stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maitohappokäyminen
Biokemia

Maitohappokäymisessä pyruvaatti pelkistyy ihmisillä ja monilla eläimillä L-laktaattidehydrogenaasilla (LDH) L-maitohapoksi. Tämä on solujen olosuhteissa deprotonoitu anioni, L-laktaatti. Myös pyruvaatti on anionina (toisin kuin alla olevassa reaktiossa). NADH hapettuu reaktiossa NAD+:ksi. Tasapainoreaktio on L-laktaatin ja NAD+:n suuntaan, sillä reaktio on hyvin eksergoninen (energiallisesti suotuisa):
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | + | NADH | + | H+ |  |  | + | NAD+ |
| pyruvaatti |  |  |  |  | LDH | L-maitohappo |  |  |
Mm. joissain bakteereissa päätuotteena saadaan D-laktaatti-enantiomeeriä D-laktaattidehydrogenaasilla.
Pyruvaatti saadaan usein glykolyysistä, jossa 1 glukoosi hajoaa 2:ksi pyruvaatiksi usean reaktion kautta. Ihmisten ja muiden eläinten solujen glykolyysin 6. vaiheessa glyseraldehydi-3-fosfaatti muuntuu 1,3-bisfosfoglyseraatiksi. Samalla 1 NAD+ pelkistyy NADH:ksi. NADH hapettuu ihmisillä ja joillain muilla eliöillä normaalisti mitokondrioiden oksidatiivisessa fosforylaatiossa takaisin NAD+:ksi. Näin ei voi käydä liian vähähappisissa oloissa. Siksi NADH hapettuu NAD+:ksi maitohappokäymisessä. Tämä tapahtuu jotta NAD+ ei lopu, ja solulle energiaa tuottava glykolyysi voi jatkua taas vähintään 6. vaiheeseensa asti. Maitohappokäyminen ei siis tuota energiaa ATP:n muodossa.
Glykolyysissä saadaan 2 ATP:tä per glukoosi. Aerobisessa eli happea kuluttavassa soluhengityksessä saadaan noin 32 ATP:tä per glukoosi. Maitohappokäymisellä toimivan solun ATP:n tuotto on siis noin 16 kertaa tehottomampaa kuin aerobisella soluhengityksellä, sillä glykolyysin ja maitohappokäymisen nettoreaktio on:
Maitohappokäymistä tapahtuu mm. maitohappobakteereissa ja lihassoluissa rasittavassa liikunnassa, jossa lihasten hapen kulutus ylittää niihin hengittämällä saadun hapen määrän. Käymistä tapahtuu myös monissa veden alle joutuneissa kasveissa. Vähähappisuus ei ole edellytys: käymistä tapahtuu myös happirikkaissa olosuhteissa, kuten joissain syöpäsoluissa. Tällöin on kyse voi olla ns. Warburg-ilmiöstä. Reaktio saattaa tapahtua myös jos solu ei pysty aerobiseen soluhengitykseen. Esim. monien eläinten kuten ihmisten punasoluissa ei ole mitokondrioita, joten ne tuottavat verensokerista energiaa maitohappokäymisellä. Mm. lintujen punasoluissa tosin on toiminnalliset mitokondriot.
Homofermentaatiossa kuusihiilisistä sokereista (heksooseista) muodostuu maitohappokäymisellä lähinnä vain L- tai D-maitohappoa. Heterofermentaatiossa heksooseista muodostuu runsaasti muitakin aineita kuten etikkahappoa, mannitolia ja etanolia esim. samanaikaisen etanolikäymisen kautta. Termejä käytetään jakamaan esim. maitohappobakteereita homo- ja heterofermentatiivisiin.
Mm. ihmisillä lihaksissa liikunnassa muodostunut laktaatti poistuu pääosin Corin sykliin: lihasten laktaatti siirtyy vereen ja sieltä maksaan, jossa se muuntuu pääosin glukoosiksi. Tämä palaa verensokeriksi, joka voi muuntua lihaksissa taas laktaatiksi. Sykli toistuu. Laktaatin kertyminen vereen voi aiheuttaa maitohappoasidoosin – tätä ilmenee epätavallisissa tilanteissa, kuten joissain sairauksissa ja myrkytyksissä.
Ruoanvalmistuksessa

