stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gilalisko
Levinneisyys ja elinympäristö

Gilalisko elää Sonoran aavikolla Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Yhdysvalloissa sitä tavataan Arizonassa, Kalifornian kaakkoisosissa, Utahin lounaisosissa, New Mexicossa ja Nevadassa, Meksikossa Baja Californian ja Sonoran osavaltioissa. Gilalisko viihtyy kuivilla tai puolikuivilla aavikoilla ja vuoristojen alarinteillä sekä jokia ja kanjoneita reunustavilla tasangoilla ja pensaikkomailla. Alueella lämpötila voi nousta kesäpäivisin jopa 50 celsiusasteeseen ja talvella on kylmää, jolloin gilaliskon täytyy horrostaa. Säännöllinen vedensaanti on välttämätöntä. Lajin nimi tulee Arizonassa virtaavasta Gila-joesta.
Elintavat

Gilalisko viettää 95 prosenttia ajastaan maakolossa ja viettää siellä koko kuivan kauden. Se selviää kolossa häntäänsä varastoiman rasvavaraston avulla. Vasta kesä–syyskuussa lisko tulee esiin piilostaan ja lähtee ravinnonhakuun. Ruokaa se löytää lipomalla kielellään ja analysoimalla hajumolekyylejä. Gilalisko suosii hitautensa takia helppoja saaliita, kuten matelijoiden ja lintujen munia sekä pienten nisäkkäiden poikasia. Tällaista ravintoa on sadekauden aikana tarjolla runsaasti, joten se on hyvää aikaa kartuttaa rasvavarastoa. Saaliin gilalisko nielee pää edellä, jos se ei ole liian suuri. Suuret munat se rikkoo ja latkii sisällön. Se saalistaa myös aktiivisesti erityisesti muita matelijoita, jotka se tappaa myrkyllään. Vaikka saalis pääsisi karkuun, se menehtyy nopeasti myrkkyyn ja gilalisko löytää saaliinsa hajujälkeä seuraamalla. Eräs yksilö eli vankeudessa yli kolme vuotta syömättä kuluttaen hitaasti häntänsä rasvavarastoa. Vettä lisko kuitenkin tarvitsee säännöllisesti.
Gilaliskolla on vain vähän vihollisia ja pedot jättävät sen rauhaan yleensä heti kun vain tunnistavat sen. Jos kojootti erehtyy hyökkäämään sen kimppuun, se ei tee sitä enää toiste, jos jää henkiin. Pienempi peto kuten kissa kuolee varmasti. Gilaliskot ovat immuuneja oman lajinsa myrkylle, minkä lisäksi myös sammakot kestävät myrkkyä tuntemattomasta syystä. Ihmisellä purema aiheuttaa hikoilua, oksentelua ja usein myös tajunnan menetyksen. Puremakohta paisuu ja mustuu. Toipuminen puremasta voi viedä kuukausia. Gilalisko puree kuitenkin vasta ärsytettynä ja on melko vaaraton.
Gilaliskojen kiima on todennäköisesti heinäkuussa ja vajaan kuukauden kuluttua gilaliskonaaras kaivaa ennen munintaa noin kymmenen sentin syvyisen kuopan kosteaan hiekkaan lähelle pensaita, jotta munat olisivat suojassa auringonpaisteelta. Useimmiten lähellä on jokin juomapaikka. Naaras munii kerralla korkeintaan 13 munaa. Munat ovat ohutkuorisia ja 3,5–7 sentin pituisia. Munittuaan naaras peittää munat hiekalla. Poikaset kuoriutuvat noin kuukauden kuluttua muninnasta. Ne ovat kuoriutuessaan 10 sentin pituisia ja muistuttavat aikuisia. Poikaset lähtevät heti pesältä ja alkavat etsiä ravintoa. Muutamassa vuodessa ne kasvavat täyteen kokoonsa. Gilaliskot elävät erakkoina. Gilalisko elää luonnossa noin 20 vuotta, vankeudessa jopa 40 vuotta.
Uhat ja suojelu

