stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Riikka Sarasoja-Lilja
Maailmancup

Maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa Sarasoja sijoittui ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kymmenes Trondheimin vapaan hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2004. Toistaiseksi parhaan sijoituksensa, kuudennen tilan, hän on saavuttanut vapaan hiihtotavan sprinttikilpailuissa Lahdessa 2009 ja Düsseldorfissa 2011.
Tour de Skillä 2009–2010 Sarasoja sijoittui neljänneksi Val di Fiemmen 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Lopputuloksissa Sarasoja oli 15. 4 × 5 kilometrin viestissä hän oli kaudella 2003–2004 mukana kolmanneksi sijoittuneessa Suomen joukkueessa Otepään ja Uumajan osakilpailuissa. Kaudella 2007–2008 hän kuului Suomen joukkueeseen, joka sijoittui toiseksi Falunissa ja kolmanneksi Beitostølenissä. Kaudella 2011–2012 hän oli Suomen joukkueessa kolmas Sjusjøenissa ja toinen Nové Městossa. Tour de Skillä 2011–2012 Sarasoja-Lilja sijoittui 2,5 kilometrin vapaan hiihtotavan prologissa neljänneksi ja 10 kilometrin yhdistelmäkilpailussa viidenneksi.
SM-taso

Sarasoja on saavuttanut vapaan hiihtotavan sprintissä SM-hopeaa Iisalmessa 2004 ja SM-pronssia Vantaalla 2008. 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hän sai SM-pronssia Jämillä 2009. 30 kilometrin vapaalla hän saavutti SM-hopeaa 2009. 3 × 5 kilometrin viestissä hän on saavuttanut SM-pronssia 2008, kultaa 2009 ja pronssia 2010. Parisprintissä hän sai SM-pronssia 2009 ja kultaa 2010.
Aiheesta muualla

Riikka Sarasoja-Lilja Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Riikka Sarasojan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Rosneft

| Rosneft |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  PAO
Osake:  MCX: ROSN LSE: ROSN
ISIN:  RU000A0J2Q06, US67812M2070
Perustettu:  1993
Toimitusjohtaja:  Igor Setšin
Puheenjohtaja:  Gerhard Schröder
Kotipaikka:  Moskova, Venäjä
Toimiala:  öljy
Liikevaihto:   6 014 mrd. RUB (2017)
Liikevoitto:   624 mrd. RUB (2017)
Nettotulos:   297 mrd. RUB (2017)
Henkilöstö:   n. 302 100 (keskim. 2017)
Omistaja:  Venäjän federaatio (50 %)
Kotisivu:  www.rosneft.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rosneft (ven. Роснефть) on Venäjän kolmanneksi suurin yhtiö ja yksi maailman suurimmista öljyntuottajista. Rosneft on pääosin Venäjän valtion omistama yritys ja se noteerataan Moskovan pörssissä. Myös talouslehti Forbesin kevään 2012 listauksen mukaan Rosneft oli Venäjän 3. suurin; maailman listalla yhtiön sijoitus oli 71.
Historia

Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen 1991 Venäjän öljy-yhtiöt muodostivat vapaaehtoisen Rosneftegaz -liittouman, joka korvasi käytännössä entisen Neuvostoliiton öljyministeriön. Päätös öljyalan yksityistämisestä tehtiin marraskuussa 1992 ja pian tämän jälkeen syntyivät ensimmäiset kolme vertikaalisesti integroitua öljy-yhtiötä: Lukoil, Surgutneftegaz ja Jukos. Yhtiöt oli muodostettu yhdistämällä toisiinsa useita eri tuotantolaitoksia, jalostamoja ja markkinointiyhtiötä, mutta yhdessä nämä muodostivat vain murto-osan kaikista Venäjällä tuolloin toimineista öljyalan yrityksistä. Loput annettiin vastaperustetun valtionyhtiö Rosneftin valvonnan alaisuuteen, ja kun Venäjän valtiolliset öljyvarat oli saatu yhdistettyä se nousi maan suurimmaksi öljy-yhtiöksi vuonna 1993.
Yhtiön valtava koko yhdistettynä Venäjän epävakaaseen taloustilanteeseen 1990-luvun alussa tarkoitti kuitenkin, että Rosneftin pilkkominen ja yksityistämiset jatkuivat. Rosneft joutui luopumaan monista tärkeistä osistaan vuosien 1993–1995 aikana, kun uusia yksityisiä öljy-yhtiöitä, kuten Bašneft, Sidanco ja Sibneft perustettiin – monet näistä yhtiöistä olivat ns. oligarkkien hallussa. Rosneftin omistukset olivat vähentyneet vain kahdeksaan tuotantolaitokseen, neljään jalostamoon ja 17 markkinointiyhtiöön, kun yhtiö muuttui itse osakeyhtiömuotoiseksi vuonna 1995. Rosneftin öljyntuotanto vähenikin koko 1990-luvun ajan.
Historia > Rosneftin asema vahvistuu

