stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harakointi

Anasyrma eli hävyn paljastaminen karkottaa demonin. Kuvituskuva vuodelta 1896 Jean de La Fontainen tarinaan.
Harakointi tai harakoiminen on  suomalaisessa kansanuskossa naisen sukupuolielimen paljastaminen kohteelle yliluonnollisena taikana esineen, karjan tai henkilön suojelemiseksi tai kiroamiseksi. Taikavoimasta, johon menettely perustuu, on käytetty nimitystä naisen väki tai toisinaan vitun väki. Harakoinnista on edelleen kulttuurisia jälkiä useissa juhannustaioissa, joita tehdessä ollaan alasti. Harakoinniksi taikaa ovat kutsuneet suomalaiset, mutta jokseenkin vastaavia taikoja uskottiin myös muualla Euroopassa noitien tekevän. Muissa kielissä samasta menettelystä on käytetty nimitystä anasyrma. Suomenkielinen sana harakointi johtuu sanasta haara.
Harakoinnin tapahtuminen

Harakoiva nainen paljastaa kohteelle häpynsä, mikä tarkoituksen mukaan joko kiroaa kohteen tai suojelee sitä. Karja saatettiin harakoida kevätlaitumelle laskettaessa näyttämällä häpyä ohikulkeville eläimille. Viljelys saatettiin harakoida kylvön tai istutuksen yhteydessä esimerkiksi tekemällä työ alapää paljaana. Myös metsälle tai sotiin lähteviä miehiä, aseita, työkaluja ja maailmalle lähteviä tai yksin jätettyjä lapsia on harakoitu.
Häpyyn on myös liittynyt toinen taikavoima, jota kutsuttiin naisen väeksi. Jotkin esineet, jotka käsitettiin miehille kuuluviksi, kuten kalanverkot ja hevosvaljaat, on joissain perinteissä saatettu katsoa pilaantuneiksi, jos nainen on harpannut niiden yli.
Harakointi kertoo siitä, että naisen sukupuolielimet on katsottu arvokkaiksi ja taikavoimaltaan väkeviksi. Esimerkiksi papin ja saamelaisen kansanperinteen kerääjän Jacob Fellmanin kirjaamassa tarinassa noita Piggan emättimestä lähtee yhdeksän sutta vastustajien kimppuun. Uskomukset ovat perustuneet naisen sukupuolielimiin liittyneisiin voimakkaisiin tabuihin, myytteihin ja pelkoihin, mutta toisaalta myös lisääntymiskykyyn. Naisen kyky synnyttää lapsia on katsottu yliluonnolliseksi. Emätin oli väylä tämän- ja tuonpuoleisen välillä. Suomalais-karjalaisella alueelta tunnetaan loitsuja niin sanottuja vitun vihoja vastaan, ja elimen synty liittyy petojen kitaan.
Pritzker-palkinto

Pritzker-palkinto myönnetään vuosittain elossa olevalle arkkitehdille merkittävistä saavutuksista arkkitehtuurissa. Palkinnon perusti vuonna 1979 Chicagossa Pritzker-suku ja se on rahalliselta arvoltaan 100 000 Yhdysvaltain dollaria. Palkinto on yksi maailman arvostetuimmista arkkitehtuuripalkinnoista, ja sitä nimitetäänkin usein ”arkkitehtuurin Nobel-palkinnoksi”.
Palkinnon kehittivät Jay A. Pritzker ja hänen vaimonsa Cindy. Pritzker-suku tunnetaan erityisesti Hyatt-hotelliketjun omistajana, ja palkinto jaetaankin Hyatt-säätiön kautta. Aiemmin palkintoon kuului rahasumman lisäksi Henry Mooren veistos, mutta vuodesta 1987 lähtien sen on korvannut pronssinen mitali. Palkinnon saajan valitsee 5–9 jäsenen tuomaristo. Tuomariston jäsenet ovat toimessaan useiden vuosien ajan tasapainoisen valinnan varmistamiseksi. Vuonna 2009 tuomaristoon kuuluivat Peter Palumbo, Alejandro Aravena, Shigeru Ban, Rolf Fehlbaum, Carlos Jimenez, Juhani Pallasmaa, Renzo Piano, Karen Stein ja Martha Thorne.
Palkinnon saajat

