stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Milovan Ðilas
Näkemys Jugoslavian ja Neuvostoliiton hajoamisesta

Đilas sai virallisen kunnianpalautuksen vuonna 1989.
Đilas  itse vastusti Jugoslavian hajottamista, mutta piti hajomaista mahdollisena. Vuosi Titon kuoleman jälkeen vuonna 1981 Đilas ennusti Jugoslavian vaiheittaisen hajoamisen. Hän piti keskusjohtoista byrokraattista hallintoa mahdottomana Titon jälkeisessä Jugoslaviassa, kun tasavallat pyrkivät saamaan lisää valtaa esimerkiksi maan taloudessa. Đilas piti Jugoslaviaa Titon luomuksena, ja sen säilyttäminen oli vain Titon varassa. Titon kuoleman jälkeen tasavallat tulisivat hänen mukaansa kilpailemaan toistensa kanssa siitä, mikä niistä tulee johtamaan liittovaltiota ja mikä johtaa lopulta byrokraattiseen nationalismiin tasavaltojen välille.
Đilas antoi vuonna 1987 uuskonservatiiviselle kulttuurilehdelle Encounterille haastattelun, jossa hän antoi täyden tuen Mihail Gorbatšovin uudistuksille Neuvostoliitossa. Hän totesi, että kommunismi on epäonnistunut kokonaisuudessa niin taloudellisesti kuin vapauden ja ihmisten tarpeiden näkökulmasta katsoen, ja piti sitä 1800-luvun reliikkinä . 1980-luvun lopulla hän kritisoi Jugoslavian presidentin Slobodan Miloševićin autoritääristä hallintotyyliä, joka johtaisi lopulta muiden Jugoslavian tasavaltojen eroamiseen liittovaltiosta. Tämä sytyttäisi etnisen sodan, mikä olisi Jugoslavian valtion loppu.
Kirjallisuutta

Reinhartz, Dennis: Milovan Djilas: A Revolutionary as a Writer.  Boulder: East European Monographs, 1981.  ISBN 0914710834  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Milovan Ðilas Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  SNAC  IdRef
Bjørnstadin laivapiirrokset

| Bjørnstadin laivapiirrokset> Bjørnstadskipet |
| --- | --- |
 Bjørnstadskipet on suurin laivapiirros
Sijainti
 Bjørnstadin laivapiirrokset
Koordinaatit:  59°14′34.64″N, 11°9′30.70″E
Valtio:  Norja
Historia
Tyyppi:  kalliopiirros
Ajanjakso:  pronssikausi
Huippukausi:  1000 eaa.
Kulttuuri:  Skandinavian pronssikausi
Merkitys:  Fennoskandian suurin laivapiirros
Aiheesta muualla
  Bjørnstadin laivapiirrokset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bjørnstadin laivapiirrokset sijaitsevat Sarpsborgissa Norjan Østfoldissa. Vinon ja matalan sivukallion kylkeen on hakattu laivaa esittäviä kalliopiirroksia. Suurin laiva, joka tunnetaan Norjassa nimeltä Bjørnstadskipet, on 4 metriä pitkä ja 1,5 metriä korkea. Samassa kalliossa on myös pienempiä laivoja, joilla on kuitenkin pituutta noin metrin. Suurin laiva lienee Fennoskandian suurin laivapiirros. Laivapiirrokset ajoitetaan pronssikaudelle noin 1 000 eaa.
Piirroksen voi nähdä kulkemalla maantietä 583 (fylkevei) Skjebergiin ja noin 3,5 kilometriä Hafslundin kirkolta Haugeveieniin, jossa on opastus parkkipaikalle.
Valokuvia

Piirroskohteessa on laivapiirroksia.
Suurin laiva on yli 4 metriä pitkä.
Päällikkö nostaa kädessään olevaa esinettä ylös.
Kaksi muuta laivaa ovat noin 1 metrin pituisia.
Pakkasrapautuminen on rikkonut piirrosta.
Aiheesta muualla

Arild Hauge: HELLERISTNINGER ROCK CARVING (halristinger), 2005
Geocatshing: The Antiquity” Bjørnstadskipet – kjom #39
Østfold: Sarpsborg (Arkistoitu – Internet Archive)
Kulturminnesøk: Bjørnstadskipet
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: no:Bjørnstadskipet
Käännös suomeksi
Bo Stenström

