stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Duda (jalkapalloilija, 1980)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Sérgio Paulo Barbosa Valente
Syntymäaika: 27. kesäkuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Porto, Portugali
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 senttimetriä
Junioriseurat
1995–1999: Vitória Guimarães
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999–2001 | Cádiz | 36 | (13) |
| 2001–2006 | Málaga | 93 | (12) |
| 2002–2003 | → Levante (laina) | 19 | (2) |
| 2006–2009 | Sevilla | 28 | (0) |
| 2008–2009 | → Málaga (laina) | 35 | (5) |
| 2009–2017 | Málaga | 188 | (16) |
| Yhteensä | Yhteensä | 399 | (51) |
Maajoukkue
| 2007–2010 | Portugali | 18 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Sérgio Paulo Barbosa Valente eli Duda (s. 27. kesäkuuta 1980 Porto, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen keskikenttäpelaaja.
Ura

Duda pelasi uransa alussa Vitória Guimarãesin juniorijoukkueessa, mutta ei ole toistaiseksi ikinä pelannut seuran edustusjoukkueessa. Vitóriasta hänet myytiin espanjalaiseen Cádiziin, joka pelasin silloin maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Vuonna 2001, Duda siirtyi pääsarjassa pelanneeseen Málagaan. Kaudeksi 2002–2003 hänet lainattiin Levanteen. Kahtena seuraavana kautena Málaga sijoittui pääsarjassa sijalle 10.
Kauden 2005–2006 jälkeen Málagan pudottua pääsarjasta Duda siirtyi Sevillaan. Kahden Sevillassa pelatun kauden jälkeen, Dudan jäätyä vähälle peliajalle, hän siirtyi vuoden lainasopimuksella takaisin pääsarjaan nousseeseen Málagaan.
Ura > Maajoukkue

Vuonna 2007 Duda teki ensiesiintymisensä Portugalin maajoukkueessa. 20. elokuuta 2008 Färsaaria vastaan käydyssä ystävyysottelussa Duda teki ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa.
Saavutukset

UEFA Intertoto Cup: 2002
UEFA Super Cup: 2006
UEFA Cup: 2007
Copa del Rey: 2007
Supercopa de España: 2007
Aiheesta muualla

Dudan tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Ferreira |
4 Rolando |
5 Duda |
6 Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Mendes |
9 Liédson |
10 Danny |
11 Simão |
12 Beto |
13 Miguel |
14 Veloso |
15 Pepe |
16 Meireles |
17 Amorim |
18 Almeida |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Costa |
22 Fernandes |
23 Coentrão |
Valmentaja Queiroz
Passamezzo

Passamezzo on renessanssin ajan Italiassa käytetty nopea tasajakoinen tanssi, jonka parina käytettiin usein saltarelloa. Nimi passamezzo juontuu oletettavasti italiankielisestä ilmaisusta "askel ja puoli".
Passamezzoa käytetään myös nimityksenä eräälle aikanaan suositulle sointukululle, joka etenee sointuastein I-IV-I-V-I-IV-I-V-I. Kiinteän bassokulun päälle tehtiin lukemattomia improvisaatioita ja variaatioita. Mm. englantilainen Greensleeves-melodia noudattaa tämänkaltaista mallia. Läheisiin käsitteisiin kuuluu myös romanesca-basso.
Kirjallisuutta

Sadie, Stanley (toim.): The New Grove Dictionary of Music and Musicians, II Ed., New York, Grove, 2001 (korjattu laitos 2002), ISBN 0-333-60800-3
Partiopojan kirja

