stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
McLeod Russel

| McLeod Russel |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Believe in tea  (suom.  Usko teehen)
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Osake:  BSE: 532654; NSE: MCLEODRUSS
Perustettu:  1869 (teenviljelyn aloitus, Williamson Magor & Company)
Toimitusjohtaja:  Aditya Khaitan
Puheenjohtaja:  Brij Khaitan
Kotipaikka:  4 Mangoe Lane, Kalkutta 700001, Intia
Kotisivu:  www.mcleodrussel.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
McLeod Russel tai McLeod Russel India Ltd on Intian Kalkutasta kotoisin oleva, teealan keskisuuri yritys. Tämän maailman suurimman teeviljelijän toimintahistoria alkaa vuodesta 1869. Yrityksen osakkeet noterataan sekä Bombayn pörssissä (Mumbai, BSE) että Intian kansallisessa pörssissä (Mumbai, NSE).  Yhtiön teestään saama hinta ja osakkeen arvostus vaihtelee voimakkaasti säästä riippuvien suurten tuottajamaiden teesatojen mukaan. Yrityksen nykyinen nimi McLeod Russel India Ltd otettiin käyttöön helmikuussa 2005. Yritys on hankkinut yritysostoin useita uusia teeviljelmiä 2000-luvulla ja näin noussut maailman suurimmaksi teeviljelijäksi.
McLeod Russelin teeviljelmät sijaitsevat Intian Assamin ja Länsi-Bengalin osavaltioissa, Vietnamissa, Ugandassa ja Ruandassa. Vuosittain se tuottaa noin 100 miljoonan kilogrammaa teetä. Tämä on noin kaksi prosenttia maailman vuotuisesta teetuotannosta. Pääosa yhtiön tuotannosta on CTC-menetelmällä tehtyä rikottua mustaa teetä, mutta osa Intian Assamin ja Vietnamin viljelmien mustasta ja Vietnamin vihreästä teestä valmistetaan ortodoksisella tuotantotavalla. McLeod Russelilla on useita vastuulliseen tuotantoon liittyviä sertifiointeja, esimerkiksi  Reilun kaupan (FLO) ja Rainforest Alliancen hyväksyntä.
Teeviljelyn ohella yritys valmistaa asiakkailleen teesekoituksia Intian ja Dubain teesekottamoissaan. Yrityksellä on toimistot Intian ohella Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Dubaissa ja Kenian Mombasassa.
Yhtiö on osallistunut Pohjois-Intiassa myös öljyjatropan viljelyyn biodieselin raaka-aineeksi.
Aiheesta muualla

Global tea prices to rise on scanty rainfall in India (23.3.2015) (englanniksi) (economictimes.indiatimes.com)
Arijit Ghosh and Thomas Kutty Abraham, 14.5.2010: World’s Biggest Tea Grower Plans ‘War Chest’ for Acquisitions (englanniksi) (bloomberg.com)
Mikko Moilanen (kirjailija)

Mikko Moilanen (s. 1952) on suomalainen tietokirjailija, jonka teoksissa käsitellään Suomen historiallista pyövelin ammattia ja mestauslavalle joutuneita. Pyöveleistä hän kiinnostui selvitettyään omaan sukuunsa liittyvää 1700-luvun kuolemantuomiota. Pyöveleiden historian lisäksi hän on löytänyt noin 200 suomalaisen mestauspaikan sijainnin. Moilanen on työskennellyt tutkijana Metsäntutkimuslaitoksessa.  Hän on julkaissut teoksia myös metsänparannuksesta.
Teoksia

Suomen pyövelit.  Helsinki:  Docendo, 2019.  ISBN 9789522916228.
Kohtalona mestauslava.  Helsinki:  Docendo, 2021.  ISBN 9789522919823.
Sachsen (F219)