| Vuosi | saaja | maa |
| --- | --- | --- |
| 1979 | Philip Johnson | Yhdysvallat |
| 1980 | Luis Barragán | Meksiko |
| 1981 | James Stirling | Britannia |
| 1982 | Kevin Roche | Irlanti |
| 1983 | Ieoh Ming Pei | Yhdysvallat |
| 1984 | Richard Meier | Yhdysvallat |
| 1985 | Hans Hollein | Itävalta |
| 1986 | Gottfried Böhm | Länsi-Saksa |
| 1987 | Kenzō Tange | Japani |
| 1988 | Gordon Bunshaft | Yhdysvallat |
| 1988 | Oscar Niemeyer | Brasilia |
| 1989 | Frank Gehry | Yhdysvallat/Kanada |
| 1990 | Aldo Rossi | Italia |
| 1991 | Robert Venturi | Yhdysvallat |
| 1992 | Alvaro Siza | Portugali |
| 1993 | Fumihiko Maki | Japani |
| 1994 | Christian de Portzamparc | Ranska |
| 1995 | Tadao Andō | Japani |
| 1996 | Rafael Moneo | Espanja |
| 1997 | Sverre Fehn | Norja |
| 1998 | Renzo Piano | Italia |
| 1999 | Norman Foster | Britannia |
| 2000 | Rem Koolhaas | Alankomaat |
| 2001 | Jacques Herzog Pierre de Meuron | Sveitsi |
| 2002 | Glenn Murcutt | Australia |
| 2003 | Jørn Utzon | Tanska |
| 2004 | Zaha Hadid | Britannia/Irak |
| 2005 | Thom Mayne | Yhdysvallat |
| 2006 | Paulo Mendes da Rocha | Brasilia |
| 2007 | Richard Rogers | Britannia |
| 2008 | Jean Nouvel | Ranska |
| 2009 | Peter Zumthor | Sveitsi |
| 2010 | Kazuyo Sejima Ryue Nishizawa (SANAA) | Japani |
| 2011 | Eduardo Souto de Moura | Portugali |
| 2012 | Wang Shu | Kiina |
| 2013 | Toyō Itō | Japani |
| 2014 | Shigeru Ban | Japani |
| 2015 | Frei Otto | Saksa |
| 2016 | Alejandro Aravena | Chile |
| 2017 | RCR Arquitectes | Espanja |
| 2018 | Balkrishna Doshi | Intia |
| 2019 | Arata Isozaki | Japani |
| 2020 | Yvonne Farrell ja Shelley MacNamara | Irlanti |
| 2021 | Anne Lacaton ja Jean-Philippe Vassal | Ranska |
| 2022 | Diébédo Francis Kéré | Burkina Faso |
| 2023 | David Chipperfield | Britannia |
| 2024 | Riken Yamamoto | Japani |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pritzker-palkinto Wikimedia Commonsissa
Palkinnon viralliset verkkosivut (englanniksi)
Husøyn kappeli

| Husøyn kappeli Husøy kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2016.
Sijainti:  Senja, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1957
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  100
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Husøyn kappeli (norj. Husøy kapell) on Senjan kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1957.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Husøyn kappeli Wikimedia Commonsissa
Ödåkra

| Ödåkra |
| --- | --- |

 Ödåkra
 Koordinaatit: 56°06′06″N, 12°45′10″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Helsingborg
Väkiluku (2021):  5 807
Ödåkra on taajama Helsingborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 5 807 asukasta vuonna 2021. Ödåkra sijaitsee Helsingborgin ja Göteborgin välisen rautatien varrella. Aiemmin Ödåkrassa oli alkoholitehdas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ödåkra Wikimedia Commonsissa
Kokoluokka (tietotekniikka)

Kokoluokka on tietotekniikan termi, jolla määritellään tietokoneen pääkomponenttien fyysiset mittasuhteet. IBM PC -yhteensopivien komponenttien tuotannossa standardoidut kokoluokat varmistavat, että eri valmistajien osat ovat keskenään vaihtokelpoisia. Räkkipalvelimissa kokoluokka taas varmistaa räkkiin kiinnitettävän laitteen yhteensopivuuden. Perinteisesti emolevyn kokoluokka on ollut merkittävin kaikista, sillä se tavallisesti sanelee myös tietokoneen kotelon koon. Pieniä kokoluokkia on kehitetty ja toteutettu, mutta niiden pienentämistä edelleen vaikeuttaa nykyinen virtalähdetekniikka.
Kokoluokkien yleiskatsaus

