stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuoksuvalmuska
Tieteellisen nimen historia

Lajin on kuvannut tieteelle ensi kerran Fries vuonna 1849 nimellä Agaricus focalis var. Goliath. Norjalainen Axel Blytt kuvasi sen norjalaisessa julkaisussa omaksi lajikseen nimellä Armillaria nauseosa vuonna 1905. Tästä tietämättä kuvasivat vuonna 1925 japanilaiset Seiya Ito ja Sanshi Imai Japanissa hyvin tunnetun lajin nimellä Armillaria matsutake. Vuonna 1943 amerikkalainen Rolf Singer siirsi lajin Armillaria matsutake valmuskojen sukuun Tricholoma.  Pohjoismaista lajia pidettiin samana lajina kuin Välimeren alueella esiintyvä sisarlaji, T. caligatum, kunnes suomalainen sienitutkija Ilkka Kytövuori julkaisi vuonna 1988 tutkimustuloksensa, joiden perusteella Blyttin Tricholoma nauseosum oli oma erillinen lajinsa. Lisäksi hän viittasi, että pohjoismainen tuoksuvalmuska ja japanilainen matsutake olisivat sama laji. Tuloksia ei huomioitu laajalti osittain sen vuoksi, että suomalainen julkaisusarja oli melko tuntematon, ja sen lisäksi amerikkalaiset ja aasialaiset tutkijat pitivät käytettyä anatomista menetelmää liian subjektiivisena. Ruotsalainen tutkijaryhmä julkaisi kymmenisen vuotta myöhemmin DNA-tutkimuksensa tulokset, jotka vahvistivat Kytövuoren tulokset. Vuonna 2002 yhteiseksi lajinimeksi on vahvistettu poikkeuksellisesti T. matsutake, vaikka se on myöhäisempi nimi.
Tuoksuvalmuska-nimitystä on Suomessa käytetty myös voimakastuoksuisesta kalvasvalmuskasta Tricholoma irinum.
Muuta

Tuoksuvalmuska on olennaisessa osassa Antti Tuomaisen kirjoittamassa romaanissa Mies joka kuoli ja siihen perustuvassa samannimisessä televisiosarjassa.
Aiheesta muualla

Eviran kauppasienisivut
Luonnonsienet, ravintosisältö, poimintaohjeet, säilöntä, sadon kypsyminen, nimiä eri kielillä
Organisoitua matsutaken poimintaa Oregonissa
http://www.matsiman.com/ Kaupallisen poimijan laaja matsutake-sivusto englanniksi. Mm. artikkeleita oikeasta poimintatavasta, joka ei vahingoita sienijuurta ja mahdollistaa uuden sadon myöhempinä vuosina
Matsutaken DNA-tutkimus
Danell E, Bergius N 2000. Goliatmusseron eller matsutake - hur trampsvamp blir matsvamp. Måltidsakademiens årsbok 2001. Del 1. s. 66–69. Måltidsakademien, Grythyttan.
Risberg, L. 2003. Tricholoma matsutake - does it need a continuity of trees? (gradu)
Kytövuori, I. 1989: Tuoksuvalmuskat (Tricholoma caligatum -ryhmä) Pohjoismaissa. – Sienilehti 41:5-9.
Kytövuori, I. 1988: The Tricholoma caligatum group in Europe and North Africa. – Karstenia 28:65-77.
Gams, W. 2002: Report of the Committee for Fungi: 10. – Taxon 51:791-792. (pdf)
Luonnonvarakeskus (Luke): Metsiemme marjat ja sienet
Luonnonvarakeskus (Luke): Tuoksuvalmuska- eli matsutaketutkimus
Suomalaiset kauppasienet
haaparousku
kalvashaaparousku
haavanpunikkitatti
herkkutatti
isohapero
kangasrousku
kangastatti
karvarousku
kantarelli
kartiohuhtasieni
koivunpunikkitatti
korvasieni
kosteikkovahvero
kuusenleppärousku
lampaankääpä
mustatorvisieni
männynherkkutatti
männynpunikkitatti
männynleppärousku
suppilovahvero
tammenherkkutatti
rusko- ja vaaleaorakas
siitake
tryffelit
Tähtikuviot (Miró)

