stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Talvipuutarha

| Talvipuutarha |
| --- | --- |

Sijainti:  Taka-Töölö, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°11′09″N 24°55′55″E﻿ / ﻿60.18582339°N 24.93194209°E﻿ / 60.18582339; 24.93194209
Rakennustyyppi:  Kasvitieteellinen puutarha
 fiTalvipuutarha 
  
Helsingin Talvipuutarha on yleisölle avoin kasvihuone Helsingissä Eläintarhan alueella Töölönlahden pohjoispuolella osoitteessa Hammarskjöldintie 1 A. Talvipuutarhassa on nähtävillä laaja kirjo kasveja, joista merkittävä osa tropiikista.
Talvipuutarhan takana on yleisöltä suljettu Helsingin kaupunginpuutarha, jossa kasvatetaan muun muassa kukkia kaupungin puistoihin. Mäen korkeimmalla kohdalla on kaupunginpuutarhurin virka-asunto.
Talvipuutarhan rakennus rakennettiin alun perin kenraalimajuri Jakob Julius af Lindforsille, joka lahjoitti sen Suomen puutarhayhdistykselle. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Gustaf Nyström. Talvipuutarha avattiin yleisölle 1893. Lahjoittajan toivomuksen mukaisesti pääsy kokoelmiin on alusta lähtien ollut maksuton. Helsingin kaupunki osti vuonna 1907 talvipuutarhan sekä muut puutarhayhdistyksen rakennukset, joiden alueelle kaupunginpuutarha luotiin.
Lasinen rakennus on kolmiosainen, palmuhuone, kaktushuone ja länsisiipi. Talvipuutarhassa oli ennen vuonna 2012 valmistunutta remonttia kaikkiaan noin kaksisataa vierasperäistä kasvia, kattoon asti ulottuvia palmuja ja satavuotiaita kamelioita. Toinen kamelioista kuoli. Päädyssä on seinämaalaus, jonka on 1893 tehnyt Salomo Wuorio.
Talvipuutarhan kasvihuoneissa on lapsille suunnattuja erityisnäyttelyitä: joulu- ja pääsiäissisustukset. Aikaisemmin pääsiäissisustukseen kuuluivat pienet tiput, mutta keväällä 2006 niitä ei tuotu esille lintuinfluenssapelon takia. Isossa kasvihuoneessa on myös allas, jossa ui koikarppeja.
Talvipuutarhan edessä, kohti Töölönlahden rantaa pitkin kulkevaa Helsinginkatua, on pengerretty ruusutarha. Paikka on lämmin ja aurinkoinen. Niinpä se on ensimmäisiä paikkoja, joissa sipulikukat nousevat keväällä.
Peruskorjaus

Talvipuutarha oli suljettuna remontin takia keväästä 2010 syksyyn 2011. Remonttiin jouduttiin, kun vuonna 2007 tehty kuntotarkastus paljasti, että teräsrunko on huonokuntoinen. Remontissa kaikki lasit irrotettiin, murskattiin ja vietiin kaatopaikalle, sillä kitin vuoksi niitä ei voinut kierrättää. Murskaa tuli 40 tonnia. Teräsosat hiekkapuhallettiin ja maalattiin. Säilyneet kasvit istutettiin kesän 2011 aikana uudelleen, jopa kuolleen kamelian runko säilytettiin köynnöstukena. Suuria rahapuita ja monia korkeita kasveja ei voitu säilyttää.
Puutarhaan on tuotu uusia kasveja Helsingin ja Tarton yliopistojen kasvitieteellisistä puutarhoista. Huonekuuset kaadettiin, koska niitä ei voitu siirtää. Niiden hävittämisen ansiosta suihkulähdeallas näkyy paremmin, samoin Wuorion tekemä seinämaalaus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Talvipuutarha Wikimedia Commonsissa
Helsingin kaupungin rakennusvirasto, Talvipuutarha
Virtuaalinen kaupunkikierros – Helsingin talvipuutarha (Arkistoitu – Internet Archive)
Telstar (kappale)

