stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Intianhanhikki
Ulkonäkö ja koko > Kasvutapa ja lehdet

Intianhanhikki on monivuotinen ruohokasvi, joka saavuttaa tavallisesti 10–30 senttimetrin korkeuden. Laji muodostaa karvaisia, rönsymäisiä varsia, joiden pituus voi olla jopa 60–80 senttimetriä. Kasvi leviää näillä suikertavilla varsilla, sillä varret juurtuvat maahan silmujen kohdilta ja muodostavat uuden lehtiruusukkeen, joka myöhemmin irtoaa uudeksi yksilöksi.
Lehtivarteen ja lehtilapaan jakautuneet kolmiosaiset lehdet ovat tavallisesti järjestäytyneet vuorottain varren molemmille puolille; maahan juurtuneissa kohdissa ne ovat ruusukkeina. Karvainen, alapuolelta karkeasuoninen lehtilapa on 4–7,5 senttimetriä pitkä. Noin 2,5–6,5 senttimetrin pituisissa lehdyköissä on lyhyt, 1–3 millimetrin mittainen varsi; lehdykät ovat kummaltakin puolelta enemmän tai vähemmän karvaisia, karkeasti hammas- tai sahalaitaisia. Lehden pohja on terävä tai tylppä. Lehdykät ovat munanmuotisia tai soikeita, pyöreähköjä tai teräviä. Ruusukelehtien korvakkeet ovat noin kymmenen millimetriä pitkiä, puolet tästä yhteenkasvaneina lehtilavan kanssa, vapaan osan ollessa kapeasti kolmion muotoinen. Suikertavissa versoissa korvakkeet ovat hammasmaisia.
Ulkonäkö ja koko > Kukat ja hedelmät

Keltaiset kukat ilmestyvät ensin kevään puolivälissä ja sen jälkeen satunnaisesti koko kasvukauden ajan. Ne sijaitsevat yksittäin lehtivarsien tyvillä 2–8 senttimetriä pitkien, karvaisten varsien päissä ulottumatta lehtiin asti. Kaksineuvoiset kukat ovat halkaisijaltaan 15–25 millimetriä, säteittäissymmetrisiä ja viisiteräisiä kaksinkertaisella kehällä. Viisi hieman karvaista, 3–5-hampaista ulompaa verholehteä ovat kukan avautuessa pituudeltaan 3–5 millimetriä, hedelmän kypsyttyä 10 millimetriä. Viisi karvaista verholehteä ovat kapeasti kolmiomaisia, kukan avautuessa 4–7 millimetrin pituisia ja pidempiä kukinnan jälkeen. Viisi pyöreähköä tai tylppää, soikeaa terälehteä ovat keltaisia ja 5–9 millimetriä pitkiä. Kukassa on 15–25 hedettä ja useita kehänpäällisiä, pieniä, yksionteloisia ja kaljuja emejä, joissa kussakin on yksi sivussa sijaitseva vartalo.
Kasvin kuulamaiset epähedelmät ovat raakoina sulkeutuneet verhiön ja ulkoverhiön sisälle; epähedelmän kypsyttyä verhiöt avautuvat paljastaen sen. Jopa 1–2 senttimetrin mittainen kirkkaanpunainen, joskus myös valkoinen epähedelmä muistuttaa huomattavasti mansikkaa. Se on syömäkelpoinen, muttei maistu juuri miltään. Epähedelmän pinta on peittynyt lukuisiin pieniin pähkylöihin, jotka ovat intianhanhikin varsinaisia hedelmiä. Pähkylöiden muoto vaihtelee munanmuotoisesta pyöreään tai munuaismaisesta puolikuumaiseen. Pähkylät ovat punaisia tai ruskehtavia ja kooltaan 1–1,5 millimetriä; jokainen niistä sisältää yhden siemenen.
Ulkonäkö ja koko > Kromosomiluku

