stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jurva
Talous > Elinkeinoelämä

Jurvan Botniaring tunnetaan lukuisista rata-autoilukisoistaan. Botniaringiä aiotaan pidentää, jonka jälkeen siitä tulisi Suomen pisin moottorirata.
Jurvan kunta investoi vuonna 2004 noin 3 miljoonaa euroa Nikkarikeskukseen, suureen puurakennukseen veistokoulun yhteydessä. Keskuksen oli tarkoitus toimia eteläpohjalaisen puu- ja huonekaluteollisuuden tuotekehityskeskuksena. Talon valmistuttua toiminnan kehittäminen jäi kuitenkin vähälle huomiolle, ja taloa alettiin vuokrata eri toimijoille kuten Seinäjoen ammattikorkeakoululle.. 2010-luvun taitteessa Nikkarikeskus muuttui Sella-sisustuskeskukseksi, jossa oli lahjatavaroiden kauppaa ja erilaista näyttelytoimintaa. Kurikan kunta etsi pitkään talolle uutta omistajaa ja toimintaideaa, kunnes vuonna 2019 sen osti paikallinen huonekaluyritys E. J. Hiipakka siirtääkseen siihen toimisto- ja näyttelytilojaan.
Talous > Matkailu

Jurvassa, Säläisjärven rannalla toimii leirintäalue Sälli Camping, joka sijaitsee muutaman kilometrin päässä Jurvan keskustasta Kauhajoen suuntaan.
Kulttuuri

Jurvan kotiseutumuseo on toiminut Haapalan taloalueella vuodesta 1965. Esineistön keräys on aloitettu jo vuonna 1934 ja museotoimintaa harjoittava Jurva-Seura ry on perustettu vuonna 1950. Jurvassa toimii myös Nikkari- museo.
Vanha sanonta kuuluu: ”Valita vain, mutta valita Jurvan kuntaan.” Sanonnan alkuperästä on monia arveluja.
Jurvan Sanomat on jurvalainen sanomalehti, jolla on pieni levikki pienestä asukasmäärästä johtuen.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Jurvan pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla jurvanvelli, johon tulee lampaanlihaa ja naudan ydinpotkaa.
Ystävyyskuntia

Audru ja Sauga, Viro
Tunnettuja asukkaita

Kirsi Ahonen, yleisurheilija (keihäänheitto)
Erkki Antila, ampumahiihtäjä
Timo Antila, ampumahiihtäjä
Aarre Asiala, yleisurheilija (pituushyppy, kolmiloikka)
Raimo Asiala, yleisurheilija (110 m aidat)
Gustaf Hobin, kalparitari
Heikki Ikola, ampumahiihtäjä
Pekka Kangasalusta, jääkiekkoilija
Oiva Kentta, koristeveistäjämestari
Aarre Nostaja, yleisurheilija (moukarinheitto)
Heikki Peura, kansanedustaja, 1920–1922 (Maalaisliitto), maanviljelijä ja pankinjohtaja
Aarre Marttila, kansanedustaja, 1958–1961 (Maalaisliitto), maanviljelijä ja yrittäjä
Hannu Mäkirinta, suunnistaja
Kalervo Puskala, valokuvaaja
Hilkka Riihivuori (o.s. Kuntola), hiihtäjä
Sirkka Sipilä, elokuvanäyttelijä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jurva Wikimedia Commonsissa
| n k Jurva |
| --- | --- | --- |
 Etelä-Pohjanmaa  Kurikka 
| Kylät |  Harjunkylä  Järvenpää  Kentankylä  Kesti  Kirkonkylä  Koskimäki  Metsäkylä  Niemenkylä  Närvijoki  Sarvijoki  Tainuskylä  Tupenkylä  |  |
| n k Etelä-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alajärvi  Alavus  Evijärvi  Ilmajoki  Isojoki  Isokyrö  Karijoki  Kauhajoki  Kauhava  Kuortane  Kurikka  Lappajärvi  Lapua  Seinäjoki  Soini  Teuva  Vimpeli  Ähtäri 
Entiset kunnat:  Alahärmä  Jalasjärvi  Jurva  Kortesjärvi  Lehtimäki  Nurmo  Peräseinäjoki  Seinäjoen maalaiskunta  Töysä  Ylihärmä  Ylistaro 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
Mika Kahma