| ”Telstar” The Tornados |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 17. elokuuta 1962
 Tuottaja(t): Joe Meek
 Kesto: 03.15
 Levy-yhtiö: Decca
Listasijoitukset
  1. (The Billboard Hot 100)    1.
The Tornadosin muut singlet
| ”Love and Fury” 1962 | ”Telstar” 1962 | ”Globetrotter” 1963 |
Telstar on The Tornados -yhtyeen instrumentaalikappale vuodelta 1962. Se nousi ensimmäisenä brittisinglenä yhdysvaltalaisen Billboard Hot 100 -listan ykköseksi ja saavutti ykkössijan myös kotimaassaan. Se sai menestystä jossain määrin myös muissakin maissa. Kappale on nimetty yhdysvaltalaisen tietoliikennesatelliitin Telstarin mukaan, joka ammuttiin maatakiertävälle radalle heinäkuussa 1962. Avaruusteemat olivat tuolloin pinnalla supervaltojen avaruuskilvan johdosta. Telstarin tuotti ja sävelsi Joe Meek. Singlen B-puolella on Geoff Goddardin kirjoittama kappale ”Jungle Fever”.
The Edge of Infinity

| The Edge of Infinity Lunatica |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006
 Julkaistu: 28. elokuuta 2006
 Tyylilaji: sinfoninen metalli
 Kesto: 54.20
 Levy-yhtiö: Frontiers
Listasijoitukset
  76.
Lunatican muut julkaisut
| Fables & Dreams 2004 | The Edge of Infinity 2006 | New Shores 2009 |
The Edge of Infinity on Lunatican kolmas studioalbumi, joka ilmestyi 28. elokuuta 2006.
Albumi debytoi Sveitsin albumilistan sijalla 76, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Kappaleet

Introduction – 1.56
The Edge of Infinity – 4.08
Sons of the Wind – 5.25
Who You Are – 3.41
Out! – 3.42
Song for You – 4.09 (feat. John Payne)
Together – 4.02
The Power of Love – 5.17
Words Unleashed – 4.15
EmOcean – 8.52
EmOcean – 8.50 (bonuskappale, feat. Oliver Hartmann)
Song for You (Piano Version) – 3.02 (Japanin ja Korean bonuskappale)
Kokoonpano

Andrea Dätwyler – laulu
Sandro D'Incau – kitara
Andy Leuenberger – kitara
MG – bassokitara
Ronnie Wolf – rummut
Alex Seiberl – kosketinsoitin
Arvostelut

AllMusic:
Aiheesta muualla

The Edge of Infinity Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The Edge of Infinity Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Tarton observatorio

| Tarton observatorio |
| --- | --- |
 Tarton observatorion päärakennus
Sijainti:  Tõravere, Viro
Koordinaatit:  58°15′57″N, 26°27′58″E
Korkeus merenpinnasta:  74,6  m
Tyyppi:  tähtitorni (en)
IAU-tunnus:  L75
Perustettu:  1964
Kotisivu:  Tarton observatorion sivut
Tarton vanha observatoriorakennus Toomemäellä. 58°22′43.64″N, 26°43′12.61″E
Tarton observatorio (vir. Tartu Observatoorium) on Viron suurin astronominen observatorio. Se sijaitsee Tõraveren mäellä 20 kilometriä Tartosta lounaaseen Tartumaalla Nõon kunnassa. Tarton vanha observatorio on Tarton keskustassa, ja se tunnetaan maailmalla yhteyksistään Friedrich Georg Wilhelm von Struveen ja Struven ketjuun, jonka ensimmäinen mittauspiste se on.
Historia

