stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta

Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta (serbokroaatiksi Socijalistička federativna republika Jugoslavija, mak. Социјалистичка федеративна република Југославија, sloveeniksi Socialistična federativna republika Jugoslavija) oli vuosien 1943 ja 1991 välillä Etelä-Euroopassa sijainnut sosialistinen valtio. Vuonna 1992 syntyi Jugoslavian liittotasavalta.
Maata kutsuttiin aluksi nimellä Demokraattinen federatiivinen Jugoslavia ja sen jälkeen vuosina 1945–1963 nimellä Jugoslavian federatiivinen kansantasavalta, kunnes se sai lopullisen nimensä.
Valtio käsitti nykyisten Slovenian, Kroatian, Bosnia-Hertsegovinan, Montenegron, Serbian ja Pohjois-Makedonian alueet. Kaikki näistä valtioista olivat Jugoslavian osavaltioita.
Historia

Jugoslavian sosialistinen liittovaltio syntyi toisen maailmansodan jälkeen Josip Broz Titon johtamien kommunistipartisaanien ajettua pois Jugoslavian kuningaskuntaa miehittäneet saksalaisia ja italialaisia sekä voitettua kroaattinationalistiset Ustaša-joukot ja serbinationalistiset četnikit.
Jugoslavian kansallinen antifasistinen vapautusneuvosto (AVNOJ) julisti Jajcessa perustetuksi Demokraattisen federatiivisen Jugoslavian (Demokrativna Federativna Jugoslavija, DFJ) 29. marraskuuta 1943.
Ensimmäisen vaalein valitun parlamentin kokoontuessa Belgradissa marraskuussa 1945 se julisti Jugoslavian federatiivisen kansantasavallan (Federativna Narodna Republika Jugoslavija, FNRJ) Liittovaltion ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Ivan Ribal ja pääministeriksi Tito.
Sodan jälkeen maahan liitettiin myös aiemmin Italialle kuulunut Istrian niemimaa, joka jaettiin Slovenian ja Kroatian osavaltioiden kesken. Jugoslavia kieltäytyi aluksi hyväksymästä Pariisin rauhaa Italian osalta Triesten kysymyksen vuoksi, joka ratkesi käytännössä vuonna 1954 ja muodollisesti 1975 solmitulla, 1977 voimaan tulleella Osimon sopimuksella.
Sodan jälkeen toimeenpantiin maauudistus, ei kuitenkaan Neuvostoliiton mallista kollektivisointia, vaan hallitus tuki pienviljelijäluokkaa ja korosti sen merkitystä teollisuustyöläisten rinnalla ja kustannuksellakin.
Historia > Välirikko Neuvostoliiton kanssa

