stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tiedemiehen mietteitä uskosta
Sisältö > Ihminen

Cantellin mukaan ihmisen ja muiden lajien eroa liioitellaan suuresti. Cantell näkee erot pikemminkin liukuvana sarjana pieniä aste-eroja. Ihmisen vaistot ohjaavat hänen arvelunsa mukaan toimintaa voimakkaammin kuin ihmiset itse yleensä tiedostavat. Omatunto on Cantellista voimakkaasti kulttuurin, kasvatuksen ja ympäristön muovaama. Sanoilla henki ja sielu on yritetty kuvata huonosti tunnettua ihmisaivojen toimintaa.
Kristinuskon historia on lyhyt verrattuna ihmisen kehityshistoriaan. Ihmisen esivanhemmat osasivat käyttää työkaluja ainakin 2,5 miljoonaa vuotta sitten, ja eräillä muillakin eläimillä on vastaava taito. Cantell kysyy, missä vaiheessa ihminen sai Jumalalta kuolemattoman sielun. Luonnontutkijana Cantell näkee ihmisen kehityksen vähäisten muutosten liukuvana sarjana. Ruumiista erillistä sielua tai henkeä ei hänestä ole olemassa. Ihmisen henkinen ja ruumiillinen puoli liittyvät saumattomasti toisiinsa. Kaikki ihmisaivojen toiminta on aineellista, vaikka sen toimintaa ei tunnetakaan alkeishiukkasten tasolla. Kaikki henkiseksi kutsuttu toiminta on hänen käsityksensä mukaan aineeseen kuuluvaa. Mitään aineesta riippumatonta hengen maailmaa hän ei näe olevan olemassa. Ruumiin ylösnouseminen on hänestä mieletön ajatus.
Kun kristinusko korostaa nöyryyttä ja vaatimattomuutta, tätä asennetta tarvittaisiin Cantellin mielestä erityisesti ihmisen suhtautumisessa luontoon. Maapallo ei ole mikään kaikkeuden keskus, ja ihminen on vain valtavan kokonaisuuden mitätön osanen. Raamattu on ihmisten kirjoittama kirja. Ajatus ihmisestä ”Jumalan kuvana” on ihmisaivoissa syntynyt toivekuvitelma. Cantellin mielestä tämä on järjetöntä ja kohtuutonta ihmisen itsensä ylentämistä koko muun elävän luonnon yläpuolelle. Luonnontieteilijänä hän kokee kristinuskon voimakkaan ihmiskeskeisyyden outona, vieraana ja vastenmielisenä.
Sisältö > Uskonto

Cantell arvelee, että alkeellisissa oloissa eläneiden entisaikojen ihmisten elämää painostivat varmaan erilaiset ahdistuksen ja pelon aiheet. Ympäröivän todellisuuden ilmiöt olivat outoja ja pelottavia. Luonnonilmiöihin ja elämänkulkuun liittyi suunnattomasti taikauskoa. Ihmisluontoon kuuluu, että vaikeallekin asialle täytyy yrittää löytää selitys. Jumalten palvonta ja lepyttäminen syntyivät näistä tarpeista. Kertyvä tieto on antanut ihmiskunnalle tarkemman käsityksen maapallosta ja sen ympäristöstä. Ihminen on oppinut ymmärtämään paremmin myös omaa mieltään ja sen pelkoja. Taikausko on väistynyt tiedon tieltä. Henkien ja jumalien määrä on vähentynyt. Selityksenä sille, että järki ei ole kokonaan syrjäyttänyt uskoa, on pohdittu mahdollisuutta, että uskonnosta olisi ehkä ollut evoluutiossa hyötyä. Ongelmissaan ja kaipuussaan parempaan elämään ihminen on luonut jumalan. Inhimilliset tarpeet ”pitävät hengissä kaikkia uskontoja lukemattomine versioineen ja keskenään riitelevine kuppikuntineen”.
Sisältö > Moraali