| Sachsen |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Blohm + Voss, Hampuri
Kölinlasku:  1. helmikuuta 1999
Laskettu vesille:  20. tammikuuta 2001
Palveluskäyttöön:  31. joulukuuta 2003
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 690 t
Pituus:  143,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  17,44 m
Syväys:  5,0 m
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  230 alus + 13 lentomiehistö
Aseistus
Aseistus:  1 × OTO Melara 76 mm 2 × 27 mm MLG27 -konetykkiä 6 × torpedoputkea 1 × Mk 41 VLS 2 × RIM-116 Rolling Airframe Missile 2 × RGM-84 Harpoon 2 × Westland Lynx
Sachsen (runkonumero F219) on Saksan laivaston Sachsen-luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Hampurista Blohm + Vossilta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1999. Alus laskettiin vesille 20. tammikuuta 2001 ja otettiin palvelukseen 31. joulukuuta 2003.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Wilhelmshavenin laivastotukikohtaan 2. fregattilaivueeseen.
Sachsen vaurioitui vakavasti 21. kesäkuuta 2018 Norjan vesillä, kun SM2 -ilmatorjuntaohjuksen laukaisu epäonnistui ja ohjus paloi etukannella. Aluksen korjausta viivytettiin vuoteen 2023, kunnes korvaava komponentti saatiin toimitettua.
Mikel Astarloza

| Mikel Astarloza |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Mikel Astarloza Chaurreau
Syntynyt: 17. marraskuuta 1979 (ikä 44)
Kansalaisuus:   Espanja
Pyöräilijä
Pituus:  185 cm
Paino:  72 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2002–2006 2007–2009 2011–2013:  AG2R Prévoyance Euskaltel-Euskadi Euskaltel-Euskadi
Suurimmat voitot
 Tour Down Under 2003 
 Tiedot päivitetty: 3. tammikuuta 2014 
Aiheesta muualla
www.astarloza.com
Mikel Astarloza Chaurreau (s. 17. marraskuuta 1979 Guipúzcoa, Baskimaa) on espanjalainen maantiepyöräilijä.
Astarloza aloitti ammattilaisuransa AG2R Prévoyance -joukkueessa vuonna 2002. Hän voitti seuraavana vuonna Tour Down Under -etappikilpailun Australiassa ennen Lennie Kristenseniä. Vuonna 2003 hän sijoittui lisäksi Ranskan ympäriajon nuorten kilpailussa toiseksi.
Astarloza edusti vuoden 2007 alusta Euskaltel-Euskadi-tallia. Hän sijoittui tuona vuonna seitsemänneksi Dauphiné Libéréssä, yhdeksänneksi Ranskan ympäriajossa ja kuudenneksi Clásica de San Sebastiánissa. Kaudella 2008 hän oli kuudes Baskimaan ympäriajossa, viides Tour de Romandiessa
ja kuudestoista Ranskan ympäriajossa. Vuonna 2009 hän sijoittui neljänneksi Katalonian ympäriajossa ja viidenneksi Dauphiné Libéréssä. Ranskan ympäriajossa hän voitti 16. etapin ja oli kahdeksannella etapilla kolmas. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui 11:nneksi.
Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI ilmoitti 31. heinäkuuta 2009, että Astarlozan 26. kesäkuuta antamasta dopingnäytteestä oli löytynyt merkkejä EPO-hormonin käytöstä. Hänet asetettiin välittömästi kilpailukieltoon. Vapauduttuaan kahden vuoden kilpailukiellosta hän teki paluun Euskaltel-Euskadi-joukkueeseen kesällä 2011. Hän lopetti uransa kauden 2013 jälkeen.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Tour Down Underin voittajat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   1999:  Stuart O’Grady  2000:  Gilles Maignan  2001:  Stuart O’Grady  2002:  Michael Rogers  |   2003:  Mikel Astarloza  2004:  Patrick Jonker  2005:  Luis León Sánchez  2006:  Simon Gerrans  |   2007:  Martin Elmiger  2008:  André Greipel  2009:  Allan Davis  2010:  André Greipel  |   2011:  Cameron Meyer  2012:  Simon Gerrans  2013:  Tom-Jelte Slagter  2014:  Simon Gerrans  |   2015:  Rohan Dennis  2016:  Simon Gerrans  2017:  Richie Porte  2018:  Daryl Impey  |   2019:  Daryl Impey  2020:  Richie Porte  |
Mikko Mäenpää

