stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
CoCom
Suomi ja CoCom

Suomi ulkopoliittisesti puolueettomana maana ei osallistunut Neuvostoliiton vastaiseen teknologiavientikieltoon, mutta vientikieltoluetteloa ylläpiti yksityinen Suomen Metalli-, Kone- ja Sähköteknisen Teollisuuden Keskusliitto, koska Suomen valtio ei voinut puolueettomuutensa vuoksi hallinnoida neuvostovastaisen vientikieltojärjestön toimintoja. Käytännössä vientikiellossa oleville laitteille tai tuotteille, joissa oli käytetty vientikielto-osia, ei myönnetty kauppa- ja teollisuusministeriön alaisesta lisenssivirastosta vientilupaa.
Liikemiesten salakuljetettua 1980-luvulla VAX-tietokoneen Neuvostoliittoon, langetti siitä oikeus Suomessa tuomion. Myöhemmissä oikeusasteissa tutkittiin, oliko kauppa merkinnyt tosiasiassa sitä, että Neuvostoliittoon olisi viety jotain sellaista, mitä sillä ei todella olisi ollut tai voinut olla ja tuomio muutettiin vapauttavaksi Suomen lain vastaisena.
Suomen valtiosopimuksiin perustumaton osallistuminen COCOMin oli Nokian toimintaedellytys, koska jos Suomi ei olisi osallistunut COCOMiin, olisi suomalaisilta yrityksiltä voitu kieltää yhdysvaltalaisen teknologian hankkiminen tai olisi vaikeutettu niiden kauppaa Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloille oli yllätys Rauma-Repola Oceanicsin valmistamien tutkimussukellusveneiden korkea taso, minkä vuoksi Rauma-Repolaa uhattiin vaikeuksilla, mikäli se jatkaa MIR-1 ja MIR-2 -kaltaisten sukellusveneiden valmistamista Neuvostoliitolle.
Rikkomukset

Vuosina 1982–1984 japanilainen Toshiba ja norjalainen Kongsberg toimitti kahdeksan tietokoneohjattua potkurien työstökonetta Neuvostoliittoon, joka oli CoComin vastainen. Yhdysvaltain viranomaiset katsoivat kaupan laittomaksi sillä perusteella, että ne paransivat neuvostosukellusveneiden kulkua. Yhdysvaltain kongressi antoi Toshiballe sanktiot ja esti yhtiön joidenkin vientituotteiden viennin Yhdysvaltoihin.
Aiheesta muualla

CoCom control lists, as published by the British Government
CFAO 36-56 -- Export Controls Over Strategic and Military Goods (Arkistoitu – Internet Archive)
Establishment of New General License for Shipments to Country Groups QWY and the People's Republic of China
The reincarnation of CoCom: Explaining post-war export controls (Arkistoitu – Internet Archive)
Export Control Blog (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:CoCom
Käännös suomeksi
Pihlajajärvi (Virrat)

| Pihlajajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°13′51″N, 23°54′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskuoja:  oja Valkiaiseen 
Järvinumero:  35.481.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  113,9 m  
Rantaviiva:  0,873 km  
Pinta-ala:  2,429 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPihlajajärvi 
Pihlajajärvi  on Pirkanmaalla Virroilla Simoskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 113,9 metriä mpy.
Power Records

Power Records on suomalaisen Lahdessa toimivan viihdealan yrityksen Powerviihde Oy:n levymerkki.
Se on julkaissut useiden suomalaisten artistien musiikkia 1980-luvun lopulta lähtien. Power Recordsille ovat levyttäneet muun muassa Turo's Hevi Gee, Midas, Statue, Rajuilma, Hausmylly, Royal Tramps, Turkka Mali sekä Tauski. Yhtiö on julkaissut myös useita eri musiikkityylien kokoelmia.
Aiheesta muualla

