stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Polaris (J447)

| HMS Polaris |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Port Arthur Shipbuilding Company, Kanada
Kölinlasku:  15. toukokuuta 1944
Laskettu vesille:  3. joulukuuta 1944
Palveluskäyttöön:  29. lokakuuta 1945
Loppuvaihe:  romutettu 1956
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 030 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  VTE: 2 400 ihp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 4″ (102 mm) Mk V -ilmatorjuntatykki 4 × Oerlikon 20 mm
HMS Polaris (viirinumerot J447 ja M447) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1945 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Kanadasta Port Arthur Shipbuilding Companyltä, missä köli laskettiin 15. toukokuuta 1944. Se laskettiin vesille 3. joulukuuta ja valmistui 29. lokakuuta 1945.
Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1956 Briton Ferryssä.
Graham Taylor

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Graham Taylor
Syntymäaika: 15. syyskuuta 1944
Syntymäpaikka: Worksop, Englanti
Kuolinaika: 12. tammikuuta 2017 (72 vuotta)
Kuolinpaikka: Kings Langley, Englanti
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1962–1968 1968–1972 |  Grimsby Town  Lincoln Town | 189 (2) 150 (1) |
Valmennusura
1972–1977 1977–1987 1987–1990 1990–1993 1994–1995 1997–2001 2002–2003:  Lincoln Town  Watford  Aston Villa  Englanti  Wolverhampton Wanderers  Watford  Aston Villa
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Graham Taylor OBE (15. syyskuuta 1944 – 12. tammikuuta 2017) oli englantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän teki pitkän uran englantilaisessa jalkapallossa nostaen Watfordin 4. divisioonasta aina pääsarjaan. Hän toimi urallaan myös Englannin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Meriitit

FA Cup
Hopeaa: 1984
Englannin 1. divisioona
Hopeaa: 1983, 1990
Playoffs-voitto: 1999
Englannin 2. divisioona: 1998
Hopeaa: 1982, 1988
Englannin 3. divisioona
Hopeaa: 1979
Englannin 4. divisioona: 1976, 1978
Perhe

Taylor oli vuodesta 1965 lähtien naimisissa Rita Cowlingin kanssa ja heillä oli kaksi lasta. Taylor kuoli 12. tammikuuta 2017 äkilliseen sairaskohtaukseen 72-vuotiaana.
HMS Iris (1908)

| HMS Iris |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Götaverken, Göteborg
Laskettu vesille:  31. lokakuuta 1908
Palveluskäyttöön:  1909
Poistui palveluskäytöstä:  13. kesäkuuta 1947
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1958
Tekniset tiedot
Uppouma:  106 t
Pituus:  40,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  4,4 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  2 000 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  18
Aseistus
Aseistus:  2 x 45,7 cm M/04 torpedoputkea 2 x 57 mm kan M/95D -tykkiä
HMS Iris (runkonumerot 39 ja V39) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin yhteysalukseksi.
Valmistus

Alus tilattiin Götaverken AB:lta. Alus laskettiin vesille 31. lokakuuta 1908 ja liitettiin laivastoon 1909.
Palvelus

Alus luokiteltiin 1928 yhteysveneeksi runkonumerolla V39, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947 ja se myytiin 1958 romutettavaksi.
HMS Dasher

HMS Dasher on ollut viiden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Dasher (1797), Dasher-luokan 18-tykkinen sluuppi
HMS Dasher (1837), puinen siipiratasalus
HMS Dasher (1894), Charger-luokan torpedovenehävittäjä
HMS Dasher (D37), Avenger-luokan saattuetukialus
HMS Dasher (P280), Archer-luokan partiovene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Dasher”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
HMS Decoy