Kansainvälisesti Titon Jugoslavia harjoitti aluksi lännen vastaista politiikkaa ja tuki muun muassa Kreikan sisällissodan kommunistiosapuolta.
Neuvostoliiton ja Jugoslavian välillä ilmeni erimielisyyksiä jo ennen sosialistisen liittotasavallan perustamista, Neuvostoliiton sitouduttua sodassa alun perin četnikien tueksi. Vuonna 1947 Kominterniä korvaamaan perustetun kommunistipuolueiden yhteistyöelimen Kominformin päämaja sijoitettiin Belgradiin, mahdollisesti Jugoslavian pitämiseksi silmällä. Kesäkuussa 1948 maa kuitenkin erotettiin Kominformista ja Kominform syytti Titoa sosialismin pettämisestä. Kominform tulkitsi maan maauudistuksen marxismi-leninismin vastaiseksi virheeksi. Tärkeimpänä syynä välien rikkoutumiseen lienevät kuitenkin olleet Titon ja Stalinin keskinäiset erimielisyydet.
Tito pyrki sovittelemaan välejä ja väitti Kominformin syytöksiä vääriksi ja korosti Jugoslavian kuuliaisuutta Neuvostoliitolle. Sovitteluyritykset jatkuivat noin vuoden ajan ja Jugoslavia esiintyi kiinteässä yhteistyössä muiden itäblokin maiden kanssa. Neuvostoliitossa toivottiin talouspakotteiden johtavan Titon kannatuksen heikkenemiseen, mitä ei tapahtunut. Sen sijaan Tito korosti Neuvostoliiton kanssa käydyn kaupan epäoikeudenmukaisuuksia ja onnistui nostattamaan isänmaallista mielialaa.
Jugoslavian taloudellinen tilanne heikkeni, kun kauppa itäblokin kanssa katkesi ja sen oli nopeasti haettava muita kumppaneita. Vuonna 1949 Jugoslavia solmi Italian kanssa 47 miljoonan Yhdysvaltain dollarin kauppasopimuksen ja sai lainoja muun muassa Amerikan vienti- ja tuontipankilta, Kansainväliseltä valuuttarahastolta sekä Kansainväliseltä jälleenrakennus- ja kehittämispankilta.
Jugoslavian oli myös varustettava armeijaansa kansainvälisen tilanteen kiristyttyä Korean sodan myötä. Marraskuussa 1951 se allekirjoitti sopimuksen Yhdysvaltain kanssa sotilaallisesta avusta ja 1954 mennessä se vastaanotti 200 miljoonan dollarin arvosta apua. Natoon Jugoslavia ei kuitenkaan liittynyt. Helmikuussa 1953 se sen sijaan solmi Kreikan ja Turkin kanssa Ankaran sopimuksen, jota täydennettiin seuraavana vuonna Balkanin sopimuksella.
Tito valittiin presidentiksi 1953 ja vuonna 1974 hänet nimettiin ”elinikäiseksi” presidentiksi. 7. huhtikuuta 1963 maasta tuli Jugoslavian sosialistinen federatiivinen tasavalta. Jugoslavia, päinvastoin kuin useimmat muut Euroopan sosialistiset maat, pysyi erossa Neuvostoliiton vaikutusvallasta eikä kuulunut Varsovan liittoon.
Historia > Lopun alku

Titon ajan keskushallitus onnistui pidättämään kansallisuuskiistoja roihahtamasta, mitä autettiin osavaltioiden pitkälle menevällä autonomisuudella – mutta pinnan alla kansallisuusongelmat kytivät. Titon kuoleman 1980 jälkeen ja sosialistiblokin sorruttua 1990-luvun alussa enää mikään ei pitänyt niitä kurissa. Slobodan Miloševićin noustua valtaan nationalismi alkoi nousta, minkä johdosta ensin Slovenia ja sitten Kroatia järjestivät kansanäänestykset itsenäisyydestä.
Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta hajosi Slovenian, Kroatian, Makedonian ja Bosnia-Hertsegovinan itsenäistyessä eron ja Jugoslavian hajoamissotien kautta. Serbia ja Montenegro muodostivat valtioliiton, joka käytti nimeä Jugoslavia.
Hallinnollinen jako

Jugoslavia koostui kuudesta sosialistisesta tasavallasta, jotka olivat nimellisesti tasa-arvoisia. Serbian sosialistiseen tasavaltaan kuului myös kaksi autonomista aluetta: Kosovo ja Vojvodina.
| Tasavalta | Pääkaupunki | Lippu | Vaakuna |
| --- | --- | --- | --- |
| Bosnia ja Hertsegovinan sosialistinen tasavalta | Sarajevo |  |  |
| Kroatian sosialistinen tasavalta | Zagreb |  |  |
| Makedonian sosialistinen tasavalta  | Skopje |  |  |
| Montenegron sosialistinen tasavalta | Titograd (nykyinen Podgorica) |  |  |
| Serbian sosialistinen tasavalta Kosovon sosialistinen autonominen alue Vojvodinan sosialistinen alue | Belgrad Priština Novi Sad |  |  |
| Slovenian sosialistinen tasavalta | Ljubljana |  |  |
Talous