Powerviihteen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
DBM (tietotekniikka)

dbm (lyhenne sanoista database manager) on Unixille kehitetty sulautettu tietokanta, joka on usein toteutettu linkitettävä C-kielisenä kirjastona.
Kirjasto on mukana version 7 Unixissa vuodelta 1979.
Kirjasto on avain-arvopareja sisältävien tiedostojen käsittelyyn.
Ominaisuuksia ovat tallennus, haku ja poisto avaimen mukaan sekä ei-järjestetty avainten selaaminen. Kirjaston käyttäjiä ovat muun muassa sendmail-ohjelma.
1980-luvulla tuli tarve korvata alkuperäisen Unixin koodi puhtaalta pöydältä kirjoitetulla tekijänoikeussyistä. Uudet toteutukset tehty yhteensopiviksi siten, että rajapinta säilyy samana ja vanhaa dbm-kirjastoa käyttävä koodi kääntyy ongelmitta.
Tietokannalla on useita seuraajia:
Open Groupin määrittelyssä on ndbm (New dbm)
GNU-projektilla on GNU dbm (lyhyesti gdbm), joka tukee myös dbm ja ndbm -rajapintoja
Perl ja Ruby-kielille on olemassa oma toteutus sdbm (Small dbm)
Sambassa on oma tdb (Trivial database)
TDBM, transaktiotuella
QDBM
Sleepycat Softwaren Berkeley DB toteuttaa vastaavan rajapinnan
Useat eri toteutukset käyttävät toisistaan poikkeavaa tiedostomuotoa levylle tallennuksessa.
DB (automerkki)

1955 DB Panhard HBR
DB (Deutsch et Bonnet) oli ranskalainen autonvalmistaja, joka tuotti autoja vuosina 1938–1961. Yhtiön perustivat Charles Deutsch ja René Bonnet. Aluksi DB valmisti urheiluautokoreja Citroënin moottoreihin. Suurin menestys tuli kuitenkin lasikuitukorisista urheiluautoista, joissa oli Panhardin moottori.
DB oli akiivinen autourheilussa erityisesti Le Mansin 24 tunnin ajoissa. Deutsch esitteli muutamia hyvin tehokkaita ja vaikuttavia ilmanvastusta alentavia muotoilullisia seikkoja. Pienen ilmanvastuksen vuoksi 
DB:n valmistajat saavuttivat korkean huippunopeuden pienellä Panhardin kaksisylinterisellä "flat-twin" -moottorilla.
Deutschilla ja Bonnetilla oli erimielisyyttä siitä tulisiko heidän valmistaa etuvetoisia autoja vai autoja, joissa on keskimoottori.
Deutsch jätti DB:n vuonna 1961 perustaakseen oman autofirmansa. DB jatkoi nimellä Automobiles René Bonnet tuottaen autoja, joiden moottorit toimitti Renault. Myöhemmin Automobiles René Bonnetista tuli osa Matra Automobilesia.
Pariisi–Nizza-ajo

| Pariisi–Nizza-ajo |
| --- | --- |

Tiedot
Ajankohta:  maaliskuu
Alue:   Ranska
Paikalliset nimet:  Paris-Nice (ranskaksi)
Lempinimi:  Course au Soleil (kilpailu aurinkoon)
Laji:  maantie
Tyyppi:  etappikilpailu
Järjestäjä:  ASO
Kilpailun johtaja:  Christian Prudhomme
Historia
Ensimmäinen:  1933
Kilpailuja yht.:  81 (vuoteen 2023 mennessä)
Ensimmäinen voittaja:   Alphonse Schepers
Eniten voittoja:   Sean Kelly (7)
Viimeisin voittaja:   Tadej Pogačar
Pariisi–Nizza-ajo on etapeittain ajettava vuotuinen polkupyöräkilpailu Ranskassa sijaitsevien Pariisin ja Nizzan kaupunkien välillä. Kilpailua nimitetään tuttavallisesti Course au Soleil'ksi, sillä se on matka perinteisesti kohden auringonpaistetta. Kilpailu on pyöräilyvuoden kansainvälinen avajaiskilpailu.
Historia