Vuoden 1998 talouskriisin jälkeen ajatus vahvasta öljyalan valtionyhtiöstä sai kannatusta ja presidentiksi noussut Vladimir Putin tuki voimakkaasti ajatusta Rosneftin nostamisesta jälleen merkittäväksi tekijäksi. Osana tätä prosessia Rosneft hankki tytäryhtiöidensä vähemmistöosuudet itselleen ja teki ensimmäisen yrityskauppansa vuonna 2003 hankkimalla Severnaja Neftin.
Vuosina 2004–2005 Rosneftin itsenäisyys oli vaakalaudalla, kun yhtiötä suunniteltiin yhdistettäväksi valtio-omisteisen kaasuyhtiön Gazpromin kanssa. Yhtiön pelastukseksi on arveltu koituneen konkurssiin menneen Jukosin Yuganskneftegaz -tuotantoyksikön hankinta huutokaupassa, mihin Gazprom ei voinut osallistua. Yuganskneftegazista tuli Rosneftin suurin tuotantoyksikkö, jonka öljykentiltä Hanti-Mansiassa pumpattiin vuosina 2008–2010 yli puolet koko Rosneftin öljytuotannosta (vuonna 2010 yhteensä 115,8 miljoonaa tonnia).
Rosneft listautui heinäkuussa 2006 Lontoon ja Moskovan pörsseihin, joissa sen osakkeita myytiin noin 10,4 miljardin dollarin arvosta. Listautuminen oli historian kuudenneksi suurin ja Rosneftin arvoksi arvioitiin tuolloin noin 79,8 miljardia dollaria. Tarkoituksena oli yksityistää yritys kolmen vuoden sisällä. Kuitenkin keväällä 2007 yritys luokiteltiin Venäjän kannalta strategiseksi yritykseksi. Tämän arveltiin merkitsevän, että Venäjän valtio ei alenna omistustaan alle 75 prosentin.
Venäjän teollisuus- ja energiaministeri Viktor Hristenko ilmoitti kesäkuussa 2007 antavansa itäisen Siperian porausoikeudet valtioenemmistöisille Rosneftille ja Gazpromille, jotka halusivat tutkia erityisesti Sahalinin alueita ja Magadanin alueita. Toisaalla Moskovassa Rosneft aloitti neuvottelut Jukosin vanhan pääkonttorirakennuksen ostamisesta Prana-yhtiöltä. Tämä salaperäinen yhtiö oli voittanut rakennuksen huutokaupassa. Venäläinen talouslehti Kommersant epäili kyseessä olleen Rosneftin ja Jukosin velkoihin liittyvä järjestely.
Igor Setšin nimitettiin Rosneftin toimitusjohtajaksi toukokuussa 2012. Setšin kuuluu Vladimir Putinin lähipiiriin ja hänen nimityksensä julkistettiin samalla, kun Putin aloitti uuden presidenttikautensa. Vuoden lopulla Rosneft pääsi sopuun yrityskaupasta, missä se osti TNK-BP:n brittiläiseltä BP:ltä ja neljältä venäläiseltä liikemieheltä kokonaisarvoltaan noin 55 miljardin dollarin sopimuksella. Kaupan myötä Rosneft nousi maailman suurimmaksi noteeratuksi öljy-yhtiöksi ohi Exxon Mobilin. Samalla BP:n omistusosuus Rosneftistä nousi noin 20 prosenttiin.
Saksan entinen liittokansleri Gerhard Schröder valittiin Rosneftin hallituksen puheenjohtajaksi syksyllä 2017 yhtiön pääomistajan, Venäjän hallituksen, ehdotuksesta. Schröderin suostumus tehtävään herätti Saksassa arvostelua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rosneft (englanniksi, venäjäksi)
Rosneftin pääkonttori Moskovassa.
Rouva Kaarina Raittilan muotokuva

