stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
P-Kumaarihappo

| p-Kumaarihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-(4-hydroksifenyyli)prop-2-eenihappo
CAS-numero:  501-98-4
PubChem CID:  637542
SMILES:  C1=CC(=CC=C1C=CC(=O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H8O3
Moolimassa:  164,154 g/mol
Sulamispiste:  210–213 °C
p-Kumaarihappo eli 4-hydroksikanelihappo (C9H8O3) on aromaattisiin hydroksikarboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy luonnossa useissa kasveissa ja se on tärkeä välituote niin kutsutussa fenyylipropanoidireitissä.
Ominaisuudet ja biokemia

p-Kumaarihappo on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman kylmään veteen ja hyvin kuumaan. Orgaanisista liuottimista sitä liuottavat muun muassa etanoli ja dietyylieetteri. Bentseeniin p-kumaarihappo kuitenkin on liukenematon.
p-Kumaarihappoa esiintyy useissa kasveissa vapaana, estereinä (esimerkiksi bambujen ja ruohojen ligniinissä, sekä glykosideinä (esimerkiksi pellavansiemenissä ja antosyaaneissa). Yhdistettä muodostuu kasveissa kanelihaposta kanelihappo-4-hydroksylaasientsyymin katalysoimana, fenyylialaniinista fenyylialaniiniammoniakkilyaasin katalysoimana tai tyrosiinista fenyylialaniiniammoniakkilyaasin tai tyrosiiniammoniakkilyaasin katalysoimana. Kasvit muodostavat p-kumaarihaposta edelleen muita fenolisia yhdisteitä kuten kahvihappoa, ferulahappoa, sinapiinihappoa ja p-kumaryylialkoholia. Kumaryylikoentsyymi-A:ta muodostuu p-kumariinihaposta ja se on osa muun muassa stilbenoidien ja kalkonien biosynteesiä.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): p-Coumaric acid (englanniksi)
ChemBlink: 4-Hydroxycinnamic acid (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo p-kumaarihappoa sisältävistä kasveista (englanniksi)
P-Nitrobentsaldehydi

| p-Nitrobentsaldehydi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-nitrobentsaldehydi
CAS-numero:  555-16-8
PubChem CID:  541
SMILES:  C1=CC(=CC=C1C=O)[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H5NO2
Moolimassa:  151,12 g/mol
Sulamispiste:  106,5 °C
Tiheys:  1,496 g/cm3
Liukoisuus veteen:  2,34 g/l (25 °C)
p-Nitrobentsaldehydi eli 4-nitrobentsaldehydi (C7H5NO3) on orgaaninen yhdiste ja bentsaldehydin nitrattu johdannainen. Yhdistettä käytetään valmistettaessa lääkkeitä ja väriaineita. p-Nitrobentsaldehydin isomeereja ovat o- ja m-nitrobentsaldehydit.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa p-nitrobentsaldehydi on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja aromaattisiin liuottimiin.
Valmistus ja käyttö

p-Nitrobentsaldehydiä valmistetaan hapettamalla p-nitrotolueenia jääetikkaliuoksessa. Hapetus voidaan suorittaa elektrolyyttisesti tai käyttämällä hapettimena kromitrioksidia tai lyijydioksidia. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on p-nitrobentsaalibromidin hydrolyysi väkevän rikkihappoliuoksen avulla.
p-Nitrobentsaldehydiä käytetään muiden orgaanisten yhdisteiden kuten väriaineiden ja lääkkeiden valmistamiseen. Siitä tuotettavia lääkeaineita ovat esimerkiksi asenokumaroli, kloramfenikoli ja tsolmitriptaani.
P-Kloorifenoli

| p-Kloorifenoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-kloorifenoli
CAS-numero:  106-48-9
PubChem CID:  4684
SMILES:  C1=CC(=CC=C1O)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H5ClO
Moolimassa:  128,55 g/mol
Sulamispiste:  43,2–43,7 °C
Kiehumispiste:  219,7 °C
Tiheys:  1,265 g/cm3
Liukoisuus veteen:  27 g/l (25 °C)
p-Kloorifenoli eli 4-kloorifenoli (C6H5ClO) on yksi kloorifenoleista. Sen isomeereja ovat o- ja m-kloorifenolit. Yhdistettä käytetään lähtöaineena orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa muun muassa väriaineita ja lääkkeitä.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa p-kloorifenoli on valkoisia tai kellertäviä kiteitä. Yhdiste liukenee vain hieman veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuoksiin. Klooriatomista johtuen p-kloorifenoli on fenolia voimakkaampi happo.
Valmistus ja käyttö