Pariisi–Nizza-kilpailu perustettiin vuonna 1933, ja sen perustaja oli Le Petit Journal -sanomalehden johtaja Albert Lejeune. Lähtölaukaus ensimmäiseen kilpailuun ammuttiin 4. maaliskuuta 1933 kello 5 aamulla Pariisin 13. kaupunginosassa sijaitsevalta Place d'Italielta. Kilpailu toteutui joka vuosi aina vuoteen 1938 saakka, jolloin kilpailujen järjestämisessä seurasi sodan aiheuttama katkos. Kilpailut alkoivat uudelleen vasta vuonna 1951 (lukuun ottamatta vuonna 1948 ajettua erikoistapausta) nimellä "Paris–Côte-d'Azur". Vuonna 1954 kilpailut ajettiin jälleen vanhalla nimellään. Vuonna 1959 kilpailu ajettiin matkalla Pariisi–Nizza–Rooma, jolloin ajomatka oli kaikkien aikojen pisin eli 1 954,8 kilometriä.
Vuonna 1966 kilpailu oli kahden ranskalaisen, Raymond Poulidorin ja Jacques Anquetilin keskinäistä kisaa, ja tämä jakoi ranskalaiset kahteen jyrkästi erilaiseen mielipiteeseen.
Vuonna 1969 maalipaikka siirrettiin Col d'Èzen korkealle mäelle. Nykyisin maalialue sijaitsee Nizzan kaupungissa ja sen kuuluisalla rantakadulla Promenade des Anglais'lla.
Vuonna 1988 irlantilainen Seán Kelly voitti ennätyksellisen seitsemännen peräkkäisen kerran kilpailun ja pitää yhtä hallussaan voittojen määrän ennätystä.
Vuonna 2000 entinen kilpapyöräilijä Laurent Fignon nousi kisan järjestäjäksi, mutta vuonna 2002 hän jätti tehtävänsä Pariisi–Nizza-kilpailuorganisaatiossa ja siirtyi Tour de France -kilpailuorganisaation palvelukseen.
Katso erillisartikkelit:
Pariisi–Nizza-ajo 2004
Pariisi–Nizza-ajo 2005
Pariisi–Nizza-ajo 2006
Pariisi–Nizza-ajo 2007
Pariisi–Nizza-ajo 2008
Pariisi–Nizza-ajo 2009
Pariisi–Nizza-ajo 2010
Pariisi–Nizza-ajo 2011
Pariisi–Nizza-ajo 2017
Pariisi–Nizza-ajo 2018
Doping

Pariisi–Nizza-kilpailun historia on myös osa urheilun dopinghistoriaa. Kilpailuissa on paljastunut useita dopingtapauksia:
1969 : Jan Janssen,
1974 : Roger Legeay,
1977 : Bernard Thévenet,
1982 : Marcel Tinazzi,
1997 : Luca Colombo, Erwann Menthéour ja Mauro-Antonio Santamirota
2003 : Vincente David Bernabeu Armengol ja Rui Lavarinhas.
Power Truck Show

Power Truck Show on merkittävä kuljetusalan ammattimessu- ja autonäyttelytapahtuma, se järjestetään vuosittain PowerParkin alueella Kauhavan Alahärmässä. Power Truckiin tulee rekkoja ja kuorma-autoja Suomesta ja muualta Euroopasta.
Aiheesta muualla

Powerparkin sivut
Kotisivut
Poco

| Poco |
| --- | --- |
 Vasemmalta oikealle: Young, Lawrence, Cotton ja Sundrud.
Tiedot
Toiminnassa:  1968–
Tyylilaji:  Country rock, rock, folk rock, soft rock
Kotipaikka:  Los Angeles, California,   Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poco on yhdysvaltalainen country rock -yhtye, joka perustettiin Los Angelesissa vuonna 1968. Yhtyeen jäsenet ovat Rusty Young, Jack Sundrud, George Lawrence ja Michael Webb.
Jäsenet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nykyiset Rusty Young - kitara  (1968-)   Jack Sundrud - kitara, basso, laulu  (1985-1987,  1990-1991, 2000-)   George Lawrence - rummut, lyömäsoittimet  (2004-, korvaava 1999)   Michael Webb - koskettimet, kitarat, haitari, laulu  (2010-)   |  Entiset George Grantham - rummut, laulu  (1968-1977, 1985-1986, 1987-1990, 2000-2004)   Richie Furay - kitara, laulu  (1968-1973, 1987-1990)   Jim Messina - kitara, basso, laulu  (1968-1970, 1988-1991)   Randy Meisner - basso, laulu  (1968-1969, 1988-1991)   Timothy B. Schmit - basso, huuliharppu, laulu  (1969-1977)   Paul Cotton - kitarat, laulu  (1970-1988, 1992-2010)   Al Garth - saksofoni, viulu  (1976)   Steve Chapman - rummut  (1978-1985, 1986-1987)   Charlie Harrison - basso, laulu  (1978-1984)   |  Kim Bullard - koskettimet, laulu  (1978-1983)   Rick Seratte - koskettimet, laulu  (1984-1985)   Jeff Steele - basso  (1984-1985)   Dave Vanecore - koskettimet  (1989-1990)   Gary Mallaber - rummut  (1991)   Richard Neville - basso, laulu  (1992-2000)   Tim Smith - rummut, laulu  (1992-2000)   |
Kirjallisuutta

