stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Renault 16

Renault 16 TS
Renault 16 on suurikokoinen, omana aikanaan epätavallisella hatchback-korilla varustettu perheauto, jota ranskalainen Renault valmisti vuosina 1965–1980 Le Havressa yhteensä 1 845 959 kappaletta. Eurooppalaisista autotoimittajista koostuva tuomaristo äänesti sen Euroopan Vuoden autoksi vuonna 1966.
Facelift-mallin Renault 16.
Auto myi hyvin suurimmassa osassa Eurooppaa ja sai kehuja tilavista ja mukavista sisätiloistaan. Se kallisteli kaarteissa lähes pienempien Renaultien tapaan, mutta ajotuntuma oli erittäin hyvä. Erillis­vääntösauva­jousitus ja etupään kolmiotukivarret nielivät epätasaisuudet tehokkaasti, joten matkanopeudet olivat melko korkeita, erityisesti vuonna 1968 markkinoille tulleella TS-mallilla. Sen varustelu oli hintaan nähden hyvä. Aluksi Renault myi 16-mallia ainoastaan 1,5-litraisella alumiinilohkoisella bensiinimoottorilla GL-varustein. Vuonna 1970 tuli 1,6-litrainen TL. Vuonna 1969 Renault 16 -malli sai automaattivaihteiston, jonka huippunopeus oli 142 km/h (TA) tai 165 km/h (TS). Huippumalli oli TX, joka esiteltiin 1973 ja jossa oli viisivaihteinen tai vaihtoehtoisesti automaattinen vaihteisto. Varusteluun kuuluivat sähköikkunat ja keskuslukitus, molemmat ennennäkemättömiä varusteita eurooppalaisessa perheautossa.
Renault 16:n tuotanto jatkui vuoteen 1979 asti, jolloin sen korvasi heikommin menestynyt isompi Renault 20. Vielä silloinkin lähes 15 vuotta vanha automalli oli yhä yksi suosituimmista Euroopassa myydyistä perheautoista.
Renault 16:n tuotannon päättymisen aikaan useimmilla eurooppalaisilla valmistajilla oli vähintään yksi hatchback myynnissä. Samaan aikaan Renault'lla oli myynnissä kuusi hatchback-mallia: R4, R5, R6, R14, R20 ja R30.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Renault 16 Wikimedia Commonsissa
Renault-mallit
| --- | --- |
Nykyiset:  Alaskan | Arkana | Austral | Captur | Kiger | Kwid | Triber | Twingo | Clio | Duster | Sandero | Mégane | Kangoo | Scénic | Taliant | Talisman | Espace | Koleos
Numeraaliset:  3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 25 | 30
Nimelliset:  Alliance/Encore | Fluence | Fuego | Kadjar | Medallion | Safrane | Premier | Torino | Rodeo | Avantime
Toisen maailmansodan jälkeiset:  4CV | Caravelle | Colorale | Dauphine | Dauphinoise | Floride | Frégate | Ondine
Maailmansotien väliset:  Celtaquatre | Juvaquatre | Nervastella | Primaquatre | Reinastella | Viva Grand Sport | Vivaquatre | Vivasix
Ensimmäistä maailmansotaa edeltävät:  10CV | 12CV | 35CV | 40CV | 50CV / 50/60CV | A | AG/AG-1 | B | C | D | E | G/H/J | L/M | N(a)/N(b)/S | N(c)/Q/U(a/e) | R/T | U | AS/V | X/X-1 | Y
Alpine–Renault:  A106 | A108 | A110 | A305 | A310 | A610/GTA
Renault Sport:  Clio Renault Sport | Spider | Mégane Renault Sport | Clio V6 Renault Sport
Konseptit:  Alpine 210 RS | Altica | Argos | BRV | Espace F1 | EPURE | EVE | Egeus | Etoile Filante | Fiftie | Initiale | Koléos | Laguna | Mégane | Next | Racoon | Scénic | Talisman | VESTA 2 | Wind | Steppe
Paketti- ja kuorma-autot:  Estafette | Fourgonette | Kangoo | Express | Kerax | Magnum | Mascott | Master | Messenger | Midlum | Trafic | 50-sarja
Dacia-merkki:  Lodgy | Logan | Sandero | Duster | Dokker
Renault-Samsung Motors:  SM3 | SM5 | SM7
Unkarin europarlamenttivaalit 2014

