stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frans Joosef I

| Frans Joosef I |
| --- | --- |
 Keisari Frans Joosef vuonna 1892 Unkarin marsalkan univormussa
Itävallan keisari
Valtakausi:  2. joulukuuta 1848 – 21. marraskuuta 1916
Edeltäjä:  Ferdinand I
Seuraaja:  Kaarle I
Unkarin ja Böömin kuningas
Valtakausi:  2. joulukuuta 1848 – 21. marraskuuta 1916
Kruunajaiset:  8. kesäkuuta 1867 Budapest, Matiaksenkirkko
Edeltäjä:  Ferdinand I
Seuraaja:  Karel III ja IV. Károly
Venetsia-Lombardian kuningas
Valtakausi:  2. joulukuuta 1848 - 12. lokakuuta 1866
Edeltäjä:  Ferdinand I
Seuraaja:  monarkia lakkautettu

Syntynyt:  Franz Joseph Karl 18. elokuuta 1830 Wien, Itävallan keisarikunta
Kuollut:  21. marraskuuta 1916 (86 vuotta) Wien, Itävalta-Unkari
Hautapaikka:  Keisarillinen krypta, Wien
Puoliso:  Elisabet
Lapset:  Sophie Gisela Rudolf Marie Valerie
Suku:  Habsburg-Lothringen
Isä:  Frans Kaarle
Äiti:  Sophie
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
Frans Joosef I (saks. Franz Joseph, unk. I. Ferenc József; 18. elokuuta 1830 Wien, Itävallan keisarikunta – 21. marraskuuta 1916 Wien, Itävalta-Unkari) oli Itävallan keisari sekä Unkarin ja Böömin kuningas vuosina 1848–1916. 68 vuotta hallinnut Frans Joosef on yksi kaikkien aikojen pitkäaikaisimpia eurooppalaisia monarkkeja.
Suku ja koulutus

Frans Joosef oli arkkiherttua Frans Kaarlen (Franz Karl) ja Baijerin prinsessa Sophien vanhin poika. Hän kuului Itävaltaa 1200-luvulta 1900-luvulle hallinneeseen Habsburg-sukuun. Hänellä oli nelivuotiaana kuollut sisar Maria Anna ja kolme veljeä: Ferdinand Maximilian, Meksikon keisari Maksimilian; arkkiherttua Kaarle Ludvig (Karl Ludwig) ja arkkiherttua Ludwig Viktor, jonka kanssa hänellä oli läheisin suhde.
Frans Joosefin setä oli kehitysvammainen ja lapseton keisari Ferdinand I. Frans Joosefin heikkolahjainen isä luopui vahvatahtoisen puolisonsa vaikutuksesta vaatimuksestaan valtaistuimeen ja Frans Joosef kasvatettiin kruununperijäksi. 13-vuotiaana hän aloitti palveluksensa everstin arvolla Itävallan armeijassa. Hän käytti univormua suurimman osan elämästään. Hän sai syvästi uskonnollisen ja energisen äitinsä suunnitteleman perusteellisen koulutuksen, joka ulottui yhtä lailla mieleen että kehoon ja joka painotti voimakkaasti sotilaallisia puolia. Hän oli ikäisekseen varhaiskypsä, vakavan elämänkatsomuksen kyllästämä, fyysisesti hyvässä kunnossa ja karaistunut.
Lapset

Frans Joosefille ja Elisabetille syntyi neljä lasta:
arkkiherttuatar Sofia Friederike Dorothea Maria Josefa (1855–1857), kuoli kaksivuotiaana
arkkiherttuatar Gisela (1856–1932), puoliso Baijerin prinssi Leopold
arkkiherttua Rudolf (1858–1889), kruununprinssi, puoliso Belgian prinsessa Stephanie
arkkiherttuatar Marie Valerie (1868–1924), puoliso arkkiherttua Franz Salvator
Henkisesti tasapainoton kruununprinssi Rudolf teki 30. tammikuuta 1889 itsemurhan Mayerlingin metsästysmajassa surmattuaan rakastajattarensa paronitar Maria von Vetseran. Tapausta väitettiin myös turvallisuuspalvelun tai Ranskan järjestämäksi murhaksi. Frans Joosef suhtautui lastensa ja jälkeläistensä avioliittoihin täysin valtapoliittisen edun mukaisesti. Hän paheksui suuresti sekä Rudolfin lesken Stephanien että pojanpoikansa Frans Ferdinandin morganaattisia avioliittoja ja piti näiden traagista kohtaloa rangaistuksena rikkomuksista dynastiaa vastaan.
Perintö

