stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Serenity (Kotipellon albumi)
Kappaleet

Once upon a Time – 3.20 (säv. Kotipelto, san. Kotipelto)
Sleep Well – 4.15 (säv. Kotipelto, Wäinölä, san. Kotipelto)
Serenity – 3.31 (säv. Kotipelto, san. Kotipelto)
City of Mysteries – 4.19 (säv. Kotipelto, san. Kotipelto)
King Anti-Midas – 4.06 (säv. Kotipelto, san. Kotipelto)
Angels Will Cry – 3.56 (säv. Kotipelto, san. Kotipelto)
After the Rain – 3.54 (säv. Kotipelto, san. Kotipelto)
Mr. Know-It-All – 5.19 (säv. Kotipelto, san. Kotipelto)
Dreams and Reality – 4.26 (säv. Kotipelto, san. Kotipelto)
Last Defender – 8.17 (säv. Kotipelto, Wäinölä, san. Kotipelto)
Kokoonpano

Timo Kotipelto – laulu
Lauri Porra – basso
Mirka Rantanen – rummut
Janne Wirman – kosketinsoittimet
Tuomas Wäinölä – kitara
Kokoonpano > Vierailijat

Pasi Rantanen, Anssi Stenberg ja Marko Waara – taustalaulu
Singlet > Sleep Well

Sleep Well – 4.13 (säv. Kotipelto, Wäinölä, san. Kotipelto)
Te amaré – 3.30 (säv. Kotipelto, san. Kotipelto)
Single julkaistiin 10. tammikuuta 2007 ja sijoittui Suomen singlelistalla parhaimmillaan sijalle viisi. Nimikappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jossa vierailee näyttelijä Jussi Lampi ja nähdään leikkeitä elokuvasta V2 – Jäätynyt enkeli. "Te amaré" on espanjankielinen ja akustinen versio varsinaisen albumin kappaleesta "After the Rain", ja on julkaistu vain tällä singlellä.
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi: 7/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Kotipelto AFM Recordsin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Serenity (Kotipellon albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Serenity (Kotipellon albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Simon Whitlock

| Simon Whitlock |
| --- | --- |
 Simon Whitlock vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1969 (ikä 55) Cessnock, New South Wales, Australia
Kansalaisuus:   Australia
Dartsinpelaaja
Lempinimi:  The Wizard
Heittokäsi:  Oikea
Sisääntulokappale:  ”Down Under” (Men at Work)
PDC-ura
Ranking:  27 (syyskuu 2022)
Simon Whitlock (s. 3 maaliskuuta 1969 Cessnock, Australia) on kaikkien aikojen menestyksekkäin australialainen dartsinpelaaja. Whitlock on voittanut dartsin EM-kisat vuonna 2012, ja saanut MM-kisoissa hopeaa vuonna 2010.
Ura

Whitlockin läpimurto huipulle tapahtui vuoden 2010 MM-kisoissa jossa hän selviytyi finaaliin, häviten kuitenkin sen Phil Taylorille. Vuoden 2012 EM-voiton lisäksi Whitlock on päässyt finaaliin EM-kisoissa vuosina 2013 ja 2018. Vuonna 2014 hän saavutti uransa toistaiseksi parhaan maailmanranking-sijoituksen 3.
Vuonna 2022 Whitlock voitti yhdessä Damon Hetan kanssa Australialle historian ensimmäisen maajoukkueiden World Cup of Dartsin päihittämällä finaalissa Walesin maajoukkueen Gerwyn Pricen ja Jonny Claytonin. Whitlockista tuli tuolloin myös yksi maailman viidestä dartsinpelaajasta, jotka ovat pelanneet World Cup of Dartsin finaalissa kahden eri joukkuetoverin kanssa.
Simpeleen Paperin ammattiosasto 25:n Kansantalo

| Simpeleen Paperin ammattiosasto 25:n Kansantalo |
| --- | --- |
Osoite:  Tehtaantie 42, Simpele
Sijainti:  Rautjärvi
Valmistumisvuosi:  2. talo: 1916–1917
Tuhoutui:  1. talo: 1915
Rakennuttaja:  Paperiliiton Simpeleen osasto 25
Omistaja:  Paperiliiton Simpeleen osasto 25
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Simpeleen työväentalo rakenteilla 1910-luvulla
Simpeleen Paperin ammattiosasto 25:n Kansantalo sijaitsee Rautjärven kunnassa Simpeleellä.
Historia

