stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juhana Ylinen

Arvo Juhana Ylinen (s. 1942) on suomalainen diplomi-insinööri (Teknillinen korkeakoulu). Hänen isänsä oli lentotekniikan ja rakennusstatiikan professori Arvo Ylinen ja äitinsä lääketieteen lisensiaatti Lea Maria Hietarinta.
Juhana Ylinen on Suomen avaruustoiminnan pioneeriyrityksiin kuuluneen Kauniaisissa toimineen Ylinen Electronics Ltd:n perustaja.
Juhana Ylisen ensimmäinen avaruuslaite oli Neuvostoliitolle kehitetty Radioastron-satelliitin radiometri. Laite jäi pitkään käyttämättömäksi, koska Neuvostoliitto ja sittemmin Venäjä eivät saattaneet Radioastron-satelliittia valmiiksi ennen vuotta 2010, satelliitti laukaistaneen vuonna 2011 Ylisen laite mukanaan.
Ylinen Electronics on kehittänyt mikroaaltolaitteita sekä tutkia mm. ESA:n SMOS- ja Planck-satelliitteihin sekä Cassini-Huygens-luotaimeen.
Juhana Ylinen myi yrityksen 2000-luvun alussa Elektrobit Oyj:lle. Elektrobitin mikroaaltotekniikkatoiminnot ovat tänä päivänä osa DA-Design -nimistä yritystä.
Joruban kieli

| Joruba |
| --- | --- |
 Joruban levinneisyysalue Nigerian, Beninin ja Togon alueella
Oma nimi:  Èdè Yorùbá
Muu nimi:  Yoruba
Tiedot
Alue:   Nigeria  Benin  Togo
Virallinen kieli:   Nigeria
Puhujia:  39,8 miljoonaa
Sija:  39.
Kirjaimisto:  latinalainen arabialaiset
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  nigeriläis-kongolaiset kielet
Kieliryhmä:  atlantinkongolaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  yo
ISO 639-2:  yor
ISO 639-3:  yor
 Ohje 
Puhuttua jorubaa
Joruba (omakielinen nimi: Èdè Yorùbá) on nigeriläis-kongolaisten kielten atlantinkongolaiseen kuuluva kieli, jota puhutaan Länsi-Nigeriassa, Togossa ja Beninissä. Joruba on englannin, igbon ja hausan rinnalla yksi Nigerian virallisista kielistä.
Puhujamäärä ja status

Yhteensä joruballa on 39,8 miljoonaa puhujaa, mikä tekee siitä 39. puhutuimman kielen koko maailmassa.
Joruballa katsotaan oleva useita eri murteita, ja se on sukua binille ja igbolle, joita puhutaan myös Nigeriassa. Koko Nigerian väestöstä noin 21 % puhuu jorubaa ja se on yksi Länsi-Afrikan tärkeimmistä kielistä. Monet joruban puhujat ovat kaksikielisiä: joruban lisäksi nämä puhuvat usein myös englantia tai jotain paikallista kieltä, kuten hausaa.
Fonologia

Joruba on tonaalinen kieli, jossa tavujen äänenkorkeus vaikuttaa sanan merkitykseen. Siinä on kolme äänenkorkeutta: matala, keski ja korkea. Matala äänenkorkeus merkitään graviksella ja korkea akuutilla. Keskikorkeutta ei merkitä.
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Puoliavoin | ɛ |  | ɔ |
| Avoin |  | a |  |
Kaikki vokaalit paitsi [e, o, a] voivat esiintyä myös nasaalisina.
Lähde:
Fonologia > Konsonantit

|  | Bilabiaali | Labiodentaali | Alveolaari | Postalveolaari | Palataali | Velaari | Labiovelaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m |  |  |  |  |  |  |  |
| Klusiili | b |  | t | d |  |  | k | g | kp | gb |  |
| Frikatiivi |  | f | s | ʃ |  |  |  | h |
| Lateraali |  |  | l |  |  |  |  |  |
| Tremulantti |  |  | r |  |  |  |  |  |
| Puolivokaali | w |  |  |  | j |  |  |  |
Lähde:
Kirjoitus

