stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Repulse

HMS Repulse on ollut kahdentoista Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä:
Repulse (1595), 50-tykkinen kaljuuna
HMS Repulse (1747), 32-tykkinen viidennen luokan alus
HMS Repulse (1779), 10-tykkinen kutteri
HMS Repulse (1780), 64-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS Repulse (kutteri,1780), 12-tykkinen kutteri
HMS Repulse (1794), 4-tykkinen alus
HMS Repulse (1803), 74-tykkinen Repulse-luokan kolmannen luokan linjalaiva
HMS Repulse (1868), Bulwark-luokan taistelulaiva
HMS Repulse (1892), Royal Sovereign -luokan taistelulaiva
HMS Repulse (1916), Renown-luokan taisteluristeilijä
HMS Repulse (S23), Resolution-luokan ydinsukellusvene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Repulse”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
HETE (satelliitti)

High Energy Transient Explorer 2 eli HETE-2
High Energy Transient Explorer eli  HETE eli Explorer 79 oli Nasan astrofysiikan avaruuslento, jossa oli merkittävä Ranskan ja Japanin osallistuminen. Se tutki etenkin gammapurskeita.  Ensimmäinen satelliitti tuhoutui Pegasus-raketin laukaisun epäonnistuessa 4. marraskuuta 1996. Korvaava satelliitti laukaistiin 9. lokakuuta 2000.
Suomalainen Metorex International (nykyinen Oxford International) rakensi Nasan tilauksesta röntgenmittalaitteen.
Kuvia

HETE-2 ennen laukaisua.
HETE 2 kiinnitettynä Pegasus-kantorakettiin.
HETE 2 kiinnitettynä Pegasus-kantorakettiin .
Instrumetteja.
WXM röntgenmittalaite (Wide-Field X-ray Monitor).
Aiheesta muualla

MITin HETE-2-sivu
HMS Polyphemus (1782)

| HMS Polyphemus |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sheernessin telakka
Kölinlasku:  tammikuu 1776
Laskettu vesille:  27. huhtikuuta 1782
Palveluskäyttöön:  huhtikuu 1782
Loppuvaihe:  romutettu 1827
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 408 71/94 bm
Pituus:  48,77 m (tykkikansi) 40,61 m (köli)
Leveys:  13,59 m
Syväys:  5,79 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Aseistus
Aseistus:  64 tykkiä
HMS Polyphemus oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1782 vesillelaskettu Intrepid-luokan 64-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 1. joulukuuta 1773 Sheernessin telakalta, missä rakennustöistä vastasi maaliskuuhun 1778 George White ja huhtikuuhun 1779 John Jenner, jonka jälkeen työt saattoi päätökseen Henry Peake. Köli laskettiin tammikuussa 1776. Alus laskettiin vesille 27. huhtikuuta 1782 ja valmistui 24. heinäkuuta 1782. Valmistuskustannukset olivat 37 218 puntaa 5 shillinkiä ja penny sisältäen kuparoinnin ja varustamisen.
Palvelus

Aluksen romutus saatiin päätökseen Chathamissa 15. syyskuuta 1827.
Hubert Fournier

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Hubert Fournier vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi: Hubert Fournier
Syntymäaika: 3. syyskuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Riom, Puy-de-Dôme, Ranska
Pituus: 183 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1988–1989 1989–1993 1993–1996 1996–1998 1998–2000 2000–2002 2002–2004 |  US Maubeuge  SM Caen  EA Guingamp  Borussia Mönchengladbach  Olympique Lyonnais  EA Guingamp  FC Rouen |   97 (2) 108 (1) 36 (0) 68 (0) 63 (1) 58 (1) |
Valmennusura
2004–2008 2008 2009–2010 2010–2014 2014–2015:  US Boulogne (apuv.)  FC Gueugnon  Stade de Reims (apuv.)  Stade de Reims  Olympique Lyonnais
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Hubert Fournier (s. 3. syyskuuta 1967) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesäkuusta 2017 lähtien hän on toiminut Ranskan jalkapalloliiton teknisenä johtajana.
Ura pelaajana