Arkkiherttua Frans Ferdinandin ja hänen puolisonsa Sophie von Chotekin murha Sarajevossa vuonna 1914 johti Itävalta-Unkarin uhkavaatimukseen Serbialle ja edelleen ensimmäiseen maailmansotaan. Aluksi Itävalta piti puoliaan, mutta menetti voimansa aikaisemmin kuin Saksa. Frans Joosef kuoli kesken sodan 86-vuotiaana 21. marraskuuta 1916, ja häntä seurasi valtaistuimelle Itävallan viimeiseksi keisariksi jäänyt Kaarle I. Kaksi vuotta myöhemmin Itävalta-Unkari hajosi.
Populaarikulttuurissa

Frans Joosefin puolison, keisarinna Elisabetin nuoruusvuosiin perustuu löyhästi vuosina 1955–1957 tehty Sissi-elokuvasarja. Sarjassa nuorta Frans Joosefia esittää Karlheinz Böhm.
Vuona 2022 ensi-iltansa saaneessa Netflix-sarjassa nimeltä The Empress Frans Joosefia esittää Philip Froissant.
Kunnianosoituksia > Itävaltaunkarilaiset

Kultaisen taljan ritarikunnan ritari (1848)
Maria Teresian sotilasritarikunnan suurristi (1856)
Pyhän Tapanin ritarikunnan suurristi (1856)
Leopoldin ritarikunnan suurristi (1856)
Keisarillinen rautakruunun ritarikunnan 1. luokka (1856)
Frans Joosefin ritarikunnan suurristi (1849, perustaja)
Elisabetin ritarikunnan suurristi (1898, perustaja)
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Uskollisuuden ritarikunnan ritari (Baden)
Zähringerin leijonan ritarikunnan suurristi (Baden)
Pyhän Hubertin ritarikunnan ritari (Baijero, 1849)
Leopoldin ritarikunnan suurristi (Belgia, 1849)
Pyhien Kyrilloksen ja Methodioksen ritarikunnan ritari (Bulgaria)
Kamehameha I:n kuninkaallinen ritarikunnan suuristi (Havaiji, 1865)
Kalākauan kuninkaallinen ritarikunnan suurristi (Havaiji, 1878)
Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunnan ritari (Italia, 1869)
Krysanteemiritarikunnan suurristi (Japani, 1898)
Meksikon kotkan keisarillinen ritarikunnan suurristi (Meksiko, 1865)
Pyhän Kaarlen ritarikunnan suurristi (Monaco, 1872)
Ruhtinas Danilo I:n ritarikunnan suurristi (Montenegron ruhtinaskunta)
Vilhelmin sotilasritarikunnan suurristi (Alankomaat, 1849)
Kaarle III:n ritarikunnan suurristi (Espanja)
Siunattu sotilaallis-konstantinolainen Pyhän Yrjön ritarikunnan suurristin senaattori (Parma, 1848)
Serafiimiritarikunnan ritari (Ruotsi)
Norjan leijonan ritarikunnan ritari (Norja, 1904)
Pyhän Joosefin ritarikunnan suurristi (Toscana)
Pyhän Januariuksen ritarikunnan ritari (Sisilia)
Elefanttiritarikunnan ritari (Tanska)
Nassaun perheen kultaisen leijonan ritarikunnan ritari (Nassau)
Pyhän Yrjön ritarikunnan ritari (Hanover)
Guelphin kuningashuoneen ritarikunnan suurristi (Hanover)
Mustan kotkan ritarikunta ketjulla (Preussi, 1851)
Hohenzollernin perheen ritarikunnan suurristi (Preussi, 1884)
Pyhän Andreaksen ritarikunnan ritari (Venäjä, 1845)
Pyhän Yrjön ritarikunnan 4. luokka (Venäjä)
Sukkanauharitarikunnan ritari (Yhdistynyt kuningaskunta, 1867)
Kuninkaallinen viktorialaisketju (Yhdistynyt kuningaskunta, 1904)
Württembergin kruunun ritarikunnan suurristi (Württemberg, 1850)
Tuoksuruutakruunun ritarikunnan ritari (Saksi, 1847)
Saksilais-ernstiläisen dynastian ritarikunnan suurristi (Saksin herttuakunnat, 1852)
Muotokuvia