Alkuperäisteos Scouting for Boys.
Partiopojan kirja (Scouting for Boys) on partioliikkeen perustajan Robert Baden-Powellin vuonna 1908 julkaisema opaskirja partiolaisille. Se on partiohistorian kuuluisin teos. Baden-Powell kirjoitti Partiopojan kirjan kasvatusjärjestelmänsä ja leirikokeilujensa perusteella. Kirja levitti partioaatteen ympäri maailman. Se ei sovellu enää käsikirjaksi esimerkiksi ensiavun tai merkkien osalta, sillä tiedot ovat vanhentuneet.
Suomenkielistä painosta on julkaissut vuosien varrella usea kustantaja, WSOY, Otava ja Partiokirja. WSOY julkaisi kaksi painosta vuosina 1933 ja 1947, ja suomentaja oli Lauri Vuolasvirta. Uuden suomennoksen tekijä on Paula Koho, ja sen julkaisi ensin Otava kahtena painoksena vuosina 1961 ja 1966. Sen jälkeen Partiokirja julkaisi Paula Kohon suomennoksen vuosina 1986, 1989, 1991, 1993, 1995 ja 2002.
Myös Kaarlo Soinion suomentamana ja toimittamana vuonna 1911 julkaistu Partiopojat ja vuonna 1917 julkaistu Partiopojat ja tytöt ovat Scouting for Boys -kirjan suomennoksia, mutta niissä on käytetty lisäksi muita lähteitä.
Suomennokset

Partiopojat: englantilainen nuorisoliike Scouting for Boys , Rob. Baden-Powellin teoksen "Scouting for Boys" y. m. lähteiden mukaan suomeksi toimitettu, Kaarlo Soinio. Helsinki: Yrjö Weilin, 1911.
Partiopojat ja -tytöt: englantilainen nuorisoliike Scouting for Boys and Girls, R. S. S. Baden-Powell; Rob. Baden-Powellin teosten y.m. lähteiden mukaan suomeksi toimittanut Kaarlo Soinio. Helsinki: Kustannusoy. Kirja, 1917.
Partiopojan kirja, viidennestätoista painoksesta suomentanut L[auri] Vuolasvirta. WSOY, 1933. (Suomalaisen partiopoikaliiton käsikirjasarja n:o 2.). – 2. painos 1947. (Suomen partiopoikajärjestön käsikirjasarja nro 4.).
Partiopojan kirja , suom. Paula Koho; julk. Suomen partiopoikajärjestö; tekijän kuvittama. Otava, 1961. – 2. painos 1966
Partiopojan kirja, suom. Paula Koho, tekijän kuvittama. 3.p. Hki: Partiokirja, 1986 ISBN 951-829-333-3. Lisäpainokset: 4. p. 1989 ja 5. p. 1991 – 6. p 1993 ISBN 951-829-376-7 Lisäpainokset: 7. p. 1995 ja 8. p. 2002. (Partioveljeyden laitos.)
Aiheesta muualla

PartioWiki
Pehr Kalm

| Pehr (Pietari) Kalm |
| --- | --- |
 Todennäköisesti Johan Georg Geitelin maalaaman muotokuvan arvellaan esittävän Pehr Kalmia, mutta jotkut historiantutkijat ovat epäilleet, että kuva voisi esittää Kalmin kollegaa Pehr Gaddia.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1716 Ångermanland
Kuollut: 16. marraskuuta 1779 Turku
Kansalaisuus:  suomalainen  (Ruotsin valtakunta)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun akatemia
Väitöstyön ohjaaja:  Carl von Linné
Oppilaat:  Anders Chydenius
Tutkimusalue:  kasvitiede, talousoppi
Tunnetut työt:  Matka Pohjois-Amerikkaan
 Kansainvälisesti tunnettu tutkimusmatkailija. 
Pehr (Pietari) Kalm, englanninkielisissä teksteissä joskus myös Peter Kalm, (maaliskuu 1716 Ångermanland – 16. marraskuuta 1779 Turku) oli suomalainen kasvitieteilijä, tutkimusmatkailija ja pappi, joka saavutti mainetta myös ulkomailla. Hän oli ruotsalaisen Carl von Linnén oppilas.
Kalm teki tutkimusmatkan Pohjois-Amerikkaan. Hänestä tuli Turun akatemian ensimmäinen talousopin professori ja akatemian rehtori.
Nuoruus

