stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maxwell

Maxwell tarkoittaa seuraavia:
maxwell, tunnus Mx, magneettivuon yksikkö
Maxwell, yhdysvaltalainen automerkki.
Maxwell House, yhdysvaltalainen kahvimerkki
Maxwellin–Boltzmannin jakauma,  fysiikan ja kemian tilastollisia ilmiöitä kuvaava todennäköisyysjakauma
Maxwell Montes, vuoristo Venuksessa
Maxwell, Robert Maxwellista kertoa televisioelokuva vuodelta 2007.
Maxwell, Nvidian mikroarkkitehtuuri
Sukunimi

Maxwell on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ben Maxwell (s. 1988), kanadalainen jääkiekkoilija
Cedric Maxwell (s. 1955), yhdysvaltalainen koripalloilija
Charlie Maxwell (1927–2024), yhdysvaltalainen baseballinpelaaja
Duris Maxwell (1946–2020), kanadalainen rumpali
Elsa Maxwell (k. 1963), yhdysvaltalainen juorutoimittaja
Ghislaine Maxwell (s. 1961), brittiläinen seurapiirihenkilö ja seksuaalirikollinen
James Clerk Maxwell (1831–1879), skotlantilainen fyysikko
John Maxwell (1871–1906), yhdysvaltalainen golfaaja
John C. Maxwell (s. 1947), yhdysvaltalainen kirjailija, puhuja ja pastori
Jonathan Maxwell (1864–1928), yhdysvaltalainen keksijä ja autotehtailija, yksi Maxwell-Briscoe-yhtiön perustajista
Lois Maxwell (1927–2007), kanadalainen näyttelijä
Marilyn Maxwell (1921–1971), yhdysvaltalainen näyttelijä ja esiintyjä
Randy Maxwell (s. 1963), kanadalainen jääkiekkoilija
Robert Maxwell (1923–1991), brittiläinen lehtikeisari ja parlamentin jäsen
Steamer Maxwell (1890–1975), kanadalainen jääkiekkoilija
Vernon Maxwell (s. 1965), yhdysvaltalainen koripalloilija
Etunimi

Maxwell Anderson (1888–1959), yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, elokuvakäsikirjoittaja ja laulunsanoittaja
Maxwell Cabelino Andrade, Maxwell (s. 1981), brasilialainen jalkapalloilija
Maxwell Atoms, alk. Adam Burton (s. 1972), yhdysvaltalainen animaattori
Maxwell Caulfield (s. 1959), brittiläinen näyttelijä
Maxwell Deacon (1910–1970), kanadalainen jääkiekkoilija
Maxwell Holt (s. 1987), yhdysvaltalainen lentopalloilija
Maxwell Long, Maxey Long (1878–1959), yhdysvaltalainen juoksija ja olympiavoittaja
Maxwell Valentine Noronha (1926–2018), intialainen katolinen piispa
Maxwell Parks Maxie Parks (s. 1951), yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja
Maxwell D. Taylor (1901–1987), yhdysvaltalainen kenraali
Etunimi > Kuvitteellisia henkilöitä

Maxwell Smart, päähenkilö televisiosarjassa Salainen agentti 86
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Maxwell”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
RS-232

