stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tšekin kansalaisuus
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella

Hakemuksen perusteella Tšekin kansalaisuuden voi saada, mikäli vähintään 15-vuotias hakija täyttää seuraavat ehdot:
on asunut maassa riittävän kauan
kykenee todistamaan asuneensa Tšekissä
ei ole tuomittu ehdottomaan vankeusrangaistukseen
osaa todistettavasti tšekin kieltä
tuntee tšekkiläistä kulttuuria sekä maan historiaa ja yhteiskuntajärjestystä
on viimeisen 3 vuoden aikana huolehtinut kaikista maksuvelvoitteistaan Tšekissä (esim. verot ja elatusmaksut)
kykenee todistamaan riittävän toimeentulotason
ei saanut sosiaalietuuksia Tšekistä viimeisen 3 vuoden aikana (poikkeuksena mm. vanhempainraha)
Yhteisestä historiasta huolimatta kansalaisuushakemuksen ehdot ovat samat myös Slovakian kansalaisille. Kansalaisuushakemuksen käsittelyaika on 180 päivää hakemuksen vastaanottamisesta. Hakemuksen hinta on aikuisille 2000 korunaa (alaikäisille ja turvapaikanhakijoille 500 Kč).
Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden menettäminen

Tšekki on sallinut kaksoiskansalaisuuden vuodesta 2014 lähtien. Tšekin kansalaiset ovat automaattisesti myös Euroopan unionin kansalaisia.
Tšekin perustuslaki kieltää valtiovallalta kansalaisuuden viemisen ilman henkilön suostumusta. Tšekkiläiset voivat kuitenkin oma-aloitteisesti luopua kansalaisuudestaan hakemuksella. Aikaisemmin henkilöt, jotka ottivat vapaaehtoisesti vastaan jonkin vieraan valtion kansalaisuuden, menettivät Tšekin kansalaisuutensa.
Mesisienet

| Mesisienet |
| --- | --- |
 Nuijamesisieni
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Physalacriaceae
Suku::  Mesisienet Armillaria  (Fr.) Staude
Katso myös
   Mesisienet Wikispeciesissä   Mesisienet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mesisienet (Armillaria) on laajalle levinnyt helttasienisuku, joka tuottaa kellertäviä, myöhemmin ruskehtavia, valkoitiöisiä, usein suurina ryhminä esiintyviä itiöemiä. Tyypillistä on lakin pinnan täpläkuvioitus ja jalan rengas, joka tosin voi hävitä vanhemmiten. Suomessa esiintyy kolme renkaallista ja yksi renkaaton mesisienilaji. Mesisienet ovat pääasiassa puiden tai karikkeen lahottajia. Mesisieni voi elää joko saprofyyttinä eli mädänsyöjänä kuolleessa puussa tai parasiittina eli loisena elävässä puussa. Mesisienet kasvavat tiheinä rykelminä kannoissa, puiden tyvillä tai maan pinnalle tulevissa juurissa. Mesisieniä käytetään yleisesti ravinnoksi, etenkin niiden lakkeja, mutta niitä suositellaan keitettäväksi, jotta vältyttäisiin mahdollisilta vatsavaivoilta. Mesisieniä ei tule sekoittaa esimerkiksi pörhösuomuhelokkaan, joka ei ole syötävä.
Mesisienet ovat maailmanlaajuisesti levinneitä sieniä, joita tavataan tropiikissakin. Euroopasta mesisieniä on löydetty seitsemää eri lajia. Suomesta tunnetaan yhteensä neljä mesisienilajia:
Pohjanmesisieni (A. borealis), yleinen kesäsieni, metsätuhoa aiheuttava
Nuijamesisieni (A. lutea), usein nurmikoilla
Nevamesisieni (A. ectypa), soilla, pohjoinen laji, uhanalainen
Mäntymesisieni (A. ostoyae), eteläinen, harvinainen
Mesisienten suvun nimikkolaji Armillaria mellea tarkoittaa nykyään vain keltamesisientä, joka ei kasva Suomessa, mutta kylläkin esimerkiksi Tanskassa.
Mesisienet voivat aiheuttaa tuhoja nuorissa männiköissä ja kuusikoissa sekä myös varttuneemmissa metsissä, ja jotkin mesisienilajeista ovat erikoistuneet myös lehtipuihin. Kuusikoissa pohjanmesisieni on juurikäävän jälkeen yleisin kuusen tyvilahon aiheuttaja. Mesisienen iskeytyminen saa aikaan puilla juuriston toiminnan heikkenemisen. Mesisienitartunta terveeseen metsikköön tapahtuu itiöiden avulla tuoreisiin kantopintoihin sekä juuristossa ja puun tyvellä oleviin vaurioihin. Mesisieni leviää läheisiin puihin ritsomorfien eli rihmastojänteiden avulla sekä joskus myös juuriyhteyksien välityksellä ritsomorfeja muodostamatta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Mesisienet (Armillaria)
Metsäntutkimuslaitos (Metla): Mesisienet: (Armillaria spp) (Arkistoitu – Internet Archive)
Viherympäristöliitto (VYL): Mesisienet
Arktiset aromit: Mesisienet
Mushroom Expert: Genus Armillaria (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q952036  Wikispecies: Armillaria  APNI: 133237  AusFungi: 60015160  CoL: 332Z  EoL: 18870  EPPO: 1ARMLG  FloraBase: 49991  GBIF: 2526021  iNaturalist: 55930  IndexFungorum: 17098  IRMNG: 1359487  MycoBank: 17098  NBN: NHMSYS0001474845  NCBI: 47424  NZOR: e768c767-09de-4159-bee1-f2f71e9e5816  Observation.org: 18858  Open Tree of Life: 376122  SpeciesFungorum: 17098
Ulla Pirttijärvi

