stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Halinallet
Halinallet televisiossa > Halinallejen paluu

Uudet Care Bears/Halinalle -seikkailut käynnistyivät yhdysvaltalaisella CBS-kanavalla KEWLopolis-ohjelmaikkunassa 15. syyskuuta 2007. Halinallet oli brändätty uudelleen. Tekijät ovat vaihtuneet ja sarja onkin väritykseltään sekä piirtotyyliltään erilainen kuin edeltäjänsä. Uusi sarja kuvaa Halinallet lapsenomaisempina kuin 80-luvun sarja ja väritys on enemmän neonvärinen kuin pastellinen. Sarjaan on tullut myös uusia hahmoja, muun muassa Amigo Bear ja Oopsy Bear. Haliserkut ja Tunteiden metsä ovat poissa. Kun aikaisemmin Halinalleja, samoin kuin Haliserkkuja, oli molempia kymmenen, on avainhahmoja nyt viisi:
Funshine Bear
Cheer Bear
Share Bear
Grumpy Bear
Oopsy Bear
Päähahmojen lisäksi sarjassa on mukana muitakin hahmoja. Halinallejen mahasymbolit vaihtuivat osin jo vuonna 2004. Muuten Halimaa on paikallaan, vaikka Halinallet eivät enää pysty hyppimään pilvissä. Sarja muistuttaa enemmän DIC-ajanjaksoa ja ongelmat ovat maanläheisempiä kuin Nelvanan tuottamassa sarjassa.
Elokuvat ja muut oheistuotteet > Elokuvat

The Care Bears Movie, 1985, (MGM)
The Care Bears Movie II, A new generation, 1986, (Columbia Pictures)
The Care Bears 3, adventure in Wonderland, 1987, (MCA)
Care Bears: Journey to Joke-A-Lot (CGI), 2004, (Lions Gate)
Care Bears: Big Wish movie (CGI), 2005, (Lions Gate)
Care Bears: Oopsy Does It! (CGI), 2007, (Twentieth Century-Fox)
Elokuvat ja muut oheistuotteet > Muut oheistuotteet

TV-sarjan ja elokuvien lisäksi Halinalleista tehtiin 1980-luvulla muutama levy alkuperäisillä ääninäyttelijöillä. Madzy Kids on tehnyt 2000-luvulla CD-levyjä sarjan tunnetuista sävellyksistä. Oheistuotteina on ollut lisäksi saatavilla muun muassa leluja, kirjoja ja kalentereita.
Aiheesta muualla

Care Bears (Arkistoitu – Internet Archive)
DIC Entertainment
Nelvana
American Greetings
A-Team

| A-Team> The A-Team |
| --- | --- |


Tyyli:  toimintaseikkailu
Kestoaika:  noin 50 minuuttia
Luoja(t):   Frank Lupo  Stephen J. Cannell 
Pääosissa:   George Peppard  Dwight Schultz  Mr. T  Dirk Benedict  Melinda Culea (kausi 1-2)  Maria Heasley (kausi 2-3)  Eddie Velez (kausi 5)  Robert Vaughn (kausi 5) 
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   NBC  Sub
Esitetty:  23. tammikuuta 1983 – 8. maaliskuuta 1987
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  98
Tuotanto
Tuottaja(t):   John Ashley (kaudet 1-4)  Patrick Hasburgh (kausi 1)  Tom Blomquist (kausi 5) 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Frank Lupo  Stephen J. Cannell 
Säveltäjä(t):   Mike Post  Pete Carpenter 
Aiheesta muualla
IMDb 
The A-Team on vuosina 1983–1987 NBC:lle tuotettu yhdysvaltalainen televisiosarja.
Sarjan päähenkilöitä olivat John ”Hannibal” Smith (George Peppard), Tempelton ”Faceman” Peck (Dirk Benedict), B. A. ”Bad Attitude” Baracus (Mr. T) ja ”Howlin’ Mad” Murdock (Dwight Schultz). Sarjaa tehtiin viisi tuotantokautta (yhteensä 98 jaksoa ja yksi televisioelokuva). Suomessa sarjaa esitti Sub. Sitä on myös myynnissä tuotantokausittain.
Koulukoti

