stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1957
Tulokset > Miehet > Miehet 50 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Veikko Hakulinen | Jämsänkosken Ilves | 3.27.49 |
| 2 | Heikki Junnola | Valkealan Roima | 3.29.47 |
| 3 | Eero Kolehmainen | Anttolan Urheilijat | 3.34.01 |
| 4 | Timo Auvinen | Puumalan Viri | 3.35.14 |
| 5 | Väinö Nevalainen | Juuan Jänne | 3.35.18 |
| 6 | Kalevi Ikonen | Enon Kisa-Pojat | 3.36.18 |
Sunnuntaina 17. helmikuuta kisattiin Kouvolassa SM-kisojen miesten 50 kilometriä. Ilmoittautuneita oli 83, joista matkaan lähti 42 ja maaliin hiihti 24. Katselijoita oli paikalla vain noin 3 000. Tultaessa 20 km:n kohdalle Jämsänkosken Hakulinen johti yhdeksällä sekunnilla ennen Anttolan Kolehmaista ja 13 sekunnilla Myllykosken Kilpa-Veikkojen Arvo Viitasta. Matkan 40 km:n kohdalla Hakulinen jatkoi vahvasti kärjessä johtaen lähes kahdella minuutilla ennen Juuan Väinö Nevalaista, josta Kolehmainen oli jäänyt lähes minuutin. Valkealan Heikki Junnola oli saavutanut lähes Kolehmaisen. Maalissa Hakulinen tuli maaliin kahden minuutin erolla hyvin kirineeseen Junnolaan, josta Kolehmainen oli jäänyt 1,5 minuuttia. Edellisen vuoden matkan Suomen mestari Enon Kalevi Ikonen nousi kisan kestäessä loppusijoituksen ollessa 6.
Tulokset > Miehet > Miehet 3 × 10 kilometriä, viesti

| Sija | Joukkue | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kuopion Poliisi-Urheilijat | Pentti Myyrä   Veini Kontinen   Arto Tiainen | 2.01.20 |
| 2 | Jämsänkosken Ilves | Heikki Lehtonen   Tapio Mäkelä   Veikko Hakulinen | 2.01.21 |
| 3 | Savonlinnan Hiihtoseura | Ukko-Matti Halonen   Viljo Vellonen   Auvo Simonen | 2.01.21 |
Miesten viesti käytiin Kouvolassa lauantaina 16. helmikuuta 38 joukkueen voimin. Lähtö tapahtui ns. Kenraaliaukeamalta. Ensimmäiseltä osuudelta vaihtoon tuli johdossa Evon Metsä-Poikien Reino Meriläinen. Kisa oli tässä vaiheessa hyvin tasainen, sillä aivan tuntumassa vaihtoon tulivat Jämsänkosken Lehtonen ja Gamlakarleby IF:n (GIF) suunnistajana paremmin tunnettu Osmo Tepsell. Toisella osuudella kakkosena lähtenyt Jämsänkoski ja sen viestinviejä Tapio Mäkelä karkasi ollen vaihdossa 39 sekuntia edellä Savitaipaleen Urheilijoiden Toimi Alataloa, joka puolestaan oli neljä sekuntia edellä GIF:n suunnistajana paremmin tunnettua Aimo Tepselliä. Tässä vaiheessa sää muuttui; alkoi sankka lumisade, joka teki kärjen hiihdon vaikeaksi. Ankkuriosuudelle lähti Jämsänkosken Hakulinen ykkösenä. Ankkuriosuuden puolimatkassa kärki oli tiivistynyt; Hakulinen johti, mutta Savitaipaleen Aarne Hiiva oli vain 10 sekuntia Hakulisesta ja GIF:n Harjunpää 25 sekuntia Hiivasta. Maalisuoralle tultaessa kärjessä oli kolme joukkuetta eli Jämsänkosken Hakulinen, Savonlinnan Auvo Simonen ja Mikkelin hurjasti hiihtänyt Arto Tiainen, joka loppusuoralla oli vahvin ottaen seuralleen Suomen mestaruuden. Mitalikolmikon takana pitkään toisena ollut Savitaipaleen Hiiva Hakulisen takana ladun aukaisijana sammui täysin ollen lopulta 9. jääden 14 sekuntia voittajasta. Kolmantena ollut GIF putosi myös loppuratkaisuissa jääden 7:ksi 12 sekuntia voittajasta. Kisassa seuraavina eli 4.-6. olivat Kotkan Into, Tampereen Poliisi-Urheilijat ja Sonkajärven Pahka. Kisa oli tosi tasainen, jota osoittaa se, että 14:nneksi sijoittunut Anjalan Liitto hävisi voittajalle vain 21 sekuntia.