p-Kloorifenolia valmistetaan klooraamalla fenolia. Käytettäessä klooria ja katalyyttinä alumiinikloridia muodostuu p- ja o-isomeerien seos, jossa p/o-suhde on noin 1,65. Reaktio on vieläkin selektiivisempi p-kloorifenolin suhteen, kun liuottimena käytetään polaarisia liuottimia, kuten asetonitriiliä tai nitrobentseeniä, alkyyli- tai aryylisulfidien, kuten difenyylisulfidin, toimiessa aktivoivina yhdisteinä tai erityisesti käytettäessä klooraavana reagenssina sulfuryylikloridia. p-Kloorifenolia voidaan valmistaa myös p-diklooribentseenin hydrolyysillä tai 2,3,4,4,5,6-heksakloorisykloheksa-2,5-dien-1-onin ja fenolin välisellä reaktiolla.
p-Kloorifenolia käytetään väriaineteollisuudessa käytettävän kinitsariinin ja kinitsariinijohdannaisten valmistamiseen, fungisidien, kuten diklorofeenin ja triadimefonin ja lääkkeiden kuten klofibraatin valmistamiseen. Yhdisteestä voidaan valmistaa myös hydrolysoimalla hydrokinonia tai ammonolyysillä p-aminofenolia.
P-Nitrobentsoehappo

| p-Nitrobentsoehappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-nitrobentsoehappo
CAS-numero:  62-23-7
PubChem CID:  6108
SMILES:  C1=CC(=CC=C1C(=O)O)[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H5NO4
Moolimassa:  167,12 g/mol
Sulamispiste:  242 °C
Tiheys:  1,61 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,2 g/l (15 °C)
p-Nitrobentsoehappo eli 4-nitrobentsoehappo (C7H5NO4) on bentsoehapon nitrattu johdannainen. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineiden ja lääkeaineiden valmistuksessa. p-Nitrobentsoehappo on o- ja m-nitrobentsoehappojen isomeeri.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa p-nitrobentsoehappo on keltaisia kiteitä. Yhdiste liukenee vain vähän veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Sen pKa-arvo on 3,4. p-Nitrobentsoehappo on ihoa, silmiä ja hengitysteitä ärsyttävä yhdiste.
Valmistus ja käyttö

Teollisuudessa p-nitrobentsoehappoa valmistetaan hapettamalla p-nitrotolueenia joko typpihapon tai molekulaarisen hapen avulla. Toinen käytetty menetelmä on polystyreenin nitraus ja sitä seuraava hapetus. Laboratoriomittakaavassa voidaan käyttää myös p-nitrotolueenin hapetusta kromihapolla.
p-Nitrobentsoehappoa käytetään valmistettaessa väriaineita ja pelkistämällä siitä saadaan 4-aminobentsoehappoa. Yhdisteestä valmistetaan myös p-aminobentsoehappokloridia, jota käytetään prokaiinin ja foolihapon synteeseissä.
P-Nitroaniliini

| p-Nitroaniliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-nitroaniliini
CAS-numero:  100-01-6
PubChem CID:  7475
SMILES:  C1=CC(=CC=C1N)[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H6N2O2
Moolimassa:  138,128 g/mol
Sulamispiste:  148,5–149,5 °C
Kiehumispiste:  331,7 °C
Tiheys:  1,454 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,728 g/l (30 °C)
p-Nitroaniliini eli 4-nitroaniliini (C6H6N2O2) on aniliinin nitrattu johdannainen. Yhdistettä käytetään valmistettaessa väriaineita, hapettumista ja korroosiota estäviä yhdisteitä ja muita orgaanisia yhdisteitä. p-Nitroaniliini on o- ja m-nitroaniliinien isomeeri.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa p-nitroaniliini on keltaista kiinteää ja kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähäisissä määrin veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin. p-Nitroaniliini on myrkyllistä ja aine aiheuttaa methemoglobiinin muodostumista. Myrkytyksen oireita ovat päänsärky, pahoinvointi, ihon ja kynsien sinistyminen ja hengitysvaikeudet.
Valmistus ja käyttö

