stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maahinen

Maahiset eli maanväki ovat pieniä, ihmisenmuotoisia olentoja, joista on paljon suomalaisia kansantarinoita.
Maahiset asuvat maan alla omassa maailmassaan. Usein maahisten maailma koetaan todellisen maailman peilikuvaksi, joka voi olla jopa ylösalaisin. Maahiset voivat olla ilkikurisia. Joskus metsässä kulkija saattaa joutua maahisten lumoihin ja eksyä nurinkuriseen maailmaan, jota metsänpeitoksikin on kutsuttu. Maan väki voidaan käsittää myös taikavoimaksi, jota on maassa. Maanpäällisessä maailmassa maahiset ovat yleensä näkymättömiä; toisaalta tarustossa on joskus kerrottu maahisten saattavan näyttäytyä ihmisille muurahaisen muodossa.
Maahiset saattoivat toisinaan nousta maasta ”ihmisten ilmoille”. Joissain tarinoissa maahiset ovat vaihtaneet ihmislapsen tilalle oman lapsensa. Maahisen lapsesta eli vaihdokkaasta on sitten voinut kasvaa rampa, vähäjärkinen tai sairas; toisinaan näitä vaihdokaslapsia on kuvattu syrjäytyneiksi, rumiksi ja hiljaisiksi. Samaan tapaan skandinaavit kertovat peikon voivan vaihtaa toisinaan oman lapsensa ihmislapsen tilalle. Omissa oloissaan maahisten sanottiin olevan rauhaa rakastavia, järjestelmällisiä, siistejä ja sopuisia.
Maanväki voi myös sairastuttaa ihmisen. Maahan kaatuva saattoi loukata maan väkeä, jolloin maanväki tartutti häneen sairauden, maan vihan. Sairautta voitiin nimittää myös sen aiheuttaneiden olentojen tai taikavoimien mukaan maahiseksi tai maanväeksi. Vaarallisena pidettiin myös kuuman veden kaatamista maahisten asuinsijoille tai tarpeiden tekemistä sinne.
Maahiset eroavat eräästä toisesta kansantarustossamme yleisesti esiintyvästä olentotyypistä vetehisestä siinä, että niiden ei tavallisesti kuvattu koskaan olleen oikeita ihmisiä; vetehisten sen sijaan sanottiin olevan hukkumalla kuolleita vainajia.
Maahisten kerrotaan myös lumoavan ihmisiä jäämään luokseen, jos ottaa vastaan heidän tarjoamiaan lahjoja, ruokaa tai juomaa.
Kirjallisuutta

Haiko, Nina & Lämsä, Minna: Pieni maahiskirja.  (Erikoistyö: Kymenlaakson ammattikorkeakoulu (Kouvola), 2001)  Inari:  Kustannus-Puntsi, 2002.  ISBN 952-5343-12-X
Olympique de Marseille

Olympique de Marseille on vuonna 1899 perustettu ranskalainen jalkapalloseura. Se pelaa Ranskan Ligue 1:ssä, jossa se on voittanut kymmenen mestaruutta. Menestyksekkäintä aikaa oli 1990-luvun taite, jolloin se voitti neljä mestaruutta putkeen. Viides perättäinen mestaruus siltä vietiin, kun seuran puheenjohtaja Bernard Tapie oli sotkeutunut sopupeliskandaaliin. Samalla kaudella seura voitti myös Mestarien liigan. Vuotta myöhemmin seura pudotettiin alemmalle sarjaportaalle talousvaikeuksien vuoksi. Sieltä se nousi kuitenkin nopeasti takaisin pääsarjaan. Kaudella 2009–2010 Marseille voitti Ranskan liigacupin lyöden finaalissa Girondins de Bordeaux’n maalein 3–1. Mestaruus liigacupissa oli seuran ensimmäinen.
Seuran omistajaksi tuli vuonna 1997 liikemies Robert Louis-Dreyfus. Hänen kuoltua vuonna 2009, seuran pääomistajana jatkoi hänen leskensä Margarita Louis-Dreyfus. Huhtikuussa 2016 Louis-Dreyfus ilmoitti myyvänsä omistusosuutensa seurasta. Heinäkuussa seuran puheenjohtajana vuodesta 2011 toiminut Vincent Labrune ilmoitti myös jättävänsä tehtävänsä. Labrunen seuraajaksi valittiin italialainen Giovanni Ciccolunghi, joka on toiminut muun muassa Adidaksen johtotehtävissä Venäjällä.
Saavutukset