Toivolan koulukoti, nykyinen Oppilaskoti Toivola sijaitsee Helsingin Itä-Pakilassa. Vuoden 1959 kuvassa koulukodin rakennus kohoaa metsän takaa.
Koulukoti on Suomessa lastensuojelulaitos, jonka nykyinen tarkoitus on tarjota nuoren yksilöllisyyttä tukevaa hoitoa, kasvatusta ja opetusta. Koulukotien toiminnasta on säädetty Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen alaisista lastensuojeluyksiköistä annetulla lailla. Koulukotia tarkoittava nimitys oli vuoteen 1946 saakka kasvatuslaitos. Vuonna 2010 Suomessa oli kahdeksan koulukotia, kuusi valtion ja kaksi yksityisen yhteisön ylläpitämää.
Nykyinen hallinnointi ja tarkoitus

Valtion koulukoti on Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) alainen lastensuojeluyksikkö, jossa annetaan kasvatusta, hoitoa ja perusopetusta ja siihen liittyvää muuta opetusta sellaisille lastensuojelulain (417/2007) perusteella sijais- tai jälkihuoltoon sijoitetuille lapsille ja nuorille, joita ei voida tarkoituksenmukaisesti kasvattaa ja hoitaa muussa lastensuojeluyksikössä ja jotka eivät sairautensa vuoksi tarvitse muualla annettavaa hoitoa. Valtion koulukodeissa voidaan antaa myös mielenterveyslaissa (1116/1990) tarkoitettuja mielenterveyspalveluja lukuun ottamatta tahdosta riippumatonta hoitoa. Valtion koulukotien toiminta voidaan järjestää laitoshuoltona tai laitoksen johdon alaisena perhehoitona.
Valtion koulukodeissa annettavaa perusopetusta ja siihen liittyvää muuta opetusta ohjaa Opetushallitus. Toimintaa valvovat aluehallintovirastot. Koulukotien koulut siirtyivät Opetustoimen alaisuuteen 1. tammikuuta 1999. Ennen THL:llää koulukotien hallinnosta ja kehittämisestä vastasi Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus (Stakes).
Historia

