stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etelä-Sudanin jalkapallomaajoukkue

Etelä-Sudanin jalkapallomaajoukkue edustaa Etelä-Sudania jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Etelä-Sudanin jalkapalloliitto.
Etelä-Sudanin maajoukkue pelasi ensimmäisen ottelunsa kenialaista seurajoukkuetta Tusker FC:tä vastaan maan itsenäistymistä seuranneena päivänä 10. heinäkuuta 2011. Etelä-Sudan hävisi ottelun 1–3. Joukkueen päävalmentaja on Malesh Soro, apuvalmentaja Elia Joseph ja maalivahtivalmentaja Award Doka.
Etelä-Sudanin jalkapalloliitto liitettiin FIFAn jäseneksi 25. toukokuuta 2012. Maajoukkue pelaa näin vuoden 2015 Afrikan-mestaruusturnauksen ja vuoden 2018 MM-kilpailujen karsinnoissa.
Elmo (visailuohjelma)

Elmo oli Yle TV2-kanavalla kesällä 2000 Suomessa esitetty olympialais-aiheinen visailuohjelma, jota tehtiin 12 jakson verran. Kukin jakso kesti noin puoli tuntia. Ohjelmaa juonsi entinen kymmenottelija Petri Keskitalo, joka tunnettiin lempinimellä Elmo. Kilpailun tuomarina toimi Suomen Urheilumuseon johtaja Pekka Honkanen.
Elmossa oli mukana viisi joukkuetta, ja jokaisessa jaksossa kaksi joukkuetta kilpaili toisiaan vastaan. Kussakin joukkueessa oli kaksi Suomen urheilutietäjien yhdistyksen menestynyttä urheilutietäjää ja yksi aktiiviurheilija. Kysymykset koskivat kesäolympialaisia ja ne oli jaoteltu kuuteen eri aihealueeseen ja neljään eri vaikeustasoon (1, 3 ja 5 pistettä sekä pelkästään aktiiviurheilijoille esitetyt, 2 pisteen arvoiset vaihtoehtokysymykset). Ohjelmasarjan 10 ensimmäisen jakson aikana kukin joukkue kohtasi jokaisen muun joukkueen. Kahden viimeisen jakson oli tarkoitus muodostaa finaali, johon pääsisivät aiempien jaksojen muodostaman alkusarjan kaksi parasta joukkuetta. Koska kaksi parasta olivat selvillä jo ennen viimeistä alkusarjakohtaamista, laajennettiin finaali kolmiosaiseksi eli käsittämään jaksot 10–12.
Ohjelmaa esitettiin TV2:ssä 11. kesäkuuta 2000 alkaen joka sunnuntai. Kukin jakso uusittiin seuraavan lauantain aamupäivällä. Parhaimmillaan yhdellä jaksolla oli 398 000 katsojaa (viikolla 27), ja viikolla 25 Elmo oli TV2:n kymmenenneksi katsotuin ohjelma.
Joukkueiden paitojen värit olivat sininen, keltainen, musta, vihreä ja punainen eli samat kuin olympiarenkaiden värit.
Joukkueet

| Sijoitus  | Paidan väri  | Urheilijajäsen  | Urheilutietäjäjäsenet  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Keltainen | Johanna Halkoaho | Antti O. Arponen Jukka Mukala |
| 2. | Vihreä | Tiia Hautala | Jari Hakalax Timo Toivonen |
| 3. | Musta | Mira Kasslin | Pentti Jussila Kalevi Laiho |
| 4. | Sininen | Veera Liukkonen | Reijo Laaksonen Vesa-Matti Peltola |
| 5. | Punainen | Pia Julin | Mikko Helminen Reijo Syrjäsalo |
Erkki Rantala