Tarton observatorio on perustettu Dorpatin keisarilliseen yliopistoon (Tarton yliopisto), kun yliopisto avattiin uudelleen 1802. Observatoriorakennus valmistui 1810 Tarttoon Toomemäelle. Laitteet asensi vuonna 1814 von Struve, joka aloitti havaintojenteon. Vuonna 1824 sinne saapui yhdeksäntuumainen Fraunhoferin linssiteleskooppi, joka oli aikanaan maailman suurin akromaattinen teleskooppi. Kun G. W. von Struve ryhtyi rakentamaan kolmiomittausketjuaan vuonna 1816, sen ensimmäiseksi pisteeksi tuli observatorion ulkoporras.
Uudelleennimetty Tarton observatorio erotettiin vuonna 1946 yliopistosta ja liitettiin Viron tiedeakatemiaan. Viranomaiset ryhtyivät 1950 etsimään observatoriolle uutta paikkaa. Uudeksi paikasi määrättiin Tõraverenmäellä oleva maapala, ja rakennustyöt aloitettiin 1958. Uusi observatoriorakennus valmistui 1963, osa vanhan observatorion tähtitieteilijöistä siirtyi sinne, ja 50:n senttimetrin peiliteleskooppi otettiin käyttöön. Kun Tartossa järjestettiin vuonna 1964 kansainvälinen konferenssi, observatorio sai uuden nimen, Von Struven observatorio. Vuonna 1974 otettiin käyttöön 1,5-metrinen teleskooppi. Vuonna 1995 observatorion nimeksi palautettiin Tarton observatorio. Viimeinen suuri laitepäivitys on tehty 1998, kun asennettiin 0,6-metrinen peiliteleskooppi. Vanha observatororiorakennus on nykyisin lähinnä museokäytössä ja kuuluu julkiseen tiedekeskukseen.
Tarton observatorioon kytkeytyy muutamia merkittäviä tieteentekijöitä: von Struve, Johann Heinrich von Mädler, Thomas Clausen, Ernst Julius Öpik, Grigori Kuzmin, Jaan Einasto.
Laitteet

Observatoriolla on kaksi pääteleskooppia. 1,5-metristä Cassegrain-teleskooppiia, joka on Pohjois-Euroopan suurin optinen teleskooppi, käytetään spektroskooppisiin havainnontekoihin. Toinen teleskooppi on 0,6-metrinen ja on tarkoitettu fotometriseen havainnointiin. Observatorion alueella on myös hieno kokoelma meteorologisia laitteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tarton observatorio Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tarton vanha tähtitorni Wikimedia Commonsissa
Tartu Observatoorium 1805-1948, Georgi Želnin, 2004
Tarton observatorion aikajana
Fraunhofer refractor
Pimeän aineen etsinnästä Tarton observatoriossa (englanniksi)
Tarton observatorio
Tartu Tähetorn, virtuaalinen museo (viroksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tartu Observatory
Käännös suomeksi
Taufa’ahau Tupou IV

Taufa'ahau Tupou IV (4. heinäkuuta 1918 Nukuʻalofa – 10. syyskuuta 2006 Auckland, Uusi-Seelanti) oli Tongan kuningas äitinsä Salote Tupou III:n kuolemasta vuonna 1965 lähtien. Kruununprinssinä hänet tunnettiin nimellä Siaosi Taufa'ahau Tupoulahi. Tupou IV hallitsi Tongaa absoluuttisena itsevaltiaana 41 vuotta.
Hänen puolisonsa oli kuningatar Halaevalu (s. 1926). Heille syntyi neljä lasta: kruununprinssi Siaosi Tāufaʻāhau Manumataongo Tukuʻaho Tupou, prinsessa Sālote Mafileʻo Pilolevu Tuita, Fatafehi ʻAlaivahamamaʻo Tukuʻaho, jolta riistettiin hänen asemansa hänen naituaan aatelittoman sekä prinssi ʻAhoʻeitu ʻUnuakiʻotonga Tukuʻaho.
Kuningas oli nuorena innokas urheilun harrastaja ja saarnaaja. Hän opiskeli lakia Australiassa ja hänet nimitettiin opetusministeriksi vuonna 1943, terveysministeriksi vuonna 1944 ja pääministeriksi vuonna 1949. Hän oli koko elämänsä ajan metodistikirkon saarnaaja.
Hän sai kuninkaan aseman äitinsä Salote Tupoun kuoltua 1965. Kuningas alkoi uudistaa maansa koulutusta ja infrastruktuuria. 1970-luvulla hän pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan lihavimpana kuninkaana painettuaan yli 200 kg. 1990-luvulla hän johti kuitenkin kansallista kuntokampanjaa ja pudotti kolmanneksen painostaan.
Suurimmat osan valtakaudestaan kuningas Tupou nautti alamaistensa kunnioitusta ja uskollisuutta. Hänen viimeisinä vuosinaan arvostelu kuitenkin kasvoi ja vuonna 2005 tuhannet protestoivat kaduilla demokratian puolesta ja vaativat kuningassuvun omaisuuden siirtämistä valtion haltuun. Helmikuussa 2006 Tonga sai ensimmäisen vaaleilla valitun pääministerinsä. Kuningas oli tuolloin jo sairaalahoidossa Uudessa-Seelannissa.
Kuningas kuoli 10. syyskuuta 2006 pitkällisen sairauden jälkeen sairaalassa Aucklandissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taufa’ahau Tupou IV Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Salote Tupou III | Tongan kuningas 1965–2006 | Seuraaja: George Tupou V |
The End (The Doorsin kappale)