Maitohappokäymistä käytetään myös ruoanvalmistuksessa osana hapatus- eli fermentointiprosessia.
Ihmisissä ja monissa muissa eliöissä maitohappokäymistä tarvitaan NAD+:n uudelleen muodostumiseen.
STTK

| STTK ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1993
Toimiala:  Ammattiliittojen keskusjärjestö
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  13 jäsenliiton keskusjärjestö    400 000 jäsentä
Puheenjohtaja:  Antti Palola
Aiheesta muualla
www.sttk.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
STTK ry on suomalainen poliittisesti sitoutumaton useita eri aloja edustavien ammattiliittojen keskusjärjestö. Siihen kuuluu 13 jäsenliittoa, joissa on yhteensä yli 400 000 jäsentä.
Järjestö tekee keskustelunavauksia tuomalla yleiseen keskusteluun työ- ja talouselämän ajatuksia ja uusia ratkaisuehdotuksia. Yksi esimerkki näistä on muun muassa vuonna 2017 esiintuotu ajatus nelipäiväisestä työviikosta.
Historia

Kirjainlyhenne STTK on perua sanoista Suomen Teknisten Toimihenkilöiden Keskusliitto. Aukikirjoitettua nimeä ei enää ole. Nykymuotoinen STTK muodostui vuonna 1993, kun silloiseen STTK:hon liittyi parikymmentä uutta liittoa konkurssin tehneestä Toimihenkilö- ja virkamiesjärjestöjen Keskusliitosta (TVK). Vanha nimi Suomen Teknisten Toimihenkilöjärjestöjen Keskusliitto muutettiin samalla nykymuotoon.
STTK perustettiin Helsingissä 29. lokakuuta 1946. Ensimmäinen STTK:n ja Suomen Työnantajain Keskusliiton välinen yleissopimus solmittiin 27. helmikuuta 1947.
STTK sai kielteistä julkisuutta 1990-luvulla, kun sen johtajat olivat osallistuneet Rapap-nimisen sijoitusyhtiön toimintaan. Yhtiö pelasti ammattiyhdistysjohtajia tappiollisilta sijoituksilta. Tappiot kaatuivat lopulta veronmaksajien niskaan.
STTK:n edunvalvonta oli ennen muun muassa tulopoliittisten sopimusten sekä muiden keskusjärjestöjen välisten sopimusten tekemistä. Nykyään ammattiliitto neuvottelee sopimukset.
Jäsenliitot

| --- | --- |
 Agrologien Liitto (yhteistyöjäsen)  Ammattiliitto Jyty  Ammattiliitto Kelan toimihenkilöt  Ammattiliitto Pro  Kirkon alat  Meijerialan Ammattilaiset MVL  METO - Metsäalan Asiantuntijat :  Rakennusinsinöörit ja -arkkitehdit RIA  Suomen Konepäällystöliitto  Suomen Laivanpäällystöliitto  Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPer  Suomen pelastusalan ammattilaiset SPAL  Tehy  Toimihenkilöliitto Erto
Jäsenliitot > Entiset jäsenjärjestöt

Ammattiliitto Suora (Yhdistyi osaksi Ammattiliitto Pro:ta)
Myynnin ja markkinoinnin ammattilaiset SMKJ (Siirtyi keskusjärjestö Akavaan)
Toimihenkilöunioni TU (Yhdistyi osaksi Ammattiliitto Pro:ta)
Suomen Terveydenhoitajaliitto STHL (Siirtyi keskusjärjestö Akavaan)
Ahtaus- ja Huolinta-alan Tekniset AHT (Yhdistyi osaksi Ammattiliitto Pro:ta)
Mediaunioni MDU, (Yhdistyi osaksi Ammattiliitto Pro:ta)
Liiketalouden liitto LTA
Vakuutusväen Liitto VvL (Yhdistyi osaksi Ammattiliitto Pro:ta)
Kansainväliset yhteydet

STTK on muun muassa Pohjolan ammatillisen yhteisjärjestön PAYn, Euroopan ammatillisen yhteistyöjärjestön ETUCn ja Kansainvälisen ammattiyhdistysliikkeen maailmanjärjestön ITUCn jäsen.
SAK:lla ja STTK:lla on yhteinen EU-edustusto FinUnions, joka toimii suomalaisten palkansaajien edunvalvojana ja järjestöjen edustajana Brysselissä.
Opiskelijat

