stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ISI

ISI (englanninkielisestä nimestä Inter-Services Intelligence; aselajien välinen tiedustelupalvelu) on merkittävin Pakistanin tiedustelupalveluista.
Muita Pakistaniin tiedusteluun kuuluvia osastoja ovat sisäministeriön tiedustelupalvelu (IB) ja armeijan tiedustelupalvelu (MI). ISI perustettiin 1948 Intian ja Pakistanin vuonna 1947 käymän sodan jälkeen, koska MI ei pystynyt jakamaan tiedustelutietoja riittävän tehokkaasti puolustusvoimien päähaarojen välillä. ISI vastaa koti- ja ulkomaan tiedustelusta sekä Pakistanin puolustusvoimien päähaarojen maa-, ilma- ja merivoimien välisestä tiedustelutiedon koordinoinnista.
ISI:n päämaja sijaitsee Islamabadissa ja sen palveluksessa on arveltu työskentelevän 25 000 henkeä.
ISI on jaettu 6–8 osastoon.
Afganistanin sodan aikana Neuvostoliiton miehitysjoukkoja ja sen valtaan nostamaa Afganistanin demokraattisen tasavallan kommunistihallitusta vastaan taisteli mujahideen -sissiliike. Yhdysvallat ja Saudi-Arabia tukivat kumpikin mujahideen-taistelijoita kolmella miljardilla dollarilla, josta pääosa kanavoitiin ISI:n kautta.
Aiheesta muualla

Pakistanin puolustusministeriön sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Autiojoki (Jyväskylä)

| Autiojoki (Jyväskylä) |
| --- | --- |
Alkulähde:  Luonetjärvi, Jyväskylä  62.3953°N, 25.6484°E
Laskupaikka:  Korttajärvi, Jyväskylä  62.3395°N, 25.6962°E
Maat:  Suomi
Pituus:  10,9 km
Virtaama:  1,2 m³/s
Valuma-alue:  104-106 km²
Autiojoki on Jyväskylässä sijaitseva joki, joka laskee Tikkakosken Luonetjärvestä Puuppolan Korttajärveen. Rantaviivaa joella on 7,8 km. Joessa on kolme koskea: Tikkakoski, Survonkoski sekä Puuppolankoski. Puuppolassa toimii joessa Puuppolan vesivoimalaitos. Autiojoki on Jyväskylän pisimpiä jokimuodostelmia. Joenvarren asutus on keskittynyt Tikkakoskelle sekä Puuppolaan. Saarijärvestä laskee Kalmujoki Autiojokeen.
Autiojoki on tunnettu aiemmin nimellä Luonetjoki. (Luonejoki 1687, Luonnejoki  1792).
Kalasto

Autiojoessa esiintyy särkeä, lahnaa, taimenta, harjusta, ahventa, haukea sekä kiiskeä.
Säännöstely

Autiojokea säännöstellään kolmessa paikassa: Luonetjärven säännöstelypadolla, Alamyllylammen kosken pohjapatorakennelmalla sekä Puuppolan voimalaitospadolla Puuppolankoskessa. Säännöstely estää vaelluskalojen, kuten esimerkiksi järvitaimenen nousun kutemaan ja vuonna 2018 Jyväskylän kaupunki käynnisti esiselvityksen joen ennallistamisesta.
Luettelo korttipeleistä

