stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euroopan solidaarisuus
Historia > Parlamenttivaalit 2014

Syksyn 2014 ylimääräisissä parlamenttivaaleissa puolue sai 21,82 prosentin valtakunnallisen kannatuksen, joka toi 63 parlamenttipaikkaa (Ukrainassa puoluelistoja äänestämällä valitaan puolet parlamentista eli yhteensä 225 kansanedustajaa). Tämän ohella puolue menestyi erittäin hyvin vaalipiireissä, ja voitti kaikkiaan 69 kansanedustajaa, kun suhteelliseen vaalitapaan pohjautuva äänestys päästiin toteuttamaan 197 yhden edustajan vaalipiirissä. Näin puolue nousi parlamentin suurimmaksi ryhmäksi 132/423 paikkaosuudella.
On huomattava, että Venäjän jatkaessa Krimin miehitystä ja tukiessa Itä-Ukrainan yhteiskuntarauhaa häiritsevää separatistitoimintaa (Donbassin sota), näiden alueiden 27 vaalipiirikohtaista kansanedustajapaikkaa jätettiin toistaiseksi valitsematta.
Ennen vaaleja se liittoutui Vitali Klytškon UDAR-puolueen kanssa, jonka edustajat saivat kolmanneksen sen vaalilistan paikoista. Ukrainan 2011 vaalilaki kuitenkin kielsi puolueiden väliset vaaliliitot parlamenttivaaleissa. Tästä syystä Petro Porošenkon blokkiin liittyneiden, valituksi tulleiden kansanedustajien tulisi pysytellä tässä ryhmittymässä parlamentissakin.
Solidaarisuus-puolueen perustaja, suurliikemies ja Ukrainan entinen presidentti Petro Porošenko.
Petro Porošenkon ryhmän kannatus (% annetuista äänistä) Ukrainan eri alueilla lokakuun 2014 ylimääräisissä parlamenttivaaleissa.
Festhælvatnet

| Festhælvatnet |
| --- | --- |
Valtiot:   Norja
Paikkakunta:  Moskenes
Koordinaatit:  67°58′13″N, 13°05′14″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  5 m
 fiFesthælvatnet 
Festhælvatnet on järvi Moskenesøyan saarella Norjan Lofooteilla. Järvi sijaitsee Moskenesin kunnan alueella ja siihen virtaa vettä järven länsipuolella olevilta Rostadtindanin vuorilta. Järven vesi laskee Fløvatnetin kautta Vorfjordenin vuonoon.
Feira de Santanan yliopisto

| Feira de Santanan yliopisto> Universidade Estadual de Feira de Santana |
| --- | --- |
  

Motto:  lat. Sitientibus
Perustettu:  1976
Rehtori:  José Carlos Barreto de Santana
Henkilökunta:  952
Opiskelijoita:  7 121 (2005)
Sijainti:  São Paulo,  Brasilia
Sivusto:  http://www.uefs.br/
Feira de Santanan yliopisto (port. Universidade Estadual de Feira de Santana; UEFS) on yliopisto Feira de Santanan kaupungissa, Brasiliassa.
Australianwollemia

| Australianwollemia |
| --- | --- |
 Australianwollemia Kew Gardensissa Lontoossa.
Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Araukariakasvit Araucariaceae
Suku::  Wollemiat Wollemia  W.G.Jones, K.D.Hill & J.M.Allen, 1995
Laji::  nobilis
Kaksiosainen nimi
 Wollemia nobilis  W.G.Jones, K.D.Hill & J.M.Allen, 1995 
Katso myös
   Australianwollemia Wikispeciesissä   Australianwollemia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Australianwollemia eli wollemia (Wollemia nobilis) on araukariakasvien heimoon (Araucariaceae) kuuluva havupuulaji ja wollemioiden suvun ainoa nykyisin elävä edustaja. Lajin ainoa tunnettu kasvupaikka on Wollemin kansallispuistossa Australiassa, noin 150 kilometriä Sydneystä luoteeseen. Laji löydettiin sattumalta vuonna 1994. Ennen australianwollemian löytymistä sittemmin wollemioiksi tunnistettuja puita on tunnettu jo liitukaudelta, yli 65 miljoonan vuoden takaisista fossiileista.
Nimet

