stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Swindon Wildcats
Joukkue

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Kätisyys | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 |  | Renny Marr | L | 2027 | Lochgelly, Skotlanti |  |
| 62 |  | Tyler Perre | L | 2025 | Swindon, Englanti |  |
|   |  | Ben Clarke-Leach | L | Juniori |  |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 |  | Ryan Wells | L | 2025 | Mississauga, Ontario, Kanada |  |
| 24 |  | Tyler Plews | R | 2026 | Kirkcaldy, Skotlanti |  |
| 61 |  | Samuel Godfrey | R | 2025 | Swindon, Englanti |  |
| 73 |  | Edward Bradley | R | 2027 | Wokingham, Englanti |  |
|   |  | Jamie Smith |  | Juniori | Swindon, Englanti |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Paikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 |  | Bálint Pákozdi | L | H | 2025 | Budapest, Unkari |
| 11 |  | Chris Jones (A) | R | KH | 2027 | Cardiff, Wales |
| 13 |  | Sam Bullas (C) | R | H | 2025 | Nottingham, Englanti |
| 16 |  | Reed Sayers | R | LH | 2025 | Swindon, Englanti |
| 21 |  | Luc Johnson | L | H | 2025 | Milton Keynes, Englanti |
| 26 |  | Jake Bricknell | R | KH / OLH | 2025 | Port Perry, Ontario, Kanada |
| 71 |  | Edgars Bebris | L | H | 2025 | Aizkraukle, Latvian SNT, Neuvostoliitto |
| 72 |  | Glenn Billing | L | KH | 2026 | Romford, Englanti |
| 77 |  | Joshua Shaw | R | OLH | 2025 | Frimley, Englanti |
| 89 |  | Tomasz Malasiński | L | VLH | 2025 | Nowy Targ, Puola |
| 91 |  | Colby Tower | R | KH / OLH | 2024 | Troy, Nova Scotia, Kanada |
|   |  | Vanja Antonov | L | LH | 2025 | Moskova, Venäjä |
|   |  | Alfie Druett |  | H | Juniori |  |
|   |  | Dylan Lipsey |  | H | 2025 | Swindon, Englanti |
Margaret (Connaughtin prinsessa)

| Margaret |
| --- | --- |
 Ruotsin kruununprinessa
 
Syntynyt:  15. tammikuuta 1882 Bagshot Park, Surrey, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut:  1. toukokuuta 1920 (38 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Puoliso:  Kustaa VI Aadolf
Lapset:   Prinssi Kustaa Aadolf  Sigvard, Wisborgin kreivi  Kuningatar Ingrid  Prinssi Bertil  Carl Johan, Wisborgin kreivi 
Koko nimi:  Margaret Victoria Charlotte Augusta Norah
Suku:  Saksi-Coburg-Gotha
Isä:  Arthur
Äiti:  Louise Margaret
Margaret Victoria Charlotte Augusta Norah, Connaughtin prinsessa (Margaret of Connaught, ruots. Margareta); (15. tammikuuta 1882 Bagshot Park, Surrey, Iso-Britannia – 1. toukokuuta 1920 Tukholman kuninkaanlinna, Ruotsi) oli brittiläinen prinsessa, Ruotsin kruununprinsessa ja Skånen herttuatar.
Suku ja koulutus

