Romanttinen rakkaus
Rakastuneena

Kun ihminen on rakastunut, hän ajattelee rakkautensa kohdetta alinomaa, ja hänen unentarpeensa ja nälkänsä vähenevät. Tällaiset rakastumisen aiheuttamat reaktiot johtuvat aivoissa tapahtuvista kemiallisista reaktioista.
Voimakkaasti rakastuneen ihmisen aivojen häntätumake on aktiivinen. Häntätumake auttaa ihmistä palkkioiden havaitsemisessa ja tunnistamisessa sekä tiettyyn palkkioon mieltymisessä. Se luo tietyn asian haluamisen tunteen ja motivaation sekä saa ihmisen tavoittelemaan sen saavuttamista. Rakastuneella tavoittelun kohde on rakastumisen kohteen vastarakkaus. Rakastuneen henkilön aivoissa aktivoituu myös ventraalinen tegmentaalinen alue, joka vastaa aivojen dopamiinin tuotannosta jo on keskeisessä osassa aivojen palkitsemisjärjestelmässä. Dopamiini aiheuttaa energisyyttä, huomion keskittymistä rakastettuun ja euforian tunnetta, mikä saa rakastuneen tekemään suuriakin muutoksia elämäänsä rakkauden vuoksi. Dopamiini aiheuttaa myös kaipuun tunnetta ihmisen joutuessa eroon rakastetustaan sekä torjutuksi tulemisen tuottamaa epätoivoa tai raivoa. Myös aivojen noradrenaliinin eritys kiihtyy, mikä lisää vireystilaa ja auttaa keskittymään parisuhteen luomiseen.
Rakkauden alkuvaiheessa on yleistä, että aivojen serotoniinipitoisuus laskee. Tämä aiheuttaa ajoittaista ahdistusta ja joskus pakkomielteistä käyttäytymistä. Stressihormonipitoisuus nousee rakkauden alkuvaiheessa väliaikaisesti keskimäärin 40 prosenttia. Sen vuoksi keho on hälytystilassa ja valmiina tavoittelemaan päämäärää kaikin keinoin. Aivojen mantelitumakkeen toiminta hiipuu, mikä tekee ihmisestä pelottoman ja valmiin tekemään isoja uhrauksia suhteen eteen.
Miehen testosteronitasot saattavat hänen rakastuessaan laskea jopa 40 prosenttia, mikä tekee miehen käytöksestä pehmeämpää. Rakastuneen naisen testosteronitasot kaksinkertaistuvat. Se lisää hänen seksihalujaan mutta samalla hänestä tulee kiltimpi ja huolehtivaisempi. Miehen ja naisen hormonaalisten muutosten seurauksena rakastunut pari voi rakkauden huuman aikana tuntea olevansa samalla aaltopituudella. Aivojen aktiivisuudessa sukupuolten välillä ei ole eroa rakastuneena. Aivoalueiden kuvauksessa on havaittu, että rakkaus aiheuttaa samantyyppiset muutokset samoilla aivoalueilla sukupuolesta ja seksuaalisesta orientaatiosta riippumatta.
Ihmisen aivokuoren tiettyjen osien toiminta hiipuu rakastuessa, minkä seurauksena rakastunut ihminen ei pysty arvioimaan toista realistisesti. Sen vuoksi hän voi torjua varoittelut rakkautensa kohteen negatiivisista piirteistä. Kun aivojen kuorikerroksen toiminta palautuu parissa vuodessa, henkilö saattaa alkaa nähdä kumppaninsa uudessa valossa.
Ero rakastetusta voi johtaa voimakkaisiin ja pitkäkestoisiin vieroitusoireisiin. Rakkauden menetys voi aiheuttaa hyvin kivuliasta surua ja stressiä. Rakkauteen liittyy joskus voimakasta mustasukkaisuutta.
Rakastumisen alkuhuuman neurokemialliset muutokset haihtuvat keskimäärin 12–18 kuukauden kuluessa. Kiintymisvaiheen alettua noin kahden vuoden kuluttua rakastumisesta dopamiinin erityspiikki on tasaantunut. Henkilöiden välille on syntynyt lämpimän rakkauden, luottamuksen ja yhteenkuuluvuuden tunne. Tämän hormonaalinen tausta on hypotalamuksen valmistamissa hormoneissa oksitosiinissa ja vasopressiinissä sekä serotoniinissa, jota vapautuu Raphe-tumakkeesta.
John William Waterhouse, La Belle Dame sans Merci, 1893.