stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Barloworld

Barloworld (UCI-tunnus BAR) oli englantilainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli, joka osallistui pääasiassa UCI Continental -sarjan kilpailuihin. Talli sai kuitenkin toisinaan osallistumisoikeuden ns. villillä kortilla joihinkin UCI ProTour-sarjan kilpailuihin. Tallin sponsorina toimi eteläafrikkalainen monialayhtiö Barloworld. Kun talli perustettiin vuonna 2003 se oli rekisteröitynä Etelä-Afrikkaan. Vuonna 2004 talli oli rekisteröitynä Italiaan ja tallissa olikin aina paljon italialaisia ajajia sekä joukkueenjohtoa. Vuodesta 2005 alkaen talli oli rekisteröitynä Isoon-Britanniaan. Tallissa ajoivat vuosina 2007–2009 Geraint Thomas sekä 2008–2009 Chris Froome, jotka molemmat ajoivat myöhemmin menestyksekkäässä Team Sky -tallissa, jossa kumpikin heistä onnistui voittamaan Ranskan ympäriajon; Geraint Thomas kerran ja Chris Froome neljästi. Menetyksekkäitä eteläafrikkalaisia jotka ovat ajaneet tallissa ovat muun muassa Daryl Impey ja Robert Hunter.
Historia

Talli osallistui vuoden 2007 Ranskan ympäriajoon ja se on ensimmäinen Ranskan ympäriajoon osallistunut brittitalli vuoden 1987 jälkeen, jolloin ANC-Halfords-talli osallistui kilpailuun. Tallin ajajista kolumbialainen Mauricio Soler ja eteläafrikkalainen Robert Hunter saavuttivat kumpikin etappivoiton ympäriajossa. Soler voitti lisäksi mäkikilpailun, oli toiseksi nopein nuori kuljettaja ja sijoittui kokonaiskilpailun 11. sijalle. Hunter puolestaan sijoittui toiseksi pistekilpailussa.
Barloworld sai kutsun myös vuoden 2008 Ranskan ympäriajoon, mutta se ei onnistunut toistamaan edellisen vuoden hienoa saavutustaan. Hyvää kokonaiskilpailun tulosta hakemaan lähtenyt Mauricio Soler loukkaantui jo ensimmäisen etapin kaatumisessa ja joutui lopulta jättämään kilpailun kesken viidennellä etapilla. Ennen 11. etapin alkua tuli tieto, että joukkueen ajaja Moisés Dueñas oli antanut EPO-hormonia sisältäneen dopingnäytteen. Lisäksi kolme muuta joukkueen ajajaa joutui keskeyttämään kilpailun loukkaantumisten takia, joten yhdeksästä kilpailuun lähteneestä ajajasta vain neljä pääsi Pariisiin asti.
Dueñasin dopingkäryn jälkeen Barloworld ilmoitti, että se lopettaa tallin tukemisen heti Ranskan ympäriajon jälkeen. Barloworld-nimen piti hävitä joukkueen paidoista ja ajoneuvoista Ranskan ympäriajon jälkeen, mutta joukkue kuitenkin jatkoi kilpailemista Barloworldin väreissä normaalisti. Syyskuussa tallin johtaja Corti ilmoitti, että Barloworld on pyörtänyt päätöksensä ja jatkaa joukkueen tukijana ainakin kauden 2009 loppuun.
Barloworld-tallin toiminta päättyi kauden 2009 jälkeen, kun sen sponsori päätti lopettaa tallin tukemisen.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia

Barloworldin ajajia vuoden 2005 Rund um den Henninger Turm -kilpailussa
Barloworldin ajajia vuoden 2006 Rund um den Henninger Turm -kilpailussa
Alexander Efimkin vuoden 2007 Ranskan ympäriajossa ennen etapin alkua.
Mauricio Soler vuoden 2007 Ranskan ympäriajossa yllään parhaan nuoren kuljettajan valkoinen paita
Chris Froome vuoden 2008 Ranskan ympäriajossa.
Geraint Thomas vuoden 2009 Britannian ympäriajossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barloworld Wikimedia Commonsissa
Tallin viralliset kotisivut (englanniksi)
Nopean kehityksen malli