Tähtikuviot (kat. Constel·lacions) on Joan Mirón 23 guassimaalauksen sarja. Sarjan 11 ensimmäistä työtä syntyivät Normandiassa joulukuun 1939 ja toukokuun 1940 välisenä aikana. Myöhemmät 13 työtä valmistuivat Palma de Mallorcassa vuosina 1940–1941.
Sarjan teokset

| Nimi suomeksi | Nimi ranskaksi | Koko | Museo |
| --- | --- | --- | --- |
| Auringonnousu | Le Lever du soleil | 38 × 46 cm | Yksityiskokoelma |
|  | L'Échelle de l'évasion | 38 × 46 cm | MoMA |
|  | Personnages dans la nuit guidés par les traces phosphorescentes des escargots | 38 × 46 cm | Philadelphian taidemuseo |
| Naisia rannalla | Femmes sur la plage | 38 × 46 cm | Jacques & Natasha Gelman |
| Vaaleakainaloinen nainen kampaa hiuksiaan kuunvalossa. | Femme à la blonde aisselle coiffant sa chevelure à la lueur des étoiles | 38 × 46 cm | Clevelandin taidemuseo |
| Aamutähti | L'estel matinal | 38 × 46 cm | Fundació Joan Miró |
| Haavoittunut henkilö | Personnage blessé | 38 × 46 cm | Yksityiskokoelma |
| Nainen ja lintu | Femme et oiseaux | 38 × 46 cm | Yksityiskokoelma |
| Nainen yöllä | Femme dans la nuit | 46 × 38 cm | Col·lecció familiar dels Margulies |
| Akrobaattitanssijat | Danseuses acrobates | 46 × 38 cm | Wadsworth Atheneum,  Hartford |
| Satakielen laulu keskiyöllä ja aamusade | Le Chant du rossignol à minuit et la pluie matinale | 38 × 46 cm | Yksityiskokoelma |
|  | Le 13 l'échelle a frôlé le firmament | 46 × 38 cm | Yksityiskokoelma |
|  | Nocturne | 38 × 46 cm | Yksityiskokoelma |
| Runotar | La Poétesse | 38 × 46 cm | Yksityiskokoelma |
| Herätys varhain aamulla | Le Réveil au petit jour | 46 × 38 cm | Kimbellin taidemuseo, Fort Worth |
| Kohti satenkaarta | Vers l'arc-en-ciel | 46 × 38 cm | Jacques & Natasha Gelman |
|  | Femmes encerclées par le vol d'un oiseau | 46 × 38 cm | Yksityiskokoelma |
|  | Femmes au bord du lac à la surface irisée par le passage d'un cygne | 46 × 38 cm | Yksityiskokoelma |
| Muuttolintu | L'Oiseau-migrateur | 46 × 38 cm | Yksityiskokoelma Yhdysvalloissa |
| Salakirjoitusta ja tähtikuvio rakkaudessa naisen kanssa | Chiffres et constellations amoureux d'une femme | 46 × 38 cm | Art Institute of Chicago |
| Kaunis lintu paljastaa tuntemattoman rakastavaisille | Le Bel oiseau déchiffrant l'inconnu au couple d'amoureux | 46 × 38 cm | MoMA |
|  | Le Crépuscule rose caresse le sexe des femmes et des oiseaux | 46 × 38 cm | Yksityiskokoelma |
|  | Le Passage de l'oiseau divin | 46 × 38 cm | Yksityiskokoelma |
Syntytausta