Gilaliskojen määrä on jatkuvasti pienentynyt, koska sen elinalueita katoaa puuvillapeltojen, laitumien, vihannesviljelmien ja asutuksen tieltä. Gilaliskoa uhkaa myös pyynti sen erikoisen ulkonäön takia, ja sitä pyydetään lemmikiksi usein laittomasti ja kuljetetaan ulkomaille. Laji lisääntyy vankeudessa huonosti, joten on tärkeää, että luonnossa säilyy elinvoimainen kanta. Laji on vaarantunut.
Viittaukset populaarikulttuurissa

Gilaliskon käyttö ihmistä kuvaavana sanana sai suosionsa Rupaul’s Drag Race All Stars -tositelevisiosarjasta.
Simo Penttilä käyttää gilaliskoa erään rikollisen peitenimenä samannimisessä Punavyö-sarjan kirjassaan.
Gilaliskon nahka ja kuviointi.
Gilaliskoja.
Gilalisko sopeutuu melko hyvin ympäristöönsä värityksellään.
Lumeasteri

| Lumeasteri |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Lumeasterit Boltonia
Laji::  asteroides
Muunnos::  latisquama
Kolmiosainen nimi
 Boltonia asteroides var. latisquama  (A.Gray) Cronquist 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lumeasteri (Boltonia asteroides var. latisquama) on mykerökukkaiskasvi (heimo Asteraceae eli Compositae), jota viljellään monivuotisena koristekasvina.
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Boltonia asteroides var. latisquama (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Boltonia asteroides var. latisquama:  Wikidata: Q24690506  Wikispecies: Boltonia asteroides var. latisquama  CoL: 5MM6R  FNA: 250068095  GBIF: 5699587  GRIN: 104096  iNaturalist: 239634  IPNI: 34364-2  ITIS: 526940  MoBotPF: 277408  NatureServe: 2.132827  NZOR: e7cc4e29-8978-4bde-bedc-9970c2bfcd13  Plant List: gcc-66014  PLANTS: BOASL  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:34364-2  RHS: 73727  Tropicos: 2709659  WFO: wfo-0000107623  WoRMS: 1158163 
Boltonia latisquama:  Wikidata: Q38713367  CoL: 5WNY6  GBIF: 6064395  GRIN: 7306  IPNI: 185792-1  IRMNG: 10213629  ITIS: 509621  NZOR: 3e8f1a03-1131-4c55-8fce-219b51e0ccf0  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:185792-1  Tropicos: 2725330  WFO: wfo-0000081404  WoRMS: 1178611
Kristine Stavås Skistad

| Kristine Stavås Skistad> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. helmikuuta 1999 (ikä 26)
Kansalaisuus:   Norja
Uran tiedot
Laji:  maastohiihto
Seura:  Konnerud IL
Kilpauran kesto:  2018-
Saavutukset
Voitot:  11
Palkintokorokkeella:  19
 Tietolaatikko päivitetty 14.2.2025 
| Mitalit> Maa:   Norja.Maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Norja.Maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Norja.Maastohiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Norja> Maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Trondheim 2025 | sprintti (v) |  |
Kristine Stavås Skistad (s. 8. helmikuuta 1999) on norjalainen maastohiihtäjä, joka edustaa seuratasolla Konnerud IL:ää.
Skistad voitti nuorten maailmanmestaruuden perinteisen hiihtotavan sprintissä ja 4 × 3,3 kilometrin viestissä 2019 sekä saavutti hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä 2018. Aikuisten MM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä Trondheimissa 2025 sekä sijoittunut vapaan hiihtotavan sprintissä 11:nneksi Seefeldissä 2019 ja perinteisen hiihtotavan sprintissä viidenneksi Planicassa 2023.
Skistad kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Drammenin sprintissä maaliskuussa 2018. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan viides Lillehammerin vapaan hiihtotavan sprintissä saman vuoden marraskuussa. Ensimmäisen palkintosijansa, ja samalla voittonsa, hän saavutti Les Rousses'n perinteisen hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2023. Hän voitti samalla kaudella perinteisen hiihtotavan sprintit Drammenissa ja Lahdessa sekä vapaan sprintit Falunissa ja Tallinnassa. Kaudella 2023–2024 hän voitti vapaan hiihtotavan sprintit Trondheimissa, Canmoressa ja Lahdessa sekä perinteisen sprintit Drammenissa ja Falunissa. Lisäksi hän sijoittui kolme kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi. Sprintticupin kokonaispisteissä hän oli toinen. Kaudella 2024–2025 hän voitti Les Roussesin perinteisen hiihtotavan sprintin. Hän sijoittui toiseksi Engadinin vapaan hiihtotavan sprintissä. Hän sijoittui kolmanneksi Falunin perinteisen hiihtotavan sprintissä.
Tulokset