STTK:n opiskelijatoimintaa hoitaa STTK-Opiskelijat. STTK-Opiskelijoiden jäseniä ovat kaikki STTK:laisiin ammattiliittoihin kuuluvat opiskelijat. Yhdistyksen on perustanut STTK yhdessä jäsenliittojensa kanssa. Sen jäsenenä on yli 55 000 eri koulutusasteilta ja -aloilta. Vuoden 2024 alusta STTK-Opiskelijoiden puheenjohtajana on toiminut Valtteri Mäyrälä.
Puheenjohtajat

W. L. Lumme (1946–1947)
T. O. Parmanne (1947–1975)
Jorma Reini (1975–1990)
Esa Swanljung (1990–2000)
Mikko Mäenpää (2000–2013)
Antti Palola (2013–)
Saamelainen musiikki

Saamelainen musiikki on monimuotoinen yhdistelmä perinteisiä ja moderneja ilmaisumuotoja, jotka heijastavat saamelaisten rikasta kulttuuriperintöä ja sopeutumiskykyä. Perinteiset vokaalimusiikin muodot, kuten joiku, leu'dd ja livđe, ovat säilyneet vuosisatojen ajan ja toimivat edelleen inspiraation lähteinä nykypäivän saamelaismuusikoille.
Musiikki on liittynyt ja liittyy tiiviisti elinympäristön, elämäntavan, elinkeinojen ja uskomusten muovaamaan maailmankuvaan ja kulttuuriin. Lähdetietojen perusteella musiikinharjoitus on ollut pääsääntöisesti vokaalimusiikkia, jossa profaani ja uskomuksiin liittynyt musiikki lienevät vaikuttaneet toisiinsa. Niiden yhteyttä ei tunneta tarkasti, koska 1600-luvulta saakka kolonialistisella käännytystoiminnalla kaikki uskomuksiin liittynyt musiikinharjoitus yritettiin hävittää.
Alatyypit

Eri saamelaisryhmillä on ollut omat tapansa esittää perinteistä saamelaismusiikkia. Joiku eli luohti on pohjoissaamelaisten perinteinen laulutyyli, jossa ilmaistaan tunteita ja kerrotaan tarinoita ilman instrumentaalista säestystä. Joiku voi kuvata ihmisiä, eläimiä, paikkoja tai tapahtumia, ja se esitetään usein yksin. Sekä melodialtaan että esitystavaltaan joiusta eroavaa leu'ddia ovat harjoittaneet kolttasaamelaiset, ja ne ovat usein kertovia ja liittyvät yhteisön historiaan ja tapahtumiin. Inarinsaamelaisten perinteinen laulutyyli on nimeltään livđe. Se muistuttaa joikua, mutta sillä on omat erityispiirteensä melodian ja esitystavan suhteen. Myös kuolansaamelaisilla on ollut oma joikutyyppinsä, luvvjt.
Saamelainen musiikki arkistoissa

Huomattavimpia suomalaisia saamelaismusiikkia sisältäviä arkistokokoelmia ovat Tampereen yliopiston kansanperinteen laitoksen arkisto, Erkki Ala-Könnin kokoelmat Tampereella, Suomen Kielen nauhoitearkiston kokoelmat Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksessa Helsingissä, Turun yliopiston kansanperinteen laitoksen Talvadas-aineisto Turussa ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanrunousarkisto Helsingissä.
Ruotsin merkittävin saamelaismusiikkikokoelma on Uppsalan Landsmåls och Folkminnes -arkistossa, jossa sijaitsevat mm. Karl Tirénin ja Björn Collinderin kokoelmat. Norjassa Tromssan yliopisto on koonnut saamelaismusiikkiaineistoja. Lisäksi sinne on yritetty koota kaikki keskeiset saamelaisten musiikkia koskevat julkaisut. Saamelaismusiikkia on arkistoissa myös Venäjällä. Venäjän tiedeakatemian kansatieteellisen instituutin Pietarin osaston äänitearkistossa on Hippius-Evald -kokoelma vuosilta 1928-37 ja Petroskoin Kielen ja kirjallisuuden instituutissa on Kert-Zaikov -kokoelma 1960-1975. Myös Virossa on saamelaismusiikkikokoelmia, joista mainittakoon Jaan Sarvin ja Igor Bogdanovin leu'dd ja luvvjt -kokoelma Radio Tallinnan hallussa.
Moderni saamelaismusiikki

