stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frank Wedekind
Tutkimuskirjallisuutta > Uutta tutkimuskirjallisuutta

Sigrid Dreiseitel: „Ich mache natürliche lebhaft Propaganda für ihn.“ Zur Bedeutung Heinrich Heines für das Frühwerk und die literaturpolitischen Positionen Frank Wedekinds. Königshausen & Neumann, Würzburg 2000. ISBN 3-8260-1812-5
Sigrid Dreiseitel – Hartmut Vinçon (toim.): Kontinuität – Diskontinuität. Diskurs zu Frank Wedekinds literarischer Produktion (1903–1918). Tagungsband mit den Beiträgen zum internationalen Symposion der Editions- und Forschungsstelle Frank Wedekind an der FH Darmstadt im Oktober 1999. Königshausen & Neumann, Würzburg 2001. ISBN 3-8260-2130-4
Anke Finger – Gabi Kathöfer: "A Reputation Reassessed. Unraveling Wedekind’s Early Writings." – Colloquia Germanica 36 (2003), Heft 1, s. 27–44. ISSN 0010-1338
Ortrud Gutjahr (toim.): Frank Wedekind. (Freiburger literaturpsychologische Gespräche. Jahrbuch für Literatur und Psychoanalyse; 20). Königshausen & Neumann, Würzburg 2001. ISBN 3-8260-2077-4
Georg W. Forcht: Die Medialität des Theaters bei Frank Wedekind. Centaurus, Herbolzheim 2005. ISBN 3-8255-0529-4
Georg W. Forcht: Liebesklänge und andere ausgewählte Lyrik-Manuskripte des jungen Frank Wedekind. Centaurus, Herbolzheim 2006. ISBN 978-3-8255-0659-9
Georg W. Forcht: Frank Wedekind und die Anfänge des deutschen Kabaretts. Freiburg 2009. ISBN 978-3-8255-0744-2
Dieter Kafitz: "Moderne Tendenzen in den Dramen Frank Wedekinds." – Benedikt Descourvières, Peter W. Marx, Ralf Rättig (toim.): Mein Drama findet nicht mehr statt. Deutschsprachige Theater-Texte im 20. Jahrhundert, s. 21–40. Lang, Frankfurt a.M. 2006. ISBN 3-631-54115-5
Ingo Müller: Lulu: Literaturbearbeitung und Operndramaturgie: Eine vergleichende Analyse von Frank Wedekinds Lulu-Dramen und Alban Bergs Oper Lulu im Lichte gattungstheoretischer Reflexionen. (Rombach Wissenschaften: Reihe Litterae, Bd. 177), Freiburg i. Br. 2010.
Helka Mäkinen: Elli Tompuri — Uusi nainen ja punainen diiva. Yliopistopaino, Helsinki 2001. ISBN 951-570-474-X (PDF[vanhentunut linkki])
Johannes G. Pankau: Sexualität und Modernität. Studien zum deutschen Drama des Fin de Siècle. Königshausen & Neumann, Würzburg 2005. (Wedekind-Lektüren; 4.) ISBN 3-8260-2356-0
Stefan Riedlinger: Aneignungen. Frank Wedekinds Nietzsche-Rezeption. Tectum, Marburg 2005. ISBN 3-8288-8858-5
Friedrich Rothe: Frank Wedekinds Dramen: Jugendstil und Lebensphilosophie. Metzler, Stuttgart 1990. ISBN 3-476-00137-7
Hartmut Vinçon: "Prolog ist herrlich! Zu Frank Wedekinds Konzept dramaturgischer Kommunikation." – Euphorion 95 (2001), Heft 1, s. 69–82. ISSN 0014-2328
Hartmut Vinçon: "Inszenierung der Sexualität. Zur Verwissenschaftlichung und Literarisierung des Sexualdiskurses im 19. Jahrhundert am Beispiel von Frank Wedekinds ,Eden'-Konzept." – Matthias Luserke-Jaqui (toim.): „Alle Welt ist medial geworden.“ Literatur, Technik, Naturwissenschaft in der klassischen Moderne, s. 261–292. Internationales Darmstädter Musil-Symposium. Francke, Tübingen 2005. ISBN 3-7720-8123-1 (PDF (Arkistoitu – Internet Archive))
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Frank Wedekind on Wikiaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef  Theaterlexikon 
Frank Wedekind vanhoilla päivillään.
Wedekindin muistolaatta Lenzburgin linnan seinässä.
Victor Abagna Mossa