Sekä suvun suomenkielisenä että tieteellisenä nimenä käytetty Wollemia on muodostettu lajin löytöpaikan mukaan Wollemin kansallispuiston nimestä. Puiston nimi puolestaan on johdettu Australian alkuperäisväestön puistossa sijaitsevista rotkoista käyttämästä nimestä. Tieteellinen lajinimi nobilis on latinaa ja tarkoittaa ”jaloa”. Samalla nimi on myös epäsuora viittaus puun löytäneen David Noblen sukunimeen. Puusta käytetään maailmalla ja sen kotiseudulla Australiassa yleensä englanniksi nimeä Wollemi pine (suom. Wollemi-mänty).
Levinneisyys

Australianwollemia tunnetaan luonnonvaraisena ainoastaan kolmelta kasvupaikalta Wollemin kansallispuistosta Blue Mountains -vuoristosta Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa Australiassa.
Elinympäristö ja ekologia

Australianwollemia kasvaa lämpimänlauhkeassa vuoristosademetsässä. Sitä esiintyy luonnossa ainoastaan virtaavan veden äärellä syvissä rotkoissa. Rotkojen pohjan kasvillisuuden tärkeimmät puulajit ovat kunoniakasveihin (Cunoniaceae) kuuluva Ceratopetalum apetalum ja Atherospermataceae-heimoon kuuluva Doryphora sassafras. Aluskasvillisuus on saniaisvaltaista. Australianwollemia kasvaa luonnossa ympäröiviä puita suurempana ylispuuna. Rotkojen reunojen rinteillä kasvaa eukalyptusmetsää, jonka valtapuulaji on Eucalyptus piperita. Australianwollemian kasvupaikkojen maaperä on hiekkakiviperäistä alluviaalimaata.
Luokittelu ja kehityshistoria

Australianwollemia on wollemioiden suvun ainoa nykyisin elävä laji. Wollemiat ovat araukariakasvien heimoon kuuluvia havupuita. Genetiikan tutkimusten perusteella wollemiat ovat araukariakasvien basaalisin eli yhteisestä kehityslinjasta ensimmäisenä eriytynyt ryhmä, vaikka aiemmin 1990-luvun lopulla niiden katsottiinkin olevan heimon kahdesta muusta suvusta lähemmin sukua kaureille (Agathis) kuin araukarioille (Araucaria).
Erittäin suppealla alueella syrjäisissä rotkoissa kasvava australianwollemia löydettiin vasta vuonna 1994. Pian lajin löytämisen jälkeen tutkimuksissa todettiin sen olevan erittäin läheistä sukua aiemmin vain fossiileista tunnetulle havupuusuvulle Dilwynites. Sittemmin on esitetty kasvien kuuluvan samaan sukuun. Tässä tapauksessa suvun tunnettu historia ulottuisi liitukaudelle.
Merkitys ihmiselle

Australianwollemian taimia alettiin myydä kaupallisesti vuonna 2005 vuosikymmen lajin löydön jälkeen. Puusta tuli suhteellisen nopeasti tunnettu koristekasvi lauhkean ja subtrooppisen ilmaston alueilla. Sitä voidaan lisätä pistokkaista, ja se on puutarhakasvina helppohoitoinen. Australianwollemiaa on puutarhakasvina markkinoitu ”elävän fossiilin” kuriositeettiarvolla.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on määritellyt uhanalaisuusluokituksessaan australianwollemian äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Luontainen levinneisyysalue on äärimmäisen suppea, ja luonnonvaraisia puita uskotaan olevan noin 80 kappaletta. Puut ovat luultavasti kaikki yhden tai kahden kasviyksilön klooneja. Tästä syystä australianwollemialla ei esiinny käytännössä lainkaan geneettistä muuntelua.
Australianwollemia on monien australialaisten puiden tavoin altis Australian luonnolle vieraan, Phytophthora cinnamomi -munasienen aiheuttamalle sairaudelle. Munasieni leviää mullassa olevien itiöiden avulla ja voi helposti levitä ihmisten kengänpohjiin tarttuneen maa-aineksen mukana. Sen pääsyä puun luontaisille kasvupaikoille on yritetty estää pitämällä niiden tarkka sijainti salaisena ja rajoittamalla ihmisten liikkumista alueella. Tästä huolimatta Phytophthora cinnamomin uskotaan tartuttaneen luonnonvaraisia puita jo 2000-luvun alkuvuosina.
Lajin tulevaisuuden turvaamiseksi Australian valtio on kasvattanut uusia wollemian taimia, joita on jaettu kasvitieteellisiin puutarhoihin ympäri maailmaa. Helsingin yliopiston kasvitieteellinen puutarha sai yhden taimen lokakuussa 2007 lahjoituksena Australian valtiolta.
Aiheesta muualla