| Ulla Pirttijärvi-Länsman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. marraskuuta 1971 (ikä 53) Inari
Muusikko
Laulukielet:  pohjoissaame
Aktiivisena:  1982–
Tyylilajit:  etnomusiikki
Soittimet:  joiku, laulu, kehärumpu
Yhtyeet:  Ulda, Angelin tytöt, Solju, Áššu
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ulla Pirttijärvi-Länsman (s. 13. marraskuuta 1971 Inari) on saamelainen laulaja ja joikaaja. Inarilaisesta Angelin kylästä kotoisin oleva Pirttijärvi aloitti uransa 1980-luvulla Angelin tytöissä yhdessä muun muassa Ursula ja Tuuni Länsmanin kanssa. Hän siirtyi soolouralle yhtyeen 1992 ilmestyneen esikoisalbumin jälkeen. Pirttijärven nykyinen yhtye on vuonna 2009 perustettu Ulda, ja uusin yhtye on Áššu.
Ulla Pirttijärvi on julkaissut neljä sooloalbumia sekä vieraillut norjalaisen Frode Fjellheimin, Rinneradion ja Wimme Saaren levyillä. Lisäksi hän oli mukana jo vuonna 1987 Angelin tyttöjen edeltäjän Angel-Nuorat -ryhmän sekä norjalaisen Mari Boinen saamenkielisiä joululauluja sisältäneellä kasetilla. 2000-luvun alussa Pirttijärvi toimi Lapin läänintaiteilijana. Nykyään hän asuu perheineen Utsjoella.
Pirttijärvi-Länsman osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun 2015 tyttärensä Hildá Länsmanin kanssa Solju-nimisenä duona kappaleella "Hold Your Colours". Soljulta ilmestyi albumi keväällä 2018.
Diskografia > Sooloalbumit

Hoŋkoŋ dohkká (1996)
Ruošša eanan (1998)
Máttaráhku askái (2002)
Áibbašeabmi (2008)
Diskografia > Angel-Nuorat

Juovllaide (1987)
Diskografia > Angelin tytöt

Dolla (1992)
Diskografia > Ulla Pirttijärvi & Ulda

Ulda (2012)
Diskografia > Solju

Solju (2018)
Diskografia > Áššu

Áššu (2019)
Aiheesta muualla

Uldan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Soljun kotisivut
Áššu:n kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana
Kuhmoinen