Prinsessa Margaretin isä oli kuningatar Viktorian ja prinssi Albertin poika Connaughtin herttua Arthur ja hänen äitinsä oli Preussin prinsessa Louise Margaret. Äitinsä kautta prinsessa Margaret oli Saksan viimeisen keisari Vilhelm II:n pikkuserkku ja isänsä kautta sukua muun muassa aviopuolisonsa toiselle puolisolle lady Louise Mountbattenille.
Hänellä oli kaksi nuorempaa sisarusta: Connaughtin prinssi Arthur (1883–1938), Etelä-Afrikan kenraalikuvernööri sekä kuuluisa, tavoiteltu seurapiirikaunotar Connaughtin prinsessa Patricia (1886–1974), avioiduttuaan lady Ramsay.
Margaret sai valistuneen ja kunnollisen kasvatuksen, jossa taiteellista koulutusta pidettiin erittäin tärkeänä. Hänen vanhempansa palkkasivat ranskalaisen taiteilija Madeleine Fleuryn opettajaksi, ja lapset saivat varhaisessa vaiheessa kameran oppiakseen kuvataidetta. Isällä oli monia tehtäviä ulkomailla ja vuosina 1904-1905 hän oli koko perheensä kanssa Egyptissä ja Sudanissa tarkastamassa brittijoukkoja.
Kun prinsessa Margaret oli 23-vuotias ja hänen nuorempi sisarensa prinsessa Patricia oli 18-vuotias, molemmat tytöt olivat Euroopan kauneimpia ja naimakelpoisimpia prinsessoja. Heidän setänsä kuningas Edvard VII halusi veljentyttäriensä avioituvan eurooppalaisen kuninkaan tai kruununprinssin kanssa. Tammikuussa 1905 Connaught'n herttua ja herttuatar vierailivat lapsineen sotalaiva HMS Essexillä Portugalissa, missä heidät ottivat vastaan ​​kuningas Kaarle I ja kuningatar Marie Amélie d'Orléans, joiden pojat Bragançan herttua Luís Felipe ja prinssi Manuel viihdyttävät nuoria brittiprinsessoja. Portugalilaiset odottivat, että yhdestä Connaught-prinsessasta tulisi tuleva Portugalin kuningatar.
Connaughtit jatkoivat matkaansa Egyptiin ja Sudaniin. Kairossa he tapasivat Ruotsin kruununprinssi Gustaf Adolfin, tulevan Ruotsin kuningas Kustaa VI Aadolfin. Alun perin Margaretin sisarta Patriciaa pidettiin sopivana puolisona Gustaf Adolfille. Prinssin tietämättä hänelle järjestettiin tapaaminen kahden sisaren kanssa Egyptin kediivi (varakuningas) Abbas Hilmi II:n järjestämissä juhlissa Abdeen palatsissa. Gustaf Adolf ja Margaret rakastuivat ensisilmäyksellä. Vain muutaman tapaamisen jälkeen hän kosi 25. helmikuuta 1905 lordi Cromerin isännöimillä illallisilla Britannian konsulaatissa Kairossa ja kuningas Edvard VII hyväksyi avioliittotarjouksen 20. maaliskuuta 1905. Margaretin vanhemmat olivat erittäin tyytyväisiä naimakauppaan.
Avioliitto

Margaret avioitui 15. kesäkuuta 1905 Pyhän Yrjön kappelissa Windsorissa Ruotsin kruununprinssi Gustafin, tulevan kuningas Kustaa VI Aadolfin kanssa. Häät taltioitiin Cecil Hepworthin ohjaamaksi lyhytfilmiksi nimellä The Royal Wedding at Windsor.
Hääpari vietti hääyönsä Saighton Grangessa Cheshiressä. Sieltä he lähtivät häämatkalle Irlantiin Adare Manoriin Limerickin kreivikunnassa, joka oli Dunravenin ja Mount-Earlin jaarlin kotipaikka. Ruotsiin palattiin 8. heinäkuuta 1905.
Lapset

Kruununprinsessa ja kruununprinssi saivat lyhyen avioliittonsa aikana viisi lasta:
Kruununprinsessa Margaret puolisonsa kruununprinssi Gustafin ja neljän vanhimman lapsensa kanssa vuonna 1912.prinssi Kustaa Aadolf, Västerbottenin herttua (1906–1947), kruununprinssi, nykyisen Ruotsin kuninkaan Kaarle XIV Kustaan isä
prinssi Sigvard, Upplannin herttua (1907–2002), vuoteen 1934 prinssi ja herttua
prinsessa Ingrid, Tanskan kuningatar, myöhemmin kuningataräiti (1910–2000), kuningas Fredrik IX:n puoliso
prinssi Bertil, Hallandin herttua (1912–1997)
prinssi Carl Johan, kreivi Bernadotte af Wisborg (1916–2012), vuoteen 1946 prinssi ja herttua
Margaret omistautui lastensa hoitamiseen eikä antanut heitä lastenhoitajien hoivaan, mikä oli ajalle tyypillistä. Hän oli ensimmäinen ruotsalainen kuninkaallinen, joka imetti omat lapsensa. Heidän avioliittonsa oli erittäin onnellinen.
Kuolema

