stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esine (oikeustiede)
Esineen ainesosat ja tarpeisto

Esinettä ja sen ainesosia ja tarpeistoa koskevien oikeuksien välillä on oikeudellinen riippuvuussuhde. Ainesosa- ja tarpeistosuhteesta ei Suomessa säädetä lainsäädännössä, vaan se on kehittynyt oikeuskäytännössä. Ainesosa- ja tarpeistosuhteen syntyminen edellyttää ensinnäkin pää- ja sivuesineen välistä faktista liittosuhdetta, joka ilmenee yhtäältä fyysisenä yhteytenä ainesosan kohdalla ja pysyvänä käyttötarkoituksellisena yhteytenä tarpeiston kohdalla. Esineen ainesosan ja tarpeiston välinen raja on kuitenkin häilyvä, eikä yleensä ole tarpeellista selvittää sitä, kummasta on kyse, koska niitä koskevat samat oikeussäännöt. Faktisen liittosuhteen lisäksi ainesosa- ja tarpeistosuhteen syntyminen edellyttää omistuksen yhteisyyttä, eli että sivuesine kuuluu pääesineen omistajalle. Ainesosa- ja tarpeistosuhde voi kuitenkin syntyä omistuksen yhteisyyden puuttumisesta huolimatta pelkästää faktisen liittosuhteen perusteella, jos sivuesineen liittäminen pääesineeseen on tapahtunut pääesineen omistajan intressissä. Ainesosa- ja tarpeistosuhteen lakkaaminen edellyttää faktisen liittosuhteen purkamista.
Ainesosa- ja tarpeistosuhteen oikeusvaikutuksia luonnehditaan yleisesti sanomalla, että ainesosat ja tarpeisto jakavat esineen oikeudellisen kohtalon. Pääesinettä koskevat oikeussäännöt ja -toimet ulottavat siis vaikutuksensa myös ainesosaan ja tarpeistoon. Esimerkiksi kaupan katsotaan koskevan myös kohteena olevan esineen ainesosia ja tarpeistoa, vaikkei tätä olisi nimenomaisesti mainittu.
Mescalerot

Mescalerot ovat eräs niistä Pohjois-Amerikan intiaaniheimoista, jotka on opittu tuntemaan apasseina. Heidän varhaiset esi-isänsä ovat olleet lähtöisin Kanadasta, mutta espanjalaiset tutkimusmatkaajat tapasivat mescaleroja jo 1500-luvulla nykyisen Yhdysvaltain lounaisilta alueilta. Uudessa-Meksikossa ja Teksasissa heidät tunnettiin 1600-luvulta lähtien hevosilla liikkuvina metsästäjinä, jotka tekivät myös ryöstöretkiä kohteinaan niin paikallisten pueblo-intiaanien kuin espanjaisten siirtolaistenkin kylät. Näiltä matkoiltaan mescalerot toivat mukanaan paitsi ratsuja ja karjaa niin myös orjia. Viimeksi mainittujen käyttämisen he olivat oppineet espanjalaisilta itseltään, jotka olivat alistaneet monet alueen pienistä heimoista orjatyövoimakseen.
Mescalerot liikkuivat laajoilla alueilla ja omaksuivat 1700-luvulta lähtien tasankointiaanien monia tapoja, kuten tiipiin käytön ja palmikoidut hiukset. Heitä ei kuitenkaan koskaan lasketty tyypillisiksi tasankojen metsästäjiksi kuten heidän sukulaisensa lipanit tai kiowa-apassit. Mescalerot elivät osaksi vuoristoisilla alueilla, jonne heidät olivat ajaneet runsaslukuiset comanchet, jotka olivat onnistuneet hankkimaan tuliaseita espanjalaisilta. Varhaiset dokumentit osoittavatkin todeksi sen, että Uusi-Espanja aseisti comanchet saadakseen näiden avulla häädetyksi apassit muualle.
Mescalerot omaksuivat tiipiin käytön.
Mescalerot tekivät mescaliksi nimetyn agavekaktuksen mehusta mietoa olutta, jonka ansiosta he saivat espanjalaisilta nimensä, joka merkitsi mescalin valmistajia. Mescaleroilla oli, kuten muillakin apasseilla, paljon uskonnollisia riittejä. Eräs tällainen oli vuosittainen aikuistumiseen liittyvä monipäiväinen juhla tytöille, jossa tanssittiin suuressa tiipiissä erilaisia rituaalitansseja. Seremonian jälkimmäinen osa päättyi tervehdykseen auringolle, joka samalla merkitsi sitä, että tytöstä oli tullut nainen.
Suhteet Yhdysvaltoihin

