stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Young Justice (animaatiosarja)
Luettelo hahmoista > Sankarit

Young Justice (Tiimi)
Robin / Nightwing (johtaja Invasionissa)
Poika Salama (kuollut)
Teräspoika (toimi väliaikaisesti Ulkopuolisissa)
Neiti Marsilainen (johtaja Outsidersissa)
Artemis / Tiikeritär (nykyinen johtaja)
Raketti
Speedy / Punainen Nuoli
Kimalainen
Batgirl / Oraakkeli
Halo (alun perin Ulkopuolisten jäsen)
Oikeuden Puolustajat
Teräsmies
Batman
Ihmenainen (toinen johtajista Outsidersissa)
Salama
Metsästäjä Marsista
Vesimies
Vihreä Nuoli
Hal Jordan / Vihreä Lyhty II
John Stewart / Vihreä Lyhty III
Guy Gardner / Vihreä Lyhty IV
Zatara
Punainen Tornado
Kapteeni Atomi (johtaja ensimmäisellä tuotantokaudella)
Musta Kanarialintu (johtaja Invasionissa)
Haukkamies
Haukkatyttö
Vesipoika / Vesimies II (alun perin Tiimin johtaja; Outsidersissa toinen Oikeuden Puolustajien johtajista)
Zatanna (alun perin Tiimin jäsen)
Musta Salama (nykyinen johtaja; Outsidersin lopusta alkaen)
Laguunipoika / Vesimies III (alun perin Tiimin jäsen)
Ulkopuoliset
Geovoima (petti myöhemmin muut tullakseen Markovian kuninkaaksi)
Impulssi / Poika Salama II
Forager
Kyborgi
Petopoika (alun perin Tiimin jäsen ja nykyään Ulkopuolisten johtaja)
Ihmetyttö
Blue Beetle
Static
El Dorado
Terra
Robin (Tim Drake)
Superlegioona
Saturnustyttö
Aavetyttö
Kameleonttipoika
Brainiac-5
Luettelo hahmoista > Viholliset

Valo
Vandal Savage (de facto johtaja)
Ra’s al Ghul (Varjoliigan alkuperäinen edustaja; työskentelee nykyään erillään)
Lex Luthor
Queen Bee
Merimestari (erotettu)
Aivo (pidätetty)
Klarion
Black Manta (pidätetty)
Ultra-Humaniitti (alun perin Epäoikeuden puolustajien jäsen ennen Outsidersin tapahtumia)
Deathstroke (Varjoliigan uusi edustaja Ra’s al Ghulin tilalla)
Gretchen Goode (Granny Goodnessin kaksoisolento ja Apokolipsin edustaja; petturi ja myöhemmin erotettu)
Zviad Baazovi
Epäoikeuden puolustajat
Kreivi Vertigo (johtaja)
Jokeri (erosi ja kääntyi Valoa vastaan saatuaan tietää näistä)
Atomikallo
Musta Adam
Myrkkymuratti
Wotan
Apokolipsin Uudet Jumalat
Darkseid (hallitsija)
DeSaad
G. Gordon Godfrey
Granny Goodness
Kalibak
Grayven
Zodin huone:
Kenraali Dru-Zod
Ursa Zod / Smaragdikeisarinna
Faora
Jax-Ur
Kru-El
Non
Vor-Kil
Lor-Zod (matkustanut tulevaisuudesta)
Ma’alefa’ak (väliaikainen liittolainen)
Elokuvavuosi 1927

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1927 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Uudet elokuvat

Auringonnousu
Ei auta itku markkinoilla
Kenraali
Kädetön Alfonso
Metropolis
Pietarin viimeiset päivät
Troll-elgen
Aiheesta muualla

Elokuvavuosi 1927 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The ten best films of … 1927
Laaksonen
Nimen muita merkityksiä