Mikko Mäenpää heinäkuussa 2012.
Mikko Pekka Mäenpää (s. 8. elokuuta 1954 Helsinki) on STTK:n entinen puheenjohtaja ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Mäenpää toimi STTK:n puheenjohtajana vuosina 2000-2013. Ennen STTK:ta hän työskenteli muun muassa STTK:n jäsenliiton STTK-J:n eli nykyisen Palkansaajajärjestö Pardian puheenjohtajana, Valtion Teknillisten Keskusliiton puheenjohtajana ja Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteerinä.
STTK:laiset ammattiliitot pyysivät toukokuussa 2008 Mikko Mäenpäätä jatkamaan puheenjohtajana vielä seuraavalle kaudelle. STTK:n liittokokous valitsikin yksimielisesti Mikko Mäenpään uudelle puheenjohtajuuskaudelle Helsingissä 5. marraskuuta 2009. Mäenpään viimeinen puheenjohtajuuskausi STTK:ssa päättyi joulukuussa 2013.
Mäenpäällä on ollut useita luottamustoimia. Hän on ollut muun muassa Varman hallituksen varapuheenjohtaja sekä talousneuvoston ja Eläketurvakeskuksen edustajiston jäsen. Lisäksi hän on ollut jäsenenä Koulutusrahaston,Työttömyysvakuutusrahaston ja Ulkopoliittisen instituutin neuvottelukunnissa. Kansainvälisissä luottamustehtävissä hän on ollut muun muassa Euroopan Ammatillisen Yhteisjärjestön EAY:n hallituksen ja työvaliokunnan jäsen sekä Pohjolan ammatillisen yhteisjärjestön PAY:n hallituksen jäsen.
Yksityiselämä

Mäenpää on naimisissa, ja hänellä on kaksi aikuista lasta. Mäenpää harrastaa golfia, uintia, mökkeilyä ja elokuvia.
Ruostekärpässieni

| Ruostekärpässieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Amanitaceae
Suku::  Kärpässienet Amanita
Laji::  fulva
Kaksiosainen nimi
 Amanita fulva  Fr. 
Katso myös
   Ruostekärpässieni Wikispeciesissä   Ruostekärpässieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruostekärpässieni (Amanita fulva) on myrkytön kärpässieni. Lajia on aiemmin pidetty hyvänä ruokasienenä, mutta koska se on helposti sekoitettavissa myrkyllisiin lajeihin, ei sen käyttöä ravinnoksi enää suositella.
Koko ja ulkonäkö

Ruostekärpässienen usein pienikokoinen lakki on väriltään kellertävän ruskea, eikä siinä ole pilkkuja. Lakin muoto on aluksi puolipallomainen, mutta se laakenee sienen ikääntyessä. Lakin reunassa on säteittäisiä uurteita. Heltat ovat valkoiset. Lajin jalka on pitkä ja ontto, eikä siinä ole rengasta. Vaalean jalan tyvellä oleva tuppi on väljä, minkä vuoksi se jää usein maahan sientä poimittaessa. Kuivuessaan sieni alkaa nimensä mukaan myös saada ruskehtavan värin. Sienen maku ja haju ovat mietoja.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaiset lajit

Samankaltaisia renkaattomia kärpässienilajeja on useita. Tämän lisäksi myös joiltain renkaallisilta lajeilta rengas voi joissain yksilöissä jäädä syystä tai toisesta puuttumaan. Näiden seikkojen vuoksi ruostekärpässienen ravintokäyttöä ei suositella. Yksi erityisesti ruostekärpässientä muistuttavista lajeista on lievästi myrkyllinen kangaskärpässieni (Amanita porphyria). Sen lakki on kuitenkin väriltään vaalean violetin harmaa, eikä sen reunassa ole uurteita. Kangaskärpässienen jalassa on myös rengas, joka tosin usein putoaa vanhemmasta sienestä.
Kasvuaika ja -paikka

Lajia tavataan mm. Suomessa yleisenä heinäkuun alusta lokakuun loppuun. Tyypillisimmin se kasvaa karuissa kangasmetsissä.
Aiheesta muualla

Pinkka -  Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Ruostekärpässieni
Laji.fi: ruostekärpässieni (Amanita fulva)
Amanita fulva, ruostekärpässieni @ Natural Fungi in Finland
Mikko Sillanpää

Mikko Sillanpää (3. elokuuta 1925 Mynämäki – 12. marraskuuta 1992) oli suomalainen maataloustieteilijä. Hän oli maatalousmaantutkija, ja hän tutki maaperäkemiaa, -fysiikkaa ja agrogeologiaa. Hän oli vuodesta 1963 Maatalouden tutkimuskeskuksen maantutkimusosaston johtaja professorin arvonimellä.  Hän jäi professorin virasta eläkkeelle 1989, mutta tutkimustyö jatkui hänen kuolemaansa asti.
Renée Ranskalainen