HMS Decoy on ollut kuuden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Decoy (1810), 10-tykkinen Decoy-luokan kutteri
HMS Decoy (1856), Cheerful-luokan tykkivene
HMS Decoy (1871), Ariel-luokan tykkivene
HMS Decoy (1894), Daring-luokan torpedovenehävittäjä
HMS Decoy (H75), D-luokan hävittäjä
HMS Decoy (D106), Daring-luokan hävittäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Decoy”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ferrari 360

| Ferrari 360 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Ferrari
Valmistusvuodet:  1999–2004
Korimalli:  2-ovinen coupé 2-ovinen cabriolet
Luokka:  S-segmentti
Edeltäjä:  Ferrari F355
Seuraaja:  Ferrari F430
Tekniset tiedot
Rakenne:  keskimoottori
Moottori:  F131 V8
Iskutilavuus:  3 586 cm3
Teho:  294–328 kW
Huippunopeus:  290–300 km/h
Kiihtyvyys:  4,0–4,6 s (0–100 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Ferrari 360 Modena 45 asteen kulma
Ferrari 360 on italialainen urheiluauto, josta on esitelty useita erilaisia versioita. "Perusversio" 360 Modena esiteltiin ensi kertaa vuonna 1999 ja valmistus jatkui vuoteen 2004 asti kunnes seuraaja F430 esiteltiin. Mallimerkintä 360 tarkoittaa moottorin tilavuutta. Kaikissa malleissa on akselien väliin pitkittäin asennettu Ferrarin 3,6-litrainen V8-moottori, jonka tehot vaihtelevat hieman versiosta riippuen. Auton muodot on suunnitellut Pininfarina ja auto on Ferrarin ensimmäinen kokonaan alumiinista valmistettu malli.
Katukäyttöön tarkoitettuja versioita ovat Modena, Spider ja Challenge Stradale. Kilpakäyttöön on taas suunniteltu Challenge, GT ja GTC.
360 Modena

Pininfarinan muotoilema Ferrari 360 Modena esiteltiin ensi kertaa vuonna 1999 Geneven autonäyttelyssä. Kyseessä on edeltäjämallin F355:n tapaan 2-paikkainen coupe (Berlinetta). Auto muotoiluun on otettu ajatuksia klassisista Ferrari-malleista. Moottorina toimii ohjaamon ja taka-akselin väliin, läpinäkyvän lasin alle sijoitettu Ferrarin F131-moottori. Vaihteistona Modenassa on joko normaali 6-vaihteinen manuaali tai F1-nimellä kulkeva sähköhydraulinen automatisoitu manuaalivaihteisto. Varustukseen kuuluu muun muassa nahkaistuimet, joiden sävyn voi valita 12 eri vaihtoehdosta. Turvavarusteista voidaan mainita kuljettajan ja etumatkustajan turvatyynyt, ABS-jarrut ja luistonestojärjestelmä. Tavaratila sijaitsee edessä ja Ferrarin ilmoituksen mukaan sinne mahtuu myös golfbägi. Lisävarusteista voi valita esimerkiksi nelipistevyöt.
360 Modena > Moottori

Tyyppi: F131, 90° V8, DOHC, 5 venttiiliä per sylinteri
Iskutilavuus: 3 586 cm3
Teho: 294 kW (400 hv) @ 8 500 r/min
Vääntö: 373 Nm @ 4 750 r/min
360 Modena > Mitat

Pituus: 4 477 mm
Leveys: 1 922 mm
Korkeus: 1 214 mm
Akseliväli: 2 600 mm
Raideleveys (e/t): 1 669/1 617 mm
Omamassa: 1 390 kg
Painojakauma (e/t): 42/58 %
Ilmanvastuskerroin: 0,335
Renkaat: 215/45 ZR 18 - 275/45 ZR18
360 Modena > Suorituskyky

Huippunopeus: 296 km/h
Kiihtyvyys: 4,5 s (0-100 km/h), 10,2 s (0-160 km/h), 12,6 s (0-400 m), 22,9 s (0-1 000 m)
360 Spider (2000)

360 Spider on 2-paikkainen avoauto, joka esiteltiin vuonna 2000 Geneven autonäyttelyssä. Kyseessä on järjestyksessään 20. Ferrari esittelemä avomalli. Suorituskyvyltään malli on lähes yhtäläinen kovakattoisen Modenan kanssa, vaikka painoa onkin kertynyt 60 kg enemmän. Spiderissa on täysin automaattinen katto, joka avautuu ja sulkeutuu 20 sekunnissa.
360 Spider (2000) > Tekniikka

F131 V8-moottori: 3586 cm3, 294 kW (400 hv) @ 8 500 r/min, 373 Nm @ 4 750 r/min, 11,0:1
Mitat: 4 447/1 922/1 235 mm (pituus/leveys/korkeus)
Omamassa: 1 450 kg
360 Spider (2000) > Suorituskyky