Yhdysvaltain kanssa mescalerot joutuivat erimielisyyksiin 1840-luvun lopulta lähtien siirtolaisten alkaessa häiritä heidän elämäänsä. Ranchinomistajia, postivaunujen kuljettajia, kaivosmiehiä ja maanviljelijöitä kulkeutui mescalerojen maille paaluttaen valtion heille myöntämiä pientilojaan, metsästäen vuoristojen riistaa ja pitämällä luvatta karjaansa ruohikkoalueilla. Usein tämä kaikki tehtiin Yhdysvaltain armeijan suojeluksessa. Mescalerot samoin kuin monet muut apassien ryhmät eivät katsoneet maahantunkeutujien toimia suopein silmin, vaan vastasivat varastamalla näiltä karjaa ja hyökäten heidän asutuksilleen.
Mescalerot johtajinaan Palanquito ja myöhemmin hänen poikansa Cadete hallitsivat 1850- ja 1860-luvuilla Rio Granden ja Pecosjoen välisiä alueita tuhoten järjestelmällisesti sinne saapuneita vaunukaravaaneja. Vuonna 1862 kenraali James H. Carleton marssitti Kalifornian kolonnaksi kutsutun liittovaltion vapaaehtoisista kootun sotajoukon mescalerojen maille tarkoituksenaan surmata kaikki miespuoliset apassit. Eversti Kit Carsonin mukanaolo Carletonin joukoissa esti kuitenkin turhan verenvuodatuksen. Pääosa mescaleroista otettiin vangiksi ja passitettiin Pecosjoen varrella sijaitsevaan reservaattiin, josta he kuitenkin palasivat omille kotiseuduilleen vuonna 1865 jatkaen vanhaa elinkeinoaan ryöstää karjaa. 1870-luvun alkupuolella Yhdysvaltain silloinen presidentti Ulysses S. Grant järjesti erikoisluvan avulla mescaleroille reservaatin Uuden-Meksikon Fort Stantosista, mutta osa heistä jatkoi edelleen ryöstöretkiään niin Yhdysvaltain kuin Meksikonkin asutuksia vastaan tukien chiricahuoita ja näiden suuria johtajia Geronimoa ja Victoriota, kunnes yhteenotot 1880-luvulla loppuivat.
Reservaatioelämää

Vuonna 1883 mescalerot siirtyivät nykyiseen reservaattiinsa, joka sijaitsee eteläisen Uuden-Meksikon keskiosassa Sierra Blancan ja Sacramento-vuoriston välisillä alueilla. 1900-luvun alussa lipan-apassit sekä noin 200 vankileiriltä vapautettua Geronimon chiricahua-soturia liittyi mescaleroihin. Muinaiset espanjalaiset olivat pitäneet Sierra Blancan lähes neljän kilometrin korkeuteen nousevia huippuja maamerkkinään. Tänä päivänä vuoristo on mescalerojen pyhintä aluetta. He ovat hyödyntäneet vuoriston tarjoamia mahdollisuuksia ja avanneet Ski-Apachen nimellä tunnetun laskettelukeskuksen, joka tarjoaa erinomaiset puitteet hiihtourheilun harrastajille. Mescaleroilla on myös omat poliisivoimat, useita kouluja, oma kasino, eri alojen tehtaita ja viisi kirkkoa. He ovat myös jatkuvasti kehittämässä ja parantamassa omaa kulttuuriaan ja vanhojen traditioidensa opetustyötä. Tärkeimpänä vuosittaisena tapahtumana on säilynyt vuosisatojen ajan nuorten tyttöjen puberteettijuhla, jota vietetään heinäkuussa ja johon lisäksi sisältyy näyttävä paraatikulkue ja useita rodeo-esityksiä.
1800-luvun puolivälissä mescaleroja on arveltu olleen noin 3 000 henkeä. Sittemmin tämä määrä on ylitetty.
Tuomo Kesäläinen