Talvella 1919–1920, kun kruununprinsessa odotti kuudetta lastaan, hän oli sairastunut useita kertoja, mikä heikensi hänen voimiaan. Marraskuussa 1919 hän sai vakavan korvatulehduksen, joka vaati leikkauksen joulukuun puolivälissä. Maaliskuussa 1920 hän sairastui pahanlaatuiseen vesirokkoon. Leksandissa käydessään hän sairastui vakavaan vilustumiseen, joka aiheutti paiseita leukaonteloihin. Huhtikuun 29. päivän illalla hänellä oli kipua oikean silmänsä ympärillä ja lääkärit päättivät suorittaa operaation. Sen jälkeen hänen lämpönsä oli 39,8 astetta ja oikean korvan alapuolella oli erysipelas eli ruusu-ihotulehdus. Seuraavan päivän aamuna hän kärsi yleisestä verenmyrkytyksestä ja sydämen vajaatoiminnasta, joka paheni muutamassa tunnissa hengenvaaralliseksi.
Kruununprinsessa Margareta kuoli 38-vuotiaana vappupäivänä 1920 verenmyrkytykseen odottaessaan 8. kuukaudella kuudetta lastaan. Hänet haudattiin hänen itsensä antamien tarkkojen ohjeitten mukaisesti hääpuvussaan, krusifiksi kädessä, englantilaisesta tammesta tehdyssä arkussa, ilman että arkkua laitettiin julkisesti esille. Puoliso prinssi Gustaf Adolf oli surun murskaama ja puristi tiukasti 10-vuotiaan tyttärensä Ingridin kättä koko hautajaistoimituksen ajan.
Margaret sai ensin hautapaikkansa Suurkirkossa, mutta hänet haudattiin vuonna 1922 kuninkaalliselle hautausmaalle Hagan puistoon Solnaan, jonka hän ja puolisonsa olivat valinneet itselleen jo vuonna 1914. Hän oli myös ensimmäinen, joka haudattiin sinne. Samaan hautaan on haudattu myös aviopuoliso kunigas Kustaa VI Aadolf ja tämän toinen puoliso kuningatar Louise.
Hänen muistokseen valettiin hänen mukaansa nimetty kello Bergholtzin kellovalimossa samana vuonna, kun hän kuoli. Se roikkuu Storkyrkanin tapulissa ja painaa noin 2 tonnia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Margaret (Connaughtin prinsessa) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Hääkuva 15. kesäkuuta 1905. Vas. serkku tuleva Espanjan kuningatar prinsessa Victoria Eugenie Battenberg, serkku prinsessa Beatrice Saksi-Coburg-Gotha, tuleva Gallieran herttuatar; pikkuserkku Walesin prinsessa Mary,sulhanen Ruotsin kruununprinssi Gustaf Adolf, morsian prinsessa Margaret ja sisar Connaughtin prinsessa Patricia.
Connaughtin prinsessa Margaret avioitumisensa aikoihin n. 1905
Prinsessa Margaret oli lahjakas amatöörivalokuvaaja, kuvassa tytär Ingrid ja toiseksi nuorin poika Bertil n. 1915
Kruununprinsessa Margaret n. 1919
Connaughtin prinsessa Margaretin hauta.
Abraasio (geologia)

Abraasion jälkiä Norjassa.
Abraasio (lat. ab, pois ja rasio, raaputus) tarkoittaa geologiassa ja maantieteessä aalloista ja vuorovedestä johtuvaa rantojen kulumista. Abraasion tuloksena rannikon vaakasuoraan kerrostuneisiin kivilajeihin syntyy abraasiojyrkänne ja sen alapuolelle abraasioterassi eli penkere. Muihin kivilajeihin, kuten gneissiin ja graniittiin, abraasio muovaa säännöttömiä kulumisjälkiä, jotka näkyvät rikkonaisina rantakallioina. Jatkuva abraasio leventää abraasioterassia, jolloin usein käy niin, että osa rantamuodostumista ei kestäkään aaltojen kulutusta. Niistä muodostuu silloin abraasiojälkiä, jollaisia ovat esimerkiksi Gotlannin raukit. Abraasiopinta eli huomattavan leveä abraasioterassi syntyy silloin, kun maa vajoaa abraasion aikana.
Irina Shayk

