta myöntää sen olevan hyödyksi ja tuovan elämään mukavuutta. Näin viisas valitsee rikkauden mikäli se on mahdollista, mutta ei ole omaisuutensa hallitsema. Näin varallisuus nähdään hyveen työvälineenä, josta voidaan myös antaa muille.
Kirjallisuutta > Suomennos

Seneca: Onnellisesta elämästä. Teoksessa Seneca, Lucius Annaeus, nuor.: Tutkielmia ja kirjeitä.  (Suomentanut J. A. Hollo. Johdannon kirjoittanut Jussi Tenkku. Antiikin klassikot)  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1964.  – Sisältää tutkielmat: Viisaan mielenlujuudesta, Lempeydestä, Onnellisesta elämästä, Mielentyyneydestä ja Helvia-äidille, lohduttautumisesta sekä 32 kirjettä.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Seneca: De Vita Beata. Teoksessa Seneca: Volume II. Moral Essays.  (De Consolatione ad Marciam. De Vita Beata. De Otio. De Tranquillitate Animi. De Brevitate Vitae. De Consolatione ad Polybium. De Consolatione ad Helviam. Loeb Classical Library 254)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1932.  ISBN 0674992806
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Seneca, Lucius Annaeus & Smith, Mary Elizabeth: A Translation of Seneca's De Vita Beata and a Commentary on the Stoic Ideas Therein.  Cornell University, 1928.
Aiheesta muualla

Seneca, Lucius Annaeus: Ad Gallionem de vita beata. The Latin Library. (latinaksi)
Opaalisilmä

| Opaalisilmä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Ruoriahvenet 	Kyphosidae
Suku::  Girella
Laji::  nigricans
Kaksiosainen nimi
 Girella nigricans  (Ayres, 1860) 
Katso myös
   Opaalisilmä Wikispeciesissä   Opaalisilmä Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Opaalisilmä (Girella nigricans) on ruoriahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikan länsirannikolta.
Koko ja ulkonäkö

Opaalisilmä voi kasvaa suurimmillaan 66 cm pitkäksi. Laji on ruumiinrakenteeltaan soikeanmuotoinen ja pää on tylppä. Kalan huulet ovat paksut ja silmät ovat suuret ja siniset. Opaalisilmän selkäevä on pitkä, rinta- ja vatsaevät melko lyhyet ja pyrstöevä on tasapäinen. Suomut ovat kalalla pienet ja paksut ja väriltään sinertävän taiharmahtavan vihreät. Selkäevän alla on vaaleampi laikku. Nuoret opaalisilmät ovat selästään sinisiä ja vatsastaan harmaita.
Levinneisyys ja elintavat

Opaalisilmää esiintyy Kaliforniasta Baja Californiaan ja geneettisesti erillinen populaatio Kalifornianlahdelta, jota toisinaan pidetään omana lajinaan Girella simplicidens. Laji elää vuorovesialueilla leväkasvustoissa ja vuorovesilammikoissa suurina parvina. Se voi hengittää happea myös ilmasta. Opaalisilmän ravintoa ovat erityisesti levät, mutta se voi syödä myös selkärangattomia eläimiä.
Opaalisilmä on hyvä ruokakala ja suosittu vapaa-ajankalastuksen kohde.
Operaatio Badr

Operaatio Badr oli Iranin tekemä suurhyökkäys Irakin–Iranin sodassa vuonna 1985. Iranilaiset onnistuivat valtaamaan Basran valtatien, mutta Irakin vastahyökkäys löi heidät takaisin. Irak käytti kemiallisia aseita.
Iranin Etelä-Irakissa tekemä operaatio Badr oli yritys vallata Bagdadista Basraan vievä valtatie niin kuin operaatio Aamunkoitossa vuonna 1983. Lisäksi pyrittiin saavuttamaan Tigris, jolloin Irak olisi katkaistu kahtia ja Bagdad eristetty merestä ja öljynviennistä sitä kautta. Operaatio nimettiin Muhammedin vuosisatoja sitten Mekassa saavuttaman ensimmäisen sotavoiton kunniaksi. Iran oli yhä alakynnessä joukkojensa koulutuksen ja aseistuksen nähden Irakiin nähden, vaikka Iran oli organisoinut Pasdaranin ja Basijin joukkoja muistuttamaan enemmän tavallista armeijaa.
Hyökkäys

