stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilmataisteluohjus

F-15 Eagle varustettuna AIM-120 ja AIM-9 ilmataisteluohjuksin.
F/A-18 Hornet kantaa kuvassa kymmentä AIM-120 -ohjusta siivissään ja kahta AIM-9 -ohjusta siipien kärjissä.
Ilmataisteluohjus on ohjus, joka laukaistaan lentokoneesta tai helikopterista toisen lentokoneen tai helikopterin tuhoamiseksi. Merkittäviä teknisiä eroja ilmataisteluohjuksen ja varsinaisen ilmatorjuntaohjuksen välillä ei ole sillä ensinmainittuja voidaan käyttää ilmatorjuntaohjusjärjestelmän ohjuksina, kuten norjalaisessa NASAMS-järjestelmässä.
Historiaa

Ensimmäiset ilmataisteluohjukset olivat ensimmäisessä maailmansodassa kehitettyjä ilmasta ilmaan-raketteja jotka muistuttivat muodoltaan ilotulitusraketteja. Toisen maailmansodan loppupuolella Saksassa kehitettiin ensimmäinen varsinainen ilmataisteluohjus, RK344-ohjus, joka tunnisti maalinsa (yleensä B-17-pommikoneet) äänen perusteella. Näitä ohjuksia ei sittemmin käytetty toisessa maailmansodassa. Ensimmäinen liittoutuneiden tekemä ilmataisteluohjus oli vuonna 1946 käyttöönotettu yhdysvaltalainen AIM-4 Falcon.
1950-luvulta lähtien Yhdysvalloissa aloitettiin kehittelemään uusia ohjautuvia ja kohteeseen lukkiutuvia ilmataisteluohjuksia. Tällaiset uudet ohjukset muuttivat ilmasodankäynnin täysin, kun hävittäjien pääaseena olivat ohjukset, eikä enää tykit tai konekiväärit.
Ilmataisteluohjukset nykyaikana

Nykyään ilmataisteluohjukset ovat melkein aina tutka- tai infrapunahakuisia, kahdesta neljään metriä pitkiä solakoita ohjuksia. Niitä on suunniteltu eri etäisyyksille. Niiden kantomatka on harvoin alle kymmenen kilometriä, mutta joskus jopa yli 150 km eli sellaiset voidaan ampua kohteen ollessa vielä liian kaukana näkyäkseen.
Hävittäjälentokoneet kantavat tyypillisesti kahta infrapunahakuista ilmataisteluohjusta siipien kärjissä, ja usein kahdesta neljään tutkahakuista ohjusta siivissään. Tällainen varustus on tyypillinen esimerkiksi Suomen ilmavoimien käyttämissä Horneteissa. Suomessa on käytössä kahden tyyppisiä ilmataisteluohjuksia, AIM-9 Sidewinder -infrapunaohjuksia M- ja X-versiona sekä AIM-120 AMRAAM -tutkaohjuksia. Viidennen sukupolven hävittäjissä ilmataisteluohjukset, kuten muukin aseistus, kuljetetaan kuitenkin pääasiallisesti koneen rungon sisäisissä kuiluissa tutkajäljen vähentämiseksi.
Ohjuksilta voidaan suojautua häiritsemällä elektronisesti tai esimerkiksi levittämällä tutka- ja lämpöjälkeä hämäävää silppua/soihtuja.
Ilmataisteluohjuksia

AIM-4 Falcon
AIM-7 Sparrow
AIM-9 Sidewinder
AIM-54 Phoenix
AIM-120 AMRAAM
AIM-260 JATM
Kaliningrad K-5
MBDA Meteor
MBDA MICA
Rafael Python
RK344 myös nimellä Ruhrstal X-4
Vympel K-13
Vympel R-27
Kokkolan satama

| Kokkolan satama |
| --- | --- |

Sijainti
Sijainti:  Kokkola
Tilastoja
Vuosittainen rahtimäärä (tonneissa):  8,6 milj. (2014)
Kotisivut
Kokkolan satama (ruots. Karleby hamn, engl. Port of Kokkola, LOCODE: FI KOK) on Kokkolan kaupungissa, Ykspihlajan kaupunginosassa sijaitseva, Pohjanmaan suurin ja Suomen vilkkaimpiin kuuluva satama. Satama-alue jakautuu kolmeen osaan: kantasatamaan, Hopeakiven satamaan ja syväsatamaan. Vuonna 2014 sataman kokonaisliikennemäärä oli 8,6 miljoonaa tonnia. Sataman välittömässä läheisyydessä sijaitsee Kokkolan suurteollisuusalue (KIP, Kokkola Industrial Park).
Historia