Kalmin isä oli Korsnäsin kappalainen Gabriel Kalm ja äiti vaasalaista kauppiassukua oleva Katarina Ross. Pehr Kalm syntyi Ruotsissa, minne perhe oli muuttanut Suomesta pakoon isonvihan venäläismiehitystä. Isä kuoli evakkomatkalla, ja isonvihan päätyttyä äiti toi perheen takaisin Suomeen.
Kalm kävi triviaalikoulua Vaasassa vuodesta 1730 ja aloitti yliopisto-opinnot Turun akatemiassa vuonna 1735. Hän kirjoittautui Uppsalan yliopistoon vuonna 1740 ja opiskeli luonnontieteitä muun muassa Carl von Linnén ohjauksessa. Kalm jätti kuitenkin opintonsa kesken ja ryhtyi tutkimusmatkailijaksi.
Tutkimusmatkailija

Ensimmäiset tutkimusmatkat Kalm teki vapaaherra Sten Carl Bielken kustantamana Suomessa ja Ruotsissa. Vuonna 1744 hän matkusti Bielken kanssa Moskovaan ja Ukrainaan, mistä hän toi mukanaan Linnén käyttöön kasvinäytteitä ja käsikirjoituksia.
Seuraava matka oli Ruotsin tiedeakatemian järjestämä Amerikan mantereelle suuntautunut tutkimusretki, joka kesti lokakuusta 1747 kesään 1751. Matkaan lähdettiin Norjan ja Lontoon kautta, missä Kalm vietti puoli vuotta perehtyen tulevaan ja opetellen englantia ja ranskaa. Elokuussa 1748 Kalm lähti Englannista Mary Galley -nimisellä laivalla kohti Amerikkaa ja Philadelphiaa. Matka kesti 41 päivää; perille Uudelle mantereelle hän pääsi 15. syyskuuta.
Kesällä 1749 Kalm teki apulaisensa Lars Jungströmin ja kahden oppaan kanssa pitkän tutkimusmatkan Montrealiin ja Quebeciin. Seuraavana kesänä hän matkasi Niagaran putouksille, jonne hän saapui 24. heinäkuuta 1750. Kalmin kuvaus putouksista julkaistiin muun muassa Benjamin Franklinin toimittamassa Pennsylvania Gazette -lehdessä. Kalmin Amerikan matkasta julkaisemansa retkikertomus En resa till Norra America on ilmestynyt monella kielellä; ruotsiksi se julkaistiin vuonna 1753. Matkan aikana Kalm lähetti Linnélle sieniä ja siemeniä. Palatessaan Tukholmaan 1751 hän toi Pohjois-Amerikasta Linnélle kasvinäytteitä ja lisää siemeniä.
Kalm teki myös tutkimuksen nyttemmin sukupuuttoon kuolleesta muuttokyyhkystä. Se oli ensimmäinen kyseisen lajin pesimäbiologiasta tehty tutkimus ja on yhä käyttökelpoinen. Sitä pidetään Turun akatemian kansainvälisesti arvokkaimpana ja tieteellisesti merkittävimpänä julkaisuna.
Kuultuaan Pierre La Vérendryeltä tämän löytämästä ”riimuja” sisältävästä kivestä Kalm innostui viikinkien matkoista Pohjois-Amerikkaan. Hän antoi tämän oppilaalleen Georg A. Westmanille maisteritutkimuksen aiheeksi. Westmanin aihetta käsittelevä 23-sivuinen pro gradu julkaistiin vuonna 1757.
Kasviasiantuntija

Kalmin keräämiä kasveja kokeiltiin Hirvensalon Sipsalossa ja Kalmin perustamassa Turun kasvitieteellisessä puutarhassa, nykyisellä Sibelius-museon tontilla. Liian suurten ilmastoerojen vuoksi kaikki kokeet eivät kuitenkaan vastanneet odotuksia. Tuoduista kasveista viljellään Suomessa edelleen yleisesti vain aitaorapihlajaa, villiviiniä ja tuoksuvatukkaa. Osa Kalmin näytteistä tuhoutui Turun palossa 1827, osa on Lontoossa ja loput yli 400 kasvinäytettä ovat Kalmin kuningatar Loviisa Ulriikalle lahjoittamassa kokoelmassa, jota säilytetään Uppsalassa.
Sipsalon tilalla keskityttiin myös kotimaisten kasvien viljelyyn. Erityisesti pyrittiin saamaan maaperä niin omavaraiseksi, että hyötykasvit ja hedelmäviljely menestyisivät. Kalm onkin saanut epävirallisen "Suomen puutarhatalouden isän" arvonimen yhdessä toisen Akatemian professorin Pehr Adrian Gaddin kanssa.lähde?
Siementen lisäksi Kalm toi Amerikasta kaksi opossumia, joista toinen kuoli jo kuljetuksessa Atlantin yli. Toinen opossumi eli Kalmin kirjastohuoneen kakluunissa oljissa tehdyssä pesässä. Se kuitenkin pureskeli kirjoja, pöydän-  ja tuolinjalkoja ja säikytteli piikoja keittiössä. Kalm olisi halunnut lahjoittaa opossumin Carl von Linnélle, joka ei kuitenkaan halunnut opossumia, sillä hänellä oli jo amerikkalainen pesukarhu. Opossumi kuoli inhottuna "liikalihavuuteen".
Professori ja pappi