Liigamestaruudet: 11 (1929, 1937, 1948, 1971, 1972, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 2010)
Trophée des Champions: 2 (2010, 2011)
Cup-mestaruudet: 10 (1924, 1926, 1927, 1935, 1938, 1943, 1969, 1972, 1976, 1989)
Liigacup-mestaruudet: 3 (2010, 2011, 2012)
Mestarien liigan voitto: 1 (1993)
Ligue 2-mestaruudet: 2 (1984, 1995)
Päävalmentajat vuodesta 1932

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   1932–1933 Charlie Bell   1933–1935 Vincent Dettrich   1935–10/1938 József Eisenhoffer   10/1938–1939 Vilmos Kohut   1939–1941 József Eisenhoffer   1941–1/1942 André Gascar   1–6/1942 Paul Seitz   1942–1943 André Blanc   1943–1944 Laurent Henric   1944–1946 Paul Wartel   1946–1947 Jules Devaquez   1947–1949 Joseph Zilizzi   1949–1950 Auguste Jordan   1950–1954 Henri Roessler   1954–1956 Roger Rolhion   1956–1958 Jean Robin   1958–1959 Louis Maurer   1959–2/1962 Lucien Troupel   2–7/1962 Otto Glória   7–12/1962 Armand Penverne   12/1962–1963 Luis Miró   1963–1964 Jean Robin   1964–1966 Mario Zatelli   1966–11/1968 Robert Domergue   11/1968–1970 Mario Zatelli |   |   1970–3/1972 Lucien Leduc   3–6/1972 Mario Zatelli   1972–3/1973 Kurt Linder   3–8/1973 Mario Zatelli   8–11/1973 Joseph Bonnel   12/1973–2/1974 Fernando Riera   2/1974–1976 Jules Zvunka   1976–2/1977 José Arribas   2–6/1977 Jules Zvunka   1977–12/1978 Ivan Markovic   12/1978–2/1980 Jules Zvunka   2–9/1980 Jean Robin   9/1980–1981 Albert Batteux   1981–10/1984 Roland Gransart   10/1984–1985 Pierre Cahuzac   1985–1986 Zarko Olarevic   1986–1988 Gérard Banide   1988–9/1990 Gérard Gili   9–12/1990 Franz Beckenbauer   1–6/1991 Raymond Goethals   6–10/1991 Tomislav Ivić   10/1991–1992 Raymond Goethals   1992–11/1992 Jean Fernandez   11/1992–1993 Raymond Goethals   1993–12/1994 Marc Bourrier |   |   12/1994 Gérard Gili   12/1994–9/1995 Henri Stambouli   9/1995–1997 Gérard Gili   1997–11/1999 Rolland Courbis   11/1999–2000 Bernard Casoni   6–11/2000 Abel Braga   11/2000–4/2001 Javier Clemente   4–6/2001 Tomislav Ivić   6–9/2001 José Anigo   9–12/2001 Tomislav Ivić   12/2001–2002 Albert Emon   2002–1/2004 Alain Perrin   1–12/2004 José Anigo   12/2004–2005 Philippe Troussier   2005–2006 Jean Fernandez   2006–9/2007 Albert Emon   9/2007–2009 Eric Gerets   2009–2012 Didier Deschamps   2012–12/2013 Élie Baup   12/2013–2014 José Anigo   2014–8/2015 Marcelo Bielsa   8/2015–4/2016 Míchel   4–10/2016 Franck Passi   10/2016–2019 Rudi Garcia |   |   2019–2/2021 André Villas-Boas   3/2021–2022 Jorge Sampaoli   2022–2023 Igor Tudor   6–9/2023 Marcelino   9/2023–2/2024 Gennaro Gattuso   2–6/2024 Jean-Louis Gasset   7/2024– Roberto De Zerbi |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joukkueen viralliset sivut (ranskaksi)
OMNet - epäviralliset sivut (ranskaksi)
OM Vista - epäviralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
OM-Passion.com - epäviralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
| n k Ligue 1 |
| --- | --- |
2024–2025:  Angers  Auxerre  Brest  Le Havre  Lens  Lille  Lyon  Marseille  Monaco  Montpellier  Nantes  Nice  Paris Saint-Germain  Reims  Rennes  Saint-Étienne  Strasbourg  Toulouse 
Entiset:  Aix-en-Provence  Ajaccio  Gazélec Ajaccio  Amiens  Alès  Antibes  Angoulême  Arles-Avignon  Avignon  Bastia  Béziers  Bordeaux  Boulogne  Caen  Cannes  Châteauroux  Club Français  Colmar  Dijon  Evian  Excelsior Roubaix  Fives  Grenoble  Gueugnon  Guingamp  Hyères  Istres  Laval  Le Mans  Limoges Foot  Lorient  Lyon OU  Martigues  Metz  Mulhouse  AS Nancy  FC Nancy  Nîmes  Niort  Olympique Lillois  Paris  Paris-Charenton  Racing Paris  Racing Roubaix  Red Star Paris  Roubaix-Tourcoing  Rouen  Sedan  SO Montpellier  Stade Français  Sète  Sochaux  Toulon  Tours  Troyes  Valenciennes 
| n k Mestarien liigan voittajat |
| --- | --- |
Kausi ja voittaja: 1992–93:  Marseille 1993–94:  Milan 1994–95:  Ajax 1995–96:  Juventus 1996–97:  Borussia Dortmund 1997–98:  Real Madrid 1998–99:  Manchester United 1999–00:  Real Madrid 2000–01:  Bayern München 2001–02:  Real Madrid 2002–03:  Milan 2003–04:  Porto 2004–05:  Liverpool 2005–06:  Barcelona 2006–07:  Milan 2007–08:  Manchester United 2008–09:  Barcelona 2009–10:  Internazionale 2010–11:  Barcelona 2011–12:  Chelsea 2012–13:  Bayern München 2013–14:  Real Madrid 2014–15:  Barcelona 2015–16:  Real Madrid 2016–17:  Real Madrid 2017–18:  Real Madrid 2018–19:  Liverpool 2019–20:  Bayern München 2020–21:  Chelsea 2021–22:  Real Madrid 2022–23  Manchester City
Kunaksan taistelu