Sosialistisen Jugoslavian talousjärjestelmä erosi merkittävästi sekä Neuvostoliiton että länsimaiden talousjärjestelmistä. Se oli ”markkinasosialistinen”: tehtaat olivat työntekijöiden muodostamien yhteisöjen valvonnassa ja käyttivät voittonsa omiin tarpeisiinsa ja maksoivat veroja valtiolle. Yritykset myös kilpailivat markkinoilla.
Maan virallinen valuutta oli Jugoslavian dinaari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta Wikimedia Commonsissa
Jugoslavian kuusi tasavaltaa.
Kansalaisteknologia

Kansalaisteknologia on yleensä informaatioteknologiaa tai innovaatioita, jotka tukevat osallistumista, yhteistyötä ja vuorovaikutusta yhteisten asioiden hyväksi, parantavat julkista infrastruktuuria tai tehostavat yleisesti paikallis- ja kansallishallintoa. Kansalaisteknologian sovellukset usein hyödyntävät avoimia tietovarantoja ja avointa lähdekoodia.
Kirkkoniemi

Sijainti Finnmarkin läänissä.
Kävelykatu
Kirkkoniemen kirkko
Kirkkoniemi (norj. Kirkenes, pohjoissaameksi Girkonjárga, alkujaan Akkulanniemi) on Etelä-Varangin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Varanginvuonon rannalla Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa 8 km Venäjän rajalta. Asukasluku oli vuonna 2020 noin 3 500. Paikan saamenkielinen nimi viittaa holkeriin.
Maantiede

Kylmin kuukausi on tammikuu (keskilämpötila −13 °C) ja lämpimin heinäkuu (+14 °C). Keskiyön aurinko paistaa toukokuun 15. päivästä heinäkuun 28. päivään asti. Kaamosaika puolestaan on 27. marraskuuta – 16. tammikuuta. Revontulet näkyvät useimmiten syyskuusta maaliskuuhun.
Historiaa

Alueella on asunut saamelaisia kauan. Vuoden 1826 rajankäyntiin saakka alue kuului Ruotsi-Norjan ja Venäjän / Suomen yhteisalueeseen. 1900-luvun alussa paikalla oli vain harvoja taloja ja kirkko. Bjørnevatnin kaivos perustettiin vuonna 1906 ja silloin kaupunkiin tuli muutaman vuoden aikana tuhansia ihmisiä.
Toisessa maailmansodassa Kirkkoniemi tuhoutui lähes kokonaan ja oli pommitetuimpia seutuja Euroopassa. Neuvostoliitto teki sinne yli 300 pommituslentoa. Saksa oli miehittänyt Norjan ja sillä oli Neuvostoliiton rajalla enimmillään 100 000 sotilasta. Saksalaiset olivat polttaneet kaupungin ennen kuin puna-armeija saavutti sen lokakuussa 1944. Kirkkoniemen rakennuskanta oli ennen toista maailmansotaa sekoitus suomalaista, saamelaista ja norjalaista arkkitehtuuria. Toisen maailmansodan jälkeinen jälleenrakennus on norjalaistanut rakennuskannan.
Talous ja elinkeinot

Kaupunki on teollisuustaajama, jossa vuoteen 1996 asti rikastettiin ja laivattiin Bjørnevatnin rautakaivosten malmi. Nyt rautakaivoksessa tehdään koeporauksia, joiden tarkoituksena on selvittää mahdollisuuksia avata kaivos uudelleen. Lisäksi siellä on Kirkkoniemen satama, joka on Hurtigruten-reitin kääntöpiste ja tärkeä Venäjän Barentsinmeren kalastuslaivaston purku- ja huoltosatama.
Väestö

