stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaakko Seppälä (graafikko)
100 characters

Seppälä sai kansainvälistä huomiota 10 styles, 100 characters -työllään, jossa 10 tunnettua sarjakuvahahmoa (Asterix, Lassi, Aku Ankka, Kapteeni Haddock, Lepakkomies, Heimo Vesa, Corto Maltese, Muumipeikko, Karvinen ja Tellu) piirrettiin 10 eri sarjakuvapiirtäjän (Uderzo, Watterson, Barks, Hergé, Adams, Jarla, Pratt, Jansson, Davis ja Schulz) tyylillä. Teos herätti huomiota mm. Gizmodo- ja Reddit-nettipalveluissa.
Aku Ankka

Seppälä valmisteli 100 characters –teoksen innottamana ”omien lapsiensa iloksi” muutaman yksisivuisen Aku-tarinan. Tanskalainen Egmont-yhtiö piti erityisesti tarinoiden käsikirjoituksista ja tilasi Jaakolta lisää käsikirjoituksia. Seppälän käsikirjoittamia Aku Ankka –aiheisia sarjakuvia on julkaistu vuodesta 2015 lähtien ainakin Suomen, Ruotsin, Tanskan ja Saksan Aku Ankka -lehdissä.
Jaakko Seppälä on yhdessä Markus Miettisen kanssa kääntänyt Aku Ankan savonkielisiä murrespesiaaleja.
Muuta

Jaakko Seppälä on Taistelupetankin moninkertainen Suomen mestari.
Aiheesta muualla

Jaakko Seppälä: 10 styles, 100 characters (Arkistoitu – Internet Archive) 21.9.2014.
YleX: Suomalaistaiteilija säväyttää  22.9.2014.
Ajankohtaista - Aku Ankka: Seppälä Suomesta 21.10.2015.
Yrjö Meurman

Meurman vuonna 1943. Kuva: F. E. Fremling.
Kaarlo Yrjö Agathon Meurman (17. tammikuuta 1888 Ilmajoki – 14. toukokuuta 1960 Helsinki) oli Helsingin yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautiopin professori 1931–1957, ja hän oli arvostettu korvalääkäreiden kouluttaja. Meurman toimi sisällissodan aikana kenraali Linderin esikuntalääkärinä.
Meurmanin veljiä ovat Otto-Iivari Meurman ja Olavi Meurman.
Ramppi

Ramppi tarkoittaa yleensä eri korkeuksien välillä olevaa luiskamaista rakennelmaa. Ramppi voi viitata seuraaviin asioihin:
Kalturi (myös ajosilta tai ajoluiska), ajoneuvon, tai muun siirrettävän kuorman kulkua lossin, lautan tai eri tasojen välillä helpottava kiinteä tai siirreltävä rakennelma.
asemataso (myös ramppi), lentokentän alue, jossa lentokoneiden lastaus, tankkaus, sekä parkkaus tapahtuu
luiska, kalteva rakennelma, joka helpottaa liikkumista tai raskaiden kuormien siirtoa eri korkeudella olevien tasanteiden välillä
ramppi, eritasoliittymässä eri suuntiin johtavien teiden välinen lyhyt liityntäkaista
ramppi, extreme-urheilussa käytetty kourumainen rakennelma
ramppi, hornussauksessa käytettävä kevyt metallista ja teräksestä tehty peliväline, josta nouss-kiekko lyödään matkaan
ramppi, veneenlaskupaikalla oleva viistosti veteen johtava luiska
Ramppi-teatteri, harrastajateatteri Kangasalla
Vaasan Ylioppilasteatteri Ramppi
Jakub Orliński

Jakub Józef Orliński (s. 8. joulukuuta 1990 Varsova) on puolalainen laulaja, jonka ääniala on kontratenori. Hän on myös tunnettu breakdance-esiintyjä.
Koulutus ja ura

Orliński aloitti uransa Berenika Jozajtisin johtamassa Gregorianum-mieskuorossa, joka esiintyi sekä Puolassa että ulkomailla.  Hän opiskeli Varsovan Frédéric Chopin -musiikkiyliopistossa, jossa suoritti maisterin tutkinnon vuonna 2012. Vuodesta 2011 alkaen hän on osallistunut laulukilpailuihin eri puolilla Eurooppaa ja Yhdysvaltoja.
Palkinnot