RS-232 (Recommended Standard 232) on standardi kahden tietokonelaitteen väliseen tietoliikenteeseen tarkoitettu tietoliikenneväylä. Väylä on käytössä muun muassa henkilökohtaisissa tietokoneissa, jossa se tunnetaan yksinkertaisesti nimellä sarjaportti. MS-DOSissa portit tunnetaan nimillä COM1, COM2, jne. Unixin kaltaisissa käyttöjärjestelmissä sarjaportit usein nimetään ttyS0, ttyS1 ja niin edelleen.
Yleisimpiä sarjaporttiin liitettäviä laitteita ovat tietokoneissa olleet modeemit, hiiret ja kirjoittimet. Sarjaporttia käytetään kuitenkin yleisesti monien sulautettujen järjestelmien ohjaukseen. Esim. reittimet, ADSL-modeemit, WLAN-tukiasemat, digiboksit, tallentimet tai älytelevisiot voivat sisältää sarjaportin. Lähes kaikki Unix-työasemat ja -palvelimet sekä verkkolaitteisto sisältävät sarjaportin, jolla konetta pääsee käyttämään päätteellä tai sarjaporttiin nollamodeemikaapelilla kytketyn tietokoneen pääteohjelmalla. Lisäksi sarjaportteja käytetään yleisesti mikrokontrollerien ja logiikoiden ohjelmointiin ja teollisuuslaitteiden ohjaukseen.
RS-232-porttia käyttävät laitteet päihittävät yksinkertaisuudessaan muita portteja käyttävät laitteet. Liitännässä data siirtyy yksi bitti kerrallaan ”peräkkäin” asynkronisesti sarjamuotoisena. Sarjaliikenteeseen on useita menetelmiä. RSR-232 sallii esim. 5, 6, 7 tai 8 databittiä käyttävän liikenteen ja useita eri nopeuksia sekä tarkistussumman (pariteetti) käytön. Yleiset asetukset laitteiden väliseen liikenteeseen sarjaliitännällä ovat 9600 baudia, 8 databittiä, ei pariteettibittiä, 1 stop-bitti (9600 8-N-1).
Standardin määritteli ensimmäisen kerran Electronic Industries Association (EIA) vuonna 1962. RS-232-standardia on muutettu ajan saatossa. Uudempia standardeja ovat RS-232A, RS-232B ja uusin RS-232C, joka valmistui vuonna 1969. Nykyisin standardia ylläpitää Telecommunications Industry Association ja sen tunnetaan nimellä TIA-232-F.
IBM PC -koneessa sarjaportin toteuttamiseen käytettiin 8250 UART -piiriä, IBM PC AT -koneessa ja uudemmissa 16450(A) UART:ia. RS-232-signaalit ovat tasoiltaan noin ±5...±12 volttia suhteessa maatasoon. RS-232 on ainoa IBM PC -yhteensopivan tietokoneen osa, joka vaatii −12 voltin jännitteen. Laitevalmistajat haluaisivat päästä eroon negatiivisista jännitteistä, koska ne lisäävät turhaan tietokoneen virtalähteen monimutkaisuutta ja hintaa. Standardissa PC 97 Hardware Design Guide Microsoft julisti sarjaportin vanhentuneeksi.
Sulautetussa elektroniikassa käytetään usein TTL-elektroniikan jännitetasoja +5 volttia ja 0 volttia signaalille RS-232-protokollan kanssa.
Tekniikka

RS-232:n terminologiassa keskenään kommunikoivat laitteet ovat Data terminal equipment (DTE) ja Data communication equipment (DCE). DTE on tyypillisesti tietokone tai pääte ja DCE jokin laite johon yhteys otetaan. 
Jos tulee tarve yhdistää kaksi DTE-pinnijärjestystä käyttävää laitetta keskenään (esim. tiedonsiirto kahden tietokoneen välillä, pääte tietokoneen sarjaporttiin), pitää käyttää sukupuolenvaihtajaa tai ns. nollamodeemikaapelia, jossa lähetys- ja vastaanottopiuhat on kytketty ristiin.
RS-232-standardissa DTE käyttää 25-pinnistä uros-DB25-liitintä ja DCE naarasliitintä. Kuitenkin useimmat PC-valmistajat siirtyivät pienempään 9-pinniseen DB9-liittimeen.
Kahdensuuntainen RS-232 voidaan toteuttaa minimalistisella kolmen johtimen kaapelilla, jossa johtimet ovat lähetettävä (TxD) ja vastaanotettava (RxD) data ja maa (GND). Minimissään RS-232 voidaan toteuttaa kahdella johtimella, jos yhdensuuntainen tiedonsiirto riittää (esim. paikkatietoa lähettävä GPS-vastaanotin). Viisijohtimisella kaapelilla voidaan toteuttaa laitteistopohjainen vuonohjaus (RTS- ja CTS-signaalit). 
Ohjelmistopohjainen vuonohjaus perustuu dataliikenteen mukana lähetettäviin ASCII-merkkeihin XOFF (CTRL-S) ja XON (CTRL-Q).
Muita mahdollisia signaaleja ovat Data Terminal Ready (DTR), joka ilmaisee laitteen olevan kytketty, Data Carrier Detect (DCD) ilmaisee laitteen olevan kytketty puhelinverkkoon ja Ring Indicator (RI) kertoo tulevasta puhelinsoitosta modeemiin.
Muuta

