stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ferrokromikuona
Valmistus > OKTO-eriste

OKTO-eristeen valmistuksessa sula ferrokromikuona lasketaan vesialtaaseen tasaisena sulana vanana vesisuihkun kera, jolloin sula massa rakeistuu 0–11 millimetrin kokoisiksi rakeiksi.
Valmistus > OKTO-murske

OKTO-murskeen valmistus tapahtuu murskaamalla jäähtynyt sula, jota ei ole voitu rakeistaa kuten OKTO-eriste. Samalla kuonasta erotellaan suurin osa ferrokromista, sekä eroteltu kuona jaetaan seuloilla 0–4 mm, 0–5 mm, 4–8 mm, 8–11 mm, 11–16 mm ja 16–22 mm OKTO-murskeeksi.
Aiheesta muualla

OKTO Käyttöturvallisuustiedoite[vanhentunut linkki]; ferrokromikuonan mineralogia ja liukoisuusominaisuudet. Outokumpu Chrome Oy 2.5.2005. (luettu 19.8.2010)
OKTO-rakennustuotteet[vanhentunut linkki], Morenia Oy 2009.
Piliocolobus epieni

| Piliocolobus epieni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Osalahko::  Apinat Simiiformis
Yläheimo::  Vanhan maailman häntäapinat Ceropithecoidea
Heimo::  Häntäapinat Ceropithecidae
Alaheimo::  Lehtiapinat Colubinae
Tribus::  Colobini
Suku::  Piliocolobus
Laji::  epieni
Kaksiosainen nimi
 Piliocolobus epieni  (Grubb & Powell 1999) 
Synonyymit
 Procolobus badius epieni  Procolobus pennantii epieni 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Piliocolobus epieni on Nigeriassa elävä lehtiapinalaji. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Lajia tavataan Nigerjoen suiston kosteikkoalueilla. Sen elinalueet ovat pirstaloituneet pahasti. Se syö suurten puiden lehtiä, ja hedelmiä silloin kun ne ovat kypsiä.
Vuonna 2018 arvioitiin, että tämä laji on maailman 25 uhanalaisimman apinalajin joukossa.
Philadelphian roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

Hiippakunnan vaakuna
Philadelphian roomalaiskatolinen arkkihiippakunta (lat. Archidioecesis Philadelphiensis) on katolisen kirkon arkkihiippakunta Yhdysvalloissa. Siihen kuuluvat Allentownin, Altoona-Johnstownin, Erien, Greensburgin, Harrisburgin, Pittsburghin ja Scrantonin hiippakunnat.
Piispat ja arkkipiispat

Michael Francis Egan (1808–1814)
Henry Conwell (1819–1842)
Francis Kenrick (1842–1851)
John Neumann (1852–1860)
James Frederick Wood (1860–1883)
Patrick John Ryan (1884–1911)
Edmond Francis Prendergast (1911–1918)
Dennis Joseph Dougherty (1918–1951)
John Francis O'Hara (1951–1960)
John Krol (1961–1988)
Anthony Joseph Bevilacqua (1987–2003)
Justin Francis Rigali (2003–2011)
Charles Joseph Chaput (2011– )
Pirun kieli

| Piru> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Indonesia
Puhujia:  10
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  ei kirjoitettua muotoa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  austronesialaiset kielet
Kieliryhmä:  malaijilais-polynesialaiset kielet
ISO 639-3:  ppr
 Ohje 
Piru on eräs austronesialainen kieli. Se kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten ryhmään.
Pirun kieli on erittäin uhanalainen ja sitä puhuu enää kymmenen ihmistä Seramin saaren länsiosissa, Indonesiassa.
Kieli on erittäin läheistä sukua luhulle ja ne voidaan laskea jopa samaksi kieleksi.
Phil Ochs