Mika Tapani Kahma (s. 25. syyskuuta 1966 Uurainen) on suomalainen entinen pituushyppääjä.
Kahmalla on yksi mestaruus Kalevan kisoista ja seitsemän himmeämpää mitalia. Hallista hänellä on kolme Suomen mestaruutta ja kaksi himmeämpää mitalia. Kahman pituusennätys on ulkona 795 ja hallissa 787.
Kahmaa valmensi hänen isänsä Jorma Kahma. Jorma Kahman veljiä ovat kiekonheittäjä Pentti Kahma ja moniottelija Markus Kahma. Mika Kahma edusti Saarijärven Pullistusta. Hän on ollut hävittäjälentäjänä ja sittemmin Finnairilla lentäjänä.
Kaaripistesiipi

| Kaaripistesiipi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Keltasiivet Lithosiinae
Suku::  Pelosia
Laji::  obtusa
Kaksiosainen nimi
 Pelosia obtusa  (Herrich-Schäffer, 1847) 
Katso myös
   Kaaripistesiipi Wikispeciesissä   Kaaripistesiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaaripistesiipi (Pelosia obtusa) on harvinainen ja vaatimattoman näköinen, siilikkäisiin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Kaaripistesiipi on pienehkö, ruskea perhonen. Etusiivet ovat yksivärisen pähkinänruskeat, ja siiven keskivaiheilla on epäsäännöllisen muotoisten mustien pisteiden rivi, joka tekee likimain suoran kulman siiven kärkeä kohti. Takasiivet ovat etusiipiä vaaleamman ruskeat, ulkoreunaa kohti tummenevat. Lepäävä perhonen pitää siipiään tasossa takaruumiin päällä.
Samannäköinen laji on pistesiipi (Pelosia muscerda), johon verrattuna kaaripistesiiven siivet ovat lyhyemmät, leveämmät, ja tummien pisteiden sijainnit niillä ovat erilaiset.
Levinneisyys ja lentoaika

Kaaripistesiiven levinneisyys tunnetaan huonosti. Siitä on havaintoja useina eri alalajeina Etelä-Englannista, Pohjois-Espanjasta ja Italiasta sekä Keski-Euroopasta Baltian ja Etelä-Venäjän kautta Itä-Aasiaan ja Japaniin. Pohjoismaissa sitä tavataan Tanskassa sekä Ruotsin eteläosissa ja Gotlannissa. Kaaripistesiipi on tavattu Suomesta alle kymmenen kertaa. Ensimmäinen yksilö tavattiin Ahvenanmaan Kökarista syyskuussa vuonna 2002.
Elinympäristö ja elintavat

Koko esiintymisalueellaan kaaripistesiipi on tavattoman paikoittainen laji. Sitä tavataan kosteilla niityillä, soilla, rannoilla ja rantaniityillä. Kaaripistesiivellä ei ole vaellustaipumusta, vaikka yksilöitä onkin tavattu kaukana tunnetuista esiintymispaikoista. Perhoset lentävät pimeän aikaan, ja molemmat sukupuolet tulevat valolle. Naaraat houkuttelevat koiraita luokseen feromonien avulla.
Naaras laskee munat pieninä ryhminä kasveille, ilmeisesti lähelle maanpintaa. Käytännössä kaikki tieto toukkien elämästä on peräisin kasvatuksista. Munat kuoriutuvat 10 päivän kuluttua ja toukat kasvavat hitaasti ennen siirtymistään talvilevolle. Toukat ovat pääasiassa yöaktiivisia ja saavuttavat täysikasvuisuuden kesä-heinäkuun vaihteessa. Toukka tekee kotelokopan ruo’on varren sisään tai muuhun koloon. Kotelovaihe kestää kahdesta kolmeen viikkoa.
Ravintokasvi