Rouva Kaarina Raittilan muotokuva on taiteilija Tapani Raittilan öljyvärimaalaus paperille vuodelta 1959. Kooltaan tämä maalaus on 38×28,5 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
Tapani Raittilaa pidetään herkkävaistoisena ja oivaltavana ihmiskuvaajana töissään. Raittila ihaili eurooppalaisen taiteen nimiä varhaisrenessanssista lähtien. Hänen katsotaan saaneen näiden töistä vaikutteita varsinkin muotokuviensa keskittyneeseen jännitteeseen, sekä profiilimuotokuvien suosimiseen töissään. Rouva Kaarina Raittilan muotokuva -maalauksessa oli mallina Raittilan vaimo, fil.kand. Kaarina Raittila. Tapani Raittila teki hänestä useammankin työn, joista kaksi muutakin kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmaan: lyijykynätyö Kaarina istumassa (1952) sekä hiili- ja lyijykynätyö Kaarina (1953).
Aiheesta muualla

Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat:  (Arkistoitu – Internet Archive)
Sääsatelliitti

GOES-8, yhdysvaltalainen sääsatelliitti.
GOES-2-sääsatelliitti.
Sääsatelliitti on maata avaruudessa kiertävä satelliitti, jonka mittauksia käytetään sään havainnoimiseen. Satelliittihavainnot perustuvat maan ja meren pinnasta, pilvistä ja ilmakehästä avaruuteen heijastuvan tai emittoituvan eri aallonpituuksien sähkömagneettisen säteilyn mittaukseen.
Satelliitteja on käytetty sään seurantaan 1960-luvulta alkaen. Niitä ovat operoineet Yhdysvallat, Kiina, Japani, Intia, Neuvostoliitto ja yhteisessä sääsatelliittijärjestössä toimivat Länsi-Euroopan maat.
Sääsatelliittien historia

Yhdysvalloissa sään seuranta avaruudesta alkoi Explorer 7 -satelliitista (kaksi ensimmäistä, Vanguard 2 ja Explorer 6 epäonnistuivat) vuonna 1959. Sen alun voimahahmoja oli tohtori Verner Suomi. Ensimmäinen todellinen sääsatelliitti oli TIROS vuonna 1960 ja ensimmäinen operatiivinen sääsatelliittisarja oli ESSA (laukaistiin vuosina 1966-1969). Sittemmin NOAA ja Yhdysvaltain ilmavoimat ovat tehneet omia sääsatelliittejaan. Yhdysvaltain ilmavoimien satelliittisarja on nimeltään DMSP(Lähitulevaisuudessa NOAA- ja DMSP-satelliitit yhdistetään NPOESS-satelliittisarjaksi). Ensimmäinen geostationaarinen satelliitti ATS laukaistiin vuonna 1966, mutta ensimmäinen operatiivinen GOES-satelliitti vasta vuonna 1975.
Neuvostoliitto laukaisi ensimmäiset operatiiviset Meteor-naparatasatelliittinsa vuonna 1969. Japani laukaisi oman geostationaarisen satelliittinsa vuonna 1977 ja EUMETSAT ensimmäisen Meteosat-satelliitin vuonna 1978. Intia laukaisi laukaisi ensimmäiset naparatasatelliittinsa vuonna 1979 ja geostationaarisen satelliitin vuonna 1983.
Kaikkiaan 1960-2008 on laukaistu 169 sääsatelliittia :
75 venäläistä
67 yhdysvaltalaista
10 länsieurooppalaista
9 kiinalaista
8 japanilaista
Satelliittidatan käyttö on levinnyt asteittain. Heti alusta lähtien kuvamuotoista dataa on käytetty mm. pilvihavaintoina. Datasta on laskettu myös erilaisia tuotteita, kuten merenpintalämpötila tai tuulitietoa pilvien liikkeen perusteella. Datan laajamittainen käyttö numeerisissa sääennusteissa pääsi kuitenkin täyteen vauhtiin vasta 1990-luvulla (katso lisää artikkelista Ilmakehän kaukokartoitus).
Nykyiset sääsatelliitit