Intianhanhikin kromosomiluku on 2n = 84.
Levinneisyys ja elinympäristö

Intianhanhikki kasvaa luonnonvaraisena Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa Kiinan eteläosissa, Afganistanissa, Intiassa, Pakistanissa, Tiibetissä, Bhutanissa, Nepalissa, Indonesiassa, Thaimaassa ja Filippiineillä sekä Laosissa, Japanissa ja Koreassa. Kiinassa laji kasvaa vuorenrinteillä, niityillä, joenrannoilla, pellonreunoilla ja muilla kosteilla paikoilla jopa 3100 metrin korkeudessa.
Intianhanhikkia on levitetty Itä-Aasiasta muualle maailmaan lääke- ja koristekasviksi. Keski-Euroopassa sitä on kasvatettu 1800-luvun puolivälistä asti; siellä se on monin paikoin villiintynyt. Itävallassa laji havaittiin ensimmäisen kerran vuonna 1918, vakiintuneena se on kasvanut vuodesta 1990. Siellä lajin pelätään leviävän ja häiritsevän alkuperäisiä kasvilajeja. Keski-Euroopassa lajia esiintyy hajanaisesti nuorissa pensasaidoissa, koristenurmikoilla, kaupunkien takapihoilla, puutarhoissa ja metsänreunoissa. Siellä laji kuuluu Alliarion-vyöhykkeeseen.
Myös Yhdysvalloissa intianhanhikkia tavataan villiintyneenä useimmissa osavaltioissa. Tilapäisesti lajia on esiintynyt Ruotsissakin.
Käyttö

Intianhanhikin murskatuista lehdistä tehtyä haudetta käytetään monien ihovaivojen, kuten ekseeman, hoitoon. Intianhanhikin mansikkaa muistuttava epähedelmä on syömäkelpoinen, mutta mauton.
Luokittelu

Lajin kuvaili ensimmäisenä Henry Charles Andrews vuonna 1807 nimellä Fragaria indica. Uuden nimen Potentilla indica (Andrews) Th.Wolf antoi Franz Theodor Wolf vuonna 1904. Muita synonyymejä ovat mm. Duchesnea indica (Andrews) Teschem. ja Duchesnea indica (Andrews) Focke. Lajilla on kaksi alalajia:
Potentilla indica subsp. indica
Potentilla indica subsp. microphylla
Intianhanhikkia kutsuttiin pitkään nimellä Duchesnea indica, mutta viimeaikaiset geneettiset tutkimukset ovat osoittaneet, että intianhanhikki, ainoa sukuun Duchesnea luokiteltu laji, kuuluu varsinaisiin hanhikkeihin (Potentilla). Suurin osa lähteistä kutsuu intianhanhikkia edelleen nimellä Duchesnea indica.
Kuvia

Mansikkaa muistuttava epähedelmä lähikuvassa
Vasemmassa yläkulmassa raaka hedelmä
Kukka lähikuvassa
Intianhanhikki sekoitetaan usein tavalliseen metsämansikkaan (kuvassa vasemmalla, oikealla puutarhamansikoita)
Rönsyjä
1,5 millimetrin mittaisia pähkylöitä
Kypsiä (epä)hedelmiä
Kukka lähikuvassa
Kertohedelmä
Kuivattuja kertohedelmiä
Käännös suomeksi
Jevgeni Barejev

| Jevgeni Barejev |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jevgeni Ilgizovitš Barejev
Syntynyt: 21. marraskuuta 1966
Kansalaisuus:   venäläinen
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Elo-luku:  2 663 (helmikuussa 2013) FIDE:n listan sijoitus 86.
Korkein Elo:  2 739 (lokakuussa 2003)
Jevgeni Ilgizovitš Barejev (ven. Евгений Ильгизович Бареев, s. 21. marraskuuta 1966) on venäläinen shakin suurmestari. Lokakuussa 2003 hän oli maailman neljänneksi parhaiten sijoittunut pelaaja Elo-luvulla 2739.
Barejev oli alle 16-vuotiaiden mestari vuonna 1982, kun hänen kykynsä huomioitiin ensimmäistä kertaa maailmanlaajuisesti. Hän oli mukana Venäjän joukkueessa shakkiolympialaisissa kaksi kertaa, vuosina 1994 ja 1996. Hänen uransa isoin menestys oli voitto Corus-shakkiturnauksessa Wijk aan Zeessä vuonna 2002. Hän voitti turnauksen tuloksella 9/13 jättäen monet muut suurmestarit taakseen. Barejev voitti myös Enghien-les-Bains-turnauksen Ranskassa 2003.
Barejev pääsi myös shakin maailmanmestaruusottelun ehdokasturnauksessa 2002 välieriin asti, mutta hävisi ottelunsa Veselin Topalovia vastaan.
Vuoden 2005 shakin maailmancupissa Barejev pärjäsi hyvin ja pääsi vuoden 2007 maailmanmestaruusottelun ehdokasturnaukseen. Hän voitti ensimmäisen kierroksen ottelunsa Judit Polgaria vastaan, mutta putosi hävittyään seuraavan ottelunsa Péter Lékólle.
Barejev toimi Vladimir Kramnikin avustajana tämän MM-otteluissa Kasparovia vastaan vuonna 2000 ja Lékóta vastaan vuonna 2004.
Aiheesta muualla