Päivitetty 7. huhtikuuta 2023.
Tulokset > Maailmanmestaruuskilpailut

|  Vuosi  |  Ikä  |  10 km  |  15 km   yhdistelmähiihto  |  30 km  yhteislähtö |  Sprintti  |  4 × 5 km   viestihiihto  |  Parisprintti  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 20 | — | – | — | 11. | – | – |
| 2021 | 22 | — | – | – | – | – | – |
| 2023 | 24 | – | – | – | 5. | – | – |
Kenneth J. Gergen

Kenneth J. Gergen (s. 1935) on sosiaalipsykologian teoreetikko ja Swarthmore Collegen tutkimusprofessori. Gergen on julkaissut lukuisia teoksia sosiaalipsykologian aloilta ja toiminut vierailevana tutkijana ja professorina kymmenissä yliopistoissa Yhdysvalloissa sekä muun muassa Argentiinassa, Japanissa ja Euroopan eri maissa. Hän on tutkinut sosiaalipsykologiatieteen teoreettisia perusteita (erityisesti sosiaalista konstruktionismia, relationaalista tietoa ja tietämistä, dialogisuutta sosiaalisissa käytännöissä (organisaatioissa, terapiassa ja kasvatuksen alueilla).
Kenneth Gergen on toiminut Pennsylvanian osavaltion Swarthmore Collegen psykologian laitoksen professorina 1960-luvun loppupuolelta aina tähän päivään saakka. Hän aloitti uransa kokeellisen sosiaalipsykologian tutkijana, mutta on sittemmin keskittynyt kritisoimaan sosiaalipsykologian tieteen lähtökohtia ja kokeellisen psykologian käytäntöjä. Gergen on uransa aikana kirjoittanut useita teoksia retoriikasta, metaforista, psykologian terapiakäytännöistä, narratiivisesta tutkimuksesta ja organisaatiokulttuurin uusista muodoista. Häntä pidetään yhtenä sosiaalipsykologian kriisikeskustelun keskeisistä nimistä.
Ura

Gergenin opiskeluajat 50‒60-luvulla olivat sosiaalipsykologian kokeellisen tutkimuksen kulta-aikaa. Uransa alussa Gergen keskittyi kokeelliseen sosiaalipsykologiaan, erityisesti minuuden kysymyksiin ja minä-käsityksen tilanteisten ominaisuuksien tarkasteluun. Gergen päätyi kuitenkin kääntämään kelkkansa kokeellisen sosiaalipsykologian suhteen. Jo varhain tutkijanurallaan Gergen alkoi epäillä kokeellisten asetelmien tuottamia tuloksia ja omien koeasetelmiensa mielekkyyttä. Hän kyseenalaisti tiedon kumuloitumista ja yleistettävien lainalaisuuksien etsimistä sekä tutkimustulosten ajattomuutta. Gergen alkoi pohtia ilmiöiden selityksiä historiallisessa ja kulttuurillisessa kontekstissa.
Gergenin pohdinta laajeni pian hänen omien tutkimusten lähtökohdista kognitiivis-kokeellisen sosiaalipsykologian yhä jatkuvaksi kritiikiksi. Vuonna 1973 julkaistun artikkelinsa ”Social Psychology as History” myötä Gergen irtautui selkeästi kokeellisesta valtavirtapsykologiasta, ja artikkelia on pidetty yhtenä sosiaalipsykologian kriisikeskustelun käynnistäjistä. Teoksen pääteesit koskevat sosiaalipsykologian aika- ja arvosidonnaisuutta, tiedon kumuloitumattomuutta sekä tieteellisen tiedon ja arkitiedon välistä suhdetta.
Gergenin ajatukset kokeellisesta sosiaalipsykologiasta saivat osakseen voimakasta kritiikkiä, mutta se sai hänet jatkamaan entistä määrätietoisemmin alkuperäisten ajatustensa kehittämistä ja perustelemaan kantansa perusteellisesti . Nämä ajatukset tulevat esiin Gergenin vuonna 1982 julkaisemassa teoksessa ”Toward Transformation in Social Knowledge” ja vuonna 1985 julkaistussa artikkelissa ”The Social Constructionist Movement in Modern Psychology”.
Ajattelun pääkohdat