Suomen ensimmäinen koulukoti (tuolloin kasvatuslaitos), Kylliälän laitos, perustettiin vuonna 1829 Viipurin lähelle. Kasvatuslaitosten laajempi perustaminen tapahtui kuitenkin 1800-luvun lopulla ja valtio perusti ensimmäisen kasvatuslaitosten vasta vuonna 1891. Kaupungistumisen ja teollistumisen myötä kasvaneet yhteiskunnalliset ongelmat loivat perustan laitoksille. Laitoksiin sijoitettiin tuomioistuinten päätöksillä 7–14-vuotiaita lapsia ja laitokset toimivat vankeinhoitohallituksen alaisina. Laitokset olivatkin oikeastaan rikoksia tehneiden lasten pakkohoitolaitoksia ja koulukotityö profiloitui pahantapaisten lasten kasvatustyöksi.
Kasvatuslaitosten nimet muutettiin koulukodeiksi vuonna 1946, kun rangaistuslaitosten maineesta pyritiin eroon. 1950-luvulle saakka kasvatuslaitosten toiminta perustui kustodiaaliseen kasvatusperinteeseen, johon liittyy vahva uskonnollisuus, kuri ja järjestys. Tavoitteena oli antaa nuorille perussivistys ja ammatti, joka katsottiin mahdolliseksi työnteolla ja kristillisellä arvopohjalla.
Koulukotien kovaotteisia kasvatusmenetelmiä alettiin kritisoida ensimmäisen kerran 1950-luvulla ja 1960-luvulla kritiikki voimistui entisestään. Asiaa tutkineiden komiteoiden mukaan koulukotien ruumiilliset rangaistukset olivat välttämättömiä kasvatustyössä. Tuohon aikaan koulukodeissa oli rangaistuksena muun muassa raippoja ja pitkiä eristyksiä putkassa. Koulukodeissa oli myös seksuaalista väkivaltaa sekä simputusta, ja lomille pääsi harvoin, jos koskaan. Vuonna 1964 koulukoteja oli 18.
Sosiologi Vesa Puurosen mukaan “lapsilla ei aina ollut osaa eikä arpaa siihen, että he joutuivat koulukotiin. He eivät olleet välttämättä tehneet mitään väärää, eivätkä vanhemmatkaan. Riitti, että sosiaalilautakunnassa katsottiin, että perheet olivat huonoja, kykenemättömiä huolehtimaan lapsistaan. Monet joutuivat koulukotiin siksi, etteivät he syystä tai toisesta kyenneet käymään koulua. Oli myös koulupinnausta, pikkurikollisuutta, kolttosia, kepposia, kiroilua, valehtelua, uppiniskaisuutta.” Puurosen mukaan koulukodeissa elettiin kurin ja pelon ilmapiirissä, jossa lapsille ei kehittynyt mitään sosiaalisia elämäntaitoja eikä luottamusta muihin ihmisiin. Myöskään koulutusta ei juuri saanut ja Puurosen haastattelemien entisten koulukodin asukkaiden elämässä keskeistä on ollut koulun käymättömyys ja ammatillinen osaamattomuus. Vaikka jotkut olivat pärjänneet hämmästyttävän hyvin ja lukeneet ja oppineet itse, olivat monet olleet pitkään vankiloissa. Urho Rauhalan 1970-luvun alussa julkaiseman, noin 400 koulukotipoikaa kattaneen tutkimuksen mukaan kaksi kolmasosaa heistä oli myöhemmin ajautunut rikosuralle ja vankilaan.
Lasten kokemista epäkohdista, kaltoinkohtelusta ja väkivallasta ensimmäisen lastensuojelulain aikaan 1937–1983 tehdyssä tutkimuksessa tuli esille hyvin karkeaa ja pitkäkestoista fyysistä ja henkistä väkivaltaa sekä seksuaalista hyväksikäyttöä. Suomen valtio esitti marraskuussa 2016 valtiollisen anteeksipyynnön väärinkäytösten kohteiksi joutuneille. Arvellaan, että osa uhreista hakee valtiolta korvauksia.
Koulukodit vuonna 2010

Vuonna 2010 Suomessa oli kahdeksan koulukotia, kuusi valtion ja kaksi yksityisen yhteisön ylläpitämää.
Koulukodit vuonna 2010 > Valtion koulukodit

Harvialan koulukoti (lopettanut toimintansa 1.12.2015)
Sippolan koulukoti
Limingan koulutuskeskus
Sairilan koulukoti (Mikkelin Visulahti)
Vuorelan koulukoti (Nummela)
Lagmansgårdenin koulukoti (Pännäinen)
Koulukodit vuonna 2010 > Yksityiset koulukodit

