stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kurikan vaakuna
Uusi vaakuna > Jurva liittyy Kurikkaan – vaakuna uusiksi

Jurvan kunnanvaltuusto päätti joulukuussa 2007 liittää Jurvan Kurikkaan.  Palvelujen ja hallinnon järjestämissopimuksessa määrättiin Kurikalle suunniteltavaksi uusi vaakuna. Vaakunan suunnittelua varten perustettiin alkuvuonna 2008 jälleen toimikunta, jonka jäsenet olivat kotiseutuneuvos Anelma Laurila, rehtori Heikki Nokso-Koivisto, filosofian tohtori Marianne Koskimies-Envall ja tutkimuspäällikkö Vuokko Takala-Schreib. Sihteeriksi valittiin Antti Alasaari ja heraldikko Tom C. Bergroth Turun maakuntamuseosta toimi ulkopuolisena asiantuntijana.
Kurikalle päätettiin valita vaakuna kutsukilpailulla, johon ottaisi osaa enintään 15 heraldista taiteilijaa. Näin pyrittiin saamaan monia eri näkökulmia ja korkealaatuisia ehdotuksia. Vaakunakilpailu päätettiin tilata Heraldiikan oppimisyhdistykseltä. Heraldiikan oppimisyhdistys yhdessä yhdistyksen puheenjohtajan Esa Savolan kanssa nimesi heraldikot, jotka osallistuisivat kilpailuun. Savola toimi kilpailussa kilpailuasiamiehenä. Heraldiikan oppimisyhdistys ja Savola eivät osallistuneet mitenkään vaakunan valintaprosessiin. Oppimisyhdistys ja Savola ainoastaan korjasivat ehdokasvaakunoiden virheitä, kannustivat kilpailijoita ja antoivat näille pyynnöstä ohjeita. Vaakunakilpailun aikana kilpailijat eivät saaneet olla yhteydessä Jurvan tai Kurikan edustajiin, toisiin kilpailijoihin tai tiedotusvälineisiin. Näin toimimalla pyrittiin kohtelemaan vaakunaehdotuksia tasapuolisesti ja puolueettomasti sekä antamaan kilpailijoille työrauha. Kilpailijat olivat yhteydessä heraldisiin asiantuntijoihin ja kilpailun järjestäjään kilpailuasiamies Savolan kautta. Kilpailijoihin viitattiin ainoastaan nimimerkeillä eikä vaakunatoimikunnan jäsenistökään ollut tietoinen kilpailijoiden oikeista nimistä.
Vaakunatoimikunta asetti etusijalle heraldisten sääntöjen noudattamisen. Toiseksi tärkeimmäksi katsottiin historiallisten taustojen huomioon ottaminen. Uuden vaakunan omaleimaisuus ja kantaaottavuus, uusi ilmaisu sekä tasapainoinen ja uusi muotoilu asetettiin kolmanneksi tärkeimmäksi. Vuonna 1949 asetettu vaakunatoimikunta oli puolestaan painottanut erityisesti aiheen valintaa.
Uusi vaakuna > Kirsi-Maaria Markuksen ehdotus voittaa

