stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Agía Kyriakí

Agía Kyriakí (kreik. Αγία Κυριακή, ”Pyhä Kyriake”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Agía Kyriakí, kylä Dodónin kunnassa Ioánninan alueyksikössä Epeiroksen alueella
Agía Kyriakí, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Astypálaiaa
Agía Kyriakí, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Kálymnosta
Agía Kyriakí, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Lérosta.
Tigáni eli Agía Kyriakí, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Astypálaiaa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Agía Kyriakí”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aila

| Aila |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  17. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  16. heinäkuuta
Muunnelmia:  Aili, Áile
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  inarinsaamelainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aila on suomalainen ja virolainen naisen etunimi, alkujaan inarinsaamelainen muunnelma nimestä Aili. Virossa se on käsitetty myös Alice-nimen muunnelmaksi.
Nimi Aila on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 16 173 naiselle ja muutamalle miehelle. Hieman yli puolet Aila-nimisistä on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien, ja nimipäivä on 17. syyskuuta.
Tunnettuja Aila-nimisiä

Aila Airo, kosmetologi ja yrittäjä
Aila Arajuuri (o.s. Pilvessalo), elokuva- ja televisionäyttelijä
Aila Flöjt, hiihtosuunnistaja
Aila Haikkonen, pikajuoksija
Aila Jokinen, sairaanhoidon opettaja, poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja
Aila Koivistoinen, maastojuoksija
Aila Lauha, kirkkohistorioitsija ja professori
Aila Lavaste, teatteriohjaaja ja dramaturgi
Aila Meriluoto, runoilija, kirjailija ja suomentaja
Aila Niinimaa-Keppo, toimittaja ja viestintäalan yrittäjä, Suomi–Georgia-seuran ent. puheenjohtaja
Aila Nissinen, lastenkirjailija ja kääntäjä
Aila Paloniemi, poliitikko (Keskusta)
Aila Paunonen (o.s. Virkberg), keskimatkojen juoksija
Aila Rissanen, sisätautien erikoislääkäri ja professori
Aila Salo, kuvanveistäjä
Aila Silventoinen, näyttelijä
Aila Svedberg, näyttelijä
Aila Vanhatalo, maataloustieteilijä ja professori
Kuvitteellisia Aila-nimisiä

Aila, päähenkilö Jack Witikan elokuvassa Aila – Pohjolan tytär
Marjatta Airas

Eeva Marjatta Airas (s. 17. helmikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen laulaja (mezzosopraano).
Marjatta Airas opiskeli Sibelius-Akatemiassa laulua Liisa Linko-Malmion oppilaana ja suoritti lauludiplomin erinomaisin arvosanoin vuonna 1980. Airas opiskeli lisäksi Ritva Auvisen johdolla ja useaan otteeseen ulkomailla opettajinaan muun muassa Vera Rózsa, Fedora del Monaco, Oren Brown ja Regine Crespin.
Airas on esiintynyt lähes kaikkien suomalaisten sinfoniaorkestereiden solistina ja konsertoinut Suomessa ja eri puolilla Eurooppaa ja Yhdysvalloissa. Erityisesti hänet tunnetaan lukuisista tehtävistään Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan Oopperajuhlilla, Estonia-teatterissa ja tärkeimmissä Suomen alueoopperoissa (muun muassa Carmen – yli 200 esitystä –, Tosca, Madame Butterfly sekä lukuisat uutuusoopperat; operetit Mustalaisruhtinatar, Viktoria ja hänen husaarinsa, Iloinen leski ja Kreivitär Mariza sekä West Side Storyn Maria).
Suomalaiset nykysäveltäjät (muun muassa Kaija Saariaho, Jukka Linkola, Jarmo Sermilä) ovat omistaneet teoksiaan hänelle. Airas on levyttänyt muun muassa negrospirituaaleja, espanjalaista musiikkia, wieniläislauluja sekä mustalaismusiikkia Zingara-kvartetin kanssa. Suomen Operettitähdeksi hänet valittiin MTV:n järjestämässä kilpailussa vuonna 1991.
Aiheesta muualla

