stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peltovirvilä

| Peltovirvilä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Virnat Vicia
Laji::  hirsuta
Kaksiosainen nimi
 Vicia hirsuta  (L.) Gray 
Synonyymit
 Ervilia hirsuta Opiz 
Katso myös
   Peltovirvilä Wikispeciesissä   Peltovirvilä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peltovirvilä (Vicia hirsuta, syn. Ervilia hirsuta) on hernekasveihin kuuluva yksivuotinen ruohokasvi. Pohjoismaissa ja Suomessa laji on tavallinen peltorikkakasvi.
Peltovirvilän hento varsi kasvaa 15–60 senttimetriä pitkäksi. Sen kukinto on terttu, jossa on kahdesta kuuteen pientä, sinistä tai valkoista kukkaa. Palot ovat 6–10 millimetriä pitkiä ja kaksisiemenisiä. Laji muistuttaa mäkivirvilää (Vicia tetrasperma, Ervum tetraspermum).
Suomessa peltovirvilä on yleinen tai melko yleinen maan etelä- ja keskiosassa noin Oulun korkeudelle. Yleisimmin sitä tavataan Ahvenanmaalla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Peltovirvilän (Ervilia hirsuta) levinneisyys Suomessa.
LuontoPortti: Peltovirvilä (Vicia hirsuta)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Vicia hirsuta (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Vicia hirsuta (englanniksi)
Flora of China: Vicia hirsuta (englanniksi)
Pagetin maitorauhastauti

Pagetin maitorauhastauti (morbus Paget) on harvinainen rintasyöpämuoto, rintarauhasen pahanlaatuinen kasvain, joka alkaa maitorauhastiehyistä ja leviää ihottuman kaltaisena muutoksena nänniin ja nännipihaan. Pagetin maitorauhastauti hoidetaan leikkauksella.
Paratiisisorsa

| Paratiisisorsa |
| --- | --- |
 Koiras vasemmalla, naaras oikealla
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Ristisorsat Tadorna
Laji::  variegata
Kaksiosainen nimi
 Tadorna variegata  (Gmelin, 1789) 
Katso myös
   Paratiisisorsa Wikispeciesissä   Paratiisisorsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Paratiisisorsa (Tadorna variegata) on uusiseelantilainen sorsalintu. Se luokitellaan joskus sukuun Casarca.
Ulkonäkö ja koko

Paratiisisorsa on 63–71 cm pitkä. Koiras painaa noin 1 700 grammaa ja naaras noin 1 400 grammaa. Koiras on väriltään noenmusta. Naaras on pähkinänruskea ja sillä on valkoinen pää. Jalat ja nokka ovat mustat.
Levinneisyys

Paratiisisorsaa tavataan Uudessa-Seelannissa. Sen populaatio on suuri ja kannankehitys vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lisääntyminen

Paratiisisorsa tekee pesän puun- tai kallionkoloon tai ruohotuppaiden sekaan. Pesintäkausi kestää elokuusta tammikuuhun, ja laji pesii joskus kahdesti kauden aikana. Paratiisisorsa munii 5–15 munaa, joita haudotaan 30–32 vuorokautta. Vankeudessa paratiisisorsa on risteytynyt muiden ristisorsien kanssa.
Pekka Holopainen (urheilutoimittaja)

| Pekka Holopainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1966 Pori, Suomi
Ammatti:  Toimittaja
Muut tiedot
Aktiivisena:  1990–
Pekka Holopainen (s. 1966 Pori) on Yleisradion urheilutoimittaja.
Hän on työskennellyt Ilta-Sanomissa vuodesta 1990 lähtien. Ensimmäiset viisi vuotta Holopainen oli lehden ulkomaantoimituksessa ja sen jälkeen kolmen vuoden ajan Ilta-Sanomien Tukholman kirjeenvaihtajana. Vuosina 2001–2003 hän työskenteli Lontoossa, jonka jälkeen Holopainen on ollut lehden urheilutoimituksessa. Hän on kirjoittanut myös kolumneja Veikkaaja-lehteen. Olympialaisissa Holopainen on ollut toimittajana kahdeksan kertaa sekä lisäksi muun muassa useissa jääkiekon, hiihdon ja yleisurheilun MM-kilpailuissa.
Hän on kirjoittanut Janne Ahosen elämäkerran Kuningaskotka, joka ilmestyi vuonna 2009, ja vuonna 2016 ilmestyneen Aino-Kaisa Saarisen elämäkerran Tahto – Aino-Kaisa Saarisen kahdet kasvot.
Teokset