Toisen maailmansodan puhjettua vuonna 1939 Miró muutti perheineen Varngevilleen, joka on Normandian rannikolla, muutaman kilometrin päässä Dieppestä. Naapurina oli Georges Braque. Kylässä oli sähkökatkoksia, ja tämä johdatti Mirón hyvin valovoimaiseen ja vaikuttavaan Tähtikuviot-maalaussarjaan. Hän selitti niiden syntyä kirjeessä ystävälleen: "Olin aina nauttinut ikkunoista katselemisesta öisin, taivaan, tähtien ja kuun katselusta, mutta nyt emme voineet enää tehdä tätä, joten maalasin ikkunat sinisellä maalilla ja otin siveltimet ja maalit ja niin alkoi Tähtikuviot-sarjan synty."
Paperille maalatut kuvat ovat elävä ilmaisu Mirón sisäisestä maailmasta, jossa voi tunnistaa koodijärjestelmiä ja symboleita. Näiden maalausten tikkaat olivat aina kiehtoneet häntä, ne olivat olleet metafora hänen yrityksilleen asettaa maalauksensa erilaiselle maailman ymmärtämisen tasolle, polkuna pois arkipäiväisestä realismista. Nyt siitä tuli entistäkin tärkeämpi pakenemisen ele: "Tunsin syvää halua paeta", hän kirjoitti tuosta ajasta. "Suljin itseni sisääni tarkoituksella. Yö, musiikki ja tähdet alkoivat näytellä merkittävää roolia maalausteni viitteinä."
Toukokuun 20. päivänä 1940 Saksan joukkojen lähestyessä hänen onnistui saamaan vaimonsa ja tyttärensä viimeiseen Pariisiin lähtevään junaan. He löysivät myös tilaa Espanjaan menevässä junassa. Mirólla ei ollut aikaa ottaa mukaansa Pariisista muuta kuin rulla tähtimaalauksia. Perhe pääsi siirtymään Palma de Mallorcaan, jossa Miró oli viettänyt lapsuutensa kesiä isovanhempiensa luona, ja jossa hän jatkoi työskentelyä elokuun ensimmäisestä päivästä alkaen yli kaksi kuukautta kestäneen paon jälkeen.
Vastaanotto

Tähtikuviot oli ensimmäisiä Yhdysvaltoihin sodan jälkeen saapuneita taiteellisia tallenteita, ja ne esitettiin New Yorkissa vuonna 1945. Andre Breton, joka näki ne, puhui siitä, miten "äärimmäisen hämmennyksen aikana" Miró oli paennut "puhtaimman, vähiten muutettavimman" piiriin.
Töiden vaatimattomasta koosta ja muodosta huolimatta sarja oli Mirón siihen mennessä merkittävimpiä teoksia.
Säveltäjä Bobby Previte kirjoitti teossarjan pohjalta 23-osaisen sävellyssarjan ”The 23 Constellations of Joan Miró”, joka julkaistiin levyllä vuonna 2002.
Ulla-Førren vesivoimalaitokset

| Ulla-Førren vesivoimalaitokset    Ulla-Førreverkene |
| --- | --- |

Valtio:  Norja 
Sijainti:  Suldal 
Koordinaatit:  59°29′31″N, 6°31′01″E
Rakentaminen alkoi:  1974 
Valmistunut:  1982 
Lopetettu:  1988 
Omistaja:  Statkraft (79,6 %),  Lyse (13,6 %), Skagerak Kraft AS (1,5 %),  Agder Energi AS (6,0 %)
Operaattori:  Statkraft
Pato
Nimi:  usean padon tekojärvi
Tyyppi:  holvipato, louhepato
Joki tai koski:  Førreåa (yksi monista)
Valuma-alue:  272,05 km²  
Yläpuolinen patoallas
Nimi:  Blåsjø
Pinta-ala:  82,12 km²  
Sääntelytilavuus:  3,105 km³ 
Keskikorkeus:  1 055 m  mpy. 
:  (930–1055 m mpy.)
Voimalaitos
Nimi:  Kvilldalin vl, Saurdalin pvl, Hylenin vl, Stølsdalin pvl
Kapasiteetti:  2 057 MW
Vuosituotanto:  5 000 GWh
 fiUlla-Førren vesivoimalaitokset 
Commons:  luokka
Ulla-Førren vesivoimalaitokset on laaja vesivoimalaitoskompleksi, joka sijaitsee Norjan lounaisosassa Suldalin, Hjelmelandin ja Byklen kuntien alueella. Yhteistä Blåsjøn varastoallasta hyödyntää neljä vesivoimalaitosta, joista kaksi ovat myös pumppuvoimalaitoksia.
Ulla–Førren voimalaitoskompleksille saadaan tuotannossa käytettävää vettä sateena, kun Atlantin matalapaineet tuovat vuosittain 2 000 millimetrin sademäärän 1 000 – 1 100 metrin korkeudella (mpy.) sijaitsevalle ylänköalueelle. Voimaloiden hyödyntämä valuma-alue on 2 021 neliökilometriä (km²), joten vettä kertyy vuodessa noin neljä kuutiokilometriä (km³). Ylänköalue kuului ennen voimaloiden rakentamista kolmelle suurelle vesistölle ja muutamalle pienelle purolle. Niitä ovat esimerkiksi Ulladalsånan vesistö, Førreånan vesistö ja Otran vesistö, jonka Bratteliånan sivujoki alkaa ylängöltä. Lisäksi on joitakin Suldalsvatnetin järveen laskevia puroja. Vesistöjen joet on padottu ja niiden vesi on kerätty talteen tai ne on johdettu tunneleita pitkin voimaloille. Voimalakompleksin alla risteileekin 125 kilometriä tunneleita.
Ulla-Førren vesivoimalaitosten ja varastoaltaiden omistajat ovat Statkraft (79,6 %), Lyse (13,6 %), Skagerak Kraft AS (1,5 %) ja Agder Energi AS (6,0 %). Yhtiön toimipiste ja kauko-ohjausyksikkö sijaitsee Suldalin Suldalsosenissa.
Varastoaltaat > Blåsjø