Erityismaininta ensimmäisessä kansainvälisessä Vanhan laulumusiikin kilpailussa "Canticum Gaudium", Poznańissa, Puolassa (2011)
Ensimmäinen palkinto kansainvälisessä Rodolf Petral -laulukilpailussa, Žilinassa, Slovakiassa (2012)
Erityistunnustus VI European Opera Singing Competition DEBUT:issa, Weikersheimissa, Saksassa, (2012)
Ensimmäinen palkinto Marcella Kochañska Sembrich -laulukilpailussa, New Yorkissa, Yhdysvalloissa (2015)
Toinen palkinto IX kansainvälisessä Stanisław Moniuszko -laulukilpailussa, Varsovassa, Puolassa (2016)
Ensimmäinen sija Lyndon Woodside Oratorio -soolokilpailussa, New Yorkissa, Yhdysvalloissa (2016)
Ensimmäinen sija suuressa finaalissa Metropolitan Opera National Council Auditions -kilpailussa New Yorkissa, Yhdysvalloissa (2016)
Aiheesta muualla

Jakub Orlińskin kanava YouTubessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Buffalo Bandits

| Buffalo Bandits |
| --- | --- |

Perustettu:  1991
Kotiareena:  First Niagara Center
Kapasiteetti:  18 690
Paikkakunta:   Buffalo, New York
Värit:                     
Lajit:  sisälacrosse
Toimitusjohtaja:  Steve Dietrich
Omistajat:  Terrence M. Pegula
Mestaruudet:  4 (1992, 1993, 1996, 2008)
Buffalo Bandits on yhdysvaltalainen sisälacrossen ammattilaisseura, joka pelaa National Lacrosse Leaguessa. Joukkue on perustettu vuonna 1991 ja se on voittanut NLL:än mestaruuden neljä kertaa.
Bandits pelaa kotiottelunsa First Niagara Centerissä, New Yorkin Buffalossa. Banditsin omistaa samainen yhtiö, joka omistaa buffalolaisen NHL-seuran, Buffalo Sabresin. Bandits on NLL:än ensimmäinen joukkue, joka voitti ensimmäisellä kaudellaan sarjan mestaruuden. Vuonna 2012 Banditsistä tuli NLL:än toiseksi vanhin joukkue Philadelphia Wingsin jälkeen.
Jacques Rancière

| Jacques Rancière |
| --- | --- |
 Rancière Espanjassa järjestetyssä konferenssissa 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1940
Koulutus ja ura
Koulukunta:  Marxilaisuus
Vaikutusalueet:  politiikka, estetiikka
Väitöstyön ohjaaja:  Jean-Toussaint Desanti
Jacques Rancière (s. 10. kesäkuuta 1940 Alger) on ranskalainen filosofi, joka on kirjoittanut filosofian lisäksi aatehistoriasta, politiikasta, kasvatuksesta ja pedagogiikasta sekä taiteesta ja estetiikasta.
Ajatukset