Tuomo Kesäläinen (s. 1983 Aura) on naantalilainen tietokirjailija ja luontomatkailuopas, jonka kirjat käsittelevät erityisesti geologisia muodostelmia kuten luolia ja rotkoja. Luolia Kesäläinen on tutkinut kymmenen vuottaselvennä.
Kesäläisen ensimmäinen kirja, Kivissä on kartta, julkaistiin vuonna 2010 ja se oli Geologian tutkimuskeskuksen 125-vuotisjuhlakirja. Kirja on Lappi- ja erähenkinen runoteos. Kesäläisen Varsinais-Suomen luolia käsittelevä tietokirja Seikkailijan retkiopas Varsinais-Suomen luoliin julkaistiin vuonna 2011. Kyseessä oli ensimmäinen luolia käsittelevä Suomessa julkaistu kirja. Vuonna 2013 julkaistiin Kesäläisen ja geologi Aimo Kejosen kirjoittama Suomen rotkot. Yli 500-sivuista ja 150 rotkoa käsittävää tietokirjaa Kesäläinen teki yli neljä vuotta. Koneen Säätiö myönsi vuonna 2012 kirjan tekoa varten Kesäläiselle 25 200 euron tietokirjoittamisen apurahan. Seuraavaksi Kesäläinen jatkoi Kejosen kanssa kirjaprojektia Suomen luolista, jonka tiedot pohjautuvat jo vuonna 1982 aloitettuun, edelleen jatkuvan luolaprojektin tallentamiin aineistoihin. Kirja Suomen luolat julkaistiin vuonna 2015. Vuonna 2019 julkaistiin Kesäläisen ja Kejosen kirja Suomen suurimmista siirtolohkareista ja tarinakivistä.
Teokset

Kesäläinen, Tuomo: Kivissä on kartta.  Ranua:  Mäntykustannus Oy, 2010.  ISBN 978-952-5712-24-7
Kesäläinen, Tuomo: Seikkailijan retkiopas Varsinais-Suomen luoliin.  Ranua:  Mäntykustannus Oy, 2011.  ISBN 978-952-5712-87-2
Kesäläinen, Tuomo & Kejonen, Aimo: Suomen rotkot.  Helsinki:  Salakirjat, 2013.  ISBN 978-952-5774-62-7
Kesäläinen, Tuomo et al.: Suomen luolat.  Helsinki:  Salakirjat, 2015.  ISBN 978-952-5774-80-1
Kesäläinen, Tuomo: Uudenmaan luolat.  Helsinki:  Salakirjat, 2017.  ISBN 978-952-7204-12-2
Kesäläinen, Tuomo & Kejonen, Aimo: Suomen luonnon pyhät paikat.  Helsinki:  Salakirjat, 2017.  ISBN 978-952-7204-14-6
Kesäläinen, Tuomo & Kejonen, Aimo: Suomen lohkareet ja tarinakivet.  Helsinki:  Salakirjat, 2019.  ISBN 978-952-7204-32-0
Kesäläinen, Tuomo: Suomen upeimmat luontokohteet.  Helsinki:  Karttakeskus, 2020.  ISBN 978-952-2666-60-4
Kesäläinen, Tuomo: Luolaseikkailu.  Helsinki:  Karttakeskus, 2020.  ISBN 9789522666291
Kesäläinen, Tuomo: Suomen upeimmat muinaiskohteet.  Helsinki:  Karttakeskus, 2021.  ISBN 9789522667021
Kesäläinen, Tuomo: Saariston rengastie: matka- ja retkeilyopas.  Helsinki:  Karttakeskus, 2021.  ISBN 9789522666796
Kesäläinen, Tuomo: Retkeilijän linnat ja rauniot.  Helsinki:  Karttakeskus, 2022.  ISBN 9789522667243
Kesäläinen, Tuomo & Kejonen, Aimo: Pyhien vesien äärellä.  Helsinki:  Salakirjat, 2022.  ISBN 9789527204405
Kesäläinen, Tuomo: Suomen upeimmat patikointipolut.  Helsinki:  Karttakeskus, 2022.  ISBN 978-952-266-757-1
Kesäläinen, Tuomo: Kansallismaisemat: retkeilijän opas.  Helsinki:  SKS Kirjat, 2023.  ISBN 978-951-858-363-2
Aiheesta muualla

