stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ahvenanmaan lääni
Maaherra

Ahvenanmaan lääninhallitusta johti maaherra, jonka nimitti tasavallan presidentti sovittuaan asiasta maakuntapäivien puhemiehen kanssa.
Vuoden 2010 alusta lähtien maaherra johtaa Ahvenanmaan valtionvirastoa, joka korvasi lääninhallituksen. Ahvenanmaan maaherra on maakunnassa ensi sijassa Suomen hallituksen edustajana. Maaherra avaa ja päättää presidentin puolesta Ahvenanmaan maakuntapäivät. Hänen tehtäviinsä kuuluu myös toimia Ahvenanmaan valtuuskunnan puheenjohtajana.
Maaherra > Maaherrat 1918–2009

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 1918 | Hjalmar von Bonsdorff | (1869–1945) |
| 1918–1922 | William Isaksson | (1866–1924) |
| 1922–1937 | Wilhelm Fagerlund | (1852–1939) |
| 1938 | Torsten Rothberg | (1884–1938) |
| 1938–1945 | Ruben Österberg | (1895–1959) |
| 1945–1953 | Herman Koroleff | (1883–1957) |
| 1954–1972 | Tor Brenning | (1903–1983) |
| 1972–1982 | Martin Isaksson | (1921–2001) |
| 1982–1999 | Henrik Gustafsson | (1934–  ) |
| 1999–2009 | Peter Lindbäck | (1955–  ) |
Aiheesta muualla

Länsstyrelsen på Åland (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) - nyt Statens ämbetsverk på Åland
Onko Ahvenanmaa lääni?, maaherra Peter Lindbäck (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Ahvenanmaan läänin maaherrat (1918–2009) |
| --- | --- | --- |
| Maaherrat |  von Bonsdorff (1918)  Isaksson (1918–1922)  Fagerlund (1922–1937)  Rothberg (1938)  Österberg (1938–1945)  Koroleff (1945–1953)  Brenning (1954–1972)  Isaksson (1972–1982)  Gustafsson (1982–1999)  Lindbäck (1999–2009)  |  |
| n k Suomen läänit (1634–2009) |
| --- | --- |
1634–1917:  Hämeen lääni (1831–1997)  Kuopion lääni (1831–1997)  Kymenkartanon ja Savon lääni (1747–1775)  Kymenkartanon lääni (1775–1831)  Käkisalmen lääni (1634–1721)  Mikkelin lääni (1831–1997)  Oulun lääni (1775–2009)  Pohjanmaan lääni (1634–1775)  Savon ja Karjalan lääni (1775–1831)  Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni (1721–1747)  Turun ja Porin lääni (1634–1997)  Uudenmaan lääni (1831–1997)  Uudenmaan ja Hämeen lääni (1634–1831)  Vaasan lääni (1775–1997)  Viipurin ja Savonlinnan lääni (1634–1721)  Viipurin lääni (1812–1945) 
1917–1997:  Ahvenanmaan lääni (1918–2009)  Hämeen lääni (1831–1997)  Keski-Suomen lääni (1960–1997)  Kuopion lääni (1831–1997)  Kymen lääni (1945–1997)  Lapin lääni (1938–2009)  Mikkelin lääni (1831–1997)  Oulun lääni (1775–2009)  Petsamon lääni (1921–1921)  Pohjois-Karjalan lääni (1960–1997)  Turun ja Porin lääni (1634–1997)  Uudenmaan lääni (1831–1997)  Vaasan lääni (1775–1997)  Viipurin lääni (1812–1945) 
1997–2009:  Ahvenanmaan lääni (1918–2009)  Etelä-Suomen lääni (1997–2009)  Itä-Suomen lääni (1997–2009)  Lapin lääni (1938–2009)  Länsi-Suomen lääni (1997–2009)  Oulun lääni (1775–2009) 
 Suomen myöhemmälle alueelle ulottuneet Ruotsin läänit ja Venäjän kuvernementit: Västernorrlandin lääni (1634–1638)  Västerbottenin lääni (1638–1809)  Pietarin kuvernementti (1721–1744)  Viipurin kuvernementti (1744–1812)
Säätyvaltiopäivät 1888