1960-luvulta lähtien saamelaismusiikki on kehittynyt yhdistämällä perinteisiä elementtejä länsimaisiin musiikkityyleihin, kuten rockiin, poppiin ja jazziin. Tämä fuusio on tuonut saamelaismusiikille kansainvälistä huomiota ja arvostusta. Yksi modernin saamelaismusiikin pioneereista oli Nils-Aslak Valkeapää, joka yhdisti joikua ja länsimaisia soittimia, kuten sähkökitaraa, luoden ainutlaatuisen äänimaailman. Hänen vaikutuksensa on ollut merkittävä saamelaiskulttuurin tunnetuksi tekemisessä. Mari Boine on norjansaamelainen laulaja, joka on yhdistänyt musiikissaan folkia, rockia ja jazzia. Hänen monipuolinen ohjelmistonsa sisältää maailmanmusiikkia, poliittisia lauluja ja lastenlauluja. Angelin tytöt on inarilaisesta Angelin kylästä lähtöisin oleva duo, joka tuli tunnetuksi yhdistämällä joikua pop-rytmeihin. Heidän aktiivisin kautensa sijoittuu vuosiin 1992–2003, mutta he esiintyvät edelleen satunnaisesti. Muita saamelaisartisteja ovat muun muassa Wimme Saari, Ulla Pirttijärvi, Hildá Länsman, saamenkieliset rap-artistit Amoc, Áilu Valle ja Yungmiqu sekä folk metal -yhtye Korpiklaani aiemmalla nimellään Shaman.
Merkitys

Saamelaismusiikki toimii tärkeänä identiteetin ja kulttuuriperinnön ilmentäjänä. Se vahvistaa yhteisön yhteenkuuluvuuden tunnetta ja toimii välineenä perinteiden siirtämisessä sukupolvelta toiselle. Nykyään saamelaismusiikki kattaa laajan kirjon tyylejä, ja uusia vaikutteita saadaan muun muassa saamelaismusiikkiin erikoistuneilla festivaaleilla, kuten Ijahis Idja.
Valkonen

Valkonen voi tarkoittaa seuraavia:
Anne Valkonen (s. 1939), taidehistorioitsija
Arvi Valkonen (1906–1984), rovasti ja pianotaiteilija
Eero Valkonen, rumpali ja kulttuuritutkija
Hannele Tonna (o.s. Valkonen, s. 1978), hiihtosuunnistuksen maailmanmestari
Jari Valkonen (1964–2024), kasvipatologian professori ja akatemiaprofessori
Joonas Valkonen (s. 1993), jääkiekkoilija
Jussi Valkonen (s. 1947), kemian professori
Kaarlo Valkonen, Kas-Pin-taistelulajin tunnetuksi tekijä
Kaija Valkonen (1944–2024), toimittaja, kirjailija
Mariliis Valkonen (s. 1971), virolainen säveltäjä
Markku Valkonen (s. 1947), taidekriitikko, toimittaja, museonjohtaja ja taidehistorioitsija
Martti Valkonen (s. 1940), toimittaja ja kirjailija
Matti Valkonen (s. 1960), kestävyys- ja maastojuoksija
Matti Valkonen (1880–1952), Edistyspuolueen kansanedustaja
Olli Valkonen (1924–2016), taidekriitikko, professori ja museonjohtaja
Paavo Valkonen, hiihtosuunnistusvalmentaja
Pentti Valkonen (1911–1944), Mannerheim-ristin ritari
Rauha Valkonen (s. 1935), näyttelijä
Rauno Valkonen (s. 1941), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Sanna Valkonen (s. 1977), jalkapalloilija
Taina Valkonen (s. 1967), kuvataiteilija, performanssitaiteilija ja skenografi
Tapani Valkonen (s. 1941), sosiologi, professori
Tatu Valkonen oli Ilmo Lassilan (1885–1945) kirjailijanimi
Tero Valkonen, kirjallisuuden kääntäjä
Tuulikki Valkonen, tietokirjailija
Ville Valkonen (s. 1988), kokoomuslainen poliitikko ja Turun apulaispormestari
Valkonen, järvi Muuramen Isolahdella
Valkonen, järvi Muuramen Riskoperällä
Valkonen, järvi Virroilla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Valkonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Muumion kosto

| Muumion kosto> The Mummy |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Terence Fisher
Käsikirjoittaja:  Jimmy Sangster
Tuottaja:  Michael Carreras
Säveltäjä:  Franz Reizenstein
Kuvaaja:  Jack Asher
Pääosat:  Peter Cushing Christopher Lee Yvonne Furneaux
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Hammer Film Productions
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   Elokuussa 1959  25. syyskuuta 1959
Kesto:  88 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  125 000 puntaa
Seuraaja:  Muumion haudan kirous
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Muumion kosto (televisioesityksessä käytetty nimikettä Muumio; engl. The Mummy) on Terence Fisherin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva vuodelta 1959. Elokuvan pääosia esittävät Christopher Lee ja Peter Cushing.
Juoni

Kolme englantilaista arkeologia, Stephen Banning (Felix Aylmer), hänen poikansa John (Peter Cushing) ja Joseph Whemple (Raymond Huntley), avaa tuhansia vuosia sitten kuolleen prinsessa Anankan (Yvonne Furneaux) haudan ja herättää samalla henkiin kostonhimoisen Kharis-muumion (Christopher Lee).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter Cushing  | … |  John Banning   |
|  Christopher Lee  | … |  Muumio Kharis   |
|  Yvonne Furneaux  | … |  Isobel Banning / Prinsessa Ananka   |
|  Eddie Byrne  | … |  Komisario Mulrooney   |
|  Felix Aylmer  | … |  Stephen Banning   |
|  Raymond Huntley  | … |  Joseph Whemple   |
|  George Pastell  | … |  Mehemet Bey   |
|  George Woodbridge  | … |  P. C. Blake   |
|  Harold Goodwin  | … |  Pat   |
|  Denis Shaw  | … |  Mike   |
|  Willoughby Gray  | … |  Tohtori Reilly   |
|  Michael Ripper  | … |  Salametsästäjä   |
Tuotanto

Muumion koston käsikirjoituksen laati Jimmy Sangster. Michael Carreras tuotti elokuvan Hammer Film Productionsille.
Elokuvan kuvaukset alkoivat työnimellä Terror of the Mummy 23. helmikuuta 1959. Elokuva kuvattiin Technicolor-menetelmällä Bray Studiosilla Englannin Berkshiren Oakley Greenin kylässä ja Surreyn Sheppertonissa sijaitsevalla Shepperton Studiosilla 125 000 punnan budjetilla. Kuvaukset päättyivät 16. huhtikuuta 1959.
Muumiosta tuli Christopher Leen kolmas rooli Hammerin hirviönä.
Julkaisu

Muumion kosto julkaistiin Japanissa elokuussa vuonna 1959. Kotimaan ensi-illan elokuva sai Isossa-Britanniassa 25. syyskuuta 1959. Elokuva pääsi myös teatterilevitykseen Ruotsiin 2. marraskuuta 1959, Yhdysvaltoihin 16. joulukuuta 1959, Länsi-Saksaan 31. joulukuuta 1959 ja Meksikoon 21. tammikuuta 1960. Universal Pictures toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa.
Suomessa elokuva ei päässyt teatterilevitykseen elokuvan raaistavuuden takia. 10. marraskuuta vuonna 1960 elokuvalle asetettiin ikäraja "KK" eli kokonaan kielletty. Kieltopäätös kumottiin ja elokuva esitettiin Suomen televisiossa ensimmäisen kerran 23. heinäkuuta vuonna 1986.
Muumion kosto on julkaistu videolle ja DVD:lle vuosina 2001 ja 2004.
Vastaanotto

Muumion kosto oli menestys sekä taloudellisesti että kriittisesti.
Muumion kostolla on Rotten Tomatoes -sivustolla 100 prosentin "tuore"-arvosana, joka perustuu seitsemään arvosteluun.
Aiheesta muualla

Muumion kosto Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Muumion kosto Elonet.
Muumion kosto AllMoviessa. (englanniksi)
Václav Havel

| Václav Havel |
| --- | --- |
 Václav Havel Prahassa 14. marraskuuta 2009.
Tšekin 1. presidentti
 2. helmikuuta 1993 − 2. helmikuuta 2003  
Pääministeri:  Václav Klaus Josef Tošovský Miloš Zeman Vladimír Špidla
Seuraaja:  Václav Klaus
Tšekkoslovakian 10. presidentti
 29. joulukuuta 1989 − 20. heinäkuuta 1992  
Edeltäjä:  Gustáv Husák
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. lokakuuta 1936  Tšekkoslovakia Praha, Tšekkoslovakia
Kuollut: 18. joulukuuta 2011 (75 vuotta)  Vlčice, Tšekki
Ammatti:  näytelmäkirjailija, esseisti
Puoliso:  1. Olga Šplíchalová (aviol. 1964–1996, kuollut) 2. Dagmar Veškrnová  (1997–2011); Havelin kuolemaan asti
Tiedot
Puolue:  Kansalaisfoorumi (1989–1993) Vihreät (2004–2011)
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.vaclavhavel.cz
Václav Havel (5. lokakuuta 1936 Praha, Tšekkoslovakia – 18. joulukuuta 2011 Hrádeček, Tšekki) oli tšekkiläinen kirjailija ja poliitikko. Hän oli Tšekkoslovakian viimeinen ja Tšekin tasavallan ensimmäinen presidentti.
Tausta ja yksityiselämä

Havel syntyi Prahassa. Neuvostoliiton tukeman kommunistien vallankaappauksen jälkeen 1948 Havelin perhe joutui vaikeuksiin, koska vanhempia pidettiin rikkaina kapitalisteina, ja Václavin oli vaikea jatkaa opintojaan peruskoulun jälkeen. Hän opiskeli iltakoulussa ja vähän aikaa Tšekin teknillisessä yliopistossa 1957. Asevelvollisuuden jälkeen (1957–1959) hän työskenteli näyttämöapulaisena Prahassa ja opiskeli draamaa kirjekurssilla. Hänen ensimmäinen esitetty näytelmänsä oli Puutarhakutsut (1963).
Vuonna 1964 hän meni naimisiin Olga Šplíchalován kanssa. Pari oli tavannut 8 vuotta aikaisemmin. Havel jäi leskeksi vuonna 1996 Olgan kuoltua. Vuosi tämän jälkeen Havel meni uusiin naimisiin Dagmar Veškrnován kanssa. Havel ei koskaan saanut omia lapsia.
Poliittinen ura

Prahan kevään jälkeen Havelia kiellettiin osallistumasta teatteriin, ja hänestä tuli poliittisesti aktiivinen. Havel vietti paljon aikaa maalaisasunnossaan Hrádečekissa ja työskenteli 1974 kuukausien ajan paikallisella Trutnovin panimolla, pitkälti saadakseen jotain mielekästä tekemistä. Aktivismi huipentui kommunisminvastaiseen Peruskirja 77 -julistukseen (tšek., slov., saks. Charta 77), joka julkaistiin länsisaksalaisessa lehdessä 243 Tšekkoslovakian kansalaisen allekirjoittamana ja jossa arvosteltiin hallitusta 1975 Helsingin julistuksen hylkäämisestä. Julistuksen allekirjoittajien tueksi perustettiin epäoikeudenmukaisesti syytettyjen puolustusjärjestö (Výbor na obranu nespravedlivě stíhaných–VONS), joka julkisti tuomittujen kohtalot. Julistus kiersi Tšekkoslovakiaa samizdat-muodossa.
Havel sai 17. lokakuuta 1977 syytteen muun muassa järjestelmänvastaisen aineiston toimittamisesta ulkomaille. Hän sai seuraavana päivänä lieväksi tulkitun tuomion. Poliittinen toiminta toi lokakuussa 1979 Havelille viiden vuoden vankeustuomion.
Vuonna 1989 hän oli yksi samettivallankumouksen johtavia hahmoja ja Kansalaisfoorumin perustaja ja puheenjohtaja. 29. joulukuuta 1989 liittokokous valitsi hänet presidentiksi.
Vapaissa vaaleissa 1990 Havel säilytti paikkansa. Hän tuki voimakkaasti tšekkien ja slovakkien liittoa, vaikka jännitystä olikin ilmassa. 3. heinäkuuta 1992 liittoparlamentti ei enää slovakkiedustajien puuttuvan tuen vuoksi valinnut Havelia presidentiksi, vaikka hän oli ainoa ehdokas. Slovakkien julistauduttua itsenäiseksi Havel erosi 20. heinäkuuta presidentin virasta.
Tšekin tasavallan luomisen jälkeen hän oli ehdokkaana 1993 vaaleissa ja valittiin. Sairaudestaan ja kolmesta leikkauksesta huolimatta hänet valittiin uudelleen 1998. Tämän jälkeen hän jätti asemansa virkakauden päätyttyä 2. helmikuuta 2003. Seuraavaksi Tšekin presidentiksi valittiin Václav Klaus, joka oli ollut yksi hänen merkittävimmistä poliittisista vastustajistaan.
Viimeiset vuodet

