stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Digitaalinen valokuva
Digitaalinen valokuva mediafuusiossa

Digitaalisuus on laajentanut valokuvan käyttöä monella tavalla. Digitaaliset minilaboratoriot hyödyntävät yhtä lailla filmiä kuin digitaalista kuvatiedostoa originaalinaan. Tämä on yksinkertaistanut valokuvausprosessia. Samalla prosessilla voidaan valmistaa aidolle valokuvapaperille vedostetut kuvat niin värinegatiiveista, mustavakoisista negatiiveista, dioista kuin digitaalisista tiedostoista. Samalla voidaan helposti valmistaa yksilölliset postikortit, kalenterit ja valokuva-albumit. Valokuvia voidaan helposti tilata verkon kautta tai kuvakioskeista.
Valokuvalle on tullut uusia digitaalisia sovellutuksia. Internetistä on tullut valokuvan suurin jakelukanava. Valokuvaa pystytään hyödyntämään entistä tehokkaammin niin perhekuvissa kuin tarkkailukameroissa kasvojentunnistuksen ansiosta. Digitaalinen kamera tekee kuvausvaiheessa korjauksia kuvaan muun muassa tarkentaen kasvoihin ja poistaen epäterävyyttä. Valokuvan muokkaus oli ennen vaikeaa ja vain kehittyneiden harrastelijoiden tai ammattilaisten puuhaa. Nyt helpot kuvankäsittelyohjelmat ovat tehneet siitä monelle perhekuvaajalle osan valokuvausta. Valokuvalla voidaan jopa huijata tulevia sukupolvia.
Aiheesta muualla

I Was There. Just Ask Photoshop
CAMERA PIXELA (Arkistoitu – Internet Archive) Tutkimus valokuvauksen digitalisoitumisesta suomalaisten ammattivalokuvaajien kokemusten kautta. Pekka Makkosen väitöskirja, 2010.
Eduardo Iturralde González

| Eduardo Iturralde González> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Eduardo Iturralde González
Syntynyt: 20. helmikuuta 1967 (ikä 57) Arrankudiaga, Espanja
| Urheilijan ura> Tuomariura |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaudet | Sarja | Ott    | Ott    |
| 1995–2012 1998–2012 | Primera División FIFA |  |  |

Eduardo Iturralde González (s. 20. helmikuuta 1967 Arrankudiaga, Biskaja, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloerotuomari.
Iturralde Gonzálezista tuli vuonna 1998 kansainvälinen erotuomari. Ensimmäisen ottelunsa Espanjan Primera Divisiónissa hän tuomitsi 3. syyskuuta 1995. Myöhemmin urallaan hän tuominnut muun muassa Real Madridin ja Barcelonan välisiä kohtaamisia sekä Espanjan cupin loppuottelun.
Kauden 2001–2002 päätteeksi urheilulehti Marca valitsi hänet Primera Divisiónin parhaaksi erotuomariksi (Guruceta).
Eduardo Joaquim Mulémbwè

Eduardo Joaquim Mulémbwè on mosambikilainen FRELIMOn poliitikko. Hän toimi 1995–2010 Mosambikin parlamentin puhemiehenä. ja on lisäksi Afrikan parlamentin jäsen.
DIKW-pyramidi

DIKW-pyramidi: Pyramidin jokainen askel ylöspäin luo arvoa, joka perustuu lähtötietoihin, ja sitä voidaan käyttää vastaamaan korkean tason kysymyksiin.
DIKW-pyramidi on datatieteessä käytetty malli, joka kuvaa aineiston, informaation, tiedon ja viisauden rakenteellista suhdetta. DIK-pyramidissa aineisto edeltää informaatiota, joka edeltää tietoa, joka edeltää viisautta. Kukin vaihe vastaa eri kysymyksiin alkuperäisestä datasta ja tuo sille lisäarvoa.
Pyramidin askeleet

DIKW-pyramidi esittää tiedon hierarkian, joka alkaa datasta ja kulkee informaation, tiedon sekä lopulta viisauden kautta. Jokainen pyramidiin sisältyvä elementti rakentuu edellisten varaan, luoden tiukasti määritellyn rakennuspalikan järjestelmän.
Pyramidin askeleet > Aineisto

