stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herman Frank
Ura

Herman Frank liittyi heavy metal -yhtyeeseen Accept vuonna 1982 vähän ennen albumin Restless and Wild julkaisua. Frank lähti yhtyeestä seuraavan albumin Balls to the Wall julkaisun jälkeen. Vuonna 1983 hän perusti yhtyeen nimeltä Hazzard, joka julkaisi jo samana vuonna albumin Hazzard. Vuonna 1985 Frank liittyi Sinneriin, missä hän oli mukana toisena kitaristina albumilla Touch of Sin.
Vuodesta 1986 lähtien Frank on soittanut yhtyeessä Victory. Hän on tehnyt yhtyeen kanssa yhteensä viisi studio- ja kaksi live-albumia. 90-luvulla Frank perusti yhtyeen Moon'Doc, jonka kanssa hän julkaisi vuosina 1995 - 2000 kolme albumia Moon'Doc (1995), Get Mooned (1996) ja Realm of Legends (2000). Vuonna 2002 hän liittyi takaisin Victoryyn ja hän on sävelsi ja tuotti  Tommy Newtonin kanssa albumit Instinct (2003), Fuel to the Fire (2006) ja Don’ t Talk Science (2011).
Frank soitti Acceptissa vuoden 2005 kesäkiertueella ja yhtyeen tehtyä paluun Mark Tornillon kanssa vuonna 2009. Hän oli mukana yhtyeen kolmella paluun jälkeisellä albumilla: Blood of the Nations (2010), Stalingrad (2012) ja Blind Rage (2014) ennen eroamistaan vuoden 2014 lopussa. Saman vuoden lopussa Frank ja Stefan Schwarzmann julkaisivat perustamansa yhtyeen Pänzer ensimmäisen albumin Send Them All To Hell.
Vuonna 2009 hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa, Loyal for None, jossa on mukana laulaja Jioti Parcharidis (Victory), basisti Peter Pichl (Running Wild) ja rumpali Stefan Schwarzmann (Accept). Hän on tehnyt tämän jälkeen kolme soololevyä: Right in the Guts (2012), The Devil Rides Out (2016) ja Fight the Fear (2019). Herman Frank ja hänen vaimonsa Martina Frank perustivat yhtyeen Poison Sun, joka julkaisi ensimmäisen albuminsa Virtual Sin vuonna 2010.
Frank on tuottanut omien yhtyeiden levyjen lisäksi myös muiden yhtyeiden kuten Saxonin, Molly Hatchetin ja tuottajana ja miksaajana.
Diskografia > Accept

Restless and Wild (1982 creditoitu, ei soittanut)
Balls to the Wall (1983)
Blood of the Nations (2010)
Stalingrad (2012)
Blind Rage (2014)
Diskografia > Hazzard

Hazzard (1983)
Diskografia > Sinner

Touch of Sin (1985)
Diskografia > The Element

Time (1985)
Diskografia > Victory

Don't Get Mad ... Get Even (1986)
Hungry Hearts (1987)
Culture Killed the Native (1989)
Temples of Gold (1990)
You Bought It – You Name It (1992)
Instinct (2000)
Fuel to the Fire (2006)
Don't Talk Science (2011)
Diskografia > Moon'Doc

Moon'Doc (1995)
Get Mooned (1996)
Realm of Legends (2000)
Diskografia > Poison Sun

Virtual Sin (2010)
Diskografia > Panzer

Send Them All To Hell (2014)
Diskografia > Soololevyt

Loyal to None (2009)
Right in the Guts (2012)
The Devil Rides Out (2016)
Fight the Fear (2019)
Aiheesta muualla

Hermann Frankin viralliset kotisivut
Wilhelm Breitenstein

Frederik Wilhelm Breitenstein (17. toukokuuta 1933 Tampere – 6. kesäkuuta 2005 Helsinki) oli Suomen pysyvä edustaja Yhdistyneissä kansakunnissa vuosina 1991–1998 sekä Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestössä (ETYJ) vuosina 1983–1991. Hän aloitti uransa YK:ssa 1972 ministerineuvoksena. Vuonna 1978 hän toimi ulkoasiainministeriön kehitysyhteistyöosaston vetäjänä. Eläkkeelle siirryttyään hän toimi neuvonantajana YK:n Ruokaa öljystä -ohjelmassa.
Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue

Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue (vir. Soome lahe vesikond ) muodostuu kaikista niistä pienistä vesistöistä, jotka laskevat Viron alueelta Itämeren Suomenlahteen.
Rannikon valuma-alueen rajaus

Rannikon valuma-alueen länsirajana on Veskijõen vesistön valuma-alueen länsireuna. Rannikkoalueen itäraja on samalla Venäjän vastainen raja, missä rajajokena on Narvanjoki. Valtioiden välinen raja seuraa Narvanjoen ja sen pääjärven Peipsijärven vesialueita pitkin, joten Narvanjoen vesistöalue ei suuren kokonsa vuoksi mahdu kokonaan yhdenkään valtion alueelle. Siksi se Suomenlahden rannikon valuma-alueita kuvattaessa rajataan pois Virolle kuuluvasta rannikkoalueesta ja sitä käsitellään omana valuma-alueyksikkönään. Suomenlahden rannikon valuma-alueen eteläraja muodostuu eri vesistöjen latva-alueiden yhteisestä vedenjakajasta, joka seuraa pääpiirteissään Viron pohjoisosia itä-länsi-suuntaisena ja päätyy idässä Peipsijärven rantaan ja sen vesistön vedenjakajalle.
Rannikon valuma-alue lukuina

Valuma-alueen vaikutuksia Suomenlahteen voidaan arvioida sen tilastojen valossa. Valuma-alueen pinta-ala on 10 350 neliökilometriä. Alueelle satanut vesi laskee Suomenlahteen 417 jokea, kanavaa, ojaa tai puroa pitkin, joiden yhteispituus on 3 985 kilometriä. Jokien yhteenlaskettu vuotuinen kokoaisvirtaama on 2,7 kuutiokilometriä. Valuma-alueen jokitiheys on 0,38 kilometriä uomaa neliökilometrillä. Alueella sijaitsee noin 210 merkitsevää järveä.
Vesistöalueiden hallintoalueet

Suomenlahden rannikon luonnollinen valuma-alue jaetaan hallinnollisesti lännessä Harjun alavesistöalueen ja idässä Virun alavesistöalueen kesken. Harjun alavesistöalue kuuluu Länsi-Viron vesistöalueen ja Virun alavesistöalue 
Itä-Viron vesistöalueen hallintopiiriin. Niiden välinen hallinnollinen raja sijaitsee läntisen Valgejõen ja itäisen Loobu jõen vedenjakajalla.
Vähä-Mälitty

| Vähä-Mälitty |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Vesilahti
Koordinaatit:  61°15′18″N, 23°30′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Koskenjoen valuma-alue (35.29)
Laskujoki:  Vääräsuunoja 
Järvinumero:  35.290.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  112,5 m 
Rantaviiva:  0,445 km 
Pinta-ala:  0,0094 km² 
 fiVähä-Mälitty 
Vähä-Mälitty  on Pirkanmaalla Vesilahdella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Koskenjoen valuma-alueeseen.
Maantietoa

Lampi on 200 metriä pitkä, 50 metriä leveä ja sen pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Se sijaitsee Inhankulman pohjoispuolella erämaassa kallioisen Vähä-Mälityn vuoren juurella suolla. Siihen laskee neljä kaivettua suo-ojaa, jotka tuovat kuivatusvesiä lampea ympäröivältä suolta. Sen laskuoja on Vääränsuunoja, joka lähtee lammen kaakkoispäästä ja mutkittelee koneellisesti kaivettuna etelään ja yhtyy parin kilometrin jälkeen Inhanojaan. Lammen rantaviivan pituus on 450 metriä ja rannat ovat suota. Lampi on autio lukuun ottamatta Vähä-Mälityn vuorella olevaa kotaa. Lammen ohitse kulkee metsäautotie, jonne pääsee Narvan läpi kulkevalta yhdystieltä 2992.
Historiaa

Vuoden 1959 peruskartassa järven nimi kirjoitettiin "Pikku Mälitty". Siitä lähti luontainen suopuro etelään ja se yhtyi peltojen läpi kaivettuun ojaan. Vuoden 1980 kartassa ei vielä ollut metsätietä, mutta se näkyi vuoden 1993 kartassa.
Välipeippi

| Välipeippi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Peipit Lamium
Laji::  confertum
Kaksiosainen nimi
 Lamium confertum  Fr. 
Katso myös
   Välipeippi Wikispeciesissä   Välipeippi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Välipeippi (Lamium confertum) on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon ja peippien (Lamium) sukuun kuuluva kasvilaji. Välipeippi on yksivuotinen, ruohovartinen kasvi. Välipeippi muistuttaa eniten sepopeippiä (Lamium amplexicaule) sekä jonkin verran myös punapeippiä (Lamium purpureum) ja liuskapeippiä (Lamium hybridum). Välipeippi eroaa sepopeipistä kukkien teriöiden ja verhiöiden ulkonäön perusteella sekä punapeipistä ja liuskapeipistä ylimpien lehtien ruodittomuuden perusteella.
Välipeippi voi kasvaa noin 40 senttimetriä korkeaksi asti ja sen varsi on tyypillisesti runsashaarainen. Välipeippi on kasvutavaltaan pysty tai koheneva ja sen lehtiasento on vastakkainen. Lehtien muoto vaihtelee leveänpuikeista munuaismaisiin ja lehtien laidat ovat leveän hammaslaitaiset. Alimmat lehdet ovat ruodillisia ja ylimmät ruodittomia sekä puoliksi sepiviä.
Välipeippi kukkii touko–syyskuussa purppuranpunaisin kukin. Kukat ovat kaksihuulisia ja sijaitsevat kiehkuroina varren latvassa. Verhiö on lajityypillisesti karvainen, ja verhiönliuskat ovat pitkiä sekä kapeita, verhiöputkea pidempiä. Välipeipin hedelmä on lohkohedelmä, jossa on möyheä lisäke.
Välipeippi kasvaa ihmisvaikutteisessa ympäristössä, mutta ei ole kuitenkaan kovin yleinen. Yleensä se kasvaa rikkaruohona pelloilla. Suomessa välipeippiä tavataan lähinnä vain Varsinais-Suomessa, vaikkakin siitä on tehty havaintoja sieltä täältä aina Oulun korkeudelle asti.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Välipeippi – Lamium confertum
Lamium confertum – välipeippi Pohjolan kasvien pauloissa.
Wilhelm Brauns

Wilhelm Brauns (19. toukokuuta 1865 Ludwigslust – 1933) oli saksalainen liikemies, joka laati veljensä Julius Braunsin pikakirjoitusjärjestelmästä ruotsinkielisen version.
Brauns muutti 24-vuotiaana Ruotsiin ja työskenteli juutinvalmistusalalla, ensin juuttikehräämössä Oskarströmissä ja myöhemmin Ruotsin juutinvalmistajien keskuskonttorissa Halmstadissa.
Brauns julkaisi veljensä Julius Braunsin pikakirjoitusjärjestelmästä ruotsin kielelle sovittamansa version vuonna 1892. Myöhemmin hän uudisti järjestelmän vokaalien kirjoittamista Melinin järjestelmästä saamiensa vaikutteiden perusteella, ja Julius Brauns omaksui muutokset myös saksalaiseen järjestelmään.
Venezuelan koripallomaajoukkue

Venezuelan koripallomaajoukkue edustaa Venezuelaa koripallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Venezuelan koripalloliitto.
Historia

Ensimmäisen kerran maa selviytyi Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuihin vuonna 1955. Tällöin maa ei kuitenkaan selviytynyt ensimmäistä kierrosta pidemmälle. Vuonna 1988 Venezuela oli ensimmäistä kertaa mukana Amerikan-mestaruuskilpailuissa, jotka toimivat myös karsintoina olympialaisiin. Maan sijoitus oli tällöin seitsemäs. Venezuela selviytyi ensimmäistä kertaa MM-kilpailuihin vuonna 1990. Maa sijoittui kisojen yhdenneksitoista. Seuraavana vuonna Venezuela voitti ensimmäisen Etelä-Amerikan-mestaruutensa. Ensimmäisen kerran maa selviytyi olympialaisiin vuonna 1992 voitettuaan Amerikan-mestaruuskilpailuissa hopeaa. Maa sijoittui olympiaturnauksen yhdenneksitoista. Vuosina 2002 ja 2006 Venezuela selviytyi MM-kilpailuihin, mutta maa sijoittui parhaimmillaan neljänneksitoista.
Aiheesta muualla