The Wollemi Pine — a very rare discovery (englanniksi) Erittäin kattava sivusto.
Tähtinen, Leena: Pinosaurus heräsi eloon tiede.fi
Eva Gonzalès

| Eva Gonzalès |
| --- | --- |
 Eva Gonzalès, kuva ehkä vuodelta 1870.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1849 Pariisi
Kuollut: 6. toukokuuta 1883 (34 vuotta) Pariisi
Taiteilija
Taidesuuntaus:  impressionismi
Eva Gonzalès (19. huhtikuuta 1849 Pariisi- 6. toukokuuta 1883 Pariisi) oli ranskalainen, impressionistinen taidemalari. Yhdessä Berthe Morisot´n, Marie Bracquemondin ja Mary Cassattin kanssa häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä 1800-luvun naisimpressionisteista.
Elämänvaiheita

Eva Gonzalèsin isä oli kirjailija ja äiti muusikko. He huomasivat tyttärensä taiteelliset lahjat jo varhain ja ryhtyivät tukemaan häntä. Perheen varallisuus mahdollisti laadukkaan yksityisopetuksen hankkimisen. Gonzalèsin nuoruudessa Ranskan taideakatemia ei ottanut naisia oppilaikseen.
Gonzalès sai ensiksi yksityisopetusta salonkimaalari Charles Joshua Chaplinilta ja vuonna 1869 hän tapasi  Édouard Manet´n. Manet ihastui Gonzalèsiin ja otti hänet yksityisoppilaakseen. Muita oppilaita kuin Gonzalèsin Manet ei itselleen huolinut. Ystävyyssuhdetta heille ei syntynyt, mutta Gonzalès oli sekä avustaja että malli opettajansa maalauksissa.
Manet maalasi Gonzalèsin muotokuvan, jossa Gonzalès esiintyy tilanteeseen nähden liian hienossa puvussa. Teos on herättänyt jälkipolvissa monia tulkintoja taiteilijan ja mallin välisestä suhteesta. Nykyään se tulkitaan Manet´n kannanotoksi siitä, kuinka vaikeaa naistaiteilijoiden oli saada huomiota taiteilijoina. Teos valmistui vuonna 1869. Vuonna 1870 Gonzalès sai Pariisin salonkiin teoksensa Pikku sotilas. Kriitikot eivät teosta juuri noteeranneet.
Myöhemmin Gonzalèsin työt kohtasivat ankaraa kritiikkiä. Niitä pidettiin samankaltaisina kuin Manet`n, yhdenkin maalauksen kukkakimpun kriitikot yhdistivät Manet`n teokseen Olympia, jota pidettiin skandaalinkäryisen sopimattomana.Emile Zola sen sijaan antoi Gonzalèsille hyvät arviot. Gonzalèsin palettinsa oli tummempi kuin Manet`n Vaikka Gonzalèsin maalauksia pidetään nykyään impressionismina, niissä on myös yhtymäkohtia realismiin ja akateemiseen maalaukseen.
Vuonna 1879 Eva Gonzalès solmi avioliiton Henri Charles Guérardin kanssa joka oli graafikko. Avioliitto päättyi traagisesti, kun Gonzalès kuoli lapsivuoteeseen. Gonzalèsin sisar aviotui myöhemmin taiteilijasisarensa lesken kanssa. Eva Gonzalèsin jäämistöön kuului 124 taideteosta. Niitä on nykyään yksityiskokoelmissa ja museoissa. Hänen muistonäyttelyssään oli esillä 88 teosta. Ne myytiin huutokaupalla.
Teoksia

