stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ahti M. Salonen

Ahti Markus Salonen (27. huhtikuuta 1911 Pietarsaari – 5. syyskuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, taloustutkija ja suomentaja.
Salosen vanhemmat olivat koneenkäyttäjä Kaarle Edward Salonen ja Iida Tuominen. Hän kävi keskikoulun ja kauppakoulun, valmistui merkonomiksi 1931 ja suoritti ylioppilastutkinnon 1934. Hänestä tuli filosofian kandidaatti 1938 ja filosofian maisteri 1941 sekä filosofian lisensiaatti ja tohtori 1955.
Salonen toimi aluksi konttoriapulaisena ja opiskeli työn ohella. Hän oli Oy Wilh. Schauman Ab:n osastopäällikkönä 1939–1945, palveli komppanianpäällikkönä talvi- ja jatkosodassa ja oli Suomen ulkomaankauppaliiton osastopäällikkönä 1945–1946. Hän oli liikemiehenä ja vientiagenttina Etelä-Afrikassa 1946–1950 ja toimi Suomeen palattuaan Kansan markkinatutkimuslaitoksen johtajana vuodesta 1951 alkaen. Salonen oli OTK:n ekonomistina 1966–1975.
Sosialidemokraattien oikeistosiipeen kuulunut Salonen oli Väinö Tannerin kannattaja. Hän oli pääministeri K. A. Fagerholmin sihteerinä tämän hallituksessa vuonna 1958 niin sanottujen yöpakkasten aikana. Salonen toimi Honka-liiton asiamiehenä vuonna 1961. Salonen teki Fagerholmin sihteerinä ollessaan päivittäin muistiinpanoja hallituksen työstä ja tunnelmista. Salonen luovutti helmikuussa 1992 muistiinpanonsa historioitsija Hannu Rautkalliolle, joka kommentoi niitä artikkelissaan Kanavassa syksyllä 2002. Rautkallion mukaan muistiinpanot ovat varsin lakonisia, toisin kuin hallituksen kohtaloa koskevat julkiset kommentit.
Salonen edusti SDP:n oikeistosiipeä ja vastusti presidentti Kekkosen ulkopolitiikkaa. Hän oli jyrkimpiä Keskustapuolueen niin sanotun K-linjan arvostelijoita. Vuoden 1978 presidentinvaalissa Salonen asettui Suomen Perustuslaillisen Kansanpuolueen presidenttiehdokkaaksi, ja tämän vuoksi hänet erotettiin SDP:stä. Vaaleissa Salonen sai kuusi valitsijamiestä. Salosta oli ehdottanut PKP:n ehdokkaaksi Nootti-lehden toimittaja Kauko Kare, yksi Kekkosen ajan tunnetuimmista poliittisista toisinajattelijoista. Vuoden 1982 presidentinvaalien edellä Salonen vastusti Perustuslailliseksi Oikeistopuolueeksi muuttuneen puolueen asettumista Mauno Koiviston taakse.
Teokset

Nuori kauppi: Suomen liikemiesten kauppaopiston oppilasyhdistyksen julkaisu, toimittaneet Ahti Salonen, V. Vaajakallio ja O. Vuorenjuuri. Helsinki 1931
Kauppamiehenä Kapkaupungissa: valkoista, mustaa ja värillistä elämää Etelä-Afrikassa. Tammi 1951
Määrähinnat kuluttajan rasituksena. Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1954
Tutkimus taloudellisesta kilpailusta Suomen nykyisessä yhteiskuntaelämässä, väitöskirja. Helsinki 1955
Talouspolitiikan pulmakysymyksiä. Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1956
Tutkimuksia, toim. Ahti M. Salonen. Kansan markkinatutkimuslaitos sarja A 1. Kansan markkinatutkimuslaitos, Helsinki 1956
Asunto ja kansantalous: asuntokysymys Pohjoismaiden ja erityisesti Suomen kansantaloudesta. Kansan markkinatutkimuslaitos, Helsinki 1961
Linjat. Tekijä, Helsinki 1972, 2. tark. painos 1977
Tuoll' on mun kultani: suomalainen samisdat -romaani. Tekijä, Helsinki 1976
Paasikiven linjalla: kirjoitelmia hyllystäni. Alea-kirjat, Helsinki 1977
Kylmällä linjalla: Suomen ja suomettumisen historian ja tosiasioiden erittelyä. Alea-kirjat, Helsinki 1990
Suomennoksia