FIBA Americas[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Vehkajärvi (Mäntyharju)

| Vehkajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo, Kymenlaakso
Kunnat:  Mäntyharju, Kouvola (Jaala)
Koordinaatit:  61°17′02″N, 26°33′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskujoki:  Vehkojoki Vähään Vehkajärveen 
Järvinumero:  14.177.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  82,2 m  
Pituus:  3,3 km  
Leveys:  1,5 km  
Rantaviiva:  12,867 km  
Pinta-ala:  2,45687 km²   
Saaria:  3 
 fiVehkajärvi 
Vehkajärvi  on Etelä-Savon ja Kymenlaakson maakuntien sekä Mäntyharjun ja Jaalan rajalla, Ahveniston ja Paljakan välissä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 246 hehtaaria eli 2,5 neliökilometriä, se on 3,3 kilometriä pitkä ja 1,5 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta.  Sen rantaviivan pituus on 12,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Vehkajoen valuma-alueeseen (14.177) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 82,2 metriä mpy.
Vähä-Palannes

| Vähä-Palannes |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°14′07″N, 24°08′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskuoja:  oja Iso-Palannekseen 
Järvinumero:  35.481.1.028
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135,8 m  
Rantaviiva:  0,736 km  
Pinta-ala:  3,42 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä-Palannes 
Vähä-Palannes  on Pirkanmaalla Virroilla Piilin kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,4 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,8 metriä mpy.
Viktor Janukovytš (nuorempi)

Viktor Janukovytš nuorempi
Viktor Viktorovytš Janukovytš (ukr. Віктор Вікторович Янукович, ven. Виктор Викторович Янукович, Viktor Viktorovitš Janukovitš; 16. heinäkuuta 1981 Donetskin alue – 20. maaliskuuta 2015 Irkutskin alue) oli ukrainalainen poliitikko. Hän oli Verh’ovna Radan jäsen vuosina 2006–2014.
Janukovytš oli Viktor Janukovytšin poika ja pakeni perheineen Venäjälle Ukrainan vallankumousta (2014). Hänellä oli veli Oleksandr Janukovytš. Viktor Janukovytš nuorempi tunnettiin extreme-urheilun harrastajana. Hän hukkui Baikaljärveen vuonna 2015 kuljetettuaan sen päällä pakettiautoa, joka upposi jään pettäessä. Viiden matkustajan kerrottiin päässeen pakenemaan autosta.
Viktor Jastrebov

| Mitalit> Maa:  Ukraina.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ukraina.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ukraina.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Maa:  Ukraina> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Torino 2009 | kolmiloikka |  |
Viktor Jastrebov (ukr. Віктор Ястребов, s. 13. tammikuuta 1982) on ukrainalainen kolmiloikkaaja.
Jastrebov voitti pronssia alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1999 tuloksella 15,74 metriä, karsiutui loppukilpailusta alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2000 ja voitti jälleen pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2001 tuloksella 16,43 metriä. Hän karsiutui Ateenan olympialaisissa 2004, mutta sijoittui yhdeksänneksi Helsingin MM-kilpailuissa 2005 tuloksella 16,90 metriä. Vuonna 2006 Jastrebov karsiutui Moskovan sisäratojen MM-kilpailuissa, mutta oli seitsemäs Göteborgin EM-kilpailuissa tuloksella 16,94 metriä. Osakan MM-kilpailuissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui.
Jastrebov voitti hopeaa Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 tuloksella 17,25 metriä, mutta Berliinin MM-kilpailuissa 2009 ja Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui.
Jastrebovin ennätys on 17,32 metriä, jonka hän hyppäsi Kiovassa 13. kesäkuuta 2004. Sisäradoilla hän on hypännyt 17,25 metriä Torinossa 7. maaliskuuta 2009.
Viron vapaussodan voitonpylväs

| Viron vapaussodan voitonpylväs |
| --- | --- |

Nimi:  Viron vapaussodan voitonpylväs
Toinen nimi:  Vabadussõja võidusammas
Tekijä:  Rainer Sternfeld, Andri Laidre, Kadri Kiho, Anto Savi
Valmistumisvuosi:  2009
Korkeus:  23,5 m
Sijainti:  Vapaudenaukio
Paikkakunta:   Tallinna, Viro
Koordinaatit:  59°26'2.54"N, 24°44'35.00"E
Viron vapaussodan voitonpylväs (vir. Vabadussõja võidusammas) sijaitsee Vapaudenaukiolla Harjumäellä Tallinnan kaupungissa Virossa. Sen suunnittelivat Rainer Sternfeld, Andri Laidre, Kadri Kiho ja Anto Savi. Kyseessä on pilari, jonka päässä on embleemi.
Pylvään työnimi veistoskilpailussa oli Libertas. Sen pilari on 23,5 metriä korkea ja se koostuu 143 lasilaatasta. Pylvään huipulla on Viron Vapaudenristi. Muistomerkki paljastettiin 23. kesäkuuta 2009 Viron vapaussodassa 1918–1920 taistelleiden virolaisten muistoksi.
Historia

Viron vapaussodassa vuosina 1918–1920 kaatui noin 4 000 ja haavoittui noin 14 000 virolaista. Ajatus itsenäisyyden puolesta taistelleiden muistoa kunnioittavasta muistomerkistä syntyi jo sodan aikana vuonna 1919. Laki muistomerkin pystyttämisestä laadittiin kuitenkin vasta vuonna 1936. Valmisteleva työ asian edistämiseksi keskeytyi kuitenkin toisen maailmansodan takia ja estyi vuosikymmeniksi sodanjälkeisen neuvostomiehityksen myötä. Viron julistauduttua uudelleen itsenäiseksi 1991 ajatus muistomerkistä nousi jälleen esiin. Keväällä 2005 Riigikogu päätti Tallinnan Vapaudenaukiolle pystytettävästä muistopylväästä. Keväällä 2006 muistomerkistä järjestettiin suunnittelukilpailu, johon tuli yli 40 ehdotusta. Viron vapaudenpylvään valmistumista tukivat yli 12 000 ihmisen lahjoitukset.
Heti avajaisten yhteydessä muistomerkki nostatti esiin kiistoja sodan tulkinnasta erityisesti Viron ja Venäjän välillä.
Vuoden 2013 alussa Postimees uutisoi teoksen ylläpitokustannusten nousseen vajaan prosentin. Viron puolustusministeriö maksaa kiinteistöyhtiölle monumentin hallinnollisia kustannuksia 5 064 euroa kuukaudessa. Summa sisältää itse muistomerkin säännöllisen huollon, kunnossapidon, muistomerkin alueella olevan maiseman hoidon ja sähkön.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Muistomerkin kotisivut (viroksi)
Vantaan kaupunginkirjasto

| Vantaan kaupunginkirjasto |
| --- | --- |
 Tikkurilan kirjasto on Vantaan kaupunginkirjaston toimipiste.
Kokoelman koko:  526 329 (2023)
Lainauksia vuodessa:  2 519 679 (2023)
Budjetti:  noin 10 870 000 euroa (2023)
Johtaja:  Leena Toivonen
Vantaan kaupunginkirjasto on Vantaan kaupungin omistama yleinen kirjasto, johon kuuluu kymmenen toimipaikkaa ja kaksi kirjastoautoa. Kirjaston johtaja on Leena Toivonen. Pääkirjastona toimi aikaisemmin Tikkurilan kirjasto, kunnes pää- ja sivukirjastojaottelusta luovuttiin vuoden 2021 jälkeen. Vantaan kaupunginkirjasto on osa Helmet-kirjastoa, joka on Espoon, Helsingin, Kauniaisten ja Vantaan kaupunginkirjastojen kokonaisuus, jolla on yhteinen kokoelmaluettelo ja yhteiset käyttösäännöt.
Palvelut

