stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Osmo A. Wiio
Teoksia

Wiio, Osmo A. ja Somerikko Unto V: Harrastelijan radiokirja. Harrastelutaito Oy, 1950.
Lascaux'n luolat (nuorten romaani). Otava, 1958.
Wiio, Osmo A. ja Somerikko Unto V: Taskuradiot ja transistorit. Tekniikan Maailma, 1958.
Wiio, Osmo A. ja Somerikko Unto V: Uusi Radiokirja. Toinen painos. Helsinki: Tekniikan Maailma, 1959.
Wiio, Osmo A. ja Somerikko Unto V: Nuorten radiokirja. Tekniikan Maailma, 1960.
(toim.): Tieteen eturintamasta.  (Prisma-tietokirjasto 15)  Helsinki:  Weilin + Göös, 1969.
Wiio, Osmo A.: Yleisö ja Yleisradio: Tutkimus suomalaisten yleisradiotoimintaa ja -ohjelmia koskevista mielipiteistä sekä yleisradiojärjestelmästä kokonaisuutena. Helsinki: Weilin+Göös, 1971.
Ymmärretäänkö sanomasi? Viestintä – tiedonvälitys.  (5., uudistettu painos (1. painos 1968). Prisma-tietokirjasto 20)  Helsinki:  Weilin + Göös, 1973.  ISBN 951-35-0487-5.
Wiio, Osmo A., Somerikko Unto V ja Laine Reijo R: Elektroniikkaa sinulle. EU harrastekirjat, 1975.
Wiion lait – ja vähän muidenkin.  Espoo:  Weilin + Göös, 1978.  ISBN 951-35-1657-1.
Wiio, Osmo A. ja Laine Reijo R: Radioamatöörin käsikirja. EU harrastekirjat, 1978.
Viestinnän perusteet.  (Piirrokset: Liisa Karvonen, Pertti Rokkanen. 5. uudistettu painos)  Espoo:  Weilin + Göös, 1989.  ISBN 951-35-4407-9.
Cyranon nenä: Pakinoita tieteen maailmasta.  Helsinki:  AW-tietotuote, 1990.  ISBN 951-96141-0-9.
Wiio, Osmo A. & Broms, Henri: Puolikuu, tähti ja aurinko: Meidän päiviemme Lähi- ja Kaukoitää.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1991.  ISBN 951-570-074-4.
Viestinnän tutkimussuuntia.  (Viestintätutkimuksen seuran julkaisusarja n:o 12)  Helsinki:  Yliopistopaino, 1992.  ISBN 951-570-107-4.
Wiio, Osmo A. & Puska, Pekka: Terveysviestinnän opas.  Helsinki:  Otava, 1993.  ISBN 951-1-12522-2.
Johdatus viestintään.  (6. uudistettu laitos)  Espoo:  Weilin + Göös, 1994 (9. painos 2000).  ISBN 951-35-5898-3.
Wiio, Osmo A.: Guilty or not guilty?: Television and violence: An international comparison. Helsinki: University of Helsinki, 1998.
Viestinnän tietotekniikkaa ja esitysviestintää.  (Helsingin yliopisto, Lahden tutkimus- ja koulutuskeskus, Oppimateriaaleja 85)  Lahti:  Helsingin yliopiston Lahden tutkimus- ja koulutuskeskus, 2000.  ISBN 951-45-8809-6.
Suomen mediamaisema. Toimittaneet Kaarle Nordenstreng ja Osmo A. Wiio. Porvoo: WSOY, 2001.
Huominen on tänään.  (Kansialanimeke: 50 vuotta tietotekniikan ennusteita)  Helsinki:  Sanoma Magazines Finland, 2002.  ISBN 951-832-071-3.
Viestintä yleensä epäonnistuu – paitsi sattumalta: Wiion lait viestinnästä ja tulevaisuudesta.  Espoo:  Deltakirja, 2009.  ISBN 978-951-96141-3-7.
Aiheesta muualla

.aspx Osmo A. Wiio Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Aula, Pekka & Juholin, Elisa: Viestinnän professori, toimittaja, kansanedustaja. Helsingin yliopisto 2008.
Osmo A. Wiion muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. (Maksullinen artikkeli.)
Wiio, Osmo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Osmo A. Wiio radioasemansa ääressä vuonna 1961.
Pattada

| Pattada (Patàda) |
| --- | --- |

 Sijainti Sassarin maakunnassa
 Pattada
 Koordinaatit: 40.582°0′0″N, 9.110°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Sassari
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  164,88 km²
Korkeus:  794 m
Väkiluku:  3 084
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  07016
Suuntanumero(t):    079
Rekisterikilpi:  SS
 
 http://www.comune.pattada.ss.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pattada (sardiksi Patàda) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 3 084 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 164,88 neliökilometriä. Se sijaitsee 794 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pattada Wikimedia Commonsissa
Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone
Patsós

| Patsós Πατσός |
| --- | --- |
 Patsós
 Koordinaatit: 35°14′48″N, 24°34′22″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Réthymno
Kunta:  Amári
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7303011401
Korkeus:  490 m
Väkiluku (2011):  271
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Patsós (kreik. Πατσός) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Amárin kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 271 (vuonna 2011).
Maisemaa Patsóksen lähellä.
Patsóksen kylä sijaitsee Amárin laaksossa Sorós-vuoren juurella sen pohjoispuolella, noin 23 kilometriä eteläkaakkoon Réthymnon kaupungista. Se on rakennettu noin 490 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän pohjoispuolella sijaitsee siitä nimensä saanut Patsóksen rotko eli Ágios Antónioksen rotko, jossa sijaitsee Ágios Antónioksen (Pyhän Antonioksen) luola. Varhaisin mainita kylästä on venetsialaisvallan ajalta vuodelta 1577. Sen nimen on ehdotettu tulevan venetsialaisesta sukunimestä Pazo tai latinan sanasta pax (’rauha’). Patsós muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Πατσού, Topikí Koinótita Patsoú).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patsós Wikimedia Commonsissa
Paul Danielsson

Paul Berndt Danielsson (21. lokakuuta 1891 Turku – 22. helmikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen pappi ja opettaja.
Danielsson kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909 ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Hänet vihittiin papiksi 1912, jonka jälkeen Danielsson täydensi opintojaan Tübingenin yliopistossa vuonna 1914. Hän työskenteli Suomen Nuorten Kristillisen Liiton matkasihteerinä 1915–1917, Inkoon kappalaisena 1917–1925, Purmon kirkkoherrana 1925–1935 sekä Turun klassillisen lyseon uskonnon ja filosofian lehtorina 1936–1956.
Danielsson kuului Inkoon suojeluskuntaan ja toimi sisällissodan jälkeen Tammisaaren vankileirin kasvatusosaston johtajana. Vuodet 1926–1932 hän oli Vaasan suojeluskuntapiirin kenttäpappina Danielson oli myös Inkoon kunnanvaltuuston jäsen 1920–1925 ja Purmon kunnanvaltuuston jäsen 1926–1932.
1930-luvulla Danielsson vaikutti äärioikeistolaisessa Lapuan liikkeessä. Hän oli sen ruotsinkielisiä johtohahmoja, ja piti järjestön suomenruotsalaisille kannattajille suunnatun puheen heinäkuussa 1930 järjestetyllä talonpoikaismarssilla.
Paul Danielssonin poika oli kemisti Ingvar Danielsson.
Teokset

Holmqvist, Waldemar ; Danielson, Paul: Kring tro och kyrka : från präster och lekmän till det svenska Finland.  Helsingfors:  Schildt, 1921.
Bidrag till en karaktäristik av massmoralen, med särskilt beaktande av densamma inom politiken.  (Väitöskirja)  Helsingfors:  tekijä, 1924.
Djävulsgestalten i Finlands svenska folktro 1. Djävulen i en djurgestalt.  Helsingfors:  Finska vetenskaps-societeten, 1930.
Djävulsgestalten i Finlands svenska folktro 2. Djävulen i människogestalt.  Helsingfors:  Finska vetenskaps-societeten, 1932.
Peter Gustaf Wikman

Peter Gustaf Wikman (7. heinäkuuta 1812 Vehkalahti – 7. lokakuuta 1867 Viipuri) oli suomalainen ruotsiksi ja suomeksi kirjoittanut kirjailija.
Teoksia

Sjö- och stapel-staden Fredrikshamns historia, ifrån stadens grundläggning intill närwarande tid : uti kronologisk öfwersigt med föregående tafla af Kymmenegårds län.    Cederwaller, Wiborg 1846
Uhri-altar : sangar-veisu 5:ssä laulussa.   Cederwaller, Wiborg 1848
Patteri (sotilasyksikkö)

Sotilasyksiköt
Armeijaryhmä / Rintama
Armeija
Armeijakunta
Divisioona
Prikaati
Rykmentti
Pataljoona/Patteristo
Komppania/Patteri
Joukkue/Jaos
Ryhmä
Partio
Taistelijapari
Patteri on tykistön perusyksikkö, joka vastaa jalkaväen komppaniaa. Patteri jaetaan jaoksiin, jotka koostuvat ryhmistä. Tulipatterissa ryhmän muodostaa yhden tykin miehistö, tykkiryhmä. Patteristossa on tulipattereiden lisäksi myös esikunta- ja huoltopatteri sekä tulenjohto- ja/tai viestipatteri.
Kenttätykistössä patterit eivät lähtökohtaisesti ammu yksin, vaan yleensä patteristo toimii tuliyksikkönä. Raketinheittimistössä ampuva yksikkö on patteri. Tulipatterin koko on Suomen armeijassa yleensä kuusi, joskus neljä tykkiä. Esimerkiksi Yhdysvaltain armeijassa, jossa tuliyksikkö on patteri, patterissa on kahdeksankin tykkiä.
Kranaatinheittimistössä, joka kyllä ampuu tykistön tapaan epäsuoraa tulta, mutta joka jaottelussa ei kuulu kenttätykistöön, vaan jalkaväkeen, perusyksikön nimi on komppania.
Myös ilmatorjuntajoukoissa on patteriyksikköjä.
Suomessa vuonna 1919 myös panssarijoukkojen Hyökkäysvaunurykmentin osat olivat nimeltään patteristoja, jotka jakautuivat kaksiin pattereihin.
Tulipatterin kokoonpano

Tulipatterin päällikkö
Patteriupseeri
Komentojaos (komento-, viesti- ja taisteluvälineryhmät)
Kaksi tulijaosta (kussakin jaosjohtaja, kuljettaja ja yleensä kolme tykkiryhmää)
Petteri Tiippana

Petteri Tiippana (s. 1972) on suomalainen diplomi-insinööri. Hän on toiminut Säteilyturvakeskuksen pääjohtajana vuodesta 2013.
Tiippana suoritti perustutkinnon Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa 1997 ja on työskennellyt Säteilyturvakeskuksessa opiskeluajoistaan alkaen.
Tiippana on työskennellyt myös Yhdysvaltojen ydinturvallisuusvirastossa (NRC) 2000-luvun alussa.
Petteri Solasaari

Petteri Solasaari on suomalainen kaudet 2000-2006 pelannut pesäpalloilija. Solasaari edusti koko uransa Superpesiksessä Kouvolan Pallonlyöjiä. Hän pelasi joukkueen etenijäjokerina. Solasaari pelasi urallaan 76 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja yhden tavallisen juoksun, toi 48 juoksua ja keräsi 185 kårkilyöntiä. Solasaari pelasi urallaan 35 Superpesiksen karsintasarjan ottelua.  Näissä hän löi yhden kunnarin ja kaksi tavallista juoksua, toi 30 juoksua ja keräsi 113 kärkilyöntiä. Lisäksi Solasaari pelasi urallaan 76 Ykköspesiksen runkosarjaottelua.
Peter Haber

| Peter Haber |
| --- | --- |
 Haberin esittämän Martin Beckin virkamerkki (vasemmalla)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Peter Alexander Haber
Syntynyt: 12. joulukuuta 1952 (ikä 71) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Lena T. Hansson (vih. 1990)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1983-
Merkittävät roolit:  Martin Beck  (Beck -elokuvat)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Peter Alexander Haber (s. 12. joulukuuta 1952 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä.
Haber on luonnenäyttelijä, joka on esiintynyt useissa ruotsalaisissa elokuvissa aina 1980-luvun lopulta asti. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Colin Nutleyn elokuvassa Yhdeksäs komppania (1987). Tämän lisäksi Haber on näytellyt muun muassa Kjell Sundvallin elokuvissa Joulupukki vieraissa (1999) ja Uhka (2004) sekä osittain Suomessa kuvatussa Mats Arehnin elokuvassa Valkoisia valheita (1995).
Suomessa Haber on tullut tunnetuksi erityisesti komisario Martin Beckinä, jota hän on esittänyt Sjöwallin ja Wahlöön poliisiromaaneihin perustuvissa Beck-elokuvissa vuodesta 1997 lähtien.
Aiheesta muualla

Peter Haber Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Peter Haber Elonetissa
Petteri Tasku

| Petteri Tasku> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. lokakuuta 1985 Pori, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Leija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  176 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2004–2008
Seurat:  Ässät (SML) KooKoo (Mestis) Jokipojat (Mestis) TuTo (Mestis) HC Luvia (II div./Suomi-sarja) HC Satakunta (Suomi-sarja)
Petteri Tasku (s. 7. lokakuuta 1985 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Tasku edusti juniorina Porin Ässiä. Hän aloitti B-junnuissa vuonna 2001 ja oli yksi junioreiden luottopelaajia tehtyään kausittain tasaisesti 20–30 tehopistettä. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 2004 siirtyessään pääjoukkueeseen. Tasku pelasi useasti pienellä peliajalla Ässissä ja joutui kaudella 2007–2008 kahteen otteeseen Mestis-komennukselle. Marraskuussa 2007 Tasku vahvisti KooKoota kolmen ottelun ajan ja myöhemmin samassa kuussa Tasku meni lainapestille Mestiksen Jokipoikiin. Taskun peliaika lisääntyi liigassakin kuitenkin loppukautta kohti ja hän iski ennätystehonsa 6+5. Kesällä Tasku siirtyi yli 200 liigaottelun jälkeen TuToon kaudeksi 2008–2009. Kaudet 2009–10 ja 2010–11 hän pelasi HC Luviassa, jossa hän pelasi myös kaudella 2011–12 joukkueen nimen vaihduttua HC Satakunnaksi.
Parhaan uuden artistin Grammy-palkinto

| Parhaan uuden artistin Grammy-palkinto |
| --- | --- |
Palkinnon antaja:  The Recording Academy
Maa:  Yhdysvallat
Ensimmäinen palkinto:  1959
Viimeisin palkittu:  Victoria Monét (2024)
Virallinen internet-sivu
Parhaan uuden artistin Grammy-palkinto (Best New Artist) on yksi palkinnoista, joita jaetaan vuosittain Grammy-gaalassa. Palkinto annetaan artistille, joka on edellisen vuoden aikana julkaissut vähintään viisi singleä tai kokonaisen albumin ja vakiinnuttanut asemansa (albumi ei välttämättä ole artistin ensimmäinen varsinainen julkaisu). Se on yksi neljästä arvostetuimmasta Grammy-palkinnosta vuoden albumin, vuoden laulun ja vuoden levytyksen ohella. Palkinnon jakaa Yhdysvaltain musiikkialan ammattilaisten yhdistys, The Recording Academy (aiemmalta nimeltään National Academy of Recording Arts and Sciences).
Ensimmäinen Grammy-gaala järjestettiin toukokuussa 1959, mutta ensimmäisen kerran paras uusi artisti palkittiin järjestyksessään toisessa gaalassa, marraskuussa 1959. Tuolloin palkinnon vastaanotti Bobby Darin. Koska ensimmäinen ja toinen gaala järjestettiin samana vuonna, 1960 oli välivuosi, ja kolmas Grammy-gaala järjestettiin vasta vuonna 1961. Siitä asti palkinto on jaettu joka vuosi lukuun ottamatta yhdeksättä Grammy-gaalaa vuonna 1967.
Vuoden 1990 voittaja Milli Vanilli joutui luopumaan palkinnosta kun paljastui, että popduo ei laulanut itse levyillään. Vuoden 2021 palkinnon voitti Megan Thee Stallion.
Aiheesta muualla

Grammy-gaalan viralliset sivut (englanniksi)
Pilosyyttinen astrosytooma

Pilosyyttinen astrosytooma on astrosyyteistä syntyvä hyvänlaatuinen aivokasvain, graduksen I astrosytooma. Sairaus etenee hitaasti, mutta kasvaimesta voi tulla hyvin kookas. Kyseessä on lapsilla yleisimmin tavattu hyvänlaatuinen aivokasvain, ja sitä esiintyy myös nuorilla aikuisilla.
Pilosyyttinen astrosytooma voi aiheuttaa esimerkiksi tasapaino- ja koordinointiongelmia ja mahdollisen vesipään kehittyessä esimerkiksi päänsärkyjä, pahoinvointia, oksentelua ja näön sumenemista. Osalla potilaista esiintyy puheen ongelmia tai kouristelua. Graduksen I astrosytooma ei välttämättä vaadi hoitoa, mutta tarvittaessa leikkaus yleensä parantaa potilaan. Joskus saatetaan joutua turvautumaan sädehoitoon. 94 % kasvaimen saaneista on elossa kymmenen vuoden kuluttua, joten kyseessä on ennusteeltaan paras gliooma. Kasvaimen leviäminen tai uusiutuminen on äärimmäisen harvinaista.
Petro Karmanskyi

| Petro Karmanskyi |
| --- | --- |
 Petro Karmanskyi
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. toukokuuta 1878 Tšesaniv, Galitsia
Kuollut: 16. huhtikuuta 1956 (77 vuotta) Lviv, Ukrainan SNT
Ammatti:  runoilija, kääntäjä, toimittaja
Kirjailija
Salanimi: Petro Hirky, Les Mohylnytsky
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Petro Sylvestrovytš Karmanskyi (ukr. Петро Сильвестрович Карманський; kirjailijanimet Petro Hirkyi, Les Mohylnytskyi; 29. toukokuuta 1878 Tšesaniv, Galitsia – 16. huhtikuuta 1956 Lviv, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen runoilija, kääntäjä, toimittaja ja diplomaatti. Hän kuului modernistiseen Moloda Muza -ryhmään.
Karmanskyi opiskeli Roomassa Collegio Ruthenossa, mistä hän sai vaikutteita tuotantoonsa. Karmanskyin nuoruudentuotantoa leimaa tyypillinen fin-de-sièclen eurooppalaisten modernistirunoilijoiden ikävystyminen ja pessimismi. Hän käyttää runoissaan uskonnollista kuvastoa ja usein satiirista sävyä, jota synnytti nuoren modernistirunoilijan ja ankaran yhteiskunnan välinen etäisyys. Tilanne ei muuttunut, vaikka hän työskenteli yhteiskunnan palveluksessa opettajana ja sen jälkeen diplomaattitehtävissä Länsi-Ukrainan kansantasavallan edustajana eri maissa sekä sittemmin toimittajana vuosina 1922–1925.
Länsi-Ukrainan neuvostomiehityksen jälkeen Karmanskyi opetti Lvivin yliopistossa ja kirjoitti kaksi virallisen optimismin sävyttämää runokokoelmaa. Hän käänsi italialaista runoutta ukrainaksi, muun muassa Maksym Rylskyin kanssa Danten Jumalaisen näytelmän. Viimeisinä vuosinaan hän kirjoitti muistelmat kokemuksistaan ulkomailla ja vihamielisiä kirjoituksia ukrainalaisista "porvarillisista nationalisteista" ja roomalaiskatolisesta kirkosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petro Karmanskyi Wikimedia Commonsissa
Papumaksaruoho