Erkki Aarre Olavi Rantala (14. kesäkuuta 1946 Seinäjoki – 15. helmikuuta 2014) oli suomalainen poliitikko. Puoluekannaltaan hän oli sosialidemokraatti.
Rantala opiskeli sosiaalipolitiikkaa Tampereen yliopistossa ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi vuonna 1972. Hän työskenteli muun muassa Tammen tietokirjaston kustannustoimittajana, vuodesta 1985 Vantaan liikenteen hallintopäällikkönä, vuodesta 1997 Vantaan kaupunginjohtajana ja vuodesta 2003 johtavana konsulttina. Hän myös toimi ruotsalaisen Linjebuss Ab:n (nyk. osa Transdevia) palveluksessa vuosina 1994–1997. Hän oli Vantaan kaupunginjohtaja vuosina 1997–2003. Tiedottajaliitto valitsi Rantalan Vuoden tiedottajaksi vuonna 2003.
Rantalan kauden Vantaan kaupunginjohtajama oli määrä jatkua vuoden 2004 syksyyn saakka, mutta hän ilmoitti eroavansa virasta ennenaikaisesti tammikuussa 2003. Hän perusteli eroaan kaupungissa vallinneella poliittisen johtajuuden heikkoudella ja tyytymättömyydellä Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin päätöksiin sekä työuupumuksella.
Rantala menehtyi syöpään 67-vuotiaana.
Colusan piirikunta

Colusan piirikunta (engl. Colusa County) on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 21 839 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 2 990 neliökilometriä. Piirikunnan suurin kaupunki Colusa on myös sen hallintokeskus. Colusa sijaitsee Keskuslaaksossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Colusan piirikunta Wikimedia Commonsissa
Kalifornian osavaltio
Ilmasto | 
Piirit | 
Talous | 
Vaalit | 
Maantiede | 
Hallinto | 
Kuvernöörit |
Historia | 
Politiikka | Teemasivu
| --- | --- |
Alueet:  Antelope Valley |  Big Sur |  Central Coast |  Channel Islands |  Coachella Valley |  Cucamonga Valley |  East Bay (SF) |  Etelä-Kalifornia |  Gold Country |  Los Angelesin suuralue |  Imperial Valley |  Inland Empire | Itäinen Kalifornia |  Keskuslaakso |  Kuolemanlaakso |  Los Angeles Basin | Lost Coast |   Mojave |  North Bay (SF) |  Owens Valley |  The Peninsula |  Pomona Valley |  Redwood Empire |  Russian River |  Sacramento Valley |  Salinas Valley |  San Diegon piirikunnan pohjoisosa |  San Fernando Valley |  San Franciscon lahden ympäristö |  San Gabriel Valley |  San Joaquin Valley |  Santa Clara Valley |  Shasta Cascade |  Sierra Nevada |  Piilaakso |  Pohjois-Kalifornia |  Sonoma Valley |  Tech Coast |  Tri-Valley |  Victor Valley |  Wine Country |  Yosemiten kansallispuisto
Kaupungit (suurimmat):  Bakersfield |  Chico |  Fresno |  Los Angeles-Long Beach-Glendale |  Modesto |  Napa |  Oakland-Fremont-Hayward |  Oxnard-Thousand Oaks-Ventura |  Redding |  Riverside-San Bernardino-Ontario | Sacramento-Roseville |  Salinas |  San Diego-Carlsbad-San Marcos |  San Francisco-San Mateo-Redwood City |  San José-Sunnyvale-Santa Clara | Santa Ana-Anaheim-Irvine |  Santa Barbara-Santa Maria |  Santa Cruz-Watsonville |  Santa Rosa-Petaluma |  Stockton |  Vallejo-Fairfield |  Visalia-Porterville |  Yuba City
Piirikunnat:  Alameda |  Alpine |  Amador |  Butte |  Calaveras |  Colusa |  Contra Costa |  Del Norte |  El Dorado |  Fresno |  Glenn |  Humboldt |  Imperial |  Inyo |  Kern |  Kings |  Lake |  Lassen |  Los Angeles |  Madera |  Marin |  Mariposa |  Mendocino |  Merced |  Modoc |  Mono |  Monterey |  Napa |  Nevada |  Orange |  Placer |  Plumas |  Riverside |  Sacramento |  San Benito |  San Bernardino |  San Diego |  San Francisco |  San Joaquin |  San Luis Obispo |  San Mateo |  Santa Barbara |  Santa Clara |  Santa Cruz |  Shasta |  Sierra |  Siskiyou |  Solano |  Sonoma |  Stanislaus |  Sutter |  Tehama |  Trinity |  Tulare |  Tuolumne |  Ventura |  Yolo |  Yuba
Chrysochromulina