Kesäläinen, Tuomo: Luolamiehen blogi luolamiehenblogi.blogspot.fi.
Hauta-aho, Asko & Turunen, Markus: Tuhannen luolan maa (Yle Radio Suomi: Luonto-Suomi) areena.yle.fi.  18.6.2014. Yleisradio Oy.
Madagaskarin maantiede

Madagaskar sijaitsee saarella Intian valtamerellä ja sitä erottaa Afrikan mantereesta Mosambikin kanaali. Saaren keskellä on läpi saaren ulottuva ylänköalue, jossa on joitakin vuoristoja. Maan pohjoisosassa sijaitsee maan korkein vuori, 2876 metriä korkea Maromokotro. Saaren itäosassa paikoin vuoristot reunustavat merenrannikkoa ja vuorten rinteitä pitkin virtaavissa joissa on vesiputouksia. Saaren länsiosassa merenrannikon läheisyydessä on laaja alankoalue ja siellä on pidempiä ja monihaaraisempia jokia kuin itäpuolella. Huhtikuulta lokakuulle on erityisen kuiva kausi. Kaakkoispasaati tekee maan itäosan ilmastosta kostean ja siellä vuotuinen sademäärä on noin 3000–4000 mm. Maan länsiosassa vuotuinen keskimääräinen sademäärä on 1000–1500 mm. Saaren irtauduttua Afrikan mantereesta eläinlajisto alkoi kehittyä omanlaiseksi ja useat saaren lajeista ovat kotoperäisiä. Saaren eläimistöön kuuluvat makiapinat ja puoliapinoista ai-ait.
Jicarillat

Jicarilla, 1904
Jicarillat ovat Pohjois-Amerikan alkuperäisväestöön kuuluva intiaanikansa. Jicarillat jakaantuivat kahteen eri haaraan: varsinaisiin jicarilloihin eli olleroihin ja itäisillä preerioilla ratsastaviin llaneroihin. 1800-luvun puolivälissä jicarillat joutuivat sotaan Yhdysvaltoja vastaan. Vuosikausia jatkuneet sodat päättyivät jicarillojen tappioon 1870-luvun alussa.
Id Software

| id Software |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  helmikuu 1991
Avainhenkilöt:  Tim Willits (creative director) Adrian Carmack John Carmack Kevin Cloud Todd Hollenshead Tom Hall Sandy Petersen American McGee Robert Duffy Bobby Prince
Kotipaikka:  Richardson, Texas
Toimiala:  videopeliteollisuus
Tuotteet:  Commander Keen Doom-pelisarja Heretic Quake-pelisarja Wolfenstein 3D
Henkilöstö:  34
Emoyhtiö:  ZeniMax Media
Kotisivu:  www.idsoftware.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
id Software on yhdysvaltalainen helmikuussa 1991 perustettu pelitalo. Yrityksen perustivat neljä ohjelmistoyhtiö Softdiskin työntekijää: John Carmack, John Romero, Tom Hall ja Adrian Carmack.
Yhtiön pääkonttori on Richardsonissa Texasissa.
Pienet kirjaimet ”id” viittaavat Sigmund Freudin samannimiseen käsitteeseen, joka kuvaa ihmisen vaistojen hallitsemaa puolta eli viettipohjaa.
Historia