Phil Ochs
Philip David Ochs (s. 19. joulukuuta 1940 – 9. huhtikuuta 1976) oli yhdysvaltalainen folkartisti ja laulaja-lauluntekijä. Hän oli syntynyt El Pasossa Teksasissa. Syntytaustaltaan Phil Ochs oli amerikanjuutalainen.
Hänet muistetaan parhaiten yhteiskunnallisesti ja poliittisesti kantaa ottavista protestilauluistaan, esimerkiksi Vietnamin sodan vastaisista. Hän määritteli itsensä vasemmistolaiseksi ja sosiaalidemokraatiksi. Hän kirjoitti 1960-luvulla satoja lauluja ja julkaisi kahdeksan albumia.
Tunnetuimpia Ochsin lauluja näiltä ajoilta ovat "I Ain't Marching Anymore", "Changes", "Crucifixion", "Draft Dodger Rag", "Love Me I'm a Liberal", "Outside of a Small Circle of Friends", "Power and the Glory", "There but for Fortune" ja "The War Is Over". Laulu "When I'm Gone" on suomennettu nimellä "Se kai täytyy tehdä nyt".
Ensimmäisillä albumeillaan 1964–1966 Ochs esitti sävellyksiään perinteiseen folktyyliin säestäen itseään vain akustisella kitaralla. Levyt menestyivät kohtalaisen hyvin, ja Ochsia arvostettiin folkmusiikin harrastajien keskuudessa, vaikka hän ei hittilistojen kärkeen noussutkaan. Parhaiten menestyi "There But For Fortune", joka nousi Britannian listalla kahdeksannelle sijalle vuonna 1965 – ei kuitenkaan Ochsin omana tulkintana vaan Joan Baezin versiona.
Vuosien 1967–1969 levyillä käytettiin muitakin soittimia, perinteisiä rockinstrumentteja sekä kokeiltiin myös klassisen musiikin puolelta lainattua pienoisorkesteria (kokeilusta käytettiin nimeä "barokkifolk"). Nämä levyt menestyivät aiempina huonommin.
Vuonna 1970 Ochs teki yllättävän suunnanvaihdoksen musiikissaan ja tyylissään. Hän alkoi esittää kantria ja 1950-luvun rock and rollia. Hänen itse tekemänsä laulut olivat yhä yhteiskunnallisesti kantaa ottavia. Konserteissa Ochs esitti omien laulujensa ohella vanhoja kantriklassikoita ja esimerkiksi Buddy Hollyn ja Elviksen vanhoja lauluja. Ochs halusi olla "osittain Elvis Presley ja osittain Che Guevara". Hän jopa teetti itselleen samanlaisen kultakankaisen puvun, jota Elvis oli käyttänyt. Temppu herätti hämmennystä Ochsin ihailijoissa. Jotkut kuitenkin pitivät uudenlaisesta Ochsista. Ochs julkaisi helmikuussa 1970 viimeisen studioalbuminsa Greatest Hits, joka ei nimestään huolimatta ole kokoelmalevy. Levyn viimeinen kappale ”No More Songs” oli hänen viimeisiä sävellyksiään.
1970-luvulla Ochsia alkoivat vaivata mielenterveyden ongelmat: masennus, alkoholismi, dissosiatiivinen identiteettihäiriö ja kaksisuuntainen mielialahäiriö. Hän ei saanut juurikaan uusia lauluja aikaiseksi. Monet maailman tapahtumat, kuten Chilen vallankaappaus 1973 ja hänen ystävänsä Victor Jaran surmaaminen sen yhteydessä, pahensivat hänen masentuneisuuttaan. Hän oli välillä myös asunnoton. Tammikuussa 1976 hän muutti sisarensa luo asumaan, sai psykiatrilta diagnoosin mielialahäiriöstä ja lääkityksen siihen. Huhtikuussa hän kuitenkin teki itsemurhan hirttäytymällä.
Kirjallisuutta

Nyman, Jake: ”Phil Ochs”, Rocktieto. Osa 3 N–Z, s. 33–35.  (Soundi-kirja 16)  Pirkkala:  Fanzine Oy, 1982.  ISBN 951-99372-4-2.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Phil Ochs Wikimedia Commonsissa
Ploštšad Garina-Mihailovskogon metroasema

| Ploštšad Garina-Mihailovskogo> Площадь Гарина-Михайловского |
| --- | --- |

 Novosibirskin metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Dzeržinskaja linja
Sijainti:  55.03531°N, 82.89961°E
Paikkakunta:  Novosibirsk, Venäjä
Avattu:  31. joulukuuta 1987
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Ploštšad Garina-Mihailovskogo (ven. Площадь Гарина-Михайловского) on yksi Novosibirskin metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1987.
Paul Robeson