| Kuhmoinen Kuhmois |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Venesatama Kuhmoisissa.
Sijainti:  61°33′50″N, 025°10′55″E
Maakunta:  Pirkanmaan maakunta
Seutukunta:  Tampereen seutukunta
Kuntanumero:  291
Hallinnollinen keskus:  Kuhmoisten kirkonkylä
Perustettu:  1868
Kokonaispinta-ala:  936,69 km² 122:nneksi suurin 2022 
– maa:  660,94 km²
– sisävesi:  275,75 km²
Väkiluku:  2 052 254:nneksi suurin 31.10.2024 
– väestötiheys:  3,10 as./km² (31.10.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  8,1 %
– 15–64-v.:  48,0 %
– yli 64-v.:  43,9 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  97,0 %
– ruotsinkielisiä:  0,5 %
– saamenkielisiä:  0,1 %
– muut:  2,4 %
Kunnallisvero:  9,10 % 106:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Valtteri Väyrynen
Kunnanvaltuusto:  21 paikkaa
  2021–2025   • Kok.   • Kesk.   • SDP   • PS   • KD:   9 4 4 3 1
www.kuhmoinen.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuhmoinen (ruots. Kuhmois) on Suomen kunta, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu 2 052 ihmistä, ja sen pinta-ala on 936,69 km², josta 275,75 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 3,10 asukasta/km².
Kuhmoinen siirtyi 1. tammikuuta 2021 Keski-Suomen maakunnasta osaksi Pirkanmaan maakuntaa.
Maantiede

Päijänteen rannalla sijaitseva Kuhmoinen kuuluu Tampereen seutukuntaan. Kuhmoisten naapurikuntia ovat Jämsä, Kangasala, Luhanka, Orivesi, Padasjoki ja Sysmä. Entisiä naapurikuntia ovat Kangasalaan liitetty Kuhmalahti sekä Jämsän ja Oriveden kesken jaettu Längelmäki.
Kuhmoisissa on kaikkiaan 316 järveä, joista Päijänteen jälkeen suurimmat ovat Vehkajärvi ja Isojärvi.
Isojärven kansallispuisto sijaitsee Kuhmoisissa. Sen metsäistä maisemaa hallitsevat jyrkät mäet ja syvät rotkolaaksot. Kansallispuiston korkein kohta on Vahtervuori 219 metrin korkeudella merenpinnasta. Kansallispuiston alueeseen kuuluu myös pieniä lampia, joilla pesii erämaisissa ympäristöissä elävä kaakkuri. Pääosa metsistä on aiemmin metsätalouskäytössä olleita havumetsiä. Puistoon sisältyy myös hakkuilta säästyneitä ja lajistoltaan arvokkaita aarniometsiä, kuten lehtomainen Latokuusikon alue. Puistossa on myös tehty ennallistamistoimia, joiden tavoitteena on ollut nopeuttaa talousmetsien kehittymistä jälleen luonnontilaisiksi. Kansallispuistossa elää kanadanmajavia, joiden jälkiä, kuten tulvien takia kuolleita metsiä, on nähtävissä eri puolilla aluetta. Majava on myös kansallispuiston tunnuseläin. Isojärven kansallispuisto on perustettu vuonna 1982, ja se on laajuudeltaan 22 neliökilometriä. Heretyn luontopolun varrella esitellään myös metsien käytön historiaa. Rakennetun kulttuuriympäristön osalta kansallispuiston nähtävyyksiä ovat metsätyömiesten majoituspaikaksi 1940-luvulla rakennettu Heretyn kämppä, 1700-luvulla perustetun Huhtalan torpan pihapiiri, syyskalastuksen tukikohdaksi vuonna 1833 rakennettu Luutsaaren kalapirtti sekä metsätyömiesten majapaikaksi vuonna 1956 rakennettu Lortikan kämppä. Kansallispuistossa ylläpidetään useita patikointiin tai maastopyöräilyyn tarkoitettuja rengasreittejä sekä muita retkeilyrakenteita, kuten tulenteko- ja yöpymispaikkoja.
Kunnan muita Natura-kohteita ovat vanhojen metsien alue Edessalo-Haukkasalo, arvokas kallioluontokohde Hertunvuori, monipuolinen korpisuokokonaisuus Hopeaharjunkorpi, Huhkainvuori jonka laelta avautuvat hienot näkymät Päijänteelle, Isojärvi-Arvajanreitti, Kaitajärvi, Kylämän lammet joka on arvokas kaakkurin pesimälampikeskittymä, monimuotoinen Kärppäjärven alue ja rehevä Rajalan metsäalue.
Maantiede > Kylät

Harjunsalmi, Harmoinen, Kirkonkylä, Kissakulma, Kylämä, Patavesi, Pihlajakoski, Poikkijärvi, Puukkoinen, Päijälä, Ruolahti, Sappee ja Tehi.
Talous