Cantellin oma havainto on, että suomalaiset uskovaiset ovat aivan samanlaisia kuin suomalaiset uskonnottomatkin. Hän kertoo saaneensa käsityksen, että monet uskovaiset pitävät mielessään itseään hieman uskonnottomia parempina. Monen uskovaisen suhtautumisessa toisiin ihmisiin on hienoisesti näkyvissä tietoinen tai tiedostamaton tunne omasta paremmuudesta. Nämä ovat henkilökohtaisia vaikutelmia, joiden Cantell toteaa voivan olla oikeita tai vääriä.
Cantell esittää, että evoluution kuluessa ihmisen perintötekijöihin on vähitellen varastoitunut hyödylliseksi osoittautunutta informaatiota, Jonkinlaisen yleiskäsitys inhimillisestä hyvästä ja pahasta saattaa hänen mielestään olla perintötekijöissämme. Tällainen informaatio voisi säilyä ja kehittyä, koska ihminen on ajatteleva laumaeläin ja koska tällaisen informaation avulla ihmiset ovat parhaiten tulleet toimeen keskenään. Niin sanottu omatunto on Cantellista kuitenkin vain suhteellinen, ja se voi antaa vain karkeita yleissääntöjä. Enemmän ohjeita siirtyy hänen käsityksensä mukaan kulttuurin välityksellä.
Sisältö > Jumala

Deistisen jumalakäsityksen ja täyden ateismin välinen ero on Cantellista mitätön. Panteistinen ajatus jumalasta jää hänen mielestään kovin epämääräiseksi. Cantell on samaa mieltä Arthur Schopenhauerin kanssa, että kyse on vain ”kohteliaasta ateismista”. Kolmas keskeinen vaihtoehto tässä yhteydessä on perinteisen teismin Jumala, joka loi kaikkeuden ja seuraa tarkasti kaikkia sen tapahtumia.
Monet ajattelijat ovat pyrkineet todistamaan Jumalan olemassaolon, mutta tällainen toiminta ei Cantellista ole johtanut mihinkään. Jos Jumala on olemassa, miksi hän ei ole antanut tietoa itsestään, Cantell kysyy. Usko Jumalaan perustuu hänestä vain henkilökohtaiseen kokemukseen.
Sisältö > Jeesus

Käytännöllisesti katsoen kaikki käsitykset Jeesuksesta perustuvat Raamattuun. Evankeliumien kirjoittajista tiedetään hyvin vähän. Uusi testamentti on Cantellista tiedonlähteensä ristiriitainen. Cantell toteaa, että hänen tietonsa eivät riitä erottelemaan Jeesuksen sanomisista niitä, jotka olivat siihen aikaan uusia, niistä, joita oli esitetty jo ennen hänen aikaansa.
Tutkijat ovat pyrkineet etsimään olennaisimmat asiat Jeesuksen puheista. Cantell epäilee, kuinka luotettavasti Jeesuksen opetusten esitykset kuvaavat Jeesuksen omaa sanomaa. Monet Uuden testamentin esittämät Jeesuksen ajatukset ovat Cantellista epämääräisiä ja vaikeaselkoisia. Hän on kuullut lukuisia saarnoja koskien tarinaa Martasta ja Mariasta, mutta ei ole koskaan kuullut arvosteltavan Jeesuksen Cantellin mielestä epäreilua ja kehnoa toimintaa sen yhteydessä. Vuorisaarnan ohjeet ovat Cantellista liian kärjistettyjä yksilöiden ja yhteisöjen suhteiden perustaksi.
Sisältö > Helvetti