| Irina Shayk> Ирина Шейк |
| --- | --- |
 Shayk, 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. tammikuuta 1986 (ikä 39) Jemanželinsk, Venäjän SFNT
Irina Valerjevna Šaihlislamova (ven. Ирина Валерьевна Шайхлисламова; s. 6. tammikuuta 1986 Jemanželinsk, Venäjä, Neuvostoliitto), eli Irina Shayk ("Šeik" - Шейк) on venäläinen malli, joka tunnetaan muun muassa esiintymisestään Sports Illustratedin uimapukunumerossa vuosina 2007–2015. Hän oli vuoden 2011 numeron kansikuvamalli.
Shayk debytoi näyttelijänä pienessä roolissa Megarana vuoden 2014 elokuvassa Hercules.
Shayk seurusteli jalkapalloilija Cristiano Ronaldon kanssa vuosina 2010–2015. Vuosina 2015–2019 hän seurusteli näyttelijä Bradley Cooperin kanssa. Heillä on maaliskuussa 2017 syntynyt tytär.
Shaykin isä on volgantataari ja äiti venäläinen. Sukunimi on tataariksi Şäyxelislamova (Шәйхелисламова), joka tulee islamilaisesta arvonimestä Sheikki al-Islam.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irina Shayk Wikimedia Commonsissa
Irina Shaykin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Irina Shayk Fashion Model Directory -sivustolla (englanniksi)
Irina Shayk Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Latvia
Aasat

Rituaalikulkue kuvattuna gotlantilaisessa viikinkiajan kuvakivessä. Hahmojen kantamat renkaat saattavat olla šamanistisia symboleja. Ratsastava hahmo saattaa esittää Odin-jumalaa.
Aasat eli Æsir (muinaisnorjaksi áss tai ǫ́ss, mon. æsir)  ovat skandinaavisen mytologian toinen suku vaanien ohella. Perinteisen tulkinnan mukaan aasat ovat jumalten soturisukua, kun taas vaanit ovat luonnon ja hedelmällisyyden jumalia ja jumalattaria. Jättiläiset eli jotunit ovat heidän vastustajiaan. Nykyisin osa tutkijoista katsoo, ettei ero aasojen, vaanien ja jättien välillä ole näin yksiselitteinen.
Myytin mukaan maailman ensimmäinen sota käytiin aasojen ja vaanien välillä. Jumalat tekivät sovinnon ja vaihtoivat panttivankeja. Vaanit Njord, Freyr ja Freija tulivat Åsgardiin panttivangeiksii ja asuivat siitä lähtien aasojen keskuudessa. Jotkut aasoista ottivat vaimoikseen vaanijumalattaria ja toiset jotuneita.
Monet aasoista tavataan myös jumalhahmoina muinaisenglantilaisessa ja mannergermaanisessa muinaisuskonnossa.
Aasoista kertovat lähteet

Tärkeimmät aasoista kertovat lähteet ovat viikinkiaikaisiksi ajoitetut mytologiset eeposrunot, jotka sisältyvät Runo-Eddana tunnettuun kokoelmaan. Lähes yhtä suuri merkitys on Snorri Sturlusonin kirjoittamilla teoksilla Proosa-Edda ja Ynglingien saaga, joista viimeksi mainittu on kuningassaagoja sisältävän Heimskringlan aloittava osa. Islantilainen kristitty poliitikko Snorri esitti myytit euhemeristisessa valossa esittäen, että aasat olivat alun perin olleet muinaishistorian inhimillisiä sankareita, joita myöhemmin oli alettu palvoa jumalina.
Jonkin verran aasoista kertovaa tietoa sisältyy myös skaldirunoihin, saagoihin, riimukirjoituksiin ja arkeologisiin löytöihin.
Aasajumalat