Kilpailussa tuli yhteensä 23 ehdotusta, joista miltei kaikissa oli käytetty sinistä ja hopeaa eli Kurikan ja Jurvan vaakunoiden päävärejä. Kuudessa ehdotuksessa oli käytetty muita värejä, tavallisesti kultaa ja mustaa. Tosin näissäkin tapauksissa on käytetty sinistä ja hopeaa tai vähintään jompaakumpaa. Vaakunaehdotuksissa kuvattiin kahden kunnan liitosta tai historiallisia aiheita, kuten Kurikkaa ja Jurvaa yhdistäviä asioita eli maataloutta ja kädentaitoja. Myös abstrakteja aiheita oli ehdotusten joukossa.
Vaakunatoimikunta valitsi 23 ehdotuksesta kolme, jotka asetti paremmuusjärjestykseen. Parhaimmaksi asetettiin nimimerkin ”Lohenpyrstöliitosta veistellen” työ, toiselle sijalle puolestaan nimimerkin ”Free mind” ehdotus ja kolmannelle ”Kultainen hela” -nimimerkin ehdotus. Myös kaikista valtuustoryhmistä muodostunut noin 30 hengen valmisteluryhmä otti vaakuna-asiaan kantaa.
Kurikan kaupunginvaltuusto hyväksyi 31. joulukuuta 2008 pidetyssä juhlaistunnossaan parhaimmaksi asetetun, nimimerkin ”Lohenpyrstöliitosta veistellen”, vaakunan Kurikan uudeksi vaakunaksi. Samassa istunnossa paljastettiin myös, että vaakunan oli suunnitellut kuva-artesaani Kirsi-Maaria Markus Jurvasta. Mirja Koivisto ja Kati Alho olivat toiseksi ja kolmanneksi parhaiden ehdotusten tekijät. Voittajatyön suunnittelija sai 1 200 euron palkinnon. Istunnossa vaakunasta vastannut toimikunta sai moitteita vaakunavalinnan huonosta hoidosta. Kaupunginvaltuutetuilla ei valtuutettu Lasse Mukkalan mukaan ollut aikaa tutustua eri vaakunavaihtoehtoihin kuin lyhyen ajan. Siitä huolimatta valtuusto hyväksyi vaakunan yksimielisesti. Kurikan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Pekka Heikkilä toivoi uuden vaakunan muodostavan yhteishenkeä uuden kaupungin asukkaiden välille. Kurikan ja Jurvan kuntaliitos tuli voimaan vuoden 2009 alussa.
Uudessa vaakunassa on kuvattuna lohenpyrstöliitos, joka on puutyössä käytettävistä liitoksista kaikkein lujin. Liitos symboloikin Kurikan ja Jurvan puutyöperinnettä: Kurikka tunnetaan kärryistään ja Jurva puolestaan huonekaluistaan. Vaakunan vasen puoli on väriltään metallinhohtoinen, mikä puolestaan viittaa Kurikan osaamiseen metallialalla. Kirsi-Maaria Markuksen mielestä hopean ja sinisen valinta uuden vaakunan väreiksi oli itsestäänselvyys, sillä värit olivat myös sekä Kurikan että Jurvan vaakunoiden päävärit. Vaakunan värit kuvaavat Markuksen mukaan myös kurikkalaisten ja jurvalaisten isänmaallisuutta, sillä hopea esitetään lipputaiteessa valkoisena. Vaakunan värit lippuväreinä ovat siis samat kuin Suomen lipussa. Vaakuna tavoittelee yksinkertaisuudessaan Markuksen mukaan varhaista heraldiikkaa. Kurikan uuden vaakunan lisäksi Suomessa vain Koski Tl:n ja Keravan vaakunoissa on käytössä lohenpyrstökoroa. Uusi vaakuna on selitykseltään sama kuin norjalaisen Etnen kunnan vaakuna, vaikkakin vaakunoiden ulkoasut poikkeavat toisistaan. Markus palkittiin Suomen itsenäisyyspäivänä 2009 Kurikan ”Vuoden kulttuuriteko” -palkinnolla.
Vuonna 2016 Kurikkaan liitettiin Jalasjärven kunta, mutta vaakunaa ei muutettu sillä tavalla, että Jalasjärvikin olisi edustettuna.
Vaakunan käyttö

Vaakunan käyttöä valvoo Kurikan kaupunginhallitus. Vanhat kunnanvaakunat jäävät viranomaisten omistukseen. Kaupallisiin tarkoituksiin vanhoja vaakunoita ei voida luovuttaa.
Aiheesta muualla

Jurvan Sanomien artikkeli uudesta vaakunasta[vanhentunut linkki]
Etelä-Pohjanmaan maakunnan kuntien vaakunat
Alajärven vaakuna |
Alavuden vaakuna |
Evijärven vaakuna |
Ilmajoen vaakuna |
Isojoen vaakuna |
Isonkyrön vaakuna |
Karijoen vaakuna |
Kauhajoen vaakuna |
Kauhavan vaakuna 

Kuortaneen vaakuna |
Kurikan vaakuna |
Lappajärven vaakuna |
Lapuan vaakuna |
Seinäjoen vaakuna |
Soinin vaakuna |
Teuvan vaakuna |
Vimpelin vaakuna |
Ähtärin vaakuna