Emolevy on tyypillisen pöytätietokoneen, kannettavan ja palvelintietokoneen sisällä sijaitseva piirilevy, jonka päätehtävät ovat seuraavat:
toimia tietokoneen selkärankana johon modulaariset osat kuten prosessori, keskusmuisti ja kovalevy kiinnitetään.
erilaisten komponenttien, erityisesti prosessorin ja laajennuskorttien kiinnittäminen
sähkövirran jakaminen komponenteille
komponenttien toiminnan ohjaaminen ja niiden välisen kommunikaation mahdollistaminen
Uusia komponentteja kehitettäessä myös emolevyjen standardit ovat muuttuneet; esimerkiksi AGP- ja PCI Express-väylien käyttöönotossa. Emolevyn standardoitu koko ja sommittelu ovat muuttuneet paljon hitaammin, ja niillä on omat hallitsevat standardinsa. Lista komponenteista joita emolevyn on tuettava muuttuu paljon hitaammin kuin itse komponentit. Esimerkiksi pohjoissillat ovat muuttuneet useita kertoja, sillä monet valmistajat ovat kehitelleet omia versioitaan, mutta pohjoissillan standardi on säilynyt melko samanlaisena vuosien ajan.
Vaikka prosessi on hidas, kokoluokat muuttuvat säännöllisesti tarpeiden mukaan. Alkuperäisen PC-standardi AT:n syrjäytti vuonna 1995 nykyinen teollisuustandardi ATX, joka yhä sanelee emolevyn mallin useimmissa nykytietokoneissa. Viimeisin päivitys ATX-standardiin julkaistiin vuonna 2004. Piirilevyvalmistaja VIA on kehittänyt erillisen EPIA-emolevystandardinsa (tunnetaan myös nimellä ITX, ei tule sekoittaa EPIC-standardiin), joka pohjautuu pienempiin kokoluokkiin ja omiin normeihinsa.
Kokoluokkien väliset erot näkyvät yleisesti niiden suunnatussa käytötarkoituksessa. Pöytäkoneessa voidaan tarvita erilaisia suoritinkantoja joustavuutta varten ja useita vaihtoehtoisia liittimiä ja muita ominaisuuksia, kun taas kotiteatteritietokoneen tarpeisiin voi kuulua pieni koko ja lämmontuotto, eikä laajennettavuudella ole yhtä suurta merkitystä.
Vertailuja > PCI/AGP/PCI-e -paikkojen enimmäismäärä

ATX-yhteensopivissa koteloissa:
| Standardi | Määrä |
| --- | --- |
ATX: 7
MicroATX: 4
FlexATX: 3
Mini-DTX/DTX: 2
Mini-ITX: 1
Kuvia erilaisista kokoluokista

Erilaisia kokoluokkia
ATX
(Abit KT7)
mini-ITX
(VIA EPIA 5000AG)
Pico-ITX 
(VIA EPIA PX10000G)
Yleisten kokoluokkien vertailu.
Yleiset kokoluokat verrattuna ISO 216-paperikokoihin (esim. A4). (koot ovat millimetreinä)
Itäinen suurpiiri

Itäinen suurpiiri on Helsingin kaupungin itäisten kaupunginosien muodostama suuralue, joka jakautuu Vartiokylän, Myllypuron, Mellunkylän sekä Vuosaaren peruspiireihin.
Alueen tärkein aluekeskus on Vartiokylään kuuluva Itäkeskus, jossa sijaitsevat muun muassa kauppakeskukset Itis ja Easton Helsinki. Muita tärkeitä aluekeskuksia ovat Vuosaari ja Kontula. Itäiseen peruspiiriin liikennöi Helsingin metro, joka on alueen tärkeimpiä liikenneyhteyksiä.
Kaupunginosat