Kokkolan satamaa käyttänyt vuosittainen tonnisto oli Suomen suurin vuosina 1800–1834.
Toukokuussa 1973 satamassa sattunut öljyvarastopalo oli Suomen siihen asti tuhoisin tulipalo, jossa .
Syväsataman alueelle valmistui keväällä 2003 Kokkolan tuulipuisto, jossa oli kaksi 1 MW:n tuulivoimalaa. Tuulipuistoa suunniteltiin laajennettavan neljällä 3 MW:n  tuulivoimalalla. Teollisuusalueelle vahvistettiin tuulivoiman lisärakentamisen salliva vaiheyleiskaava vuonna 2012. Tuulipuisto todettiin kuitenkin kannattamattomaksi vuonna 2015, jolloin niiden rakennuttaja PVO Innopower ilmoitti, että tuulipuisto puretaan.
Vuoden 2015 alussa satama muuttui liikelaitoksesta osakeyhtiöksi.
Sataman osat > Syväsatama

Syväsataman rakennustyöt alkoivat 1980-luvun alkupuolella, ja aluetta kehitettiin voimakkaasti seuraavan vuosikymmenen aikana. Irtotavaraliikenteeseen erikoistuneen syväsataman vuosikapasiteetti on noin 5 miljoonaa tonnia. Satamassa olevat 40 tonnin nosturit ja kuljetinjärjestelmät mahdollistavat 40 000 tonnin lastaus- ja purkutehon vuorokaudessa. Syväsatamaan johtaa 13 metriä syvä, vuonna 2000 valmistunut laivaväylä. Vuonna 2018 aloitettiin hanke, jossa väylän syvyys kasvatetaan 14,0 metrin kulkusyvyyden vaatimusten mukaiseksi ja Syväsataman satama-allas ja laiturirakenne syvennetään 14 metrin kulkusyvyiseksi. Hankkeen on tarkoitus valmistua vuoden 2020 aikana. Hankkeen toteuttavat yhteistyössä Väylävirasto ja Kokkolan Satama Oy ja sen yhteiskustannukseksi on arvioitu 63 miljoonaa euroa, josta 35 miljoonaa euroa on varattu väylän syventämiseen, 10 miljoonaa euroa sataman syventämiseen ja 18 miljoonaa euroa Kokkolan Sataman hankkeeseen liittyvien hankintoihin.
Laituripaikoista syvimmät ovat yhdessä 650-metrisen laiturialueen muodostavat paikat 10–12, joiden syväys on 13,0 metriä. Laituri 7 on öljyn ja öljytuotteiden käsittelyyn tarkoitettu, enintään 140-metristen ja syväykseltään 9,5-metristen alusten käyttöön.
Sataman osat > Hopeakiven satama

Hopeakiven satama on melko äskettäin aivan syväsataman eteläpuolelle valmistunut laiturialue. Siinä on 160 metriä pitkä 9,5 metrin syväyksen laituripaikka ja 150-metrinen 11,0 metrin syväyksen laituripaikka.
Sataman osat > Kantasatama

Kantasatamassa on viisi laituripaikkaa. Paikat 1–2 muodostavat yhdessä 323 metriä pitkän alueen 9,5 metrin syväyksellä. Laituri 4:ssä on joka sään terminaali enintään 122 metriä pitkille ja 8,3 metrin syväyksen aluksille. Ulkoisesti se on noin 130 metriä pitkä katettu terminaalirakennus (AWT), johon purkava tai lastaava laiva voi ajaa sisälle. Tällöin lasti ei lastauksen aikana altistu sään vaikutuksille. Laituri 5 on 83-metrinen kemikaaliterminaali syväykseltään enintään 9,5 metrin aluksille.
Erityisesti kappaletavaran käsittelyyn erikoistunut kantasatama aidattiin vuosituhannen alun jälkeen EU:n terrorismin vastaisen direktiivin mukaisesti.
Rahtimäärä