Alimmalla tasolla on aineisto, joka on raa'assa muodossaan kerättyjä tosiasioita, kuten numeroita tai merkkejä. Tämä aineisto muuttuu informaatioksi, kun sille lisätään merkitystä ja asiayhteyttä, esimerkiksi muuttamalla numerosarja päivämääräksi.
Pyramidin askeleet > Tieto

Seuraava askel pyramidissa on tieto, joka saavutetaan "puhdistamalla" data virheistä ja käsittelemällä sitä edelleen mittaamista, visualisointia ja analysointia varten. Tämä prosessi sisältää erilaisia toimenpiteitä, kuten aineiston aggregoinnin ja validoinnin, joiden avulla voidaan paljastaa datapisteiden väliset suhteet ja saada arvokasta tietoa.
Tiedonhallinta on prosessi, jossa tieto muuttuu merkitykselliseksi tavoitteidemme kannalta, pohtien, miten yksittäiset tiedon palaset liittyvät toisiinsa ja miten niitä voidaan soveltaa tavoitteidemme saavuttamiseksi.
Pyramidin askeleet > Viisaus

Syvällinen ymmärrys ja soveltaminen johtavat viisauteen, joka on pyramidin huippu. Viisaus saavutetaan vastaamalla kysymyksiin "miksi" ja "mikä on parasta", ja se kuvastaa tietoa, jota sovelletaan toimintaan.
Corona Borealis (albumi)

| Corona Borealis Cadacross |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Steel Track -studiolla vuonna 2002
 Julkaistu: 2002
 Tuottaja(t): Georg Laakso
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 47.17
 Levy-yhtiö: Low Frequency Records
Cadacrossin muut julkaisut
| So Pale Is the Light 2001 | Corona Borealis 2002 |   |
Corona Borealis on Cadacross-yhtyeen toinen studioalbumi.
Kappaleet

The Northern Crown – 2.14
Among the Stars – 4.16
Kings of Grim – 4.47
Morning Star – 4.12
Learn the Dark – 4.52
Flaming Ember – 4.29
Bring Out Your Dead – 3.35
Forest Remains Victor – 5.43
Wreath of Seven Stars – 4.42
Turmion taival – 8.17
Wreath of Seven Stars – 4.45 (puhtaalla laululla)
Kaikki sävellykset: G. Laakso, paitsi "The Northern Crown": G. Laakso & A. Ventola
Kaikki sanoitukset: S. Aarnio, paitsi "Turmion Taival": G. Laakso
Kokoonpano

Sami Aarnio – laulu
Georg Laakso  – kitara
Jukka-Pekka Miettinen – basso
Tino Ahola – kitara
Antti Ventola  – kosketinsoittimet
Kimmo Miettinen  – rummut
Nina Laakso – taustalaulu
Kokoonpano > Vierailijat

Riku Ylitalo – harmonikka
Jari Mäenpää – kitara
Jukka Salo – laulu
Aiheesta muualla

Corona Borealis (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Corona Borealis (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Dust and Dreams

| Dust and Dreams Camel |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1991
 Tuottaja(t): Andrew Latimer
 Tyylilaji: progressiivinen rock sinfoninen rock
 Kesto: 47.57
 Levy-yhtiö: Camel Productions
Listasijoitukset
  39. (7. maaliskuuta 1992)
Camelin muut julkaisut
| Pressure Points 1984 | Dust and Dreams 1991 | On the Road 1972 1992 |
Dust and Dreams on brittiläisen Camel-yhtyeen vuonna 1991 julkaistu studioalbumi. Se sai inspiraationsa John Steinbeckin romaanista Vihan hedelmät.
Kappaleet

Dust Bowl – 1.54
Go West – 3.42
Dusted Out – 1.35
Mother Road – 4.15
Needles – 2.34
Rose of Sharon – 4.48
Milk n' Honey – 3.30
End of the Line – 6.52
Storm Clouds – 2.06
Cotton Camp – 2.55
Broken Banks – 0.34
Sheet Rain – 2.14
Whispers – 0.52
Little Rivers and Little Rose – 1.56
Hopeless Anger – 4.57
Whispers in the Rain – 2.54
Kokoonpano