Ensimmäinen Simpeleelle valmistunut työväentalo paloi vuonna 1915. Nykyisen talon rakentaminen aloitettiin jo vuonna 1916, ja talon vihkiäiset pidettiin vuoden 1917 vappuna. Talon rakentaminen rahoitettiin Paperiosaston omalla rahoituksella ja PSP:n lainalla. Rakentaminen tehtiin talkoilla. Taloa käytettiin sisällissodan aikana punaisten pääpaikkana, kun kokoonnuttiin rintamalle lähtöön. Talvella 1918 valkoiset takavarikoivat talon, ja se oli takavarikoituna noin vuoden.
Rakennus

Talo on hirsirunkoinen, ja ulkovuoraus on lautaa. Katteena on pelti. Sisäseinät ovat alaosaltaan paneelia ja yläosaltaan pahvia. Sisäkatto on paneelia. Alkuperäinen uunilämmitys on vaihdettu keskuslämmitykseen vuonna 1977. Vesijohto ja viemäri on asennettu vuonna 1973 ja wc vuonna 1974. Yksi kuisteista on purettu vuonna 1973.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, kokoushuone, arkistotiloja, varastoja, eteinen sekä kahden huoneen ja keittiön asunto.
Toimintaa työväentalolla

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, juhlia ja elokuvia.(1982)
Aiheesta muualla

Paperiliiton Simpeleen osasto 25 paperiliitto.fi. Viitattu 13.2.2023.
Sir

Sir on englannin kielessä kohtelias puhuttelusana sekä ritarin arvonimi.
Arvonimenä

Arvonimeä Sir käytetään Kansainyhteisön ritarin tai baronetin arvon omaavien miesten etunimen tai etu- ja sukunimen edessä. Dame on vastaava naisen arvonimi. Arvo on henkilökohtainen, baronetin arvo myös vanhimmalle pojalle periytyvä, eikä tavanomaista ritaria mielletä varsinaiseen aristokratiaan kuuluvaksi, koska he eivät ole päärejä.
Kansainyhteisöön kuulumaton, ritarin arvon saanut henkilö voi käyttää nimensä perässä ainoastaan tavanomaista ritarikunnan mukaista titteliä. Esimerkiksi Brittiläisen imperiumin ritarikunnassa: William Henry Gates III, KBE, mutta ei Sir William Henry Gates III, KBE. Ritarin arvon saaneita puhutellaan koko nimellä tai etunimellä, mutta ei koskaan pelkällä sukunimellä, esimerkiksi Sir Paul McCartney tai Sir Paul, mutta ei Sir McCartney.
Puhuttelusanana

Sanaa sir käytetään englannin kielessä yleisesti myös kohteliaana puhuttelusanana päivittäisissä palvelutilanteissa ja varsinkin ylemmässä asemassa olevasta henkilöstä.
Yhdysvaltain asevoimissa käytetään "Sir"-sanaa ylempiarvoisia sotilaita puhuteltaessa tai heille vastattaessa ("Sir, yes Sir!", tai vastaavasti "Sir, no Sir!"); merijalkaväessä kaikista ylempiarvoisista, muissa puolustushaaroissa vain upseereista. Brittiläisissä asevoimissa sitä ei sen sijaan käytetä.
Sir Bani Yas

| Sir Bani Yas |
| --- | --- |

 Sir Bani Yas
Koordinaatit:  24°20′N, 52°36′E
Merialue:  Persianlahti
Korkein kohta:  148 m
Valtio
Valtio:   Yhdistyneet arabiemiraatit
Emiirikunta:  Abu Dhabi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sir Bani Yas (arab. صير بني ياس‎, Ṣīr Banī Yās) on Yhdistyneisiin arabiemiirikuntiin kuuluvan Abu Dhabin hallitsema saari maan rannikolla.
Maantiede

Sir Bani Yas sijaitsee Yhdistyneiden arabiemiirikuntien rannikolla noin 170 kilometriä pääkaupunki Abu Dhabista länteen. Hallinnollisesti Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa saari kuuluu Abu Dhabin emiirikuntaan. Lähimmälle rannikolle mantereella Jebel Dhannassa on matkaa noin 9 kilometriä. Saaren pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin 17,5 km ja länsi-itäsuunnassa 9 km. Saaren korkein kohta sen keskustan kukkuloilla on 148 metriä merenpinnasta.
Arabian Wildlife Park on saarella sijaitseva luonnonpuisto, jossa pidetään vapaana muun muassa valkobeisoja, hyeenoja, gepardeja ja gaselleja.
Historia