Sportin vartijat (yhdessä Niklas Herlinin kanssa, Tammi 2003)
Kuningaskotka (Teos 2009)
Tahto – Aino-Kaisa Saarisen kahdet kasvot (Teos 2016)
Palkinnot

IS journalistipalkinto 2006
Sanomalehtien liiton vuoden 2007 urheilujuttu -palkinto
Suomen Urheilugaalan Journalismiteko 2009 -palkinto
Bonnierin journalistipalkinto 2012
Palvelukeskeinen arkkitehtuuri

SOA (lyhenne sanoista Service Oriented Architecture) eli palvelukeskeinen arkkitehtuuri on ohjelmistotekniikassa käytetty arkkitehtuuritason suunnittelutapa, jolla eri tietojärjestelmien toiminnot ja prosessit on suunniteltu toimimaan itsenäisinä, avoimina ja joustavina palveluina. Näitä palveluita tulisi pystyä aina käyttämään avoimien standardien rajapintojen kautta. Tämän avulla pyritään aikaansaamaan erilaisten tietojärjestelmien joustava ja järjestelmäriippumaton vuorovaikutus. SOA:n nähdään olevan yksi keskeinen paradigma Web 2.0 –sukupolven verkkopalveluiden kehityksessä.
SOA-arkkitehtuurin mukaan palveluita käyttävinä osapuolina toimivat esimerkiksi toiset sovellukset tai palvelut, jotka käyttävät palveluita yleensä tietoverkkojen (esimerkiksi Internetin) kautta avointen rajapintojen ja tekniikoiden (esimerkiksi Web Services) avulla. SOA-arkkitehtuurin hyödyntämisellä pyritään saavuttamaan entistä avoimempien sekä helpommin integroitavien järjestelmien toteuttaminen. SOA:n odotetaan tuovan ohjelmistojen tuottamisprosesseihin tehokkuutta vähentämällä uusien järjestelmien toteuttamiseen kuluvaa aikaa ja kustannuksia. Helpommalla integroitavuudella tavoitellaan sitä, että uudet sovellukset pystyisivät kommunikoimaan vanhojen, jo olemassa olevien sovellusten kanssa, jolloin myös tietojärjestelmien jälleenkäytettävyys voi lisääntyä.
SOA-arkkitehtuurin avulla voidaan saavuttaa etuja sekä (a) organisaatioiden olemassa olevien sisäisten, omien sovellusten välisessä vuorovaikutuksessa, että (b) ulkoisten sovellusten kanssa tapahtuvassa vuorovaikutuksessa. Tämän on tarkoitus toteutua riippumatta sovelluskehitystekniikoista (käyttöjärjestelmät, ohjelmointikielet ja -tekniikat jne.). Palveluiden pitäisi olla "läpinäkyviä" siten, että jos niiden sisäinen toiminta muuttuu (esimerkiksi palveluita kehitetään teknisesti tai uusia toimintoja lisätään), niiden käytön tulisi säilyä entisellään eikä tarvetta muutoksien tekemiseen palveluita käyttäviin sovelluksiin tulisi olla.
Tavoitteita