Bo Rafael Stenström (10. joulukuuta 1945 Snappertuna – 13. heinäkuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Stenström oli koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti, joksi hän valmistui vuonna 1969. Hän toimi vuosina 1971–1972 kansanopiston rehtorina Paraisilla. Stenström työskenteli suurimman osan toimittajanurastaan Åbo Underrättelser -lehdessä. Hän aloitti lehden toimittajana vuonna 1972, siirtyi sen toimitussihteeriksi vuonna 1975 ja aloitti sen päätoimittajana vuonna 1978. Vuonna 1987 hän siirtyi Åbo Underrättelseristä Hufvudstadsbladetiin, jossa hän toimi aluksi apulaispäätoimittajana. Marraskuussa 1991 hänet valittiin Hufvudstadsbladetin vastaavaksi päätoimittajaksi, kun silloinen päätoimittaja Håkan Hellberg oli jäämässä eläkkeelle, ja hän aloitti tehtävässä maaliskuussa 1992. Stenström toimi Hufvudstadsbladetin vastaavana päätoimittajana runsaan kolmen vuoden ajan, kuolemaansa asti.
Stenström osallistui monen kirjan tekoon. Näitä olivat muun muassa Jan-Magnus Janssonin elämäkerta Jan-Magnus Jansson – ett multiporträtt (1989) ja Att välja väg. Finlands roll i Europa (1991). Vuonna 1979 julkaistiin pakinakokoelma Treskalldigt, johon oli koottu hänen, Ralf Norrmanin ja Olle Springin kirjoituksia. Stenström käytti pakinoitsijana nimimerkkiä Sofflockes.
Stenström palkittiin toimittajantyöstään muun muassa Svenska kulturfondenin kulttuuripalkinnolla vuonna 1981 ja tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla vuonna 1984.
Bo Stenström kuoli heinäkuussa 1995, 49-vuotiaana, sairauskohtaukseen.
Kaarle III (Espanja)

| Kaarle III |
| --- | --- |
 Espanjan, Napolin ja Sisilian kuningas
 Kaarle III, Anton Raphael Mengs n. 1761
Espanjan kuningas
Valtakausi:  10. elokuuta 1759 – 14. joulukuuta 1788
Edeltäjä:  Ferdinand VI
Seuraaja:  Kaarle IV

Syntynyt:  20. tammikuuta 1716 Madrid, Espanja
Kuollut:  14. joulukuuta 1788 Madrid, Espanja
Hautapaikka:  Kuninkaallinen krypta, Kuninkaiden pantheon El Escorial
Puoliso:  Maria Amalia
Lapset:  Maria Josefa Maria Luisa Filip Kaarle IV Ferdinand I Gabriel Antonio Pascual Francisco Javier
Koko nimi:  Carlos Sebastián de Borbón y Farnesio
Suku:  Bourbon
Isä:  Filip V
Äiti:  Elisabet Farnese
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
Nimikirjoitus:  
Kaarle III (esp. Carlos I, Carlos Sebastián de Borbón y Farnesio; 20. tammikuuta 1716 Madrid – 14. joulukuuta 1788 Madrid) oli Espanjan kuningas vuosina 1759–1788 sekä sitä ennen Napolin ja Sisilian kuningas vuosina 1735–1759 nimellä Kaarle VII ja Parman herttua vuosina 1732–1734 nimellä Kaarle I. Hän edusti valistunutta yksinvaltiutta.
Suku ja lapsuus, koulutus

Kaarle III:n vanhemmat olivat Espanjan kuningas Filip V ja tämän toinen puoliso Elisabet Farnese. Hän oli vanhempiensa esikoinen ja hänellä oli viisi täyssisarusta ja kaksi velipuolta, Ludvig I ja Ferdinand VI.
Kaarle sai samankaltaisen kasvatuksen kuin vanhempi velipuolensa, kruununprinssi Ferdinand. Opettaja Giovanni Antonio Medranon johdolla hän sai infanten eli prinssin tiukan ja jäsennellyn koulutuksen. Poika oli hyvin hurskas ja kunnioitti hallitsevaa äitiään, jota monien aikalaisten mukaan hän muistutti suuresti. Medrano opetti hänelle maantiedettä, historiaa ja matematiikkaa sekä sotataidetta ja arkkitehtuuria Carlosin Firenzessä, Parmassa ja Piacenzassa oleskelun aikana. Hän sai myös koulutusta taidegrafiikan tekemiseen, etsaamiseen ja maalaamiseen sekä monenlaisiin fyysisiin aktiviteetteihin, kuten metsästykseen, joka oli hänen suosikkilajinsa. Hän puhui ranskaa, italiaa ja latinaa.
Herttua ja kuningas