Aasojen kantaisä Odin oli osallistunut maailman luomiseen, ja aasojen tehtävät liittyivät suurelta osin järjestäytyneen kaikkeuden ylläpitämiseen hirviöitä ja jättiläisiä vastaan taistelemalla. Näiden tehtäviensä vuoksi aasat, varsinkin Odin ja Thor, matkustivat usein maailmojen välillä. Odin oli muodonmuutosten ja valeasujen mestari, ja hän käytti näitä taitojaan liikkuessaan sekä jättiläisten että ihmisten parissa. Suurin osa meidän päiviimme säilyneistä aasa-aiheisista myyteistä liittyy Odin- ja Thor-jumaliin.
Snorri Sturlusonin mukaan varsinaisia aasoja on 12, Odinin ja Thorin lisäksi Balder, Höder, Tyr, Brage, Heimdall, Vidar, Vali, Ull, Forseti sekä Loki, joka oli alun perin jättiläinen. Aasojen puolisoita ja sisaria kutsutaan nimellä aasynja. Aasat ja aasynjat asuivat jumalten asuinsijassa, Asgårdissa, joka oli kaikkeuden keskipiste. Useat nimeltä tunnetut aasat ja aasynjat ovat myyttien sivuhahmoja, eikä niiden tiedetä olleen palvonnan kohteina.
Aasa-aiheinen paikannimistö

Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa on runsaasti Odiniin ja Thoriin viittaavaa paikannimistöä. Tunnetuin tällainen paikannimi lienee Tanskan Odense, joka tarkoittaa ”Odinin palvontapaikkaa tai Odinin saarta”. Paikannimistön perusteella on päätelty, että myös Tyrin ja Ullrin kultit olivat merkittäviä. Näistä jumalista kertovia myyttejä on kuitenkin säilynyt vain hyvin vähän.
Aasa-aiheinen paikannimistö > Aasojen jälkiä Suomen paikannimistössä?

Myös Suomessa, varsinkin Länsi-Uudellamaalla, on useita aasojen nimistön ja erityisesti Thor-jumalan mieleen tuovia ruotsinkielisiä paikannimiä. Tunnetuimpia näistä lienevät Raaseporin editse kulkevalla saaristoväylällä sijaitsevat saaret Odensö ja Torsö.
Näitä nimiä on 1900-luvun alun tutkimuksessa pidetty jumaliin viittaavina, mutta käsitys on sittemmin kyseenalaistettu. Kielitieteilijä Aino Naertin mukaan Suomen alueen väitetty aasa-aiheinen nimistö on todennäköisesti syntynyt vasta kristillisellä keskiajalla, ja useimpien nimien voisi olettaa juontuvan jumalien nimiä muistuttavista ruotsalaisista miehen etunimistä.
Tuulikki Paananen

| Tuulikki Paananen |
| --- | --- |
 Tuulikki Paananen 1939
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tuulikki Miettinen (1947–1954)   Tuulikki Gottschalk (1962–1974)
Syntynyt: 19. helmikuuta 1915 Savonlinna, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 10. lokakuuta 1974 (59 vuotta) Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat
Ammatti:  elo­kuva­näyttelijä
Puoliso:  Esko Miettinen (vih. )   Howard Gottschalk (vih. )
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Tula Parma   Tuulikki Palmer
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Tuulikki Paananen (19. helmikuuta 1915 Savonlinna, Suomen suuriruhtinaskunta – 10. lokakuuta 1974 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) oli suomalainen elo­kuva­näyttelijä. Paananen eli suurimman osan elämästään Yhdys­valloissa. Hän vietti Suomessa ensimmäiset vuotensa ja 1930-luvun jälki­puoliskon. Tuolloin hän näytteli muun muassa elo­kuvissa Jääkärin morsian, Aktivistit ja Varastettu kuolema. Paananen elvytti suomen kielen taitonsa ja kohosi sekä kansan että kriitikoiden arvostamaksi näyttelijäksi.
Elämä ja ura > Lapsuus ja nuoruus

Tuulikki Paanasen vanhemmat olivat amerikkalainen pianisti Fanny Bay ja suomalainen viulisti Ernest Paananen. Perhe palasi Suomesta Yhdys­valtoihin Tuulikin ollessa neljä­vuotias. Pohjois-Amerikassa Paanaset viettivät kiertue-elämää. Avioliitto päättyi eroon, Ernest Paananen palasi Suomeen ja Fanny Bay ja Tuulikki jäivät Yhdys­valtoihin. Bay avioitui uudelleen tohtori Herman Runon (Ruona­vaara) kanssa vuonna 1928. Tuulikki Paananen valmistui yli­oppilaaksi Hollywood High Schoolista erinomaisin arvo­sanoin. Hän harrasti tanssia lapsuudestaan alkaen alan ammattilaisten opetuksessa ja esiintyi myös joidenkin Holly­wood-elo­kuvien tanssi­kohtauksissa. Holly­woodista Paananen lähti menestyksekkäälle tanssi­kiertueelle, joka vei hänet aina New Yorkiin asti.
Elämä ja ura > Elokuvaura Suomessa