Tämä on luettelo korttipeleistä.
Perinteisellä pakalla pelattavat korttipelit

Aasi
Alimenokasino
Baccarat
Belote
Bezique
Bismarck
Blackjack
Boston
Bussikuski
Brag
Bridge
Cachons
Canasta
Cayenne
Chicago
China Hand
Cribbage
Davosin jazz
Durak
Eläintarha
Fan tan
Fusku
Ginirommi
Gong Zhu (Toiselta nimeltään kiinalainen hertta)
Hampurin pörssi
Hei, sotamies
Hertta
Herttamisääri
Hitler
Huijauspaska
Huutopussi
Hämäysseis
Jaakko
Japanilainen visti
Kahdenhengen visti
Kaksikymmentäyhdeksän
Kasino
Katko
Kello
Kerjäläinen
Keräys
Kiinalainen bezique
Kitumaija
Kiusa
KKK (Kaks Kahjoo-kortti)
Koira
Kolmonen
Koodinmurtaja
Kortinpoiminta
Kullankaivaja
Kurkha
Kurkku
Kuusitoista
Kääntökahdeksikko
Laiva lähtee
Lupaus
Lännen nopein
Läpsy
Maalaismarjapussi
Marjapussi
Mas
Merkki
Moska
Musta Maija
Musta-Pekka
Murska
Mysteeripakka
Napoleon
Nälkä
Paskahousu
Patarouva
Peitä
Peli!
Padat
Piquet
Pidro
Pinochle
Pokeri
Polignac
Possu
Preferenssi
Punaparta
Puolalainen pankki
Putkimiehet
Pyrstötähti
Rakennuskasino
Ramina
Ristiseiska
Rommi
Ruotsalainen visti
Räsypokka
Samba
Schnapsen
Shanghai
Seiska
Sika
Sitoumussamba
Sitoutumisrommi
Sitoutumisvisti
Skat
Skruuvi
Stressi
Taistelu
Tanskalainen viisikorttia
Torni
Tikki
Tuppi
Vanhapiika
Varas
Ventti
Verottaja
Viimeinen mies korkeasaaressa
Viimeinen mies laivassa
Viisikorttia
Viisikymmentä
Viisisataa
Virolainen
Ässäjahti
Perinteisellä pakalla pelattavat korttipelit > Tikkipelit

Barbu
Bezique
Bridge
Calabrasella
Euchre
Knorri
Marjapussi
Norri
Pidro
Piquet
Pitch
Ramina
Ristikontra
Tikki
Tuppi
Visti
Perinteisellä pakalla pelattavat korttipelit > Misääripelit

Bismarck
Hertta
Perinteisellä pakalla pelattavat korttipelit > Rahapelit

Baccarat
Blackjack ja ventti
Pokeri (sen eräät muodot)
Primero (pokerin esiaste)
Perinteisellä pakalla pelattavat korttipelit > Muut korttipelit

Juomapeli
Kiusa
Paskahousu
Ristiseiska
Lännen nopein
Perinteisellä pakalla pelattavat korttipelit > Rommipelit

Canasta
Viisisataa
Yhteisrommi
Perinteisellä pakalla pelattavat korttipelit > Lasten korttipelit

Aasi
Enää yksi
Hullunkuriset perheet
Muistipeli
Musta Pekka
Musta Maija
Samat
Sika
Suurin ja mahtavin
Utelias
Ympäri mennään
Perinteisellä pakalla pelattavat korttipelit > Dominopelit

Mah jong
Erikoiskorttipakan vaativat pelit

Android: Netrunner
Areena - Titaanien taisto
Avista
Bang!
Blood Bowl: Team Manager – The Card Game
Blue Moon
Bohnanza
Cards against humanity
Catanin uudisasukkaat: Korttipeli
Caylus Magna Carta
Chez Geek
Citadels
Coloretto
Cuccu (korttipeli)
Dominion – Valtakunta
Doomtrooper
Duel Masters
Fluxx
Fünfzehnern
Gloom
Hanafuda
Jericho
Karuta
Keskimaan velhot
Legendary: A Marvel Deck Building Game
Ligretto
Lunch Money
Magic: The Gathering
Menko (bettan eli pachin)
Munchkin
Once Upon a Time
Ota 6!
Pekka-pelikortit
Pokémon
Race for the Galaxy
San Juan
Skip-Bo
Space Hulk Death Angel – Korttipeli
Uno
Vampire: The Eternal Struggle
Yu-Gi-Oh!
Cardfight!! Vanguard
77 kivaa kysymystä ja vekkulia vastausta
Aiheesta muualla