Muita RS-standardeja ovat muun muassa differentiaalinen RS-485 ja RS-422.
Kirjallisuutta

Lähteinen, Olavi; Pietikäinen, Ville; Kosonen, Harri: Uusi PC-tekniikan käsikirja, s. 279–283.  6. painos. Helsinki Media Erikoislehdet, 2000.  ISBN 951-832-051-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta RS-232 Wikimedia Commonsissa
RS-232 (englanniksi)
Mustalampi

Mustalampi on Suomen yleisin järven tai lammen nimi ja toiseksi yleisin luontonimi: niitä on yli 500. Mustalampi-nimisistä järvistä yli hehtaarin kokoisia yhteensä 391. Nimi on voinut viitata veden tummuuteen. Nimi on lisäksi käytössä asuinalueiden nimenä ja sukunimenä.
Lampi-sanasta esiintyy osassa suomen murteista variantti lammi. Siksi myös Mustalammi on käytössä järvien ja lampien nimenä. Tämännimisiä järviä on Suomessa 54 kappaletta.
Mustalampi > Asutusnimenä

Mustalampi, kaupunginosa Imatralla
Mustalampi, kaupunginosa Kiteellä
Mustalampi, asuinalue Jyväskylässä.
Mustalammi

Mustalammi, lampi Hattulan Hyrvälässä
Mustalammi, lampi Hattulan Könnölässä
Mustalammi, lampi Hollolassa
Mustalammi, lampi Ahoisten kylässä Hämeenlinnassa
Mustalammi, järvi Hämeenlinnan Evossa
Mustalammi, lampi Hämeenlinnan Nummenkylässä
Mustalammi, lampi Hämeenlinnan Rengossa
Mustalammi, lampi Janakkalassa
Mustalammi, järvi Juupajoella
Mustalammi, Kymijoen vesistöön kuuluva lampi Jämsän Havunkylässä
Mustalammi, lampi Kurussa
Mustalammi, lampi Lopella lähellä Saarelankulman kylää
Mustalammi, järvi Orivedellä
Mustalammi, lampi Ruoveden Hyyrylässä
Mustalammi, järvi Ruoveden Yröskulmalla
Mustalammi, Kokemäenjoen vesistöön kuuluva lampi Sastamalassa
Mustalammi, Uskelanjoen vesistöön kuuluva lampi Someron Mäyrämäessä
Mustalammi, Kokemäenjoen vesistöön kuuluva lampi Someron Salkolassa
Mustalammi, Kokemäenjoen vesistöön kuuluva lampi Tammelan Huuvalassa
Mustalammi, Paimionjoen vesistöön kuuluva lampi Tammelan Patamolla
Mustalammi, Kokemäenjoen vesistöön kuuluva lampi Tammelan Heinämaankulmalla.
Mustalammi, Kokemäenjoen vesistöön kuuluva lampi Tampereen Kämmenniemessä
Mustalammi, Kokemäenjoen vesistöön kuuluva lampi Tampereen Villilässä
Mustalammi, Kokemäenjoen vesistöön kuuluva lampi Urjalassa
Mustalammi, Kokemäenjoen vesistöön kuuluva lampi Vesilahdella
Mustalammi, Karjaanjoen vesistöön kuuluva järvi Vihdissä
Iso Mustalammi, lampi Lahden Hiekkanummella
Vähä Mustalammi, lampi Lahden Hiekkanummella
Hiltinus

Hiltinus (Johannes, k. 1071) oli 1060-luvulla itäisen Itämeren alueella vaikuttanut lähetyspiispa. Adalbert, Bremenin arkkipiispa nimitti Hiltinuksen piispaksi vuonna 1062. Adam Bremeniläinen mainitsee kronikassaan vuodelta 1075 Hiltinuksen olleen Birkan piispa. Kronikkaan myöhemmin tehdyn lisäyksen mukaan Hiltinus olisi kuitenkin ollut piispana "Itämeren saarilla". Jotkut historioitsijat uskovat Hiltiuksen toimialueen, Itämeren ”saarten”, tarkoittaneen Suomea ja Viroa.
Hiltiniuksen hiippakuntaan on joskus arvioitu kuuluneen suomalaisia seurakuntia Kalannissa ja Laitilassa. Juhani Rinne arvioi vuonna 1932, että Laitilan alueen varhaisen kristillistymisen olisi liittynyt piispa Johanneksen toimintaan.
Consolidated B-24 Liberator