Marjatta Airaksen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Aili

| Aili |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  17. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  16. heinäkuuta
Muunnelmia:  Aila, Áile
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  saamelainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aili on alkujaan saamelainen naisen etunimi. Saamelaisilla sen tiedetään esiintyneen jo 1600-luvulla, ja suomalaisten keskuudessa se yleistyi 1800-luvun lopulla. Nykyään nimi on yleinen myös Virossa. Saamelaisilla nimi esiintyy myös muodossa Áile, ja muuallekin on levinnyt myös nimen inarinsaamelainen muunnelma Aila.
Nimi Aili oli vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 32 653 naiselle, joista suurin osa on syntynyt 1900-luvun alkupuoliskolla. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908 lähtien, ja nimipäivä on 17. syyskuuta.
Tunnettuja Aileja

Aili-Salli Ahde-Kjäldman (1892–1979), arkkitehti ja muotisuunnittelija
Aili Elfsbacka (1902–1954), taidemaalari
Aili Havas (1903–1988), lähetystyöntekijä
Aili Hildén (1898–1984), näyttelijä
Aili Ikonen (s. 1982), jazzlaulaja, säveltäjä ja sanoittaja
Aili Jokelainen (1924–2019), professori ja kodin teknologian tutkija
Aili Jokelin (1918–2012/2013), teatteripukusuunnittelija
Aili Kari (1899–1994), elokuva-alalla työskennellyt toimistopäällikkö, tuotantosihteeri ja elokuvanäyttelijä
Aili Keskitalo (s. 1968), Norjan Saamelaiskäräjien ent. puheenjohtaja
Aili Konttinen (1906–1969), lasten- ja nuortenkirjailija
Aili Laitinen (1935–2001), lääkäri, LKP:n kansanedustaja
Aili Moberg-Gidlund (1905–2002), opettaja ja runoilija
Aili Montonen (1916–2008), näyttelijä, ohjaaja ja pedagogi
Aili Mäkinen (1924–2019), kommunistipoliitikko, Kansan uutisten varapäätoimittaja 1957–1969
Aili Nenola (s. 1942), folkloristiikan tutkija, kriittisen naistutkimuksen uranuurtaja
Aili Nevalainen (1906–1994), kilparatsastaja
Aili Nilsson (1892–1981), näytelmäkirjailija
Aili Nordgren (1908–1995), ruotsinkielinen kirjailija
Aili Nurminen (1896–1972), ilmailumeteorologi
Aili Palmén (1917–2012), kustannustoimittaja, kirjailija ja kääntäjä
Aili Pulkka (1915–1987), arkkitehti
Aili Purtonen, Aili Junttila (1928–2018), oopperalaulaja (altto) ja laulunopettaja
Aili Rantasalo (1902–1958), taidemaalari
Aili Reiko (1918–2011), pikajuoksija ja pituushyppääjä
Aili Runne (1920–1999), säveltäjä ja sanoittaja
Aili Siiskonen (1907–1983), SDP:n ja TPSL:n kansanedustaja
Aili Simojoki (1913–1998), muistelmakirjailija
Aili Siniluoto (1899–1978), lastenkirjailija
Aili Sirola (1905–1994), kansakoulunopettaja ja runoilija
Aili Somersalmi (1891–1962), näyttelijä
Aili Somersalo (1887–1957), kirjailija (nimimerkkeinä Aune Sarkanen ja Eileen Summers)
Aili Virkkunen (1909–1998), opettajaseminaarin lehtori
Kuvitteellisia Aileja

Aili, Matti Kurikan samannimisen näytelmän päähenkilö
Aili, Maila Talvion samannimisen romaanin päähenkilö
Tigáni

Tigáni (kreik. Τηγάνι) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Tigáni, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Astypálaiaa
Tigáni, saari Kykladien saariryhmässä Pároksen ja Antíparoksen välissä
Tigáni, saari Pohjoisen Egean saarten saariryhmässä lähellä Límnosta
Tigáni, Pythagóreion kylän nimi Sámoksella vuoteen 1955 saakka
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tigáni”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Airo