Operaatio Badr alkoi 11. maaliskuuta 1985 Al Qumrahista koilliseen soisen maaston läpi lähellä Majnoonin saarta. Hyökkäyksen kärjessä iranilaiset etenivät pienin ryhmin muun muassa öisin, partiovenein ja käyttäen kaislikkoa suojana. Etenevä jalkaväki rakensi ponttoonisiltoja panssariajoneuvoille. Näin toinen aalto saapui kärkijoukkojen raivattua tien, ja joukot etenivät onnistuneesti 6 km syvyyteen saavuttaen valtatien.
100 000 iranilaista saapui Bagdadin-Basran valtatielle kahteen kohtaan. Iranin joukot saapuivat al Qurnahiin jossa valtatie ja Eufrat risteävät kyeten katkaisemaan valtatien. Mutta Irakin vastahyökkäyksessä käytettiin tykistöä, ilmahyökkäyksiä, Tasavaltalaiskaarti-nimistä armeijan valiojoukkoaja ja taistelukaasuja. Irak kykeni ajamaan Iranin joukot pois, koska sen armeija käytti Saddam Husseinin määräyksestä kemiallisia aseita, ja laajemmin kuin koskaan aiemmin kuin tässä sodassa. Yhdeksässä päivässä iranilaiset olivat vetäytyneet pois valtaamaltaan alueelta. Taistelu tuotti molemmille suuret tappiot.
Iranilaisia kuoli 15 000 ja irakilaisia 8 000–12 000. Toisen tiedon mukaan iranilaisia olisi kuollut 20 000 ja irakilaisia 14 000.
Seurauksia

Tämän jälkeen Irak aloitti uudestaan kaupunkien sodan siviilejä vastaan maaliskuussa. Kohteina olivat Isfahan, Tabriz, Shiraz ja jopa Teheran. Tähän Iran vastasi samalla mitalla.
Iran sai operaatiossa haltuunsa neuvostovalmisteisia Scud-ohjuksia. Se käytti niitä mallinaan ja valmisti myöhemmin omia Scud-ohjuskia. Se osti niitä myös Syyriasta ja Pohjois-Koreasta.
Opetusneuvos

Opetusneuvos (ruots. undervisningsråd) on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1948 rehtori Eino Jaurille. Vuosien 1918–2013 aikana opetusneuvoksen arvonimi on myönnetty 688 henkilölle.
Opetusneuvos on myös opetus- ja kulttuuriministeriön sekä Opetushallituksen virkanimike.
Operaatio Taifuuni

Itärintama Operaatio Taifuunin aikana 9. heinäkuuta –5. joulukuuta 1941
Operaatio Taifuuni (saks. Unternehmen Taifun) oli Saksan sodanjohdon suunnitelma Moskovan valtaamiseksi toisessa maailmansodassa. Operaation täytäntöönpano oli keskustan armeijaryhmän harteilla ja alkuperäisen operaatio Barbarossan suunnitelman mukaan Moskova oli valloitettava lokakuun puolessavälissä. Adolf Hitler antoi valtuutuksen operaatiolle 6. syyskuuta 1941 päivätyllä Führerin käskyllä n:o 35 ja marsalkka Fedor von Bock antoi omat alustavat käskynsä 16. syyskuuta.
Operaation alku viivästyi, sillä siihen varattua Saksan 4. panssariryhmää oli tarvittu Leningradin suunnalla odotettua pitempään. Operaatio käynnistyi 30. syyskuuta marsalkka Guderianin Saksan 2. panssariryhmän hyökkäyksellä Orjolia (Orel) kohti. Guderianin etujoukot saavuttivat tavoitteensa illalla 3. lokakuuta.
Pohjoisempana Saksan 3. ja 4. panssariryhmä saartoivat marsalkka Budjonnyin viisi armeijaa ja kohtasivat Vjazmassa. Muodostuneissa moteissa oli saarroksissa yli 700 000 puna-armeijan sotilasta. Stalin komensi marsalkka Georgi Žukovin palaamaan Leningradista Moskovaan selvittämään tilannetta.
Alkava kelirikko (venäjäksi rasputitsa, rospuutto) alkoi hidastaa saksalaisten etenemistä. Nämä olivat aliarvioineet keliolosuhteiden vaikutukset moottoroitujen joukkojen etenemiseen ja huollon toimintaan.
Neuvostoliittolaiset puolestaan pyrkivät estämään joukkojensa pakoa moteista NKVD-joukkojen käskyllä ampua tai lähettää pakenijat rangaistuspataljooniin.
Joulukuun alussa alkoi keskustan armeijaryhmän johdolle käydä selväksi, ettei Moskovan valloitus onnistuisi heikentyneillä joukoilla kahdenkymmenen asteen pakkasessa ja huonon sään estäessä ilmavoimien toiminnan.
Aiheesta muualla