SOA on suunniteltu ratkaisemaan samalla kertaa ainakin kaksi keskeistä haastetta:
uusien järjestelmien nopeamman kehittämisen ja jakelun
eri järjestelmien välisen integroinnin.
Tietojärjestelmien integrointitarkoituksiin on toki ollut jo vuosikymmeniä mitä erilaisimpia tekniikoita ja ratkaisuja (mm. järjestelmäkohtaiset ratkaisut, COM/DCOM, CORBA, RMI (Java), XML-RPC), mutta yleinen ja yhteisesti käytettävä "standardi" on puuttunut, ja järjestelmien integrointi on jäänyt oikeinkin tehtynä hyvin työlääksi ja kalliiksi, mutta siitä huolimatta joustamattomia ratkaisuja tuottamattomaksi työksi.
SOA eroaa perinteisestä järjestelmien keskinäisestä integroinnista siten, että SOA-mallin mukaiset järjestelmät ovat toisiinsa heikosti sidottuja, mutta silti korkeatasoiseen, usein "älykkääseen" vuorovaikutukseen keskenään pystyviä sovelluspalveluita. SOA-mallissa ajatellaan siten jokaisen järjestelmän sisältävän palvelurajapinnan, minkä kautta sovellus voi tarjota toimintojaan "ulkopuolelle", periaatteessa verkon kautta kaikille sallimilleen järjestelmille.
SOA-mallin mukaan toteutettujen järjestelmien palveluiden yhteistoiminta pohjautuu rakenteellisiin ja järjestelmäriippumattomiin palvelukuvauksiin (esimerkiksi Web Service -ratkaisuissa käytetyt WSDL-kuvaukset). Palveluiden kuvaukset "piilottavat" palvelun tarjoajien järjestelmä- ja tekniikkaspesifit osat. Palvelun käyttäjällä ei pitäisi edes olla tarvetta tietää millä tekniikoilla palvelu on toteutettu. SOA on täysin "teknologianeutraali", sillä se ei ota kantaa tekniikoihin (esimerkiksi Java, .NET) tai ohjelmointikieliin (Java, C#, PHP, C++, Perl, Ruby jne.). Tämä neutraalius mahdollistaa riippumattoman järjestelmien välisen vuorovaikutuksen ja lisää huomattavasti ohjelmistojen jälleenkäytettävyyttä. Kerran hyvin tehtyä palvelua voidaan käyttää periaatteessa rajattomasti muissa sovelluksissa.
Toinen SOA:an liittyvä käsite on dynaaminen integrointi. Sovellusten pitäisi pystyä automaattisesti paikantamaan tarvitsemansa palvelut, valita sopivista palveluista käyttökelpoisin ja kytkeytyä siihen automaattisesti palvelun sisältämää rajapintaa hyväksikäyttäen. Tähän käyttötarkoitukseen voidaan hyödyntää UDDI:n (Universal Description, Discovery and Integration) kaltaisia, palveluiden kuvaamiseen ja rekisteröintiin soveltuvia tekniikoita.
Palveluprosessien kuvaaminen ja hallinta

SOA-mallissa palvelukokonaisuuden kuvaamiseen ja hallintaan käytetään usein XML-kieleen pohjautuvaa BPEL-kieltä (Business Process Execution Language). BPEL-kielellä kuvataan yrityksen liiketoimintaprosesseja tietojärjestelmien palveluiden tasolla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SOA (OASIS)
Web Services - W3C
BPEL (OASIS)
SOA-toteutuksista (Arkistoitu – Internet Archive)
Pekka Solin

Pekka Solin (s. 1945 Hämeenkyrö) on suomalainen kuvataiteilija.
Opinnot ja ura

Solin valmistui Kankaanpään taidekoulusta vuonna 1968. Valmistumisen jälkeen Solin toimi muutaman vuoden Raumalla ja vuodesta 1973 alkaen Solin vaikutti noin 10 vuotta Porissa. Solin toimi Porin taidekoulun opettajana 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa ja Pertti Ala-Outisen mukaan Solinin vaikutuksesta abstrakti taide tuli voimakkaasti esille taidekoulussa. Vuosina 1984–1987 Solin toimi Turun ja Porin läänin läänintaiteilijana.
Solinin teoksia on Porin kaupungin, Rauman taidemuseon ja Emil Cedercreutzin museon kokoelmissa sekä yksityiskokoelmissa. Solin oli mukana Porin taidemuseon avajaisnäyttelyssä vuonna 1979 yhdessä Hannu Artinahon, Aarne Elomaan, Anja Karkku-Hohdin, Ensio Lambergin, Into Linturin ja Immo Tuomisen kanssa.
Taide