Vuonna 1935 Tuulikki Paananen päätti lähteä synnyin­maahansa Suomeen. Hän sai töitä Fennia-ravintolasta meksikolais­tanssien esittäjänä. Elo­kuva­ohjaaja Valentin Vaala kiinnitti häneen huomiota ja ehdotti elo­kuva­sopimusta. Paanasen suomen kielen taito oli ruostunut, mutta hän sai nais­pää­osan komediaelokuvasta Mieheke, joka tuli ensi-iltaan joulun alla 1936. Hänen vasta­näyttelijänään, ”miehekkeenä” oli Tauno Palo. Kriitikot pitivät Paanasen suoritusta onnistuneena, hänessä havaittiin ”luontaista lahjakkuutta”. Paananen kiinnitettiin Suomi-Filmin kuukausi­palkkaiseksi näyttelijäksi. Hänen seuraava rooli­työnsä oli sivu­osa Nyrki Tapiovaaran elo­kuvassa Juha, joka sai ensi­esityksensä tammi­kuussa 1937.
Paananen kaavaili paluuta Yhdys­valtoihin, mutta kiinnostus suomalaiseen elo­kuva­taiteeseen sai hänet siirtämään lähtöään. Risto Orko kiinnitti hänet nais­pää­osaan elo­kuvaansa Jääkärin morsian (1938). Kriitikot antoivat Paanaselle suitsutusta kiihkeän­tulisen Sabinan osasta. Rooli­tehtävään kuului lukuisia yksin­tansseja näyttävissä puvuissa, ja sen myötä hänestä tuli kansan­suosikki. Niin ikään vuonna 1938 Paanasella oli pääosa Tapio­vaaran elo­kuvassa Varastettu kuolema. Manjan rooli oli taiteellisesti vaativa, ja Paananen sai siitä kiitettävät arviot.
Vuosi 1939 oli Paanasen kannalta erityisen työteliäs. Hän esiintyi Matti Jurvan kanssa Arvo Tammisen lyhyt­elo­kuvassa Seitsemän veli­miestä, Paananen tanssi ja Jurva lauloi. Saman vuoden huhti­kuussa Paanasella oli musta­sukkaisen venakon Katjuškan rooli aate­draamassa Aktivistit. Arvostelijat kehuivat hänen suoritustaan. Syys­kuussa 1939 tuli valko­kankaille Kalle Kaarnan ohjaama elo­kuva Rakuuna Kalle Kollola ja marras­kuussa Ilmari Unhon Punahousut. Molemmat olivat sotilas­farsseja, ja ne jäivät Paanasen viimeisiksi elo­kuva­töiksi Suomessa.
Paanasen valtteja valko­kankaalla olivat ilmeikkäät kasvot sekä tanssijan­koulutus; hänen liikkumisensa oli notkeaa ja vapaata ilman teatterimaista kankeutta. Lehdistössä hänen kansain­välisyyttään korostettiin. Raoul af Hällström kuvaili Paanasta seuraavasti: ”Tässä nuoressa tytössä on uinahtelevaa sensuellia charmia. – – Tuulikki on elo­kuvamme tumma tyttö. Herkkä, harras ja toverillinen.” Hänen vasta­näyttelijänsä Tauno Majuri Aktivisteissa käytti eräässä elokuvan kohtauksessa ilmaisua ”kaunis kuin veri­pisara miekan terällä”.
Elämä ja ura > Paluu Yhdysvaltoihin