Perinteisiä puisia airoja nojallaan aitaa vasten.
Croker-merkkiset kilpasoutuairot.
Airo on pitkävartinen väline, jota käytetään soutamiseen. Airot tukeutuvat veneeseen tukipisteinä toimivissa hankaimissa siten, että soutaja katsoo soutaessaan veneensä perää kohti. Airon osat ovat lapa, varsi ja pyyry.
Tavallisesti soutuveneessä on soutajaa kohti yksi airopari, toisin sanoen yksi airo veneen kummallakin laidalla. Suuremmissa laivoissa - kaleereissa, uiskoissa ym. - on ollut erikseen soutajat kummankin puolen airoille tai jopa useampia soutajia kutakin airoa kohti, jotka pisimmillään saattoivat olla yli 12-metrisiä.lähde? Airojen ja lavan koko vaihtelee veneen ja soutajan tarpeiden mukaan. Iso soutaja tai vene vaatii isommat airot.
Suomen kielen sana airo on lainattu ammoin germaanisista kielistä. Sanalla on vastine kaikissa itämerensuomalaisissa kielissä, ja samaa alkuperää on myös esimerkiksi ruotsin åra.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Airo Wikimedia Commonsissa
Mauno Airaksinen

| Mauno Airaksinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. toukokuuta 1930 (ikä 94) Karttula (nyk. Kuopio)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  farmakologian professori emeritus
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL, 1959 ja LKT, 1964)
Instituutti:  Kuopion yliopisto (nyk. Itä-Suomen yliopisto)
Mauno Matti Airaksinen (s. 2. toukokuuta 1930 Karttula) on Kuopion korkeakoulun (yliopiston) farmakologian professori emeritus.
Airaksisen vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Juho Airaksinen ja Edla Karttunen. Airaksinen oli vuodesta 1958 naimisissa LKT, dosentti Eila Neuvosen (1933–2023) kanssa, pariskunnalla on viisi lasta. Airaksinen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta 1951 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1959. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1964 Helsingin yliopistossa.
Helsingin yliopiston farmakologian laitoksen assistenttina Airaksinen toimi 1956–1962, Valtion lääketieteellisen toimikunnan tutkimusassistentti ja nuorempi tutkija hän oli 1962–1965. Helsingin yliopiston farmakologian laitoksen apulaisopettajana Airaksinen työskenteli 1965–1968, jonka aikana 1966-1968 hän oli tutkijana Yhdysvalloissa Baylor University -yliopistossa Teksasissa. Hän oli Helsingin yliopiston farmakologian dosentti 1966–1968 ja farmakologian ja toksikologian (lääkeaineiden biologisen standardisoinnin) apulaisprofessori 1968–1973.
Uuden Kuopion korkeakoulun, sittemmin Kuopion yliopiston farmakologian professori Airaksinen oli 1973–1994. Hän toimi Kuopion korkeakoulun kliinisen lääketieteen osaston johtajana 1980–1984 ja farmasian osaston varajohtajana tai johtajana 1986–1988. Hän oli sivutoimenaan Lääkintohallituksen lääkeainetoimikunnan tai lääkeainelautakunnan varajohtaja tai johtaja yli kolme vuosikymmentä vuosina 1964-1996, useita vuosia myös farmakologiaylilääkäri.
Airaksinen oli myös Kuopion yliopiston Savolaisen osakunnan inspehtori vuosina 1981-1988 ja Suomen farmakologiyhdistyksen kunniajäsen vuodesta 1998.
Aiheesta muualla

