stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bosoni
Bosonit > Yhdistelmäbosonit

Yhdistelmähiukkaset koostuvat pienemmistä hiukkasista ja eivät täten ole alkeishiukkasia. Yhdistelmähiukkaset kuuluvat joko bosoneihin tai fermioneihin. Fermionien (esimerkiksi kvarkkien) spin on puoliluku. Yhdistäessä parillinen määrä spin-½-hiukkasia saadaan yhdistelmähiukkanen, jonka spin on kokonaisluku. Tällainen yhdistelmähiukkanen on siis bosoni, vaikka se koostuukin fermioneista.
Esimerkkejä yhdistelmähiukkasbosoneista:
mesoni, joka koostuu kahdesta kvarkista (esimerkiksi pioni ja kaoni).
hiili-12-ydin, joka sisältää 12 fermionia: 6 protonia ja 6 neutronia
helium-4-ydin, joka sisältää 4 fermionia: 2 protonia, 2 neutronia
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hiukkasseikkailu – Bosonit, Fermionit
Hiukkaset fysiikassa
Heilurikello

Heilurikellossa kellotaulun alla roikkuu heiluri
Heilurikello on kello, jonka käynninsäätimenä toimii heiluri.
Heilurin toimintaperiaatteen keksi Galileo Galilei, tarinan mukaan opiskeluaikoinaan Pisassa vuonna 1582. Galileo oivalsi, että heilurista saataisiin mekaaniseen kelloon hyvä käynninsäädin, sillä sen liike oli säännöllinen. Ensimmäisen heilurikellon suunnitteli ja rakennutti Galileon työn pohjalta vuonna 1657 Christiaan Huygens. Hänen heilurikellonsa oli tarkin kello, joka siihen asti oli nähty, ja sen tarkkuus oli luultavasti yksi minuutti päivässä. Ensimmäisen ankkurikäynnillä käyvän kellon teki Joseph Knibbin vuonna 1670. Ankkurikellossa on ankkuria muistuttavia varsia, jotka mahdollistavat huomattavasti aiempaa pienemmän heilurin heilahduksen. Siihen asti heiluri oli heilahtanut 90 astetta, mutta nyt heilahdus saatiin pienennettyä 12 asteeseen, mikä teki mahdolliseksi pitkän heilurin mahduttamisen kaappikellon sisään.
Sähköä alettiin käyttää heilurin työntämiseen ja kellon pyörittämiseen 1830-luvulta alkaen. Saksalainen laitevalmistaja Sigmund Riefler patentoi vuonna 1889 uuden käyntimekanismin, jossa heilurin heilumisesta vastaava sykäys oli heiluria tukevan joustavan metallihihnan vastuulla. Riefler-kellon tarkkuus oli 10 millisekuntia/päivä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heilurikello Wikimedia Commonsissa
Kristiina Heinonen

Kristiina Heinonen on suomalainen ringettepelaaja.
Heinonen voitti Suomen ringettemaajoukkueen pelaajana maailmanmestaruuden vuosina 2000 ja 2004. Vuoden 2004 MM-turnauksessa hän oli Suomen joukkueen kapteeni.
Heinonen pelasi ringeten SM-sarjassa 329 ottelua ja teki niissä 11 maalia sekä antoi 146 maalisyöttöä. Hänet valittiin SM-sarjan tähdistökentälliseen puolustajaksi vuonna 2004. Hän edusti tuolloin Espoon Kiekkoseuraa.
Braddock: Suoraa toimintaa 3