Lakkautettujen kuntien vaakunat

Alahärmän vaakuna |
Jalasjärven vaakuna |
Jurvan vaakuna |
Kortesjärven vaakuna |
Lehtimäen vaakuna |
Nurmon vaakuna |
Peräseinäjoen vaakuna |
Seinäjoen maalaiskunnan vaakuna |
Töysän vaakuna |
Ylihärmän vaakuna |
Ylistaron vaakuna
Kurikan vaakuna (1951–2008).
Hirvipatsas Kurikassa.
Valaistu Kurikan vanha vaakuna Kurikan kaupungintalon seinässä tammikuussa 2009.
Kurikan sijainti.
Hotelli InterContinental Helsinki

Hotelli Scandic Park
Hotelli InterContinental (nimi vuodesta 2000 Scandic Continental ja nykyisin Scandic Park Helsinki) on Helsingissä Mannerheimintien varrella vastapäätä Hesperianpuistoa sijaitseva vuonna 1972 avattu hotelli. Hotellin rakennutti Finnairin omistama Nordic Hotell ja yhdeksänkerroksisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Jouko Ylihannu. Samana vuonna 1972 hotellin viereen valmistui myös Hotelli Hesperia. Molemmat hotellit olivat Helsingissä 1973 ja 1975 pidettyjen ETYK-kokousten vieraiden majapaikkoina.
Hotellihankkeen taustalla olivat suomalainen lentoyhtiö Finnair, yhdysvaltalaisen Pan Am -lentoyhtiön omistama InterContinental-hotelliketju ja yhteistyökumppaniksi ryhtynyt suomalainen osuusliike OTK. Hankkeessa olivat mukana vuoteen 1968 asti myös valtionyhtiö Yhtyneet Ravintolat ja SOK, johon kuuluva HOK pääsikin rakentamaan viereen oman Hotelli Hesperian.
Helsinkiin haluttiin saada kansainvälinen loistohotelli amerikkalaisia turisteja varten sen jälkeen, kun Finnair oli 1960-luvulla avannut uusia reittilentoyhteyksiä Pohjois-Amerikkaan. Hanketta pidettiin niin kiireellisenä, että hotellin perustustyöt aloitettiin keväällä 1969 jo puoli vuotta ennen rakennusluvan myöntämistä. Hotellin rakennusaikana helmikuussa 1970 Finnair neuvotteli Pan Amin, Inturistin ja Aeroflotin kanssa mahdollisesta Leningradiin rakennettavasta InterContinental-hotellista, mutta hanke ei toteutunut.
Hotelli InterContinental avattiin 15. tammikuuta 1972. Hotellissa oli alkujaan 293 huonetta, lisäsiiven valmistuttua elokuussa 1984 niitä oli 555. Vuodepaikkoja oli noin 1100. Intercontinental oli pitkään Suomen ja Pohjoismaiden suurin hotelli. Hotellin sisustuksen suunnittelijoihin kuului muun muassa Ilmari Tapiovaara. Hotellissa sijaitsi myös Finnairin toimipiste ja lentokenttäbussien terminaali.
Hotellissa on nykyisin 523 huonetta, baari, ravintola, kokoustiloja, uima-allas ja kuntohuone.
Alueen varhaisempi historia

Nykyisten Scandic Parkin ja viereisen Crowne Plazan paikkeille, kaupunkiin johtaneen tien varrelle mutta silloin vielä selvästi kaupungin ulkopuolelle, rakennettiin 1700-luvun lopulla sotilassairaala ja varasto. Myöhemmin, Venäjän vallan aikana alueelle rakennettiin kasarmeja tykistöä varten, ja alue tuli tunnetuksi nimellä Tykistöpiha (ruots. Artillerigården), mihin yhä viittaa läheisen Tykistökadun nimi.  Suomen itsenäistyttyä Helsingin kaupunki osti alueen rakennuksineen, jotka samoihin aikoihin olivat jo jäämässä keskelle Töölön uutta kerros­talo­kaupungin­osaa. Tämän jälkeen suurin osa Tykistöpihan vanhoista rakennuksista oli pitkään kaupungin puhtaana­pito­laitoksen käytössä. Korttelin pohjoislaidalla, nykyisen Crowne Plazan tontilla Kivelänkadun varressa sijainnut kivirakennus toimi kuitenkin aluksi lastentarhana, myöhemmin vuodesta 1937 lähtien Töölön kirjastona, kunnes alueen koko vanha rakennuskanta vuonna 1968 purettiin paikalle rakennettavien hotellien tieltä.
Aiemmin kulttuurirakennusten sijoituspaikaksi kaavaillun Tykistöpihan korttelin kaavoitus suurhotelleille herätti aikanaan arvostelua. Hankkeella oli kuitenkin Helsingin kaupunginjohdon vahva tuki, ja kaupunginvaltuustossa sitä vastustivat vain SKDL ja TPSL. Väitettiin, että edistysmielisen osuustoimintaliikkeen järjestö OTK oli otettu mukaan hankkeeseen, jotta sille saataisiin sosiaalidemokraattien tuki.
Aiheesta muualla