Tärkeimmät nykyiset operatiiviset sääsatelliitit ovat lueteltu seuraavassa taulukossa.
| Lähettäjä | Satelliitti tai satelliittisarja | Tärkeimmät instrumentit | Lisätietoja |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Geostationariset satelliitit
| EUMETSAT | MSG, MTG | SEVIRI MSG:ssä | MSG laukaistu 2000-luvulla, MTG vuoden 2015 jälkeen |  |
| NOAA | GOES |  |  |  |
| Intia | Kalpana-1 (MetSat 1) | Radiometri | Laukaisu vuonna 2002 |  |
| Kiina | Feng-Yun |  | Laukaisu vuonna 2008. |  |
| Japani | MTSAT |  |  |  |
| Korea | COMS | Sää- ja merikamera | Laukaistiin vuonna 2010 |  |
| Venäjä | Elektro alias GOMS |  | Laukaistiin vuonna 2011, seuraava vuonna 2012. |  |
Naparataiset satelliitit
| EUMETSAT | METOP | AVHRR, ATOVS, IASI | Korvaa NOAA-sarjan aamupäiväsatelliitin |  |
| NOAA | NOAA | AVHRR, ATOVS |  |  |
| NOAA ja DOD | NPOESS | VIIRS | Ohjelma keskeytettiin vuonna 2010. NPOESSin piti korvata NOAA-sarjan iltapäiväsatelliitin. |  |
| NASA | NPP |  | Laukaistaan vuonna 2011 |  |
| NASA | EOS-ohjelman satelliitit | MODIS, AIRS | Terra, Aqua ja Aura satelliitit (otsoni, laukaisu 2004) |  |
| Kiina | Feng-Yun |  | Laukaisu vuonna 2010. |  |
| Venäjä | Meteor | Tutka | Laukaisut vuosina 2008 ja 2009. |  |
METEOSAT-satelliiteista pyritään pitämään yksi pituuspiirillä 0°.
EOS-satelliitit ovat tutkimussatelliitteja, mutta niiden instrumentteja käytetään myös operatiivisesti.
Kansallisten satelliittien ongelma on, ettei niiden aineisto ole useinkaan yleisesti saatavilla tai aineistosta puuttuu olennaista tietoa kuten kalibrointitieto. Esimerkiksi venäläisten RESURS-satelliiteista ei ole paljoakaan tietoa Venäjän ulkopuolella. Kiinalaisten FY-1-sarjan satelliittien kalibrointitieto on myös hankalasti saatavilla. ECMWF, joka hanakasti käyttää saatavilla olevaa satelliittidataa, ei käytä näiden satelliittien dataa lainkaan.
Myös kaupalliset edut ja sotilaalliset näkemykset voivat erota. Esimerkiksi eurooppalaiset toimijat ovat pitäneet hyvinkin tiukasti kiinni omasta datastaan, kun taas yhdysvaltalaisten satelliittien aineisto on ollut yleisesti saatavilla. Toisaalta yhdysvaltalaisten näkemys turvallisuusnäkökohdista on eurooppalaista tiukempi, ja he pidättävät oikeuden rajoittaa satelliittiaineiston saatavuutta kriisitilanteessa. Esimerkiksi EUMETSATin METEOSAT-satelliittien kaikki data on salattu, mutta EUMETSATin METOP-satelliittien mukana olevien yhdysvaltalaisten instrumentin data on salaamatonta. Mahdollisessa kriisitilanteessa tämä data voidaan kuitenkin salata.
Kiertoradat

Satelliitteja on kahta päätyyppiä: geostationaariset satelliitit kiertävät Maata päiväntasaajan yläpuolella samalla nopeudella kuin Maa pyörii. Ne pysyvät jatkuvasti saman alueen yläpuolella. Naparatasatelliitit kulkevat melkein navalta navalle, mutta hiukan vinoon, ikään kuin lankaa kierrettäisiin kerälle. Ne kulkevat jokaisen maapallon pisteen yli, mutta saman paikan yli vain kahdesti vuorokaudessa.
Mittauskanavat