Jorubaa kirjoitetaan latinalaisilla sekä arabialaisilla aakkosilla.
Arabialaisia aakkosia alettiin käyttämään 1600-luvulta alkaen kun taas latinalaisia aakkosia alettiin käyttämään 1900-luvulla lähetyssaarnaajien myötävaikutuksesta.
Jorubassa on neljä nenävokaalia, jotka merkitään vokaalin jälkeisellä n:llä. Ne ovat: in, un, ẹn ja ọn. Lisäksi kirjoituksessa merkitään joskus an, joka kuitenkin äännetään samalla tavalla kuin ọn.
Kielioppi ja sanasto

Rakenteeltaan joruba on hyvin analyyttinen, eli sanat eivät juuri taivu. Perussanajärjestys on subjekti-verbi-objekti.
Jorubassa ei ole kieliopillista sukupuolta. Kielen kaksi kolmannen persoonan persoonapronominia ó ja wọ́n erottelevat kohteen iän, eivät sukupuolen perusteella.
Joruban sanasto koostuu pääasiassa VKV(KV)-tyyppisistä sanoista, missä V = vokaali ja K = konsonantti.
àjànàkú = norsu
àkùkọ = kana
ènìyàn = ihminen
ẹran = liha
ẹranko = eläin
ilé = talo
òrìṣà = jumala
ọmọ = lapsi
Joruban kielellä on yhteistä sanastoa igbon ja hausan kanssa. Lisäksi jorubaan on lainattu jonkin verran sanoja englannin kielestä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| joruba | igbo | suomi |
| apá | aka | käsi |
| ẹnu | ọnu | suu |
| imú | imi | nenä |
| òkúta | okwute | kivi |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| joruba | hausa | suomi |
| fìtílà | fitila | lamppu |
| ràkúnmí | rakumi | kameli |
Kielen käyttö

Jorubankielinen kirjallisuus alkoi kehittyä 1800-luvun lopulla, kun murteet ylittävä standardikieli alkoi kehittyä. Yksi tunnettu jorubaksi kirjoittava kirjailija on Amos Tutuola, jonka teoksia on käännetty laajalti.
Jorubaa käytetään monipuolisesti median ja koululaitoksen kielenä Länsi-Afrikassa.
Julius Evola

| Julius Evola |
| --- | --- |
 Evola 1940-luvulla
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. toukokuuta 1898 Rooma, Italia
Kuollut: 11. kesäkuuta 1974 (76 vuotta) Rooma, Italia
Kansalaisuus:  italialainen
Arvonimi: paroni
Aiheesta muualla
Kotisivu
Giulio Cesare Andrea Evola, kirjailija- ja kutsumanimeltään Julius Evola, (19. toukokuuta 1898 Rooma, Italia – 11. kesäkuuta 1974 Rooma, Italia) oli italialainen paroni, kulttuurifilosofi, esoteerikko ja traditionalisti. Hän kirjoitti laajasti hermetismistä, seksin metafysiikasta, tantrasta, buddhalaisuudesta, taolaisuudesta, vuorikiipeilystä, Graalin maljasta, militarismista, aristokratiasta, politiikasta, filosofiasta, historiasta, roduista, uskonnoista, sivilisaatioiden olemuksesta sekä idän ja lännen uskonnollisista perinteistä.
Historioitsija Richard Barberin mukaan ”Evola sekoittaa retoriikkaa, ennakkoluuloja, tietämättömyyttä ja politiikkaa nykyajan ja tulevaisuuden kummalliseksi versioksi, mutta tässä prosessissa hän yhdistää ensimmäistä kertaa kiinnostuksensa esoteriikkaan ja salaliittoon”.
Teokset > Englanniksi saatavilla olevat teokset