Gergenin ajattelu on jaettavissa kolmeen pääkohtaan. Ensinnäkin hän arvosteli psykologiaa historiallisesta perspektiivistä. Gergenin mielestä psykologia on valistusajan ajatteluun pohjaava tieteenala, joka nojaa liikaa eksakteihin ja objektiivisiin periaatteisiin. Ainoastaan kokeellisten metodien käyttö tekee tieteenalasta Gergenin mielestä liian kapea-alaisen ja pirstaleisen. Gergen peräänkuuluttaa sosiaalisen otteen omaksumista psykologisen tutkimuksen perustaksi.
Toiseksi Gergen painotti tiedon ja todellisuuden rakentumista sosiaalisesti. Tieto – niin arkitieto kuin tiedekin – on sosiaalista neuvottelua ja sitä luodaan ja välitetään vuorovaikutuksessa. Kieli on keskeisessä roolissa, sillä se ei vain heijasta tai mekaanisesti välitä jotain ulkopuolista ”todellisuutta” vaan kielenkäyttö on aktiivista sosiaalista toimintaa, jonka kautta ilmiöt saavat muotonsa ja tieto rakentuu. Gergenin mukaan tieto on kulttuuriin, aikaan ja paikkaan sidoksissa oleva sosiaalinen konstruktio.
Kolmanneksi Gergen painotti ajattelussaan tiedon sidonnaisuutta niin aikaan ja paikkaan kuin tutkijaan. Gergenin mukaan täysin neutraalia tai objektiivista tutkimusta ei ole mahdollista tehdä. Jokainen tutkija katsoo maailmaa omasta näkökulmastaan ja oman aikansa ja kulttuurinsa kautta ja tämä vaikuttaa heidän tulkintoihinsa. Ei ole siis olemassa yhtä objektiivista totuutta.
Lisäksi Gergen käsitteli tutkimuksissaan postmodernia kulttuuria ja minuutta. Gergen muotoili sosiaalisen saturaation käsitteen, jonka mukaan tekniikan ja erityisesti tiedonvälityksen kehityksen myötä olemme jatkuvan ja lisääntyvän sosiaalisen stimulaation kohteita. Saamme jatkuvasti niin paljon tietoa kaikkialta, ettei sen vaikutuksilta voi välttyä. Postmodernissa kulttuurissa on tarjolla valtavasti faktoja ja tärkeintä onkin pohtia kenen faktat milloinkin hyväksytään ja miksi. Tutkijat kilpailevat keskenään siitä, kenen ”totuutta” uskotaan ja ovat jatkuvan sosiaalisen neuvottelun alaisena. Postmodernissa maailmassa minuus ei myöskään ole selkeä pysyvä kokonaisuus vaan joustava käsite – ihminen on Gergenin mukaan sosiaalinen kameleontti, jolla yhdistää erilaisia identiteettejä ja käyttäytymismalleja kullekin tilanteelle sopivalla tavalla.
Toisin kuin kokeellisessa sosiaalipsykologiassa, Gergen piti tutkimuksen arvioinnin tärkeimpinä kriteereinä käyttökelpoisuutta ja keskustelun herättämistä. Tutkimuksen ei kuuluisi tavoitellakaan objektiivisuutta, sillä se on mahdotonta saavuttaa. Sen sijaan dialogisuus ja generatiivisuus tulisi ottaa hyvän tutkimuksen tavoitteiksi.
Ajattelun pääkohdat > Sosiaalipsykologisen tiedon historiallisuus

Gergen kirjoitti itsensä sosiaalipsykologian teoreettiseen keskusteluun vuonna 1973 julkaisemallaan artikkelilla sosiaalipsykologian tiedeluonteesta. Artikkelissaan Social Psychology as History hän väitti sosiaalipsykologisten 'lainalaisuuksien' ja säännönmukaisuuksien olevan historiallisesti muuttuvia ja sosiaalipsykologisen tiedon olevan luonteeltaan aktiivista eli muokkaavan tutkimiaan tutkimuskohteita sekä käsityksiä yhteiskunnasta..
Ajattelun pääkohdat > Sosiaalinen konstruktionismi kasvatuksen ja pedagogiikan käytännöissä