Huippunopeus: 290 km/h
Kiihtyvyys: 4,3 s (0-100 km/h); 12,7 s (0-400 m); 23,1 s (0-1 000 m)
Jarrutus 100-0 km/h: 2,7 s
360 Challenge (2000)

Challenge on vuonna 2000 saman nimistä merkkiluokkaa varten esitelty 360-malli. Ensimmäinen kausi sarjassa ajettiin samana vuonna. Aikaisempia merkkiluokkia on järjestetty muun muassa 348 Berlinetta ja Ferrari F355 -malleilla. Challenge-mallissa on Modenasta tuttu V8-moottori, josta irtoaa normaalimallin tavoin 400 hv. Autoa on kuitenkin monin tavoin paranneltu paremmin kilpakäyttöön soveltuvaksi, muun muassa painoa, renkaita, jousitusta ja vaihdelaatikkoa kehittämällä. Rataolosuhteissa suoritettujen testien perusteella 360 osoittautui noin 1 s/km nopeammaksi kuin aikaisempi Ferrari F355 Challenge.
Auto on 120 kg kevyempi kuin 360 Modena. Kevennys on saatu aikaiseksi muun muassa poistamalla ilmastointi, sähköikkunat, vähentämällä äänieristystä, asentamalla kevyemmät puskurit sekä pakoputkisto. Myös sisustuksessa on käytetty paljon hiilikuitua. Challenge-mallissa käytetään Modenasta tuttua vaihdelaatikkoa ja rattiin sijoitettuja valitsimia. Vaihdelaatikon ohjelmistoa on kuitenkin paranneltu kilpakäyttöä ajatellen. Alustaa on madallettu 30 mm ja Pirelli on kehittänyt autoa varten sileät P Zero -renkaat, jotka asennetaan BBS:n 18" vanteille. Brembon valmistamissa jarruissa on edessä 335 mm ja takana 330 mm levyt.
360 Challenge (2000) > Tekniikka

F131 V8-moottori: 3 586 cm3, 294 kW (400 hv) @ 8500 r/min, 373 Nm @ 4 750 r/min, 11,0:1
Mitat: 4 447/1 922/1 184 mm (pituus/leveys/korkeus)
Omamassa: 1170 kg
360 Challenge (2000) > Suorituskyky

Huippunopeus: 295 km/h
Kiihtyvyys: 4,0 s (0-100 km/h), 12 s (0-400 m), 22 s (0-1 000 m)
360 GT (2002)

360 GT kilpa-auto pohjautuu kaksi vuotta aikaisemmin esiteltyyn Challenge-malliin. Autoa on valmistettu sekä FIA:n N-GT-sarjaa että ACO:n (Automobile Club de l'Ouest) Le Mans -kilpailua varten. Vuonna 2001 Challenge-mallin autoja modifioitiin sarjan sääntöjen mukaisiksi, ja koska menestys oli hyvä päätti Ferrari kokonaan uudesta mallista. Varsinaista GT-mallia valmistettiin vuosien 2002 ja 2003 aikana vain 20 kpl. Auton kehittämistä ovat luonnollisesti rajoittaneet em. sarjojen säännöt. FIA-versiossa on F1-tyylinen 6-portainen vaihdelaatikko, jonka ohjelmisto on Challenge-mallista tuttu ja muun muassa vaihtamiset on pyritty saamaan mahdollisimman nopeiksi. Toisessa versiossa käytetään manuaalivaihteistoa. Moottori on tuttu 3,6-litrainen V8, josta on sääntöjen moottorille asettamista rajoituksista huolimatta saatu 430 hv. Pitkäkestoisten kisojen vuoksi mallin bensankulutukseen on kiinnitetty erityistä huomiota. Auto menestyi kilpailuissa erittäin hyvin, mutta ei pystynyt kuitenkaan lyömään Porsche 911 -mallia Le Mansin luokkavoitosta taisteltaessa.
360 GT (2002) > Tekniikka

F131 V8-moottori: 3 586 cm3, 316 kW (430 hv) @ 8 500 r/min, 407 Nm @ 5 000 r/min, 11,0:1
Mitat: 4 557/1 984(1 925)/1 184 mm (pituus/leveys(takana)/korkeus)
Omamassa: 1 100 kg
360 GT (2002) > Suorituskyky