Scandic Park Helsinki-kotisivut
Nykyisten hotellien kortteli vuonna 1954 nähtynä Töölönkadun puolelta. Vasemmalla näkyvässä rakennuksessa toimi tuolloin Töölön kirjasto. Taustalla Suomen Sokerin pääkonttori ja sen vasemmalla puolella Töölön sokeritehtaan savupiippu.
Mannerheimintie 46 vuonna 1953. Nykyisen hotellin paikalla sijainneet vanhat puurakennukset olivat tuolloin puhtaanapitolaitoksen hallussa.
Kustavin kirkko

| Kustavin kirkko Gustavs kyrka |
| --- | --- |
 Kirkko elokuussa 2009
Sijainti:  Kivimaantie 30, Kustavi
Seurakunta:  Kustavin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1783
Suunnittelija:  Johan Höckert
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  480
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kustavin kirkko (ruots. Gustavs kyrka) on Kustavissa sijaitseva puinen satulakattoinen torniton ristikirkko
, jonka rakensi Johan Höckert 1783 vanhemman kirkon runkoa korottaen ja sivusakaroilla laajentaen. Kirkon pitkillä sivuilla ovat ristivarsina matalammat sakarat, joista toisessa on eteinen. Myös kirkon länsipäädyssä on eteinen ja itäisen ristivarren pohjoispuolella sakaristo. Sisällä on puuholvikatto, ulkokatto on paanua. Kirkon pinta-ala on 338 neliötä ja siinä on istumapaikkoja 480 hengelle. Kirkon 14-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1952, ne siirrettiin kirkkoon Raision kirkosta 1969. Kaksiosainen alttaritaulu Pyhä ehtoollinen ja Ristiinaulittu on Jonas Bergmanin 1744 maalaama, saarnatuoli on 1600-luvulta.  Erillinen kauttaaltaan paanuilla päällystetty kellotapuli siirrettiin kirkon yhteyteen Kustavin Kunnaraisen kylästä 1793. Kirkkoa on korjattu aiemmin useaan otteeseen, 1876-1879, 1895, 1903, 1921, 1928 ja 1965. Kirkkosalin uusiminen 1876-1879 tehtiin lääninarkkitehti C. J. von Heidekenin ja 1928 lääninarkkitehti Gunnar Wahlroosin suunnitelmien perusteella. Myöhemmin 1988 kirkkorakennusta korjattiin ulkoapäin.  Kirkon aitta on kirkkoalueen länsiportilla ja leikkaushuone vuodelta 1929 kirkkomaan pohjoislaidalla. Sankarihaudalla on Jussi Vikaisen suunnittelema patsas.
Kustavin kirkko ympäristöineen kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kirkon alkuperä

Aiemmin oletettiin että Kustavin kirkko olisi ollut alkujaan pitkäkirkko ja vasta myöhemmin laajennettu ristikirkoksi. Vuonna 2021 saatiin selville että kirkko on rakennettu ristikirkoksi jo vuonna 1676, ennen sen siirtämistä nykyiselle paikalleen. Historiantutkijat Outi Hupaniittu ja Panu Savolainen tutkivat kirkon historiaa sekä vanhoja pitäjänkokousten pöytäkirjoja ja tilikirjoja ja totesivat että ristikirkko on mitä todennäköisemmin kirkon alkuperäinen muoto. Täten se on yksi Suomen viidestä nykyaikaan säilyneestä 1600-luvulla rakennetusta ristikirkosta.
HMS Glatton (1871)

| HMS Glatton |
| --- | --- |
 HMS Glatton

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  10. elokuuta 1868
Laskettu vesille:  8. maaliskuuta 1871
Palveluskäyttöön:  24. helmikuuta 1872
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1903
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 912 t
Pituus:  74,90 m
Leveys:  16 m
Syväys:  5,61 m
Koneteho:  2 870 ihp
Nopeus:  12,11 solmua
Miehistöä:  185
Aseistus
Aseistus:  2 × 12" 25 ton MLR -tykkiä 3 × Hotchkiss 6 naulan QF -tykkiä 3 × konekivääriä
HMS Glatton oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1871 vesillelaskettu  monitori.
Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin 10. elokuuta 1868. Alus laskettiin vesille 8. maaliskuuta 1871 ja se valmistui 24. helmikuuta 1872.
Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1903.
Vladimir Kuts