Introduction to Magic: Rituals and Practical Techniques for the Magus (1929)
The Hermetic Tradition: Symbols and Teachings of the Royal Art (1931)
Revolt Against the Modern World: Politics, Religion, and Social Order in the Kali Yuga (1934)
The Mystery of the Grail: Initiation and Magic in the Quest for the Spirit (1937)
The Doctrine of Awakening: The Attainment of Self-Mastery According to the Earliest Buddhist Texts (1943)
The Yoga of Power: Tantra, Shakti, and the Secret Way (1949)
Men Among the Ruins: Post-War Reflections of a Radical Traditionalist (1953)
Eros and the Mysteries of Love: The Metaphysics of Sex (1958)
Ride the Tiger: A Survival Manual for the Aristocrats of the Soul (1961)
Meditations on the Peaks: Mountain Climbing as Metaphor for the Spiritual Quest (1974)
The Path of Enlightenment According to the Mithraic Mysteries (1977)
Teokset > Muita teoksia ja artikkeleita

Arte Astratta, Posizione Teoretica (1920)
Le Parole Oscure du Paysage Interieur (1920)
Saggi sull’idealismo magico (1925)
Teoria dell’Individuo Assoluto (1927)
Imperialismo Pagano: Il Fascismo Dinanzi al Pericolo Euro-Cristiano, con una Appendice sulle Reazioni di parte Guelfa (1928)
Fenomenologia dell’Individuo Assoluto (1930)
Maschera e volto dello Spiritualismo Contemporaneo: Analisi critica delle principali correnti moderne verso il sovrasensibile (1932)
Il Mito del Sangue. Genesi del Razzismo (1937)
Sintesi di Dottrina della Razza (1941)
Die Arische Lehre von Kampf und Sieg (1941)
Gli Ebrei hanno voluto questa Guerra (1942)
Orientamenti (1950)
Il Fascismo. Saggio di una Analisi Critica dal Punto di Vista della Destra (1964)
L’Arco e la Clava (1968)
Il Taoismo (1972)
Ultimi Scritti (1977)
”Persoonallisuus - vapaus - hierarkia” teoksessa Rami Leskinen (toim.) Valkoista identiteettipolitiikkaa osa I - kirjoituksia valkoisesta nationalismista toisen maailmansodan jälkeen. Turku: Heretic-Media, 2004.
Julius Evola ja Kali Yuga : näkökulma esoteeriseen politiikkaan ja aikakäsitykseen, Kauppinen, Marko. Helsinki : Valtiotieteellinen yhdistys, 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julius Evola Wikimedia Commonsissa
Juliusevola.net (Arkistoitu – Internet Archive) contains pictures of Evola, his paintings and a large text archive (englanniksi)
Evola As He Is (Arkistoitu – Internet Archive) many previously unpublished texts in English (englanniksi)
Julius Evola Unofficial webSite texts in Italian, German, English, French, Spanish (italiaksi)
Matthew Mitchem: (Arkistoitu – Internet Archive) Julius Evola: Tradition's Triumphant Caesar (englanniksi)
CentroStudiLaRuna.it contains an ”Appreciation for Julius Evola's 100th Anniversary” (englanniksi)
Kevin Coogan's Hypothesis of ”The Order” (englanniksi)
Victor and Victoria Trimondi: on ”Fascist Occultism and its Close Relationship to Buddhist Tantrism” (englanniksi)
Jävla måndag

| Jävla måndag Rolf Wikström |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 1977 – tammikuu 1978 , MNW-studio Tukholma, Ruotsi
 Julkaistu: 1978
 Tuottaja(t): Janne Hansson
 Tyylilaji: blues
 Kesto: 40.17
 Levy-yhtiö: MNW (MNW 85P)
Rolf Wikströmin muut julkaisut
| Hjärtslag 1977 | Jävla måndag 1978 | Den åttonde dagen 1979 |
Jävla måndag on ruotsalaisen blueskitaristi-laulajan Rolf Wikströmin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1978 levymerkillä MNW.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Rolf Wikström, ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Solidaritet – 5.21
Jävla måndag (Stormy Monday) – 3.47 (säv. Billy Eckstine, Bob Crowder, Earl Hines, san. Wikström)
Saknaden efter dig – 4.41
Vad månen är vacker – 6.05
Kappaleet > B-puoli