| Chrysochromulina |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Chromalveolata
Kaari::  Tarttumalevät Haptophyta
Luokka::  Prymnesiophyceae
Lahko::  Prymnesiales
Heimo::  Prymnesiaceae
Suku::  Chrysochromulina  Lackey, 1939 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Chrysochromulina on tarttumalevien suku, jonka lajeja esiintyy maailman kaikilla meri- ja rannikkoalueilla. Sukuun luetaan yhteensä 55 nanoskooppisen pientä yksisoluista levälajia, jotka voidaan erottaa toisistaan vain tutkimalla elektronimikroskoopilla niiden pintasuomuja. Molekyylianalyysien perusteella Chrysochromulina- ja Prymnesium -suvut muistuttavat suuresti toisiaan, joten niiden taksonominen luokittelu saattaa vielä muuttua.
Chrysochromulina-levät ovat miksotrofisia eli ne pystyvät yhteyttämisen lisäksi käyttämään hyväksi pieniä, vedessä leijuvia hiukkasia. Muiden tarttumalevien tapaan niiden uimasiimojen välissä on kierteinen siima eli haptonooma, joka on tällä suvulla tunnusomaisesti pitkä ja sisäänvedettävä. Tiettyjen Chrysochromulina-levien myrkylliset kukinnat voivat tappaa kaloja ja aiheuttaa tappioita kalankasvatukselle.
Lajit

Sukuun luetaan seuraavat lajit:
C. acantha
C. adriatica
C. ahrengotii
C. alifera
C. apheles
C. bergenesis
C. birgeri
C. brachycylindra
C. brevifilum
C. breviturrita
C. camella
C. campanulifera
C. chiton
C. cyathophora
C. cymbium
C. discophora
C. elegans
C. ephippium
C. ericina
C. fragaria
C. fragilis
C. herdlensis
C. hirta
C. inornamenta
C. kappa
C. lanceolata
C. latilepis
C. laurentiana
C. leadbeateri
C. mactra
C. mantoniae
C. megacylindra
C. microcylindra
C. minor
C. novae-zelandiae
C. orbiculata
C. pachycylindra
C. palpebralis
C. palpebralis
C. palpebralis
C. parkeae
C. parva
C. pelagica
C. planisquama
C. polylepis
C. pontica
C. pringsheimii
C. pseudolanceolata
C. pyramidosa
C. quadrikonta
C. rotalis
C. scutellum
C. simplex
C. spinifera
C. strobilus
C. tenuispina
C. tenuisquama
C. throndsenii
C. vexillifera
Elämän tarkoitus (Eppu Normaalin kappale)

| ”Elämän tarkoitus” Eppu Normaali |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Kahdeksas ihme
 Julkaistu: 19. elokuuta 1985
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 05.06
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Kahdeksas ihme muut kappaleet
| ”Vuonna ’85” 3 | ”Elämän tarkoitus”  | ”Kitara, taivas ja tähdet” 5 |
Elämän tarkoitus on suomalaisen rockyhtyeen Eppu Normaalin musiikkikappale. Se on neljäs raita yhtyeen Kahdeksas ihme -studioalbumilla, joka julkaistiin vuonna 1985. Kappale on julkaistu myös tuplakokoelmalevyllä Reppu 2 levyn 1 kuudentena raitana.
Kappaleen on säveltänyt Pantse Syrjä ja sanoittaneet Pantse ja Martti Syrjä.
Kappaleen riimityksessä ”elämän tarkoitus on ikävän karkoitus”. Sama riimitys esiintyi tätä ennen Mikko Alatalon kappaleessa ”Maailmanlopun meininki” albumilta Ikävän karkoitus, joka julkaistiin vuonna 1984.
Radiomafian top 500 -äänestyksessä vuonna 1995 "Elämän tarkoitus" oli 460. menestynein kappale.
Ernest Johann Creutz

Ernest Johann Creutzin hautajaisvaakuna Pernajan kirkossa.
Ernest Johann Creutz vanhempi (20. toukokuuta 1619 –  24. helmikuuta 1684 Turku) oli suomalainen valtaneuvos, maaherra ja Turun hovioikeuden presidentti. Hänen poikansa oli valtioneuvos Ernst Johan Creutz nuorempi ja veljensä niin ikään maaherrana toiminut amiraali Lorentz Creutz.
Ernest Johann Creutz oli vuosina 1652–1666 Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra sekä vuonna 1666 lyhytaikaisesti Turun ja Porin läänin maaherra Erik von der Linden kuoltua. Hän siirtyi 1667 Ruotsin Västmanlandiin. Creutz nimitettiin valtaneuvokseksi ja Turun hovioikeuden presidentiksi vuonna 1674. Hän ajoi reduktiota ja puolusti Suomen etuja. Creutz omisti Siuntiossa sijaitsevan Sjundbyn kartanolinnan.
Aiheesta muualla