Cantell toteaa erityisesti ajatuksen helvetistä päästäneen ihmisen mielikuvituksen valloilleen. Hänen mielestään kirkon suhtautumisessa helvettiin paljastuu inhimillinen alhaisuus ja pahansuopuus. Helvetin tulella on ahdistettu ihmisiä tuhansien vuosien ajan. Sitä on käytetty uhkana, kostona ja vallankäytön välineenä. Helvetin yhteensopiminen kaikkihyvän ja kaikkivaltiaan Jumalan kanssa tuntuu hänestä mahdottomalta.
Ihmisten jakaminen taivaaseen ja helvettiin meneviin tuntuu Cantellista mielettömältä ja ihmisten oikeudenmukaisuuden tajua loukkaavalta. Ihmisten välillä on hänen havaintojensa mukaan vain aste-eroja, eikä hän katso tuntevansa täysin pahoja tai täysin hyviä ihmisiä. Cantellin mielestä helvettiajatuksen kautta on tehty ihmiskunnalle suunnatonta vahinkoa. Tämän vuoksi se pitäisi nopeasti poistaa kristinuskon opinkappaleista. Tämän hän toteaa vaikeaksi, koska helvettioppi perustuu Jeesuksen sanoihin Raamatussa. Jos helvetti otettaisiin pois, kristinuskosta putoaisi pois muitakin asioita.
Tiedonhankinnan prosessimalli

Tiedonhankinnan prosessimalli (engl. information search process) on yksi tiedonhankintatutkimuksen keskeisimmistä malleista, jonka on kehittänyt amerikkalainen Carol C. Kuhlthau. Malli pohjautuu 1980-luvun alkupuolella aloitettuihin empiirisiin tutkimuksiin, joiden kohteina oli lähinnä opiskelijoita. Myöhemmin on tutkittu myös muita ryhmiä. Kuhlthaun tutkimukset olivat ensimmäisiä, joissa otettiin huomioon tiedollisten ja toiminnallisten näkökohtien lisäksi myös tiedonhankkijan tuntemukset. Tiedonhankinnan prosessimallin mukaan tiedonhankintaprosessi koostuu kuudesta vaiheesta, joihin liittyy tiettyjä ajatuksia, tunteita ja toimintoja. Mallille on keskeistä käsitys siitä, että epävarmuus lisääntyy ja vähenee tiedonhankintaprosessin kuluessa.
Tiedonhankintaprosessin vaiheet

Tiedonhankinnan prosessimalli pohjautuu John Deweyn, George Kellyn ja Jerome Brunerin käsityksiin oppimisesta vaiheittaisena konstruktioprosessina, jonka kuluessa henkilö sovittaa uuden informaation aikaisempiin käsityksiinsä. Henkilö kokee epäilyn ja hämmennyksen tunteita kohdatessaan aikaisempiin käsityksiinsä sopimatonta informaatiota. Se voi johtaa joko uuden informaation torjumiseen tai aiempien konstruktioiden muuttumiseen eli oppimiseen. Myös tiedonhankinnan prosessimallissa tiedonhankinta käsitetään konstruktioprosessina, joka alkaa epävarmuuden tunteesta.
Tiedonhankinnan prosessimalli kuvailee henkilön kokemuksia hänen hankkiessaan tietoa sellaista monimutkaista tehtävää varten, joka vaatii huomattavasti konstruktiota ja oppimista. Malli kuvailee tiedonhankintaprosessia sarjana ajatuksia, tunteita ja toimintoja. Alkuvaiheen epäselvät ja jäsentymättömät ajatukset selkiytyvät prosessin kuluessa. Ahdistuneisuuden ja epäilyksen tunteet vaihtuvat itsevarmuudeksi. Toiminnan tasolla henkilö etsii prosessin alkuvaiheissa aiheeseen yleisesti liittyvää informaatiota ja myöhemmissä vaiheissa nimenomaan täsmennettyyn aiheeseensa olennaista informaatiota. Henkilökohtaisen näkökulman muotoilu aiheeseen on ratkaiseva vaihe tiedonhankintaprosessissa. Siinä vaiheessa tunteet muuttuvat epävarmoista itsevarmoiksi, ajatukset muuttuvat jäsentymättömistä selkeämmiksi ja kiinnostus lisääntyy. Malli jakaa tiedonhankinnan kuuteen vaiheeseen, jotka ovat aloitus, aiheen valinta, tunnustelu, muotoilu, informaation keruu ja tulosten esittäminen.
Tiedonhankintaprosessin vaiheet > Aloitus