Hyödyn aikakauden innoittamana Turun akatemiaan päätettiin perustaa luonnonhistorian ja talousopin oppituoli vuonna 1747. Professuuri rahoitettiin lakkauttamalla runousopin oppituoli. Uudeksi talousopin professoriksi nimitettiin Kalm, vaikkei hänellä ollut yliopistollista loppututkintoa. Samana vuonna Kalm aloitti Amerikan-matkansa. Hän oli virassa kuolemaansa saakka vuoteen 1779. Hänen seuraajansa professorina oli Salomon Kreander.
Yliopistonopettajana Kalm oli suosittu. Häntä pidetään eräänä taloudellisen hyödyn ajan keskeisimpänä henkilönä Turun akatemiassa. Kalmin johdolla valmistui 146 väitöskirjaa, joista valtaosa ruotsinkielisiä, muut latinaksi. Turun akatemian rehtorina hän toimi 1756–1757, 1765–1766 sekä 1772–1773. Kalm oli Ruotsin tiedeakatemian jäsen vuodesta 1745.
Kalm vihittiin papiksi vuonna 1757. Hän toimi Piikkiön ja Maarian seurakunnan kirkkoherrana ja oli myös Turun tuomiokapitulin jäsen. Kalmin näkemyksen mukaan papiston tehtävänä oli hyödyttää valtakuntaa parhaalla mahdollisella tavalla.
Perhe

Kalm avioitui Amerikassa Anna Margaretha Sjömanin kanssa helmikuussa 1750. Vaimon kahden edellisestä avioliitosta syntyneiden lasten lisäksi heille syntyi ainakin kaksi poikaa. Pojista toinen kuoli pienenä, toinen, majuri Petter Gabriel Kalm, osallistui Anjalan liittoon.
 Kalmin tytärpuoli Johanna Margareta meni naimisiin maaherra Johan Herman Loden kanssa.
Huomionosoituksia

Vuonna 1768 Kalm vihittiin teologian kunniatohtoriksi Lundissa, ja vuonna 1772 hänet valittiin Vaasa-ritarikunnan jäseneksi. Kalmin kunniaksi on nimetty useita kasvi- ja hyönteislajeja. Linné nimesi vuorilaakerin suvun Kalmia hänen mukaansa. Kalmia latifolia on Pennsylvanian ja Connecticutin kansalliskukka.
Tähtitieteilijä Liisi Oterman vuonna 1940 löytämä pikkuplaneetta 2332 Kalm on nimetty Pehr Kalmin mukaan.
Helsinkiin yliopiston Kumpulan kampukselle nimettiin Pietari Kalmin katu vuonna 1985. Kadun ruotsinkielisessä nimessä on Kalmin etunimi sen ruotsalaisessa muodossa (Pehr). Tukholmassa on Kalmgatan ja Turussa Kalminkuja sekä Pietari Kalmin puisto. Kalmista tehtiin Suomessa postimerkki vuonna 1979, kun hänen kuolemastaan oli kulunut kaksisataa vuotta. Kalmin muistolaatta on kiinnitetty Turun Maarian kirkon seinään.
Kirjallisuutta