Svenskt biografiskt lexikon
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Erik Andersson Oxe | Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra 1652–1666 | Seuraaja: Udde Knutsson Ödell |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Erik von der Linde | Turun ja Porin läänin maaherra 1666 | Seuraaja: Harald Oxe |
Elämän puutarhassa

| Elämän puutarhassa |
| --- | --- |

Nimi:  Elämän puutarhassa
Tekijä:  Matti Nummelin
Valmistumisvuosi:  1976
Taiteenlaji:  veistos
Korkeus:  170 cm
Leveys:  190 cm
Nykyinen omistaja:  Halikon sairaala
Sijainti:  entisen hallintorakennuksen seinä
Paikkakunta:  Halikko, Salo
Koordinaatit:  60°26′13.1″N, 23°02′26.5″E
Elämän puutarhassa on kuvanveistäjä Matti Nummelinin reliefi, joka sijaitsee Salossa Halikon sairaalan entisen hallintorakennuksen seinässä. Teos on paljastettu sairaalan 50-vuotisjuhlan yhteydessä 31. toukokuuta 1976. Sen on valanut Lapinlahden Uusi Taidevalimo.
Elämän puu (valotaideteos)

Elämän puu valaisee Maariankadun seinustaa.
Elämän puu (1960) on Turun Seudun Osuuspankin Maariankadun konttorin seinään suunniteltu 15-metrinen valotaideteos. Taiteilija Kalevi Mannisen taideteos tunnetaan turkulaisten keskuudessa myös valomäntynä ja rahapuuna. Sen toinen virallinen nimi on Siemenestä puu kasvaa. Teos päivitettiin ekologisemmaksi kiinteistössä tehdyn julkisivuremontin aikaan, nyt sen valaisemisesta huolehtivat led-valot.
Etelä-Sudanin sisällissota

Etelä-Sudanin sisällissota oli konflikti, jossa vastakkain olivat Etelä-Sudanin hallitus ja sitä vastustavat liikkeet. Sodassa hallitusta vastaan taistelivat SPLM-IO eli Sudanin kansan vapautusliike, Nuerin valkoinen armeija, Kansallinen pelastusrintama ja Etelä-Sudanin demokraattinen liike. Hallituksen puolella taistelivat Etelä-Sudan ja sitä tukevat YK, Uganda ja Etiopia.
Sota alkoi joulukuussa 2013, kun presidentti Salva Kiir Mayardit syytti varapresidentti Riek Macharia ja kymmentä muuta vallankaappausyrityksestä. Machar kielsi yrittäneensä vallankaappausta ja loikkasi SPLM-IO-liikkeen johtoon. Taistelut alkoivat aluksi Sudanin kansan vapautusliikkeen ja hallituksen välillä. Ugandalaisia joukkoja osallistui taisteluihin Etelä-Sudanin hallituksen puolelle sodan alettua. Myös YK:n rauhanturvaajia tuli alueelle vuonna 2014.
YK:n turvallisuusneuvosto asetti Etelä-Sudanin asevientikieltoon vasta heinäkuussa 2017.
Etelä-Sudan ja sitä vastaan kapinoivat ovat solmineet useita aselepoja. Syyskuussa 2018 arvioitiin, että sodassa on kuollut ainakin 383 000 ihmistä. Syyskuussa 2018 Etelä-Sudanin presidentti Salva Kiir ja kapinallisjohtaja Riek Machar allekirjoittivat historiallisen rauhansopimuksen Etiopiassa. Sopimus päätti virallisesti Etelä-Sudania viisi vuotta vaivanneen sisällissodan, joka oli vaatinut yli 300 000 kuolonuhria ja oli ajanut yli 3,5 miljoonaa ihmistä kodeistaan.
Helmikuussa 2020 entinen kapinallisjohtaja Riek Machar vannoi virkavalansa Etelä-Sudanin ensimmäisenä varapresidenttinä sinetöiden kuusi vuotta aiemmin alkaneen sodan päättymisen. Samassa yhteydessä astui virkaansa myös kolme muuta varapresidenttiä, joista yksi oli maan "perustajaisän" John Garangin leski Rebecca Garang. Presidenttinä jatkoi maata sen itsenäistymisestä lähtien johtanut Salva Kiir. Uusi siirtymävaiheen yhtenäisyyshallitus aloitti myös toimintansa. Aikaisemmat sopimukset rauhasta olivat nopeasti kaatuneet. Vuonna 2011 itsenäistynyt Etelä-Sudan ajautui veriseen sisällissotaan sen jälkeen, kun presidentti Salva Kiir erotti joulukuussa 2013 Riek Macharin varapresidentin virasta. Etelä-Sudanin kaksi suurinta etnistä ryhmää dinkat ja nuerit alkoivat tämän jälkeen hyökätä toisiaan vastaan. Sopimus siirtymävaiheen hallituksen luomisesta vuoden 2018 rauhansopimuksen mukaisesti oli aiemmin lykkääntynyt kahdesti ja helmikuu 2020 oli asetettu ehdoton takaraja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Sudanin sisällissota Wikimedia Commonsissa
Eliaquim Mangala