Aloitusvaiheessa henkilö tunnistaa tarvitsevansa tietoa tai ymmärrystä tehtävän suorittamiseksi. Tässä vaiheessa tehtävää koskevat ajatukset ovat jäsentymättömiä. Henkilö pohtii ongelmaa, yrittää ymmärtää tehtävää ja suhteuttaa sen aikaisempiin kokemuksiin. Hän tuntee epävarmuutta ja ahdistuneisuutta ajatellessaan edessä olevaa tehtävää. Hän saattaa keskustella muiden kanssa mahdollisista aiheista ja lähestymistavoista.
Tiedonhankintaprosessin vaiheet > Aiheen valinta

Toisessa, aiheenvalinnan vaiheessa henkilö tunnistaa ja valitsee yleisaiheen tutkittavaksi ja lähestymistavan sen käsittelyyn. Usein tuntemukset muuttuvat epävarmuudesta optimistisemmiksi, kun valinta on tehty. Henkilö punnitsee mahdollisia aiheita tehtävän vaatimuksien, käytettävissä olevan ajan, henkilökohtaisen kiinnostuksen ja saatavissa olevan informaation suhteen. Hän saattaa keskustella toisten kanssa tai hakea alustavasti tietoa ja silmäillä sitten tuloksia saadakseen yleiskäsityksen vaihtoehtoisista aiheista. Jollei hän jostain syystä pysty tekemään valintaa, ahdistuneisuuden tunteet luultavasti lisääntyvät, kunnes valinta on tehty.
Tiedonhankintaprosessin vaiheet > Tunnustelu

Kolmannessa, tunnustelun vaiheessa hämmennyksen, epävarmuuden ja epäilyksen tunteet yleensä lisääntyvät. Tässä vaiheessa henkilö pyrkii ymmärtämään aihetta paremmin voidakseen muodostaa siihen oman näkökulman. Hän etsii informaatiota aiheesta ja suhteuttaa uuden informaation aikaisempiin tietoihinsa. Tässä vaiheessa löydetty informaatio ei useinkaan sovi yhteen aikaisempien käsityksien kanssa ja tuntuu epäjohdonmukaiselta. Tilanne voi tuntua pelottavalta, ja henkilö saattaa jopa lopettaa tiedonhankinnan. Tunnustelun vaihe on prosessin vaikein vaihe, sillä löydetty informaatio voi lisätä epävarmuutta.
Tiedonhankintaprosessin vaiheet > Muotoilu

Neljäs, tehtävän tai teeman muotoilun vaihe, on käänteentekevä prosessissa. Epävarmuuden tuntemukset vähenevät ja itsevarmuus lisääntyy. Henkilö pyrkii tunnistamaan ja valitsemaan ideoita informaatiosta voidakseen muodostaa henkilökohtaisen näkökulman tehtävään.
Tiedonhankintaprosessin vaiheet > Informaation keruu

Viidennessä vaiheessa kerätään täsmennettyyn aiheeseen liittyvää informaatiota. Ajatukset liikkuvat täsmennetyn aiheen määrittämisessä ja tukemisessa. Henkilö pyrkii valitsemaan nimenomaan täsmennettyyn aiheeseen olennaista informaatiota, sillä tehtävän muotoilun jälkeen yleistieto aiheesta ei ole enää relevanttia. Nyt hän pystyy täsmentämään olennaisen tiedon tarpeensa käyttäessään tiedonhakujärjestelmää tai pyytäessään apua tietopalvelun henkilökunnalta, jolloin hän voi hakea kattavasti tietoa saatavilla olevista resursseista. Epävarmuuden tunne vähenee, itsevarmuus lisääntyy yhä, ja kiinnostus tehtävää kohtaan syvenee.
Tiedonhankintaprosessin vaiheet > Tulosten esittäminen