Kaarle sai vuonna 1732 suurvaltojen sopimuksella hallittavakseen aluksi Parman herttuakunnan, joka Puolan perimyssodan jälkeen vuonna 1735 vaihdettiin Napolin kuningaskuntaan. Hän johti vuonna 1734 18-vuotiaana espanjalaisia ​​joukkoja Napolin ja Sisilian kuningaskuntien valtaamiseen liittyneellä sotaretkellä. Hän luopui vuonna 1759 Napolista perittyään Espanjan kruunun lapsettomana kuolleelta velipuoleltaan Ferdinand VI:ltä.
Morsiamen etsintä ja avioliitto

Kaarlen äiti Elisabet Farnese oli alkanut etsiä Kaarlen omasta pyynnöstä potentiaalisia morsiamia pojalleen, kun tämä tunnustettiin virallisesti Napolin ja Sisilian kuninkaaksi 21-vuotiaana. Neuvotteluja käytiin Wienissä keisari Kaarle VI:n tyttärestä arkkiherttuatar Maria Annasta, joka oli kuitenkin rakastunut Lothringenin prinssi Karl Alexanderiin. Elisabet valitsi leskikeisarinna Wilhelmina Amalian ehdotuksesta tämän tyttärentyttären Maria Amalian, joka vastavalitun Puolan kuninkaan ja Itävallan arkkiherttuattaren tytär. Häntä pidettiin ainoana vaihtoehtona Itävallan kuningashuoneeseen kuuluvalle puolisolle.
Maria Amalia oli vain 13-vuotias, kun hänelle ilmoitettiin avioliitosta. Hän avioitui valtakirjalla Dresdenissä toukokuussa 1738. Kaarle ei ollut paikalla, ja häntä edusti Maria Amalian veli, Saksin vaaliruhtinas Fredrik Kristian. Pyhä istuin suhtautui avioliittoon myönteisesti ja lopetti diplomaattiset erimielisyytensä Kaarlen kanssa. Pariskunta tapasi toisensa ensimmäisen kerran 19. kesäkuuta 1738 Portellassa, kylässä valtakunnan rajalla lähellä Fondia. Hääjuhlallisuudet hovissa kestivät heinäkuun 3. päivään saakka. Osana juhlaa Kaarle perusti Pyhän Januariuksen ritarikunnan, josta tuli Napolin kuningaskunnan arvostetuin ritarikunta. Myöhemmin hän perusti Kaarle III:n ritarikunnan Espanjassa vuonna 1771.
Kaarle kuvaili vaimoaan sukkelaksi kuin enkeli ja sanoi olevansa onnellisin aviomies maan päällä. Maria Amalia oli poliittisesti aktiivinen ja osallistui valtion asioiden hoitamiseen valtioneuvoston kokousten jäsenenä heti ensimmäisen poikansa, valtaistuimen perillisen syntymän jälkeen.
Maria Amalia kuoli Madrissa 37-vuotiaana syyskuussa 1760, vain vuosi Espanjaan saapumisen jälkeen. Tämä oli raskas isku Kaarlelle eikä hän enää koskaan avioitunut.
Kuninkaana