| Braddock: Suoraa toimintaa 3> Braddock: Missing in Action III |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Aaron Norris
Käsikirjoittaja:  James Bruner Chuck Norris
Tuottaja:  Menahem Golan Yoram Globus
Säveltäjä:  Jay Chattaway
Kuvaaja:  João Fernandes
Leikkaaja:  Michael J. Duthie
Pääosat:  Chuck Norris Aki Aleong Yehuda Efroni Roland Harrah III
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Films
Levittäjä:  Cannon Films
Ensi-ilta:   22. tammikuuta 1988  1. heinäkuuta 1988
Kesto:  101 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  6 193 901 $
Edeltäjä:  Suoraa toimintaa 2 – pako helvetistä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Braddock: Suoraa toimintaa 3 (engl. Braddock: Missing in Action III) on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Se on jatko-osa vuonna 1984 julkaistulle Suoraa toimintaa ja 1985 ilmestyneelle Suoraa toimintaa 2 – pako helvetistä. Elokuvan on ohjannut Aaron Norris ja pääosassa on Chuck Norris.
Elokuva kertoo James Braddockista, joka loukkaantui Vietnamin sodassa Saigonin pommituksissa. Helikopterissa Braddock murehtii vaimonsa kohtaloa, sillä hän luulee, että hän kuoli Saigonissa. Monen vuoden päästä Braddock saa kuulla että hänen vaimonsa onkin elossa ja on synnyttänyt Braddockille pojan. Mitään miettimättä Braddock lähtee suin päin Vietnamiin pelastamaan perhettään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Chuck Norris  | … |  James Braddock   |
|  Aki Aleong  | … |  Quoc   |
|  Roland Harrah III  | … |  Van Tan Cang   |
|  Miki Kim  | … |  Lin Tan Cang   |
|  Yehuda Efroni  | … |  Polanski   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen sanoo elokuvan edustavan paitsi suoraa toimintaa, myös suoraa aivosähkökäyrää ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Taavi Heikkilä

Taavi Kalevi Heikkilä (s. 4. syyskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja. Hän toimi S-ryhmää johtavan Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan (SOK) pääjohtajana 2014–2020. Aikaisemmin Taavi Heikkilä toimi Osuuskauppa Hämeenmaan toimitusjohtajana, josta hän siirtyi S-ryhmää johtavan Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan (SOK) pääjohtajaksi.
Heikkilä on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri (1988). Hän valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta. Työurallaan hän on toiminut SOK:n palveluksessa 1988–1994 apulaisrahoitusjohtajana, rahoituspäällikkönä ja kassapäällikkönä, rahoitusjohtajana hän oli 1994–1997, kehitysjohtajana 2000–2004 ja pääjohtajana vuodesta 2014. Intrade Partners oy:n toimitusjohtajana hän toimi 1997–2000 ja Osuuskauppa Hämeenmaan toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana 2004–2013.
Hänen aikanaan Osuuskauppa Hämeenmaa sai Työministeriön Hyvän työnantajan palkinnon 2006. Lisäksi Heikkilä valittiin Fakta-lehden vuoden johtajaksi 2012 ja Vuoden vaikuttajaksi 2013.
Heikkilä sai vuorineuvoksen arvon vuonna 2017
Yksityiselämä

Heikkilällä on puoliso ja kolme lasta. Hän asuu Helsingissä, mutta on asunut lapsena Tikkakoskella silloisessa Jyväskylän maalaiskunnassa. Hän pelasi nuorena aktiivisesti koripalloa.
Johan Gustav Hedman

Hedmanin maalaama Luodon kirkon alttaritaulu.
Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Johan Gustav (Gustaf) Hedman (25. syyskuuta 1800 Pietarsaari – 12. helmikuuta 1866 Vaasa) oli erityisesti Lapin kirkkotaiteen kannalta merkittävä suomalainen taidemaalari.
Hedmanin vanhemmat olivat maalarimestari Gustaf Erik Hedman ja Margaretha Elisabeth (Greta Lisa) o.s. Store. Hänen puolisonsa oli Catharina Christina o.s. Granholm. Hedman opiskeli Tukholman Kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1818–1821. Valmistuessaan hänet palkittiin Tessin-mitalilla. Hedman sai maalarimestarin oikeudet Oulussa 1822 ja keskitti toimintansa alttaritaulujen maalaamiseen Oulun palon jälkeen. Vaasan lyseon ja teknillisen opiston lehtorina hän toimi vuodesta 1847 alkaen, mutta muutti Vaasan palon jälkeen lyseon mukana takaisin Pietarsaareen 1852 ja kuoli Vaasassa vuonna 1866.
Oulun kaupungin kokoelmien vanhimpia tauluja on Hedmanin Oulu ennen paloa 1822.
Johan Gustav Hedmanin maalaamia alttaritauluja

