stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Formula 2 Belgian Grand Prix 2017
Sijoitukset GP-viikonlopun jälkeen

| Sija | Kuljettaja | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Charles Leclerc | Prema Powerteam | 218 |
| 2. |  Oliver Rowland | DAMS | 159 |
| 3. |  Artjom Markelov | Russian Time | 150 |
| 4. |  Luca Ghiotto | Russian Time | 123 |
| 5. |  Nicholas Latifi | DAMS | 115 |
| 6. |  Nyck de Vries | Rapax Team / Racing Engineering | 96 |
| 7. |  Nobuharu Matsushita | ART Grand Prix | 91 |
| 8. |  Norman Nato | Arden International | 91 |
| 9. |  Alexander Albon | ART Grand Prix | 65 |
| 10. |  Jordan King | MP Motorsport | 49 |
| 11. |  Antonio Fuoco | Prema Powerteam | 40 |
| 12. |  Gustav Malja | Racing Engineering | 40 |
| 13. |  Sérgio Sette Câmara | MP Motorsport | 23 |
| 14. |  Sergio Canamasas | Trident Racing / Rapax Team | 21 |
| 15. |  Johnny Cecotto, Jr. | Rapax Team | 16 |
| 16. |  Ralph Boschung | Campos Racing | 11 |
| 17. |  Roberto Merhi | Campos Racing / Rapax Team | 10 |
| 18. |  Sergei Sirotkin | ART Grand Prix | 9 |
| 19. |  Santino Ferrucci | Trident Racing | 4 |
| 20. |  Sean Gelael | Arden International | 3 |
| 21. |  Louis Delétraz | Racing Engineering / Rapax Team | 1 |
| 22. |  Robert Vișoiu | Campos Racing | 1 |
| 23. |  Nabil Jeffri | Trident Racing | 0 |
| 24. |  Callum Ilott | Trident Racing | 0 |
| 25. |  Stefano Coletti | Campos Racing | 0 |
| 26. |  Raffaele Marciello | Trident Racing | 0 |
Get Loose

| Get Loose Evelyn ”Champagne” King |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1981–1982
 Julkaistu: 11. elokuuta 1982
 Tuottaja(t): Morrie Brown   Kashif   Paul Lawrence Jones III
 Tyylilaji: R&B, funk
 Kesto: 64.22
 Levy-yhtiö: RCA   Big Break Records
Listasijoitukset
  Billboard 200: 27.
Evelyn ”Champagne” Kingin muut julkaisut
| I’m in Love 1981 | Get Loose 1982 | Face to Face 1983 |
Get Loose on yhdysvaltalaisen R&B-laulajan Evelyn ”Champagne” Kingin viides albumi. Albumi julkaistiin RCA-levy-yhtiöllä 11. elokuuta 1982. Sen tuottivat Morrie Brown, Kashif sekä Paul Lawrence Jones III. Get Loose sijoittui Billboard 200 -listan sijalle 27.
Kappaleet > Ensimmäinen puoli

Love Come Down – 6:08
I Can’t Stand It – 4:05
Betcha She Don’t Love You – 5:05
Get Loose – 4:51
Kappaleet > Toinen puoli

Back to Love – 5:17
Stop That – 6:37
Get Up off Your Love – 4:38
I’m Just Warmin’ Up – 4:36
Iines Myllyoja

Iines Myllyoja, o.s. Kela (9. syyskuuta 1916 Oulunsalo – 17. syyskuuta 2003 Oulu) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Iines Myllyoja kävi kansakoulun ja neljä luokkaa oppikoulua. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1938 Raahen opettajaseminaarista. Hän aloitti opettajana Muhoksen supistetussa koulussa vuonna 1938 ja tämän jälkeen hän oli opettajana Pyhännän Tavastkengässä, Kempeleen Ketolanperällä, vuodesta 1946 Oulunsalossa Ervastin koulussa ja viimeksi vuodesta 1961 Oulunsalon kirkonkylän koulussa. Myllyoja jäi eläkkeelle vuonna 1976.
Myllyoja keräsi murresanastoa ja kansanperinnettä. Hän kirjoitti muun muassa kotiseutukuvauksia, pakinoita ja runoja. Iines Myllyojan veli oli kauppaneuvos Lauri Kela josta Myllyoja kirjoitti henkilökuvauksen nimellä Patsaaseen piirretty nimi.
Teoksia