Tulokset > Naiset > Naiset 10 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Siiri Rantanen | Lahden Hiihtoseura | 45.55 |
| 2 | Pirkko Korkee | Valkeakosken Haka | 47.55 |
| 3 | Toini Mikkola-Pöysti | Noormarkun Nopsa | 48.01 |
| 4 | Anja Porkka | Miehikkälän Vilkas | 48.05 |
| 5 | Eva Hög | Gamlakarleby IF | 48.22 |
| 6 | Hilja Pakarinen | Jämsänkosken Ilves | 48.23 |
Naisten 10 km hiihdettiin 17. helmikuuta 1957. Lahden Hiihtoseuran Siiri Rantanen otti ylivoimaisen kahden minuutin voiton ennen Valkeakosken Pirkko Korkeeta ja Noormarkun Toini Mikkola-Pöystiä. Hihdon aikana alkoi rankka lumisade, joka hidasti alkupäässä lähteneiden kuten Kokkolan Högin hiihtoa.
Tulokset > Naiset > Naiset 3 × 5 kilometriä, viesti

| Sija | Joukkue | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Jämsänkosken Ilves | Maija Olkkonen   Helvi Kantala   Hilja Pakarinen | 1.19.54 |
| 2 | Ylämaan Pyrkijät | Liisa Rumpu   Helvi Rumpu   Sanna Kiero | 1.20.12 |
| 3 | Valkeakosken Haka | Terttu Kivioja   Kerttu Koskelainen   Pirkko Korkee | 1.22.05 |
Naisten viesti käytiin lauantaina 16. helmikuuta 8 joukkueen voimin. Hieman yllättäen kärjessä ensimmäiseltä osuudelta vaihtoon tuli kärjessä Jämsänkosken Olkkonen muutama metri ennen Ylämaan Liisa Rumpua. Kakkososuudella Ylämaa ja Jämsänkoski tulivat lähes yhtäaikaa vaihtoon. Ankkuriosuudella ehkä hieman paremmalla luistolla Jämsänkosken Hilja Pakarinen kykeni kukistamaan nimekkäämmän Sanna Kieron muutamalla kymmenellä metrillä. Näin Ylämaan neljän voiton putki oli katkennut. SM-pronssia otti Valkeakosken Haka ennen Lahden Hiihtoseuraa, Rantasalmen Urheilijoita ja Vihtavuoren Pamausta.
Tulokset > Mäkihyppy

| Sija | Kilpailija | Seura | Pisteet | Hyppyjen pituudet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Eino Kirjonen | Helsingin Hiihtäjät | 221,1 | 49,5 - 49,5 |
| 2 | Hemmo Silvennoinen | Puijon Hiihtoseura | 215,9 | 48,0 - 47,5 |
| 3 | Tauno Laitinen | Lahden Hiihtoseura | 212,2 | 48,0 - 46,5 |
| 4 | Kalevi Kärkinen | Lahden Hiihtoseura | 211,6 | 50,0 - 46,5 |
| 5 | Ossi Laaksonen | Lahden Hiihtoseura | 210,5 | 50,5 - 45,5 |
| 6 | Pentti Uotinen | Lahden Hiihtoseura | 210,0 | 47,0 - 46,5 |
Kilpailut käytiin Kouvolassa 17. helmikuuta 7 000 katselijan läsnäollessa. Ensimäisen kierroksen jälkeen kärki oli Eino Kirjonen ja hänen jälkeensä tasapisteissä Laaksonen, Silvennoinen, Nokian Urheilijoiden Ilpo Peuranen ja Ounasvaaran Hiihtoseuran Pekka Remes. Toisen kierroksen hypyt lyhenivät useilla hyppääjillä. Toisella kierroksella Kirjonen varmisti mestaruutensa toisen kierroksen pisimmällä hypyllä. Silvennoinen varmisti toisella kierroksella SM-hopean. Silvennoisen jäljessä tuli useita lahtelaisia eli Laitinen, Kalevi Kärkinen, Laaksonen, Uotinen, Antero Immonen ja Veikko Salmenranta. Edellisen vuoden Suomen mestari Kouvolan Hiihtoseuran Unto Oksanen jäi kisassa sijalle 32.