Tsubaki, Rosemarie: Pehr Kalm, suomalainen Amerikan löytäjä.  ((Il viaggio di Pehr Kalm in Nord America 1747–1751, 2003.) Suomentanut Anto Leikola)  Helsinki:  Terra Cognita, 2011.  ISBN 978-952-5697-49-0
Suomalaiset tutkimusmatkat, toimittanut Markku Löytönen. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0355-1768; 1187. ISBN 978-951-746-774-2 (sid.). Sivut 11–15
Aiheesta muualla

Yle Areena: Suomalaisia tutkimusmatkailijoita - Pehr Kalm
Pehr Kalmin väitöskirjoja digitoituina Kansalliskirjaston kokoelmissa.
Petter Portin: Uutta tietoa Pehr Kalmista suomeksi. Turun sanomat 17.11.2011.
Petter Portin: Uutta tietoa Pehr Kalmista suomeksi. Tieteessä tapahtuu 8/2011. (PDF)
T. J. Hintikka : "Habent sua fata libelli". Pietari Kalmin Amerikan-matkakuvauksen käsikirjoituksen vaiheita, Helsingin Sanomat, 05.06.1938, nro 149, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
T. J. Hintikka : Pietari Kalmin tietoja "Uuden Ruotsin" siirtokunnasta I, Helsingin Sanomat, 12.06.1938, nro 155, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
T. J. Hintikka : Pietari Kalmin tietoja "Uuden Ruotsin" siirtokunnasta II, Helsingin Sanomat, 19.06.1938, nro 162, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  International Plant Names Index 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 
Muut:  SNAC 2  IdRef 
Pehr Kalmin 200-vuotismuiston kunniaksi julkaistu postimerkki.
Pariisin bulevardit

Pariisin Boulevard Haussmann ja sen varrella oleva tavaratalo Printemps. Tämä katu ei kuitenkaan kuulu alkuperäiseen Suurten bulevardien ketjuun, vaan haarautuu niiden muodostamasta kehästä ulospäin.
Pariisin bulevardit ovat pääasiassa purettujen kaupunginmuurien paikalle rakennettuja puistokatuja Pariisissa. Nimitys bulevardi on peräisin hollannin sanasta bolwerk, joka tarkoittaa alkujaan paaluista tehtyä vallin tukirakennelmaa, mutta siirtyi myöhemmin tarkoittamaan tällaisten vallitusten paikalle rakennettuja katuja.
Pariisissa ja muuallakin Ranskassa puistokatujen nimissä käytetään vaihdellen sanaa Avenue tai Boulevard.  Tavallisimmin Avenuet johtavat kaupungin keskustasta tai vanhimmasta osasta kohti sen laitoja, kun taas Boulevardit kiertävät keskikaupunkia kehämäisesti, esimerkiksi Pariisissa useina sisäkkäisinä samankeskisinä kehinä. Nimiä annettaessa tätä sääntöä ei kuitenkaan ole noudatettu täysin johdonmukaisesti, vaan siitä on joukko poikkeuksiakin. Niinpä Pariisin vanhimmasta osasta, Île de la Citéltä, johtaa lähes suoraan pohjoiseen Boulevard Sébastopol ja sen jatke Boulevard Strasbourg ja samalta saarelta etelään Quartier latinin pääväylä Boulevard Saint-Michel. 
Pääosa Pariisin bulevardeiksi nimetyistä kaduista kuitenkin sijaitsee entisten kaupunginmuurien kohdalla. Ne muodostavat kolme sisäkkäistä samankeskistä kehää, jotka kiertävät kaupungin sisäosia eri aikoina rakennettujen muurien kohdalla.
Suuret bulevardit