| --- | --- |

Suomen suuriruhtinaskunnan  valtiopäivät 1888
Kesto: 17.1.1888–31.5.1888
Aatelissääty: Victor von Haartman, Ritarihuone
Pappissääty: Torsten Thure Renvall, Ateneum
Porvarissääty: Anders Joachim Kurtén, Ateneum
Talonpoikaissääty: Carl Johan Slotte, Ateneum
Keskeisiä päätöksiä
valtiosääntö: 
Säätyvaltiopäivät 1888 olivat sääntömääräiset Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät. Ne olivat viimeiset ennen Säätytalon valmistumista Helsinkiin.
Niillä käsiteltiin kaikkiaan 41 valtiopäiväesitystä. Tärkeimpiä käsiteltäviä asioita olivat eriuskolaislaki ja uusi Suomen rikoslaki, jonka oli paljolti valmistellut professori Jaakko Forsman vuoden 1734 Ruotsin kuningaskunnan lain käytyä jo vanhentuneeksi. Osiltaan vieläkin voimassa Suomen tasavallassa oleva vuoden 1889 rikoslaki oli ongelmallinen suhteessa Venäjään mm. valtiollisten rikosten ja julkiseen omaisuuteen kohdistuvien rikosten vuoksi, minkä vuoksi sen voimaanastuminen lykkääntyi vuoteen 1891.
Sanomalehdessä Finland 6. maaliskuuta 1888 julkaistu ilmoitus säätyjen ja valiokuntien kokoontumisesta samana päivänä.
Edustajat > Pappissääty

Pappissäädyn edustajien lukumäärä valtiopäivillä oli puhemies ja 37 jäsentä, joista 16 oli uusia. Valtiopäivämiehet olivat säädyn puhemies arkkipiispa Torsten Thure Renvall mukaan luettuna seuraavat:
Piispat:
Arkkipiispa Torsten Thure Renvall (säädyn puhemies), Kuopion hiippakunnan piispa Gustaf Johansson (varapuhemies), Porvoon hiippakunnan piispa Carl Henrik Alopaeus.
Papiston edustajat:
Turun arkkihiippakunnan papiston valitsemat: tuomiorovasti Frans Wilhelm Gustaf Hjelt (sai 28.4. sairauden takia vapautuksen valtiopäivämiehen toimesta eikä uutta valittu enää tilalle, Kaustisen kirkkoherra Gustaf Gideon Forsman, Lapuan kirkkoherra Anders Oskar Törnudd, Mouhijärven kirkkoherra Josua Johansson, Ilmajoen kirkkoherra Elias Malakias Rosengren, Alavuden kirkkoherra Johan Frans Sahlberg, Maalahden kirkkoherra Frans Viktor Sandelin, Taivassalon kirkkoherra Frans Nordlund, Sundin kirkkoherra Frans Joakim Torckell, Hämeenlinnan kappalainen Anton Viktor Appelqvist, vankilansaarnaaja Gustaf Robert Böök (jonka tilalle sitten valittiin Maarian kirkkoherra Ivar Markus Tallgren) ja Vähänkyrön kappalainen Johan Jakob Westerlund.
Porvoon hiippakunnan papiston valitsemat: Lappeenrannan ja Lappeen kirkkoherra Gustaf Oskar Teodor Nordström, Helsingin kirkkoherra Alexander Wilhelm Lyra, Jyväskylän kirkkoherra Nestor Järvinen, tuomiorovasti Johan August Lindelöf, Asikkalan kirkkoherra Erik Viktor Petterson (jonka tilalle sitten valittiin Sulkavan kirkkoherra Ludvig Alexander Wennerström), jumaluusopin professori Herman Råbergh, Rantasalmen kirkkoherra Anders Gustaf Westerlund, Uukuniemen kirkkoherra Alexander Gustaf Walle, Sipoon kirkkoherra Fredrik Vilhelm Fredrikson ja lyseon lehtori Juuso Hedberg.
Kuopion hiippakunnan papiston valitsemat: Suonenjoen kirkkoherra Henrik Edvard Schroderus, lakitieteen professori Jaakko Forsman, lyseon lehtori Johannes Schwartzberg, Hailuodon kirkkoherra Niilo Karlsberg, Juvan pitäjänapulainen Johan Henrik Ilvonen ja Oulun kirkkoherra Anshelm Waldemar Walli.
Yliopiston valitsemat: yleisen historian professori Johan Richard Danielson ja Suomen, Venäjän ja Pohjoismaiden historian professori Ernst Gustaf Palmén.
Turun arkkihiippakunnan koulunopettajien valitsemat: sanskritin- ja vertailevan kielitieteen ylimääräinen professori Otto Donner ja rehtori Kaarlo Johan Blomstedt.
Porvoon hiippakunnan koulunopettajien valitsemat: rehtori Alfred Kihlman ja rehtori Johan Gabriel Geitlin.
Kuopion hiippakunnan koulunopettajien valitsema: lehtori Petter Gustaf Hällfors.
Edustajat > Porvarissääty