| ”The End” The Doors |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: The Doors
 Äänitetty : elokuu 1966 Sunset Sound Recorders, Hollywood
 Julkaistu: 4. tammikuuta 1967
 Tuottaja(t): The Doors, Paul A. Rothchild
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, raga rock, taiderock, spoken word
 Kesto: 11.41
 Levy-yhtiö: Elektra
The End on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen The Doorsin kappale yhtyeen vuoden 1967 esikoisalbumilta The Doors. Kappale alkoi Jim Morrisonin jäähyväisinä hänen tyttöystävälleen Mary Berlow’lle, joka seurasi Morrisonia Floridasta Los Angelesiin. ”The End” on ilmeisesti viimeinen kappale, jonka Morrison kuuli. Kuolinyönään hän kuunteli vanhoja The Doorsin albumeita ja lopetti kuuntelun albumiin, jossa ”The End” on viimeinen kappale.
Timo Ihamuotila

| Timo Ihamuotila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1966 (ikä 58)
Muut tiedot
Yritys:  ABB
Vanhemmat:  Jaakko Ihamuotila
Timo Jaakko Pietari Ihamuotila (s. 21. huhtikuuta 1966 Helsinki) on ABB:n talous- ja rahoitusjohtaja. Ihamuotila toimi Nokian talous- ja rahoitusjohtajana vuosina 2009–2016. Ihamuotila on koulutukseltaan kauppatieteiden lisensiaatti. Hänen lisensiaatintyönsä Interest rate risk management of a financial institution in a multicurrency environment valmistui vuonna 1997 Helsingin kauppakorkeakoulusta. Ihamuotila toimi Nokian väliaikaisena toimitusjohtajana vuosina 2013–2014.
Ihamuotila on työskennellyt rahoitusalalla koko työuransa. Hän toimi Kansallis-Osake-Pankissa vuosina 1990–1993 rahoituksen varainhallinnon analyytikkona ja aloitti Nokialla riskienhallinnan johtajana vuonna 1993. Ihamuotila työskenteli Citibankissa 4 vuotta, vuosina 1996–1999, mutta palasi Nokian palvelukseen rahoituspuolen johtotehtäviin vuonna 1999. Ihamuotila siirtyi USA:han vuonna 2004 aloittaen Mobile Phonesin CDMA-liiketoimintayksikön johtajana New Yorkissa, josta hänet valittiin nykyiseen toimeensa keväällä 2007.
Ihamuotila on työskennellyt Nokia-urallaan myös Nokia Oyj:n Eläkesäätiön puheenjohtajana Timo Korvenpään väistyttyä talousjohtajan tehtävistä vuonna 2002.
Timo Ihamuotila on naimisissa Riikka Ihamuotilan kanssa, ja heillä on yksi tytär ja kaksi poikaa. Ihamuotila harrastaa tennistä ja laskettelua.
Timo Ihamuotila on Nesteen entisen toimitusjohtajan, vuorineuvos Jaakko Ihamuotilan poika ja Sampo Pankin ja Marimekon entisen toimitusjohtajan Mika Ihamuotilan serkku.
Jacob Bruun Larsen