Tulokset > Yhdistetty

| Sija | Kilpailija | Seura | Pisteet | Hiihto ja mäenlasku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Paavo Korhonen | Joutsenon Kullervo | 443,5 | 239,9 + 203,6 |
| 2 | Pekka Ristola | Evon Metsä-Pojat | 438,7 | 234,1 + 204,6 |
| 3 | Jukka Meriläinen | Sotkamon Jymy | 430,2 | 236,0 + 194,2 |
| 4 | Aulis Sipponen | Oriveden Ponnistus | 422,9 | 228,2 + 194,7 |
| 5 | Heikki Kainulainen | Kiteen Urheilijat | 418,4 | 212,3 + 206,1 |
| 6 | Pentti Ryöppy | Karhulan Katajaiset | 415,6 | 207,1 + 208,5 |
Yhdistetyn 15 km:n hiihto-osuus suoritettiin perjantaina 15. helmikuta. Kisan kärki oli kokenut Joutsenon Paavo Korhonen, Sotkamon Meriläinen, Hyvinkään Tahkon Toivo Jormalainen, Evon Ristola ja Saarijärven Pullistuksen Yrjö Tapper Hiihto-osuuden perusteella Korhosella ja Ristolalla nähtiin olevan parhaat mahdollisudet Suomen mestaruuteen. Ristolan mäkitulos oli hieman parempi kuin Korhosen, mutta ei riittävästi. Niinpä Paavo Korhonen uusi Suomen mestaruutensa. Seuraavina SM-hopealle Ristola ja SM-pronssille Meriläinen. Mäessä parhaita suorituksia tekivät Karhulan Ryöppy ja Kiteen Kainulainen, joten Ryöppy nosti hiihto-osuuden sijoitustaan 13:lta 6:ksi ja Kainulainen 11:ltä 5:ksi. Hiihdossa hyvin pärjännyt Jormalainen putosi lopputuloksissa 13:ksi ja Tapper 9:ksi.
Emilia Kangas

Emilia Sofia Tuulikki Kangas (s. 10. elokuuta 2001 Nurmo) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Kuortaneen Kuntoa ja häntä valmentavat Hannu Kangas ja Ahti Arokallio. Vuosina 2010–2023 hän edusti Seinäjoen Seudun Urheilijoita.
Kalevan kisoissa 2024 Kangas voitti SM-kultaa. Sitä ennen hän oli sijoittunut Kalevan kisoissa neljänneksi vuosina 2021, 2022 ja 2023. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut kultaa 2025, hopeaa 2024 ja pronssia 2022.
Kangas saavutti pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023. Saman ikäluokan EM-kilpailuissa 2021 hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Hän karsiutui loppukilpailusta Budapestin MM-kilpailuissa 2023. Rooman EM-kilpailuissa 2024 hän selvisi finaaliin, jossa oli 12:s. Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 hän karsiutui loppukilpailusta.
Aikuisten maaottelussa Kangas kilpaili ensimmäisen kerran 2021. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kolmanneksi Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2023.
Kangas työnsi ulkoratojen ennätyksensä 17,30 Kuortaneella 22. kesäkuuta 2024. Sisäradoilla hän on työntänyt parhaimmillaan 17,60 Tampereella 17. helmikuuta 2024.