Nopean kehityksen malli (RAD) on ohjelmistokehityksen malli, joka pyrkii nopeampaan ja laadukkaampaanlähde? kehitystyöhön kuin perinteiseen ohjelmistokehityksen elinkaareen tukeutuvat mallit (vrt. Vesiputousmalli).
Termin esitteli ensimmäisenä James Martin kirjassaan Rapid Application Development (1991). Nopean kehityksen mallin tarkoituksena on dramaattisesti lyhentää ohjelmistokehitykseen kuluvaa aikaa ja näin ollen tuntuvasti parantaa ohjelmistokehittämisen tuottavuutta.
Kehittämisen malli

Kehitystyössä kommunikointi ja suunnittelu toteutetaan ensin yhdessä perinteisen ohjelmistokehityksen mukaisesti. Suunnittelun jälkeen toteutus jaetaan sopiviin kokonaisuuksiin, komponentteihin, joiden valmistumisesta vastaa erilliset kehitystiimit. Kehitystiimit tekevät komponentin rakenteen mallintamisen ja ohjelmointityön erillään muista tiimeistä. Kehitystyö on aikasidonnaista eli komponenttien valmistumiselle on tiukat aikarajat. Lopuksi komponentit yhdistetään yhdeksi ohjelmistoksi. Mallin mukainen kehitystyö on myös vahvasti iteratiivista ja sen tukena käytetään paljon prototyyppien tekemistä.
Hyödyt

Nopean kehittämisen mallin hyötynä on nopea ohjelmistoprojektin läpimenoaika. Käytännössä tämä tarkoittaa, että jätettäessä alkusuunnittelu ja -määrittely vähemmälle huomiolle, säästetään aikaa itse mallinnus- ja ohjelmointityölle. Hyödyksi voidaan katsoa myös ajan ja henkilöresurssien säästö.
Kritiikki

Nopean kehityksen malli on saanut myös paljon kritiikkiä osakseen. Kritiikki johtuu osin siitä, että sitä tulkitaan monella eri tapaa. Nopean kehityksen mallilla saatetaan ymmärtää vain eri ohjelmistokehityksen vaiheiden nopeuttamista tai sitä saatetaan käyttää tekosyynä sivuuttaa joitakin ohjelmistokehityksen perusperiaatteita. Mallia on kritisoitu myös siitä syystä, että nopealla kehitystyöllä ei voida saavuttaa korkeaa laatua. Sen on sanottukin soveltuvan parhaiten yksinkertaisten ohjelmistojen kehittämiseen, ja vaativien ohjemistojen rakentamiseen tulisi käyttää muita ohjelmistokehitysmalleja.
Kirjallisuutta

Howard, Alan: Rapid Application Development: rough and dirty or value-for-money engineering?, s. 27–29.  Communications of the ACM, vol. 45, 2002.  (englanniksi)
Martin, James: Rapid Application Development.  Indianapolis, USA:  Macmillan, 1991.  ISBN 0-02-376775-8  (englanniksi)
Klaukkalan kirkko

| Klaukkalan kirkko |
| --- | --- |
 Klaukkalan kirkon kuparipäällysteinen kirkkosali ja kellotorni.
Sijainti:  Ylitilantie 6, Klaukkala
Koordinaatit:  60°22′58″N, 024°45′03″E
Seurakunta:  Nurmijärven seurakunta
Rakentamisvuosi:  2004
Suunnittelija:  arkkitehti Anssi Lassila
Materiaali:  runko betonia, kuparijulkisivu
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Klaukkalan kirkon kirkkosalia rakennusvaiheessa kesällä 2004.
Klaukkalan kirkko on vuosina 2003–2004 rakennettu evankelisluterilaisen kirkon Espoon hiippakunnan Nurmijärven seurakunnan kirkko Nurmijärven Klaukkalassa. Piispa Mikko Heikka vihki kirkon käyttöön 28. marraskuuta 2004.
Kirkon ja sen sakraaliesineistön on suunnitellut arkkitehti Anssi Lassila Lassila Hirvilammi Arkkitehdit Oy:stä. Kirkon kalusteet ja valaisimet suunnitteli sisustusarkkitehti Antti Paatero ja liturgiset tekstiilit Hanna Korvela. Rakennus leimaa vahvasti Klaukkalan kylän keskustan yleisilmettä.
Klaukkalan kirkko sai vuonna 2004 Vuoden betonirakenne -kunniamaininnan. Rakennustyöt vaativat yhden kuolonuhrin, kun rakennustyöntekijä putosi katolta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klaukkalan kirkko Wikimedia Commonsissa
Klaukkalan kirkko – Arkkitehtoninen maamerkki alueen keskustassa Projektiuutiset (Arkistoitu – Internet Archive)
Klaukkalan kirkko Copperconcept-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Pikmin 3