H. G. Wells: Kipps esiintyy seurapiireissä (Kipps: The Story of a Simple Soul). Tammi 1946
Larry Collins, Dominique Lapierre: Vapaus tulee keskiyöllä: Intian itsenäistymisen draama 1947-1948 (Freedom at midnight). Otava 1976 ISBN 951-1-02496-5
George Maude: Suomalainen dilemma: puolueettomuus suurvallan varjossa. Otava 1977 ISBN 951-1-04465-6
Aiheesta muualla

Ahti M. Salosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive) (Arkistolinkki)
| n k Suomen vuoden 1978 presidentinvaalien ehdokkaat |
| --- | --- |
 Eino Haikala (SKYP)  Urho Kekkonen (Kesk.)  Ahti M. Salonen (SPK)  Veikko Vennamo (SMP)  Raino Westerholm (SKL) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Eetu Salin

| Eetu Salin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Johan Edvard Salin
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1866 Asikkala
Kuollut: 6. huhtikuuta 1919 (53 vuotta) Helsinki
Ammatti:  suutari
Poliitikko
Puolue:  SDP
Asema:  kansanedustaja (1909–1910, 1917–1918)
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen vaalipiiri
Johan Edvard "Eetu" Salin (18. maaliskuuta 1866 Asikkala – 6. huhtikuuta 1919 Helsinki) oli suomalaisen työväenliikkeen aktiivi, kansanedustaja ja toimittaja. Hän oli Suomen sosialidemokraattisen puolueen perustajajäseniä ja sen alkuaikojen huomattavampia johtajia. Salin oli myös ammatillisen ja osuustoiminnallisen liikkeen alkuunpanijoita Suomessa. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli suutari. Salin vangittiin Suomen sisällissodan jälkeen, ja hän kuoli vankeudessa.
Lapsuus ja nuoruus

Asikkalassa syntyneen Eetu Salinin vanhemmat olivat suutari Juho Kustaa Salin ja Anna Lena Daavidintytär, joka kuoli suurten nälkävuosien aikana 1868 Eetun ollessa kaksivuotias. Salin avusti isäänsä suutarin ammatissa jo yhdeksänvuotiaasta alkaen ja lähti kotoa 18-vuotiaana. Hän valmistui vuonna 1885 Tampereella suutarimestariksi ja toimi sen jälkeen ammatissa useilla paikkakunnilla eri puolilla Suomea ja myös Ruotsissa.
Varhainen poliittinen toiminta

Muutettuaan Helsinkiin Salin liittyi Helsingin työväenyhdistykseen, joka tuolloin toimi vielä wrightiläisen työväenliikkeen mallin mukaisesti. Ruotsissa ja Saksassa sosialismin oppeihin tutustunutta Salinia alettiin agitaationsa vuoksi muiden radikaalien tapaan nimittää rähisijäksi. Hän vaati jo vuonna 1896 punaisen lipun käyttöönottoa sosialistisen aatteen merkiksi. Salinista tuli nopeasti suomalaisten agitaattorien edelläkävijä innostavan ja populistisen puhetapansa vuoksi. Työnantajapuoli nimitti häntä Ilmestyskirjan pedoksi, kiihottajaksi ja konnaksi. Kansainvälisen mallin mukaan Salin kierteli Suomessa toisen agitaattorin, Taavi Tainion, kanssa.lähde? Vuonna 1899 Suomen työväenpuolueen nimellä perustetun sosialidemokraattisen puolueen perustavassa kokouksessa Salin toimi puheenjohtajana.
Sanomalehtimieheksi ja kansanedustajaksi