Oulunsalon koulutoimen 100-vuotisjuhlakantaatti. 1981
Iso apaja : nuottaooppera vuodelta 1984. Yleisradio 1984
Kun sahan pilli piipasi : kokoelma kertomuksia ja muisteluksia vuosisadan alun Oulunsalosta. Oulunsalon OAY, Oulunsalo 1990
Vala : kansantanssiryhmä Iso Ilon laulunäytelmä ; käsikirj. Iines Myllyoja, säveltäjä Tibor Garanvolgyi, ohjaus Petri Kauppinen. Iso Ilo 1990
Patsaaseen piirretty nimi. Viestintätieto Jouko Hannula, Oulunsalo 1995
Oulusta lauluni laulan ; säveltänyt Jorma Myllyoja. 1995
Balladi Oulunsalosta : musiikkirunoelma ; säveltänyt ja sovittanut Jorma Myllyoja. Oulunsalon Nuorisoseura 1997
Nousipa maa merestä : Oulunsaloa kalevalaisittain ; kuvitus Liisa Seppänen. Oulunsalon kunta, Oulunsalo 2000
Palkinnot

Oulunsalon kunnan kulttuuripalkinto 1989
Kirjallisuutta

Tuulia Suomela : Opettajuuden siemenestä lehteväksi elämänpuuksi : elämäkerrallinen tapaustutkimus oulunsalolaisesta opettajasta ja kulttuuripersoonasta Iines Myllyojasta. T. Suomela 1999
George Auriol

Auriolin suunnittelemia monogrammeja.
George Auriol, syntymänimeltään Jean-Georges Huyot (1863–1938), oli ranskalainen taiteilija, graafikko ja kirjainsuunnittelija, joka toimi muun muassa Pariisin Montmartren Le Chat Noir -yökerhon julkaiseman lehden kansitaiteilijana ja nuottivihkojen kuvittajana. Auriol jätti Le Chat Noirin vuonna 1892 ja keskittyi sen jälkeen värilitografioiden tekoon. Hänestä tuli pian yksi aikansa kysytyimpiä kuvittajia. Auriol teki etupäässä kirjojen ja lehtien kansia, julisteita sekä nuottivihkojen kuvituksia. Hänet tunnettiin etenkin taitavasta ja osuvasta typografiastaan, ja hän piirsi kirjaintyypit Auriol ja Robur. Auriolin kuvitustyyli hyödynsi luonnonmuotoja ja se oli saanut selviä vaikutteita japanilaisesta taiteesta. Vaikka hänen ilmaisunsa liitettiin nousussa olleeseen art nouveau -tyylisuuntaukseen, suhtautui Auriol itse siihen penseästi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Auriol Wikimedia Commonsissa
George Augustus Eliott

| George Augustus Eliott |
| --- | --- |
 Joshua Reynolds, Lord Heathfield of Gibraltar, 1787
Henkilötiedot
Syntynyt: 1717
Kuollut: 1790
George Augustus Eliott muistopatsas Gibraltarilla.
George Augustus Eliott (1717−1790) oli brittiläinen kenraali ja Gibraltarin kuvernööri.
Eliott syntyi vuonna 1718 Roxburghshiressä. Hän opiskeli Leidenin yliopistossa ja ranskalaisessa sotilasakatemiassa. Aktiivipalveluksensa hän aloitti Preussin armeijassa. Vuonna 1739 hänet kutsuttiin brittiarmeijaan, jossa hän osallistui Itävallan perimyssotaan (1742–1748). Eliott haavoittui 1743. Hän osallistui Havannan valtaukseen vuonna 1762. Hän palveli myös Saksassa ja Länsi-Intiassa, ja hänet ylennettiin kenraaliksi vuonna 1778.
Yhdysvaltain vapaussodan aikana Eliott nimitettiin strategisesti tärkeän Gibraltarin linnoituksen johtoon, ja hän vastasi sen puolustuksesta kun Espanja ja Ranska piirittivät vuosina 1779–1783 Gibraltaria. Eliott palkittiin ansioistaan paronin arvonimellä vuonna 1787. Eliott vietti viimeiset vuotensa Aix-la-Chapellen lähistöllä, missä hän menehtyi vuonna 1790 72-vuotiaana.
Vuonna 1825 Eliottille pystytettiin muistomerkki Lontooseen St. Paulin katedraaliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Augustus Eliott Wikimedia Commonsissa
Islamabadin Marriott-hotellin pommitus