Nykyään p-nitroaniliinia valmistetaan teollisesti p-kloorinitrobentseenin ammonolyysillä eli reaktiolla väkevän ammoniakkiliuoksen kanssa. Prosessi voi olla joko panos- tai jatkuvatoiminen.
Varhaisempi tapa valmistaa p-nitroaniliinia on asetanilidin nitraus ja muodostuneen tuotteen hydrolyysi. Tässä reaktiossa muodostuu myös o-nitroaniliinia eikä se ole kustannuksiltaan kilpailukykyinen p-kloorinitrobentseenin ammonolyysin kanssa. Formanilidin nitraus ja muodostuneen tuotteen alkoholyysi on lähes yhtä kannattava prosessi p-nitroaniliinin valmistukseen kuin p-kloorinitrobentseenin ammonolyysi.
p-Nitroaniliinin tärkein käyttökohde on pelkistys p-fenyleenidiamiiniksi. Lisäksi yhdisteestä syntetisoidaan atsovärejä ja atsoväriaineiden valmistuksessa käytettäviä kemikaaleja, kuten 2,4-dinitroaniliinia ja 2,6-dikloori-4-nitroaniliinia. p-Nitroaniliinista tuotetaan myös hapetuksen- ja korroosionestoaineita ja polymeroitumisenestoaineita.
P-Toluidiini

| p-Toluidiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-metyylianiliini
CAS-numero:  106-49-0
PubChem CID:  7813
SMILES:  CC1=CC=C(C=C1)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H9N
Moolimassa:  107,152 g/mol
Sulamispiste:  43,7 °C
Kiehumispiste:  200,6 °C
Tiheys:  0,962 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 7,5 g/l (20 °C)
p-Toluidiini eli 4-metyylianiliini (C7H9N) on aniliinin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa väriaineiden valmistamiseen ja analyyttisen kemian reagenssina. p-Toluidiini on o- ja m-toluidiinien isomeeri.
Ominaisuudet

p-Toluidiini on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Valon vaikutuksesta sen väri muuttuu ruskehtavaksi. Yhdiste on veteen niukkaliukoista ja liukenee erittäin hyvin useisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetterin ja asetoniin. p-Toluidiini liukenee happoihin muodostaen suoloja. p-Toluidiinin reaktiot ovat tyypillisiä aromaattisille amiineille ja se voidaan esimerkiksi alkyloida tai asetyloida tai siitä voidaan muodostaa diatsoniumsuola. Yhdiste on heikosti emäksistä. p-Toluidiini ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistumisesta oireina voivat olla vaikeutunut hengitys, pääkipu ja huonovointisuus. Yhdiste lisää methemoglobiinin määrää elimistössä, mikä ilmenee ihon ja kynsien värin muuttumisena siniseksi. p-Toluidiini on eläinkokeissa osoittautunut karsinogeeniseksi, mutta karsinogeenisuudesta ihmiselle ei ole varmaa tietoa.
Valmistus ja käyttö

p-Toluidiinia valmistetaan pelkistämällä p-Nitrotolueenia raudan avulla tai katalyyttisesti vedyttämällä. Käytettäessä epäpuhdasta nitrotolueenia lähtöaineena, voidaan p-toluidiini erottaa isomeereistaan saostamalla oksaalihapon avulla.
p-Toludiinia käytetään valmistettaessa atsovärejä sekä muita erikois- ja hienokemikaaleja kuten lääkeaineita ja maatalouskemikaaleja. Analyyttisessä kemiassa sitä voidaan käyttää Ti3+-ionien spektrofotometriseen määritykseen tai ligniinin tai nitriittien läsnäoloa ilmaisevana reagenssina.
Oulun urheilu