Colin Bass – basso
Christopher Bock – rummut
Paul Burgess – rummut
John Burton – käyrätorvi
Don Harriss – kosketinsoittimet
Andrew Latimer – huilu, kitara, kosketinsoittimiet, laulu, tuottaja, äänittäjä
Mae McKenna – laulu
David Paton – laulu
Ton Scherpenzeel – kosketinsoittimet
Eduard Grisebach

| Eduard Grisebach |
| --- | --- |
 Max Liebermann, runoilija Eduard Grisebachin muotokuva.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eduard Rudolf Grisebach
Syntynyt: 1845
Kuollut: 1906
Ammatti:  kirjailija, diplomaatti
Vanhemmat:  August Grisebach
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Pääteokset:  Der neue Tannhäuser, Tannhäuser in Rom
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eduard Rudolf Grisebach (1845–1906) oli saksalainen kirjailija. Hän valmistui ensin lakitieteen tohtoriksi, mutta suuntautui 1872 diplomaattiselle uralle ja palveli konsulinvirastoissa Smyrnassa, Jassyssa, Bukarestissa, Pietarissa, Milanossa ja Port-au-Princessa.
Hänen teoksistaan mainittavia ovat runokokoelmat Der neue Tannhäuser (1869), jossa ylistetään aistillista rakkautta, ja Tannhäuser in Rom (1875). Uudemman kirjallisuuden alalla tekemiään tutkimuksia Grisebach julkaisi teoksissa Die deutsche Literatur seit 1770 (1876), Das Goethesche Zeitalter (1891), Schopenhauer. Neue Beiträge zur Geschichte seines Lebens (1905). Teos Die treulose Witwe (1877) on kiinnostava lisä vertailevaan kirjallisuushistoriaan. Grisebach oli lisäksi bibliofiili.
Grisebachin isä oli kasvitieteilijä August Grisebach.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eduard Grisebach Wikimedia Commonsissa
Dwight Tiendalli

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Dwight Marciano Tiendalli
Syntymäaika: 21. lokakuuta 1985 (ikä 38) 
Syntymäpaikka: Paramaribo, Suriname
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: Swansea City
Pelinumero: 21
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| –2004 2004–2006 2006–2009 2008 2009–2012 2012– | Ajax Utrecht Feyenoord → Sparta Rotterdam (laina) Twente Swansea City |  ? (?) 41 (3) 35 (0) 13 (0) 71 (1) 0 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. marraskuuta 2012.
Dwight Marciano Tiendalli (s. 21. lokakuuta 1985) on surinamelais-hollantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Swansea Cityä. Hänen pelipaikkansa on puolustaja.
Tiendalli aloitti uransa amsterdamilaisessa AFC Ajaxissa. Hän siirtyi vuonna 2004 FC Utrechtiin. Utrechtissa hän pelasi 41 ottelua, joissa kolme tehtyä maalia. Kesällä 2006 hän siirtyi Feyenoordiin. Hän joutui kuitenkin jättämään koko kauden väliin loukkaantumisen takia. 25. joulukuuta 2008 hänet lähetettiin hakemaan pelikuntoa lainasopimuksella Sparta Rotterdamiin.
Kaudet 2009–2012 Tiendalli edusti FC Twenteä ja kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan Swansea Cityyn.
Vuonna 2006 hänet valittiin edustamaan Hollantia alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuihin Portugaliin. Hollanti voitti mestaruuden ja Tiendalli valittiin turnauksen tähdistöön.
Dino Grandi