Kokkolan sataman kauttakulkevan tavaraliikenteen rakenteessa näkyy Kokkolan kaupungin ja laajemmankin alueen metalli-, kemian- ja kaivosteollisuuden vaikutus. Esimerkiksi vuoden 2011 ulkomaan tavaraliikenteen tuonnin suurimpia rahtieriä ovat teollisuuden raaka-aineina käytetyt tavararyhmät eli malmit ja rikasteet, raakamineraalit ja sementit sekä kemikaalit. Ulkomaan viennistä ylivoimaisesti suurin tavararyhmä oli malmeja ja rikasteita (4,4 / 5,3 miljoonasta tonnista).
Kokkolan satamasta viedään maailmalle venäläistä rautamalmia. Kostamuksesta saapuu Ykspihlajan ratapihalle Kokkolan satamaan 3–4 junaa vuorokaudessa ja kussakin junassa on 60 vaunua täynnä rautamalmia. Suurin koskaan Perämerellä käynyt alus oli vuonna 2013 Kokkolan satamassa käynyt Navios Lumen, johon lastattiin rautapellettejä. Satamassa alus lastattiin 13 metriin sataman syvyyden vuoksi ja topattiin ulkona satamasta 14,6 metriin.
Rahtimäärältään vuosi 2014 oli sataman ennätysvuosi. Aluskäyntejä oli tuolloin yhteenä 588.
Kokkolan sataman vuosittainen rahtimäärä:
| vuosi | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 1-6/2015 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| yhteensä milj. tonnia | 3,0 | 3,5 | 4,1 | 5,3 | 4,8 | 5,7 | 5,5 | 6,3 | 7,9 | 7,4 | 7,8 | 8,6 | 2,5 (*) |
(*) Alkuvuoden 2015 tilastossa on vain ulkomaanliikenne, joka oli pienentynyt runsas 30 prosenttia edellisvuodesta. Kotimaan rahti tulee tämän lisäksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kokkolan sataman kotisivut (suomeksi) (englanniksi) (venäjäksi)
Webkamera Kantasatamasta, Webkamera Hopeakiven satamasta, Webkamera syväsatamasta
Suomen raja-asemat
| --- | --- |
Maaraja-asemat:  Haapovaara | Imatran Pelkola | Inari | Karesuvanto | Karikangas | Karigasniemi | Karttimo | Kilpisjärvi | Kivilompolo | Kivipuro | Kokkojärvi | Kolmikanta (Imatra) | Kurvinen | Kuusamo | Leminaho | Muonio | Niirala (Tohmajärvi) | Nuijamaa-Brusnitšnoje (Lappeenranta) | Nuorgam | Näätämö | Onkamo | Parikkala | Pello | Puitsi | Rajakangas | Raja-Jooseppi-Lotta (Sodankylä) | Ruhovaara | Salla | Santio (Virolahti) | Tornio-Haaparanta | Uukuniemi | Vaalimaa-Torfjanovka (Virolahti) | Vainikkala-Lužaika (Lappeenranta) | Valkeavaara | Vartius-Lyttä (Kuhmo) | Virtaniemi
Lentoasemat:  Enontekiö | Helsinki-Vantaa | Ivalo | Joensuu | Jyväskylä | Kajaani | Kemi-Tornio | Kittilä | Kokkola-Pietarsaari | Kuopio | Kuusamo | Lappeenranta | Maarianhamina | Mikkeli | Oulu | Pori | Rovaniemi | Savonlinna | Tampere-Pirkkala | Turku | Vaasa
Satamat:  Eckerö | Färjsundet | Hamina | Hanko | Haukipudas | Helsinki | Inkoo | Kalajoki | Kaskinen | Kemi | Kemiö | Kirkkonummi | Kokkola | Kotka | Kristiinankaupunki | Lappeenranta | Loviisa | Långnäs | Maarianhamina | Merikarvia | Naantali | Nuijamaa | Olkiluoto | Oulu | Parainen | Pernaja | Pietarsaari | Pohja | Pori | Porvoo | Raahe | Rauma | Salo | Sipoo | Taalintehdas | Tammisaari | Tornio | Turku | Uusikaupunki
Rautatieasemat:  Helsingin rautatieasema | Kouvolan rautatieasema | Vainikkalan rautatieasema
Kokkolan syväsatama.
Kokkolan kantasataman katettu joka sään terminaali.
Kashiwa Reysol