Saarella tehdyissä arkeologisissa kartoituksissa on löytynyt esimerkiksi keramiikkaa islamia edeltävältä ajalta. Vuosina 1994–1996 tehdyissä kaivauksissa löydettiin myös nestoriolaisen luostarin ja kirkon rauniot. Rauniot ovat peräisin 500–600-luvuilta. Venetsialainen tutkimusmatkailija Gasparo Balbi viittasi saareen vuonna 1580 nimellä Sirbeniast.
Sir Bani Yasin nimi viittaa Banu Yas -nimiseen heimoon, jonka jäsenet asuttivat Sir Bani Yasia etenkin talvikuukausien aikana. Samaan tapaan käytettiin myös muita lähialueen saaria, kuten Dalmaa ja al-Yasatia. Kesäkuukausina saarilla asui puolestaan runsaasti helmenkalastajia, jotka olivat pääsääntöisesti lähtöisin nykyisten Yhdistyneiden arabiemiirikuntien alueelta.
Sir Bani Yas oli pitkään raja-aluetta, jota ei ollut määritelty kunnolla. 1930-luvulla alueelta alettiin kuitenkin tehdä öljylöytöjä, jotka tekivät tarkemmasta rajanvedosta tarpeellista. Qatarin ja Abu Dhabin emiirikunnat kiistelivät keskenään Sir Bani Yasin ja muiden alueen saarten omistuksesta. Kahdella sopimuksella vuosina 1961 ja 1969 Sir Bani Yas jäi Abu Dhabille.
Saaren korkein kohta.
Sokerikko

Posliininen sokerikko, jossa on violetti kukkakoristelu.
Sokerikko on pieni, usein kannellinen, kulho tai astia, joka on tarkoitettu sokerin tai sokeripalojen säilyttämiseen ja tarjoiluun. Se on kahvi- ja teeastiaston osana kermakon pari.
Sokerikko on nykyään yleensä tehty posliinista, lasista tai ruostumattomasta teräksestä. Muita raaka-aineita ovat mm. tina, uushopea ja hopea.
Sokerimaissi

| Sokerimaissi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Maissit Zea
Laji::  mays
Muunnos::  saccharata
Kolmiosainen nimi
 Zea mays var. saccharata 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sokerimaissi (Zea mays var. saccharata tai Zea mays Saccharata-Ryhmä) on maissin eli viljamaissin muunnos tai viljelylajikkeiden ryhmä. Sokerimaissi on ihmisravinnoksi soveltuva viljelymuunnos, jolla on makeat vihannesten tapaan käytettävät tähkät. Sokerimaissi vaatii lämpöä, ja sato onnistuu Etelä-Suomessa lämpimänä kesänä. Sokerimaissin sadon onnistuminen pohjoisessa lyhyen kasvukauden Suomessa on epävarmaa, ja viljely rajoittuu vain Etelä-Suomeen, ja sadon onnistuminen vaatii keskimääräistä paremman kesän. Katteet ja kausimuovihuone sekä taimien esikasvatus auttavat. Sokerimaissia voidaan valmistaa vedessä keittämällä tai esimerkiksi kevyesti grillaamalla. Sokerimaissi on yksi ainesosa herne-maissi-paprika-pakasteissa.
Simon Trieriläinen

Simon Trieriläinen muistokirkoksi muutetun Porta Nigran edustalla. Kuva vuodelta 1700
Pyhä Simon Trieriläinen (n. 960 Syrakusa – 1. kesäkuuta 1035 Trier) oli bysanttilainen munkki, joka eli viimeiset vuotensa erakkona Trierin kaupunginportissa (Porta nigra). Hänen muistopäivänsä on 1. kesäkuuta.
Hagiografia