Kustantaja Laaksonen, helsinkiläinen kirjankustantamo
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Seldžukkien valtakunta

| Seldžukkien valtakunta > 1040–1157 |
| --- | --- |
   Kartta seldžukien hallitsemasta alueesta, 1092. 
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Nišapur (1040–1043) Rey (1043–1051) Isfahan (1051–1118) Hamadan (1118–1157)
Uskonnot:  sunnalaisuus
Kieli:  persia, arabia, bolgaarikielet
Edeltäjä:  Ghaznavidien valtakunta
Seuraajat:  Rumin sulttaanikunta, aijubidit, Kovaresmia ja paikallisia pikkuvaltioita
Seldžukkien valtakunta  oli Lounais-Aasiaan 1000-luvulla vaeltaneiden turkkilaisten Oğuz-heimojen luoma imperiumi, joka käsitti Mesopotamian, Syyrian, Palestiinan ja suurimman osan Irania. Heidän tulonsa merkitsi turkkilaisvallan alkamista Lähi-idässä. Turkkilaissukuiset seldžukit yhdistivät hallitsemansa alueet sunnalaiseksi  valtioksi, jota muodollisesti hallitsi islamin edellyttämä abbasidikalifi, mutta todellisuudessa sulttaani. Seldžukkien valtakunnan hajottua 1100-luvulla dynastian pieni sivuhaara säilyi vallassa Anatoliassa, kunnes se kukistui lopullisesti 1300-luvulla.
Valtakunnan alku

Transoxianaan 1000-luvulla vaeltaneet seldžukit ovat saaneet nimensä heimopäälliköltään Seldžukilta. He kääntyivät  sunnalaisiksi islamilaisiksi. Seldžukit valloittivat Tughril Begin johdolla Pohjois-Persian Ghaznavidien valtakunnalta vuonna 1040. Vuonna seldžukit hyökkäsivät 1052 Etelä-Persiaan ja valloittivat vuonna 1054 Azerbaidžanin ja Khuzistanin. Vuonna 1055 Tughril Beg marssi Bagdadiin, ja valloitti sen buijideilta.
Tughril Begin veljenpoika Alp Arslan nousi valtaistuimelle vuonna 1063 loi seldžukkien suurvallan visiirinsä, valtiomiehenä ja filosofina kunnostautuneen Nizam al-Mulkin kanssa. Vuonna 1071 Alp Arslan otti Bysantista merkittävän voiton Manzikertin taistelusta. Nizam jatkoi Alp Arslanin pojan Malik Šah I:n kaudella johtavana hahmona. He loivat huolellisesti hallitun suuren valtakunnan, joka ulottui Keski-Aasiasta Iranin kautta Irakiin, ja jossa oli kauppareittejä, merkittäviä karavaaniseraljeja ja komeasti koristeltuja moskeijoita.
Malik Šah I:n hallintokausi oli Seldžukkien valtakunnan kulta-aikaa. Hänen aikanaan perustettiin useita madrasa-kouluja, joissa opetettiin uskonnollisten aiheiden lisäksi paljon maallisia aineita.
Hajaannus

Malis Šah I:n kuoltua valtataistelu romahdutti Seldžukkien valtakunnan, ja vuonna lopulta 1157 Kovaresmia valloitti sen ydinalueet Persiassa. Tätä pidetään valtakunnan loppuna, vaikka seldžukkien haltuun jäi pieniä alueita Lähi-idässä.lähde?
Jo vuonna 1078 eräs seldžukkien haara oli perustanut itsenäisen Rumin sulttaanikunnan Anatoliassa. Sen sulttaani Kiliç Arslab II ja hänen seuraajansa taktikoivat taitavasti ristiretkeläisten ja bysanttilaisten välisessä voimakentässä ja loivat merkittävimmän hallitsijansa Ala ad-Din Kaiqubad I:n aikana (vallassa 1219–1239) hyvin organisoidun ja sotilaallisesti vahvan valtakunnan, jonka pääkaupunkina oli Konya eli Ikonium.
Seldžukkien valtakunta menetti Levantin hallinnan ensimmäisen ristiretken myötä 1099, ja alue myöhemmin päätyi Saladinin johtamien aijubidien haltuun.
Vuoden 1242 jälkeen