Sääsatelliiteissa on useita mittausinstrumentteja. Aallonpituusaluetta, jolla instrumentti toimii, kutsutaan kanavaksi. Kanavat voidaan jakaa kahteen päätyyppiin: kuvakanaviin ja luotauskanaviin. Kuvakanavien mittauksista (tai eri kanavien mittaustulosten yhdistelmistä) voidaan laskea fysikaalisia suureita (esimerkiksi merenpinnan lämpötila tai pilvien yläpinnan korkeus) tai ihminen voi tulkita niistä tehtyjä kuvia subjektiivisesti (Katso Satelliittikuvien RGB-yhdistelmät). Luotauskanavien mittaukset ovat ensisijaisesti syöttötietoa ilmakehää numeerisesti kuvaaville sääennustusmalleille. Kanavien määrä vaihtelee instrumentin käyttötarkoituksesta riippuen muutamasta (kuvaavat instrumentit) jopa tuhansiin (luotausinstrumentit).
Sääsatelliittien kartoittamat aallonpituusalueet voidaan jakaa karkeasti maapallolta heijastuvaan auringon lyhytaaltoiseen säteilyyn ja maapallon ja ilmakehän partikkelien kuten pilvien säteilemään pitkäaaltoiseen säteilyyn. 
(Katso myös Sähkömagneettinen spektri)
Auringon heijastama säteily voidaan jakaa näkyvän valon alueeseen (0,5–1,1  mikrometriä) ja lähi-infrapuna-alueeseen (1,1–3,9 mikrometriä). Havaintoja käytetään esimerkiksi pilvien kartoittamiseen, lumen ja jään havainnointiin sekä kasvillisuuden kehityksen tarkkailuun.
Pitkäaaltoista säteilyä käytetään pilvien kartoittamiseen öin ja päivin. Infrapunasäteily kertoo säteilijän lämpötilasta, joten vähemmän säteilevät pilvet ovat kylmempiä, ja koska lämpötila laskee troposfäärissä ylöspäin, voidaan yleensä päätellä että kylmemmät pilvet ovat korkeampia. Niin sanotuilla "ikkuna-alueilla", joilla säteily läpäisee koko ilmakehän, voidaan arvioida myös maanpinnan lämpötilaa. Jos ilmakehä on vain osaksi läpäisevä, kuten vesihöyrykanavilla (5,7–7,1 mikrometriä), saadaan tietoa myös ilmakehän lämpötilan ja kosteuden pystyrakenteesta (lisää artikkelissa Ilmakehän kaukokartoitus).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ilmatieteen laitoksen sivuilla
NOAA-kuva
Meteosat-kuva (päivitetään 6 tunnin välein)
satelliittitietoa
Euroopan sääsatelliittijärjestö EUMETSAT
Uuden sukupolven Meteosatin kuvien tulkintaopas (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.noaa.gov
http://www.knmi.nl/satrep/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Meteosat-kuva (päivitetään tunnin välein) (Arkistoitu – Internet Archive)
GOES-kuva
Miravi (päivitetään kahden tunnin välein) (Arkistoitu – Internet Archive)
Sääsatelliittien yleiskatsaus URSAn sivuilla
Ensimmäinen kiertoradalla olevasta satelliitista otettu kuva Maasta. Explorer 6:n 14. elokuuta 1959 ottamassa kuvassa näkyy Tyynenmeren pilvipeitettä auringonvalossa.
Thad Cochran

Thad Cochran
William Thad Cochran (7. joulukuuta 1937 Pontotoc, Mississippi – 30. toukokuuta 2019 Oxford, Mississippi) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän edusti Mississippiä Yhdysvaltain senaatissa 27. joulukuuta 1978 alkaen.
Cochran valmistui Mississippin yliopistosta ja oli ammatiltaan lakimies. Hän istui vuodesta 1973 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa.
Cochran erosi senaatista terveydellisistä syistä huhtikuussa 2018. Hän kuoli 81-vuotiaana munuaisten vajaatoimintaan 30. toukokuuta 2019.
Rouva Anni Lagerborg