Huippunopeus: 290 km/h
360 Challenge Stradale (2003)

Challenge Stradale on vuonna 2003 Geneven autonäyttelyssä esitelty erikoismalli. Se on kehitetty 360 Challenge (2000) ja 360 GT (2002) -kilpa-autojen pohjalta, mutta kyseessä on kuitenkin katukäyttöön tarkoitettu auto. Sukulaisuus kilpa-autoihin näkyy muun muassa kevyenä painona (210 kg kevyempi kuin Modena), hiilikuituisina jarrulevyinä sekä F1-tyylisenä vaihdelaatikkona. Moottori autossa on sama 3,6-litrainen V8, jota käytetään myös 360 Modena ja Spider -malleissa. Moottorista on kuitenkin saatu tehoa aikaisempaa 25 hv enemmän (425 hv). Myös alumiininen kori ja alusta ovat peräisin Modenasta, alusta on kuitenkin 15 mm matalampi. Myös aerodynamiikkaa on parannettu muun muassa uudelleenmuotoilulla etuspoilerilla ja sivupeileillä. Autoa saa kahtena eri versiona: Muun muassa kuppi-istuimin varustettu kilpa-auto ja paremmin normaalikäyttöön soveltuva nahkaistuiminen auto.
360 Challenge Stradale (2003) > Tekniikka

F131 V8-moottori: 3 586 cm3, 312 kW (425 hv) @ 8 500 r/min, 373 Nm @ 4 750 r/min
Omamassa: 1 180 kg
Renkaat: 225/35 - 285/35 ZR19
360 Challenge Stradale (2003) > Suorityskyky

Huippunopeus: 300 km/h
Kiihtyvyys: 4,1 s (0-100 km/h) ja 13,9 s (0-200 km/h)
360 GTC (2004)

360 GTC esiteltiin Bolognan autonäyttelyssä joulukuussa 2003. Auto kehitettiin kilpa-autoksi N-GT-sarjaan. GT-mallin tapaan autosta on saatava versio FIA ja ACOn sarjoihin. Moottori on muista malleista tuttu V8, josta on pystytty sarjan sääntöjen puitteissa irrottamaan 445 hv. Auto perustuu Challenge Stradale malliin ja tekniikka on pitkälti jo GT-mallissa hyväksi todettua, mutta aerodynaamisia ominaisuuksia on pystytty huomattavasti parantamaan (mm. kokonaan uusi takaspoileri) ja myös auton elektroniikka on kehittynyt aikaisemmasta. GT-mallin tavoin polttoaineen kulutukseen on suorituskyvystä huolimatta kiinnitetty huomiota. GTC-mallissa käytetään samaa 6-portaista vaihdelaatikkoa kuin GT-mallissa. Auton lähimmäksi kilpailijaksi sarjassa voidaan mainita Porsche GT3 RSR.
360 GTC (2004) > Tekniikka

F131 V8-moottori: 3 586 cm3, 328 kW (445 hv) @ 8 750 r/min, 410 Nm @ 6 500 r/min
Mitat: 4 557/2 050/1 186 mm (pituus/leveys/korkeus)
Omamassa: 1 100 kg
Renkaat: 265/35 - 305/35 R18 (Pirelli/BBS)
Polttoainesäiliö: 100 l
360 GTC (2004) > Suorituskyky

Huippunopeus: noin 300 km/h
Kiihtyvyys: 3,8 s (0-100 km/h) (arvioitu)
Ferrari 360 Modenan sivuprofiili
Ferrari 360 Spider
Golden Globe 2019

| Golden Globe 2019 |
| --- | --- |
Päiväys:  2019-01-066. tammikuuta 2019
Paikka:  Beverly Hilton -hotelli, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Juontaja:  Sandra Oh Andy Samberg
Järjestäjä:  Hollywood Foreign Press Association
Kohokohtia
Eniten palkintoja:  Green Book (3)
Eniten ehdokkuuksia:  Vice – vallan oikeat kasvot (6)
 ← 2018  Golden Globe  2020 →
Golden Globe 2019 oli järjestyksessään 76. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2018 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa, Kaliforniassa 6. tammikuuta 2019. Gaalan juonsivat Sandra Oh ja Andy Samberg.
Ehdokkaat julkistettiin 6. joulukuuta 2018.
Voittajat ja ehdokkaat > Elokuvat