Iskalla morgnar – 5.53
Du kramar musten ur mig kvinna – 4.17
Nu förstår jag – 3.10
En hus vid Sergels torg – 4.39 (säv. trad., Rolf Wikström)
I samma band – 2.24
Kokoonpano

Rolf Wikström – laulu, kitara
Ali Lundbohm – rummut
Ulf Nordin – tenorisaksofoni
Slim Notini – piano
Claes Palmkvist – trumpetti
Teddy Walter – basso
Aiheesta muualla

Jävla Måndag discogs.com -sivustolla
Jim Caldwell

Jim Caldwell vuonna 2016.
Jim Caldwell (s. 16. tammikuuta 1955 Beloit, Wisconsin) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän toimi yli 20 vuotta valmentajana eri yliopistoissa, kunnes NFL:n Tampa Bay Buccaneersin valmentaja Tony Dungy palkkasi hänet pelinrakentajien valmentajaksi vuonna 2001. Caldwell toimi Dungyn alaisuudessa myös Indianapolis Coltsin organisaatiossa ja seurasi häntä päävalmentajana vuonna 2009. Caldwell ensimmäinen kausi oli menestyksekäs. Colts voitti hänen johdollaan runkosarjan 14 ensimmäistä peliään. Pudotuspeleissä joukkue eteni Super Bowliin asti, jossa Pittsburgh Steelers osoittautui kuitenkin paremmaksi. Kaudella 2011 Colts pelasi ilman loukkaantunutta tähtipelinrakentajaansa Peyton Manningia ja tuloksena oli vain kaksi voittoa. Caldwell sai kauden jälkeen potkut. Yliopistotasolla Caldwell toimi Wake Forestin päävalmentajana vuosina 1993–2000.
Baltimore Ravens palkkasi Caldwellin apuvalmentajaksi kaudelle 2012. Kesken kauden hyökkäyksen koordinaattori Cam Cameron sai potkut ja Caldwell nostettiin hänen tilalleen.  Loppukausi sujui hienosti ja kausi päättyi Ravensin Super Bowl-voittoon. Detroit Lions palkkasi Caldwellin päävalmentajakseen kaudelle 2014. Hänen kautensa Lionsin peräsimessä kesti neljä kautta. Joukkue selvisi pudotuspeleihin kahdesti, mutta tippui molemmilla kerroilla jatkosta ensimmäisessä pelissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jim Caldwell Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jim Schwartz | Detroit Lionsin päävalmentaja 2014–2017 | Seuraaja: Matt Patricia |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tony Dungy | Indianapolis Coltsin päävalmentaja 2009–2011 | Seuraaja: Chuck Pagano |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bill Dooley | Wake Forest Deamon Deaconsin päävalmentaja 1993–2000 | Seuraaja: Jim Grobe |
Kaupunkiaktivismi

Kaupunkiaktivismi on kansalaisten itse organisoimaa ja omaehtoista yhteistoimintaa, joka
tapahtuu yleensä järjestötoiminnan ulkopuolella
on luonteeltaan aloitteellista, proaktiivista ja rakentavaa
suuntautuu ensisijaisesti toimintaan, ei poliittiseen mielipiteenmuodostukseen tai vaikuttamiseen
nojaa tee-se-itse-henkeen ja commons-ajatteluun
hyödyntää Internetiä ja sosiaalista mediaa toiminnassaan ja järjestäytymisessään ja
tapahtuu kaupunkitilassa tai liittyy kaupungin oloihin.
Vastaavanluonteisesta aktivismista kaupunkien ulkopuolella voi puhua käsitteellä kansalaisaktivismi.
Kainuunmäen pysäkki

Kainuunmäen pysäkki (lyh. Kum) sijaitsi Kauppilanmäki-Sukeva-rataosuudella Pohjois-Savossa Sonkajärven kunnassa. Pysäkkirakennus oli puinen rakennus radan länsipuolella. Rakennus on purettu. Asema-alueella on vielä nähtävissä joitakin merkkejä pysäkistä.
Aiheesta muualla