Solin alkoi saavuttaa mainetta kuvataiteilijana 1960–1970-lukujen vaihteessa. Taidekriitikko Pertti Ala-Outinen on todennut, että Solinin maalaukset perustuvat usein ihmishahmoon. Hahmot eli figuurit ovat kuitenkin usein pelkistettyjä sommitteluelementtejä. 1970-luvulla Solinin teoksissa alkoi korostua tiukka rakenteellisuus ja figuurit saivat toisinaan lähes abstraktin ilmeen. Modernin taiteen tyylikeinot sulautuivat Solinin taiteessa osaksi persoonallista ilmaisua, esimerkiksi 1970–1980-luvun vaihteessa Solinin taiteessa näkyy kubistiseen perinteeseen liittyvä, erilaisiin konstruktivistisiin kokeiluihin liittyvä kausi.
Aarne Elomaa totesi Porin Taiteilijaseuran 30-vuotisjuhlanäyttelyn kritiikissä vuonna 1977, että Solin hyödyntää maalauksissaan kineettisyyttä ja hän etsii liikettä ja vastaliikettä useammassa tasossa. Lisäksi Elomaa arvioi että Solin ”hehkuttaa värin täyteen arvoonsa”, ja että tämän teokset olivat näyttelyn vahvimpia.
Patrick Willis

| Patrick Willis |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1985 Bruceton, Tennessee
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  185 cm
Paino:  109 kg
Pelipaikka:  Sisempi tukimies (ILB)
Pelinumero:  52
Pelaajaura
Aik. seurat:  San Francisco 49ers
Seurat:  2007–2014
NFL-varaus:  11. varaus, 2007 San Francisco 49ers
Pääsarjaura:  2007–2014
Hall of Fame:  2024
Patrick L. Willis (s. 25. tammikuuta 1985 Bruceton, Tennessee) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskimmäinen tukimies.
Willis pelasi koko kahdeksanvuotisen ammattilaisuransa ajan NFL-liigan San Francisco 49ersissa, ja on yksi maineikkaan seuran historian parhaista pelaajista. Hän lopetti uransa vain 30-vuotiaana kauden 2014 jälkeen.
Ura

Ennen NFL:ää Willis pelasi yliopistojalkapalloa Mississipin yliopiston joukkueessa, ja viimeisenä yliopistovuotenaan hän voitti Jack Lambert Trophyn maan parhaana tukimiehenä. Nämä otteet herättivät useiden seurojen kiinnostuksen, ja lopulta San Francisco 49ers varasi Willisin vuoden 2007 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, koko varaustilaisuuden 11. pelaajana.
Willisiä pidettiin urallaan yleisesti yhtenä NFL:n parhaista tukimiehistä, josta osoituksena valinnat NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin loukkaantumisen keskeyttämää viimeistä kautta lukuun ottamatta jokaisella kaudellaan.
Willis ilmoitti 10. maaliskuuta 2015 lopettavansa peliuransa vain 30-vuotiaana. Hän kertoi päätöksen syyksi pitkään häirinneet jalkavaivat, ja halun lopettaa terveenä.
Aiheesta muualla

Profilli San Francisco 49ersin kotsivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
NFL.comin profiili
Paul-Louis Oudart

Gubernatrix cristata Vieillot, 1817. Paul Louis Oudart ja Godefroy Engelmann, 1825-1834
Paul-Louis Oudart (1796–1850) oli ranskalainen luontomaalari ja luonnontutkija. Hän nimesi chilenmeriharakan (Haematopus ater) yhdessä Louis Jean Pierre Vieillotin kanssa 1825 (teoksessa La Galerie des Oiseaux du cabinet d'histoire naturelle du jardin du roi).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul-Louis Oudart Wikimedia Commonsissa
Pagetin tauti