Victor Abagna Mossa (s. 18. kesäkuuta 1946 Makoua) on brazzavillenkongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. joulukuuta 1974 ja nimitettiin Owandon hiippakunnan piispaksi 11. helmikuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Laurent Monsengwo Pasinya, jota avustivat Stanislas Marie Georges Jude Lalanne ja Jan Romeo Pawłowski. Abagna Mossa asetettiin virkaansa 3. huhtikuuta.
Campus Esquilinus

| Campus Esquilinus |
| --- | --- |
Koordinaatit:  41°53′42″N, 12°30′17″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Rooma, Latium
Historia
Tyyppi:  alue
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Latium, Regio I Latium et Campania, Italia
Kaupunki:  Rooma
Campus Esquilinus oli avoin alue Esquilinus-kukkulalla antiikin Rooman kaupungissa Italiassa. Nimitystä käytettiin tasavallan loppukaudella ja varhaisella keisarikaudella siitä osasta Esquilinuksen ylänköä, joka sijaitsi Porta Esquilinasta ulospäin. Sen tarkkoja rajoja, joko tuolloin tai aiemmin, ei tunneta, mutta sen sanotaan sijainneen Via Labicanan pohjoispuolella, ja se lienee käsittänyt osan nykyistä Piazza Vittorio Emanuele II:n aluetta sekä sen pohjoispuolista seutua.
Campus Esquilinus muodosti osan varhaista Esquilinuksen nekropolia, johon haudattiin sekä merkittäviä roomalaisia että köyhiä. Augustuksen ajan alussa alue kuitenkin otettiin uuteen käyttöön ja muutettiin puistoksi. Siellä suoritettiin myös teloituksia. Alueesta käytettiin myös nimitystä Agri novi.
Anni Sinnemäki

| Anni Sinnemäki |
| --- | --- |
 Sinnemäki toukokuussa 2014
Suomen työministeri
 Vanhasen II hallitus 26.6.2009–22.6.2010 Kiviniemen hallitus 22.6.2010–22.6.2011  
Edeltäjä:  Tarja Cronberg
Seuraaja:  Lauri Ihalainen
Kansanedustaja
 24.3.1999–13.1.2015  
Ryhmä/puolue:  vihreä eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1973 (ikä 51) Helsinki
Puoliso:  Kerkko Koskinen (1996–2001) Anton Monti (2012–)
Tiedot
Puolue:  Vihreä liitto
Koulutus:  Humanististen tieteiden kandidaatti (2001)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
annisinnemaki.net
Anni Milja Maaria Sinnemäki (s. 20. heinäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja runoilija. Hän toimi vihreiden kansanedustajana vuosina 1999–2015 ja puolueen puheenjohtajana ja työministerinä vuodet 2009–2011. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuosina 2005–2015. Tammikuussa 2015 Sinnemäki aloitti Helsingin kaupunkisuunnittelusta vastaavana apulaiskaupunginjohtajana. Helsingin hallinnonuudistuksen jälkeen hän oli Vihreiden pormestariehdokas kevään 2017 kuntavaaleissa, ja valtuustokauden 2017–2021 hän toimi kaupunkiympäristön apulaispormestarina. Sama toistui kuntavaaleissa 2021, jolloin hänet valittiin kaupunginvaltuustoon ja uudelleen Helsingin kaupunkiympäristön apulaispormestariksi.
Ennen poliittista uraansa Sinnemäki tuli tunnetuksi Ultra Bra -yhtyeen sanoittajana. Sanoituksistaan hän on saanut Juha Vainio -palkinnon. Sinnemäki on julkaissut kaksi runokokoelmaa: Sokeana hetkenä (2003) ja Aleksis Kiven katu (2009). Hän on opiskellut Venäjän kirjallisuutta Helsingin yliopistossa ja on humanististen tieteiden kandidaatti.
Henkilöhistoria