Porvarissäädyn  puhemies oli Anders Joachim Kurtén ja sihteeri Anders Mauritz Hornborg. Säädyn jäsenet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gerhard Pehr Alopaeus (Mikkeli)  Emil Frithiof Andersin (Kuopio)  Oscar Wilhelm Andstén (Maarianhamina)  Ossian Bergbom (Tampere)  Johan Leonard Borgström (Helsinki)  Alfred Burman (Vaasa)  Georg Henrik Calonius (Viipuri)  Carl Alfred Carlström (Kristiinankaupunki)  Anders Herman Chydenius (Tornio)  Ludvig Gustaf Leonhard Clouberg (Viipuri)  Ernst Dahlström (Turku)  Rudolf Bernhard Elving (Helsinki)  Waldemar Eneberg	(Lappeenranta)  Petter Edvard Ervast (Kajaani)  |  Isak Fellman (Kemi)  Valentin Gummerus (Käkisalmi)  Mauritz Hallberg (Helsinki)  Robert Hartman (Uusikaupunki)  Alarik Hasselblatt (Oulu)  Alfred Hedman (Kaskinen)  Felix Heikel	(Pietarsaari)  Richard Heimberger (Helsinki)  August Herckman (Kuopio)  Walter Hoving (Viipuri)  K. J. Högman (Jyväskylä)  August Ferdinand Juselius (Turku)  Joachim Kurtén (Vaasa), puhemies  Axel Lille (Kokkola)  |  Gustaf Adolf Lindblom (Turku)  Viktor Löfgren (Heinola)  Frans Edvard Molander (Pori)  Frithiof Neovius (Hamina)  Frithiof Napoleon Neppenström (Joensuu)  Juho Nissinen (Naantali)  Karl Arvid Nyberg (Loviisa)  Leonard von Pfaler (Hanko)  K.  H.  Renlund (Helsinki)  Ernst Rönnbäck (Turku)  Carl Gustaf Sanmark (Savonlinna)  Emil Schybergson (Tammisaari)  Albert Oskar Snellman (Oulu)  Gustaf Ferdinand Snellman (Raahe)  |  Johan Josef Stenbäck (Vaasa)  Johan Strömberg (Hämeenlinna)  Karl Wilhelm Sulin (Turku)  Frans Sumelius (Tampere)  J. W. Söderlund (Rauma)  Theodor Tallqvist (Kotka)  Carl Fredrik Tojkander (Porvoo)  Karl Fredrik Walle (Pori)  Adolf Wasenius (Helsinki)  C. W.  Åkerlund (Tampere)  Albert Öberg (Uusikaarlepyy)  Viktor Wilhelm Öhberg (Helsinki)  Elias Öhman (Helsinki)  |
Edustajat > Talonpoikaissääty