Kunaksan taistelu käytiin Persian kuninkaan Artakserkses II:n ja tämän veljen Kyyroksen välillä. Kyyros yritti kaapata vallan veljeltään. Kyyroksen puolella taisteli kreikkalaisia palkkasotureita joiden joukossa oli historioitsija Ksenofon, joka kirjoitti kokemuksistaan kirjan Anabasis (Kyyroksen sotaretki).
Kreikkalaisia palkkasotureja johti spartalainen Klearkhos, Ksenofonin ystävä boiotialainen Proksenos ja thessalialainen Menon.
Taistelu käytiin Eufratin rannalla noin 70 kilometriä Babylonista pohjoiseen. Kreikkalaiset palkkasoturit löivät vastassaan olleet persialaiset, mutta Kyyros itse kaatui taistelussa, Ksenofonin mukaan yrittäessään surmata veljensä Artakserkseen.
Joukkovalvonta

Valvontakamera.
Joukkovalvonta (tunnettu myös nimityksillä massavalvonta ja joukkoseuranta) viittaa läpitunkevaan valvontaan, jonka kohteena on kokonainen väestö tai merkittävä osa sitä. Sitä harjoittavat tavallisesti valtiot, usein salaa. Yritykset voivat myös harjoittaa sitä valtioiden käskystä tai omasta aloitteesta. Sen harjoittaminen voi olla lainvastaista ja voi edellyttää lupaa tuomioistuimelta tai muulta riippumattomalta virastolta.
Joukkovalvonnan harjoittamisen kannattajat usein väittävät, että se on tarpeellista terrorismin vastaisessa taistelussa, yhteiskunnallisen levottomuuden estämisessä, kansallisen turvallisuuden suojelussa, lapsipornon vastaisessa taistelussa ja lastensuojelussa.
Joukkovalvonnan harjoittamista arvostellaan laajasti siitä, että se rikkoo yksityisyysoikeutta, rajoittaa kansalaisoikeuksia ja on laitonta joidenkin oikeudellisten tai perustuslaillisten järjestelmien alla. On olemassa pelko siitä, että joukkovalvonnan lisääminen voisi johtaa totalitaristiseen valtioon, jossa poliittista erimielisyyttä heikennetään Cointelpron kaltaisilla ohjelmilla. Sellaisesta valtiosta voidaan käyttää nimitystä valvontavaltio (engl. surveillance state) tai elektroninen poliisivaltio (engl. electronic police state).
Vuonna 2013, useiden maiden harjoittama joukkovalvonta tuli kyseenalaiseksi Edward Snowdenin tekemän tietovuodon jälkeen. Edward Snowdenin usealle tiedotusvälineelle vuotamiin asiakirjoihin perustuva raportointi antoi sysäyksen keskustelulle kansalaisoikeuksista ja yksityisyyden suojasta digitaalisessa aikakaudessa.
Maittain