Id Softwaren perustajat tapasivat Softdiskin toimistoissa kehittäessään pelejä Softdiskille kuukausittaista julkaisua varten. Näihin peleihin kuului mm. Dangerous Dave. Kun Apogee-yhtiö sai kuulla tiimistä ja sen poikkeuksellisesta lahjakkuudesta, se otti nelikon palkkalistoilleen ja järjesti heidät ulos Softdiskin kanssa solmituista sopimuksista. Samanaikaisesti he työskentelivät jo id:n ensimmäisten pelien parissa. Menestynein näistä nimikkeistä on Commander Keen.
Historia > Commander Keen

Commander Keen oli yhtiön tasohyppelypeli, joka ensimmäisten joukossa esitteli pehmeästi sivulle vierittävän pelimoottorin DOS:lla. Peli toi Id Softwaren pelitalojen valtavirtaan. Peli oli hyvin suosittu ja synnytti kokonaisen sarjan.
Id Software käytti shareware-levitysmuotoa, jolla Apogee myi heidän tuotteitaan. Ensimmäinen trilogian osa julkaistiin sharewarena, ja toiset kaksi osaa piti tilata postimyynnistä. Myöhemmin Doom II:n julkaisun aikoihin id alkoi julkaista pelinsä perinteisempään tapaan jälleenmyyntiin laatikoissa kaupan hyllylle.
Historia > Wolfenstein 3D

Yhtiön läpimurtotuote oli ensimmäisen persoonan ammuntapeli Wolfenstein 3D. Aikanaan pelin väkivaltaisuus oli huomiota herättävää.
Historia > Doom

Vuosi Wolfensteinin julkaisun jälkeen id software loi Doomin, josta tuli hyvin suosittu. Doom on saanut useita jatko-osia, jotka ovat Doom II, Doom 3, Doom (2016) ja Doom Eternal. Peleihin myös tehty fanien toimesta kaupallisia lisäosia kuten Final Doom.
Pelin pohjalta on lisäksi tehty kaksi samannimistä elokuvaa vuosina 2005 ja 2019. Doom aloitti myös nettipelaamisen aikakauden.lähde? Yhteen peliin mahtui enintään neljä pelaajaa.
Historia > Quake

Quaken julkaisu merkitsi toista virstanpylvästä id:n historiassa. Quake esitteli erään ensimmäisistä aidosti kolmiulotteisista pelimoottoreista. Pelin merkittävin innovaatio oli mahdollisuus pelata internetissä (erityisesti QuakeWorldin kautta).
Historia > Avainhenkilöt

Yli kaksi vuosikymmentä Id Softwaren pääohjelmoija oli John Carmack, jonka nerokkaana pidetty 3D-grafiikan ohjelmointitaito on laajasti tunnettu ohjelmistoteollisuudessa. Hän oli viimeinen alkuperäisjäsen joka työskenteli yhtiössä. John siirtyi vuoden 2013 lopulla virtuaalitodellisuusjärjestelmiä suunnittelevan Oculus VR:n teknologiajohtajaksi.
Tom Hall erosi Id Softwareltä Doomin kehittämisen alkuaikoina (hän ehti kuitenkin muun muassa kirjoittaa pelin käsikirjoituksen, "Doom Biblen", jota ei kuitenkaan toteutettu sellaisenaan mutta josta otettiin paljon elementtejä varsinaiseen peliin. Tämän lisäksi Tom Hall keksi peliin teleportit). Hall liittyi Apogeen "Developers of the Incredible Power" -ryhmään ja alkoi työskennellä Rise of the Triad -pelin parissa. Hall on usein kertonut, että jos Id Software suostuisi myymään hänelle Commander Keenin oikeudet, hän tekisi pelisarjaan uuden osan.
John Romero, joka myös erosi Id Softwareltä, lähti Quaken shareware-julkaisun jälkeen perustaakseen kehittämään Daikatana-peliä nyttemmin konkurssiin mennessä Ion Storm -yhtiössä. Saatuaan työnsä Rise of the Triadin parissa valmiiksi ja huomatessaan olevansa sopimaton Preyn kehittäjätiimiin Apogeella, Tom Hall liittyi vanhan Id-kollegansa perustamaan yhtiöön. Romero on nykyään Cyberathlete Professional Leaguen hallituksen puheenjohtaja.
Historia > Pelimoottorit