Renée Ranskalainen, Ferraran herttuatar (1510-1574), Corneille de Lyon, 1530-luku
Renée Ranskalainen, Renata Ranskalainen (ransk. Renée de France, ital. Renata di Francia, Duchessa di Ferrara); (15. lokakuuta 1510 Blois’n linna, Blois, Touraine, Ranskan kuningaskunta – 15. kesäkuuta 1574 Montargisin linna, Loiret departmentti, Centre-Val de Loire, Ranskan kuningaskunta) oli ranskalainen, bretagnelaistaustainen prinsessa, Chartresin ja Ferraran herttuatar. Renée Ranskalainen oli merkittävä taiteen tukija sekä uskonnollisen reformaation ja protestanttisten evankelistien suojelija Ranskassa ja Italiassa.
Suku ja kasvatus

Renée oli Ranskan kuningas Ludvig XII:n (1462–1515) ja tämän toisen puolison Bretagnen herttuatar Anna Bretagnelaisen (1477–1514) nuorempi tytär. Äiti oli halunnut antaa Bretagnen herttuakunnan eli äidinperinnön hänelle, mutta isä Ludvig oli tätä vastaan ja vanhempi sisar Claude sai herttuakunnan. Äiti menehtyi tammikuussa 1514 vain 36-vuotiaana, Renéen ollessa vasta nelivuotias.
Reneen varhaiskasvatusta hoiti hänen kotipettajattarensa Michelle de Saubonne, Madame de Soubise (1485–1549). Saubonne oli Anna Bretagnelaisen hovinainen ja bretagnelaispartisaani, joka vastusti Annan vihollista, Louise Savoijilaista. Renéen vanhempien kuoleman jälkeen vuonna 1515 Louise ja hänen poikansa Frans I antoivat Saubonnelle potkut. Renée ei koskaan unohtanut tätä, ja mentyään naimisiin hän otti Saubonnen mukaansa Ferraraan, jossa hän toimi Renéen lapsien opettajana vuosina 1528-1536.
Isän serkku Louise Savoijilainen tuli äidin kuoleman jälkeen vuonna 1514 hoitamaan Renéetä ja hänen 10 vuotta vanhempaa sisartaan Claudea (1499–1524). Pian tämän jälkeen Louisen poika Frans vihittiin toukokuussa 1514 vain 14-vuotiaan Clauden kanssa. Kun Renéen isä kuoli vuonna 1515, Fransista tuli Ranskan kuningas Frans I ja Claudesta tuli kuningatar. Frans hallitsi monia vuosia kahden vahvan naisen kanssa – äitinsä Louisen ja vanhemman sisarensa Margareeta Navarralaisen (1492–1549). Erityisesti Margareeta Navarralaisen vaikutus Renéen oli suuri, sillä tämä ohjasi Renéen opintoja ja oli tärkeä äitihahmo.
Avioliitto, Ferraran herttuatar