Unkarin europarlamenttivaalit 2014 järjestettiin 25. toukokuuta 2014, ja ne olivat osa vuoden 2014 europarlamenttivaaleja koko unionin alueella. Vaaleissa valittiin 21 europarlamentaarikkoa kaudeksi 2014–2019.
Unkarin ansioritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Unkarin ansioritarikunta (unk. Magyar Érdemrend) on vuonna 1991 perustettu unkarilainen ritarikunta. Unkarissa tehtiin ritarikuntia koskeva lakiuudistus vuonna 2011. Mitalia myönnetään, yhdessä Unkarin ansioristin kanssa, tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista eri aloilla.
Ritarikunnassa on kaksi divisioonaa, toinen sotilaille, toinen siviileille, ja molemmissa on viisi luokkaa:
| Luokka | Sotilaat | Siviilit |
| --- | --- | --- |
Suurristi ketjulla: 
Suurristi: 
Komentaja tähdellä: 
Komentaja: 
Upseeri: 
Ritari:
Renault 12

Renault 12 Berline
Renault 12 Break (1975)
Renault 12 on keskikokoinen perheauto, jota valmisti Renault vuosina 1968–1980. Se oli saatavana sedanina (Berline) ja farmarina (Break). Sitä valmistettiin myös lisenssillä monissa maissa ympäri maailmaa aina 2000-luvun alkuun asti.
Ensimmäisinä vuosinaan 12 sai kehuja Euroopan lehdistöltä tilavien ja mukavien sisätilojensa, muotoilunsa, suorituskykynsä ja matalan polttoaineenkulutuksensa ansiosta. Toisaalta se menestyi huonommin amerikkalaisessa lehdistössä: testatessaan vuoden 1974 mallia, Road & Track -lehti moitti moottorin ”häiritsevää” ääntä, ja kutsui raskasta, tehostamatonta ohjausta ”vakavaksi suunnitteluvirheeksi”. Myös tuuletusjärjestelmälle annettiin heikot arvosanat.
Renault 12:n tuotanto ja myynti suurimmassa osassa Eurooppaa päättyi 1980, Mutta Renault'n tytäryhtiöt maailmanlaajuisesti jatkoivat tuotantoa.  Viimeinen R12 valmistui vuonna 2000 Turkissa, ja romanialainen autonvalmistaja Dacia valmisti R12-pohjaisia henkilöautoja vuoteen 2004 asti ja 12-pohjaista Dacia Gamma pick-up:ia marraskuuhun 2006 asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Renault 12 Wikimedia Commonsissa
Renault-mallit
| --- | --- |
Nykyiset:  Alaskan | Arkana | Austral | Captur | Kiger | Kwid | Triber | Twingo | Clio | Duster | Sandero | Mégane | Kangoo | Scénic | Taliant | Talisman | Espace | Koleos
Numeraaliset:  3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 25 | 30
Nimelliset:  Alliance/Encore | Fluence | Fuego | Kadjar | Medallion | Safrane | Premier | Torino | Rodeo | Avantime
Toisen maailmansodan jälkeiset:  4CV | Caravelle | Colorale | Dauphine | Dauphinoise | Floride | Frégate | Ondine
Maailmansotien väliset:  Celtaquatre | Juvaquatre | Nervastella | Primaquatre | Reinastella | Viva Grand Sport | Vivaquatre | Vivasix
Ensimmäistä maailmansotaa edeltävät:  10CV | 12CV | 35CV | 40CV | 50CV / 50/60CV | A | AG/AG-1 | B | C | D | E | G/H/J | L/M | N(a)/N(b)/S | N(c)/Q/U(a/e) | R/T | U | AS/V | X/X-1 | Y
Alpine–Renault:  A106 | A108 | A110 | A305 | A310 | A610/GTA
Renault Sport:  Clio Renault Sport | Spider | Mégane Renault Sport | Clio V6 Renault Sport
Konseptit:  Alpine 210 RS | Altica | Argos | BRV | Espace F1 | EPURE | EVE | Egeus | Etoile Filante | Fiftie | Initiale | Koléos | Laguna | Mégane | Next | Racoon | Scénic | Talisman | VESTA 2 | Wind | Steppe
Paketti- ja kuorma-autot:  Estafette | Fourgonette | Kangoo | Express | Kerax | Magnum | Mascott | Master | Messenger | Midlum | Trafic | 50-sarja
Dacia-merkki:  Lodgy | Logan | Sandero | Duster | Dokker
Renault-Samsung Motors:  SM3 | SM5 | SM7
Punk’d