Privacy International -järjestön vuonna 2007 tekemän 47 maata kattavan tutkimuksen mukaan, on ilmennyt kasvu valvonnassa ja lasku yksityyttä puolustavien menetelmien tehokkuudessa edelliseen vuoteen verrattuna. Ottaen nämä tekijät huomioon, kahdeksan maata luokiteltiin "endeemisiksi valvontayhteiskunniksi". Näistä kahdeksasta Kiina, Malesia ja Venäjä saivat huonoimman sijoituksen; näitä seurasi Singapore ja Yhdistynyt kuningaskunta; näitä seurasi Taiwan, Thaimaa ja Yhdysvallat. Parhaiten sijoittui Kreikka, jossa arvioitiin olevan "riittävät menetelmät väärinkäyttöä vastaan".
Monissa maissa on jo asennettu tuhansia valvontakameroita kaupunki-, esikaupunki- ja jopa maaseutualueille. Yhdysvaltalainen American Civil Liberties Union (ACLU) -kansalaisoikeusjärjestö antoi vuonna 2007 lausunnon, että Yhdysvallat on "vaarassa keikahtaa aidoksi valvontayhteiskunnaksi, joka olisi täysin vieras yhdysvaltalaisille arvoille". He näkivät "potentiaalisen pimeän tulevaisuuden, jossa meidän jokainen liike, jokainen kanssakäyminen ja jokainen yhteydenpito tallennettaisiin, koottaisiin ja varastoitaisiin valmiina tarkasteltavaksi ja käytettäväksi meitä vastaan milloin viranomaiset niin haluaisivat".
Toimittajat ilman rajoja -järjestö julkaisi verkkovalvontaa käsittelevän Special report on Internet Surveillance -raportin 12. maaliskuuta 2013. Raportti sisälsi State Enemies of the Internet -nimisen luettelon, jossa lueteltiin maat, joiden hallitukset ovat mukana uutistentarjoajiin kohdistuvassa (vakaviin tiedonsaantivapaus- ja ihmisoikeusloukkauksiin johtavassa) aktiivisessa ja läpitunkevassa valvonnassa. Luettelossa oli alustavasti viisi maata: Bahrain, Kiina, Iran, Syyria ja Vietnam.
Maittain > Euroopan unionissa

Euroopan unionissa on valmisteilla Chat Control -laki, jossa poistettaisiin viestintäsovelluksista tietoliikenteen suojaamiseksi tarkoitettu päästä päähän -salaus. Salauksen avulla vain viestin lähettäjä ja vastaanottaja pystyvät lukemaan sen, eikä viranomaisilla tai verkkorikollisilla ole pääsyä viestiin. Laki antaisi pääsyn viranomaisille viesteihin ja mahdollistaisi automatisoidun massavalvonnan. Lakia on perusteltu lapsiin kohdistuvan seksuaaliväkivallan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi.
Maittain > Kiinassa

Kansalaisista kerätty ja tekoälyn prosessoima data sekä kasvojentunnistuksella varustetut valvontakamerat luovat joukkovalvontayhteiskunnan, jossa kansalaisella ei ole yksityisyyttä. Kiina on ottanut käyttöön astettain sosiaalisen luottoluokitusjärjestelmän, jonka avulla kansalaisia pisteytetään. Analyytikoiden ennusteiden mukaan vuonna 2020 Kiinassa on 300 miljoonaa valvontakameraa ja poliisi käyttää vuodessa 30 miljardia Yhdysvaltain dollaria valvontateknologiaan. Hallinnolla on siis täten jatkuvasti tieto siitä, missä kansalaiset ovat ja mitä he tekevät.
Jokainen viestintäsovelluksissa lähetetty viesti on viranomaisten luettavissa. Lähes jokaiselta liittymän avaajalta vaaditaan kasvojen tunnistus ja rekisteröinti, jonka kautta puhelinta käyttävä on valvonnan alla.
Ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin mukaan Xinjiangissa asuvat muslimit ovat yksi eniten tarkkailluista väestöistä maailmassa. Amnestyn haastattelemien 65 Xinjiangissa vuosina 2017–2021 asuneesta vähemmistön jäsenestä kertoi kokemuksistaan valvontajärjestelmästä. Heidän mukaan ihmisiltä kerätään biotunnisteita, kuten skannataan iiris ja otetaan kasvokuvat. Viranomaisilla on suuri tarkastuspisteiden verkosto, esteetön pääsy ihmisten viestintään, kuten WeChattiin ja he tekevät jatkuvasti kuulusteluita ja etsintöjä. Muutama haastateltava kertoi kokemuksista, että valvontakameroita oli asennettu heidän työpisteille ja kuvaamaan asuntojaan. Vuodesta 2017 asti muun muassa satoja tuhansia uiguureja on viety internointileireille.
Maittain > Ranskassa