Kuusamo 1824 , Kajaani 1824, Pudasjärvi 1825, Hietaniemen kirkko 1826 (Hedenäset, Ylitornion kunta Ruotsissa), Ylitornio 1827, Purmo 1828, Karunki, Tornio 1829, Hyrynsalmi 1830, Säräisniemi,  Vaala, Tervolan vanha kirkko 1831, Kuhmo 1831 (paloi 1989 Lentiiran kirkon mukana),    Kittilä 1831,  Kolarin vanha kirkko 1832, Keminmaa 1837, Rantsila 1840,  Himanka 1845, Luoto 1849, Honkajoki 1856, Rymättylä 1857 (varastoituna).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johan Gustav Hedman Wikimedia Commonsissa
Johan Gustav Hedmanin alttaritauluja Olli Aumalan www-sivuilla
Immanuel Alm
Johan Alm
Helena Arnell
Johan Backman
Jonas Bergman
Johan Zacharias Blackstadius
Edla Blommér
Elias Brenner
Erik Cainberg
Margareta Capsia
Wilhelm Maximilian Carpelan
Auguste Joseph Desarnod
Robert Wilhelm Ekman
Samuel Elmgren
Gustaf Wilhelm Finnberg
Lennart Forstén
Lars Gallenius
Johan Georg Geitel
Berndt Godenhjelm
Emanuel Granberg
Johan Hedberg
Johan Gustav Hedman
Pietari Henrikinpoika
Adolf Hårdh
Johan Knutson
Pehr Adolf Kruskopf
Claes Lang (vanhempi)
Petter Lang
Aleksander Lauréus
Johan Lefrén
Thomas Joachim Legler
Liedon mestari
Johan Erik Lindh
Gustaf Lucander
Charlotta Malm-Reuterholm
Karl Peter Mazér
Erik Wilhelm le Moine
Abraham Myra
Didrik Möllerum
Mathilda Rotkirch
Nils Schillmark
Johan Strömer
Johan Stålbom
Gabriel Gotthard Sweidel
Carl Gustaf Söderstrand
Emanuel Thelning
Ulrik Thersner
Mikael Toppelius
Isak Wacklin
Erik Westzynthius (nuorempi)
Erik Westzynthius (vanhempi)
Magnus von Wright
Wilhelm von Wright
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Minna Heinonen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jousiammunta.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jousiammunta.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jousiammunta.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jousiammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Luxemburg 1988 | joukkuekilpailu |  |
Minna Kaarina Heinonen (myöh. Koivisto, s. 26. elokuuta 1967 Harjavalta) on suomalainen jousiampuja. Hän kilpaili Soulin olympialaisissa 1988 ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 56:nneksi ja joukkuekilpailussa 13:nneksi. Hän sijoittui MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa 63:nneksi vuonna 1989 sekä joukkuekilpailussa kahdeksanneksi vuonna 1987 ja 15:nneksi vuosina 1989 ja 1993. Hän saavutti EM-kilpailuissa hopeaa joukkuekilpailussa vuonna 1988 ja sijoittui tuolloin 15:nneksi henkilökohtaisessa kilpailussa. Vuonna 1986 hän oli EM-kilpailujen joukkuekilpailussa neljäs ja henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksastoista sekä vuonna 1990 henkilökohtaisessa kilpailussa 46:s. EM-hallikilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1989. Heinonen voitti useita Suomen-mestaruuksia. Hän edusti seuratasolla Harjavallan Jousiampujia.
Heinosen ennätys FITA-kierroksella on 1291 pistettä vuodelta 1989. Hän ampui parhaimmillaan 70 metristä 311, 60 metristä 329, 50 metristä 319 ja 30 metristä 345 pistettä.
Olavi Heinonen (uimahyppääjä)