Oulun urheilu sisältää sekä huippu-urheilua että monipuolisia harrastusliikunnan mahdollisuuksia.
Oulussa toimii noin 200 urheiluseuraa, joissa harrastetaan monia urheilulajeja.
Oulun Kärpät pelaamassa Helsingin IFK:n vieraana 6. lokakuuta 2005.
Oulussa on ollut aina vilkas urheilutarjonta, ja varhaisimmat tiedot urheilutapahtumista yltävät 1800-luvun lopulle, jolloin kaupungin ruotsinkielinen väestö harrasti purjehdusta sekä luistelua ja suomenkielinen hiihtoa.lähde? Tuolta ajalta ovat peräisin myös Oulun vanhimmat urheiluseurat Oulun Purjehdusseura, Oulun Luistinseura (OLS) ja Oulun Hiihtoseura. Palloilulajeista vanhimmat ovat jääpallo ja jalkapallo.lähde? Oulun NMKY perustettiin vuonna 1896.
Kamppailulajeissa yksi parhaimmin menestynyt seura Oulussa on Oulun ITF Taekwon-Do-seura. Tässä maailman 8.–10. suurimmassa lajissa, (70–80 miljoonaa harrastajaa, yli 200 maassa harrastetussa lajissa; ITF on lajin toiseksi suurin maailmanliitto) kansainvälisistä arvokisoista on tullut useita mitaleja. Muun muassa Janne Korhonen (taekwondoin) on kolminkertainen Euroopan mestari lajissaan. Jaana Ronkainen on menestynyt judoka, Euroopan mestari, hopea- ja pronssimitalisti. Juha Hänninen on moninkertainen Suomen mestari ja olympiaedustaja nyrkkeilyssä. Myös Pasi Laurén on edustanut maataan ja kotikaupunkiaan olympiatasolla.
Myös kilpatanssiseura Oulun Telemark Team on muokannut oululaisten historiaan yli 200 SM-mitalia sekä kymmeniä SM-kultamitaleita. Seurasta on kasvanut monia kuuluisia tanssialan huippuja, kuten Sirpa Suutari-Jääskö ja Jukka Haapalainen, Hanna Karttunen, Jussi Väänänen ja Katja Koukkula, Merja Satulehto ja useat Tanssii Tähtien Kanssa -ohjelman ammattilaiset. Seuran perustajajäsenet ja Pohjois-Pohjanmaan 2015 urheilugaalan elämäntyöpalkinnon saaneet Salme ja Asko Raukovaara ovat tehneet vuosikymmenten aikana suurta mainosta Oulun kaupungille. Vuonna 1965 perustettu seura on Suomen menestynein tanssiurheiluseura sekä kotimaassa että ulkomailla. lähde?
Palloiluseurat

Oululaiset palloiluseurat ovat pelanneet marginaalilajeja lukuun ottamatta kaikkien lajien pääsarjoissa. Miesten mestaruuksia ovat voittaneet jalkapallossa Oulun Palloseura (2), jääkiekossa Kärpät (8), pesäpallossa Lippo (4), jääpallossa OPS (7) ja OLS (15), kaukalopallossa Bandy-84 ja  lentoallossa Sun Volley.
Muita palloilulajien oululaisia pääsarjaseuroja ovat olleet muun muassa jalkapallossa Oulun Työväen Palloilijat (OTP), FC Oulu ja AC Oulu,  futsalissa Tervarit ja FC Oulun Pallo, jääpallossa OPP, OTP ja Oulun Tarmo, kaukalopallossa Oulun Pallo-Karhut, R-Ville Team ja RB-Oulu, koripallossa ONMKY, salibandyssä OLS ja Merikoski SBT sekä lentopallossa ETTA ja Kisko. Pienemmissä palloilulajeissa oululaisia pääsarjaseuroja ovat olleet Northern Lights (amerikkalainen jalkapallo) ja OYUS (rugby). Oululainen Beach Volley Team Nurminen-Piippo voitti SM-hopeaa 2011 ja SM-kultaa 2012.
Naisten palloilusarjoissa oululaista menestystä ovat edustaneet pesäpallossa Lippo, jääkiekossa Kärpät, jääpallossa OPS, salibandyssä OLS, Rankat Ankat ja Merikoski SBT, jalkapallossa OPS, ONS ja OTP sekä lentopallossa ETTA.
Urheilupaikat