Fournier aloitti pelaajauransa Ranskan Division 3:ssa pelanneessa US Maubeugessa kaudella 1988–1989. Yhden Maubeuge-kauden jälkeen hän siirtyi pääsarjaan nousseen SM Caenin puolustuskalustoon ja debytoi pääsarjatasolla elokuussa 1989 AS Monacoa vastaan. Fournier teki debyyttikaudellaan vahvan läpimurron Caenin puolustukseen ja urakoi 32 ottelua. Kaudella 1991–1992 Fournier putosi Caenin avauskokoonpanosta ja pelasi kauden aikana vain 19 ottelua. Caenille kausi oli menestyksekäs, ja seura pääsi viidennen sijan myötä mukaan UEFA Cupiin. Myös Fournier pääsi mukaan europeleihin kaudella 1992–93, joka jäi lopulta hänen viimeisekseen Caenissa.
Caenista lähtönsä jälkeen Fournier jatkoi uraansa En Avant de Guingampissa, jota edusti kolmen kauden ajan. Hän oli avainasemassa seuran puolustuksessa, kun Guingamp nousi keväällä 1994 Division 2:een ja seuraavana keväänä liigaan. Hän pelasi seurassa liigakauden 1995–1996, jonka jälkeen siirtyi Saksaan Borussia Mönchengladbachiin. Peliaika Saksassa jäi vähiin, ja hän palasi kahden kauden jälkeen takaisin kotimaahansa. Fournier edusti vielä Olympique Lyonnais’ta, Guingampia ja FC Rouenia, kunnes lopetti uransa kauden 2003–2004 jälkeen.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Division 2
Hopeaa: 1995
Division 3 Groupe A: 1994
Ura valmentajana

Valmennusuransa Fournier aloitti US Boulognessa Philippe Montanier’n apuvalmentajana kesällä 2004. Kaksikko johdatti seuran kaudella 2006–2007 Nationalin kolmanneksi ja nousuun Ligue 2:een. Boulognen säilyttyä vain vaivoin sarjassa kauden 2007–2008 päätteeksi Fournier jätti tehtävänsä apuvalmentajana ja siirtyi FC Gueugnonin päävalmentajaksi. Fournier’n pesti Nationaliin pudonneessa seurassa jäi lyhyeksi, sillä hän sai potkut huonojen tulosten vuoksi jo joulukuussa 2008.
Kesäkuussa 2009 Fournier jatkoi valmennusuraansa Marc Collat’n apuvalmentajana Stade de Reimsissä. Hän suoritti kauden aikana vaadittavat valmentajatutkinnot. Kauden jälkeen Fournier’sta tuli Ligue 2:een nousseen Reimsin päävalmentaja. Ensimmäinen kausi päävalmentajana päättyi kymmenenteen sijaan, eli seuran tavoitteen mukaisesti sarjapaikka säilyi. Kaudella 2011–2012 Fournier’n suojatit pelasivat loistavan kauden, sijoittuivat lopulta Ligue 2:ssa toiseksi ja nousivat 33 vuoden tauon jälkeen pääsarjatasolle.
Liigassa Reims menestyi Fournier’n alaisuudessa paremmin kuin odotettiin. Kaudella 2012–2013 sarjanousija taisteli hienosti sarjapaikkansa puolesta ja sijoittui lopulta turvallisesti sijalle 14. Kaudella 2013–2014 joukkueen menestys oli entistä parempaa ja erityisesti loistavien kotiotteluiden myötä Reims oli lopulta 11:s. Kauden jälkeen Fournier siirtyi Olympique Lyonnais’n päävalmentajaksi. Fournier’n debyyttikausi Lyonin valmentajana oli menestyksekäs. Joukkue taisteli liigamestaruudesta tasapäin Paris Saint-Germainin kanssa, mutta kolmanneksi viimeisellä kierroksella SM Caen yllätti Lyonin 3–0. Kakkossijakin oli kuitenkin joukkueen paras sijoitus liigassa sitten kauden 2009–2010.
Kausi 2015–2016 sujui edelliskautta heikommin, eikä Lyonin peli kulkenut sen paremmin Mestarien liigassa kuin kotimaan sarjoissakaan. Syyskauden suurin pettymys oli putoaminen Mestarien liigasta jo lohkovaiheessa, kun joukkue hävisi viimeisen ja ratkaisevan ottelun KAA Gentille 1–2.  Liigassa joukkue oli syyskauden jälkeen vasta yhdeksäntenä ja heikot tulokset johtivat Fournierin potkuihin joulun alla 2015.
Kesäkuussa 2017 Fournierista tuli Ranskan jalkapalloliiton tekninen johtaja.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Ligue 1
Hopeaa: 2015
Ligue 2
Hopeaa: 2012
Insurgency