Korttipelien sääntöjä (Arkistoitu – Internet Archive)
Many Playing Card Rules (englanniksi)
Online Tarot and Playing Card Museum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Houses of the Holy

| Houses of the Holy Led Zeppelin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Stargroves, Headley Grange ja Island Studios, tammikuu – elokuu 1972
 Julkaistu: 28. maaliskuuta 1973
 Formaatti: LP, MC, 8-raita, CD
 Tuottaja(t): Jimmy Page
 Tyylilaji: hard rock, bluesrock
 Kesto: 40.56
 Levy-yhtiö: Atlantic
Listasijoitukset
  Iso-Britannia: 1.  Yhdysvallat: 1. Ks. lisää listasijoituksia
Led Zeppelinin muut studioalbumit
| Led Zeppelin IV 1971 | Houses of the Holy 1973 | Physical Graffiti 1975 |
Singlet albumilta Houses of the Holy
 ”Over the Hills and Far Away” Julkaistu: 24. maaliskuuta 1973  ”D’yer Mak’er” Julkaistu: 17. syyskuuta 1973
Houses of the Holy on brittiläisen Led Zeppelin -yhtyeen 28. maaliskuuta 1973 julkaistu viides studioalbumi. Levy on tyyliltään yhtyeen edellistä albumia epäyhtenäisempi, ja parissa sen kappaleessa on vaikutteita funk- ja reggaemusiikista. Houses of the Holy nousi listaykköseksi sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa.
Albumi sai ilmestyessään ristiriitaisen vastaanoton niin kriitikoilta kuin yhtyeen faneiltakin. Myöhemmin sitä on arvostettu enemmän: esimerkiksi vuonna 2003 Rolling Stone -musiikkilehti valitsi sen kaikkien aikojen parhaiden albumien listan 149:nneksi ja Classic Rock parhaiden brittiläisten albumien listan 90:nneksi. Houses of the Holya on myyty Yhdysvalloissa yli 11 miljoonaa kappaletta, ja vuonna 2004 se oli kymmenenneksi myydyin 1970-luvulla julkaistu albumi.
Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Over the Hills and Far Away” ja ”D’yer Mak’er”. Tämän lisäksi Länsi-Saksassa ilmestyi singlenä ”The Ocean”. Yhtye ei tapansa mukaan julkaissut kotimaassaan albumilta yhtään singleä. Albumin nimikappaleeksi kaavailtu ”Houses of the Holy” ilmestyi vasta yhtyeen seuraavalla levyllä Physical Graffiti.
Taustaa

Lehdistössä kielteisen vastaanoton saaneen Led Zeppelin III -albumin (1970) jälkeen yhtye oli marraskuussa 1971 julkaissut albumin Led Zeppelin IV. Se menestyi kaupallisesti hyvin ja sai edeltäjäänsä parempia arvosteluja. Albumin on sanottu luoneen suuntaviivat sekä silloiselle että myöhemmälle heavy metalille. Vuoden loppu kului yhtyeen Britannian-kiertueella.
Vuoden 1972 kiertueen oli määrä alkaa Singaporesta, mutta viranomaiset eivät päästäneet yhtyeen jäseniä maahan heidän pitkien hiustensa vuoksi. Lopulta yhtye kiersi helmikuussa Australiaa ja Uutta-Seelantia. Kiertueen jälkeen kitaristi Jimmy Page ja laulaja Robert Plant kävivät Intiassa ja soittivat paikallisten muusikoiden kanssa, minkä on katsottu vaikuttaneen tulevan albumin äänimaailmaan, erityisesti kappaleeseen ”The Song Remains the Same”. Esimerkiksi Page oli jo pitkään suunnitellut länsimaisen ja intialaisen musiikin yhdistämistä.
Kesäkuussa 1972 Led Zeppelin kiersi Kanadaa ja Yhdysvaltoja. Yhtyeen manageri Peter Grant vaati, että yhtyeen on saatava konserttien tuotoista 90 prosenttia, koska liput myytiin Led Zeppelinin nimellä. Aikaisemmin, 1950–1960-luvuilla, tulot oli jaettu promoottorin ja esiintyjän kesken puoliksi. Uuden sopimuksen myötä Led Zeppelin ansaitsi kiertueista enemmän kuin mikään muu yhtye siihen mennessä. Lokakuussa oli vuorossa toinen Japanin-kiertue. Vuodenvaihteen 1972–1973 Britannian-kiertue oli puolestaan yhtyeen siihen asti laajin. Kiertueeseen kuului 24 konserttia, ja sen 120 000 lippua myytiin loppuun neljässä tunnissa. Maaliskuussa 1973, juuri ennen albumin ilmestymistä, yhtye esiintyi Skandinaviassa ja Manner-Euroopassa. Yleisö otti tulevan albumin kappaleet hyvin vastaan, mikä sai yhtyeen vakuuttuneeksi siitä, että Houses of the Holy olisi suuri menestys.
Äänitykset