Nyman, Jake: ”Poco”, Rocktieto. Osa 3 N–Z, s. 74–76.  (Soundi-kirja 16)  Pirkkala:  Fanzine Oy, 1982.  ISBN 951-99372-4-2.
Poco
| Rusty Young | Jack Sundrud | George Lawrence | Michael Webb |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Pickin’ Up the Pieces | Poco | From the Inside | A Good Feelin’ to Know | Crazy Eyes | Seven | Cantamos | Head over Heels | Rose of Cimarron | Indian Summer | Legend | Under the Gun | Blue and Gray | Cowboys & Englishmen | Ghost Town | Inamorata | Legacy | Running Horse | All Fired Up
Katso myös:  Poco diskografia | Buffalo Springfield | Eagles
Jim Messina vuonna 2009
Philip Johnson

| Philip Johnson |
| --- | --- |
 Philip Johnson toimistossaan vuonna 2002.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1906 Cleveland, Ohio
Kuollut: 25. tammikuuta 2005 (98 vuotta)
Ammatti:  arkkitehti
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Glass House
Tunnustukset:  Pritzker-palkinto 1979
Postmodernismi
Robert Venturi: , 1959–1964. Chestnut Hill, Pennsylvania.
Pääartikkelit
Postmoderni filosofia | Postmoderni taide | Postmodernismi (arkkitehtuuri) | Postmoderni kirjallisuus
Aiheet
Dekonstruktio | Kriittinen teoria | Memphis-ryhmä | Oulun  koulu
Tekijät
Jean Baudrillard | Pierre Bourdieu | Rosi Braidotti | | Gilles Deleuze | Jacques Derrida | Paul Feyerabend | Michael Graves | Hans Hollein | Philip Johnson | Emmanuel Lévinas | Jean-François Lyotard | Jarmo Mäkilä | Reima Pietilä | Kimmo Sarje | Ettore Sottsass | James Stirling
Carl Van Vechten, Philip Johnson, 1933.
Philip Cortelyou Johnson (8. heinäkuuta 1906 – 25. tammikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen arkkitehti. Hänelle myönnettiin kaikkien aikojen ensimmäinen Pritzker-palkinto 1979.
Johnson syntyi Clevelandissa, Ohiossa, ja valmistui Harvardin yliopistosta 1930. Hän suunnitteli 1940-luvulta lähtien rakennuksia kaikkialle Yhdysvaltoihin sekä myös ulkomaille, muun muassa Puerta de Europan Madridiin.
Johnson oli MoMA:n pääkuraattori vuoteen 1932.
Yksi varhaisista arkkitehtuurisesti merkittävistä teoksista on 1949 valmistunut lasiseinäinen talo Glass House Connecticutin New Canaanissa. Arkkitehti suunnitteli sen omaksi asunnokseen.. Sen omistaa nykyisin National Trust for Historic Preservation.
Philip Johnson oli mukana suunnittelemassa muun muassa Seagram Building -pilvenpiirtäjää New Yorkissa.
Yksityiselämä