Simon Trieriläisen elämä tunnetaan hyvin, sillä hänen ystävänsä apotti Eberwinus kirjoitti hänestä pyhimyselämäkerran.  Simon syntyi Syrakusassa 960-luvulla. Kaupunki oli vuodesta 878 ollut muslimien hallussa. Simonin isä oli kreikkalainen kristitty, joka lähetti poikansa käymään koulua Konstantinopolissa sen jälkeen, kun tämä oli täyttänyt seitsemän vuotta. Konstantinopolissa Simon näki pyhiinvaeltajia matkallaan Pyhälle maalle. Se sai myös Simonin kiinnostumaan asiasta. Vartuttuaan hän vietti  Pyhällä maalla pitkiä aikoja, joiden kuluessa hänen kutsumuksensa voimistui. Simon toimi pyhiinvaeltajien oppaana, erakkona Jordan-joella, nimitettiin Betlehemin Pyhän Marian luostarin diakoniksi, siirtyi Siinainvuoren Pyhän Katariinan luostariin ja eli erakkona Punaisen meren rannoilla.
Pyhän Katariinan luostarin apotti lähetti Simonin Roueniin hakemaan Normandian herttua Richardin lupaamaa lahjoitusta luostarille. Merirosvot hyökkäsivät Simonin kimppuun Niilillä, mutta hän sai suojaa paikallisesta kylästä. Myöhemmin Antiokiassa hän kohtasi Trieristä  ja Lorrainista tulleita pyhiinvaeltajia, joiden seuraan hän liittyi näiden paluumatkalla. Hänet pidätettiin Belgradissa epäiltynä Bysantin vakoilijaksi, jolloin hän menetti matkaseuransa. Simon pääsi Roueniin, mutta Richard oli sillä välin kuollut, eikä hänen jälkeläisiään kiinnostanut Pyhän Katariinan luostarille annettava lahjoitus. Simon lähti tapaamaan entisiä matkakumppaneitaan ja liittyi lopulta Trierin arkkipiispan Poppon johtamaan retkikuntaan Pyhälle maalle.
Simon palasi Pyhältä maalta takaisin Trieriin ja asettui arkkipiispan siunauksella erakoksi vanhaan roomalaiseen kaupunginporttiin Porta nigraan. Hagiografian mukaan hän eli loppuelämänsä suljettuna portin yläkerrokseen. Hänestä tuli koko kaupungin tuntema henkilö. Simon koettiin kuitenkin ulkopuoliseksi, ja Eberwinus kertoo, että kun Mosel-joki tulvi, asukkaat syyttivät siitä Simonia ja olisivat halunneet kivittää hänet kuoliaaksi.
Jälkimaine

Kun Simon korkeassa iässä kuoli, kaupungin papisto arkkipiispan johdolla pyysi paavi Benedictus IX:ä julistamaan hänet pyhimykseksi. Simon kanonisoitiin nopeasti, ja hänestä tuli vasta järjestyksessä toinen paavin virallisesti julistama pyhimys. Simon haudattiin Porta nigraan, josta tehtiin kirkko.
Simonin pyhäinjäännöksiin kuuluvat hänen hattunsa, joka oli tehty kamelinkarvasta ja auttoi päänsärkyyn sekä hänen kreikankielinen breviarionsa. Molemmat ovat esillä Trierin katedraalin aarrekammiossa. Simonin kultissa hänet kuvattiin pitkäpartaisena miehenä, mikä poikkesi tavasta kuvata länsieurooppalaisia pyhimyksiä. Simon yhdisti läntistä kristikuntaa itäiseen maailman, mistä myös kristinusko oli peräisin.
Trierin arkkipiispan Poppon yrityksistä huolimatta Simonin kultti levisi vain Trierin lähiympäristöön. Hänen tekemiensä ihmeiden määrä kuitenkin kasvoi seuraavien viidenkymmenen vuoden kuluessa, ja elämäkertateos Vita et miracula s. Symeonis levisi keskiajan kuluessa laajalle, sillä noin kuusikymmentä kopiota siitä on säilynyt 1000- ja 1100-luvuilta. Kiinnostus hagiografiaa kohtaan johtui luultavasti sen eksoottisista Pyhän maan kuvauksista.
Kirkkohistorian professori Tuomas Heikkilä on tutkinut Simon Trieriläisen elämää ja kulttia väitöskirjassaan 2002.
Porta Nigra ennallistettuna keskiaikaisesta kirkosta Rooman vallan aikaiseksi kaupunginportiksi.
Simpeleen Urheilijat

Simpeleen Urheilijat ry (lyhenne SiU) on vuonna 1936 perustettu urheilun yleisseura Simpeleeltä, Rautjärveltä. Seuralla on hiihto-, jalkapallo-, jääkiekko-, kuntoliikunta-, naisliikunta- ja yleisurheilutoimintaa.
Hiihto