Kashiwa Reysol (jap. 柏レイソル, Kashiwa Reisoru) on jalkapalloseura Kashiwan kaupungista Japanista. Joukkue pelaa J. Leaguessa, maan korkeimmalla sarjatasolla.
Saavutukset

Japanin mestari 1972
pronssia 1999 ja 2000
Keisarin cupin voittaja 1972 ja 1975
Japanin liigacupin voittaja 1976 ja 1999
Copa Suruga Bankin voittaja 2014
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Keiji Tamada   Tadanari Lee   Kisho Yano   Hiroki Sakai   Ryozo Suzuki   Yusuke Omi   Yoshitada Yamaguchi   Minoru Kobata   Shusaku Hirasawa   Kazuhisa Kono   Akira Matsunaga (en)   Toshio Takabayashi   Nobuo Kawakami   Masaki Yokotani   Akira Nishino   Yoichi Doi   Tatsuhiko Seta   Shigemitsu Sudo   Toru Yoshikawa  |   Hiroyuki Usui   Tetsuo Sugamata   Tetsuya Totsuka   Koichi Hashiratani   Tomoyuki Kajino   Shinichiro Tani   Masanao Sasaki   Kentaro Sawada   Naoki Sakai   Takeshi Watanabe   Tadatoshi Masuda   Wagner Lopes   Hideaki Kitajima   Tomokazu Myojin   Yasuhiro Hato   Yoshiteru Yamashita   Koki Mizuno   Mitsuru Nagata   Naoya Kondo  |   Masato Kudo   Yuki Otsu   Junya Tanaka   Daisuke Suzuki   César Sampaio   Müller   Careca   Edílson   Dudu Cearense   França   Antônio Carlos Zago   Ricardo Alexandre dos Santos   Paulo Jamelli   Nélson Luís Kerchner   Valdir Benedito   Hristo Stoitjkov (en)   Seydou Doumbia   Ever Palacios   Pavel Badea  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Iranin kansalaisuus

Iranin passi, jota maan kansalaiset voivat hakea
Iranin kansalaisuus on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Iranin islamilaisen tasavallan välillä. Maassa noudatetaan sekä ius soli- että ius sanguinis -periaatetta.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä

Syntyperäisiä iranilaisia ovat sellaiset henkilöt, jotka täyttävät vähintään yhden seuraavista ehdoista:
Lapsen isä on lapsen syntyessä Iranin kansalainen
Lapset joiden vanhemmista vähintään toinen on syntynyt Iranin maaperällä
Löytölapsi, joka on löytynyt Iranin maaperältä, ja joiden vanhemmat ovat jääneet tuntemattomiksi
Vuodesta 2020 lähtien kansalaisuuden siirtäminen lapselle äidin kautta on myös ollut mahdollista.
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella

Hakemuksen perusteella Iranin kansalaisuus voidaan myöntää henkilölle, joka täyttää seuraavat ehdot:
väh. 18-vuotias
on asunut maassa väh. 5 vuotta ennen hakemuksen jättämistä
ei ole rintamakarkuri tai vältellyt asevelvollisuutta
ei ole saanut tuomiota merkittävistä ei-poliittisista rikoksista missään maassa
Iranilaisen miehen kanssa naimisiin mennyt ulkomaalainen nainen saa Iranin kansalaisuuden automaattisesti.
Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden menettäminen

Iran ei tunnusta kaksoiskansalaisuutta, vaan kohtelee mahdollisia muiden maiden kansalaisuuksia omaavia iranilaisia ainoastaan Iranin kansalaisina.
Kansalaisuudesta luopuminen on mahdollista, mutta ainoastaan yli 25-vuotiaille, asevelvollisuuden suorittaneille, hallitukselta luvan saaneille, jotka ovat luopuneet Iranissa olevasta kiinteästä omaisuudestaan ja mahdollisesta perinnöstään.
Ideaali & Jay Who?

| Ideaali & Jay Who?> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2008–
Tyylilaji:  hip hop, rap
Kotipaikka:  Lahti
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Ideaali   Jay Who?  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ideaali & Jay Who? on lahtelainen rap-yhtye, jonka muodostavat veljekset Ideaali (Jussi Jokela) ja Jay Who? (Janne Jokela).
Yhtyeen historia

