stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leonardo Fabbri

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Leonardo Fabbri EM-kilpailuissa 2022. |  Leonardo Fabbri EM-kilpailuissa 2022. |  Leonardo Fabbri EM-kilpailuissa 2022. |  |
Maa:  Italia
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 2023 | kuulantyöntö |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Glasgow 2024 | kuulantyöntö |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 2024 | kuulantyöntö |  |
Leonardo Fabbri (s. 15. huhtikuuta 1997) on italialainen kuulantyönnön Euroopan-mestari sekä ulko- ja sisäratojen MM-mitalisti. Hän on pituudeltaan 200-senttimetrinen ja edustaa C. S. Aeronautica Militare -seuraa. Hän kilpaili nuorten arvokisatasolla myös kiekonheitossa.
Fabbri karsiutui vuonna 2013 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa kuulantyönnön loppukilpailusta ja saavutti pronssia Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla. Nanjingin nuorten olympialaisissa 2014 hän sijoittui kuulantyönnössä seitsemänneksi. Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän oli kiekonheitossa yhdestoista. Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016 hän karsiutui sekä kuulantyönnön että kiekonheiton loppukilpailusta.
Fabbri sijoittui kuulantyönnössä seitsemänneksi Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän karsiutui loppukilpailusta Berliinin EM-kilpailuissa 2018 ja Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019. Hän saavutti  Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hopeaa tuloksella 20,50, mutta karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa.
Fabbri karsiutui vuonna 2021 loppukilpailusta sekä Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa että Tokion olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa ja sijoittui Münchenin EM-kilpailuissa seitsemänneksi tuloksella 20,72. Hän jäi Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 loppukilpailussa ilman tulosta.
Fabbri saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hopeaa ennätystuloksellaan 22,34. Hänen aiempi ennätyksensä oli 21,99 vuodelta 2020. Hän työnsi Italian halliennätyksen 22,37 Liévinissä helmikuussa 2024. Hän saavutti Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 pronssia tuloksella 21,96. 1. toukokuuta 2024 Fabbri paransi ennätyksekseen 22,88, joka oli pisin eurooppalaistyöntäjän tulos sitten vuoden 1988 (Ulf Timmermann 23,06). Kaksi viikkoa myöhemmin Fabbri työnsi 22,95 ja rikkoi Alessandro Andrein nimissä olleen lähes 37 vuotta vanhan Italian ennätyksen neljällä senttimetrillä. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Roomassa 2024 tuloksella 22,45. Pariisin olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi tuloksella 21,70. Syyskuussa 2024 hän voitti Timanttiliigan finaalin Brysselissä ja paransi Italian ennätystä kolmella senttimetrillä tulokseen 22,98.
Fabbri on voittanut Timanttiliigan kilpailun Firenzessä 2023 sekä Lontoossa ja Brysselissä 2024. Italian-mestaruuden hän on voittanut ulkoradoilla vuosina 2019, 2020, 2023 ja 2024 sekä sisäradoilla 2018–2021 ja 2023.
Porco bísaro

Porco Bísaro
Porco bísaro on portugalilainen alkuperäinen sikarotu (Sus domesticus). Se on toinen Iberian niemimaalta kotoisin olevista alkuperäisistä roduista ja sitä on pidetty eräänlaisena kansallisena symbolina. Rotu oli vähällä kuolla sukupuuttoon 1900-luvulla, mutta aktiiviset elvytystoimet ovat nostaneet sen jälleen "herrojen herkuksi". Sitä kasvatetaan Portugalissa lähinnä Tajo-joen eteläpuolella olevissa maakunnissa puolittain vapaana. Bísaro-sika on on usein musta tai mustalaikkuinen ja se kasvaa noin 150 cm pituiseksi.
Aleksander Kreek

| Mitalit> Maa:   Viro.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Viro.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Viro.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Viro> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1938 | Kuulantyöntö |  |
| Intern. University Games  | Intern. University Games  | Intern. University Games  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1937 | Kuulantyöntö |  |
Aleksander Kreek (s. 21. heinäkuuta 1914 Lihula – 19. elokuuta 1977 Toronto, Kanada) oli virolainen yleisurheilija, joka kilpaili kuulantyönnössä. Hän voitti kultaa Pariisin EM-kisoissa 1938 tuloksellaan 15,83 metriä. Kreek sai myös kaksi mitalia nykyisten universiadien edeltäjänä toimineista opiskelijoiden maailmanmestaruuskilpailuista.
Ennätykset