Philip Johnson kuoli 98-vuotiaana tammikuussa 2005. Hän oli homoseksuaali, ja hänen pitkäaikainen elämänkumppaninsa David Whitney kuoli vain muutamia kuukausia hänen jälkeensä.
Vuonna 2018 ilmestyneen elämäkerran mukaan Johnsonista on paljastunut uusia piirteitä ammatillisen taidon lisäksi. Hän teki suunnittelutöitä Donald Trumplle jo 1980-luvulla ja ylisti tämän ominaisuuksia. Mutta jo aiemmin Johnson oli ihaillut Adolf Hitleriä nähtyään tämän puhumassa vuonna 1932. Hän lopetti työn MoMA:ssa ja ryhtyi perustamaan Yhdysvaltoihin natsipuoluetta, joka ei kuitenkaan toteutunut. Ajatuksiaan Johnson kirjoitti rasistisia suuntauksia tukevaan lehteen Social Justice. Hän piti 1930-luvulla yhteyttä Saksan natseihin ja halusi vielä toisen maailmansodan puhjettua rakentaa yhteyksiä saksalaisten ja yhdysvaltalaisten natsien välille. Vuonna 1964 hän nosti kirjoituksessan Hitlerin Rooseveltiä paremmaksi. Johnson itse kielsi natsisympatiansa.
Johnson osasi hyödyntää julkisuutta ja kasvatti siten mainettaan. Kriitikko Martin Filler on arvioinut, että Johnsonin suuren persoonan luoma kupla olisi puhjennut hänen kuolemansa jälkeen.
Glass House, New Canaan, Connecticut, 1949.
Seagram Building, New York, 1958.
Amon Carter -museo, Fort Worth, 1961.
550 Madison Avenue (entinen AT&T ja entinen Sony-rakennus), New York, 1984.
Lipstick Building, 1986.
Puerta de Europa, Madrid, 1989–96.
Kirjallisuutta

Frank Lamster, The Man in the Glass House: Philip Johnson, Architect of the Modern Century Little, Brown & Company, 2018
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philip Johnson Wikimedia Commonsissa
Coventry Climax

1,5-litrainen Coventry Climax FWMV -moottori.
Coventry Climax oli vuonna 1903 perustettu brittiläinen yhtiö, joka muun muassa toimitti moottoreita Formula 1 -sarjaan. Sen moottoreilla voitettiin kaiken kaikkiaan 40 Grand Prix -kilpailua. Coventry Climaxin moottoreita käyttivät muun muassa Cooper-, Lotus- ja Brabham-tallit. Ensiesiintyminen Cooperilla tapahtui kahden litran nelisylinterisellä moottorilla vuoden 1957 Monacon osakilpailussa, jossa Jack Brabham sijoittui T43-autollaan kuudenneksi. Moottorin päivitysten myötä Cooper ja Jack Brabham voittivat sekä valmistajien että kuljettajien mestaruuden vuosina 1959–1960.
Moottoritoimitusten lisäksi Coventry Climax valmisti trukkeja.
Polyklooritrifluorieteeni

Polyklooritrifluorieteenin rakenne
Polyklooritrifluorieteeni eli PCTFE on halogenoituihin polyolefiineihin kuuluva polymeeri. Sen valmistuksessa käytettävä monomeeri on klooritrifluorieteeni. Polyklooritrifluorieteenillä on useita käyttökohteita.
Ominaisuudet

Polyklooritrifluorieteeni on termoplastista. Molekyylimassaltaan alhaiset polymeerit ovat vahoja tai öljyjä ja korkeampimassaiset polymeerit ovat kiinteitä aineita. Polymeerin sulamispiste on noin 186–216 °C. Lasisiirtymälämpötila on 71–99 °C (eräissä lähteissä 40–75 °C). Polyklooritrifluorieteeni liukenee vain kuumiin estereihin, halogenoituihin hiilivetyihin tai eettereihin. Aineen kemikaalinkestävyys on hyvä, mutta erittäin väkevät hapot ja emäkset sekä halogeenit reagoivat sen kanssa. Yhdiste ei päästä lävitseen kaasuja, kuten vesihöyryä tai happea. Myös UV-ja gammasäteilynkesto on hyvä. Polyklooritrifluorieteeni on palamatonta. Polyklooritrifluorieteenin tiheys on 2,08–2,14 g/cm3 ja kiteisyysaste 45–65 %. Polymeeri säilyttää mekaaniset ominaisuutensa laajalla lämpötila-alueella -240–200 °C. Polyklooritrifluorieteenillä on polytetrafluorieteenin tavoin matala kitkakerroin ja vähäinen tarttuvuus.
Valmistus ja käyttö