Vuoden 1242 jälkeen seldžukit joutuivat jatkuvasti lännemmäksi hyökkäävien mongolien vuoksi yhä ahtaamalle ja kärsivät vuonna 1279 raskaan tappion mongolien seuraajille, il-kaaneille. Anatolian seldžukkien viimeinen sulttaani Masud II kuoli vuonna 1308. Siinä vaiheessa seldžukit elivät jo hajallaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seldžukkien valtakunta Wikimedia Commonsissa
Isokankaan luonnonsuojelualue

Isokankaan luonnonsuojelualue on 1127 hehtaarin laajuinen luonnonsuojelu- ja pohjavesialue Oulun kaupungissa entisen Ylikiimingin rajan lähellä, Sanginjoen pohjoispuolella. Se on harjumaisemaa, jonka keskellä on tummavetinen Isonkankaanjärvi. Järven ympärillä on aarnialue. Alue on myös Oulun kaupungin tärkeimpiä säilyneitä luonnonalueita sekä suosittu retkeilykohde.
Luonnonsuojelualue perustettiin kesällä 1987, kun Oulun kaupunginhallitus teki kaupunginvaltuuston aloitteesta lääninhallitukselle esityksen 331 hehtaarin kokoisen alueen rauhoittamisesta luonnonsuojelualueeksi. Alue suojeltiin lääninhallituksen 17. joulukuuta 1987 antamalla päätöksellä. Vuonna 2020 alue laajennettiin 1127 hehtaarin suuruiseksi.
Alueella on myös Isokankaan retkeilypolku, joka on rakennettu ohjaamaan retkeilijöitä. Retkeilypolku liittyy läheisesti Kalimen retkeilypolkuun ja Korpilammen riistapolkuun.
Aga Khan

| Aga Khan |
| --- | --- |
 آقاخان
 Nykyinen Aga Khan V 5. helmikuuta 2025 lähtien
Puhuttelu:  Teidän Ylhäisyytenne
Nimittäjä:  edeltäjä
Kauden pituus:  elinikäinen
Perustettu:  1818
Ensimmäinen:  Aga Khan I
Aga Khan (pers. ‏آقاخان‎) on perinnöllinen arvonimi, joka kuuluu ismailiittišiiojen nizari-lahkon imaamille eli hengelliselle johtajalle. Etymologisesti nimike yhdistää turkkilaisen sotilasarvon agha ja turkkilaisten ja mongolien käyttämän johtajan arvonimen kaani.
Mongolien sotaretkistä aina 1700-luvun puoleen väliin saakka Aga Khanit pysyttelivät poissa julkisuudesta, mutta alkoivat sittemmin toimia aktiivisesti ensin Persian ja sitten Brittiläisen Intian politiikassa uskonnollisen johtajan roolinsa rinnalla. Ensimmäisenä arvonimen antoi Aga Hasan Ali Shahille Persian šaahi Fath Ali vuonna 1818.
Luettelo Aga Khaneista

Viidellä ismāʿīli-imamilla on ollut tämä arvonimi:
Aga Khan I – Hasan Ali Shah Maallati (1804–1881), Nizari Ismailisin 46. imaami (1817–1881)
Aga Khan II – Shah Ali Shah (noin 1830–1885), Nizari Ismailisin 47. imaami (12. huhtikuuta 1881 – elokuu 1885)
Aga Khan III – Sir Sultan Mohammed Shah (1877–1957), Nizari Ismailisin 48. imaami (17. elokuuta 1885 – 11. heinäkuuta 1957)
Aga Khan IV – Prinssi Shah Karim Al Husseini (1936–2025), Nizari Ismailisin 49. imaami (11. heinäkuuta 1957 – 4. helmikuuta 2025)
Aga Khan V – Rahim Al-Hussaini (s. 1971), Nizari Ismailisin 50. imaami (4. helmikuuta 2025–)
AEK Larnaka