Pariisin vanhimpia bulevardeja ovat niin sanotut suuret bulevardit.  Ne rakennettiin 1670-luvulla, Ludvig XIV:n aikana tuolloin purettujen kaupunginmuurien paikalle. Ludvig XIV katsoi, että muurit olivat käyneet turvallisuusmielessä tarpeettomiksi, lisäksi niiden ulkopuolelle oli jo muodostunut joukko esikaupunkeja (faubourg). Purettujen muurien kohdalle rakennettu bulevardien ketju johtaa kaupungin keskiosien pohjoispuolitse Place de la Concordelta Place Bastillelle. Vanhoista porteista on bulevardien varrella säilynyt kaksi, Porte Saint Denis ja Porte Saint Martin, paikoilla, joista aikoinaan alkoivat Saint Denisiin ja Saint Martiniin johtavat maantiet.
Seinen eteläpuolella samojen keskiaikaisten muurien paikalla on vain tavallisia kapeita katuja. 1800-luvulla sinne tosin rakennettiin Boulevard Saint-Germain yhdistämään Seinen pohjoispuolella olevan bulevardiketjun molemmat päät toisiinsa, joten yhdessä niiden kanssa se muodostaa täyden ympyrän. Nykyisen Boulevard Saint Germainin kohdalla kaupunginmuuri ei kuitenkaan ole koskaan sijainnut.
Keskimmäiset bulevardit

1780-luvulla, muutamaa vuotta ennen Ranskan vallankumousta, rakennettiin tullivalvontaa varten uusi kaupunginmuuri, Mur des Fermiers généraux, muutamia kilometrejä aikaisemmin purettua ulommaksi, jolloin sen sisään jäivät uudet laitakaupungitkin. Tämä muuri jäi lyhytikäiseksi, mutta sen kohdalla sijaitsee nykyisin Pariisin keskiosia joka puolelta kiertävä toinen bulevardikehä Pariisin suuri Riemukaari rakennettiin 1800-luvun alussa alkujaan muurin portiksi kohtaan, jossa keskustasta länteen johtanut, jo 1600-luvulla rakennettu Avenue des Champs-Élysées kulki muurin poikki. Riemukaarta ympäröivä Place Charles de Gaulle (Place de l'Étoile) ympäröivine rakennuksineen rakennettiin kuitenkin nykyiselleen vasta Napoleon III:n aikana. Tämän bulevardikehän varrella sijaitsee muitakin huomattavia aukioita kuten idässä Place de la Nation ja kaakossa Place de l'Italie.
Marsalkkojen bulevardit ja Boulevard Périphérique

Niinkin myöhään kuin 1840-luvulla Pariisin ympärille rakennettiin vielä uusi puolustusmuuri, Thiersin muuri, entistäkin ulommaksi. Hieman muurin sisäpuolelle rakennettiin samalla Pariisia kiertävä tie, jonka eri osilla on eri nimiä, mutta joista käytetään myös yhteisnimitystä Boulevards des Maréchaux (Marsalkkojen bulevardit). Tämä muuri tuli vuoden 1860 alueliitoksessa myös Pariisin kunnalliseksi rajaksi, joka kulkee suurimmaksi osaksi samalla kohdalla edelleen. Tämän uloimman muurin entisten porttien kohdalla on nykyisin joukko aukioita, joiden nimissä on sana Porte (portti) sekä sen paikkakunnan nimi, jonne portilta alkanut maantie johti. Esimerkiksi Porte d'Orléans'ilta alkoi Orléansiin johtava maantie. Muuri kuitenkin purettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja 1960-luvulla sen kohdalle, siis hieman Marsalkkojen bulevardien ulkopuolelle, rakennettiin Pariisia kiertävä kehämäinen moottoritie, Boulevard Périphérique.
Muita bulevardeja

Muista Pariisin puistokaduista suuri osa on rakennettu vasta Napoleon III:n valtakaudella vuosien 1850–1870 välisenä aikana. Rakennustöitä johti paroni Georges Eugène Haussmann. Uudelleen­järjestelyt merkitsivät varsinkin kaupungin vanhimmissä osissa laajoja rakennusten purku- ja uudelleenrakennustöitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pariisin bulevardit Wikimedia Commonsissa
Osa suuria bulevardeja Turgot'n Pariisin kartassa vuodelta 1736
Le boulevard des Capucines muutamia vuosia rakentamisensa jälkeen: katua ei ollut vielä tasoitettu, mutta sitä reunusti kaksi puuriviä, joiden välissä oli ajorata hevosajoneuvoja varten.
Pariisin keskiosiin (1.–7. arrondissementteihin) Napoleon III:n ja Haussmannin aikana 1850–1870 rakennetut uudet kadut, joista suuri osa on puistokatuja.
Patrikki