Mellunkylä
Vartiokylä
Vuosaari
Kaupunginosat > Osa-alueet

Kivikko (Mellunkylä)
Kontula (Mellunkylä)
Kurkimäki (Mellunkylä)
Mellunmäki (Mellunkylä)
Vesala (Mellunkylä)
Itäkeskus (Vartiokylä)
Marjaniemi (Vartiokylä)
Myllypuro (Vartiokylä)
Puotila (Vartiokylä)
Puotinharju (Vartiokylä)
Vartioharju (Vartiokylä)
Aurinkolahti (Vuosaari)
Kallahti (Vuosaari)
Keski-Vuosaari (Vuosaari)
Meri-Rastila (Vuosaari)
Mustavuori (Vuosaari)
Nordsjön kartano (Vuosaari)
Niinisaari (Vuosaari)
Rastila (Vuosaari)
Uutela (Vuosaari)
Birger Ekeberg

| Birger Ekeberg |
| --- | --- |

Ruotsin oikeusministeri
 Ernst Tryggerin hallitus 1923–1924  
Edeltäjä:  Assar Åkerman
Seuraaja:  Torsten Nothin
 Louis De Geerin ja Oscar von Sydowin hallitukset 1920–1921  
Edeltäjä:  Assar Åkerman
Seuraaja:  Assar Åkerman
Henkilötiedot
Syntynyt: 1880
Kuollut: 1968 (87–88 vuotta)
Ammatti:  juristi, poliitikko
Birger Ekeberg (1880–1968) oli ruotsalainen juristi ja poliitikko, joka toimi Ruotsin oikeusministerinä vuosina 1920–1921 ja 1923–1924 sekä Tukholman yliopiston oikeustieteen professorina 1907–1925. Ekeberg valittiin vuonna 1945 Ruotsin akatemian jäseneksi. Oikeusministerinä Ekeberg teki aloitteen kuolemanrangaistuksen poistamiseksi. Hän toimi myös valtamarsalkkana vuosina 1946–1959.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Birger Ekeberg Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Birger Wedberg | Ruotsin akatemia, tuoli 1 1945–1968 | Seuraaja: Sture Petrén |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Ruotsi 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Kotkan poikii ilman siipii

| ”Yleisessä saunassa / Kotkan poikii ilman siipii” Juha ”Watt” Vainio |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Sellaista elämä on
 Äänitetty : 1982
 Julkaistu: 1982
 Tuottaja(t): Jaakko Salo
 Tyylilaji: valssi
 Kesto: 03.35
 Levymerkki: Delta
Juha Vainion muut singlet
| ”Kunto nousee sullakin” 1982 | ”Yleisessä saunassa / Kotkan poikii ilman siipii” 1982 | ”Vanhojapoikia viiksekkäitä” 1982 |
Kotkan poikii ilman siipii on Juha ”Watt” Vainion sanoittama, säveltämä ja esittämä valssi vuodelta 1982. Laulu äänitettiin 1982 ja julkaistiin samana vuonna ”Yleisessä saunassa” -singlen b-puolella. Vuonna 1983 ”Kotkan poikii ilman siipii” julkaistiin Vainion studioalbumilla Sellaista elämä on. Kappale on Vainion tunnetuimpia, ja hän lauloi sen uransa loppupuolella lähes aina konserteissaan.
Vuoden 2004 Kotkan meripäivillä ”Albatrossi” ja ”Kotkan poikii ilman siipii” äänestettiin Vainion parhaiksi kappaleiksi.
Laulun nimi ja historia

Laulun nimi on vanha kotkalainen sanonta, josta kotkalaisen Vainion mukaan piti saada laulu aikaiseksi, koska sellaista ei vielä ollut tehty. Sanonta on sanaleikki, jossa sana ”kotka” viittaa toisaalta Kotkan kaupunkiin ja toisaalta myös lintuun. Vainio teki omien sanojensa mukaan laulun melko nopeasti, mutta on todennäköistä, että häneltä meni lauluun enemmänkin aikaa. Hän on myös kertonut tehneensä sanat enemmänkin rutiinilla kuin sydämellä. Vainion ystävän Antero Mattsonin mukaan laulu syntyi Kotkan meripäivien jälkeen eräänä päivänä.
Laulun nimi esiintyy muun muassa Reijo Ikävalkon Juha Vainiosta kertovassa kirjassa Täyttä elämää – Junnu – Kotkan poikii ilman siipii. Peter von Bagh on luonnehtinut Vainiota esseensä otsikossa sanomalla hänen olleen ”Kotkan poika jolla oli siivet”. Nimi on myös Pekka Mandartin Kotkasta kertovassa lyhytelokuvassa Kotkan poikii ilman siipii, jossa myös kuullaan laulu Vainion esittämänä konsertissa. Kappaleessa on säe ”aivan kuin mainingit sois”, joka taas esiintyy Laura Henrikssonin kirjan Aivan kuin mainingit sois – Juha Vainion laulujen äärellä (2010) nimessä.
Kappaleen teema