Kaarle III nousi Espanjan valtaistuimelle vuonna 1759 lapsettoman velipuolensa Ferdinand VI:n kuoltua. Kuninkaana Kaarle III teki kauaskantoisia uudistuksia lisätäkseen kruunun varallisuuden kasvua ja puolustaakseen ulkovaltojen ​​tunkeutumisia valtakuntaan. Hän helpotti kauppaa, modernisoi maataloutta ja maanomistusta sekä edisti tiedettä ja yliopistotutkimusta. Hän toteutti kuninkaallista politiikkaa lisätäkseen valtion valtaa kirkon suhteen. Hallituksensa aikana hän karkotti jesuiitat Espanjan valtakunnasta ja edisti valistusta Espanjassa.
Kaarle III aloitti tutkimukset Iberian niemimaan muslimimenneisyydestä. Hän vahvisti Espanjan armeijaa ja laivastoa. Vaikka hän ei saanut Espanjan taloutta täysin hallintaansa ja joutui joskus ottamaan lainaa kulujensa kattamiseksi, useimmat hänen uudistuksistaan ​​onnistuivat tuomaan kruunulle lisää tuloja ja laajentamaan valtion valtaa.
Kaarlen hallinto toteutti joukon laajoja uudistuksia, joiden tavoitteena oli saattaa merentakaiset alueet tiukemmin keskushallinnon valvontaan, kääntää suuntaus kohti paikallista autonomiaa ja saada enemmän valvontaa katolisen kirkon suhteen. Uudistuksia olivat kahden uuden varakuningaskunnan perustaminen, hallinnon uudelleenjärjestely, pysyvän armeijan luominen, uusien monopolien perustaminen, hopeakaivostoiminnan elvyttäminen, amerikkalaissyntyisten espanjalaisten (criollos) sulkeminen pois korkeista siviili- ja kirkollisista viroista ja monien etuoikeuksien (fueros) poistaminen papistolta.
Kaarle III paransi Madridin oloja ja rakennutti sinne paljon julkisia rakennuksia: puistokatuja, aukioita, puutarhoja ja suihkulähteitä sekä hankki kaduille kiveyksen ja valaistuksen.
Kaarle III kuoli 72-vuotiaana joulukuussa 1788 Madridin kuninkaallisessa palatsissa. Hänet on haudattu El Escorialin kuninkaallisen San Lorenzon luostarin kirkon kuninkaalliseen kryptan kuninkaiden pantheoniin.
Lapset

Kaarlelle ja Maria Amalialle syntyi kaikkiaan kolmetoista lasta:
Maria Isabel (1740–1742), kuoli alle 2-vuotiaana
Maria Josefa (1742–1742), kuoli alle kolmikuisena
María Isabel Ana (1743–1749), kuoli 7-vuotiaana
María Josefa Carmela (1744–1801), kitukasvuinen ja epämuodostunut, pysyi naimattomana.
Maria Luisa (1745–1792), avioitui Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Leopold II:n kanssa ja heille syntyi 16 lasta.
Felipe (1747–1777) Calabrian herttua, henkisesti kehitysvammainen, ei koskaan oppinut puhunumaan ja sairasti epilepsiaa; syrjäytettiin perimysjärjestyksessä, kuoli 30-vuotiaana isorokkoon.
Kaarle IV (1748–1819) Espanjan kuningas, avioitui 1765 Parman herttuattaren Maria Luisan kanssa, ja heille syntyi 14 lasta.
Maria Teresa (1749–1750), kuoli alle 2-vuotiaana.
Ferdinand I (1751–1825) Molempain Sisiliain kuningas, avioitui Itävallan arkkiherttuattaren Maria Karoliinan kanssa, ja heille syntyi 18 lasta.
Gabriel (1752–1788), avioitui Portugalin kruununprinsessan, infanta Maria Ana Vitórian, Pietari III:n ja Maria I:n tyttären kanssa, ja heille syntyi kolme lasta.
Maria Ana (1754–1755), kuoli alle vuoden ikäisenä.
Antonio Pascual (1755–1817), pakotettiin avioliittoon veljensä Kaarle IV:n tyttären, infanta María Amalian (1779–1798) kanssa. Vaimo kuoli ainoan, kuolleena syntyneen pojan synnytykseen jälkeiseen infektioon 19-vuotiaana.
Francisco Javier (1757–1771), kuoli 14-vuotiaana isorokkoon.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Aiheesta muualla

Carlos III:n elämäkerta Espanjan Kuninkaallisen historia-akatemian (Real  Academia de la Historia) sivulla (espanjaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaarle III (Espanja) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ferdinand VI | Espanjan kuningas 1759–1788 | Seuraaja: Kaarle IV |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kaarle VI | Napolin kuningas 1735–1759 | Seuraaja: Ferdinand IV |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile 2  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Kaarle lapsena äitinsä Elisabet Farnesen sylissä, Miguel Jacinto Meléndez 1716.
Infante Carlos de Borbón 11-vuotiaana, Jean Ranc, 1724.
Kaarle III metsästysasussa, Francisco de Goya, 1786–1788.
Kaarle III:n hauta (kolmas ylhäältä) El Escorialin Kuninkaallisessa kryptassa.
Käännös suomeksi
Pepperoni