| Consolidated B-24 Liberator |
| --- | --- |

Tyyppi:  raskas pommikone, kuljetuskone, tiedustelu, sukellusvenetorjunta (ASV)
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Consolidated Aircraft
Ensilento:  29. joulukuuta 1939
Esitelty:  1941
Valmistusmäärä:  18 188 
Valmistusvuodet:  1940–1945
Consolidated B-24 Liberator oli raskas nelimoottorinen yhdysvaltalainen pommikone, jota käytettiin toisessa maailmansodassa. Vuonna 1941 palveluskäyttöön otettu Liberator suunniteltiin syrjäyttämään vanhempi, mutta ei kuitenkaan vanhentunut B-17 Flying Fortress, johon verrattuna Liberatorin  toimintasäde oli pidempi ja pommikuorma suurempi. Vastaavasti Liberator oli haastavampi kone lentää johtuen siiven profiilista. Kone vaati jatkuvaa ohjaamista ja tehon säätöä, mikä vaikeutti tiiviissä muodostelmassa lentämistä.
Liberatoria käytettiin pommikoneroolin lisäksi pitkän toimintasäteen takia myös monissa muissa tehtävissä kuten kuljetuskoneena ja erityisesti meripartiokoneena Tyynellämerellä. Konetyypillä oli useita eri valmistajia Yhdysvalloissa, tuolle ajalle varsin tyypillisesti.  Kyseisen konetyypin yksilöitä on museoitu.
Kehitys

Vuonna 1938 United States Army Air Corps (USAAC) oli antanut Type Specification C-212 vaatimukset uudelle pommikoneelle:
300 mph (483 km/h) nopeus
3 000 mailin (4 828 km) toimintasäde
35 000 jalan (10 668 m) lakikorkeus
B-17 -koneen valmistamisen sijaan Consolidatedin Reuben Fleet ehdotti uuden koneen valmistamista, johon valittiin Consolidated Model 31 -lentokoneen peräsinratkaisu ja Davis Wing -siipimalli.
Davis Wing oli ilmailuinsinööri David R. Davisin suunnittelema "korkean aspektin" siipi, jossa jänne (engl. chord) oli lyhyt, siipi oli pitkä ja riittävän paksu moottoreiden asentamiseen.
Merkittävimmät mallit > B-24A/Liberator I

Suurin osa ensimmäisistä koneista toimitettiin Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimille. Nämä koneet modifioitiin sukellusveneidentorjuntaan sopiviksi, niihin mm. asennettiin ASV Mk.II -tutka, jolla voitiin havaita pinnalla akkujaan lataavia sukellusveneitä, sekä 4 suoraan eteenpäin ampuvaa 20 millimetrin tykkiä.
Puolustusaseistuksena olivat brittien asentamat kuusi kevyttä konekivääriä: kaksi nokassa, kaksi pyrstössä ja yksi molemmissa kyljissä.
Merkittävimmät mallit > Liberator II

Seuraavassa mallissa koneen puolustusaseistusta lisättiin selvästi; pyrstön kaksi konekivääriä vaihdettiin neljä konekivääriä sisältäneeseen konekivääritorniin, ja koneen yläpuolelle lisättiin neljä konekivääriä sisältänyt torni. Myös pohjaan lisättiin konekivääri, ja toinen nokkakonekivääreistä poistettiin. Konetta myös pidennettiin hiukan ja potkurit vaihdettiin uudempiin.
Merkittävimmät mallit > B-24D

B-24D oli ensimmäinen suurissa määrissä valmistettu versio, ja se otettiin käyttöön alkuvuodesta 1943. Aseistuksena oli kymmenen raskasta konekivääriä: kaksi perätornissa, kaksi yläpuolisessa tornissa, yhdet molemmilla puolilla sivuikkunoissa, kolme nokassa sekä yksi pohjassa. Joissain myöhemmissä tuotantosarjoissa pohjassa ollut konekivääri vaihdettiin kaksi konekivääriä sisältäneeseen konekivääritorniin.
E-malli oli miltei identtinen D-mallin kanssa.
Merkittävimmät mallit > B-24G/H/J

Aseistusta parannettiin vaihtamalla nokassa olleet kolme erillistä konekivääriä kaksi konekivääriä sisältävään kääntyvään konekivääritorniin. Malli tuli käyttöön loppuvuodesta 1943. Eri tehtailla rakennetut koneet merkittiin eri kirjaimella.
Myöhemmissä tuotantosarjoissa otettiin käyttöön tehokkaampi moottori sekä parempi pommitähtäin.
Merkittävimmät mallit > B-24L

L-mallissa oli keskitytty suorituskyvyn parantamiseen keventämällä konetta. Perän ja nokan konekivääritornit vaihdettiin kevyempiin malleihin, ja pohjan konekivääritorni korvattiin kahdella konekiväärillä. Malli oli yli 400 kiloa edeltävää versiota kevyempi, ja se otettiin käyttöön heinäkuussa 1944.
Merkittävimmät mallit > C-87 Liberator Express

D-malliin pohjautuva kuljetuskoneversio. Aseistus oli poistettu, ja pommikuilun tilalle oli sijoitettu matkustamo, jossa oli 25 istuinta.
Merkittävimmät mallit > C-109

Nimitys polttoaineen kuljettamiseen muunnetuille erikoismalleille. Nämä koneet olivat muunnettuja J- ja L-version koneita, joista puolustusaseistus oli poistettu ja pommikuilut tilalle asennettu iso polttoainesäiliö.
Merkittävimmät mallit > PB4Y-1

Laivastolle valmistettiin meripartiotoimintaa varten omia versioita, joita kaikkia kutsuttiin nimellä PB4Y-1 Privateer. Ensimmäiset koneet pohjautuivat D-versioon, myöhemmät myöhempiin versioihin. Moniin koneisiin asennettiin tutka pinnalla akkujaan lataavien sukellusveneiden havaitsemiseksi.
Aiheesta muualla

Consolidated B-24A Liberator/LB-30B
Dorr, Robert E. & Lake, Jon: Warplane Classic: Consolidated B-24 Liberator Part 1. International Air Power Review, Spring 2002, nro 4, s. 126-163.  Wallingford, Oxfordshire:  AIRtime Publishing. ISBN 1-880588-38-2  (englanniksi)
Lake, Jon: Air Combat: RAF Liberators at War Part 1: UK operations. International Air Power Review, 2005, nro 15, s. 158-173.  Wallingford, Oxfordshire:  AIRtime Publishing. ISBN 1-880588-87-0  (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Miehikkälän lahjoitusmaa

Miehikkälän lahjoitusmaa oli yksi Vanhan Suomen lahjoitusmaista, jonka nykyisen Miehikkälän kunnan, silloisen Virolahden alueelta keisarinna Katariina II 1790 lahjoitti "ikuiseksi ja perinnölliseksi omaisuudeksi" majuri Matvei Olsujeville.
Lahjoitusmaa käsitti 16 taloa nykyisen Miehikkälän kunnan Miehikkälän ja Kylmälän kylissä, yhteensä 4 5/6 manttaalia, noin 25,700 tynnyrinalaa. Lahjoitukseen kuului lisäksi 6 taloa nykyisen Virolahden alueella Säkäjärvellä ja Tiilikkalan kylässä.
Olsujev myi jo 1793 koko lahjoitusmaan kapteeni Kilchenille. 1800-luvulla oli lahjoitusmaa, sitten kuin Virolahden puoleiset alueet 1799 oston kautta olivat joutuneet toisiin käsiin, kauppaneuvos Carl Bruunilla ja hänen leskellään, sittemmin kapteeni Apollon Alfthanin hallussa. Kalliokosken lasitehtaan perustaessaan Alfthan kiristi sen rahoituksen tähden tuntuvasti lahjoitusmaatalonpoikien veroja ja nämä laativat valituskirjelmän keisarille. Talonpoikien asiamiehiksi oli valittu "Jakop Toikka, Antti Kurvi ja Anttoon Jokimies". Korotetuista veroista huolimatta  Alfthan teki lopulta konkurssin ja maat joutuivat uusiin käsiin.
Viimeinen pitkäaikainen lajoitusmaan haltija oli venäläinen kenraalimajuri, kreivi Georg Mengden, jolta valtio lunasti sen 1877. Omistaja sai kauppahinnan kohoamaan 275,000 markkaan antamalla yhtä aikaa muuttokäskyn kaikille alustalaisilleen ja siten pakottaen valtion pikaiseen lunastukseen.
Vuonna 1987 Miehikkälän 100-vuotisjuhlien yhteydessä paljastettiin Suur-Miehikkälän kylään pystytetty lahjoitusmaatalonpoikien muistomerkki. Siinä on yhtä monta kiveä kuin oli lahjoitusmaatiloja. Laatassa on opettaja Emil Holmströmin runo.
Kaarlo Ahlgren