Islamabadin Marriott-hotellin pommitus oli itsemurhaisku, joka tehtiin Pakistanissa 20. syyskuuta 2008. Kohteena oli Islamabadin Marriott-hotelli, jonka edessä räjähteillä lastattu kuorma-auto seisoi. Voimakkaan räjähdyksen jälkeen hotelli syttyi palamaan, ja tuhoja kohdistui muihinkin lähialueen kohteisiin. Marriottin päärakennuksen eteen jäi kymmenen metrin syvyinen kuoppa.
Marriott on ulkomaisten suosima luksushotelli, joka oli jo ennen syyskuun 20. päivää 2008 joutunut terroritekojen kohteeksi. Kuolonuhrien joukossa oli muiden muassa Tšekin suurlähettiläs Ivo Žďárek. Kaikkiaan kuolleita oli useita kymmeniä ja loukkaantuneita satoja.
Erityisen kovia tuhoja koettiin hotellin ruokailutilassa, jonka katto romahti räjähdyksen voimasta. Osa uhreista kuoli hypättyään ylempien kerrosten ikkunoista. Isku tapahtui vain hieman sen jälkeen, kun uusi presidentti Asif Ali Zardari oli pitänyt parlamentille terrorismin vastaisen vihkiäispuheensa. Iskun taustalla olevaa ryhmittymää ei varmuudella tiedetä. Tuhoisuutensa takia isku kirvoitti kommentteja useiden maiden hallituksilta.
Lähteitä

Pommi-isku tuhosi luksushotellin Pakistanissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Pommin tuhoama Marriott -hotelli vaarassa sortua
Pakistanin pommi-iskun uhreja kaivetaan yhä raunioista (Arkistoitu – Internet Archive)
Pakistanin pommi-iskusta julkaistiin videokuvaa
Françoise Demulder

| Françoise Demulder |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1947 Pariisi, Ranska
Kuollut: 3. syyskuuta 2008 (61 vuotta) Pariisi, Ranska
Ammatti:  sotavalokuvaaja
Muut tiedot
Tunnustukset:  World Press Photon vuoden kuva
Françoise Demulder (9. kesäkuuta 1947 Pariisi, Ranska – 3. syyskuuta 2008 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen sotavalokuvaaja, joka oli 1970-luvulla yksi keskeisistä naisista, jotka murtautuivat miesten hallitsemalle alalle. Hän kuvasi muun muassa Vietnamissa ja Lähi-idässä. Demulder palkittiin ensimmäisen naisena World Press Photon vuoden kuva -palkinnolla kuvasta, jonka hän otti Beirutissa Karantinan verilöylyn aikaan.
Ura

Demulder syntyi Pariisissa vuonna 1947. Hän opiskeli filosofiaa ja työskenteli hetken mallina. Sitten hän lähti käytännössä hetken mielijohteesta poikaystävänsä kanssa Vietnamiin. He ostivat vain menolipun, ja heidän tarkoituksena oli matkustella maassa. Demulder alkoi Vietnamissa ottaa kuvia matkakulujen kattamiseksi. Demulder muisteli myöhemmin, kuinka uutis- ja kuvatoimistot halusivat kuvia Vietnamista ja hän myi noin neljä kuvaa päivässä. Demulder vei valokuviansa Associated Pressille ehkäpä 20 dollarin palkkiota vastaan. Demulder käytti hyväkseen Yhdysvaltain asevoimien avuliasta asennetta toimittajia kohtaan ja pystyi näin kiertämään maata. Hän kuvasi poikaystävänsä kanssa taisteluita moottoripyörän selästä ja armeijan helikoptereista.
Demulder jäi Saigoniin, kun lähes kaikki muut amerikkalaiset ja muut ulkomaalaiset evakuoitiin sieltä 30. huhtikuuta 1975. Hän onnistui pääsemään Itsenäisyyden palatsiin ja otti ainutlaatuisen Yhdysvallan tappioita symboloivan valokuvan, jossa Pohjois-Vietnamin panssarivaunut jyräävät palatsin portin. Kuva julkaistiin pian sanomalehdissä ympäri maailmaa.
Vietnamista Demulder päätyi Lähi-itään, jossa hän muun muassa valokuvasi Karantinan verilöylyä. Hänet palkittiin vuonna 1977 ensimmäisenä naisena World Press Photo vuoden kuva -palkinnolla. Mustavalkoisessa kuvassa palestiinalaisnainen vetoaa falangistiin Karantinan asuinalueella, jossa falangistit olivat aamulla hyökänneet palestiinalaispakolaisia vastaan, sytyttäneet useita taloja tuleen ja tappaneet satoja. Valokuva jäi lähes julkaisematta, sillä se saapui kaksi viikkoa sen ottamisen jälkeen Demulderin Gamma-kuvatoimistolle, jossa se hukkui muiden kuvien sekaan. Palattuaan Ranskaan Demulder pystyi vakuuttamaan toimittajat kuvan tärkeydestä.
Demulder murtautui 1970-luvulla Catherine Leroyn ja Christine Spenglerin kanssa sotavalokuvauksen miesvaltaiselle alalle. Demulder kuvasi Vietnamin ja Lähi-idän lisäksi Kuubassa, Pakistanissa ja Etiopiassa. Hänen kuviaan julkaistiin muun muassa Paris Matchissa, Timessä, Newsweekissä ja Sternissä.
Sairastuminen ja viimeiset vuodet

Demulderin leukemia diagnosoitiin vuonna 2000, ja hän eli vuodesta 2003 vuoteenomana. Hän ei ollut pitänyt taloudestaan huolta ja oli sairastuttuaan käytännössä varaton. Hänelle järjestettiin keräys, jossa oli mukana monia valokuvaajia, kuten Philip Jones Griffiths, Eric Bouvet ja Luc Delahaye, sekä gallerioita ja taiteenkerääjiä. Demulderille kerättiin hoitoja varten yli 170 000 euroa. Demulder kuoli sydänkohtaukseen 61-vuotiaana vuonna 2008.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Françoise Demulder Wikimedia Commonsissa
Ida-Sofia Helppikangas

Ida-Sofia Helppikangas (s. 1995) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Liigassa Merilappi Unitedin joukkueessa 11 ottelua kaudella 2014 ja Tikkurilan Palloseuran joukkueessa 20 ottelua kaudella 2016. Hän edusti Helsingin Jalkapalloklubia kaudella 2017 mutta ei pelannut joukkueessa yhtään liigaottelua. Kaudesta 2018 alkaen Helppikangas on edustanut Helsingin Palloseuraa, joka nousi kaudeksi 2021 Liigaan.
H’olodna Horan piiri

| H’olodna Horan piiri Холодногірський район |
| --- | --- |
 H’olodna Horan piirin (kuvassa tumman vihreällä) sijainti Harkovassa.
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Harkovan piiri
Kaupunki:  Harkova
Perustettu:  1919
Pinta-ala  ():  35,4 km²
Väkiluku   ():  82 500
H’olodna Horan piiri (ukr. Холодногірський район, H’olodnohirskyi raion; ven. Холодногорский район) on on yksi Ukrainan Harkovan yhdeksästä hallinnollisesta piiristä (kaupunkipiiristä). H’olodna Horan piiri käsittää Harkovan keskustasta länteen ulottuvan sektorin.
Vuonna 1919 perustetun hallinnollisen piirin aiempi nimi oli Leninin piiri (ukr. Ленінський район, Leninskyi raion), Leninin mukaan. Vuonna 2016 piiri nimettiin uudelleen H’olodna Horan asuinalueen mukaan osana Ukrainan pyrkimystä vapautua kommunismin ajan perinnöstä.
Piirin pinta-ala on 35,4 neliökilometriä ja väkiluku oli noin 82 500 asukasta. Vuonna 1989 Leninin piirissä oli 117 089 asukasta.
Naapureina ovat Harkovan Ševtšenkon piiri koillisessa ja Nova Bavarijan piiri etelässä. H’olodna Horan piirin länsi- ja luoteispuolella jatkuu Harkovan piiri, johon myös Harkovan kaupunki on sisältynyt kesästä 2020 lähtien.
Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:
Harkovan metron asemat: H’olodna hora, Pivdennyi vokzal ja Tsentralnyi rynok
Marian ilmestyksen katedraali
Harkovan rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta H’olodna Horan piiri Wikimedia Commonsissa
H’olodna Horan piiri rajat Open Street Map -kartalla (ukrainaksi) (openstreetmap.org)
H’olodna horan metroasema