| Punk’d |
| --- | --- |
Tyyli:  tositelevisio
Kestoaika:  30 minuuttia
Luoja(t):  Ashton Kutcher   Jason Goldberg
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   MTV  MTV
Esitetty:  15. huhtikuuta 2003 – 29. toukokuuta 2007 (Yhdysvalloissa)
Tuotantokausia:  11
Jaksoja:  94
Aiheesta muualla
IMDb
Punk’d on yhdysvaltalainen Piilokameraa muistuttava televisio-ohjelma, jossa julkisuuden henkilöitä yritetään huijata eri tavoin. Ashton Kutcherin juontamaa sarjaa esitettiin alun perin Music Television -kanavalla vuosina 2003–2007. Huijattujen julkisuuden henkilöiden joukossa ovat olleet muun muassa Serena Williams, Justin Timberlake, Zac Efron, Nicole Richie, Britney Spears ja Kim Kardashian. Suomessa sarjaa esitti Kutonen ja MTV Fin.[lähde? ]
Viiden vuoden tauon jälkeen ohjelmasta tuotettiin vuonna 2012 uusi kausi. Kutcher siirtyi tuottajan rooliin ja juontajina vierailivat eri julkisuuden henkilöt, kuten Justin Bieber, Bam Margera ja Kellan Lutz.
Tuomas Nurmela

Tuomas Nurmela tammikuussa 2012
Tuomas Nurmela (s. 21. huhtikuuta 1981, Oulu) on tuotantotalouden diplomi-insinööri, joka toimii vanhempana konsulttina Rud Pedersen Public Affairs Company Oy:ssä. Aiemmin Nurmela on toiminut mm. Lääketeollisuus ry:n viestinnästä ja yhteiskuntasuhteista vastaavana johtajana sekä toiminnanjohtajana Terveydenhuollon palveluntuottajat ry:ssä. Nurmela toimii myös Helsingin kaupungin luottamustehtävissä ja Nuorisoasuntoliiton puheenjohtajana.
Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtajana ja Kansallisen Kokoomuksen puoluehallituksen jäsenenä hän toimi vuodesta 2004 vuoden 2007 loppuun.
Poliittisia tehtäviä > Helsingin kaupunki

Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveyslautakunta 2013 - 2014
Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveyslautakunnan 2. jaoston puheenjohtaja 2013 - 2014
Helsingin kaupungin sosiaalilautakunta 2009 - 2012
Helsingin kaupungin sosiaalilautakunnan lapsi- ja perhejaoston puheenjohtaja 2009 - 2012
Helsingin kaupungin opetuslautakunnan puheenjohtaja 15.2.2006 - 14.1.2009
Poliittisia tehtäviä > Kokoomus

Kansallisen Kokoomuksen puoluevaltuuston jäsen 6/2008 - 6/2014
Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtaja 2004 - 2007
Kansallisen Kokoomuksen puoluehallituksen jäsen 2004 - 2007
International Young Democrat Union, hallituksen jäsen 2006 - 2007
Muita tehtäviä/toimia

Nuorisoasuntoliitto ry, puheenjohtaja 2009 -
Nuorisoasuntoliitto ry, hallituksen jäsen 2005 -
Suomen Nuorisoyhteistyö - Allianssi ry, hallituksen jäsen 2005 - 2007
Pottiputki

Pottiputkia
Pottiputki ja istuttaja
Pottiputki on istutusväline jolla voi istuttaa puun paakkutaimia. Sen kehitti Sauli Takalon työn pohjalta Tapio Saarenketo 1970-luvun alussa.
Käyttö