Vuosina 1899–1901 Salin oli Työmies-lehden toimittajana Helsingissä, ja sitten hän perusti Hyvinkäälle kansankeittiön. Hyvinkäällä Salin oli mukana Villatehtaan väkivaltaisen lakon järjestämisessä helmikuussa 1901. Sekä lakkoilijat että tehtaan johto syyttivät häntä tapahtumista. Oikeus kuitenkin totesi, että Salin ei syyllistynyt rikokseen.
Vuonna 1901 Salin muutti Poriin, jossa hän Hyvinkään tapaan toimi kansankeittiön pitäjänä. Työnantajana Salinista kerrotaan tarinaa, jonka mukaan keittiöhenkilökunta oli valittanut Salinille työoloistaan, johon hän oli vastannut: ”Järjestäytykää saatanat, niin saatte joukkovoimalla asianne ajetuksi!”lähde? Porissa Salin jatkoi poliittista toimintaa ja nousi pian Porin työväenyhdistyksen johtoon. Porin kaupunginvaltuustoon Salin valittiin vuonna 1905, ja 1906 hän ryhtyi kaupungissa ilmestyneen Sosialidemokraatti-lehden päätoimittajaksi. Vuoden 1905 suurlakon aikana hän oli yksi Tampereella julkaistun niin sanotun punaisen julistuksen allekirjoittajista. Salin kuului myös Helsingin suurlakkokomiteaan. Toisen sortokauden aikana hän joutui vuosina 1908–1909 kymmeneksi kuukaudeksi päätoimittajana vankilaan Sosialidemokraatin lehtiotsikon vuoksi majesteettirikoksesta syytettynä. Kansanedustajaksi Salin valittiin ensimmäistä kertaa vuoden 1909 eduskuntavaaleissa. Toisen kerran hän nousi eduskuntaan vuonna 1917.
Keisari Nikolai II:n hajotettua vuonna 1909 valitun eduskunnan Salin muutti Yhdysvaltoihin. Siellä hän työskenteli vuodet 1911–1912 Massachusettsin Fitchburgissa ilmestyneiden Raivaaja- ja Säkeniä-lehtien toimittajana. Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön kustantamien lehtien perustaja oli Salinin vanha ystävä Taavi Tainio. Salin palasi Pohjois-Amerikasta Poriin ja jatkoi toimittajana, kunnes vuonna 1912 hankki omistukseensa maatilan Ylöjärveltä.
Sisällissodan aika ja kuolema

Sisällissodan yhteydessä vuonna 1918 Salin liittyi punaisiin velvollisuudentunnosta, vaikka oli vastustanut kapinaan nousua viimeiseen asti. Hän toimi sodan aikana julkaistun Suomen Kansanvaltuuskunnan Tiedonantaja -lehden päätoimittajana. Se oli punaisten virallinen tiedotuslehti ja äänenkannattaja. Sisällissodan päätyttyä Salin jäi vangiksi, ja hänet tuomittiin kuolemaan osallisuudesta Suomen kansanvaltuuskunnan toimintaan. Tuomio muutettiin kuitenkin myöhemmin kymmenen vuoden kuritushuonevankeusrangaistukseksi. Salin kuoli epäselvissä oloissa Sörnäisten vankilassa 6. huhtikuuta 1919.lähde?
Muistaminen