Ranska laillisti vuonna 2023 ensimmäisenä Euroopan unionin jäsenmaana tekoälyn käytön joukkovalvontaan. Syynä lakiin oli turvallisuuden takaaminen Pariisin kesäolympialaisissa 2024. Laki antaa mahdollisuuden tekoälyn analysoida lentävien droonien ja valvontakameroiden antamaa dataa. Tekoäly analysoi ihmisten asentoja, kävelytapoja, liikkeitä, eleitä, ulkonäköä ja kokoontumisia. Jos tekoälyn mielestä joku ihminen käyttäytyy epäilyttävästi, se tekee hälytyksen viranomaisille. Ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin Ranskan päätös laillistaa joukkovalvonta johtaa törkeään ihmisoikeuksien loukkaukseen muun muassa yksityisyyden, kokoontumis- ja sananvapauden kannalta.
Maittain > Ruotsissa

Ennen vuotta 2009, Ruotsin puolustusvoimien radiolaitos (FRA) oli rajoitettu suureksi osaksi sääntelemättömään langattomaan signaalitiedusteluun (SIGINT). Uusi laki tuli voimaan joulukuussa 2009, antaen FRA:lle valtuudet valvoa Ruotsin rajan ylittävissä kaapeleissa kulkevia signaaleja. Tietoliikenneyhtiöt ovat lain mukaan velvollisia toimittamaan Ruotsin rajojen ylittävissä kaapeleissa kulkevat signaalit tiettyihin "vuorovaikutuspisteisiin", joissa dataan voidaan päästä käsiksi tuomioistuinluvan saamisen jälkeen. Lain vaikutuksen alaisten yhtiöiden lukumäärän arveltiin olevan "rajoitettu (noin kymmenen)".
FRA on asetettu kyseenalaiseksi sitä koskevan lainsäädännön muutoksen jälkeen, pääosin yleisen käsityksen takia, että muutos mahdollistaisi joukkovalvonnan. FRA on kiistänyt tämän jyrkästi, sanoen ettei heillä ole lupaa aloittaa mitään valvontaa omasta aloitteesta, ja ettei heillä ole suoraa yhteyttä kaapeleihin. Kaiken signaalitiedustelun valtuuttaa erityinen tuomioistuin (Försvarsunderrättelsedomstolen) ja täyttää joukon kapeita vaatimuksia. Ruotsin puolustusministeri Sten Tolgfors on sanonut, että näiden toimenpiteiden "tulisi tehdä joukkovalvontaa koskevan keskustelun mitättömäksi".
Lainmuutoksen ollessa vielä hallituksen esitys vuonna 2007, Suomen liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkö Harri Pursiainen oli katsonut lain loukkaavan Suomen lainsäädäntöä, koska Suomen lainsäädännössä pätee viestintäsalaisuus, ellei tuomioistuimen päätöksin tästä poiketa. Merkittävä osa suomalaisista ja virolaisista matkapuhelimista on ruotsalaisomisteisen valtionyhtiö TeliaSoneran verkossa ja verkkoa hallinnoidaan Ruotsista. Myös suomalaiset televerkko-operaattorit vastustivat hanketta.
Aiheesta muualla