Simpeleen Urheilijoiden menestynein hiihtäjä on kolminkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari Marja-Liisa Kirvesniemi. Marja-Liisa ja Harri Kirvesniemen tytär Anita Kirvesniemi on saavuttanut seuran väreissä isänsä valmennuksessa nuorten SM-mitaleita. Vuonna 2006 seura järjesti Simpeleellä nuorten SM-hiihdot.
Jalkapallo

Jalkapallossa Simpeleen Urheilijoilla on laaja-alaista edustus- ja junioritoimintaa. Miesten edustusjoukkue pelaa Kaakkois-Suomen Kolmosessa.
Parhaimmillaan SiU pelasi Suomensarjassa (nykyinen Ykkönen) kausilla 1938–1939. Kaudella 1996 joukkue käväisi Kakkosessa. Kaudeksi 2011 SiU putosi kolmosesta Neloseen.
Suomen maajoukkuetta 42:ssa maaottelussa, mukaan lukien vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa, edustanut Arvo Närvänen pelasi Simpeleen Urheilijoiden edustusjoukkueessa kaudet 1937-1939 . "Ati" Närvänen siirtyi Simpeleelle Viipurin Susista; hänet tunnettiin lempinimillä "(Viipurin) Keisari" ja "Karjalan Kuningas".
SiU:n edustusjoukkueessa ja nuorten maajoukkueessa pelannut maalivahtilupaus Jesse Joronen siirtyi kauden 2009 jälkeen SiU:sta Fulhamiin, Englantiin.
Yleisurheilu

2000- ja 2010-luvuilla yleisurheilussa Simpeleen Urheilijoiden menestyneimpiä urheilijoita ovat olleet maajoukkuetason pituushyppääjä Marika Partinen, seitsenottelija Elisa Kirvesniemi ja keihäänheittäjä Heidi Nokelainen.
Aiheesta muualla

Simpeleen Urheilijat ry
Sipponen

Sipponen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Aulis Sipponen (1929–2021), yhdistetyn hiihtäjä
Kauko Sipponen (1927–2019), kansliapäällikkö, professori ja Keski-Suomen läänin maaherra 1976–1985
Lauri Sipponen (s. 1969), VR Groupin toimitusjohtaja
Mikko Sipponen (1869–1939), maanviljelijä, liikemies, maallikkosaarnaaja ja kansanedustaja (Suomalainen puolue)
Salla Sipponen (s. 1995), kiekonheittäjä
Urho Sipponen (1915–1991), säveltäjä, kapellimestari ja kuoronjohtaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Simon Špilak

| Simon Špilak |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Simon Špilak
Syntynyt: 23. kesäkuuta 1986
Kansalaisuus:  Slovenia 
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  Maantiepyöräily
Rooli:  Ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2005–2007 2008–2011 2012–2019:  Adria Mobil Lampre Katjuša-Alpecin
Suurimmat voitot
 Tour de Romandie 2010 Sveitsin ympäriajo 2015, 2017 Rund um den Finanzplatz Eschborn–Frankfurt 2013 
 Tiedot päivitetty: 1. maaliskuuta 2020 
Simon Špilak (s. 23. kesäkuuta 1986 Tišina, Slovenia) on slovenialainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili korkeimmalla ammattilaistasolla kausilla 2008–2019. Hän edusti Lampre-tallia vuosina 2008–2011 ja Katjuša-joukkuetta vuosina 2012–2019. Hän voitti kerran Tour de Romandien ja kahdesti Sveitsin ympäriajon.
Špilakia pidettiin erittäin lupaavana ajajana jo amatöörivuosinaan, jolloin hän voittikin paljon kisoja. Hän on Slovenian mestari alle 19-vuotiaiden maantie- ja aika-ajossa vuodelta 2004. Hän on myös maansa alle 23-vuotiaiden mestari maantieajossa 2005. Špilak saavutti lisäksi MM-pronssia junioreiden maantieajossa Veronan MM-kilpailuissa 2004.
Špilak sijoittui 2008 12:nneksi Pariisi–Nizzassa, viidenneksi De Pannen kolmen päivän ajossa ja yhdeksänneksi Flanderin ympäriajossa. Vuonna 2009 hän voitti kolmannen etapin Slovenian ympäriajossa. Vuoden 2010 Tour de Romandiessa hän voitti neljännen etapin iritioton jälkeen. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui alun perin Alejandro Valverden jälkeen toiseksi, mutta nousi voittajaksi Valverden saatua takautuvasti kilpailukiellon 1. tammikuuta 2010 alkaen. Špilak voitti Tour de Romandiessa myös nuorten kilpailun. Saman vuoden Bayern Rundfahrt -kilpailussa hän oli kolmas.
Spilak sijoittui Pariisi–Nizza-ajossa neljänneksi 2012 ja kuudenneksi 2013. Hän voitti GP Miguel Indurain -kilpailun 2013. Saman vuoden Baskimaan ympäriajossa hän oli neljäs. Tour de Romandiessa hän voitti neljännen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi 54 sekuntia Chris Froomelle hävinneenä. Saman vuoden vappuna hän voitti Rund um den Finanzplatz Eschborn–Frankfurt -kilpailun.
Spilak sijoittui neljänneksi Baskimaan ympäriajossa 2014. Saman vuoden Tour de Romandiessa hän voitti kolmannen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Critérium du Dauphinéssa hän voitti viidennen etapin ja Arctic Race of Norwayssa kolmannen etapin. Vuonna 2015 hän sijoittui Pariisi–Nizza-ajossa kolmanneksi ja Tour de Romandiessa toiseksi. Hän voitti saman vuoden Sveitsin ympäriajon viiden sekunnin erolla Geraint Thomasiin. Hän ratkaisi voiton sijoituttuaan viimeisenä etappina ajetussa aika-ajossa toiseksi. Vuoden 2017 Sveitsin ympäriajon hän voitti 48 sekunnin erolla Damiano Carusoon. Hän voitti myös kilpailun seitsemännen etapin. Hän sijoittui kuudenneksi Sveitsin ympäriajossa 2018 ja 2019 sekä Kalifornian ympäriajossa 2019.
Seven Seals