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Karl August ”Kalle” Ahlgren (Alakari)
Syntymäaika: 17. marraskuuta 1904
Syntymäpaikka: Oulu
Kuolinaika: 21.3.1983
Kuolinpaikka: Helsinki
Pelipaikka: hyökkääjä
Lempinimi: Kilu
Junioriseurat
: Sudet
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1925–1927 | Sudet | – | (–) |
| 1928–1937 | HJK | – | (–) |
Maajoukkue
| 1926–1931 | Suomi | 7 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Karl August ”Kalle” Ahlgren (myöh. Alakari) (17. marraskuuta 1904 Oulu – 21. maaliskuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija, joka edusti vuoteen 1927 asti Viipurin Susia. Kaudesta 1928 alkaen muutti Viipurista Helsinkiin ja edusti HJK:ta niin jalka- kuin jääpallossa. Hän toimi myös mm. Helsingin kaupungin liikennelaitoksen toimitusjohtajana.
Kalle Ahlgren opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa valmistuen ekonomiksi 1927, kauppatieteen kandidaatiksi 1932 ja sai maisterin arvon 1934.
Kalle ”Kilu” Ahlgren aloitti jääpallouransa Viipurin Susissa kaudesta 1925, jolloin Sudet voitti Suomen mestaruuden, kuten kahtena seuraavana kautena. Ahlgren siirtyi opiskelemaan Helsinkiin ja kaudesta 1928 alkaen hän edusti HJK:ta, jolloin hän oli voittamassa itselleen neljännen Suomen mestaruuden. Sen jälkeen hän oli muutaman vuoden poissa edustusjoukkueen riveistä, mutta palasi kaudella 1937 HJK:n edustusmiehistöön ja oli voittamassa seuralleen vielä Suomen mestaruuden.
Jalkapalloilijana Kalle Ahlgren ei päässyt jääpalloilun kaltaisiin saavutuksiin. Hän edusti samalla tavalla ensin Viipurin Susia ja muutettuaan Helsinkiin HJKta.
Urheilu-uransa jälkeen Alakariksi nimensä muuttanut oli mukana Suomen Palloliiton johtotehtävissä. Vuosina 1939–1955 hän toimi mm. Palloliiton varapuheenjohtajana, liittohallituksen jäsenenä ja jääpallojaoston puheenjohtajana. Vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa hän toimi jalkapallojaoston puheenjohtajana. Palloliiton edustajana hän toimi mm. Veikkauksen hallintoneuvostossa ja Valtion urheilulautakunnan jäsenenä. Palloliitto kutsui Alakarin liiton kunniajäseneksi 1955. Hänelle myönnettiin mm. Suomen Urheilun kultainen ansioristi, Palloliiton kultainen ansiomerkki ja Suomen Leijonan komentajamerkki (SLK).
Saavutuksia

Jääpallo:
5 SM-kultaa 1925, 1926 ja 1927 Susien riveissä sekä 1928 ja 1937 HJK:n riveissä,
7-maaottelua
Jalkapallo:
2-maaottelua
Ukrainalaisten yhdistys Suomessa

| Ukrainalaisten yhdistys Suomessa |
| --- | --- |
 Vassili Goutsoul Ukrainalaisten tukikonsertissa Helsingissä vuonna 2024
Perustettu:  1997
Toimiala:  kulttuuri, vähemmistöt
Kotipaikka:   Helsinki
Toiminta-alue:   Suomi
Puheenjohtaja:  Vassili Goutsoul
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ukrainalaisten yhdistys Suomessa on suomalainen rekisteröitynyt yhdistys, joka pyrkii edistämään Suomessa asuvien ukrainalaisten yhteydenpitoa ja edustamaan heitä. Lisäksi se pyrkii lisäämään tietoisuutta Ukrainasta ja ukrainalaisesta kulttuurista Suomessa. Se on perustettu vuonna 1997. Yhdistyksen kotipaikka on Helsinki.
Yhdistyksen nykyinen puheenjohtaja on Vassili Goutsoul.
Maaliskuussa 2022 yhdistys alkoi ottaa vastaan lahjoituksia tukeakseen Ukrainan armeijaa sodassa Venäjää vastaan.
Alfa Romeo MiTo