Stahel, David: Operation Typhoon: Hitler's March on Moscow, October 1941.  Cambridge University Press, 2013.  ISBN 978-1-107-03512-6  (englanniksi)
Merkinnän syy: Malline puuttuu, operaation kuvaus puutteellinen (sidos muuhun toimintaan, joukot, tavoitteet, toteutuma ja tappiot)
Operaatio Achilles

Operaatio Achilles oli Nato-joukkojen Afganistanin sodan aikana 6. maaliskuuta – 31. toukokuuta 2007 toteuttama sotilasoperaatio Afganistanin Helmandin maakunnassa. Sen tavoitteita oli iskeä Talibania vastaan ennen odotettuja keväthyökkäyksiä, sekä puuttua alueen heroiiniin tuotantoon käytettyjen unikkojen kasvatukseen.
Operaatioon osallistui pääasiassa brittijoukkoja, mutta myös pienempiä määriä Afganistanin, Yhdysvaltojen, Kanadan, Alankomaiden ja Tanskan sotilaita. Operaatiota pidettiin aluksi melko onnistuneena ja Talibanin keväthyökkäykset estettiin. Afganistanin keskusvallan ote alueella ei kuitenkaan juuri kasvanut, eikä unikkojen kasvatus vähentynyt.
Tausta

Helmandin maakunta tunnettiin Talibanin ja al-Qaidan taistelijoiden tukialueena. Tyypillinen tapa oli, että järjestöjen taistelijat aloittivat iskunsa Nato-joukkoja vastaan keväisin. Nato päätti toteuttaa oman operaationsa ennen keväthyökkäysten alkua. Toinen tavoite oli puuttua alueella harjoitettuun unikon kasvattamiseen. Helmand oli unikkojen kasvatuksen takia yksi maailman suurimmista heroiinin lähteistä. Sotilasoperaatiolla pyrittiin vastaamaan unikkojen kasvatukseen ja näin heikentämään myös paikallisia sotaherroja, joista monet olivat kytköksissä Talibaniin. Kolmas tavoite oli varmistaa Kajakin padon ympäristö. Voimalaitos oli yksi kahdesta suuremmasta vesivoimalasta Afganistanissa, mutta sen toimintaa häiritsi Talibanin jatkuvat hyökkäykset. Padon ympärille oli tarkoitus muodostaa turva-alue, joka mahdollistaisi padon täyden toiminnan. Operaatio Achillesta oli padon tuntumassa edeltänyt brittijoukkojen operaatio Vulcano.
Nato kokosi operaatio Achillesta varten 5 500 sotilasta. Suurin osa heistä oli brittejä. Operaatioon osallistui pienempi määrä myös amerikkalaisia, kanadalaisia, tanskalaisia ja alankomaisia joukkoja. Nato-joukkojen johdossa oli aluksi alankomaalainen kenraalimajuri Ton van Loon ja toukokuun alusta lähtien brittiläinen kenraalimajuri Jacko Page. Mukana oli myös 1 000 Afganistanin kansallisen armeijan sotilasta. Arvio alueella olevien Talibanin taistelijoiden määrästä oli noin 4 000–5 000.
Operaatio