Kappaleen sävynä on usean muunkin Vainion myöhäisemmän tuotannon kappaleen tapaan kaipuu menneeseen. Laulun kertoja ikävöi nuoruuttaan ja vanhaa ystäväänsä. Hänen nuoruuden haaveensa eivät ole täyttyneet. ”Kotkan pojan” siivet eivät myöskään ole kantaneet häntä kauas kotikaupungistaan. Kertojan kaipuusta huolimatta laulun tarina on lohdullinen, sillä hänellä on jäljellä rakkaita muistoja. Kappaleessa murheellisen ihmisen kuuntelijana voi toimia myös täysin vieras henkilö, jolle voi kertoa tuntemuksistaan: ”Ystävä, viereeni hetkeksi jää, / vaikka oot tuntematon. / Kerran mun purjeeni tummuneet nää / olleet myös valkeat on.”
”Kotkan poikii ilman siipii” on meriaiheinen, mikä ilmenee kappaleen tunnelmassa ja viittauksissa Kotkan kaupunkiin.
Äänitys

Musiikkinäytteet
Ensimmäinen säkeistö alkaa intron jälkeen. Tahtilajiltaan kappale on valssi.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
”Kotkan poikii ilman siipii” äänitettiin Helsingin Takomo-studioilla vuonna 1982. Äänittäjinä toimivat Juha Laaksonen ja Jukka Teittinen ja tuottajana Vainion pitkäaikainen yhteistyökumppani Jaakko Salo. Kappaleen sovitti Markku Johansson.
Alkuperäisversiossa olivat mukana seuraavat muusikot:
Juha ”Watt” Vainio – laulu
Markku Johansson – kapellimestari
Maarit Hurmerinta – taustalaulu
Irina Milan – taustalaulu
Pentti Lahti – huilu
Aaro Kurkela – haitari
Nacke Johansson – sähköpiano
Heikki Laurila – mandoliini
Kalle Lae – kitara
Tapio Salo – basso
Tapani ”Nappi” Ikonen – rummut
Julkaisu ja suosio

Delta julkaisi kappaleen vuonna 1982 singlen ”Yleisessä saunassa” (koodinimeltä Delta DES 72) b-puolella ja seuraavana vuonna Vainion studioalbumilla Sellaista elämä on. Kappale on nykyään Vainion tunnetuimpia, ja se valittiin vuoden 2004 Kotkan meripäivillä Vainion parhaaksi kappaleeksi yhdessä ”Albatrossin” kanssa.
Myöhemmin kappale on julkaistu Vainion kokoelmilla Lauluntekijä ja laulaja, 20 suosikkia – Albatrossi, Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990 ja sen tiivistelmällä Legendan laulut – 48 mestariteosta.
”Kotkan poikii ilman siipii” kuullaan Vainion, Pertti Metsärinteen yhtyeen ja Hyvän Tuulen Laulajien esittämänä lyhytelokuvassa Kotkan poikii ilman siipii (1990), jossa hän esittää myös kappaleensa ”Albatrossi” ja ”Vanha salakuljettaja Laitinen”. Kappaleet esitettiin Kotkassa ravintola Kairossa. Vainio on esittänyt kappaleen myös vuonna 1986 televisio-ohjelmassa Pihakonsertti.
Rakenne

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Kotkan poikii ilman siipii maailman myrskyt keinuttaa. Taakse jäivät, nuoruuspäivät takaisin ei niitä saa. Laulut tuulen, nuo vain kuulen enkä tiedä kauniimpaa. | ” |
– Kappaleen kertosäkeistö
Kappaleen rakenne noudattaa kaavaa ABABAB, eli joka säkeistön jälkeen tulee kertosäkeistö, ja tämä toistuu kolmesti. Ennen ensimmäistä säkeistöä on intro, minkä jälkeen laulu alkaa sanoin rannalla istuimme, haitari soi. Ensimmäisen kertosäkeistön ja toisen säkeistön välissä on lyhyt välisoitto, mutta toisen kertosäkeistön jälkeen kolmas säkeistö alkaa suoraan. Lopussa kappaleen tempo hidastuu. Laulu päättyy sanoihin enkä tiedä kauniimpaa.
Säkeistöjen säkeissä esiintyy loppusointuja siten, että aina joka toinen säe rimmaa keskenään, kuten esimerkiksi kohdat haitari soi ja muistaa en voi. Kertosäkeistössä riimit ovat eri lailla, välillä samassa säkeessä: laulut tuulen, nuo vain kuulen. Toisaalta siinä rimmaavat myös keskenään toinen, neljäs ja kuudes säe.
Muiden versioita ja muiden julkaisuja