Pikku sotilas vuodelta 1870.
Dieppen sataman edustalla, noin vuonna 1871.
Hoitaja ja lapsi, vuosilta 1877–78.
Salaa, vuosilta 1877–78.
Iltapäivätee, tai Terassilla, vuodelta 1875.
Ruusuja lasissa vuosilta 1880-82.
Aiheesta muualla

http://www.manet.org/eva-gonzales.jsp
Bandyliigakausi 1999–2000

| Bandyliiga 1999–2000 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  13
Mestari:  ToPV
Toinen sija:  OLS
Kolmas sija:  HIFK
Paras maalintekijä:  Jari Vaattovaara, ToPV (67)
  ← 1999 :  2001 → 
Jääpallon Bandyliigassa kaudella 1999-2000 pelattiin kolmentoista joukkueen kaksinkertainen runkosarja, johon oli lisätty kaksi ns. paikallisottelua kullekin joukkueelle. Kahdeksan parasta jatkoi pudotuspeleihin. Tornion Palloveikot voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa. Loppuottelussa se voitti Oulun Luistinseuran.
Runkosarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tornion Palloveikot | 26 | 23 | 1 | 2 | 206-70 | 47 |
| Oulun Luistinseura | 26 | 19 | 3 | 3 | 214-87 | 41 |
| Helsingin IFK | 26 | 16 | 3 | 7 | 158-68 | 35 |
| Oulun Palloseura | 26 | 17 | 0 | 9 | 182-103 | 34 |
| Warkauden Pallo -35 | 26 | 16 | 2 | 8 | 137-104 | 34 |
| Porin Narukerä | 26 | 15 | 2 | 9 | 140-95 | 32 |
| Mikkelin Kampparit | 26 | 10 | 4 | 2 | 123-148 | 24 |
| Porvoon Akilles | 26 | 9 | 5 | 12 | 104 -131 | 23 |
| Veitsiluodon Vastus | 26 | 10 | 3 | 3 | 115-145 | 23 |
| PaSa Bandy, Imatra | 26 | 9 | 2 | 15 | 122-172 | 20 |
| Botnia, Helsinki | 26 | 4 | 4 | 18 | 98-146 | 12 |
| Jyväskylän Seudun Palloseura | 26 | 5 | 2 | 19 | 58-127 | 12 |
| Lappeenrannan Veiterä | 26 | 0 | 1 | 25 | 44-305 | 1 |
Sarjaan nousi Kulosaaren Vesta.
Puolivälierät

Puolivälierät pelattiin paras viidestä. kaksi ensimmäistä paremmin sijoittuneen ja kaksi seuraavaa heikommin sijoittuneen kotikentällä. Mahdollinen viides ottelu jälleen paremmin sijoittuneen kentällä.
| Joukkue #1 | Voitot | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 | Ottelu 3 | Ottelu 4 | Ottelu 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tornion Palloveikot | 3–0 | Porvoon Akilles | 7-2 | 14-2 | 6-4 | - | - |
| Oulun Luistinseura | 3–0 | Mikkelin Kampparit | 13-3 | 8-4 | 17-1 | - | - |
| Helsingin IFK | 3–1 | Porin Narukerä | 1-3 | 3-2 | 3-1 | 8-3 | - |
| Oulun Palloseura | 3–0 | Warkauden Pallo -35 | 12-1 | 6-5 | 4-3 ja. | - | - |
Välierät

Pelattiin paras kolmesta. Ensimmäinen ja tarvittaessa kolmas ottelu paremmin sijoittuneen kotikentällä.
| Joukkue #1 | Voitot | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 | Ottelu 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tornion Palloveikot | 2–0 | Oulun Palloseura | 6-4 | 6-5 | - |
| Oulun Luistinseura | 2–0 | Helsingin IFK | 3-1 | 3-2 | - |
Pronssiottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Helsingin IFK | 10–1 | Oulun Palloseura |
Loppuottelu

