stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskan sotahistoria

Bouvinesin taistelu käytiin 27. heinäkuuta 1214. Horace Vernetin maalaus 1800-luvulta.
Ranskan sotahistoria on pitkälti yli tuhannen vuoden mittainen aikakausi historiassa, joka käsittää Ranskassa, Euroopassa ja Ranskan siirto­maissa tapahtuneet aseelliset konfliktit. Tähän toimintaan ovat osallistuneet historian kuluessa maasotavoimat ja merivoimat laivastoineen, ja uusimpina tulokkaina ilmavoimat sekä ydinasepelote.
Édouard Detaillen Fontenoyn taistelu 1800-luvulta. Taistelu käytiin 11. toukokuuta 1745.
Samaan aikaan tämän eurooppalaisen poliittisen pelin kanssa Ranska rakensi itselleen valtavan laajan kolonialistisen valtakunnan, joka eli aina Algerian sodan loppuun saakka. Vaikka Ranska oli leimallisesti yksi läntisen blokin jäsenistä, niin sen turvallisuus- ja ulkopoliittinen ajattelu erosi tuosta suuresta kokonaisuudesta. Ensiksi Ranska kehitti oman ydinasepelotteensa ja erosi vuonna 1966 Naton yhteisestä komentojärjestelmästä.
Strategisesti Ranska pysyi hyvin pitkään periaatteessa, jonka mukaan sen tuli puolustaa todellisia tai oletettuja luonnollisia rajojaan: Reiniä pohjoisessa ja idässä, Juraa ja Alppeja idässä sekä Pyreeneitä etelässä. Ranskan armeija on historiansa aikana toiminut useiden teknisten ja taktisten innovaatioiden pioneerina.
Nykyisin Ranskan sotilaalliset operaatiot  suuntautuvat pääsääntöisesti rauhan turvaamiseen entisissä siirtomaissa sekä maailman kuumissa painopisteissä. Tätä rauhanturvaamistyössä Ranskan toimii kiinteässä yhteistyössä Naton kanssa. Tämän puolustusliiton kanssa Ranska solmi uudelleen suhteet vuonna 1995, kun oli kulunut lähes kolme vuosikymmentä siitä, kun Ranska oli ajanut Naton päämajan pois Pariisista ja eronut komentoyhteistyöstä.
Ranskalaisten pistinhyökkäys ensimmäisessä maailmansodassa.
Redoutable, Ranskan ensimmäinen ydinasein varustettu sukellusvene, joka toi symbolina Ranskan ydinasepelotteelle.
Keskiaika