Anni Sinnemäki on asunut koko elämänsä Helsingissä. Hänen vanhempansa ovat valtiotieteiden lisensiaatti Aino Sinnemäki (o.s. Telkkä) ja taistolaisessa liikkeessä mukana ollut toimittaja Anssi Sinnemäki, ja hänellä on nuoremmat sisarukset Sanna, Pentti sekä Erkki. Sinnemäen isoisä Jussi Sinnemäki oli lapualainen rovasti, joka oli aktiivinen lapuanliikkeessä, IKL:ssä ja kokoomuksessa.
Sinnemäki aloitti peruskoulun Suomalais-venäläisessä koulussa, mutta vaihtoi myöhemmin Itäkeskuksen peruskouluun. Sinnemäki opiskeli Kallion ilmaisutaidon lukiossa, jossa painotettiin kirjallista ilmaisua. Hänen kanssaan samalla luokalla olivat muun muassa Maija Vilkkumaa ja Anna Tulusto, jotka ovat edelleen Sinnemäen ystäviä.
Sinnemäki sai tyttärensä Siirin 16-vuotiaana keväällä 1990. Hän oli puoli vuotta poissa koulusta, tentti kurssit ja kirjoitti ylioppilaaksi samaan aikaan luokkatovereidensa kanssa keväällä 1992. Sinnemäki kirjoitti viisi laudaturia ja magnan pitkästä matematiikasta. Siiri Sinnemäki on näytellyt muun muassa televisiosarjassa Kotikatu.
Lukiossa Anni Sinnemäki tapasi myös tulevan puolisonsa, säveltäjänä tunnetun Kerkko Koskisen. He menivät naimisiin vuonna 1996, mutta erosivat vuonna 2001.
Lukion jälkeen Sinnemäki meni Helsingin yliopistoon opiskelemaan Venäjän kirjallisuutta, filosofiaa ja yleistä kielitiedettä. Hän teki kandidaatintyönsä muistelmakirjallisuudesta, käytti siinä esimerkkeinä Ilja Ehrenburgin, Valentin Katajevin ja Nadežda Mandelštamin teoksia ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 2001.
Helmikuussa 2012 Sinnemäki meni naimisiin tietokirjailija Anton Montin kanssa. Vuotta aiemmin hän oli toiminut keulahahmona Naimalakko-kampanjalle, jonka jäsenet lupasivat, etteivät mene naimisiin ennen kuin Suomessa avioliitto on mahdollinen samaa sukupuolta oleville. Pari sai lapsen kesällä 2012.
Poliittinen ura

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Europarlamenttivaalit
| Vuosi | Vaalipiiri | Äänet | Tulos |  |
| 2014 | Suomi | 19 847 | ei valittu |  |
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Vaalipiiri | Äänet | Tulos |  |
| 1999 | Helsinki | 4 781 | valittiin |  |
| 2003 | Helsinki | 4 154 | valittiin |  |
| 2007 | Helsinki | 7 694 | valittiin |  |
| 2011 | Helsinki | 7 513 | valittiin |  |
Kunnallisvaalit
| Vuosi | Kunta | Äänet | Tulos |  |
| 2004 | Helsinki | 2 090 | valittiin |  |
| 2008 | Helsinki | 3 557 | valittiin |  |
| 2012 | Helsinki | 2 609 | valittiin |  |
| 2017 | Helsinki | 8 841 | valittiin |  |
| 2021 | Helsinki | 7 137 | valittiin |  |
Poliittinen ura > Kansanedustajana > Ensimmäinen kausi (1999–2003)

Helsingin Vihreiden puheenjohtaja Otto Lehtipuu oli houkutellut 25-vuotiaan Anni Sinnemäen ehdolle eduskuntavaaleihin 1999. Sinnemäki oli jo ennestään tunnettu Ultra Bran sanoittajana ja Helsingin Sanomien Nyt-liitteen kolumnistina. Hän oli aina äänestänyt vihreitä ja ollut kiinnostunut ympäristöasioista ja globalisaation vaikutuksista. Vaaleissa hän sai 4 781 ääntä ja tuli valituksi – eduskunnan ulkopuolelle jäi muun muassa ympäristöministeri Pekka Haavisto.
Ensimmäisellä eduskuntakaudellaan Sinnemäki oli jäsenenä työasiainvaliokunnassa ja puolustusvaliokunnassa ja esitti muun muassa siviilipalvelusajan lyhentämistä. Vuonna 2000 Sinnemäki aloitti valtiovarainvaliokunnassa. Sinnemäki oli vihreän eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja 2001–2003.
Sinnemäki aiheutti kohua näyttämällä keskisormea valtiovarainministeri Sauli Niinistölle, kun tämä äänesti hallitusryhmissä sovitun vastaisesti, ja sai nuhteet puhemies Riitta Uosukaiselta.
Poliittinen ura > Kansanedustajana > Toinen kausi (2003–2007)