Prinssi Frans Joosef lapsena äitinsä arkkiherttuatar Sophien kanssa
21-vuotias Itävallan keisari Johann Ranzin maalaamana (1851).
Frans Joosef valokuvattuna kultaisen taljan ritarikunnan univormussa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frans Joosef I Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ferdinand I | Itävallan keisari  1848–1916 | Seuraaja: Kaarle I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  RISM  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Frans Joosefin ja Elisabetin kruunaus Budapestin Matiaksenkirkossa 8. kesäkuuta 1867, kopio Eduard von Engerth maalauksesta.
Rion sambakarnevaali

Rion karnevaali vuonna 2004.
Rion sambakarnevaali on Rio de Janeirossa järjestettävä karnevaali. Se järjestetään joka vuosi laskiaisen aikaan ennen paastoa ja se on maailman suurin karnevaali yli viidellä miljoonalla vuosittaisella osallistujallaan, joista lähes miljoona on turisteja.
Festivaali on järjestetty vuodesta 1723 lähtien. Vuonna 2021 ei festivaalia järjestetty koroviruspandemian vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rion sambakarnevaali Wikimedia Commonsissa
Honey G

| Honey G> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Anna Georgette Gilford
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1981 (ikä 43) Harrow, Lontoo, Englanti, Iso-Britannia
Ammatti:  rap-artisti
Muusikko
Taiteilijanimi:  Honey G
Aktiivisena:  2016–
Tyylilajit:  rap
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anna Georgette Gilford eli Honey G (s. 12. maaliskuuta 1981 Harrow, Lontoo, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen rap-muusikko. Hän osallistui Britannian The X Factorin 13. tuotantokaudelle vuonna 2016. Hän esitti koelauluissa Missy Elliottin kappaleen Work It, kuitenkin muuttaen sitä itselleen sopivaksi. Honey G sijoittui kilpailussa lopulta viidenneksi. Hän solmi kilpailun jälkeen levytyssopimuksen Simon Cowellin levy-yhtiön Syco Musicin kanssa. Hän julkaisi vain yhden kappaleen ja jätti levy-yhtiön. Hän toimii nykyisin kiinteistönvälittäjänä Lontoossa.
Julkaisut > Singlet

The Honey G Show (2016)
Aiheesta muualla

Honey G Instagramissa
Honey G Twitterissä
Honey G Facebookissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Petras Cvirka

Petras Cvirka (12. maaliskuuta 1909 Veliuonan kunnan Klangiain kylä – 2. toukokuuta 1947 Vilna) oli liettualainen kirjailija.
Petras Cvirka syntyi talonpoikaisperheeseen. Vuosina 1926–1930 hän kävi Kaunasin taidekoulua ja vuosina 1931–1932 opiskeli kirjallisuutta ja taidetta Pariisissa. Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan vuonna 1940 Cvirka liittyi kommunistipuolueeseen ja hänet valittiin kansanedustajaksi. Hän johti Liettuan neuvostokirjailijoiden liiton perustamista ja toimitti Raštai-kirjallisuuslehteä. Toisen maailmansodan aikana hän asui Alma-Atassa ja Moskovassa. Vuonna 1945 Cvirkasta tuli Liettuan kirjailijaliiton puheenjohtaja ja Pergalė-lehden toimittaja. Vuonna 1947 hänet valittiin Liettuan SNT:n korkeimman neuvoston edustajaksi.
Cvirkan ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1924. Romaani Frank Kruk (1934) kuvaa satiirisesti Amerikassa rikastunutta liettualaista. Romaanin Žemė maitintoja (”Maaemo”, 1935) aiheena on talonpoikaiston alistettu asema. Meisteris ir sūnūs (”Mestari ja hänen poikansa”, 1936) kertoo humoristisesti maaseudun käsityöläisten elämästä 1900-luvun alussa. Cvirka kirjoitti myös kertomuksia, lastenkirjoja, kuvauksia ja pamfletteja sekä kirjallisuuskritiikkiä. Taitavana tyyliniekkana ja kansankielen tuntijana hän vaikutti merkittävällä tavalla liettualaisen proosan kehitykseen.
Suomennettuja teoksia