Avioliitto pohjoisitalialaisen Ferraran herttua Ercole II d'Esten (1508–1559) kanssa 28. kesäkuuta 1528 teki hänestä Ferraran herttuattaren. Ercole oli herttua Alfonso I d'Esten ja Lucrezia Borgian vanhempi poika. Hänen nuorempi veljensä kardinaali Ippolito (II) d'Este (1509–1572) rakennutti Villa d'Esten lähelle Tivolia.
Renée sai langoltaan Frans I:ltä runsaat myötäjäiset sekä elinkoron ja luovuttuaan vaatimuksestaan Bretagnen herttuakuntaan, korvaukseksi Chartresin herttuakunnan. Renéen hovista Ferrarassa tuli kohtauspaikka 1530-1540-luvuilla liberaaleille ajattelijoille ja turvapaikka ranskalaisille protestanteille. Humanisti Olympia Morata kasvatettiin siellä, ranskalainen runoilija Clément Marot löysi sieltä suojapaikan vuonna 1535. Jean Calvinin vaikutuksesta herttuatar Renée lopetti katolilaisuuden harjoittamisen vuonna 1540. Hänen hovissaan oleskelivat myös oppineet Bernardo Tasso, Fulvio Pellegrini, Vittoria Colonna sekä uudistusmieliset saarnaaja Bernardo Ochino (1487-1564) ja Jean Calvin.
Lokakuussa 1534 appi, herttua Alfonso I kuoli ja puoliso Ercole II nousi valtaistuimelle. Tuskin vannottuaan uskollisuusvalansa paavi Paavali III:lle, hän kääntyi oman hovinsa ranskalaisia ​​vastaan, joista monet oli sinne tuonut puoliso Renée. Heidän määränsä ja vaikutusvaltansa eivät miellyttäneet Ercolea, ja lisäksi hän piti heitä liian kalliina ylläpitää. Hän varmisti suoraan tai välillisesti heidän erottamisensa, kuten runoilija Clément Marot'n, joka oli toiminut herttuattaren sihteerinä. Samalla kun kuuria kehotti herttuaa hylkäämään ranskalaiset, joita epäiltiin katolisuuden vastaisesta harhaoppisuudesta, Ferraraan saapui protestanttinen teologi Jean Calvin, joka oli matkannut Italiaan oli maalis-huhtikuussa 1536. Calvin vietti useita viikkoja Renéen hovissa kesällä 1536.
Renéen suojeluksen seurauksena Jean Calvinin pääteos Institutio Religionis Christianae, kahtena latinankielisenä painoksena vuonna 1536 ja 1539, levisi hovissa. Tämä tapahtui aikana, jolloin protestanttien vaino oli jo alkanut alueella. Inkvisition pidättämien ja tuomitsemien joukossa olivat kuorolaulaja Jehannet, herttuattaren palvelija Cornilla ja Bouchefort, pappi Tournaystä. Inkvisitio pidätti myös "pienen miehen", joka pakeni, hän oli runoilija Clément Marot, eikä Jean Calvin.
Syytettynä harhaoppisuudesta

Renée oli kirjeenvaihdossa laajan, ulkomailla asuvan protestanttien joukon sekä näille henkisesti myötämielisten kanssa, kuten Vergerion, Camillo Renaton, Giulio di Milanon ja Francis Dryanderin kanssa. Muutaman kerran, noin vuonna 1550 tai myöhemmin, hän osallistui protestanttiselle ehtoolliselle yhdessä nuorimpien tyttäriensä Lucrezian ja Eleonoren sekä uskovaisten ystäviensä kanssa. Tällä välin hänen elämänsä oli muuttunut surulliseksi ulkoisesta loistosta ​​huolimatta. Viimeiset hänen ranskalaisista vieraistaan, Madame Soubisen de Ponsin tyttären ja vävyn, herttua Ercole lähetti pois vuonna 1543. Vastauskonpuhdistus, joka oli ollut toiminnassa Roomassa vuodesta 1542 lähtien, johti inkvisition erityistuomioistuimen perustamiseen Ferraraan vuonna 1545. Vuosina 1550 ja 1551 tämä tuomioistuin määräsi kuolemantuomiot protestanttisuuden kannattajille Fannio de Faenzalle ja Giorgio Sisilialaiselle, jotka teloitettiin maallisen tuomioistuimen toimesta.
Lopulta herttua Ercole esitti syytteen Renéeä vastaan tämän sisarenpojan, Ranskan kuningas Henrik II:n edessä. Inkvisiittori Ortizin avulla, jolle kuningas määräsi tämän tehtävän, Renée pidätettiin harhaoppisena, vangittiin ja koko hänen omaisuutensa julistettiin menetetyksi, ellei hän luovu väärästä uskostaan. Renée vastusti lujasti jonkin aikaa, kunnes hänen kaksi nuorinta tytärtään, alle 10-vuotiaat Lucrezia ja Eleonore otettiin häneltä pois ja lähetettiin kasvatettaviksi luostariin kuten myös vanhin poka Alfonso. Edellytyksenä lastensa takaisinsaamiseksi kanssa hän myöntyi ja teki tunnustuksen harhaoppisuudestaan 23. syyskuuta 1554. Tämän jälkeen hän kuitenkin kieltäytyi osallistumasta enää messuun, mikä oli hänelle osoitus eräänlaisesta jumalanpilkasta. Hän ei kuitenkaan koskaan täysin luopunut katolisesta uskonnosta.
Avioliitto ja lapset