Kuulantyöntö: 16,40 m (1939)
En ole kreivitär

| En ole kreivitär |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hannu Leminen
Käsikirjoittaja:  Roy (Tapio Vilpponen)
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Nils-Eric Fougstedt
Kuvaaja:  Marius Raichi
Leikkaaja:  Hannu Leminen
Lavastaja:  Hannu Leminen
Pääosat:  Helena Kara Olavi Reimas Thure Bahne
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  1945
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
En ole kreivitär on Hannu Lemisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1945.
Elokuva on kuvitteellisen Pomeranian hovien ja hotellien ympäristössä tapahtuva romanttinen kertomus. Helena Kara näyttelee pääosassa kaksoisroolin mannekiinina ja kreivittärenä. Elokuva on ensimmäinen Suomen Filmiteollisuuden uusilla studioilla Helsingin Liisankadulla valmistunut elokuva. Leminen sai lavastuksesta Jussi-palkinnon, joskin käsikirjoituksen tehnyt mutta lavastajana paremmin tunnettu Roy eli Tapio Vilpponen on jälkikäteen sanonut, että hänen tekisi mieli ottaa osansa kunniasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Kara  | … |  mannekiini Nora, kreivitär Drek   |
|  Olavi Reimas  | … |  luutn., kreivi Erik Möllehorn   |
|  Thure Bahne  | … |  kreivi Drek   |
|  Matti Aulos  | … |  shahi Abdul-Illad-Irzan   |
|  Lida Salin  | … |  nainen turkkilaisessa kylpylässä   |
|  Rauha Rentola  | … |  ompelijatar   |
|  Birgit Nuotio  | … |  kreivitär Flotte   |
|  Irja Kuusla  | … |  ompelijatar   |
|  Kerttu Salmi  | … |  hotelli Continentalin kyökkipiika   |
|  Topo Leistelä  | … |  kreivi Flotte   |
|  Sven Relander  | … |  seikkailija Pomsakoff   |
|  Ville Salminen  | … |  Buksjevinsky   |
|  Pentti Viljanen  | … |  ratsumestari   |
|  Jalmari Rinne  | … |  seikkailija Triple   |
|  Ture Junttu  | … |  jalokivikauppias Morelli   |
|  Joel Asikainen  | … |  palvelija Dunstan   |
|  Veikko Linna  | … |  päällikkökomisario   |
|  Oke Tuuri  | … |  sotilaspalvelija   |
|  Uuno Montonen  | … |  vahtimestari   |
|  Arvi Tuomi  | … |  hotelli Continentalin hovimestari   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  salapoliisi   |
|  Aku Peltonen  | … |  Misha, kuski   |
|  Arvo Kuusla  | … |  tarjoilija   |
|  William Reunanen  | … |  lakeija   |
|  Harri Sinijärvi  | … |  tarjoilija   |
|  Lauri Kyöstilä  | … |  vahtimestari   |
|  Hannu Leminen  | … |  ohjaaja   |
|  Leo Sarri  | … |  järjestäjä/ratsupalvelija   |
|  Uuno Montonen  | … |  kertoja   |
Arviot

Aikalaisarvioissa erityisen kiitoksen saavat Lemisen upea lavastus sekä muut ulkoiset puitteet, mutta useimmat kiinnittivät huomiota myös juonen hajanaisuuteen. Näkemykset kiteytti Olavi Vesterdahl (Aamulehti): ”Esiintyjien puvusto [on] loistelias ja suuret tanssikohtaukset antoivat lisää silmänruokaa, niin että filmi ulkonaisilta puitteiltaan on häikäisevä – ei ihme että ohut juoni uhkaa sortua kaiken tämän alle.” Toini Aaltonen (Suomen Sosialidemokraatti) antoi kiitoksen Marius Raichin kuvaukselle ja Nils-Eric Fougstedtin musiikille.”
Vaikka elokuva on myöhemmin eräässä arviossa sijoitettu Lemisen tuotannon parhaimmistoon, on kuitenkin sanottu myös, että onnistuneesti luotujen miljöiden elokuva on ”jähmeäksi jäävä romanttinen satu” (Arto Pajukallio, Helsingin Sanomat 2012).
Palkinnot