Yhtye alkoi työstää ensimmäistä albumiaan syksyllä 2008, joka julkaistiin nimellä Piste. huhtikuussa 2009. Yhtyeen toinen albumi Pidä se hengissä ilmestyi kesällä 2011. Vuonna 2010 yhtyeen molemmat jäsenet olivat mukana television Kuorosota-ohjelman kolmannella tuotantokaudella, Asteen johtamassa Lahden kuorossa. Keväällä 2012 julkaistulla ”Siivet”-musiikkivideolla esiintyivät yhtyeen lisäksi lahtelaiset Pasi Nurminen, Santtu-Matias Rouvali ja Tomi Björck. Kappaleen ”Kaupungissa tuulee” musiikkivideo kuvattiin Lahden keskustassa. Se julkaistiin 19. toukokuuta 2012. Yhtye julkaisi kesällä 2019 uuden albumin Kaikki tippuu aikanaan. Albumin ensimmäinen single Lentokenttä julkaistiin jo 21.3.2014.
Diskografia > Albumit

Piste. (2009)
Pidä se hengissä (2011)
Kaikki tippuu aikanaan (2019)
Diskografia > Singlet

"Lentokenttä" (2014)
"Afrikan tähti" (feat. Lauri Mikkola) (2014)
"Aerobicvideo" (2016)
"Kaikki Ok" (2017)
"Pidä paikkaa" (feat. Katri Ylander) (2019)
"Lacoste" (feat. Jouni Aslak) (2019)
"Ei pystytty parempaan" (feat. Topi Latukka) (2019)
"Mosaiikki" (feat. Rosi) (2020)
Diskografia > Musiikkivideot

”Lähtöjä” (2009)
”Etkot” (2010)
”Siivet” (2012)
”Kaupungissa tuulee” (2012)
”Lupaus” (2013)
"Afrikan tähti" (feat. Lauri Mikkola) (2014)
Hylonomus

| Hylonomus |
| --- | --- |
 Hylonomuksen rekonstruktio
 Pennsylvania-kausi 312 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia/Sauropsida
Kladi::  Eureptilia
Kladi::  Romeriida
Suku::  †Hylonomus
Laji::  lyelli
Kaksiosainen nimi
 † Hylonomus lyelli  Dawson, 1860 
Katso myös
   Hylonomus Wikispeciesissä   Hylonomus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hylonomus  (nimen merkitys: "metsäasukas") oli sukupuuttoon kuollut matelijasuku, joka eli noin 312 miljoonaa vuotta sitten kivihiilikauden Pennsylvania-kaudella. Vuodesta 2005 lähtien sitä on pidetty ensimmäisenä matelijana (Westlothiana on vanhempi, mutta se on nykyään tutkijoiden mielestä pikemminkin sammakkoeläin, ja Casineria on pikemminkin kehitysaskel sammakkoeläinten ja matelijoiden välillä). Sen ainoa laji on tyyppilaji Hylonomus lyelli.
Koko ja ulkonäkö

Hylonomus oli noin 20-25 senttiä pitkä (häntä mukaan lukien) ja muistutti ulkonäöltään suuresti nykyisiä liskoja. Sillä oli pienet ja terävät hampaat, joilla se luultavasti söi pieniä selkärangattomia, kuten tuhatjalkaisia tai varhaisia hyönteisiä.
Löydöt

Hylonomuksen fossiileita on löydetty Joggins Formationista, Kanadasta. Myös pelykosauri Archaeothyriksen ja diapsidi Petrolacosauruksen fossiileita on löydetty samalta alueelta, vaikka ylemmän kerroksen mukaan ne elivät suunnilleen 6 miljoonaa vuotta myöhemmin.
New Brunswickista löytyneet fossiloituneet jalanjäljet saattavat kuulua Hylonomukselle.
Hylonomuksen löysi John William Dawson 1800-luvun puolivälissä. Sen nimen antoi geologi Sir Charles Lyell. Vaikka Hylonomus luetaan perinteisesti Protothyrididae-heimoon, myöhemmät tutkimukset osoittavat sen olevan läheisempää sukua diapsideille.
Kallon rekonstruktio.
Käännös suomeksi
Igor Malinovski

| Igor Malinovski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Aiheesta muualla
IBU
Igor Malinovski (18. maaliskuuta 1997 – 16. heinäkuuta 2022 Kamtšatkan niemimaa, Venäjä) oli venäläinen ampumahiihtäjä. Hän voitti viisi nuorten maailmanmestaruutta, mutta ei menestynyt aikuistasolla ja lopetti uransa vuonna 2021.. Ampumahiihdon maailmancupiin Malinovski osallistui kolme kertaa.
Malinovski kuoli helikopterionnettomuudessa kotiseudullaan Kamtšatkan niemimaalla. Hän lennätti turisteja katsomassa vuoristomaisemia.
Ison Omenan kuolemantapaus