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Eliaquim Mangala
Syntymäaika: 13. helmikuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Colombes, Ranska
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 188 senttimetriä
Seura
Seura: Valencia
Junioriseurat
1996–2002: AC Lustin
2002–2004: CS Wépionnais
2004–2007: Namur
2007–2008: Standard Liège
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2011 | Standard Liège | 77 | (2) |
| 2011–2014 | Porto | 51 | (6) |
| 2014–2019 | Manchester City | 57 | (0) |
| 2016–2017 | → Valencia (laina) | 30 | (2) |
| 2018 | → Everton (laina) | 2 | (0) |
| 2019– | Valencia |  |  |
Maajoukkue
| 2010–2012 | Ranska U21 | 22 | (2) |
| 2013– | Ranska | 8 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 17. joulukuuta 2018.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. joulukuuta 2015.
| Mitalit> Maa:  Ranska.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ranska.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ranska.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:  Ranska> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ranska 2016 |  |  |
Eliaquim Mangala (s. 13. helmikuuta 1991 Colombes, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa.
Mangala pelasi Standard Liègessä 77 Jupiler Pro Leaguen ottelua kausilla 2008–2011. Hän voitti Belgian-mestaruuden 2009, Belgian cupin 2011 sekä Belgian Super cupin 2008 ja 2009. 16. elokuuta 2011 hän siirtyi portugalilaisjätti Portoon 6,5 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän pelasi Portossa 51 Primeira Ligan ottelua kausilla 2011–2014. Hän voitti Portugalin-mestaruuden ja Super cupin vuosina 2012 ja 2013. Hän siirtyi Manchester Cityyn 40 miljoonalla eurolla kesällä 2014. Hän voitti Cityssä Valioliigan mestaruuden 2018 sekä liigacupin 2016 ja 2018. Kaudella 2016−2017 hän pelasi lainalla Valenciassa 30 Primera Divisiónin ottelua. Seuraavalla kaudella hän oli lainalla Evertonissa, jossa pelasi kaksi liigaottelua. Manchester Cityssä hän on pelannut kaikkiaan 57 valioliigaottelua.
Mangala pelasi ensimmäisen maaottelunsa Ranskan joukkueessa Uruguayta vastaan kesäkuussa 2013. Hän kuului Ranskan joukkueeseen MM-kilpailuissa 2014, muttei päässyt pelaamaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2016 Ranskan hopeajoukkueessa 18 minuuttia puolivälierässä Islantia vastaan.
Aiheesta muualla

Eliaquim Mangalan tilastot Footballdatabase-sivustolla (ranskaksi)
Ranskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Lloris |
2 Debuchy |
3 Evra |
4 Varane |
5 Sakho |
6 Cabaye |
7 Cabella |
8 Valbuena |
9 Giroud |
10 Benzema |
11 Griezmann |
12 Mavuba |
13 Mangala |
14 Matuidi |
15 Sagna |
16 Ruffier |
17 Digne |
18 Sissoko |
19 Pogba |
20 Rémy |
21 Koscielny |
22 Schneiderlin |
23 Landreau |
Valmentaja Deschamps
Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Lloris |
2 Jallet |
3 Evra |
4 Rami |
5 Kanté |
6 Cabaye |
7 Griezmann |
8 Payet |
9 Giroud |
10 Gignac |
11 Martial |
12 Schneiderlin |
13 Mangala |
14 Matuidi |
15 Pogba |
16 Mandanda |
17 Digne |
18 Sissoko |
19 Sagna |
20 Coman |
21 Koscielny |
22 Umtiti |
23 Costil |
Valmentaja Deschamps
Chris Ferguson