| H’olodna hora |
| --- | --- |

 Harkovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  H’olodnohirsko-Zavodska-linja
Sijainti:  49°58′58″N, 36°10′58″E
Paikkakunta:  Harkova, Ukraina
Avattu:  23. elokuuta 1975
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
H’olodna hora (ukr. Холодна гора, ven. Холодна гора, Holodnaja gora) on Harkovan metron H’olodnohirsko-Zavodska-linjan läntinen pääteasema. Sen itäpuolella on Pivdennyi vokzalin metroasema. Asema avattiin 23. elokuuta 1975. Vuoteen 1996 asti aseman nimi oli Vulytsja Sverdlova (ukr. Вулиця Свердлова, ven. Улица Свердлова, Ulitsa Sverdlova) Jakov Sverdlovin mukaan nimetyn kadun mukaan.
Galleria

Sisäänkäynti asemalle
Fujioka (täsmennyssivu)

Fujioka voi tarkoittaa:
Fujioka, Japanin kaupunki Gunman prefektuurissa
Fujioka, Japanin entinen maaseutukaupunki Aichin prefektuurissa
Fujioka, Japanin entinen maaseutukaupunki Tochigin prefektuurissa
Hiroshi Fujioka (s. 1946), japanilainen näyttelijä
Nobukatsu Fujioka (s. 1943), japanilainen professori ja revisionisti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Fujioka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Generation Å

| Generation Å Allekirjoittanut |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994–1995
 Julkaistu: 1995
 Formaatti: CD, C-kasetti
 Tuottaja(t): Å-Squad
 Tyylilaji: hip hop
 Levy-yhtiö: Reel Art/BMG
Generation Å on Allekirjoittanut -yhtyeen vuonna 1995 julkaistu studioalbumi. Albumi sisältää muun muassa kappaleet "Leikkikalujäppinen" ja "Ei pysty joraan".
Albumi oli Suomen virallisella albumilistalla viisi viikkoa, parhaimmillaan sijalla 32.
Kappaleet

Vuosisadan raggaustarina – 3.03 (säv. Tommi Lindell, Matti Inkinen, san. JuFo III, sov. Tommi Lindell)
Tuttu – 3.43 (säv. Tommi Lindell, san. JuFo III, sov. Tommi Lindell, JuFo III)
Robootti – 3.13 (säv. Tommi Lindell, san. JuFo III, sov. Tommi Lindell, Mitro)
Leikkikalujäppinen – 4.34 (säv. Tommi Lindell, san. JuFo III, sov. Mitro)
Jokin paha – 4.06 (säv. Tommi Lindell, san. Allekirjoittanut, sov. Tommi Lindell)
Reilukerho kokoontuu – 4.06 (säv. Tommi Lindell, san. Tommi Lindell, sov. Tommi Lindell)
Kosminen siitin – 3.52 (säv. Tommi Lindell, san. JuFo III, sov. Tommi Lindell)
Ei pysty joraan – 4.40 (säv. Tommi Lindell, san. JuFo III, sov. Tommi Lindell)
Nenä pyllyyn! – 1.33 (säv. Tommi Lindell, Mirka Lindström, sov. Tommi Lindell)
Tosi tarttuva täytebiisi – 4.52 (säv. Izmo, san. JuFo III, sov. Mitro)
Ei pysty joraan - n.i.k.omix – 4.00 (säv. Tommi Lindell, san. JuFo III, sov. Niko Nyman)
Leikkikalujäppinen - cncd junglemix – 4.36 (säv. Tommi Lindell, san. JuFo III, sov. Ville Hyvönen ja Mikko Lipiäinen)
Ei pysty joraan (luomisen tuskaa) (BONUSBIISI) – 3.11 (säv. Tommi Lindell, san. JuFo III, sov. Allekirjoittanut)
Fredrik I (Preussi)

| Fredrik I |
| --- | --- |
 
Preussin kuningas
Valtakausi:  18. tammikuuta 1701 – 25. helmikuuta 1713
Seuraaja:  Fredrik Vilhelm I
Brandenburgin vaaliruhtinas ja Preussin herttua
Valtakausi:  9. toukokuuta 1688 – 18. tammikuuta 1701
Edeltäjä:  Fredrik Vilhelm