Paul Robeson vuonna 1942.
Paul LeRoy Bustill Robeson (9. huhtikuuta 1898 – 23. tammikuuta 1976) oli monikielinen yhdysvaltalainen näyttelijä, urheilija, bassobaritonilaulaja, kirjailija ja kansalaisoikeusaktivisti.
Lapsuus ja koulutus

Robeson syntyi Princetonissa New Jerseyssä. Hänen isänsä William Drew Robeson I karkasi pohjoiscarolinalaiselta plantaasilta, jolla hän oli syntynyt orjaksi, ja opiskeli myöhemmin Lincolnin yliopistossa. Hänestä tuli metodistipappi. Hänen äitinsä Maria Louisa Bustill oli peräisin orjuutta vastustavasta kveekariperheestä. Paulilla oli neljä sisarusta. Hän pääsi lukiosta 1915.
Robeson sai stipendin Rutgersin yliopistoon, jonka kolmas afroamerikkalainen opiskelija hän oli, ja hän oli omana aikanaan ainoa musta opiskelija. Hän menestyi opinnoissaan ja amerikkalaisen jalkapallon pelaajana loistavasti. Rutgersin jälkeen hän siirtyi opiskelemaan oikeustiedettä Columbian yliopistoon vuonna 1920. Opintojaan hän rahoitti työllä urheilun piirissä ja näyttelijänä. Hän valmistui vuonna 1923 ja sai paikan asianajotoimistosta, mutta irtisanoutui sihteerin kieltäydyttyä kirjoittamasta hänen saneluaan hänen ihonvärinsä vuoksi. Myöhemmin Robeson opiskeli Lontoon yliopistossa.
Robeson meni naimisiin Eslanda ”Essie” Cardozo Gooden kanssa, ja he saivat yhden lapsen, Paul Robeson juniorin 1927.
Ura

Robeson sai mainetta näyttelijänä ja hienon bassonsa ansiosta laulajana. Hän oli ensimmäinen, joka esitti vanhoja negrospirituaaleja konserttilavalla. Hän esiintyi teatterissa ensin Yhdysvalloissa, ja myöhemmin perhe muutti Britanniaan, missä hän esiintyi sekä näyttämöllä että elokuvissa. Hänen yhdestätoista elokuvastaan seitsemän on brittiläistä tuotantoa. Toisen maailmansodan puhjettua hän palasi Yhdysvaltoihin.
Robeson tunnettiin näyttelijänä muun muassa Teatterilaiva-musikaalin Joena ja Shakespearen Othellona, jota hän näytteli ensin Lontoossa 1930 ja sitten 295 kertaa New Yorkin Broadwaylla 1940-luvun alkuvuosina. Hän kuului jonkin aikaa Eugene O’Neillin Provincetownin teatteriin.
Poliittinen toiminta

Robeson otti poliittisesti kantaa ja tuki esimerkiksi Walesin kaivostyöläisiä. Hän myös puhui Neuvostoliiton ja erityisesti Josif Stalinin puolesta, mikä on herättänyt paljon kritiikkiä Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Hän toimi hyvin voimakkaasti rotuerottelua vastaan, mutta 1950-luvulla hänen esiintymisensä nostattivat väkivaltaisuuksia, joiden takana olivat oikeistolaiset voimat.
Robesonin levyt vedettiin markkinoilta, eikä elokuvia, joissa hän näytteli, esitetty. Hän joutui myös FBI:n hampaisiin, ja epäamerikkalaista toimintaa tutkiva komitea kuulusteli häntä 1956 epäiltynä kommunistipuolueeseen kuulumisesta. Vuonna 1950 hänelle asetettiin matkustuskielto, eikä hän saanut passia ennen kuin 1958. Hän muutti Britanniaan ja kiersi runsaasti esiintymässä. Robeson yritti itsemurhaa moskovalaisessa hotellihuoneessa. Hänen poikansa oli sitä mieltä, että syynä oli FBI, joka oli sekoittanut hallusinogeenia hänen juomaansa. Vuonna 1963 hän palasi Yhdysvaltoihin, mutta huonon terveyden vuoksi hän ei juuri enää esiintynyt. Vuodesta 1978 alkaen hänen elokuviaan on jälleen esitetty.
Robesonin muistelmat Here I Stand ilmestyivät Britanniassa 1958. Robesonille on myönnetty Spingarn-mitali ja Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto
Tunnustuksia

Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto vuonna 1953
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Robeson Wikimedia Commonsissa
Pietari Makkonen

Kansanrunoilijat Olli Kymäläinen, Pietari Makkonen ja Antti Puhakka Johan Knutsonin piirroksessa vuodelta 1845.
Pietari Makkonen (1. tammikuuta 1785 Hanhijärvi, Kerimäki – 20. huhtikuuta 1851 Kerimäki) oli suomalainen kansanrunoilija.
Pietari Makkosen isä Antti Makkonen kuoli pojan ollessa vielä nuori, ja perhe joutui elämään köyhyydessä. Makkosen taloudellinen asema parani kuitenkin vähitellen, ja hän oppi myös lukemaan ja kirjoittamaan. Varsinaisen runoilun Makkonen aloitti vasta viisikymmenvuotiaana tehdessään pilkkarunon samassa pitäjässä asuneesta mylläristä ja runoniekasta Hanno Kokista, joka oli luvannut jauhaa Hanhijärven kyläläisten viljat ilmaiseksi rakentamassaan myllyssä, mutta rikkonut sitten lupauksensa.
Makkonen toimi myös kuudennusmiehenä. Kun Kerimäen kirkkoa rakennettiin, hän oli kirkon rakennuskassan hoitajana, ja kirkon valmistuttua teki kaksi runoa aiheesta, toisen itse kirkosta, toisen kirkon vihkiäisistä. Vuonna 1845 Makkonen vieraili Helsingissä kansanrunouden tutkijain luona yhdessä kahden muun kansanrunoilijan Olli Kymäläisen (1790-1855) ja Antti Puhakan (1816-1893) kanssa. Makkonen teki tästä matkasta pari runoakin.
Makkosen runoja julkaistiin hänen eläessään Mehiläisessä 1839 (Kahviruno) ja 1840 (Sururuno Suomen kielen tilasta), kalenterissa Necken 1845 (Ilolaulu Suomen kielen kasvannasta) sekä Suomettaressa 1850 (Kerimäen kirkosta). Elias Lönnrot kävi runonkeruumatkallaan Makkosen luona ja tallensi muistiin hänen runojaan neljän päivän ajan.
Pietari Makkosen runoja

Alkulause
Muistolaulu Porvoosta
Kiitoslaulu Helsingin herroille
Ilolaulu Suomen kielen kasvannosta
Markkinoista
Lapsentappajista
Kostomiesten reissupassi
Rakkauden laulu
Ei ou yksin elänyttä
Suomen pääkaupungista
Viinan töistä
Tehtävästä Saimaan kaivannosta
Kaipaus Mehiläisen kuolemasta
Ukkosesta
Hanno suutarista (pilkkaruno Kokista)
Vanhasta ajasta
Laulu Suomen kielestä
Kerimäen pitäjän uudesta kirkosta
Kerimäen uuden kirkon vihkimisestä
Aiheesta muualla

T. Valavirta : Muutamia 1800-luvun kansanrunoilijoita, Helsingin Sanomat, 09.01.1938, nro 7, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pesukarhulakki

Pesukarhulakki
Pesukarhulakki eli supilakki tai supihattu (joskus myös sudenpentulakki tai Davy Crockett -lakki) on pesukarhun nahasta tehty turkislakki, jonka tunnusomainen piirre on niskan puolelta riippuva pesukarhun raidallinen häntä. Joskus mukana voi olla myös pesukarhun pää hatun etupuolella. Hattumalli yhdistetään yleisesti Yhdysvaltojen 1800-luvun alkupuolen rajaseutujen uudisasukkaisiin ja turkismetsästäjiin. Aivan erityisesti se on assosioitu legendaariseen Davy Crockettiin. Pesukarhulakki on Pohjois-Amerikassa ollut ajoittain muodissa myös myöhempinä aikoina, erityisesti nuorten poikien päähineenä.
Populaarikulttuurissa

Lakki tunnetaan myös Aku Ankka -sarjakuvissa kuvitteellisen Sudenpennut-partiojärjestön tunnuspäähineenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pesukarhulakki Wikimedia Commonsissa
Planckin impedanssi