Venäjää kuulee puhuttavan Kirkkoniemessä paljon. Etelä-Varangin kunnan asukkaista venäläisiä onkin kymmenesosa. Katujen nimikyltit ovatkin sekä latinalaisin että kyrillisin kirjaimin. Kaupungissa asuu myös huomattava määrä kveenejä tai muita suomenkielisiä. Kirkkoniemessä on nykyisin myös turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus.
Matkailu ja nähtävyydet

Monet kaupungin nähtävyyksistä liittyvät sotahistoriaan. Keskustassa on esimerkiksi vuonna 1944 rakennettu pommisuoja Andersgrotta, jonne pääsee tutustumaan. Pommisuojan lähellä on patsas puna-armeijan kaupungin vapautuksen muistoksi. Keskusaukiolla puolestaan on sodanaikaisille äideille omistettu muistomerkki.
Rajaseutumuseossa käsitellään sekä sotahistoriaa että kaivostoiminnan historiaa. Nähtävillä on esimerkiksi puna-armeija-patsaan vanhempi versio kipsisenä ja venäläinen sodanaikainen lentokone tyypiltään Iljushin Il-2 M3M. Samassa rakennuksessa on toinenkin museo, jossa esitellään saamelaistaiteilija John Savion töitä, muun muassa grafiikkaa. Monet käyvät katsomassa Norjan ja Venäjän rajaa Storskogin rajanylityspaikalla. Siellä on matkamuistomyymälä ja Venäjän puolella on vartiotorneja. Turisteja kaupungissa ei paljoa näy talvisin. Vaikka matkailijoita käy paljon, useimmat viettävät siellä kuitenkin keskimäärin vain kolme tuntia aikaa.
Liikenne

Kaupungissa on lentokenttä, Kirkkoniemen lentoasema, jonka kautta kulkee 200 000 matkustajaa vuodessa. Lentokentältä tehdään kotimaan lentoja ainakin Osloon, Tromssaan, Vesisaareen ja Vuoreijaan. Hurtigruten-laivareitin toinen päätepiste on Kirkkoniemi. Reittiä liikennöidään ympäri vuoden Bergenin ja Kirkkoniemen väliä. Yhteen suuntaan matka kestää vajaan viikon, edestakaisin 11 päivää. Kaupunkiin päättyy Ruotsista alkava E6-tie.
Tunnettuja kirkkoniemiläisiä

John Kristian Dahl, maastohiihtäjä
Vegard Ulvang, maastohiihtäjä
Edorf, rap-artisti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirkkoniemi Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut (norjaksi)
www.kirkenes.fi (suomeksi)
www.visitkirkenes.no (englanniksi)
Destination Kirkenes (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hurtigruten
Kirkkoniemen lentokenttä (norjaksi)
Andersgrotta
Satama
Katujen nimikyltit kaksin aakkosin.
Kansalaisoikeusliike

Kansalaisoikeusliike on periaatteessa missä tahansa maassa nouseva liike, joka pyrkii saamaan kaikille maan asukkaille kansalaisoikeudet ja lisäämään tasa-arvoa. Useimmiten kansalaisoikeusliikkeeksi kutsutaan rasismin vastaista liikehdintää, etenkin Yhdysvalloissa vuosina 1945–1970.  Liike johti syrjinnän kieltävän kansalaisoikeuslain (engl. Civil rights act) säätämiseen Yhdysvalloissa vuonna 1964.
Yhdysvaltalaisen kansainvälisesti toimivan kansalaisten ihmisoikeusjärjestön toimisto.
Kansalaisoikeus- ja ihmisoikeusaktivistien ero on usein semanttinen kysymys;  erään määritelmän mukaan kansalaisoikeusliike keskittyy enemmän yksilön oikeuksiin yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen, ja sille riittää, että saman maan sisällä kaikilla on samat oikeudet, kun taas ihmisoikeuksissa pyritään maailmanlaajuisten standardien saavuttamiseen. Voidaan myös määritellä, että ihmisoikeudet ovat koko ihmiskunnan minimioikeudet, kun taas kansalaisoikeusliitteen tavoitteena on samat oikeudet kaikille.
Tyypillisiä tavoitteita:
äänioikeus
sosiaaliturva
yhtäläiset oikeudet työelämässä
Kanavuoren koulu