Avioliitto pohjoisitalialaisen Ferraran herttua Ercole II d'Esten (1508–1559) kanssa 28. kesäkuuta 1528 Sainte-Chapelle'ssa Pariisissa teki hänestä Ferraran herttuattaren. Ercole oli herttua Alfonso I d'Esten ja Lucrezia Borgian vanhempi poika. Hänen nuorempi veljensä kardinaali Ippolito (II) d'Este (1509–1572) rakennutti Villa d'Esten lähelle Tivolia.
Renéellä ja Ercole II:lla oli viisi lasta:
Anna d'Este (16. marraskuuta 1531–1607), avioitui 1. Françoisin Guisen herttuan (1519–1563) kanssa vuonna 1548, heillä oli seitsemän lasta; avioitui 2. Jacques Savoijilaisen, Nemoursin herttuan (1531–1585) kanssa vuonna 1566, heillä oli neljä lasta
Alfonso II, Ferraran herttua (22. marraskuuta 1533–1597), avioitui kolme kertaa: 1. Lucrezia di Cosimo de' Medici (1545–1561), kuoli 16-vuotiaana todennäköisesti tuberkuloosiin; 2. Barbara Itävaltalainen (1539–1572), keisari Ferdinand I:n ja Anna Böömiläisen tytär, kuoli tuberkuloosiin; 3. Margherita Gonzaga (1564–1618), Vilhelm I:n Mantuan herttuan ja Eleonoora Itävaltalaisen (1534–1594) tytär, edellisen puolison sisarentytär. Kaikki liitot olivat lapsettomia.
Lucrezia Maria d'Este (16. joulukuuta 1535–1598), avioitui 35-vuotiaana Francesco Maria II della Roveren, Urbinon herttuan kanssa, joka oli häntä 15 vuotta nuorempi. Avioliitto oli lapseton.
Eleonore d'Este (1537–1581), hänelle ja hänen sisarelleen Lucrezialle on omistettu Torquato Tasson runo O figlie di Renata (O Renatan tyttäret). Kuoli naimattomana ilman perillisiä.
kardinaali Luigi d'Este (21. joulukuuta 1538–1586), Ferraran piispa ja Auchin arkkipiispa
Viimeiset vuodet Ranskassa protestanttien tukijana

Renée Ranskalainen jäi leskeksi 49-vuotiaana vuonna 1559. Koska hän oli huonoissa väleissä poikansa Alfonson kanssa, hän palasi Ranskaan vuonna 1560 ja asettui Montargisin linnaan Pariisin eteläpuolelle.
Ranskassa hän havaitsi, että hänen vanhimman tyttärensä Annan puoliso François, Guisen herttua, oli katolisen puolueen johdossa. Tämän valta murtui veljenpoika Frans II:n kuoleman jälkeen joulukuussa 1560, joten Renée pystyi järjestämään protestanttisia jumalanpalvelusta tilallaan Montargisissa ja palkkasi pätevän saarnaajan lähettämällä tiedustelun Jean Calvinille. Hän toimi hyväntekijänä ympärstönsä protestanteille ja teki linnastaan heidän turvapaikkansa, kun Ranskan uskonsotien ensimmäinen vaihe alkoi vuonna 1562.
Hänen toimintansa sai jälleen kerran Calvinilta kiitosta toukokuussa 1563, ja hän oli usein esiintyvä henkilö Calvinin tuon ajan kirjeenvaihdossa. Calvin tunnusti kirjeissään toistuvasti Renéen myötävaikutuksen evankelistien puolesta ja yksi hänen viimeisistä ranskankielisistä kirjoituksistaan, joka oli lähetetty kuolinvuoteelta huhtikuussa 1564, on osoitettu tälle. He olivat kirjeenvaihdossa yli kolmenkymmenen vuoden ajan.
Uskonsotien 1562–1598 alkuvaiheessa vävy François, Guisen herttua joukkoineen piiritti hänen linnaansa vuonna 1562, ja katolisten joukot ahdistelivat häntä. Renée jatkoi häiritsemättä toimintaansa uskonsotien toisessa vaiheessa vuonna 1567, mutta kolmannessa vaiheessa vuosina 1568–1570 hänen linnaansa ei enää kunnioitettu protestanttien turvapaikkana. Hän onnistui pelastamaan osan heistä Pärttylinyön verilöylystä ollessaan Pariisissa. Katolisten joukot jättivät hänet tuolloin henkilökohtaisesti rauhaan, vaikka kuningatar Katariina de' Medici yritti edelleen saada hänet perääntymään, minkä hän jätti huomiotta.
Chartresin herttuatar Renée Ranskalainen kuoli 63-vuotiaana Montargisin linnassa 12. kesäkuuta 1574.
Renée Ranskalainen, Chartresin herttuatar nuorena, Jean Clouet  n. 1520
Renée Ranskalaisen muotokuva, Corneille de Lyon 1530-luku
Oletettu muotokuva Renata Ranskalaisesta, Ferraran herttuattaresta, Girolamo da Carpin maalaus 1530-1540
Oletettu muotokuva Renée Ranskalaisesta, François Clouetin maalaus, n. 1575
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Renée Ranskalainen Wikimedia Commonsissa
Nuori Renée Ranskalainen, Chartresin ja Ferraran herttuatar, Jean Clouet 1520-luku
Käännös suomeksi
Mercedes-Benz AMG C-Class W203 DTM