Patrikki (ven. Озерки, Ozerki) oli kylä, joka sijaitsi Kivennavan pitäjän lounaislaidalla kahden pienen järven rantamilla Karjalankannaksella. Patrikki oli aika lailla eristettynä muusta pitäjästä. Koulu oli Ikolassa, noin neljän kilometrin päässä. Lähimpään kauppaan oli matkaa saman verran, samoin lähimpään puhelimeen. Maakirjoissa ja henkikirjoissa Patrikki luetaan Ikolan kylään kuuluvaksi, vaikka oli siitä selvästi erillään. Ennen talvisotaa Patrikissa oli 15 taloa.
Nykyisin Patrikissa eli Ozerkissa on runsaasti huvila-asutusta järvien rannoilla.
Aiheesta muualla

http://www.kivennapa.fi/virtuaali/VirtuaaliKivennapa.html
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Markku Partinen
Järjestötoiminta

Partinen on ollut aktiivinen myös järjestötoiminnassa. Opiskeluaikan Montpelleirissa hän oli perustamassa Ranskassa lääketiedettä opiskelevien yhdyselimenä toimivaa lääkäriseura Coccyx ry:tä ja hänet valittiin yhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän toimi opiskeluaikaan myös Suomen Medisiinariliitossa ja Nuorten Lääkärien yhdistys ry:ssä ja hän toimi Nuori Lääkäri -lehden toimitussihteerinä. Vuonna 1988 hän oli perustamassaSuomen Unitutkimusseura ry:tä ja hän oli seuran ensimmäinen puheenjohtaja. Hän on ollut myös potilasjärjestö Uniliitto ry:n perustajajäsen ja pitkäaikainen puheenjohtaja. Uniliitto ry on nimittänyt hänet järjetön kunniapuheenjohtajaksi. Hän on ollut aktiivisesti mukana myös Suomen uniapneayhdistyksen, Suomen narkolepsiayhdistyksen ja Levottomat Jalat -RLS yhdistys ry:n toiminnassa. Liikennelääketieteen yhdistys ry:n puheenjohtajana hän toimi vuosina 2012-2014. Vuosina 2016-2023 hän on ollut Parkinsonliitto ry:n (nykyisin Liikehäiriösairauksien liitto ry) liittohallituksen puheenjohtaja. Vuoden 2023 liittokokous valitsi uudeksi puheenjohtajaksi vuodesta 2024 alkaen neurologi Osmo Pammon. Vuonna 2023 Partiselle myönnettiin Liikehäiriösairauksien liiton kultainen ansiomerkki. Hän on ollut pitkään myös Suomen neuropsykiatrinen yhdistys ry:n hallittuksen jäsen ja varapuheenjohtaja. Hän on aktiivisesti mukana Uniliiton ja Suomen unitutkimusseura ry:n toiminnassa. Kansainvälisessä järjestötoiminnassa hän on toiminut Euroopan unitutkimusyhdistyksen (ESRS) tieteellisen toimikunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana, Maailman unitutkimusyhdistysten liiton (WFSRS) koordinoivana sihteerinä ja Maailman unilääketieteen yhdistyksen (World Association of Sleep Medicine; nykyisin World Sleep Society) perustajajäsenenä ja puheenjohtajana.
Politiikka

Aiemmin Partinen on toiminut 1990-luvulla Helsingissä terveyslautakunnassa. Tammikuun 2022 aluevaaleissa hänet valittiin Länsi-Uudenmaan hyvinvointialueen varavaltuutetuksi Kokoomuksen edustajana. Hän on Länsi-Uudenmaan hyvinvointialueen tarkastuslautakunnan jäsen ja HUS-yhtymän TKKI-toimikunnan jäsen.
Parkanon rautatieasema

Parkanon rautatieasema (lyh. Pko) on rautatieasema Suomen rataverkolla Parkanon kaupungissa Pirkanmaan maakunnassa. Liikennepaikka avattiin henkilö- ja tavaraliikenteelle vuonna 1971, ja se sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä Parkanon keskustaajamasta, ratakilometrillä 262.