Kanavuoren koulu on Jyväskylän Vaajakoskella sijaitseva alakoulu. Koulurakennuksen huonon kunnon vuoksi se on jo vuodesta 2005 toiminut väliaikaisissa tiloissa, syksystä 2012 alkaen Vaajakummun ja Vaajakosken kouluissa. Kanavuoren alueelle on kaavoitettu yhdistetty päiväkoti ja koulu, jossa koulua kävisivät alimpien luokkien oppilaat. Sen rakentaminen ajoittuu kaupungin investointiohjelman mukaan alkavaksi 2016.
Aiheesta muualla

Kanavuoren koulun kotisivut
Kanavuoren koulu ja päiväkoti, asemakaava. Jyväskylän kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)
Jorge Jesus

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jorge Fernando Pinheiro de Jesus
Syntymäaika: 24. heinäkuuta 1954 (ikä 70)
Syntymäpaikka: Amadora, Portugali
Pelipaikka: oikea keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: Fenerbahçe
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
1969–1971: Estrela da Amadora
1971–1973: Sporting CP
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1973–1976 | Sporting CP | 12 | (1) |
| 1973–1974 | → Peniche (loan) |  |  |
| 1974–1975 | → Olhanense (laina) | 29 | (5) |
| 1976–1977 | Belenenses | 13 | (0) |
| 1977–1978 | Riopele | 28 | (3) |
| 1978–1979 | Juventude Évora |  |  |
| 1979–1980 | União Leiria | 22 | (1) |
| 1980–1983 | Vitória Setúbal | 38 | (4) |
| 1983–1984 | Farense | 24 | (0) |
| 1984–1987 | Estrela da Amadora |  |  |
| 1987–1988 | Atlético |  |  |
| 1988–1989 | Benfica Castelo Branco |  |  |
| 1989–1990 | Almancilense |  |  |
Valmennusura
1990–1993: Amora
1993–1996: Felgueiras
1997–1998: Felgueiras
1998: União Madeira
1998–2000: Estrela da Amadora
2000–2002: Vitória Setúbal
2002–2003: Estrela da Amadora
2003–2004: Vitória Guimarães
2005: Moreirense
2005–2006: União Leiria
2006–2008: Belenenses
2008–2009: Braga
2009–2015: Benfica
2015–2018: Sporting CP
2018–2019: Al-Hilal
2019–2020: Flamengo
2020–2021: Benfica
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. marraskuuta 2015.
Jorge Fernando Pinheiro de Jesus (s. 24. heinäkuuta 1954 Amadora) on portugalilainen uransa päättänyt jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Ura pelaajana

Jesus, jonka isä pelasi 40-luvulla Sporting CP:ssä, aloitti uransa juuri Sportingissa, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi 12 ottelua tehden yhden maalin kaudella 1975–1976. Hän pelasi urallaan 17 vuoden aikana 13 eri seurassa. Portugalin pääsarjassa Primeira Ligassa kausia kertyi yhdeksän. Jesus päätti uransa vuonna 1990 alasarjojen Almancilensessä. Pelipaikaltaan hän oli oikea keskikenttäpelaaja.
Ura valmentajana