Eetu Salinille on pystytetty Lahden kaupungintalon edustalle abstrakti Eetu Salinin muistomerkki, jonka on tehnyt kuvanveistäjä Veikko Leppänen. Porin Itäpuistossa sijaitsee vuonna 1955 paljastettu professori Aimo Tukiaisen suunnittelema Eetu Salinin muistomerkki. Läheisyydessä oleva aukio on nimetty hänen mukaansa Eetunaukioksi. Aimo Tukiaisen veistos on kuvattu myös 100-vuotiaan suomalaisen työväenliikkeen kunniaksi vuonna 1999 julkaistussa postimerkissä. Lisäksi sekä Porissa että Lahdessa on Salinin mukaan nimetyt kadut. Helsingissä puolestaan toimii Salinin mukaan nimetty urheiluseura Eiran Voimailuseura Eetu Salin.
Salin on henkilönä myös kaunokirjallisuudessa. Väinö Linnan romaanitrilogian Täällä Pohjantähden alla ensimmäisessä osassa on kuvitteellinen jakso, jossa Salin käy puhumassa Pentinkulmalla vuoden 1907 eduskuntavaalien alla. Vuoden 1968 Täällä Pohjantähden alla -elokuvassa Salinin roolissa näyttelee Ossi Räikkä. Kirjailija Kalevi Kalemaa julkaisi vuonna 1975 Salinin elämäkerran Eetu Salin – legenda jo eläessään. Hän on myös kirjoittanut Saliniin liittyvän näytelmän Suutari Salinin perintö.
Yksityiselämä

Salin avioitui Ida Koposen kanssa vuonna 1898. Alkoholismista kärsineen Salinin sanotaan Porin vuosinaan joutuneen pidätetyksi päihtymyksen vuoksi yli sata kertaa.
Teoksia

Esitelmiä miksi työväestö tahtoo valtaa? – Äänioikeudesta sekä kappale äänioik. tilastoa. Gutenberg, Helsinki 1899
Kansan tahto eli tuomiopäivän saarna: puhe eduskuntamuutoksesta : esitetty kansalaiskokouksessa Porissa joulukuun 30 :nä 1905 ; alkuperäisestä osittain laajennettu. Satakunnan kirjapaino, Pori 1906
Tyrmässä 1. Osuuskunta Kehitys, Pori 1909
Verot vallankumouksen vaikuttimina. Osuuskunta Kehitys, Pori 1914
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Eetu Salin on Wikiaineistossa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eetu Salin Wikimedia Commonsissa
Venla Sainio, Eetu Salin, Biografiasampo (Kansallisbiografian artikkeli vapaasti luettavana)
Työväenliikkeen kirjasto. Salin, Eetu.
Sainio, Venla: / Salin, Eetu (1866–1919) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
.aspx Eetu Salin Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1909–1910 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (84):  Aakula (1909–1910)  Aalle-Teljo  Airola  Annala  Aro  Aromaa  Aronen  Boman  E. Eloranta  V. Eloranta  Eronen  Etelämäki  Gylling  Helle  Herrala  Hoikka  Hokkanen  A. Huotari  An. Huotari  Huttunen  K. Hämäläinen  M. Hämäläinen  Häyrynen  Hörhammer  Jalava  A. Jokinen  V. Jokinen  Järvinen  Kaipio  Kanervo  Kannisto  Kellosalmi  Kiiskinen  Kirjarinta  Kirves  Komu  Koponen  Koskinen  Kotonen  Kronqvist  Kuusinen  Lautasalo  Lehtinen  Lehtonen  Leivo  Lonkainen  Lumio  Lundström  Lylykorpi   Mäkelin  Mäki  Mömmö  Mäkelin (1909)  Nuorteva  Orasmaa  Paasivuori  Partanen  Pipatti  Pohjola  Pärssinen  Rantanen  Raunio  Saaristo  Sainio  Salin  Salo  Savolainen-Tapaninen  Sillanpää  Sirén  Sirola  Suosaari  Tanner  Telkkä  Tikkanen  Tokoi  Tuomi  Turunen  Typpö  Törmä  Vainio  Valavaara  Valjakka  Valpas  S. Wuolijoki  W. Wuolijoki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Velikulta-lehden pilakuva Salinista vuodelta 1910.
Budan taistelu (1686)