Elokuvan tekijät saivat kaksi Jussi-palkintoa, Marius Raichi kuvauksesta ja Hannu Leminen lavastuksesta.
Baptismi Virossa

Virolainen baptismi on Viron toiseksi suurin protestanttinen suuntaus luterilaisuuden jälkeen. Viron evankelisten kristittyjen ja baptistien liittoon kuuluu lähes 6 500 jäsentä ja unioniin kuuluu 85 seurakuntaa. Baptistityö alkoi levitä Virossa kansallisen heräämisen aikaan vuonna 1876. Baptismi saapui läntiseen Viroon Ruotsista ja aluksi herätys levisi maalaisväestön parissa. Vuonna 1884 ensimmäinen baptistiseurakunta perustettiin Haapsaluun ja liike alkoi levitä koko maahan. Neuvostoliiton vallan aikana 1940–1990 seurakunnat saivat toimia ainoastaan kirkkorakennuksissa ja baptistijohtajia kuulusteltiin säännöllisesti. Viron itsenäistyttyä 1991 baptistit ovat saaneet toimia vapaasti ja perustaa seurakuntia.
1920-luvulla baptisteja oli suhteellisen paljon Virossa. Perestroikan aikaan Viron ja Latvian baptistit erosivat yleisliittolaisesta unionista ja muodostivat omat kansalliset liittonsa. Ne säilyttivät kuitenkin yhteyden yleisliittolaiseen unioniin.
Blake Edwards

| Blake Edwards |
| --- | --- |
 Blake Edwards vuonna 1966
Henkilötiedot
Koko nimi:  William Blake Crump
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1922 Tulsa, Oklahoma, Yhdysvallat
Kuollut: 15. joulukuuta 2010 (88 vuotta) Santa Monica, Kalifornia
Ammatti:  ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja
Puoliso:  Patricia Walker (1953–1967) Julie Andrews (1969–2010)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1942–2010
Tunnetuimmat ohjaukset:  Aamiainen Tiffanylla Vaaleanpunainen pantteri -elokuvat
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
William Blake Edwards (synt. William Blake Crump, 26. heinäkuuta 1922 – 15. joulukuuta 2010) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja, joka tunnetaan esimerkiksi Peter Sellersin kanssa tekemistään Vaaleanpunainen pantteri -komedioista. Muita hänen tunnettuja ohjauksiaan ovat Aamiainen Tiffanylla ja 10 – nainen kuin unelma.
Edwards oli naimisissa laulaja-näyttelijä Julie Andrewsin kanssa. Heillä on yhteensä viisi lasta. Kaksi vanhinta Jennifer ja Geoffrey ovat Edwardsin ensimmäisestä liitosta, keskimmäinen Emma Kate on Andrewsin ensimmäisestä liitosta ja kuopukset Amelia Leigh'n ja Joanne Lynnen pariskunta adoptoi Vietnamista 1970-luvun alussa.
Edwards on useissa elokuvissaan käyttänyt näyttelijöinä perheenjäseniään, ja ainoastaan Joanne ei ole koskaan esiintynyt missään Edwardsin elokuvassa. Lisäksi Edwards on kirjoittanut useita rooleja vaimolleen, jolle loi 1990-luvulla Broadway-version musikaalistaan Victor/Victoria.
Viimeisinä vuosinaan Edwards vetäytyi elokuvanteosta ja siirtyi täyspainoisesti kuvanveiston ja maalaamisen pariin. Vuonna 2009 hänen töistään järjestettiin ensimmäinen julkinen näyttely.
Blake Edwards on saanut urastaan elokuvien parissa elämäntyö-Oscarin. Hän kuoli 88-vuotiaana joulukuussa 2010.
Filmografia