Olavi Mikael Heinonen (20. syyskuuta 1921 Helsinki – 19. toukokuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen uimahyppääjä.
Helsingin Uimareita edustanut Heinonen kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän sijoittui 3 metrin ponnahduslaudalla 29:nneksi. Heinonen saavutti Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuista hopeaa vuonna 1952. SM-kilpailuista hän voitti kultaa ponnahduslaudalla vuosina 1943 ja 1946 sekä hallimestaruuden vuonna 1955. Hän voitti myös Suomen suurkisoissa vuonna 1947.
”Olli” Heinonen teki työuransa oman leipomoliikkeensä toimitusjohtajana. Hän kuoli 70-vuotiaana Helsingissä 19. toukokuuta 1992.
Hehkunapostaja

| Hehkunapostaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Napostajat Caesionidae
Suku::  Pterocaesio
Laji::  tile
Kaksiosainen nimi
 Pterocaesio tile  (Cuvier in Cuvier & Valenciennes, 1832) 
Katso myös
   Hehkunapostaja Wikispeciesissä   Hehkunapostaja Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Hehkunapostaja (Pterocaesio tile) on napostajiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö

Hehkunapostaja voi kasvaa suurimmillaan 30 cm pitkäksi, mutta tyypillinen pituus on noin 20 cm. Ruumiinmuodoltaan kala on pitkänomainen ja selkäevä on pitkä. Hehkunapostajan selkä on väriltään vihreä ja kylkiviivan kohdalla kulkee musta juova. Sen alla on neonsininen juova. Vatsastaan laji on punertava. Hehkunapostajan evät ovat vaaleanpunaiset ja pyrstöevässä on kaksi mustaa raitaa.
Levinneisyys ja elintavat

Hehkunapostajan levinneisyysalue on laaja ja se ulottuu Itä-Afrikan rannikolta Japaniin ja Australsaarille. Lajin elinympäristöä ovat koralliriutat alle 60 metrin syvyydessä. Kala liikkuu parvissa, joissa voi olla myös muita napostajalajeja. Hehkunapostajan ravintoa ovat planktoneläimet.
Hehkunapostajaa kalastetaan esimerkiksi verkoilla tai räjäytyskalastuksella ja myydään tuoreena tai kuivattuna ja suolattuna. Sitä käytetään myös syöttinä kalastettaessa tonnikaloja.
Hei Buona Notte

| Hei Buona Notte Paula Koivuniemi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1987
 Julkaistu: 1987
 Tuottaja(t): Esa Nieminen
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 41.43
 Levy-yhtiö: Oy Sonet Suomi Ab
Listasijoitukset
  Suomi: 20. (joulukuu 1987)
Paula Koivuniemen muut julkaisut
| Ilman minua 1986 | Hei Buona Notte 1987 | Sen siksi tein 1989 |
Hei Buona Notte on Paula Koivuniemen vuonna  1987 julkaistu albumi. Albumin on julkaissut CD-levynä, LP-levynä ja C-kasettina levy-yhtiö Sonet. Levy on myynyt kultaa.
Kappaleet

Hei Buona Notte – 4.20 (Buona Notte, säv. Cutugno/Ferri/Piras, suom. san. Juha Vainio)
Niin lintu lentää – 3.14 (Fly Like the Eagle, säv. Norell/Oson/Bard, suom. san. Jukka Itkonen)
Kysy mua – 3.40 (Come Mai, säv. Cutugno, suom. san. Jorma Toiviainen)
Musiikki on niinku se on – 3.00 (säv. Esa Nieminen, san. Juha Vainio)
Sulle – 3.43 (säv. ja san. Eeva Kiviharju)
Lautturi – 3.37 (säv. Nikolaev/Zinoviev, suom. san. Juha Vainio)
Yksin hän – 3.35 (Falo Amica E, säv. Baldan Bembo/Bardotti/Giagomelli, suom. san. Jukka Itkonen)
Kuuleeko yö – 4.16 (Come Vorrei, säv. Minellono/Farina/Mimosa, suom. san. Tarleena Sammalkorpi)
Vielä palaat kotiinpäin – 3.56 (Ty Menja Ne Ostavljay, säv. Pauls/Voznesenski, suom. san. Jukka Itkonen)
Onni on – 4.07 (säv. Pertti Haverinen, san. Jorma Toiviainen)
Kotimaani on maailma – 4.15 (säv. Esa Nieminen, san. Juha Vainio)
Aiheesta muualla