Marita Tiihonen: 90 vuotta: Kova savotta farmasian puolesta (merkkipäivähaastattelu, 1.5.2020 lehti luettavissa tuolloin näköispainoksena) Savon Sanomat, näköislehden sivut 28-29/36.  1.5.2020. savonsanomat.fi. Arkistoitu 13.4.2020. Viitattu 1.5.2020.
Petra Nylund: Muistoja suomalaisen lääkevalvonnan parista Sic! 2017 (1): 56-60.  2017. Fimea via julkari.fi. Viitattu 2.5.2020.
Airaksinen, Mauno: Sata vuotta asetyylisalisyylihappoa (Tieteessä - Katsausartikkeli. (Vaatii sisäänkirjoittautumisen)) Lääkärilehti, 36/1997 vsk 52, s. 4299.  20.12.1997. laakarilehti.fi. Viitattu 12.5.2017.
Ewen MacDonald: 2. Farmasia muuttuvassa maailmassa. Urani alkutaival Kuopiossa (pdf) Muutosten vuosikymmen. Itä-Suomen yliopiston farmasian laitos 40 vuotta; julkaisun sivut 15–18, s. 32.  2013. Itä-Suomen yliopisto, Farmasian laitos, Kuopio, uef.fi. Viitattu 3.1.2016, päivitetty 28.9.2022.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Aigition

| Aigition> Αἰγίτιον.Sijainti |
| --- | --- |
 Aigition
Koordinaatit:  38°29′21″N, 22°09′34″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Aigítio, Dorída, Fokis, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Aitolia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aigition (m.kreik. Αἰγίτιον, lat. Aegitium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aitoliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Dorídan kunnan alueella lähellä nykyistä Aigítion kylää.
Maantiede

Aigitionin kaupunki sijaitsi Aitolia Epiktetoksessa lähellä Ozolian Lokriin rajaa. Se oli rakennettu vuorten keskelle noin 80 stadioninmitan päähän merestä. Seutu oli aitolialaisen apodotien (Apodotai) heimon aluetta. Kaupunki sijaitsi noin kilometrin länteen nykyisestä Aigítiosta. Se jakaantui kahteen osaan, linnoitettuun asutukseen ja kukkulan huipulla olleeseen linnoitettuun akropoliihin.
Historia

Aigitionin kaupunki oli olemassa ainakin klassisella ja hellenistisellä kaudella. Se tunnetaan historiassa pelkästään Thukydideeltä, joka kertoo, että ateenalaiset hyökkäsivät sinne Demostheneen johdolla vuonna 426 eaa. ja kärsivät tappion aitolialaisille.
Kaupungin lähellä sijaitseva nykyinen Aigítion kylä on nimetty antiikin aikaisen kaupungin mukaan. Kylän alkuperäinen nimi oli vuoteen 1927 saakka Stroúza.
Rakennukset ja löydökset

Thukydideen kuvauksen perusteella kaupunki on ollut suhteellisen pieni linnoitettu asutus. Kaupunginmuureista on säilynyt osia erityisesti niiden pohjois-, länsi- ja eteläsivulta. Myös akropoliin muuria on säilynyt, parhaimmillaan lähes 3,5 metrin korkeudelta sen eteläsivulla. Muurit oli tehty osaksi suorakulmaisista ja osaksi monikulmaisista kivistä. Löytöihin lukeutuu myös muun muassa vesisäiliöiksi tulkittuja rakennelmia.
Aiolialaiset

Aiolialaisten asuma-alueet vastaavat pääosin aiolialaisen murteen (keltainen) aluetta antiikin Kreikan murrekartassa.
Aiolialaiset (m.kreik. Αἰολεῖς, Aioleis) olivat yksi antiikin Kreikan pääheimoista. Klassisella kaudella aiolialaisten pääalueita olivat Thessalia, Boiotia sekä Vähän-Aasian luoteisrannikon Aiolis, mukaan lukien Lesboksen saari. Aiolialaiset puhuivat aiolialaista murretta.
Historia

Aiolialaiset saivat nimensä Aiolokselta, jota pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa heimon kantaisänä. Heimo asutti alun perin Thessaliaa ja Boiotiaa keskisessä Manner-Kreikassa. Aiolialaisia asui myös Aitoliassa ja Peloponnesoksen pohjoisosissa. Niin kutsuttujen doorilaisvalloitusten aikaan noin 1100-luvulla eaa. aiolialaisia muutti ensin Lesboksen saarelle ja sitten myös Vähän-Aasian luoteisrannikolle, joka sai heimon mukaan nimen Aiolis.
Kieli ja kulttuuri