Jacob Bruun Larsen Rio de Janeiron olympialaisissa 2016.
Jacob Bruun Larsen (s. 19. syyskuuta 1998 Lyngby) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 183-senttimetrinen. Hän on edustanut vuodesta 2020 alkaen saksalaisseura Hoffenheimia mutta pelasi kauden 2023–2024 lainasopimuksella Englannin Valioliigan Burnleyssä. Hän pelasi Tanskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2019.
Bruun Larsen siirtyi kotimaastaan saksalaisseura Borussia Dortmundin junioreihin tammikuussa 2015. Hän teki edustusjoukkuedebyyttinsä Saksan cupissa lokakuussa 2016 Union Berliniä vastaan ja Bundesliigassa syyskuussa 2017 Hamburger SV:tä vastaan. Tammi-toukokuussa 2018 hän pelasi lainalla VfB Stuttgartissa neljä bundesliigaottelua. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Dortmundissa 24 bundesliigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja viisi Mestarien liigan ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Kauden 2019–2020 alkupuoliskolla hän pelasi neljä bundesliigaottelua ja kaksi Mestarien liigan ottelua.
Bruun Larsen siirtyi tammikuun 2020 lopulla Hoffenheimiin. Hän on pelannut joukkueessa 50 bundesliigaottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin, ja yhden Eurooppa-liigan ottelun. Hän pelasi lainalla tammi-toukokuussa 2021 Anderlechtissa 15 Belgian liigan ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Kauden 2023–2024 hän pelasi lainalla englantilaisseura Burnleyssä 32 valioliigaottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Bruun Larsen pelasi useissa Tanskan nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi yhteensä seitsemän ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 2019 ja 2021 ja teki kummassakin turnauksessa yhden maalin. Hän pelasi Tanskan kaikki neljä ottelua Rio de Janeiron olympialaisissa 2016.
Bruun Larsen pelasi Tanskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2019 ystävyysottelussa Kosovoa vastaan. Hän pelasi kolme maaottelua vuonna 2021 ja kaksi vuonna 2022. EM-kilpailuissa 2024 hän pääsi vaihdosta kentälle tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Saksaa vastaan. Hän on seitsemässä A-maaottelussaan tehnyt yhden maalin, marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Färsaaria vastaan.
Instapaper

| Instapaper |
| --- | --- |

Verkkosivusto:  www.instapaper.com
Rekisteröinti:  Pakollinen
Omistaja:  Instapaper Holdings, Inc
Luonut:  Marco Arment
Avattu:  Tammikuu 2008
Nykyinen tila:  Aktiivinen
Instapaper on artikkeleiden, videoiden ja muun verkkosisällön myöhempää lukemista varten tallentamiseen suunnattu palvelu. Sisältöä voi tallentaa ja lukea palvelun iOS- ja Android-sovelluksilla sekä tietokoneen tai älypuhelimen verkkoselaimella. Instapaperin perusti vuonna 2008 Marco Arment, joka myi palvelun Betaworksille vuonna 2013.
Instapaperiin tallennettu artikkeli synkronoituu käyttäjän jokaiselle laitteelle, jolla hän palvelua käyttää. Artikkelit latautuvat automaattisesti laitteen muistiin, joten niitä pystyy lukemaan ilman internet-yhteyttä. Instapaper uudelleenmuotoilee tallennetun sisällön niin, että ainoastaan teksti ja kuvat säilyvät, mikä tekee sisällön lukemisesta helpompaa.
Historia

Marco Arment alkoi kehittää Instapaperia loppuvuonna 2007 yksinkertaisena työkaluna, jolla hän voisi tallentaa työpäivänsä aikana vastaan tulevia artikkeleita luettavaksi työmatkalleen. Palvelu sai positiivisen vastaanoton, kun se julkaistiin tammikuussa 2008. Arment kehitti ja ylläpiti Instapaperia lähes täysin itsenäisesti, kunnes hän myi palvelun Betaworksille huhtikuussa 2013.
Historia > iOS

Arment julkaisi Instapaperin alun perin ainoastaan nettiselaimille, mutta heinäkuussa 2008 hän julkaisi palvelun ilmaisen iOS-sovelluksen App Storeen. Elokuussa hän julkaisi sovelluksesta Pro-version, josta tuli sovelluksen ainoa versio elokuussa 2011. Lokakuussa 2014 sovelluksesta tuli jälleen ilmainen.
Historia > Android

Android-sovelluksen Instapaper sai kesäkuussa 2012. Sovelluksen kehitti ulkopuolinen yritys, Mobelux. Arment perusteli Android-sovelluksen aiempaa puutetta sillä, että hän ei nähnyt Android-markkinoita tarpeeksi suurina, varsinkaan tablettien puolella. Puoli vuotta ennen virallisen sovelluksen julkaisua Arment avasi Instapaperille kehittäjärajapinnan, mikä antoi kolmansille osapuolille mahdollisuuden kehittää omia Instapaper-sovelluksiaan.
Historia > Nettisivu ja Kindle