Jesus aloitti valmentajanuransa heti pelaajauransa päätyttyä alasarjojen Amora FC:ssä, jonka kanssa hän voitti Segunda Divisão B:n kaudella 1991–1992. Toisessa työpaikassaan, FC Felgueirasissa Jesus nosti seuran pääsarjatasolle ja sai näin ensimmäistä kertaa pääsarjakokemusta valmentajana. Hän toimi Felgueirasin valmentajana vuodet 1993–1996 ja 1997–1998. Vuonna 2008 Jesus voitti SC Bragan kanssa UEFA Intertoto Cupin.
Vuonna 2009 SL Benfica palkkasi Jesusin valmentajakseen. Hän voitti seuran kanssa kuuden vuoden aikana kolme Primeira Ligan mestaruutta, yhden Portugalin cupin, viisi Taça da Ligaa, yhden Supertaça Cândido de Oliveiran ja oli kahdesti Eurooppa-liigan finaalissa. Yhteensä Jesus valmensi Benficaa 319 ottelussa.
Kesällä 2015 Jesus siirtyi Benfican paikallisvastustajan Sporting CP:n valmentajaksi sopimuskauden ollessa kesken. Benfica haastoi Jesusin oikeuteen ja asia käsitellään kesällä 2016. Jesus voitti Sportingin kanssa heti Supertaça Cândido de Oliveiran. Tulevilla kausilla Jesus ei onnistunut luotsaamaan Sportingia mestaruuteen, vaan tuloksena oli yksi kakkossija ja kasi perättäistä kolmossijaa Portugalin liigassa. Kaudella 2017–2018 joukkue hävisi Portugalin cupin finaalin, mutta voitti Taça da Ligan mestaruuden. 15. toukokuuta 2018 Jesus, apuvalmentaja Raul José ja muutamat joukkueen pelaajat loukkaantuivat, kun seuran kannattajat murtautuivat harjoituskeskukseen ja kävivät väkivalloin käsiksi joukkueen jäseniin. Kesäkuun alussa 2018 Jesus jätti Sportingin ja siirtyi Saudi-Arabiaan Al-Hilalin päävalmentajaksi. Pesti päättyi kuitenkin potkuihin jo tammikuussa 2019.
Kesäkuussa 2019 Jesus siirtyi brasilialaisen Flamengon päävalmentajaksi. Jesusin johdolla Flamengo voitti Brasilian liigamestaruuden ja Copa Libertadoresin vuonna 2019. Hänestä tuli vasta toinen eurooppalaisvalmentaja, joka voitti Etelä-Amerikan seuramestaruuskilpailun.
Elokuussa 2020 Jorge Jesus palasi Benfican päävalmentajaksi kolmevuotisella sopimuksella. Jesusin vuosi Flamengossa oli menestyksekäs, sillä joukkue voitti viisi mestaruutta seuralle. Flamengo voitti hänen johdollaan 43 pelaamistaan 57 ottelusta. Jesus luotsasi Benfican kolmanneksi kaudella 2020/21. Hän jätti tehtävänsä joulukuussa 2021.
Saavutukset > Valmentajana

Amora FC
Segunda Divisão: 1991–1992
SC Braga
UEFA Intertoto Cup: 2008
SL Benfica
Primeira Liga: 2009–2010, 2013–2014, 2014–2015
Portugalin cup: 2013–2014
Taça da Liga: 2009–2010, 2010–2011, 2011–2012, 2013–2014, 2014–2015
Supertaça Cândido de Oliveira: 2014
Eurooppa-liigan finalisti: 2012–2013, 2013–2014
Sporting CP
Taça da Liga: 2017–2018
Supertaça Cândido de Oliveira: 2015
Flamengo
Brasilian mestaruus: 2019
Copa Libertadores: 2019
Brasilian supercup: 2020
Recopa Sudamericana: 2020
Campeonato Carioca: 2020
FIFA World Cup
hopeaa: 2019
Saavutukset > Henkilökohtainen