| Vuosi | Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi |
| --- | --- | --- |
| 1955 | Bring Your Smile Along |  |
| 1956 | He Laughed Last |  |
| 1957 | Mister Cory |  |
| 1958 | This Happy Feeling | Tämä onnen tunne |
| 1958 | The Perfect Furlough | Täydellinen loma |
| 1959 | Operation Petticoat | Operaatio alushame |
| 1960 | High Time | Parempi myöhään kuin... |
| 1961 | Breakfast at Tiffany's | Aamiainen Tiffanylla |
| 1962 | Experiment in Terror | Kestävyyskoe |
| 1962 | Days of Wine and Roses | Viinin ja ruusujen aika |
| 1963 | The Pink Panther | Vaaleanpunainen pantteri |
| 1964 | A Shot in the Dark | Laukaus pimeässä |
| 1965 | The Great Race | Suuri kilpa-ajo – maailman ympäri |
| 1966 | What Did You Do in the War, Daddy? | Mitä teit sodassa, isä? |
| 1967 | Gunn | Peter Gunn iskee |
| 1968 | The Party | Pahuksenmoiset pirskeet |
1969: Darling Lili
| 1971 | Wild Rovers | Lännen miehet Ross ja Frank |
| 1972 | The Carey Treatment | Ruumiit eivät itke |
| 1974 | The Tamarind Seed | Romantiikan siemen |
| 1975 | The Return of the Pink Panther | Vaaleanpunaisen pantterin paluu |
| 1976 | The Pink Panther Strikes Again | Vaaleanpunainen pantteri iskee jälleen |
| 1978 | Revenge of the Pink Panther | Vaaleanpunaisen pantterin kosto |
| 1979 | 10 | 10 – nainen kuin unelma |
| 1981 | S.O.B. | S.O.B. – sekoilijan otollinen bisnes |
| 1982 | Trail of the Pink Panther | Vaaleanpunaisen pantterin jäljillä |
1982: Victor/Victoria
| 1983 | Curse of the Pink Panther | Vaaleanpunaisen pantterin kirous |
| 1983 | The Man Who Loved Women | Mimmikuume |
| 1984 | Micki and Maude | Micki & Maude |
| 1986 | A Fine Mess | Sekopäät |
| 1986 | That's Life | Sellaista on elämä |
| 1987 | Blind Date | Sokkotreffit |
1988: Sunset
| 1989 | Skin Deep | Pinnallisia suhteita |
| 1991 | Switch | Apua, olen muuttunut naiseksi |
| 1993 | Son of the Pink Panther | Vaaleanpunaisen pantterin poika |
Aiheesta muualla

Blake Edwards Elonetissä.
Blake Edwards Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Amadou Toumani Touré

| Amadou Toumani Touré |
| --- | --- |
 Amadou Toumani Touré vuonna 2010.
Malin presidentti
 8. kesäkuuta 2002 – 22. maaliskuuta 2012  
Edeltäjä:  Alpha Oumar Konaré
Seuraaja:  Dioncounda Traore (vt.) Ibrahim Boubacar Keïta (2013)
Tilapäishallinto Comité de transition pour le salut du peuplen johtaja
 26. maaliskuuta 1991 – huhtikuu 1992  
Edeltäjä:  Moussa Traoré
Seuraaja:  Alpha Oumar Konaré
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. marraskuuta 1948 Mopti
Kuollut: 10. marraskuuta 2020 (72 vuotta)
Tiedot
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):  Mali
Joukkoyksikkö:  laskuvarjojoukot
Komentajuudet:  laskuvarjokommandojen komentaja 1984
Amadou Toumani Touré (4. marraskuuta 1948 Mopti, Ranskan Sudan – 	10. marraskuuta 2020) oli Malin  presidentti. Hän osallistui vuoden 1991 vallankaappaukseen, joka syrjäytti presidentti Moussa Traorén. Touré voitti vuoden 2002 presidentinvaalit ja valittiin uudelleen 2007.
Elämäkerta