Pohjolakoti (Muhos)
Lausteen perhekuntoutuskeskus (Turku)
Kirjallisuutta

Jahnukainen, Markku; Kekoni, Taru & Pösö, Tarja (toim.): Nuoruus ja koulukoti.  (Sarja: julkaisuja / Nuorisotutkimusseura; 43)  Helsinki:  Nuorisotutkimusseura, 2004.  ISBN 952-5464-12-1
Kekoni, Taru; Kitinoja, Manu & Pösö, Tarja: Erityinen huolenpito koulukodeissa.  (Sarja: raportteja / Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus, 1236-0740 ; 36/2008)  Helsinki:  Stakes, 2008.  ISBN 978-951-33-2275-5  Teoksen verkkoversio (pdf) Viitattu 22.12.2013.
Kitinoja, Manu: Kujan päässä koulukoti : tutkimus koulukoteihin sijoitettujen lasten lastensuojeluasiakkuudesta ja kouluhistoriasta.  (Sarja: tutkimuksia / Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus, 1236-0732; 150)  Helsinki:  Stakes, 2005.  ISBN 951-33-1775-7
Kyppö, Ensio: Ne kovimmat pojat: heidän koulukotinsa yhteiskunnan muutospaineessa: kokemuksia, muistoja ja mietteitä kolmenkymmenen vuoden ajalta.  Helsinki:  Alea-kirja, 1989.  ISBN 951-9429-47-6
Laitala, Marjo & Puuronen, Vesa: Yhteiskunnan tahra?: koulukotien kasvattien vaietut kokemukset.  Tampere:  Vastapaino, 2016.  ISBN 978-951-768-565-8
Lehtonen, K.: Kulttuuriristiriidat koulukotikasvatuksen ongelmana. Sosiaaliturva, 1983, 71. vsk, nro 13, s. 637–638.  Helsinki:  Huoltaja-säätiö. ISSN 0355-6565
Pakkanen, Tuula: Valtion koulukodit valtakunnallisten erityispalvelujen ja erityisosaamisen tuottajina.  (Sarja: aiheita / Stakes, 1236-9845; 12/2000)  Helsinki:  Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus, 2000.  ISBN 951-33-0914-2
Pekkarinen, Elina: Koulukoti muutoksessa : Selvitys koulukotien asemasta ja tehtävästä. Helsinki : Nuorisotutkimusverkosto, 2017. ISBN 978-952-7175-24-8.
Pösö, Tarja: Vakavat silmät ja muita kokemuksia koulukodista.  (Sarja: tutkimuksia / Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus, 1236-0732; 133)  Helsinki:  Stakes, 2004.  ISBN 951-33-1548-7
Pösö, Tarja: Kolme koulukotia : tutkimus tyttöjen ja poikien poikkeavuuden määrittelykäytännöistä koulukotihoidossa.  (Sarja: Acta Universitatis Tamperensis. Ser. A, 0496-7909; vol 388)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1993.  ISBN 951-44-3442-0
Rissanen, Jori R. & Saloranta, Seppo: Uusi koulukoti - hajautettu kokonaisuus.  Oulu:  Nuorten ystävät, 1985.  ISBN 951-95911-3-3
Salminen, Matti: Koulukotityön sisältö, laatu ja tuloksellisuus.  (Sarja: aiheita / Stakes, 1236-9845; 13/2001)  Helsinki:  Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus, 2001.  ISBN 951-33-1112-0
Siltanen, Anja-Riitta: Rangaistuksesta kuntoutukseen, eristyksestä perheterapiaan : valtion huoltoloitten ja koulukotien kehityslinjoja.  (Sarja: Sosiaalihallituksen julkaisuja, 0357-8593; 1990, 21)  Helsinki:  Sosiaalihallitus, 1991.  ISBN 951-47-4274-5
Aiheesta muualla

Valtion koulukotien toiminnan strategiset linjaukset vuoteen 2015 thl.fi. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. Arkistoitu 24.12.2013. Viitattu 22.12.2013.
Dokumenttiprojekti: Varastettu lapsuus (käsikirjoitus ja ohjaus Ari Lehikoinen. kesto 49 min. sarja Dokumenttiprojekti, jakso 11/57.) 2013. Yleisradio Oy.
Pernasaaren koulukodissa näkyy nuorten turvattomuus (Tuottaja TV1 ajankohtaistoimitus Sirkka Mäkelä ja Petteri Väänänen. kesto 30 min. Ohjelmasta A-raportti: pienten on väistyttävä.) 1983. Yleisradio Oy.
Koulukodit sosiaaliportti.fi. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. Viitattu 22.12.2013.
Törnroos, Heidi & Tuominen, Antti: 60-luvulla koulukotiin lähdettiin poliisiautossa yle.fi. 22.5.2013. Yleisradio Oy. Viitattu 22.12.2013.
3. Liga

| 3>  Liga |
| --- | --- |
Laji:  Jalkapallo
Maa(t):  Saksa
Perustettu:  2008
Joukkueita:  20
Sarjataso:  3
Ylempi taso:  2. Bundesliiga
Alempi taso:  Regionalliga
3. Liga on Saksan jalkapalloilun kolmanneksi korkein sarjataso. Koko liittovaltion laajuinen liiga perustettiin kaudeksi 2008–2009, jolloin se korvasi kolmanneksi korkeimpana sarjana aluesarjoista koostuneen Regionalligan. 3. Liga on korkein Saksan jalkapalloliiton järjestämä sarja – Bundesliigan ja 2. Bundesliigan järjestää erillinen DFL (Deutsche Fußball Liga). Tästä syystä liigan nimeksi ei tullut 3. Bundesliiga.
Sarjajärjestelmä