Primeira Ligan paras valmentaja: 2009–2010, 2013–2014, 2014–2015
Kamikaze Kaitou Jeanne

| Kamikaze Kaitou Jeanne |
| --- | --- |
Genre: fantasia 
Manga: 神風怪盗ジャンヌ
Tekijä: Arina Tanemura
Julkaisija: Shueisha
Sarjajulkaisulehti: 1998
Ensimmäinen painatus: syyskuu 1998 – elokuu 2000
Kirjojen lukumäärä: 7 
Kamikaze Kaitou Jeanne (jap. 神風怪盗ジャンヌ, kamikaze kaitō Jeanne) on Arina Tanemuran luoma seitsemänosainen fantasia-aiheinen tytöille suunnattu mangasarja, josta on tehty 44-jaksoinen anime. Shūeisha alkoi julkaista sitä Japanissa vuonna 1998. Japanissa sarja ilmestyi syyskuusta 1998 elokuuhun 2000. Sarjasta tehtiin myös näyttäviä töitä sisältävä taidekirja.
Kaitō Jeanne on julkaistu myös suomeksi. Julkaisijana Suomessa toimii Egmont Kustannus, joka on julkaissut myös muita Tanemuran sarjoja suomeksi. Kamikaze Kaitō Jeanne on julkaistu suomeksi kokonaan. USA:ssa Jeanne tunnetaan nimellä Phantom Thief Jeanne. Animena Jeannen tuotannosta vastasi Tōei Animation, ja sarjaa esitettiin helmikuusta 1999 vuoden 2000 tammikuuhun.
Juoni

Päähenkilö on 16-vuotias Maron Kusakabe, rytmistä voimistelua harrastava tavallinen tyttö, joka asuu yksin suuressa kerrostalossa vanhempiensa muutettua muualle. Maronin paras ystävä Miyako asuu aivan hänen vieressään ja hänkin harrastaa rytmivoimistelua. Sarjan alussa naapuriin muuttaa pervolta vaikuttava Chiaki Nagoya, joka tuntuu pitävän Maronista heti ensi näkemältään.
Määritelmä "tavallinen" ei kovinkaan sovi Maronille, sillä aina öisin hän on Kaitō Jeanne, 'valheellista kauneutta varastava jumalan lähettiläs'. Maronin ystävä Miyako aikoo isona etsiväksi, joten hän yrittää ottaa kiinni Jeannea, koska ulkopuolisen silmin näyttäisi siltä, että Jeanne varastelisi ihmisten tauluja, mutta todellisuudessa Jeanne vangitsee tauluihin kätkeytyneitä demoneja jotka ottavat taulun omistajan haltuunsa. Apunaan Jeannella on pieni enkeli, Fin Fish. Fin Fish on oikeasti paholaisen hallussa, ja hän on ns. langennut enkeli, Da-Tenshi.
Jeannella on salaperäinen kilpailija nimeltä Kaitou Sinbad, joka tekee samaa työtä kuin Jeanne vaikkakin kilpailijana. Sinbadilla on apunaan musta enkeli (josta tulee enkeliharjoittelija) Access Time, joka on palavasti rakastunut Finiin. Maron pitää Sinbadia paholaisen lähettiläänä, ja hänelle on järkytys, mikä on Kaitou Sinbadin todellinen henkilöllisyys.
Sarjan hahmot

Myst; Noinin apuri, esiintyy vain animessa
Lisäksi kirjojen pikkupalstoilla esiintyvät omana itsenään jotkin mangan tekijöistä.
Arina Tanemura (mangaka)
Ai Minase eli Nyomin (assistentti)
Ruka Kazuki (assistentti)
Kyakya Asano (assistentti)
Niki Seisou (assistentti)
Natsuna Kawase (assistentti)
Ohashi (toimitusjohtaja)
Kanayaman metroasema

Kanayaman asema
Kanayaman metroasema (jap. 金山駅, Kanayama eki) on Fukuokan kaupungin Jōnanin suuralueella sijaitseva metroasema. Asema on yhdeksäs asema Nanakuma-linjalla Tenjin-Minamin aseman päästä lukien. Asema on avattu 3. helmikuuta 2005.
Aseman lähellä sijaitsevat muun muassa:
Japanin postin Kanayaman postitoimisto
Kikuchin silta
Fukuokan keskuspankin toimisto
Nishitetsun Nanakuman liike
Fukuokan pankin Nanakuman toimisto
Nishi Nihon City Bankin Nanakuman toimisto
Fukuokan prefektuurin autokoulu
Aiheesta muualla

