Kiinan Afrikan-suhteet
Dekolonisaatio ja nykyaikaiset suhteet > Sotilaallinen

Sotilaallinen yhteistyö juontaa juurensa kylmän sodan ajanjaksolta, jolloin Kiina halusi auttaa Afrikan vapautusliikkeitä. Joidenkin perinteisten liittolaisten, kuten Somalian ja Tansanian, lisäksi Kiinalla oli sotilaallisia siteitä sitoutumattomiin maihin, kuten Egyptiin. Sotilasvarusteita myytiin Afrikan maille 142 miljoonan dollarin arvosta vuosina 1955–1977. Kaksi vuosikymmentä Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen sotilaalliset suhteet perustuvat nyt pikemminkin liiketoimintaetuihin kuin ideologiaan.
Viime aikoina Kiina on lähettänyt joukkoja mantereelle osallistumaan rauhanturvaamiseen. Vuonna 2004 Kiina lähetti YK:n alaisuudessa noin 1500 sotilashenkilöä, jotka lähetettiin Liberian ja Kongon demokraattisen tasavallan välille, mutta vasta vuodesta 2011 lähtien se on lähettänyt jalkaväkijoukkoja, joita voidaan kuvata väitetysti 'taistelujoukoiksi'. Kiina tuki heinäkuussa 2007 YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma, jonka mukaan se osallistuu YK:n ja Afrikan unionin yhdisteltyyn rauhanturvajoukkoihin (UNAMID). Rauhantoiminnan lisäksi Kiina tarjoaa sotilaskoulutusta ja -välineitä muutamille maille. Kiinalaiset droonit ovat levinneet ympäri Afrikkaa toteuttaen satoja tappavia hyökkäyksiä Egyptissä, Libyassa, Algeriassa, ja Nigeriassa.
Yhä useammat afrikkalaiset maat ovat siirtäneet aseidensa toimittajat perinteisiltä toimittajamailta, kuten Venäjältä, Kiinaan, osittain kiinalaisten toimittajien tarjoamien kilpailukykyisten hintojen vuoksi.
Aseet
Kiinan osuus Afrikan aseiden tuonnista oli 17 prosenttia vuosina 2013–2017. Se oli 55 prosenttia enemmän kuin edellisellä viisivuotiskaudella. Se on myynyt aseita 23 Afrikan maahan, enemmän kuin mikään muu toimittaja. Kiinasta on tullut suosituin aseiden viejä Zimbabwen, Mosambikin, Namibian, Seychellien, Tansanian ja Sambian hallituksille. Ne saavat yli 90 prosenttia aseistaan ​​Kiinasta. Kiinalaiset aseet ovat menestyneet, koska ne ovat edullisempia kuin amerikkalaiset, eurooppalaiset tai venäläiset järjestelmät. Kiinalaiset eivät myöskään aseta monien amerikkalaisten tai eurooppalaisten asekauppojen ehtoja, kuten ihmisoikeustilannetta koskevia satunnaisia ​​tilanteita.
Kiinan suurin aseiden valmistaja Norinco, joka on maailman seitsemänneksi suurin sotatarvikkeiden toimittaja, avasi vuonna 2023 myyntitoimiston Senegaliin. Yrityksellä oli ennen sitä toimistot Nigeriassa, Angolassa ja Etelä-Afrikassa. Kiina aikoi myös perustaa toimistot Maliin ja Norsunluurannikolle. Se sekä myy aseita, että on fyysisesti paikalla ajoneuvojen ja sotilasvarusteiden huoltoa, korjausta ja huoltoa varten. Tämän on arvioitu edistävän Kiinan vaikutusta Länsi-Afrikassa ja haastavan Venäjän ja Ranskan vaikutusta. Erään asiantuntijan mukaan erityisesti Länsi-Afrikassa Kiinan pyrkimykset päästä markkinoille lisääntyvät aina, kun Peking näkee "Ranskan vaikutusvallan heikkenevän ja kansainvälisten pakotteiden vaikutuksen Venäjän kauppaan".
Kulttuuri
Afrikassa oli vuonna  2009 kolme kiinalaista kulttuurikeskusta. Niistä ensimmäinen avattiin Mauritiuksessa vuonna 1988. Kaksi muuta seurasi Egyptissä ja Beninissä. Kiinan kielen ja kulttuurin edistämiseen keskittyvällä Konfutse-instituutilla on 20 keskusta, jotka sijaitsevat 13 Afrikan maassa.
Afrikan varhaisesta maahanmuutosta Kiinaan tiedetään vain vähän. Taloudellisten ja poliittisten siteiden vahvistuessa monet afrikkalaiset ovat muuttaneet Kiinaan etsimään parempia taloudellisia mahdollisuuksia. Pikku-Afrikaksi ja Chocolate Cityksi nimetyt paikat vastaanottavat yhä enemmän uusia maahanmuuttajia, enimmäkseen nigerialaisia. Suurin osa afrikkalaisista maahanmuuttajista on keskittynyt Guangzhoun alueelle, heitö oli vuonna 2009 arviolta 20 000:tta. Kiinassa arvioitiin vuonna 2009 olleen noin 10 000 laitonta afrikkalaista maahanmuuttajaa.
Varhainen kiinalainen maahanmuutto Afrikan mantereelle on dokumentoitu hieman paremmin. Vuonna 1724 muutama kiinalainen tuli työntekijöinä Etelä-Afrikkaan Hollannin Itä-Intiasta, eli nykypäivän Indonesiasta Hollannin siirtomaa-imperiumin kautta. 1800-luvun alkupuolella Etelä-Afrikkaan tuli toinen maahanmuuttajien aalto, kun britit toivat työntekijöitä. Vuonna 2014 arvioitiin, että Afrikassa asuu noin miljoona Kiinan kansalaista.