Kauden 2007–2008 päätteeksi kaksi joukkuetta Regionalligan kummastakin sarjasta nousi 2. Bundesliigaan ja sijoille 3–10 sijoittuneet siirtyivät 3. Liigaan. Sijan 11 alapuolelle jääneet joukkueet jatkoivat Regionalligassa, sarjaporrasta alempana.
Kaudella 2008–2009 liigan 20 joukkuetta pelasivat keskenään kaksinkertaisen sarjan. Kaksi parasta joukkuetta nousivat suoraan 2. Bundesliigaan. Kolmanneksi sijoittunut joukkue pelasi kaksiosaisen karsinnan 2. Bundesliigan kolmmanneksi viimeistä joukkuetta vastaan. Kolme viimeiseksi sijoittunutta joukkuetta putosivat Regionalligaan. Reservijoukkueitten määrä 3. ligassa rajoitettiin neljään. Edustus- ja reservijoukkueet eivät voi pelata samassa sarjassa, eli jos jonkin seuran ykkösjoukkue putoaa 3. Ligaan, jossa sen reservijoukkue pelaa, pudotetaan reservijoukkue sarjaporrasta alemmas.
Kaudella 2014–2015 3. Ligassa pelasi kolme putoajajoukkuetta 2. Bundesliigasta.
Joukkueet kaudella 2024–2025

3. Ligan joukkueiden sijainnit kaudella 2024-2025
| Joukkue | Kaupunki | Areena | Kapasiteetti |
| --- | --- | --- | --- |
| Dynamo Dresden | Dresden | Rudolf-Harbig-Stadion | 32,249 |
| FC Energie Cottbus | Cottbus | Stadion der Freundschaft | 22,450 |
| Borussia Dortmund II | Dortmund | Stadion Rote Erde | 9,999 |
| DSC Arminia Bielefeld | Bielefeld | Bielefelder Alm | 27,332 |
| FC Ingolstadt 04 | Ingolstadt | Audi Sportpark | 15,200 |
| FC Hansa Rostock | Rostock | Ostseestadion | 29,000 |
| Erzgebirge Aue | Aue | Erzgebirgsstadion | 16,485 |
| Rot-Weiss Essen | Essen | Stadion an der Hafenstraße | 20,650 |
| Viktoria Köln | Köln | Sportpark Höhenberg | 8,343 |
| SV Sandhausen | Sandhausen | Hardtwaldstadion | 15,414 |
| Waldhof Mannheim | Mannheim | Carl-Benz-Stadion | 25,667 |
| Alemannia Aachen | Aachen | New Tivoli | 32,960 |
| 1860 München | München | Grünwalder Stadion | 15,000 |
| VFB Stuttgart II | Stuttgart | WIRmachenDRUCK Arena | 7,768 |
| VFL Osnabrück | Osnabrück | Stadion an der Bremer Brücke | 16,667 |
| 1. FC Saarbrücken | Saarbrücken | Ludwigsparkstadion | 16,003 |
| SC Verl | Verl | Sportclub Arena | 5,153 |
| Wehen Wiesbaden | Wiesbaden | BRITA-Arena | 12,250 |
| Hannover 96 II | Hannover | Eilenriedestadion | 2,500 |
| SpVgg Unterhaching | Unterhaching | Sportpark Unterhaching | 15,053 |
Voittajat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Mestari | Toinen nousija | Karsija |
| 2008–2009 | 1. FC Union Berlin | Fortuna Düsseldorf | SC Paderborn 07 |
| 2009–2010 | VfL Osnabrück | FC Erzgebirge Aue | FC Ingolstadt 04 |
| 2010–2011 | Eintracht Braunschweig | FC Hansa Rostock | Dynamo Dresden |
| 2011–12 | SV Sandhausen | VfR Aalen | Jahn Regensburg |
| 2012–13 | Karlsruher SC | Arminia Bielefeld | VfL Osnabrück |
| 2013–14 | 1. FC Heidenheim | RB Leipzig | SV Darmstadt 98 |
| 2014-15 | Arminia Bielefeld | MSV Duisburg | Holstein Kiel |
| 2015-16 | Dynamo Dresden | Erzgebirge Aue | Würzburger Kickers |
| 2016-17 | MSV Duisburg | Holstein Kiel | SSV Jahn Regensburg |
| 2017-18 | 1. FC Magdeburg | SC Paderborn 07 | Karlsruher SC |
| 2018-19 | VFL Osnabrück | Karlsruher SC | Wehen Wiesbaden |
| 2019-20 | Bayern München II | Würzburger Kickers | Eintracht Braunschweig |
| 2020-21 | Dynamo Dresden | FC Hansa Rostock | FC Ingolstadt 04 |
| 2021-22 | 1. FC Magdeburg | Eintracht Braunschweig | 1. FC Kaiserslautern |
| 2022-23 | SV Elversberg | VFL Osnabrück | SC Freiburg II |
| 2023-24 | SSV Ulm 1846 | SC Preußen Münster | SSV Jahn Regensburg |
2024-25:
Suomalaiset kaudella 2015/16