Blåsjø on Norjan suurin varastoallas. Sen valuma-alue on 416 km² ja sen varastoimasta vedestä voidaan tarvittaessa ottaa tuotantoon 3 105 km³. Valuma-alueelle lankeava sade kerryttää sitä kuitenkin vain 0,832 km³ vettä vuodessa. Allas sijaitsee korkeammalla kuin osa voimaloiden hyödyntämistä alueista. Näiden vesi joko johdetaan suoraan alempana sijaitseville voimaloille tai se pumpataan ylös Blåsjøhön varastoon.
Blåsjøllä on itäinen ja läntinen osa, joita yhdistää kapea salmi. Jos vedenpinta laskee, maatuu salmi tai se tulee hyvin matalaksi. Jotta eri osien vesi saadaan tehokkaammin sähköntuotantoon, on järven alle louhittu tunneleita, joiden kautta vettä voidaan johtaa altaiden välillä. Tunneleihin tulee kuuden vedenottoaukon vedet, jotka johdetaan 460 metriä alemmaksi Saurdalin pumppuvoimalaitokseen. Järven vedenpinta voi tuotannon aikana vaihdella välillä 930 – 1 055 metriä mpy.
Altaan vesi on kahlittu käyttäen muutamaa suurta patoa ja useita pikkupatoja. Patoja on yhteensä 20 . Suuria patoja ovat Førrevassdammen, joka on betonista valmistettu kupera holvipato, Oddatjørndammen, joka Norjan korkein louhepato (142 metriä), ja Storvassdammen, joka on Norjan suurin louhepato.
Varastoaltaat > Muut altaat

Valuma-alueen lounaisosista tulee pitkä tunneli kohti pohjoista. Se saa vettä Bjørndalsvatnista, Vassbottvatnista, Stovedalsvatnista ja Sandsavatnista. Viimeksi mainittu järvi saa vesitäydennystä myös lännestä tulevasta tunnelista. Sen kautta pumpataan Hjotelandin pumppaamolta Mosvatnetin vettä Sandsavatniin. Blåsjøn ympäristössä useimmat järvet laskevat tähän, mutta on muutama pieni järvi, joka tarvitsee kalliotunnelia avuksi päätyäkseen siihen.
Voimalaitokset ja pumppaamot

Hylenin vesivoimalaitos on vesistöjärjestelmän alin voimala, joka hyödyntää Suldalsvatnetin ja Hylsfjordenin korkeuseroa 68,5 metriä. Sen kautta kulkee lähes kaikki kompleksin vedestä, joka ei mene joen kautta mereen. Voimalan kapasiteetti on 160 MW ja vuosituotanto 583 GWh.
Kvilldalin vesivoimalaitos on kapasiteetiltaan 1 240 MW ja se on tehon perusteella Norjan suurin vesivoimala. Yksikkö sijaitsee Kvilldalissa ottaen vetensä kolmesta lähteestä ja laskien vetensä Suldalsvatnetiin. Se sijaitsee vesireitin toiseksi alimpana. Järvien etäisyys on noin 17 kilometriä  ja vedenpintojen korkeusero voi vähintään 540 metriä. Laitoksen vuosituotanto on noin 2 990 GWh.
Saurdalin pumppuvoimalaitos on sähköntuotantokapasiteetiltaan 640 MW ja pumpputeholtaan 320 MW yhdistelmälaitos. Sillä on pudotusta 465 metriä ja sen sähköenergian vuosituotanto on 1 376 GWh ja se käyttää pumppaamiseen energiaa 2 828 GWh vuodessa.
Stølsdalin pumppuvoimalaitos on kapasiteetiltaan 17 MW. Se tuottaa sähköä keräämästään vedestä toimittaessaan sitä eteenpäin Kvilldalin voimalalle. Voimalalla voi myös pumpata Vassbottvatnetin vettä ylös samaan verkostoon. Voimalan sähköntuotannossa vallitseva suurin pudotuskorkeus on 103 metriä.
Huomioita