Pagetin taudissa luun muodostuminen on häiriintynyt. Luuta hajoaa kiihtyvään tahtiin, ja sen tilalle muodostuva luu on epänormaalia. Tauti on yleinen Keski-Euroopassa ja USA:ssa, jossa yli 55-vuotiaista 1–3 prosenttia sairastaa sitä. Skandinaviassa ja Suomessa tauti on paljon harvinaisempi, ja Suomessa sitä sairastaa alle 1 promille väestöstä.
Tauti on pitkään oireeton. Se todetaan monesti sattumalta röntgenkuvia tutkittaessa tai kohonnutta Afos-arvoa selviteltäessä. Potilaista 15–30 %:lla on tautia sairastava sukulainen. Tauti on yleisin pääkallon, selkärangan, lonkan ja alaraajojen luissa.
Aiheesta muualta

Pagetin tauti luustossa - Terveyskirjasto.fi
Osinovskoje (järvi Pihkovan alueella)

| Osinovskoje Осиновское |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Pihkovan alue
Piiri:  Pihkovan piiri
Koordinaatit:  58°14′53″N, 28°01′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Tšorjanan valuma-alue
Laskuoja:  oja Tšorjanaan
Mittaustietoja
Pituus:  0,71 km 
Leveys:  0,48 km 
Pinta-ala:  24,4 ha  
Tilavuus:  0,00061 km³ 
Keskisyvyys:  2,5 m 
Suurin syvyys:  4 m 
Valuma-alue:  8,58 km² 
Saaria:  ei saaria 
 fiOsinovskoje 
Osinovskoje (ven. Осиновское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pihkovan piirissä. Venäjän kielessä Осина (lausu Osina) tarkoittaa haapaa, joten järveä voisi kutsua suomeksi Haapajärvi.
Maantietoa

Järvi on 700 metriä pitkä, 480 metriä leveä ja sen pinta-ala on 24 hehtaaria. Se on suojärvi, jota ympäröi kaikissa ilmansuunnissa suoalue, joka on 2,0 kilometriä pitkä ja 1,5 kilometriä leveä. Järven keskisyvyys on 2,5 metriä ja syvimmillään se on 4,0 metriä syvä. Siinä ei ole saaria. Suota ympäröivissä metsissä on metsäautoteitä, mutta mikään niistä ei johda järvelle. Järvi on autio.
Luontoarvoja

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, suutari, kiiski, sorva ja mutakala, sekä jokirapua, jota esiintyy kuitenkin niukasti. Järvellä on mutapohja ja sen rannat kasvavat kelluvaa turvehetteikköä.
Vesistösuhteita

Osinovskoje sijaitsee Tšorjanan valuma-alueella ja sillä on suoraksi kaivettu laskuoja Tšorjanaan. Tšorjana laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on 8,6 neliökilometriä , ja se muodostuu järveä ympäröivästä suosta. Järveen on kaivettu pohjoisesta alkava suora oja, joka jatkaa metsien kätkössä yhtyen Tšorjanaan.
Huomautuksia

1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
Paul Angerer

Paul Angerer (16. toukokuuta 1927 – 25. heinäkuuta 2017) oli itävaltalainen kapellimestari, säveltäjä, viulisti ja alttoviulisti.
Angerer pääsi 14-vuotiaana Wienin musiikkiakatemiaan, josta valmistui vuonna 1946. Hän työllistyi pian Wienin sinfoniaorkesterin alttoviulistina. Vuonna 1948 hän sai mitalin Geneven kansainvälisessä musiikkikilpailussa, ja vuosina 1948–1953 hän soitti Orchestre de la Suisse Romandessa. Vuonna 1953 Angerer palasi Wienin sinfoniaorkesteriin ensimmäisenä alttoviulistina. Vuosi myöhemmin hän lähetti urkusävellyksensä kansainväliseen musiikkikilpailuun Haarlemiin ja sai ensipalkinnon.
Vuonna 1956 Angerer hyväksyi nimityksen Wienin kamariorkesterin kapellimestariksi. Hän sai vastuulleen myös toisen tehtävän Burgtheaterin kapellimestarina vuonna 1960. Wienin kamariorkesteria hän johti vuoteen 1963 ja Burgtheateria vuoteen 1964. Vuonna 1964 hän sai Bonnin oopperan pääkapellimestarin aseman. Vuodesta 1966 Angerer johti kahden vuoden ajan Ulmin oopperaa, ja vuosina 1968–1972 hän toimi Salzburger Landestheaterin musiikillisena johtajana. Vuonna 1972 hän otti vastaan Pforzheimin kamariorkesterin johtopaikan. Tästä tehtävästä hän lähti vuonna 1982. Sittemmin Angerer toimi vain vierailevana kapellimestarina ja opetti Wienin musiikkiyliopistossa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1992.
Angerer teki säännöllisesti levytyksiä. Hänen yhteistyökumppaneihinsa solisteina kuuluivat muiden muassa pianisti Alfred Brendel ja oboisti Lajos Lencsés. Säveltäjänä Angerer sai vaikutteita Paul Hindemithiltä. Hänen tuotantoonsa kuuluu ooppera-, teatteri-, orkesteri- ja kamarimusiikkia sekä oratorioita ja messuja.
Paul Anderson (painonnostaja)