Athletiki Enosi Kition (kreik. Αθλητική Ένωση Κίτιον) eli AEK Larnaka on larnakalainen jalkapalloseura. Seura perustettiin 1994, kun EPA Larnaka ja Pezoporikos Larnaka yhdistyivät. AEK pelaa Kyproksen korkeimmalla sarjatasolla Kyproksen jalkapalloliigassa. Kyproksen Cupin seura on voittanut vuosina 2004 ja 2018. Kyproksen liigassa joukkue on sijoittunut toiseksi vuosina 2015, 2016, 2017 ja 2019.
Tulipunaruusut

| Tulipunaruusut |
| --- | --- |
 Tulipunaruusut lavakeikalla
Tiedot
Toiminnassa:  1972–
Tyylilaji:  laulu iskelmä
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Levy-yhtiö:  Hitvox, Finnlevy, Levytuottajat
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulipunaruusut on vuonna 1972 perustettu yhtye, jonka ensimmäinen laulusolisti oli Onni Toivola.
Historia

Yhtyeen alkuperäisjäsenet olivat kotoisin Riihimäen ja Hämeenlinnan seudulta. Vuonna 1976 Onni Toivolan tilalle tuli Raimo Piipponen ja samana vuonna ilmestyi yhtyeen ensimmäinen pitkäsoittoalbumi. Vuonna 1977 yhtye solmi levytyssopimuksen Finnlevyn kanssa ja sai levytettäväkseen Toivo Kärjen ja Juha Vainion kappaleen "Karjalan Marjaana", josta tuli yleisön suosikki ja yksi Kärjen viimeisistä suurmenestyksistä. Yhtyeestä käytettiinkin nimeä Raimo Piipponen & Tulipunaruusut. Vuonna 1977 järjestetyillä Lappeenrannan humppafestivaaleilla yhtye saavutti toisen sijan Suomen humppamestaruuskilpailussa. Vuonna 1979 Tulipunaruusujen jäseninä olivat Raimo Piipponen (laulu), Heimo Ketola (harmonikka), Kari Teräväinen (saksofoni), Risto Rekola (trumpetti), Timo Laaksonen (basso) ja Juha Nyqvist (rummut). Raimo Piipposen ja Tulipunaruusujen viimeinen yhteinen albumi ilmestyi vuonna 1985.
Vuonna 1986 Raimo Piipposen ja Tulipunaruusujen tiet erosivat Piipposen siirtyessä uuteen Havanna-orkesteriin, ja Tulipunaruusujen laulusolistiksi tuli kolmen vuoden ajaksi Lasse Laakso. Samalla yhtyeen nimi muutettiin Tulipunaruusut-muotoon, jossa se on sittemmin pysynyt riippumatta siitä, kuka kulloinkin on ollut yhtyeen laulusolistina. Solistin tehtäviä ovat Laakson jälkeen hoitaneet eri henkilöt, vähän aikaa sitä hoiti Markus joka tunnettiin paremmin soolourastaan. Vuonna 1991 vuoroon siirtyi Leo Louhivaara, joka oli vuonna 1989 sijoittunut kolmanneksi tangokuninkuuskilvassa Seinäjoen Tangomarkkinoilla. Vuodesta 1992 alkaen laulusolistina on ollut Rainer Laamanen, joka teki levyjä 1970-luvun alkuvuosina nimellä Sebastian. Tulipunaruusut esiintyy nykyisin nelijäsenisenä, ja alkuperäisistä jäsenistä on mukana enää saksofonisti Kari Teräväinen.
Tulipunaruusut-yhtye ilmoitti elokuun alussa 2020 jäävänsä pitkälle keikkatauolle ja suunnitteli paluuta maaliskuulle 2021.
Kokoonpano

Heimo Ketola, haitari
Rainer Laamanen, basso
Kari Teräväinen, saksofoni
Ilkka Ahonen, rummut
Kokoonpanoissa vaikuttaneet > Laulusolistit

Rainer Laamanen
Leo Louhivaara
Markus
Lasse Laakso
Raimo Piipponen
Onni Toivola
Kokoonpanoissa vaikuttaneet > Rummut