Kuudennessa eli viimeisessä vaiheessa tulokset voidaan esittää kirjallisesti tai suullisesti. Henkilö kokee yleensä helpotusta. Hän on tyytyväinen, jos tiedonhankinta on sujunut hyvin, ja pettynyt, jollei ole. Hän pyrkii saattamaan tiedonhankinnan loppuun ja valmistautuu esittämään tai muuten käyttämään saamiaan tuloksia. Hän saattaa vielä varmistaa, onko jokin informaatio jäänyt huomaamatta.
Poikkeuksia prosessin etenemisessä

Tiedonhankinta ei aina etene tasaisesti epävarmuudesta ymmärrykseen, vaan eri vaiheet saattavat toistua. Kun jostain asiasta saadaan selkeämpi käsitys, se voi herättää lisäkysymyksiä, jolloin tiedonhankintaprosessi alkaa uudelleen aloitusvaiheesta. Tunnustelun vaiheen läpikäyminen auttaa tehtävän tai teeman muotoilussa. Usein tiedonhankkijat kuitenkin yrittävät siirtyä aiheenvalinnan vaiheesta suoraan informaation keruun vaiheeseen. Tällöin heille ei ole muodostunut tehtävään henkilökohtaista näkökulmaa, joka antaisi suunnan tiedonhankinnalle.
Kokemus vaikuttaa henkilön tekemiin päätöksiin ja valintoihin koko tiedonhankintaprosessin ajan. Hän kokee prosessin vaiheet eri tavalla riippuen siitä, kuinka paljon hän tietää ongelmasta ja kuinka paljon konstruktiota tiedonhankinnan aikana joudutaan tekemään. Rutiininomaisemmissa tehtävissä, joissa tarkoituksena on vastata yksinkertaiseen kysymykseen, ihmiset eivät yleensä koe vaiheita tiedonhankinnassaan. Monimutkaisemmissa tehtävissä, joissa tavoitteeseen pääsy vaatii huomattavaa määrää konstruktiota ja oppimista, ihmiset yleensä kokevat tiedonhankinnan prosessimallin kuvaileman prosessin.
Epävarmuuden periaate

Tiedonhankinnan prosessimallin lähtökohtana on ”epävarmuuden periaate”. Mallin mukaan tiedonhankinta on konstruktioprosessi, joka lähtee liikkeelle henkilön kokemasta epävarmuuden tilasta. Epävarmuus on tiedollinen tila, joka yleensä aiheuttaa ahdistuneisuuden ja epävarmuuden tuntemuksia.  Tiedonhankintaprosessin alkuvaiheissa voidaan tuntea epävarmuutta ja ahdistusta, joka yhdistyy jäsentymättömiin ajatuksiin aiheesta tai kysymyksestä. Kun tiedolliset tilat muuttuvat selvemmiksi ajatuksiksi, myös tuntemukset muuttuvat itsevarmemmiksi. Ymmärryksen puutteen aiheuttama epävarmuus saa tiedonhankintaprosessin liikkeelle.
Tiedonhankintaa voi kuvata matkana, joka alkaa epävarmuudesta ja päättyy joko ymmärryksen kasvuun tai pahimmassa tapauksessa epätietoisuuden lisääntymiseen. Epävarmuus sekä lisääntyy että vähenee tiedonhankintaprosessin kuluessa. Ennen muotoilun vaihetta epävarmuus yleensä lisääntyy henkilön saadessa uutta, epäjohdonmukaista informaatiota, joka vaatii konstruktiota ja tulkintaa. Epävarmuus on luonnollinen osa tiedonhankintaprosessia. Jollei henkilö osaa odottaa epävarmuutta ja varsinkin sen lisääntymistä, ahdistuneisuuden tuntemukset saattavat lisääntyä. Epävarmuuden lisääntyminen osoittaa kohdan, jossa informaation välittäjät ja järjestelmien suunnittelijat voivat tulla väliin ja tarjota apua.
Mallin arviointia