Budan taistelu käytiin 1686 Pyhän liiton ja Osmanien valtakunnan välillä. Se oli jatkoa pari vuotta aiemmin käydylle Wienin taistelulle, jossa osmanit yrittivät vallata Wienin. Budan tappion jälkeen osmanit menettivät pian hallintansa Unkarista.
Wienin taistelussa osmaneilla väitettiin olleen jopa 300 000 miestä, vaikka todellisuudessa luku oli huomattavasti pienempi. Ratkaiseva taistelu käytiin 12. syyskuuta 1683, kun Puolan kuningas Juhana III Sobieski hyökkäsi Wieniä piirittäneitä osmaneita vastaan. Samaan aikaan piiritetyt tekivät rynnäkön. Voiton seurauksena Pyhä liitto pystyi valtaamaan useita kaupunkeja ja linnoituksia myös Unkarin alueelta. Budan komentaja pystyi kuitenkin vastustamaan kolmen vuoden ajan.
Paavi Innocentius XI muodosti uuden Pyhän liiton, ja se lähti 1686 kohti Budaa. Joukkoja johti Lothringenin herttua Kaarle V. Wienin piiritys alkoi kesäkuussa, ja se kesti lopulta 78 päivää. Budan puolustusta johtanella Abdurrahman Abdi paššalla oli käytössään 10 000 miestä ja 400 tykkiä.
Pyhän liiton armeijassa oli unkarilaisia, itävaltalaisia, puolalaisia, venetsialaisia ja venäläisiä. Piiritys pitkittyi, sillä tykit eivät mahtaneet mitään Budan linnan muureille. Osmanien viimeiset sotilaat olivat turvassa muurien takana. Piirityksen ratkaissut hyökkäys tapahtui 2. syyskuuta. Yksi kuulista osui Tapanin torniin ja sujahti ikkuna-aukosta sisään. Se osui suoraan ruutivarastoon ja räjäytti tornin hajalle. Räjähdys tappoi 1 500 osmanisotilasta ja heidän tykistöasemansa. Osmanien oli pakko antautua. Seuraavien kuukausien aikana Pyhä liitto pystyi valtaamaan suuren osan Unkarin alueesta. Budan linna vaurioitui niin pahoin, että unkarilaiset purkivat sen muureja lukuun ottamatta 1715 ja rakennuttivat paikalle barokkipalatsin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Budan taistelu (1686) Wikimedia Commonsissa
Kesäolympialaiset 2024

Vuoden 2024 kesäolympialaiset järjestettiin 26. heinäkuuta – 11. elokuuta 2024 Pariisissa Ranskassa. Järjestyksessään ne olivat 30. kesäolympialaiset. Kisat järjestettiin kolmannen kerran Pariisissa; aikaisemmin ne järjestettiin kaupungissa vuosina 1900 ja 1924. Siitä tuli toinen kaupunki, jossa kisat on järjestetty kolmesti. Olympialaiset olivat myös kaikkiaan kuudennet Ranskassa järjestetyt olympialaiset; Ranska isännöi myös vuosien 1924, 1968 ja 1992 talviolympialaisia.
Valintaprosessi

Pariisi, Hampuri, Budapest, Rooma ja Los Angeles olivat viisi ehdokaskaupunkia. Valintaprosessia hidastivat vetäytyminen, poliittinen epävarmuus ja kustannusten nousu. Näistä syistä Hampuri, Budapest ja Rooma vetäytyivät valintaprosessista. Vetäytymisten jälkeen Kansainvälinen olympiakomitea kokoontui keskustelemaan vuosien 2024 ja 2028 kilpailujen valintaprosessista. KOK ehdotti virallisesti vuosien 2024 ja 2028 olympialaisten isäntäkaupunkien valitsemista samaan aikaan.
13. syyskuuta 2017 Kansainvälinen olympiakomitea julisti, että Pariisi tulisi isännöimään vuoden 2024 kesäolympialaiset ja Los Angeles vuoden 2028 kesäolympialaiset.
| Kaupunki | Komitea | Äänestys |
| --- | --- | --- |
| Pariisi |  Ranska | Yksimielinen |
Järjestäminen > Kustannukset