| Insurgency |
| --- | --- |

Kehittäjä:  New World Interactive
Julkaisija:  New World Interactive
Jakelija:  Steam
Pelisarja:  Insurgency
Pelimoottori:  Source
Julkaistu:   22. tammikuuta 2014
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli, toimintapeli, strategiapeli
Pelimuoto:  moninpeli
Alusta:  Windows, OS X, Linux, SteamOS
Jakelumuoto:  Steam-lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Insurgency on yhdysvaltalaisen New World Interactive -pelitalon kehittämä ja julkaisema taktinen ensimmäisen persoonan verkkoammuntamoninpeli, joka ilmestyi Steamissa 22. tammikuuta 2014. Peli käyttää Source-pelimoottoria, ja se on saatavilla Windows-, OS X-, Linux- sekä SteamOS-käyttöjärjestelmille.
Insurgency perustuu Half-Life 2 -pelin Insurgency: Modern Infantry Combat -modiin (2007).
Pelaaminen

Insurgency on joukkuepohjainen moninpeli, jossa korostuvat taktisuus, ryhmätyö ja tavoitteiden suorittaminen suoraviivaisen ammuskelun sijaan. Peli kuvaa modernia jalkaväkitaistelua, ja siinä ovat vastakkain kaksi suurimmillaan 16 pelaajan joukkuetta, turvallisuusjoukot (Security) ja kapinalliset (Insurgents). Kumpikin joukkue jakautuu hyökkäys- ja tiedusteluryhmään. Pelaajan valittavissa on useita hahmoluokkia, kuten rynnäkkökiväärimies, konekiväärimies, tiedustelija, pioneeri ja tarkka-ampuja, joiden aseistus ja muut varusteet poikkeavat toisistaan. Konetuliaseiden lisäksi aseistukseen kuuluu kranaatteja ja muita räjähteitä sekä sinkoja.
Peli pyrkii realistisuuteen. Näytöllä ei ole kiinteää ristikkotähtäintä, vaan pelaajan on käytettävä aseen omia tähtäimiä ampuakseen tarkasti. Näyttö on muutenkin pelkistetty, sillä se ei sisällä tietoja pelihahmon terveydentilasta tai lippaassa jäljellä olevien patruunoiden määrästä eikä pelialueen pikkukarttaa. Pelihahmon kuolemaan riittää yleensä yhdestä kahteen osumaa. Pelaajat voivat kommunikoida keskenään radioteitse käyttöliittymän valikon tai mikrofonin välityksellä.
Useimmat pelin kentistä sijoittuvat asutuskeskuksiin, mutta mukana on myös esimerkiksi vuoristoon ja maaseudulle sijoittuvia harvemmin rakennettuja alueita. Lokakuussa 2014 julkaistun Nightfall-päivityksen myötä kaikista kentistä on sekä päivä- että yöaikaan sijoittuvat versiot.
Pelissä on useita pelimuotoja. Osassa pelimuodoista pelaajilla on vain yksi ”elämä” per pelikierros, mutta osassa tavoitteen suorittamalla voi saada vahvistusaallon, jolla voi herättää kuolleet joukkuetoverit henkiin aloitusalueelle, ja osassa on kiertävät, joskin määrältään rajalliset vahvistusaallot. Tyypillisiä tavoitteita ovat tietyn alueen tai rakennuksen valtaaminen ja puolustaminen, vihollisen asevaraston tuhoaminen tai yksinkertaisesti vihollisjoukkueen eliminointi.
Pelissä on myös yhteispelimuotoja, jossa ihmispelaajista koostuva joukkue pelaa tekoälyn ohjaamia botteja vastaan.
Kehityshistoria