Ilkka Ahonen
Terho Ruotsalainen
Jukka Laakso
Juha Nyqvist
Matti Selin
Kokoonpanoissa vaikuttaneet > Basso

Rainer Laamanen
Martti Kovanen
Lasse Luoto
Martti Metsäketo
Pertti Hurmalainen
Timo Laaksonen
Matti Salo
Kokoonpanoissa vaikuttaneet > Harmonikka

Eero Vilen
Heimo Ketola
Tapio Tuomisto
Jarmo Tinkala
Kalevi Nyqvist
Heimo Mäntynen
Taito Vainio
Keijo Hänninen
Kokoonpanoissa vaikuttaneet > Trumpetti

Risto Rekola
Nalle Lehtonen
Perustajajäsenet

Kari Teräväinen,
Risto Rekola
Diskografia > Raimo Piipponen & Tulipunaruusut

Romantiikkaa ruusutarhassa (1976, Audiovox)
Humppatusina (1977, Finnlevy)
Karjalan Marjaana (1978, Finnlevy)
Onnen aika (1979, Finnlevy)
Suoraan sydämeen (1980, Finnlevy)
Niin paljon kauniita tyttöjä (1982, Finnlevy)
28 suosikkisävelmää (1983, Bluebird)
Tulipunaruusut (1985, Bluebird)
Diskografia > Tulipunaruusut

Silmät niin kuin mantelit (1986)
Kadotettu nuoruus (1989)
Tulipunaruusut (1992)
Jätkän rakkaus (1994)
Elin kysymättä hintaa (1997)
Karjalan Marjaana (1997)
Rakkauden kuvakirja (2001)
Romantiikkaa ruusutarhassa (2002)
Jää mun vierelleni aamuun (2006)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Tulipunaruusujen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tulipunaruusut Wikimedia Commonsissa
Leo Louhivaara vuonna 2009
Heimo Mäntynen
Start (lentoyhtiö)

| Start |
| --- | --- |
Perustettu:  1994
Lakkautettu:  2000
Laivaston koko:  9
Solmukohdat:  Ramenskojen lentoasema
Kotipaikka:  Moskova
Start (ven. Старт) oli venäläinen rahtilentoyhtiö. Vuonna 1994 perustetun yhtiön kotikenttä oli Ramenskojen lentoasema Moskovassa. Se lopetti toimintansa vuonna 2000.
Laivasto

Start käytti toimintansa aikana seuraavia yhdeksää lentokonetta ja helikopteria.
1 Antonov An-12B
3 Antonov An-12BK
1 Antonov An-74-200
2 Iljušin Il-76MD
1 Iljušin Il-76MD-90
1 Mil Mi-8TV
Severaero

| Severaero |
| --- | --- |
 IATA:    –  ICAO: NOT 
Perustettu:  1998
Lakkautettu:  1999
Laivaston koko:  6
Solmukohdat:  Dudinkan lentoasema
Kotipaikka:  Norilsk
Severaero (ven. Севераэро, ICAO: NOT) oli venäläinen lentoyhtiö. Vuonna 1998 perustetun yhtiön kotikenttä oli Dudinkan lentoasema Norilskissa. Se ehti toimia vain vuoden ennen kuin sen toimilupa peruttiin huhtikuussa 1999.
Laivasto

Severaero käytti toimintansa aikana seuraavia kuutta lentokonetta.
1 Jakovlev Jak-42
1 Jakovlev Jak-42D
1 Tupolev Tu-134A
1 Tupolev Tu-134AK
1 Tupolev Tu-154B-2
1 Tupolev Tu-154M
Kutsajoki

Kutsajoki.
Kutsajoki (ven. Кутсайоки) on joki Kantalahden piirissä Murmanskin alueella Venäjällä.
Vesistösuhteet

Joki on Koutajoen vesistöön kuuluvan Tuntsajoen sivujoki ja yhtyy Tuntsajokeen 50 kilometriä sen suun yläpuolella. Joen pituus latvahaaroinen on 80 kilometriä. Joen valuma-alueen pinta-ala on 1350 km².
Sivu- ja latvahaarat