Instapaperin Betaworksille siirtymisen jälkeen palvelun nettisivu on uudistettu kahdesti. Muutama kuukausi oston jälkeen Instapaper julkisti sen uudistetun nettisivun, jossa oli paljon vaikutteita palvelun mobiilisovelluksista. Toukokuussa 2014 julkistettiin jälleen uusi nettisivu. Nettisivun lisäksi palvelun logo uudistettiin.
Maaliskuussa 2009 Instapaperiin lisättiin mahdollisuus lähettää tallennetut artikkelin käyttäjän Kindleen.
Tallentaminen

Instapaperiin on mahdollista tallentaa artikkeleita nettisivun lisäksi useilla eri tavoilla. Tallentaminen on mahdollista myös niillä käyttöjärjestelmillä, joille ei ole saataville virallista sovellusta.
Tallentaminen > Selaimen lisäosa

Instapaper tarjoaa virallista lisäosaa Safari- ja Chrome-selaimille. Lisäosa lisää selainten yläpalkkiin Instapaper-napin, jota painamalla kyseinen sivu tallentuu käyttäjän Instapaper-tilille. Lisäosalla pystyy tallentamaan myös yksittäisiä tekstinpätkiä.
Tallentaminen > Sovelluskirjanmerkki

Tallentamalla Instapaperin sovelluskirjanmerkin kirjanmerkkeihin onnistuu artikkeleiden tallentaminen myös niillä selaimilla, joille ei ole saatavilla lisäosaa.
Tallentaminen > Sähköpostiin lähettäminen

Jokainen Instapaperiin tilin tehnyt saa henkilökohtaisen Instapaper-sähköpostiosoitteen, jonne lähetetty sisältö päätyy käyttäjän Instapaper-tilille.
Tallentaminen > Sovellukset

Jos käyttäjällä on Instapaperin mobiilisovellusta avatessa leikepöydällään linkki, sovellus ehdottaa linkin tallentamista Instapaperiin. Sovellus on saatavilla iPhonelle, iPadille ja Android-puhelimille.
Tallentaminen > Sovellukset > Kolmannen osapuolen sovellukset

Instapaper tarjoaa kolmansille osapuolille kehittäjärajapintaa, jonka avulla voi kuka tahansa lisätä sovellukseensa mahdollisuuden tallentaa sisältöä Instapaperiin. Esimerkiksi Twitterin mobiilisovelluksilla pystyy tallentamaan Twiittejä, kuvia ja linkkejä Instapaperiin.
Instapaper Premium

Instapaper tarjoaa lisäominaisuuksia tuovaa Premiumia 2,99 dollarin eli 2,34 euron kuukausihinnalla tai 29,99 dollarin eli 23,50 euron vuosihinnalla. Premiumilla saa käyttöönsä mahdollisuuden hakea artikkeleita niiden sisällön perusteella, rajoittamattoman määrän tekstin korostuksia ja mahdollisuuden luoda puhesoittolistoja. Premiumin ostaneilla ei myöskään näy mainoksia Instapaperin nettisivulla.
Aiheesta muualla

Instapaperin verkkosivu
The Screen Guild Theater

The Screen Guild Theater oli yhdysvaltalainen radiokuunnelmasarja, jota esitettiin 1939–1952. Sarjan nimi vaihteli sen kulloisenkin sponsorin mukaan. Eri aikoina käytössä olleita nimiä olivat muun muassa The Gulf Screen Guild Show, The Gulf Screen Guild Theater, The Lady Esther Screen Guild Theater ja The Camel Screen Guild Theater.
The Screen Guild Theater luotiin keräämään rahaa 1924 perustetulle Motion Picture Relief Fundille, joka muun muassa ylläpiti elokuva-alalta eläkkeelle jääneitä avustamaan tarkoitettua Motion Picture Country Homea. Kuunnelmien näyttelijät antoivat esiintymispalkkionsa säätiölle. Screen Guild Theaterin esiintyjinä vieraili Hollywoodin eturivin näyttelijöitä, kuten Ethel Barrymore, Agnes Moorehead, Dinah Shore, Lionel Barrymore, Humphrey Bogart, Eddie Cantor, Gary Cooper, Bing Crosby, Bette Davis, Jimmy Durante, Clark Gable, Judy Garland, Gene Kelly ja Frank Sinatra. Sarjan jaksot olivat pääsääntöisesti elokuvien radiosovituksia.
Aiheesta muualla