FIDE-kortti: Jevgeni Barejev (englanniksi)
Jevgeni Barejev ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Jazz Jackrabbit (pelisarja)

| Jazz Jackrabbit |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Epic MegaGames
Lajityyppi:  tasohyppely
Ensijulkaisu:  Jazz Jackrabbit (1994)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Jazz Jackrabbit on Epic MegaGamesin kehittämä tasohyppelypelien sarja. Pelitrilogia julkaistiin vuosina 1994–2002.
Pelit

Jazz Jackrabbit (1994), DOS
Jazz Jackrabbit CD-ROM
Jazz Jackrabbit: Holiday Hare 1994, lisäosa
Jazz Jackrabbit: Holiday Hare 1995, lisäosa
Jazz Jackrabbit 2 (1998), Macintosh, Windows
Jazz Jackrabbit 2: Holiday Hare 98
Jazz Jackrabbit 2: The Secret Files
Jazz Jackrabbit 2: The Christmas Chronicles
Jazz Jackrabbit (2002), Game Boy Advance
Jazz Jackrabbit 3 (myös nimellä Jazz Jackrabbit 3D: Adventures of a Mean Green Hare)
Aiheesta muualla

Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Nakhthorheb
Nakhthorheb

Nakhthorheb oli kahden Egyptin 30. dynastian faaraon nimi:
Nakhthorheb I (hallitsi 380–362 eaa.)
Nakhthorheb II (hallitsi 360–343 eaa.).
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nakhthorheb”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Javi García

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Francisco Javier García Fernández
Syntymäaika: 8. helmikuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Mula, Espanja
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 187 senttimetriä
Paino: 80 kilogrammaa
Seura
Seura: Betis
Pelinumero: 3
Junioriseurat
1996–2004: Real Madrid
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2007 | Real Madrid B | 86 | (10) |
| 2004–2007 | Real Madrid | 3 | (0) |
| 2007–2008 | Osasuna | 25 | (2) |
| 2008–2009 | Real Madrid | 15 | (0) |
| 2009–2012 | Benfica | 74 | (6) |
| 2012–2014 | Manchester City | 53 | (2) |
| 2014–2017 | Zenit Pietari | 73 | (6) |
| 2017– | Betis | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2002 | Espanja U16 | 3 | (1) |
| 2003–2005 | Espanja U17 | 21 | (4) |
| 2005–2006 | Espanja U19 | 9 | (2) |
| 2007 | Espanja U20 | 5 | (1) |
| 2008–2009 | Espanja U21 | 9 | (0) |
| 2012–2013 | Espanja | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. elokuuta 2017.
Francisco Javier García Fernández eli Javi García (s. 8. helmikuuta 1987 Mula, Murcian alue, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Betisiä.
Ura