Toukka elää järviruo’olla ja muilla kosteikkokasveilla ja syö ilmeisesti niillä kasvavia viherleviä sekä kuihtuneita kasvinosia.
Aiheesta muualla

toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
Lepidoptera of Belgium (englanniksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q808749  Wikispecies: Pelosia obtusa  BioLib: 54804  BOLD: 347240  EUNIS: 309276  Fauna Europaea: 446939  Fauna Europaea (new): 1d39783c-3fb5-4203-aa71-f578c8da4914  GBIF: 5117399  iNaturalist: 483381  IRMNG: 11064652  LepIndex: 39513  LoB: 4411  MaBENA: PelosObtus  NBN: NHMSYS0021144412  NCBI: 1870173  Observation.org: 10027  Open Tree of Life: 3182193  Laji.fi: MX.62219
Kadunlakaisijat

| Kadunlakaisijat |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Olli Soinio
Käsikirjoittaja:  Olli Soinio
Tuottaja:  Heikki Takkinen
Säveltäjä:  Antti Hytti
Kuvaaja:  Kari Sohlberg
Leikkaaja:  Irma Taina
Lavastaja:  Risto Karhula
Pääosat:  Kari Sorvali Soli Labbart Mikko Kivinen Erkki Pajala
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Filminor Oy
Ensi-ilta:  8. maaliskuuta 1991
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  5 499 667 mk
Katsojat:  12 211
Edeltäjä:  Kuutamosonaatti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kadunlakaisijat eli Kuutamosonaatti II: Kadunlakaisijat on vuonna 1991 ensi-iltaan tullut suomalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Olli Soinio. Se on Soinion elokuvan Kuutamosonaatti (1988) jatko-osa.
Kadunlakaisijat on julkaistu Saksassa DVD:llä nimellä Army of Zombies.
Juoni

Tarinan alkaessa koko Kyyrölän perheellä menee huonosti ja ainoa henkiinjäänyt on perunakellarista karannut Sulo. Arvo-veli on huonossa kunnossa. Hänen ruumiinsa on kärsinyt edellisen tarinan loppuselvittelyssä erittäin pahoja vaurioita, ja Äitee on kuollut maakellariin. Mutta vielä ei ole kaikkea menetetty, koska Sulolle tulevat mieleen sauna, viina ja terva. Niiden voimalla Sulo onnistuu herättämään läheisensä henkiin. Eloon herätetään samalla menettelyllä myös suohautaan haudatut punakaartilaiset. Perhe saa taas nautiskella laatukahvin merkeissä: Äitee sanoo juhlavasti "Kultamokkaa". Mutta pian on ruvettava tekemään jotakin, joten Äitee laittaa Arvon Helsingin bussiin etsimään töitä ja kieltää häntä kajoamasta naisiin.
Pian kuitenkin Äitee päättelee Arvon lähettämistä kirjeistä, että pojan työnteko ja asuminen ei oikein tahdo sujua, joten hän lähtee toisen poikansa Sulon kanssa etsimään Arvoa.
Arvo on omaksunut kaupunkilaiselämää, ja hänen harrastuksensa pontikankeitto sujuu ponupännäreillä. Hänen kiimansa vain yltyy, koska hän on joutunut turvautumaan seksitavaraliikkeen tuotteisiin. Kun hän pääsee kadunlakaisukoneen puikkoihin, hän tuntee jälleen kerran olevansa kaiken huipulla. Sillä on kiva kruisailla naisten perässä. Tällä kertaa Arvon seksuaalisen intohimon kohteena on julkisuuden henkilö Kata Kärkkäinen.
Arviot

Kun Elokuvan lehdistöesitteessä tunnustettiin, että "elokuvan Suomi Filmi imago on tietoinen valinta [- - ]: kyseessä on kauhufarssi. Huonon maun tyylipisteet on haettu vieläkin kauempaa edustaen trash- ja camp-huumoria", ei ole yllättävää, että aikalaiskriitikoilla oli elokuvasta täysin vastakkaisia näkemyksiä. Mikael Fränti (Helsingin Sanomat) kirjoittaa: "Kadunlakaisijat on väkinäisesti erilaisia perisuomalaisia asioita sekä ilmiöitä rienaava ja tabuja tönivä junttimainen kauhufarssi, joka hajoaa kaaosmaiseksi hakuammunnaksi ja huonon maun esittelyksi." Sauli Pesonen (Kaleva) puolestaan katsoo, että Kadunlakaisijat oli "idearikkain esitys lajissaan pitkään aikaan. [- -] Soinio herkuttelee pursuavilla ideoilla, kokonaisuus ei ole syvällinen, mutta menevä."
Tv-maailman kirjoittaja toteaa kritiikissään, että kun Soinion edellisen elokuvan Kuutamosonaatin lajityyppi oli kauhu, jatko-osassa se "vaihtui sketsiviihteeksi, valitettavasti". Ilja Rautsi (Helsingin Sanomat) toteaa, että Kadunlakaisijat on kauhukomediana "harvinaista herkkua, vaikka kokonaisuutta on vaikea niellä". Osmo Peltonen (Kansan Uutiset) huomaa: "Elokuva onkin varannut häijyn piikin myös elokuvakriitikoille, noille makudiktaattoreille ja kulttuuripoliiseille."
Jääkiekon SM-liigakausi 1984–1985