1 2 3 4  Katsottu wikipedian norjankielisesta artikkelista no:Blåsjø.
Valdivia

| Valdivia |
| --- | --- |

 Valdivia
 Koordinaatit: 39°48′50″S, 73°14′45″W 
Valtio:  Chile
Alue:  Los Ríos
Provinssi:  Valdivia
perustettu:  1552
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  45,86 km²
Korkeus:  5 m
Väkiluku (2017):  150 727
 – Väestötiheys:  3 287 as./km²
 
 Muncipalida Valdivia (espanjaksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valdivia on Chilen Los Ríosin hallintoalueen pääkaupunki.
Se sijaitsee samannimisen joen varrella 18 km Tyynenmeren rannikolta. Kaupungin kohdalla Valdivia-jokeen yhtyy kaksi sivujokea, Calle Calle ja Cruces. Se perustettiin siirtomaa-aikana 1552, mutta alkoi kasvaa merkittävästi vasta 1800-luvun puolivälissä, kun Euroopasta tuli saksalaisia siirtolaisia.
Valdivia vahingoittui pahasti vuoden 1960 maanjäristyksessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valdivia Wikimedia Commonsissa
Under a Funeral Moon

| Under a Funeral Moon Darkthrone |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Norjassa, 1993
 Julkaistu: 1993
 Tuottaja(t): Darkthrone
 Tyylilaji: Black metal
 Kesto: 40.41
 Levy-yhtiö: Peaceville Records
Darkthronen muut julkaisut
| A Blaze in the Northern Sky 1992 | Under a Funeral Moon 1993 | Transilvanian Hunger 1994 |
Under a Funeral Moon on norjalaisen black metal -yhtyeen Darkthronen kolmas studioalbumi.
Kappalelista

"Natassja in Eternal Sleep" (3:33)
"Summer of the Diabolical Holocaust" (5:18)
"The Dance of Eternal Shadows" (3:44)
"Unholy Black Metal" (3:31)
"To Walk the Infernal Fields" (7:50)
"Under a Funeral Moon" (5:07)
"Inn i De Dype Skogers Favn" (5:25)
"Crossing the Triangle of Flames" (6:13)
Muusikot

Fenriz – rummut, sanoitukset
Nocturno Culto – bassokitara, laulu
Zephyrous – kitara
Aiheesta muualla

Darkthrone - Virallinen sivusto
Anus.com - Tarkempaa tietoa ja arviointia (Arkistoitu – Internet Archive)
Under a Funeral Moon Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Under a Funeral Moon Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Utrio

Utrio tarkoittaa seuraavia:
Kaari Utrio (s. 1942), suomalainen kirjailija
Meri Utrio (1919–2004), suomalainen toimittaja ja kääntäjä
Untamo Utrio (1905–1980), suomalainen kustannusjohtaja, toimittaja, kirjailija ja pakinoitsija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Valdo Filho

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Valdo Cândido Oliveira Filho
Syntymäaika: 12. tammikuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Siderópolis, Brasilia
Kansalaisuus:  Brasilia
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 173 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1983 1984-1988 1988-1991 1991-1995 1995-1997 1997-1998 1998-1999 2000 2001 2002 2003 2004 | Figueirense Grêmio Benfica Paris Saint-Germain Benfica Nagoya Grampus Eight Cruzeiro Santos Atlético Mineiro Juventude São Caetano Botafogo |  |
Maajoukkue
| 1987–1993 | Brasilia | 45 (4) |
Valdo Filho (s. 12. tammikuuta 1964 Siderópolis) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Valdo debytoi Brasilian maajoukkueessa 1987. Hän kuului Brasilian joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1986 ja 1990. Hän on pelannut 45 maaottelua ja tehnyt niissä 4 maalia.
Urheilusanomat

Urheilusanomat oli suomalainen aikakauslehti, jonka aihepiireihin kuuluivat urheilu, urheilupelaaminen ja veikkaus. Lehden omisti Sanoma Media Finland Oy ja se kuului Ilta-Sanomien IS Mediaperheeseen. Urheilusanomilta ilmestyi vuosittain erilaisia erikoislehtiä.
Kesällä 2017 Sanoma Media Finland osti Urheilulehden A-lehdiltä ja liitti sen Urheilusanomiin. Uuden julkaisun nimeksi tuli Urheilulehti. Urheilusanomien levikki oli ollut noin 35 000 vuonna 2016.
Historia