Paananen palasi Yhdys­valtoihin talvi­sodan kynnyksellä. Hänen viisumiaan ei ollut uusittu, ja häntä kehotettiin matkustamaan pikimmiten. Paananen oli yksi useista suomalaisista julkisuuden henkilöistä, joihin liitettiin perättömiä vakoilija­väitteitä toisen maailman­sodan aikana. Toisinaan hänen kerrottiin tehneen itse­murhan Suomessa, toisinaan taas väitettiin, että hänet olisi teloitettu vakoojana. Ester Toivonen paljasti muistelmissaan kuulleensa vähintään kymmenen erilaista variaatiota ”vakooja-Tuulikin” tarinasta. Kun huhut kulkeutuivat Paanasen korviin, hän suhtautui niihin pilana. Vasta vuosien kuluttua hänelle valkeni, että niitä levitettiin vakavissaan. Ensi­järkytyksestä selvittyään hän alkoi tehdä pilaa itseensä kohdistetuista harha­luuloista.
Todellisuudessa Paananen ryhtyi heti Yhdys­valtoihin palattuaan auttamaan ahdinkoon joutunutta synnyin­maataan. Hän piti New Yorkissa tuhat­päiselle yleisölle radioidun puheen Suomen puolesta ja keräsi huomattavia raha­summia toisen kotimaansa hyväksi. Palattuaan Holly­woodiin hän suoritti sihteerin opintoja ja sai palkka­työtä laki­toimistosta. Hän yritti Holly­woodissa elo­kuva­uraa taiteilija­nimellä Tula Parma, mutta heikolla menestyksellä. Hänellä oli taiteilija­nimellään rooli Jacques Tourneurin elo­kuvassa Leopardimies vuonna 1943, ja sittemmin hänet nähtiin myös amerikan­suomalaisista kertovassa koko­illan dokumentti­elo­kuvassa Sydämeni laulu (1948).
Vuonna 1947 Paananen avioitui Los Angelesissa elo­kuva­toimittaja Esko Miettisen kanssa. Lyhyeksi jääneen liiton jälkeen hän muutti Reedleyyn ja perusti tanssi­koulun nimeltä Tuulikki Dance Arts. Kesäisin hän matkusti Havaijille opiskelemaan polynesialaisia ja itä­maisia tansseja. Vuonna 1959 hän muutti vakinaisesti asumaan Honoluluun, jossa hän toimi tanssin­opettajana Kamehameha-oppi­laitoksessa. 1960-luvun puoli­välissä hän siirtyi töihin paikalliseen matka­toimistoon. Vuonna 1962 Paananen avioitui Howard Gott­schalkin (1911–1982) kanssa. Gott­schalk oli Yhdysvaltain armeijan sukeltaja ja toimi näyttelijänä Honolulussa. Eläkkeellä Paananen opiskeli havaijilaista musiikki- ja tanssi­kulttuuria. Hän myös esiintyi silloin tällöin televisio­mainoksissa.
Vuonna 1969 Paanasella todettiin rintasyöpä, johon hän kuoli 59-vuotiaana Honolulussa 10. lokakuuta 1974. Hänen tuhkansa siroteltiin hänen toivomuksestaan Waikikin pitkälle hiekka­rannalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuulikki Paananen Wikimedia Commonsissa
Hänninen, Jaana: Tiesitkö, että Tauno Palonkin kanssa näytellyt elo­kuva­tähti Tuulikki Paananen oli savonlinnalais­syntyinen? Itä-Savo. 1.1.2016.
Kuosmanen, Jukka (toim.): Jakso 1: SF-tähtiä ja tähden­lentoja: Tuulikki Paananen Yle Areena. 5.6.2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet 
Tuulikki Paananen vuonna 1936 elokuvassa Mieheke.
Valkomulperi

| Valkomulperi  |
| --- | --- |
 Valkomulperipuu.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Mulperikasvit Moraceae
Suku::  Mulperipuut Morus
Laji::  alba
Kaksiosainen nimi
 Morus alba  L. 
Katso myös
   Valkomulperi Wikispeciesissä   Valkomulperi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkomulperipuun hedelmiä.
Valkomulperin puuainesta.
Valkomulperi (Morus alba) eli varsinainen silkkiäispuu on Kiinasta kotoisin oleva nopeakasvuinen puu, jota kasvatetaan laajalti lehtiensä takia. Lehtiä käytetään silkkiä tuottavien mulperiperhosen toukkien ravintona. Pohjois-Amerikassa valkomulperista on jalostettu myös hedelmäpuuna kasvatettavia lajikkeita.
Valkomulperin liuskaiset lehdet ovat päältä kiiltävät, alapuolelta valkonukkaiset, halkaisijaltaan noin 20 cm. Kukat ovat valkoiset. Hedelmä muistuttaa vadelmaa ja on raakana valkoinen, kypsänä punainen. Linnut syövät hedelmiä ja levittävät siten siemeniä.
Valkomulperia voi kasvattaa eteläisimmässä Suomessa.