Estonian uppoaminen
Tapahtumien kulku > Keulavisiirin murtuminen

Estonian vahtimatruusi teki kello 22.30 säännöllisen tarkastuskierroksen, joita hän teki aina puoli tuntia tasatunnin jälkeen. Hän tarkasti autokannen, jossa kaikki oli kunnossa. Hän huomasi tuuletuskanavien kautta tulevan hieman vettä, mutta se oli tavallista huonolla säällä.
Vahtimatruusin kello 0.30 alkaneen tarkastuksen aikaan sää oli huonontunut entisestään. Hän huomasi, että aluksella oli vaikea kävellä sen kallistumisen johdosta. Autokannella ollessaan vahtimatruusi kuuli noin puoli sekuntia kestäneen kovan äänen laivan keulasta, kun hän oli noin metrin päässä rampista. Samalla alus heilahti voimakkaasti pystysuunnassa, ja vahtimatruusi menetti tasapainonsa.
Vahtimatruusi ilmoitti äänestä toiselle vahdissa olevalle perämiehelle ja sai käskyn selvittää äänen lähteen. Vahtimatruusin mukaan kaikki vaikutti olevan kunnossa. Hän saapui komentosillalle, ja eräs perämiehistä oli saanut konehuoneesta puhelun, joka koski voimakkaita iskun ääniä. Vahtimatruusi komennettiin komentosillalta takaisin alas noin kahden minuutin kuluttua. Hänen käskettiin tarkistaa ramppi ja keulavisiiri yhdessä pursimiehen kanssa. Vahtimatruusi yritti soittaa turhaan pursimiehelle ja kertoi siitä perämiehelle. Tämä sanoi yrittävänsä soittaa pursimiehen hyttiin.
Laivan järjestelmämestari oli nukkumassa hytissään, kun kolmas konemestari kutsui hänet töihin noin kello 0.30, sillä erään käymälän tyhjentämisessä oli ollut ongelmia. Hän saapui konehuoneeseen kello 0.45. Ongelman selvittäminen ja korjaustyöt kestivät noin 20–25 minuuttia, minkä jälkeen hän viipyi konehuoneessa vielä noin 25 minuutin ajan. Konehuoneessa ollessaan hän kuuli voimakkaita iskuja, jotka olivat hänen mielestään voimakkaampia kuin aaltojen aiheuttamat iskut. Hieman myöhemmin alus alkoi kallistua. Aluksen kallistuttua hän meni konevalvomoon, jossa olivat myös kolmas konemestari ja moottorimies. He kaikki näkivät valvontamonitorista, kuinka keularampin sivuilta tuli autokannelle suuria määriä vettä. Konehuoneessa olleet miehistön jäsenet ihmettelivät, oliko keulavisiiri auennut, sillä pelkkä tiivistevaurio ei aiheuttaisi niin suuren vesimäärän pääsyä autokannelle. Kolmas konemestari ei kuitenkaan ilmoittanut vesihavainnosta komentosillalle.
Noin kello 1.05 alkaen seuraavien kymmenen minuutin aikana vapaavahdissa hyteissään olleet miehistön jäsenet ja useat matkustajat kuulivat useita ylimääräisiä epätavallisia metallisia kolahduksia laivan rungosta.
Noin kello 1.15 keulavisiirin lukkojen rakenne antoi periksi, jolloin visiiri kaatui eteenpäin ja irtosi kiinnityksistään vetäen myös vesitiiviin ajorampin mukanaan auki. Tämän seurauksena autokannelle pääsi vettä keulan käydessä vedenpinnan alapuolella aluksen stampatessa. Kannelle päässeen veden aiheuttama vapaa nestepinta saa aluksen vakavuuden romahtamaan hyvin nopeasti, jolloin alus menettää kykynsä vastustaa kallistavia poikittaisvoimia. Liian suuri kallistuma ro-ro-aluksessa (aluksesta riippuen noin 30°) saattaa aiheuttaa lastin kiinnitysten rikkoutumisen, lastin siirtymisen ja sitä kautta aluksen nopean kaatumisen.lähde? Edellisen johdosta Estonia kallistui nopeasti oikealle, jolloin aluksen suuntaa muutettiin vasemmalle ja nopeutta vähennettiin.
Kun vahtimatruusi oli matkalla alas ottamaan selvää tilanteesta, liikkuminen oli muuttunut monille mahdottomaksi laivan kallistuksen myötä. Hän ei vielä uskonut laivan uppoavan ja jatkoi matkaa kannelle 4, missä portaikko oli täynnä matkustajia. Kallistuma oli 25–30 astetta. Vahtimatruusi juoksi kannelle 7 ja yritti päästä ulkokannelle, mutta kaatui. Hän ilmoitti vahdissa olevalle perämiehelle matkustajien pakokauhusta ja kannen 1 olevan veden vallassa.
Pilssipumput käynnistettiin veden poistamiseksi. Komentosillalta käskettiin siirtää painolastivettä tankkien välillä, jotta kallistumaa saataisiin pienennettyä. Kolmas konemestari yritti pumpata vettä toisen puolen kallistustankkiin, mutta se oli jo ennestään lähes täynnä.