Eduskuntavaaleissa 2003 Sinnemäki sai 4 154 ääntä. Hän jatkoi valtiovarainvaliokunnan jäsenenä ja valittiin sen hallinto- ja tarkastusjaoston puheenjohtajaksi. Hän oli myös verojaoston ja kauppa- ja teollisuusjaoston jäsen. Osana oppositiokansanedustajan työtä valtionvarainvaliokunnassa Sinnemäki on valmistellut eduskuntaryhmän vaihtoehtobudjetteja. Hän oli ajamassa läpi parisuhdelakia ja kannatti hedelmöityshoitojen antamista itsellisille naisille ja naispareille.
Poliittinen ura > Kansanedustajana > Kolmannella kaudella (2007–2011) työministeriksi

Sinnemäki sai vuoden 2007 eduskuntavaaleissa 7 694 ääntä. Sinnemäki oli vihreän eduskuntaryhmän puheenjohtaja. Lisäksi hän toimii sosiaali- ja terveysvaliokunnassa ja varajäsenenä työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa. Hän on myös Kansaneläkelaitoksen valtuutettu.
Tultuaan valituksi vihreiden puheenjohtajaksi Sinnemäki nousi Tarja Cronbergin tilalle Vanhasen II hallituksen työministeriksi  26. kesäkuuta 2009, ja jatkoi samassa toimessa myös Kiviniemen hallituksessa. Cronbergin valtiosihteerinä toiminut Katariina Poskiparta jatkoi myös Sinnemäen valtiosihteerinä. Työministerinä Sinnemäki jatkoi puolueensa ja edeltäjänsä linjaa ajaessaan uusiutuvien energianlähteiden tutkimukseen perustavaa teknologiaa. Eduskunnan kyselytunnilla 15. huhtikuuta 2010 hän yllätti vastatessaan vasemmiston Paavo Arhinmäen kysymykseen työnantajien lakonaikaisesta rikkurivärväyksestä: Sinnemäki ilmoitti pitävänsä toimintaa erittäin valitettavana ja haittaavan neuvotteluilmapiiriä ja asettui näin samalle kannalle palvelualojen ammattiyhdistyksen PAM:n puheenjohtaja Ann Selinin kanssa.
Poliittinen ura > Kansanedustajana > Neljäs kausi (2011–2015)

Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Sinnemäki sai 7 513 ääntä ja valittiin näin neljännelle kaudelleen. Sinnemäki ilmoitti vaalikampanjansa kuluiksi 42 912 euroa, joista hänen omia varojaan on yhteensä 41 000 euroa. Puolueeltaan hän sai 412 euroa ja yksityishenkilöiltä 1 527,86 euroa.
Sinnemäki oli neljännellä kaudellaan jäsen ympäristövaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Hän oli poissa eduskuntatyöstä äitiysloman vuoksi syksyn 2013. Tammikuussa 2015 Sinnemäki jätti eduskunnan siirryttyään Helsingin apulaiskaupunginjohtajaksi. Hänen tilalleen nousi Johanna Sumuvuori.
Poliittinen ura > Kunnallispolitiikka