Id:n ensimmäisen persoonan ammuntapelien id Tech -pelimoottoreita on lisensoitu monille pelikehittäjille. Id:n pelimoottoreiden lisensoinnin hinta liikkuu noin 250 000 dollarissa peliä kohden. Id on julkaissut vanhempia pelimoottoreitaan GNU General Public License -lisenssin alla toisten ladattaviksi ilman korvausta ja sisältäen avoimen lähdekoodin.
Vuonna 2003 julkaistu kirja Masters of Doom kronikoi Id:n tarinan, keskittyen erityisesti John Carmackiin ja John Romeroon.
Historia > Kehitysympäristöt

Yritys käytti Apple- ja DOS-alustoja kehityksessä ja siirtyi NeXTin käyttöön Doomin kehityksessä. Myös ensimmäinen Quake kehitettiin NeXT:llä. Quake 2:n kehityksen aikana yritys siirtyi Windows NT:n käyttöön. Yritys käytti neljän suorittimen DEC Alpha -järjestelmiä ja myöhemmin 16 suorittimen Silicon Graphicsin järjestelmiä valaistuksen ja näkyvyyden laskentaan Quake-sarjassa.
Id Softwaren pelit

Commander Keen
Episode 1: Marooned on Mars (1990)
Episode 2: The Earth Explodes (1991)
Episode 3: Keen Must Die (1991)
Keen Dreams (1991)
Episode 4: Secret of the Oracle (1991)
Episode 5: The Armageddon Machine (1991)
Episode 6: Aliens Ate My Baby Sitter (1991)
Dangerous Dave in the Haunted Mansion (1991)
Rescue Rover (1991)
Rescue Rover 2 (1991)
Hovertank 3D (1991)
Catacomb 3D : A New Dimension (1992) uudelleenjulkaistu nimellä Catacomb 3-D: The Descent
Catacomb Abyss (1992)
Catacomb Armageddon (1992) uudelleenjulkaistu nimellä Curse of the Catacombs
Catacomb Apocalypse (1992) uudelleenjulkaistu nimellä Terror of the Catacombs
Wolfenstein 3D (1992)
Spear of Destiny (1992)
Doom (1993)
The Ultimate Doom (1995)
Doom II: Hell on Earth (1994)
Master Levels for Doom II (1995)
Final Doom (1996)
Quake (1996)
Mission Pack 1: Scourge of Armagon (1997) (kehittänyt Hipnotic Interactive, nyttemmin Ritual Entertainment)
Mission Pack 2: Dissolution of Eternity (1997) (kehittänyt Rogue Entertainment)
Quake II (1997)
Mission Pack 1: The Reckoning (1998) (kehittänyt Xatrix Entertainment, nyttemmin Gray Matter Interactive)
Mission Pack 2: Ground Zero (1998) (kehittänyt Rogue Entertainment)
Quake III Arena (1999)
Lisäosa: Team Arena (2000)
Return to Castle Wolfenstein (2001) (kehittänyt Gray Matter Interactive, moninpeliosion Nerve Software)
Wolfenstein: Enemy Territory (2003) (kehittänyt Splash Damage)
Doom 3 (2004)
Lisäosa: Resurrection of Evil (2005) (kehittänyt Nerve Software)
Quake 4 (2005) (kehittänyt Raven Software)
Enemy Territory: Quake Wars (2007) (kehittänyt Splash Damage)
Rage (2011)
Doom 4 (2016)
Doom VFR (2017)
Rage 2 (2019)
Doom Eternal (2020)
Kirjallisuutta