| Alfa Romeo MiTo |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Alfa Romeo
Konserni:  Fiat Chrysler Automobiles
Valmistusvuodet:  2008–2018
Korimalli:  3-ovinen hatchback
Luokka:  B-segmentti
Teknisesti samankaltaisia:  Citroën Nemo Fiat Fiorino III Fiat Grande Punto Opel Adam Opel Corsa D Opel Corsa E Opel Meriva B Peugeot Bipper
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  GM Fiat Small
Moottori:  R2 R4
Iskutilavuus:  0,9–1,6 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen kaksoiskytkin
Alfa Romeo MiTo on Alfa Romeon vuosina 2008–2018 valmistama pieni kolmiovinen hatchback. Sen nimi tulee kaupungeista Milano ja Torino; auto suunniteltiin Milanossa ja sitä valmistettiin Torinossa. Toisaalta mito on myös italian kielen sana, joka tarkoittaa suomeksi myyttiä.
Vuoden 2008 Euro NCAP -kolaritestistä MiTo sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
MiTo ensiesiteltiin Milanossa kesäkuussa 2008, myöhemmin suurelle yleisölle Lontoon autonäyttelyssä. Malli perustuu samalle Fiatin ja General Motorsin yhteistyössä kehittämälle pohjalevylle kuin esimerkiksi Fiat Grande Punto. Muotoilussa on samoja piirteitä kuin Alfa Romeo 8C -urheiluautomallissa, ja korin ilmanvastuskerroin on 0,29. MiTon erikoisuus on auton vaihteenvalitsimen edessä sijaitseva DNA-kytkin, jonka avulla voi valita auton ajo-ohjelman kolmesta eri vaihtoehdosta (Dynamic, Normal ja All Weather). Valinta vaikuttaa muun muassa auton moottorin, vaihteiston, jousituksen, ohjausjärjestelmän ja ajonvakautusjärjestelmän toimintaan.
Alfa Romeo MiTo Quadrifoglio Verde
Bensiinimoottoreina olivat aluksi vapaasti hengittävä kahdeksanventtiilinen 1,4-litrainen (78/95 hv) ja turboahdettu 16-venttiilinen 1,4-litrainen (155 hv). Dieselmoottorit olivat 1,3 Multijet (90 hv) ja 1,6 JTDm (120 hv). 1,4-litraisesta turbomoottorista tuli hieman myöhemmin tarjolle myös 120-hevosvoimainen versio.
Vuonna 2009 esiteltiin uudet 1,4-litraiset MultiAir-moottorit, joissa on muuttuva venttiilien ajoitus. Vapaasti hengittävässä versiossa oli tehoa 105 hevosvoimaa ja turboahdetussa 135 hevosvoimaa. Molemmissa on start-stop-järjestelmä. Samaan aikaan vanhempi 120-hevosvoimainen moottori poistui valikoimasta. Hieman myöhemmin samana vuonna 1,3-litraista dieselmoottoria uudistettiin, jolloin sen teho nousi 95 hevosvoimaan. Myös siihen tuli start-stop-järjestelmä vakiovarusteeksi.
Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2009 esiteltiin urheilullinen MiTo Quadrifoglio Verde, jonka voimanlähteenä on turboahdettu 1,4-litrainen 170-hevosvoimainen MultiAir-moottori.
Facelift-mallin Alfa Romeo MiTo.
Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2011 esiteltiin MiToon kaksisylinterinen TwinAir-moottori, jossa hyödynnetään myös MultiAir-teknologiaa. Polttoaineenkulutus pieneni noin kolmanneksella aiempaan 1,4-litraiseen moottoriin verrattuna.
Vuonna 2016 MiTo sai uuden takapuskurin ja etusäleikön sekä uudistuksia ajovalojen yksityiskohtiin. Muutoksilla pyrittiin muokkaamaan auton ulkonäköä Giulietta- ja Giulia-malleja vastaavaksi.