Hei Buona Notte Fono.fi äänitietokannassa
| n k Paula Koivuniemi |
| --- | --- |
Albumit:  Leikki riittää  Paula Koivuniemi  Sinulle vain  Lady Sentimental  Vie minut pois  Sata kesää, tuhat yötä  Luotan sydämen ääneen  Lähdetään  Rakkaustarina  Ilman minua  Hei Buonanotte  Sen siksi tein  Täyttä elämää  Rakkaudella, sinun  Se kesäni mun  Tulisielu  Kuuntelen Tomppaa  Rakastunut  Yöperhonen  Timantti  Nainen  Rakkaudesta  Matka  Kun joulu on  Duetot  Elämästä 
Kokoelma-albumit:  20 toivottua levytystä  Paula Koivuniemi  18 suosittua levytystä  Santa Maria – hitit 1983–90  21 romanttista laulua  Sinulle vain – 16 suosikki-iskelmää  Toivotut  Suomen parhaat  20 suosikkia – Perhonen  Parhaat (Valitut palat)  20 suosikkia – Aikuinen nainen  20 suosikkia – Kuuleeko yö  Leidit levyllä  Kaikki parhaat (Musiikin mestareita)  Suuret sävelet  Nostalgia  40 unohtumatonta laulua  Lauluja rakkaudesta  Täydet 100  Collections  Tähtisarja – 30 suosikkia 
DVD:t:  Estradilla Paula Koivuniemi 
Muut albumit: Kari Tapio, Paula Koivuniemi, Jorma Kääriäinen & Riku Niemi Orchestra: Vihdoinkin!
Paavo Heinonen

Paavo Heinonen (s. 30. toukokuuta 1944) on suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Heinonen aloitti uransa Helsingin Tovereissa. Hän edusti kuitenkin käytännössä koko uransa Helsingin Jalkapalloklubia, johon hän siirtyi 1962. Heinonen pelasi HJK:n riveissä 16 kautta. Heinonen voitti HJK:ssa mestaruuden kaudella 1973 ja Suomen Cupin 1966. Kaikkiaan hän pelasi seurassa 164 pääsarjaottelua. Pelaajauran jälkeen Heinonen toimi muun muassa Helsingin Jalkapalloklubin maalivahtivalmentajana. Hänet valittiin ansioistaan HJK:n kunniagalleriaan vuonna 1997.
Heinonen pelasi vuosina 1968–1972 Suomen maajoukkueessa yhteensä 13 A-maaottelua.
Sonny Heinilä

Sonny Heinilä vuonna 1992.
Kari Juhani ”Sonny” Heinilä (s. 31. lokakuuta 1966 Kiukainen) on suomalainen saksofonisti ja huilisti.
Hän aloitti musiikkiopintonsa Rauman musiikkiopistossa soittamalla pianoa ja jatkoi myöhemmin Porin Palmgren-konservatoriossa soittiminaan huilu ja saksofoni. Vuonna 1984 Heinilä aloitti opinnot Sibelius-Akatemian jazzosastolla ja opiskeli samaan aikaan säveltämistä yksityisesti Eero Hämeenniemen johdolla.
Hänen ensimmäiset yhtyeensä olivat 1980-luvun puolivälissä Pori Big Band sekä myöhemmin Espoo Big Band ja UMO Jazz Orchestra. Lisäksi Heinilä on soittanut muun muassa Edward Vesalan Sound & Fury -yhtyeessä ja toiminut UMO:n kapellimestarina. 2000-luvulla hän on siirtynyt musiikissaan kohti jazzvaikutteista kansan- ja kamarimusiikkia. Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto Heinilälle myönnettiin vuonna 2001.
Sooloalbumit

Tribus (2000)
Antiqua (2003)
Lill'Lisa (2004)
Mosaique (2007)
Stilleben (2010)
Heinolan Sanomat