Talonpoikaissäädyssä valtiopäiville osallistuivat, puhemies Carl Johan Slotte mukaan luettuna, seuraavat edustajat, tulkkina Anton Almberg ja sihteerinä Karl Fabritius:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Juho Alastalo  Edvin Avellan  Frans Fredrik Björni  Juho Brusila  Jonas Castrén  Alfred Filip Danielson  Daniel Edvard Duncker  Alexander Otto Ehrström  Juho Rudolf Forsman  Edvard Grönroos  Johan Gabriel Gädda  Jaakko Hartonen  John Hedberg  Mikko Heikura  Mikko Helenius  Konstantin Saarenpää  Iisakki Hoikka  Karl Henrik Hornborg  Jaakko Häkli  Aapeli Häyrinen  Eeli Juntunen  |  Hugo Kalima  Karl August Karlstedt  Kustaa Kiipula  Juho Klami  Axel Kyander  Fredrik Vilhelm Lagerstedt  Pekka Leppänen  Carl Filip Lindfors  Juho Malkamäki  Agathon Meurman  Matti E. Niemelä  Taneli Nykänen  Kaarle Ojanen  Abraham Patja  Matti Pennanen  Kalle Piilonen  Kaarlo Vilho Piintilä  Kaarlo Pyydysmäki  Pietari Päivärinta  Vilhelm Pääkkönen  Erik Pöysti  |  Aappo Rantaniemi  Kaarlo Fabian Rautajoki  Juho Riihimäki  Carl Georg Rosenberg  Karl Henrik Råbergh  David Savolainen  Carl Johan Slotte, puhemies  Zefanias Suutarla  Anders Svedberg  Josef Söderman  Kaarle Henrik Teittinen  Eerik Tensikkala  Kustaa Aadolf Tervoinen  Heikki Tikkanen  Antti Tuomikoski  Joonas Venäläinen  Juho Wuolijoki  Juho Wähälä  Kaarle Wärri  |
Bedžat

Bedžat ovat Sudanissa, Eritreassa ja Egyptissä asuva kuušilaista bedžan kieltä puhuva kansa. He asuttavat alueita Niilin ja Punaisenmeren välissä. Heidät voidaan jakaa useampaan alaryhmään, joista suurimmat ovat ababdat, amararit, beni-amerit ja tigret. Bedžoja on arviolta 800 000 - 1 300 000.
Historia

Bedžat ovat asuttaneet perinteistä asuinseutuaan ainakin 5 000 vuotta. Heistä on mainintoja historiallisissa egyptiläisissä, roomalaisissa ja kreikkalaisissa kirjallisissa lähteissä. 5 000 - 3 000 vuotta sitten heidän alueensa olivat tärkeä kullan lähde egyptiläisille. 100-luvulla jaa. eteläiset bedžat joutuivat Aksumin kuningaskunnan alaisuuteen. Tällöin osa eteläisistä bedžoista omaksui tigrinjan kielen. 600-luvulla he kääntyivät kristinuskoon, mutta islamin vaikutus alueella alkoi jo 640-luvulla. Suurin osa bedžoista kääntyi islamiin 1300-lukuun mennessä. Osa bedžoista ja etenkin hadendowat osallistuivat vuonna 1882 alkaneeseen mahdistikapinaan mahdistien puolella. Osa bedžoista, amararit ja bisharit, osallistuivat sotaan brittien ja egyptiläisten joukkojen puolella. Nämä kärsivät tappion mahdisteille Tofrekin taistelussa vuonna 1885. Brittien ja egyptiläisten onnistui kuitenkin kukistaa mahdistit vuoteen 1898 mennessä. Sudan itsenäistyi vuonna 1956 ja vuonna 1978 aloitettiin bedžojen alueella sijainneen Port Sudanin suuret modernisointi- ja laajentamistyöt. Eritrea itsenäistyi vuonna 1993. Egyptin bedžat ovat arabilaistuneet voimakkaasti. Sittemmin bedžat ovat osallistuneet Sudanin sisällissotaan etelän puolella. Bedžojen sissiryhmät ovat muun muassa tehneet iskuja öljyputkia vastaan. Bedžojen mielestä heidän alueensa on jätetty köyhyyteen ja Sudanin hallitus on ajanut omaa näkemystään islamista väkivaltaisesti tehden hyökkäyksiä bedžojen moskeijoita ja uskonnollisia kouluja vastaan.
Kulttuuri > Elinkeinot

Bedžat ovat perinteisesti olleet paimentolaisia, jotka kasvattivat lampaita, vuohia ja lehmiä. Bisharit erikoistuivat kamelien kasvatukseen. Eläimistä saatiin maitoa, voita ja lihaa. Miehet suorittivat karjanhoidon naisten viljellessä maata. Pääasialliset viljelyskasvit olivat durra ja puuvilla. Paimentolaisuus vaihteli eri ryhmissä, jotkin ryhmät olivat liikkeellä koko ajan, kun taas toiset liikkuivat kausiluontoisesti. Viime aikoina Sudanin hallinto on yrittänyt saada bedžoja asettumaan paikoilleen. Monet bedžat ja etenkin hadendowat ovatkin asettuneet maanviljelijöiksi. Marebjoen alueen puuvillanviljelys onkin pääasiassa bedžojen hallinnassa. Lisäksi monet bedžat ja etenkin amararit ovat siirtyneet Port Sudanin alueelle karjaa kasvattamaan ja työskentelemään satamassa.
Kulttuuri > Yhteiskunta