Emilia Kankaan valmentaja Hannu Kangas on hänen isänsä. Hänen siskonsa Jenni on arvokisaedustuksia ja universiadi-pronssia saavuttanut keihäänheittäjä.
Senja Mäkitörmä

Senja Mäkitörmä Kalevan kisoissa 2018 haastateltavana loppukilpailun jälkeen.
Senja Katriina Mäkitörmä (s. 31. toukokuuta 1994 Varpaisjärvi) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Varpaisjärven Virettä ja hänen valmentajinaan toimivat Mika Reijonen ja Ville Halonen.
Kalevan kisoista Mäkitörmä on saavuttanut kuulantyönnön kultaa vuosina 2018, 2019, 2020, 2021 ja 2022, hopeaa vuosina 2017 ja 2024 sekä pronssia vuonna 2023. Lisäksi hän on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuista kuulantyönnön kultaa vuosina 2018, 2020, 2022 ja 2024, hopeaa vuosina 2021, 2023 ja 2025 sekä pronssia vuonna 2016.
Mäkitörmä rikkoi 2018 Kalevan kisojen silloisella ennätystyönnöllään 16,95 EM-kisarajan 45 sentillä. Berliinin EM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta. Hän karsiutui finaalista myös Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021, Münchenin EM-kilpailuissa 2022, Budapestin MM-kilpailuissa 2023, Rooman EM-kilpailuissa 2024 ja Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025.
Mäkitörmä on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa vuodesta 2016. Ulkoratamaaottelussa hän on sijoittunut parhaimmillaan toiseksi Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2021. Hän voitti pohjoismaisen hallimaaottelun kuulakilpailun 2025.
Mäkitörmän ennätys ulkoradoilta on 17,53 metriä (2022) ja hallista 17,74 metriä (2025).
Khmerien valtakunta

| Khmerien valtakunta ចក្រភពខ្មែរ> 802–1431 |
| --- | --- |
   Khmerien valtakunta ja muut Kaakkois-Aasian valtakunnat vuonna 900. 
Valtiomuoto:  absoluuttinen monarkia
Pääkaupunki:  Hariharalaya (800-luku) Angkor (900-luvulta)
Uskonnot:  hindulaisuus, buddhalaisuus
Kielet:  klassinen khmerin kieli
Edeltäjä:  Chenla
Khmerien valtakunta (khmeriksi ចក្រភពខ្មែរ, myös Angkor (khmeriksi ចក្រភពអង្គរ, khmerien käyttämä nimi oli Kambuja) oli hindulais-buddhalainen kuningaskunta Kaakkois-Aasiassa 802–1431. Valtakunnan ydinaluetta oli nykyinen Kambodža ja laajimmillaan se hallitsi suuria osia nykyisistä Laosista, Thaimaasta, Myanmarista ja Vietnamista. Valtakunnan useimmat pääkaupungit sijaitsivat Angkorissa, joka oli esiteollisen ajan maailman suurin kaupunki: sen pinta-ala oli 3 000 neliökilometriä ja asukasluku 700 000–1 900 000. Khmerien valtakuntaa edelsi khmerien ensimmäinen kuningaskunta Chenla. Khmerien valtakunnan aika alkoi 802, kun kuningas Jayavarman II perusti valtakunnan. Valtakunnan katsotaan päättyneen 1431, kun Ayutthayan kuningaskunta tuhosi Angkorin.
Khmerien valtakunnan merkittävimmät kulttuurijäänteet ovat hallitsijoiden rakentamat lukuisat temppelit. Hallitsijat rakennuttivat omia temppelikokonaisuuksia, ja osa hallitsijoista uusia pääkaupunkeja. Tunnetuin khmerien valtakunnan temppeli on Angkor Wat. Rakennustaitoa tarvitsi myös laaja keinokastelujärjestelmä. Khmerien yhteiskunta oli jakautunut selvästi kahteen luokkaan, eliittiin ja tavalliseen kansaan. Jumalkuningas oli jumalien edustaja maanpäällä, ja suurin osa tavallisesta kansasta eli orjuudessa.