Pelattiin 18. maaliskuuta Oulunkylässä.
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Tornion Palloveikot | 3–1 | Oulun Luistinseura |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Tornion Palloveikot
2.: Oulun Luistinseura
3.: Helsingin IFK
4.: Oulun Palloseura
Suomen mestarit

ToPV: Pasi Hiekkanen, Petteri Lampinen, Peter Stock, Mikko Aarni, Marko Miinala, Pekka Hiltunen, Alexander Tchermenin, Paulus Pörhölä, Rami Kekkonen, Veli-Matti Körkkö, Kari Salo, Jussi Karjalainen, Sakari Pörhölä, Erkki Koivuranta, Väinö Vierelä, Jari Vaattovaara, Igor Zolotarev, Jari Tallgren, Jukka Ohtonen. Valmentaja: Anders Strömbäck
Paras maalintekijä oli Jari Vaattovaara 67, joka voitti myös pistepörssin pistein 103.
Boodikka

| Boodikka |
| --- | --- |
Luoja(t):  Gerard Jones Pat Broderick
Kustantamo:  DC Comics
Ensiesiintyminen:  Green Lantern (vol. 3) nro 20 (tammikuu 1992)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Boodikka
Ryhmäsidokset:  Vihreän Lyhdyn joukot Alpha Lantern
Edelliset ryhmäsidokset:  Bellatrix Bombers The Brotherhood of the Cold Flame
Henkilöllisyydet:  Alpha Lantern
Voimat:  Voimasormus
Boodikka on DC Comicsin kustantama sarjakuvasankari, jonka loivat Gerard Jones ja Pat Broderick. Hahmo teki ensiesiintymisensä Green Lantern sarjakuvan kolmannen osan numerossa 20, vuonna 1992. Myöhemmin samaisen lehden numerossa 23 siitä tuli Vihreä Lyhty.
Muissa medioissa > Televisiossa > Duck Dodgers

Boodikka esiintyi hetkellisesti Duck Dodgers animaatiosarjan jaksossa "The Green Loontern", jossa hahmon äänenä toimi Grey DeLisle.
Muissa medioissa > Televisiossa > Justice League Action

Boodikka esiintyi cameo-roolissa animaatiosarjan Justice League Action jaksossa "Watchtower Tours".
Muissa medioissa > Elokuvat > Green Lantern: First Flight

Boodikka teki ensiesiintymisensä animaatioelokuvassa Green Lantern: First Flight vuonna 2009, jossa hahmon äänenä toimi Tricia Helfer.
Toisin kuin sarjakuvissa Boodikka tekee salaa yhteistyötä Sinestron kanssa, joka puolestaan yrittää päästä eroon vartijoista, jotka hallitsevat Vihreän Lyhdyn energiaa. Boodikka kuuluu pääryhmään yhdessä Kilowogin, Tomar-Ren ja heidän johtajan Sinestron kanssa. He saapuvat maaplaneetalle hakemaan Hal Jordanin vartijoiden eteen, jotka päättävät Jordanin kohtalosta voimasormuksen suhteen. Jordan saa pitää sormuksen ja liittyy Abin Surin tilalle, jolta hän sai sormuksen. Elokuvan aikana Boodikka on päinvastainen kuin sarjakuvaversionsa. Hän on rauhallinen ja ystävällinen erityisesti Jordania kohtaan. Myöhemmin Boodikka paljastaa olevansa Sinestron puolella, kun Jordan yllättää Sinestron ruumishuoneelta yhdessä Kilowogin ja Boodikkan kanssa. Kilowog ja Boodikka osoittavat uhkaavasti Sinestroa sormuksillaan, mutta Jordanin yllätykseksi Boodikka ampuu Kilowogin tajuttomaksi ja paljastaa huijanneensa Jordania. Sinestro käskee Boodikkaa tappamaan ilman voimasormusta olevan Jordanin, joka sulkee tämän voimasormuksella luomansa muovipussin sisälle. Takaisin tajuihinsa tullut Kilowog kuitenkin pelastaa Jordanin, joka pakenee energiasauvan kanssa kohti huoneen korkeuksia piiloon Boodikkalta. Jordanin heittäessä hämäyksenä sauvan maahan Boodikka ampuu sen hajalle, mutta huomaa kauhistukseen aiheuttaneen vaarallisen reaktion sauvaan joka räjähtää ja heittää Boodikkan katossa oleviin piikkeihin, minkä seurauksena Boodikka kuolee.
Muissa medioissa > Elokuvat > Green Lantern: Emerald Knights