| Jääkiekon SM-liigakausi 1984–1985 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Runkosarjan voittaja:  TPS
Mestari:  Ilves
Toinen sija:  TPS
Kolmas sija:  Kärpät
Nousseet joukkueet:  JyP HT
Pudonneet joukkueet:  Kiekkoreipas
Pistepörssin voittaja:  Matti Hagman, HIFK
Pudotuspelien pistepörssin voittaja:  Reijo Leppänen, TPS
Alempi sarjataso:  I-divisioona
  ← 1983–1984 :  1985–1986 → 
Kausi 1984–1985 oli jääkiekon SM-liigan kymmenes kausi. Ilves voitti mestaruuden kaataen loppuotteluissa runkosarjan voittaneen TPS:n. Pronssia voitti Kärpät. Matti Hagman voitti kolmannen kerran peräkkäin runkosarjan pistepörssin ja pudotuspelien pistekuningas oli TPS:n Reijo Leppänen. Kiekkoreipas putosi liigasta I divisioonaan, josta JyP HT nousi tilalle. Runkosarjapeleissä otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön viiden minuutin jatkoaika, joka pelattiin varsinaisen peliajan päätyttyä tasatilanteessa. Molemmat joukkueet pelasivat jatkoajallakin viidellä kenttäpelaajalla. Jatkoajan pistelasku pysyi samana kuin varsinaisella peliajalla: voitosta 2 pistettä, tappiosta 0 pistettä ja tasapelistä molemmille joukkueille 1 piste.
Runkosarja

|  | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| TPS | 36 | 24 | 2 | 10 | 163 | 124 | +39 | 50 |
| Kärpät | 36 | 22 | 2 | 12 | 153 | 105 | +48 | 46 |
| Ilves | 36 | 22 | 1 | 13 | 168 | 133 | +35 | 45 |
| Ässät | 36 | 22 | 0 | 14 | 166 | 129 | +37 | 44 |
| HIFK | 36 | 19 | 2 | 15 | 189 | 152 | +37 | 40 |
| Tappara | 36 | 16 | 2 | 18 | 152 | 147 | +5 | 34 |
| Lukko | 36 | 13 | 3 | 20 | 131 | 149 | -18 | 29 |
| Jokerit | 36 | 13 | 2 | 21 | 154 | 176 | -22 | 28 |
| SaiPa | 36 | 11 | 3 | 22 | 127 | 199 | -72 | 25 |
| Kiekkoreipas | 36 | 8 | 3 | 25 | 111 | 200 | -89 | 19 |
Runkosarja > Pistepörssi

| # | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Matti Hagman | HIFK | 34 | 23 | 44 | 67 |
| 2. |  Mikko Mäkelä | Ilves | 36 | 34 | 25 | 59 |
| 3. |  Raimo Helminen | Ilves | 36 | 21 | 36 | 57 |
| 4. |  Esa Tikkanen | HIFK | 36 | 21 | 34 | 55 |
| 5. |  Reijo Leppänen | TPS | 35 | 28 | 26 | 54 |
Pudotuspelit > Pronssiottelut

| Kärpät – Ässät |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kärpät | Ässät | 7–2 |  |
|  | Ässät | Kärpät | 4–3 |  |
|  | Kärpät | Ässät | 4–1 |  |
| Kärpille pronssia voitoin 2–1. | Kärpille pronssia voitoin 2–1. | Kärpille pronssia voitoin 2–1. | Kärpille pronssia voitoin 2–1. |  |
Pudotuspelit > Loppuottelut

| TPS – Ilves |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | TPS | Ilves | 3–2 |  |
|  | Ilves | TPS | 1–6 |  |
|  | TPS | Ilves | 1–8 |  |
|  | Ilves | TPS | 3–2 |  |
|  | TPS | Ilves | 2–3 |  |
| Ilves mestariksi voitoin 3–2. | Ilves mestariksi voitoin 3–2. | Ilves mestariksi voitoin 3–2. | Ilves mestariksi voitoin 3–2. |  |
Pudotuspelit > Pistepörssi

| # | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Reijo Leppänen | TPS | 10 | 5 | 7 | 12 |
| 2. |  Mikko Mäkelä | Ilves | 9 | 4 | 7 | 11 |
| 3. |  Kari Makkonen | Ässät | 8 | 6 | 4 | 10 |
| 4. |  Jukka Porvari | TPS | 10 | 7 | 2 | 9 |
| 5. |  Juha Nurmi | TPS | 10 | 4 | 5 | 9 |
Liigakarsinta

|  | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SaiPa | 6 | 4 | 1 | 1 | 28 | 28 | 0 | 9 |
| TuTo | 6 | 3 | 1 | 2 | 31 | 17 | +14 | 7 |
| KalPa | 6 | 3 | 0 | 3 | 26 | 23 | +3 | 6 |
| KooKoo | 6 | 0 | 2 | 4 | 15 | 31 | -16 | 2 |
SaiPa säilyi SM-liigassa.
Palkinnot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| palkinto | voittaja | joukkue |
| Paras erotuomari |  Pertti Juhola | - |
| Paras linjatuomari |  Lasse Vanhanen | - |
| Kauden jääkiekkotoimittaja | Turun Sanomien toimitus | - |
| Paras valmentaja |  Seppo Hiitelä | Ilves |
| Paras tulokas |  Jari Neuvonen | Ilves |
| Paras maalivahti |  Kari Takko | Ässät |
| Herrasmiespelaaja |  Reijo Leppänen | TPS |
| Paras puolustaja |  Tapio Levo | Ässät |
| Tehopelaaja |  Esa Tikkanen | HIFK |
| Paras maalintekijä |  Mikko Mäkelä | Ilves |
| Pistepörssin voittaja |  Matti Hagman | HIFK |
| Runkosarjan voittaja | TPS |  |
| Suomen mestari | Ilves |  |
| Paras seura | Kärpät |  |
Aiheesta muualla

Hockey Archives
YLE Elävä arkisto: TPS - Ilves 1985 (Arkistoitu – Internet Archive)
Jääkiekon SM-liigan kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970-luku |  |  |  |  |  | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2020-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Kadrin päiväkirja

| Kadrin päiväkirja> Kadri |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Silvia Rannamaa
Kieli:  viro
Genre:  tyttökirjat, nuortenkirjallisuus
Julkaistu:  1959
Suomennos
Suomentaja:  Anniina Ljokkoi
Kustantaja:  Savukeidas
Julkaistu:  2014
ISBN:  978-952-268-115-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kadrin päiväkirja (vir. Kadri) on Silvia Rannamaav nuorisoromaani, joka ilmestyi alun perin Neuvosto-Virossa vuonna  1959. Päiväkirjan muotoon kirjoitettu teos on kaksiosainen ja mukailee H. C. Andersenin satua ”Ruma ankanpoikanen”. Kirjan jatko-osaa Kasuema (1963) ei ole suomennettu. Jatko-osan pohjalta valmistui elokuva Leikkejä kouluikäisille (Naerata ometi) vuonna 1985.
Molemmat teokset ovat pysyneet Virossa suosittuina pitkään ja niistä on julkaistu painoksia vielä 2000-luvulla, ja niiden lukeminen kuuluu Virossa äidinkielen opeteussuunnitelmaan. Teoksia on käännetty venäjäksi, latviaksi, liettuaksi, slovakiksi, tšekiksi, armeniaksi, gruusiaksi ja suomeksi.
Sisältö