Pepperonia pizzan täytteenä.
Pepperoni tarkoittaa italialais-yhdysvaltalaista mausteista salamimakkaraa. Siihen käytetään naudan- ja vasikanlihaa sekä porsaanlihaa. Pepperoni on eteläitalialaisten salamimakkaroiden myöhempi kehitelmä. Sitä käytetään usein pizzan täytteenä. Pepperonin kehittivät italialaiset siirtolaiset New Yorkissa 1900-luvun alussa. Ensimmäinen kirjallinen maininta pepperonista on vuodelta 1919 New Yorkissa.
Torsten Steinby

Torsten Steinby vuonna 1964.
Bror Torsten Steinby (vuoteen 1928 Rosbäck; 25. elokuuta 1908 Helsinki – 16. lokakuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja historioitsija.
Steinby toimi vuodesta 1960 vuoteen 1974, jolloin jäi eläkkeelle, Hufvudstadsbladetin päätoimittajana, mitä ennen hän työskenteli yhteensä yli kymmenen vuoden ajan lehden toimituspäällikkönä ja päätoimittajan sijaisena. Ennen toimittajanuraansa hän työskenteli helsinkiläisen Läroverket för gossar och flickor -koulun lehtorina ja rehtorina.
Steinby oli koulutukseltaan filosofian tohtori, joksi hän valmistui vuonna 1956 Helsingin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa oli nimeltään Romersk publicistik: Skriftlig nyhetstjänst och opinion under Ciceros tid. Hän oli muutenkin erityisen kiinnostunut Roomasta ja sen historiasta. Hän kirjoitti Rooma-aiheisia kirjoja, muun muassa teokset Romerska år och minnen: En bok om Finland i Rom (1945) ja Rooman päiviä ja öitä (1953), ja oli pitkään mukana Suomen Rooman-instituutin (Institutum Romanum Finlandiae) toiminnassa. Hän toimi vuosina 1953–1955 instituutin ensimmäisenä johtajana Roomassa, vuosina 1964–1975 instituuttia ylläpitävän Suomen Rooman-instituutin säätiön hallituksen puheenjohtajana ja vuosina 1983–1984 säätiön valtuuskunnan puheenjohtajana.
Steinbyn kirjalliseen tuotantoon lukeutuvat myös muun muassa teos Finlands tidningspress: En historik översikt (1963), joka oli Helsingin Sanomien mukaan ensimmäinen kattava katsaus Suomen sanomalehdistön historiaan, Amos Andersonin kaksiosainen elämäkerta, teokset Amos Anderson (1979) ja Amos Anderson: Press och kultur (1982), sekä Johan Jakob Nervanderin elämäkerta vuodelta 1991.
Tehtävien Suomen Rooman-instituutissa lisäksi Steinbyn luottamustehtäviin kuuluivat muun muassa Finlands svenska publicistförbundin, STT:n ja Svenska litteratursällskapet i Finlandin hallitusten puheenjohtajuudet.
Steinby sai vuonna 1974 professorin arvonimen ja palkittiin muun muassa Sanomalehtien Liiton myöntämällä Sanomalehdistön kunniamitalilla, jonka hän sai vuonna 1975 kautta aikain toisena henkilönä, ja Ruotsin akatemian Suomi-palkinnolla.
Steinby oli vuodesta 1936 naimisissa kirjailija Gunnel Steinbyn (1909–1982) kanssa. Myös heidän tyttärensä, vuonna 1941 syntynyt Ann-Gerd Steinby, on kirjailija. Torsten Steinby kuoli 87-vuotiaana lokakuussa 1995 pitkän sairauden jälkeen.
Barbro Teir