Kutsajoki saa alkunsa sen laajentumana kapeassa rotkomaisessa kurussa olevan pitkän ja kapean Nivajärven pohjoispuolelta. Nivajärven eteläpuolella Kutsajokeen laskee etelästä Vuosnajoen järvireitti. Nivajärven alapuolella lännessä Kutsajokeen laskee etelästä Sieminkijokea pitkin Iso-Sieminki ja pohjoisesta Vuorijärvi.
Historia

Joki sijaitsee Suomen toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla Sallan–Kuusamon alueella ja oli aiemmin osa Sallan kuntaa. Joen suu Tuntsajoen varressa oli Toista maailmansotaa edeltäneellä Suomen ja Neuvostoliiton rajalla.
Suojelu

Jo alueen kuuluessa Suomeen joen ympäristöön perustettiin Kutsan luonnonpuisto. Alueen kuuluessa Venäjään Kutsan luonnonpuisto on osa Kantalahden luonnonpuistoa.
Käännös suomeksi
Special Cargo Airlines

| Special Cargo Airlines |
| --- | --- |
 IATA: C7  –  ICAO: SCI 
Perustettu:  1991
Lakkautettu:  2000
Laivaston koko:  25
Solmukohdat:  Koltsovon kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:  Moskova
Special Cargo Airlines (ven. Специальные Грузовые Авиалинии; IATA: C7, ICAO: SCI) oli venäläinen rahtilentoyhtiö. Vuonna 1991 perustetun yhtiön kotikenttä oli Koltsovon kansainvälinen lentoasema Moskovan eteläpuolella. Se lopetti toimintansa vuonna 2000.
Laivasto

Special Cargo Airlines käytti toimintansa aikana seuraavia 25 lentokonetta ja helikopteria.
1 Antonov An-2P
2 Antonov An-2R
1 Antonov An-2TP
1 Antonov An-12A
7 Antonov An-12B
5 Antonov An-12BK
1 Antonov An-24RV
2 Antonov An-26
1 Antonov An-26B
1 Jakovlev Jak-42D
1 Kamov Ka-26
2 Mil Mi-8TV
Sarny

| Sarny Сарни |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Sarny
 Koordinaatit: 51.33162°N, 26.59945°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Rivnen alue
Piiri:  Sarnyn piiri
Väkiluku (2021):  28 865
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sarny (ukr. Сарни) on kaupunki Rivnen alueella Ukrainan luoteisosassa, Dneprin sivujoki Pripetin vesistöön kuuluvan Slutš-sivuhaaran äärellä. Sarny on maaseutuvaltaisen Sarnyn piirin (212 598 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 28 865 (2021).
Sarny sijaitsee Rivnen alueen koillisosassa, noin 90 kilometriä Rivnestä pohjoiseen. Kaupunki on pohjois-etelä- ja itä-länsisuuntaisten rautateiden risteys- ja asemapaikkakunta. Sarnyn keskustasta on Valko-Venäjän rajalle rautateitse 50 kilometriä, maanteitse 63 kilometriä.
Sarnyn historia kytkeytyy Länsi-Ukrainan historiaan. Sarnyn piirin alueelta, Slutšjoen vasemmalta rannalta on löydetty neoliittisen aikakauden asutukseen jäänteitä. Piiristä on löydetty myös mesoliittisen ajan merkkejä sekä kampa-rengas-keramiikkaa ja muinainen polttohautauskumpu... Ennen ensimmäistä maailmansotaa paikkakunta kuului Venäjän keisarikunnan Volynian kuvernementtiin, sen Lutskin kihlakuntaan. Rautatieosuus Rivne–Sarny-Luninets (nyk. Valko-Venäjä) rakennettiin vuonna 1885. Samana vuonna rautatien rakennuspaikkakuntana kasvaneeseen kylään (ukr. Сарн, Sarn) valmistui pieni rautatieasema, joka nimettiin kylän mukaan. Vuonna 1897 Sarnyn taajamassa asui jo 2 146 ihmistä. Poikittaisrata Kiova-Sarny-Kovel valmistui 1902. Suurempi rautatieasema, useita rautatieliikenteen palvelurakennuksia, veturihalli, ja rautatiessilta Slutšjoen yli. Maailmansotien välillä kaupunki oli Puolan hallinnassa. Vuonna 1939 Sarnysta tuli osa Ukrainan Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa.
Sarny on teollinen ja liikenteellinen paikkakunta. Siellä on koneenrakennus-, metalli- ja puunjalostusteollisuutta sekä pellavanjalostusta. Sarnyssa on koiseutumuseo.
Sarnyn rautatieasema.
Linja-autoasema.
Kirkko Sarnyssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sarny Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area
Trans-Charter