| Pikmin 3 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nintendo EAD Group No. 4
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Shigefumi Hino Yuki Kando
Tuottaja:  Shigeru Miyamoto Hiroyuki Kimura
Suunnittelija:  Keisuke Nishimori Atsushi Miyagi Takafumi Kiuchi Takuro Shimizu
Käsikirjoittaja:  Kunio Watanabe Makoto Wada
Pelisarja:  Pikmin
Julkaistu:  JP 13. heinäkuuta 2013 EU 26. heinäkuuta 2013 AU 27. heinäkuuta 2013 NA 4. elokuuta 2013
Lajityyppi:  reaaliaikainen strategiapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 7
Alusta:  Wii U
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Pikmin 3 on Nintendon julkaisema reaaliaikainen strategiapeli, joka julkaistiin alun perin Japanissa 13. heinäkuuta 2013 Wii U:lle. Peli on kolmas osa Pikmin-pelisarjassa. Peli julkistettiin E3-messuilla vuonna 2012.
Pelissä esitellään uusia Pikmin-lajeja, kuten Kivi-Pikminit, jotka pystyvät murskaamaan vihollisten suojakuoria ja lasiseiniä. Pelissä on myös uusia pelitiloja. Pelaaja pystyy pelaamaan peliä Gamepadilla, Wii U Pro Controllerilla tai Wii Remotella ja Nunchukilla.
Peli on saanut positiivisen vastaanoton. Sillä on Game Rankingsissa 86.59 % keskiarvo, ja Metacriticissä 87/100. IGN antoi pelille arvosanaksi 8.8/10, Eurogamer 9/10 ja Edge 8/10. Suomessa Pelaaja antoi pelille arvosanaksi 9/10, Gamereactor 9/10, Dome.fi 4,5/5 ja Suomen IGN 8.5/10.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Aulis Blomstedt

Aulis Blomstedt vuonna 1966.
Yrjö Aulis Uramo Blomstedt (28. heinäkuuta 1906 Jyväskylä – 21. joulukuuta 1979 Espoo) oli suomalainen arkkitehti. Hänen isänsä oli arkkitehti Yrjö Blomstedt.
Valmistuttuaan Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1930 Blomstedt työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa kunnes vuonna 1945 perusti oman toimiston. Vuodesta 1958 lähtien Blomstedt toimi Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin professorina. Hän kävi luennoimassa muun muassa Washingtonissa, kirjoitti alan lehtiin ja teki useita opintomatkoja ympäri maailman.
Blomstedtin päätöinä pidetään 1950- ja 1960-luvulla Espoon Tapiolaan suunnittelemaansa asuinkerrostaloa, Suomen Taiteilijaseuran ateljeetaloja Tapiolassa vuodelta 1955 sekä Helsingin työväenopiston laajennusta vuonna 1959. Blomstedt osallistui useisiin kansainvälisiin suunnittelukilpailuihin, muun muassa ehdotus keisarilliseksi palatsiksi Etiopiaan ja Oslon konserttitaloehdotus. Hän kehitti Canon 60 -mittajärjestelmän.
Blomstedt suunnitteli vuonna 1953 Uskelan kirkon sankarihautamuistomerkin 1430-luvulla rakennetun Pyhän Annan kirkon kellotapulin alaosasta. Hänen suunnittelemansa on myös Sibeliuksien pronssinen hautapaasi Ainolan puutarhassa.
Blomstedt harrasti myös serigrafiaa ja piti vuonna 1973 Helsingissä näyttelyn jossa oli 40 serigrafiavedosta. Harrastuksen taustalla olivat hänen vuosikymmenten aikana korteille ja paperilapuille piirtämänsä pienemmät kuvat, joita hän nimitti "rapidogrammeiksi". Kansallis-Osake-Pankki osti 16 kappaleen sarjan teoksia taidekokoelmaansa.
Blomstedt oli naimisissa Jean Sibeliuksen tyttären Heidin kanssa. Heidän lapsiaan ovat taiteilija Juhana Blomstedt, arkkitehti Severi Blomstedt ja elokuvantekijä Anssi Blomstedt. Aulis Blomstedtin veljiä olivat arkkitehti Pauli Blomstedt ja kapellimestari Jussi Jalas.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Henttonen, Maarit: / Blomstedt, Aulis (1906–1979). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  10.6.2015. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Ruotsi  Puola 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Helsingin kaupungin suomen­kielinen työ­väen­opisto Helsingin­kadulla: vanha rakennus (1926) vasemmalla ja Blomstedtin suunnittelema laajennus (1959) oikealla.
Albert Petrelius