Kushner, David: Masters of Doom: How two guys created an empire and transformed pop culture.  New York: Random House, 2003.  ISBN 0-375-50524-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Id Software Wikimedia Commonsissa
| n k Pelimoottorit |
| --- | --- |
id Software:  Doom-pelimoottori  Quake-pelimoottori  id Tech 2 (Quake II)  id Tech 3 (Quake III: Arena)  id Tech 4 (Doom 3)  id Tech 5  QuakeC  GtkRadiant 
Epic Games:  Unreal Engine  Unreal Engine 2  Unreal Engine 3  Unreal Engine 4 
Crytek:  CryEngine  CryEngine 2  CryEngine 3  CryEngine 3.6 - 4  CryEngine V 
Gamebase:  Gamebryo  LightSpeed 
Unity Technologies:  Unity 
Digital Illusions CE:  Frostbite Engine  Frostbite 2  Frostbite 3 
Valve Corporation:  GoldSrc  Source  Source 2 
Bohemia Interactive Studio:  Real Virtuality  Enforce 
Sega:  Hedgehog Engine  Hedgehog Engine 2 
Capcom:  MT Framework  Panta Rhei  RE Engine 
Media Molecule:  Dreams
Komin kieli

| Komi |
| --- | --- |
 Komin kielen puhuma-alue
Oma nimi:  коми кыв (komi kyv)
Muu nimi:  syrjääni, komisyrjääni
Tiedot
Alue:  Komi, Permin Komi, Nenetsia, Jamalin Nenetsia
Virallinen kieli:   Komi
Puhujia:  220 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  uralilaiset kielet
Kieliryhmä:  suomalais-ugrilaiset kielet permiläiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  kv
ISO 639-2:  kom
ISO 639-3:  kom
 Ohje 
Komi (myös syrjääni) on suomalais-ugrilainen kieli, jota puhuvat pääasiassa Venäjällä sijaitsevan Komin tasavallan komit. Komin kielen päivää vietetään toukokuun kolmantena sunnuntaina. Juhlapäivää on vietetty vuodesta 1992 alkaen.
Komin kielestä on kolme päävarianttia, jota voidaan nimittää myös eri kieliksi. Venäjän federaatioon kuuluvassa Komin tasavallassa käytetään komisyrjäänin kieltä, jolla oli alle 160 000 puhujaa vuonna 2010. Vastaavasti Permin alueeseen liitetyn entisen Permin Komin autonomisen piirikunnan alueella puhutaan komipermjakin kieltä, jolla oli noin 60 000 puhujaa vuonna 2010. Molemmat komin kielen variantit ovat keskenään täysin ymmärrettäviä. Kolmas komin päävariantti on Jazvan komi, jolla on noin 4 000 puhujaa. Komipermjakki eli perminkomi on kielitieteellisesti komisyrjäänin murre, mutta poliittisista syistä komisyrjäänit ja komipermjakit on pidetty erillään sekä kielellisessä että kulttuurisessa jaossa.
Yhdessä udmurtin kielen kanssa komin kieli muodostaa uralilaisten kielten permiläisen haaran. Tämän haaran kielet polveutuvat kantapermistä, joka lienee hajonnut noin vuosina 800–1000. Permiläiset kielet ovat puhujamäärältään kolmanneksi suurin uralilaisten ja suomalais-ugrilaisten kielten haara. Komi ja udmurtti ovat keskenään jossain määrin ymmärrettäviä. Stefan Permiläinen loi 1300-luvulla jonkin verran kirjallisuutta komin kielen edeltäjällä, jota voidaan kutsua myös muinaispermin kieleksi. Näiden kielenmuistomerkkien kieli eroaa melko huomattavasti nykykomista.
Ominaispiirteet