| Chris Ferguson |
| --- | --- |
 Chris Ferguson WSOP-turnauksessa vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1963 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  6
WSOP-rahasijat:  148 
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  9 453 106
Päivitetty:  3. marraskuuta 2019
Chris ”Jesus” Ferguson (s. 11. huhtikuuta 1963 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Ferguson voitti World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksen vuonna 2000.
Ferguson valmistui UCLA:sta filosofian tohtoriksi (Ph.D.) tietojenkäsittelytieteestä vuonna 1999. Hänen isänsä Thomas Ferguson opettaa peliteoriaa UCLA:ssa.
Ferguson alkoi pelata Kalifornian pokeriturnauksissa vuonna 1994 ja osallistui WSOP:hen ensimmäistä kertaa vuonna 1995. Vuoden 2000 WSOP:n pääturnauksessa hän löi T. J. Cloutierin ja voitti ykköspalkinnon 1,5 miljoonaa dollaria. Kaikkiaan Ferguson on urallaan voittanut kuusi WSOP-ranneketta. Fergusonilla on kaikkiaan 148 WSOP-rahasijaa, joka on viidenneksi eniten kaikista pelaajista.
National Heads-Up Poker Championship -turnauksissa 2005 sekä 2006 Ferguson sijoittui toiseksi ja voitti kisan maaliskuussa 2008. Ykköspalkinto oli puoli miljoonaa dollaria.
Ferguson on saanut lempinimensä ”Jesus” (Jeesus) pitkän ruskean tukkansa ja partansa takia. Hän edustaa Full Tilt Poker -nettipokerisivustoa ja kuuluun sivuston omistajiin. Syksyllä 2011 Ferguson liitettiin osaksi Full Tilt Pokerin pyramidihuijaus-skandaalia. Ferguson on ollut mukana Poker After Dark -pokeriohjelman ensimmäisillä tuotantokaudella sekä muutamissa muissa pokeriohjelmissa. Ferguson pystyy myös katkaisemaan porkkanan kolmen metrin päästä heittämällä tavallista pelikorttia.
Marraskuussa 2019 Chris Fergusonin pokeriuran turnausansiot ylittivät 9,4 miljoonaa dollaria. Hän asuu Pacific Palisadesissa Kaliforniassa.
Full Tilt Poker -kanne

Syksyllä 2011 Fergusonia vastaan nostettiin siviilikanne, jonka mukaan hän oli siirtänyt itselleen varoja Full Tilt Poker -pokerisivuston pelaajien pelitileiltä. Ferguson kuului muiden muassa Howard Ledererin kanssa nurin menneen Full Tilt Poker -sivuston omistajiin. Full Tilt Pokerin johdon ja omistajien epäillään huijanneen itselleen 320 miljoonaa euroa pelaajien varoja.
WSOP-rannekkeet

| Vuosi | Turnaus | Voittosumma (USD) |
| --- | --- | --- |
| 2000 | $2,500 Seven Card Stud | 151 000 |
| 2000 | $10,000 No Limit Hold'em World Championship | 1 500 000 |
| 2001 | $1,500 Omaha Hi-Lo Split Eight or Better | 164 735 |
| 2003 | $2,000 Omaha Hi-Lo Split Eight or Better | 123 680 |
| 2003 | $2,000 1/2 Limit Hold'em - 1/2 Seven Card Stud | 66 220 |
| 2017 | €1,650 Pot-Limit Omaha Hi-Lo 8 or Better (WSOPE) | 39 289 (euroa) |
Fergusonilla on kolme voittoa myös WSOP:n ohessa järjestettävistä kiertuekilpailuista (World Series of Poker circuit events). Ferguson on voittanut turnaukset helmikuussa ja syyskuussa 2005 sekä marraskuussa 2007.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Full Tilt Pokerin profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
Chris Ferguson The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Chris Argyris

Christopher ”Chris” Argyris (16. heinäkuuta 1923 Newark, New Jersey – 16. marraskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen organisaatiotieteilijä. Hänet tunnettiin erityisesti töistään ihmisten ja organisaatioiden välisen vuorovaikutuksen, organisaation oppimisen ja toimintatutkimuksen piirissä.
Tausta ja koulutus