Lehden ensimmäinen numero ilmestyi nimellä Veikkaaja 12. lokakuuta 1940. Ensimmäinen julkaisija oli SVUL, joka julkaisi sitä vuoden 1945 lopulle, jolloin Oy Tippaustoimisto Ab (myöhemmin Veikkaus Oy) osti sen. Lehdestä alkoi ilmestyä vuonna 1949 lyhyen aikaa myös ruotsinkielinen versio Tipsbladet. Lehden nimi muuttui muotoon Veikkaus-Lotto vuonna 1970, jolloin loton pelaaminen alkoi Suomessa. Vuonna 1988 nimi palautui muotoon Veikkaaja. Ilta-Sanomat osti lehden vuonna 2002, ja 29. huhtikuuta 2003 nimi muuttui muotoon IS Veikkaaja. Lehti muuttui formaatiltaan aikakauslehdeksi 17. helmikuuta 2009, ja samalla nimi palautui muotoon Veikkaaja. Vuonna 2013 lehden nimi muuttui muotoon Urheilusanomat.
Uraanilasi

Vihreää uraanilasia
Uraanilasi on lasia, johon on valmistusvaiheessa seostettu alkuaine uraania, yleensä oksidin diuranaattimuodossa. Uraanin määrä vaihtelee hivenmääristä noin kahteen prosenttiin lasiesineen painosta; tosin joskus 1900-luvun alussa on valmistettu lasiesineitä, joissa uraania on jopa 25 prosenttia. Uraanilasin väri vaihtelee keltaisesta vihreään, riippuen käytettyjen uraanisuolojen määrästä ja hapetusluvusta. Uraanilasi fluoresoi ultraviolettivalossa.
Uraanilasista tehtiin 1800-luvulta aina 1950-luvulle saakka käyttötavaroita, kuten lasikulhoja, maljakoita, lasipikareita tai kakkualustoja. Uraanilasin käyttö loppui lähes kokonaan kylmän sodan aikana, kun uraanin siviilikäyttöä rajoitettiin voimakkaasti. Uraanilasi on lievästi radioaktiivista, ja tämän voi havaita tarpeeksi herkällä geigermittarilla. Tekniikassa uraanilasia on käytetty erilaisten tyhjiöputkien lasi-metalli-rajapinnan materiaalina.
Uraania on käytetty lasin värjäykseen jonkin verran jo esiteollisena aikana, ennen uraanin tunnistamista alkuaineeksi. Vuodelta 79 jaa., peräisin olevan mosaiikki, joka sisältää 1% uraanioksidia, löytyi roomalaisesta villasta Napolista vuonna 1912. Myös uraanin löytäjä Martin Klaproth teki kokeita lasin värjäämisestä uraanilla.
Suomessa Riihimäen Lasi on valmistanut uraanilasia.
Galleria

Fluoresoiva uraanilasista valmistettu pikari
Uraanilasinen tuoppi
Uraanilasista valmistettu kakun aluslautanen
Uraanilasia UV-valossa
Nykyaikana uraanilasista valmistettuja lasihelmiä
Samat lasihelmet UV-valossa
Uraanilasia vakuumikondensaattorin liitinnastojen sinettilasissa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ura oja (Võhandu)

| Ura oja |
| --- | --- |
 Ura oja sen yläjuoksulla
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Viro
Maakunta:  Võrumaa
Kunnat:  Rõugen kunta, Võrun kunta
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Ura ojan valuma-alue
Pinta-ala:  52,5 km²  
Yhtyy:  Vagula järv (Võhandu jõgi)
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Kõvvõrjärv
 :  57.8233°N, 27.2044°E
Laskupaikka:  Vagula järv
 :  57.8225°N, 27.3605°E
Läpivirtausjärvet:  Liinamäe lump, Kuuda järv
Esteet:  monta patoa
Sivu-uomat:  Kubija oja
Taajamat:  Vana-Nursi, Püssä
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  222,9 m  mpy. 
Laskukorkeus:  70 m  mpy. 
Korkeusero:  152,9 m
Pituus:  28,1 km  
Kaltevuus:  5,4 m/km
Muuta
Ura oja tai Üra oja on Virossa Võrumaalla Rõugen- ja Võrun kunnissa virtaava 28 kilometriä pitkä joki, joka laskee Vagula järveen. Koska Võhandu jõgi virtaa järven läpi, voidaan Ura oja tulkita myös Võhandun valuma-alueen sivujoeksi.
Joen kulku