Kirjasto tarjoaa asiakkailleen asiantuntijapalvelut, tilat sekä mahdollisuuden käyttää Internetiä, toimisto-ohjelmia ja tietokantoja. Palveluihin kuuluu myös tiedonhaun ja tietotekniikan alkeiden opetusta sekä erilaisia tapahtumia kaikenikäisille.
Kokoelmat

Vuonna 2023 kirjaston kokoelmiin kuului 526 329 aineistonidettä, joista 360 772 oli kirjoja. Tieto- ja kaunokirjallisuutta on saatavissa suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi sekä useilla muilla vierailla kielillä. Kokoelmissa on kattavasti myös musiikkiaineistoa ja elokuvia.
Toimipisteet

Vantaan kaupunginkirjastolla on 11 kirjaston lisäksi kaksi kirjastoautoa.
| Kirjaston   nimi | Osoite | Koordinaatit | Kuva | Lisätietoja (www-sivu) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Hakunilan kirjasto | Kimokuja 5, 01200 Vantaa | 60.27746°N, 25.10301°E |  | Hakunilan kirjasto |
| Hiekkaharjun kirjasto | Urheilutie 4, 01370 Vantaa | 60.29623°N, 25.05815°E |  | Hiekkaharjun kirjasto |
| Koivukylän kirjasto | Ojalehdonkuja 1, 01400 Vantaa | 60.3240°N, 25.0574°E |  | Koivukylän kirjasto |
| Lumon kirjasto (Korso) | Urpiaisentie 14, 01450 Vantaa | 60.35175°N, 25.07624°E |  | Lumon kirjasto |
| Länsimäen kirjasto | Suunnistajankuja 2, 01280 Vantaa | 60.24635°N, 25.11502°E |  | Länsimäen kirjasto |
| Martinlaakson kirjasto | Laajaniityntie 3, 01620 Vantaa | 60.27714°N, 24.85170°E |  | Martinlaakson kirjasto |
| Mosaiikin kirjasto (Kivistö) | Vantaankoskentie 69, 01700 Vantaa |  |  | Mosaiikin kirjasto |
| Myyrmäen kirjasto | Paalutori 3, 01600 Vantaa | 60.2612°N, 24.8535°E |  | Myyrmäen kirjasto |
| Pointin kirjasto (Pakkala) | Hagelstamintie 1, 01520 Vantaa | 60.28480°N, 24.95885°E |  | Pointin kirjasto |
| Pähkinärinteen kirjasto | Mantelikuja 4, 01710 Vantaa | 60.25669°N, 24.80520°E |  | Pähkinärinteen kirjasto |
| Tikkurilan kirjasto | Lummetie 4, 01300 Vantaa | 60.2949°N, 25.0422°E |  | Tikkurilan kirjasto |
| Vantaan kirjastoautot  Haave ja Tarina | Lummetie 4, 01300 Vantaa |  |   | Vantaan kirjastoauto |
Toimipisteet > Lakkautetut toimipisteet

| Kirjaston nimi | Osoite | Muuta |
| --- | --- | --- |
| Kivistön kirjasto | Topaasikuja 11, 01700 Vantaa | Kirjaston toimintaa jatkaa Mosaiikin kirjasto. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vantaan kaupunginkirjasto Wikimedia Commonsissa
Helmet-palvelusivusto
Wilhelm Burgdorf