| Paras elokuva> Draamaelokuva | Paras elokuva> Musikaali- tai komediaelokuva |
| --- | --- |
 Bohemian Rhapsody Black Panther  BlacKkKlansman  If Beale Street Could Talk  A Star Is Born:  Green Book Crazy Rich Asians  The Favourite  Maija Poppasen paluu  Vice – vallan oikeat kasvot
Paras pääosa – draamaelokuvassa
Miespääosa: Naispääosa
 Rami Malek – Bohemian Rhapsody – Freddie Mercury Bradley Cooper – A Star Is Born – Jackson Maine  Willem Dafoe – At Eternity’s Gate – Vincent van Gogh  Lucas Hedges – Boy Erased – Jared Eamons  John David Washington – BlacKkKlansman – Ron Stallworth:  Glenn Close – The Wife – Joan Castleman Lady Gaga – A Star Is Born – Ally Maine  Nicole Kidman – Destroyer – Erin Bell  Melissa McCarthy – Can You Ever Forgive Me? – Lee Israel  Rosamund Pike – A Private War – Marie Colvin
Paras pääosa – musikaali- tai komediaelokuvassa
Miespääosa: Naispääosa
 Christian Bale – Vice – vallan oikeat kasvot – Dick Cheney Lin-Manuel Miranda – Maija Poppasen paluu – Jack  Viggo Mortensen – Green Book – Frank ”Tony Lip” Vallelonga  Robert Redford – The Old Man & the Gun – Forrest Tucker  John C. Reilly – Stan & Ollie – Oliver Hardy:  Olivia Colman – The Favourite – Kuningatar Anna Emily Blunt – Maija Poppasen paluu – Maija Poppanen  Elsie Fisher – Eighth Grade – Kayla Day  Charlize Theron – Tully – Marlo Moreau  Constance Wu – Crazy Rich Asians – Rachel Chu
Paras sivuosa – draama-, musikaali- tai komediaelokuvassa
Miessivuosa: Naissivuosa
 Mahershala Ali – Green Book – Don Shirley Timothée Chalamet – Beautiful Boy – Nicholas ”Nic” Sheff  Adam Driver – BlacKkKlansman – Flip Zimmerman  Richard E. Grant – Can You Ever Forgive Me? – Jack Hock  Sam Rockwell – Vice – vallan oikeat kasvot – George W. Bush:  Regina King – If Beale Street Could Talk – Sharon Rivers Amy Adams – Vice – Lynne Cheney  Claire Foy – Ensimmäisenä kuussa – Janet Shearon Armstrong  Emma Stone – The Favourite – Abigail Hill  Rachel Weisz – The Favourite – Sarah Churchill
Muut
Ohjaus: Käsikirjoitus
 Alfonso Cuaron – Roma Bradley Cooper – A Star Is Born  Peter Farrelly – Green Book  Spike Lee – BlacKkKlansman  Adam McKay – Vice – vallan oikeat kasvot:  Peter Farrelly, Nick Vallelonga & Brian Currie – Green Book Alfonso Cuaron – Roma  Deborah Davis & Tony McNamara– The Favourite  Barry Jenkins – If Beale Street Could Talk  Adam McKay – Vice – vallan oikeat kasvot
Musiikki: Kappale
 Justin Hurwitz – Ensimmäisenä kuussa Marco Beltrami – Hiljainen paikka  Alexandre Desplat – Isle of Dogs  Ludwig Göransson – Black Panther  Marc Shaiman – Maija Poppasen paluu:  ”Shallow” – A Star Is Born ”All the Stars” – Black Panther  ”Girl in the Movies” – Dumplin’  ”Requiem for a Private War” – A Private War  ”Revelation” – Boy Erased
Animaatio: Vieraskielinen elokuva
 Spider-Man: Kohti hämähäkkiversumia Ihmeperhe 2  Isle of Dogs  Mirai  Räyhä-Ralf valloittaa Internetin:  Roma Capernaum  Girl  Shoplifters – perhesalaisuuksia  Werk ohne Autor
HMS St. George (1840)