Mika Ojala - VfR Aalen
Timo Furuholm - Hallescher FC
Tim Väyrynen - Dynamo Dresden
Joni Kauko - Energie Cottbus
Maalintekijä

| Kausi | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008/09 | Anton Fink | SpVgg Unterhaching | 21 |
| 2009/10 | Dorn Regis | SV Sandhausen | 22 |
| 2010/11 | Domi Kumbela | Eintracht Braunschweig | 19 |
| 2010/11 | Patrick Mayer | 1. FC Heidenheim | 19 |
| 2011/12 | Marcel Reichwein | FC Rot-Weiß Erfurt | 17 |
| 2012/13 | Anton Fink | Chemnitzer FC | 20 |
| 2012/13 | Fabian Klos | Arminia Bielefeld | 20 |
| 2013/14 | Dominik Stroh-Engel | SV Darmstadt 98 | 27 |
| 2014/15 | Fabian Klos | Arminia Bielefeld | 23 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
3. Ligan verkkosivut (saksaksi)
Uutisia ja tilastoja Weltfussball-sivustolla (saksaksi)
3. Liga Kicker-lehden sivuilla (saksaksi)
Rauhan symboli

Rauhanaktivisti pitelemässä rauhanmerkkiä ja jakamassa rauhankurkia
Rauhan symboli on jokin symboli, joka edustaa rauhaa. Rauhan symboleja käytetään esimerkiksi sodanvastaisissa tai sodan uhreja muistelevissa tapahtumissa, julkaisuissa sekä vaakunoissa.
Rauhan symboleja