Piirros pysäkistä
Kaupunkien yleinen keskinäinen palovakuutusyhtiö

Kaupunkien yleinen keskinäinen palovakuutusyhtiö, nimi 1861–1909 Suomen kaupunkien yleinen paloapuyhtiö oli suomalainen vuosina 1832–1949 toiminut vakuutusyhtiö. Yhtiö perustettiin nimellä Suomen yleinen paloapuyhtiö jatkamaan vuosina 1816–1833 toimineen Suomen palovakuutuskonttorin toimintaa. Suomen palovakuutuskonttori joutui lopettamaan toimintansa Turun palon seurauksena.
Suomen yleinen paloapuyhtiö vakuutti kiinteää omaisuutta kaupungeissa ja maaseudulla ja se hallitsi 1800-luvun puoliväliin saakka Suomen palovakuutusmarkkinoita lähes yksin. Vuonna 1860 yhtiön nimeksi muuttui Suomen kaupunkien yleinen paloapuyhtiö ja sen toiminta rajoittui kaupunkeihin ja kauppaloihin. Vuodesta 1903 alkaen yhtiö ei enää myöntänyt vakuutuksia maaseudulle. Yhtiö ei vakuuttanut irtainta omaisuutta, tätä varten perustettiin 1872 Kaupunkien Paloapuyhdistys Irtaimistoa varten. Suomen kaupunkien yleisen paloapuyhtiön markkinaosuus laski 1800-luvun lopulla, kun palovakuutuksia alkoivat myöntää muut toimijat. Yhtiö oli kuitenkin johtava palovakuutusten myöntäjä aina maailmansotien väliseen aikaan saakka.
Vuonna 1949 Kaupunkien yleinen keskinäinen palovakuutusyhtiö yhdistettiin Keskinäinen Vakuutusyhtiö Tarmoon. Tarmo toimi aina vuoteen 1976 saakka.
Kauppiaskatu

Kauppiaskatu iltavalaistuksessa 2013.
Kauppiaskatu on Turun ruutukaava-alueen katu, joka kulkee Aurajoen rannasta Läntiseltä Rantakadulta Läntiselle Pitkäkadulle. Kadun pituus on noin 800 metriä ja sen varrella on monia erikoisliikkeitä, kahviloita ja ravintoloita. Kauppiaskadun poikkikadut ovat Läntinen Rantakatu, Linnankatu, Eerikinkatu, Yliopistonkatu, Maariankatu, Torninkatu, Tuureporinkatu ja Läntinen Pitkäkatu.  Eerikinkadun ja Yliopistonkadun välisellä osuudella se kulkee Turun Kauppatorin reunaa pitkin.
Kohteita kadun varrella

Kauppiaskatu 1 - Läntinen Rantakatu 3: Kauppaseuran talo, entinen Hôtel du Nord, nykyisin mm. Valtakunnanvoudinvirasto P. J. Gylich, 1844–1845
Turun kaupunginkirjaston pääkirjasto (Linnankatu 2), Asmo Jaaksi / Arkkitehtitoimisto JKMM Oy, 2007
Kauppiaskatu 2: As Oy Carenia, Pekka Pitkänen, 1960-1961
Kauppiaskatu 4:  Turun lampun talo, Frithiof Strandell, 1911, laajennus ja muutos Wäinö Määttä, 1920-1923
Kauppiaskatu 5: Turun Sanomien toimitalo, Alvar Aalto, 1929-1930
Kauppiaskatu  5 - Eerikinkatu 8: Charles Bassi, 1831, julkisivu Frithiof Strandell, 1909
Kauppiaskatu 6: Hamburger Börs, nykyasu Frithiof Strandell, 1902-1903
Turun Kauppatori
Sokos Wiklund, Arkkitehtitoimisto Ole ja Bertel Gripenberg, 1957
Kauppiaskatu 11: Maamiesten kauppatalo, Väinö Toivio, 1926-1927
Barcarola-veistos, Kauppiaskadun ja Yliopistonkadun kulma, Ukri Merikanto, 1991
Kauppiaskatu 14: Puolalan koulu
Kauppiaskatu 15 - Maariankatu 15: Asunto-osakeyhtiö Jupiter, Onni Kaisla, 1919-1921
Kauppiaskatu 17: Turun Suomalaisen Yhteiskoulun lukio
Kauppiaskatu 20: Asunto-osakeyhtiö Kauppiaskatu 20, Robert Lyly, 1926
Karl-Erik Taukar