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Heinolan Sanomat oli Heinolassa vuosina 1905–1939 ilmestynyt sanomalehti. Vuosina 1912–1918 sen nimenä oli Uusi Heinolan Sanomat..
Lehti perustettiin vuoden 1905 suurlakon jälkeen Heinolan nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi. Vuodesta 1911 lähtien se ilmoitti olevansa puolueeton. Vuoden 1912 lopussa lehden kustantaja vaihtui ja sen nimeksi otettiin Uusi Heinolan Sanomat, jonka kerrottiin syntyneen molempien suomalaisten puolueiden yhteistyönä. Sisällissodan jälkeen siihen yhdistettiin Heinolan Lehti, jolloin se otti takaisin entisen nimensä Heinolan Sanomat. Jatkossa lehti oli ensin lievän edistyspuoluelainen ja sitten avoimen kokoomuslainen, kunnes se ilmoittautui sitoutumattomaksi porvarilliseksi. 1930-luvulla lehti ymmärsi ensin lapualaisia ja julistautui sitten kokoomuslaiseksi. Sen ilmestyminen päättyi taloudellisiin vaikeuksiin ja talvisodan syttymiseen.
Kahdesti ja välillä kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät Ukko Andersin (1906), Hannes Laasonen (1906) (ensin toimittajana nimellä G. J. Laasonen), Aleksis Ruokosalmi (1906–1909), Heikki Hyppönen (1909–1911), V. A. Otava (1911–1912), Arvi A. Seppälä (1913), Aarne Rahunen (1913–1916), Lauri Apala (1916), Eino Salmelainen (1916–1919), Kuuno A. Talvioja (1919), Väinö Leisio (1919), J. Vesanen (1920–1922), Hiskias Hokkanen (1922–1923), Kaarlo Marjokorpi (1923–1927), Jaakko Holstila (1927–1930), Väinö S. J. Laamanen (1930–1933), Aaro A. Nuutinen (1933–1937) ja Väinö V. Kinnunen (1937–1939).
Aiheesta muualla

Heinolan Sanomat (1905–1912) (digitoituna Kansalliskirjastossa) Kansalliskirjasto.
Uusi Heinolan Sanomat (1912–1918) (digitoituna Kansalliskirjastossa) Kansalliskirjasto.
Heinolan Sanomat (1918–1920) (digitoituna Kansalliskirjastossa) Kansalliskirjasto.
Aarre Heinonen (näyttelijä)

| Aarre Heinonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Aarre Juhani Heinonen
Syntynyt: 15. syyskuuta 1939 Orimattila
Kuollut: 15. maaliskuuta 2021 (81 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
Elonet
Aarre Juhani Heinonen (15. syyskuuta 1939 Orimattila – 15. maaliskuuta 2021) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Lappeenrannan kaupunginteatterissa vuodesta 1969 vuoteen 2002.
Ura

Heinonen työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1964–1965, Rauman kaupunginteatterissa 1965–1967, Vaasan suomalaisessa teatterissa 1967–1969 ja uudelleen Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1969–2002, jolloin hän jäi eläkkeelle. Ennen 1964 alkanutta ammattiuraansa hän oli ollut harrastajanäyttelijä.
Heinosen näyttämötehtäviä olivat esimerkiksi Tolari (Tukkijoella), Iivari (Nummisuutarit), Aadolf (Tohvelisankarin rouva) ja Luukas Filemon Koikale (Nuori mylläri).
Heinonen näytteli ministeri Kiipulaa Markku Onttosen ohjaamassa kansankomediassa Hirvikeikka (1985), joka ensiesitettiin MTV2:n Aitiopaikalla 26. helmikuuta 1985.
Heinonen opetti Lappeenrannan työväenopiston näytelmäpiirissä 1975–1981 ja toimi Lappeenrannan kaupunginteatterin nuorisolinjan vetäjänä 1978–1981. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2016.
Hedone