Koko keskiaika oli jatkuvaa taistelua Frankkien tai Ranskan kuninkaiden vallan säilyttämisestä ja myös liian mahtavaksi tulleiden vasallien valtapyrkimyksiä vastaan. Tämän jälkeen olivat vuorossa valtapyyteineen muut monarkiat, kuten Englanti, Burgundi ja Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Lähes koko keskiajan pysyi kuningaskunnan alue hallinnoltaan melkoisen pirstaleisena.
Keskiajalla kilpailu hegemoniasta Englannin ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan välillä johti pitkäaikaisiin sotiin. Joskin ranskalainen armeija oli olemassa jo historian varhaisissa vaiheissa, niin termin todellisessa merkityksessä ranskalainen armeija luotiin vasta satavuotisen sodan loppuvaiheessa kuningas Kaarle VII:n aikana, kun luotiin ensimmäiset Ranskan kuninkaan alaisuudessa olevat jatkuvassa palveluksessa olevat sotajoukot. Tämän mahdollisti Ranskassa vasta 1200-luvulla lujittunut kuninkaan hallitsema keskusvalta, joka vasta saattoi luoda yhtenäisen valtion, ja näin Ranskasta tuli Euroopan voimakkain valtio. Mutta muutama vuosisata myöhemmin uskonsodat ja kasvava Espanjan mahti kyseenalaistivat tuon valtakeskittymän.
Taktisesti aikakauden sodalle on tyypillistä raskaan ratsuväen käyttö, ja tästä tuli myöhemmin ritaristo. Jalustimien, satulan ja horisontaalisesti pidettävän pistimen käyttö liittyivät aluksi ratsastajan ja myöhemmin myös hevosen suojelemiseen haarniskoilla. Tämä teki kokonaisuudesta entistä tehokkaamman aina 1000-luvulta lähtien ja sai aikaiseksi pelkoa yhteisen rahvaan keskuudessa. Sodankäynnissä jalkaväki jätettiin varsin vähäiselle huomiolle, sillä ratsupalvelu oli varattu aristokratialle, joka edusti aikakauden taloudellista ja poliittista valtaa. Ranskalaista ratsuväkeä pidettiin Euroopan parhaana aina satavuotisen sodan suuriin taisteluihin saakka.
Noin vuonna 989 Charroux'n konsiili päätti kanavoida kirkon avulla ratsuväen tuhovoimaa ja antoi sille nimityksen ”Kristuksen sotilaat”. Ritarin tuli varmistaa omistamiensa maiden turvallisuus ja käyttäytyä taistoissa kunniallisesti. Hänen tuli näyttää sankaruutensa taistelutantereella, ja vain siten hän saattoi säilyttää yhteiskunnallisen statuksensa.
Ratsuväen saaman vangit olivat hyvä tulonlähde saatujen lunnaiden tähden. Tämä puolestaan aiheutti sen, että riski tulla surmatuksi taistelukentällä oli melko pieni ja että taloudellisen hyödyn himo sai lähes kaikki haluamaan taistelujen etulinjaan.
Linnoitusarkkitehtuuri sai jatkuvasti inspiraatioita kelttien varustuksista, eli ne perustuivat puolustuksen periaatteelle ja olivat ihmisen paremmin tähän tarkoitukseen muokkaamia luonnollisia rakenteita. Kuitenkin muuraustekniikan kehittyminen mahdollisti myös monimutkaisempien ja vahvempien rakenteiden luomisen.
Keskiaika > Frankit

Frankkien aikakausi jaetaan yleisesti kolmeen suureen aikakauteen. Nämä aikakaudet ovat merovingien aikakausi, karolingien aikakausi, sekä kapetingien aikakausi.
Merovingien ja Karolingien vallanvaihdon aikoihin frankkien sotataito koki merkittävän muutoksen, sillä ratsuväki alkoi vallata aiemmin jalkaväelle kuulunutta sotatoimien keskeistä roolia. Tässä uudessa roolissa ratsuväellä oli apuna erityisesti jalustin, joka mahdollisti taistelemisen hevosen selässä ratsastaen, vaikka pistinten tulo mukaan taisteluihin on myöhempää perua. Metallin käsittelytaiton lisääntyminen mahdollisti entistä kestävämpien miekkojen valmistuksen, jotka tosin olivat myös aiempaa kalliimpia ja siten vain yhteiskunnallinen eliitti saattoi niitä hankkia. Ratsumiehen varusteiden hankkimisen muodostuttua yhä kalliimmaksi ja kalliimmaksi niin oli pakko rajoittaa sotajoukkojen rekrytointi vain kaikkein varakkaimpiin henkilöihin, niihin jotka saattoivat itse maksaa varusteensa, vaikka samaan aikaa armeijaan levisi halu ammattilaistaa sotilasura. Tämä puolestaan oli eräänlainen esiaste tulevalle ritarien yläluokalle. Tämä frankkien uusi tapa taistella toi voitot Toulousen ja Poitiers'n taisteluissa, mikä puolestaan mahdollisti Iberian niemimaalta tulleiden muslimien valloitusaikeet. Samalla se oli myös uusi alku voimakkaalle laajenemiselle, joka kohosi huippuunsa Kaarle Suuren hallitusaikana.  Tällöin keisarikunta ulottui paljon ylitse Reinin luonnollisen rajan. Tämä tapahtui erityisesti tukeutumalla säännöllisen ja hyvin harjoitelleen ratsuväen voimaan, jonka muodosti valtakunnan aatelisto. Ratsuväelle oli alistettu jalkaväki, joka puolestaan oli tarpeen mukaan rekrytoitu paikalliselta maaseudulta tai raja-alueilta. Näin saatiin kokoon noin 20 000 miehen vahvuinen armeija, mutta taisteluissa kuitenkin ratsuväellä on pääsääntöisesti suurempi ja ratkaisevampi merkitys.
Ratsuväki oli todettu merkittäväksi taisteluissa, ja niin myös taisteluiden kustannukset nousivat: Joskin teoriassa kaikki valtakunnan vapaat miehet saattoivat suorittaa sotapalveluksen (service d’ost), niin kuitenkin rahakorvauksen tähden vain rikkaimmat saattoivat lähteä todellisuudessa sotaan. Tämä oli puolestaan johtamassa kehitystä kohden sotilaallisen uran ammattilaistumista, joka puolestaan oli vastakohta aiempien kausien germaaniselle perinteelle.
Kuninkaan valta vahvistuu