Albert Abraham Petrelius (21. joulukuuta 1865 Sääminki – 19. elokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Petrelius oli osakkaana ja arkkitehtina arkkitehtitoimistossa Usko Nyström – Petrelius – Penttilä.
Koiton talo (1907).
Petrelius valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1890. Hän jatkoi opintojaan Berliinissä. Suomeen palattuaan hän meni osakkaaksi arkkitehtuuritoimisto Usko Nyström – Petrelius – Penttilään. Samanaikaisesti Petrelius toimi Vakuutusyhtiö Pohjolassa asiantuntijana ja siirtyi myöhemmin kokonaan vakuutusyhtiön palvelukseen. Päivätyönsä ohella hän jatkoi rakennusten suunnittelua. Muun muassa vuonna 1912 valmistunut Malmin kansakoulurakennus, nykyinen Karviaistien koulu, on Petreliuksen käsialaa. Suurin osa Petreliuksen suunnittelemista rakennuksista on Helsingin seudulla. Muun Suomen rakennuksista merkittävä on esimerkiksi Petreliuksen Kemiin apteekkari F.J. Skipparille suunnittelema apteekkirakennus vuodelta 1899.
Nyströmin ja Penttilän kanssa hän suunnitteli muun muassa Koiton talon Helsinkiin.
Professori Alfred Petrelius oli Albert Petreliuksen veli. Heidän vanhempansa olivat värjärimestari, valtiopäivämies Abraham Petrelius ja Josefina Charlotta Lindholm.
Miekkailija (elokuva)

| Miekkailija |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Klaus Härö
Käsikirjoittaja:  Anna Heinämaa
Tuottaja:   Kaarle Aho  Kai Nordberg  Jörg Bundschuh  Ivo Felt 
Säveltäjä:  Gert Wilden Jr
Kuvaaja:  Tuomo Hutri
Leikkaaja:   Tambet Tasuja  Ueli Christen 
Pukusuunnittelija:  Tiina Kaukanen
Lavastaja:  Jaagup Roomet
Pääosat:   Märt Avandi  Ursula Ratasepp  Hendrik Toompere  Liisa Koppel 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi  Viro  Saksa 
Tuotantoyhtiö:   Making Movies  Allfilm  Kick Film 
Levittäjä:  Nordisk Film Zorro Film
Ensi-ilta:   2015-03-1313. maaliskuuta 2015  
Kesto:  93 minuuttia
Alkuperäiskieli:  viro, venäjä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Miekkailija on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut suomalais-virolais-saksalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Klaus Härö. Elokuvan on käsikirjoittanut Anna Heinämaa. Elokuva perustuu löyhästi virolaisen miekkailuopettaja Endel Nelisin elämään. Elokuva sijoittuu pääosin 1950-luvun alun neuvostovirolaiseen Haapsalun kaupunkiin, ja se on kuvattu Virossa.
Miekkailija sai ensi-iltansa 13. maaliskuuta 2015. Se voitti parhaan elokuvan Jussi-palkinnon ja oli ehdolla myös parhaan ulkomaisen elokuvan Golden Globe -palkintoon. Miekkailija valittiin myös Suomen viralliseksi ehdokkaaksi parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkintoon. Elokuva pääsi vieraskielisten elokuvien shortlistille (9 elokuvan listalle, jolta valitaan ehdokkaat) mutta ei varsinaiseksi Oscar-ehdokkaaksi.
Elokuva voitti Yhdysvalloissa Stony Brookin elokuvajuhlilla parhaan kokoillan elokuvan palkinnon heinäkuussa 2016.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Märt Avandi   | … |  Endel Nelis   |
|  Ursula Ratasepp   | … |  Kadri   |
|  Hendrik Toompere   | … |  rehtori   |
|  Liisa Koppel   | … |  Marta   |
|  Joonas Koff   | … |  Jaan   |
|  Egert Kadastu   | … |  Toomas   |
|  Ann-Lisett Rebane   | … |  Lea   |
|  Elbe Reiter   | … |  Tiiu   |
|  Jaak Prints   | … |  rehtorin assistentti   |
|  Kirill Käro   | … |  Aleksei   |
|  Lembit Ulfsak   | … |  Jaanin isoisä   |
|  Leida Rammo   | … |  asuntolan emäntä   |
Tuotanto