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vladmir Kutsin muistoksi vuonna 2000 Venäjällä julkaistu postimerkki. |  Vladmir Kutsin muistoksi vuonna 2000 Venäjällä julkaistu postimerkki. |  Vladmir Kutsin muistoksi vuonna 2000 Venäjällä julkaistu postimerkki. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | 5 000 metriä |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | 10 000 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bern 1954 | 5 000 metriä |  |
Vladimir Petrovitš Kuts, ven. Владимир Петрович Куц, ukr. Володимир Петрович Куц, Volodymyr Petrovytš Kuts (7. helmikuuta 1927 Oleksyne, Oh’tyrkan piiri,  Ukrainan SNT – 16. elokuuta 1975 Moskova, Venäjän SFNT) oli ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut kestävyysjuoksija, joka juoksi useita maailmanennätyksiä 1950-luvulla ja voitti kaksi olympiakultaa Melbournessa 1956.
Urheilu-uransa aikana Kuts oli puna-armeijan upseeri Itämeren laivastossa toimien muun muassa Porkkalan alueella, jonka Suomi oli joutunut vuokramaan jatkosodan jälkeen 1944. Ensimmäistä kertaa hän niitti kansainvälistä kuuluisuutta EM-kilpailuissa 1954 voittamalla 5 000 metrin juoksussa ennakkosuosikit, Tšekkoslovakian Emil Zátopekin ja Ison-Britannian Chris Chatawayn uudella maailmanennätysajalla 13.56,6. 13. lokakuuta 1954 Lontoossa järjestetyssä Lontoo–Moskova-kaupunkiottelussa Chataway voitti Kutsin kirikamppailussa ja teki uuden maailmanennätyksen 13.51,6. Kutsin 3 mailin väliaika 13.27,0 oli myös uusi maailmanennätys. Kuts paransi 5 000 metrin maailmanennätystä uudelleen vain kymmenen päivää myöhemmin juoksemalla Prahassa ajan 13.51,2.
Vaikka Kuts menetti maailmanennätyksensä Sándor Iharosille vuonna 1955, oli hän siitä huolimatta yksi ennakkosuosikeista vuoden 1956 olympialaisten 5 000 metrille. Hänen päävastustajansa oli britti Gordon Pirie, joka oli aikaisemmin samana vuonna juossut uuden ME-ajan. Kuts itse taas oli juossut 10 000 metrin maailmanennätyksen 28.30,4 syyskuussa 1956. Olympialaisten 10 000 metrin finaalissa Kuts tapansa mukaan johti kilpailua alusta alkaen. Pirie oli lyöty jo neljä kierrosta ennen maalia ja Kuts juoksi helppoon olympiavoittoon ajalla 28.45,6. Viisi päivää myöhemmin Kuts voitti myös 5 000 metrin olympiakultaa näytöstyyliin ajalla 13.39,6; Pirie jäi hopealle 11 sekuntia hitaammalla ajalla.
Vielä vuonna 1957 Kuts juoksi 5 000 metrillä uusiksi ME-lukemiksi 13.35,0, joka säilyi rikkomattomana tammikuuhun 1965 saakka. Kuts lopetti juoksu-uransa vuonna 1959.
Vladimir Kuts kuoli vuonna 1975 Moskovassa sydänkohtaukseen 48 vuoden ikäisenä.
Pallogeometria