Operaatio Achilles alkoi 6. maaliskuuta 2007 Nato-joukkojen siirtyessä Helmandin maakunnan levottomimpiin osiin, kuten Musa Qalaan, Waširiin, Nawzadiin, Sangin Kajakiin ja Gereškiin. Afganistanilaisista ja alankomaisista joukoista koostunut niin sanottu Task Force Uruzgan toimi Helmandin ja Uzurganin maakuntien rajalla yrittäen estää Talibanin taistelijoiden paon Helmandista.
Suurin osa taisteluista käytiin suhteellisen pienten joukkoyksikköjen välillä. Tyypillisissä yhteenotoissa 10–50 Taliban-taistelijan ryhmät iskivät Nato-joukkoja ja tukikohtia vastaan. Nato käytti hyväkseen ilmavoimaansa ja tykistöä. Tavanomaisten hyökkäysten osoittautuessa tehottomiksi Taliban siirtyi yhä enemmän käyttämään tienvarsipommeja, sekä iskemään Nato-joukkojen sijaan Afganistanin poliisia ja siviilejä vastaan. Etenkin tienvarsipommit olivat Nato-joukoille hankalia. Huhtikuussa yhden viikon aikana niissä sai surmansa 11 sotilasta, kun samaan aikaan yksikään ei kaatunut varsinaisissa taisteluissa.
30. huhtikuuta käytiin suurempi yhteenotto Gereškissä. Nato arvioi 130 Taliban-taistelijan kaatuneen ja loppujen paenneen alueelta. 13. toukokuuta Talibanin johtoon kuulunut mullah Dadullah sai surmansa ilmaiskussa. Hän oli siihen asti surmansa saaneista Taliban-johtajista korkea-arvoisin. Operaatio päättyi 31. toukokuuta.
Seuraukset

Nato-joukot menettivät operaation aikana 16 kaatunutta. Afganistanin armeijan tappiot olivat 19 kaatunutta. Talibanin taistelijoiden tappioiksi arvioitiin 700–1 000 kaatunutta. 39 henkilöä oli otettu vangiksi. Nato kuvaili operaatioon osallistuneiden afgaanijoukkojen suorituskykyä hyväksi. Sen jälkeen afgaanijoukoille rakennettiin useita tukikohtia eri puolille aluetta.
Operaatiota pidettiin melko onnistuneena. Sitä seurasi vielä sarja pienempimuotoisia iskuja saman vuoden kesän aikana. Talibanin keväthyökkäykset 2007 eivät toteutuneet. Operaatiosta huolimatta keskushallinto ei edelleenkään saanut otetta suuresta osasta Helmandin maakuntaa. Operaatio ei myöskään vaikuttanut merkittävällä tavalla unikkojen tuotantoon. Taliban jatkoi iskujaan jälleen vuonna 2008.
Operaatio Oboe 6

Operaatio Oboe Six oli liittoutuneiden koodinimi operaatio Oboeen kuuluvalle operaatiolle, jonka tavoitteena oli vallata Japanin Kaakkois-Aasiassa valloittamat alueet takaisin. Oboe Six oli operaation toinen vaihe, jossa liittoutuneiden tavoitteena oli vallata Borneon saaren pohjoiset osat takaisin japanilaisilta.
Taustaa

Borneon taistelujen jälkeen vuonna 1942 Japani sai haltuunsa saaren pohjoisosat. Japanin pääkohteina olivat öljykentät Sarawakin Mirissä ja Brunein Seriassa, sekä Kuchingin lentokenttä.
Vuonna 1945 liittoutuneiden aloittaman operaatio Oboen yhtenä tavoitteena oli vallata Borneon saaren pohjoisosat takaisin japanilaisilta.
Tapahtumat

10. kesäkuuta 1945 Australian armeijan 9. divisioonan sotilaat vahvistettuna yhdysvaltalaisilla laskeutuivat Labuanille, Bruneinlahden suulle. Meri- ja ilmavoimat tekivät pommituksin tietä maavoimille ennen liittoutuneiden maihinnousua Labuanille, missä japanilaiset puolustivat valloittamiaan alueita. Samalla liittoutuneet tekivät kaksi muuta rinnakkaista maihinnousua lähellä Muaran kaupunkia Bruneissa, mitkä yllättivät japanilaiset. Taistelut päättyivät saaren pohjoisosissa 15. elokuuta, jolloin Japani antautui lopullisesti Hiroshiman ja Nagasakin pommitusten jälkeen.
Taisteluiden lopputuloksena Sarawak, Brunei ja Pohjois-Borneo vapautuivat japanilaismiehityksestä.
Liittoutuneille operaatio oli voittoisa, ja pääosan liittoutuneiden armeijasta muodostaneet australialaisjoukot selvisivät suhteellisen pienillä miestappioilla. Liittoutuneiden voittoisaa operaatiota on kuitenkin myös arvosteltu, sillä Pohjois-Borneon Sandakanilla oli japanilaisten vankileiri, jossa oli yli 2 000 brittiläistä ja australialaista sotavankia, jotka oli tuotu Singaporesta ja Jaavalta. Japanilaiset lähettivät yli 1000 sotavankia Sandakanin kuolemanmarssille kesäkuussa 1945 Oboe 6:n aikana. Vain kuusi sotavankia selvisi hengissä.
| n k Operaatio Oboe |
| --- | --- |
 Oboe 1  Oboe 6  Oboe 2 
Australialaisjoukkoja Labuanilla.
Australialaisjoukkoja Borneolla
Operaatio Brushwood