Planckin impedanssi  Z_{\mathrm {P} } on impedanssin yksikkö Planckin yksikköinä tunnetussa luonnollisessa yksikköjärjestelmässä.
Perusyksilöillä ilmaistuna ja arvo SI-järjestelmässä:
missä
V_{\mathrm {P} } on Planckin jännite
I_{\mathrm {P} } on Planckin sähkövirta
c on valonnopeus tyhjiössä
\epsilon _{0} on tyhjiön permittiivisyys eli sähkövakio
\mu _{0} on tyhjiön permeabiliteetti eli magneettivakio
Z_{0} on vapaan tilan impedanssi.
Planckin yksiköt
| --- | --- |
Planckin perusyksiköt::  Planckin aika |   Planckin pituus |   Planckin massa  |   Planckin varaus |   Planckin lämpötila
Planckin johdetut yksiköt::  Planckin energia  |   Planckin voima |   Planckin  teho  |   Planckin tiheys  |   Planckin pinta-ala  |   Planckin tilavuus  |   Planckin kulmataajuus |   Planckin paine  |   Planckin sähkövirta  |   Planckin jännite |   Planckin impedanssi |   Planckin liikemäärä
Petri Lehtonen (jääkiekkoilija)

| Petri Lehtonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1976 (ikä 48) Forssa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Puuhapete, Lehi
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  176 cm
Paino:  83 kg
Pelinumero:  31
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1999–2005
Aik. seurat:  FPS (I divisioona) TPS (A-jun SML) Frisk Tigers (NEL) Jukurit (Mestis) Brûleurs de Loups (Ligue Magnus) Hydraulic Oilers (Suomi-sarja )
Petri "Lehi" Lehtonen (s. 4. heinäkuuta 1976 Forssa) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut jääkiekkoilija.  Hän pelasi lähinnä keskushyökkääjänä.
Ura

Juniorivuosinaan Lehtonen pelasi Forssan Palloseuran juniorijoukkueissa ja myös miesten joukkueessa. Kaudella 1999–2000 hän pelasi Norjassa Frisk Tigersin joukkueessa, jossa hän teki 36 ottelussa 20 maalia ja antoi 20 maalisyöttöä, jäähyjä hänelle kertyi 0 min. Norjasta hän siirtyi pelaamaan Mikkelin Jukureihin, jossa neljä kautta tuottivat hurjat tehopisteet ja kolme Mestiksen mestaruutta. Kaudeksi 2004–2005 Lehtonen siirtyi Ranskaan, jossa pelasi vuoden tehden tehot 12+12 28 ottelussa. Yhden Ranskan-vuoden jälkeen hän palasi Jukureihin ja juhli heti neljättä Mestiksen mestaruuttaan. Hän pelasi Jukureissa kauteen 2007–2008 asti, kunnes lopetti ammattilaisuransa. Lehtonen ehti pelata Jukureissa kaikkiaan seitsemän kautta. Kauden 2008–2009 Lehtonen pelasi II divisioonassa, mikkeliläisen Hydraulic Oilersin joukkueessa. Kaudeksi 2009–2010 Lehtonen palasi pelaamaan Jukureiden riveihin.
Lehtonen on pelannut urallaan myös B-maaotteluita ja pelannut Suomen joukkueessa Rauman Pitsiturnauksessa 2005. . Lehtonen on pelannut 15-vuotiaasta asti joka kauden Antti Laakson kanssa samassa joukkueessa ja yleensä samassa ketjussa, ulkomaanvuosia lukuun ottamatta.
Palkinnot ja saavutuset

Mestis-mestaruudet Jukureissa 2001, 2002, 2003, 2006
Mestis-hopeat Jukureissa 2004, 2007
Mestis-pronssi Jukureissa 2008
Osallistui Jukurien riveissä kolmesti Continental Cup -turnaukseen.
Mestis-maajoukkueessa 2005 Ranskan Mont Blanc -turnauksessa.
Fair Play -pelaaja (I divisioona 1998–1999, Mestis 2001–2002)
Mestiksen 2-All Stars -keskushyökkääjä 2001–2002, 2002–2003
Mestiksen 1-All Stars -keskushyökkääjä 2003–2004
Jukurit nosti 22.11.2016 Lehtosen paidan #31 Mikkelin jäähallin kattoon yhdessä Antti Laakson #12 paidan kanssa
Planckin jännite