Karl-Erik Taukar vuonna 2012.
Karl-Erik Taukar (s. 1. maaliskuuta 1989 Viljandi) on virolainen laulaja ja bassokitaristi. Hän tuli tunnetuksi Eesti otsib superstaarin eli Viron Idols-kilpailun viidennen tuotantokauden (2012) finalistina. Samoin hän esiintyi suositun virolaisen musiikkiohjelman Su nägu kõlab tuttavalt ensimmäisessä jaksossa 17. maaliskuuta 2013. Sittemmin hänestä tuli suosituimpia virolaisia artisteja.
Lapsuus ja koulutus

Taukar on kotoisin Viljandista, josta hän muutti Tallinnaan ala-asteen kolmannelle luokalle. Vasta tuolloin alkoi hänen musiikkiharrastuksensa, ensin poikakuorossa ja sitten 8. luokalla hän perusti yhtyeen kavereidensa kanssa. Taukarin äiti on laulunopettaja.
Lukion jälkeen Taukar aloitti Tarton yliopistossa journalistiikan opinnot, jotka jäivät vuonna 2013 kesken.
Joulukuussa 2012 Triin Niitoja & John4 -yhtye julkaisi ensisinglensä ”Põhjatuul”, jolla Taukar soittaa bassoa. Samoihin aikoihin käydyn Eesti otsib superstaari -kilpailun finaalin myötä ura lähti nopeaan nousuun. Taukarin oma soolokiertue käynnistyi naistenpäivän keikkasarjan (5.–10. maaliskuuta 2013) myötä yhdessä Koit Toomen ja Uku Suvisten kanssa.
Keväällä 2013 muodostettiin Elina Bornin yhtye, jossa kitaraa soitti Taavi Paomets, Karl-Erik Taukar bassoa, Stig Rästa koskettimia ja Hans Kurvits rumpuja. Kesällä 2013 käynnistyi Taukarin oma kesäkiertue. Kesän lopuksi 30. elokuuta julkaistiin Taukarin ensisingle ”Seitsme tuule poole”, joka päätyi heti viikoiksi soittolistojen kärkeen.
Palkinnot

Taukar valittiin Raadio 2:n järjestämässä ”vuoden hitti” -gaalassa (Raadio 2 Aastahitt 2013) gaalassa ”Vuoden tulokkaaksi”. Samalla hänen debyyttisinglensä ”Seitsme tuule poole” valittiin vuoden 2013 toiseksi parhaaksi hitiksi.
Seuraavana vuonna samassa gaalassa Taukarin molemmat singlet pääsivät top-10-listalle. ”Vastupandamatu” oli kolmas ja ”Kell Kuus” kymmenes.
Karl-Erik Taukar nimettiin vuonna 2015 Viron musiikkipalkintoehdokkaaksi viidessä sarjassa: vuoden albumi, vuoden debyyttialbumi, vuoden pop-albumi, vuoden miesartisti ja vuoden paras kappale, joista Taukar voitti vuoden miesartistin ja vuoden pop-albumin palkinnon.
Yksityiselämä

Karl-Erik Taukar seurustelee laulaja Kerli Kivilaanin kanssa.
Karhu-apteekin talo