| Seven Seals Primal Fear |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. lokakuuta 2005
 Tuottaja(t): Mat Sinner, Mike Frazer, Charlie Bauerfiend
 Tyylilaji: heavy metal, power metal
 Kesto: 54.22
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  Saksa – 65.  Japani – 98.  Ruotsi – 77.
Primal Fearin muut julkaisut
| Devil’s Ground 2004 | Seven Seals 2005 | Metal Is Forever – The Very Best of Primal Fear 2007 |
Seven Seals on Primal Fearin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2005.
Kappaleet

Demons & Angels – 5.32 (säv. &, san. Sinner/Leibing/Naumann/Scheepers)
Rollercoaster – 4.28 (säv. &, san. Sinner/Leibing/Naumann/Scheepers)
Seven Seals – 3.54 (säv. &, san. Sinner/Milianowicz/Lundgren)
Evil Spell – 4.32 (säv. &, san. Sinner/Leibing/Naumann/Scheepers)
The Immortal Ones – 4.19 (säv. &, san. Sinner/Leibing/Naumann/Scheepers)
Diabolus – 7.54 (säv. &, san. Sinner/Milianowicz/Lundgren)
All For One – 7.53 (säv. &, san. Sinner/Leibing/Naumann/Scheepers)
Carniwar – 3.17 (säv. &, san. Sinner/Leibing/Naumann/Scheepers)
Question Of Honour – 7.26 (säv. &, san. Sinner/Naumann)
In Memory – 5.07 (säv. &, san. Sinner/Leibing/Naumann/Scheepers)
Kappaleet > Rajoitettu digipak

The Union – 5.11 (säv. &, san. Sinner/Leibing/Naumann/Scheepers)
Higher Power – 3.42 (säv. &, san. Sinner/Leibing/Naumann/Scheepers)
Seven Seals (video)
Kokoonpano

Ralf Scheepers – laulu
Stefan Leibing – kitara
Tom Naumann – kitara
Mat Sinner – basso, taustalaulu
Randy Black – rummut
Arvostelut

Sputnikmusic:
Imperiumi: 8-/10
Aiheesta muualla

Seven Seals Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Seven Seals Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Primal Fear
| --- | --- |
Studioalbumit:   Primal Fear  Jaws of Death  Nuclear Fire  Black Sun  Devil’s Ground  Seven Seals  New Religion  16.6 (Before the Devil Knows You’re Dead)  Unbreakable  Delivering the Black  Rulebreaker  Apocalypse  Metal Commando  Code Red 
Kokoelmat:   Metal Is Forever – The Very Best of Primal Fear  Best of Fear 
DVD:t:  The History of Fear
Sixtus-skandaali