Istutettaessa pottiputki isketään maahan ja pottitaimi päätyy maahan kun jalalla polkaistaan pottiputken alaosassa olevaa vipua. Tällöin mekanismi suorittaa istutuksen; Alaosan kaksi metallista leukaa aukenevat ja taimi tipahtaa leukojen aukenemisen muodostamaan kuoppaan. Istuttaja voi palauttaa leuat kiinni vetämällä kahvasta, joka on putken yläosassa. Istuttaja voi operaation jälkeen esimerkiksi saappaan reunalla viimeistellä istutuksen niin, että maa taimen ympäriltä tiivistyy, ja tarkistaa että taimi jää pystysuoraan. Istuttajalla  voi olla mukana useita kymmeniä taimia taimivakassa.
Menetelmä on nopeampi ja helpompi kuin kuokka, kumartelua ei tarvita. Istutusnopeuteen vaikuttaa myös taimien kantomatka ja maaston muoto.
Jos taimi on halkaisijaltaan liian iso, se ei mahdu putkeen. Pottiputkia on olemassa useita eri kokoja, joissa muuttuva tekijä on erityisesti putken halkaisija. Koivun istutuksessa pottiputki ei välttämättä toimi koska koivun taimi saattaa olla liian iso verraten ohkaiseen pottiputkeen.
Maastosta riippuen leukoihin voi kertyä esimerkiksi kosteahkoa multa-ainesta, joka on mielekästä toisinaan puhdistaa. Puhdistaminen tapahtuu siten, että jättää leuat auki-asentoon ja kaapii aineksen pois, tai kopistelee putkea niin että aines tipahtaa.
Rastilan kartano

Kartanon päärakennus
Rastilan kartano (ruots. Rastböle gård) sijaitsee Helsingissä, Vuosaaressa. Sen omistamat maat ulottuivat aikoinaan Broändasta Ramsinniemeen, ja sillä oli neljä torppaa.
Rastilan kartanon mailla sijaitsevat nykyään Rastilankallion, Meri-Rastilan ja Rastilan osa-alueet. Kartanon tiloissa toimii nykyään kahvila-lounasravintola Cafe Monami  sekä mainostoimisto Monami Agency.
Historiaa

Vanhin kartanon aluetta koskeva kirjallinen dokumentti on vuodelta 1540. Alueella oli tuolloin kolme taloa, joiden muodostamaa kylää kutsuttiin Rassbölleksi. Rass viittaa virtaan, vuolaaseen veden juoksuunselvennä ja laaksoon. Rastböle on kirjurin huolimattomuusvirhe, josta tuli alueen virallinen nimi 1800-luvulla.
Kartanon maiden läpi virtaa yhä Rastilanpuro, mutta maan kohoamisen vuoksi se on nykyään huomattavasti pienempi kuin keskiajalla.
Alueen asukkaat elättivät itsensä laivureina, kalastuksella sekä maanviljelyllä.
1600-luvulla alueella olleet pienemmät tilat olivat hävinneet ja alueella oli vain yksi suurempi tila. Vuonna 1631 Rastilan tilojen ilmoitetaan olleen autioina eli veronmaksukyvyttömiä ja kaksi vuotta myöhemmin niitä viljeli Johan Greek. Greek varusti kuninkaan armeijalle ratsusotilaan, joten Rastilan tila muutettiin virallisissa dokumenteissa ratsutilaksi. Kuningatar Kristiina myönsi Greekin kuoltua tämän leskelle Märta Reiherille elinikäisen läänityksen. Muutamaa vuotta myöhemmin tila muutettiin perinnölliseksi lahjoitusmaaksi. Reiher anoi hallitsijalta lupaa vuonna 1653 rakennuslupaa säterille eli asuinkartanolle. Laki edellytti säteritiloilta kunnollisia asuinrakennuksia ja myös peltojen piti olla hyvin hoidettuja.
Kaarle XI peruutti suuren määrän lahjoitusmaita takaisin kruunulle. Rastilan maat määrättiin armeijan palkkatiloiksi, joiden tuotot tilitettiin amiraliteetille.
Isonvihan vuosien 1713-1721 jälkeen Rastilan maat olivat jälleen autiot. Ratsuväenupseeri Otto Floor otti tilan viljelykseensä vuonna 1729.
Vuonna 1748 ryhdyttiin rakentamaan Viaporin merilinnoitusta ja rakennustarvikkeiden kysyntä nousi Helsingin ympäristössä huippuunsa. Viaporin upseeri Jean Elfving perusti tuolloin tiiliruukin Rastilan maille.
Carl Magnus Jägerhorn osti Rastilan kartanon vuonna 1761 ja myi sen vuonna 1774 saatuaan Oulun läänin maaherran viran. Uusi omistaja oli apteekkari Wilhelm Elg. Omistajat asuivat kartanossa lähinnä kesällä uskoen viljelyn pehtorille ja hänen johtamilleen työläisille.
1900-luvun alussa kartanon omistama alue alkoi pienentyä, sillä se alkoi myydä maitaan helsinkiläisille huviloiden rakentamista varten. 1940-luvun loppupuolella sen alueesta lohkottiin niin sanottuja rintamamiestontteja.
Kartanon viimeiseksi yksityiseksi omistajaksi jäi tuomari Walter Ahlqvist, joka osti tilan vuonna 1912. Agronomi Gunnar Colérus vuokrasi tilan vuonna 1922 ja hoiti sitä vuonna 1935 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Jatkosodan aikana vuonna 1944, Helsingin suurpommitusten yhteydessä, Neuvostoliiton ilmavoimat pudottivat pommeja myös Rastilan kartanon alueelle. Ahlqvistin perikunta myi tilan vuonna 1951 Helsingin kaupungille ja maanviljelys jatkui vielä kymmenisen vuotta. Kaupantekohetkellä kartanon tiluksien laajuus oli 196 hehtaaria.
Tilan historiallisista rakennuksista on jäljellä vielä 1800-luvun alussa rakennettu päärakennus, pehtorin talo ja punamullalla maalattu vilja-aitta, joka tosin ei enää sijaitse alkuperäisellä paikallaan.
Puutarhasta on jäljellä sembramäntyjä, tammia, vaahteroita ja lehmuksia sekä kuusiaita.
Aiheesta muualla