Ennen Kuhlthaun tutkimuksia harva ymmärsi, että tiedonhankkijan tunteilla voisi olla merkitystä tiedonhankintatutkimuksessa ja tiedonhankkijan käyttäytymisen ymmärtämisessä. Aikaisemmissa tutkimuksissa tiedonhankintaa pidettiin järjestelmällisenä ja rationaalisena toimintana. Tutkijoille oli uutta, että tiedon saaminen voi itse asiassa lisätä epävarmuutta. Tiedonhankinnan prosessimallissa epävarmuutta pidetään luonnollisena ja välttämättömänä osana prosessia. Jos epävarmuus ymmärretään merkkinä innovaation ja luovuuden alkamisesta, kirjasto- ja informaatiopalvelun päämääränä ei enää pidetä vain epävarmuuden vähentämistä, vaan käyttäjän konstruktioprosessin tukemista. Lisääntynyt epävarmuus tiedonhankintaprosessissa näyttää kohdan, jossa opettajat, informaatikot ja muut informaation välittäjät voivat tulla apuun. Juuri tässä kohdassa tiedonhankkijat hyötyvät avusta ja neuvoista, kun taas prosessin jossain toisessa kohdassa apu olisi tarpeetonta ja se voitaisiin kokea häiritsevänä.
Tiedonhankinnan prosessimalli kehitettiin 1980-luvulla, ja sitä jalostettiin edelleen 1990-luvulla. Sen jälkeen mallia on hyödynnetty monissa empiirisissä tutkimuksissa. Mallia on sovellettu oppimisympäristöjen ja työpaikkojen tiedonhankinnan tutkimuksissa. Vaikka tutkimuksissa on tullut esiin eroavaisuuksia tiedonhankkijoiden käyttäytymisessä, mallin on todettu pätevän edelleen myös uusissa teknologisissa ympäristöissä.
Itse asiassa jotkut mallin esittämistä tiedonhankinnan ongelmista saattavat jopa pahentua, kun tietoa haetaan Internetistä. Tutkimuksissa on todettu, että helposti saatavissa oleva tieto on muuttanut opiskelijoiden käsityksiä tiedonhankinnan prosessista. He odottavat löytävänsä tiedon nopeasti ja vaivattomasti ja valitsevat työnsä aiheen sen perusteella, mistä arvioivat saavansa tietoa helposti. Ongelmia ja esteitä kohdatessaan he hämmentyvät ja turhautuvat. He keskittyvät usein pelkästään lopputuotteeseen ja saattavat välttää oppimiselle tärkeät tunnustelun ja muotoilun vaiheet, joissa heidän oma ymmärryksensä aiheesta syventyisi. Jos heille kerrotaan tiedonhankinnan prosessista ja siitä, että tehtävän tai teeman muotoilu on tarpeen, he käyvät läpi myös muotoilua edeltävät vaiheet ja heidän ahdistuneisuutensa vähenee.
Ryhmien tiedonhankintaa tarkastelevissa tutkimuksissa on todettu, että mallissa ei kiinnitetä tarpeeksi huomiota tiedonhankintatilanteen kontekstin tai tilanteen vaikutukseen ja että yhteistoiminnallinen tiedonhankinta ei täysin noudata tiedonhankinnan prosessimallia. Näissä tutkimuksissa saadut tulokset eivät tukeneet tiedonhankinnan prosessinmallin oletuksia, sillä ryhmän jäsenten tuntemukset eivät aina muuttuneet myönteisemmiksi prosessin edetessä. On ehdotettu tiedonhankinnan prosessimallin laajentamista siten, että otettaisiin huomioon myös sosiaalisten ja kontekstitekijöiden vaikutus henkilön informaatiokäyttäytymiseen.
Aiheesta muualla