Koska Kuhmoinen sijaitsee kaukana suurista kaupungeista, kuntakeskuksesta on muodostunut huomattava liike-elämän ja palvelujen keskittymä.
Vuonna 2015 kunnassa oli 657 työpaikkaa. Niistä 16 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 65 % palveluissa ja 17 % jalostuksessa. Alkutuotannon osuus oli suurempi kuin koko maassa (3 %).
Kuhmoislaisista yrityksistä ja yhteisöistä suurimpia yhteisöveron maksajia vuonna 2022 olivat Hinskalan, Jaatisten ja Ylä-Karttilan yhteismetsät. Suurimpien veronmaksajien joukossa olivat myös Kymen Maansiirto Oy, jäähdytys- ja tuuletuslaitteita valmistava Jäämet Oy sekä kaukolämpölaitos Kuhmoisten Lämpö Oy.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Kuhmoisten väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 3 723 | 3 723 |
| 1985 | 1985 |    | 3 544 | 3 544 |
| 1990 | 1990 |    | 3 428 | 3 428 |
| 1995 | 1995 |    | 3 209 | 3 209 |
| 2000 | 2000 |    | 2 973 | 2 973 |
| 2005 | 2005 |    | 2 805 | 2 805 |
| 2010 | 2010 |    | 2 554 | 2 554 |
| 2015 | 2015 |    | 2 334 | 2 334 |
| 2020 | 2020 |    | 2 201 | 2 201 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Kuhmoisissa oli 2 252 asukasta, joista 1 261 asui taajamassa, 978 haja-asutusalueilla ja 13:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kuhmoisten taajama-aste on 56,3 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Kuhmoisten kirkonkylä.
Hallinto

Kuhmoisten kunnanjohtaja on hallintotieteiden maisteri Valtteri Väyrynen, joka on työskennellyt tehtävässä syyskuusta 2018 lähtien. Väyrysen edeltäjä virassa oli Anne Heusala.
Kuhmoinen on sitoutunut kunnanvaltuuston päätöksellä tavoittelemaan merkittävää vähenemää alueensa kasvihuonekaasupäästöissä ja osoituksena siitä liittynyt mukaan kuntien ja maakuntien HINKU-ilmastoverkostoon. Kuhmoinen oli Mynämäen, Padasjoen, Parikkalan ja Uudenkaupungin kanssa yksi viidestä ensimmäisestä HINKU-kunnasta, jotka aloittivat Kohti hiilineutraalia kuntaa -ilmastohankkeen vuonna 2008. HINKU-kuntien tavoitteena on vuoteen 2030 mennessä vähentää kunnan alueella tuotettuja kasvihuonekaasupäästöjä 80 prosenttia vuoden 2007 tasosta. Vuonna 2016 arvioitiin, että verkostossa mukana olevissa kunnissa, lähinnä niiden energiantuotannossa ja rakennusten energiankulutuksessa, on vähennetty kasvihuonekaasupäästöjä 7–67 % vuodesta 2008. Keskimääräinen vähennys oli 20 %.
Koulutus

Kuhmoisten yhtenäiskoulun lukiossa toimii ratsastuslinja.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kuhmoisissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Hollolan seurakunta
Kuhmoisten kappeliseurakunta
Padasjoen kappeliseurakunta
Seurakunta toimii myös Hollolan, Kärkölän ja Padasjoen kuntien alueella.
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Kuhmoisissa toimii Kuhmoisten helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kuhmoisten alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta.
Seurakunnat > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Kuhmoisten kunnan nykyisellä alueella.
Kuhmoisten seurakunta (liitetty Hollolan seurakuntaan 2017)
Kuhmoisissa toimivat mediat

Paikallislehti Kuhmoisten Sanomat ilmestyy kerran viikossa. Lehti on perustettu vuonna 1951. Lehden levikki ylittää poikkeuksellisesti ilmestymispaikkakunnan kotitalouksien määrän, mikä selittyy runsaalla kesäasutuksella.
Ruokakulttuuri

Kuhmoisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla liha-perunakeitto, suolasärjet ja perunalimppu, uunipuuro, penkkivelli eli perunajauhosta tehty mutti sekä keitetty ja paistettu kaurapuuro.
Nähtävyyksiä