Salaisuus: kertomuksia. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
Kettu kuningattarena. Suom. Nikolai Gippijev. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1958.
CRC

CRC (engl. Cyclic redundancy check) on tarkistussumman luontiin tarkoitettu algoritmi. Ennen siirron tai säilytyksen aloittamista käsiteltävästä tiedosta lasketaan summa vastaamaan yhtä tavua tai suurempaa kokonaisuutta, kuten verkkoliikenteen pakettia tai tiedoston osaa. Saatua tarkistetta käytetään havaitsemaan siirron aikaisia virheitä, jotka ovat aiheutuneet siirtotien häiriöistä tai kohinasta. CRC ei kuitenkaan ole kryptografisesti vahva eikä sillä voida havaita viestien väärennystä.
CRC:n kehitti W. Wesley Peterson 1961. Tarkistussumma otettiin mukaan Ethernet-standardiin 1975.
CRC:tä käytetään mm. Ethernet, USB, Bluetooth, Serial ATA, SCSI -väylissä, GSM-kontrolliväylässä, MPEG, ZIP, Gzip, PNG -tiedostoissa.
CRC on vain tarkistusta varten ja vikatilanteessa tiedot on lähetettävä uudelleen. Virheenkorjauskoodilla voidaan korjata pieni virhe ilman uudelleenlähetystä.
Tekniikka

CRC on perustuu jakolaskuun ja jakojäännös on tarkistussumma. Binäärilukuja ei käsitellä kokonaislukuina, vaan polynomeina, jossa esimerkiksi:
0x25 = 0010 0101 = 0*x7 + 0*x6 + 1*x5 + 0*x4 + 0*x3 + 1*x2 + 0*x1 + 1*x0
CRC perustuu XOR-operaation käyttöön.
Valkeakosken Työväentalo

| Valkeakosken työväentalo |
| --- | --- |
 Valkeakosken Työväentalo
Osoite:  Valtakatu 19
Sijainti:  Valkeakoski
Koordinaatit:  61°16′04″N, 24°01′38″E
Valmistumisvuosi:  1957
Rakennuttaja:  Valkeakosken Työväenyhdistys ry
Urakoitsija:  Keski-Hämeen Rakennustoimisto, Toijala
Omistaja:  Valkeakosken Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  kivi
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkeakosken työväentalo vuodelta 1931
"Paviljongin mäki"
Valkeakosken Työväentalo sijaitsee Valkeakosken kaupungin keskustassa Valtakadun, Valkeakoskenkadun ja Piirilänkadun risteyksessä. Nykyinen talo valmistui vuonna 1957 paikalle, josta vanha työväentalo oli purettu 1956.
Nykyisin rakennuksen katutasossa on liikehuoneistoja ja ravintola. Kolmannessa kerroksessa on Valkeakosken Työväenyhdistyksen ja Valkeakosken Sos.dem. Kunnallisjärjestön toimisto, sekä sali ja keittiötilat. Kellarikerroksessa on elokuvateatteri Kino-Sampo, jonka toimintaa pyörittää yksityinen sekä sauna- ja kokoustilat, joita vuokrataan myös ulkopuolisille. Rakennuksen 2. kerroksessa ja vuonna 2008 valmistuneessa lisäosassa sijaitsee As.Oy Valkeakosken Kotikulman asuntoja.
Historia