Isbell, D & Kammerlocher, L: Implementing Kuhlthau: A New Model for Library and Reference Instruction. Reference Services Review, Fall/Winter 1998, s. 33–44.
Kuhlthau, C: Inside the Search Process: Information Seeking from the User’s Perspective. Journal of the American Society for Information Science, 1991, 42 (5), s. 361–371.
Kuhlthau, C: Information Search Process (ISP) Model. Encyclopedia of Library and Information Sciences, Third Edition 2010, 1: 1, s. 2586-2591.
Kuhlthau, C: Learning in digital libraries: An information search process approach. Library Trends, 1997, 45 (4), s. 708–724.
Shannon, D: Kuhlthau’s Information Search Process. School Library Media Activities Monthly, Vol. 19, no. 2, October 2002, s. 19–23.
Rally-Sport

| Rally-Sport |
| --- | --- |
 Kuvakaappaus pelitilanteesta
Kehittäjä:  Jukka Jäkälä
Julkaistu:  1996
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  MS-DOS
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Rally-Sport on suomalaisen Jukka Jäkälän kehittämä ajopeli, joka julkaistiin MS-DOS-käyttöjärjestelmälle vuonna 1996 shareware-julkaisuna. Pelistä on saatavilla rajoitettu demoversio. Kokoversio sisältää kahdeksan eri autoa, 15 kenttää, lukuisia bugikorjauksia sekä mahdollisuuden pelata peliä myös moninpelinä. Alkuperäisessä demoversiossa on ainoastaan yksinpeli, jossa voi harjoitteluajon lisäksi kisata tekoälyä vastaan.
Rally-Sport on grafiikoiltaan kolmiulotteinen ja kuvattu vaakatasossa yläviistosta. Kamera seuraa pelaajan autoa ikään kuin katsomosta kiinteästä kuvakulmasta. Radasta näkyy kerrallaan vain pieni osa: taivallettu rata pimenee ja edessä avautuva rata tulee pimeydestä esiin. Ajomallinnuksen osalta peli on realistinen ja autot reagoivat erilaisiin tienpintoihin sekä radan korkeuseroihin.
Pelin mukana ei tule työkaluja uuden sisällön luomiseen, mutta kolmas osapuoli on sittemmin julkaissut peliin rataeditorin.
Aiheesta muualla

Pelin arvostelu Suomipelit.fi sivustolla (The Internet Archive)
Tietotekniikka

Zuse Z3 Deutsches Museumissa Münchenissä. Zuse Z3 on ensimmäinen ohjelmoitava tietokone.
Tietotekniikka tai informaatiotekniikka (IT) tarkoittaa tietokoneiden ja digitaalisen tietoliikenteen avulla tehtävää tietojen muokkaamista, tallennusta ja hakua. Tietokonejärjestelmä on toiminnallinen kokonaisuus, joka sisältää itse tietokoneen laitteiston lisäksi ohjelmiston ja oheislaitteet, joita tarvitaan tietojen välittämiseen ja tallentamiseen ihmiselle tai toisille tietokoneille.
Aiemmin asiaan on viitattu myös termillä automaattinen tietojenkäsittely (ATK).
Eräissä suomenkielisissä yhteyksissä tietotekniikkaan viitataan tieto- ja viestintäteknologiaa tarkoittavalla englanninkielisellä lyhenteellä ICT (information and communication technology, suomeksi tieto- ja viestintätekniikka). Näistä varsinkin jälkimmäisen käyttö on viime vuosinamilloin? yleistynyt nopeasti erityisesti talouselämässä.
Termi informaatiotekniikka on peräisin vuodelta 1958 Harvard Business Reviewin artikkelista.
Tietotekniikan historiaa