| Rouva Anni Lagerborg |
| --- | --- |

Nimi:  Rouva Anni Lagerborg
Tekijä:  Magnus Enckell
Valmistumisvuosi:  1914
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  73  cm
Leveys:  43  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum
Rouva Anni Lagerborg eli Lukeva nainen on suomalaisen taiteilijan Magnus Enckellin öljyvärityö kankaalle vuodelta 1914. Kooltaan tämä maalaus on 73 cm × 43 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Rouva Anni Lagerborg -maalauksessa malli lukee kirjaa. Magnus Enckell maalasi hänet voimakkain värein violettiin pukuun ja hattuun pukeutuneeksi.
Ateneumin taidemuseolla on hallussaan kolme Magnus Enckellin työtä tästä rouvasta. Näistä vanhin on vuodelta 1912, jolloin  hän teki vesivärein maalauksen istuvasta rouva Anni Lagerborgista, 35 cm × 26 cm. Viimeinen Rouva Anni Lagerborg -työ on vuodelta 1916 oleva hiilityö, 39,5 cm × 30,5 cm, jossa rouva on pukeutunut samaan asuun kuin tässä öljyvärityössä. Myös hiilityö kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmaan.
Rouva Anni Lagerborg oli naimisissa insinööri Zittingin kanssa, josta hän kuitenkin erosi ja lähti nunnaksi Italiaan.
Aiheesta muualla

Öljyvärityö Suomen Kansallisgalleriassa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Hiilityö Suomen Kansallisgalleriassa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Vesivärityö Suomen Kansallisgalleriassa. (Arkistoitu – Internet Archive)
The Canadian

The Canadian Hornepaynen asemalla.
The Canadian on kanadalaisen matkustajajunayhtiön VIA Rail Canadan liikennöimä Toronton ja Vancouverin välinen intercityjunavuoro. Alun perin junavuoroa liikennöi Canadian Pacific Railway nimellä The Dominion, nimi The Canadian on ollut mantereen poikki kulkevan junavuoron nimenä 24. huhtikuuta 1955 alkaen. Historiallisesti nimeä The Canadian ovat käyttäneet myös Chicagon ja Montrealin väliset Canadian Pacific Railwayn yöpikajunat.
The Canadianin historia > Canadian Pacific

Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina Canadian Pacificin matkustajajunat muodostuivat pääasiassa raskaista sekä kevytrakenteisista henkilövaunuista. Yhdysvalloissa sikäläiset rautatieyhtiöt ottivat 1950-luvulla käyttöön uusia teräsrakenteisia matkustajavaunuja. Kanadassa vanhat raskaat vaunut kuitenkin säilyivät liikenteessä vielä 1950-luvun alkuun saakka, jolloin Canadian Pacific investoi uusiin teräsrakenteisiin vaunuihin. Vuonna 1953 CPR tilasi philadelphialaiselta Budd Companylta 155 kappaletta ruostumattomasta teräksestä valmistettuja henkilövaunuja. Tilauserä käsitti 18 kappaletta peräaulalla varustettuja vaunuja, 18 kappaletta korotetulla näköalaosalla varustettuja kupolivaunuja, 30 päivävaunua, 18 ravintolavaunua, ja 71 makuuvaunua. Tämän jälkeen CPR tilasi vielä 18 kappaletta matkatavaravaunuja. Uudet vaunut asetettiin mantereen poikki kulkeville pitkänmatkan reiteille. Vaunujen sisustuksen suunnitteli philadelphialainen arkkitehtiyhtiö Harberson, Hough, Livingston & Larson, joka oli suunnitellut aiemmin muun muassa Pioneer Zephyr -kiitojunan.
CPR tilasi henkilöjuniin uudet veturit General Motorsilta, joka toimitti yhtiölle uusia FP9-sarjan dieselvetureita täydentämään FP7-sarjan kalustoa. FP7- ja FP9-sarjan veturit toimivat henkilöjunien pääasiallisena voimanlähteenä, joskin toisinaan junissa käytettiin myös vanhempia Montreal Locomotive Worksin valmistamia FPA-2-sarjan vetureita sekä 1950-luvun lopulla myös höyryvetureita.
CPR risti uusitun Toronton ja Vancouverin välillä kulkevan junansa The Canadianiksi. Junavuoro aloitti liikenteen 24. huhtikuuta 1955. Samana päivänä myös kilpailevan Canadian National Railwayn junavuoro Super Continental aloitti liikennöinnin rinnakkaisella reitillä. CNR kuitenkin käytti junissaan vanhaa kalustoa eikä investoinut uuteen henkilöliikennekalustoon ennen vuotta 1964.
CPR liikennöi The Canadiania kahdessa eri osassa Ontarion Sudburyn itäpuolella. Montrealista Vancouveriin liikennöivä juna numero 1 yhdistettiin Sudburyssä Torontosta saapuvan junan numero 11 kanssa yhdeksi junaksi. Vastaavasti itään päin liikennöitäessä junasta numero 2 erotettiin Sudburyssä Torontoon menevän junan 12 vaunut. Matka-aika reitin päästä päähän oli 71 tuntia, 16 tuntia nopeampi kuin aiemman The Dominion -junavuoron.
Vaikka junayhteys oli alun perin kannattava, lentoliikenteen suosio ja yksityisautoilun lisääntyminen vähensi rautateiden matkustajamääriä 1960-luvulla. Kun Trans-Canada Highway valmistui vuonna 1966, CPR lakkautti The Dominion -junavuoronsa kokonaan, ja vuonna 1970 anoi Kanadan hallitukselta lupaa lopettaa The Canadian -junavuorot. Hallitus antoi anomukseen kielteisen vastauksen, mutta 1970-luvun aikana CPR yritti hankkiutua eroon matkustajaliikennevelvoitteestaan. The Canadianin toimintoja ja kuluja leikattiin, ja hallitus maksoi 80% junavuoron tappioista.
The Canadianin historia > VIA Rail