Pariisin kilpailujen järjestäminen vaati kolme suurta pääinvestointia: 1,5 miljardia euroa maksavan olympiakylän, 175 miljoonan euron uintistadionin sekä 138 miljoonan euron sulkapallo- ja voimisteluareenan.
Olympialaisten alla kustannusten arvioitiin kasvaneen budjetoidusta neljästä miljardista eurosta 8,8 miljardiin euroon. Olympialaisiin kuluva julkisen puolen rahamäärä on jotain kolmen ja viiden miljardin euron väliltä.
Turistien arvioitiin tuovan kaupunkiin olympialaisten aikaan noin kymmenen miljardia euroa, mutta turistien määrä on pienempi kuin se olisi Pariisissa normaalissa heinä–elokuussa ilman olympialaisia. Pariisi saa KOK:lta noin 1,7 miljardia euroa.
Limogesin yliopiston mukaan kesäkisojen tuomat taloudelliset hyödyt peittoavat niiden kulut. Yliopiston CDES-yksikkö (Centre de droit et d’économie du sport) arvioi olympialaisten luovan jopa yli 200 000 uutta työpaikkaa ja tuovan Ranskalle yli 10 miljardin euron taloudellisen hyödyn.
Lajit

Olympialaisissa kilpailtiin kaikkiaan 32 urheilumuodossa. Verrattuna Tokion olympialaisiin 2020 uutena lajina Pariisissa nähtiin breakdance. Samalla ohjelmistosta putosivat karate, baseball ja softball.
Ammunta
Breakdance
Golf
Jalkapallo
Jousiammunta
Judo
Kiipeily
Koripallo
Käsipallo
Lainelautailu
Lentopallo
Maahockey
Melonta
Miekkailu
Nykyaikainen viisiottelu
Nyrkkeily
Paini
Painonnosto
Purjehdus
Pyöräily
Pöytätennis
Ratsastus
Rugby
Rullalautailu
Soutu
Sulkapallo
Taekwondo
Taitouinti
Tennis
Triathlon
Uimahypyt
Uinti
Vesipallo
Voimistelu
Yleisurheilu
Kilpailupaikat

| --- | --- |
 Pariisin keskusta-alue Parc des Princes – jalkapallo  Stade Roland-Garros – tennis ja nyrkkeily  Arena Paris Sud – käsipallo, lentopallo, painonnosto ja pöytätennis  Arena Bercy – koripallo ja voimistelu  Grand Palais – miekkailu ja taekwondo  Place de la Concorde – koripallo, breakdancing, BMX-pyöräily ja rullalautailu  Pont Alexandre III – maantiepyöräily, avovesiuinti ja triathlon  Pont d’Iéna / Trocadéro – avajaiset, kilpakävely, maraton, maantiepyöräily, avovesiuinti ja triathlon  Marskenttä – rantalentopallo  Arena Champ de Mars – judo ja paini  Hôtel des Invalides – jousiammunta  Place de l’Hôtel-de-Ville – maraton (lähtö)  Arena Porte de la Chapelle – sulkapallo ja rytminen voimistelu Suur-Pariisin alue Stade Yves-du-Manoir – maahockey  Stade de France – rugby, yleisurheilu ja päättäjäiset  Paris La Défense Arena – uinti ja vesipallo  Olympiavesiurheilukeskus – taitouinti, uimahypyt ja vesipallo  Site d’escalade du Bourget – kiipeily  Arena Paris Nord – nyrkkeily ja nykyaikainen viisiottelu  Stade nautique de Vaires-sur-Marne – melonta ja soutu :  Versailles’n alue Versailles’n palatsi – nykyaikainen viisiottelu ja ratsastus  Le Golf National – golf  Colline d’Élancourt – maastopyöräily  Vélodrome National – BMX-pyöräily ja ratapyöräily Pariisin ulkopuoliset kilpailupaikat Stade Pierre-Mauroy, Villeneuve-d’Ascq – koripallo ja käsipallo  Stade nautique du Roucas Blanc, Marseille – purjehdus  Kansallinen ampumaurheilukeskus, Châteauroux – ammunta  La vague de Teahupo’o, Tahiti – lainelautailu Pariisin ulkopuolella sijaitsevat jalkapallostadionit Stade de Marseille, Marseille  Stade de Lyon, Décines-Charpieu  Stade de Bordeaux, Bordeaux  Stade Geoffroy-Guichard, Saint-Étienne  Stade de la Beaujoire, Nantes  Stade de Nice, Nizza
Osallistujat