Polyklooritrifluorieteeniä valmistetaan klooritrifluorieteenistä radikaalipolymeroinnilla. Radikaali-initiaattoreina käytetään orgaanisia peroksideja tai kaliumpersulfaattia. Reaktio voidaan tehdä joko liuos- tai emulsiopolymerointina.
Polyklooritrifluorieteenistä valmistetaan kalvoja, pinnoitteita ja kappaletuotteita. Sitä käytetään esimerkiksi metallien pinnoittamiseen, kaapeleiden eristämiseen, kaasuja- ja kosteuttaläpäisemättömien pakkausten valmistukseen, avaruustekniikassa, laboratoriolaitteiden osien valmistamiseen ja teollisuuden putkien ja venttiilien valmistamiseen.
Cristeen Fernando

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 7. elokuuta 1982
Syntymäpaikka: {{{syntymäpaikka}}}, Sri Lanka
Pelipaikka: Puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004-2006 | Jupiters SC |  |  |
Maajoukkue
| 2003-2004 |  Sri Lanka | 4 | (0) |

Cristeen Fernando Medianslig (s. 7. elokuuta 1982) on srilankalainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana. Hän edusti seuratasolla muun muassa maansa pääsarjassa pelannutta Jupiters SC:tä. Fernando pelasi Sri Lankan maajoukkueessa neljä ottelua, muttei tehnyt niissä yhtäkään maalia. Hän osallistui mm. vuoden 2006 MM-kisojen karsintoihin, joissa hän pelasi Laosia ja Turkmenistania vastaan.
Pepe

Pepe tai Pépé tarkoittaa seuraavia henkilöitä ja asioita:
Henkilöitä > Pepe tai Pépé sukunimenä

Joseph Anthony Pepe (s. 1942), yhdysvaltalainen katolinen piispa
Nicolas Pépé (s. 1995), norsunluurannikkolainen jalkapalloilija
Simone Pepe (s. 1983), italialainen jalkapalloilija
Henkilöitä > Pepe etunimenä

Pepe Ahlqvist (s. 1956), suomalainen blueslaulaja ja lauluntekijä
Pepe Enroth (s. 1958), suomalainen laulaja
Pepe Forsberg, suomalainen tietokirjailija
Pepe González, espanjalais-suomalainen muusikko ja taiteilija
Pepe Jürgens, suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja
Pepe Kalle (1951–1998), kinshasankongolainen soukous-musikko
Pepe Laaksonen (1961–2024), suomalainen laulaja, Dingo-yhtyeen basisti
Pepe López (s. 1995), espanjalainen ralliautoilija
Pepe Mel (s. 1963), espanjalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Pepe Julian Onziema (s. 1980), ugandalainen ihmisoikeusaktivisti
Pepe Oriola (s. 1994), espanjalainen autourheilija
Pepe Reina (s. 1982), espanjalainen jalkapallomaalivahti
Pepe Romero (s. 1994), espanjalainen autourheilija
Pepe Willberg (s. 1946), suomalainen laulaja ja säveltäjä
Henkilöitä > Pepe taiteilijanimenä

Pepe, José Manuel Soares (1908–1931), portugalilainen jalkapalloilija
Pepe, José Macia (s. 1935), brasilialainen jalkapalloilija ja manageri
Pepe, Képler Laveran Lima Ferreira (s. 1983), portugalilainen jalkapalloilija
Henkilöitä > Kuvitteellisia henkilöitä

Pépé le Moko, samannimisen ranskalaisen elokuvan päähenkilö
Pepe Le Pew, Henry Haisuli, haisunäätä samannimisessä animaatiosarjassa
Muita merkityksiä

Pepe, lakritsimerkki
Pepe, internet-meemi
Pepe, Frank Sinatran tähdittämä elokuva vuodelta 1960
Pepe, Severi Koivusalon ohjaama dokumenttielokuva Pepe Willbergistä vuodelta 2024
Pepe Deluxé, suomalainen yhtye
Pepe Jeans, vaatemerkki
Pepe & Paradise, suomalainen yhtye
Pepe Le Moko, suomalainen yhtye.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pepe”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Colette Deréal