Gergen on esittänyt kasvatuksellisten ja pedagogisten käytäntöjen rikastamiseksi sosiaalisen konstruktionismin teoriaan perustuvia periaatteita Jäljessä olevat periaatteet eivät perustu tajunnan ja todellisuus (tai yksilön ja maailman) väliselle erolle (tai niin sanotulle dualismille, vaan yksilön olemiselle maailmassa erilaisissa vuorovaikutussuhteissa ja -tilanteissa. Sosiaalisen konstruktionismin pedagogisissa sovellutuksissa korostetaan vuorovaikutussuhteita, ajatusten jakamista ja yhdessä tekemistä kuten monissa jaetun asiantuntijuuden malleissa (ks.  (Arkistoitu – Internet Archive),).
* Monologista dialogiin
Toisin kuin opettajan tai muun asiantuntijan tai auktoriteetin yksinpuheluun perustuvassa pedagogiikassa, sosiaalisen konstruktionismin pohjalta kehitetyssä kasvatuksessa olennaista on kasvatustapahtuman osallisten keskustelu ja vuorovaikutus. Esimerkki tällaisesta lähestymistavasta on Paulo Freiren teoksessaan Sorrettujen pedagogiikka kehittämä dialoginen pedagogiikka.
* Eristetystä relationaaliseen rationaalisuuteen
Yksilölliselle oppimiselle perustuvissa eristävissä (isolated) pedagogisissa malleissa tehdään yleensä ero opettajan ja oppilaan välille siten, että opettaja opettaa ja ohjaa sekä tietää ennalta sen, mitä oppilaan pitäisi oppia. Sosiaaliselle konstruktionismille perustuvissa ajattelutavoissa painotus on yhteistoiminnallisuudessa eli yhteistoiminnallisessa oppimisessa. Yhteinen opiskelu ja oppiminen tapahtuu niin opettajan ja oppilaiden kuin vertaisten välillä sekä erilaisten median välittämänä.
* Opetussuunnitelmista kulttuurisiin kriteereihin
Yksilölliseen oppimiseen ohjaavissa pedagogisissa ajattelu- ja menettelytavoissa oppijan suoritusta arvioidaan ennalta päätetyin kriteerein, jotka on yleensä kirjoitettu opetussuunnitelmiin tai niiden perusteisiin, tai muihin vastaaviin asiakirjoihin. Ongelmana on se, että näiden kriteerien ennaltamääräytyneisyys ja oppijakoisuus muodostaa keinotekoisen kuilun koulutiedon ja sitä ympäröiden kulttuurin välille. Siksi tarvitaan pedagogisia malleja, joissa huomioidaan opiskelun ja oppimisen tilannesidonnaisuus ja 'paikallistuneisuus'  sekä yhteisöllisyys ja sitoutuminen (ks. myös julkinen sosiologia, kriittinen pedagogiikka).
Kritiikki

Gergen oli suorasanainen tutkija ja on herättänyt suurta keskustelua sosiaalipsykologian kentällä niin hänen suuresti kritisoiman kokeellisen sosiaalipsykologian edustajien kuin muiden konstruktionistien parissa. Gergen edustaa äärikonstruktionistista linjaa, jonka mukaan yksilötason prosesseja ja kokemuksia ei tulisi huomioida. Gergenin mukaan yksilön kokemusten sijaan tulisi keskittyä kulttuuristen kokemusten ja minuuden tutkimiseen. Gergen haastaa näkemyksillään perinteiset tutkimuskäytänteet ja samalla tieteen ja tiedon. Hänen mielestään vanhoja käytänteitä on muutettava ja valmiit yksiköt ja totuudet on kyseenalaistettava.
Äärikonstruktionismia on syytetty myös täydellisestä relativismista. Jos kaikki tieto on suhteellista ja subjektiivista, mitä järkeä on edes tutkia sitä? Gergen kuitenkin vastaa kritiikkiin toteamalla, että se jo itsessään edustaa dialogisuutta, mikä hänen mielestään on tutkimuksen tavoite.
Teokset