Tietotekniikan varhaishistoria on tietokoneiden ja tietokonetekniikan historiaa.
Tietokonetekniikka alkoi 1880-luvulla reikäkorteista ja reikäkorttikoneista. Ensimmäinen käyttökohde oli Yhdysvaltain vuoden 1890 väestönlaskenta. 1940-luvulla kehitettiin päättelyitä ja laskutehtäviä suorittavia laskukoneita. Ne oli tehty toimimaan ennen transistorien aikakautta elektroniputkilla tai releillä. Myöhempi kehitys johti mikropiirien ja mikroprosessorien kehittämiseen.
Informaatioteknologia elinkeinoelämässä > Sisältöyritykset ja digitaalinen media

Yritykset jotka osallistuvat erilaisten massakulutukseen tarkoitettujen sisältöjen (massamedia) tuottamiseen ja jakeluun ovat tietotekniikan soveltajina, mutta myös sen kehityksen kohteina, erityisasemassa. Näitä ovat ennen muuta mediatalot, jotka tyypillisesti toimivat useiden eri medioiden alueella (kustannustoiminta, sanomalehdet, aikakauslehdet, televisio, radio, Internet), mutta myös esimerkiksi elokuvien ja äänilevyjen tuottajat.
Näitä kaikkia sisällön muotoja yhdistää se, että ne vallan hyvin voidaan esittää tietotekniikan hallitsemassa muodossa digitaalisena mediana. Näin muodoin niitä voi myös luoda ja muokata tietokoneilla, jaella Internetissä ja ennen muuta niistä voidaan tehdä rajattomasti kopioita joiden laatu vastaa täydellisesti alkuperäistä kappaletta - toisin kuin esimerkiksi valokopiot tai äänikasettien kopiot.
Sisältöyrityksille tämä on sekä suuri mahdollisuus että suuri uhka.
Mahdollisuudet ovat mittavat. Tietotekniikan avulla sisällön tuottamisen ja varsinkin jakelun kustannuksia voidaan laskea ja sille voidaan saavuttaa suurempi yleisö. Sisältö voidaan kohdentaa tarkemmin kullekin kuluttajalle ja tätä kautta kohentaa tämän siitä saamaa käyttäjäkokemusta. Sisältöön voidaan liittää erilaisia oheispalveluja jotka nostavat edelleen kuluttajan saamaa lisäarvoa ja myös kiinnittävät hänet tiukemmin juuri tällaisen sisällön kuluttajaksi. Olennaisesti sama sisältö voidaan tietotekniikkaa soveltaen tuottaa eri muodoissa eri jakelukanaviin, ja näin pidentää sen elinkaarta markkinoilla (esimerkiksi elokuvien elinkaari teatteri – DVD – maksutelevisio – julkinen televisio). Nämä kaikki mahdollisuudet ovatkin ainakin osin toteutuneet ns. uusmedian yritysten kohdalla, kuten WWW:n portaaliyritykset tai Applen menestynyt iTunes-palvelu.
Näiden mahdollisuuksien kääntöpuolena ovat uhat, jotka koskettavat varsinkin ns. traditionaalisen massamedian tuottajia. Kaikki median muodot kilpailevat kuluttajien huomiosta ja ajasta; se aika, joka kulutetaan vaikkapa Internet-selailuun on poissa lehtien lukemisesta ja television katsomisesta, ja laskee näiden medioiden mainosten arvoa. Niinpä kaikki mediatalot ovatkin katsoneet aiheelliseksi toimintansa laajentamisen myös uusmedian alueelle. Tällöin kuitenkin uhkana on kannibalismi: uudet sisältötuotteet syövät vanhat. Huolen aiheisiin kuuluu myös piratismi, joka kaihertaa varsinkin äänilevy- ja elokuvatuottajia.