Boodikka esiintyi cameo-roolissa animaatioelokuvassa Green Lantern: Emerald Knights, jossa häntä ääninäytteli Grey DeLisle.
Muissa medioissa > Elokuvat > Green Lantern

Boodikka esiintyi cameo-roolissa elokuvassa Green Lantern, jossa hänellä ei ollut puheroolia.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Grey DeLisle | Duck Dodgers |  |  |
| 2009 | Tricia Helfer |  | Green Lantern: First Flight |  |

Boodikka elokuvassa Green Lantern: First Flight.
Erik Punaisen saaga

Eri purjehdusreittejä Grönlantiin, Vinlandiin (Newfoundland), Hellulandiin (Baffininsaari) ja Marklandiin (Labrador). Reittejä käyttivät eri purjehtijat, joista mainittiin Islannin saagoissa ja etupäässä  Erik Punaisen saagassa sekä Grönlantilaisten saagassa. Nimet on mainittu muinaisnorjaksi ja nykyenglanniksi.
Sivu Erikin Punaisen saagasta  Eiríks saga rauða.
Erik Punaisen saaga (isl. Eiríks saga rauða  kuuntele (ohje)) eli saaga norjalaisten Pohjois-Amerikkaan asuttamisesta kertoo tapahtumista, joiden vuoksi Erik Punainen karkasi Grönlantiin, sekä Leif Erikinpojan Vinlandin löytämisestä, joka tapahtui ihan sattumalta hänen viikinkilaivansa eksyttyä sumussa kulkusuunnasta. Maantieteellisten tietojen mukaan hänen löytämänsä paikka oli Newfoundlandin saari, joten hän löysi Amerikan noin 500 vuotta ennen Kristoffer Kolumbusta. Saagaa on säilynyt kahdessa käsikirjoituksessa: Hauksbókissa (1300-luku) ja Skálholtsbókissa (1400-luku). Nykyajan filologit olettavat, että Skálholtsbók on lähempänä alkuperäistä tarinaa, joka oli kirjoitettu ilmeisesti 1200-luvulla. Saaga on ilmestynyt suomeksi nimellä Viinimaan saaga vuonna 1971 Jyrki Mäntylän kääntämänä teoksissa Veriveljien saaga ja Viinimaan saaga (Helsinki: Otava, 1971) sekä Saagat (Helsinki: Otava, 1987).
Saagassa mainittuja paikkoja

Saagassa mainittuja paikkoja Grönlannin ulkopuolella ovat: Helluland, Markland, Bjarney, Kjalarnes, Furdustrandir, Straumfjörð, Straumey, Vinland, Hóp, Einfœtingjaland, Hvítramannaland ja "Irlannin meri".
Englanniksi käännettyjä versioita saagasta

Lukuisista versioista tässä muutamia tärkeimpiä:
Jones, Gwyn (kääntäjä), 'Eirik the Red's Saga', teoksessa The Norse Atlantic Saga: Being the Norse Voyages of Discovery and Settlement to Iceland, Greenland, and North America, uusi p. (Oxford: Oxford University Press, 1986), s. 207–35. Perustuu Skálholtsbókin, lisänä joitakin Hauksbókin versioita.
Kunz, Keneva (kääntäjä), 'Erik the Red's Saga', teoksessa The Sagas of Icelanders: A Selection (London: Penguin, 2001), s. 653–74. Ilmeisesti Skálholtsbókin käännös.
Reeves, Arthur Middleton (toim. ja käänn.), 'The Saga of Eric the Red, also Called the Saga of Thorfinn Karlsefni and Snorri Thorbransson', teoksessa The Finding of Wineland the Good: The History of the Icelandic Discovery of America (London: Henry Frowde, 1890), s. 28–52, verkossa: http://www.archive.org/details/winelandthegood00reevrich. Perustuu Hauksbókin teksiin(johon Reeves viittaa merkinnällä ÞsK), joskin tekstissä on versioita Skálholtsbókista (johon Reeves viittaa merkinnällä EsR). Sekä Hauksbókin että Skálholtsbókin versiot on luetteloitu huolellisesti. Siihen sisältyvät molempien käsikirjoitusten editiot ja faksimilet (Hauksbók pp. 104–21, Skálholtsbók s. 122–39).
Sephton, J. (kääntäjä), Eirik the Red's Saga: A Translation Read before the Literary and Philosophical Society of Liverpool, January 12, 1880 (Liverpool: Marples, 1880), verkossa: http://www.gutenberg.org/etext/17946 ja http://www.sagadb.org/eiriks_saga_rauda.en (Project Gutenbergin tekemä aiempi versio on lähempänä painettua versiota). Hakasulkeissa olevat jaksot perustuvat Hauksbókiin, muut perustuvat Skálholtsbókiin, mutta osa on Hauksbókin versiosta.
Aiheesta muualla