Toward Transformation in Social Knowledge. New York: Springer-Verlag, 1982 (2. painos London: Sage, 1994). ISBN 978-0387906737
Historical Social Psychology. Hillsdale, NJ: Erlbaum, 1984 (toim. M. Gergenin kanssa). ISBN 978-0898593495
The social construction of the person. New York: Springer-Verlag, 1985 (toim. K. E. Davisin kanssa). ISBN 978-0387960913
The saturated self, Dilemmas of identity in contemporary life. New York: Basic Books, 1991 (2. painos 2001). ISBN 0-465-07186-4
Therapy as social construction. London: Sage (1991). (toim. S. McNameen kanssa). ISBN 978-0803983021
Realities and relationships, Soundings in social construction. Cambridge, Harvard University Press, 1994. ISBN 978-0674749306
Relational responsibility. Thousand Oaks, CA.: Sage. 1999 (S. McNameen kanssa). ISBN 978-0761910930
An invitation to social construction. London: Sage, 1999 (2. painos 2009). ISBN 0-8039-8377-8
Social Construction in Context. London: Sage, 2001. ISBN 0-7619-6545-9
Therapeutic realities, collaboration, oppression and relational flow. Chagrin Falls, OH: Taos Institute Publications, 2006. ISBN 978-0788021664
Relational Being. New York: Oxford University Press, 2009. ISBN 978-0195305388
Playing with Purpose: Adventures in performative social science. Alta Mira Press, 2012 (M. Gergenin kanssa). ISBN 159874546-8
Aiheesta muualla

Kenneth J. Gergenin kotisivut Swarthmore Collegessa
In the Beginning Is the Relationship (Teoksen Relational Being: Beyond Self and Community (2009) luku 2) (Arkistoitu – Internet Archive)
Gergen, K. (2001). From MInd to Relationship: the emerging challenge, Education Canada 41 (1), 8–11. (Arkistoitu – Internet Archive)
Hänninen Vilma, Sosiaalipsykologian Savumerkkejä, 2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Reijo Lumisalmi

Reijo Johannes Lumisalmi (19. kesäkuuta 1949 Suomussalmi – 23. huhtikuuta 1987 Raahe) oli suomalainen harrastajamuusikko, jonka tunnetuimpia sävellyksiä ja sanoituksia ovat iskelmälaulaja Reijo Kallion hittikappaleet ”Yksinäinen” (1979) ja suosittu häävalssi ”Suvivalssi” (1980). Lumisalmi ehti elämänsä aikana säveltää yli 40 kappaletta useille kotimaisille 1970- ja 1980-luvulla levyttäneille artisteille. Muun muassa Ahti Lammen vuonna 1980 julkaistulta esikoisalbumilta Elämän valttikortit löytyy viisi Lumisalmen säveltämää ja sanoittamaa kappaletta: ”Kesää kaipaan mä taas”, ”Kevään taikaa”, ”Lapsuuden pihamaa”, ”Sait minut tuntemaan” ja ”Kaksin on kauniimpaa”.
Päivätyönsä Lumisalmi teki autonkuljettajana Tie- ja vesirakennushallituksen palveluksessa. Hän soitti kitaraa ja harmonikkaa ja levytti laulujaan myös itse.
Lumiraja

Cotopaxi (5,897 m) ylimmät rinteet ovat lumirajan yläpuolella, mikä on Andeilla noin 5 000 metriä merenpinnan yläpuolella.
Alaskassa Denalin ylimmät osat jäävät lumirajan yläpuolelle.
Lumiraja on se korkeus, jonka yläpuolella on pysyvä lumipeite ja jäätiköitä maan yllä. Sen kohdalla lumen kertymä on yhtä suuri kun lumen sulaminen ja sublimoituminen. Lumirajan korkeus riippuu muun muassa lämpötilasta ja aurinkoisuudesta: varjonpuoleisilla rinteillä se voi olla kilometrin alempana kuin auringonpaisteisilla.
Ilmaston muuttuminen vaikuttaa lumirajan korkeuteen. Jääkaudella lumiraja aleni satoja metrejä, jopa kilometrin. Ilmaston lämpeneminen nostaa lumirajaa arviolta 150 m jokaista keskilämpötilan nousun astetta kohti.
Esimerkkejä lumirajan korkeudesta maapallon eri osissa:
Huippuvuoret 450 metriä
Norja Ofoten-vuonon lähistö 1 100 metriä
Etelä-Norjan Bergenin lähistö 1 250 metriä
Pyreneet, Espanja 2 800–3 000 metriä
Alpit 2 400–3 200 metriä
Kaukasus-vuoristo: kostea länsipuoli 2 700 metriä, kuiva itäpuoli, 3 800 metriä
Päiväntasaajan seutu: Ecuador 4 700–4 800 metriä ja Afrikka Kilimandjaron vuori 5 380–5 800 metriä
Yhteenveto lumirajan korkeudesta leveysasteiden mukaan.
Päiväntasaaja 4 500–5 200 m
30 pohjoinen leveysaste 4 200–6 100 m
60 pohjoinen leveysaste 600–2 500 m
80 pohjoinen leveysaste 100–400 m
Edellytykset lumen säilymiselle vaihtelevat eri seudulla korkeudesta huolimatta esimerkiksi johtuen tuulesta. Kuvan esimerkki on Jotunheimenista Norjasta.
Geoterminen energia