Pelin historia juontaa juurensa vuoteen 2002, jolloin Kanadan maavoimissa palvellut Andrew Spearin (”Argyll”) alkoi kehittää Half-Life 2:een Operation: Counter-Insurgency -modia. Tärkeä käännekohta modin kehityksessä oli Unreal Tournament 2004:n Red Orchestra: Combined Arms -modin kehittäjän Jeremy Blumin (”JBlum”) liittyminen mukaan kehitysryhmään. Modin nimi muutettiin myöhemmin muotoon Insurgency: Modern Infantry Combat, ja se julkaistiin 1. heinäkuuta 2007.
Blum perusti vuonna 2010 Coloradon Denveriin New World Interactive -pelitalon (NWI), joka aloitti uuden, itsenäisen Insurgency-pelin kehittämisen. Heinäkuussa 2012 NWI käynnisti Kickstarter-joukkorahoituskampanjan pelin rahoittamiseksi, mutta kampanja saavutti vain 37 prosenttia 180 000 dollarin tavoitteestaan. Syyskuussa 2012 peli oli esillä PAX Prime -pelifestivaalilla Seattlessa. Pelin kehittäminen jatkui epäonnistuneesta kampanjasta huolimatta, ja sen esiversio julkaistiin pelin verkkosivustolla maaliskuussa 2013 ja Steam-pelikaupassa myöhemmin samassa kuussa.
Insurgencyn virallinen julkaisu oli Steamissa 22. tammikuuta 2014. Maaliskuussa 2014 peliin julkaistiin ensimmäinen sisältöpäivitys, Molotov Spring. Ilmaisia sisältöpäivityksiä on sittemmin julkaistu useita.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Kerääjä | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
GameRankings: 72,64 %
Metacritic: 74
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
Insurgency: Modern Infantry Combat -modi valittiin Mod DB:n pelaajien vuoden 2007 modiksi ja SteamFriendsin vuoden 2007 Source-modiksi. Itsenäinen Insurgency oli ehdolla Indie DB:n vuoden 2014 indiepeliksi.
Insurgencyn arvosana Metacritic-sivustolla on 74 (asteikolla 0–100), Game Rankings -sivustolla 72,64 prosenttia (0–100 %) ja ReviewTrax-sivustolla hyvä (huono–keskinkertainen–hyvä–erinomainen).
Virallisen julkaisunsa jälkeen pelissä oli puolen vuoden ajan keskimäärin alle tuhat samanaikaista pelaajaa. Elokuussa 2014 peli oli Steamin alennusmyynnissä ja pelattavissa ilmaiseksi yhden viikonlopun ajan, mikä nosti samanaikaisten pelaajien määrän hetkellisesti yli 10 000:n ja koko kuukauden keskiarvon yli 2 000:een. Marraskuussa 2014 järjestetyn Humble Bundle -kampanjan jälkeen pelillä on ollut keskimäärin yli 3 000 samanaikaista pelaajaa.
Aiheesta muualla

Pelin sivusto (englanniksi)
Pelin Steam-yhteisökeskus (englanniksi)
New World Interactiven sivusto (englanniksi)
HCR-Music

| HCR-Music |
| --- | --- |

Perustettu:  2007
Perustajat:  Teemu Vähäsarja
Jakelijat:  Scandinavian A1 Music
Tyylilajit:  hip hop
Kotimaa:  Suomi
Sijainti:  Kaakkuri, Oulu
Infobox OKNimi-testi OK: 
HCR-Music on suomalainen hip hop -musiikkiin suuntautunut musiikin monialayritys ja levy-yhtiö, joka tarjoaa äänitys, studio ja tuotantopalveluita. Yhtiön on perustanut rap-artisti ja tuottaja Panama Rayo vuonna 2007. Levy-yhtiö julkaisee pääasiassa omakustanteita, mutta HCR-Musicin jakelijana maanlaajuisesti levykauppoihin ja Spotifyyn toimii myös Scandinavian A1 Music. HCR-Musicin biittituotantoa on kuultavissa mm. Hannibal & Soppa -yhtyeen, Julma-Henri & Syrjäytyneiden, Steen1:n ja Hurtan albumeilla. HCR-Music toimii nykyään 3 hengen porukalla ja tekee yhteistyötä Piradoksen, sekä Hellerecordsin kanssa.
Artistit > Nykyiset artistit