Vuonna 843 Kaarle Suuren luoma suuri läntinen valtakunta jaettiin kolmeen osaan: Länteen muodostui Länsifrankkien valtakunta, josta kehittyi myöhemmin Ranska, itään muodostui Itäfrankkien valtakunta, joka oli perustana Pyhälle saksalais-roomalaiselle keisarikunnalle. Näiden kahden alueen jäi Lotharingia, josta tuli useiden valtioiden alku. Vaikka keskushallinto oli vielä olemassa, niin se kuitenkin menetti kaiken valtansa ja näin siitä tuli vain teoreettinen ylimmän vallankäytön väline. Vuonna 877 Quierzyn määräykselle Kaarle Kaljupää loi de facto perinnöllisen kreivin aseman ja viran, ja samalla hän tuli luoneeksi feodalismin. Yhteiskunta alkoi entistä selkeämmin muotoutua desentralisaation avulla ja alueellisten lääninherrojen ympärille. Nämä läänitysherrat ottivat vastatakseen alueensa asukkaiden puolustamisen, ja eritoten tarjoten suojaa vihollisten julmilta ja yllätyksellisiltä hyökkäyksiltä linnoitettujen muurien suojissa. Vaikka hallitsija oli koko valtakunnan kaikkien herrojen valitsema, niin frankkien kuninkaalla ei ollut todellista valtaa muualla kuin henkilökohtaisella, kuninkaallisella läänityksellään. Tämän jälkeen lähes koko keskiajan Ranskan kuninkaat kävivät alituisia taisteluja, jopa huomattavasti itseään rikkaampia ja mahtavampia vasallejaan vastaan.
Satavuotinen sota oli vuosien 1337 ja 1453 välillä käytyjen Englannin ja Ranskan välisten sotien sarja. Sodan aikana siirryttiin uudenlaisiin aseisiin ja taktiikoihin, ja vanha, raskaan ratsuväen hallitsema feodaaliarmeijajärjestelmä hylättiin. Siirryttiin myös vakinaisten ammattiarmeijoiden käyttämiseen.
Aurinkokuninkaan ajasta Napoleoniin

Kuningas Ludvig XIV sodat 1600-luvulla ja 1700-luvun alkupuolella aikaansaivat alueellisesti entistä laajemman Ranskan, joka kuitenkin oli samalla taloudellisesti konkurssissa. Myöhemmin Ison-Britannian kanssa käyty kilpailu, joka korvasi aiemman Espanjan kanssa käydyn kilpailun, johti Ranskan alueiden menetykseen Pohjois-Amerikassa, eritoten Hudsonin lahden seuduilla ja Acadiassa; myöhemmin menetettiin koko ranskankielinen Kanada. Revanssin ajatus sai Ranskan tukemaan Pohjois-Amerikan englantilaisten siirtokuntien itsenäisyys­taistelua Lontoota vastaan ja täten luomaan Pohjois-Amerikan Yhdys­valtoja. Vallankumouksen aiheuttaman sekasorron jälkeen Napoleonin sodat toivat Ranskalle ennen näkemättömän alueellisen laajuuden. Kuitenkin 1800-luvulla Ranska, muiden suurten valtakeskittyminen tavoin, keskittyi kuitenkin rakentamaan siirtomaaimperiumia.
1900-luku