García on Real Madridin kasvatti. Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa ja Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa hän teki valmentaja Mariano García Remónin alaisuudessa 28. marraskuuta 2004 Levantea vastaan. Marras–joulukuussa 2004 hän pelasi kaikkiaan kolmessa ottelussa. Hän pelasi myös yhdessä ottelussa kausien 2005–2006 ja 2006–2007 Mestarien liigassa.
García kuului vuonna 2006 Euroopan-mestaruuden voittaneeseen Espanjan alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen. Hän oli kentällä Puolassa järjestetyn EM-lopputurnauksen jokaisessa ottelussa ja teki kaksi maalia Itävaltaa vastaan pelatussa välierässä. Espanjan nuorten maajoukkueiden mukana García on osallistunut myös alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuihin vuonna 2003, alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuihin vuonna 2004 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuihin vuonna 2007.
Kesällä 2006 García otti osaa myös Real Madridin edustusjoukkueen harjoituskaudelle, jossa hän sai paljon peliaikaa ja oli muun muassa avauskokoonpanossa Cádizin perinteikkään Ramón de Carranza -turnauksen molemmissa otteluissa uuden hankinnan Emersonin rinnalla. Mahamadou Diarran liittyminen joukkueeseen vei kuitenkin Garcían mahdollisuudet paikkaan Fabio Capellon valmentamassa edustusjoukkueessa, ja kauden 2006–2007 hän pelasi vielä kokonaisuudessaan seuran reservijoukkueessa Castillassa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Säännöllisen peliajan saaminen myös uuden Real Madridin uuden päävalmentajan Bernd Schusterin alaisuudessa näytti heikolta, joten kesällä 2007 García päätti lähteä hakemaan kokemusta muualta. Useista kiinnostuneista seuroista hän valitsi lopulta niin ikään Espanjan pääsarjassa pelanneen navarralaisen Osasunan, joka etsi korvaajaa pitkäaikaisesta loukkaantumisesta kärsineelle iranilaiselle Javad Nekounamille. Osapuolet tekivät nelivuotisen sopimuksen ja Osasuna maksoi Real Madridille 2,5 miljoonan euron siirtokorvauksen. Kaudella 2007–2008 García oli avauskokoonpanossa runsaassa 20 Osasunan ottelussa.
Real Madrid ilmoitti huhtikuussa 2008 käyttävänsä Garcían sopimuksessa olevan takaisinosto-oikeutensa ja ostavansa pelaajan kauden loputtua takaisin neljällä miljoonalla eurolla. Peliaika kasvattajaseuran edustusjoukkueessa jäi kuitenkin kaudella 2008–2009 edelleen vähäiseksi. Heinäkuussa 2009 García siirtyi seitsemällä miljoonalla eurolla portugalilaiseen Benficaan, jonka kanssa hän teki viisivuotisen sopimuksen.
Vuoden 2012 kesän siirtoikkunan viimeisenä päivänä 31. elokuuta hän siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan Manchester Cityyn
Saavutukset

Alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruus: 2006
Espanjan supercup: 2008
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Javi García Wikimedia Commonsissa
Espanjan alle 21-vuotiaiden joukkue – Jalkapallon alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut 2009
1 Jiménez |
2 Torres |
3 Monreal |
4 J. García |
5 Torrejón |
6 Martínez |
7 Sisi |
8 R. García |
9 Bojan |
10 Jurado |
11 Granero |
12 Azpilicueta |
13 Asenjo |
14 Sánchez |
15 Flores |
16 Marcano |
17 Capel |
18 Suárez |
19 Xisco |
20 Pereira |
21 López |
22 León |
23 Adán |
Valmentaja López Caro
Namala Guimba

| Namala Guimba |
| --- | --- |
 Namala Guimba
 Koordinaatit: 13°21′51″N, 9°23′11″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Kayesin alue
Piiri:  Kitan piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  11 900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Namala Guimba (myös Namala Guimbala) on maalaiskunta Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Namala sijaitsee 45 kilometriä Kitasta pohjoiseen. Kunnassa on 11 900 ja kylässä 2 200 asukasta (vuonna 2009).
Namala Guimban kunta rajoittuu koillisessa ja idässä Kitan piirin Madinan, etelässä Djidianin, lännessä Souransan Tomoton ja Saboulan ja luoteessa Didenkon kuntiin. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Pohjoisessa sijaitsee Boucle du Baoulén kansallispuisto.
Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on bambaroita, fulbeja ja bozoja.
Seudun liikenneyhteydet ovat huonot varsinkin sadekaudella. Väestön elinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, kalastus, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä ja puuvilla.
Iron Fire

Iron Fire
Iron Fire on vuonna 1995 perustettu tanskalainen power metal/speed metal -yhtye. Yhtye on julkaissut yhdeksän albumia.
Vuosina 2001–2006 yhtyeellä ei ollut vakinaista kokoonpanoa. Maaliskuussa 2006 Iron Fire julkaisi albumin Revenge, ja samalla yhtyeen levy-yhtiöksi vaihtui Napalm Records.
Nykyiset jäsenet

Laulu - Martin Steene
Kitara - Kirk Backarach
Kitara - Johan-Jacob Olsen
Basso - Martin Lund
Rummut - Jens B
Entiset jäsenet

Kitara, lyömäsoittimet - Kristian H. Martinsen
Kitara - Kristian "Iver" Iversen
Kitara - Martin Slott
Kitara - Søren Jensen
Kitara - Jeff Lukka
Rummut - Gunnar Olsen
Rummut - Tony Olsen
Rummut - Morten Plenge
Rummut - Steve Mason
Rummut - Martin Sunddal
Basso - Jakob Lykkebo
Basso - Jose Cruz
Basso - Christian Martinsen (live 2004)
Julkaisut