Rancière oli filosofi Louis Althusserin oppilas, mutta etääntyi tämän ajattelusta jo 1960-luvulla. Kirjassaan La Leçon d’Althusser (1974) hän arvosteli oppimestarinsa ’vallankumouksen tiedettä’, jossa pedagogiikan tavoitteena pidetään tietojen siirtämistä yksilöille, joilla niitä ei ole. Rancièrein avainkokemus olivat vuoden 1968 opiskelijamielenosoitukset, jotka hän näki tärkeinä poliittisina tapahtumina, joissa tavalliset ihmiset ottivat hetkeksi ohjat omiin käsiinsä.
Rancièren tutkimuksessa oli keskeistä kysymys: kuinka jatkamme vastustamista, ja hän käyttää metodinaan käsitteellisten kerrostuminen uudelleen aktivoimista. Ajattelussaan ja toiminnassaan hän pyrkii tuottamaan konflikteja maailmojen välissä, mutta siten, että nämä maailmat ovat samassa maailmassa. Ajattelu on aina uudelleenajattelua, jossa kohde siirretään alkuperäiseltä paikaltaan uuteen ympäristöön. Kyse on siis uudelleen jakamisesta, koostamisesta ja asettaisesta.
Rancièren filosofiasta on löydetty piirteitä saksalaisen idealismin ristiriita-ajattelusta ja pidetty sen omaperäisempänä ideana ”esteettisen utopian” käsitettä. Se ei perustu valtion ja yhteiskunnan vastakkainasetteluun, vaan viittaa havaitsemistapojen konflikteihin. Näitä politiikan perustana olevia havaitsemistapojen erimielisyyksiä Rancière kuvaa myös ”aistittavan jaon” (partage du sensible) käsitteellä. Romanttinen elementti Rancièren ajattelussa korostaa ihmisten lähtökohtaista tasa-arvoisuutta ja vapauden luomaa vapautta.
Rancière jakaa yhteiskunta- ja yhteiselämän kahteen osaan, poliisijärjestykseen ja politiikkaan. Poliisi järjestää yhteiskuntaa, jakaa aistittavaa ja perustuu näennäiseen konsensukseen. Politiikka kyseenalaistaa aistittavan jakoja ja yhteiskuntaa, ja perustuu erimielisyydelle.
Rancièren kasvatusfilosofiassa kaiken oppimisen lähtökohta on tasa-arvo. Hän esittelee kirjassaan Le maître ignorant (1987) maanmiehensä Joseph Jacotot’n (1770–1840) kehittämää universaalia kasvatusoppia ja -ideaa, joka perustuu älyn yhdenvertaisuudelle (égalité des intelligences). Älyn yhdenvertaisuus toteutetaan kasvatuksen alueella lähtemällä ajatuksesta, jonka mukaan yhdenvertaisuus ei ole kasvatuksen päämäärä, vaan sen lähtökohta. Oppiminen ei tapahdu tyhjiössä, vaan aina yhteisössä.
Teokset

La Leçon d'Althusser, Gallimard, Idées (n° 294), 1975
La Parole ouvrière, Alain Fauren kanssa, 1976
La Nuit des prolétaires. Archives du rêve ouvrier, Fayard 1981, Hachette Pluriel (Poche), 1997
Le Philosophe et ses pauvres. Fayard, 1983
Louis-Gabriel Gauny : le philosophe plébéien(édition de Jacques Rancière), Presses universitaires de Vincennes, 1985
Le Maître ignorant : Cinq leçons sur l'émancipation intellectuelle, Fayard 1987
Courts voyages au Pays du peuple. Le Seuil, 1990
Les Noms de l'histoire. Essai de poétique du savoir, Le Seuil, 1992
Mallarmé, la politique de la sirène. Hachette, 1996
Aux bords du politique. Osiris, 1990, La Fabrique 1998, Folio, 2003
La Mésentente. Politique et philosophie, Galilée, 1995 (suom. Erimielisyys. Politiikka ja filosofia. Suom. Heikki Kujansivu. Tutkijaliitto, 2009)
Arrêt sur histoire. Jean-Louis Comollin kanssa, Centre Georges-Pompidou, 1997
La Chair des mots. Politique de l'écriture, Galilée, 1998
La Parole muette. Essai sur les contradictions de la littérature, Hachette, 1998
La Fable cinématographique. Le Seuil
Le Partage du sensible. La Fabrique, 2000
L'Inconscient esthétique. La Fabrique, 2001
Le Destin des images. La Fabrique, 2003
Les Scènes du Peuple. Horlieu, 2003
Malaise dans l'esthétique. Galilée, 2004
L'Espace des mots : De Mallarmé à Broodthaers, Musée des Beaux Arts de Nantes, 2005
La Haine de la démocratie. La Fabrique, 2005
Chronique des temps consensuels. Le Seuil, 2005
La Philosophie déplacée. Autour de Jacques Rancière, Actes du colloque de Cerisy. Horlieu, 2006
Politique de la littérature, Galilée, 2007
Le Spectateur émancipé, La Fabrique, 2008
Et tant pis pour les gens fatigués. Entretiens, Éditions Amsterdam, 2009
Moments politiques — Interventions 1977-2009, La fabrique et Lux, 2009
Les écarts du cinéma, La Fabrique, 2011
Kirjallisuutta

