Aleksandr Veltman
Suku ja koulutus, virkaura

Aleksandr Veltman syntyi ruotsalaiseen, myös saksalaisia haaroja edustavaan Veldmanov-aatelissukuun. Hänen isoisänsä Teodor Veldmanov asui Tallinnassa. Isä Tomas Veldmanov (k. 1821) otti vuonna 1787 Venäjän kansalaisuuden, häntä kutsuttiin Foma Fjodorovitšiksi ja hän lähti pois isänsä luota. Tämän teon vuoksi hän jäi perinnöttä, minkä jälkeen hänestä tuli ylivääpeli Tallinnan provinssin vakituiseen joukko-osastoon.
Äiti Maria Petrovna Kolpanitševa (k. 1816) oli hovimiehen tytär. Veltmanin vanhemmat menivät naimisiin vuoden 1799 lopulla, Alexandr oli heidän ensimmäinen lapsensa. Veltmaneilla oli myös pojat Nikolai (1805-1818) ja Vasili (1814-1832) sekä tytär Elizabeth (s. 1810). Isänsä kuolemasta vuonna 1821 Aleksandr Veltmanin armeijan palveluksesta poisjäämiseen vuonna 1831 asti alaikäistä Jelizavetaa ja Vasilia kasvattivat heidän sukulaisensa Fjodor Ivanovitš ja Avdotja Mihailovna Jevreinov, joille kirjailija omisti tarinansa "Karkaisija" (ven. Беглец).
Aleksandrin syntyessä hänen isänsä palveli Pietarin sotilasjoukkueessa, jonka jälkeen hän jätti asepalveluksen. Vuonna 1800 nimineuvos Foma (Tomas) Veldman nimitettiin poliisikapteeniksi Totmaan, jossa perhe asui lähes kolme vuotta. Vuonna 1803 perheen pää nimitettiin asuntoretkikunnan komissaariksi (ven. комиссаром квартирной экспедиции), ja perhe muutti Moskovaan.
Veldmanit elivät kurjissa oloissa, heidän esikoisensa opiskeli 8-vuotiaasta lähtien köyhille tarkoitetuissa Pleskon ja Heidenin luterilaisissa sisäoppilaitoksissa. Vuonna 1811 hän onnistui saamaan paikan Moskovan yliopistossa sijaitsevasta aatelispoikien sisäoppilaitoksesta, mutta vuoden 1812 sota keskeytti opetuksen. Paetessaan ranskalaisten polttamasta Moskovasta Kostromaan Veltmanin perheen koko omaisuus tuhoutui. Äitinsä kuoleman jälkeen vuonna 1816 Aleksandr määrättiin Moskovan kolonnien johtajien (Korpus kolonnovozhatykh) kouluun. Perheen taloudellinen tilanne oli niin katastrofaalinen, että 17-vuotias nuori mies kirjoitti oppikirjan "Aritmetiikan alkeet" tukeakseen perhettään sen myynnistä saaduilla tuloilla. Marraskuussa 1817 Aleksandr päätti koulunsa aliupseerina.
Veltman palveli 12 vuotta Bessarabiassa toporafisen tiedustelun parissa. Hän erosi palveluksesta everstinä vuonna 1831 ja asettui Moskovaan. Hän toimi erilaisten kirjallisten aikakauslehtien toimittajana, ilman kunnollista toimeentuloa. Vuonna 1833 Veltmanista tuli Venäläisen kirjallisuuden ystävien seuran jäsen, vuonna 1836 Venäjän historian ja muinaisten esineiden seuran jäsen ja vuonna 1839 Odessan historian ja antiikkiseuran jäsen. Veltman työskenteli Kremlin asehuoneessa apulaisjohtajana vuodesta 1842 ja toimi Mihail Zagoskin kuoleman jälkeen vuosina 1852–1870 sen johtajana, mikä takasi hyvän toimeentulon, työsuhdeasunnon sekä hovineuvoksen arvon. Veltman nimitettiin Pietarin keisarillisen tiedeakatemian kirjejäseneksi vuonna 1854 ja kirjeenvaihtajajäseneksi vuonna 1861.
Vuonna 1845 hänet nimitettiin Venäjän valtion muinaisten julkaisukomitean jäseneksi, jossa hän vastasi hallinnollisesta ja taiteellisesta osasta, ja hänestä tuli myös tekstinkirjoittaja kolmelle osastolle kuudesta. Vuonna 1869 hänestä tuli Venäjän arkeologisen seuran täysjäsen.