| --- | --- |
: Rauhanmerkin suunnitteli brittiläinen taiteilija ja aktivisti Gerald Holtom ydinaseriisuntaa ajavaan kampanjaan vuonna 1958. Symbolin muodostavat kansainväliset lippumerkit ”N” ja ”D” sanoista ”Nuclear Disarmament”, ’ydinaseriisunta’. Holtom perusti symbolin myös teloituskomppanian edessä seisovaan talonpoikaan Goyan maalauksessa Toukokuun kolmas 1808. Kampanjan jälkeen symbolista tuli yleinen sodanvastaisuuden symboli.
: Rauhankyyhkyä ja sen nokassaan kantamaa oliivipuun oksaa käyttivät symbolina jo varhaiskristityt. Uudessa testamentissa kyyhky rinnastetaan Pyhään Henkeen, ja se edustaa sielunrauhaa. Kristityt ottivat kyyhkyn vedenpaisumuskertomuksesta ja kreikkalaisesta ajattelusta. Vedenpaisumuskertomuksessa Nooan lähettämä kyyhky palaa laivalle oliivipuun lehti nokassaan. Symbolin nosti nykymuodossaan tunnetuksi taiteilija Pablo Picasso vuonna 1949, ja sodanjälkeinen rauhanliike otti sen laajaan käyttöön.
: Rauhanlipussa on sateenkaaren värit ja italiankielinen sana PACE, ’rauha’. Lippua käytettiin ensi kertaa Italiassa vuonna 1961 rauhanmarssilla, jonka järjesti pasifisti ja yhteiskuntafilosofi Aldo Capitini. Lippua käytettiin jälleen paljon vuonna 2002 ennen Irakin sotaa.
: Katkaistun kiväärin kuvaa käyttää Aseistakieltäytyjäliitto. Symbolia käytettiin ensimmäisen kerran tiettävästi alankomaalaisessa militarisminvastaisessa lehdessä De Wapens Neder vuonna 1909.
: V-merkki tehdään etu- ja keskisormella. Se otettiin käyttöön rauhan symbolina ilmeisesti Euroopassa toisen maailmansodan aikana kun voittoa symboloiva kirjain V maalattiin seinille miehitysjoukoista vapautumisen merkiksi. Rauhanliike käytti V-merkkiä laajasti rauhan ja totuuden voiton merkkinä 1960- ja 1970-luvuilla.
: Unikkoja kasvaa ensimmäisen maailmansodan taistelukentillä ja hautausmailla.  Jotkut kiinnittävät valkoisen unikon vaatteisiinsa vaatiakseen sotien lopettamista ja muistellakseen sotien uhreja. Symbolia alkoi vuonna 1933 jakaa sodanvastainen Britannian naisten osuuskilta ja seuraavana vuonna myös rauhanjärjestö Peace Pledge Union.
: Origamikurkea käytetään rauhansymbolina Aasiassa. Se oli alun perin vaurauden ja ystävyyden tuoman rauhan symboli, mutta Hiroshiman ja Nagasakin pommitusten jälkeen paperista taitellusta kurjesta tuli Japanissa laajemminkin rauhan symboli.
: Oliivipuun oksa (kuvassa vaakunakotkan jalassa) on ikivanha rauhansymboli, jota on käytetty Välimeren seudun eri uskonnoissa ja yhteiskunnissa. Sen uskotaan olevan lähtöisin antiikin Kreikasta, jossa se edusti yltäkylläisyyttä ja karkotti pahoja henkiä. Kreikkalaisessa mytologiassa oliivinoksa yhdistetään rauhanjumalatar Eireneen.
: Taiteilija Nikolai Roerichin suunnittelemaa symbolia käytetään rauhantunnuksena kulttuuriaarteiden suojelemisessa rauhan ja sodan aikana (Pax Cultura, 'rauhaa kulttuurilla').
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rauhan symboli Wikimedia Commonsissa
Kirkuk

| Kirkuk (كركوك) Kerkûk, که‌رکووک |
| --- | --- |
 Kirkuk
 Koordinaatit: 35.4637°N, 44.3872°E 
Valtio:  Irak
Maakunta:  Kirkuk
Piirikunta:  Kirkukin piirikunta
Väkiluku (2013)  (Kirkukin piirikunnan väkiluku):  900 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirkuk (arab. كركوك‎, Kirkūk, kurdiksi Kerkûk‎) on kaupunki Irakin pohjoisosassa Kirkukin maakunnan Kirkukin piirikunnassa. Kirkukin piirikunnan väkiluku oli vuonna 2013 noin 900 000 henkeä (68 % maakunnan noin 1,325 miljoonasta asukkaasta).
Se on yksi Irakin öljyntuotannon keskuksista. Kaupungin väestö koostuu turkmeeneista, kurdeista ja arabeista. Eri kansallisuudet ovat johtaneet jännitteisiin eri ryhmittymien välillä. Vuonna 2014 kaupungin ottivat haltuunsa Irakin Kurdistanin joukot Irakin armeijan vetäydyttyä Isis-järjestön etenemisen tieltä ja vuonna 2017 kaupungin valtasivat jälleen Irakin keskushallinnon joukot.
Historia > Varhaiset vaiheet