Hirvonen, Ari (2010). ”Tasa-arvon demokratia – Jacques Rancière, erimielisyyden ajattelija”, Yhteiskuntateorioiden oikeus. Toimittaneet Toomas Kotkas ja Susanna Lindroos-Hovinheimo. Helsinki: Tutkijaliitto.
Hirvonen, Ari (2010). Demokratia: katu ja tehdas poliittisen kiistan näyttämöinä. Tiede & edistys 35 (4), s. 259–276.
Kujansivu, Heikki (2007). Badiou, Rancière ja kuvataiteen poliittisuus. Niin & näin 3/2007, s. 26–33. Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Lindberg, Susanna (2010). Tietämättömän opettajan oppitunti. Tiede & edistys 35 (4), s. 277–284.
Suoranta, Juha (2008). ”Rancière radikaalista tasa-arvosta ja kasvatuksesta”, Lukija- ja käyttäjälähtöinen viestintä, s. 115–126. Toimittaneet Heli Katajamäki ym. Vaasan yliopisto. Teoksen verkkoversio.
Tuomikoski, Anna (toim.): Jacques Rancière ja erimielisyyden näyttämöt: Politiikka, oikeus, taide.  Helsinki:  Tutkijaliitto, 2017.  ISBN 978-952-7093-10-8
Aiheesta muualla

Rancière keskustelee aiheesta Art, Politics and Popularity.
Suorannan artikkeli Rancierista Encyclopaedia of Philosophy of Education -sivustolla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuusvuori, Jaakko S: Rancier koetteilla. Niin & näin 3/2007
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Jack and Jill

| Jack and Jill |
| --- | --- |
 Elokuvan virallinen juliste.
Ohjaaja:  Dennis Dugan
Käsikirjoittaja:   Steve Koren  Adam Sandler 
Tarina:  Ben Zook
Tuottaja:   Adam Sandler  Jack Giarraputo  Todd Garner 
Säveltäjä:  Rupert Gregson-Williams
Kuvaaja:  Dean Cundey
Leikkaaja:  Tom Costain
Pääosat:   Adam Sandler  Katie Holmes  Al Pacino 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Happy Madison Productions
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:   11. marraskuuta 2011
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  79 000 000 $
Tuotto:  149 673 788 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jack and Jill on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuvan pääosaa esittää Adam Sandler ja sen ohjasi Dennis Dugan, joka on tehnyt yhteistyötä Sandlerin kanssa useimmissa tämän elokuvissa. Kriitikot haukkuivat elokuvaa ja Rotten Tomatoes -verkkosivustolla vain 3 % kriitikoista kertoo pitäneensä elokuvasta. Vuoden 2012 Razzie-palkintogaalassa elokuva palkittiin jokaisessa kategoriassa ensimmäistä kertaa historiassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Adam Sandler  | … |  Jack Sadelstein / Jill Sadelstein   |
|  Katie Holmes  | … |  Erin Sadelstein   |
|  Al Pacino  | … |  Al Pacino   |
|  Eugenio Derbez  | … |  Felipe   |
|  Tim Meadows  | … |  Ted   |
|  Nick Swardson  | … |  Todd   |
|  Allen Covert  | … |  Joel Farley / Otto   |
|  Valerie Mahaffey  | … |  Bitsy Simmons   |
|  Gad Elmaleh  | … |  Xavier   |
|  Gary Valentine  | … |  Dallas   |
|  Johnny Depp  | … |  Cameo   |
Vastaanotto > Palkinnot ja ehdokkuudet

Jack and Jill ansaitsi 12 ehdokkuutta kymmenessä kategoriassa vuoden 2012 Razzie-palkintogaalassa, mukaan lukien huonoin elokuva. Elokuva voitti kaikki kymmenen kategoriaa: huonoin elokuva, huonoin miespääosa (Sandler), huonoin naispääosa (Sandlerin roolihahmo Jill), huonoin ohjaus, huonoin käsikirjoitus, huonoin miessivuosa (Al Pacino esitti itseään), huonoin naispääosa (David Spaden roolihahmo Monica), huonoin pari (Sandler ja joko Katie Holmes, Pacino tai hän itse), huonoin kokoonpano ja huonoin esiosa, uudelleenfilmatisointi tai jatko-osa (elokuvan katsotaan olleen uudelleenfilmatisointi elokuvasta Glen tai Glenda).
Huolimatta kielteisistä palkinnoista Sandler voitti myös parhaan mieselokuvanäyttelijän Nickelodeon Kids’ Choice -palkinnon vuonna 2012.
Vastaanotto > Lipputulot