Oulun urheilupaikat ovat keskittyneet urheilukeskuksiin. Merkittävin niistä on Raksilan urheilukeskus, jossa sijaitsevat vuonna 1975 rakennettu Oulun jäähalli (6 614 katsojaa) ja monitoimiareena Ouluhalli. Raksilassa on lisäksi yksi Suomen vilkkaimmista uimahalleista, tekojäärata ja pesäpallostadion. Raatin urheilukeskuksessa sijaitsevat jo 1950-luvulla vesivoimalaitostyömaan kivijätteiden päälle rakennettu yleisurheilu- ja jalkapallostadion lisäalueineen sekä kaupungin toinen uimahalli. Raatin stadionista on valmistunut noin 18 miljoonan euron arvoinen hankesuunnitelma, joka tähtää täysin uuden stadionin valmistumiseen, uimahallin laajennukseen sekä hiekkapintaisen lisäalueen muuttamiseen tekonurmipintaiseksi harjoituskentäksi. Muita merkittäviä urheilualueita ovat Oulun pääasiallinen jalkapallokenttä Castrenin urheilukeskus, Oulun urheilutalo, Linnanmaan urheilupuisto (harjoitusjäähalli ja urheiluhalli) sekä Heinäpään urheilukeskus, jossa on seitsemän täysimittaista jalkapallokenttää ja palloiluhalli. Äimäraution hevosurheilukeskuksessa on sekä Suomen vanhin samalla paikalla sijaitsevan ravirata että useita ratsu- ja ravitalleja.
Kaupungin kasvaminen ja kehittyminen on merkinnyt vanhojen urheilualueiden katoamista. Kenties vanhin Oulun urheilualue Keskuskenttä Aleksanterinkadulla ja Tuiran kenttä ovat jääneet kerrostalojen alle. Toinen suuri sisäpalloiluhalli niin sanottu Ynnin kaarihalli purettiin Tuomiokirkon vierestä hotelli- ja toimistokompleksin tieltä parikymmentä vuotta sitten. Nokian toimitalon tieltä Peltolasta raivattiin Piirin kentät, jolloin melkein puolet Oulun nurmipintaisista jalkapallokentistä katosi. Raksilan urheilukeskuksen paikalla olivat Pakkalan kentät, jotka hävitettiin tekojääradan ja pesäpallostadionin valmistuessa. Iinatin moottoriurheilurata poistetaan käytöstä ja siirretään Ylikiimingin Kokkokankaalle, kun Kaakkurin eteläinen asuinalue laajenee.
Tämän lisäksi Ruskon kaupunginosassa on Ruskotunturi-niminen laskettelukeskus.
Tulevaisuus tuonee Ouluun lisää urheilupaikkoja. Viimeksi ovat valmistuneet Raksilan uima- ja jäähallin kunnostukset sekä Heinäpään palloiluhalli. Raatin stadionille ja uimahallille suunnitellut korjaustyöt ovat menneet uudelleen kaupunginhallituksen käsittelyyn kohonneiden kustannusten takia. Tavoitteena on saada suorituspaikat käyttökuntoon kesään 2010 mennessä. Raksilan urheilukeskukseen valmistuu katsomo- ja toimistotiloja jääpallostadionille. Pienimuotoisempia uusia hankkeita ovat muun muassa Linnanmaan ja Kaakkurin liikuntapuistot.
Tunnetut kilpailut