Valkeakosken Työväenyhdistys perustettiin vuonna 1896. Aluksi yhdistykselle vuokrattiin toimitilat nahkuri Nummisen talosta. Siellä pidettiin kokouksia, näytelmäharjoituksia, iltamia sekä ohjelmallisia huvitilaisuuksia. Yhdistys perusti myös lainakirjaston ja lukutuvan. Vuonna 1898 nähtiin Valkeakoskella ensimmäinen työväen esittämä näytelmä: Aleksis Kiven Seitsemän veljestä. Näytelmäseura otti vuonna 1913 nimekseen Valkeakosken Työväen Näyttämö. Myös huvimatkoja järjestettiin esim. 1897 ja 1898 laivaretket  Hämeenlinnaan. Varoja kerättiin arpajaisilla. Toimintansa alussa vuosina 1896-1897 jäseniä oli 151.
Naisjaosto toimi aktiivisesti jo vuodesta 1905 lähtien. Vuonna 1906 perustettiin Sos.dem. Nuorisoliitto ja vuonna 1905 työväenyhdistyksen alaisuuteen urheiluseura, joka sai 1910 nimen voimistelu- ja urheiluseura Jyry. Vuonna 1913 jäseniä oli 330. Vuonna 1917 Valkeakosken työväenyhdistyksessä sanotaan olleen yli 900 jäsentä.
Vuonna 1906 työväenyhdistys osti Piirilänmäellä sijainneella tontilla olevan mökin. Tontin vuokrakontrahti siirrettiin Valkeakosken Työväenyhdistykselle. Taloon tehtiin lisärakennuksena juhlasali ja  vihkiäiset vietettiin 25. huhtikuuta 1909. Illalla oli iltamat. Yleisöä oli noin 500 henkeä.
24. maaliskuuta 1912 Valkeakosken Työväenyhdistys hankki Apilapelto-nimisen palstatilan, jonne rakennettiin ravintola ja tanssilava eli ”paviljonki”, joka valmistui helluntaiksi 1913. ”Paviljonkinmäki” oli työväen ulkona tapahtuvan toiminnan keskus, jossa vietettiin vapun päiväjuhlat, urheiltiin ja pidettiin monet tanssit. Paviljongin tuhosi vuonna 1950 tuhopolttajan sytyttämä tulipalo ja yhdistys myi alueen 1954 kauppalalle.
Historia > Sisällissodan aika

Valkeakoskelle perustettiin punakaarti tammikuussa 1918 ja sen toiminta keskitettiin työväentaloon. 
Valkeakosken punakaartiin kuului noin 500-700 miestä ja sodan loppuvaiheessa muodostettu noin 100 hengen vahvuinen naiskaarti. Ensimmäinen taistelu, johon komppania osallistui käytiin Vehkajärvellä 26. helmikuuta. Siellä surmansa saaneet parikymmentä miestä noudettiin Valkeakoskelle ja haudattiin kunnianosoituksin Paviljonginmäen alueelle. Perääntymisvaiheessa 25. huhtikuuta ruotsalainen prikaati aloitti hyökkäyksen tavoitteena Valkeakosken valtaus. Koko päivän ajan Valkeakosken punakaarti lastasi joukkoja ja tavaroita laivoihin ja proomuihin, jotka sitten 26. huhtikuuta klo 3 aikaan yöllä lähtivät kohti Hämeenlinnaa.
Viimeiset taistelut, joissa Valkeakosken punakaartin pääosa oli mukana käytiin Hauholla ja Syrjäntakana huhtikuun lopussa. Näissä taisteluissa Valkeakosken naiskaarti oli mukana ja tytöt – määrältään n. 30 – joutuivat vangeiksi. Heidät kuljetettiin Hauhon Mustilankankaalle, missä heidät ammuttiin ja haudattiin.
Eri lähteistä koottujen tietojen mukaan surmansa saaneita valkeakoskelaisia punaisia oli yhteensä 245, joista murhattuja ja teloitettuja punakaartilaisia 120, vankileirillä kuolleita 80, rintamilla kaatui 45. Prof. Eino Jutikkalan mukaan Sääksmäki – johon Valkeakoski vielä silloin kuului – oli teloitettujen tavattoman suuren lukumäärän perusteella Suomen mustin yhdyskunta vuonna 1918.  
Suuri osa työväenyhdistyksen toimihenkilöistä ja jäsenistä oli joko kaatunut taisteluissa, teloitettu tai virumassa vankileireissä. Työväentalo oli takavarikossa ja suljettuna. Kuitenkin jo tammikuun 6. päiväksi 1919 oli kutsuttu koolle työväenyhdistyksen kokous palokunnantalolle.
Historia > Taistelua työväentalon omistuksesta