Ensi-iltaviikonloppunaan marraskuussa 2011 elokuva tuotti 25 miljoonan Yhdysvaltain dollarin lipputulot ja se oli toiseksi katsotuin. Viikonlopun toinen ensi-iltaelokuva Immortals tuotti  hieman enemmän, 32 miljoonaa dollaria. Elokuvan teatterilevitys päättyi helmikuussa 2012, jolloin se oli tuottanut yli 74 miljoonaa dollaria Pohjois-Amerikassa ja yhteensä yli 149 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti.
Vastaanotto > Kotimedia

Suomessa elokuva ei päätynyt lainkaan teatterilevitykseen, vaan se julkaistiin suoraan DVD:lle 25. heinäkuuta 2012.
Aiheesta muualla > Arvostelut

Antti Honkala: Jack ja Jill 25.7.2012. Filmgoer.fi. Arkistoitu 29.7.2012. Viitattu 25.7.2012.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: The Last Airbender | Huonoimman elokuvan Golden Raspberry -palkinto 2012 | Seuraaja: Twilight – Aamunkoi, osa 2 |
Code Lyoko

| Code Lyoko |
| --- | --- |
 Sarjan logo
Tyyli:  seikkailu, piirrossarja
Kestoaika:  26 min
Luoja(t):  Tania Palumbo  Thomas Romain
Alkuperämaa:  Ranska
Alkuperäiskieli:  ranska
Verkko:  France 3 ja Canal J
Esitetty:  3. syyskuuta 2003 – 10. marraskuuta 2007
Tuotantokausia:  4 (alkuperäinen sarja), 1 (Code Lyoko: Evolution)
Ikäraja:  
Tunnuskappale:  Maailma ilman vaaraa (eng. ’’World without danger’’, ransk. ’’ Un monde sans danger’’) Säveltänyt: Frank Keller ja Ygal Amar, Suomenkielisen version laulaa: Jon-Jon Geitel
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Jérôme Mouscadet
Käsikirjoittaja(t):  Sophie Decroisette Bruno Regeste Laurent Turner
Säveltäjä(t):  Serge Tavitian Herman Martin
Tuotantoyhtiö(t):  Antefilms (Kausi 1) MoonScoop (Kaudet 2-4)
Edeltäjä:  Garage Kids
Seuraaja:  Code Lyoko: Evolution
Aiheesta muualla
IMDb 
Code Lyoko on ranskalainen animaatiosarja, joka sai ensi-iltansa vuonna 2003 France 3 -kanavalla. Code Lyokoa edelsi lyhyt pilottijakso Garage Kids, joka valmistui vuonna 2001. Pilottijaksoa ei näytetty Suomessa. Code Lyokoa ovat Suomessa esittäneet C More Juniori -, Sub- ja Mtv3 -kanavat.
Code Lyoko kertoo neljästä sisäoppilaitoksen oppilaasta. Jeremy-niminen poika löytää vanhasta koulunsa vieressä olevasta tehtaasta suuren supertietokoneen. Pian hän sekä Odd, Ulrich ja Yumi huomaavat, että sen avulla he pääsevät Lyoko-nimiseen virtuaalimaailmaan. Lyokossa heidän vastustajinaan ovat tekoäly-ohjelma X.A.N.A sekä hänen hirviönsä.
Sarjasta on tehty myös kaksi peliä Nintendo DS:lle ja yksi Wii, PlayStation 2 ja PlayStation Portable -konsoleille.
Sarjasta on tehty viides tuotantokausi vuonna 2012, nimeltään Code Lyoko: Evolution, jossa on 26 jaksoa. Poikkeuksellisesti sarjassa näyttelevät oikeat näyttelijät, paitsi Lyoko-osuudet ovat edelleen animoituja. Viides kausi on julkaistu englanniksi, venäjäksi ja ranskaksi. Englanninkielinen versio on nähtävissä ainoastaan Yhdysvalloissa Kabillion kanavalla ja venäjänkielinen versio Karusel-kanavalla.
Sarjan suomenkielisen tunnusmusiikin lauloi Jon-Jon Geitel.
Juoni > Pilotit