Kappaleen nuotit ja sanat on julkaistu muun muassa Musiikki Fazerin Suuri toivelaulukirja -kirjasarjan yhdeksännessä osassa. Nuottijulkaisuja on myös saman kustantajan nuottikirjoissa Hopeinen laulukirja ja Uusi kultainen laulukirja.
Oman versionsa laulusta on levyttänyt muun muassa Vesa-Matti Loiri, jonka versio julkaistiin hänen Vainion sanoituksia sisältäneellä albumilla Ystävän laulut vuonna 2003. Muita levyttäneitä ovat muun muassa Erkki Liikanen, Tenavatähtien Marko Ståhl sekä useat kuorot.
”Kotkan poikii ilman siipii” kuultiin myös Jukka Virtasen käsikirjoittamassa, Vainion kappaleiden ympärille rakentuneessa näytelmässä Albatrossi ja Heiskanen.
Vuosaarenhuippu

Huippu Vuosaaren kaatopaikan tien suunnasta lähestyttäessä.
Alueelle kerättyjä kivikasoja odottamassa sijoittelua.
Huippu Niinisaarentieltä.
Vuosaarenhuippu kuvattuna Fotängeninmäeltä.
Vuosaarenhuippu on yli 60 hehtaarin laajuinen ulkoilualue Vuosaaren pohjoisosassa itäisessä Helsingissä. Alueella sijaitsi aiemmin Vuosaaren kaatopaikka ja rakentamisesta yli jääneiden maamassojen sijoituspaikka. Entisestä kaatopaikasta ja maantäyttöalueesta on maisemointityöllä rakennettu Helsingin mittakaavassa poikkeuksellinen ympäristö, jossa elää laaja kirjo kasvi- ja eläinlajeja. Polut yhdistävät Vuosaarenhuipun myös viereiseen Mustavuoren suojelualueeseen.
Kaatopaikka > Kaatopaikan historia

Vuosaaren kaatopaikka oli toiminnassa vuosina 1966–1975 ja 1979–1988. Jälkimmäisinä vuosina se oli yksi ”kolmesta suuresta”. Kaksi muuta olivat Ison-Huopalahden kaatopaikka ja Pasilan kaatopaikka. Se on Ämmässuon kaatopaikan jälkeen toiseksi suurin Pohjoismaissa koskaan sijainnut kaatopaikka. Alueelle vietiin talousjätettä ja teollisuusjätettä ja todennäköisesti myös ongelmajätettä.
Kaatopaikka > Kaatopaikan historia > Lohjan Kalkkitehtaan kaatopaikkana

1960-luvun ajan alue toimi Lohjan Kalkkitehdas Oy:n kaatopaikkana. Kalkkitehtaalla oli alueella kalkkikivilouhos, joka sittemmin näkyi maastossa vanhana, vedellä täyttyneenä lampena. Paikan erikoisuus oli lohenpunainen marmori, jota Lohjan Kalkki Oy ja sittemmin Rudus Oy nosti laattoina aina 60 metrin syvyydestä. Nähtävästi alueella toimi myös kivenmurskaamo, jonka synnyttämä pöly johti lähiasukkaiden valitukseen. Sen seurauksena pölyn määrä todettiin haitalliseksi ja yritys määrättiin korjaamaan tilanne. Tarkempia tietoja tästä vaiheesta on vaikea löytää.
Kaatopaikka > Kaatopaikan historia > Helsingin kaupungin kaatopaikkana