Paul Anderson
Paul Edward Anderson (17. lokakuuta 1932 Toccoa, Georgia, Yhdysvallat - 15. elokuuta 1994 Vidalia, Georgia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen painonnoston olympiavoittaja.
Anderson voitti Melbournen olympialaisissa 1956 kultaa raskaassasarjassa (yli 90 kg) tuloksella 500 kg. Hän punnersi tuloksekseen 167,5 kg, tempasi 145 kg ja työnsi 187,5 kg. Hän sai saman yhteistuloksen kuin Argentiinan Humberto Selvetti mutta voitti kultaa argentiinalaista kevyempänä. Vuonna 1955 hän voitti maailmanmestaruuden 37,5 kilon erolla seuraavaan.
Paul Anspach

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Paul Anspach |  Paul Anspach |  Paul Anspach |  |
Maa:   Belgia
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | kalpa |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | kalvan joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | kalvan joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | kalvan joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | kalvan joukkuekilpailu |  |
Paul Eugène Albert Anspach (1. huhtikuuta 1882 – 28. elokuuta 1981) oli belgialainen floretti- ja kalpamiekkailija. Hän voitti uransa aikana yhteensä viisi olympiamitalia. Anspach toimi Belgian kalpajoukkueen kapteenina vuosina 1909–1928.
Vuonna 1906 Anspach oli perustamassa Belgian olympiakomiteaa. Aktiiviuransa jälkeen hän toimi vuosina 1933–1948 Kansainvälisen miekkailuliiton FIE:n puheenjohtajana. Toisen maailmansodan aikana liiton toiminta keskeytyi Gestapon takavarikoitua sen asiakirjat.
Paul Arets

| Mitalit> Maa:   Belgia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Belgia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Belgia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Maa:   Belgia> .Miesten voimistelu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu, ruotsalaissysteemi |  |
Paul Arets (16. toukokuuta 1890 – 19. joulukuuta 1949) oli belgialainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana saamassa pronssia ruotsalaisen järjestelmän joukkuevoimistelussa.
Palautuskeskus

Palautuskeskus on kielteisen päätöksen saaneille turvapaikanhakijoille tarkoitettu keskus, josta heidät palautetaan lähtö- tai kotimaahansa. Palautuskeskuksen toimintamuoto on normaalin vastaanottokeskuksen ja säilöönottoyksikön välimuoto. Palautuskeskuksissa henkilöt ovat valvotummissa olosuhteissa poliisin ilmoittautumisvelvollisuuden piirissä, mutta vapaita liikkumaan.
Maahanmuuttovirasto alkoi valmistelemaan palautuskeskusten perustamista vuonna 2016. Sisäministeriö ei tehnyt päätöstä palautuskeskusten perustamisesta vuonna 2016, koska toimeenpantavia kielteisiä turvapaikkapäätöksiä oli tuolloin liian vähän.
Paul Andrea