Tapahtumien kulku alkaa sairaalasta, jossa minäkertoja Kadri Jalava toipuu onnettomuudesta. Kadria on koulussa epäilty varkaudesta, ja sen jälkeen hän on jäänyt auton alle ylittäessään tietä.
Kertomuksen juoni sijoittuu 1950-luvun ensimmäiselle puoliskolle. Kadri asuu isoäitinsä kanssa tunkkaisessa kellariasunnossa. Isoäiti on luonteeltaan karhea ja käyttäytyy usein nuivasti, mutta kertomuksen myötä hän paljastuu hyväsydämiseksi ihmiseksi. Kadrin äiti on kuollut vuosia sitten, eikä Kadri muista häntä. Isä Ylo Jalava on puolestaan kadonnut sota-aikana ja elää ilmeisesti Ruotsissa. Perheen koti on tuhoutunut sodassa.
Aluksi Kadrilla ei ole ystäviä, hän on onneton, köyhä ja yksinäinen. Hän surkuttelee elämäänsä päiväkirjan sivuilla löytämättä itsestään mitään hyvää. Muutoksen Kadrin elämään tuo samaan aikaan sairaalahoidossa oleva kirjailija Elsa Sarap. Elsa-tädin rohkaisemana Kadri alkaa nähdä elämänsä optimistisemmin ja saa itsevarmuutta.
Tarinan suurin käänne tapahtuu, kun Kadri avaa isoäidille osoitetun kirjeen, jonka on lähettänyt Kadrin isä Ylo Jalava. Isä on jo ajat sitten palannut ulkomailta ja etsii yhteyttä tyttäreensä. Kadri tapaa isänsä ja vie tämän yhteen myös isoäitinsä kanssa. Isoäiti syyttää aluksi isää perheen hylkäämisestä ja Kadrin mielistelystä itselleen.
Isä järjestää Kadrille ja isoäidille uuden asunnon ja osoittaa isoäidille vilpitöntä kiitollisuutta siitä, että tämä on kasvattanut Kadria. Kirja päättyy onnellisiin tunnelmiin ja kiitollisuuteen tärkeiden ihmisten läsnäolosta ja hyvistä ystävistä.
Teoksen tapahtumat sijoittuvat kirjailijan kotikaupunkiin Tallinnaan, vaikkakaan sitä ei suoraan mainita. Viron pääkaupunkiin Tallinnaan viittaavat Kadrin muistot pitkistä, aamuisista raitiovaunumatkoista kouluun. Kadri mainitsee myös uuden asunnon ikkunasta avautuvan näkymän merelle.
Alkuperäisteoksen painokset

Eesti Riiklik Kirjastus, 1959
Eesti Riiklik Kirjastus, 1962
Eesti Raamat, 1965
Eesti Raamat, 1970 (yhteispainos jatko-osan Kasuema kanssa)
Eesti Raamat, 1978 (yhteispainos jatko-osan Kasuema kanssa)
Eesti Raamat, 1984
Eesti Raamat, 1990 (yhteispainos jatko-osan Kasuema kanssa)
Steamark, 2002
TEA Kirjastus, 2010, sarjassa TEA lasteraamatute varalaegas
Suomennokset

Rannamaa, Silvia: Kadrin päiväkirja. Suomentanut Anniina Ljokkoi. Savukeidas, 2014. ISBN 978-952-268-115-7
Aiheesta muualla

Ljokkoi, Anniina: Pioneerit, vakoilijat ja kadonnut isä : Silvia Rannamaan romaanin Kadri neuvostokulttuurin ilmiöiden kääntäminen virosta suomeksi.  (Pro gradu -työ)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2016.  Teoksen verkkoversio Viitattu 24.10.2023.
Parkkola, Isla: "Mikäpä olisi eläessä satujen maassa". Lukukeskus. Julkaistu Lukufiiliksen numerossa: 1/2015. Arkistoitu 10.3.2015. Viitattu 24.10.2023.
Silvia Rannamaa “Kadri” Kirjakoi -blogi. Viitattu 24.10.2023. (viroksi)
Kahden maailman vaeltaja
Julkaisuja

Flex, Walter: Der Wanderer zwischen beiden Welten.  München:  C. H. Beck, 1916.
Flex, Walter: Der Wanderer zwischen beiden Welten: Ein Kriegserlebnis. Mit einem Nachwort.  München:  C. H. Beck, 1918.
Flex, Walter: Vandraren mellan de båda världarna.  ([Esipuhe Konrad Flex. Jälkisanat Martin Flex.] Bemyndigad översättning från tyskan av Irma Mielck)  Helsingfors:  Söderström & C:o, 1921.
Flex, Walter: Kahden maailman vaeltaja: Sotamuistelma.  ([Esipuhe Konrad Flex. Jälkisanat Martin Flex. Essee Raul Salumäe.] Suomennos Markus Lång)  Helsinki:  Books on Demand, 2013.  ISBN 978-952-286-597-7
Kirjallisuutta