Joki alkaa Kõvvõrjärvestä , joka sijaitsee Tsiamäen kylässä Haanjan kunnassa. Matkaa Haanjan taajamaan on 1,5 kilometriä. Järven ympäristö sijaitsee Haanjan ylängön pohjoisrinteillä, joita joki alkaa laskea alas. Alkuosuus on suoraksi kaivettu suo-oja, jonka varteen laskee etelästä tuleva Kurgjärven laskuoja. Koska maasto on kumpuilevaa, kiertää joki mäet mutkitellen. Ensimmäinen jyrkkä pudotus tulee Pedäjämäen pohjoispuolella. Kuudan kylässä joki virtaa Kuuda järven läpi. Sikamäen jälkeen jokeen yhtyy idästä Kaarataustan kylästä alkava lyhyt oja. Oja alittaa Rõugeen menevän tien, kun se sitten saapuu Püssän kylään. Tsutsussa se alittaa Verijärven kautta kulkevan Rõugeen vievän toisen tien. Joki on pudonnut alkuosuudellaan jo 75 metriä. Joki virtaa niittyjen ja soiden kautta ja sen uomaan on padottu pieniä lampia. Samalla sen kulku kääntyy kohti luodetta. Monet lammista ovat kartoissa nimettömiä, mutta suurin lampi on Liinamäe lump, jossa on suuri saarikin. Kun joki saapuu Nooskan ja Lompkan kylien peltoaukealle, se virtaa melkein kohti itää. Vana-Nursin kylän kohdalla se kuitenkin kääntyy kohti pohjoista ja alittaa Võrusta alkavan Latviaan johtavan maantien. Virvesillapalun metsässä joki kääntyy lähes itään päin ja alkaa meanderoida voimakkaasti. Samalla se kaartaa kohti koillista ja siihen yhtyy Reedo oja. Ura ojan kaartuminen jatkuu ja lopulta joki virtaa luoteeseen päin. Se ohittaa läheltä Kublitsan umpijärven ja Juba järven, jonka laskuoja yhtyy jokeen lännestä. Samaan paikkaan yhtyy kaakosta virtaava Tsiaoja. Pian Valga–Petseri-rautatien alittamisen jälkeen joki laskee Vagula järveen sen kaakkoisrannassa .
Valuma-alue

Joen valuma-alueen pinta-ala on 52,5 neliökilometriä. Sillä on vain muutama merkittävä sivuoja ja sen muut sivuojat ovat lyhyitä. Kurgjärve oja toisaalta lyhyt, mutta se on myös Kurgjärven laskuoja. Järven kautta laskee myös Väikjärv. Valuma-alueella on varsinkin ylängöllä paljon padottuja lampia, joista otetaan talousvettä.
UCI World Tour 2012

UCI World Tour 2012 oli järjestyksessään toinen maantiepyöräilyn UCI World Tour -kilpailusarjan kausi. Kausi oli neljäs, jolloin UCI World Ranking -pisteytysjärjestelmä oli käytössä. Se alkoi Australiassa järjestetystä Tour Down Under -kilpailusta 17. tammikuuta ja päättyi Pekingin ympäriajoon 14. lokakuuta.
Joukkueet

Kaikki 18 UCI ProTour -joukkuetta osallistuivat World Touriin. Kilpailun järjestäjä voi myöntää osallistumisoikeuden myös UCI Professional Continental -tason joukkueille ja kansallisille joukkueille. ProTour-joukkueet, joiden oli osallistuttava kaikkiin 28 kilpailuun olivat:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ag2r-La Mondiale  Astana  BMC Racing Team  Euskaltel-Euskadi  FDJ-BigMat  Garmin-Barracuda |  GreenEDGE  Katjuša  Lampre-ISD  Liquigas-Cannondale  Lotto-Belisol  Team Movistar |  Omega Pharma-Quick Step  Rabobank  RadioShack-Nissan-Trek  Team Saxo Bank  Team Sky  Vacansoleil-DCM |  |  |