Permiläiset kielet ovat äänteellisesti ja muoto-opillisesti innovatiivisia. Vanhat suomalais-ugrilaiset kaksitavuiset sanavartalot ovat lyhentyneet yksitavuisiksi. On syntynyt konsonanttien soinnillisuuskorrelaatio, ja palataalisuuskorrelaatio on laajentunut. Toisen tavun vokaalin kadotessa ensimmäisen tavun vokaalien määrä on kantapermin kaudella voimakkaasti kasvanut. Nykyisin permiläisten kielten ja murteiden välisessä vokalismissa on yllättävän suuria eroja, joiden historiallisen taustan selittäminen on ollut permiläisten kielten tutkimuksen keskeisiä haasteita.selvennä
Komin sijajärjestelmä on voimakkaasti uusiutunut siten, että vanha vartalovokaali on liittynyt sijatunnuksiin, jotka osittain ovat syntyneet agglutinaation, osittain vanhojen sijatunnusten reanalyysin tietä. Suurin osa sijoista on yhteisiä udmurtin kanssa. Yleisimmän käsityksen mukaan komissa on 16 sijaa, mutta monia postpositiorakenteita käytetään lähes sijojen tapaan.
Yleisen kielitieteen näkökulmasta komissa on huomionarvoista muun muassa monimutkainen kieltojärjestelmä, jossa on käytössä sekä preesensissä että preteritissä taipuva kieltoverbi sekä kieltopartikkeli. Kieltoverbi kongruoi pääverbin kanssa luvussa, mutta monikon kolmannessa persoonassa käytetään verbin infinitiiviä. Objektin sijamerkintä on monimutkainen, ja siihen vaikuttavat niin teon kohteen luku, määräisyys, elollisuus kuin lauseen informaatiorakennekin. Kielitieteessä on kiinnitetty huomiota myös komin attribuutteihin, jotka voivat esiintyä useimmissa sijoissa pääsanan sijasta riippumatta. Eurooppalaisittain kiinnostavaa on myös komin jälkiartikkeli, joka muistuttaa venäjän pohjoismurteiden kliittisen partikkelin käyttöä.
Sanasto

Suurin osa komin perussanoista on yhteisiä udmurtin kanssa. Tällaisia kantapermiläisiä sanavartaloja on arviolta 1 500. Uralilaiseen kantakieleen palautuvaa sanastoa on komissa yli 200 sanavartaloa.
Sanastokerrostumista keskeisiä ovat udmurtin kanssa yhteiset vanhat iranilaislainat ja bolgaarinturkkilaiset lainat. Jälkimmäisiä on komissa udmurttia huomattavasti vähemmän, ja niitä on pidetty keskeisenä kriteerinä kantapermin hajoamisaikaa määriteltäessä. Itsenäisiä lainasanakerrostumia komissa ovat lainat venäjästä, mansista, nenetsistä ja itämerensuomesta. Näistä itämerensuomalainen lainasanasto (suomen ja sen lähisukukielistä saadut lainat) on tutkimuksellisesti erityisen kiinnostava, sillä nykyisin itämerensuomalaisten ja permiläisten kielten välillä on laaja venäläistynyt vyöhyke. Komeilla ja itämerensuomalaisilla on kuitenkin ollut kontakteja toisiinsa vielä keskiajalla. Myös komien yhteydetslaaveihin ovat vanhempia kuin useimmilla muilla suomalais-ugrilaisilla kansoilla.
Komisyrjäänin murteita on 11. Komipermjakissa on kaksi päämurretta. Komin murrejaoen keskeinen kriteeri on vanhan l-äänteen edustus (l, v tai kato). Erityisesti komisyrjäänin murteiden väliset sanastoerot ovat huomattavat.