Dino Grandi vuonna 1932.
Dino Grandi (4. kesäkuuta 1895 Mordano – 21. toukokuuta 1988 Bologna) oli italialainen kreivi ja fasistinen poliitikko, joka toimi fasistien vallan aikana useissa korkeissa asemissa, kuten Italian ulkoministerinä vuosina 1929–1932. Hänellä oli ratkaiseva rooli diktaattori Benito Mussolinin syrjäyttämisessä vuonna 1943.
Grandi oli koulutukseltaan lakimies. Palveltuaan ensimmäisessä maailmansodassa hän liittyi mustapaitoihin, fasistien puolisotilaallisiin iskujoukkoihin. Kansallisen fasistipuolueen perustavassa kokouksessa marraskuussa 1921 hän asettui ehdolle puolueen johtoon, mutta hävisi Mussolinille. Grandi oli ensimmäisten Italian edustajainhuoneeseen valittujen 35 fasistin joukossa. Hän osallistui myös marraskuun 1922 kuuluisaan ”Rooman marssiin”, jonka seurauksena Mussolini nousi Italian johtoon.
Grandi nimitettiin vuonna 1924 apulaissisäministeriksi. Hän toimi Italian ulkoministerinä vuosina 1929–1932 ja suurlähettiläänä Lontoossa vuosina 1932–1939. Lähettiläskauden jälkeen hänet nimitettiin oikeusministeriksi sekä parlamentin alahuoneena toimineen fasistien ja korporaatioiden kamarin puhemieheksi. Grandi vastusti Italian osallistumista toiseen maailmansotaan natsi-Saksan liittolaisena. Hänet syrjäytettiin hallituksesta helmikuussa 1943. Fasistien suuren neuvoston kokouksessa 24.–25. heinäkuuta 1943 välisenä yönä Grandi hyökkäsi Mussolinia vastaan ja sai aikaiseksi epäluottamuslauseen Mussolinille. Tämän seurauksena kuningas Viktor Emanuel III erotti ja pidätti Mussolinin seuraavana päivänä, mikä mahdollisti Italialle puolen vaihtamisen sodassa.
Grandi pakeni pian näiden tapahtumien jälkeen Espanjaan ja sieltä edelleen Lissaboniin. Veronassa toiminut Italian sosiaalisen tasavallan alainen tuomioistuin tuomitsi hänet vuonna 1944 poissaolevana kuolemaan. Hän asui sodan jälkeen Argentiinassa ja Brasiliassa, kunnes palasi Italiaan 1960-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dino Grandi Wikimedia Commonsissa
Dino Saluzzi

| Dino Saluzzi |
| --- | --- |
 Dino Saluzzi vuonna 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Timoteo Saluzzi
Syntynyt: 20. toukokuuta 1935 (ikä 89) Campo Santo, Argentiina
Ammatti:  säveltäjä, muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1949–
Tyylilajit:  tango, jazz
Soittimet:  bandoneón
Yhtyeet:  Orquestra Estable at Radio el Mundo,Cuarteto Dino Saluzzi,Música Creativa, Dino Saluzzi Group
Levy-yhtiöt:  ECM
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Timoteo ”Dino” Saluzzi (s. 20. toukokuuta 1935 Campo Santo, Argentiina) on argentiinalainen säveltäjä ja bandoneónisti. Saluzzi on muokannut tangosta oman postmodernin tyylinsä, jossa on vaikutteita bebopista. Fanfare-lehden mukaan Saluzzi on ”todennäköisesti suurin elossa olevia bandoneónin mestari”.
Buenos Airesissa kasvaneen Dino Saluzzin isä Cayetano Saluzzi oli multi-instrumentalisti, säveltäjä ja Argentiinan ensimmäisen radiokanavan orkesterin Orquestra Estable at Radio el Mundon jäsen. 14-vuotiaana Dino Saluzzi johti omia yhtyeitä. Hän työskenteli opiskelun ohessa muusikkona, ja hänkin oli Orquesta Estable at Radio El Mundon jäsen. Saluzzi tapasi Buenos Airesissa Astor Piazollan.
Saluzzi luopui työpaikastaan radio-orkesterissa vuonna 1956 ja keskittyi säveltämiseen. 1970-luvulla hän työskenteli muun muassa Gato Barbierin, Mariano Moresin ja Enrique Mario Francinin kanssa, kunnes perusti 1979 Cuarteto Dino Saluzzin, joka esiintyi myös Euroopassa ja oli yksi kokeellisen Música Creativa -kamariorkesterin perustajista.
1980-luvulta alkaen Saluzzi on työskennellyt monien eurooppalaisten ja yhdysvaltalaisten jazzmuusikoiden, muun muassa Al Di Meolan ja saksalainen Rosamunde-Quartettin, kanssa.
Diskografia (valikoima)

Kultrum, 1985
Once Upon a Time – Far Away in the South, 1985
Volver, 1986
Andina, 1988
Argentina, 1990
Mojotoro, 1991
Rios, 1995
Cite de la Musique, 1997
Senderos, 2005
Juan Condori, 2006
Ojos Negros, 2007
Dino Risi