Isojärven kansallispuisto
Kuhmoisten ase- ja varusmuseo
Kuhmoisten kirkko
Papinsaari – nykyinen hautausmaa, entinen pakanallinen uhrilehto
Pyhänpään kalliomaalaukset
Päijälän linnavuori
Riihigalleria, Niilo Suojoen kokoama Päijälässä oleva taidenäyttely
Kuhmoisten kirkonmäki, Kuhmoisten sahan lahti ja Päijälän raittikylä ovat valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä (RKY).
Kesäasukaskuntana

Kuhmoinen on kesäasukkaiden paljolti suosima kunta ja kunnan väkimäärä lähes viisinkertaistuukin kesäkuukausien aikana. Kesäasukkaita aktivoivat mm. Kuhmoisten Sappeen Kyläyhdistys ja Kuhmoisten Kotiseutuyhdistys.
Etäisyyksiä

Tampere 83 km
Jyväskylä 90 km
Lahti 80 km
Hämeenlinna 93 km
Helsinki 183 km
Liikenne

Kunta sijaitsee valtatie 24:n varrella. Suoria linja-autoyhteyksiä kulkee Helsinkiin, Jyväskylään ja Tampereelle. Kesäisin liikennöi sisävesilaivoja Kuhmoisten, Kelventeen, Virmailan ja Padasjoen kirkonkylän välillä.
Tunnettuja kuhmoislaisia

Pentti Fagerholm (1935–2015), radiokuuluttaja
J. V. Hakkinen (1872–1918), kansanedustaja
Ahti Haljala (1924–2005), näyttelijä
Kaarlo Haljala (1872–1943), juristi, toimi Hämeen läänin vt. maaherrana
Tapani Kuningas (1945–2009), ufotutkija
Ilmari Peltola (1936–2024), energianeuvos
Kalle Peltola (1898–1970), kauppaneuvos
Onni von Zansen (1872–1947), arkkitehti
Kuvia

Kuhmoisten kirkko
Kuhmoisten paloasema
Kuhmoisten satama
Isojärvi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuhmoinen Wikimedia Commonsissa
Kuhmoisten kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Kuhmoisten avainluvut
Kuhmoisten ja Jämsän seudun Matkailuneuvonta
| n k Pirkanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Akaa  Hämeenkyrö  Ikaalinen  Juupajoki  Kangasala  Kihniö  Kuhmoinen  Lempäälä  Mänttä-Vilppula  Nokia  Orivesi  Parkano  Pirkkala  Punkalaidun  Pälkäne  Ruovesi  Sastamala  Tampere  Urjala  Valkeakoski  Vesilahti  Virrat  Ylöjärvi 
Entiset kunnat:  Aitolahti  Akaa  Eräjärvi  Ikaalisten epäitsenäinen kauppala  Ikaalisten maalaiskunta  Karkku  Keikyä  Kiikka  Kiikoinen  Kuhmalahti  Kuru  Kylmäkoski  Luopioinen  Längelmäki (osa)  Messukylä  Mouhijärvi  Mänttä  Pohjaslahti  Sahalahti  Suodenniemi  Suoniemi  Sääksmäki  Teisko  Toijala  Tottijärvi  Tyrväntö (osa)  Tyrvää  Vammala  Viiala  Viljakkala  Vilppula  Äetsä 
| n k Kuhmoinen |
| --- | --- | --- |
 Pirkanmaa  Tampereen seutukunta 
| Kylät |  Harjunsalmi  Harmoinen  Kirkonkylä  Kylämä  Patavesi  Pihlajakoski  Poikkijärvi  Puukkoinen  Päijälä  Ruolahti  Sappee  |  |
| Luonto |  Isojärven kansallispuisto  Päijänne  |  |
| Muuta |  Kuhmoisten ase- ja varusmuseo  Papinsaari  Pyhänpään kalliomaalaukset  Päijälän linnavuori  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Itikka