Planckin jännite  V_{\mathrm {P} } on jännitteen yksikkö Planckin yksikköinä tunnetussa luonnollisessa yksikköjärjestelmässä.
missä
E_{\mathrm {P} } on Planckin energia
q_{\mathrm {P} } on Planckin varaus
c on valonnopeus tyhjiössä
G on gravitaatiovakio.
Planckin yksiköt
| --- | --- |
Planckin perusyksiköt::  Planckin aika |   Planckin pituus |   Planckin massa  |   Planckin varaus |   Planckin lämpötila
Planckin johdetut yksiköt::  Planckin energia  |   Planckin voima |   Planckin  teho  |   Planckin tiheys  |   Planckin pinta-ala  |   Planckin tilavuus  |   Planckin kulmataajuus |   Planckin paine  |   Planckin sähkövirta  |   Planckin jännite |   Planckin impedanssi |   Planckin liikemäärä
Pia Pakarinen (poliitikko)

Pia Pakarinen (s. 1960 Kauhajoki) on suomalainen Kansallisen Kokoomuksen poliitikko. Hän on toiminut Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2008 lähtien. Vuosina 2017–2021 hän palveli Helsingin kasvatuksen ja koulutuksen apulaispormestarina. Lisäksi hän on toiminut Helsingin seudun kauppakamarin toimitusjohtajana tammikuusta 2022 lähtien.
Elämä

Pakarinen kirjoitti ylioppilaaksi Kauhajoen yhteislyseossa vuonna 1979. Hän on suorittanut kauppatieteiden maisterin tutkinnon Helsingin kauppakorkeakoulussa sekä oikeustieteen kandidaatin ja valtiotieteiden kandidaatin tutkinnot Helsingin yliopistossa.
Pakarinen on työskennellyt uransa aikana Rank Xerox Oy:ssä, Oy Veho Ab:ssä, Euroopan unionin tuomioistuimessa, Helsingin Yrittäjät ry:ssä ja Helsingin seudun kauppakamarissa. Hän on lisäksi perustanut oman käännöstoimistoyrityksensä Pianco Oy:n.
Vaalimenestys > Kuntavaalit

| Vuosi | Kunta | Äänimäärä | Lopputulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Helsinki | 798 | Valittiin |
| 2012 | Helsinki | 956 | Valittiin |
| 2017 | Helsinki | 1 003 | Valittiin |
| 2021 | Helsinki | 1 213 | Valittiin |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Planckin voima

Planckin voima on yksi luonnollisista yksiköistä, joka on johdettu Planckin perusyksiköistä. Planckin voima saadaan jakamalla Planckin massan ja valonnopeuden tulo Planckin ajalla. Planckin voimaa merkitään tunnuksella FP
Planckin yksiköt
| --- | --- |
Planckin perusyksiköt::  Planckin aika |   Planckin pituus |   Planckin massa  |   Planckin varaus |   Planckin lämpötila
Planckin johdetut yksiköt::  Planckin energia  |   Planckin voima |   Planckin  teho  |   Planckin tiheys  |   Planckin pinta-ala  |   Planckin tilavuus  |   Planckin kulmataajuus |   Planckin paine  |   Planckin sähkövirta  |   Planckin jännite |   Planckin impedanssi |   Planckin liikemäärä
Ploštšad Leninan metroasema

Ploštšad Lenina (ven. Площадь Ленина) on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 1. kesäkuuta 1958. Asema on samalla Suomen aseman metroasema.
Pikkuaivoteltta

Pikkuaivoteltta on merkitty punaisella.
Pikkuaivoteltta, tentorium cerebelli, on pikkuaivojen ja takaraivolohkojen väliin sisemmästä kovakalvosta muodostuva osa, joka erottaa pikkuaivot takaraivonlohkojen alaosasta.
Parikanlampi (Kangasniemi)

| Parikanlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  62°02′32″N, 26°50′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  Luusjoki Kyyveteen 
Järvinumero:  14.933.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  107 m  
Pituus:  470 m  
Leveys:  300 m  
Rantaviiva:  1,162 km  
Pinta-ala:  8,93 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiParikanlampi 
Parikanlampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Luusjoen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 470 metriä pitkä, 300 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 8,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Luusjoen valuma-alueeseen (14.933) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 107 metriä mpy.
Pienmoottoribensiini