Sillanpää, Sami: Asiantuntija: "Kännykät ovat jäljityslaitteita, jotka vain sattuvat soittamaan puheluita" 3.5.2014. Helsingin Sanomat. Arkistoitu 07.07.2014.
Välimäki, Teemu: EFFI: Tuki kampanjalle joukkoseurantaa vastaan Electronic Frontier Finland. Viitattu 12.9.2014.
Valvontakameroita Shenzhenissä vuonna 2019.
Käännös suomeksi
Die with a Smile

| ”Die with a Smile” Lady Gaga ja Bruno Mars |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Mayhem
 Julkaistu: 16. elokuuta 2024
 Tekijä(t):  Lady Gaga  Bruno Mars  Andrew Watt  Dernst Emile II  James Fauntleroy 
 Tuottaja(t):  Lady Gaga  Bruno Mars  Andrew Watt  D’Mile 
 Kesto: 04.11
 Levy-yhtiö: Interscope Records
Die with a Smile on Lady Gagan ja Bruno Marsin musiikkikappale, joka julkaistiin 16. elokuuta 2024. Se sisältyy Lady Gagan vuonna 2025 julkaistulle albumille Mayhem. Kappale pysyi viikkoja sekä Billboard Hot 100 että Billboard Global 200 -listojen ensimmäisellä sijalla ja ylitti sekä miljardin että kahden miljardin toistokerran rajat musiikkipalvelu Spotifyssa nopeammin kuin yksikään toinen kappale koskaan aiemmin. Lady Gaga ja Bruno Mars voittivat kappaleella parhaan pop-duo/ryhmäesityksen Grammy-palkinnon helmikuussa 2025.
Kappaleen ovat kirjoittaneet Lady Gaga, Bruno Mars, Andrew Watt, Dernst ”D’Mile” Emile II ja James Fauntleroy. Sen tuottivat Gaga, Mars, Watt ja D’Mile. Gagan mukaan Carole Kingin ja James Taylorin yhteistyö inspiroi häntä, ja hän tavoitteli 1970-luvun tunnelmaa kappaletta tehdessään.
Aiheesta muualla

Kappaleen musiikkivideo YouTubessa
Niks Feņenko

| Niks Feņenko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. elokuuta 2004 (ikä 20) Riika, Latvia
Kansalaisuus:   Latvia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura (P):  Jokerit
Sarja:  Mestis
Nyk. seura:  Ketterä (Mestis)
Pelinumero:  12
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  HS Riika (Latvia)
Niks Feņenko (s. 18. elokuuta 2004 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Imatran Ketterässä vuokralla Jokereista.
Ura > Seuraura

Feņenko on SK Sāgan kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin HK Pirati Riikaan. Kaudeksi 2020–2021 Feņenko siirtyi Latvian pääsarja Optibet Hokeja Līgaan HS Riian joukkueeseen. Hän teki pääsarjadebyyttinsä 16-vuotiaana 9. syyskuuta 2020 vieraissa HK Liepājaa vastaan. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa Feņenko teki 27. tammikuuta 2021 vieraissa JLSS Zemgalea vastaan. Hän pelasi tulokaskautensa aikana kaikkiaan 33 runkosarjaottelua tehopistein 2+3=5. Feņenko pelasi kauden aikana myös yhden ottelun Latvian kakkossarjatasolla SK Riika 17:n joukkueessa.
QMJHL-joukkue Baie-Comeau Drakkar varasi Feņenkon koko CHL:n varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana kesällä 2021. Hänestä tuli varaustilaisuuden kaikkien aikojen toinen latvialainen ykkösvaraus Agris Savielsin (1999) jälkeen. Feņenko siirtyi Drakkariin kaudeksi 2021–2022, jolloin hän teki runkosarjassa 62 ottelussa tehot 6+34=40. Feņenko jakoi joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Benjamin Corbeilin kanssa. Hän oli myös Drakkarin tehokkain puolustaja ja neljänneksi paras pistemies. Pudotuspeleissä Feņenko pelasi neljä ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hänet valittiin QMJHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella 2022–2023 Feņenko oli Drakkarin tehokkain puolustaja tehoilla 6+31=37, kuten myös kaudella 2023–2024 tehoilla 9+35=44. Jälkimmäisellä kaudella hän teki pudotuspeleissä 17 ottelussa tehot 5+13=18, joilla Feņenko voitti QMJHL:n puolustajien piste- ja syöttöpörssin sekä jakoi puolustajien maalipörssin voiton Vsevolod Komarovin kanssa. Hän eteni Drakkarin kanssa finaaleihin saakka, mutta Gilles-Courteau Trophyn vei lopulta kuitenkin Drummondville Voltigeurs otteluvoitoin 4–0.
Kaudeksi 2024–2025 Feņenko siirtyi 1+2-vuotisella sopimuksella Mestis-joukkue Jokereihin. Helmikuussa 2025 Jokerit vuokrasi Feņenkon loppukaudeksi Imatran Ketterään.
Ura > Maajoukkueura