Karhu-apteekin talo, Satakunnankatu 12
Karhu-apteekin talo (Asunto-Osakeyhtiö Satakunnankatu 12) on Tampereella Satakunnankatu 12:ta sijaitseva punatiilinen, vuonna 1929 valmistunut asuinkerrostalo, jonka suunnitteli 1928 arkkitehti ja rakennusinsinööri Veikko Kallio. Talon Satakunnankadun puoleisessa siivessä on neljä asuinkerrosta ja liiketilakerros, Aleksanterinkadun puoleisessa siivessä taas kuusi asuinkerrosta ja liiketilakerros. Aleksanterinkadun ja Satakunnankadun kulmatorni on kahdeksankerroksinen. Talo edustaa lähinnä 1920-luvun klassisismia. Nimensä talo sai pohjakerroksessa toimineesta Karhu-apteekista.
Taloa kuvattiin sen rakentamisvaiheessa ja vielä 1930-luvulla "pilvenpiirtäjäksi". Veikko Kalliolla oli talon 8-kerroksisessa torniosassa asuinhuoneisto kahdessa ylimmässä kerroksessa, huoneistossa asui hänen jälkeensä muun muassa kondiittori Jussi Linkosuo.
Karhu-apteekki avattiin talon pohjakerroksessa 30. huhtikuuta 1929, apteekkarina toimi silloin Toivo Skogster. Apteekki toimi talossa 1990-luvulle saakka. Talvisodan aikana talon Satakunnankadun puoleiselle ullakolle putosi 20. tammikuuta 1940 palopommi vaurioittaen ullakkokerrosta.
Kathleen Quinlan

| Kathleen Quinlan |
| --- | --- |
 Kathleen Quinlan vuonna 1975.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1954 (ikä 69) Pasadena, Kalifornia, Yhdysvallat
Puoliso:  Bruce Abbott (1994–)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1972–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kathleen Denise Quinlan (s. 19. marraskuuta 1954 Pasadena, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän sai parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden roolistaan elokuvassa Apollo 13 (1995). Elokuvasta En luvannut sinulle ruusutarhaa (1977) Quinlan sai parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkuuden.
Quinlan on näytellyt myös muun muassa elokuvissa Kaappaus Bermudan kolmiossa (1977), Ikuisesti sinun (1979), The Runner Stumbles (1979), Sunset (1988), Claran sydän (1988), The Doors (1991) ja Breach (2007). Hän on myös näytellyt televisiosarjassa Pako sarjan neljännellä tuotantokaudella.
Juhana Yrjö III

| Juhana Yrjö III |
| --- | --- |
 Juhana Yrjö III, J. A. Bottschildin maalaamasta muotokuvasta.
Saksin vaaliruhtinas
Valtakausi:  22. elokuuta 1680 – 12. syyskuuta 1691
Edeltäjä:  Juhana Yrjö II
Seuraaja:  Juhana Yrjö IV

Syntynyt:  20. kesäkuuta 1647 Dresden
Kuollut:  12. syyskuuta 1691 (44 vuotta) Tübingen
Puoliso:  Anna Sofia
Lapset:  Juhana Yrjö IV August II Väkevä
Suku:  Wettin
Isä:  Juhana Yrjö II
Äiti:  Magdalene Sibylle
Uskonto:  luterilainen
Juhana Yrjö III (saks. Johann Georg III; 20. kesäkuuta 1647 Dresden – 12. syyskuuta 1691 Tübingen) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1680–1691.
Juhana Yrjö III oli vaaliruhtinas Juhana Yrjö II:n ainoa poika ja tuli isänsä seuraajaksi vuonna 1680. Hänet tunnettiin isänsä tapaan musiikin suosijana. Juhana Yrjö III perusti vuonna 1682 Saksin historian ensimmäisen vakinaisen armeijan ja liittyi seuraavana vuonna Ranskaa vastaan suunnattuun sotaliittoon. Suuressa Turkin sodassa hän oli yksi syyskuussa 1683 käydyn voitokkaan Wienin taistelun komentajista ja osoitti myös henkilökohtaista rohkeutta johtaessaan keisarillisen armeijan vasenta siipeä hyökkäyksessä turkkilaisia vastaan. Hän ei halunnut sen jälkeen osallistua keisari Leopold I:n sotaretkeen, mutta lähetti kuitenkin vuonna 1685 apujoukkoja Leopoldille. Ranskan armeijan hyökättyä yhdeksänvuotisessa sodassa vuonna 1688 Saksan alueelle Juhana Yrjö III:sta tuli yksi Saksan puolustuksen johtajista. Hän osallistui Lothringenin herttua Kaarle V:n alaisuudessa vuoden 1689 Mainzin piiritykseen. Vuonna 1691 Juhana Yrjöstä tehtiin koko keisarillisen armeijan ylipäällikkö, mutta hän ei ehtinyt saada paljoakaan aikaiseksi ennen kuin kuoli myöhemmin samana vuonna.
Juhana Yrjö III:n puoliso oli Tanskan kuningas Fredrik III:n tytär Anna Sofia. Heidän kahdesta pojastaan Juhana Yrjö IV:stä ja Fredrik Augustista tuli kummastakin vuorollaan Saksin vaaliruhtinaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juhana Yrjö III Wikimedia Commonsissa
Juhana Yrjö II