Colette Deréal (22. syyskuuta 1927 Saint-Cyr-l'École, Île-de-France, Ranska – 12. huhtikuuta 1988 Monaco) oli ranskalainen näyttelijä ja laulaja. Deréal esiintyi 1950-luvulla useissa elokuvissa. Deréalin laulajanura alkoi, kun hän esitti vuonna 1959 Ranskan televisiossa kappaleen "Ne joue pas", josta tuli hitti ja jota myytiin yli 100 000 kappaletta.[lähde? ]
Deréal edusti Monacoa vuoden 1961 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Allons, allons les enfants" ja sijoittui jaetulle kymmenennelle sijalle 16 kilpailijan joukosta.
Filmografia[lähde? ]

Boîte à vendre (1951)
Sergil chez les filles (1952)
Cet homme est dangereux (1953)
Votre dévoué Blake (1954)
Il mantello rosso (1955)
Trois de la marine (1957)
Sous le signe du taureau (1969)
Pocket Symphony

| Pocket Symphony Air |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 5. maaliskuuta 2007
 Tuottaja(t): Air, Nigel Godrich
 Tyylilaji: elektroninen musiikki
 Kesto: 52.30
 Levy-yhtiö: Virgin Astralwerks
Listasijoitukset
  8.  9.  40.
Airin muut julkaisut
| Late Night Tales: Air 2006 | Pocket Symphony 2007 | Love 2 2009 |
Pocket Symphony on ranskalaisen Air-yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin 5. maaliskuuta 2007. Albumilla esiintyy vierailevina laulajina Jarvis Cocker ja Neil Hannon.
Albumi vuoti Internetiin jo joulukuussa 2006.
Kappaleet

Space Maker – 4.02
Once Upon a Time – 5.02
One Hell of a Party – 4.02
Napalm Love – 3.27
Mayfair Song – 4.18
Left Bank – 4.07
Photograph – 3.51
Mer du Japon – 3.04
Lost Message – 3.32
Somewhere Between Waking and Sleeping – 3.35
Redhead Girl – 4.33
Night Sight – 4.17
The Duelist – 4.40  (vain iTunesista)
Crickets (vain iTunes-ennakkotilauksessa)
Arvostelut

AbsolutePunk: 72%
AllMusic:
IGN: 8.8/10
Pitchfork: 6.6/10
Aiheesta muualla

Airin viralliset kotisivut
Astralwerks -levy-yhtiön kotisivut
Petra Kronberger

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Albertville 1992 | pujottelu |  |
|  Kultaa | Albertville 1992 | alppiyhdistetty |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saalbach 1991 | syöksylasku |  |
Petra Kronberger (s. 21. helmikuuta 1969 Pfarrwerfen, Itävalta) on itävaltalainen alppihiihtäjä ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Kronberger tunnettiin monipuolisena laskijana, sillä hän osallistui jokaiseen alppilajiin, ja on yksi niistä harvoista, joka on voittanut jokaisen lajin osakilpailun maailmancupissa. Kaudella 1989–1990 Kronberger voitti maailmancupin kokonaiskilpailun ensimmäisenä itävaltalaisena sitten Annemarie Pröllin (1978–1979). Hän toisti voittonsa kahtena seuraavana kautena. Lisäksi hän voitti pujottelucupin 1990–1991.
Vuoden 1991 MM-kisoissa Kronberger voitti ainoaksi jääneen MM-mitalinsa, kun hän voitti kultaa syöksylaskussa. Hän olisi saattanut voittaa enemmänkin, mutta hän loukkaantui kaaduttuaan supersuurpujottelussa eikä siksi pystynyt osallistumaan pujotteluun, suurpujotteluun eikä alppiyhdistettyyn. Seuraavana vuonna Albertvillen talviolympialaisissa Kronberger voitti kaksi kultamitalia. Hän onnistui nousemaan ykkössijalle loistavalla toisella laskullaan sekä alppiyhdistetyssä että pujottelussa. Tämän lisäksi Kronberger sijoittui supersuurpujottelussa neljänneksi ja syöksylaskussa viidenneksi.
Kronberger lopetti kilpauransa joulukuussa 1992 vain 23-vuotiaana. Syyksi hän ilmoitti motivaation puutteen.