Aiolialaisten puhuma aiolialainen kreikka oli yksi klassisen kreikan päämurteista. Aiolialaisella murteella sai alkunsa kreikkalaisten vanhin lyyrinen runous, jota edustavat ennen kaikkea Alkaios ja Sapfo.
Ahvahit

Ahvahit (omakielinen nimitys ашвадо, ašvado) ovat andilaista ahvahin kieltä puhuva kansa. Suurin osa heistä asuu Venäjään kuuluvan Dagestanin vuoristoseudulla. Ahvaheja arvioidaan olevan yli 6 000 henkeä. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.
Asuinalue ja lukumäärä

Ahvahit jakautuvat kahteen ryhmään. Pohjoisryhmän perinteinen asuinalue sijaitsee Kaukasukseen kuuluvien Bogosvuorten pohjoisrinteillä Andijskoje Koisun jokilaaksossa. Eteläryhmän kylät sijaitsevat Bogosin itärinteillä Avarskoje Koisun laaksossa. Pohjoiset kylät Kvankero, Tsvakilkolo, Tad-Magitl, Lologonitl, Kudijab-Roso ja Izano kuuluvat Ahvahin ja eteläiset Tsekob, Tljanub ja Ratlub Šamilin piiriin. Naapurikansoja ovat pohjoisessa karatat, idässä avaarit, lounaassa tindalit ja lännessä bagulalit. 1600–1700-luvuilla ahvaheja siirtyi nykyisen Azerbaidžanin Zaqatalan piiriin, jossa heitä asuu varsinkin Axaxdərən kylässä. Neuvostoaikana osa ahvaheista muutti Kumykkien alangolle Terek- ja Sulakjokien väliselle alueelle.
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan ahvaheja oli 3 700 henkeä. Neuvostoliiton myöhemmissä väestönlaskennoissa heidät luettiin avaareiksi. 2000-luvun alussa ahvaheja arvioitiin olevan yli 6 000 henkeä, joista vähän yli 4 000 kansan perinteisellä asuinalueella. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 6 400 ahvahia, joista lähes kaikki asuivat Dagestanissa. Ahvahin piirin 6 100 ahvahia muodostivat 30,1 % piirin väestöstä. Azerbaidžanin Zaqatalan piirissä ahvaheja arvioidaan olevan noin 2 000 henkeä.
Kieli

Ahvahin kieli kuuluu dagestanilaisten kielten avaarilaisen ryhmän andilaiseen haaraan. Se jakautuu pohjoiseen ja eteläiseen murteeseen.
Sivistyskielinään ahvahit käyttävät avaaria ja venäjää. Myös eri murteiden puhujat kommunikoivat keskenään avaariksi. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröidyistä ahvaheista 72,1 % osaa venäjää. Osa kansasta puhuu myös azeria tai kumykkia.
Etninen historia