http://www.rastilankartano.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.cafemonami.fi
http://www.monamiagency.com
http://www.sll.fi/yhdistykset/helsy/historia.htm
Päijät-Hämeen kesäyliopisto

| Päijät-Hämeen kesäyliopisto |
| --- | --- |
Perustettu:  1963
Tyyppi:  kesäyliopisto
Rahoitus:  vuonna 2015: opiskelijamaksut 53,5 %,  valtion maksuosuudet 23,4 %,  kuntien maksuosuudet 19,3 %,  muut 3,8 %
Budjetti:  0,842 milj. (EUR, kaikki tulot yht. 2015)
Henkilökunta:  vuonna 2015: toimihenkilöt: 5, opetushenkilökunta: 89
Opiskelijoita:  3 641 (2015)
Osoite:  Kirkkokatu 16, 15140 Lahti
Sivusto:  www.paijathameenkesayliopisto.fi
Päijät-Hämeen kesäyliopisto on Lahdessa toimiva, Päijät-Hämeen kesäyliopistoyhdistys r.y.:n ylläpitämä suomalainen kesäyliopisto. Se on perustettu vuonna 1963.
Vuonna 2015 Päijät-Hämeen kesäyliopisto järjesti eri toimipisteissään yhteensä 234 opintojaksoa, joille osallistui kaikkiaan 3 641 opiskelijaa. Opetusta annettiin  yhteensä 3 343 oppituntia (2015).
Opetuksesta huomattava osa (154 opintojaksoa) oli avoimen yliopiston opetusta. Näille kursseille osallistui yhteensä 2 094 opiskelijaa, jotka suorittivat kursseilla yhteenlaskettuna 3 657 opintopistettä. Opettajakuntaan kuului yhteensä 89 henkilöä, joista avoimessa yliopistossa opetti 34, joista professoreja tai dosentteja oli 12. Muussa kuin avoimessa yliopisto-opetuksessa opetusta antoi 55 opettajaa.
Päijät-Hämeen kesäyliopisto rahoitti toimintaansa ensisijaisesti opiskelijamaksuilla (53,5 % kaikista tuloista) ja valtion maksuosuudella (23,4 %). Kuntien maksuosuudet muodostivat 19,3 prosenttia ja hankkeista, tilauskoulutuksista tai muualta saatiin 3,8 % vuoden 2015 tuloista.
Täktomin kappeli