Välikohtaus tapahtui Ison Omenan käytävillä.
Ison Omenan kuolemantapaus tapahtui 7. tammikuuta 2023 kauppakeskus Isossa Omenassa Espoossa, kun kuusi turvallisuusalan työntekijää otti kiinni häiriköineen naisen, joka kuoli kiinniottotilanteen yhteydessä.
Tapaus herätti laajalti huomiota ja keskustelua vartijoiden voimankäytöstä ja sen tarpeellisuudesta. Turvallisuusalaan erikoistuneen tutkijan mukaan vartijoiden otteet näyttivät perustelluilta.
Tapahtumat

Nainen oli käyttäytynyt aiemmin häiriköivästi, mistä eräs mies oli maininnut järjestyksenvalvojille. He yrittivät saattaa naisen ulos kauppakeskuksesta, mutta joutuivat käsirysyyn naisen vastustellessa.
Tutkinta

Poliisi alkoi tutkia tapahtunutta. Myöhemmin elokuussa poliisi ilmoitti epäilevänsä kaikkia kuutta järjestyksenvalvojaa kuolemantuottamuksesta. Kaikki he kiistivät syyllistyneensä rikokseen. Poliisi sai esitutkinnan valmiiksi ja tapaus siirtyi syyteharkintaan.
Länsi-Uudenmaan käräjäoikeus hylkäsi syytteet kesäkuussa 2024, koska sen mukaan syy-yhteyttä turvallisuusalan työntekijöiden menettelyn ja naisen kuoleman välillä ei voitu todeta. Kuolemansyylausunnon perusteella kuoleman aiheutti tarkemmin määrittämätön sydämenpysähdys, johon myötävaikutti naisen lääkitys. Tuomio ei ole lainvoimainen.
Iina Karttunen

Iina Karttunen
Iina (Josefina) Karttunen (31. heinäkuuta 1887 – 23. helmikuuta 1967) oli suomalainen hengellisen musiikin säveltäjä ja maanviljelijä. Häntä pidetään yhtenä vapaakirkollisen liikkeen alkuvaiheen tuotteliaimmista säveltäjistä. Suosituin hänen säveltämistään lauluista on Martta Kaukomaan runoon sävelletty Niin alhaalla ei kukaan kulje.
Elämänvaiheet

Iina Karttunen syntyi Kiteellä Romolan pappilassa kappalainen Karl Karttusen ja hänen vaimonsa Eeva-Maria os. Telén kahdeksanlapsisen perheen toiseksi nuorimmaisena.  Isä kuitenkin kuoli v. 1893 63-vuotiaana Iinan vasta aloitettua koulunkäynnin ja perhe muutti ”armovuoden” jälkeen Karttusten sukutilalle Kiteen Niinikumpuun. Iina Karttunen kävi tyttökoulua Kuopiossa ja Joensuussa  tavoitteenaan ylioppilastutkinto ja mahdollisesti teatteriura, mutta näistä suunnitelmista oli luovuttava  keuhkosairauteen sairastumisen ja parantolaan joutumisen takia.   Musiikkia hän opiskeli virsisäveltäjä Mikael Nybergin johdolla.
Palattuaan Niinikummun sukutilalle Iina Karttunen koki hengellisen herätyksen Vapaakirkon piirissä Karttunen toimi henngellisten tapahtumien järjestäjänä, puhujana ja laulajana.  Hän alkoi myös säveltää hengellisiä lauluja. Lauluaan ja yhteislauluja hän säesti pianolla ja kitaralla sekä nuoteista että vapaasti improvisoiden.
Muiden sisarusten kouluttauduttua omiin ammatteihinsa Karttunen otti sukutilan hoitoonsa Katri-sisarensa ja äitinsä (k. vuonna 1934) kanssa. Tilanhoitoon palkattiin lisäksi ulkopuolista työvoimaa, ja Karttusen johdolla maatilasta tuli kannattava, niin että varsinkin kasvitarha ja sikatalous menestyivät hyvin.  Väliaikaisesti hän myös opetti Niinikummun kansakoulussa. Karttunen toimi Kiteen marttayhdistyksessä  ja kuului Koivikon karjanhoitokoulun johtokuntaan . Hän piti esimerkiksi sanomalehti Karjalaisen ajan tasalla maatalouden satotilanteesta.
Karttunen jatkoi kotiseudullaan perheensä perinteitä sairaiden ja hädänalaisten perheiden auttamisessa ja häntä arvostettiin hyväntekijänä.  Sotien aikana tila tarjosi turvapaikan Viron ja Inkerin pakolaisille.
Iina Karttunen on haudattu Kiteelle Ilmolan hautausmaalle Karttusten sukuhautaan. Sukutila Karttu-Kakskerta autioutui ja rapistui Iina Karttusen kuoleman jälkeisinä vuosina. Päärakennus ja navettarakennus purettiin uudisrakennuksen tieltä 2010.
Tuotanto