| Wilhelm Burgdorf> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. helmikuuta 1895  Fürstenwalde, Saksa
Kuollut: 1. toukokuuta 1945 (50 vuotta)  Berliini, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Jalkaväenkenraali
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi
Joukko-osasto:   Heer
 Nimikirjoitus
Wilhelm Burgdorf (14. helmikuuta 1895 Fürstenwalde – 1. toukokuuta 1945 Berliini) oli Wehrmachtin jalkaväenkenraali toisen maailmansodan aikana sekä Adolf Hitlerin pääadjutantti vuonna 1945.
Burgdorf palveli 529:nnen jalkaväkirykmentin komentajana vuodesta 1940 huhtikuuhun 1942. Huhtikuussa 1942 hänestä tuli armeijan henkilöstöpäällikkö, ja hänet ylennettiin 1944, minkä jälkeen hän toimi Hitlerin pääadjutanttina.
Burgdorf oli yksi Hitlerin uskollisimmista upseereista. Sodan lopussa hän oli Hitlerin seurana Führerbunkerissa. Burgdorf, Joseph Goebbels, Hans Krebs ja Martin Bormann todistivat ja allekirjoittivat Hitlerin testamentin. Pian Hitlerin ja Goebbelsien itsemurhien jälkeen hän teki itsemurhan yhdessä esikuntapäällikkö Krebsin kanssa.
Elokuvassa Perikato (Der Untergang, 2004) Burgdorfia esitti saksalainen näyttelijä Justus von Dohnányi.
Akkadin kieli

| Akkadin kieli |
| --- | --- |
 Akkadin kielen puhuma-alue
Oma nimi:  𒀝𒅗𒁺𒌑 (akkadû)
Tiedot
Alue:  Mesopotamia
Ajoitus:  n. 2500-500 eaa. Akateemisessä ja liturgisessa käytössä vuoteen 100 jaa.
Puhujia:  kuollut kieli, ei äidinkielenä
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  nuolenpääkirjoitus
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Afroaasialaiset kielet
Kieliryhmä:  Seemiläiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  akk
ISO 639-3:  akk
 Ohje 
Osa Gilgameš-eepoksesta kirjoitettuna nuolenpääkirjoituksella.
Akkadin kieli (𒀝𒅗𒁺𒌑, akkadû) on kuollut itäseemiläinen kieli, jota puhuttiin kolmannelta vuosituhannelta ensimmäiselle vuosituhannelle asti Assyrian ja Babylonian alueilla, mutta joka levisi jopa Persiaan ja Egyptiin asti. Ensimmäiset kirjoitetut kokonaan akkadinkieliset tekstit sijoittuvat vuodelle 2500 eaa. Akkadi oli tärkeä kaupan, politiikan, lain, uskonnon ja kirjallisuuden kieli muinaisessa Lähi-idässä ja sillä oli aikansa lingua francan asema.
Akkadin kieltä kirjoitettiin nuolenpääkirjoituksella, joka otettiin käyttöön sumerin kielestä. Sumerin kieli vaikutti näin myös akkadin kielen sanastoon, ja akkadi muun muassa peri sanajärjestyksen sumerin kielestä. Akkadin kielen syrjäytti puhekielenä toinen seemiläinen kieli, aramea, noin 100-luvulla.
Murteet

Akkadin kielen poikkeuksellisen pitkän elinajan kuluessa siitä oli monta murretta, jotka ovat jakaantuneet karkeasti kahteen osaan, assyrialaisiin murteisiin ja babylonialaisiin murteisiin.
| --- | --- |
Vanha akkadi 2500–1950 eaa.
Vanha babylonia 1950–1530 eaa.: Vanha assyria 1950–1750 eaa.
Keskibabylonia 1530–1000 eaa.: Keskiassyria 1500–1000 eaa.
Uusbabylonia 1000–600 eaa.: Uusassyria 1000–600 eaa.
Myöhäisbabylonia 600 eaa. – 100 jaa.:
Fonetiikka > Konsonantit

|  |  | Bilabiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari | Uvulaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | Nasaali | m | n |  |  |  |  |
| Klusiili | Norm. | p | b | t | d |  | k | g |  | ʔ |
| Klusiili | Emf. |  | tˤ |  | kˤ |  |  |
| Affrikaatta | Norm. |  | t͡s | d͡z |  |  |  |  |
| Affrikaatta | Emf. |  | t͡sˤ |  |  |  |  |
| Frikatiivi | Frikatiivi |  |  | ʃ | x | (ɣ) | (ʁ) |  |
| Lateraali | Lateraali |  | l |  |  |  |  |
| Approksimantti | Approksimantti | w |  | j |  |  |  |
Lähde:
Fonetiikka > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e |  |  |
| Avoin |  | a |  |
Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä.
Lähde: