stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Augsburg
Ilmasto

Augsburgin ilmasto on vaihteleva. Kaupunki sijaitsee kostean atlanttisen meri-ilmaston ja kuivan mannerilmaston välialueella. Kaupungin ilmastoon vaikuttavat ennen kaikkea Alppien vuoristo sekä Tonava. Luminen kausi kestää yleensä tammikuusta maaliskuun puoleen väliin, Augsburg on Münchenin jälkeen Saksan lumisin kaupunki. Alkukesät ovat usein sateisia, kun taasen keskikesästä alkusyksyyn on kuivia jaksoja. Syksyisin on usein sumuista. Föhntuuli tuo läpi vuoden etelästä lämpimiä ja kuivia ilmavirtauksia Alppien yli. Tähän ilmiöön liittyy kuuluisa Baijerin sinitaivas (bayerisch-blaue Himmel) ja sen myötä erittäin hyvä näkyvyys. Rajuilmat ovat yleisiä ja saattavat aiheuttaa tulvia.
Vuoden keskilämpötila on 8,4 °C. Vuotuinen sademäärä on noin 850 mm. Korkein mitattu lämpötila on 37,1 °C (27. heinäkuuta 1983), alhaisin puolestaan −28,2 °C (12. helmikuuta 1929).
Augsburgia pidetään ympäristöystävällisen keinovalaistuksen mallikaupunkina Saksassa. Niin kutsuttua valosaastetta ja siitä aiheutuvaa sähkönkulutusta ja sen myötä hiilidioksidipäästöjä on vähennetty viidenneksellä, mistä on koitunut 250 000 euron vuosittainen säästö.
Historia > Antiikki ja keskiaika

Roomalaiset perustivat nykyisen Oberhausenin kaupunginosan alueelle sotilasleirin vuonna 15 eaa. ja nimesivät sen Augusta Vindelicorumiksi keisari Augustuksen mukaan. Noin vuonna 95 Augsburgista tuli Raetian provinssin pääkaupunki. Alemannit valtasivat Augsburgin 400-luvulla ja Kaarle Suuri 700-luvulla. Kaupunki säästyi hävityksiltä ja kohosi alati suurempaan taloudelliseen vaurauteen. Myöhäisantiikin kaudella kaupunki sai piispanistuimen.
Augsburgin eteläpuolella käytiin 10. elokuuta 955 Lechfeldin taistelu, jossa kuningas Otto I Suuren johtamat saksalaisjoukot voittivat madjaarit eli unkarilaiset. Keisari Fredrik I Barbarossa myönsi Augsburgille kaupunkioikeudet 21. kesäkuuta 1156. Kaupungin itsenäinen asema vahvistui ja kehityksen seurauksena Rudolf I Habsburgilainen julisti Augsburgin valtakunnankaupungiksi 9. maaliskuuta 1276.
Historia > Uusi aika

Augsburgin taloudellinen ja henkinen kulta-aika oli vuosina 1480–1630. Uskonpuhdistuksen aikaan 1530 kaupungissa pidettiin valtiopäivät, joissa laadittiin Augsburgin tunnustus. Katolisten ja protestanttien välirikko sovittiin lopulta 1555 Augsburgin uskonrauhassa. Augsburgissa otettiin käyttöön gregoriaaninen kalenteri 24. helmikuuta 1583.
Kolmikymmenvuotisen sodan aikana 20. huhtikuuta 1632 Ruotsin joukot valloittivat Augsburgin. Katolisten joukot piirittivät kaupungin syksyyn 1634 mennessä, mutta ruotsalaiset kieltäytyivät antautumasta, mikä johti humanitaariseen katastrofiin seuraavana talvena. Espanjan perimyssodan aikana 13. joulukuuta 1703 Baijerin armeija miehitti Augsburgin. Kaupungin teollisuus kehittyi 1700-luvulla. Jalansijaa saivat eritoten hienomekaniikka ja tekstiiliteollisuus.
Pressburgin rauhassa 26. joulukuuta 1805 Augsburg menetti vapaan valtakunnankaupungin asemansa ja se liitettiin Baijeriin, jonka armeija oli miehittänyt kaupungin 21. joulukuuta. Kaupunki vahvisti 1800-luvulla asemaansa tekstiili- ja koneenrakennusteollisuuden keskuksena. Paikallisliikenne kehittyi. Hevosvetoiset raitiovaunut otettiin käyttöön 1881 ja sähköraitiovaunut 1898.
Historia > Fuggerit

Schwabenilainen Fuggerin suku vaikutti Augsburgissa vuodesta 1367. Fuggerien kauppahuone laajensi toimintaansa koko Eurooppaan 1400- ja 1500-luvuilla. Suvussa oli kaksi päälinjaa, Fugger vom Reh ja Fugger von der Lilie. Pankkiiri Jakob Fugger eli Jakob Fugger der Reiche lienee suvun tunnetuin jäsen. Augsburg on saanut suvun mukaan lempinimen Fuggerstadt.
Fuggerin veljekset rakennuttivat Augsburgiin Fuggerei-nimisen asuntoalueen vähävaraisille vuosina 1516–1523. Fuggerei on pieni kaupunki kaupungissa, siellä on kahdeksan katua, kolme toria ja oma kirkko. Nykyisinkin yövahdit sulkevat Fuggerein kello 22.
Historia > Kansallissosialismin ja toisen maailmansodan vuodet

Valtiopäivävaaleissa 5. maaliskuuta 1933 Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue sai 32,3 % augsburgilaisten äänistä (koko Saksassa 43,9 %). Terrori kansallissosialistien vastustajia kohtaan alkoi 9. maaliskuuta. Augsburgista tuli Gau Schwabenin pääkaupunki kansallissosialistien suorittamassa uudessa aluejaossa vuonna 1933. Kristalliyönä 10. marraskuuta 1938 poltettiin vuonna 1917 rakennettu Halderstraßella sijainnut synagoga. Juutalaisten liikkeitä ja yksityisasuntoja tuhottiin. Pitkällisen restauroinnin jälkeen synagoga avattiin uudelleen vuonna 1985, osaa siitä käytetään juutalaisena museona.
Toisen maailmansodan aikana Augsburgissa ja lähiympäristössä oli useita Dachaun keskitysleirin sivuleirejä:
Augsburg
Augsburg, Michel-Fabrik
Augsburg, Oberbürgermeister
Augsburg, Reichsbahnbetriebsamt
Augsburg-Haunstetten, Messerschmitt AG
Augsburg-Pfersee, Messerschmitt AG
Augsburg-Gablingen, Messerschmitt AG
Kriegshaberin kaupunginosassa oli leiri, jonne oli vangittu noin 500 naispuolista juutalaista. Haunstettenissa oli leiri 2 700:lle miespuoliselle vangille. Leirin tuhouduttua ilmapommituksessa rakennettiin Pferseen kaupunginosaan korvaava leiri. Gablingenin ja Horgaun leireihin oli kumpaiseenkin vangittu noin tuhat ihmistä. Vangeista 235 henkeä joutui SS-joukkojen murhaamiksi tai kuoli epäinhimillisten elinolojen seurauksena. Alkuvuonna 1945 marssitettiin Pferseen kasarmeilta 2 000 vankia Klimmachiin. Useat vangeista menehtyivät kuolonmarssin aikana.
Augsburgissa oli runsaasti aseteollisuutta (muun muassa Messerschmitt AG) ja se kärsi ilmapommituksissa huomattavia vaurioita. Erityisen tuhoisa oli 25. ja 26. helmikuuta 1944 suoritettu ilmaisku, joka oli osa Yhdysvaltain ilmavoimien operaatio Clarionia. Suuria osia Augsburgin historiallisesta kantakaupungista tuhottiin, vaikka tarkoitus oli kohdistaa isku ensisijaisesti sotateollisuuden laitoksiin. Tämän vuoksi iskua on myöhemmin kritisoitu. Pommituksessa kuoli 735 ihmistä ja loukkaantui 1 335. Asunnottomiksi jäi noin 85 000 ihmistä, lähes neljännes Augsburgin asuntokannasta tuhottiin. 28. huhtikuuta 1945 Augsburgiin marssi ilman vastarintaa Yhdysvaltain maavoimien 7. armeija ja perusti kaupunkiin sotilastukikohdan, joka lakkautettiin vuonna 1998.
Historia > Vuoden 1945 jälkeen

Vanhakaupunki jälleenrakennettiin sodan jälkeisinä vuosikymmeninä. Sodassa lähes täysin tuhottu Raatihuoneen Kultainen sali, Goldener Saal, avattiin 1985 Augsburgin 2000-vuotisjuhlien kunniaksi. Lukuisten urheilukilpailujen näyttämö Rosenaustadion avattiin 16. syyskuuta 1951. Augsburgin yliopisto perustettiin 1970. Helluntaina 1999 Augsburgia kohtasi suurtulva, Pfingsthochwasser, kun sekä Lech että Wertach tulvivat yli äyräidensä runsaiden sateiden ja Alpeilta virranneen sulamisveden vuoksi. Kokonaisia kaupunginosia jäi tulvaveden alle erään patorakennelman murruttua.
Väestökehitys

Rooman valtakunnan aikana Augsburgissa asui noin 12 000 ihmistä. Seuraavina vuosisatoina väestönkasvu oli vähäistä. Toisen vuosituhannen puolivälissä Augsburgin väkiluku oli noin 30 000, joten kaupunki oli Kölnin jälkeen ja Prahan ohella eräs Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan suurimpia keskuksia. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana väkiluku romahti. Vuonna 1618 asukkaita oli noin 48 000, mutta vuonna 1635 enää 16 432.
Teollisen vallankumouksen myötä Augsburgin väkiluku kasvoi huomattavasti. Kun vuonna 1806 kaupungissa asui noin 26 000 ihmistä, vuoteen 1895 mennessä väkiluku oli kolminkertaistunut yli 80 000:een. Vuoteen 1939 mennessä väkiluku oli yli kaksinkertaistunut 185 000:een. Toisessa maailmansodassa Augsburg menetti noin viidenneksen väestöstään (38 958 henkilöä), niin että vuonna 1945 väkiluku oli noin 146 000. Sodan jälkeen väkilukua kasvattivat entisen Saksan valtakunnan alueelta paenneet ihmiset. Augsburgin väestömäärä saavutti sotaa edeltäneen tason viidessä vuodessa. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen kaupungin väkiluku on ollut runsas neljännesmiljoona. Ennusteen mukaan vuonna 2020 väkiluku on 274 235. Vuonna 2007 Augsburgin syntyvyysaste oli 9,3 promillea ja kuolleisuusaste puolestaan 11,1 promillea.
| Vuosi | Asukasluku |
| --- | --- |
1400: 10 000
1500: 30 000
1604: 40 000
1700: 26 000
1800: 32 000
1900: 89 170
2000: 254 982
Asukasluku kulloisenkin aluejaon mukaan.
Nähtävyyksiä

Augsburgin vanhin osa sijaitsee Dom Unserer Lieben Frau -nimisen goottilaisen tuomiokirkon ympärillä. Kirkon vanhin osa on vuodelta 995. Kirkossa on 1000-luvulla tehdyt Euroopan vanhimpina pidetyt lasimaalaukset. Kirkon alapuolelta on löydetty 300-luvulta peräisin olevia raunioita, jotka mahdollisesti ovat kuuluneet varhaiskristilliseen kirkkorakennukseen. Toinen merkittävä keskiajalta säilynyt kirkko on Basilika St. Ulrich und Afra. Nykyisen, vuosina 1474–1500 rakennetun basilikan kohdalla sijaitsi useita kirkollisia rakennuksia 700-luvulta 1400-luvulle. Augsburgin piispa Ulrich haudattiin Afran läheisyyteen vuonna 973.
Keskiaikaisen Augsburgin laajoista puolustusrakennelmista on säilynyt muun muassa 1454 valmistunut Fünfgratturm, joka oli alkuaan osa itäistä kaupunginmuuria. Noin 1370 valmistunut Wertachbrucker Tor vanhankaupungin reunalla on niin ikään ollut osa vanhaa kaupunginmuuria. Augsburgin keskeisiä nähtävyyksiä ovat myös muun muassa tyylipuhdasta saksalaista renessanssia edustava raatihuone, Perlachturm (kellotorni vuodelta 1182), Schaezler-Palais, eläintarha ja kasvitieteellinen puutarha. Huomattavia museoita ovat muun muassa roomalaismuseo (Das Römische Museum) sekä Leopold Mozartin ja Bertolt Brechtin synnyinkodit.
Augsburgin vesihuoltojärjestelmä valittiin Unescon maailmanperintölistalle 2019.
Talous

Augsburgissa on runsaasti metalli- ja koneteollisuutta. Aiemmin Augsburg oli myös merkittävä tekstiiliteollisuuden keskus, mutta sittemmin teollisuudenala on hävinnyt kaupungista lähes tyystin. Augsburgille ovat leimaa antavia suuret teollisuuslaitokset, kuten MANin ja Osramin tehtaat. Kaupungin eteläosassa Haunstettenissa toimii muun muassa EADSin tytäryhtiö Premium AEROTEC. Myös Fujitsu Siemens Computersilla ja Siemensillä on tutkimus- ja tuotantolaitoksia Haunstettenissa. Kaupungin itäosassa Lechhausenissa sijaitsee muun muassa KUKA AG:n tuotantolaitos. Unternehmensgruppe Freudenberg -konserniin kuuluva Vileda valmistaa kotitalouden puhdistustarvikkeita Augsburgissa.
Useiden augsburgilaisyritysten juuret ulottuvat vuosisatojen taakse. Näitä ovat muun muassa lähinnä paikallisilla markkinoilla toimivat panimot Augusta Brauerei (vuodesta 1488), Brauerei zur Goldenen Gans (1346), Hasenbräu (1464), Thorbräu (1582) ja Brauhaus Riegele (1884). Augsburgissa on niin ikään useita perinteikkäitä kirjapaino- ja kustantamoalan yrityksiä, kuten Schlosser’schen J. A. Buch- und Kunsthandlung (vuodesta 1719), Rieger & Kranzfelder (1731) sekä Anton Böhm & Sohn (1803). Pankkitoiminnalla on kaupungissa pitkät perinteet; Fürst Fugger Privatbankiin on viitattu aikakirjoissa pankkina ensimmäisen kerran 1486.
Augsburgin johtava sanomalehti on Augsburger Allgemeine Zeitung (lyhenne AZ) eli Augsburger Allgemeine. Lehden päivittäinen painosmäärä on noin 350 000. Eräs sen edeltäjistä oli vuosina 1807–1882 ilmestynyt Allgemeine Zeitung, jonka perusti Friedrich Cotta. Nykyisellä nimellään Augsburger Allgemeine on ilmestynyt marraskuusta 1959 lähtien. Augsburgin seudun luetuin viikoittainen ilmaisjakelulehti on 1979 perustettu StadtZeitung. Lähinnä nuorisolle on suunnattu kuukausittainen kaupunkilehti Neue Szene Augsburg.
Augsburgin johtavat radiokanavat ovat hitradio.rt1 ja Radio Fantasy. Kaupungin paikallinen kaapelitelevisiokanava on taasen augsburg.tv (a.tv). ZDF-yhtiön saippuaoopperatyylinen televisiosarja Samt und Seide sijoittui Augsburgiin. Marc Rothemundin ohjaama komediaelokuva Harte Jungs (2000) kuvattiin niin ikään Augsburgissa.
Liikenne

Augsburg on yksi eteläisen Saksan liikenteellisistä solmukohdista. Useat keskeiset maantiet risteävät kaupungin alueella. Rautatieasemia kaupungissa on seitsemän:
Augsburg Haunstetter Straße
Augsburg Hauptbahnhof (päärautatieasema)
Augsburg-Hochzoll
Augsburg Inningen
Augsburg Messe
Augsburg Morellstraße
Augsburg-Oberhausen
Päärautatieasema, Augsburg Hauptbahnhof, avattiin heinäkuussa 1846. Klassististyylisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Georg Friedrich Christian Bürklein. Augsburgin ja Münchenin välinen suurnopeusrata on Saksan vilkkaimmin liikennöityjä rataosuuksia. ICE- ja IC-junat Münchenistä Berliiniin, Dortmundiin, Frankfurt am Mainiin, Hampuriin ja Stuttgartiin kulkevat Augsburgin kautta. EC- ja yöjunat yhdistävät Augsburgin Euroopan metropoleihin, kuten Amsterdamiin, Pariisiin ja Wieniin. Pääasemalta lähtee kaukoliikenteen ohella seitsemän paikallisjunalinjaa:
| Linja | Asemat |
| --- | --- |
R1: Augsburg-Hauptbahnhof – Augsburg-Haunstetter Straße – Augsburg-Hochzoll – Kissing – Mering – Althegnenberg – Haspelmoor – Mammendorf
R2: Augsburg-Hauptbahnhof – Augsburg-Haunstetter Straße – Augsburg-Hochzoll – Friedberg – Dasing – Obergriesbach – Aichach – Radersdorf
R4: Augsburg-Hauptbahnhof – Augsburg-Oberhausen – Gersthofen – Gablingen – Langweid a. Lech – Herbertshofen – Meitingen – Westendorf – Nordendorf – Mertingen – Bäumenheim – Donauwörth – Otting-Weilheim
R6: Augsburg-Hauptbahnhof – Augsburg-Oberhausen – Neusäß – Westheim – Diedorf – Gessertshausen – Kutzenhausen – Dinkelscherben
R7: Augsburg-Hauptbahnhof – Augsburg-Morellstraße – Augsburg-Messe – Augsburg-Inningen – Bobingen – Schwabmünchen
R8: Augsburg-Hauptbahnhof – Augsburg-Morellstraße – Augsburg-Messe – Augsburg-Inningen – Bobingen – Oberottmarshausen – Lagerlechfeld – Klosterlechfeld
R11: Augsburg-Hauptbahnhof – Augsburg-Haunstetter Straße – Augsburg-Hochzoll – Kissing – Mering – Merching – Schmiechen
Kaksi muuta merkittävää rautatieasemaa ovat Augsburg-Hochzoll ja Augsburg-Oberhausen.
Augsburgin kautta kulkee moottoritie A 8 (Karlsruhe–Salzburg), joka yhdistää kaupungin Stuttgartiin ja Müncheniin. Etelä–pohjois-suuntainen valtatie B 2 risteää A 8:n kanssa Augsburg-West -moottoritieliittymässä. Valtatietä B 17 on noin sadan kilometrin matka Itävallan rajalle. B 17 on osa Romantische Straße -lomareittiä ja seurailee suunnilleen muinaisen Via Claudia Augustan linjausta.
| Tie | Kauttakulkukaupungit |
| --- | --- |
 A 8: Karlsruhe – Pforzheim – Stuttgart – Ulm – Augsburg – München – Rosenheim – Salzburg
B 2: Puolan raja – Berliini – Leipzig – Nürnberg – Augsburg – München – Garmisch-Partenkirchen – Itävallan raja
B 10: Lebach – Karlsruhe – Pforzheim – Stuttgart – Ulm – Augsburg
B 17: Augsburg – Landsberg am Lech – Schongau – Füssen – Itävallan raja
B 300: Geisenfeld – Schrobenhausen – Aichach – Augsburg – Krumbach – Memmingen
Augsburgin paikallisliikenteestä vastaa Augsburger Verkehrsverbund (AVV). AVV:n vastuualueen pinta-ala on 2 313 km² ja sillä asuu noin 675 000 ihmistä. Augsburgissa on viisi raitiotielinjaa, 27 kaupunkibussilinjaa ja neljä yöbussilinjaa.
Koulutus

Augsburg sai oman yliopiston vuonna 1970. Augsburgin yliopistossa on seitsemän tiedekuntaa ja noin 15 000 opiskelijaa. Korkeakoulu Hochschule Augsburg perustettiin 1971. Se on lajissaan Baijerin suurimpia; vuonna 2008 opiskelijoita oli yli neljä tuhatta. Korkeakoulua edeltävien oppilaitosten historia ulottuu 1660-luvulle, jolloin perustettiin yksityinen taideakatemia.
Perustason opetusta tarjoaa kymmenen lukiota, yhdeksän reaalikoulua, 42 peruskoulua (Grund- und Hauptschule), 13 erikoiskoulua sekä yksi steinerkoulu (Freie Waldorfschule). Vuonna 1531 perustettu Gymnasium bei St. Anna on eräs Saksan vanhimmista lukioista, opiskelijoita on yli tuhat. Naispuolisille opiskelijoille tarkoitetun, vieraisiin kieliin ja taloustieteisiin suuntautuneen Maria-Ward-Gymnasium -lukion historia alkaa vuodesta 1662. Jakob Fuggerin mukaan nimetty lukio Jakob-Fugger-Gymnasium perustettiin 1879.
Augsburgissa on useita ammattioppilaitoksia ja ammatti-instituutteja. Kaupungin koulutarjontaan kuuluu niin ikään kansanopisto sekä musiikkikouluja ja kielikouluja.
Kirjastot

Augsburgissa sijaitsee Saksan merkittävimpiin kuuluva kirjasto, vuonna 1537 perustettu Staats- und Stadtbibliothek Augsburg. Kirjaston nidemäärä on noin 460 000, joista noin sata tuhatta on 1800-lukua edeltävältä ajalta. Kirjasto on julkinen, mutta sen niteet eivät pääsääntöisesti ole lainattavissa. Augsburgin kaupunginkirjastolla (Stadtbücherei Augsburg) on neljä toimipistettä:
Keskuskirjasto (Zentrale, Gutenbergstraße 2)
Göggingen
Haunstetten
Lechhausen
Augsburgin yliopistolla on myös huomattava kirjasto. Kaupungissa toimii niin ikään digitaalinen kirjasto, Bibliotheca Augustana, joka tarjoaa maailmankirjallisuutta useilla kielillä.
Kuuluisuuksia

Ulrich von Augsburg (890–973), Augsburgin piispa
Raimond Aumann (1963), jalkapallomaalivahti
Bertolt Brecht (1898–1956), näytelmäkirjailija, runoilija ja teatteriohjaaja
Rudolf Diesel (1858–1913), keksijä
Jakob Fugger (1459–1525), pankkiiri
Helmut Haller (1939), jalkapalloilija
Hans Holbein nuorempi (noin 1497–1543), renessanssitaiteilija
Leopold Mozart (1719–1787), muusikko
Magda Schneider (1909–1996), näyttelijä
Bernd Schuster (1959), jalkapalloilija
Ystävyyskaupungit

Amagasaki, Japani, vuodesta 1959
Bourges, Ranska, vuodesta 1967
Dayton, Ohio, Yhdysvallat, vuodesta 1964
Inverness, Skotlanti, vuodesta 1956
Jinan, Kiina, vuodesta 2004
Liberec, Tšekki, vuodesta 2001
Nagahama, Japani, vuodesta 1959
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Augsburg Wikimedia Commonsissa
Augsburgin kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)
Seudun turistisivut
Augsburgin yliopisto
Zoo Augsburg
Augsburg vuonna 1493.
Perlachplatz vuonna 1550.
Raatihuoneen Kultainen sali, Goldener Saal, valmistui 1643. Se edustaa saksalaista myöhäisrenessanssia parhaimmillaan. Sali tuhottiin lähes täysin toisen maailmansodan ilmapommituksissa; jälleenrakennus kesti vuoteen 1996.
Augsburger Stadtmarkt, katumarkkinat Fuggerstraßelta katsottuna.
Augsburgin päärautatieasema kuuluu luokkaan kaksi Saksan rautatieasemien luokitusjärjestelmässä.
Valtatiet B 17 ja B 300 kulkevat Augsburgin alueella samaa reittiä.
Raitiotieverkko muodostaa Augsburgin lähiliikenteen rungon. Matkustajia on vuosittain noin 37 miljoonaa ja verkon pituus on noin 40 kilometriä.
Staats- und Stadtbibliothek Augsburg sijaitsee Fuggerstraßella.
Jacob Fugger noin vuonna 1519. Taidemaalari Albrecht Dürerin näkemys.
Kirjallisuuskritiikki

Kirjallisuuskritiikki eli kirjallisuusarvostelu tutkii, keskustelee, arvioi ja tulkitsee kirjallisia teoksia. Vaikka kirjallisuusarvostelu ja kirjallisuustiede ovat lähellä toisiaan, eivät kaikki kirjallisuuskriitikot ole olleet kirjallisuustieteilijöitä.
Kirjallisuusarvosteluja julkaistaan sanoma- ja aikakauslehdissä, radiossa, televisiossa ja internetissä. Kirjallisuuskritiikin julkaisemiseen ovat Suomessa keskittyneet esimerkiksi lehdet Parnasso ja Kiiltomato.
Joidenkuiden kirjallisuusarvostelijoiden mielestä kirjallisuusarvostelu on kirjallisuustieteen käytännön sovellus, koska arvostelu on aina välittömästi tekemisissä kirjallisuuden kanssa, vaikka ei teoreettisesta näkökulmasta.
Kirjallisuusarvostelun historia > Antiikin ja keskiajan arvostelutoiminta

Kirjallisuusarvostelua on esiintynyt luultavasti yhtä kauan kuin kirjallisuuttakin. Aristoteles kirjoitti neljännellä vuosisadalla eaa. Runousopin, joka on monien kirjallisuuden lajien typologia ja kuvaus ja jossa on erityistä kriittisyyttä suhteessa moniin nykyajan taideteoksiin.selvennä Runousopissa esiteltiin ensimmäistä kertaa mimesiksen ja katharsiksen käsite, jotka ovat vieläkin keskeisiä kirjallisuudentutkimuksessa. Platonin hyökkäykset runoutta vastaan jäljittelevänä, toissijaisena ja epäaitona olivat myös rakentavia.selvennä
Kirjallisuusarvostelun historia > Renessanssin kritiikki

Renessanssin kirjallisuusarvostelijat kehittelivät klassisia ideoita muodon ja sisällön ykseydestä ja kirjallisen uusklassismista, julistivat kirjallisuuden keskeistä asemaa kulttuurissa ja pitivät runoilijaa ja kirjailijaa pitkän kirjallisuuden perinteen säilyttäjinä. Renessanssin kirjallisuusarvostelu alkoi vuonna 1498, kun löydettiin uudelleen klassisia tekstejä, joista huomattavin oli Giorgio Vallan latinankielinen käännös Aristoteleen Runousopista. Aristoteleen teokset, erityisesti Runousoppi, olivat 1700-luvun lopulle asti kaikkein tärkeimpiä kirjallisuuskritiikin esikuvia. Lodovico Castelvetro oli renessanssin kriitikoista vaikutusvaltaisin, joka kirjoitti kommentteja Aristotelen Runousoppiin vuonna 1570.
Kirjallisuusarvostelun historia > Kritiikki 1800-luvulla

Brittiläinen romantiikka 1800-luvun alussa toi uusia esteettisiä ajatuksia kirjallisuudentutkimukseen, lukien mukaan ajatuksen siitä, että kirjallisuuden kohteen ei aina tarvitse olla kaunis, jalo tai täydellinen, vaan että kirjallisuus itse voisi nostaa tavallisen aiheen ylevän tasolle. Saksalainen romantiikka, joka seurasi Saksan klassismin myöhäiskehitystä, painotti pirstoutumisen estetiikkaa, joka ilmeni hämmästyttävän modernina Englannin kirjallisuuden lukijalle ja arvosti henkevyyttä enemmän kuin englanninkielinen romantiikka. 1800-luvun lopulla tuli kuuluisaksi kirjoittajia, kuten Mathew Arnold, jotka tunnettiin enemmän kriittisestä kirjoittamisestaan kuin omasta kirjallisista teoksistaan.
Kirjallisuusarvostelun historia > Uuskritiikki

Vaikka nämä esteettiset liikkeet olivat tärkeitä aikalaisilleen, nykyajan kirjallisuuskriittiset ideat juontuvat lähes kokonaan 1900-luvun alun uusista suuntauksista. Kirjallisuuden tutkimusta ja keskustelua hallitsi kritiikin koulukunta, jota kutsutaan Venäläiseksi formalismiksi ja hieman myöhemmin Uuskritiikki Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Molemmat koulukunnat painottivat tekstien lähiluentaa, nostaen sen paljon korkeammalle kuin yleistävä keskustelu ja spekulointi joko kirjailijan intentiosta (puhumattakaan kirjailijan psykologiasta tai elämäkerrasta, joista tuli lähes tabuja aiheita) tai lukijan saamasta vastakaiusta. Tämä muodon ja täsmällisen ”itsensä sanojen” painotus on pysynyt elossa, huolimatta näiden kriittisten oppien heikentymisestä.
Kirjallisuusarvostelun historia > Ekokritiikki

Ekokritiikki tutkii kirjallisuuden ja luonnon suhteita. Suunnan käynnisti kaksi vuonna 1996 julkaistua kirjaa, Cheryll Glotfeltyn ja Harold Frommin toimittama The Ecocriticism Reader ja Lawrence Buellin The Environmental Imagination. Suomessa ekokritiikin näkökulmia on tuonut esiin Toni Lahtisen ja Markku Lehtimäen toimittama Äänekäs kevät (2008).
Tunnettuja ulkomaisia kirjallisuuskriitikoita

| --- | --- |
 Charles Baudelaire, kirjallisuus ja kuvataide, Ranska 1845–1867  Vissarion Belinski, kirjallisuus, kuvataide, Venäjä 1840-luku  Léon Blum, kirjallisuus, Ranska, 1890–1950  Nicolas Boileau, kirjallisuus, Ranska 1660-luku – 1711  Georg Brandes, kirjallisuus, Tanska, 1870–1927  Anthony Burgess, kirjallisuus, Englanti 1970-luku – 1993  Roger Caillois, kirjallisuus, Ranska, Argentiina 1936–1978  André Chaumeix, kirjallisuus, Ranska 1905–1955  Benedetto Croce, kirjallisuus, kuvataide, Italia 1900–1952  T. S. Eliot, kirjallisuus, Yhdysvallat, Englanti 1920–1965  Claude Fauriel, kirjallisuus, Ranska 1800-luvun alku  Otokar Fischer, kirjallisuus, Tšekki 1900-luvun alku  Johann Gottfried Herder, kirjallisuus, Saksa, 1762–1803  Samuel Johnson, kirjallisuus, Englanti 1700-luku  Johan Henric Kellgren, kirjallisuus, Ruotsi 1700-luvun loppu  Viktor Krivulin, kirjallisuus, Venäjä 1900-luku :   Gotthold Ephraim Lessing, kirjallisuus, Saksa 1700-luvun loppu  Klaus Mann, kirjallisuus, teatteri, Saksa, Yhdysvallat 1924–1949  Vladimir Nabokov, kirjallisuus, Yhdysvallat, Venäjä, 1944–1971  Jan Neruda, kirjallisuus, Tšekki, 1800-luvun loppu  Friedrich Nietzsche, kirjallisuus, musiikki, kulttuuri, Saksa 1800-luvun loppu  Giovanni Papini, kirjallisuus, Italia 1903–1956  Edgar Allan Poe, kirjallisuus, Yhdysvallat 1833–1949  Ezra Pound, kirjallisuus, kuvataide, musiikki, Yhdysvallat 1909–1972  Marcel Proust, kirjallisuus, Ranska 1892–1922  Marcel Reich-Ranicki, Saksa 1958 alkaen  Friedrich Schlegel, kirjallisuus, Saksa, Itävalta 1800-luvun alku  Lytton Strachey, kirjallisuus, Englanti 1900-luvun alku  Algernon Charles Swinburne, kirjallisuus, Englanti 1800-luvun loppu  Hippolyte Taine, kirjallisuus, kuvataide, Ranska 1800-luvun loppu  Virginia Woolf, kirjallisuus, Englanti 1905–1941