Ranskan ja Saksan kilpailu, joka syntyi 1800-luvulla, ilmeni ensimmäistä kertaa sotana Preussia vastaan ja se leimahti uudelleen ensimmäisessä maailman­sodassa. Erään­laisen huippunsa se sai toisessa maailman­sodassa, jossa Ranska kuului liittoutuneisiin ja taisteli Berliinin–Rooman akselia vastaan. Maailmanpalosta selviytyivät valtiot poliittisesti heikentyneinä, ja enää oli vain kaksi sotilaallista suurvaltaa, Yhdysvallat ja Neuvostoliitto, kun alkoi kylmä sota. Mutta kaksi maailmansotaa olivat vähentäneet ranskalais-saksalaista kilpailua, ja tämä vähentynyt kilpailu toimi positiivisesti, kun oltiin luomassa taloudellisella, poliittisella ja sotilaallisella alalla tapahtuvaa eurooppalaista integraatiota.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan sotahistoria Wikimedia Commonsissa
Alesian piirityksen  pienoismalli Beaune arkeologisessa museossa.
Vercingetorix antautuu Julius Caesarille Alesian piirityksen jälkeen. Lionel Royerin maalaus vuodelta 1899.
Kaarle Martel Poitiers'n taistelussa vuonna (732). Carl von Steubenin maalaus 1830-luvulta.
Karolinginen keisarikunta L'Empire Carolingien
  Pipin pienen kuollessa 768  Kaarlen Suuren valloitukset 811  Veroa maksavat kansakunnat
François Gérardin Austerlitzin taistelu vuodelta 1808.
Austerlitzin taistelussa 2. joulukuuta 1805 Napoleonin Suuri armeija löi Itävallan ja Venäjän armeijat.
Toisaalta taistelun strategian merkitys kuten itse taistelukin olivat Napoleonin taktinen mestarityö.
Pyhän Vituksen katedraali

| Pyhän Vituksen katedraali Katedrála svatého Víta |
| --- | --- |

Sijainti:  Praha, Tšekki
Koordinaatit:  50°05′28″N, 14°24′02″E
Kirkkokunta:  roomalaiskatolinen
Rakentamisvuosi:  1344-1929
Suunnittelija:  Matthias Arrasialainen Peter Parler
Tyylisuunta:  gotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhän Vituksen katedraali (tšek. Katedrála svatého Víta) on katolinen katedraali Prahan linnan alueella Tšekin pääkaupungissa Prahassa. Se on maan suurin ja merkittävin kirkko. Se on myös hyvin säilynyt esimerkki goottilaisesta rakennustyylistä.
Ensimmäisen kirkon rakentamisen nykyiselle paikalle aloitti vuonna 925 Böömin hallitsija Venceslaus Pyhä, ja 1060-luvulla sitä laajennettiin kolmilaivaiseksi basilikaksi. Nykyisen katedraalin rakentaminen aloitettiin kuningas Kaarle IV:n määräyksestä vuonna 1344. Sen suunnittelivat ranskalainen Matthias Arrasialainen ja saksalainen Peter Parler. Rakennustyöt jatkuivat lähes kuusi vuosisataa vuoteen 1929 asti, jolloin katedraali vihdoin valmistui.
Pyhän Vituksen katedraalin kellotorni on 97 metriä korkea ja länsitornit ovat 82 metriä korkeita.
Pyhän Vituksen katedraaliin ja sen alla olevaan kryptaan on haudattu kuninkaita ja kirkonmiehiä Přemyslidien hallitsijasuvun ajoista lähtien. Lisäksi katedraalin sisällä olevassa Pyhän Venceslauksen kappelissa säilytetään valtion kruununjalokiviä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Vituksen katedraali Wikimedia Commonsissa
Robert Daniel Conlon

Robert Daniel Conlon (s. 4. joulukuuta 1948 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Cincinnatin arkkihiippakuntaan Joseph Louis Bernardin 15. tammikuuta 1977. Hänet nimitettiin Steubenvillen piispaksi 31. toukokuuta 2002, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 6. elokuuta Daniel Edward Pilarczyk, jota avustivat Gilbert Ignatius Sheldon ja Sydney Anicetus Charles.
Conlon sai 17. toukokuuta 2011 nimityksen Joliet in Illinoisin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 14. heinäkuuta.
Pressfoto

Pressfoto oli suomalainen kuvatoimisto, joka kasvoi Hufvudstadsbladetista. Toimisto haettiin konkurssiin lokakuussa 1996.
Pressfoton kuva-arkisto päätyi Zeelandille, joka lahjoitti kuvat Museoviraston journalistiseen kuva-arkistoon. Urheilukuvat lahjoitettiin Suomen Urheilumuseolle. Arkistoon on kertynyt yli kolme miljoonaa kuvaa, joista kotimaisia kuvia arviolta kolmasosa.
Riihilampi (Kouvola, Inkerilä)

| Riihilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola (Valkeala)
Koordinaatit:  61°00′17″N, 27°04′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Harjunjoen–Lappalanjärven alue (14.18)
Laskuoja:  oja Parkkolampeen 
Järvinumero:  14.184.1.021
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  83,9 m  
Pituus:  330 m  
Leveys:  170 m  
Rantaviiva:  0,907 km  
Pinta-ala:  4,082 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRiihilampi 
Riihilampi  on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa, Inkerilässä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,1 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueeseen (14.184) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 83,9 metriä mpy.
Pressiklubi (täsmennyssivu)

Pressiklubi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pressiklubi, Helsingin kansainvälinen lehdistöklubi ry
Pressiklubi, lounasravintola Lappeenrannassa
Pressiklubi, viihteellinen ajankohtaisohjelma televisiossa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pressiklubi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Risiini (kasvi)

| Risiini |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Tyräkkikasvit Euphorbiaceae
Suku::  Risiinit Ricinus
Laji::  communis
Kaksiosainen nimi
 Ricinus communis  L. 
Katso myös
   Risiini (kasvi) Wikispeciesissä   Risiini (kasvi) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Risiini (Ricinus communis) on Itä-Afrikasta ympäri maailmaa levinnyt tyräkkikasvi (Euphorbiaceae), jonka papumaisista hedelmistä saadaan puristamalla risiiniöljyä ja syanidiakin voimakkaampaa risiini-myrkkyä. Risiinin kukat ovat pienet ja terälehdettömät ja lehdet ovat väriltään joko punertavat tai tummanvihreät. Sormiosaisten lehtien halkaisija on jopa 30 cm.
Muita nimityksiä

Brasilia: Carrapateiro, mamona
Nicaragua: Higuera, higueria
Portugali: Figueira do Diabo
Etiopia: Gulo
Aiheesta muualla

Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Risiini (Ricinus communis)
Puutarha.net: Risiini (Ricinus communis)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ricinus communis (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Risiinin siemeniä
Ricinus communis (La Gomera)
Pressburgin rauha (täsmennyssivu)

Pressburgin rauha voi tarkoittaa jotain seuraavista Pressburgissa (nyk. Bratislava) solmituista rauhansopimuksista:
Pressburgin rauha, vuoden 1271 rauha Unkarin ja Böömin välillä
Pressburgin rauha, vuoden 1491 rauha Unkarin ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan välillä
Pressburgin rauha, vuoden 1626 rauha Transilvanian ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan välillä
Pressburgin rauha, vuoden 1805 rauha Ranskan ja Itävallan välillä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pressburgin rauha”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Romanian kansanäänestys perustuslain muutoksesta 2018

Romaniassa järjestettiin kansanäänestys maan perustuslain ehdotetusta muutoksesta 6. ja 7. lokakuuta 2018. Ehdotetulla muutoksella pyrittiin muuttamaan perustuslakia siten, että se määrittelee avioliiton vain yhden ja miehen ja yhden naisen väliseksi. Aloitteen kansanäänestyksestä pani alulle sosiaalidemokraattisen puolueen johtama hallitus.
Jotta tulos olisi validi, kansanäänestyksen äänestysprosentin tulee olla vähintään 30 % äänioikeutetuista.
Tausta

Vuonna 2015 kansalaisjärjestö Perheen koalitio (romaniaksi Coaliția pentru Familie) alkoi kerätä allekirjoituksia kansalaisaloitteeseen, joka tähtäsi avioliiton määritelmän muuttamiseen. Aloitteen mukaan perustuslain tulisi määritellä avioliitto ”yhden miehen ja yhden naisen välisenä liittona” nykyisen määritelmän, ”kahden aviopuolison välisen liiton”, sijaan. Kansalaisaloitteen tulee kerätä Romaniassa vähintään 500 000 allekirjoitusta, ja loppujen lopuksi nimiä kerättiin yli kolme miljoonaa..
Perheen koalition aloite sai tukea myös monilta uskonnollisilta järjestöiltä. Näistä merkittävin oli Romanian ortodoksinen kirkko, joka ilmaisi tukensa 15. tammikuuta 2016. Patriarkka Daniel mukaan äänestäminen on ”isänmaallinen, kansallinen ja syvästi demokraattinen asia.” Kirkko on myös rekisteröityä parisuhdetta vastaan. Perheen koalition mukaan aloitteella halutaan suojella Romanian kristittyä perintöä.
Romanian hallitus päätti kansanäänestyksen järjestämisestä syyskuussa 2017.
Syyskuussa 2018 Romanian korkein oikeus päätti, että Romanian parlamentin tekemä muutosehdotus oli maan perustuslain mukainen, minkä johdosta kansanäänestys voitaisiin järjestää.
Tausta > Puolueiden kanta kansanäänestyksen kysymykseen

| Kanta | Puolue | Puolue | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| Puolesta |  | Sosiaalidemokraattinen puolue |  |
| Puolesta |  | Kansanliike -puolue |  |
| Puolesta |  | Yhtenäinen Romania -puolue |  |
| Puolesta |  | Suur-Romanian puolue |  |
| Puolesta |  | Romanian ympäristöpuolue |  |
| Puolesta |  | Kansallinen kristillisdemokraattinen viljelijäinpuolue |  |
| Puolesta |  | Uusi oikeisto |  |
| Vastaan (boikotoi) |  | Pelastakaa Romania -liitto |  |
| Vastaan (boikotoi) |  | Romanian vihreä puolue |  |
| Vastaan (boikotoi) |  | Vapaus, yhtenäisyys ja solidaarisuus -puolue |  |
| Vastaan (boikotoi) |  | Pro Romania |  |
| Vastaan (boikotoi) |  | Demokratian ja solidaarisuuden puolue |  |
| Ei virallista kantaa |  | Kansallisliberaalinen puolue |  |
| Ei virallista kantaa |  | Romanian saksalaisten demokraattinen foorumi |  |
| Ei virallista kantaa |  | Romanian liberaalidemokraattinen puolue |  |
| Ei virallista kantaa |  | Romanian unkarilaisten demokraattinen allianssi |  |
Presidentti Klaus Johannis otti kantaa aloitetta vastaan ja sanoi olevansa suvaitsevaisen Romanian puolella, koska kuuluu itse sekä uskonnolliseen (luterilaiset) että etniseen (romaniansaksalaiset) vähemmistöön.
Tulokset

|  | Ääniä | Osuus |
| --- | --- | --- |
| Kyllä | 3 531 732 | 93,4 % |
| Ei | 249 412 | 6,6 % |
| Hylättyjä/ tyhjiä ääniä | 76 111 | – |
| Yhteensä | 3 857 308 | 100 |
| Äänioikeutettuja | 18 279 011 | 21,1 % |
Lähde:
Aloite kaatui liian vähäiseen äänestysaktiivisuuteen, ja välittömästi tuloksen tultua julki hallitus ilmoitti alkavansa valmistelemaan parisuhteen rekisteröinnin mahdollistavaa lakia.
Galleria

Perinteisen avioliittomallin puolesta äänestämiseen kannustava tarra suojatiellä
Seksuaalivähemmistöjä tukeva mielenosoitus Bukarestissa syyskuussa 2018
Aloitetta kannattava vaalimainos Timișoarassa
Rooibos

| Kapinroibospensas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Roibospensaat Aspalathus
Laji::  linearis
Kaksiosainen nimi
 Aspalathus linearis  (Burm.f.) R.Dahlgren 
Katso myös
   Rooibos Wikispeciesissä   Rooibos Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuivattua rooibos-teetä.
Rooibos eli kapinroibospensas eli kapinroibos (Aspalathus linearis) on kotoperäisenä vain Etelä-Afrikassa kasvava hernekasveihin (Fabaceae) kuuluva pensas. Rooibos tarkoittaa afrikaansin kielessä ”punapensasta”. Kasvin lehdet saavat hapettamisprosessin myötä hyvin punaisen sävyn. Myös vihreää, hapettamatonta rooibosta tuotetaan, tosin vähemmissä määrin.
Rooiboksen lehdistä valmistetaan kofeiinitonta teenkaltaista juomaa, jolla sanotaan olevan myönteisiä terveysvaikutuksia muun muassa suuren antioksidanttien määrän takia.
Historiaa

Etelä-Afrikan khoisanit ovat käyttäneet rooibosta vuosisatojen ajan terveysjuomana. Se oli bushmannien käytössä ennen uudisasukkaiden tuloa. Ruotsalainen kasvitieteilijä Carl Peter Thunberg levitti 1770-luvulta alkaen rooibos-tietoisuutta Eurooppaan ja antoi kasville sen tieteellisen nimen.
Eurooppalaiset tutustuivat rooibos-juomaan kylpylöissä 1920-luvulla. Rooiboksen laajamittainen viljely aloitettiin 1930-luvulla. Rooibos toimi korvikkeena, kun teetä ei saanut tuoda Ceylonilta Eurooppaan toisen maailmansodan aikana. Takaisin teehen siirryttiin sodan jälkeen, kun sitä oli taas saatavilla.
Rooiboksen käyttö yleistyi jälleen terveysbuumin myötä 1990-luvulla, jolloin vienti ulkomaille vauhdittui.
Viljely

Rooibos-pensas kasvaa vain pienellä alueella Etelä-Afrikassa. Kaikki viljelmät sijaitsevat Cederbergin vuoriston ympäröimällä alueella länsirannikolla. Viljelytiloja on noin 500, ja niistä yli puolet toimittaa satonsa Rooibos Ltd. -yhtiölle, jonka kautta kulkee 70 % rooiboksen ulkomaanviennistä. Vuonna 2019 kaikista rooibos-viljelmistä noin kaksi prosenttia on khoisanien hallussa.
Sato korjataan keväisin, ja työ tehdään pääosin käsin. Pensaista kerätään neulasmaiset lehdet ja ohuimmat varret. Ne muuttuvat punaisiksi, kun niitä kastellaan ja niiden annetaan hapettua taivasalla yön yli. Sitten massa levitetään kuivumaan aurinkoon ja steriloidaan höyryssä.
Rooibos juomana

Rooibos-juoma ei ole teetä vaan teen tapaan haudutettavaa yrttijuomaa. Siihen saadaan runsaasti makeaa ja pähkinämäistä aromia pitkällä hauduttamisella (esimerkiksi 6–10 minuuttia), sillä rooibos ei sisällä tanniineja eikä kofeiinia, jotka tekisivät juomasta kuivakkaa tai kitkerää. Koska juoma ei sisällä piristäviä aineita, se ei myöskään vaikeuta nukahtamista. Rooibos oli Etelä-Afrikassa pitkään köyhien ihmisten juoma.
Clanwilliam, Etelä-Afrikka
Clanwilliam, Etelä-Afrikka
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kapinroibos(pensas) (Aspalathus linearis)