Sinnemäki oli ehdolla ensi kertaa Helsingin kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2004. Hän sai vaaleissa 2 090 ääntä ja tuli valituksi. Hän aloitti kirjasto- ja kulttuurilautakunnan varapuheenjohtajana niin ikään vuoden 2005 alussa.
Sinnemäki on muun muassa edistänyt Sipoonkorven kansallispuiston perustamista ja kampanjoinut Helsingin keskustakirjaston puolesta. Toimiessaan kirjasto- ja kulttuurilautakunnan varapuheenjohtajana kirjastojen kirjojen, elokuvien ja musiikin hankintaan varatut määrärahat ovat nousseet joka vuosi.
Sinnemäki valittiin toiselle valtuustokaudelle vaaleissa 2008. Hän sai 3 557 ääntä, yhdeksänneksi eniten Helsingissä ja 13. eniten koko maassa. Kaudella 2009–2012 hän toimi kulttuuri- ja kirjastolautakunnan puheenjohtajana.
Vuoden 2012 vaaleissa Sinnemäki tuli valituksi kolmannelle valtuustokaudelleen 2 609 äänellä, joka oli jälleen yhdeksänneksi suurin äänimäärä Helsingissä ja 15. suurin koko maassa. Kaudella 2013–2016 hän on Helsingin Leijona Oy:n varapuheenjohtaja ja Uudenmaan maakuntavaltuuston varajäsen.
Marraskuussa 2014 vihreät ehdotti Sinnemäkeä Helsingin kaupunkisuunnittelusta vastaavaksi apulaiskaupunginjohtajaksi. Hänen vastaehdokkaansa oli SDP:n Hannu Penttilä. Helsingin kaupunginvaltuusto valitsi Sinnemäen tehtävään ääniin 49–34. Sinnemäki aloitti tehtävässä tammikuussa 2015 ja hänen toimikautensa kesti kesäkuun 2017 loppuun. Hänet valittiin tammikuussa 2017 vihreiden pormestariehdokkaaksi Helsinkiin.
Sinnemäki valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2017 kuntavaaleissa 8 841 äänellä. Äänisaalis oli kaupungin ja koko maan toiseksi suurin kokoomuksen pormestariehdokas Jan Vapaavuoren jälkeen. Hän toimi vaalikauden ajan kaupunkiympäristön apulaispormestarina, kaupunkiympäristölautakunnan puheenjohtajana ja kaupunginhallituksen jäsenenä.
Viidennen kerran Sinnemäki valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2021 kuntavaaleissa 7 137 äänellä. Äänisaalis oli koko maan kuudenneksi suurin. Hän toimii toista kautta kaupunkiympäristön apulaispormestarina sekä kaupunkiympäristölautakunnan puheenjohtajana ja kaupunginhallituksen jäsenenä.
Poliittinen ura > Toiminta vihreissä

Sinnemäki valittiin Vihreän liiton varapuheenjohtajaksi yllättäen puoluekokouksessa toukokuussa 2003. Hän ei ollut asettunut ehdolle, mutta häntä ehdotettiin kokouksessa tehtävään. Keväällä 2005 Sinnemäki oli ehdolla puolueen puheenjohtajaksi. Hänen puolestaan tehtiin mittava kampanja, mutta puoluekokouksessa äänestyksessä hän jäi kymmenen äänen päähän Tarja Cronbergista. Sinnemäki valittiin tällöin toiselle kaksivuotiskaudelle varapuheenjohtajaksi.
Sinnemäki on toiminut yhdessä Ville Niinistön kanssa vihreiden periaateohjelmatyöryhmän puheenjohtajana. ”Tehtävänä reilu muutos” -niminen ohjelma hyväksyttiin puoluekokouksessa 2006. Sinnemäki on ollut myös puolueen kehitysmaaryhmän puheenjohtaja 2003–2005 ja palveluiden tuottamistyöryhmän puheenjohtaja 2006. Lisäksi hän on ollut jäsenenä muun muassa ympäristöpoliittisessa, vanhus- ja eläkeläispoliittisessa, turvallisuuspoliittisessa ja kansainvälisten asioiden työryhmässä. Sinnemäki toimi vihreän eduskuntaryhmän puheenjohtajana huhtikuusta 2007 kesäkuuhun 2009.
Toukokuun 2009 puoluekokouksessa Sinnemäki valittiin Tarja Cronbergin seuraajaksi vihreiden puheenjohtajana; hänelle ei ollut vastaehdokasta. Hän oli ehdolla puheenjohtajaksi toiselle kaudelle mutta hävisi kesäkuussa 2011 vihreiden jäsenäänestyksessä Ville Niinistölle.
Sinnemäki oli ehdolla europarlamenttivaaleissa 2014, muttei 19 847 äänellä tullut valituksi.
Poliittinen ura > Poliittinen ohjelma