Syntynyt:  11. heinäkuuta 1657 Königsberg, Brandenburg-Preussi
Kuollut:  25. helmikuuta 1713 (55 vuotta) Berliini, Preussin kuningaskunta
Puoliso:  Elisabet Henrietta   Sophie Charlotte   Sophie Louise
Lapset:  Luise Dorothea Fredrik August Fredrik Vilhelm I
Suku:  Hohenzollern
Isä:  Fredrik Vilhelm
Äiti:  Louise Henriette
Uskonto:  kalvinisti
Nimikirjoitus:  
Fredrik I (saks. Friedrich I. in Preußen); (11. heinäkuuta 1657 Königsberg, Brandenburg-Preussi – 25. helmikuuta 1713 Berliini, Preussin kuningaskunta) oli Preussin kuningaskunnan ensimmäinen kuningas. Hänen valtakautensa ulottui vuodesta 1701 vuoteen 1713. Brandenburgin vaaliruhtinaana hän hallitsi vuodesta 1688 saakka nimellä Fredrik III.
Prinssi Friedrich lapsena, osa perhemuotokuvasta
Suku ja koulutus

Prinssi Friedrichin vanhemmat olivat Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik Vilhelm ja tämän ensimmäinen puoliso Orania-Nassaun prinsessa Luise Henrietta (1627–1667). Hän oli heidän kolmas poikansa ja kuului Hohenzollern-sukuun. Friedrichillä oli viisi sisarusta ja seitsemän sisaruspuolta. Hänen äidinpuoleinen isoisänsä oli Orania-Naussaun prinssi Frederik Hendrik ja äidinäitinsä kreivitär Amalie von Solms-Braunfels.
Hänen opettajansa oli Eberhard von Danckelmann, joka vaikutti häneen suuresti. Hänestä tuli Brandenburgin valtaistuimen perillinen vanhemman veljen Karl Emilin kuoleman jälkeen vuonna 1674. Hänellä näyttää olleen jotain julkisia tehtäviä ennen isänsä kuolemaa, koska Berliinin hovia sekoittivat pian nuoren prinssin ja hänen äitipuolensa Dorothea von Holstein-Glücksburgin väliset riidat. Vuonna 1686 Dorothea suostutteli puolisonsa testamenttaamaan syrjäisiä maitaan neljälle pojalleen ja Friedrich, peläten joutuvansa myrkytettäväksi, lähti Brandenburgista päättäen estää perintönsä pienenemisen. Hänen veljensä Ludwig oli kuollut äkillisesti ja tämä oli synnyttänyt epäluottamuksen äitispuolta kohtaan.
Vaaliruhtinas

Fredrik III:sta tuli isänsä kuoltua Brandenburgin vaaliruhtinas 29. huhtikuuta 1688. Kunnianhimoiselle nuorelle miehelle vaaliruhtinaan arvonimi oli liian vähäpätöinen. Naapuriruhtinas August II Väkevän esimerkin innoittamana hän ryhtyi tavoittelemaan Preussin kuninkaan arvonimeä. Hänen omat ministerinsä eivät uskoneet sen olevan mahdollista, koska Preussi ja Brandenburg olivat liian pieniä valtioita, jotta Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija keisari Leopold I myöntäisi arvonimen.
Tultuaan vaaliruhtinaaksi hän teki sovinnon velipuoliensa ja äitipuolensa kanssa. Rahasummaa vastaan prinssit luopuivat isänsä testamentin mukaisista oikeuksistaan, ja näin hän sai valtaansa kaikki alueet.
Frederikin pätevä pääministeri oli hänen aikaisempi opettajansa Eberhard von Danckelmann, jonka avulla hän toteutti kunnianhimoisia tavoitteitaan, jotka toivat hänelle hallitsijan kruunun 13 vuotta myöhemmin. Frederik piti yllä suurta ja loistokasta hovia sekä armeijaa, joka ei ollut suhteessa hänen alueittensa kokoon ja asemaansa, edistääkseen omia vaatimuksiaan.
Lupaamalla palauttaa Svaabian ja Sleesiaan kuninkaaksi tulonsa jälkeen hän voitti keisari Leopold I:n tuen, mutta saavutti lopulta päämääränsä rauhanomaisella tavalla. Pitkän viivyttelyn ja murinan jälkeen hän täytti sopimuksensa Leopoldin kanssa ja luopui Svaabiasta vuonna 1695.
Fredrik I oli asian johdosta usein yhteydessä keisariin ja hänen tilaisuutensa tuli kun keisari tarvitsi apua sodassaan Ranskan kuningas Ludvig XIV:tä vastaan. Fredrik lupasi antaa keisarille 8 000 sotilasta jos tämä myöntää hänelle kuninkuuden. Keisari suostui ja Fredrik tunsi koko loppuelämänsä syvää kunnioitusta keisaria kohtaan pitäen häntä lääninherranaan.
Kuningas

Vaaliruhtinas Fredrik III:sta tuli 18. tammikuuta 1701 Preussin kuningas Fredrik I. Königsbergissä pidetyissä seremonioissa Fredrik asetti kruunun päähänsä itse.
Vakaumuksellisena luterilaisena Fredrik piti Ranskaa uhkana sekä kaikille protestanteille että omalle valtiolleen. Sen tähden hän liittoutui Espanjan perimyssodassa keisari Leopold I:n kanssa Ranskaa vastaan. Muutenkin hän myötäili keisaria ulkopolitiikassaan ottamatta kovin itsenäistä kantaa. Sota maksoi Preussille paljon, eikä sillä saavutettu juuri mitään, koska aluevoitot olivat varsin pieniä. Ulkovallat tunnustivat Fredrikin kuninkaaksi ja Utrechtin rauhassa 1713 Preussi sai hallittavakseen Ala-Reinin alueelta Ylä-Gelderlandin ja Sveitsistä Neuchâtelin kantonin.
Euroopan politiikassaan Fredrik liittoutui Itävallan sekä Englannin ja Hollannin merivaltojen kanssa Ranskaa vastaan. Preussin joukot lähetettiin Alankomaihin vuonna 1688 suojelemaan Vilhelm I Oranialaisen alueita odotettavissa olevilta ranskalaisten hyökkäyksiltä, ​​kun Vilhelm matkusti Englantiin ottaakseen vastaan Englannin kruunun. Tällä teolla Fredrik toivoi saavansa Alankomaitten käskynhaltijan aseman itselleen ja jälkeläisilleen, mutta lopulta hän turhautui. Vaikka Suurliiton eli Augsburgin liiton yhdeksänvuotisessa sodassa 1689–1697 Ludvig XIV:tä vastaan ​​Preussin keisarillisen armeijan joukot kunnostautuivat kaikkialla, Preussi jäi käytännössä palkitsematta Rijswijkin rauhassa 1697. Itävalta ja Preussi allekirjoittivat kuitenkin 16. marraskuuta 1700 salaisen sopimuksen, joka salli Fredrikin kruunata itsensä Preussin kuninkaaksi, mikä lopulta toteutui hänen kauan vaalitun kunnianhimonsa tähden. Itävalta suostui tähän ensisijaisesti saadakseen Preussin apua uhkaavassa sodassa Ranskaa vastaan ​​Espanjan valtaistuimen perimyksestä. Hän oli henkilökohtaisesti läsnä Bonnin piirityksessä vuonna 1689, mutta ei usein ollut joukkojensa komentaja.
Vain Fredrikin poika Fredrik Vilhelm I ja hänen pojanpoikansa Fredrik II Suuri pystyivät hyödyntämään Preussin vahvistunutta asemaa täysimääräisesti ja tekemään uudesta kuningaskunnasta voimakkaan eurooppalaisen suurvallan.
Fredrik halusi Ruotsin liittolaisekseen. Kaarle XII:n kanssa kaavailtiin liittosopimusta, joka olisi antanut Preussille mahdollisuuden liittää Puolan länsiosat itseensä. Ruotsin tappio Suuressa Pohjan sodassa esti suunnitelmien toteutumisen.
Vaikka Fredrik I pitikin Ranskaa valtiona uhkana, hän salli useiden ranskalaisten perheiden muuttaa Berliiniin. Kyseessä olivat uskonnollista vainoa pakenevat hugenotit. Berliiniin syntyi merkittävä ranskankielinen yhteisö. Puolisolleen kuningatar Sophia Charlottalle hän laajensi Berliiniin Charlottenburgin linnaa, jonka barokkipuistosta tuli suosittu ulkoilualue. Maahan houkuteltiin italialaisia ja ranskalaisia taiteilijoita.