| Itikka Osuuskunta |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osuuskunta
Toimitusjohtaja:  Risto Lahti
Puheenjohtaja:  Ahti Ritola
Kotipaikka:  Seinäjoki
Liikevaihto:  61 milj. € (12/2015)
Nettotulos:  3,7 milj. € (12/2015)
Henkilöstö:  3 (12/2015)
Kotisivu:  itikkaosuuskunta.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Itikka on vuonna 1914 perustettu osuuskunta, joka toimii yhdessä Lihakunnan ja Pohjanmaan Lihan kanssa. Ne omistavat yhteensä yli puolet Atrian pörssinoteeratuista osakkeista ja 90 prosenttia äänivallasta. Itikan toimitusjohtaja on Risto Lahti.
Itikka omistaa 27,68 % lihajalosteita valmistavasta ja markkinoivasta Atriasta sekä 47,3 % lihan hankinnasta vastaavasta A-Tuottajat Oy:stä. Osuuskunnan jäsenet ovat lihantuottajia. Vuonna 2015  jäseniä oli noin 1600. Jäsenmäärä on pienentynyt yli tuhannella vuodesta 2009.
Nimi tulee pohjalaismurteen lehmää tarkoittavasta sanasta itikka. Ennen Atrian perustamista Itikka oli myös elintarvikealan tuotemerkki.
Historia > Perustaminen

Karjanmyyntiosuuskunnan perustaminen Etelä-Pohjanmaalle oli ensimmäisen kerran esillä 1908, jolloin agronomi Jaakko Svan piti asiasta alustuksen. Vuonna 1910 karjanhoitokonsulentiksi tuli Pellervon konsulentti Yrjö Collan joka toimi myös Ilmajoen karjanhoitokoulun johtajana. Vuonna 1913 Collan teki uuden aloitteen Ilmajoella, jossa osuustoimintaa oli jo harjoitettu tuloksekkaasti. Osuuskunta Itikka perustettiin 28. tammikuuta 1914 Seinäjoen Rautatieläisten talossa.
Merkittäviä henkilöitä > Toimitusjohtajat

13.05.1914–25.08.1914: Yrjö Collan
25.08.1914–08.10.1914: O. E. Antila
08.10.1914–31.07.1915: J. H. Teppo
01.08.1915–14.05.1916: H. E. Rintala
15.05.1916–31.12.1916: Esa Teppo
01.01.1917–14.05.1917: Oiva Jääskeläinen
15.05.1917–30.06.1917: Esa Teppo
01.07.1917–1922: Oskari Herttua
1922–1933: Reijo Juurinen
1933–1963: Kalle Peltola
1963–1983: Gustav Sandelin
1983–1987: Pentti Salonen
1988–1991: Seppo Paatelainen
1991–2003: Tom Weckström
2003–2019: Reijo Flink
2019– Risto Lahti
Aiheesta muualla

Osuuskunnan verkkosivut
Merkinnän syy: Kuvaus toiminnasta puuttuu
C. S. Lewis

| C>  S. Lewis |
| --- | --- |
 C. S. Lewisin patsas Belfastissa (Lewis katsoo vaatekaappiin).
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. marraskuuta 1898 Belfast, Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 22. marraskuuta 1963 (64 vuotta) Oxford, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  brittiläinen
Ammatti:  tutkija
Kirjailija
Salanimi: N. W. Clerk ja Clive Hamilton 
Äidinkieli: englanti
Tyylilajit:  fantasiakirjallisuus, tieteiskirjallisuus, lastenkirjallisuus, kristillinen apologetiikka
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Clive Staples Lewis (29. marraskuuta 1898 Belfast – 22. marraskuuta 1963 Oxford) oli Irlannissa syntynyt ja suurimman osan elämästään Britanniassa viettänyt kirjailija, keskiajan ja renessanssin kirjallisuuden tutkija ja tunnettu kristinuskon puolustaja. Hänen teoksistaan tunnetuimpia ovat kaunokirjallinen kristillinen teos Paholaisen kirjeopisto (1942), tieteis- ja fantasiakirjallisuutta edustava Ransom-trilogia (1938–1945) ja lapsille kirjoitettu fantasiakirjasarja Narnia (1950–1956).
Elämä