Työväentalo ja paviljonki saatiin takavarikosta vapaaksi kesäkuun lopulla 1919. Työväentalo oli erittäin kurjassa kunnossa. Näyttämön esirippu oli revitty ja osittain hävitetty. Kesällä 1920 tehtiin työväentalon juhlasalissa sisäremontti. Talon vanha osa purettiin ja tilalle rakennettiin uusi siipi kiinteäksi jatkoksi juhlasalille. Tupaantuliaiset pidettiin 14. elokuuta 1921. Rakennus käsitti kaksi kerrosta. Ensimmäisessä kerroksessa oli pääsisäänkäytävän aula, vaatesäilytys- ja lipunmyyntitilat, kaksi ravintolahuonetta, ravintolan keittiö ja vahtimestarin asunto. Toisessa kerroksessa oli aula, kaksi kokoushuonetta, painisali ja vielä yksi pieni huone. Rakennustyön urakoivat kirvesmiehet Kalle Lehtonen, Jussi Nieminen ja Otto Nieminen. Samalla työväentaloon hankittiin myös sähkövalo.
Työväenliikkeen suuntataistelu heijastui Valkeakoskelle siten, että 1920 -luvulla työväentalon omistuksesta käytiin taistelua. Työväentalo säilyi kuitenkin sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen omistuksessa, vaikka myöskin vasemmistoradikaalit saivat käyttää sitä. Heinäkuussa 1930 poliisiviranomaiset kuitenkin vaativat, että käyttö kielletään kommunistisiksi leimatuilta järjestöiltä uhalla, että muutoin tilat virkavallan toimesta suljetaan. Sekä kauppalantalo että työväentalo pakkoliputettiin 26. huhtikuuta 1934 suojelukuntalaisten toimesta. Seuraavana yönä työväentalon oveen lyötiin poikkipäin lauta sekä paperilappu, jossa oli teksti: ”Julistus. Nämä talot suljetaan kaikki, sen saatte uskoa, Isänmaan petturit. Lapualla on jo ja pysyy. Tämän päivän liputus oli sitä varten, että punalippu ei enään liehu ikänä tän talon katolla, onko selvä. Valkeakoski 26/4 -34. Valkoinen rintamamies.”
Toimintaa työväentalolla

Vuonna 1957 työväenyhdistykselle palkattiin päätoiminen sihteeri ja elokuvatoiminnan hoitaja, myöhemmin nimike oli toiminnanjohtaja. Vuonna 1965 työväenyhdistys osti Painosta rantapalstan, jonne sos.dem. nuoriso-osasto rakensi saunan työväentalon tontilta puretun vanhan talon aineksista. Alueesta muodostui myöhemmin Pihlajanniemeksi kutsuttu kesäviettopaikka, jonne rakennettiin päärakennus, neljä yöpymismökkiä ja rantasauna 1960-luvun lopulla.
Vuonna 1967 työväenyhdistys vuokrasi sadaksi vuodeksi Hauhon Sotjalan kylän Mustilankankaalta paikan, jossa sijaitsi Valkeakosken punakaartin naiskomppaniaan kuuluneiden naisten ja tyttöjen joukkohauta ja pystytti sinne yhdessä skdl:n kunnallisjärjestön kanssa muistomerkin, joka paljastettiin vappuna 1968. Siitä lähtien ovat Valkeakosken työväenjärjestöt vuosittain vappuna tehneet yhteisen kunniakäynnin muistomerkille.
Työväenyhdistyksen huvitoimikunta järjesti tansseja työväentalon B-salissa. Vuonna 1966 pidettiin vielä neljät tanssit viikossa. Elokuvatoiminta oli vilkasta. B-salista tehtiin Kino-Sammon pikkuteatteri 1986. Elokuvaesitysten lisäksi kumpaakin salia käytettiin myös juhlatilana ja isompi sali oli varustettu myös konsertteja varten.
Opintotoiminta keskitettiin vuodesta 1970 lähtien silloin perustetulle Valkeakosken Seudun Opintojärjestölle. Työväen Musiikkitapahtuma järjestettiin ensi kerran kesällä 1972. Jäsenmäärä kasvoi 1970-luvulla nopeasti noin 700:aan.
Rakennus