Kanayaman aseman viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Fukuokan kaupungin metron Nanakuma-linja
Asemat: Tenjin-Minami | Watanabe dōri | Yakuin | Yakuin ōdōri | Sakurazaka | Ropponmatsu | Befu | Chayama | Kanayama | Nanakuma | Fukudai-mae | Umebayashi | Noke | Kamo | Jirōmaru | Hashimoto
Kanašin piiri

Kanašin piiri Tšuvassian kartalla.
Kanašin piiri (ven. Кана́шский райо́н, Kanašski raion, tšuvassiksi Канаш районě, Kanaš raionĕ) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 981 neliökilometriä ja asukkaita on 41 700 henkeä (vuonna 2007).
Piiri sijaitsee Tšuvassian keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Tsivilskin ja Krasnoarmeiskojen piireihin, idässä Urmaryn ja Jantikovon piireihin, etelässä Komsomolskojen ja Ibresin piireihin sekä lännessä Vurnaryn piiriin. Hallinnollinen keskus on Kanašin kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Kanašin piiriin kuuluu 24 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Joista huomattavimmat ova Malyi Tsivil, Uta ja Urjum. Pinta-alasta valtaosa on maatalousmaata. Metsät muodostavat 18 %.
Kanaš on huomattava liikennesolmu, jossa risteytyvät Nižni Novgorodiin, Kazaniin, Tšeboksaryyn ja Saranskiin johtavat rautatiet. Sieltä on myös hyvät maantieyhteydet mm. Tsivilskiin, Uljanovskiin, Syzraniin, Tšeboksaryyn ja Alatyriin.
Väestöstä 97 % on tšuvasseja.
Kanašin kaupunki on huomattava teollisuuskeskus. Sitä ympäröivän piirin maatalous on keskittynyt viljan, perunan ja humalan viljelyyn, maidon ja lihan tuotantoon sekä siipikarjan kasvatukseen.
Sespelin kylässä on tšuvassilaiselle runoilijalle Mišši Sespelille omistettu museo. Piirilehtenä ilmestyy tšuvassinkielinen Kanaš jen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kanašin piiri Tšuvassian tasavallan sivustolla (venäjäksi)
Alatyr •
Alatyr •
Alikovo •
Batyrevo •
Ibresi •
Jadrin •
Jaltšiki •
Jantikovo •
Kanaš •
Kanaš •
Komsomolskoje •
Kozlovka •
Krasnoarmeiskoje •
Krasnyje Tšetai •
Mariinski Posad •
Morgauši •
Novotšeboksarsk •
Poretskoje •
Šemurša •
Šumerlja •
Šumerlja •
Tšeboksary •
Tšeboksary •
Tsivilsk •
Urmary •
Vurnary
Kanaš

| Kanaš (Канаш) |
| --- | --- |
 Kanaš
 Koordinaatit: 55°31′N, 47°28′E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Tšuvassia
ISO 3166-2 -tunnus:  RU-CU
Perustettu:  1891
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18,5 km²
Väkiluku (2010):  45 607
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 http://gov.cap.ru/main.asp?govid=61 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kanaš (tšuvassiksi ja ven. Канаш) on kaupunki Tšuvassian keskiosassa Venäjän federaatiossa, 76 kilometriä pääkaupungista Tšeboksarystä (Supaškar) kaakkoon. Kaupunki muodostaa aluehallinnollisesti itsenäisen 45 607 asukkaan kaupunkipiirin, mutta on myös ympäröivän Kanašin piirin (39 708 as) hallintokeskus.
Asukasluvun kehitys:
2 323 (1925)
54 585 (1989)
50 593 (2002)
45 607 (2010)
Kanašin rautatieasema
Kanašan voiton monumentti