| Täktomin kappeli |
| --- | --- |
 Täktomin kappeli kesäkuussa 2014.
Sijainti:  Täktom, Hanko
Koordinaatit:  59°50′06″N, 023°03′25″E
Seurakunta:  Hangon seurakuntayhtymä
Rakentamisvuosi:  1920
Suunnittelija:  Armas Lindgren, Bertel Liljequist
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  60
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Täktomin kappeli on Hangossa Täktomin kylässä sijaitseva kirkkorakennus, joka on valmistunut vuonna 1920. Se on rakennettu alun perin yksityiseksi katolikseksi hautakappeliksi, joka siirtyi vuoden 1936 alussa Hangon luterilaisen seurakunnan omistukseen ja vihittiin kirkoksi myöhemmin samana vuonna. Kappeli kärsi pahoja vaurioita Hangon vuokra-aikana 1940–1941 ja se korjattiin 1949. Rakennuksessa on myöhemmin tehty erillisiä kosteusvaurioista johtuvia korjauksia ja kaksi isoa perusteellista korjausta. Täktomin kappeli on suosittu kaste- ja vihkikappeli. Kappeli sijaitsee kapean kujan päässä koivujen ympäröimänä.
Hautakappeli > Gylphen perhe

Kappelin rakennutti liikemies ja tilanomistaja, maisteri Carl Vilhelm Gylphe (1882 Pohja – 1942 Helsinki), joka oli opiskellut Uppsalassa ja Helsingissä ja työskennellyt Pietarissa. Hän oli avioitunut Aimée Ljubov o.s. Höckertin (1893 – 1960 Pariisi) kanssa Pietarissa vuonna 1914. Pariskunta muutti 1915 Hankoon Täktomiin, jossa Gylphen isällä oli tila. Gylpheille syntyi tytär Lucie Vera Paula 3. tammikuuta 1916. Lucie sairastui aivokalvontulehdukseen ja kuoli kaksi- ja puolivuotiaana 29. heinäkuuta 1918. Ranskalainen pappi oli kastanut hänet vain viikkoa ennen. Tytär haudattiin Täktomiin Gylphen omistaman Solbackan tilan maalle. Lucien vuonna 1919 syntynyt veli Robert kastettiin katoliseen uskoon ja äiti Aimée Gylphe kääntyi katoliseksi vuonna 1922.
Hautakappeli > Kappeli

Kappelin suunnittelivat arkkitehdit Armas Lindgren ja Bertel Liljequist ja se rakennettiin 1919–1920. Se muurattiin tiilestä ja siihen tuli paanukatto. Kappeli on malliltaan pitkäkirkko, jonka eteläpäädyssä on torni, pohjoispäässä kuori ja länsisivulla sakasti.  Muotokieli on gotiikkaa, torni viittaa kuitenkin barokkiin.
Hautakappeli > Perheen hajoaminen

Gylphen maatilayritys teki pian kappelin valmistumisen jälkeen vararikon, jonka myötä perhe hajosi ja sen jäsenet muuttivat pois Hangosta. Kappeli oltiin lahjoitettu vuonna 1919 helsinkiläiselle katoliselle hyväntekeväisyysyhdistykselle, jonka oli määrä pitää vuosittain Lucien kuolinpäivänä muistomessu kappelissa. Messu järjestettiin vain kerran tai kahdesti. Lahjakirjassa oli vielä ehto, että kappeli tulee lahjoittaa katoliselle seurakunnalle, jos järjestön toiminta estyy. Kappeli päätyi kuitenkin Täktomin kylän maita palstoittaneelle yhtiölle. Yhtiö lahjoitti kappelin ja sen tontin Hangon seurakunnalle. Lahjoitukselle asetettiin ehdoksi, että kappeli kunnostetaan jumalanpalveluskäyttöön. Lahjoitus on otettu vastaan tammikuussa 1936. Kappeli oli kärsinyt pahoin hoidon puutteesta.
Kirkoksi täktomilaisille

Seurakunta kunnosti kappelin vuosina 1935–1936, muun muassa rikkoontuneet ikkunat ja ovet uusittiin, tehtiin paanukaton tilalle peltikatto, uusi lattia ja seinät korjattiin. Kyläläiset olivat ottaneet hoitaakseen kappelin tien kunnossapidon ja yksityishenkilöt lahjoittivat sinne tarpellista esineistöä. Kappelin vihki Porvoon piispa Max von Bonsdorff 15. marraskuuta 1936. Se oli Hangon maaseurakunnan käytössä, kunnes se ja Hangon kaupunkiseurakunta vuonna 1977 yhdistettiin.  Sitä ennen täktomilaiset olivat pitäneet kirkonmenot kylän koulussa.
Sodan vauriot