Dino Risi vuonna 1993
Dino Risi (23. joulukuuta 1916 Milano – 7. kesäkuuta 2008 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Milanossa syntynyt Risi oli yksi commedia all'italianan suurista nimistä. Alberto Lattuada kelpuutti Risin avustajakseen jo vuonna 1940, mutta haaveet pitkäaikaisemmasta urasta ohjaajana alkoivat nousta vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Muutamia Risin keskeisistä elokuvista ovat Vaarallinen leski (Pane, amore e..., 1955), Rahattomia rakastuneita (Poveri ma belli, 1956), Vaikea elämä (Una vita difficile, 1961), Playboy (Il sorpasso, 1962) ja I mostri (1963). Vuonna 1974 hän ohjasi elokuvan Naisen tuoksu (Profumo di donna), jonka pohjalta Martin Brest ohjasi vuonna 1992 samannimisen amerikkalaisversion.
Risille myönnettiin vuonna 2002 Venetsian elokuvajuhlilla Kultainen leijona hänen koko tuotannostaan. Menestynyt elokuvaohjaaja julkaisi vuonna 2004 omaelämäkertansa I miei mostri. Hän oli naimisissa sveitsiläisen Claudian kanssa, ja myös hänen poikansa Marco Risi on toiminut ohjaajana. Risi oli kuollessaan 91-vuotias.
Kirjallisuutta

von Bagh, Peter: ”Italialaisen komedian ruhtinas”, Filmihullu 4/1993.
Dr Pepper

| Dr Pepper |
| --- | --- |

 Dr Pepper -juomaa 0,5 litran muovipullossa
Tyyppi:  Virvoitusjuoma
Valmistaja:  Dr Pepper Snapple Group The Coca-Cola Company (Eurooppa)
Alkuperä:  Yhdysvallat
Valmistus aloitettu:  1885
Muunnelmat:  Pibb Xtra Dr. Wells Dr Thunder
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dr Pepper on Dr Pepper Snapple Groupin ”23 eri maun" virvoitusjuoma. Se on Yhdysvaltain toiseksi suosituin virvoitusjuoma. Juomasta on olemassa myös versiot Cherry Vanilla Dr Pepper,  Dr Pepper Cherry, Dr Pepper Dark Berry ja Dr pepper & Cream soda sekä sokerittomat Dr Pepper Zero ja Diet Cherry Vanilla Dr Pepper. Euroopassa juomaa myy The Coca-Cola Company. Dr Pepper sisältää kofeiinia.
Juoman nimi oli alun perin Dr. Pepper. Piste Dr:n perästä poistettiin 1950-luvulla.
Historia

Alun perin Dr Pepperiä valmisti Morrisonin Old Corner Drug Store Waco. Dr Pepperin maku toi tuotteelle suuren suosion, kun se tuotiin markkinoille vuonna 1885.[lähde? ] Makua ei ole muutettu yli vuosisadan aikana, ja juoma on edelleen yksi Yhdysvaltain suosituimmista.
Historia > Nimi

Dr Pepperin nimestä liikkuu monenlaisia teorioita. Erään teorian mukaan nimessä oleva ”pep” viittaa pepsiiniin. Toiset puolestaan uskovat, että juoma nimettiin erään todellisen Dr. Pepperin mukaan. Todennäköisin epäilty on tohtori Charles T. Pepper, jonka myös Dr Pepperin edellinen valmistaja Dr Pepper/7 Up, Inc. on kertonut olleen juoman nimen inspiraatio. Tiedon totuudenmukaisuudesta ei ole tietoa. Toinen todennäköinen epäilty on Dr. Pepper Christiansburgista, Virginiasta.
Dr Pepper Suomessa

Dr Pepperiä myydään Suomessa muovipulloissa ja myös tölkeissä import-tuotteina tietyissä kaupoissa. Amerikassa sitä myydään tölkeissä ja lasipulloissa. Suomessa juomaa valmistaa lisenssillä Oy Sinebrychoff Ab.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dr Pepper Wikimedia Commonsissa
Dr Pepperin virallinen kotisivu (englanniksi)
Dr Pepper Sinebrychoffin sivulla
Corona baari & biljardi