Assyrialaiset ja babylonialaiset tunsivat Kirkukin nimellä Arrap-ha. Sassanidit kutsuivat sitä puolestaan nimellä Garmakán tai Beth Garmai. Ensimmäisen vuosituhannen alkupuolella Kirkukin alue oli nestoriolaisuuden keskus ja Karkhán piispa toimi Beth Garmain metropoliittana. Samaa arvonimeä käyttää edelleen Kirkukin kaldealainen piispa. Osa Sassanidien šaaheista vainosi nestoriolaisia. Yazdegerd II surmasi tuhansia vuonna 445. Khosrau II:lla oli kristittyjä neuvonantajia ja hänen valtakaudellaan kristittyjen olot paranivat. Muslimivalloitusten jälkeen arabit alkoivat käyttää nykyisestä Kirkukin alueesta nimitystä Badjarma ja arabikirjailija Jakut kertoi Karkhína-nimisestä kaupungista, joka oli todennäköisesti Kirkuk. Kaupunki mainitaan kuitenkin selvästi historiankirjoituksessa ensimmäistä kertaa Timur Lenkin valtakaudella, jolloin Ali Yazdi mainitsee sen nimellä Zafarnama. Kaupunki vaihtoi omistajaa useita kertoja, kunnes se päätyi osaksi Osmanien valtakuntaa vuonna 1555 solmitulla Amasyan sopimuksella Persian kanssa. Persia hyökkäsi sittemmin useita kertoja kaupunkia vastaan ja piti sitä hallussaan vuosien 1743 ja 1746 välillä, jonka jälkeen se jäi lopullisesti Osmanien alaisuuteen.
Historia > Osmanien valtakunta

1700-luvulla Kirkuk oli Shahrizurin piirin keskus, mutta vuoden 1871 uudistusten myötä kaupunki uudelleennimettiin Shahrizuriksi ja siitä erotettiin siihen kuulunut tasanko, joka liitettiin Sulaymaniyyaan. Kirkuk oli tärkeä varuskuntakaupunki ja se toimi suojana kurdeja vastaan. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Yhdistynyt kuningaskunta miehitti kaupungin 7. toukokuuta 1918. Britit evakuoivat sen viikkoa myöhemmin ja palasivat jälleen lokakuussa vain vähän aselevon solmimista aiemmin. Vuonna 1921 britit järjestivät äänestyksen, jolla Irakin hallitsijaksi nousi Faisal I. Kaupungin turkkilaiset eivät tästä pitäneet, vaan he pyrkivät yhdistämään alueen vastaitsenäistyneeseen Turkin tasavaltaan. Turkin aluevaatimukset Kirkukin ja Mosulin suhteet ratkaistiin lopulta Kansainliitossa, joka antoi alueet Irakille joulukuussa 1925.
Historia > Öljyesiintymät

Alueella tiedettiin olevan maaöljyesiintymiä jo ennen toista maailmansotaa, mutta ensimmäiset öljypumput aloittivat toimintansa 27. lokakuuta 1927 Baba Gurgurissa Kirkukin lähistöllä. Iraq Petroleum Company siirsi päämajansa Kirkukiin vuonna 1931. Saadakseen porausluvan Irakilta yhtiö rakennutti öljyputken, joka kulki yhtenä Hadithaan asti, jakaantui siellä kahtia ja kulki Tripoliin Libanonissa ja Haifaan Palestiinassa. 1970-luvulla rakennettiin vielä toinen putki Ceyhanin satamaan Välimerellä. Saddam Husseinin kaudella Irakin keskushallinto pyrki arabilaistamaan Kirkukia suojellakseen sen öljyntuotantoa. Tähän lukeutui esimerkiksi kurdien pakottaminen rekisteröitymään arabeiksi, heidän siirtonsa muualle Irakiin ja arabisiirtolaisten tuominen heidän tilalleen.