Feņenko pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2022, 2023 ja 2024. Vuoden 2022 turnauksessa hänet valittiin Slovakiaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Latvian ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2024 turnauksessa Feņenko toimi joukkueensa varakapteenina. Valmentajat valitsivat hänet Latvian turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Feņenko valittiin myös Kanadaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Feņenko pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2022, jolloin hän voitti hopeaa. Feņenko jakoi myös Latvian sisäisen tehotilaston voiton Raimonds Vītoliņšin kanssa lukemalla +5.
Feņenko pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021.
Latvian A-maajoukkueessa Feņenko on pelannut kaksi ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Kaufland Cupissa 12. joulukuuta 2024 Popradissa Norjaa vastaan. Feņenko merkittiin joukkueensa nelospuolustajapariin Artūrs Andžansin viereen.
Vili Alitalo

| Vili Alitalo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. tammikuuta 2003 (ikä 22) Hämeenlinna, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura (P):  HPK
Sarja:  SM-liiga
Nyk. seura:  Ketterä (Mestis)
Pelinumero:  8 / 16
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2024–
Aik. seurat:  Hokki (Mestis)
Vili Anton Nikonpoika Alitalo (s. 3. tammikuuta 2003 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Imatran Ketterää vuokralla SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhosta. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Alitalo osaa pelata myös laidassa.
Ura

Alitalo on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Kaudella 2018–2019 hän toimi seuran C-nuorten kapteenina. Alitalo oli C-nuorten SM-sarjassa joukkueensa paras syöttäjä ja hän jakoi sisäisen pistepörssin voiton Juho Lukkarin kanssa tehoilla 6+15=21. Kaudella 2020–2021 Alitalo toimi HPK:n U18-joukkueen varakapteenina. Hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 12+8=20.
Kaudeksi 2023–2024 Alitalo nimettiin HPK:n U20-joukkueen kapteeniksi. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 22+34=56, joilla Alitalo sijoittui U20 SM-sarjan pistepörssissä yhdeksänneksi. 3. helmikuuta 2024 hän teki HPK:n kanssa kevääseen 2025 asti ulottuvan ja yhden optiovuoden sisältävän SM-liigasopimuksen. Alitalo teki liigadebyyttinsä samana päivänä ottelussa Tapparaa vastaan. Hänet merkittiin HPK:n nelosketjun vasempaan laitaan Juho Järvelän ja Samuli Aaltosen viereen. Alitalo sai ottelussa jääaikaa 9.29 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki kymmenennessä ottelussaan 1. maaliskuuta 2024 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Alitalo pelasi SM-liigassa loppukauden aikana kaikkiaan 15 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4.
Alitalo pelasi HPK:ssa alkukaudella 2024–2025 kolme SM-liigaottelua, kunnes hän loukkaantui ja oli sivussa syyskauden loppuun. Kuntouduttuaan vuoden 2025 vaihteessa Alitalo pelasi yhdeksän ottelua seuran U20-joukkueessa, kunnes 4. helmikuuta 2025 HPK vuokrasi hänet alustavasti 9. helmikuuta asti kestävällä sopimuksella Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin. Alitalo pelasi siellä kuusi ottelua tehopistein 3+1, joiden jälkeen siirtotakarajalla 15. helmikuuta HPK vuokrasi hänet loppukaudeksi Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Alitalo pelasi Ketterässä viisi runkosarjaottelua tehden kaksi maalia ja viisi pudotuspeliottelua tehden yhden maalin.
Muuta

Alitalo harrasti lapsena myös Hämeenlinnan Teatterissa sekä omien sanojensa mukaan myös kesäteatterissa ja myös Miniteatterissa. Hän esiintyi 11-vuotiaana myös Miika Nousiaisen samannimiseen romaaniin perustuvassa Vadelmavenepakolainen-elokuvassa vuonna 2014, jossa Alitalo näytteli Sakaria. Hänen äitinsä on näyttelijä Henna-Maija Alitalo.
Alitalo valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta keväällä 2023.