Iina Karttunen kirjoitti runoja ja suorasanaista tekstiä varhaislapsuudestaan saakka.  Hänen ensimmäiset sävellyksensä olivat lastenlauluja. Uskonnollinen herääminen käynnisti tuotteliaan  sävellystyön, jota innoittivat hengelliset runot. Iina Karttuselle oli tyypillistä säveltää  voimakkaan inspiraation valtaamana nopeasti  pianon ääressä tai kitaraa apuna käyttäen. Vierailevalta puhujalta tai työntekijältä kuultu runo muuttui saman tien lauluksi
Iina Karttusen kirjoituksia ilmestyi hengellisissä ja muissakin lehdissä  ja hänet tunnettiin muisto- , tervehdys- ja juhlarunojen laatijana ja esittäjänä.
Iina Karttusen säveltämät laulut Niin alhaalla kukaan ei kulje (alkup. Niin alhaal ei kenkään kulje) Martta Kaukomaan sanoihin, Sinä kaipaatko täyteyttä hengen sen Hilja Aaltosen sanoihin, Sinun tiesi on sittenkin parhain Vilho Rantasen sanoihin. Lapset Jumalan valvokaa Tekla Renforsin sanoihin ja Oi Herra suo mun levätä Mikael Nybergin sanoihin on julkaistu Suomen vapaiden suuntien Hengellisessä laulukirjassa Ne on otettu myös Suomen lähetysseuran julkaisemaan kokoelmaan Hengellisiä lauluja ja virsiä.
Edellä mainittujen lisäksi Vilho Rantasen toimittama nuottikokoelma Sävelsilta sisältää  Iina Karttusen säveltämät hengelliset laulut Illan rauha (sanat Tekla Renfors), Rukous (sanat Simo Korpela), Hyvä paimen (sanat Tyyne Ihamäki), Laulu kristityille (sanat Vilho Rantanen),  Etsijän polku (Sanat Vilho Rantanen), Katoava - kestävä (sanat Karin Weckström), Kun viedään kaikki pois.., (sanat Vilho Rantanen) ja Käänny sielu synnin tieltä! (sanat Simo Korpela). Iina Karttusen vuosina 1910−1920 sukulaislasten laulettavaksi perhejuhliin säveltämät lastenlaulut ilmestyivät v. 1966 vihkosena, jonka aikuistuneet lapset julkaisivat.  Se sisältää laulut Kun pääskyset saapuvat, Lautu kotikoskelle, Kun päivä paistaa, Koivulaulu, Illan tullen ja Kehtolaulu, jotka on  sävelletty Arvid Lydeckenin sanoihin, Hietikkorannalla Tyyne Puhakan sanoihin, Heinäkuun helteessä  Lauri Hannikaisen sanoihin, Kevättalven laulu  Ilmari Kiannon runoon,  Lasten marssi Aili Nissisen sanoihin ja Kun illan varjot Max Oker-Blomin sanoihn.
Iina Karttusen kuoleman jälkeen Kiteen kotiseutuväki otti hoitaakseen häneltä jääneen kirjallisen aineiston.
Iina Karttusen suosituimpia sävellyksiä lauletaan ja esitetään edelleen ja niitä on julkaistu lukemattomilla äänitteillä.