Panama Rayo
Puukko-Allu & KGB Kaukovainio
Merzi
Artistit > Entiset artistit

Haittavaikutus
Jantteri
Kuuro Koira
Ei Niin Reipas Poika (E.N.R.P)
Roy
Tukenukem
Ville Vallaton aka Hurtta
JBILL aka Häsläm
Dagger D
Julkaisut

K.G.B Kaukovainio: 187-EP (EP, 2006)
K.G.B Kaukovainio: Ksanors (CD, 2006)
Haittavaikutus: Netti-EP (Myspace-julkaisu, 2007)
Puukko-Allu: Tuhansien lääkkeiden ja lärvien maa (CD, 2008)
Julma-Henri &  Syrjäytyneet: SRJTNT Vol.1 (CD, 2008)
Dima-One: "Homma lähtee käsistä", "Kettinki ja kaulapanta", "Terveiset", "Isänmaallinen kuluttaja" (singlet, 2009)
Puukko-Allu & Torni-Pete: Älä epäile (EP, 2010)
Puukko-B: Loppupeleissä (single, 2010)
Kuuro Koira & Panama Rayo: Vuosien varrelta (yhdessä Target Media Recordsin kanssa, EP, 2010)
Serefest 2010 (kokoelma-CD, 2010)
Puukko-Allu: Euroviisu (albumi) (EP, 2011)
Haittavaikutus: Oma lehmä ojassa (CD, 2011)
Puukko-B: LP (CD, 2011)
Panama Rayo: Ei Kelepaa! / HCR-Kokoelma (CD, 2012)
Haittavaikutus: "Pane vastaan", "Kosto", "Täydellistä" (singlet, 2013)
E.N.R.P: "Liian isot puheet feat. Panama Rayo", "Murha", "Erilainen lapsi feat. Hurtta", "Pelko feat. Hurtta & Roy" (singlet, 2013)
Herra Soppa: Soppaa kansalle (CD, TBA)
Hurtta: Ville Vallaton (TBA)
Efta: TBA
Efta & Panama Rayo & Manageri: Toinen toisella puolella (Single, 2015)
Aiheesta muualla

HCRn virallinen Facebook-sivusto
HCRn ensimmäinen YouTube-kanava
HCRn toinen YouTube-kanava
HCRn nykyinen YouTube-kanava
HCRn ensimmäinen SoundCloud-sivusto
HCRn nykyinen SoundCloud-sivusto
HC Rychenberg Winterthur

HC Rychenberg Winterthur on vuonna 1983 perustettu sveitsiläinen salibandyseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa Sveitsin korkeimmalla sarjatasolla Swiss Mobiliar Leaguessa.
Joukkueessa pelasi kaudella 2012-2013 neljä suomalaista: Mikael Lax, Mikko Hautaniemi, Mikko Jolma ja Jukka Kinnunen.
Saavutukset

Sveitsin cup mestaruudet:1986, 1988, 1991, 1996 .
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (saksaksi)
Gruppo del Popera

| Gruppo del Popera |
| --- | --- |
 Cima Undicin ympärillä olevaa Gruppo del Popera -vuoristoa.
Maantiede
Sijainti:  Trentino-Etelä-Tiroli/Veneto, Italia
Päävuoristo:  Dolomiitit, Alpit
Korkein kohta
Nimi:  Cima Undici
Korkeus meren-pinnan tasosta:  3 092 m
Sijainti:  Veneto, Italia
Gruppo del Popera on Italian Dolomiiteilla sijaitseva vuoristoalue. Ryhmän korkein huippu on Cima Undici (3 092 m).
HMS Porcupine (G93)