Vuonna 2011 sai ensi-iltansa ensimmäinen Havelin ohjaama elokuva Lähtö.
Václav Havel kuoli 18. joulukuuta 2011 pitkäaikaiseen sairauteen kesämökillään Vlčicessä Pohjois-Tšekissä. Viikkoa aikaisemmin Havel oli tavannut dalai-laman, joka on tämän hyvä ystävä, ja Havel oli saapunut tapaamiseen pyörätuolissa. Havel oli myös tupakoinut runsaasti merkittävän osan elämästään, ja 1990-luvulla osa hänen keuhkostaan poistettiin syöpäleikkauksen yhteydessä. Myös Havelin vankeusaika vaikutti hänen terveyteensä.
Tšekissä julistettiin suruaika 21.–23. joulukuuta väliseksi ajaksi. Valtiolliset hautajaiset järjestettiin Pyhän Vituksen katedraalissa 23. jouluuta. Samana päivänä järjestettiin myös Havelin muistokonsertti. Konsertin kohokohdista julkaistiin myöhemmin DVD.
Myös Slovakia julisti joulukuun 23. päivän suruajaksi koko maahan Havelin muistoksi.
Kunnianosoituksia > Tšekkiläiset

Valkoisen leijonan ritarikunnan 1. luokka (1993, suurmestari)
Tomáš Garrigue Masarykin ritari­kunnan 1. luokka (1993, suurmestari)
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Tieteen ja taiteen ansiomerkin 1. luokka (Itävalta, 2005)
Marianmaan ristin ritarikunnan 1. luokka (Viro, 1996)
Etelän Ristin ritarikunta ketjulla (Brasilia, 1990)
Rio Brancon ritarikunnan suurristi (Brasilia, 1996)
Vapauden ritarikunta ketjulla (Portugali, 1990)
Vapauttaja kenraali San Martínin ritarikunta ketjulla (Argentiina, 1996)
Isabella Katolilaisen ritarikunta ketjulla (Espanja)
Italian tasavallan ansioritarikunta ketjulla (Italia, 2002)
Presidential Medal of Freedom (USA, 2003)
Loistavan tähden ritarikunnan suurristi (Taiwan, 2004)
Valkoisen Kotkan ritarikunnan ritari (Puola, 1993)
Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunnan 1. luokka (Ukraina, 2006)
Bathin ritarikunnan suurristi (Iso-Britannia)
Pyhän Yrjön voiton ritarikunnan ritari (Georgia, 2011)
Kunnialegioonan suurristi (Ranska)
Taiteen ja kirjallisuuden ritarikunnan komentaja (Ranska, 2001)
Vytautas Suuren ritarikunnan suurristi (Liettua, 1999)
Philadelphian vapauden mitali (USA, 1994)
Valkoisen kaksoisristin ritarikunnan 1. luokka (Slovakia, 2003)
Kanadan ritarikunnan kunniaseuralainen (Kanada, 2004)
Kunnianosoituksia > Muuta

Havelilla on kunniatohtorin arvo myös useassa yliopistossa.
Galleria

Havelin hauta
Václav Havel samettivallankumouksen muistomerkillä vuonna 2010.
Kirjallisuutta

Havel, Václav: Euroopan toivo. Esseitä ja puheita 1978–2002. Suom. Minna Suikka. Tampere: niin & näin, 2020. ISBN: 978-952-7189-65-8.
Zantovsky, Michael: Václav Havelin elämä.  ((Havel: A Life, 2014.) Suomentanut Markku Päkkilä)  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-39711-4