Sarjan jaksoja Internet Archivessa (englanniksi)
The Second Coming (Kissin DVD)

| The Second Coming Kiss |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Julkaistu: VHS 5. joulukuuta 1998 DVD 15. tammikuuta 2000
 Formaatti: VHS DVD
 Tuottaja(t): Tommy Thayer
 Ohjaaja: Tommy Thayer
 Tyylilaji: Hard rock
 Kesto: 133.00
Listasijoitukset
 VHS  3. DVD  19.
Kissin muut julkaisut
| Psycho Circus 3-D Video 1998 | The Second Coming 1998 | Kiss Symphony: The DVD 2003 |
The Second Coming on yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Kissin vuonna 1998 valmistunut dokumentaarinen elokuva, joka käsittelee yhtyeen alkuperäisen kokoonpanon yhteenpaluuta ja vuosina 1996-1997 tehtyä massiivista Alive/Worldwide Tour-maailmankiertueetta. The Second Comingin on ohjannut ja tuottanut vielä tuolloin yhtyeen tuotantokoordinaattorina toiminut Tommy Thayer, joka ryhtyi yhtyeen kitaristiksi Ace Frehleyn lähdettyä Kissistä vuonna 2002.
Polygram Records julkaisi tallenteen alun perin VHS-formaatissa kahden VHS-nauhan painoksena 5. joulukuuta 1998. VHS sijoittui listoilla parhaimmillaan kolmanneksi pysytellen listalla kaikkiaan 32 viikkoa ja RIAA myönsi yhtyeelle julkaisusta sekä kulta- että platinalevyn vuonna 1999. Image Entertainment julkaisi The Second Comingin Yhdysvalloissa DVD-formaatissa 15. tammikuuta vuonna 2000, jolloin DVD sijoittui Yhdysvalloissa listasijalle 19 viettäen yhteensä kolme viikkoa listoilla.
Sisältö

"Introduction"
"In the Beginning"
"The Hottest Band in the Land"
"Breaking Down"
"Up from the Ashes"
"Putting on the Makeup"
"The Grammys"
"First Rehersal"
"Fanning the Flames"
"Laying Out a Plan"
"Bigger than Life"
"The Practice Gigs"
"Opening Night"
"Madison Square Garden"
"The Kiss Buzz"
"Castle Donington"
"Introduction
"The Forum, Los Angeles"
"Music, Makeup, Mayhem"
"MTV Video Music Awards"
"Passing Judgement"
"Bass Licks"
"Spanning the Globe"
"New Year's Eve 1996"
"Big in Japan"
"Down Under & Down South"
"The Lost Cities Tour"
"The Final Siege"
"Stockholm, Sweden"
"The Last Show - Finsbury Park, London"
"End Credits"
The Road to Hell: Part 2

| The Road to Hell: Part 2 Chris Rea |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 15. marraskuuta 1999
 Tuottaja(t): Chris Rea
 Tyylilaji: aikuisrock
 Kesto: 63.36
 Levy-yhtiö: East West
Chris Rean muut julkaisut
| The Blue Cafe 1998 | The Road to Hell: Part 2 1999 | King of the Beach 2000 |
The Road to Hell: Part 2 on Chris Rean viidestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1999, kymmenen vuotta albumin The Road to Hell jälkeen.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Chris Rea, ellei toisin mainita.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Can't Get Through |  | 8.17 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Good Morning | Martin Ditcham, Chris Rea | 5.23 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | E |  | 6.06 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Last Open Road |  | 3.46 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Coming off the Ropes |  | 5.44 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Evil No. 2 |  | 5.34 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Keep on Dancing |  | 4.23 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Marvin |  | 5.04 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Firefly |  | 4.42 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | I'm in My Car |  | 4.39 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | New Times Square |  | 4.46 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | The Way You Look Tonight |  | 5.12 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Chris Rea – laulu, kitara, tuottaja
Martin Ditcham – rummut, lyömäsoittimet
Sylvin Marc – basso
Tommy Willis – kitara
Kiadan Quinn – rumpuohjelmointi
Bud Beadle – saksofoni
Julie Isaac – taustalaulu
Debbie Longworth – taustalaulu