Lokakuussa 1956 työväenyhdistys myi huutokaupalla vanhan työväentalorakennuksen purettavaksi ja poissiirrettäväksi. Rakennus olisi vaatinut kalliita kunnostustöitä.  Alueelle oli myös laadittu asemakaava, jonka mukaan talo sijaitsi osittain Valtakadun jalkakäytäväosuudella. Yhdistys oli ostanut tontin omakseen vuonna 1954.  Uuden rakennuksen tuli olla sekä kooltaan että arkkitehtoonisesti paikkaan sopeutuva. Työväenyhdistysten Keskusliiton rakennusosasto laati rakennuspiirustukset, työselityksen ja kustannusarvion. Koska kustannukset olivat suuret, päätettiin  jättää ylin kerros tässä vaiheessa rakentamatta.
Pääurakka annettiin toijalalaiselle Keski-Hämeen Rakennustoimistolle, vesijohto- ja viemärityöt suoritti Valkeakosken Vesi- ja Lämpö ja sähkötyöt Sähkö- ja Koneliike Ikkola Oy. Maalaustyön suoritti Maalaamo O. Jousisen maalausliike Valkeakoskelta.
Rakennus käsitti ensi vaiheessa 7 myymälähuonetta, baariravintolan, pienen juhlahuoneiston sekä 360-paikkaisen, nykyaikaisen elokuvateatterin. Posti- ja lennätinhallituksen puhelintointa varten oli tilat automaattikeskusta varten sekä toimisto-, työ- ja varastohuoneita. Lisäksi taloon kuului toimisto-, kerho- ja kokoushuoneita, talonmiehen asunto, kellaritiloja, väestönsuoja. Elokuvateatteri oli varustettu näyttämötilalla, johon liittyivät puku-, pesu-, varasto- ja valo-ohjaushuoneet.
Talo on kivirakenteinen ja varustettu kaikilla mukavuuksilla. Juhlahuoneiston lattia oli tammiparkettia, hallien lattiat Finnflex-laattoja ja porrashuoneiden lattiat graniittimosaiikkia. Elokuvateatterin katsomon, toimistohuoneiden ym. lattioissa oli linoleumi. Seinäpäällysteenä on osittain käytetty mm. jalopuuta ja kattopinnoissa erilaisia eristyslevyjä. Talon vihkiäisjuhla vietettiin 23. maaliskuuta 1958.
Juhlakokouksessa 1966 annettiin johtokunnalle tehtäväksi tutkia työväentalon alkuperäiseen rakennussuunnitelmaan sisältyvän juhlasalikerroksen rakentamismahdollisuuksia.
Vuonna 1971 työväenliikkeen toimitilat talossa vähenivät, kun kolmaskin kerros oli varattava valtion puhelinkeskuksen laajennukseen. Taloudellisesti ratkaisu oli edullinen, mutta toiminnallisesti siitä aiheutui ongelmia. Työväenyhdistys hankkikin vuoden 1975 lopussa ns. virastotalosta (Apiankatu 5) 172 m2 huoneiston toimisto- ja kokoustiloiksi.
Vuonna 1981 tehtiin ulkomaalaus. Telen muutettua, sen hallussa olleet tilat palautuivat järjestökäyttöön vuonna 1986. Kolmanteen kerrokseen peruskorjattiin toimisto-, kokous- ja saunatilat. Sinne sijoittuivat myös naisjaosto, kunnallisjärjestö, opintojärjestö, nuorisoyhdistys sekä Työväen Musiikkitapahtuma. Lisäksi nuorille kunnostettiin pohjakerroksen väestösuoja kerhoillanvietto- ja diskotilaksi. Työväentalon toiseen kerrokseen sijoittui kaupungin kotitalouslautakunta toimisto-, kudonta-, opetuskeittiö-, havainto- ja sosiaalitiloineen. Myös pohjakerrokseen tehtiin kudontatiloja. 1990-luvulla talon korjausrakentamista jatkettiin. Sekä vanha B-sali että pieni elokuvateatteri kunnostettiin ravintolatilaksi.