| Mercedes-Benz AMG C-Class W203 DTM |
| --- | --- |

Yleiset tiedot
Luokka:  DTM
Teknisiä tietoja
Moottori:  V8
Massa:  1080 kg
Pituus:  4765 mm
Leveys:  1845 mm
Korkeus:  1255 mm
Teho:  470 hv / 7 500 r/min
Kilpailuhistoria
Mercedes-Benz AMG C-Class W203 DTM oli DTM-sarjan kilpa-auto, jota käytettiin kausina 2005 ja 2006. Myös kaudella 2007 kaksi kuljettajaa kilpaili vuoden 2005 Mercedes-Benz AMG C-Classilla. Sillä voitettiin kaudella 2005 sekä kuljettajien että autonvalmistajien mestaruudet. Kuljettajien mestaruuden vei Gary Paffett. Mercedeksen kanssa valmistajien sarjassa kilpailivat Audi ja Opel.
Tekniset tiedot

Mitat:
pituus: 4765 mm
leveys: 1845 mm
korkeus: 1255 mm
akseliväli : 2790 mm
polttoainetankki : 65 litraa
paino: 1080 kg kuljettajan kanssa
Moottori:
V8-moottori 90 asteen kulmassa, 4 venttiiliä/sylinteri
tehoa suunnilleen 470 hevosvoimaa/7 500 r/min.
Aiheesta muualla

http://www.jean-alesi.com (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.dtm.de (Arkistoitu – Internet Archive)
Rosa (pyhimys)

| Pyhä Rosa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1586 Lima, Peru
Kuollut: 30. elokuuta 1617 Lima, Peru
Kansalaisuus:  perulainen
Pyhä Rosa, TOSD, alkuperäiseltä nimeltään Isabel Flores de Oliva  (20. huhtikuuta 1586 Lima, Peru – 30. elokuuta 1617 Lima, Peru) oli perulainen pyhimys, neitsyt ja tertiaaridominikaani. Nainen on turhamaisuuden vastustamisen, Amerikkojen, Keski-Amerikan, koruompelijoiden, floristien, puutarhoitsijoiden, Intian, Latinalaisen Amerikan, ompelijoiden, Uuden Maailman, hurskautensa takia pilkattujen, Perun, Filippiinien, Kalifornian Santa Rosan hiippakunnan, Etelä-Amerikan, turhamaisuuden, Filippiinien Villareal Samarin ja Länsi-Intian suojeluspyhimys. Hänen symboleitaan ovat ruusu- tai okaakruunu, neula ja sormustin, piikkikruunu, rautaketju ja ruusut. Pyhimys kuvataan usein tertiaaridominikaanina pitelemässä ruusuja ja tertiaaridominikaanina Jeesus-lapsen kanssa. Hän eli seuraavien 7 paavin hallintokausien aikana: Sixtus V, (1585) Urbanus VII, (1590) Gregorius XIV, (1590–91) Innocentius IX, (1591) Klemens VIII, (1592–1605) Leo XI (1605) ja Paavali V. (1605–1621) Paavi Klemens IX julisti Rosan autuaaksi 15. huhtikuuta 1668 ja paavi Klemens X julisti hänet pyhimykseksi 2. huhtikuuta 1671. Hänen muistopäiväänsä on vietetty joko 23. tai 30. elokuuta.
Roomalaiskatolisessa messussa pyhää Rosaa on muistettu seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
"Orémus. Bonórum ómnium largítor, omnípotens Deus, qui beátam Rosam, coeléstis grátiæ rore prævéntam, virginitátis et patiéntiæ decóre Indis floréscere voluísti: da nobis fámulis tuis; ut, in odórem suavitátis eius curréntes, Christi bonus odor éffici mereámur."