| Papumaksaruoho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Maksaruohokasvit Crassulaceae
Suku::  Maksaruohot Sedum
Laji::  stahlii
Kaksiosainen nimi
 Sedum stahlii  Solms 
Katso myös
   Papumaksaruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Papumaksaruoho (Sedum stahlii) on maksaruohoihin kuuluva kasvilaji. Se on Meksikosta kotoisin oleva mehikasvi, jota kasvatetaan myös koristekasvina. Kasvin lehdet ovat vihreitä tai punavihreitä. Sillä on munanmuotoiset, noin 10–12 millimetriä pitkät ja kosketettaessa helposti putoavat lehdet. Kasvi kasvaa suurimmillaan noin 25 senttimetriä korkeaksi ja 30 senttimetriä leveäksi. Papumaksaruoho lisääntyy helposti versoista, joihin se kasvattaa suhteellisen nopeasti juuret.
Aiheesta muualla

Sedum Stahlii Petra's Pot Plants. Arkistoitu 9.1.2019. Viitattu 8.1.2019. (englanniksi)
Pensasleikkuri

Husqvarnan polttomoottorikäyttöinen pensasleikkuri.
Pensasleikkuri on kone, jota käytetään pensaiden ja pensasaitojen leikkaamiseen. Sitä käytettäessä on syytä käyttää suojalaseja ja työkäsineitä sekä mahdollisesti myös muita suojavarusteita. Hento-oksaisen pensaan tai pensasaidan leikkaamiseen riittää vähemmän tehokas leikkuri, mutta paksumpioksaista pensasta tai pensasaitaa leikatessa tarvitaan tehokkaampi leikkuri. Osa pensasleikkureista on akkukäyttöisiä. Osa pensasleikkureista on polttomoottorikäyttöisiä. Joissakin leikkureissa terä tai teräkulma on säädettävissä. Joissakin malleissa on sisäänrakennettuna teräsuoja. Pensasleikkuria käytettäessä voidaan käyttää kypärää ja suojavaatteita.
Aiheesta muualla

https://www.biltema.fi/vapaa-aika/puutarha/puutarhakoneet/pensasleikkurit
https://www.k-rauta.fi/kategoria/piha/puutarhakoneet/pensasleikkurit
Petro Hulak-Artemovskyi

| Petro Hulak-Artemovskyi> Петро Петрович Гулак-Артемовський |
| --- | --- |
 Petro Hulak-Artemovskyi
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1790] Horodyštše, Tšerkasyn alue, Kiovan kuvernementti
Kuollut: 13. lokakuuta 1865 (75 vuotta) Harkova
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Petro Hulak-Artemovskyi, (27. tammikuuta 1790 Horodyštše, Tšerkasyn alue, Kiovan kuvernementti – 13. lokakuuta 1865 Harkova) oli ukrainalainen runoilija, satukirjailija ja klassisen kirjallisuuden kääntäjä.
Hulak-Artemovskyi opiskeli Kiovan teologisessa seminaarissa ja Harkovan yliopistossa. Hänet nimitettiin 1818 Harkovan yliopistoon puolan kielen opettajaksi ja 1825 Venäjän historian ja maantieteen professoriksi. Hän oli 1841–1849 yliopiston rehtori. Hän julkaisi ensimmäiset tekstinsä 1817. Hän tunsi talonpoikien kielen ja elämäntavan ja kirjoitti Ivan Kotljarevskyin perinnettä soveltaen burleskia eläintarinoihinsa, runoihinsa ja Horatiuksen oodien parodioihin. Tunnetuin faabeli Pan i sobaka (1818, 'Isäntä ja hänen koiransa') pilkkaa maaorjia omistavaa aatelistoa mielivaltaisesta julmuudesta. Hänen romanttiset balladinsa Rybalka ('Kalastaja') ja Tvardovskyi ovat teemoiltaan lainauksia J. von Goethelta ja Adam Mickiewicziltä täydennettyinä ukrainalaisin aineksin.
Hulak-Artemovskyin veljenpoika oli säveltäjä, oopperalaulaja ja näytelmäkirjailija Semen Hulak-Artemovskyi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petro Hulak-Artemovskyi Wikimedia Commonsissa
Pienviljelijäin puolue

| Pienviljelijäin puolue> Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolue |
| --- | --- |
  