Historia > Synty

Chenla, Khmerien valtakunnan edeltäjä, oli todennäköisesti ollut jaavalaisen Sailendran vasallivaltio ennen Jayavarman II:n hallituskautta (n. 770–834). Joidenkin historioitsijoiden mukaan Jayavarman olisi oleskellut Sailendrassa joko vapaaehtoisesti tai sotavankina ennen paluutaan Chenlaan. Jayavarman II yhdisti Kambodžan alueen ja perusti khmerien valtakunnan noin 802. Vuotta on myös perinteisesti pidetty Jayavarmanin hallituskauden alkuna, mutta uudemman tutkimuksen mukaan hänen hallituskautensa alkoi jo noin vuonna 770. Uuden valtakunnan pääkaupungiksi Jayavarman perusti Hariharalayan, joka säilyi khmerien pääkaupunkina 800-luvulla.
Historia > Angkorin kausi

Indravarman I (hallitsi n. 877–889) onnistui laajentamaan valtakuntaa sotimatta, ja kuningaskunta käsittikin nykyistä Kambodžaa suuremman alueen. Indravarmanin kauden tärkeimpiä rakennushankkeita olivat Preah Kon ja Bakongin temppelit. Lisäksi hän kehitti keinokastelujärjestelmää. Hänen jälkeensä hallitsijaksi nousi hänen poikansa Yasovarman I (hallitsi n. 889/890–n. 910/912). Yasovarman joutui taistelemaan vallasta veljensä kanssa. Oletettavasti pääkaupunki Hariharalaya tuhoutui pahoin taisteluissa, ja siksi Yasovarman rakensi uudeksi pääkaupungiksi Yasodharapuran, joka oli valtakunnan ensimmäinen pääkaupunki Angkorissa. Se oli linnoitettu kaupunki, jonka sivut olivat neljän kilometrin pituiset. Kaupungin keskuksena oli Phnom Bakhengin temppeli. Yasovarman rakennutti pääkaupunkiinsa myös suuren tekoaltaan, niin sanotun itäisen barayn.
Yasovarmanin hallituskautta seurasi vuosikymmeniä kestänyt poliittinen hajaannus. Jayavarman IV (hallitsi 928–n. 941) rakensi uuden pääkaupungin Koh Keriin. Rajendravarman II (hallitsi 944 – n. 968) yhdisti valtakunnan ja siirsi pääkaupungin takaisiin Yasodharapuraan. Rajendravarman II:n aikana valtakunta laajeni lännessä nykyisen Myanmarin rajoille, ja idässä hän valloitti alueita Champalta. Valloitusten myötä khmerien valtakunta vahvistui ja vaurastui. Samalla valta keskittyi yhä enemmän Angkoriin. Rajendravarmanin merkittävimpiä rakennusprojekteja olivat Pre Rupin ja Itä-Mebonin temppelit.
Rajendravarman II:n poika Jayavarman V (hallitsi n. 968 – n. 1000) rakensi uudeksi pääkaupungiksi Jayendranagarin. Sen sijainnista ei ole varmuutta, mutta sen keskuksena arvellaan olleen Ta Keo, Angkorin ensimmäinen kokonaan hiekkakivestä tehty temppeli. Jayavarman V:n kuoleman jälkeen alkanut valtataistelu johti lopulta sisällissotaan Suryavarman I:n (hallitsi 1002–1050) ja Jayaviravarmanin (hallitsi 1003–1010) välillä. Jayaviravarman hallitsi Angkorissa ja Suryavarman I valtakunnan itäosissa. Suryavarman I sai Angkorin haltuunsa 1010, ja hänestä tuli khmerien kuningas. Suryavarman suosi kaupankäyntiä joki- ja maareittien kautta Kiinaan ja Vietnamiin sekä kansainvälistä kaupankäyntiä Etelä-Kiinan meren kautta. Suryavarman muistetaan ennen kaikkea rakennuttamastaan läntisestä baraysta, joka on Angkorin suurin tekoallas.