Heinämaa tutustui elokuvan aiheena olevaan virolaisen Endel Nelisin tarinaan miekkailuharrastuksensa kautta. Käsikirjoitusprosessin vuoksi hän otti asuntoaan vastaan velkaa, muutti Viroon ja taustoitti aihetta haastatteluilla. Hän kirjoitti käsikirjoituksensa englanniksi. Kirjoittamiseen kului kaksi vuotta, minkä jälkeen suomalainen Making Movies -tuotantoyhtiö osti käsikirjoituksen.
Aiheesta muualla

Miekkailija Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Miekkailija Elonet.
Miekkailija AllMoviessa. (englanniksi)
Miekkailija Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Miekkailija Metacriticissä. (englanniksi)
John Sladek

| John Sladek> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. joulukuuta 1937
Kuollut: 10. maaliskuuta 2000 (62 vuotta)
Kirjailija
Salanimi: Cassandra Knye, Richard A. Tilms, James Vogh ja Dale Johns 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Sladek (15. joulukuuta 1937 – 10. maaliskuuta 2000) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hän asui Isossa-Britanniassa 1960-luvun puolestavälistä 1980-luvun puoleenväliin. Englannissa Sladek oli tekemisissä niin sanotun uuden aallon tieteiskirjailijoiden kanssa. Sladekilta on suomennettu romaanit Tik-tok (1983) ja Virheisku (1989). Lisäksi Sladek on tunnettu surrealistisista novelleistaan, joita ei ole suomennettu.
Suomennetut teokset

Tik-Tok.  ((Bugs, 1983.) Suomentanut Eero Mänttäri. Scifin parhaita)  Karisto, 1988.  ISBN 951-23-2533-0
Virheisku.  ((Bugs, 1989.) Suomentanut Eero Mänttäri. Scifin parhaita)  Karisto, 1990.  ISBN 951-23-2845-3
Aiheesta muualla

Leena Peltonen: Virheisku. Aikakone 1/1991.
John Sladek Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Maharashtra

| Maharashtra> Intian osavaltiot ja territoriot |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:  Intia
Osavaltioksi:  1. toukokuuta 1960
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mumbai
 – suurin kaupunki:  Mumbai
Pinta-ala:  307 713 km² (3.)
Väkiluku:  112 374 333 (2 011) (2.)
 – väestötiheys:  365 as./km²
Kielet:  marathi
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  IN-MH
Maharashtra (marathiksi महाराष्ट्र, Mahārāṣṭra) on Intian kolmanneksi laajin ja toiseksi väkirikkain osavaltio. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan siellä on 112 374 333 asukasta. Se sijaitsee Intian länsirannikolla Goan naapurina. Maharashtran pääkaupunki on Mumbai, entiseltä nimeltään Bombay. Osavaltion virallinen kieli on marathi.
Maharashtrassa on ollut asutusta kivikaudelta asti. Vanhimmat kirjalliset dokumentit ovat 300-luvulta eaa.
Maharashtran halki kulkevat Länsi-Ghatin vuoret. Niiltä saavat alkunsa suuret joet Godavari ja Krishna, jotka laskevat Bengalinlahteen. 
Maharashtran ilmastoa hallitsee monsuuni-ilmiö. Vuodessa voidaan erottaa neljä vuodenaikaa: maaliskuusta toukokuuhun on kuumaa ja kuivaa, kesäkuusta syyskuuhun kuumaa ja sateista, loka-marraskuussa lämmintä ja kuivaa ja joulukuusta helmikuuhun viileää ja kuivaa.
Maharashtra on Intian teollistuneimpia osavaltioita. Siellä on ennen kaikkea petrokemian teollisuutta. Mumbain liepeillä on Bollywood, Intian filmiteollisuuden keskus.
Laajoilla alueilla sademäärä ei riitä maanviljelyn harjoittamiseen. Ruokaa on koetettu tuottaa käyttämällä sähköisiä kastelupumppuja ja toisaalta valitsemalla kuivuutta kestäviä hybridilajikkeita. Maharashtra on Intian suurin sokeriruo'on tuottaja. Hirssi, durra ja palkokasvit ovat yleisimpiä viljelykasveja. Riisiä kasvatetaan siellä missä sademäärä ylittää 1000 mm vuodessa, ja vehnää talvilajikkeena niillä pelloilla, joilla kosteus riittää talvisaikaan.
Energiaa saadaan vesivoimasta ja hiiltä polttavista lämpövoimaloista. Intian ensimmäinen ydinvoimala on Tarapurissa, 113 km Mumbaista pohjoiseen.
Ajantan ja Elloran luolastot Maharashtrassa ovat Unescon maailmanperintökohteita.
Hallintojako

Osavaltio jakautuu hallinnollisesti kuuteen osa-alueeseen, jotka jakautuvat edelleen 35 piiriin. Piirit jakautuvat 109 osaan, jotka jakautuvat vielä 357 talukaan.
Kuusi osa-aluetta ovat Amravati, Aurangabad, Konkan, Nagpur, Nashik, Pune.
| Osa-alue | Piirit |
| --- | --- |
Mumbai (Konkan): Mumbai, Mumbai Suburban (Mumbai Upanagar), Thane, Raigad, Ratnagiri ja Sindhudurg
Pune: Pune, Satara, Sangli, Solapur ja Kolhapur
Nashik: Nashik, Dhule, Jalgaon, Ahmednagar ja Nandurbar
Aurangabad: Aurangabad, Jalna, Latur/Lattalur, Nanded, Osmanabad, Parbhani, Hingoli ja Beed
Amravati: Amravati, Akola, Washim, Buldhana ja Yavatmal
Nagpur: Nagpur, Chandrapur, Wardha, Bhandara, Gondia ja Gadchiroli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maharashtra Wikimedia Commonsissa
Intian osavaltiot ja territoriot
Osavaltiot: Andhra Pradesh | Arunachal Pradesh | Assam | Bihar | Chhattisgarh | Goa | Gujarat | Haryana | Himachal Pradesh | Jammu ja Kashmir | Jharkhand | Karnataka | Kerala | Länsi-Bengali | Madhya Pradesh | Maharashtra | Manipur | Meghalaya | Mizoram | Nagaland | Odisha | Punjab | Rajasthan | Sikkim | Tamil Nadu | Telangana | Tripura | Uttarakhand | Uttar Pradesh
Liittovaltion alueet: Andamaanit ja Nikobaarit | Chandigarh | Dadra ja Nagar Haveli ja Daman ja Diu | Lakshadweep | Puducherry
Pääkaupunkialue: Delhi
Divisions of Maharashtra
Olli Kestilä

| Olli Kestilä |
| --- | --- |
 Olli Kestilä 1960-luvun puolivälissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. elokuuta 1920 Naantali
Kuollut: 3. huhtikuuta 2013 (92 vuotta) Turku
Ammatti:  arkkitehti
Puistokatu 3, Turku, 1955.
Olli Heikki Kestilä (5. elokuuta 1920 Naantali – 3. huhtikuuta 2013 Turku) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli paljon merkittäviä kohteita erityisesti kotikaupunkiinsa Turkuun.
Olli Kestilä aloitti arkkitehtuuriopinnot Teknillisessä korkeakoulussa syksyllä 1939, mutta talvisota keskeytti pian opinnot ja toi kutsun Turun ilmatorjuntapatteristoon. Kestilä valmistui 1947 ja sai Ranskan valtion vuoden mittaisen stipendin Pariisiin, jossa hän jatkoi opintojaan ja pääsi työskentelemään Le Corbusierin toimistossa. Tuon jälkeen hänet palkattiin Erik Bryggmanin toimistoon, kunnes tämän kuolema 1955 lakkautti sen ja Kestilää pyydettiin viimeistelemään oman toimistonsa nimissä muun muassa Bryggmanilta kesken jääneet Turun linnan restaurointisuunnitelmat.
Olli Kestilän isä oli Kestilän Pukimon omistaja, kauppaneuvos Heikki Kestilä. Olli Kestilä suunnitteli perheyritykselle tehtaan Turun Brahenkadulle sekä nykyisin Kestilänkulmana tunnetun pääkonttorin ja -myymälän Yliopiston- ja Humalistonkadun kulmaan.
Suunnittelutöitä

Linnankatu 5, Turku, asuinkerrostalo, 1957
Puistokatu 3, Turku, asuinkerrostalo, 1955
Kestilän toimitalo ”Kestilänkulma”, yhdessä Knut von Troilin kanssa, 1955
Kestilän tehtaat, Brahenkatu, Turku, 1956
Ristikankaan kappeli, Lappeenranta, 1957, suunnitelman viimeistely Erik Bryggmanin kuoltua 1955
Mynämäen kirkon restaurointi, 1959–1960
Naantalin kirkon kirkkosalin restaurointi, 1963–1965
Loimaan maalaiskunnan, Taivassalon, Maskun, Huittisten ja Sauvon kirkkojen restaurointi 1950–1960-lukujen vaihteessa.
Kauttuan Seurakuntakoti, 1967
Risto Halme

Risto Johannes Halme (24. maaliskuuta 1934 Lahti – 7. maaliskuuta 2021 Lahti) oli suomalainen sisustusarkkitehti ja huonekalusuunnittelija.
Risto Halmeen isä oli E-liikkeeseen kuuluneen Lahden Osuuskaupan toimitusjohtaja, kauppaneuvos Kaarlo Halme (1902–1961). Risto Halme valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1959 ja työskenteli aluksi Sopenkorpi Oy:llä ja Iskun koulukalusteosastolla, jossa hän piirsi 1960-luvun alussa yli kolmekymmentä vuotta käytössä olleen koulukalustesarjan. Hän perusti vuonna 1964 oman suunnittelutoimiston. Sen puitteissa hän teki monia pankkien, hotellien ja ravintoloiden sisustuksia. Huonekaluja hän suunnitteli Askolle, Lepofinn Oy:lle, Sotkalle, Peem Oy:lle, Martelalle, Merivaaralle ja Koulukalusto-Intriolle.
Risto Halme tunnetaan erityisesti tuolien suunnittelijana. Hänen myydyin tuotteensa on kahdesta taivutetusta vanerikappaleesta muodostuva, kymmenien tuhansien valmistusmäärään yltänyt Isku 441 -pikkutuoli (1960), jonka perusidea syntyi jo opiskelutehtävän myötä. Puulon valmistaa sitä nykyisin nimellä 1960. Muita Risto Halmeen tunnettuja töitä ovat odotusaulakalustesarja Aulanko Lepofinnille sekä verhoiltu lujitemuovinen Tina-nojatuoli ja monet nahkaiset sohvakalustot Peem Oy:lle. Halmeen töistä järjestettiin keväällä 1994 näyttely Helsingin Design Forumissa.
Lepofinn Oy:ssä Risto Halme vastasi 1980-luvulla yrityksen laajasta Neuvostoliiton-vientivalikoimasta.
Halme toimi Sisustusarkkitehdit SIO -järjestön hallituksessa ja Suomen Huonekaluviejät -yhdistyksessä, jolle hän suunnitteli 1970-luvulla messuosastoja kansainvälisiin näyttelyihin. Halme oli mukana perustamassa Huonekalumuseosäätiötä. Hän opetti kalustesuunnittelua Lahden muotoiluinstituutissa.