  
Perustettu:  1936
Lopetti:  1950-luvulla
Äänenkannattaja:  Suomen Pienviljelijä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pienviljelijäin puolue (1940-luvun alkuun asti Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolue, PMP) oli suomalainen 1930-luvulta 1950-luvulle toiminut pientalonpoikien etupuolue. Puolue sai kaksi kansanedustajaa vuoden 1939 vaaleissa, mutta molemmat loikkasivat Maalaisliittoon kesäkuussa 1941. Sotien jälkeen puolueen kannatus laski eikä se onnistunut nousemaan takaisin eduskuntaan.
PMP perustettiin 20. joulukuuta 1936 Seinäjoella pidetyssä kokouksessa. Uuteen puolueeseen yhdistyi kolme aiemmin itsenäistä järjestöä: Suomen pienviljelijäin puolue (SPP), Kansanpuolue ja Pulatoimikuntien keskusliitto. Suurinta kannatusta oli aiemmin nauttinut SPP, jonka pohjalle PMP:n järjestörakenne pitkälti rakennettiin. SPP:n puheenjohtaja Eino Yliruusi valittiin vetämään uutta puoluetta ja hänen kannattajansa muodostivat enemmistön puolueen elimissä. Myös Kansanpuolue sai lukuisia edustajiaan puoluejohtoon. Selvästi pienempi pulaliike sai johtoon yhden edustajan. Puolueen nimen takana olivat kansanpuoluelaiset. Pienviljelijöiden liikkeen yhdistymisestä oli keskusteltu jo vuosia ennen sen toteutumista.
PMP:n politikointi oli luonteeltaan populistista. Yliruusilaisilta peritty radikaali retoriikka sekä sodan ja fasismin vaaran korostaminen antoivat puolueelle julkisuudessa vasemmistolaisen leiman. Kesällä 1937 PMP:n johto joutui vastaamaan syytöksiin kommunistien solutuksesta, kun pulatoimikuntien entiset johtomiehet pidätettiin. Kaikkia perustajajärjestöjä oli jo edellisvuonna syytetty samasta aiheesta EK:n (SKP:n kansanrintamapolitiikkaa käsitelleissä) muistioissa. PMP:n johto kiisti syytökset ja vakuutti, ettei kommunisteja ollut puolueen elimissä. Oikeisto ei uskonut vakuutteluja. Osalla PMP:n jäsenistä oli yhteyksiä kommunisteihin.
PMP radikalisoitui puheenjohtajansa johdolla ennen talvisotaa. Yliruusi arvosteli ankarasti hallituksen Saksa-myönteisenä pitämäänsä politiikkaa. Hallitus ei tällaista suvainnut ja PMP:n äänenkannattaja Suomen Pienviljelijä lakkautettiin tasavallan suojelulain nojalla 22. marraskuuta 1939. Yliruusin kirjoittelu nosti arvostelua myös oman puolueen pohjoissuomalaisten kannattajien keskuudessa ja PMP alkoi hajaantua. Vuonna 1941 puolueen kansanedustajat loikkasivat Maalaisliiton eduskuntaryhmään, mutta PMP jäi Yliruusin kannattajille. Etsivä keskuspoliisi harkitsi Yliruusin vangitsemista jatkosodan aikana. Yliruusi pidätettiin 3. toukokuuta 1943. Oikeuden eteen hän joutui vasta yli puolen vuoden päästä. Tuomio oli vapauttava. Oikeudessa olivat Yliruusin pyynnöstä paikalla ministeri Henrik Ramsay, professori Yrjö Ruutu sekä vuorineuvos John Grundström.
PMP:n lehtiä olivat Suomen Pienviljelijä ja Pohjanmaan Sana. Vuonna 1940 Yliruusi yritti julkaista lehteä Suomen Sanomat, mutta se lakkautettiin pian, kuten edeltäjänsä.