Afganistan
Alankomaat
Albania
Algeria
Amerikan Samoa
Andorra
Angola
Antigua ja Barbuda
Arabiemiraatit
Argentiina
Armenia
Aruba
Australia
Azerbaidžan
Bahama
Bahrain
Bangladesh
Barbados
Belgia
Belize
Benin
Bermuda
Bhutan
Bolivia
Bosnia ja Hertsegovina
Botswana
Brasilia
Brittiläiset Neitsytsaaret
Brunei
Bulgaria
Burkina Faso
Burundi
Caymansaaret
Chile
Cookinsaaret
Costa Rica
Djibouti
Dominica
Dominikaaninen tasavalta
Ecuador
Egypti
El Salvador
Eritrea
Espanja
Etelä-Afrikka
Etelä-Korea
Etelä-Sudan
Etiopia
Fidži
Filippiinit
Gabon
Gambia
Georgia
Ghana
Grenada
Guam
Guatemala
Guinea
Guinea-Bissau
Guyana
Haiti
Honduras
Hongkong
Indonesia
Intia
Irak
Iran
Irlanti
Islanti
Iso-Britannia
Israel
Italia
Itä-Timor
Itävalta
Jamaika
Japani
Jemen
Jordania
Kambodža
Kamerun
Kanada
Kap Verde
Kazakstan
Kenia
Keski-Afrikan tasavalta
Kiina
Kiinan Taipei
Kirgisia
Kiribati
Kolumbia
Komorit
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Kosovo
Kreikka
Kroatia
Kuuba
Kuwait
Kypros
Laos
Latvia
Lesotho
Libanon
Liberia
Libya
Liechtenstein
Liettua
Luxemburg
Madagaskar
Malawi
Malediivit
Malesia
Mali
Malta
Marokko
Marshallinsaaret
Mauritania
Mauritius
Meksiko
Mikronesia
Moldova
Monaco
Mongolia
Montenegro
Mosambik
Myanmar
Namibia
Nauru
Nepal
Nicaragua
Niger
Nigeria
Norja
Norsunluurannikko
Oman
Pakistan
Pakolaisurheilijat
Palau
Palestiina
Panama
Papua-Uusi-Guinea
Paraguay
Peru
Pohjois-Makedonia
Portugali
Puerto Rico
Puola
Päiväntasaajan Guinea
Qatar
Ranska
Romania
Ruanda
Ruotsi
Saint Kitts ja Nevis
Saint Lucia
Saint Vincent ja Grenadiinit
Saksa
Salomonsaaret
Sambia
Samoa
San Marino
São Tomé ja Príncipe
Saudi-Arabia
Senegal
Serbia
Seychellit
Sierra Leone
Singapore
Slovakia
Slovenia
Somalia
Sri Lanka
Sudan
Suomi
Suriname
Sveitsi
Swazimaa
Syyria
Tadžikistan
Tansania
Tanska
Thaimaa
Togo
Tonga
Trinidad ja Tobago
Tšad
Tšekki
Tunisia
Turkki
Turkmenistan
Tuvalu
Uganda
Ukraina
Unkari
Uruguay
Uusi-Seelanti
Uzbekistan
Vanuatu
Venezuela
Vietnam
Viro
Yhdysvallat
Yhdysvaltain Neitsytsaaret
Yksittäiset neutraalit urheilijat
Zimbabwe
Mitalitaulukko