NASA:n satelliittikuva maihinnousualueesta.
Operaatio Brushwood oli Yhdysvaltain joukkojen maihinnousu Fedalaan Vichyn Ranskan hallinnoimaan Marokkoon 8. marraskuuta 1942. Operaatio oli osa Pohjois-Afrikan maihinnousua eli operaatio Torchia.
Suunnitelma

Fedalassa oli tavoitteena saada maihin ensimmäisen tunnin aikana 6000 miestä varusteineen. Joukkojen oli tarkoitus vallata Fedalan kaupunki, estää laivaston tukemana rannikkotykistön toiminta sekä mahdollistaa hyökkäyksen jatkaminen kohti Casablancaa. Kolmesta osastosta keskimmäinen oli merkittävin ja siihen kuuluvilla aluksilla oli 19870 maavoimien sotilasta, 1701 ajoneuvoa ja noin 15000 pitkää tonnia tarvikkeita, mitkä piti saada maihin neljän vuorokauden aikana. Merivoimien henkilöstöä aluksilla oli kaikkiaan 17723 miestä.
Maihinnousu alue Fedhalan niemen ja Skerkin niemimaan välillä oleva kaksi ja puoli mailia pitkä hiekkaranta, jossa oli nousua 1:40 ja syvyyttä neljästä viiteensataan jalkaa riippuen veden korkeudesta. Riutat ja karikot jakoivat alueen viiteen osaan, jotka saivat nimet Red, Red 2, Red 3, Blue ja Blue 2. Maili Fedhalan niemen niskasta länteen oli Yellow-ranta ja kolme mailia itään Skerkistä oli Blue 3 -ranta. Kaksi hiekkarannan ulkopuolista ja Red jätettiin pois suunnitelmasta, joten maihinnousu tehtiin neljään keskelle jääneeseen alueeseen.
Puolustus

Rantojen suojana oli rannikkotykistönä juuri lahden niskasas patteri du Port, jossa oli kolme 100 millimetrin tykkiä ampuma-alueena rannikolta luoteeseen. Patteri kykeni tulittamaan kahdelle rannikkokaistalle. Toisena oli kiinteä kaksiputkinen 75 millimetrin patteri lähellä niemen kärkeä, mikä hallinnoi kolmea rannoista. Kolmas oli Pont Bondin patteri, jonka aseistuksena oli Skerkin niemimaalla neljä modernia 138,6 millimetrin rannikkotykkiä kaivantoihin asennettuina. Tykkien kantama oli 18000 jaardia. Kiinteän tykistön lisäksi rannikkoalueen suojana oli lukuisia konekivääreitä kummassakin niemessä sekä liikkuva 75 millimetrinen patteri.
Maihinnousu

Ensilinjan kuljetusalukset Wood, Jefferson, Carroll ja Dickman saapuivat purkualueelle ajallaan aloittaen maihinnousuveneiden veteen laskun ja niiden kuormaamisen hieman puolen yön jälkeen. Joukot olivat veneissä ennen kello yhtä.
Operaatio Sharp Edge

USS Saipan operaation aikana.
Operaatio Sharp Edge oli Yhdys­valtojen sotilas­operaatio, jonka aikana Yhdysvaltain kansalaisia ja joitakin ulkomaalaisia evakuoitiin Liberiasta, jonka pääkaupunki Monroviaa uhkasi kapinallisjoukkojen eteneminen Liberian ensimmäisen sisällissodan aikana. Operaatio toteutettiin 2. kesäkuuta 1990–9. tammikuuta 1991. Sen aikana evakuoitiin yhteensä 2 609 henkilöä.
Tausta