Tasogeometria
Piste
Suora
Käyrä
Taso
Pinta
Pinta-ala
Pituus
Kulma
Trigonometria
Ympyrä
Ellipsi
Monikulmio
Kolmio
Nelikulmio
Suorakulmio
Neliö
Suunnikas
Neljäkäs
Puolisuunnikas
Avaruusgeometria
Tilavuus
Avaruuskappale
Pallo
Kartio
Lieriö
Särmiö
Suuntaissärmiö
Suorakulmainen särmiö
Säännöllinen monitahokas
Platonin kappale
Tetraedri
Heksaedri eli kuutio
Oktaedri
Dodekaedri
Ikosaedri
Keplerin–Poinsot'n kappale
Euklidinen geometria
Paralleeliaksiooma
Epäeuklidinen geometria
Hyperbolinen geometria
Elliptinen geometria
Analyyttinen geometria
n
k
Osa artikkelisarjaa
Pallokolmion kulmien summa ei ole 180°. Pallopinta on kaareva pinta, mutta lokaalisti euklidisen tasogeometrian säännöt ovat siinä likipitäen voimassa. Maapallon pinnalla pienen kolmion kulmien summa on vain vähän yli 180 astetta.
Pallopinta ja sille piirretty pallokolmio.
Pallogeometria on kaksi­ulotteisen pallo­pinnan geometria. Tässä yhteydessä pallolla tai pallopinnalla tarkoitetaan nimenomaan kaksi­ulotteista pintaa, joskin matematiikassa sana pallo voi muissa yhteyksissä tarkoittaa myös sen rajoittamaa kappaletta (kuulaa) tai myös sekä pallopinnan että kuulan useampi­ulotteista vastinetta.
Pallogeometriaa on kauan tutkittu navigointiin liittyvien ja tähti­tieteellisten sovellustensa vuoksi. Euklidisen tasogeometrian kanssa sillä on monia yhtäläisyyksiä, mutta myös merkittäviä eroja. Pallogeometria käsitetään usein osaksi avaruusgeometriaa eli kolmi­ulotteista euklidista geometria, jolloin pallopintaa tarkastellaan kolmi­ulotteisen avaruuden osajoukkona. Sitä voidaan kuitenkin tarkastella myös sisäisin, intrisisin menetelmin, jolloin käsitellään vain pintaa itseään viittamatta lainkaan laajempaan avaruuteen, jossa pinta sijaitsee.
Koska pallopinta eroaa geometrisesti tasosta, (intrinsisella) pallogeometrialla on monia epäeuklidisen geometrian piirteitä, ja sellaisena sitä toisinaan pidetäänkin. Pallogeometria ei kuitenkaan ole käsitteen täydessä merkityksessä epä­euklidista geometriaa, sillä se ei riitä ratkaisemaan, onko paralleeliaksiooma looginen seuraus muista Eukleideen tasogeometrian aksioomista. Tähän kysymykseen toi vastauksen vasta hyperbolinen geometria.
Yleiskatsaus

Tasogeometrian peruskäsitteet ovat piste ja suora. Pallo­geometriassa vastaavat peruskäsitteet ovat piste ja isoympyrä. Kaksi pallo­pinnan isoympyrää leikkaa toisensa kahdessa pisteessä, jotka ovat toistensa antipodeja, ja tässä suhteessa pallo­geometria poikkeaa (yksin­kertaisesta) elliptisestä geometriata.
Kun pallopinta käsitetään kolmi­ulotteisen avaruuden osajoukoksi, isoympyrät ovat pallopinnan ja sen keskipisteen kautta kulkevien tasojen leikkauksia. Intrinsisesti tarkasteltuna isoympyrä on geodeettinen viiva, lyhin tie kahden pisteen välillä edellyttäen, että ne ovat tarpeeksi lähellä toisiinsa. Intrinsisessä aksiomaattisessa lähestymis­tavassa, joka on analoginen Eukleideen tasogeometriassa käytetylle, isoympyrä on pisteen tavoin peruskäsite, jota ei määritellä, mutta sen ja pisteen tärkeimmät ominaisuudet ja yhteydet ilmaistaan aksioomella, joista niiden muut ominaisuudet seuraavat.
Isoymyröillä on pallo­geometriassa monessa suhteessa vastaava looginen merkitys kuin suorilla euklidisessa geometriassa, esimerkiksi pallokolmioiden sivuina. Tämä ei ole pelkkä analogia: pallo- ja tasogeometriaa ja useita muitakin voidaan käsitellä erikois­tapauksina samasta yleisemmästä, etäisyyksien mittaamiseen perustuvista geometrisista struktuureista, joissa "suorat" määritellään lyhimpinä polkuina (geodeettisina viivoina). Monet pisteitä ja "suoria" koskevat lauseet pätevät yhtä lailla kaikissa tällaisissa geometrioissa, edellyttäen että ne on määritelty tähän tapaan, ja teoria voidaan suoraan yleistää korkeampiin ulottuvuuksiin. Koska pallo­geometria kuitenkin on sekä sovellustensa vuoksi että ja pedagogisista syistä sidoksissa avaruus­geometriaan ja koska näissä yleistyksissä eivät kaikki pallopintaa koskevat tulokset päde, pallogeometriassa ei yleensä käytetä  termiä "suora" mistään pinnalla itsellään olevasta viivasta. Historialli­sesti­kin se on kehittynyt osana avaruus­geometriaa, ja siinä käytetään apuna myös ympäröivän kolmiulotteisen (euklidisen) avaruuden pisteitä, suoria ja tasoja.
Pallogeometriassa käsiteltävät kulmat ovat isoympyröiden välisiä kulmia. Kun pallopintaa tarkastellaan kolmiulotteisessa avaruudessa sijaitsevana, tämä kulma on yhtä suuri kuin niiden tasojen välisenä kulma, joiden leikkauksia pallopinnan kanssa nämä isoympyrät ovat. Isoympyröiden ja kulmien muodostamia pallokolmioita käsittelee pallotrigonometria, joka eroaa tavallisesta trigonometriasta monin tavoin: esimerkiksi pallokolmion kulmien summa on aina suurempi kuin 180 astetta.
Yhteys muihin samankaltaisiin geometrioihin