Sinnemäki on nimennyt poliittisen uransa suurimmaksi pettymykseksi vuoden 2002 ydinvoimapäätöksen ja suurimmaksi voitoksi parisuhdelain voimaantulon. Eduskunnan budjettikeskusteluissa Sinnemäki on puolustanut kehitysyhteistyömäärärahojen nostoa 0,7 prosenttiin bruttokansantulosta, joukkoliikennettä, kuntarahoja ja vankeinhoidon määrärahoja. Muita Sinnemäelle tärkeitä poliittisia teemoja ovat metsien suojelu, lasten luokkayhteiskuntakehityksen purkaminen, maahanmuuttopolitiikka ja veropolitiikka.
Sinnemäki on ajanut kilometrikorvauksien pienentämistä vastaamaan todellisia kuluja. Hän on perustellut asiaa sanomalla muun muassa että autojen keskikulutus on laskenut.
Poliittinen ura > Virkarikosepäily

Yle julkisti kuntavaalien alla kesäkuussa 2021 tiedon, että Sinnemäki on epäiltynä virkarikoksesta. Hänen epäiltiin rikkoneen virkavelvollisuutensa Helsingin Meilahden huvila-alueen poikkeamislupapäätöksessä. Huhtikuun alussa 2022 syyttäjä ilmoitti ratkaisunaan, että ”Ei ole todennäköisiä syitä sen tueksi, että Sinnemäki olisi syyllistynyt asiassa virkavelvollisuuden rikkomiseen tai sen tuottamukselliseen tekomuotoon toimimalla esteellisenä tässä asiakokonaisuudessa”. Jo aiemmin lokakuussa 2021 Korkein hallinto-oikeus katsoi ratkaisussaan, että Sinnemäki ei ole ollut asiassa esteellinen.
Runoilijana

Sinnemäki oli ensimmäinen nainen, joka sai arvostetun Juha Vainion sanoittajapalkinnon (2002). Sinnemäki on maininnut suurimmaksi kirjoittajaesikuvakseen venäläisrunoilija Anna Ahmatovan.
Sinnemäen tekstejä pidettiin aluksi poliittisen kantaa ottavina, mutta myöhemmin ne ovat olleet lähinnä pienten arkisten asioiden havainnointia. Häntä pidetään sanoittajana sukupolvensa tulkkina.
Runoilijana > Ultra Bra

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Jossain kaupungissa on maailma näytteillä. Mitä täällä on? Aina samoja pieniä ilmiöitä eikä vieläkään tuulivoimaa. | ” |
– Ilmiöitä. 1999
Sinnemäki kirjoitti ensimmäiset sanoituksensa (”Sankaritar” ja ”Ken Saro Wiwa on kuollut”) vuonna 1995 Ultra Bralle. Yhtyeeseen kuului hänen ystäviään ja hänen silloinen puolisonsa Kerkko Koskinen sävelsi kappaleet.
Sinnemäen sanoituksia on julkaistu kaikilla Ultra Bra -yhtyeen albumeilla: Vapaaherran elämää (1996), Kroketti (1997), Kalifornia (1999), Vesireittejä (2000) ja Sinä päivänä kun synnyin (2001). Sinnemäen sanoittamia kappaleita ovat muun muassa Ultra Bran singlet ”Savanni nukahtaa”, ”Ken Saro-Wiwa on kuollut”, ”Kahdeksanvuotiaana”, ”Sinä lähdit pois”, ”Tyttöjen välisestä ystävyydestä”, ”Ilmiöitä”, ”Heikko valo”, ”Itket ja kuuntelet” ja ”Rubikin kuutio”.
Runoilijana > Muut sanoitukset