Fysikaalisia perusteita
Aurinko · Auringon säteily

Fotosynteesi · Kasvi · Biomassa
 Humifikaatio · Fossiloituminen
Palaminen
Fossiiliset polttoaineet
Kivihiili · Maakaasu ·
 Maaöljy:
(Bensiini · Diesel · Polttoöljy) 
· Turve
Biopolttoaineet
Bioetanoli · Biodiesel · Biokaasu · Puupelletti · Puupolttoaine · Puukaasu
Muita käsitteitä
Energiakasvi · Epätavanomainen öljy · Ydinpolttoaine
Pienmoottoribensiini, pienkonebensiini tai alkylaattibensiini on bentseenitöntä ja puhtaammin palavaa 2- ja 4-tahtimoottorin polttoainetta.  
Pienmoottoribensiinissä on tavanomaisia autobensiinejä korkeampi moottorioktaaniluku (MON), ja sillä on alhaisempi höyrynpaine, joka on teknisesti pienmoottorien toiminnan kannalta parempi. Lisäksi pienmoottoribensiinin haihtuvuus on pienempi ja säilyvyys on parempi kuin tavallisella bensiinillä ja se karstoittaa vähemmän moottoria.

Pienmoottoribensiini on tarkoitettu pienmoottoreille, joilta vaaditaan erinomaista teknistä suorituskykyä. Pienmoottoribensiini on lähes hajuton tavalliseen bensiiniin verrattuna, joten se on  miellyttävämpi tankata työskennellessä tai harrastaessa. Pakokaasut eivät  haise eivätkä  tartu vaatteisiin.
Pienmoottoribensiini on kehitetty täyttämään pienten polttomoottorien vaatimukset. Pienmoottoribensiini soveltuu myös erinomaisesti moottoreiden säilytys- ja seisonta-ajan bensiiniksi. Pienmoottoribensiiniä on jalostettu vuodesta 1990 lähtien Neste Oilin Naantalin jalostamolla. Aspen alkylaattibensiiniä on kehitetty vuodesta 1988.
Käyttö

Pienmoottoribensiini  4-T soveltuu kaikkiin 4-tahtisiin moottoreihin: ruohonleikkurit, mönkijät, perämoottorit. Pienmoottoribensiini 2-T soveltuu vastaavasti kaikkiin 2-tahtisiin ilmajäähdytteisiin moottoreihin: moottorisahat, raivaussahat, reppupuhaltimet. 2-tahtisiin veneen moottoreihin suositellaan 4-T pienmoottoribensiiniä ja venekäyttöön suunniteltua 2-tahtiöljyä.
Tavalliseen bensiiniin verrattuna sen etuna on se, ettei se hartsiinnu pitkissä säilytysjaksoissa ja pitää siten muun muassa kaasuttimen ja suuttimen puhtaampana ja paremmin toimintakykyisinä.
Pienmoottoribensiiniä käytetään myös bensiiniautojen ensitäyttöpolttoaineena. Mercedes-Benzin A-sarjan bensiiniautoissa käytetään pienmoottoribensiiniä ensitäyttöpolttoaineena Valmet Automotiven tehtaalla Uudessakaupungissa.
Sisähallissa ajettavassa Tampere Supercross kilpailussa on sallittua käyttää vain alkylaattibensiiniä. Kilpailu ajetaan vuosittain marraskuussa Tampereen Messu- ja Urheilukeskuksessa.
Pienmoottoribensiinin edut

Pienmoottoribensiini soveltuu hyvin pienmoottoreiden säilytys- ja seisonta-ajan bensiiniksi
Haihtuvuus hyvin pieni, säilyttää hyvin käynnistysominaisuutensa
Alentaa moottorin käyntilämpötilaa
Vähentää moottorin likaantumista
Pidentää moottorin käyttöikää
Hengitysilma ja ympäristö pysyvät puhtaampina
Vähemmän hajuja sekä tankatessa että pakokaasuissa
Säilyvyys erittäin hyvää sekä pakkauksessa että moottorissa. Korroosionsuojalisäaine suojaa polttoainejärjestelmää syöpymisiltä.