Hēdonē (m.kreik. ἡδονή) on kreikankielinen sana, joka tarkoittaa nautintoa. Filosofisena terminä sitä on käytetty muun muassa epikurolaisuudessa. Termi on sanan 'hedonismi' alkuperä.
Kreikkalaisessa mytologiassa Hedone oli Eroksen ja Psykhen tytär, nautinnon henkilöitymä. Roomalaisessa mytologiassa häntä vastasi Volupia eli Voluptas. Sen vastakohtana olivat Algea, kipujen ja surujen henkilöitymät.
Platon

Platonin Gorgiaassa Sokrates väittelee muutoin tuntemattoman sofistin Kallikleen kanssa nautinnosta. Kallikles puolusti hedonismia. Sokrates vastusti tätä tukien kantaansa eräällä tuon ajan aistinautintojen teorialla, jossa nautinto selitetään ruumiin osien tasapainolla. Tällä oli kytköksiä myös muihin filosofisiin käsitteisiin, kuten harmonia, agathon (hyvä) ja meson (keskiväli). Sokrateen mukaan hedonisti ei olisi koskaan tyydytetty.
Fileboksessa Platon torjuu sekä radikaalin hedonismin että radikaalin antihedonismin. Platonin oma näkemys oli maltillinen: hän pyrki yhdistämään nautinnon hyvään elämään. Myöhemmillä akatemialaisilla esiintyi kuitenkin sekä nautinnon merkityksen kieltämistä (Speusippos) että empiiristä hedonismia (Eudoksos).
Aristoteles

Aristoteles ei hyväksynyt sen enempää hedonistista kuin antihedonististakaan näkemystä. Hän katsoi, että kaikki ihmiset vaikuttavat tavoittelevan nautintoa, mutta vain siksi, että kaikki pyrkivät elämään ja nautintoa täydellistää elämän perustoiminnot. Aristoteleen mukaan suoritetut toiminnot voivat kyllä olla hyviä tai pahoja, mutta ei niihin liittyvä nautinto.
Kyreneläisyys

Kyreneläisille oma, henkilökohtainen nautinto oli kullekin ihmiselle tämän korkein hyvä, ja kaikki muut asiat olivat hyviä vain mikäli ne palvelivat tätä tarkoitusta. Perusteluna tälle heillä oli se ajatus, että korkeinta hyvää on jokin sellainen, mitä kaikki ihmiset tavoittelevat sen itsensä vuoksi; ja kaikki ihmiset tuntuvat tavoittelevan nautintoja.
Kyreneläiset erottivat ruumiilliset ja henkiset nautinnot toisistaan, mutta asettivat ruumiilliset nautinnot etusijalle. Vastaavasti he pitivät ruumiillista kipua pahempana; tämä oli nähtävissä siinäkin, että rikollisia rangaistiin ruumiillisesti, ei henkisesti.
Epikurolaisuus

Epikurolaisuudessa hedone oli korkein hyvä. Päinvastoin kuin kyreneläiset, epikurolaiset arvostivat kuitenkin myös henkisiä nautintoja. Henkiset nautinnot olivat suhteessa aikaan, niin että ne kasvoivat ajan myötä. Näin epikurolaisuudessa nautinnon painopiste siirtyi nautinnollisista hetkistä nautinnolliseen, onnelliseen elämään.
Lisäksi nautinto käsitettiin epikurolaisuudessa lähinnä kärsimyksen puuttumiseksi (aponia): tämän yli menevät nautinnot eivät enää lisänneet nautintoa.
Hei, taas me lennetään!

| Hei, taas me lennetään!> Airplane II: The Sequel |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ken Finkleman
Käsikirjoittaja:  Ken Finkleman
Tuottaja:  Howard W. Koch
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Kuvaaja:  Joseph F. Biroc
Leikkaaja:  Tina Hirsch
Pääosat:   Robert Hays  Julie Hagerty  Lloyd Bridges  Chad Everett  William Shatner 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   10. joulukuuta 1982  1. heinäkuuta 1983
Kesto:  85 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Hei, me lennetään!
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hei, taas me lennetään! (Airplane II: The Sequel) on jatko-osa elokuvalle Hei, me lennetään. Elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Ken Finkleman. Elokuva sai ensi-iltansa 10. joulukuuta 1982.