Historia > Suryavarman II

Suryavarman II:ta (hallitsi 1113–1150) pidetään yhtenä merkittävimmistä khmerien hallitsijoista. Hän nousi ilmeisesti valtaan tapettuaan edellisen kuninkaan Dharanindravarman I:n. Suryavarman II solmi nopeasti ystävyyssuhteen Kiinaan. Hän aloitti laajat sotatoimet niin idässä kuin lännessäkin ja laajensi valtakunnan entistä suuremmaksi. Idässä Suryavarman II soti Đại Việtiä ja Champaa vastaan. Champan alueella khmerit onnistuivat valloittamaan Vijayan alueen (nykyisessä Bình Địnhin maakunnassa). Lännessä khmerien vallan alle jäi Keski-Thaimaan kuningaskuntia. Kiinalaisen Song Shi -kronikan (1100-luku) mukaan khmerien valtakunta rajoittui pohjoisessa Champaan, idässä mereen, lännessä Paganin kuningaskuntaan ja etelässä Grahin kuningaskuntaan. Suryavarman II:n kuolinaikaa ei tiedetä tarkalleen, mutta viimeinen piirtokirjoitus hänestä on vuodelta 1145. On kuitenkin hyvin todennäköistä, että hän hallitsi vielä Champan sotaretken aikana 1145–1150.
Suryavarman II:n aikana Shivan palvonta oli väistynyt ja Vishnun palvonta oli tullut sen tilalle. Suryavarman II rakennutti monia temppeleitä, joista kuuluisin on Angkor Wat. Historioitsija George Cœdès piti Angkor Watia khmerien taiteen mestariteoksena.
Historia > Jayavarman VII

Suryavarman II:n kuolemaa seurasi levottomuuksia, ja sen jälkeen monet vallatut alueet halusivat irtaantua khmerien hallinnasta. Kiinan hovissa kävi jo 1155 lähettiläitä thaimaalaisesta Lavon kuningaskunnasta. Vuodelta 1167 on myös löytynyt piirtokirjoitus, joka kertoo itsenäisestä kuninkaasta Nakhon Sawanin alueella. Champa oli puolestaan solminut rauhan Đại Việtin kanssa 1170 ja aloitti sodan khmerejä vastaan. Hyökkäys maitse ei onnistunut mutta vesiteitse heidän onnistui valloittaa ja tuhota Angkor 1177.
Jayavarman VII (hallitsi 1181–1218) oli viimeinen Angkorin suurista kuninkaista. Jayavarman VII aloitti taistelut valloittajia vastaan ja yhdisti ja rauhoitti valtakunnan vuoteen 1181 mennessä. Hän aloitti 1190 uudelleen sodan Champaa vastaan ja onnistuikin saamaan Vijayan haltuunsa lyhyeksi aikaa. Jayavarman VII valtasi 1203 koko Champan, joka oli khmerien provinssina vuoteen 1220.
Jayavarman VII laajensi khmerien valtakuntaa myös muilla ilmansuunnilla: pohjoisessa Thaimaasta Laosiin, etelässä Mekongin suistoalueelle ja Thaimaan puolella Malakan niemimaalle. Lännessä valtakunta rajoittui nykyiseen Myanmariin. Valtakunnan laajentumista seurasivat lukuisat rakennusprojektit, kuten 225 kilometriä pitkä valtatie Angkorista Phimaihin. Tie on edelleen havaittavissa ilmakuvauksista, ja Thaimaan puoleisen osuuden restaurointi on aloitettu 2000-vuosikymmenellä.
Jayavarman VII perusti Angkorin alueelle uuden pääkaupungin, Angkor Thomin, joka oli kolmen neliökilometrin laajuinen linnoitettu kaupunki. Kaupungin keskuksena oli Bayonin temppeli. Muita merkittäviä temppeleitä Angkor Thomissa olivat Ta Prohm ja Prah Khan.