Barbro Teir
| --- | --- |
Syntynyt:  4. marraskuuta 1963  (61 vuotta) Vaasa  
Ammatti:  toimittaja  
| --- | --- |
Työnantajat:  Hufvudstadsbladet (1983–2008), Söderström & Co (2008–2012), Schildts & Söderströms (2012–2014), KSF Media (2014–2016)  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Barbro Maria Teir (s. 4. marraskuuta 1963 Vaasa) on suomenruotsalainen toimittaja.
Teir valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1990. Hän työskenteli Hufvudstadsbladetissa vuosina 1983–2008, muun muassa sunnuntaitoimittajana vuosina 1994–1997, toimituspäällikkönä vuosina 1997–2002 ja päätoimittajana vuosina 2002–2008.
Teir johti Söderström & Co -kirjankustantamoa vuosina 2008–2012, minkä jälkeen jatkoi yrityskaupassa muodostuneen Schildts & Söderströmsin toimitusjohtajana vuoteen 2014 asti. Maaliskuussa 2014 hän aloitti toimitusjohtajana ja vastaavana kustantajana mediakonserni KSF Mediassa, joka julkaisee muun muassa Hufvudstadsbladetia. Teir irtisanoutui KSF Mediasta huhtikuussa 2016.
Sommittelu

Esimerkki sommitteluanalyysistä Ilja Repinin maalaukseen Volgan lautturit.
Sommitteluanalyysi Gustave Courbetin maalaukseen.
Sommittelu eli kompositio (lat. compositio) tarkoittaa taideteoksen kokonaisrakennetta, sitä kuinka esimerkiksi muodot ja värit on tietyssä teoksessa ryhmitelty. Sommittelusta kolmiulotteisilla elementeillä esimerkiksi kuvanveistossa tai arkkitehtuurissa käytetään sanaa plastinen sommittelu.
Sommittelu on kuvallisten elementtien järjestämistä mielekkääksi kokonaisuudeksi kuvapinnalla. Sitä voi verrata dramatisointiin esittävissä taiteissa.
Sommittelu-termillä tarkoitetaan myös hyvää sommittelua, eli kuvan eri osien järjestämistä, ryhmittelyä tai asettamista siten, että osat muodostavat yhtenäisen, kiinnostavan tai tarkoituksenmukaisen kokonaisuuden. Yleisen näkemyksen mukaan taideteos on esteettisesti miellyttävä, kun sen osat luovat tasapainoisen vaikutelman. Harmonia on saavutettu, jos sommitelma vaikuttaa vakaalta, eikä synny tarvetta lisätä tai poistaa mitään.
Sommittelun avuksi on eri aikoina luotu erilaisia malleja, kuten esimerkiksi kontraposto tai kultainen leikkaus. Sommittelun opettamista varten on laadittu erilaisia sommitteluoppeja.
Mihin sommittelua tarvitaan?

Sommittelua tarvitaan siellä, missä käytetään kuvallista ilmaisua. Kuvan tekemisen kannalta sommittelun taito on välttämätön. Sommittelu on yksi valokuvauksen peruspalikka, samoin elokuvien eri kuvakulmat mietitään tarkkaan.
Useat eri ammattiryhmät tarvitsevat sommittelua jokapäiväisessä työssään. Alun perin maalaustaiteen tarkoituksia varten laadittuja komposition keinoja sovelletaan muun muassa taidegrafiikassa, kuvanveistossa, arkkitehtuurissa, asemakaavasuunnittelussa, graafisessa suunnittelussa, typografiassa, valokuvauksessa, elokuvan kuvauksessa ja videokuvauksessa. Ammatti-ihmisten lisäksi sommittelun perusteiden osaaminen auttaa eri taiteenlajien harrastajia kehittämään kuvallista ilmaisukykyä.
Kuvalliset perustekijät > Piste

Harmoninen sommitelma voi syntyä yhdestä ainoasta pisteestä, koska se rinnastetaan ympäröivään tilaan. Piste voi olla sommitelman itsenäinen osa, mutta vasta silloin sommitelmaan syntyy tilan ja liikkeen vaikutelma, kun siihen saadaan vähintään kahden elementin jännite. Erikokoiset, yksittäiset piirteet antavat syvyysvaikutelman.
Kuvalliset perustekijät > Viiva > Vaakasuora