Corona Baarin logo
Corona Baari
Corona baari & biljardi oli Helsingissä sijaitseva baari. Sen perustivat Aki ja Mika Kaurismäki, Erkki Lahti ja Kari Pulkkinen toukokuussa 1992 Baari suljettiin vuonna 2019 .
Idea sai alkunsa Boheemielämän (1992) kuvauksissa Ranskan Ivryssä. Aki Kaurismäki istui catering-auton takaosassa nahkaisessa nojatuolissaan ja ilmoitti Pulkkiselle: ”Kari, perustetaan baari Helsinkiin!” Samaan aikaan toisaalla Mika Kaurismäki käveli Eerikinkadulla tyhjän liikehuoneiston ohi: ”Ikkunat oli peitetty ja siinä luki ’loppuunmyynti’. Sanoin tyttöystävälle, että tuohon tulee baari!”
Perustajat halusivat luoda paikasta sellaisen, jossa itsekin viihtyisivät – vastakohdan Suomen sen aikaiselle ahdistavalle, sumean humalahakuiselle ravintolakulttuurille. Ensimmäisenä suunnitelmana oli vaatimaton 10–20-paikkainen aulabaari alakerrassa sijaitsevan (Kaurismäkien vuonna 1987 perustaman) Andorra-elokuvateatterin portaikon yläpäähän. Suunnitelma laajeni, kun naapurin Väripirtti-niminen maali- ja tapettikauppa lopetti toimintansa ja katutason viereinen liiketila vapautui biljardisaliksi.
Paikan nimi perustuis nostalgiaan: ”Corona Baarit olivat oman aikansa (60–70-luvun) tunnetuin kahvilaketju ainakin Kehä kolmosen ulkopuolella. Niissä oli aina mainiot jukeboksit, joista saattoi kuunnella vaikkapa Creamia tai Renegadesia.” (Aki Kaurismäki)
Yksi Coronan ominaispiirteistä oli portsarin puuttuminen Baariin ja sitä seuranneeseen ravintolakulttuurin aukenemiseen vaikutti myös Alkon lupapolitiikan vapautuminen.kenen mukaan? Biljardipuoli oli valtakunnan ensimmäinen pelisali, jossa sai anniskella.[lähde? ] Rakennusmestarien talossa, Eerikinkatu 11:ssä sijainneen baarin vakituisen asiakaskunnan hankintaa edisti sen sijainti Suomen elokuva-arkiston Orion-teatterin ja Tavastia-klubin läheisyys.
Coronan pöydissä ideoitiin vuosien varrella näyttelijä Matti Pellonpään ja laulaja Rauli Badding Somerjoen valokuvamuotokuvien, Zombie ja Kummitusjuna -elokuvan (1991) julisteen ja Rosa Liksomin seinämaalauksen välittömässä läheisyydessä elokuvia, levyjä, kirjoja, taidenäyttelyitä, performansseja, seminaareja, näytelmiä ja erikokoisia, enemmän tai yleensä vähemmän onnistuneita kulttuurivallankumouksia.
Dubrovnik Lounge & Lobby ja elokuvateatteri Kino

Coronan takaosassa paksut syvänpunaiset Twin Peaks -verhot peittävät raollaan olevaa verkko-ovea. Sen takaa aukenee portaikko alakertaan, jossa ovat pitäneet vuonna 2004 tapahtuneesta uudistuksesta alkaen majaansa entisen Andorran toiseen saliin rakennettu 200-paikkainen Dubrovnik Lounge & Lobby ja 183-paikkainen elokuvateatteri Kino.
Andorran kaksi alkuperäistä salia menestyivät 80-luvulla – ohjelmistoon kuului esimerkiksi Suomessa ennen näkemätöntä Jim Jarmuschin ja Pedro Almodóvarin tuotantoa – mutta muutamien vuosien tauon aikana kaupungista katosi Peter von Baghin mukaan niin sanottu art house -yleisö ja ”2000-luvun taitteen erikoisuus olikin siinä, että kaupungin suosituimman baarin alla oli kaupungin epäsuosituin elokuvateatteri”.
Dubrovnikin ja Kinon aikakaudella toiminta on elpynyt runsaslukuisten konsertti- ja festivaalitapahtumien ja satunnaisempien elokuvatapahtumien voimasta. Etenkin jazz-klubimainen Dubrovnik, jonka takaseinällä on Jimi Hendrixin muotokuva, on ottanut merkittävän paikkansa helsinkiläisessä kulttuurielämässä.[lähde? ] Seinille kiinnitetyt nuotit ovat peräisin Anssi Tikanmäen Arvottomiin (1982) säveltämän ”Grand Finalen” alkutahdeista.
Muutto