Historia > Valtakunnan rappio ja tuho

Jayavarman VII:n hallituskauden jälkeen alkoi khmerien valtakunnan kaksi vuosisataa kestänyt rappio. Kuninkaiden rakennustoiminta tyrehtyi täydellisesti. Kuninkaat elivät kuitenkin yhä ylellisesti, kuten kiinalaisen kronikoitsija Zhou Daguanin 1200-luvun matkakertomuksesta käy ilmi. Hän viipyi Angkorissa vuoden ja kirjoitti tarkkoja kuvauksia elämästä Angkorissa.
Jo 1283 valtakunta oli niin heikentynyt, että se joutui maksamaan Kublai-kaanin johtamille mongoleille vasalliveroa. Thait vaelsivat etelään jo ennen mongolien tuloa, ja aikaa myöten alkoivat hyökkäillä khmerien valtakunnan kimppuun. Lännessä valtakunnan uhaksi nousivat thaitten kuningaskunnat – ensin Sukhothai ja sen jälkeen Ayutthaya. Vuosina 1350–1430 khmerit ja Ayutthaya olivat ilmeisesti jatkuvassa sotatilassa. Ayutthaya valloitti lopulta Angkorin 1431. Khmerit saivat kuitenkin ajettua valloittajat pois, mutta siirsivät koko kaupungin ja sen miljoonaväestön nykyisen Phnom Penhin alueelle.
Perinteinen selitys khmerien valtakunnan rappiolle ja tuholle on thai-kuningaskuntien nousu.
Yhtenä syynä lienee myös ollut valtarakenteiden epävakaus. Kaupankäynnin kansainvälistymisen myötä etäisimmät provinssit alkoivat vähitellen itsenäistyä yhä enenevässä määrin. Lisäksi 1200-luvulla alkanut buddhalaistuminen muutti yhteiskunnan arvoja ja lienee siten vaikuttanut merkittävästi khmerien valtakunnan rappioon.
Valtakunnan heikentymiselle ja tuholle on kuitenkin esitetty myös muita syitä. Yksi suosituimmista on ympäristökatastrofi. Angkorin alue, jossa asui 700 000–1 900 000 asukasta, oli riippuvainen keinokastelujärjestelmästä, joka oli ollut käytössä 900-luvulta lähtien. Eroosio ja sedimentaatio olivat kuitenkin rapauttaneet järjestelmää niin paljon, että se olisi lopulta romahtanut. Vaikka tutkijat eivät ole yksimielisiä keinokastelujärjestelmän merkityksestä khmerien taloudelle, ympäristötekijöillä on kuitenkin kiistatta ollut oma roolinsa khmerien valtakunnan rappiossa.
1200-luvulla alkanutta monin paikoin maailmassa vallinnutta kuivuutta on ehdotettu khmerienkin valtakunnan heikentäjäksi. Kuivuuden sijasta suuret tulvat ovat ehkä tärvelleet kastelujärjestelmän. Thaitten keskuudessa riehunut kolera on saattanut levitä khmerienkin keskuuteen varsinkin tulvan aikana..
Myös Jayavarman VII:n aikaisia suurisuuntaisia ja kalliita rakennusprojekteja on ehdotettu rappion ja tuhoutumisen syyksi. Se ei kuitenkaan selitä sitä, miten khmerien valtakunta saattoi tuhoutua, vaikka samanaikaisesti Kaakkois-Aasiassa syntyivät ensimmäiset valtiot.
Valtio- ja yhteiskuntajärjestys

Khmerien valtakunnassa uskonto ja valtio olivat nivoutuneet tiivisti yhteen. Kosmisen järjestyksen ylimpinä olivat jumalat, ja heidän edustajanaan jumalkuningas maan päällä. Kuninkaan valtaa symboloi linga, joita varten kukin hallitsija rakensi temppelin pääkaupungin keskelle. Kuninkaan hovi oli kaiken keskus, ja sitä ympäröi laaja temppelialue.
Khmerien yhteiskunta oli jakautunut jyrkästi kahteen luokkaan, eliittiin ja tavalliseen kansaan. Eliittiin kuuluivat kuninkaalliset, virkamiehet ja varakkaat maanomistajat. Tavallinen kansa oli joko vapaita ihmisiä tai orjia. Vapaat olivat pieniä maanomistajia, käsityöläisiä sekä temppeli- ja hallintovirkailijoita. Suuri osa tavallisesta kansasta oli kuitenkin orjia, joiden omistajina olivat temppelit, varakkaat perheet ja pienet maanomistajat.