Kappelin sisustus tuhoutui ja rakennus kärsi muutenkin pahoja vaurioita Hangon vuokra-aikana 1940–1941 sattuneessa tulipalossa. Korjauksia tehtiin ensin vain siinä määrin, että vielä pahemmalta tuholta vältyttäisiin. Vuonna 1949 kappeli korjattiin perusteellisesti. Korjauksen suunnitteli  arkkitehti Liljequist, joka noudatti Lindgrenin alkuperäistä suunnitelmaa. Jälleen uusittiin ovet, ikkunat ja lattia. Kappeliin palautettiin paanukatto. Seinät kalkittiin ulkoa ja sisältä ja tehtiin uusi kiinteä sisustus.
Sodan vauriot > Myöhempiä korjauksia

Kappelin torni uusittiin vuonna 1959 ja tehtiin ulkorappaus. Vuonna 1961 kappeliin tuli sähkövalaistus ja öljylämmitys. Vaikka rakennusta lämmitettiin talvellakin, se kärsi kosteusvaurioista ja öljylämmitys uusittiin jo vuonna 1963.
Kappeli korjattiin sisältä ja ulkoa vuonna 1971, korjaukset suunnitteli arkkitehti Lars Rejström. Öljylämmitys vaihtui sähkölämmitykseksi. Myös ympäristö kunnostettiin. Kappeli vihittiin uudelleen 9. huhtikuuta 1972.
Kosteusongelmat vaivasivat kappelia myöhemminkin, korjauksia tehtiin 1998–1999 ja ympäristö salaojitettiin 2000. Seuraava perusteellinen korjaus oli vuonna 2007, suunnittelijana oli arkkitehti Gunnel M. Helander. Sisustus uusittiin kokonaan ja kiinteiden penkkien sijaan kappeliin tehtiin irralliset tuolit. Sisustuksessa haluttiin palauttaa alkuperäistä uusgoottilaista tunnelmaa muun muassa sisävärityksellä.
Soitin

Kappeliin oli hankittu urkuharmoni vuonna 1937. Vuoden 1971 korjauksen yhteydessä se korvattiin urkupositiivilla eli siirrettävillä pienillä uruilla, jotka vaihdettiin vuonna 1975 5-äänikertaisiksi. Vuonna 2007 kappeliin tuli digitaaliset urut.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Täktomin kappeli Wikimedia Commonsissa
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Vanhat herrat

Vanhat herrat -sarjakuvan päähahmot.
Vanhat herrat on vuosina 1982–2002 ilmestynyt suomalainen sarjakuva. Sen piirtäjänä toimi Pauli Heikkilä, joka myös käsikirjoitti sarjaa yhdessä Markku Paretskoin kanssa. Mustavalkoista sarjakuvaa julkaistiin Pahkasika-huumorilehdessä ja lisäksi vuosina 1998–1999 se ilmestyi viikoittaisena strippinä ilmaisjakelulehti Tamperelaisessa.
Kustannusosakeyhtiö Banana Press on julkaissut neljä Vanhat herrat -albumia. Vuonna 2002 ilmestynyt Taru vanhoista herroista sisältää uuden materiaalin lisäksi kaikki vuosien 1982–2000 tarinat. Heikkilä ja Paretskoi saivat Vanhoista herroista Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon vuonna 1998.
Albumit

Vanhat herrat (1989)
Vanhojen herrojen paluu (1993)
Vanhojen herrojen kosto (1995)
Taru vanhoista herroista (2002)
Pyhäjärvi (Karkkila)

| Pyhäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Karkkila
Koordinaatit:  60°32′32″N, 24°11′18″E
Järvinumero:  23.051.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  72,6 m 
Rantaviiva:  6,2 km 
Pinta-ala:  1,35 km² 
Tilavuus:  0,0064 km³ 
Keskisyvyys:  4,7 m 
Suurin syvyys:  10,55 m 
 fiPyhäjärvi 
Pyhäjärvi on humusjärvi Karkkilan keskustaajamassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä.