stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taistelukoulu
Historia > Muutto Tuusulaan ja vakinaistunut koulutus

Kesäkuussa 1945 koulun toiminta jatkui sodan jälkeen. Koulu aloitti toimintansa Maasotakoulun tiloissa Santahaminassa, sillä Viipuri ja Markovilla oli menetetty sodassa. Korkeimmaksi prioriteetiksi nähtiin aluksi rintamakokeneiden everstiluutnanttien ja majurien komentajakoulutus. Yleinen komentajakurssi 1 jäi kuitenkin viimeiseksi laatuaan, sillä lopulta nuorempien upseerien koulutus nähtiin kaikkein tärkeimmäksi, ja kapteenikurssi 16 aloitti tammikuussa 1946. Sijainti Santahaminassa tiedettiin alusta alkaen väliaikaiseksi, sillä Maasotakoulu tulisi itse tarvitsemaan kaikkia tiloja ennen pitkää, eikä Taistelukoululle tarpeellisia harjoitusmaastoja ollut lähistöllä ollenkaan.
Tuusula nähtiin edelleen koulun parhaaksi sijoituspaikaksi, mutta koska sinne ei voitu muuttaa, koulu muutti maaliskuussa 1947 Haminaan. Tilat olivat huonokuntoisia eikä majoitustiloja ollut edes kolmasosalle opettajista. Vuonna 1949 nuorempien upseerien koulutus alkoi jälleen, ja marraskuussa 1949 koulu muutti Tuusulaan. Tilat sijaitsivat aivan entisen Päällystokoulun rakennusten läheisyydessä, mutta Päällystökoulun tilat olivat Suomen Punaisen Ristin omistuksessa. Suomen valtioneuvosto käsitteli asiaa 23. marraskuuta 1951, ja todettiin, että rakennukset olisivat välttämättömiä Puolustusvoimille ja lisäksi ne oli alun perin rakennettu valtion rahoilla. Täten Punainen Risti suostui luovuttamaan Päällystökoulun kiinteistöt valtiolle vuonna 1952.
1960-luvulla Taistelukoulu keskittyi yhä enemmän vanhempien upseerien koulutukseen Kadettikoulun ottaessa enemmän vastuuta nuorista upseereista. Yliupseerikurssit siirtyivät Kadettikoululle ja Taistelukoulu keskittyi kapteeni- ja esikuntaupseerien järjestämiseen. Koulutettavien uusien kadettien määrän kasvettua merkittävästi 1950-luvulta alkaen myös Taistelukoulun tilat uhkasivat käydä pieniksi. Lopulta vuonna 1963 varmistui, että Taistelukoulu jää pysyvästi Tuusulaan, jonne siten 1960-1970-lukujen vaihteessa koululle rakennettiin runsaasti lisää tiloja.
Koulu profiloitui sodan jälkeen järjestämään kapteeni- ja esikuntaupseerikurssien lisäksi upseerikokelaiden tiedustelukursseja, esikuntayksiköiden ja pataljoonien kertausharjoituksia sekä insinööriupseerikursseja, joista ensimmäinen järjestettiin vuonna 1976. Koulu jatkoi toimintaansa tasaisena aina 1980-luvun lopulle saakka. Koulu järjesti kursseja säännöllisesti ja teki runsaasti yhteistyötä erityisesti Pääesikunnan jalkaväkiosaston mutta myös Kadettikoulun ja Sotakorkeakoulun kanssa. 1980-luvun lopulla alettiin suunnitella uutta opistoupseerin koulutusmuotoa, ja lopulta uudistettiin koko upseerien koulutusjärjestelmä. Samalla koulut yhdistettiin Maanpuolustukorkeakouluksi ja Taistelukoulu itsenäisenä organisaationa jäi historiaan 31. joulukuuta 1992. Koulun toiminnot jatkuivat Maanpuolustuskorkeakoulun jatkotutkinto-osastolla esiupseerikurssin nimellä.
Sotien jälkeen koulussa koulutettiin yhteensä yli 4 000 upseeria. Olemassaolonsa aikana koulu teki paljon työtä upseerikoulutuksen eteen ja oli lisäksi merkittävä vaikuttaja myös ohjesääntöjen kirjoituksessa ja tiedustelujärjestelmien kehittämisessä.
Koulun johtajat

jääkärieverstiluutnantti Hannes Olkkonen 1927–1931
majuri Väinö Oinonen 1931–1933
jääkärieverstiluutnantti Aarne Blick 1933–1936
everstiluutnantti Aarne Kiira 1936–1939
jääkärikenraalimajuri Antti Kääriäinen 1945–1947 (virallisesti, Maasotakoulun johtajana)
eversti Bertel Ikonen 5–7/1945 (virkaatekevänä)
jääkärieversti Albert Puroma 7/1945–7/1946 (virkaatekevänä)
everstiluutnantti Lars Rönnqvist 7–12/1946 (virkaatekevänä)
everstiluutnantti Paavo Hirvelä 1–3/1947 (virkaatekevänä)
eversti Adolf Ehrnrooth 1947–1951
eversti Sakari Simelius 1952–1953
eversti Paavo Hirvelä 1953–1962
eversti Unto Matikainen 1962–1967
eversti Pentti Multanen 1967–1971
eversti Sakari Rusama 1971–1977
eversti Jukka Suviniemi 1978-80
eversti Erkki Rannikko 1980-82
eversti Hannu Särkiö 1982-86
eversti Kalevi Usva 1986-90
eversti Yrjö Honkanen 1990-92
eversti Pertti Vuolento 1992
The Skoogie Boys

| The Skoogie Boys> Tiedot |
| --- | --- |
Kotipaikka:  Kerava, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Honkie, laulu   TT, kitara   LUIS, basso   R.T., rummut  
Levy-yhtiö:  Lapila Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Skoogie Boys on keravalainen punkrock-yhtye, joka koostuu neljästä taiteilijanimellä esiintyvästä jäsenestä: Honkie (laulu), TT (kitara), R.T. (rummut) ja LUIS (basso). Yhtyeen ensimmäinen täyspitkä levy "Choose To Go To Hell" ilmestyi syyskuussa 2014. Bändillä on oma levy-yhtiö, Lapila Records.
Yhtye on keikkaillut kotimaan lisäksi pariin otteeseen Baltian maissa. Elokuussa 2014 yhtye soitti kaksi keikkaa niin Virossa, Latviassa kuin Liettuassa.
Jäsenet

Honkie - laulu
TT - kitara
LUIS - basso
R.T. - rummut
Diskografia

Devil Knows Your Name (CD EP / 7", 2010)
Choose To Go To Hell (CD / LP, 2014)
Aiheesta muualla

Facebook
Youtube
The Warriors EP

| 'The Warriors EP' P> O.D. |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 1999
 Julkaistu: 1999
 Tuottaja(t): P.O.D.
 Tyylilaji: rapcore   alternative rock
 Kesto: 27.35
 Levy-yhtiö: Tooth & Nail Records
P.O.D.:n muut julkaisut
| Payable On Death Live 1997 | 'The Warriors EP' 1999 | Limited Edition Bonus EP 1999 |
The Warriors EP on yhdysvaltalaisen rock-yhtye P.O.D.:n vuonna 1999 julkaistu EP. Se julkaistiin samaan aikaan kun yhtye vaihtoi levy-yhtiötään Rescue Recordsista Atlantic Recordsiin. Tutkimalla kuitenkin selviää, että EP:tä ei julkaissut kumpikaan näistä levy-yhtiöistä, vaan Tooth & Nail Records.
EP julkaistiin yhtyeen uskollisten fanien vuoksi, ja sen teki harvinaiseksi myös rajoitettu painomäärä: vain noin 30 000 painosta laitettiin myyntiin. Ei ole tietoa, onko kyseinen EP ollut koskaan myytävänä Suomessa.
Kappaleet

"Intro"
"Southtown"
"Breathe Babylon"
"Rosa Linda"
"Draw The Line"
"Full Color"
"Sabbath"
Raidat 3, 5 ja 6 ovat paranneltuja versioita kappaleista jotka esiintyivät albumeilla Snuff The Punk ja Brown.
Raidan 2 myöhempi versio julkaistiin vuonna 1999 levyllä The Fundamental Elements of Southtown ja 2000 myös singlenä.
P.O.D.
| --- | --- |
Albumit:   P.O.D. Demo Tape  Snuff The Punk  Brown  Payable on Death Live  The Fundamental Elements of Southtown  Satellite  Payable On Death  Testify  Greatest Hits: The Atlantic Years  When Angels and Serpents Dance  Murdered Love  So-Cal Sessions  The Awakening  Circles 
EP:t:   The Warriors EP  Limited Edition Bonus EP  The Warriors EP Volume 2 
Singlet:   Rock The Party (Off The Hook)  Souhtown  School Of Hard Knocks  Alive  Youth Of The Nation  Boom  Satellite  Sleeping Awake  Will You  Change The World  Goodbye For Now  Lights Out  Going In Blind  Addicted  Shine with Me  On Fire  Lost in Forever  Higher  Beautiful  This Goes Out to You  Listening for the Silence  Rockin' with the Best 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Wörth am Main

| Wörth am Main |
| --- | --- |
 vaakuna
 Wörth am Main
 Koordinaatit: 49°48′N, 9°9′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Unterfranken
Piirikunta:  Miltenberg
Hallinto:  
 – Pormestari:  Andreas Fath
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  715 km²
Väkiluku:  4 811 (2 020)
 – Väestötiheys:  315 as./km²
 
 www.woerth-am-main.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wörth am Main on kaupunki Saksan Baijerissa, Unterfrankenin hallintopiirissä. Se sijaitsee Mainin vasemmalla rannalla 19 kilometriä Aschaffenburgista etelään. Siellä oli vuonna 2020 4 811 asukasta.
Wöth am Mainin vanhakaupunki talvella 2009.
Wörthin paikalla on ollut jo roomalainen linnoitus, joka sijaitsi Germanian vastaisella rajalla. Frankkien aikaan 500-luvun alusta lähtien siellä oli kuninkaallinen hallintopaikka ja lähetystyön keskus. Nykyinen kaupunki on perustettu 1200-luvun lopulla Mainzin arkkihiippakunnan alaisuudessa, ja se mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1291 nimellä Werde.
Kaupungin tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat keskiaikainen vanhakaupunki ja kaupungintalo, jossa on renessanssikauden portaali.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wörth am Main Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Wörth am Main
Käännös suomeksi
The Major Players

Major Brothers
The Major Players , joka tunnetaan myös Major Brothers nimellä, on WWE:ssä toiminut kahden showpainijan liitto. Painijat ovat Zack Ryder ja Curt Hawkins. Ensimmäisen kerran Majorit esiintyivät Edgen, Undertakerin ja Batistan välisessä maailmanmestaruusottelussa joulukuussa 2007, jolloin he lähes identtisinä versioina Edgestä auttoivat hänet maailmanmestariksi. Edge on voittanut useita otteluita käyttäen Ryderia ja Hawkinsia apunaan.
Vuoden 2008 The Great American Bashissä Majorin veljekset voittivat ensimmäiset mestaruutensa. WWE:n joukkuemestaruudet Tiimi-nelinottelussa, jossa muut osalliset olivat silloiset mestarit The Miz ja John Morrison, Finlay ja Hornswoggle, sekä Jesse ja Festus. Myöhemmin Major Brothers hajosi ja Zack Ryder siirtyi ECW:hen.
12. toukokuuta 2011 WWE Superstars ohjelmassa Ryder ja Hawkins alkoivat jälleen toimimaan joukkueena nimellä Major Broskis.
Saavutukset

Zack Ryder
1x United States Championship
Curt Hawkins
Ei vielä yhtään yksityistä saavutusta
Yhteiset
1x WWE Tag Team Championship
Tag Team Moves

Double Suplex
Double Spear
Double DDT
Tears for Dolphy

| Tears for Dolphy Ted Curson |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1. elokuuta 1964. Pariisi
 Julkaistu: 1964
 Tuottaja(t): Alan Bates
 Tyylilaji: jazz
 Levy-yhtiö: Fontana (688 310)
Muut kannet
 CD-painos
Ted Cursonin muut julkaisut
| Ted Curson Plays Fire Down Below 1962 | Tears for Dolphy 1964 | The New Thing & the Blue Thing 1965 |
Tears for Dolphy on yhdysvaltalaisen trumpetisti Ted Cursonin vuonna 1964 julkaistu kolmas albumi. Vuonna 1993 levy julkaistiin CD:nä. Levyllä on kolme bonusraitaa 1. elokuuta 1964 nauhoituksista.
Kappaleet

Kaikki kappaleet Ted Curson, ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Kassim – 7.41
East 6th Street – 5.38 (säv. Bill Barron)
7/4 Funny Time – 5.28 (säv. Barron)
Kappaleet > B-puoli

Tears for Dolphy – 8.32
Quicksand – 6.39
Reava’s Waltz – 7.10
Kappaleet > Vuoden 1993 CD painos

Searching for the Blues – 7.47
Desolation – 8.45 (säv. Barron)
Light Blue – 3.43 (säv. Barron)
Kokoonpano

Ted Curson – trumpetti, taskutrumpetti
Bill Barron – tenorisaksofoni, klarinetti
Herb Bushler – kontrabasso
Dick Berk – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Xanadu-projekti

Xanadu-projekti on 1960-luvulla määritelty toisiinsa kytkeytyvien elektronisten dokumenttien eli hypertekstin mallinnus. Sitä pidetään World Wide Webin innoittajana. Xanadun isä on Ted Nelson. Xanadu ei toteutunut koskaan siinä muodossa kuin se suunniteltiin, joskin siitä on olemassa osittainen toteutus nimeltään Udanax. Samoin monia Xanadun kehittyneitä ideoita, kuten transkluusio ja kaksisuuntainen linkkien eheyden varmistaminen, on toteutettu muissa hypertekstijärjestelmissä; esimerkiksi erilaiset wikisovellukset ja sisällönhallintajärjestelmät toteuttavat nämä ominaisuudet.
Xanadu sai nimensä Kublai-kaanin kesäpääkaupungin Xanadun mukaan.
Aiheesta muualla

Xanadu-projektin kotisivut
Transliterature - A Humanist Design (Arkistoitu – Internet Archive)
The Skatalites

The Skalites esiintymässä Sloveniassa 2007.
The Skatalites on jamaikalainen ska-yhtye ja tärkeimpiä skan popularisoijia. Yhtye teki useita instrumentaaliversioita amerikkalaisista ja brittiläisistä elokuvien tunnusmusiikeista, kuten esimerkiksi "Guns of Navarone", "Pink Panther Theme" ja "Baby Elephant Walk".
Yhtyeen jäsenet oppivat tuntemaan toisensa soittaessaan yhdessä jazzorkestereissa, mm. ajanjakson johtavassa studioyhtyeessä, Clue J. & his Blue Basters:issä. Yhtyeen nimi muuttui useampaan otteeseen ennen kuin "The Skatalites" vakiintui. Vuonna 1962 yhtye tunnettiin nimellä "Sheiks", vuotta myöhemmin nimellä "Cavaliers" ja hieman myöhemmin vielä nimellä "Studio One Band". Nimi "The Skatalites" syntyi sanaleikkinä, viitaten ensimmäisten satelliittien lähettämiseen avaruuteen, tuolloin ajankohtaiseen tapahtumaan.
Jäsenet > Vuonna 1964

Tommy McCook (1927-1998), saksofoni (tenori)
Rolando Alphonso (1931-1998), saksofoni (tenori)
Lloyd Brevett, kontrabasso
Lloyd Knibb, (1931-2011) rummut
Lester Sterling, saksofoni (altto)
Don Drummond (1943-1969), pasuuna
Jerome "Jah Jerry" Haynes, kitara
Jackie Mittoo (1948-1990), kosketinsoittimet
Johnny "Dizzy" Moore, trumpetti
Jackie Opel, laulu
Doreen Shaffer, laulu
Lord Tanamo, laulu
Jäsenet > Vuonna 2006

Doreen Shaffer, laulu
Lester Sterling, saksofoni (altto)
Karl « Cannonball » Bryan, saksofoni (tenori)
Vin Gordon, pasuuna
Kevin Batchelor, trumpetti
Llyod Knibb, rummut
Val Douglas, basso
Devon James, kitara
Ken Stewart, kosketinsoittimet
Diskografia

Ska Authentic (Studio One, 1967)
Ska Authentic, Vol. 2 (Studio One, 1967)
African Roots (United Artists, 1978)
Scattered Lights (Alligator, 1984)
Return of the Big Guns (Island, 1984)
With Sly & Robbie & Taxi Gang (Vista, 1984)
Stretching Out live (ROIR, 1987)
Hog in a Cocoa (Culture Press, 1993)
I'm in the Mood for Ska (Trojan, 1993)
Ska Voovee (Shanachie, 1993)
Hi-Bop Ska (Shanachie, 1994)
In the Mood for Ska (Trojan, 1995)
Greetings from Skamania (Shanachie, 1996)
The Skatalite! (Jet Set, 1997)
Ball of Fire (album) (Island, 1998)
Nucleus of Ska (Music Club, 2001)
Herb Dub, Collie Dub (Motion, 2001)
Ska Splash (Moonska, 2002)
Lucky Seven (album) (2002)
From Paris With Love (World Village, 2002)
Celebration (album) (Studio One, 2002)
Ska-ta-shot (2002)
In Orbit vol.1 - Live from Argentina 2005)
On the Right Track (AIM, 2007)
Taistelukala

| Taistelukala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Labyrinttikalat Anabantoidei
Heimo::  Rihmakalat Osphronemidae
Alaheimo::  Paratiisikalat Macropodusinae
Suku::  Betta
Laji::  splendens
Kaksiosainen nimi
 Betta splendens  Regan, 1910 
Katso myös
   Taistelukala Wikispeciesissä   Taistelukala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Taistelukala (Betta splendens) on rihmakalojen (Osphronemidae) heimoon kuuluva kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Suomessa myytävät taistelukalat ovat yleensä sinisiä, punaisia tai näiden värien sekoituksia. Niistä on kuitenkin kehitetty useita erivärisiä kantoja kuten keltaisia, oranssihtavia, vihertäviä, mustia ja valkoisia.
Valkoinen taistelukala on melko harvinainen ja siihen on usein tunkenut mukaan taistelukalan alkuperäinen väri: punainen. Vaaleissa kaloissa punainen esiintyy yleensä läikkinä tai täplinä.
Jalostetuilla taistelukaloilla on huntuevät, jotka kuitenkin voivat hankaloittaa uintia. Evien koon takia taistelukala saattaa uida hieman takakenossa asennossa.
Värin ja evien koon lisäksi taistelukalojen jalostus on suuntautunut evien muotoon. Yleisin pyrstön muoto on huntupyrstö; muita tunnettuja muotoja ovat kruunupyrstö ja puolikuu.
Taistelukala kasvaa evineen noin 5–7 cm:n pituisiksi; naaraat voivat jäädä hieman koiraita pienemmiksi, naaraille ei kasva myöskään huntueviä niin kuin koiraille. Kaikki koiraat eivät kuitenkaan kasvata huntueviä, luonnossa taistelukaloilla ei ole koskaan huntueviä vaan huntueväiset taistelukalat ovat aina jalostettuja sekä viljeltyjä.
Levinneisyys

Taistelukalaa tavataan luonnossa Mekong-joessa, Aasiasta, jossa se elää Thaimaan, Laosin, Kambodžan ja Vietnamin valtioiden alueella. Lisäksi sitä tavataan vieraslajina lähialueen valtioissa ja Pohjois-Amerikassa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Taistelukala voi olla melko aggressiivinen muita kaloja kohtaan, ja se ottaa yleensä itselleen akvaariosta heti oman reviirinsä, josta ajaa muut kalat pois. Taistelukalakoirasta ei ole syytä sijoittaa samaan akvaarioon toisen saman lajin koiraan eikä myöskään suuremman tai aggressiivisemman kalan kanssa, sillä ne tappelevat keskenään, ja jonkin ajan päästä on toinen todennäköisesti kuolleena. Koiraille on monesti tärkeää olla altaan ”pomo”.
Jos altaassa on peiliseinä, on tavallista, että koiraat alkavat mahtailla omalle peilikuvalleen.
Silloin ne levittävät evänsä ja pyrstönsä kokonaan, ja ovat näyttävimmillään.
Muiden kalojen kuten miljoonakalojen suuret ja liehuvat pyrstöt saattavat ärsyttää taistelukaloja.
Taistelukala on melko helppo akvaariokala, mutta esimerkiksi kalojen saaminen lisääntymään on melko työlästä.
Kudussa koiras rakentaa kuplapesän, jota se esittelee naaraille. Koiras avaa kiduskantensa levälleen ja ”leveilee” näin syntyneen ”heltan” avulla naaraille. Jos naaras hyväksyy kutuehdotuksen, sen kylkiin voi ilmestyä vaaleita raitoja. Tällöin koiras tietää, että naaras on valmiina kutuun. Koiras kietoutuu naaraan ympärille U:n muotoon ja naaras laskee mätimunat, jotka koiras hedelmöittää ja siirtää suussaan kuplapesään. Koiras vartioi kuplapesää tauotta kuoriutumiseen asti. Akvaariossa kutu tai koiras olisi hyvä siirtää erilliseen astiaan tai kutuakvaarioon, koska koiras on kutua vartioidessaan erittäin aggressiivinen, ja voi jopa surmata naaraan.
Vesiolot ja ravinto

Sopiva veden pH-arvo on 6–8, kovuus (°dH) 5–19 ja lämpötila 24–30 °C.
Tavallinen hiutaleruoka käy mainiosti ravinnoksi, mutta vaihteluksi esimerkiksi surviaisentoukat voivat olla hyväksi. Taistelukalat saatavat myös nirsoilla ja olla syömättä, jos niille ei maistu. Akvaarion minimikoko yhdelle taistelukalalle on 50 l. Yhden koiraan ja kolmen naaraan muodostamaa haaremia voi pitää jo 100-litraisessa akvaariossa. Haaremissa olisi hyvä olla vähintään 3 naarasta, jotta uroksen aggressio jakautuisi mahdollisimman monelle naaraalle, eikä vain yhdelle. Kahta koirasta ei voi pitää samassa akvaariossa. Koiraat rupeavat taistelemaan ja yleensä lopputulos on, että toinen kuolee. Ei ole ihmeellistä jos taistelun päätteeksi molemmat kalat kuolevat tai saavat vakavia vammoja. Taistelukaloja on käytetty Aasiassa kalatappeluihin niiden aggressiivisuuden takia. Kalatappelut ovat olleet varsin suosittuja niin kuin kukko- ja koiratappelutkin.
Aiheesta muualla

Harrastajan (Arkistoitu – Internet Archive) sivu
Ylioppilasmiekkailijat

Ylioppilasmiekkailijat ry (YM) on vuonna 1948 perustettu miekkailuseura. Seuralla on vähän yli sata jäsentä. Seura on kooltaan Suomen toiseksi suurin ja se järjestää toiminaa kaikille kolmelle aseelle.  Ylioppilasmiekkailijat harjoittelevat Helsingissä Töölön kisahallin miekkailusalilla. Ylioppilasmiekkailijat jatkaa Helsingin Yliopiston ja Turun Akatemian yli kolmesataa vuotta vanhoja ylioppilasmiekkailuperinteitä.
Ylioppilasmiekkailijat järjestävät vuosittain säilän Coupe du Nord-maailmancupin satelliittiosakilpailun sekä juhlakilpailun kaikilla kolmella aselajilla, jotka ovat samalla akateemiset suomenmestaruuskilpailut.
Suomen-mestareita 1929–2011

Hilla Hämäläinen
Juha-Matti Lundell
Hilkka Manner
Jouni Paattakainen
Teemu Perheentupa
Mika Roman
Anna Santaholma
Wiskott–Aldrichin oireyhtymä

Wiskott–Aldrichin oireyhtymää sairastava poika
Wiskott–Aldrichin oireyhtymä on immuunijärjestelmän häiriön aiheuttava synnynnäinen ja X-kromosomissa peittyvästi periytyvä oireyhtymä. Se aiheuttaa oireita miespuolisilla henkilöillä.
Wiskott–Aldrichin oireyhtymän oireet puhkeavat jo vauvaiällä. Yleensä ensimmäisiä merkkejä oireyhtymästä ovat verenvuodot, joiden taustalla on trombosytopenia. Trombosyytit ovat paitsi vähäisempiä, myös tavallista pienempiä (mikrotrombopenia). Trombosyyttien lisäksi myös immunoglobuliinien, valkosolujen sekä T- ja B-lymfosyyttien toiminta on poikkeavaa. Immuunijärjestelmä ei siksi pysty tehokkaasti suojaamaan oireyhtymästä kärsivää. Tyypillisiä imeväisiässä ilmeneviä oireita ovat hankala, atooppinen ihottuma ja heikosti paranevat hengitystieinfektiot. Noin 25 %:lle potilaista kehittyy autoimmuunitautina nivel-, suoli-, verisuoni- tai munuaistulehdus. Noin 25 %:lle kehittyy syöpä lymfaattiseen tai vertamuodostavaan kudokseen. Lisäksi noin joka kymmenennellä ilmenee astmaa ja allergioita.
Wiskott–Aldrichin oireyhtymä johtuu X-kromosomin WAS-geenin mutaatioista, jotka estävät geenin toiminnan. Lievemmän taudinkuvan voivat aiheuttaa saman geenin lievempiasteiset mutaatiot. Wiskott–Aldrichin oireyhtymä on erittäin harvinainen. On arvioitu, että miljoonasta syntyvästä poikalapsesta 1–10 sairastaa sitä. Ennustetta oleellisesti parantava hoitomuoto on kantasolusiirto. Muita hoitomuotoja ovat antibioottikuurit toistuviin tulehdustauteihin, splenektomia ja immunoglobuliinien antaminen vastustuskyvyn parantamiseksi. Ennuste pysyy kuitenkin huonona ilman kantasolusiirtoa.
Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaalit 2005

Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaalit 2005 pidettiin 5. toukokuuta.
Tony Blairin johtama Työväenpuolue voitti vaalit jo kolmannen kerran peräkkäin. Vaalit toivat Britanniaan eniten pienten puolueiden ja itsenäisiä edustajia 60 vuoteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaalit 2005 Wikimedia Commonsissa
The Skeleton Key

| The Skeleton Key |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Iain Softley
Käsikirjoittaja:  Ehren Kruger
Tuottaja:   Iain Softley  Daniel Bobker  Michael Shamberg  Stacey Sher 
Säveltäjä:  Edward Shearmur
Kuvaaja:  Daniel Mindel
Leikkaaja:  Joe Hutshing
Tuotantosuunnittelija:  John Beard
Pääosat:   Kate Hudson  Gena Rowlands  John Hurt  Peter Sarsgaard 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  2005
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Skeleton Key on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Iain Softleyn ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Ehren Kruger, joka on tunnettu myös Ring-elokuvan käsikirjoittajana.
Juoni

Elokuva kertoo nuoresta Carolinesta, joka saa uuden työpaikan vanhasta kauniista talosta, työnantajana mukava vanha rouva Violet Devereaux. Carolinen työnkuvaan sisältyy Violetin aviomiehen Benin hoitaminen, joka halvaantui ullakolla hämärissä olosuhteissa. Caroline saa Violetilta yleisavaimen jolla saa auki kaikki talon ovet. Tutkiessaan vanhaa taloa, löytää Caroline talon ullakolta oven jota avain ei aluksi suostu avaamaan. Lukuisten yritysten jälkeen Caroline pääsee huoneeseen ja syöksyy suoraan hoodoon synkkään maailmaan josta ei ole paluuta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kate Hudson  | … |  Caroline Ellis   |
|  Gena Rowlands  | … |  Violet Devereaux   |
|  John Hurt  | … |  Ben Devereaux   |
|  Peter Sarsgaard  | … |  Luke   |
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä The Skeleton Key vaikuttaa pieneltä ja tunkkaiselta kauhufilmiltä, jossa kokeneet näyttelijät hukkaavat lahjojaan. Maskula suosittelisi elokuvaa vain noituutta, salatieteitä ja mustaa magiaa harrastaville.
Zack Martin

| Zack Martin |
| --- | --- |
 Martin vuonna 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. marraskuuta 1990 (ikä 33) Indianapolis, Indiana
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  193 cm
Paino:  143 kg
Pelipaikka:  hyökkäyksen sisempi linjamies
Seura
Pelinumero:  70
Seura:  Dallas Cowboys
Sarja:  NFL
Pelaajaura
NFL-varaus:  16. varaus, 2014 Dallas Cowboys
Pääsarjaura:  2014–
Zachary Edward Martin (s. 20. marraskuuta 1990 Indianapolis) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Martinin pelipaikka on hyökkäyksen sisempi linjamies. Martin edustaa Dallas Cowboysia.