Oulu on isännöinyt usein eri lajien arvokisoja, kuten yleisurheilun SM-kisoja, Kalevan Kisoja. Ne on järjestetty Oulussa viisi kertaa. Kaupunki on useaan kertaan isännöinyt pesäpallon arvo-ottelua Itä–Länttä. Oulu on toiminut jääpallon MM-kisojen pelipaikkana vuosina 1967, 1975 ja 2001 sekä 1969, jolloin Ruotsin kisojen yksi ottelu pelattiin Oulussa. Painin EM-kilpailut järjestettiin vuonna 1989. Kaupungissa on järjestetty lentopallon EM-kisat vuosina 1977 ja 1993. Lisäksi on pelattu jalkapallon, jääpallon, jääkiekon ja lentopallon maaotteluita. Yksi merkittävimpiä yksittäisiä otteluita lienee vuodelta 1980, kun OPS pelasi Liverpoolia vastaan 1–1-tasapelin.
Jääkiekkojoukkue Oulun Kärpät on pelannut Jääkiekon SM-liigassa kaudesta 2000–2001 lähtien, sitä ennen se oli sarjassa 1970- ja 1980-luvuilla. Kärppien saavutuksiin kuuluu kahdeksan Suomen mestaruutta, joista viimeisin on kaudelta 2017–2018.
Oulun NMKY:n urheilijat järjestävät joka syyskuu vuodesta 1966 juostun Oulun Juoksun. He järjestävät myös joka toukokuu vuodesta 1989 juostun Terwahölkkä ja -maraton -tapahtuman.
Iinatin moottoriurheilukeskuksessa on ajettu yleisen luokan JM-SM-kilpailut vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulun urheilu Wikimedia Commonsissa
Liikunta ja ulkoilu Oulun kaupungin sivuilla
Ouluhalli
Raksilan pesäpallostadion
Oulun uimahalli
Paalupaikka Stroker

| Paalupaikka Stroker> Stroker Ace |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hal Needham
Käsikirjoittaja:   Hugh Wilson  Hal Needham 
Perustuu:  William Neelyn ja Robert K. Ottumin romaaniin Stand on It.
Tuottaja:  Hank Moonjean
Säveltäjä:  Al Capps
Kuvaaja:  Nick McLean
Leikkaaja:   William D. Gordean  Carl Kress 
Pääosat:   Burt Reynolds  Ned Beatty  Loni Anderson 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Universal Pictures  Warner Bros. Pictures 
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1. heinäkuuta 1983
Kesto:  96 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paalupaikka Stroker (Stroker Ace) on Hal Needhamin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1983. Se perustuu William Neelyn ja Robert K. Ottumin romaaniin Stand on It ja sen päähenkilönä on Burt Reynoldsin näyttelemä kilpa-autoilija Stroker Ace. Reynolds tapasi kuvausten aikana tulevan aviopuolisonsa Loni Andersonin.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Burt Reynolds  | … |  Stroker Ace   |
|  Ned Beatty  | … |  Clyde Torkle   |
|  Jim Nabors  | … |  Lugs Harvey   |
|  Parker Stevenson  | … |  Aubrey James   |
|  Loni Anderson  | … |  Pembrook Feeny   |
|  John Byner  | … |  Doc Seegle   |
|  Cassandra Peterson  | … |  Lugsin seuralainen   |
|  Bubba Smith  | … |  Arnold   |
|  Warren Stevens  | … |  Jim Catty   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa ”jopa Reynolds-skaalan alittavana kohelluksena” ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Paavola (Halikko)

Paavola on historiallinen kylä ja entinen koulupiiri Salon kaupungin Halikossa. Se sijaitsi Halikon keskiosissa. Paavolan kansakoulu oli toiminnassa vuosina 1900–1971.
Paavolan yksittäistila muodosti oman maarekisterikylänsä. Varhaisin maininta Paavolasta on 1540-luvulta. Kylän alueet liitettiin naapurikyliin Kaninkolaan ja Immalaan maanmittaustoimituksissa 1900-luvun alussa.
Kaninkolan kylän asukkaat ehdottivat kunnalle oman kansakoulun saamista vuonna 1895. Paavolan isäntä Kaarlo Immala lupasi lahjoittaa tontin koulua varten kunnalle ja koulurakennus valmistui vuonna 1900. Ensimmäiseksi opettajaksi palkattiin Eevertti Ailio. Vuonna 1901 Paavolasta tuli piirijakoasetuksen mukainen koulupiiri. Vuonna 1908 Paavolan koulupiiriä ehdotettiin jaettavaksi, sillä Vartsala oli kasvanut huomattavasti. Koulupiirin jako tapahtui virallisesti vasta vuonna 1921. Paavolan kansakoulu lopetti toimintansa vuonna 1971 ja sen oppilaat siirtyivät koulukuljetuksen piiriin.
P-Fenyleenidiamiini