Kaupankäynnin merkitys kasvoi 1000- ja 1100-luvuilla, mikä edellytti jonkinlaisen paikallishallinnon luomista. Paikallistasolla valtaa käyttivät hallitsijan nimittämät virkamiehet, jotka muodostivat maan eliitissä oman ”varna”-nimisen eliittiluokan. Virkamiehet edustivat kuningasta provinsseissa ja välittivät ylijäämäisen vaurauden pääkaupunkiin, jossa sen avulla rahoitettiin muun muassa temppelien rakentamista. Provinssien hallinnossa paikallisilla markkinoilla oli merkittävä asema. Temppelit olivat tavallisesti aina markkinoiden läheisyydessä. Kaikki nämä muodostivat vastavuoroisuuteen perustuvan riippuvaisuuksien verkoston, joka yhdisti provinssit pääkaupunkiin.
Talous

Khmerien valtakunnan talouden perustana oli riisinviljely, kalastus, kaupankäynnistä saadut tulot, verotus ja pakollinen työpalvelusjärjestelmä. Tarkkoja tietoja maankäytöstä ei ole, koska arkeologia on keskittynyt pääasiassa muinaisjäännösten säilyttämiseen ja restaurointiin eikä varsinaiseen tutkimukseen. Kiinalaisen 1200-luvun lopun kronikan mukaan vuodessa saatiin jopa neljä satoa. Lukuisat sadot perustuivat todennäköisesti Tonle Sap -järven tulvatasannealueiden tehokkaaseen käyttöön siten, että viljelyyn otettiin aina vasta tulvan alta vapautunut alue.
Angkorin alueen talouden perusedellytys oli keinokastelujärjestelmä, joka oli monimutkainen tekoaltaiden (baray) ja kanavien verkosto. Monien hallitsijoiden merkittävimmät rakennusprojektit liittyivätkin keinokastelujärjestelmän ylläpitoon ja kehittämiseen. Keinokastelujärjestelmä kattoi yli tuhannen neliökilometrin kokoisen alueen ja oli käytössä noin 500 vuotta. Se käytti tehokkaasti hyväksi niin pohjavettä, sadevettä, Tonle Sap -järveä kuin Kuleninvuorilta virtaavia jokia.
Asiakirjalähteiden mukaan alueella on ollut yleisessä käytössä arvoon perustuva talousjärjestelmä jo noin 600–700-luvuilla. Rahan käytöstä ei ole kuitenkaan löytynyt todisteita. 1100-luvulle asti khmerien talous perustui kaupankäynnistä saatuihin tuloihin, verotukseen ja työpalvelukseen. Tätä on myös esitetty syyksi khmerien kuninkaiden halukkuudelle valloittaa uusia alueita. Koska khmerien talousjärjestelmä perustui näihin vastavuoroisiin riippuvuussuhteisiin – jotka taas perustuivat pelkästään raakaan työvoimaan – ainoa tapa lisätä vaurautta oli valloittaa uusia alueita ja saada siten lisää työvoimaa.
1200-luvulla khmerien valtakunnan talouden perusteet alkoivat muuttua. Valtakunta siirtyi vähitellen pois sotilaallisiin valloituksiin perustuvasta talousjärjestelmästä kohti kansainvälistä kaupankäyntiä. 1400-luvulle tultaessa khmerien valtakunta oli kiinteä osa Kiinan johtamaa kaupankäyntiverkostoa. Talouden muuttuminen on voinut olla seurausta theravada-buddhalaisuuden noususta vallitsevaksi uskonnoksi. Toisin kuin hindulaisuudessa theravada-buddhalaisuudelle oli ominaista tasa-arvoisemmat valtarakenteet. Samalla myös hindulaisuudesta peräisin oleva jumalkuninkaan käsite hylättiin.