Ahvahit ovat alueensa kantaväestöä. Myöhemmin heihin on sekoittunut lähinnä Hunzahin seudulta muuttaneita avaareja. Ensimmäisen kerran ahvahit mainitaan 1300-luvun georgialaisissa kronikoissa. 1400–1700-luvuilla he kääntyivät muslimeiksi. Pohjoiset kylät muodostivat Tsunta-Ahvahin liittokunnan, eteläiset kuuluivat 1600-luvulta lähtien Gidatlin liittokuntaan. 1840–1850-luvuilla ahvahit osallistuivat imaami Šamilin johtamaan vuoristokansojen vapaustaisteluun. 1860-luvulla Tsunta-Ahvah liitettiin Andin ja eteläiset kylät Gunibin piirikuntaan.
Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat laiduntamiseen perustuva karjanhoito ja kyntöviljely. Lampaiden lisäksi pidettiin vuohia, nautoja ja hevosia. Terassiviljelmillä kasvatettiin ohraa, vehnää, ruista, kauraa, hirssiä ja 1800-luvulta lähtien myös maissia ja perunaa. Muita viljelykasveja olivat pavut, sipuli, valkosipuli ja tupakka. Lisäksi harjoitettiin mehiläistenhoitoa. Käsitöihin kuului nahkan, metallin, puun ja kiven käsittely. Perinteiset elinkeinot elävät yhä vuoristoalueella. Kumykkien alangolla harjoitetaan peltoviljelyä, puutarhanhoitoa ja karjanhoitoa. Miehet käyvät ansiotöissä Azerbaidžanissa, Keski-Aasiassa ja Venäjällä.
Linnoitetut kylät sijaitsivat terassimaisesti vuorten rinteillä. Kaksi- tai kolmikerroksiset asuin- ja talousrakennukset oli rakennettu kivestä. Suorakulmaisissa taloissa oli tasakatto ja avoin parveke. Lukuisat pienet kylät yhdistettiin 1900-luvun alussa ja maatalouden kollektivisoinnin aikana.
Perinteinen vaatetus on samantapainen kuin muilla dagestanilaisilla. Ruokavalion perustan muodostivat jauho-, maito- ja liharuoat. Tyypillisiä ruokalajeja ovat ohut leipä, erilaiset hinkalit, puurot, maito- ja lihakeitot sekä täytetyt piirakat.
Patriarkaalisen yhteiskuntajärjestyksen perustana oli sukuyhteisö eli tuhum ja kyläyhteisö eli džamaat. Ydinperheiden rinnalla esiintyi jakamattomia suurperheitä. Tapakulttuuriin kuuluvat perheenjäsenten tiukat käyttäytymissäännöt, vanhempien kunnioittaminen, suvun jäsenten ja naapurien välinen avunanto sekä vieraanvaraisuus.
Suullinen kansanperinne käsittää avaarin- ja ahvahinkielisiä sananlaskuja, arvoituksia, lauluja, satuja ja itkuvirsiä. Perinteisiin uskomuksiin kuuluu luonnon ja taivaankappaleiden kunnioittaminen sekä usko hyviin ja pahoihin henkiin. Ahvaheilla on omaperäinen kalenteri, johon liittyy muualla Dagestanissa tuntemattomia riittejä.
Aiskhines (sokraatikko)

Aiskhines
Aiskhines (m.kreik. Αἰσχίνης, 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli Sokrateen oppilas ja sokraatikko. Hän oli kotoisin Ateenasta. Sokrateen kuoltua Aiskhines siirtyi Syrakusan tyrannin Dionysios II:n hoviin.
Aiskhines kirjoitti useita dialogeja Sokrateen hengessä: Diogenes Laertioksen mukaan näitä olivat Miltiades, Kallias, Aksiokhos, Aspasia, Alkibiades, Telauges ja Rhinon. Niistä on säilynyt vain katkelmia. Aiskhines oli myös taitava puhuja. Hän ihaili sofisti Gorgiasta.
Aiheesta muualla

Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Aiskhineen elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Aiskhineen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Antiikin filosofia  Sokrates ja sokraatikot
Sokrates
Aiskhines
Aleksamenos Teoslainen
Aristippos
Eukleides
Faidon
Glaukon
Kebes
Kriton
Ksenofon
Menedemos
Simmias
Simon
Stilpon
Ahokylä (Venäjä)

| Ahokylä Фалилеево, Falilejevo |
| --- | --- |
 Utesenin kartano.
 lippu
 Ahokylä
 Koordinaatit: 59°32′6″N, 28°55′57″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  121,22 km²
Väkiluku (2015):  1 400
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ahokylän kunta Jaaman piirin kartalla.
Ahokylä (ven. Фалиле́ево, Falilejevo) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Kylä sijaitsee Sumajoen varrella 35 kilometriä Jaamasta koilliseen. Kunnassa on 1 400 ja kylässä 1 100 asukasta (vuonna 2015).
Maantiede