Led Zeppelinin kiertuemanagerin Richard Colen ehdotuksesta albumin nauhoitukset aloitettiin The Rolling Stonesin laulajan Mick Jaggerin omistamassa maatalossa Stargrovesissa Englannissa, jossa yhtye käytti Rolling Stonesin liikkuvaa studiota. Suurin osa Houses of the Holyn kappaleista kirjoitettiinkin Stargrovesin harjoituksissa – poikkeuksia ovat Jimmy Pagen tekemät ”Over the Hills and Far Away” ja ”The Rain Song” ja basisti–kosketinsoittaja John Paul Jonesin ”No Quarter”. Äänittäjä Eddie Kramer on muistellut Stragrovesin sessioita lämmöllä:
»He olivat loistavia, innostavia, ihmeellisiä. – – Yleinen fiilis oli loistava. Muistan hyvin näyn, joka avautui äänitysrekan ovista. He kaikki tanssivat nurmikolla ”Dancing Daysin” ottoa kuunnellessaan. Robert, Bonzo, Jonesy ja Jimmy tanssivat vierekkäin vihreällä nurmikolla ja juhlivat tuota uskomatonta juttua, jonka olivat juuri tehneet.» 
(Eddie Kramer, äänittäjä)
Suurin osa albumin kappaleista äänitettiin Stargrovesissa: ”The Song Remains the Same”, ”The Rain Song”, ”Over the Hills and Far Away”, ”Dancing Days”, ”D’yer Mak’er” ja ”The Ocean”. Saman liikkuvan studion avulla äänitettiin myös ”The Crunge” Headley Grangessa sekä ”No Quarter” erikseen Island-studioilla. Kramer äänitti kaikki kappaleet tammi- ja elokuun 1972 välisenä aikana. Kun Led Zeppelinin jäsenet kuuntelivat nauhoja Lontoon Olympic-studioilla, he huomasivat, ettei äänimaailma ollutkaan ollut Stragrovesissa yhtä hyvä kuin Headley Grangen vanhassa talossa, missä yhtyeen kaksi edellistä albumia oli äänitetty. Niinpä uudelleenmiksaukseen Olympic-studioilla ja New Yorkin Electric Lady -studioilla kului kuukausikaupalla aikaa. Miksaajina Olympic-studioilla toimivat Andy Johns ja Keith Harwood ja Electric Ladyssa albumin äänittänyt Eddie Kramer.
Äänityksissä syntyi myös kappaleita, jotka eivät päätyneet albumille. Yksi niistä on alun perin nimikappaleeksi tarkoitettu ”Houses of the Holy”, joka julkaistiin kuitenkin vasta yhtyeen seuraavalla albumilla Physical Graffiti. Samoin kävi kappaleille ”Black Country Woman” ja ”The Rover”. Oli myös muutamia nimettömiä rytmiraitoja, joista yhtä kutsuttiin nimellä ”Slush”. Kappale ”Walter’s Walk” ilmestyi vuonna 1982 postuumisti albumilla Coda.
Musiikki

Houses of the Holylla Led Zeppelin teki ehkä levytysuransa suurimman tyylinmuutoksen. Albumi on äänimaailmaltaan kirkkaampi ja elävämpi kuin aiemmat Led Zeppelin -albumit, eikä siinä ole niinkään kyse täydellisyyden tavoittelusta, vaan ”revittelystä” ja hauskanpidosta. Neljän ensimmäisen albumin ylevyys ja mahtipontisuus on väistynyt. Onkin sanottu, että tällä levyllä esiintyy yhtye, joka ”tekee juuri niin kuin haluaa”. Blues ja heavy rock ovat yhä läsnä, mutta eivät yhtä hallitsevia kuin ennen. Yhtye kokeilee esimerkiksi funkia ja reggaeta kappaleissa ”The Crunge” ja ”D’yer Mak’er”, ja John Paul Jonesin säveltämä ”No Quarter” on tunnelmaltaan ennenkuulumaton yhtyeen uralla.
Allmusicin Stephen Thomas Erlewinen mukaan Houses of the Holy jatkaa samaa kaavaa kuin edellinen albumi Led Zeppelin IV, mutta on lähestymistavaltaan irrallisempi ja rennompi. Kitaristi Jimmy Pagen folk- ja blues rock -tyylinen soitto luo albumille aiempaa valoisamman ja avoimemman tunnelman. Albumin on sanottu olevan myös epäyhtenäisempi kuin edeltäjänsä.
Musiikki > Tietoa kappaleista

Albumin avauskappale ”The Song Remains the Same” on kunnianosoitus maailmanmusiikille. Kerroksittain soivat kitarat ja korkeaääninen laulu luovat selvästi intialaislaistyylisen vaikutelman. Jimmy Page oli säveltänyt kappaleen alun perin instrumentaaliksi ja antanut sen nimeksi ensin ”The Overture” (suom. alkusoitto) ja sitten ”The Campaign”, mutta se sai lopullisen muotonsa ja nimensä Robert Plantin tekemän sanoituksen jälkeen. ”The Song Remains the Same” on yksi neljästä Pagen ja Plantin ripeästi tekemästä kappaleesta, jotka muodostavat koko levyn perustan. Bluesmaisen ja euforisen ”The Rain Songin” piti alun perin olla jatkoa samaan kappaleeseen kuin ”The Song Remains the Same”, mutta ne erotettiin toisistaan, kun Plant kirjoitti avauskappaleeseen erillisen sanoituksen. ”The Rain Song” kertoo ”rakkauden keväästä”, ja siinä on John Paul Jonesin mellotronilla tekemä orkestrointi. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Led Zeppelin käytti mellotronia. Folkriffejä sisältävä ”Over the Hills and Far Away” on Pagen säveltämä, ja Plantin sanoituksissa on aforismeja ja arvoituksia. Kappale yhdistelee akustista ja sähköistä musiikkia, mistä oli tullut yhtyeen tavaramerkki. A-puolen päättää spontaani funkparodia ”The Crunge”, jossa tavoitellaan James Brownin soundia. Plant laulaa sekaan myös pätkän Otis Reddingin ”Mr. Pitifulia”. Kappaleen on sanottu kuvastavan hyvin sitä yhdessä tekemisen tunnetta, joka välittyy koko albumilta.
B-puolen avaava rock-kappale ”Dancing Days” on raskaampaa musiikkia kuin edelliset. Se syntyi Bombayn-matkalla korvaan tarttuneen melodian pohjalta. ”D’yer Mak’er” osoittaa Led Zeppelin kiinnostuneen reggae-musiikista ajan hengen mukaan, sillä tyyli oli tuolloin nousemassa suosioon Englannissa. ”D’yer Mak’er” ei ole kuitenkaan parodiaa vaan uusi tulkinta reggaesta. Kappaleen nimi on sanaleikki: kysymys did you make her? äännetään samaan tapaan kuin sana Jamaica. ”No Quarter” on lähinnä Jonesin säveltämä, ja pahaenteisesti soiva piano ja syntetisaattori tekevät siitä albumin ainoan synkän laulun. Plantin tekemät sanat käsittelevät ”viikinkien kuolemanpartiota matkalla kohti saatanallista kohtaloa”. ”No Quarteria” oli alettu tehdä studiossa jo noin kolme vuotta aiemmin, mutta se viimeisteltiin vasta nyt. Siitä muodostui konserttien kulmakivi ja Jonesin bravuuri. Päätöskappale ”The Ocean” on kitaravoittoinen kappale, jota yhtye oli soittanut encorena jo kauan ennen sen levyttämistä. Laulun nimi viittaa Plantin näkemykseen konserttien nuoresta, ”sekopäisestä” yleisöstä, joka keinui lavan edessä kuin vuorovesiaalto. Rolling Stone -lehden Gavin Edwardsin mukaan solisti Plant olisi kuitenkin omistanut kappaleen tyttärelleen. ”The Oceanin” lopussa on doo-wop-tyylistä taustalaulua.
Kansitaide > Sisäkansi ja -pussi