Viiva on kahden pinnan leikkauskuvio tai liikkuvan pisteen ura. Yksinkertaisin suora viiva on horisontaalinen eli vaakasuora viiva. Sen peruspiirteitä ovat kylmyys, laakeus ja litteys, rauhallisuus sekä pysyvyys. Tasapaino liitetään myös vaakaviivaan.
Kuvalliset perustekijät > Viiva > Pystysuora

Vaakasuoralle viivalle päinvastainen on vertikaalinen eli pystysuora viiva. Se koetaan korkeaksi, nousevaksi ja juhlalliseksi, lämpimäksi sekä liikkuvaksi.
Kuvalliset perustekijät > Viiva > Lävistäjä

Kolmas suorien viivojen perustyyppi on diagonaalinen eli lävistäjän suuntainen vino viiva. Sillä on taipumus dramaattisuuteen, vilkkauteen ja toimintaan. Suorien viivojen vastakohta on käyrä viiva, joka voi olla dynaaminen ja vaihteleva.
Kuvalliset perustekijät > Viiva > Muut ominaisuudet

Viivaan voi myös sisältyä eri liikkeitä: nouseva, laskeva, kiertävä, lähestyvä, pakeneva, hidastuva ja nopeutuva. Kaareva viiva on pehmeä. Viivan ilmaisukeinoja ovat: viivan suunta, tiheys, sijainti, muoto, tummuus, paksuus, määrä, katkot, rytmi ja vauhti.
Kuvalliset perustekijät > Pinta

Peruspinnalla tarkoitetaan sitä tasaista pintaa, jolle työ suoritetaan. Peruspinnan muoto eli sivujen suhde määrää pinnan luonteen. Kun pystysuorat sivut ovat selvästi vaakasuoria pitemmät, on peruspinta luonteeltaan kuuma tai aktiivinen ja vastaavasti vaakasuorien sivujen ollessa pitemmät on peruspinta luonteeltaan kylmä tai rauhallinen. Tasapainoisin ja neutraalein peruspinta on neliö.
Peruspinnan eri osilla on eri huomioarvo. Mikäli peruspinta jaetaan neljään osaan, oikealla ylhäällä on suurin huomioarvo, toiseksi suurin ylhäällä vasemmalla, sen jälkeen alaoikealla ja vähäisin alavasemmalla. Merkittäviä tekijöitä ovat peruspinnan lävistäjät, joilla on todettu olevan tiettyä liikevoimaa. Sommittelussa huomio voidaan siirtää pois kulmista jättämällä ne aiheellisesti köyhemmiksi, jolloin esimerkiksi viivojen avulla katse voidaan kuljettaa kuvapinnan tärkeimpiin osiin. Pinnan yläosa on kevyt ja alaosa on raskas. Vasempaan reunaan liitetään keveys, oikea on taas raskas ja aktiivinen. Keskikohta on rauhallinen.
Kuvalliset perustekijät > Massa

Volyymilla tarkoitetaan tilavuutta, kolmiulotteisuutta, kappaletta tai massaa. Sillä on kolme ulottuvuutta: pituus, korkeus, ja syvyys.
Kuvalliset perustekijät > Rytmi

Visuaalinen rytmi on samankaltaisten asioiden kuten viivojen, muotojen, värien ja valöörien säännöllistä toistamista. Se on kuvapintaa koossapitävä voima, joka yhdistää sommitelman eri osat toisiinsa.
Kun toistuminen tapahtuu säännöllisesti puhumme sidotusta rytmistä. Vapaassa rytmissä toistuminen tapahtuu epäsäännöllisesti. Mekaaninen rytmi on koneen jättämä jälki tai sellaisen tarkka jäljittely. Staattiset tekijät luovat järjestystä ja tasapainoa, dynaamiset toimintaa, jännitystä ja vaihtelua.
Kuvalliset perustekijät > Tasapaino

Sommittelun tasapaino toteutuu silloin, kun se koetaan vakaaksi. Tasapainotila voi olla joko staattinen eli paikallaan pysyvä tai dynaaminen eli jännitteinen. Symmetria luo staattisuutta tasapainoa, joka pysäyttää ja pakottaa paikoilleen. Sidottu rytmi, staattinen tasapaino ja symmetria ovat sukulaisia keskenään, samoin vapaa rytmi, dynaamisuus ja jännitteisyys. Tasapainoton sommitelma on disharmoninen. Se tuntuu epävakalta ja syntyy tarve muuttaa jotain.