Thunderstorm (2000)
On the Edge (2001)
Revenge (2006)
Blade of Triumph (2007)
To The Grave (2009)
Metalmorphosized (2010)
Voyage of the Damned (2012)
Among the Dead (2016)
Beyond the Void (2019)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Jadel Gregório

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jadel Gregório |  Jadel Gregório |  Jadel Gregório |  |
Maa:   Brasilia
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Osaka 2007 | kolmiloikka |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 2004 | kolmiloikka |  |
|  Hopeaa | Moskova 2006 | kolmiloikka |  |
Jadel Gregório (s. 16. syyskuuta 1980 Jandaia do Sul, Brasilia) on brasilialainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä.
200-senttinen ja satakiloinen Gregório hyppäsi toukokuussa 2007 kolmiloikan ennätyksekseen 17,90 jolla hän rikkoi 32 vuotta vanhan João Carlos de Oliveiran nimissä olleen Etelä-Amerikan ja Brasilian ennätyksen yhdellä senttimetrillä.
Saavutuksia kolmiloikassa

Kesäolympialaiset
Ateena 2004 – viides
Peking 2008 – kuudes
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut
Pariisi 2003 – viides
Helsinki 2005 – kuudes
Osaka 2007 – hopeaa
Berliini 2009 – kahdeksas
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut
Birmingham 2003 – kuudes
Budapest 2004 – hopeaa
Moskova 2006 – hopeaa
Doha 2010 – kuudes
Pan-Amerikan kisat
2003 – hopeaa
2007 – kultaa
Muita saavutuksia
Universiadit 2001 – pronssia
IAAF:n GP-finaali 2002 – neljäs
IAAF:n yleisurheilufinaali 2003 – neljäs
IAAF:n yleisurheilufinaali 2004 – neljäs
IAAF:n yleisurheilufinaali 2005 – toinen
IAAF:n yleisurheilufinaali 2006 – toinen
Yleisurheilun maailmancup 2006 – toinen
IAAF:n yleisurheilufinaali 2008 – toinen
Henkilökohtaiset ennätykset

Pituushyppy – 822 (2004)
Kolmiloikka – 17,90 m (2007)
Newari

| Newari |
| --- | --- |
Oma nimi:  नेपाल भाषा (nepāl bhāṣā)
Tiedot
Alue:  Nepal
Puhujia:  839 000
Kirjaimisto:  devanagari, newarilainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  sinotiibetiläiset kielet
Kieliryhmä:  tiibetiläis-burmalaiset kielet bodilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  new
ISO 639-3:  new
 Ohje 
Newari (newariksi नेपाल भाषा, nepāl bhāṣā) on pääasiassa Nepalissa puhuttu tiibetiläis-burmalainen kieli. Ethnologuen mukaan newarilla oli vuoden 2001 väestönlaskennassa 839 000 puhujaa, ja määrä on laskusuunnassa. Kieltä kirjoitetaan hindin ja nepalin tavoin devanagari-merkistöllä.
Newarinkielisen kirjan kansilehti.
Jalkaväkirykmentti 13 (jatkosota)

| Jalkaväkirykmentti 13 |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1941–1944
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Jalkaväkirykmentti 13 (JR 13) oli 17. divisioonan joukkoyksikkö jatkosodassa, jonka rungon muodostivat välirauhan aikaisen 13. prikaatin yksiköt täydennettynä Salon suojeluskuntapiirin perustamilla yksiköillä. Rykmentti oli pääosin ruotsinkielinen ja toinen ruotsinkielinen yksikkö oli Jalkaväkirykmentti 61.
Perustaminen

Esikunta
I pataljoona
II pataljoona
III pataljoona perusti Salon suojeluskuntapiiri Sammatissa
13. komppania eli kranaatinheitinkomppania
14. komppania eli tykkikomppania
Kolonna
Komentajat