Sarjan pilottijaksoissa Jeremy saa tietää supertietokoneesta, Aelitasta, Lyokosta ja X.A.N.A:sta, tiimi muodostuu ja tehtävä selkenee.
Juoni > 1. kausi

Ensimmäisellä kaudella Jeremy pyrkii tuomaan Aelitan Lyokosta Maahan, samalla kun muut tiimin jäsenet torjuvat X.A.N.A.:n hyökkäyksiä.
Juoni > 2. kausi

Kun Jeremy materialisoi Aelitan, X.A.N.A. onnistuu viime hetkellä tartuttamaan hänet viruksella, joka yhdistää hänet X.A.N.A.:an. Tämä tilanne asettaa Aelitan hengenvaaraan, koska supertietokoneen sulkeminen tarkoittaisi hänen kuolemaansa. Tiimin on nyt pyrittävä poistamaan virus Aelitasta. Samaan aikaan X.A.N.A. pyrkii saamaan Aelitalta Lyokon avaimen, jotta se voisi paeta supertietokoneesta.
Juoni > 3. kausi

Käy ilmi, että X.A.N.A. ei lisännyt mitään Aelitaan, vaan pikemminkin riisti häneltä jotain. Kun tiimi saa tästä tiedon, se aloittaa etsinnän Aelitan puuttuvasta osasta viitossektorissa. Kuitenkin X.A.N.A. on asettanut ansan, johon tiimi lankeaa, mikä johtaa Lyokon avaimen menetykseen ja uhkaa Aelitan elämää. Onneksi Franz Hopper pelastaa tyttärensä ja muuttaa hänet muun tiimin kaltaiseksi. Aelita voi nyt devirtualisoida itsensä samalla tavalla kuin muut ja hän ei katoa, vaikka hänen elämänpisteensä nollaantuvat. Samalla Aelita saa takaisin puuttuvan osansa. Valitettavasti supertietokoneen sammuttaminen ei enää auta, joten tiimin on keksittävä toinen tapa tuhota X.A.N.A, joka yrittää tuhota Lyokon.
Juoni > 4. kausi

Kolmannen kauden viimeisessä jaksossa William joutuu X.A.N.A.:n valtaan, ja X.A.N.A. tuhoaa Lyokon. Jeremy ja Aelita onnistuvat luomaan sen uudelleen tekemällä kuitenkin yhden muutoksen: he poistavat ajastimen viitossektorista. Tiimi saa myös tietää, että he voivat päästä Lyoko-varusteissaan X.A.N.A.:n valtaamiin supertietokoneisiin ja tuhota ne.
Virtuaalimaailma Lyoko

Lyoko on supertietokoneessa oleva virtuaalimaailma. Jeremy löysi supertietokoneen vanhasta tehtaasta etsiessään osia robottiinsa. Hän käynnisti tietokoneen, josta hän löysi Lyokon. Lyokon maailmaan pääsee supertietokoneeseen liitettyjen skannereiden avulla, joka muuttaa ihmiset dataksi ja siirtää heidät virtuaalimaailmaan. Skannereita on yhteensä kolme kappaletta.
Supertietokonetta osaavat käyttää aluksi vain Jeremy ja Aelita. Jeremy opettaa myös muita käyttämään supertietokonetta, sillä tietokone on ainoa tie Lyokoon.
Lyokon virtuaalimaailmassa seikkailevat pääasiassa Ulrich, Odd, Yumi ja Aelita. Myöhemmin myös William liittyy Lyoko-sotureihin. Jeremy on käynyt Lyokossa kahdesti, joista ensimmäisellä kerralla X.A.N.A. valtasi hänen mielensä. Tämä sai Jeremyn päättämään, ettei hän haluaisi tulevaisuudessakaan käydä Lyokossa.
Päähenkilöt pyrkivät estämään tietokoneohjelma X.A.N.A:aa, joka yrittää vallata maailman. X.A.N.A:lla on kyky hyökätä oikeaan maailmaan käyttämällä torneja, jotka sijaitsevat Lyoko-nimisessä virtuaalimaailmassa eri paikoissa. Kun X.A.N.A. aktivoi tornin, se voi ottaa hallintaansa tavallisia ihmisiä ja antaa heille yliluonnollisia voimia. Päähenkilöt siirtyvät Lyokoon puolustaakseen maailmaa X.A.N.A:lta. Ainoa tapa pysäyttää X.A.N.A on deaktivoida aktiivinen torni Lyokosta käsin, ja tämän voi suorittaa vain Aelita. Tornin deaktivoimiseksi Aelita menee torniin ja syöttää virtuaaliseen näyttöön koodin "Lyoko," joka on myös sarjan nimi. X.A.N.A pyrkii estämään tornien deaktivoimisen lähettämällä hirviöitä päähenkilöiden kimppuun. Supertietokoneessa on myös toiminto, joka mahdollistaa aikahypyt, eli kyvyn palata päivän alkuun. Tämä tarkoittaa, että kaikki paitsi Lyokossa olleet eivät muista päivän tapahtumia ja alkavat päivänsä uudelleen tavallisesti. Aikahyppyjen haittapuolena on se, että ne vahvistavat X.A.N.A:a. Jeremy tajuaa tämän vasta, kun X.A.N.A. ottaa supertietokoneen hallintaansa ja käynnistää aikahyppyjä mielivaltaisesti. Sen vuoksi niitä käytetään vain tilanteissa, joissa se on välttämätöntä, jotta Lyoko säilyisi salaisuutena.
Virtuaalimaailma Lyoko > Sektorit ja niiden alueet