Henkel, Markus: Walter Flex und Erich Maria Remarque – ein Vergleich. Kriegsbild und Kriegsverarbeitung in Walter Flex’ „Der Wanderer zwischen beiden Welten“ (1916) und Erich Maria Remarques „Im Westen nichts Neues“ (1929). — Heinrich Mann-Jahrbuch 19 (2001), s. 177–213.
Koch, Lars: Der Erste Weltkrieg als Medium der Gegenmoderne: Zu den Werken von Walter Flex und Ernst Jünger. Königshausen & Neumann, Würzburg 2006. ISBN 3-8260-3168-7
Spiekermann, Bernd: „Willfährigkeit gegen das Göttliche und Wehrhaftigkeit gegen das Menschliche“: Religion und Nation im Werk von Walter Flex. Schüling, Münster 2000.
Ulbricht, Justus H.: Der Mythos vom Heldentod. Entstehung und Wirkung von Walter Flex’ „Der Wanderer zwischen beiden Welten“. — Jahrbuch des Archivs der deutschen Jugendbewegung 16 (1986–87), s. 111–156.
Wagener, Hans: Wandervogel und Flammenengel – Walter Flex: Der Wanderer zwischen beiden Welten. Ein Kriegserlebnis (1916). — Amsterdamer Beiträge zur neueren Germanistik. Von Richthofen bis Remarque: Deutschsprachige Prosa zum I. Weltkrieg (toim. Thomas F. Schneider & Hans Wagener) 2003, s. 17–30.
Aiheesta muualla

Kindlers Neues Literaturlexikon.
Der Wanderer zwischen beiden Welten (koko teos saksaksi).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Kansikuva vuodelta 1918.
IGoogle

| iGoogle |
| --- | --- |

Verkkosivusto:  http://www.google.com/ig
Tyyppi:  Henkilökohtainen verkkoportaali
Omistaja:  Google
Luonut:  Google
Avattu:  19. toukokuuta 2005
Suljettu:  1. marraskuuta 2013
Nykyinen tila:  Lopetettu
iGoogle (alun perin Google Personalized Homepage) oli Googlen vuonna 2005 julkaisema verkkopalvelu. Kyseessä oli henkilökohtaiseen käyttöön luotava verkkoportaalisivu, jonne käyttäjä pystyi lisäämään haluamiaan lisäosia, esimerkiksi verkkosyötteitä. Palvelu mahdollisti muun muassa Gmail-viestien, sään ja uutisten seuraamisen iGoogle-sivulta.
Palvelun alkuperäinen nimi oli Google Personalized Homepage, mutta vuonna 2007 nimi vaihdettiin iGoogleksi.
Palvelu lopetettiin marraskuussa 2013.
Aiheesta muualla

Viimeinen toiminut versio Internet Archivessa 31. lokakuuta 2013 (englanniksi)
Marja-Sisko Aimonen

| Marja-Sisko Aimonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. marraskuuta 1935 Ikaalinen
Kuollut: 16. toukokuuta 2016 (80 vuotta) Tampere
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1958–2015
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Aimosten sukuhauta
Marja-Sisko Irina Aimonen-Markkula (20. marraskuuta 1935 Ikaalinen – 16. toukokuuta 2016 Tampere) oli suomalainen näyttelijä.
Aimonen kävi Suomen teatterikoulun 1955–1958 ja oli uransa alussa kiinnitettynä Jyväskylän Työväen Teatteriin ja sitten Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 1959 vuoteen 1999.
Aimonen esiintyi useissa Yle TV2:n sarjoissa, kuten Reinikainen (1982), Kotirappu (1987),  Tarkkis (1987), Elämän suola (1996) ja Antiikkieno (2007–2008) sekä elokuvissa Mommilan veriteot 1917 (1973), Kiljusen herrasväki (1981) ja Tango Kabaree (2001).
Peshawar

| Peshawar (پېښور) |
| --- | --- |
 Kuvakollaasi Peshawarista.
 Peshawar
 Koordinaatit: 34°01′N, 71°35′E 
Valtio:  Pakistan
Provinssi:  Khyber Pakhtunkhwa
Piirikunta:  Peshawar
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 257 km²
Korkeus:  359 m
Väkiluku (2017):  1 893 344
Aikavyöhyke:  UTC+5
Suuntanumero(t):  091
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Peshāwar (paštuksi: پښور, urduksi: پشاور) on Pakistanin Khyber Pakhtunkhwan provinssin (entisen Luoteisprovinssin) pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 1 893 344. Kaupunki sijaitsee Khyberin solan suulla ja on koko rajaseudun ja etenkin pataanien merkittävin kaupunki.