Eri bedžaryhmillä on erilainen sosiaalinen järjestelmä. Jotkin ryhmät koostuvat yhdestä tai useammasta perheryhmästä, joita johtaa ryhmän kokenein mies. Jotkin, kuten esimerkiksi tigret, ovat jakaantuneet selvästi eri yhteiskuntaluokkiin, kuten ylhäisöön ja rahvaaseen. Bedžoilla oli aikoinaan maine hyvinä sotureina. Heidän perinteisen miekkamallinsa on uskottu olevan peräisin Euroopasta ja tulleen alueelle ristiretkien aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bedžat Wikimedia Commonsissa
Bedža-beduiineja.
Beljov

| Beljov (Белёв) |
| --- | --- |

 vaakuna
 Beljov
 Koordinaatit: 53°49′N, 36°09′E 
Valtio:   Venäjä
Alue:  Tulan alue
Ensimmäinen maininta:  1147
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,58 km²
Korkeus:  165 m
Väkiluku (2021):  12 484
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Suuntanumero(t):  +7 48742
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Beljov (ven. Белёв) on kaupunki Tulan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan rannalla 155 kilometriä Tulasta lounaaseen. Kaupunki on Beljovin piirin keskus. Sen läpi kulkee Smolenskin ja Gorbatšovon välinen rautatie (Beljovin asema). Asukkaita on 15 300 henkeä (vuonna 2005).
Beljov mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1147. 1200-luvulta lähtien se kuului Liettuaan. 1300-luvun lopulta lähtien kaupunki oli Beljovin ruhtinaskunnan keskus. Vuonna 1437 sen hävittivät Kultaisen ordan joukot. Vuonna 1494 Beljov liitettiin Venäjään. Vuosina 1512 ja 1544 sen ryöstivät krimin tataarit. 1500–1600-luvulla Beljovin linnoitus oli osa Venäjän etelärajan puolustusjärjestelmää. Vuonna 1708 se liitettiin Kiovan lääniin, vuonna 1719 Belgorodin kuvernementin ja vuonna 1777 siitä tuli Tulan kuvernementin Beljovin kihlakunnan keskus. 1800-luvulla Beljov oli taloudeltaan Tulan alueen toiseksi tärkein kaupunki. Okan laivaliikenteen väheneminen hidasti sen kehitystä.
Nykyään Beljovissa on mm. koneenrakennus-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta. Kaupunki on kuuluisa pitseistään. Nähtävyyksistä huomattavin on 1600–1800-luvuilla rakennettu Kristuksen kirkastumisen luostari.
Aiheesta muualla

Beljovin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Rudolf Belling

Pronssiveistos Max Schmelingistä
Schuttblume, 1972, Münchenissä
Rudolf Belling (28. elokuuta 1886 – 9. kesäkuuta 1972) oli saksalainen kuvanveistäjä.
Hänen teoksensa olivat uran alkuaikoina kubistisia. Myöhemmin hän teki myös realistisempaa taidetta. Natsi-Saksassa Bellingin teoksia pidettiin rappiotaiteena. Ainoa hänen teoksistaan joka kelpasi natseille oli pronssiveistos nyrkkeilijä Max Schmelingistä. Belling muutti Turkkiin vuonna 1933.
Jauhar