| Paul Andrea> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1941 (ikä 83) North Sydney, Nova Scotia
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  77 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1965–1974
Seurat:  New York Rangers (NHL) Pittsburgh Penguins (NHL) California Golden Seals (NHL) Buffalo Sabres (NHL) Cleveland Crusaders (WHA)
Paul Lawrence Andrea (s. 31. heinäkuuta 1941 North Sydney, Nova Scotia, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Andrea edusti ammattilaisurallaan NHL:ssä New York Rangersia, Pittsburgh Penguinsia, California Golden Sealsia ja Buffalo Sabresia sekä WHA:ssa Cleveland Crusadersia.
NHL:ssä Andrea pelasi 150 runkosarjan ottelua tehopistein 31+49=80. WHA:ssa Andrea pelasi runkosarjassa 135 ottelua joissa teki tehopisteet 36+48=84.
Nykyisin Andrea asuu synnyinkaupungissaan Nova Scotian provinssin North Sydneyssä.
Sälinkään koulu

| Sälinkään koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Kaanaantie 51, 04740 Sälinkää
Koordinaatit:  60.7120°N, 25.2220°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Minna Seppälä
Luokat:  1–6
Oppilaita:  98 (lisäksi 17 esikoululaista, syysk. 2015)
Verkkosivut
Sälinkään koulu on Mäntsälän kunnan Sälinkäällä, maanteitse vajaa 11 kilometriä Mäntsälän keskustasta luoteeseen sijaitseva, erityisesti Sälinkään, Kaanaan ja Sulkavan kylien asukkaita palveleva noin 120 oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6).
Page Fletcher

| Page Fletcher> Henkilötiedot.Näyttelijä |
| --- | --- |
Aktiivisena:  1982–
Merkittävät roolit:  The Hitchhiker (The Hitchhiker) RoboCop (RoboCop: Prime Directives)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Page Fletcher on kanadalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli toimia juontajana kauhu- ja fantasiakertomuksista koostuvassa televisiosarjassa The Hitchhiker. Hän myös oli RoboCopin roolissa minisarjassa RoboCop: Prime Directives.
Fletcher on myös näytellyt televisiosarjoissa ja independent-elokuvissa, kuten Amerikan painajainen (1983), Aina valmiina ja Kirous haudan takaa.
Aiheesta muualla

Page Fletcher TV.comissa[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Swing Low, Sweet Chariot

| Swing Low, Sweet Chariot |
| --- | --- |

Sanoittaja:  Wallace Willis
   Esittänyt Fisk Jubilee Singers 
"Swing Low, Sweet Chariot" on yhdysvaltalainen hymni, jonka choctaw-intiaani Wallis Willis sävelsi ennen vuotta 1862.
Laulun levytti ensimmäisen kerran afroamerikkalainen yhtye Fisk Jubilee Singers vuonna 1909. Tämä äänite valittiin Yhdysvaltain kongressin kirjaston kansalliseen ääniterekisteriin, National Recording Registryyn vuonna 2002. Hymni tuli uudelleen suosioon 1960-luvun ihmisoikeusliikkeen ja folkmusiikin uuden nousun myötä. Joan Baez esitti sen vuoden 1969 Woodstockin festivaaleilla.
"Swing Low, Sweet Chariotia" ovat versioineen lukuisat artistit kuten Benny Goodman (1936), Dizzy Gillespie (1946), Duke Ellington (1950), Louis Armstrong (1957), Johnny Cash (1959), Elvis Presley (1960), Stevie Wonder (1968), Eric Clapton (1975), B. B. King (1996) ja Willie Nelson (1996). Kappale on myös Englannin rugbymaajoukkueen kannatuslaulu.[lähde? ]
»Swing low, sweet chariot / Coming for to carry me home»
Swingi (huvipuistolaite)

Swingi
Swingi on Linnanmäelle vuonna 2024 avattu maksimissaan 42 metriin nouseva huvipuistolaite. Laitteen on valmistanut sveitsiläinen Intamin, ja se rakennettiin samalla paikalla sijainneen Kieputtimen tilalle.
Laite on heiluri, jonka maksimikulma on 120 astetta. Siinä on 40 paikkaa, ajo kestää kaksi minuuttia ja maksimikapasiteetti on 320 henkilöä tunnissa.