Ahokylän kunnan pinta-ala on 121,22 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Jaaman piirin Opoljan ja lännessä Kattilan, pohjoisessa Lomonosovin piirin Kaprion ja idässä Volossovan piirin Pekunitsan, Simetsan ja Kolositsan kuntiin. Pinta-alasta 61,5 % on metsää, 34,8 % maatalousmaata ja 3,7 % asuinaluetta.
Kunta sijaitsee Länsi-Inkerin ylängöllä. Pinnanmuodostukseltaan se on kumpuilevaa tasankoa. Alueella virtaavat Siesta ja sen sivujoki Suma. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve. Sumajoen laaksoon suunnitellaan luonnonsuojelualuetta.
Asutus

Ahokylän kuntaan kuuluu yhdeksän kylää: Ahokylä, Kaipala, Korkka (ven. Gorka), Lousnankylä (Louzno), Ratsina, Siesta, Tomassova (Domašovo), Unatitsa ja Uteseni (Utešenije). Noin sadan asukkaan kyliä ovat Tomassova ja Kaipala. Utesenissä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Kunnassa sijaitsee lisäksi yksi puutarhapalsta-alue. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan noin tuhat henkeä.
Historia

Sumajoen rannalla kahden kilometrin päässä Kaipalan kylästä on sijainnut novgorodilaisten 1100-luvulla rakentama puolustuslinna, jonka saksalaiset ristiritarit hävittivät vuonna 1240. Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuodelta 1500 mainitaan Ratsinan pogosta, johon kuului suurin osa nykyisen kunnan kylistä. Unatitsaan perustettiin ruotsalaisaikana 1600-luvulla luterilainen seurakunta. 1800-luvulla seudulle rakennettiin aateliskartanoita, joista eräät ovat osittain säilyneet. Peter von Köppenin mukaan Ahokylässä asui vuonna 1848 venäläisten ohella 16 Novasolkan luterilaiseen seurakuntaan kuulunutta savakkoa. Vuoden 1899 väestönlaskennan mukaan Ratsinan volostin asukkaat olivat kymmenkuntaa virolaista lukuun ottamatta kaikki venäläisiä. Venäjän keisarikunnan hallintorakenteen puitteissa Ahokylä kuului Pietarin kuvernementin Jaaman kihlakuntaan.
Liikenne, talous ja palvalut

Tärkeimmät liikenneväylät ovat Perliisilän ja Kuurlan sekä Tomassovan ja Gorodištšen väliset asfaltoidut maantiet. Kunnasta on kolme päivittäistä linja-autovuoroa Jaamaan.
Paikallisista työnantajista tärkeimpiä ovat julkiset palvelut. Suurin osa työvoimasta työskentelee lähikunnissa, Laukaansuun satamassa, Jaamassa ja Pietarissa. Kunnassa toimii kolme maatalousyritystä ja juomavesipullottamo.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema apteekkeineen, posti, pankki ja viisi myymälää. Keskikoululaiset opiskelevat Jaamassa. Kaipalassa ja Ratsinassa on myymälät.
Kyläkuva ja nähtävyydet

Sumajoen kahtia jakama Ahokylä koostuu matalista kerrostaloista, puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, julkisista rakennuksista ja vailla käyttöä olevista maatalousyrityksen rakennelmista.
Kaipalan muinaislinna on valtakunnallinen suojelukohde. Muita kulttuurihistoriallisia muistomerkkejä ovat kaksi keskiaikaista hautapaikkaa, Utesenin kartanoalue, Ratsinan kirkko ja toisen maailmansodan yhteishaudat.
Aiheesta muualla

Ahokylän kunnan sivusto (venäjäksi)
Kalifornian maastopalot 2015

Satelliittikuva 18.8.2015, jossa näkyy palojen aiheuttamaa savua.
Vuoden 2015 aikana Kalifornian osavaltiossa kirjattiin 6 335 maastopaloa, joissa paloi yhteensä 1 244 km² maata. Kuvernööri Jerry Brown julisti 11. syyskuuta hätätilan Amadorin ja Calaverasin piirikuntiin, koska nopeasti liikkunut palo uhkasi asutusta.
United States Forest Servicen palomies kuoli 30. heinäkuuta häkämyrkytykseen Modocin kansallismetsässä. Toinen palomies kuoli kaatuvan puun alle Pohjois-Kaliforniassa.