Albumin sisäkannessa on kuva, jossa vanhempi miespuolinen hahmo on nostanut lapsen poikittain päänsä päälle. Tämän on katsottu viittaavaan ihmisuhraukseen. Henkilöiden takana on esihistoriallista linnaa muistuttava rakennelma, jonka takaa aurinko on juuri nousemassa. Sisäkannen kuva otettiin samoilla tienoilla kuin etukannenkin, läheisen Dunlucen linnan luona.
Alkuperäiseen sisäpussiin oli kirjoitettu laulujen sanat ja tekijätiedot vanhanaikaisella fontilla. Sanoituksia ei ollut aiemmin painettu Led Zeppelinin leyvjen kansiin, mistä tosin oli poikkeuksena edellislevyllä yksi kappale, ”Stairway to Heaven”. Sanoituksissa oli lukuisia virheitä, ja ”The Oceanissa” oleva viittaus helvettiin oli sensuroitu. Levyn nimi oli ikään kuin maalattu sapluunalla pussin molemmille puolille – yhdelle puolelle normaalisti ja toiselle peilikuvana.
Julkaisu ja vastaanotto > Myynti

Houses of the Holyn oli tarkoitus ilmestyä elokuussa 1972, mutta ongelmat miksauksessa ja kansikuvan työstössä viivyttivät julkaisua. Atlantic Records julkaisi albumin lopulta 28. maaliskuuta 1973. Se ilmestyi LP-, 8-raita- ja MC-formaateissa. Albumi nousi Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla ykköseksi pudottaen kärkipaikalta pois Elvis Presleyn albumin Aloha from Hawaii: Via Satellite. Levy pysyi listalla kaikkiaan 99 viikkoa, ja sitä oli myyty kultalevyyn oikeuttava määrä 10. huhtikuuta mennessä. Britanniassa albumi nousi ykköseksi heti avausviikollaan 14. huhtikuuta 1973 ja oli kärjessä myös seuraavalla viikolla. Listaviikkoja kertyi kaikkiaan kolmetoista. Houses of the Holy nousi listaykköseksi myös Kanadassa sekä Australian Go-Set-listalla.
Kaikkiaan Houses of the Holy on myynyt Yhdysvalloissa 11-kertaista platinaa, eli yli yksitoista miljoonaa kappaletta. Britanniassa albumia on myyty platinalevyyn oikeuttava määrä, 300 000 kappaletta. Myös Ranskassa ja Saksassa se on ylittänyt kultalevyrajan. Vuonna 2004 Houses of the Holy oli kymmenenneksi myydyin 1970-luvulla julkaistu albumi.
CD-levynä albumi julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1987. 27. lokakuuta 2014 ilmestyi uusi Jimmy Pagen miksaama remasteroitu versio CD- ja vinyyliformaatissa. Tavallisen version lisäksi ilmestyi Deluxe Edition, joka sisälsi bonuslevyn. Lisäksi julkaistiin boksi, joka sisälsi molemmat versiot sekä CD- että vinyyliformaatissa. Mukana oli myös 80-sivuinen kirja, moniste kansikuvasta sekä latauskortti. Uudelleenjulkaisun myötä Houses of the Holy palasi lukuisten valtioiden listoille. Yhdysvalloissa albumi nousi seitsemän viikon aikana parhaimmillaan sijalle 12.
Julkaisu ja vastaanotto > Kriitikoiden vastaanotto

Albumi sai ilmestyessään hyvin ristiriitaisen vastaanoton niin kriitikoilta kuin yhtyeen faneiltakin. Erään yhdysvaltalaisen arvostelijan mielestä suurin osa albumin materiaalista oli vain huonoja vitsejä, kun taas Let It Rockin John Inghamin mukaan levy oli todiste yhtyeen ”lisääntyneestä monipuolisuudesta, huumorintajusta ja rikkaudesta, joiden seassa on omahyväisyyttä vain kohtalaisesti.” Billboard totesi omassa arvostelussaan albumin sisältävän intensiivistä rock-materiaalia. Rolling Stone kutsui levyä ”roskaruuaksi” ja ”veteläksi kaasupalloksi”. Kritiikin osasyynä on pidetty sitä, että levyä oli edeltänyt kaikin puolin onnistunut albumi, Led Zeppelin IV, minkä vuoksi odotukset olivat kasvaneet suunnattomiksi. Samoin oli käynyt vuonna 1970, kun Led Zeppelin III ilmestyi. Yhtye itse ilmoitti uuden albuminsa olevan ”taas yksi erävoitto”. Kuitenkin sen saama kritiikki hämmensi yhtyettä, ja se pelkäsi olevansa menettämässä otteensa.
Suomessa Musa-lehden numerossa 4/1973 albumin arvosteli Waldemar Wallenius. Hän kirjoittaa, että albumi oli hänelle pettymys eikä levyssä hänen mielestään ole ”päätä eikä häntää”. Wallenius epäilee, että albumia on mietitty liikaa, ja lopulta vuoden pohtimisen jälkeen on punainen lanka kadonnut. Lopputulos ei kuulosta aidolta, vaan teennäiseltä edistykseltä vain edistyksen vuoksi. Kappale ”The Crunge” on hänen mielestään suoranaista typeryyttä, ja ainoa hieman ”jytäävä” kappale ”The Ocean” jää vain puolijytääväksi ”poikien halutessa vähän sekoilla”. Hän kuitenkin myös sanoo, että neljä hienoa albumia on kova taakka, eikä viidennen levyn tekeminen niiden jatkoksi ole helppoa, kun odotukset ovat suuret. Arvosteluasteikolla 0–5 Wallenius ei anna albumille lainkaan tähtiä.
»Kun Houses of the Holy ei ensinnäkään jytää (sanan yleisimmässä merkityksessä) yhtään ja svengiä siinä ei ole tippakaan. Mitään kaunista siinä ei ole, siitä pitävät huolen välistä riitasointuisilta kuulostavat kitarasoundit, John Bonhamin jäykkä rummutustyyli ja Plantin äänen ihmeelliset mutaatiot. [..] Toistanpa vielä, että Zeppelin on yrittänyt liikaa ja se ei toki ole mikään synti – mutta virhe se on. Harkintakykyä, pojat, harkintakykyä.» 
(Waldemar Wallenius, Musa 4/73)
Myöhemmin albumi on saanut hyviä arvosteluja. Allmusicin Stephen Thomas Erlewine antoi sille viisi arvostelutähteä viidestä. Hän kehui erityisesti yhtyeen soittoa ja yksittäisistä kappaleista varsinkin ”The Rain Songia”. Kappaletta ”Over the Hills and Far Away” hän kuvasi vaikuttavaksi metallin ja folkin sulaumaksi. Viisi tähteä albumille antoi myös Rolling Stone -lehden Gavin Edwards. Entertainment Weeklyn Tom Sinclairin mielestä Houses of the Holy on Led Zeppelinin viimeinen ”tinkimätön mestariteos”. Mick Wall sanoo kirjassaan Led Zeppelin – Jättiläisten aika, että albumi on ”äärimmäisen itsevarma, joskin aliarvostettu”. Wallin mukaan ”Over the Hills and Far Away” kuulostaa uudenlaiselta ja tuoreelta, ja ”No Quarterin” hän sanoo olevan John Paul Jonesilta erittäin korkeatasoinen työnäyte. Toisaalta hän pitää ”The Crungea” ”täysin turhana tanssibiisinä, jota ei voi edes tanssia”.
Julkaisun jälkeen

Led Zeppelin jatkoi esiintymiskiertuetta maalis–huhtikuussa 1973 Skandinaviassa ja muualla Euroopassa. Kiertueella oli ongelmia. Erityisesti rumpali John Bonhamin käytös oli hyvin ristiriitaista, ja tällä kiertueella hän saikin uuden lempinimen, The Beast (suom. Peto). Yhtyeen jäsenten huono käytös kiertueilla oli johtanut siihen, että lehdistö alkoi vältellä yhtyettä. Niinpä Peter Grant palkkasi yhtyeen lehdistösihteereiksi Lee Soltersin ja Danny Goldbergin. Yhtyeen lehdistösihteeriksi oli tosin jo kesäkuussa 1972 palkattu B. P. Fallon, mutta Grant koki yhtyeen tarvitsevan enemmän tukea. Rolling Stone -musiikkilehti, joka oli kritisoinut yhtyeen varhaisia albumeja, pyysi sitä turhaan esiintymään kansikuvassa. Yhtye kieltäytyi myös lukuisista televisioesiintymisistä.
Kun uudet lehdistösihteerit palkattiin, alkoi samalla uusi 33 konsertin Pohjois-Amerikan-kiertue, jonka aikana yhtyeellä oli käytössään ylellinen yksityinen suihkukone, Starship. Eräs syy tähän oli Jimmy Pagen lentopelko, mutta yhtye halusi myös tehdä asemansa selväksi. Hotelleissa Grant vuokrasi yhtyeen käyttöön kokonaisia kerroksia ja osia. Kiertueen aikana toukokuussa Led Zeppelin esiintyi 56 000 ihmiselle Tampa Stadiumilla Floridassa, mikä rikkoi The Beatlesin kahdeksan vuotta vanhan ennätyksen suurimmasta yhden esiintyjän keräämästä yleisöstä. Kolmeen konserttiin New Yorkin Madison Square Gardeniin puolestaan järjestettiin kuvausryhmä. Kyseistä materiaalia käytettiin vuonna 1976 julkaistussa Laulu jää pystyyn -elokuvassa. Enimmäkseen Amerikan-kiertueen ansiosta Led Zeppelinin on kuitenkin sanottu ansainneen vuonna 1973 kaikkiaan 30 miljoonaa dollaria.
Arvostelut

Allmusic:
Rolling Stone:
Soundi:
Entertainment Weekly: A
Robert Christgau: A–
Musichound Rock: The Essential Album Guide:
Musa:
Tunnustukset

| Julkaisija | Valtio | Titteli | Sija | Vuosi | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Grammy-palkinto | Yhdysvallat | Paras albumikansi | ehdokas | 1973 |  |
| Classic Rock | Britannia | 100 Greatest British Rock Album Ever | 90. | 2006 |  |
| Rolling Stone | Yhdysvallat | The 500 Greatest Albums of All Time | 149. | 2003 |  |
| Pitchfork Media | Yhdysvallat | Top 100 Albums of the 1970s | 75. | 2004 |  |