Vuosaaren kaatopaikka kaupungin kaatopaikkana perustettiin, kun Vuosaari oli liitetty Helsinkiin 1966 ja Vartiokylän kaatopaikka samanaikaisesti täyttyi. Alue oli tuolloin syrjäistä seutua Vantaan ja Sipoon rajamailla. Syrjäisestä sijainnista huolimatta lähin asutus sijaitsi vain 400 metrin päässä kaatopaikasta. Kaatopaikka oli aluksi vartioimaton ja puutteellisesti hoidettu ja se vilisi rottia ja lokkeja. Jätteet oli kasattu paikalle hyvin löyhästi, ja tästä syystä jätteiden väliin pääsevä ilma mahdollisti myös lukuisat tulipalot, joiden sankat savut haittasivat lähitalojen asukkaita.
Vuodesta 1975 lähtien Vuosaaren kaatopaikka jäi neljän vuoden ajan tilapäisesti pois käytöstä, mutta Ison Huopalahden kaatopaikan jäätyä pois käytöstä jätteitä ryhdyttiin tuomaan uudelleen Vuosaareen. Vuosaaren asukkaiden mielestä kaatopaikka oli otettu uudelleen käyttöön laittomasti, ja he vastustivat sitä voimakkaasti. Kaatopaikan hoitoa syytettiin edelleen huonoksi, olihan se edelleen vartioimaton ja julkisuudessa esitettiin väitteitä, että sinne ajettiin myös ongelmajätteitä, kuten myrkkyjä, öljyjä ja liuottimia. Vuonna 1980 kaupunginosan asuntoyhtiöt valittivat kaatopaikasta terveydenhoitoviranomaisille, Helsingin poliisilaitokselle ja lopulta myös oikeuskanslerille. Myös Helsingin luonnonsuojeluyhdistys vaati kaatopaikan sulkemista. Uudenmaan lääninoikeus kielsikin kaatopaikan täytön, ja kun kaupungin mahdollisuudet jätteidensä hävittämiseen kävivät vähiin, korostui Kyläsaaren jätteenpolttolaitoksen asema kaupungin jätehuollossa. Ilmeisesti kaatopaikan käyttökiellon myötä se muuttui vuonna 1981 valvotuksi alueeksi.
Nähtävästi talous- ja teollisuusjätteen vienti Vuosaareen nyt loppui, mutta sen jälkeen sinne vietiin ylijäämämaata, ilmeisesti vuoteen 1988 saakka. Toiset lähteet kuitenkin mainitsevat Vuosaaren kaatopaikan Helsingin pääkaatopaikkana 1980-luvulla.
Näin entinen kaatopaikka koostuu kahdesta alueesta, entisestä varsinaisesta kaatopaikasta, jonka koko on 25 hehtaaria, ja täyttömäestä, jonka koko ilmeisesti on 35 hehtaaria.
Vuodesta 1983 lähtien paikasta on vastannut YTV. Viimeisinä vuosina kaatopaikka oli paljon esillä mediassa. Sen sulkeminen lienee johtunut yleisestä mielipiteestä.
Kaatopaikka > Jätteiden määrä ja laatu

Alueelle on viety yhdyskuntajätteitä 3,4 miljoonaa tonnia ja 150 000 tonnia teollisuusjätteitä. (Toisten tietojen mukaan jätettä olisi vain 1,7 miljoonaa tonnia.) Lisäksi alueelle on viety rakennusjätettä, rikinpoistotuotteita, liuottimia, sairaalajätettä ja kivihiilivoimaloiden tuhkaa sekä erilaisten laitosten jätekaivojen sakkoja ja lietteitä. Jätteen joukossa on PAH- ja VOC-yhdisteitä, raskasmetalleja ja rikkiyhdisteitä. Todennäköisesti joukossa on ongelmajätteitä.
Kaatopaikka > Kunnostaminen

Alueelle rakennettiin 1990-luvulla kaatopaikkakaasujen talteenottojärjestelmä, joka käsittää 27 imukaivoa, imuputkiston, pumppuaseman, soihtupolttimen ja lämpökeskukseen ohjaavan kaasuputkiston. Jätetäytön päälle on lakkauttamisen jälkeen sijoitettu huomattava määrä puhtaita ylijäämämaita. Jossain vaiheessa, ennen tai jälkeen kaatopaikkakäytön, alue on rajattu maapadoilla. Kaatopaikka on kaikesta huolimatta luokiteltu riskikaatopaikaksi ja se on jatkuvassa valvonnassa suotovesien eli jätteiden läpi suodattuneen sadeveden ja lumen sulamisveden osalta.