Rykmentinkomentajina olivat:
jääkärieversti Emil Hagelberg 15. kesäkuuta – 12. elokuuta 1941 kaatui taistelussa
eversti Kaarlo Vaala 21. elokuuta 1941 – 5. maaliskuuta 1942
jääkärieversti Alonzo Sundman 9. maaliskuuta – 13. huhtikuuta 1942
everstiluutnantti (everstiksi 6. elokuuta 1942) Runo Wiberg 10. toukokuuta 1942 –
Incap

| Incap Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: ICP1V
Markkina-arvo:   459,2 milj. € (31.12.2021)
Perustettu:  1992
Toimitusjohtaja:  Otto Pukk
Puheenjohtaja:  Ville Vuori
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  elektroniikkateollisuus
Liikevaihto:   169,8 milj. € (2021)
Liikevoitto:   26,0 milj. € (2021)
Tilikauden tulos:   21,1 milj. € (2021)
Henkilöstö:   2523 (2021)
Tytäryhtiöt:  maayhtiöt Intiassa, Virossa, Isossa-Britanniassa ja Slovakiassa
Kotisivu:  incapcorp.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Incap Oyj on suomalainen elektroniikan sopimusvalmistaja. Incapin pääkonttori sijaitsee Helsingissä ja yhtiön osake on noteerattu Helsingin pörssissä.
Historia > Incapin synty

Incap on perustettu vuonna 1992. Se syntyi, kun Kera yhdisti riskisijoituksensa eli kolme pohjoissuomalaista kehitysyhtiötä: Teknoinvestin, Lakespon ja Keraspon. Kera oli perustanut kainuulaisen Keraspon 1980-luvulla osana niin sanottua Kostamuksen jälkihoitopakettia. Kun suomalais-venäläinen rakennushanke oli päättynyt, Kainuun työllisyyttä tuettiin kehitysyhtiön yritysaloitteiden kautta. Lappiin perustettu Lakespo toimi vastaavalla tavalla. Myöhemmin Kerasta tuli myös oululaisen Teknoinvestin osakas.
Historia > 1993–2002

Incapiin fuusioitiin lähes sata osakkuusyhtiötä, jotka toimivat monilla eri toimialoilla. Toimialoista valittiin kaksi: elektroniikka ja huonekaluala. 1990-luvulla yhtiön asiakkaisiin kuului esimerkiksi Abloy, Jysk, Ikea ja Asko.
Incap Furniture valmisti Oulussa mäntyhuonekaluja. 1990-luvun puolivälin jälkeen se päätti karsia sekä asiakkuuksia että tuotteita ja alkoi palvella kymmentä kansainvälistä päämiestä parilla sadalla tuotteella aiempien 30 asiakkaan ja  600 tuotteen sijaan.
Vuonna 1996 Incapiin yhdistettiin Elektrostep, jolle Sotkamon kuvaputkitehdas Valcon toiminta oli päätynyt Finn-Valcon ja Valmetin kautta.
Keran päätehtävä oli tehdä lainoituspäätöksiä pk-yrityksille ja Incap-omistus aiheutti ristiriitoja. Siksi omistusta lähdettiin pienentämään pörssiin listautumisen kautta. Incap listautui Helsingin pörssiin keväällä 1997 ja Keran omistus laski 42,6 prosenttiin. Incapin liikevaihto oli 314 miljoonaa markkaa.
Vuonna 1998 Kera ja Valtiontakuukeskus yhdistyivät. Uuden yhtiön nimeksi tuli Finnvera.
Vuonna 1999 elektroniikan osuus konsernin liikevaihdosta oli vajaa puolet. Se valmisti muun muassa kassapääte-, säähavainto-, tieliikenne- ja teollisuusautomaatiojärjestelmiä.
Vuonna 2000 Incap perusti tytäryhtiö Incap Electronics Estonia OÜ:n Kuressaareen. Incap Electronicsilla oli ennestään kolme tehdasta, Sotkamossa, Helsingissä ja Vaasassa. Uudella tehtaalla alettiin latoa komponentteja piirilevyille ja kokoamaan elektroniikkalaitteita. Toukokuussa yhtiön hallitus nimitti toimitusjohtaja Tero Freyn tilalle talousjohtaja Rauni Nokelan. Yhtiö kertoi myyvänsä huonekaluliiketoimintansa.
Vuonna 2001 Incapin suurimmalla omistajalla Finnveralla yhtiöstä oli 43 prosentin osuus, Conventumin rahastoilla oli yli viidesosa ja Sammolla vajaa kymmenes.
Vuonna 2002 Incap Electronics sulautettiin Incap Oyj:hin. Incap Furnituren omistus taas siirtyi pääomasijoittajien avustuksella sen toimivalle johdolle. Toisistaan erillisiä yhtiöitä jäi yhdistämään vain Incap-nimi.
Historia > 2003–2019

