Happihappo
Epäorgaanisten happihappojen nimet

Monille epäorgaanisille happi­hapoille käytetään vanhastaan nimiä, jotka päättyvät sanaan happo ja joissa lisäksi esiintyy sen alku­aineen nimi, jota hapossa on vedyn ja hapen lisäksi. Sellaisia ovat esimerkiksi rikkihappo, typpihappo ja fosforihappo.
Tämä käytäntö on täysin vakiintunut, ja myös IUPAC on sen hyväksynyt, mutta kemian nykyisen nimistön kannalta se on varsin poikkeuksellinen, koska muiden yhdisteiden systemaattiset nimet muodostetaan ainoastaan niiden koostumuksen ja molekyylirakenteen, ei muiden ominaisuuksien (kuten happo­luonteen) perusteella.
IUPAC ei kuitenkaan enää suosittele tulevaisuudessa löydettäville uusille yhdisteille happo-loppuisten nimien käyttöön­ottoa. Hapoille voidaankin käyttää myös nimiä, jotka muodostetaan liittämällä vastaavan anionin nimen eteen sana vety, esimerkiksi rikki­happoa voitaisiin nimittää vety­sulfaatiksi. Täysin systemaattinen, IUPAC:in yleisten nimistö­sääntöjen mukainen (englanninkielinen) nimi rikkihapolle olisi kuitenkin dihydroxido­dioxido­sulfur ja sulfaatti-ionille tetra­oxido­sulfate(2-), mutta tällaisia nimiä ei juuri käytetä.
Sama alkuaine voi kuitenkin muodostaa vedyn ja hapen kanssa useitakin happoja. Tällöin hapon suomen­kielisessä nimessä käytetään happo-sanan sijasta sanaa hapoke sille hapolle, jonka molekyylissä on yksi happi­atomi vähemmän kuin varsinaisella hapolla ja joka useimmiten on samalla heikompi happo. Niinpä esimerkiksi rikki­happo on H2SO4 ja rikki­hapoke H2SO3, samoin vastaavasti typpi­happo HNO3 ja typpi­hapoke HNO2. Muissa kielissä nimet muodostetaan eri tavoin. Esimerkiksi englannin kielessä nämä erotetaan toisistaan käyttämällä alkuaineen nimessä johdinta -ic tai -ous; niinpä rikki­happo on sulfuric acid ja rikki­hapoke sulfurous acid. Jos happoja, jotka eroavat toisistaan happi­atomien lukumäärän perusteella, on enemmänkin, nimen alkuun lisätään eräissä tapauksissa vielä etuliite per- tai hypo-. Etuliitettä per- käytetään kuitenkin vain ryhmän 7 alkuaineiden ja halogeenien muodostamien happojen nimissä. Esimerkiksi kloorin muodostamat happi­hapot ovat seuraavat:
hypokloorihapoke (engl. hypochlorous acid) HClO
kloorihapoke (engl. chlorous acid) HClO2
kloorihappo (engl. chloric acid) HClO3
perkloorihappo (engl. perchloric acid) HClO4
Niiden oksianionien ja niiden muodostamien suolojen nimissä, jotka saadaan poistamalla haposta vety­ionit, vastaa pääte -iitti sitä happoa, jonka nimessä on sana hapoke, ja -aatti sitä happoa, jonka nimessä on sana happo. Niinpä esimerkiksi sulfiitti-ioni on SO32- ja sulfaatti-ioni SO42-. Etuliitteitä hypo- ja per- käytetään myös anionien ja suolojen nimissä, esimerkiksi perkloraatti-ioni on ClO4-.
Muutamissa tapauksissa käytetään happi­happojen ja myös niistä johtuvien anionien nimissä etu­liitteitä orto- ja para-, jolloin etuliite para merkitsee happoa, jonka voidaan ajatella muodostavan poistettaessa vastaavasta orto-haposta vettä. Esimerkiksi fosforihappoa H3PO4 on toisinaan nimitetty myös orto­fosfori­hapoksi erotukseksi meta­fosfori­haposta HPO3. IUPAC:in nykyisten ohjeiden mukaan etuliitettä orto- tulisi kuitenkin enää käyttää ainoastaan orto­telluuri­hapon ja orto­per­jodi­hapon nimissä.