Itävalta-Unkarin keisari Kaarle I.
Bourbon-Parman prinssi Sixtus.
Sixtus-skandaali oli Itävalta-Unkarin keisari Kaarle I:n epäonnistunut yritys käydä ensimmäisen maailmansodan aikana keväällä 1917 salaisia rauhanneuvotteluita ympärysvaltojen kanssa tärkeimmän liittolaisensa Saksan tietämättä. Neuvotteluissa hän lupasi tukea Elsass-Lothringenin palauttamista Ranskalle erillisrauhan ehtona. Tapaus tuli julkisuuteen vuotta myöhemmin sodan vielä jatkuessa, ja aiheutti kitkaa Saksan ja Itävalta-Unkarin suhteisiin.
Keisari Kaarle käytti rauhantunnusteluissaan välikätenä lankoaan, Bourbon-Parman prinssi Sixtusta, joka palveli tykistöluutnanttina Belgian armeijassa ympärysvaltojen puolella. Kaarle otti häneen yhteyttä hänen äitinsä kautta, jonka Sixtus tapasi tammikuussa 1917 puolueettomassa Sveitsissä. Neuvoteltuaan Ranskan ulkoministerin ja presidentin kanssa sekä saatuaan virallisen kutsun keisarin luokse prinssi Sixtus matkusti Itävaltaan. Hän tapasi 23.–24. maaliskuuta Laxenburgin linnassa Wienin lähellä Kaarlen ja tämän ulkoministerin Ottokar Czerninin. Palattuaan hän toimitti 31. maaliskuuta Ranskan presidentti Raymond Poincarélle keisarin henkilökohtaisen kirjeen, jossa tämä lupasi tukea Ranskan vaatimusta saada Elsass-Lothringen takaisin Saksalta, mikä oli Poincarén asettama ennakkoehto rauhanneuvotteluille.
Mahdollisuus solmia erillisrauha Itävalta-Unkarin kanssa innosti Ranskan hallitusta, joka paljasti rauhantarjouksen tärkeimmille liittolaisilleen. Asiasta neuvoteltiin 19. huhtikuuta 1917 Ranskan, Ison-Britannian ja Italian edustajien kesken Saint-Jean-de-Mauriennessa. Tällöin Italian ulkoministeri Sidney Sonnino vaati, että Italian tulisi saada Itävalta-Unkarilta kaikki ne alueet, jotka ympärysvallat olivat sille luvanneet vuoden 1915 Lontoon sopimuksessa. Prinssi Sixtus välitti tämän tiedon keisari Kaarlelle uudessa tapaamisessa 8.–9. toukokuuta, ja sai tältä vastaukseksi toisen kirjeen. Neuvottelut kariutuivat lopulta, koska Kaarle ei ollut halukas luovuttamaan Itävalta-Unkarin omia alueita Italialle, ja koska Italian hallitus ei suostunut peräytymään vaatimuksistaan.
Kaarle I ei ilmeisesti ollut kertonut lähettämiensä kirjeiden sisällöstä ja tekemistään rauhantarjouksista ulkoministerilleen Czerninille. ”Sixtus-kirjeet” tulivat kuitenkin julkisuuteen huhtikuussa 1918. Kun Czernin oli viitannut puheessaan Ranskan tekemiin kariutuneisiin rauhantarjouksiin, Ranskan uusi pääministeri Georges Clemenceau julkaisi vastavetona osan Kaarlen kirjeistä. Kun Czernin vaati keisarilta selitystä, tämä vakuutti että ranskalaiset olivat väärentäneet ensimmäiseen kirjeeseen sisältyneen maininnan Elsass-Lothringenista sekä toisen kirjeen kokonaan. Selitykset eivät kuitenkaan olleet uskottavia, ja Czernin erosi skandaalin seurauksena ulkoministerin paikalta 17. huhtikuuta 1918. Samana päivänä Kaarle lähetti Saksan keisari Vilhelm II:lle sähkeen, jossa hän kiisti kirjeiden aitouden ja vakuutti Itävalta-Unkarin pysyvän lojaalisti Saksan rinnalla. Käytännössä Saksan johto kuitenkin menetti luottamuksensa Kaarleen.
Aiheesta muualla

O. Selinheimo : Ranskan kruunun toivossa sukulaistensa pettäjä. Salamyhkäisiä puuhailuja maailmansodan kulissien takana, Hakkapeliitta, 12.04.1932, nro 15, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot