stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaihonkukat

| Kaihonkukat |
| --- | --- |
 Kevätkaihonkukka (Omphalodes verna)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Lemmikkikasvit Boraginaceae
Suku::  Kaihonkukat Omphalodes  Mill.
Katso myös
   Kaihonkukat Wikispeciesissä   Kaihonkukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaihonkukat eli sinikaihonkukat (Omphalodes) on lemmikkikasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jossa on noin 28 lajia. Kaihonkukat ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohovartisia kasveja. Niitä esiintyy Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa. Kaihonkukilla on siniset tai valkoiset kukat, jotka ovat paljon samannäköisiä kuin lemmikeillä.
Muutamia kaihonkukkia viljellään koristekasvina. Tunnettu puutarhaperenna on kevätkaihonkukka, jota kasvaa luonnonvaraisena eteläisen Keski-Euroopan vuoristojen, kuten Alppien, Apenniinien ja Karpaattien, kosteissa metsissä. Kevätkaihonkukka menestyy hyvin myös Suomen ilmastossa, joten se on joskus levinnyt viljelykarkulaiseksi Etelä-Suomessa.
Lajeja

turkinkaihonkukka (Omphalodes cappadocica)
kesäkaihonkukka (Omphalodes linifolia eli Iberodes linifolia)
kevätkaihonkukka (Omphalodes verna)
Turkinkaihonkukka.
Kesäkaihonkukka.
Kesäkaihonkukka.
Kevätkaihonkukka.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kaihonkukat (Omphalodes)
Suomen Lajitietokeskus: Sinikaihonkukat – Omphalodes
ITIS: Omphalodes (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Omphalodes (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158879  Wikispecies: Omphalodes  APDB: 193161  BioLib: 40727  CoL: 684N  EPPO: 1OMPG  FNA: 122872  GBIF: 2926047  GRIN: 8446  iNaturalist: 156688  IPNI: 4711-1  IRMNG: 1342440  ITIS: 31962  NBN: NHMSYS0000461175  NCBI: 203753  NZOR: a90a6dab-ac5e-4422-bc1c-9ea4ca10c902  Open Tree of Life: 957241  PLANTS: OMPHA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30076532-2  Tropicos: 40031649  VASCAN: 1477  WFO: wfo-4000026818
Kaartinkaupunki

| Kaartinkaupunki> Gardesstaden |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Kaartinkaupunki korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Eteläinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  03
Pinta-ala:  0,32 km² 
Väkiluku:  1 309 (31.12.2022)
Työpaikkoja:  3 303 kpl   (31.12.2017)
Postinumero(t):  00130
Lähialueet:  Kruununhaka, Kluuvi, Kamppi, Punavuori, Ullanlinna, Katajanokka
Eteläranta. Oikealla näkyy Vanha kauppahalli ja taustalla tuomiokirkko
Erottajan paloasema
Suomen arkkitehtuurimuseo
Kaartinkaupunki (ruots. Gardesstaden) on Helsingin eteläisessä kantakaupungissa sijaitseva kaupunginosa. Se käsittää Esplanadin puiston ja Tähtitornin vuoren välisen alueen. Sen ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1812, mutta kaupunginosa sai nimensä vasta 1959. Se on Helsingin 3. kaupunginosa ja kuuluu Ullanlinnan peruspiiriin ja Eteläiseen suurpiiriin. Kaartinkaupunki on saanut nimensä Kasarmitorin vierellä sijaitsevan Kaartin kasarmin mukaan. Kasarmin vanhin osa valmistui 1822. Se rakennettiin alun perin Helsingin opetuspataljoonan, Suomen kaartin alkumuodon, asunnoksi.
Kaupunginosan maapinta-ala on 0,32 neliökilometriä. Vuoden 2022 lopussa Kaartinkaupungin asukasluku oli 1 309, ja työpaikkoja alueella oli vuoden 2017 lopussa 10 512. Kaartinkaupungissa on siis suurimmaksi osaksi yritysten toimitiloja.
Kaartinkaupungin rajat kulkevat suunnilleen seuraavasti:
Yrjönkatu – Uudenmaankatu – Erottajankatu – Mannerheimintie – Pohjoisesplanadi – Katajanokan kanava, jonka kohdalla raja kääntyy etelään. Eteläsataman vesialueen keskellä se kääntyy Makasiiniterminaalin pohjoispuolitse terminaalin pysäköintialueen yli kohti Eteläranta neljää. Etelärannan itäreunan suuntaisena se kulkee etelään (saksalaisten sotilaiden muistomerkki sijaitsee selvästi Ullanlinnan puolella) Saksalaisen kirkon eteläpuolitse Tähtitorninvuoren puistoalueen reunaa pitkin ja jatkuu edelleen reittiä Fabianinkatu – Kaartinkuja – Kasarmikatu – Punanotkonkatu – Yrjönkatu.
Kaartinkaupunkiin kuuluvat myös Esplanadin puisto ja Kauppatori sekä niiden pohjoisreunaa pitkin kulkevan Pohjoisesplanadin katualue kokonaisuudessaan, mutta eivät mainitun kadun varrella olevat rakennukset tontteineen, jotka kuuluvat jo Kruununhakaan tai Kluuviin.
Kaartinkaupungin ohi kulkevat raitiolinjat 2 ja 10.
Nähtävyyksiä

Designmuseon talo Korkeavuorenkatu 23:ssa on vuodelta 1895.
Erottajan pelastusaseman vanhimmat osat ovat vuodelta 1891 osoitteessa Korkeavuorenkatu 26. Samassa rakennuksessa toimii myös palomuseo. Talon kivijalassa on muistolaatta, jossa lukee: ”Tässä kalliosuojassa olleesta johtokeskuksesta johdettiin Helsingin alueen ilmapuolustusta vuosina 1943–1944”.
Esplanadikappelin suunnitteli arkkitehti Axel Hampus Dahlström. Vuonna 1867 avattu rakennus toimii edelleen ravintolana.
Esplanadin puistoalueen tasoitus alkoi vuonna 1818. Puiston vanhimman osan, niin sanotun Kappeliesplanadin, rakentaminen alkoi 1824. Nykyiseen laajuuteensa puisto voitiin tehdä vasta Kluuvinlahden täyttämisen jälkeen.
Kasarmitorin alue tasoitettiin 1815. Sen nimi Kasarmitori vahvistettiin virallisesti 1836. Kasarmitorin kiveämiseen käytettiin rahat, jotka oli alun perin varattu paloturvallisuuden parantamiseksi suunnitellun kanavan rakentamiseen Kauppatorilta Kluuvinlahdelle Esplanadia pitkin. Kasarmitorin eteläreunalla sijaitsee Kaartin kasarmi, jossa toimii puolustusministeriö. Torin itäreunalla osoitteessa Fabianinkatu 15 toimi Suomen Yleisradio vuosina 1934–1981; talossa toimii nykyisin Korkein hallinto-oikeus.
Kauppahalli on vuodelta 1889 ja toimii yhä elintarvikkeiden myyntipaikkana.
Kauppatorin alueen täyttö ja laiturien rakentaminen tapahtui vuodesta 1813 eteenpäin. Elintarvikkeiden torikauppa siirrettiin Senaatintorilta nykyisen Havis Amandan patsaan kohdalle vuonna 1818. Kiveyksensä tori sai vuosina 1830–1835.
Kolera-allas on kauppatorin vieressä sijaitsevan satama-altaan nimi. Se on tuotteitaan myyvien kalastajien ja turisteja kuljettavien alusten suosiossa. Sen sivuitse kulki ennen Katajanokalle vievä rautatie. Satamaradasta on muistona kiskotusta sekä talvella jalankulkijoiden käytössä oleva kääntösilta. Rautatie oli käytössä vuosina 1894–1980.
Median museo ja arkisto Merkki sijaitsee Ludviginkadulla.
Rikhardinkadun kirjaston talo on vuodelta 1881.
Ruotsalainen Teatteri eli Svenska Teatern valmistui osoitteeseen Pohjoisesplanadi 2 vanhan teatterirakennuksen paikalle vuonna 1866. Rakennuksen nykyinen ulkoasu on peräisin vuodelta 1936.
Saksalainen kirkko osoitteessa Unioninkatu 1 on peräisin vuodelta 1864.
Smolnan eli valtioneuvoston juhlahuoneiston on piirtänyt Carl Ludvig Engel. Se valmistui 1824 osoitteeseen Eteläesplanadi 6 ja oli pitkään kenraalikuvernöörien virka-asuntona.
Suomen arkkitehtuurimuseon käytössä oleva talo valmistui 1899 osoitteeseen Kasarmikatu 24.
Kirjallisuutta

Kaija Ollila – Kirsti Toppari: Puhvelista Punatulkkuun. Helsingin vanhoja kortteleita, Helsinki 1975, ISBN 951-9133-58-5.
Henrik Lilius: Esplanadi 1800-luvulla, 1984, ISBN 87-85176-20-6.
Elämää kaupungissa. Memoria 12, Helsinki 1998, ISBN 951-718-147-7.
Riitta Mäkinen: Yksi talo, tuhat tarinaa. Agronomitalon historia 1901–2001, Helsinki 2001, ISBN 951-96301-4-7.
Seija Sartti et al.: Eteläranta 10, 2002, ISBN 952-91-4919-0.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaartinkaupunki Wikimedia Commonsissa
Kartta ja tilasto
| n k Helsingin kaupunginosat  ja niiden osa-alueet suurpiireittäin |
| --- | --- | --- |
| Eteläinensuurpiiri |  1. Kruununhaka  2. Kluuvi  3. Kaartinkaupunki  4. Kamppi  5. Punavuori  6. Eira  7. Ullanlinna  8. Katajanokka  9. Kaivopuisto  13. Etu-Töölö  14. Taka-Töölö  20. Länsisatama Hernesaari  Jätkäsaari  Lapinlahti  Ruoholahti  31. Lauttasaari Koivusaari  Kotkavuori  Myllykallio  Vattuniemi  52. Suomenlinna  |  |
| Läntinensuurpiiri |  15. Meilahti  16. Ruskeasuo Pikku Huopalahti  Vanha Ruskeasuo  18. Laakso  29. Haaga Etelä-Haaga  Kivihaka  Lassila  Pohjois-Haaga  30. Munkkiniemi Kuusisaari  Lehtisaari  Munkkivuori  Niemenmäki  Talinranta  Vanha Munkkiniemi  32. Konala  33. Kaarela Hakuninmaa  Honkasuo  Kannelmäki  Kuninkaantammi  Malminkartano  Maununneva  46. Pitäjänmäki Marttila  Pajamäki  Pitäjänmäen yritysalue  Reimarla  Tali  |  |
| Keskinensuurpiiri |  10. Sörnäinen Hanasaari  Kalasatama  Sompasaari  Vilhonvuori  11. Kallio Linjat  Siltasaari  Torkkelinmäki  12. Alppiharju Alppila  Harju  17. Pasila Itä-Pasila  Keski-Pasila  Länsi-Pasila  Pohjois-Pasila  21. Hermanni Hermanninmäki  Hermanninranta  Kyläsaari  22. Vallila  23. Toukola Arabianranta  Toukola  24. Kumpula  25. Käpylä  26. Koskela  27. Vanhakaupunki  |  |
| Pohjoinensuurpiiri |  28. Oulunkylä Maunula  Maunulanpuisto  Metsälä  Patola  Pirkkola  Veräjälaakso  Veräjämäki  34. Pakila Itä-Pakila  Länsi-Pakila  35. Tuomarinkylä Haltiala  Paloheinä  Torpparinmäki  Tuomarinkartano  |  |
| Koillinensuurpiiri |  36. Viikki Latokartano  Viikinmäki  Viikinranta  Viikin tiedepuisto  37. Pukinmäki  38. Malmi Ala-Malmi  Malmin lentokenttä  Pihlajamäki  Pihlajisto  Tattariharju  Ylä-Malmi  39. Tapaninkylä Tapanila  Tapaninvainio  40. Suutarila Siltamäki  Tapulikaupunki  Töyrynummi  41. Suurmetsä Alppikylä  Heikinlaakso  Jakomäki  Puistola  Tattarisuo  |  |
| Kaakkoinensuurpiiri |  19. Mustikkamaa-Korkeasaari  42. Kulosaari  43. Herttoniemi Herttoniemenranta  Herttoniemen yritysalue  Länsi-Herttoniemi  Roihuvuori  44. Tammisalo  48. Vartiosaari  49. Laajasalo Hevossalmi  Jollas  Kruunuvuorenranta  Tullisaari  Yliskylä  50. Villinki  51. Santahamina  53. Ulkosaaret Itäsaaret  Länsisaaret  Aluemeri  |  |
| Itäinensuurpiiri |  45. Vartiokylä Itäkeskus  Marjaniemi  Myllypuro  Puotila  Puotinharju  Roihupelto  Vartioharju  47. Mellunkylä Kontula  Kivikko  Kurkimäki  Mellunmäki  Vesala  54. Vuosaari Aurinkolahti  Kallahti  Keski-Vuosaari  Meri-Rastila  Mustavuori  Niinisaari  Nordsjön kartano  Rastila  Uutela  |  |
| Östersundominsuurpiiri |  55. Östersundom  56. Salmenkallio  57. Talosaari  58. Karhusaari  59. Ultuna Landbo  Puroniitty  |  |
Helsingin alueellinen jako
Operaatio Neptunus

Operaatio Neptunus (engl. Operation Neptune) oli liittoutuneiden toisessa maailmansodassa Luoteis-Ranskaan suunnatun hyökkäyksen operaatio Overlordin (suom. operaatio Valtaherra) ensimmäinen vaihe, jossa piti turvata maihinnousulla luotu sillanpää Ranskan rannikolla. Operaatio nimettiin roomalaisten vedenjumalan Neptunuksen mukaan.
Maihinnousu alkoi 6. kesäkuuta 1944 ja se jakautui kahteen osaan maahanlaskuihin ja varsinaiseen maihinnousuun. Hyökkäysjoukkojen sivustojen turvaamiseksi Yhdysvallat teki maahanlaskun oikeanpuoleisen sivustan oikealle puolelle lännessä ja Yhdistynyt kuningaskunta sekä Kanada vasemman puoleisen sivustan vasemmalle puolelle idässä. Hyökkäys yllätti rannikolla olleet saksalaiset joukot.
Yli 6 000 alusta olisi mukana invaasiossa amiraali Sir Bertram Ramsayn alaisuudessa – mukaan lukien vajaat 5 000 maihinnousualusta, kuusi taistelulaivaa, neljä panssaritykkivenettä, 23 risteilijää, 104 hävittäjää sekä 152 saattoalusta.
Harhautusoperaatiot

Operaation salaamiseksi toteutettiin monimutkainen operaatio Bodyguard, jonka tehtävänä oli salata operaation todellinen kohde. Salausoperaatio alkoi jo kuukausia ennen varsinaista operaatiota ja se päättyi varsinaisen operaation suojaamiseen. Operaatiolla saatiin saksalaiset uskomaan, että maihinnousu tehtäisiin Pas-de-Calaisiin.
Osana harhautusta toteutettiin operaatio Fortitude, jossa George S. Pattonin johtaman fiktiivisen Yhdysvaltain 1. armeijaryhmän uskoteltiin tekevän maihinnousun Doverin salmesta Pas-de-Calaisiin. Operaation tuloksena saksalaiset eivät uskaltaneet siirtää alueen joukkoja Normandiaan pelätessään varsinaisen maihinnousun tuloa alueelle.
Maihinnousun aikana Operaatio Taxablessa Kuninkaallisten ilmavoimien Avro Lancaster -pommikoneet pudottivat Cap d’Antiferissa alumiinisuikaleita kuvaamaan ilmahyökkäystä saksalaisten tutkille. Laivojen osalta hinattiin moottori- ja torpedoveneillä heijastinilmapalloja kuvaamaan laivojen Englannin kanaalin ylitystä Ranskaan. Vastaava operaatio oli operaatio Glimmer, jossa Short Stirling -pommituskoneista pudoteltiin alumiinisuikaleita Boulognen edustalla.
Merikuljetus

Operaation ensimmäisen vaiheen alkuosan, 130 000 sotilaan ja ensimmäisen vaiheen jatko-osan, 45 000 sotilaan, kuljettaminen Englannin kanaalin ylitse vaati melkoisesti laivastovoimaa niin joukkojen ja sotatarvikemateriaalin kuljettamiseen kuin kuljetuksen suojaamiseenkin tulivoimaisin aluksin sekä ilmaylivoiman. Kesäkuun loppuun mennessä oli näiden 175 000 sotilaan lisäksi kuljetettu lisää sotilaita, jolloin kuljetettujen sotilaiden määrä ylitti 800 000 sotilasta.
Läntinen laivasto-osasto > Omaha-rannan tulituki

Omaha-rannalle osoitettiin runsaasti laivastotukea, koska Omaha-rannan länsipuolella oli raskaita ja järeitä saksalaisia rannikkotykkejä.
Läntinen laivasto-osasto > Saksalaisten patterit

Omaha-rannalle maihinnousivat yhdysvaltalaiset. Maihinnousualueen oikealla puolella, sen länsipuolella, oli kaksi saksalaista rannikkopatteria, Azevillen patteri, joka virallisesti saksaksi oli nimeltään Stützpunkt 133 ja Crisbecq-Saint-Marcoufin patteri.
Jälkimmäisen patterin rakensi organisaatio Todt 1942, mutta Normandian maihinnousuun mennessä vain kaksi sen suunnitellusta neljästä bunkkerista oli saatu rakennetuiksi. Patterialueen miehitti Oberleutnant Walter Ohmsenin johtama Saksan maavoimien rannikkotykistörykmentti 1261:n 3. patteri. Kahdessa kasematissa oli yhteensä kaksi Skodan 210 mm:n rannikkotykkiä ja avoimen taivaan alla yksi Skodan 210 mm:n tykki sekä kaksi 155 mm:n tykkiä. Patterin omasuojaksi oli sille osoitettu kuusi 75 mm:n ilmatorjuntatykkiä, joiden lisäksi vielä automaattiaseita. Liittoutuneet pommittivat patteria 19. huhtikuuta 1944 alkaen 5. kesäkuuta 1944 800 tonnilla lentopommeja ja 6. kesäkuuta 1944 lisäksi 600 tonnilla.
| Tyyppi  6>  kesäkuuta 1944 | sota-alus | joukko | lisätieto |
| --- | --- | --- | --- |
| FNFL Montcalm | Vapaan Ranskan laivaston La Galissonnière -luokan kevyt risteilijä | taisteluosasto O | kontra-amiraali Robert Jaujardin lippulaiva |
| FNFL Georges Leygues | Vapaan Ranskan laivaston La Galissonnière -luokan kevyt risteilijä | taisteluosasto O |  |
| HMS Bellona | Bellona-luokan ilmatorjuntaristeilijä | taisteluosasto O |  |
| HMS Erebus | Erebus-luokan monitorialus | taisteluosasto O |  |
| USS Nevada | Nevada -luokan taistelulaiva | taisteluosasto O |  |
| USS Texas | New York -luokan taistelulaiva | taisteluosasto O |  |
|  | risteilijä | taisteluosasto O |  |
|  | risteilijä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
|  | hävittäjä | taisteluosasto O |  |
Azevillessa on saksalaiseen rannikkopatteriin liittyvä museo. Bunkkerin lävitse lensi USS Nevadan 356 mm:n kranaatti, joka ei räjähtänyt bunkkerin sisällä.
Itäinen laivasto-osasto > Sword-rannan tulituki

| Tyyppi  6>  kesäkuuta 1944 | sota-alus | joukko | lisätieto |
| --- | --- | --- | --- |
| HMS Ramillies | Revenge-luokan taistelulaiva | taisteluosasto S | erityistehtävänä tuhota Bernevillen patteri |
| HMS Warspite | Queen Elizabeth-luokan taistelulaiva | taisteluosasto S | tulialueena Villerville ja muita kohteita Sword-rannan ulkopuolella. |
Itäinen laivasto-osasto > Juno-rannan tulituki

| Tyyppi  6>  kesäkuuta 1944 | sota-alus | joukko | lisätieto |
| --- | --- | --- | --- |
| FNFL La Combattante | Vapaan Ranskan laivaston Hunt-luokan saattuehävittäjä | taisteluosasto J |  |
Itäinen laivasto-osasto > Muut taistelualukset

| Tyyppi  6>  kesäkuuta 1944 | sota-alus | joukko | lisätieto |
| --- | --- | --- | --- |
| HMS Eglinton | Hunt-luokan hävittäjä |  |  |
| HMS Largs |   |   |  |
| HMS Prince Baudouin | alkujaan belgialainen   |   |  |
| HMS Ramillies | taistelulaiva  |   |  |
| HMCS Prince Henry | alkujaan matkustajalaiva   |   |  |
| USS Bayfield |   |   |  |
| USS Shubrick |   |   |  |
Maahanlasku- ja maihinnousujoukkojen ryhmitys edeltävänä yönä ja hyökkäyspäivänä > Ensimmäisten päivien tappiot

| Liittoutuneiden tappiot 6> –20. kesäkuuta 1944 | Kokonaistappiot | vuorokausitappio | kaatuneet | vuorokausitappio | haavoittuneet | vuorokausitappio | kadonneet | vuorokausitappio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Britit | 13 572 | 905 | 1 842 | 123 | 8 599 | 573 | 3 131 | 209 |
| Kanadalaiset | 2 815 | 188 | 363 | 24 | 1 359 | 91 | 1 093 | 73 |
| Yhdysvaltalaiset | 24 162 | 1 611 | 3 082 | 205 | 13 121 | 875 | 7 959 | 531  |
| Yhteensä | 40 549 | 2 703 | 5 287 | 352 | 23 079 | 1 539 | 12 183 | 812  |
Maahanlasku- ja maihinnousujoukkojen ryhmitys edeltävänä yönä ja hyökkäyspäivänä > Saksalaiset joukot > Jalkaväkijoukot

36 jalkaväkidivisioonaa
Saksan LXVII (68. armeijakunta)
kenraali Gustav-Adolf von Zangen
Saksan 346. jalkaväkidivisioona
kenraaliluutnantti Erich Diester
Saksan 857. jalkaväkirykmentti
Saksan 858. jalkaväkirykmentti
Saksan 346. tiedustelupataljoona
Saksan 346. tykistörykmentti
Saksan 346. panssarintorjuntapaltaljoona
Saksan 711. jalkaväkidivisioona
kenraaliluutnantti Josef Reichert
Saksan 731. jalkaväkirykmentti
Saksan 744. jalkaväkirykmentti
Saksan 711. panssarintorjuntakomppania
Saksan 1711. tykistörykmentti
Saksan 719. rannikkodivisioona
kenraaliluutnantti Karl Sievers
Saksan LXXXIV (84.) armeijakunta
kenraaliluutnantti (kuolemansa 12. kesäkuuta 1944 jälkeen 24. kesäkuuta 1944 tykistökenraali) Erich Marcks
Saksan 319. jalkaväkidivisioona
Maahanlasku- ja maihinnousujoukkojen ryhmitys edeltävänä yönä ja hyökkäyspäivänä > Saksalaiset joukot > Panssarijoukot ja panssarijääkärijoukot

panssaridivisioona Lehr
kenraaliluutnantti Fritz Bayerlein
2. panssaridivisioona
kenraaliluutnantti vapaaherra Heinrich von Lüttwitz
21. panssaridivisioona Panzerkampfwagen IV:llä varustettuna
kenraaliluutnantti Edgar Feuchtinger
1. SS-panssaridivisioona Leibstandarte Adolf Hitler
12. SS-panssaridivisioona Hitler Jugend
9. SS-panssaridivisioona Hohenstaufen
10. SS-panssaridivisioona Frundsberg
kaksi Panzerkampfwagen VI ”Tiger”-pataljoonaa
17. SS-panssarijääkäridivisioona Götz von Berlichingen
2. SS-panssaridivisioona Das Reich
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1962

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1962 käytiin 20. toukokuuta Kuortaneella. Paikalla oli 4 000 katsojaa.
Tulokset

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet 5,8 km | Olavi Salonen Kaipolan Vire | Simo Saloranta, Turun Urheiluliitto | Esko Sirén, Kaipolan Vire |
| joukkueet | Kaipolan Vire Olavi Salonen Esko Sirén Esa Laine | Jyväskylän Kenttäurheilijat Reijo Höykinpuro Jorma Niemi Mauri Jormakka | Naantalin Löyly Olavi Vuorisalo Rauno Leonsaari Seppo Juvala |
| Miehet 10,6 km | Sakari Peltoniemi, Kaipolan Vire | Eino Orava, Juvan Urheilijat | Juhani Kolkkala, Valkeakosken Haka |
| joukkueet | Kaipolan Vire Sakari Peltoniemi Erkki Rantala Pentti Luoto | Vuoksenniskan Urheilijat Tenho Salakka Väinö Kalpio Antti Viskari | Lappeenrannan Urheilu-Miehet Paavo Pystynen Pentti Saukkonen Erkki Viikala |
| Naiset 1,75 km | Anna-Liisa Halinen, Vieremän Koitto | Sirkka-Liisa Taipalus, Harjavallan Jymy | Eva Hög, Gamlakarleby IF |
| joukkueet | Pieksämäen Veikot Hellevi Ranta Anneli Stjerna Loponen | Kuortaneen Kunto  Eeva-Liisa Kalliolahti Hannele Kuusela Kallamäki | Korian Ponsi Pirko Ahtiainen Sirkka Weckström Jaakkola |
Kaikki minun poikani

| Kaikki minun poikani> All My Sons |
| --- | --- |
 Oulun Työväen Näyttämö esittää näytelmää elokuussa 1964.
Kirjoittaja:  Arthur Miller
Kirjoitettu:  1947
Alkuperäiskieli:  englanti
Tyylilaji:  tragedia
Aihe:  syyllisyys, perhesuhteet
Tapahtumapaikka ja -aika:  Kellerin pihamaa, elokuun loppu 1946
Henkilöt
Henkilöt:  Joe Keller, perheen isä, tehtailija  Kate Keller, perheen äiti  Chris Keller, nuorempi poika  Ann Deever, pojan morsian  George Deever, Annen lakimiesveli  Frank Lubey  Lydia Lubey  Jim Bayliss  Sue Bayliss  Bert
Kaikki minun poikani tai Kaikki minun poikiani (All My Sons) on yhdysvaltalaisen Arthur Millerin kirjoittama näytelmä vuodelta 1947. Sen on suomentanut muun muassa Lauri Sipari vuonna 1963, ja sitä on esitetty paljon myös Suomessa. Vuonna 1948 sen pohjalta tehtiin elokuva Minä syytän, ohjaus Irving Reis.
Näytelmä sai kantaesityksensä Broadwayn Coronet-teatterissa New Yorkissa 29. tammikuuta 1947 ja jatkoi marraskuuhun asti yhteensä 328 näytöksellä. Alkuperäistuotannon ohjasi Elia Kazan (jolle teos on omistettu), ja pääosissa nähtiin Ed Begley, Beth Miller, Arthur Kennedy ja Karl Malden. Näytelmä voitti New York Drama Critics’ Circlen palkinnon sekä Tony-palkinnot parhaasta tekstistä ja parhaasta ohjauksesta.
Taustaa

Miller kirjoitti Kaikki minun poikani sen jälkeen, kun hänen esikoisnäytelmänsä The Man Who Had All the Luck ei menestynyt Broadwaylla. Hänen kerrotaan sanoneen vaihtavansa alaa, ellei tämä näytelmä menestyisi.
Näytelmä sai alkunsa lehtiuutisesta, jossa kerrottiin  Curtiss-Wrightin lentokoneyhtiön lahjoneen ilmavoimien tarkastajat hyväksymään toisen maailmansodan sotilaskoneisiin viallisia moottoreita.  Tarina oli kiirinyt senaattori Harry S. Trumanin johtaman tutkimuskomitean korviin, ja monet lentokonetehtaan työntekijät todistivat asiasta myöhemmin oikeudessa.   Kolme ilmavoimien upseeria tuomittiin virkavelvollisuuksien laiminlyönnistä.
Näytelmässä on nähtävissä vaikutteita Henrik Ibsenin näytelmästä Villisorsa. Miller otti siitä idean liikekumppaneista, joissa toisen on pakko ottaa vastuu toisenkin teoista.
Amerikkalaista unelmaa vastaan kohdistettu kritiikki on keskiössä näytelmässä. Se on yksi syistä, miksi Miller kutsuttiin kuultavaksi edustajainhuoneen amerikkalaisvastaista toimintaa tutkivan komitean eteen 1950-luvun kommunistihysterian vuosina. Näytelmän alkuperäisversion ohjaaja Elia Kazan oli myös kuultavana ja paljasti kommunistiksi epäiltyjen nimiä, mistä seurasi välirikko Millerin ja Kazanin välille. Miller osoittaa näytelmässä kunnioitustaan myös antiikin kreikkalaisille tragedioille, joissa vuosien takainen kohtalokas erehdys usein vainoaa päähenkilöä.
Juoni

Toisen maailmansodan aikana 21 amerikkalaista taistelulentäjää on saanut surmansa hävittäjämoottorien sylinterikansien rikkouduttua. Osat valmistaneen yrityksen Joe Keller on saanut vilpillisesti itsensä vapaaksi syytteistä vierittämällä syyn yhtiökumppanilleen, joka on yhä vankilassa. Kellerin kahdesta pojista Larry on lentäjä, joka on ollut kadonneena jo kolme vuotta. Nuorempi poika Chris on kotiutunut sodasta ja aikoo mennä naimisiin Anne Deeverin kanssa, joka on Larryn entinen tyttöystävä ja vankilaan tuomitun liikekumppanin tytär. Äiti Kate Keller vastustaa avioliittoa, koska uskoo Larryn vielä löytyvän elossa.
Vähitellen selviää, että äidin asenne johtuu perheen isän kokemasta syyllisyydestä. Kate Keller tietää miehensä tehneen väärin ja lähettäneen nuoria miehiä kuolemaan, muttei halua uskoa oman poikansa olevan yksi heistä. Chris alkaa myös menettää tähänastista uskoaan isänsä syyttömyyteen. Lopulta Chris pakottaa isänsä tunnustamaan eikä voi käsittää isänsä leväperäisyyttä asiassa. Isä lupaa ilmoittautua viranomaisille ja tunnustaa rikoksensa, mutta päätyykin tappamaan itsensä.
Käännös suomeksi
Orno

Orno on Keravalla toiminut valaisintehdas.  Se perustettiin 1921 Helsingissä ja siirtyi Keravalle 1937. Orno lopetti toimintansa vuonna 2001.