| HMS St>  George |
| --- | --- |
 Edward Snellin (1820-1880) maalaus HMS St. George and Arethusa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Plymouthin telakka
Kölinlasku:  toukokuu 1827
Laskettu vesille:  27. elokuuta 1840
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1883
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 719 26/94 bm
Pituus:  62,62 m (tykkikansi)
Leveys:  16,85 m
Syväys:  7,07 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  900 820 (rauhan aikana)
Aseistus
Aseistus:  120 tykkiä
HMS St. George oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1840 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 2. kesäkuuta 1819 Plymouthin telakalta, missä köli laskettiin toukokuussa 1827. Se laskettiin vesille 27. elokuuta 1840 ja valmistui heinäkuussa 1850 vartiolaivana. Valmistuskustannukset olivat 76 009 puntaa ja varustettuna 102 405 puntaa.
Palvelus

Alukselle asennettiin 1859 höyrykone. Alus myytiin 1883.
HMS St. Vincent (1815)

| HMS St>  Vincent |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Plymouthin telakka
Kölinlasku:  toukokuu 1810
Laskettu vesille:  11. maaliskuuta 1815
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1906
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 601 bm
Pituus:  62 m (tykkikansi)
Leveys:  16,37 m
Syväys:  7,3 m
Koneteho:  purjeet
Aseistus
Aseistus:  120 tykkiä
HMS St. Vincent oli Britannian kuninkaallisen laivaston  120-tykkinen Nelson-luokan ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 15. tammikuuta 1806 Plymouthin telakalta, jossa vastaavana laivanrakennusmestarina oli Joseph Tucker toukokuuhun 1813 ja sen jälkeen Thomas Roberts. Köli laskettiin toukokuussa 1810. Alus laskettiin vesille 11. maaliskuuta 1815, jolloin se siirrettiin reserviin. Valmistuskustannukset olivat 110 549 puntaa. Alukselle tehtiin kesäkuusta lokakuuhun 1823 Plymouthissa pieni huolto 14 256 punnalla. Se varustettiin Plymouthissa syyskuusta 1829 huhtikuuhun 1830 vartiolaivaksi, mihin kului 25 818 puntaa.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 2. syyskuuta 1829 Portsmouthissa William Carnegien lippulaivana päällikkönään Edward Hawker. Alus poistettiin palveluksesta 30. huhtikuuta 1830.
Alus palautettiin palvelukseen toukokuussa Portsmouthin lippulaivana. Alus oli vuodesta 1831 alkaen Välimerellä, mistä se palasi 1834. Alus siirrettiin 1841 satamapalvelukseen Portsmouthissa ja edelleen kokeelliseen laivueeseen 1846. Alus oli toukokuusta 1847 huhtikuuhun 1849 Kanaalin laivaston komentajan kontra-amiraali Sir Charles Napierin lippulaivana. Oltuaan reservissä Portsmouthissa heinäkuusta syyskuuhun 1854 alus kuljetti ranskalaisia joukkoja Itämerelle. Sotatoimien päätyttyä alus sijoitettiin emälaivaksi Portsmouthiin. Alus siirrettiin 1862 koululaivaksi ja ankkuroitiin 1870 Haslariin. Se myytiin 1906 romutettavaksi.
HMS St. Jean d'Acre

| HMS St>  Jean d'Acre |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Devonportin telakka
Kölinlasku:  kesäkuu 1851
Laskettu vesille:  23. maaliskuuta 1853
Palveluskäyttöön:  21. toukokuuta 1853
Loppuvaihe:  romutettu 1875
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 258 32/94 bm
Pituus:  72,54 m (tykkikansi) 61,7 m (köli)
Leveys:  16,87 m
Syväys:  7,44 m
Koneteho:  2 136 ihp
Nopeus:  11,199 solmua
Miehistöä:  900
Aseistus
Aseistus:  101 tykkiä
HMS St. Jean d'Acre oli Britannian kuninkaallisen laivaston  vuonna 1853 vesillelaskettu 101-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Sir Williams Symondsin suunnittelema alus tilattiin 19. helmikuuta 1844 Plymouthin telakalta Albion-luokan 90-tykkisenä toisen luokan linjalaivana, mutta työt keskeytettiin 18. joulukuuta jo ennen kölinlaskua. Kuninkaallisen laivaston pääsuunnittelijoiden Edyen & Wattsin suunnitelmat kaksikantisesta 101-tykkisenä aluksesta hyväksyttiin Amiraliteetissa 15. helmikuuta 1851. Näiden suunnitelmien mukainen alus tilattiin vielä samana päivänä Devonportin telakalta, missä köli laskettiin kesäkuussa. Se laskettiin vesille 23. maaliskuuta 1853 ja valmistui 20. syyskuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 143 708 puntaa.
Palvelus