| HMS Porcupine |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Armstrong, Walker
Kölinlasku:  26. joulukuuta 1939
Laskettu vesille:  10. kesäkuuta 1941
Palveluskäyttöön:  31. elokuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  katkennut torpedon osuttua 1942
Loppuvaihe:  romutettu 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 717 t (standardi) 2 286 t (kuormattu)
Pituus:  105 m (kokonaispituus)
Leveys:  11 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  36,7 solmua
Miehistöä:  176
Aseistus
Aseistus:  5 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina HA Mk III -asennuksina 1 x neliputkinen QF 2 naulan (40 mm/L39) Mk VII -ilmatorjuntatykki 6 x Oerlikon 20 mm P Mk III -asennuksina 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea 4 x syvyyspomminheitintä ja 2 x kiskoa, joissa yhteensä 70 syvyyspommia
HMS Porcupine (viirinumero G93) oli Britannian kuninkaallisen laivaston P-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin lokakuussa 1939 toisessa hätälaivueessa (engl. 2nd Emergency Flotilla) Vickers Armstrongin telakalta Newcastlesta, missä köli laskettiin 26. joulukuuta 1939. Alus laskettiin vesille vasta 10. kesäkuuta 1941 sen vaurioiduttua ilmahyökkäyksessä ja valmistui 31. elokuuta 1942, jolloin sen tarjoukseen perustuvat valmistuskustannukset olivat 408 200 puntaa ilman Amitaliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus

Syyskuussa koeajojen ja varustamisen jälkeen alus siirrettiin Scapa Flow'hun miehistönkoulutukseen, jonka aikana alus määrättiin Force H:hon Gibraltarille. Alus lähti lokakuussa Gibraltarille, jossa se liittyi 3. hävittäjälaivueeseen. Laivueen muut alukset olivat HMS Panther, HMS Partridge, HMS Pathfinder ja HMS Penn, joiden mukana alus suojasi Välimerellä Pohjois-Afrikan maihinnousuun matkanneita saattueita.
Marraskuussa alus suojasi laivueensa sekä 12 muun hävittäjän kanssa taistelulaivoja HMS Duke of Yorkia ja HMS Rodneya, taisteluristeilijä HMS Renownia, lentotukialuksia HMS Furiousia, HMS Victoriousia ja HMS Formidablea, risteilijöitä HMS Bermudaa, HMS Argonautia ja HMS Siriusta, joiden tehtävänä oli suojata maihinnousua Italian laivastolta. Suojaustehtävästä vapauduttuaan alus suojasi maihinnousualuetta sukellusveneiltä ja suojasi täydennyssaattueita.
Alus suojasi 8. joulukuuta HMS Antelopen, HMS Vanocin, HMS Boreasin ja Puolan merivoimien ORP Błyskawican kanssa joukkojenkuljetusalus SS Otrantoa,  varastolaiva HMS Maidstonea ja rahtialus SS Tegelbugia Gibraltarilta Oraniin. Saksan laivaston sukellusveneen U-602 laukaisema torpedo osui 70 merimailia pohjoiskoilliseen Oranista Porcupineen, mikä aiheutti suuren vuodon ja pahoja rakenteellisia vaurioita. Iskussa kuoli seitsemän ja haavoittui kolme miehistönjäsentä (35°55′N, 40°00′E). Kaikki aluksella tarpeettomat miehet siirrettiin 10. joulukuuta Vanocille, minkä jälkeen fregatti HMS Exe otti aluksen hinaukseen. Vaurioituneelta alukselta poistettiin kaikki irtotavara painon tasaamiseksi ja kallistuman pienentämiseksi. Ranskalainen hinaaja otti aluksen hinaukseensa loppumatkaksi Arzew'hun Algeriaan.
Aluksella tehtiin Arzew'ssa tilapäiskorjauksia alkuvuodesta 1943, kunnes se maaliskuussa hinattiin Oraniin tutkittavaksi. Alus siirrettiin 28. maaliskuuta Oranissa telakalle, jossa se tutkimusten jälkeen päätettiin katkaistuna hinata Gibraltarille. Kesäkuussa hinaajat hinasivat aluksen osat kotimaahan saattueiden SL129 ja AX mukana.
Aluksen osia käytettiin maihinnousualusten miehistöjen majoitustiloina Stokesinlahdella Portsmouthissa, jolloin etuosa nimettiin Porkiksi ja takaosa Pineksi. Aluksen rungon osat sijoitettiin poistolistalle 1946 ja myytiin romutettavaksi. Etuosa hinattiin Plymouthiin ja takaosa Southamptoniin.
Günther Anhalt