Liberian ensimmäinen sisällissota alkoi joulukuussa 1989 Charles Taylorin ryhtyesäs kapinaan Samuel K. Doen johtamaa hallintoa vastaan. Kapina Doen epäsuosittua hallintoa vastaan alkoi levitä ympäri maata. Taylorin nimellä National Patriotic Front of Liberia (NPFL) tunnettu kapinallisjärjestö alkoi ottaa haltuunsa alueita maan sisäosissa ja taistelut levisivät kohti maan pääkaupunki Monroviaa. SPääkaupungin piiritykseen liittyi myös sittemmin NPLF:n sirpalejärjestö, Prince Johnsonin johtama National Patriotic Front of Liberia (INPLF). Yhdysvaltojen tuolloinen presidentti George H. W. Bush määräsi laivaston aluksista ja merijalkaväen joukoista koostuvan  maihinnousujoukon Monrovian edustalle valmistautumaan yhdysvaltalaisten siviilien evakuointiin ja laitosten suojelemiseen.
Maihinnousuosasto eli Amphibious Squadron Four käsitti USS Saipanin (LHA-2), USS Poncen (LPD-15), USS Sumterin (LST-1181) ja USS Petersonin (DD-969). Laivoilla oli merijalkaväen 22. Marine Expeditionary Unit (MEU) joukkojen osia. Merijalkaväen sotilaita oli yhteensä noin 2 300. Amphibious Squadron Four oli ollut Ranskan Toulonissa, josta se lähti kohti Liberiaa 27. toukokuuta 1990.
Laivasto-osaston lähetyessä Liberiaa tilanne maassa kehittyi nopeasti Yhdysvaltojen kannalta vaarallisempaan suuntaan. Lopulta tehtiin päätös USS Petersonin purjehtimisesta muun laivasto -osaston edelle. Muut laivat olivat hitaampia, eibätkäö kerkeäisi Liberiaan kuin vasta 3. kesäkuuta. USS Petersonilla oli mukanaan Boeing CH-46 Sea Knight-helikoptereja ja 75-henkinen Navy SEAL-ryhmä. USS Petersin saapui Liberian edustalle 2. kesäkuuta, mutta tässä vaiheessa katsottiin, että tilanne ei vaatinutkaan välittömiä toimenpiteitä.
Evakuoinnit

Sisällissota jatkui yhdysvaltalaisen laivasto-osaston oleskellessa maan rannikolla. Monroviaa oli alettu piirittämään. Heinäkuun loppuun mennessä taistelut lähenivät uhkaavasti Yhdysvaltojen Liberian suurlähetystöä. Monrovian luterilaisella kirkolla surmattiin 200 siviiliä. 4. elokuuta kapinallisjoukot olivat alkaneet koota yhteen käsiinsä saamiaan ulkomaalaisia ja INPFL:n johtaja Prince Johnson oli myös uhannut ottaa yhdysvaltalaisia panttivankkeja. Yhdysvaltain Liberian lähettiäs pyysi apua presidentiltä ja laivasto-osasto sai illalla 4. elokuuta käskyn aloittaa lähetystön henkilökunnan, Yhdysvaltain kansalaisten ja tiettyjen ulkomaalaisten evakuoinnin.
Kello 9.00 5. elokuuta osasto merijalkavöen sotilaita lennätettiin helikoptereilla Monroviaan yhdysvaltalaisille kohteille, joilta koottiin 21 amerikkalaista. Samaan aikaan toinen joukko lennätettiin Yhdysvaltain lähetystölle, jolta evakuoitiin 330 amerikkalaista, sekä kanadalaisia, ranskalaisia, italialaisia ja muutamia liberialaisia. 21. elokuuta mennessä evakuoitu oli yhteensä 1 600 henkilöä. Operaation päättyessä 9. tammikuuta Liberiasta oli evakuoitu yhteensä 2 609 henkilöä.
Evakuoitu nainen ja lapsi.
Luettelo pikkuplaneetoista: 358001–359000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
358001:stä ja päättyen 359000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Opinnollinen kuntoutus

Opinnollinen kuntoutus on aikuiskoulutukseen ja elinikäiseen oppimiseen liittyvä yleissivistävää koulutusta ja ”oppimaan oppimisen” periaatetta korostava uusi kuntoutus- ja koulutusalan käsite, joka syntyi Parlamentaarisen aikuiskoulutustyöryhmän työn pohjalta 2000-luvun alkuvuosina. Opinnollisella kuntoutuksella tarkoitetaan erityisesti niitä opintoja, jotka kehittävät oppijan oppimisvalmiuksia ja elämänhallintaa.