Lyokossa on useita sektoreita, joissa sijaitsee erilaisia torneja. Jeremy voi havainnoida näitä torneja supertietokoneen kautta tutkallaan. Lyokon sektorit edustavat erilaisia biomeja, mukaan lukien jäätikkö, metsä, aavikko ja vuoristo. Myöhemmin tiimi löytää viidennen sektorin, joka tunnetaan myös nimellä Carthago ja toimii X.A.N.A:n kotina. Viitossektorissa on paikka, jossa voidaan etsiä tietoa X.A.N.A:sta käyttöliittymän avulla. Käyttöliittymä on tietynlainen ohjelma, jota Aelita pystyy käyttämään. Viitossektorissa on myös laituri, jolta matkustajat siirretään Skidbladniriin, sukellusveneeseen, joka mahdollistaa liikkumisen digimeressä ilman, että he jäävät vangiksi Lyokoon.
Virtuaalimaailma Lyoko > Tehdas

Lyokoon ei pääse ilman skannereita, jotka sijaitsevat vanhassa tehtaassa, tietokoneen viereisessä huoneessa. Reitti tehtaaseen kulkee viemäriverkoston kautta, johon päähenkilöt pääsevät helposti, vaikka kesken koulupäivän.
Virtuaalimaailma Lyoko > Skidi, virtuaalimaailman sukellusvene Skidbladnir

Skidbladnir eli Skidi on Jeremyn ja Aelitan luoma sukellusvene, joka mahdollistaa Lyoko-sotureiden matkustamisen Digimeressä (verkossa). Skidi kuljettaa mukanaan neljää navskidiä, jotka voivat irrottautua Skidistä. Navskidit ovat Oddin, Yumin ja Ulrichin käytössä heidän taistellessaan Digimeren hirviöitä vastaan. Näihin hirviöihin kuuluvat Kalanruodot, Hait, Saksetit ja joskus jopa William, kun hän on X.A.N.A:n vaikutuksen alaisena.
Aelita toimii Skidin ohjaajana. Sukellusvene Skidbladnirin värimaailma on enimmäkseen harmaa, mutta siinä voi olla vivahteita violetista ja pinkistä. X.A.N.A. pyrkii tuhoamaan Skidin, koska se mahdollistaa Lyoko-sotureiden pääsyn X.A.N.A:n luomiin kopioihin Lyokosta. Kuitenkin Skidbladnir tuhoutuu jaksossa, jolloin William pääsee maahan omilla kyvyillään, ei X.A.N.A:n hallitsemana. Skidiä säilytetään viidennessä sektorissa.
Nimi Skidbladnir tulee skandinaavisen mytologian tarustosta ja alkuperäisessä muodossaan (Skíðblaðnir) tarkoittaa parasta laivoista.