Kruununyhtiö VIA Rail Canada perustettiin 1970-luvun lopulla ja otti virallisesti vastuulleen CPR:n henkilöjunaliikenteen 29. lokakuuta 1978. Tuolloin The Canadian osoittautui uuden yhtiön tärkeimmäksi junavuoroksi, ja aluksi se liikennöi vanhalla reitillään. Reittiä täydennettiin Canadian Nationalin aiemmin liikennöimällä Super Continentalilla, joka liikennöi rinnakkaisella pohjoisemmalla reitillä.
Super Continental lakkautettiin budjettileikkausten yhteydessä vuonna 1990 ja The Canadian siirrettiin alkuperäiseltä CPR:n rataverkkoa käyttävältä reitiltään CPR:n reitille, jota Super Continental oli aiemmin käyttänyt. Mantereen poikki kulkeva yhteys säilyi ja samalla VIA kykeni edelleen täyttämään sille asetetut ehdot pohjoisen reitin asutuskeskusten palvelemisesta. Samalla junavuoroja kuitenkin vähennettiin kolmeen junavuoroon viikossa.
Kirjallisuuslähteet

Classic Trains, Spring 2005, Kalmbach Publishing, ISSN 1527-0718 pg. 58-69
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Canadianin aikataulu (englanniksi), (ranskaksi)
A collection of photos from a journey on The Canadian from Vancouver to Toronto in July 2005
Teenage Mutant Ninja Turtles (IDW)

| Teenage Mutant Ninja Turtles |
| --- | --- |
 Sarjakuvan ensimmäinen numero vuodelta 2011.
Kustantaja:  IDW
Julkaisuaika:  elokuu 2011 – jatkuu
Lehtien määrä:  261 (lokakuu 2021)
Päähahmo(t):  Leonardo Donatello Raphael Michelangelo
Kirjoittaja(t):  Kevin Eastman Tom Waltz Bobby Curnow Sophie Campbell
Kuvittaja(t):  Dan Duncan Kevin Eastman
Väri(t):  Ronda Pattison (1–79)
Luoja(t):  Kevin Eastman Peter Laird
Teenage Mutant Ninja Turtles on meneillään oleva IDW:n kustantama sarjakuvalehti, jossa keskitytään Teini-ikäisten mutanttininjakilpikonnien seikkailuihin. Sarjakuvan julkaisemisen aloitti Mirage Studios vuonna 1984, jonka luojina olivat Kevin Eastman ja Peter Laird. IDW alkoi julkaista uutta sarjaa elokuusta 2011 lähtien.
2. huhtikuuta 2011 IDW Publishing julkisti WonderCon tapahtumassa ostaneensa Turtlesien sarjakuvaoikeudet. Alustavasti kustantamon tarkoitus on aloittaa uuden sarjakuvan julkaiseminen myöhään kesällä 2011. Lisäksi he aikovat julkaista kovakantisen painoksen, joka sisältää ensimmäiset yksitoista alkuperäistä sarjakuvaa. Kesäkuussa 2011 IDW julkisti Kevin Eastmanin palaavan sarjakuvan pariin, jota hän tekee yhdessä Tom Waltzin ja Dan Duncanin kanssa. 24. elokuuta IDW julkaisi sarjakuvan ensimmäisen numeron.