| Juhana Yrjö II |
| --- | --- |
 Juhana Yrjö II, Wolfgang Heimbachin maalaama muotokuva vuodelta 1678.
Saksin vaaliruhtinas
Valtakausi:  8. elokuuta 1656 – 22. elokuuta 1680
Edeltäjä:  Juhana Yrjö I
Seuraaja:  Juhana Yrjö III

Syntynyt:  31. toukokuuta 1613 Dresden
Kuollut:  22. elokuuta 1680 (67 vuotta) Freiberg
Puoliso:  Magdalene Sibylle
Lapset:  Juhana Yrjö III
Suku:  Wettin
Isä:  Juhana Yrjö I
Äiti:  Preussin Magdalene Sibylle
Uskonto:  luterilainen
Nimikirjoitus:  
Juhana Yrjö II (saks. Johann Georg II.; 31. toukokuuta 1613 Dresden – 22. elokuuta 1680 Freiberg) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1656–1680.
Juhana Yrjö II oli vaaliruhtinas Juhana Yrjö I:n vanhin poika ja tuli isänsä seuraajaksi vuonna 1656. Juhana Yrjö I oli testamentissaan määrännyt valtakuntansa jaettavaksi neljän poikansa kesken, ja Juhana Yrjö II solmi vuonna 1657 kolmen veljensä kanssa sopimuksen, jonka oli tarkoitus ennaltaehkäistä mahdolliset kiistat perintömaista. Vuonna 1664 hän solmi ystävälliset suhteet myös Ludvig XIV:n Ranskaan, mutta Saksissa vallinneen ranskalaisvastaisen mielialan vuoksi hän tasapainotteli ulkopolitiikassaan Ranskan ja Habsburg-keisarien välillä. Juhana Yrjö II keskittyi kuitenkin valtakaudellaan ensisijaisesti kulttuurielämän kehittämiseen ja ylellisen hovin ylläpitämiseen. Hän perusti Saksan ensimmäisen teatterin, kutsui hoviinsa ulkomaisia muusikoita, järjesti jatkuvasti erilaisia festivaaleja ja tapahtumia ja rakennutti pääkaupunkiinsa Dresdeniin näyttäviä rakennuksia. Suurten menojensa vuoksi hän joutui vuonna 1661 myöntämään säädyille aimpaa suuremman kontrollin budjettiasioihin, mistä muodostui pohja pysyvälle käytännölle Saksissa.
Juhana Yrjö II:n seuraajaksi tuli hänen ainoa poikansa Juhana Yrjö III.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juhana Yrjö II Wikimedia Commonsissa
Karhoinen

| Karhoinen |
| --- | --- |
Kaupunki:  Ikaalinen
Kaupunginosa nro:  12
Postinumero(t):  39530
Lähialueet:  Kilvakkala
Karhoinen on kaupunginosa ja kylä Ikaalisissa. Järjestysnumeroltaan se on Ikaalisten 12. kaupunginosa. Se sijaitsee noin 4 kilometrin päässä Ikaalisten keskustasta.