Rajputien jauhar-seremonia vuodelta 1567 Ambrose Dudleyn kuvaamana Hutchinsons History of the Nationsissa noin vuonna 1910.
Jauhar, joskus myös Jowhar tai Juhar, oli hindulainen naisten joukkoitsemurha polttamalla tai joskus heidän aviomiestensä, isiensä tai veljiensä suorittama teloitus Intiassa vangitsemisen, orjuuttamisen ja raiskauksen välttämiseksi hyökkäävän armeijan toimesta sodan aikana tapahtuvan varman tappion edessä. Joissakin raporteissa jauharista mainitaan naisten tehneen itsemurhan lastensa kanssa. Tätä käytäntöä noudatettiin historiallisesti Intian luoteisosissa, ja historian tunnetuimmat jauharit tapahtuivat Rajasthanin hindulaisten rajputvaltakuntien ja vastakkaisten armeijoiden välisten sotien aikana. Jauharia esiintyy sodan aikana, yleensä silloin, kun voittoon ei ollut mahdollisuutta. Käytäntöön liittyi saka tai viimeinen taistelu.
Termi jauhar merkitsee usein sekä polttoitsemurhaa että saka-rituaalia. Jauharin aikana rajputnaiset tekivät itsemurhan lastensa ja arvoesineidensä kanssa suuressa tulipalossa välttääkseen vangitsemisen ja hyväksikäytön väistämättömässä sotilaallisessa tappiossa ja vangitsemisessa. Samanaikaisesti tai sen jälkeen miehet marssivat rituaalisesti taistelukentälle odottaen varmaa kuolemaa, jota alueellisessa perinteessä kutsutaan nimellä saka. Tämä käytäntö osoittaa, että rajputit sukupuolesta riippumatta asettivat arvot ja kunnian elämäänsä korkeammalle.
Hinduvaltakuntien jauhareita ovat dokumentoineet Delhin sulttaanikunnan ja Mogulivaltakunnan muslimihistorioitsijat. Usein mainittu esimerkki jauharista on joukkoitsemurha vuodelta 1303, jonka tekivät Chittorgarhin linnoituksen naiset Rajasthanissa, jotka joutuivat kohtaamaan hyökkäävän Delhin sulttaanikunnan Khalji-dynastian armeijan. Jauhar-ilmiötä havaittiin myös muualla Intiassa, kuten Pohjois-Karnatakan Kampilivaltakunnassa, kun se hävisi Delhin sulttaanikunnan armeijoille vuonna 1327.
Chittorgarhissa vietetään vuosittain sankaruuden juhlaa nimeltä jauhar mela, jossa esivanhempia muistetaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jauhar Wikimedia Commonsissa
FS Bélier (1870)

| Bélier |
| --- | --- |
 Cerbère ja Bélier

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Cherbourg
Kölinlasku:  1. huhtikuuta 1865
Laskettu vesille:  29. elokuuta 1870
Palveluskäyttöön:  tammikuu 1872
Poistui palveluskäytöstä:  8. heinäkuuta 1896
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 589 t
Pituus:  66 m
Leveys:  16,19 m
Syväys:  5,82 m
Koneteho:  1 800 ihp
Nopeus:  12-12,5 solmua
Miehistöä:  159
Aseistus
Aseistus:  2 × 9,4" Mle 1864 tai Mle 1866 -tykkiä
Bélier oli Ranskan laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu Cerbère-luokan törmäyskeulalla varustettu alus.
Valmistus

Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 1. huhtikuuta 1865. Alus laskettiin vesille 29. elokuuta 1870 ja se otettiin palvelukseen tammikuussa 1872.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 8. heinäkuuta 1896.
Kuopion lääni

| Kuopion lääni |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Pääkaupunki:  Kuopio
Viimeinen maaherra:  Olavi Martikainen
Historialliset maakunnat:  Savo Karjala Häme
Pinta-ala ilman merialueita:  19 954 km² 8:nneksi suurin 1993
– maa:  16 509 km²
– sisävesi:  3 444 km²
Väkiluku:  258 662 7:nneksi suurin 1993
Väestötiheys:  15,7 as./km²
Kuopion lääni (ruots. Kuopio län) oli vuosina 1831–1997 toiminut Suomen lääni. Sen pääkaupunki oli Kuopio.
Läänissä oli sen lakkautusvuonna 1997 kaikkiaan 24 kuntaa, joista viisi oli kaupunkeja (Iisalmi, Kiuruvesi, Kuopio, Suonenjoki ja Varkaus). Sen viimeinen maaherra oli Olavi Martikainen, joka toimi virassaan 1993–1997.
Moottoriajoneuvojen rekisterikilvissä Kuopion läänin tunnuskirjain oli K.
Kunnat 1997 (kaupungit lihavoitu)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Iisalmi   Juankoski   Kaavi   Karttula   Keitele   Kiuruvesi  |   Kuopio   Lapinlahti   Leppävirta   Maaninka   Nilsiä   Pielavesi  |   Rautalampi   Rautavaara   Siilinjärvi   Sonkajärvi   Suonenjoki   Tervo  |   Tuusniemi   Varkaus   Varpaisjärvi   Vehmersalmi   Vesanto   Vieremä  |
Kuntamuutokset > Kuntaliitokset