Vuonna 1862 alus luokiteltiin 99-tykkiseksi toisen luokan alukseksi ja 1863 uudelleen 81-tykkiseksi. Alus myytiin 3 punnalla ja 12 shillingillä tonnista Castlelle romutettavaksi tammikuussa 1875 ja hinattiin 19. syyskuuta Plymouthista. Alus romutettiin lokakuussa Charltonissa.
HMS Invincible (1907)

| HMS Invincible |
| --- | --- |
 HMS Invincible

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sir W. G. Armstrong Whitworth & Company, Tyneside
Kölinlasku:  2. huhtikuuta 1906
Laskettu vesille:  13. huhtikuuta 1907
Palveluskäyttöön:  20. maaliskuuta 1909
Poistui palveluskäytöstä:  1916
Loppuvaihe:  upposi Skagerrakin taistelussa 31. toukokuuta 1916
Tekniset tiedot
Uppouma:  17 526 t
Pituus:  173 m
Leveys:  23,9 m
Syväys:  7,6 m
Koneteho:  41 000 shp
Nopeus:  25,5 solmua
Miehistöä:  784 – 1 000
Aseistus
Aseistus:  8 × BL 12" (304,8 mm) Mk X (4 x 2) -tykkiä 16 × QF 4" (101,6 mm) Mk III -tykkiä 7 × Maxim-konekivääriä 5 × 18" torpedoputki
HMS Invincible oli Britannian kuninkaallisen laivaston Invincible-luokan taisteluristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin W. G. Armstrong, Whitworth & Co. telakalta Tynesidestä, missä köli laskettiin 2. huhtikuuta 1906. Alus laskettiin vesille 13. huhtikuuta 1907 ja otettiin palvelukseen 20. maaliskuuta 1909.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 1. risteilijäviirikköön. Vuonna 1913 alus liitettiin 1. taisteluristeilijäviirikköön, mistä se elokuussa lähetettiin loppu vuodeksi Välimerelle.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Invincible oli itärannikolla ja otti 28. elokuuta 1914 osaa Helgolandin taisteluun. Marraskuussa alus lähetettiin yhdessä sisaraluksensa HMS Inflexiblen kanssa Etelä-Atlantille, jossa ne ottivat 8. joulukuuta osaa Falklandsaarten taisteluun. Taistelussa Invincible ampui kaikkiaan 513 laukausta 12" pääaseillaan. Taisteluristeilijät palasivat toukokuussa 1915 kotivesille ja liitettiin osaksi Suurta Laivastoa (engl. Grand Fleet).
Invincible oli mukana Skagerrakin taistelussa 1916 3. taisteluristeilijäviirikön lippulaivana (kontra-amiraali H. L. A. Hood). Alus joutui tykistötaisteluun SMS Lützowin kanssa. Pitkällisen laukaustenvaihdon päätteeksi Lützow ampui sarjan pääaseillaan osuen Q-torniin ja murskaten sen katon. Osuman seurauksena aluksen ammusten ajopanokset räjähtivät katkaisten aluksen. Aluksen upotessa 1 021 hengen miehistöstä ainoastaan kuusi miestä pelastui. Pelastuneet olivat:
komentaja Hubert Edward Dannreuther, RN (1880–1977)
luutnantti Cecil. S. Sandford, RN
pursimies P. T. I. Thompson
aliupseeri Walter Maclean Pratt
merimies Ernest George Dandridge
merijalkaväen sotilas Bryan Gasson, RMA (?–1980)
Invincible oli kuitenkin saanut lukuisia osumia vastustajaansa, joista kaksi oli osunut vesilinjan alle. Lützow oli vahingoittunut niin pahasti, että se lopulta jouduttiin hylkäämään ja upposi matkalla kotisatamaan.
Sodan jälkeen Invinciblen hylky paikannettiin miinanraivaajalla 55 metrin syvyydestä.
Aiheesta muualla

Maritimequestin kuvagalleria HMS Invincible
SI 2008/0950
Invincible-luokan taisteluristeilijät