Pallogeometria on läheistä sukua elliptiselle geometrialle.
Eräs huomattava pallogeometriaa muistuttava geometria on projektiivisen tason geometria. Se saadaan samastamalla keskenään toistensa antipodissa olevat pisteet, toisin sanoen ne pallopinnan pisteet, jotka ovat yhtä kaukana pallon keskipisteestä sen vastakkaisilla puolilla. Lokaalisesti projektiivisella tasolla on kaikki pallopinnan ominaisuudet, mutta sen globaalit ominaisuudet ovat erilaiset. Erityisesti projektiivinen taso on orientoitumaton, yksipuolinen, ja toisin kuin pallopintaa, sellaista ei voi muodostaa kolmi­ulotteisessa avaruudessa ilman, että se leikkaa itsensä.
Pallogemetrian käsitteitä voidaan soveltaa myös pyörähdysellipsoidiin, joskin eräitä kaavoja on hieman muutettava.
Pallogeometria voidaan elliptisen geometrian tavoin yleistää myös useampaan ulottuvuuteen.
Historia > Antiikin Kreikka

Varhaisin nykyaikaan säilynyt pallogeometriaa käsittelevä teos on Autolykos Pitanelaisen 300-luvulla eKr. kirjoittama "Pyörivästä pallosta" kreik. Περὶ κινουμένης σφαίρας, Peri kinoumenes sphairas).
Pallotrigonometriaa tutkivat muutamat antiikin kreikkalaiset matemaatikot ja tähtitieteilijät kuten Theodosius Bithynialainen, joka kirjoitti pallo­geometriaa käsittelevän teoksen Sphaerics ja Menelaos Aleksandrialainen, joka kirjoitti pallotrigonometriaa käsittelevän kirjan Sphaerica ja tunnetaan myös Menelaoksen lauseen keksijänä.
Historia > Islamilainen maailma

Islamilaisen matemaatikko Al-Jayyanin kirjoittamaa "Pallon tuntemattomien kaarten kirjaa" pidetään ensimmäisenä pallotrigonometriaa systemaattisesti käsittelevänä teoksena. Kirjassa on suorakulmaisia kolmiota koskevia kaavoja, yleinen sinilause sekä pallokolmion ratkaisu napakolmion avulla.
Regiomontanuksen noin vuonna 1463 kirjoittama Kolmioista on ensimmäinen eurooppalainen puhtaasti trigonometrinen teos. Noin sata vuotta myöhemmin Gerolamo Cardano kuitenkin totesi, että suurin osa sen pallo­trigonometriaa käsittelevästä aineistosta oli lainattu 1100-luvulla eläneen andalusialaisen Jabir ibn Aflahin teoksista.