Geoterminen voimala Islannissa
Geoterminen energia on maansisäistä lämpöenergiaa, joka koostuu maankuoressa  tapahtuvissa radioaktiivisissa hajoamisissa vapautuvasta lämmöstä, sekä maapallon syntytapahtumasta jääneestä lämmöstä, joka kulkeutuu maapallon kuumasta ytimestä kohti sen pintaa. Maankuoren ja -vaipan lämmöntuotantoon vaikuttavat kaliumin, toriumin ja uraanin pitkän puoliintumisajan isotooppien ja niiden radioaktiivisten hajoamissarjojen kautta syntyvien tuotteiden jatkuva energiantuotanto.
Geotermistä energiaa voidaan hyödyntää sähkön tuotannossa ja lämmityksessä. Ydinenergian ja vuorovesienergian kanssa geoterminen energia muodostaa ainoat sähköntuottokeinot, jotka eivät perustu Aurinkoon. Geoterminen energia on 100-prosenttisesti uusiutuvaa energiaa. Maalämpöä ei yleensä lasketa geotermiseksi energiaksi, sillä se perustuu maan pintakerrokseen varastoituneeseen auringon energiaan eikä maan sisäiseen lämpöön.
Toimintaperiaate

Geotermistä energiaa hyödynnetään ensisijaisesti käyttämällä luonnostaan pintaan kuumiin lähteisiin kulkeutuvaa höyryä ja kuumaa vettä tai keinotekoisesti tekemällä kallioon kanava, jota voidaan käyttää sinne johdettavan veden kuumentamiseen. Syntyvä höyry johdetaan turbiiniin sähkön tuottamiseksi. Geotermistä energiaa voidaan käyttää suoraan lämmityksessä johtamalla kuumennetun veden lämpö lämpölaitoksella lämmönvaihtimen kautta kaukolämpöverkkoon. Pariisissa on hyödynnetty geotermistä energiaa 1970-luvulta alkaen kaukolämpöverkossa, pumppaamalla 55–75 °C vettä 1 500–2 000 metrin syvyydestä suoraan yli 100 000 asunnolle.
Geoterminen energia on lähes saasteetonta, mutta sitä käytetään tällä hetkellä lähinnä vain tuliperäisillä alueilla. Esimerkiksi Suomessa primäärinen geoterminen energia ei ole vielä käytössä, mutta Islannissa sitä käytetään runsaasti. Reykjavíkin asunnoista noin 95 prosenttia lämmitetään geotermisen lämmön avulla.
Vuonna 2006 MIT julkaisi arviointiraportin geotermisen energian sekä niin sanottujen tehostettujen geotermisten järjestelmien (engl. enhanced geothermal system, EGS) tulevaisuudesta Yhdysvalloissa. Raportin mukaan Yhdysvaltain 48 eteläisen osavaltion alueella on maankuoressa jopa 13 miljoonan eksajoulen suuruinen geoterminen energiavaranto, josta hyödynnettävissä voisi olla yli 200 000 eksajoulea. Tämä riittäisi kattamaan Yhdysvaltain primäärienergian kulutuksen noin 2 000 vuoden ajaksi, jos kulutus pysyisi vuoden 2005 tasolla.