Argyris varttui Irvingtonissa New Jerseyssä. Toisen maailmansodan aikaan hän liittyi armeijan viestijoukkoihin (engl. Signal Corps), jossa hän saavutti vänrikin (engl. Second Lieutenant) arvon. Sodan jälkeen hän opiskeli Clarkin yliopistossa, jossa hän tapasi Kurt Lewinin. Hän suoritti perustutkinnon psykologiassa 1947 Clarkin yliopistossa ja maisteritutkinnon (MA) psykologiassa ja taloustieteissä Kansasin yliopistossa 1949. Tohtoritutkintonsa hän suoritti organisaatioiden käyttäytymisestä Cornellin yliopistossa 1951 ohjaajanaan William F. Whyte.
Ura

Argyris työskenteli Yalen yliopistossa 1951–1971, muun muassa hallintotieteiden professorina ja laitoksen johtajana. Vuonna 1971 hän siirtyi Harvardin yliopistoon organisaatiokäyttäytymisen ja koulutuksen professoriksi. Akateemisen uransa ohella hän toimi myös muun muassa Monitor Companyn johdossa Cambridgessa Massachusettsissa.
Tutkimus

Argyriksen varhainen tutkimus käsitteli kysymystä, miten yksilöt reagoivat ja sopeutuvat organisaatiorakenteisiin, ohjausjärjestelmiin ja johdon toimenpiteisiin. Tämän jälkeen hän keskittyi organisaatiomuutokseen ja erityisesti ylimmän johdon käyttäytymiseen muutoksessa.
Argyris keskittyi sittemmin tieteentekijän rooliin sekä tutkijana että toimijana, miltä alueelta hän julkaisi kollegoidensa kanssa useita kirjoja, joilla oli suuri merkitys toimintatutkimuksen, tai hänen käyttämänsä ilmaisun mukaan toimintatieteen (engl. Action Science), kenttään. Toimintatiede puoltaa sellaista lähestymistapaa tutkimukseen, joka keskittyy luomaan tietoa, joka on hyödyllistä ratkottaessa käytännön ongelmia. Toimintatiede on yksi Argyrisin yhteisistä töistä Robert Putnamin ja Diana McLain Smithin kanssa ja sitä on ollut mukana kehittämässä myös Donald Schön. Argyrisin käsite toimintatiede alkaa opilla siitä, kuinka ihmiset suunnittelevat käytöksensä vaikeissa tilanteissa. Ihmisen toiminta on suunniteltu saavuttamaan haluttuja seuraamuksia ja sitä hallitsee joukko ympäristötekijöitä. Kuinka niitä hallitsevia tekijöitä kohdellaan suunniteltaessa toimintaa, on avain eroavaisuus yksikehäisen oppimiskäsityksen ja kaksikehäisen oppimiskäsityksen välillä. Kun toiminta on suunniteltu saavuttamaan haluttuja seurauksia ja vaimentamaan hallitsevien tekijöiden ristiriitaa, siitä yleensä seuraa yksikehäinen oppimisjakso. Toisaalta, kun ihminen toimii ei vain saavuttaakseen haluttuja seurauksia, vaan myös avoimesti tiedustellakseen ristiriidasta ja mahdollisesti muodostamaan hallitsevia tekijöitä, seuraa yleensä sekä yksikehäinen että kaksikehäinen oppimisjakso.[lähde? ]
Hänen neljäs merkittävä tutkimusalueensa käsitteli organisaation oppimista, jonka piirissä hän teoretisoi erityisesti ihmisten järkeilyn tutkimista, ei vain käyttäytymisen tutkimista sinänsä, tilanteiden analysoinnin ja toiminnan perustana. Tältä alueelta hän teki tunnetuksi muun muassa käsitteet organisaatioiden yksikehäisestä (engl. single-loop learning) ja kaksikehäisestä (engl. double-loop learning) oppimisesta. Donald Schönin kanssa hän kirjoitti teokset Theory in practice: Increasing professional effectiveness ja Organizational learning: A theory of action perspective. Jälkimmäisestä julkaistiin uusi laitos vuonna 1996 nimellä Organizational learning II: Theory, method and practice.
Aiheesta muualla

Chris Argyris: theories of action, double-loop learning and organizational learning (englanniksi)