| Trans-Charter |
| --- | --- |
 Trans-Charterin ja Titan Cargon yhteiskäytössä ollut An-124 Berliinissä vuonna 1996.
 IATA: FZ  –  ICAO: TCH 
Perustettu:  1994
Lakkautettu:  1999
Laivaston koko:  21
Solmukohdat:  Vnukovon lentoasema
Kotipaikka:  Moskova
Trans-Charter (ven. Транс-Чартер; IATA: FZ, ICAO: TCH) oli venäläinen lentoyhtiö. Helmikuussa 1994 perustettu yhtiö kuljetti matkustajia ja rahtia tilauslennoilla. Sen kotikenttä oli Vnukovon lentoasema Moskovassa. Se lopetti toimintansa vuonna 1999.
Laivasto

Trans-Charter käytti toimintansa aikana seuraavia 21 lentokonetta.
2 Antonov An-32A
4 Antonov An-32B
2 Antonov An-74-200
2 Antonov An-124-100
1 Iljušin Il-76MD
3 Jakovlev Jak-40
2 Tupolev Tu-134AK
4 Tupolev Tu-154M
1 Tupolev Tu-204C
Sambir

| Sambir (Самбір) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Sambir
 Koordinaatit: 49.5162°N, 23.2014°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Lvivin alue
Piiri:  Sambirin piiri
Väkiluku (2021):  34 444
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sambir (ukr. Самбір, puol. Sambor) on kaupunki Lvivin alueella Länsi-Ukrainassa, Dnestr-joen yläjuoksulla, melko lähellä Puolan rajaa.  Sambir on maaseutuvaltaisen Sambirin piirin (224 126 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 34 444 (2021).
Sambir sijaitsee noin 73 kilometriä aluekeskus Lvivstä länsilounaaseen. Puolan rajalle on Sambirista runsas 40 kilometriä. Kaupunki on myös Ukrainan rautateiden risteyspaikkakunta ja siellä on rautatieasema; rautateitse Puolan rajalle on 54 kilometriä.
Kun tataarit paljolti tuhosivat 1100-luvulla perustetun Staryi Sambirin (suom. Vanha Sambir) vuonna 1241, henkiinjääneet asettuivat Pohunytšin (ukr. Погонич) linnoitettuun asutukseen (18 kilometriä Dnestrin alajuoksun suuntaan, eli itään) ja antoivat sille nimen Sambir, Novyi Sambir (uusi Sambir), tai Nove Misto (uusi kaupunki). Sambir oli osa Galitsian ja Volynian ruhtinaskuntaa vuoteen 1349 saakka. Sitten Puola-Liettuaa (1387–1772) ja Itävallan keisarikuntaa (tai Itävalta-Unkarin keisarikuntaa, jne, 1772–1918). Kaupunkioikeudet sille myönnettiin 1390. Kaupunki oli Puolan alaisuudessa (1919–1939). Toisen maailmansodan jälkeen siitä tuli osa Ukrainan SNT:aa.
Nykyään kaupunki on teollisuustoiminnan ja liikenteen keskus seudullaan. Kaupungin teollisuuslaitoksissa tuotetaan radioteknisiä osia, instrumentteja, lasia, kalusteita, vaatteita, sokeria ja tienrakennuskoneita. Keskseisiin arkkitehtonisiin kohteisiin kuuluvat goottinen roomalaiskatolinen kirkko (1530–1568), Stefan Batoryn metsästysmaja (1500-luku), kaupunginmuurin rauniot (1500-1600 -luvut), kaupungintalo (1668) korkeine renessanssitornineen, teologinen seminaari (1679), bysanttilainen katedraali (1738, kunnostettun 1893–94), Jesuiittakirkko (1751), 1700-luvulta oleva puisto, sekä 1700- ja 1800-luvuilla rakennetut asuintalot. Melko äskettäin on avattu Les Kurbasin muistomuseo (1987) ja historiallis-etnografinen museo (1989).
Sambirin keskustaa.
Kirkko (1530).
Sambirin kaupungintalo (1668).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sambir Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  Internet Encyclopedia of Ukraine  IdRef
Leijalautailu