| p-Fenyleenidiamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,4-diaminobentseeni
CAS-numero:  106-50-3
PubChem CID:  7814
SMILES:  C1=CC(=CC=C1N)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H8N2
Moolimassa:  108,144 g/mol
Sulamispiste:  139,7 °C
Kiehumispiste:  267 °C
Liukoisuus veteen:  37 g/l (23 °C)
p-Fenyleenidiamiini (C6H8N2) on aromaattinen diamiini. Ainetta käytetään väriaineiden valmistuksessa, hiusväreissä ja polymeeriteollisuudessa. Aineesta käytetään myös nimiä p-diaminobentseeni, 1,4-diaminobentseeni, 1,4-bentseenidiamiini ja p-aminoaniliini. p-Fenyleenidiamiini on m-fenyleenidiamiinin ja o-fenyleenidiamiinin isomeeri.
Valmistus

p-Fenyleenidiamiinia valmistetaan useilla eri tavoilla. Tyypillisimmät ovat p-nitroaniliinin ja p-dinitrobentseenin pelkistäminen raudan tai vetykaasun avulla. Yhdistettä muodostuu myös p-diklooribentseenin ammonolyysillä eli käsittelemällä sitä ammoniakilla 210 °C:n lämpötilassa ja korotetussa paineessa. Tässä prosessissa katalyyttinä käytetään kupariyhdisteitä. Muita vaihtoehtoja ovat muun muassa aniliinin triatsiinijohdannaisen hajotus.
Käyttö

p-Fenyleenidiamiinista valmistetaan muun muassa atsoväriaineita. Se on myös osa eräissä hiusväreissä. Hiusten värjäys perustuu yhdisteen hapettuessa muodostuvaan kinoni-imiineihin, jotka reagoivat värivalmisteiden muiden ainesosien kanssa tuottaen värin. Polymeeriteollisuudessa sitä käytetään hapettumisenestoaineena ja näin parantamaan kumien kestävyyttä. Sillä on myös käyttöä vulkanointia kiihdyttävänä kemikaalina ja kuitujen valmistuksessa. Kestävää Kevlar-kuitua saadaan kondensoimalla p-fenyleenidiamiinia ja tereftaloyylikloridia ja lämpökestäviä polymeerejä saadaan yhdisteen ja pyromelliittihappodianhydridin reaktiossa. Yhdistettä ja sen johdannaisia käytetään myös värivalokuvien kehityksessä
Turvallisuus

p-Fenyleenidiamiini on ärsyttävä ja myrkyllinen yhdiste. Yhdisteen nieleminen voi aiheuttaa pahoinvointia, oksentelua ja syanoosista aiheutuvaa kynsien ja ihon sinistymistä sekä allergista ihottumaa. p-Fenyleenidiamiini on yksi yleisimpiä hiusväriallergiaa aiheuttavista yhdisteistä.
Pahangin sisällissota

Nykyisen Pahangin osavaltion sijainti Malesiassa.
Pahangin sisällissota käytiin vuosina 1857–1863 Pahangin sulttaanikunnassa, joka sijaitsee Malakan niemimaalla.
Sota alkoi, kun Pahangin sulttaani Bendahara Tun Ali kuoli vuonna 1857. Hänen kaksi poikaansa vaativat kumpikin kruunua itselleen, ja maassa syttyi sisällissota. Vanhin poika, Tun Mutahir sai tukea Johorin sulttaanikunnalta (Pahangin eteläpuolella) ja briteiltä, kun taas toista poikaa Wan Ahmadia tuki Trengganun sulttaanikunta (Pahangin pohjoispuolella) ja Siam. Kaikilla sisällissotaan sekaantuneilla osapuolilla oli omat tavoitteensa. Britit halusivat vähentää Siamin vaikutusvaltaa Malakan niemimaalla.
Osapuolten välinen sodankäynti oli lähinnä ryöstöretkiä ja väijytyksiä, mutta linnoitusten lähistöillä käytiin myös isompiakin taisteluita. Brittien sotalaivat löivät 1862 Siamin Wan Ahmadin avuksi lähettämät laivat. Sota päättyi pían sen jälkeen, kun Tun Mutahir kuoli vuonna 1863 ja Wan Ahmad tunnustettiin Pahangin sulttaaniksi.