Touré syntyi Moptissa, jossa hän myös aloitti opintonsa. Badalabougoun normaalilukion hän kävi vuosina 1966–1969, minkä jälkeen hän oli suunnitellut opiskelevansa opettajaksi. Touré kuitenkin liittyi armeijaan ja aloitti upseeriopinnot Katin sotilasakatemiassa, joka jo siirtomaa-aikana oli toiminut Joseph Gallienin mukaan nimettynä sotilastukikohtana. Liityttyään laskuvarjojoukkoihin Touré yleni nopeasti ja kävi useita sotilaskoulutuskursseja Neuvostoliitossa ja Ranskassa. Vuonna 1984 hänet nimitettiin everstin arvolla laskuvarjojoukkojen komentajaksi.
Maaliskuussa 1991, kun Moussa Traorén hallinto kukisti väkivaltaisesti mielenosoitukset, eversti Touré johti vallankaappausta joka poisti Moussa Traorén vallasta. Hänet valittiin siirtymävaihetta johtaneen komitean puheenjohtajaksi, jona aikana hän toimi maan valtionpäämiehenä. Komitea järjesti kansalliskonferenssin ja parlamentin ja presidentinvaalit 1992, jonka jälkeen Touré luovutti tehtävänsä maan ensimmäiselle vapaasti valitulle presidentille, Alpha Oumar Konarélle.
Kesäkuussa 2001 Touré oli YK:n pääsihteerin erityislähettiläs Keski-Afrikan tasavallassa maassa tapahtuneen epäonnistuneen vallankaappauksen jälkeen. Touré erosi armeijasta syyskuussa 2001 osallistuakseen vuoden 2002 presidentinvaaliin, jossa voitti merkittävimmän kilpailijansa Soumaïla Cissén.
Touré ei kuulunut mihinkään poliittiseen puolueeseen. Hänen hallituksessaan oli kaikkien malilaisten puolueiden jäseniä. Vuonna 2002 hän nimitti pääministeriksi Ahmed Mohamed ag Hamanin, jota kuitenkin seurasi vuonna 2004 Ousmane Issoufi Maïga. Touré pyrki toiselle kaudelle huhtikuun 2007 presidentinvaalissa, jossa hän sai 71,20 % äänistä. Hävinnyt entinen parlamentin puhemies Ibrahim Boubacar Keïta syytti vaalivilppiä, mutta kansainväliset tarkkailijat pitivät vaaleja onnistuneina.
21. maaliskuuta 2012 Malissa alkoi vallankaappaus ja vallan kaapanneet sotilaat ilmoittivat maan instituutioiden hajottamisesta ja perustuslain kumoamisesta, sekä presidentin kauden päättyneen. Vallankaappauksen seurauksena Touré jätti eronpyyntökirjeen Djibril Bassolelle, joka toimii Ecowasin pääneuvottelijana Malin kriisissä. Sotilasjuntan ja Ecowasin sopimuksen mukaisesti valta siirtyi väliaikaisesti parlamentin puhemiehelle Dioncounda Traorelle.
Vuonna 2013 järjestetyt presidentinvaalit voitti Ibrahim Boubacar Keïta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amadou Toumani Touré Wikimedia Commonsissa
Malin valtionpäämiehet
Modibo Keïta
Moussa Traoré
Amadou Toumani Touré
Alpha Oumar Konaré
Amadou Toumani Touré
Amadou Sanogo
Dioncounda Traoré (väliaikainen)
Ibrahim Boubacar Keïta
Amadou Toumani Touré Washington (DC):ssa kesäkuussa 2003
Kopraksen laituri

Kopraksen seisake (lyhenne Kpr. tai Kop.., ratakm 772,581) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Joensuu–Kontiomäki. Liikennepaikka sijaitsi Nurmeksessa, vuoteen 1972 Nurmeksen maalaiskunnassa.
Kopraksen laiturin merkitys jäi vähäiseksi ja siitä tiedetään vähän. Kopras rakennettiin alun perin laituriksi noin vuonna 1932 lähelle Lipinlahden kylää. Sen miehitys päättyi vuonna 1953 ja siitä tuli seisake. Liikennepaikkana Kopras lakkautettiin vuonna 1985 sen jälkeen, kun henkilöliikenne oli päättynyt vuotta aiemmin.
Charlotte von Mahlsdorf

Charlotte von Mahlsdorf
Charlotte von Mahlsdorf (syntymänimeltään Lothar Berfelde, 18. maaliskuuta 1928 Berliini, Saksa – 30. huhtikuuta 2002 Berliini, Saksa) oli saksalainen museonjohtaja ja tunnettu transvestiitti. Hän oli 1970-luvulla yksi Itä-Berliinin ensimmäisen LGBT-liikkeen voimahahmoista ja mahdollistajista.
Von Mahlsdorf perusti vuonna 1960 silloisen Itä-Berliinin itäisimmällä laidalla sijaitsevaan Mahlsdorfiin yksityisen Gründerzeit-museon, jossa on esillä maailman suurin Saksan keisarikunnan aikaan liittyvien esineiden kokoelma.
Hankittu immuniteetti