| Vuoden 2024 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 2024 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 2024 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 2024 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 2024 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 2024 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Yhdysvallat | 40 | 44 | 42 | 126 |
| 2 |  Kiina | 40 | 27 | 24 | 91 |
| 3 |  Japani | 20 | 12 | 13 | 45 |
| 4 |  Australia | 18 | 19 | 16 | 53 |
| 5 |  Ranska | 16 | 26 | 22 | 64 |
| 6 |  Alankomaat | 15 | 7 | 12 | 34 |
| 7 |  Iso-Britannia | 14 | 22 | 29 | 65 |
| 8 |  Etelä-Korea | 13 | 9 | 10 | 32 |
| 9 |  Italia | 12 | 13 | 15 | 40 |
| 10 |  Saksa | 12 | 13 | 8 | 33 |
| Yhteensä | Yhteensä | 329 | 330 | 385 | 1044 |
Päivitetty: 11.8.2024
Lähde:
Markkinointi

Pariisin olympialaisten logossa yhdistyy kolme symbolia: kultamitali, olympiatuli ja Marianne, Ranskan tasavallan symboli. Ranskan tarjoutuessa olympialaisten järjestäjäksi logona käytettiin Eiffel-tornia.
18 gramman pala Eiffel-tornin alkuperäistä, vuonna 1889 valmistettua takorautaa sisältyy jokaiseen niistä 5 084 mitalista, jotka jaetaan kilpailujen osanottajille. Pronssimitali on valmistettu kupari–tina–sinkkiseoksesta ja hopeamitali on valmistettu hopeasta, samoin kuin kultamitali, joka on kultakerroksella pinnoitettua hopeaa. Paralympialaisten mitali sisältää pistekirjoitusta, jonka kehitti ranskalainen Louis Braille. Mitalien halkaisija on 85 millimetriä ja paksuus 9,2 millimetriä ja ne painavat 455–529 grammaa.
Pariisin olympialaisten maskotteja ovat fryygit, joiden muoto muistuttaa fryygialaismyssyä. Paralympialaisten fryygillä on jalassaan juoksuproteesi.
Televisiointi

Suomessa kesäolympialaisten 2024 televisio-oikeudet omisti Discovery Networks Finland, joka teki yhteistyösopimuksen Yleisradion kanssa. Sopimuksen mukaan Discovery esitti kahta olympialajia yksinoikeudella ja Yle sai näyttää kaikkia muita lajeja siten, että sillä oli enimmillään kolme samanaikaista lähetystä. Discoveryn itselleen varaamat lajit olivat uinti ja koripallo.
Discoveryn kanavia, joilta kisoja pystyi seuraamaan, olivat maksuttomat TV5 ja Kutonen sekä maksulliset Eurosport 1 ja 2. Maksuttomia lähetyksiä oli myös Ylen tv-kanavilla sekä Yle Areenassa. Kaikki kisojen tapahtumat esitettiin maksullisesta Max-suoratoistopalvelusta HDR-muodossa.
Aiheesta muualla

Virallinen kisasivusto (englanniksi, ranskaksi)
Kisat KOK:n sivuilla (englanniksi)
Pariisin olympialaisten ohjelma ja aikataulu MTV3 Urheilu.
| n k  Olympialaiset |
| --- | --- | --- |
| Kesäolympialaiset |  1896  1900  1904  1906  1908  1912  1916  1920  1924  1928  1932  1936  1940  1944  1948  1952  1956  1960  1964  1968  1972  1976  1980  1984  1988  1992  1996  2000  2004  2008  2012  2016  2020  2024  2028  2032  2036  |  |
| Talviolympialaiset |  1924  1928  1932  1936  1940  1944  1948  1952  1956  1960  1964  1968  1972  1976  1980  1984  1988  1992  1994  1998  2002  2006  2010  2014  2018  2022  2026  2030  2034  |  |
Stade de France
Stade Roland-Garros
Aarne Salminen

| Aarne Salminen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Aarne Antero Johannes Salminen
Syntynyt: 9. helmikuuta 1894 Köyliö
Kuollut: 7. maaliskuuta 1965 (71 vuotta)
Jääkäri
Korkein sotilasarvo:  jääkärimajuri
Aarne Antero Johannes Salminen (9. helmikuuta 1894 Köyliö – 7. maaliskuuta 1965) oli suomalainen jääkärimajuri.