Lewis syntyi Belfastissa, Irlannissa. Ystävät ja tuttavat kutsuivat häntä Jackiksi, minkä nimen hän oli omaksunut. Nelivuotiaana Clive oli ilmoittanut itseään osoittaen: ”Hän on Jacksie.” Ja siitä lähtien hän kieltäytyi tottelemasta mitään muuta nimeä.
Lewis kuului The Inklings -nimiseen epämuodolliseen kirjallisuuspiiriin, johon kuuluivat myös muun muassa J. R. R. Tolkien, Hugo Dyson, Owen Barfield sekä Lewisin veli Warren Lewis. The Inklings kokoontui 1930-luvulta alkaen usein oxfordilaisessa The Eagle and Child -pubissa. Toisen maailmansodan alussa seuraan liittyi omintakeista fantasiaa ja realistista kirjallisuutta yhdistänyt Charles Williams. Kokoontumisissa vierailivat myös runoilija Roy Campbell ja fantasiakirjailija E. R. Eddison.
Lewis toimi Oxfordin yliopiston Magdalen Collegen opettajana vuosina 1925–1954 ja siirtyi sitten Magdalene Collegeen Cambridgen yliopistoon, jossa hän toimi keskiajan ja renessanssin kirjallisuuden professorina vuodesta 1954 alkaen.
Narnia

Ajatus fantasiamaailma Narniaan sijoittuvan kirjan kirjoittamiseen syntyi C. S. Lewisin päässä hänen ollessaan kuudentoista vuoden ikäinen. Tällöin hän tuli ajatelleeksi faunia kantamassa lahjapaketteja lumisessa metsässä. Myöhemmin, toisen maailmansodan aikana Lewisin taloon majoitettiin koulutyttöjä pakoon Lontoon pommituksia. Tällöin Lewis sai ajatuksen kirjasta, josta myöhemmin kehittyi Narnia-sarja. Lewis jätti kuitenkin kirjoitustyön kesken, ja vasta vuosien kuluttua sodan jo loputtua hän palasi jatkamaan teostaan.
Lewis esitteli kirjansa Velho ja leijona ensimmäisenä muille Inklingseille. Velho ja leijona ei kuitenkaan saanut lämmintä vastaanottoa J. R. R. Tolkienilta. Lewis päätti kuitenkin julkaista kirjan ja teos ilmestyi 1950. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin se sijoittui Times-lehden äänestyksessä brittilapsien toiseksi suurimmaksi kirjallisuussuosikiksi heti Roald Dahlin Jali ja suklaatehdas -kirjan jälkeen. Sarjan muut osat olivat Prinssi Kaspian (1951), Kaspianin matka maailman ääriin (1952), Hopeinen tuoli (1953), Hevonen ja poika (1954), Taikurin sisarenpoika (1955) ja Narnian viimeinen taistelu (1956). Viimeinen osa palkittiin lastenkirjallisuuden Carnegie-mitalilla.
Teokset > Narnia-sarja

Velho ja leijona.  (The Lion, the Witch and the Wardrobe, 1950.)  Suomentanut Kyllikki Hämäläinen. Helsinki:  Otava, 1960.
Prinssi Kaspian.  (Prince Caspian: The Return to Narnia, 1951.)  Suomentanut Kyllikki Hämäläinen. Helsinki:  Otava, 1961.
Kaspianin matka maailman ääriin.  (The Voyage of the Dawn Treader, 1952.)  Suomentanut Kyllikki Hämäläinen. Helsinki:  Otava, 1976.
Hopeinen tuoli.  (The Silver Chair, 1953.)  Suomentanut Kaarina Helakisa. Helsinki:  Otava, 1976.
Hevonen ja poika.  (The Horse and His Boy, 1954.)  Suomentanut Kaarina Helakisa. Helsinki:  Otava, 1977.
Taikurin sisarenpoika.  (The Magician's Nephew, 1955.)  Suomentanut Kyllikki Hämäläinen. Helsinki:  Otava, 1959.
Narnian viimeinen taistelu.  (The Last Battle, 1956.)  Suomentanut Kaarina Helakisa. Helsinki:  Otava, 1976.
Narnian tarinat.  ((The Complete Chronicles of Narnia, 1998.) Kuvittanut Pauline Baynes)  Helsinki:  Otava, 2000.
Narnia. Kaikki tarinat.  Otava, 2005.
Teokset > Ransom-trilogia

Äänetön planeetta.  (Out of the Silent Planet, 1938.)  Suomentanut Matti Kannosto. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1983.
Matka Venukseen.  (Perelandra, 1943.)  Suomentanut Matti Kannosto. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1984.
Piinattu planeetta.  ((That Hideous Strength, 1945.) Tekijän lyhentämästä laitoksesta)  Suomentanut Matti Kannosto. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1985.