Günther Anhalt (23. tammikuuta 1906 - 27. huhtikuuta 1945) oli saksalainen SS-mies toisen maailmansodan aikana. Hänen on epäilty osallistuneen Wormhoudtin joukkomurhaan vuonna 1940.[lähde? ]
Nuoruus

Hän oli syntynyt Breslaussa Preussin Sleesiassa. Hän liittyi natsipuolueeseen 1. kesäkuuta 1932 ja seuraavana vuonna SS Stabswache "Berliniin", tarkkaan valittuun 240-miehiseen SS:n henkivartioyksikköön.
17. lokakuuta 1934 hänet ylennettiin SS-Hauptscharführeriksi Leibstandarte SS "Adolf Hitler"-divisioonan 7. komppaniaan.
Anhalt ylennettiin SS-Untersturmführer on 10. huhtikuuta 1935 ja SS-Obersturmführeriksi 9. marraskuuta 1936, jolloin hän otti 7. komppanian komennon. Hänen komppaniansa toimi kunniavartijona Ribbentropin ja Cianon allekirjoittaessa Saksan ja Italian välisen ystävyyssopimuksen.
II maailmansota

II maailmansodan alussa hän otti osaa Puolan sotaretkeen Wilhelm Mohnken alaisuudessa. Hän haavoittui Puolassa ja sai ylennyksen SS-Hauptsturmführeriksi. Hän saattoi ottaa osaa 90 brittisotavangin joukkomurhaan kostona Sepp Dietrichin väitetystä kuolemasta. 6. huhtikuuta 1941 Anhalt sai komentoonsa divisioonansa 1. insinöörikomppanian, ja Venäjän sotaretken alettua IV pataljoonan. 1. syyskuuta 1941 hänet ylennettiin SS-Sturmbannführeriksi. Hän toimi Leibstandarte-divisioonan III ja IV pataljoonien komentajana. Seuraavaksi hänet siirrettiin SS:n sotilaspoliisiin ja ylennettiin SS-Obersturmbannführeriksi 22. marraskuuta 1943.
Viimeiset päivät

1. heinäkuuta 1944 Anhalt siirrettiin ja ylennettiin SS-Standartenführeriksi, ja hänestä tuli SS-poliisiprikaati "Anhaltin" komentaja. Taistelustaan itärintamalla hän sai Ritariristin 12. elokuuta 1944. 26. tammikuuta 1945 hänet ylennettiin SS:n vapaaehtoisen jalkaväkirykmentti 87. komentajaksi. Saman vuoden maaliskuussa hänestä tuli SS:n poliisirykmentti 98:n komentaja. Rykmentti otti osaa Berliinin taisteluun, jossa Anhalt kaatui 27. huhtikuuta 1945.
Happie Ntelamo

Happie Ntelamo on namibialainen missi. Hänet kruunattiin Miss Namibiaksi Windhoek Country Club & Resortissa kesäkuussa 2009, ja hän edusti joulukuussa 2009 maataan Miss Maailma -kilpailussa Etelä-Afrikassa. Katima Mulilossa syntynyt Ntelamo on opiskellut lakia Namibian yliopistossa. Hänellä on yhdeksän sisarusta.
Günther

Günther on etu- ja sukunimi:
Günther sukunimenä

Christian Günther (1886–1966), ruotsalainen diplomaatti, Ruotsin ulkoministeri
Detlef Günther (s. 1954), itäsaksalainen ohjaskelkkailija
Hans F. K. Günther (1891–1968), saksalainen kielitieteilijä ja rotuteoreetikko
Johann Christian Günther (1695–1723), saksalainen runoilija
Leena Günther (s. 1991), saksalainen pikajuoksija
Lucia Günther, Luna Alcalay (1928–2012), itävaltalainen nykysäveltäjä
Maximilian Günther (s. 1997), saksalainen moottoriurheilija
Mizzi Günther (1879–1961), itävaltalainen operettilaulaja
Paul Günther (1882–1945), saksalainen uimahyppääjä