Kaikki yllä mainitut paikat suljettiin kesäkuussa 2019 talon putkiremontin vuoksi. Samalla ilmoitettiin, että paikat tulevat jatkamaan toimintaansa Vallilassa Konepajalla.
Aiheesta muualla

Coronan verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive).
Dubrovnikin logo, malli elokuvasta Kauas pilvet karkaavat
Dubrovnik Lounge & Lobby
Kafe Moskovan logo
Dušan Lajović

| Dušan Lajović |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1990 (ikä 34)
Kansalaisuus:   Serbia
Tennispelaaja
Pituus:  183 cm
Paino:  83 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2007-
Palkintorahat:  9 653 336 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  23. (29.4.2019)
Turnausvoittoja:  0
Voitot/tappiot:  203–258
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2014, 2016, 2017)
Ranskan avoimet:  4. kierros (2014)
Wimbledon:  2. kierros (2014, 2017)
Yhdysvaltain avoimet:  3. kierros (2018)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  82  (21. syyskuuta 2020)
Voitot/tappiot:  45–88
Aiheesta muualla
dusan-lajovic.com
ITF
ATP
Dušan Lajović (s. 30. kesäkuuta 1990 Belgrad) on serbialainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä ATP-listan sijalla 23 huhtikuussa 2019.
Lajović edusti Serbiaa ensimmäisen kerran Davis Cupissa vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Dušan Lajović ATP:n sivuilla (englanniksi)
Dušan Lajović ITF:n sivuilla (englanniksi)
Dino Meneghin

| Dino Meneghin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Dino Meneghin
Syntynyt: 18. tammikuuta 1950 (ikä 74) Alano di Piave, Italia
Kansalaisuus:   Italia
Koripalloilija
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  206 cm
NBA-varaus:  182. varaus 1970 (Atlanta Hawks)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1966–1981 1981–1990 1990–1993 1993–1994:   Pallacanestro Varese  Olimpia Milano  Pallacanestro Trieste  Olimpia Milano
Maajoukkueet
1969–1983:   Italia
Ottelut (pisteet):  271 (2 947)
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Moskova 1980 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ranska 1983 |  |  |
|  Pronssia | Länsi-Saksa 1971 |  |  |
|  Pronssia | Jugoslavia 1975 |  |  |
Dino Meneghin (s. 18. tammikuuta 1950 Alano di Piave) on italialainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.
Meneghin voitti seitsemän Euroliigan mestaruutta uransa aikana ja pelasi 13 kertaa Euroliigan finaalissa. Lisäksi hän voitti kaksi Saporta Cupia, yhden Korać Cupin, kaksitoista Italian mestaruutta sekä kuusi Italian cupia. Vuoden 1970 NBA:n varaustilaisuudessa Atlanta Hawks varasi Meneghinin yhdennellätoista kierroksella.
Vuonna 2009 Meneghin valittiin Italian koripalloliiton presidentiksi.
Aiheesta muualla

Lega Basket Serie A (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
FIBA Hall of Fame (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Italian joukkue – Kesäolympialaiset 1980
4 Sacchetti |
5 Brunamonti |
6 Sylvester |
7 Gilardi |
8 Della Fiori |
9 Solfrini |
10 Bonamico |
11 Meneghin |
12 Villalta |
13 Vecchiato |
14 Marzorati |
15 Generali |
Valmentaja Gamba
Italian joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1983
4 Caglieris |
5 Tonut |
6 Bonamico |
7 Gilardi |
8 Costa |
9 Brunamonti |
10 Villalta |
11 Meneghin |
12 Riva |
13 Vecchiato |
14 Marzorati |
15 Sacchetti |
Valmentaja Gamba