Hankitun immuniteetin toimintakaavio.
Hankittu immuniteetti on lymfosyyttien toimintaan perustuva elimistön puolustusjärjestelmän osa, jolla on keskeinen merkitys taudinaiheuttajien eli patogeenien torjunnassa. Hankitun immuniteetin reaktion käynnistyminen johtaa yksittäisen, spesifisen mikrobilajin hävittämiseen elimistöstä, ja se on edellytys muun muassa rokotuksen antaman immuniteetin muodostumiselle. Hankittu immuniteetti muokkautuu jatkuvasti, ja sitä kutsutaankin myös nimellä adaptatiivinen immuniteetti (engl. adaptive immunity).
Ominaisuuksia

Nimensä mukaisesti hankittu immuniteetti eroaa luontaisesta immuniteetista siinä, että se kehittyy vasta ensimmäisten elinvuosien aikana eikä siis ole valmiina lapsen syntyessä. Tästä syystä pikkulapset ovat erityisen herkkiä tietyille infektiosairauksille, sillä ennen hankitun immuniteetin kehittymistä puolustautuminen mikrobeja vastaan tapahtuu vain luontaisen immuniteetin keinoin sekä muun muassa äidinmaidosta saatavien vasta-aineiden avulla. Hankitun immuniteetin kehittyminen ei kuitenkaan pysähdy lapsuusiässä, vaan se muokkautuu lähes koko elämän ajan yksilön kohtaamien mikrobien perusteella (immunologinen muisti, ks alla). Toinen keskeinen ero luontaisen ja hankitun immuniteetin välillä on spesifisyys: hankittuun immuniteettiin kuuluvat järjestelmät tunnistavat mikrobit yksittäisinä lajeina niissä olevien yksityiskohtaisten ja yksilöllisten rakenteiden perusteella, kun taas luontaisen immuniteetin puolella tunnistus perustuu tiettyihin mikrobiryhmille tunnusomaisiin, yleisiin rakenteisiin. Tämän vuoksi hankittu immuniteetti pystyy kohdistamaan vaikutuksensa yksittäistä taudinaiheuttajaa vastaan ja on näin ollen huomattavasti luontaista immuniteetti tehokkaampi. Hankitun immuniteetin aikaansaaman vasteen käynnistymisessä kuluu kuitenkin aikaa enemmän kuin luontaiselta immuniteetilta, ja siksi niiden toiminta täydentää hyvin toisiaan.
Solutyypit

Hankitun immuniteetin toiminta perustuu lymfosyyteiksi kutsuttuihin soluihin. Lymfosyytit ovat veren valkosoluja kuten granulosyytit ja monosyytitkin, mutta ne poikkeavat muista valkosolutyypeistä siinä, että niiden solukalvolla olevat reseptorit ovat patogeenejä tunnistavilta osiltaan hyvin monimuotoisia, ja siksi eri lymfosyytit tunnistavat erilaisia patogeenejä. Tähän perustuu hankitun immuniteetin spesifinen tunnistuskyky: tietyn antigeenin ilmaannuttua elimistöön aktivoituvat vain ne lymfosyytit, joiden pinnalla oleva reseptori tunnistaa juuri kyseisen antigeenin.
Lymfosyytit jaetaan alaluokkiin sen perusteella millainen reseptori on ja mitä antigeenin tunnistamisen jälkeen tapahtuu.
B-lymfosyytit (B-solut) tunnistavat liukoisina olevia antigeenejä, toisin sanoen solunulkoisessa tilassa vapaana olevan patogeenin tai sen osan. B-solureseptorina toimii solun ulkokalvoon kiinnittynyt immunoglobuliinimolekyyli.
T-lymfosyytit (T-solut) eivät kykene tunnistamaan antigeenejä, jos ne esiintyvät sellaisenaan, vaan ainoastaan elimistön omaan proteiiniin kiinnitettynä. Näitä elimistön omia, T-solujen toiminnan kannalta välttämättömiä proteiineja kutsutaan MHC-molekyyleiksi, ja niitä tunnetaan kaksi pääluokkaa, MHC I ja MHC II. T-solujen alaluokat määräytyvätkin sen mukaan, kumpaan MHC-tyyppiin sitoutuneita antigeenejä ne pystyvät tunnistamaan: sytotoksiset T-solut tunnistavat antigeenin osana MHC I -kompleksia, kun taas auttaja-T-solut tunnistavat MHC II -molekyyliin kiinnittyneen antigeenin. Laboratorio-oloissa nämä kaksi alaluokkaa voidaan erottaa toisistaan erilaisten pintaproteiiniensa avulla: sytotoksisten T-solujen pinnalla on ns. CD8-proteiini, ja auttaja-T-solujen pinnalla ns. CD4-proteiini. Alatyypit erotetaankin joskus toisistaan merkinnällä CD8+ tai CD4+.
Immunologisen reaktion eteneminen