| Ennen vuotta 1960 | Kunta> Ennen vuotta 1960 | Kunta> Ennen vuotta 1960 | Liitoskunta> Ennen vuotta 1960 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1946 |  | Korpiselkä | Tuupovaara |
| 1946 |  | Pälkjärvi | Tohmajärvi |
| 1954 |  | Pielisensuu | Joensuu |
Vuoden 1960 jälkeen
| 1969 |  | Kuopion mlk | Kuopio |
| 1969 |  | Kuopion mlk | Siilinjärvi |
| 1970 |  | Iisalmen mlk | Iisalmi |
| 1971 |  | Muurusvesi | Juankoski |
| 1971 |  | Säyneinen | Juankoski |
| 1973 |  | Riistavesi | Kuopio |
Läänin lakkauttamisen jälkeen
| 2005 |  | Kangaslampi  | Varkaus |
| 2005 |  | Vehmersalmi | Kuopio |
| 2011 |  | Karttula | Kuopio |
| 2011 |  | Varpaisjärvi | Lapinlahti |
| 2013 |  | Nilsiä | Kuopio |
| 2015 |  | Maaninka | Kuopio |
| 2017 |  | Juankoski | Kuopio |
Kuntamuutokset > Siirrot toisista lääneistä

|  | Kunta | Kunta | Aiempi lääni |
| --- | --- | --- | --- |
| 1945 |  | Uukuniemi | Viipuri |
| 1945 |  | Korpiselkä | Viipuri |
Kuntamuutokset > Siirrot toisiin lääneihin

|  | Kunta | Kunta | Uusi lääni |
| --- | --- | --- | --- |
| 1948 |  | Uukuniemi | Kymi |
| 1960 |  | Eno | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Ilomantsi | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Joensuu | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Juuka | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Kesälahti | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Kiihtelysvaara | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Kitee | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Kontiolahti | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Kuusjärvi | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Lieksa | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Liperi | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Nurmeksen mlk | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Nurmes | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Pielisjärvi | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Polvijärvi | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Pyhäselkä | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Rääkkylä | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Tohmajärvi | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Tuupovaara | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Valtimo | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Värtsilä | Pohjois-Karjala |
| 1960 |  | Hankasalmi | Keski-Suomi |
| 1960 |  | Konnevesi | Keski-Suomi |
↑  Pälkjärven Neuvostoliitolle tapahtuneiden alueluovutusten jälkeen Suomeen jääneet osat.
↑  Kangaslampi oli kuulunut aiemmin Mikkelin lääniin.
↑  Uukuniemen Neuvostoliitolle tapahtuneiden alueluovutusten jälkeen Suomeen jääneet osat.
↑  Korpiselän Neuvostoliitolle tapahtuneiden alueluovutusten jälkeen Suomeen jääneet osat.
Maaherrat

Lars Sackleen 1831–1833
Gustaf Adolf Ramsay 1833–1854
Berndt Federley 1854–1855
Sten Knut Johan Furuhjelm 1855–1862
Samuel Henrik Antell 1862–1866
Johan August von Essen 1866–1873
Carl Gustaf Mortimer von Kraemer 1873–1884
August Alexander Järnefelt 1884–1888
Johan Fredrik Gustav Aminoff 1888–1899
Henrik Åkerman 1899–1900
Edvard Gabriel Krogius 1900–1903
Martin Alexius Bergh (Martti Vuori) 1903–1905
Emil Wilhelm Stenius 1905–1911
Werner Tawaststjerna 1911–1913
Arthur Spåre 1913–1917
Albert von Hellens 1917–1918
Gustaf Ignatius 1918–1940
P. V. Heikkinen 1940–1950
Lauri Riikonen 1950–1960
Erkki O. Mantere 1960–1966
Risto Hölttä 1966–1978
Kauko Hjerppe 1978–1993
Olavi Martikainen 1993–1997