Vuonna 2004 Incapin tuotteisiin kuului esimerkiksi lentoasemien turvaporttien elektroniikkaa, sukellustietokoneita, Vaisalan sääsondien osia ja hisseissä tarvittavaa elektroniikkaa. Yhtiön suurimmat omistajat olivat JMC Finance ja Finnvera.
Tammikuussa 2005 Incap osti Finn-Power Oy:ltä yhdistelmäkoneen, jolla saattoi tehdä sekä lävistys- että laserleikkuuta. Laitekokonaisuus paransi yhtiön ohutlevymekaniikan valmistuskapasiteettia. Huhtikuussa Incap myi koneistus- ja pinnoitusliiketoimintonsa RuukkiComp Oy:lle. Toukokuussa Incapista tuli Assa Abloyn alihankkija. Sopimukseen kuului elektroniikan ja mekaniikan volyymivalmistusta, suunnittelua, tuotannollistamista, pilottisarjojen valmistamista sekä loppukokoonpanot.
Vuonna 2006 Incap perusti Incap Contract Manufacturing Pvt. Ltd:n Bangaloreen.
Vuonna 2007 Incap osti Intian Tumkurista läheltä Bangalorea sopimusvalmistukseen perustuvan liiketoiminnan. TVS Electronicsista tuli Incap Contract Manufacturing.
Vuonna 2008 Incap myi tytäryhtiönsä Ultraprint Oy:n sen toimivalle johdolle.
Maaliskuussa 2010 Incap kertoi siirtävänsä Vuokatin tehtaan tuotannon Viroon ja sulkevansa tehtaan loppuvuoden aikana. Siirrolla tavoiteltiin noin kolmen miljoonan euron vuosittaisia säästöjä. Incap omisti tehtaan tilat yhdessä Sotkamon kunnan kanssa. Kesäkuussa 2013 yhtiö myi tehdaskiinteistön Vuokatti Superpark Oy:lle, joka oli vuokralaisena pitänyt paikalla Angry Birds -teemaista aktiviteettipuistoa lähes vuoden verran. Tehtaan tuotanto siirrettiin Viroon.
Kuressaaren tehtaan tuotantotiloja alettiin kaksinkertaistaa vuonna 2011. Incapin suurin tehdas sijaitsi Intiassa, jossa sillä oli yli 350 työntekijää.
Vuonna 2012 Incap sulki Helsingin tehtaansa. Tuotantoa siirrettiin Vaasaan, Kuressaareen ja alihankkijoille.. Yhtiön liikevaihto oli lähes 65 miljoonaa euroa.
Vuoteen 2013 mennessä Incapissa oli käyty useita yt-neuvotteluja. Helpotusta taloudelliseen tilanteeseen haettiin heinäkuisilla yrityskaupoilla, joissa Incapin suurimmaksi omistajaksi tuli ruotsalainen Inission. Sopimusvalmistaja sai yhtiöstä 26 prosentin osuuden. Incap työllisti noin 600 työntekijää Suomessa, Virossa, Intiassa ja Kiinassa. Yhtiöt suunnittelivat Incapin sulautumista Inissioniin. Inission päätti jättää sulautumisoption käyttämättä.
Keväällä 2014 Incap sopi laajentavansa tuotantotilojaan Intiassa, jossa se valmisti esimerkiksi virtalähteitä, inverttereitä ja UPS-laitteita, tankkausasemien elektroniikkaa ja sähköaktuaattoreita. Kesäkuussa konsernin toimitusjohtajana Fredrik Berghelin seuraajana aloitti Ville Vuori.
Incapin toimitusjohtajaksi nimitettiin syyskuussa 2018 Otto Pukk, joka oli tullut yhtiön palvelukseen marraskuussa 2015 Incapin Viron toimintojen johtajaksi.
Historia > 2020–

Tammikuussa 2020 Incap kertoi ostavansa AWS Electronics Groupin. Osakeanti toteutettiin helmikuussa 2021. AWS Electronics toimi Isossa-Britanniassa ja Slovakiassa.
Vuonna 2021 Incap lähes kaksinkertaisti liikevoittonsa, vaikka komponenttien saatavuus heikentyi.