Ultra Bran lopetettua Sinnemäki ja Koskinen ovat jatkaneet yhteistyötä: Sinnemäen sanoittamia kappaleita on Koskisen molemmilla sooloalbumeilla, Rakkaus viiltää (2002) ja Lolita (2005). Rakkaus viiltää -albumin kappaleista yli puolet on Sinnemäen sanoittamia, ja useiden kappaleiden teemana on ero. Lolitalla Sinnemäen runoihin tehtyjä sävellyksiä on vain kaksi. Vuonna 2012 julkaistulla Kerkko Koskinen Kollektiivi -albumilla on yksi Sinnemäen sanoittama kappale (”Vuodet”) ja vuonna 2014 julkaistulla Kerkko Koskinen Kollektiivin toisella albumilla kaksi kappaletta (”Kavahda minua” ja ”Hämeentie”).
Sinnemäki on tehnyt sanoitukset myös Milja Aholan lyhytelokuvan Kaksonen (1997) lauluihin. Hän on myös tehnyt tekstit Hanna Brotheruksen kolmeen tanssiteokseen, Väki (1997), Pieni hyvä (1999) ja Kukaan ei tiedä (2005). Onnen varjot -elokuvan (2005) Terhi Kokkosen esittämä ja Kerkko Koskisen säveltämä nimikappale on myös Sinnemäen sanoittama. Maria Ylipään ja Emma Salokosken albumilla Omani uni (2010) on Sinnemäen sanoitus ”Minä rakastan sinua mutten toimiasi”, jonka on säveltänyt Lauri Salokoski.
Runoilijana > Runot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Mitä sitten tehdään kun kaikki haaveet ovat toteutuneet?  Olen rakastanut kahta miestä pettänyt äidin odotukset saanut kiharatukkaisen lapsen ja merkittävät tekijänoikeustulot. | ” |
– Omakuva. 2003
Sinnemäki on julkaissut runoteoksen Sokeana hetkenä (2003). Se oli ehdolla parhaasta esikoisteoksesta myönnettävän Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon saajaksi 2003. Valokuvaaja Milka Alanen on kuvittanut runot kirjaan. Se sisältää kaikki Ultra Bran albumeilla sekä Koskisen ensimmäisellä albumilla olevat sanoitukset. Lisäksi siinä on kahdessa ensimmäisessä Hanna Brotheruksen tanssiteoksissa olleet tekstit ja muutamia aiemmin julkaisemattomia runoja.
Anni Sinnemäen toinen runokokoelma Aleksis Kiven katu ilmestyi helmikuussa 2009.
Teokset

Sokeana hetkenä.  Nemo, 2003.  ISBN 952-5180-17-4
Aleksis Kiven katu.  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23228-5
Kaakkolammi (Rämsöö)

| Kaakkolammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Vesilahti
Koordinaatit:  61°20′05″N, 23°16′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sarkolanjoen valuma−a‎ (35.17)
Laskuoja:  oja Kyynäräjärveen 
Järvinumero:  35.172.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136,2 m  
Pituus:  210 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,474 km  
Pinta-ala:  1,167 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiKaakkolammi 
Kaakkolammi on Pirkanmaalla Vesilahden Rämsöössä sijaitseva lampi.
Maantiede

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, ja sen pituus on 210 metriä ja leveys 80 metriä. Se on muodostunut Kurjemaan kallioisella vuorella sijaitsevaan painaumaan. Ympäröivän vuoren huippu sijaitsee yhdeksän metriä korkeammalla kuin lammen vedenpinta ja 45 metriä ylempänä kuin Suonojärven pinta. Lammessa ei ole saaria. Lammen rantaviiva on 0,48 kilometriä pitkä ja järven lähialue on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta sen ranta on soistunutta metsää. Suomaalle on kaivettu muutama kuivatusoja, jotka on johdettu lampeen. Mäen ylittävä seututie 301 kulkee parin sadan metrin päässä lammesta, joka on autio.
Vesistösuhteita

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Lampeen laskee suo-oja, joka kerää sitä ympäröivältä suolta vedet. Lammen luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 600 metriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Kyynäräjärveen laskevaan ojaan. Järven vedenpinnan korkeus on 136,2 metriä ja Kyynäräjärvellä 106,3 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 29,9 metriä.
Historiaa

Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa lampi on piirretty ja nimetty karttaan nimellä ”Kaakkolampi”. Nykyisen seututien kohdalle on karttaan merkitty tie. Sekä vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa että vuoden 1954 julkaistussa peruskartassa ei lammen ympärillä näy ihmistoiminnan merkkejä. Peruskartassa ei lammen suota ole vielä ojitettu.
Ceroniae

| Ceroniae |
| --- | --- |
Koordinaatit:  41°53′25″N, 12°29′37″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Rooma, Latium
Historia
Tyyppi:  laakso
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Latium, Regio I Latium et Campania, Italia
Kaupunki:  Rooma
Ceroniae eli Cerolia oli nimitys Caeliuksen ja Carinaen väliselle laaksolle antiikin Rooman kaupungissa Italiassa. Myöhemmin osan laaksosta täytti Colosseum. Paikannimet esiintyvät myös adjektiivimuodoissa Ceroniensis ja Ceroliensis.