Leijalautailua Fuerteventurassa.
Leijalautailu (engl. kiteboarding) on yleisnimitys 1990-luvulla kehittyneelle harrastukselle, jossa riittävän isoa vetoleijaa käytetään liikuttamaan harrastajaa vedessä pienen laudan päällä. Leijalautailu jakautuu useisiin alalajeihin, sillä leijan kehittämää vetoa voidaan käyttää liikkumiseen vedessä, lumella tai maalla. Välineenä voidaan käyttää erityistä leijalautaa, suksia, lumilautaa, luistimia, vesilautaa (wakeboard), lainelautaa tai maastorullalautaa (mountain board).  Leijalautailuun kuuluvat erilaiset temput ja hypyt, joiden vaikutteet tulevat muista lautailulajeista. Leijalautailua ei pidä kuitenkaan sekoittaa liitämiseen tai lentämiseen. Lumella tapahtuvaa leijalautailua kutsutaan myös leijahiihdoksi  ja vedessä tapahtuvaa leijalautailua leijasurffaukseksi.
Välineet

Leijalautailija pystyy nousemaan purjeveneen tai purjelautailijan tapaan hieman vastatuuleen, ja leijalla voi tehdä esimerkiksi jäällä pitkiäkin vaelluksia. Leijaa ohjataan ohjauspuomilla, ja leijoja on kahta päätyyppiä: pumpattavia leijoja ja patjaleijoja (ks. leija). Leijan kehittämää tehoa voi säätää puomista, mutta säädön määrä on rajallinen, ja tuulen nopeuden kasvaessa leijalautailija joutuu vaihtamaan pienempään leijaan ja päinvastoin.
Leijan lisäksi leijalautaillessa tarvitaan lauta, joka kesäisin on joko wakeboardia eli vesilautaa (ks. wakeboarding) muistuttava ns. twintip-lauta, jota voidaan käyttää yhtäläisesti molempiin suuntiin, tai lainelautaa muistuttava directional-lauta, jota ajetaan vain toiseen suuntaan. Yleisimmin laudassa on siteinä jalkalenkit, mutta on myös mahdollista käyttää lautaa ilman siteitä. Talvisin lautana voidaan käyttää tavallista lumilautaa, erikseen leijalautailuun suunniteltua lumilautaa tai laskettelusuksia.
Leijan voima ohjataan leijalautailijaan trapetsin avulla. Trapetsi on eräänlaiset valjaat, jotka kiinnitetään joko lantion ja reisien ympärille (istuma- eli lantiotrapetsi) tai vyötärölle (vyötärötrapetsi). Trapetsissa on koukku, johon leija kiinnitetään, niin ettei koko leijan tuottamaa voimaa ei tarvitse pidellä pelkillä käsillä.
Olennaisimpia välineitä ovat turvallisuusvälineet, joilla leijasta saadaan teho pois vaaratilanteessa (ns. hätälaukaisin). Lisäksi lautailijan pitää aina käyttää leijan karkuremmiä, joka estää leijan karkaamisen ja vahinkojen aiheuttamisen sivullisille. Leijalautailijan tulisi käyttää myös riittäviä henkilökohtaisia turvavälineitä olosuhteiden mukaan. Tärkeimmät ovat kypärä ja kelluntaliivi sekä talvella erilaiset lisäsuojat.