Tyypillinen hankitun immuniteetin vaste käynnistyy vasta luontaisen immuniteetin aktivaation jälkeen sen tulehduspaikalla ja lähiympäristön imusuonissa aikaansaamien muutosten seurauksena. Hankitun immuniteetin vaste käynnistyy aina auttaja-T-solujen välityksellä, ja sitä seuraavat tapahtumat riippuvat siitä onko kyseessä solunulkoinen patogeeni (humoraalisen immuunivasteen käynnistyminen) vai solunsisäinen patogeeni (soluvälitteisen immuniteetin käynnistyminen).
Immunologisen reaktion eteneminen > Hankitun immuunivasteen käynnistyminen

Hankitun immuniteetin käynnistymisessä keskeisin tapahtuma on antigeenejä esittelevien solujen (APC-solu) ja auttaja-T-lymfosyyttien välinen reaktio. APC-solut ovat erikoistuneita luontaiseen immuniteettiin kuuluvia syöjäsoluja; useimmat niistä ovat ns. dendriittisoluja, mutta myös muut solutyypit voivat toimia antigeeniä esittelevinä soluina. Syöjäsolujen tapaan APC-solut fagosytoivat kudoksissa kohtaamansa mikrobit, ja pilkkoessaan mikrobia sisällään ne kiinnittävät osia siitä itse tuottamaansa proteiiniin, MHC II -molekyyliin. Tämä antigeenin (mikrobista irrotettu osa) ja solun oman proteiinin muodostama kompleksi kuljetetaan APC-solun ulkokalvolle, josta muut solut voivat sen havaita. Tästä tapahtumasta johtuu myös solun nimi.
APC-solun ja mikrobin kohtaaminen tapahtuu useimmiten elimistön kudoksissa, siellä missä mikrobi on tunkeutunut elimistöön. Aktivoituessaan APC-solu kuitenkin siirtyy lymfan eli imunesteen mukana imusolmukkeisiin, joissa varsinainen hankitun immuniteetin käynnistyminen tapahtuu. Imusolmukkeessa on naiiveja (valmiiksi kypsyneitä mutta toistaiseksi aktivoimattomia) lymfosyyttejä odottamassa aktivoitumiseen johtavaa signaalia, ja APC-solun saapuminen tuottaa tällaisen signaalin. Auttaja-T-lymfosyytit omaavat muiden lymfosyyttien tapaan pinnallaan reseptorin, jonka avulla ne tunnistavat spesifisiä antigeenejä, ja juuri auttaja-T-solujen reseptorille on tunnusomaista, että ne tunnistavat antigeenin vain silloin kun se on liitetty osaksi MHC II -molekyyliä. APC-solun saapuessa imusolmukkeeseen aktivoituvat ne auttaja-T-solut, joiden pintareseptori tunnistaa juuri kyseisen antigeenin. Auttaja-T-solujen aktivoituessa ne kypsyvät lopulliseen muotoonsa ja alkavat tuottaa muita immuunijärjestelmän soluja stimuloivia sytokiinejä eli solunulkoiseen tilaan vapautuvia pienikokoisia proteiineja. Tästä seuraavat tapahtumat riippuvat vapautuvien sytokiinien laadusta, mikä puolestaan määräytyy aktivoituvan auttaja-T-solun tyypin mukaan.