Saga of Erik the Red Erik Punaisen saagan käännös englanniksi
Eiríks saga rauða Erik Punaisen saaga standardoitulla muinaisnorjan kielellä heimskringla.no -sivustolta
Arthur Middleton Reeves, North Ludlow Beamish and Rasmus B. Anderson,The Norse Discovery of America (1906)
Saagan teksti Hauksbókin mukaan; kirjoitustapa noudattaa käsikirjoitusta[vanhentunut linkki]
Osa saagasta; kirjoitus noudattaa käsikirjoituksen kirjoitustapaa, englannin- ja tanskankieliset käännökset (Arkistoitu – Internet Archive)
Saaga nykyislannin kirjoituksella
Leifr Eiríkssonin kansallisuuden tarkastelua
Fabio de Jesús Morales Grisales

Fabio de Jesús Morales Grisales (s. 27. heinäkuuta 1934) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin redemptoristien papiksi 4. lokakuuta 1959 ja nimitettiin Sibundoyn apostoliseksi vikaariksi sekä Buduan titulaaripiispaksi 15. huhtikuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paolo Romeo, jota avustivat Ramón Mantilla Duarte ja Rafael Arcadio Bernal Supelano.
Morales Grisales sai 29. lokakuuta 1999 nimityksen Mocoa-Sibundoyn piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 18. lokakuuta 2003.
Fabio Suescún Mutis

Fabio Suescún Mutis (s. 10. marraskuuta 1942) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bogotán arkkihiippakuntaan Emilio de Brigard Ortiz 19. marraskuuta 1966. Hänet nimitettiin Bogotán vihkipiispaksi ja Iomniumin titulaaripiispaksi 3. toukokuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seursai 13. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Revollo Bravo, jota avustivat Héctor Rueda Hernández ja Luis Gabriel Romero Franco.
Suescún Mutis sai 20. marraskuuta 1993 nimityksen Pereiran hiippakunnan piispaksi ja 19. tammikuuta 2001 Kolumbian sotilaspiispaksi.
Fabio Viviani

Fabio Viviani (s. 10. lokakuuta 1978 Firenze) on italialainen kokki, joka tuli tunnetuksi Top Chef -kokkiohjelmassa, jossa hän sijoittui neljänneksi, mutta valittiin katsojien suosikiksi. Fabio tunnettiin sarjassa loistavana kokkina ja vitsiniekkana. Vivianilla on ravintoloita Italiassa ja Yhdysvalloissa.
Viviani on myös hyvä ystävä suomalaissyntyisen Stefan Richterin kanssa. Hän tutustui Richteriin aiemmin mainitussa Top-Chef kokkiohjelmassa.
Flussio

| Flussio (Frussìo) |
| --- | --- |

 Sijainti Oristanon maakunnassa
 Flussio
 Koordinaatit: 40.267°0′0″N, 8.539°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Oristano
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,87 km²
Korkeus:  305 m
Väkiluku:  440
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  08010
Suuntanumero(t):    0785
Rekisterikilpi:  OR
 
 http://www.comune.flussio.or.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Flussio (sardiksi Frussìo) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 440 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 6,87 neliökilometriä. Se sijaitsee 305 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Flussio Wikimedia Commonsissa
Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu