stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kongon demokraattinen tasavalta
Kulttuuri > Urheilu

Suosituin urheilulaji Kongon demokraattisessa tasavallassa on jalkapallo, jota harrastaa noin kaksi ja puoli miljoonaa maan asukasta. Maan miesten edustusjoukkue on ollut FIFA-rankingissa parhaimmillaan sijalla 28 ja on voittanut Afrikan-mestaruuden vuosina 1968 ja 1974. Joukkue on pelannut MM-kilpailuissa kerran, vuonna 1974.
Kongon demokraattinen tasavalta on osallistunut olympialaisiin yhteensä kahdeksan kertaa vuoden 1968 kisoista lähtien, mutta yksikään maan edustaja ei ole voittanut olympiamitalia.
Kongon demokraattisen tasavallan ehkä tunnetuin urheilija on pikajuoksija Gary Kikaya, joka toimi maansa lipunkantajana vuoden 2004 olympialaisissa ja on menestynyt hyvin myös kansainvälisellä tasolla. Muita tunnettuja kinshasankongolaisia urheilijoita ovat muun muassa koripalloilija Dikembe Mutombo ja jalkapalloilija Lomana LuaLua.
Kirjallisuutta

Van Reybrouk, David: Kongo, historia. Siltala kustannus, Helsinki 2013, ISBN 978-952-234-128-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kongon demokraattinen tasavalta Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Kongon demokraattinen tasavalta Wikimatkoissa
| n k Kongon demokraattisen tasavallan maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Maakunnat |  Ala-Uele  Équateur  Etelä-Kivu  Etelä-Ubangi  Ituri  Itä-Kasai  Kasai  Keski-Kongo  Kinshasa  Kwango  Kwilu  Lomami  Lualaba  Lulua  Mai-Ndombe  Maniema  Mongala  Pohjois-Kivu  Pohjois-Ubangi  Sankuru  Tanganyika  Tshopo  Tshuapa  Ylä-Lomami  Ylä-Katanga  Ylä-Uele  |  |
| n k Afrikan valtiot |
| --- | --- | --- |
|  Pohjois-Afrikka |  Algeria  Egypti  Libya  Marokko  Mauritania  Sudan  Tunisia  |  |
|  Länsi-Afrikka |  Benin  Burkina Faso  Gabon  Gambia  Ghana  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kap Verde  Kongon tasavalta  Liberia  Mali  Norsunluurannikko  Niger  Nigeria  Päiväntasaajan Guinea  São Tomé ja Príncipe  Senegal  Sierra Leone  Togo  |  |
|  Keski-Afrikka |  Burundi  Keski-Afrikan tasavalta  Kongon demokraattinen tasavalta  Ruanda  Tšad  |  |
|  Itä-Afrikka |  Djibouti  Eritrea  Etelä-Sudan  Etiopia  Kenia  Seychellit  Somalia  Tansania  Uganda  |  |
|  Eteläinen Afrikka |  Angola  Botswana  Etelä-Afrikka  Komorit  Lesotho  Madagaskar  Malawi  Mauritius  Mosambik  Namibia  Swazimaa  Sambia  Zimbabwe  |  |
 Itsehallintoalueet: Länsi-Sahara kiistanalainen alue  Mayotte  Réunion  Saint Helena 
| n k Eteläisen Afrikan kehitysyhteisö (SADC) |
| --- | --- |
Jäsenvaltiot:  Angola  Botswana  Etelä-Afrikka  Kongon demokraattinen tasavalta  Lesotho  Madagaskar  Malawi  Mauritius  Mosambik  Namibia  Sambia  Seychellit  Swazimaa  Tansania  Zimbabwe 
Kongon demokraattisen tasavallan kartta.
Heinäkuinen Kongon demokraattinen tasavalta satelliittikuvassa.
Lumumba neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Mobutu Sese Seko ja Richard Nixon Washingtonissa vuonna 1973.
Joseph Kabila vuonna 2003.
Felix Tshisekedi, Kongon demokraattisen tasavallan presidentti vuodesta 2019
Aseellisten ryhmien jakautuminen Kongon demokraattisen tasavallan itäosassa maaliskuussa 2024.
FARDin sotilaat valvovat Avebassa, Iturin alueella vuonna 2015.
25 maakuntaa ja pääkaupunki Kinshasa.
Volframikaivos Kailossa.
Kongon demokraattisen tasavallan kielikartta.
Diane de Poitiers

| Diane de Poitiers |
| --- | --- |
 Diane de Poitiers 56-vuotiaana, Jean Clouet 1555
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1499 tai 9. tammikuuta 1500 Saint-Vallier, Drôme, Ranskan kuningaskunta
Kuollut: 25. huhtikuuta 1566 (66 vuotta) Anet, Eure-et-Loir, Ranskan kuningaskunta
Arvonimi: Normandian suur-senesalkki, Saint-Vallier'n kreivitär, Valentinois'n ja Étampes'n herttuatar
Vanhemmat:  Jean de Poitiers Jeanne de Batarnay
Siviilisääty:  naimisissa, leski
Puoliso:  Louis de Brézé
Lapset:  Françoise de Brézé Louise de Brézé
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Diane de Poitiers (3. syyskuuta 1499 tai 9. tammikuuta 1500 Saint-Vallier'n linna, Drôme, Ranskan kuningaskunta – 25. huhtikuuta 1566 Anet'n linna Eure-et-Loir, Ranskan kuningaskunta) oli ranskalainen aatelisnainen ja Frans I:n sekä kuningas Henrik II:n hovin merkittävä hovinainen.
Hänen titteleitään olivat Normandian suur-senesalkk (Madame la Grande Sénéchale), Saint-Vallier'n kreivitär sekä Valentinois'n ja Étampes'n herttuatar.
Suku

Diane de Poitiers'n vanhemmat olivat Saint-Vallier'n herra Jean de Poitiers ja Jeanne de Batamay. Hän oli urheilullinen ja harrasti ratsastusta sekä uintia säännöllisesti.
Kun Diane oli vielä tyttö, hän kuului vähän aikaa prinsessa Anne de Beaujeun, kuningas Kaarle VIII:n vanhimman sisaren seurueeseen, joka oli hoitanut taidolla alaikäisen veljensä hallintotehtäviä. Kuten muutkin aatelistytöt, Diane oli koulutettu renessanssin humanismin periaatteiden mukaan, opinto-ohjelmaan kuului kreikka ja latina, retoriikka, etiketti, rahoitus, lainsäädäntö ja arkkitehtuuri.
Avioliitto ja lapset

Diane avioitui 15-vuotiaana 29. maaliskuuta 1515 Anet'n herran, Maulévrierin kreivin ja Normandian suur-senesalkki Louis de Brézén (n. 1460–1531) kanssa, joka oli häntä 39 vuotta vanhempi. Hän oli Agnès Sorelin ja kuningas Kaarle VII:n avioton pojanpoika ja palveli kuningas Frans I:n hoviherrana. Heille syntyi kaksi tytärtä, Maulévrier'n kreivitär Françoise (n. 1518–1574), joka oli Catherine de' Medicin ylikamarirouva ja Sedanin ruhtinaskunnan sijaishallitsija ja Aumalen herttuatar Louise (1521–1577).
Hovinainen

Dianesta tuli ensin kuningas Frans I:n äidin, herttuatar Louise de Savoien hovinainen, ja tämän jälkeen kuningatar Clauden hovinainen sekä hänen jälkeensä kuningatar Leonor de Austrian hovinainen. Pian aviomies kreivi de Maulevrierin Louis de Brézén kuoleman jälkeen vuonna 1531 häntä 20 vuotta nuorempi prinssi Henri, silloinen Orléansin herttua rakastui häneen, ja Dianesta tuli hänen rakastajattarensa.
Aviomiehensä kuoleman jälkeen Diane käytti mustavalkoista vaatetusta aina elämänsä loppuun asti. Suruvärit symboloivat kuun sirppiä, hänen etunimensä tulee roomalaisesta kuun jumalatar Dianasta. Hän tilasi kuvanveistäjä Jean Goujonilta suunnitelmat Louis'n haudan rakennuttamiseen Rouenin katedraaliin.lähde?
Dianen kiinnostus raha-asioihin ja juridiikkaan tuli ilmi ensimmäistä kertaa tänä aikana. Hän onnistui pitämään itsellään edesmenneen aviomiehensä arvonimen Normandian suursenesalkkina ja riitautti oikeudessa velvoitteen palauttaa suvun apanage-läänitykset takaisin kuninkaalle. Kuningas Frans I antoi vakuutuksensa siitä, että leskeksi jäänyt Diane sai hallita perintöään ilman miespuolisen huoltajan holhousta ja säilyttää huomattavat tulolähteensä.lähde?
Perintö

Dianen toiveiden mukaisesti hänen tyttärensä Aumalen herttuatar Louise tilasi rakennettavaksi hautakappelin perimänsä linnan lähelle. Ranskan vallankumouksen aikana hauta avattiin, hänen ruumiinsa häpäistiin ja heitettiin joukkohautaan. Vuonna 1866 Georges Guiffrey julkaisi hänen kirjeenvaihtonsa. Kun ranskalaiset asiantuntijat kaivoivat jäännökset esiin vuonna 2009, hiuksista ​​tehdystä analyysissä löytyi runsaasti kultajäämiä. Oletetaan että "juotava kulta", jota hän tiettävästi säännöllisesti nautti ja jonka uskottiin säilyttävän nuoruuden, saattoi lopulta myrkyttää ja tappaa hänet. Toukokuussa 2010 hänet haudattiin uudelleen alkuperäiseen hautaansa Château d'Anetin hautakappeliin.
Hänen muistelmansa Lettres inédites de Diane de Poitiers (Diane de Poitiers'n sensuroimattomat kirjeet) on julkaistu vuonna 1866 G. Guiffrey'n kustantamina.
Kirjallisuutta

Beck, Shari: A Portrait in Black and White: Diane de Poitiers in Her Own Words. Bloomington IN USA: iUniverse, 2011. ISBN 978-1-4620-2983-9
Cartland, Barbara: Diane de Poitiers. Hutchinson, 1962
Cloulas, Ivan: Diane de Poitiers. Fayard, 1997. ISBN 978-2213598130
Le Fur, Didier: Diane de Poitiers. Paris: Perrin 2017. ISBN 978-2-262-06784-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diane de Poitiers Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Diane de Poitiers
Diane de Poitiers 26-vuotiaana, Jean Clouet 1525
Diane de Poitiers kuvattuna aviomiehensä Louis de Brézén hautamuistomerkissä, Pyhän Neitsyen kappelissa, Rouenin katedraalissa, kuvanveistäjä Jean Goujon 1530-luku.
Diana de Poitiers'n käyttämä kolmesta kuunsirpistä muodostuva symboli.
Château d'Anet, Jacques Rigaud'n mustepiirros 1700-luku.
Château d'Anet
Diane de Poitiers kylpemässä,Fontainebleun koulukunta n. 1550.
Dianan suihkulähde, joka sijaitsi Château d'Anetin pihalla, tuntematon kuvanveistäjä 1540-1560.
Diane de Poitiers'n hautakappeli, Château d'Anet, arkkitehti Claude de Foucques 1500-luku.
Käännös suomeksi
Rampurinvinttikoira

| Rampurinvinttikoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Intia
Määrä:  erittäin uhanalainen
Alkuperäinen käyttö:  sakaalin, villisian, kauriin ja tuhojyrsijöiden metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys- ja vahtikoira
Elinikä:  maksimi 15 vuotta
Muita nimityksiä:  Rampur Greyhound, Rampur Hound, Rampur Dog, Rampuri, Rampuree, North Indian Greyhound, Northwest Indian Greyhound, Levriero Nordindiano a Pelo Raso, Levriero dell'India del Nord
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  34 kg
Säkäkorkeus:  71 cm
Väritys:  valkoinen, keltainen, harmaa, brindle, musta tai kirjava
Rampurinvinttikoira (Rampuri, Rampuree) on intialainen koirarotu. Se on kotimaassaan Intian kennelliiton hyväksymä, mutta silti sielläkin sukupuuton partaalla.
Ulkonäkö

Luoteis-Intiassa rotua kuvaillaan usein sileäkarvaiseksi, vankkarakenteiseksi vinttikoiraksi. Se on englanninvinttikoiran kokoinen, mutta rhodesiankoiran tapaan paljon leveämpi, massiivisempi ja lihaksikkaampi – käytännössä hieman raskasrakenteisempi, karkeapiirteisempi ja voimakkaampi versio englantilaisesta rodusta. Sen rakenne auttaa sitä taittamaan pitkiä välimatkoja suurella nopeudella; sen kestokyky on suuri. Rodulle tyypillisiä piirteitä ovat ns. "roomalainen kaarre", "roomalainen kuono" (kupera kuonon profiili), korkealle kiinnittyneet taittokorvat ja jäniksenkäpälät.
Pää on leveämpi ja massiivisempi kuin englanninvinttikoiralla. Kallo on litteä ja kuono teräväkärkinen.lähde? Silmien väri vaihtelee keltaisesta kullanruskeaan. Leuat ovat voimakkaat ja niiden pituus on 22,9 cm. Purenta on leikkaavalähde? ja puruvoima äärimmäisen suuri. Niska on pitkä, kaareutunut ja lihaksikas. Se on melko leveä kohdasta jossa se liittyy runkoon, ja sen ympärysmitta on noin 30,5 cm.lähde?
Rungon pituus sä’ästä hännänpäähän on noin 91,4 cm. Rintakehä on syvä edestä katsottuna, muttei kovin leveä. Kylkiluut ovat kaareutuneet.lähde? Raajat ovat pitkät ja leveät. Käpälät ovat kookkaat, jäniksen käpälien muotoisetlähde? ja niissä on räpylät. Varpaat ovat erittäin taipuisat ja joustavat: tämä antaa rodulle kissamaisen tasapainonlähde? ja auttaa sitä kulkemaan kivisessä maastossa ja ylittämään kaksi metriä korkean aidan. Sen käpälät soveltuvatkin paremmin kovalla maaperällä metsästämiseen kuin englanninvinttikoiralla. Häntä on pitkä (61–68,6 cm), matalalle kiinnittynyt, suipponeva ja hieman ylöspäin kiertynyt.lähde?
Väreistä esiintyy valkoista, keltaista, harmaata, juovikasta (brindle), kirjavaa ja mustaa. Viimeksi mainittu on kaikkein harvinaisin, mutta silti myös halutuinlähde?. Myös brindle on suosittu, koska se ei erotu lehtien joukosta edes kirkkaassa valossa. David Hancockin mukaan säkäkorkeus on noin 71 cm ja paino noin 34 kg; Mario Cantonin mukaan urosten säkäkorkeus on noin 70 cm ja paino noin 30 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Rampurinvinttikoira on omistajaansa kohtaan ystävällinen ja rakastava, melkein liiallisuuksiin astilähde?. Se on kuitenkin dominoiva, joten sen koulutuksen tulee olla määrätietoista. Se on samaan aikaan sekä hurjaluonteinen että nopea. Se on yhden ihmisen koira ja tottelee yleensä vain yhtä henkilöä. Mikäli vieras ihminen tulee liian lähelle, se on valmis "puremaan ilman haukkumista". Siitä saakin erinomaisen vahtikoiran, sillä se puolustaa perhettään raivokkaasti.lähde?
Perheen, erityisesti lasten, seurassa rotu on kuitenkin luotettavan hellä ja herkkä. On tietysti suositeltavaa valvoa tapahtumia ja katsoa etteivät lapset hyödynnä kohtuuttomasti sen synnynnäisen hyvää luonnetta esimerkiksi kiusaamalla sitä. Tulee myös muistaa että se on kookas koira, joka kykenee yli-innokkaasti rakkauttaan osoittaessaan kaatamaan sekä lapsia että aikuisia.lähde?
Rampurinvinttikoira rakastaa ihmisen seuraa ja tulee hyvin toimeen muiden koirien kanssa. Se on siisti ja voi vaikuttaa jopa laiskalta. Se on kuitenkin tarvittaessa salamannopea ja saattaa leikkiessään näyttää rotua tuntemattoman silmissä pelottavalta: sillä on tapana hyökätä toisen koiran kimppuun vauhdista ja iskeä rintakehänsä tätä vasten suunnattomalla voimalla. Koska sillä on erityinen taipumus haastaa muita koiria tappeluun, sitä tulee vahtia sen osalta.lähde?
Ennen rodun hankkimista tulisi ottaa huomioon sen suuri koko ja liikunnan tarve. Se tarvitsee ympärilleen paljon tilaa eikä ole onnellinen pienessä kerrostaloasunnossa.lähde?
Alkuperä

Rampurinvinttikoira on kotoisin Luoteis-Intiasta Uttar Pradeshin Rampurista Delhin ja Bareillyn välimailta, missä kuninkaalliset nawab-hallitsijat kehittivät sen. Erään teorian mukaan se on kirgisianvinttikoiran lähisukulainen. Toisen mukaan hänen kuninkaallinen korkeutensa Ahmed Ali Khan Bahadur jalosti sen afgaanien maahan tuomasta voimakkaasta ja hurjasta tazista ja tottelevaisemmasta mutta vaihtelevaan ilmastoon sopeutumattomammasta englanninvinttikoirasta. Hän nimesi kasvatustyönsä tuloksen alueen mukaan rampurinvinttikoiraksi. Se ylitti suuresti hänen odotuksensa: keskiaasian- ja afgaaninvinttikoiralta se peri ulkonäkönsä ja urhean luonteensa ja englanninvinttikoiralta nopeutensa.
1800-luvun lopulla rotu oli hyvin suosittu, kun paštut toivat sen edustajia Rajputanaan ja sieltä edelleen etelämmäksi Bengaliin. Maharadžat suosivat sitä sakaalin, villisian ja kauriin metsästyksessä, mutta sitä käytettiin myös leijonan, tiikerin, leopardin ja pantterin metsästykseen. Sen rohkeuskokeena pidettiin sitä, että se selätti yksin kultasakaalin. Se lannistui harvoin yhteenotoissa ja enemmän tai vähemmän pysyi nopeimman riistan tahdissa.lähde? Mustia yksilöitä pidettiin muita värimuunnoksia parempina metsästäjinä. Nykyisin rotua tiedetään käytetyn myös haitallisten tuhoeläinten (lähinnä jyrsijöiden) hävittämiseen.
Vuonna 1877 yksi yksilö tuotiin näytteille Lontoon eläintarhaan, jossa sitä kutsuttiin nimellä Rampoor Hound. 1900-luvun alussa muutama yksilö tuotiin Britanniaan ja esiteltiin Dublinin koiranäyttelyssä. Maharadžojen kukistuttua vallasta vuonna 1947 rampurinvinttikoiran suosio Intiassa laski. Englantilaisten saapumisen vaikutus siihen oli ilmeinen: englanninvinttikoiraa risteytettiin joihinkin linjoihin, minkä vuoksi nykyisin on vaikea löytää puhdasrotuista yksilöä. Metsästyksen vähetessä Intiassa populaation koko alkoi vähetä: se ei ollut rikkaille enää tarpeeksi muodikas eikä käytännöllinen, kun taas köyhät eivät voineet pitää sitä.
Nykyisin siirtomaavallan aikaisen Intian jälkeen ja eläinten oikeuksien pikkuhiljaa noustessa villisian metsästys ei ole enää valtion hyväksymä urheilumuoto ja sitä harrastetaan lähinnä maan maalaisväestön keskuudessa. He jatkavat rodulla metsästämistä saadakseen ruokaa tai päästäkseen eroon tuholaisista eivätkä huvin vuoksi kuten maharadžat tekivät. Yleisesti ottaen maalaiskylien asukkaat, varsinkaan alempaan kastiin kuuluvat, eivät kuitenkaan voi pitää niin kookasta koiraa. Paikallisten metsästäjien mukaan nykyiset yksilöt eivät enää muistuta alkuperäistä rotua, koska populaatio on viime aikoina sekoittunut muiden rotujen kanssa.
Viime vuosien aikana rodun suosio ehti jo joksikin aikaa nousta ja sen myötä myös lukumäärä. Se on kuitenkin jälleen sukupuuton partaalla. Vuosia sitten joitain yksilöitä tuotiin Englantiin, mutta ne eivät herättäneet siellä riittävästi kiinnostusta, eikä niiden kasvattaminen maassa alkanut. Intian ulkopuolella tunnetaan ja on rekisteröity vain kourallinen yksilöitä, jotka ovat lähes kaikki Yhdysvalloissa New Jerseyn osavaltiossa. Niiden tunnettavuuden eteen Pohjois-Amerikassa kuitenkin tehdään tällä hetkellä paljon töitä.
Terveys

Rampurinvinttikoira on terve ja pitkäikäinen: se voi elää 15-vuotiaaksi, mutta tämä vaihtelee suuresti yksilöiden välillä. Se on sitkeä eikä sillä esiinny monia läntisille vinttikoirille yleisiä fyysisiä ongelmia. Perinnölliset sairaudet ovat harvinaisia. Tyypilliset vaivat ja niiden oireet ovat samanlaisia muiden vinttikoirien kanssa: akalasia, vatsalaukunkiertymä ja osteosarkooma.lähde?
Hoikan rakenteensa vuoksi rotu ei sovi nukkumaan kovalla pinnalla, joten omistajan tulee antaa sille pehmeä makuualusta; ilman sitä se on altis tuskalliselle ihoaristukselle. Tämä voidaan välttää antamalla sille A-vitamiinipitoista ruokaa. Ainutlaatuisen rakenteensa ja fysiikkansa vuoksi sille paras vaihtoehto olisi eläinlääkäri joka ymmärtää rodun kannalta tärkeät asiat, varsinkin anestesiaa tarvittaessa. Jos rotuspesialistia ei löydy, olisi hyvä etsiä yleisempien vinttikoirien ja muiden sen kaltaisten rotujen hoitamisen asiantuntija.lähde?
Vinttikoirilla on epätavallinen veriyhdistelmä, jonka rotua tuntemattomat eläinlääkärit voivat tulkita väärin; tämä voi johtaa vääriin diagnooseihin. Rampurinvinttikoiralla punasolujen määrä on suurempi kuin muilla koirilla – piirre jonka se on perinyt englanninvinttikoiralta. Koska punasolut vievät lihaksiin happea, niiden suurempi lukumäärä mahdollistaa suuremman happimäärän kulkeutumisen nopeammin keuhkoista lihaksiin. Eläinlääkäriasemien veripankeissa pitäisi käyttää luovuttajina englanninvinttikoiria, jos rampurinvinttikoiria ei ole saatavilla.lähde?
Aiheesta muualla

The Kennel Club of India (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Rampur Greyhound
Alkuperäisen tyyppinen vankkarakenteisempi rampurinvinttikoira
Käännös suomeksi
Gila River Arena

| Gila River Arena |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  West Maryland Avenue 9400
Koordinaatit:  33°31′55″N, 112°15′40″W
Rakennustyöt aloitettu:  3. huhtikuuta 2002
Avattu:  26. joulukuuta 2003
Omistaja:  Glendalen kaupunki
Hoitaja:  Glendalen kaupunki
Kustannukset:  220 miljoonaa dollaria
Arkkitehti:  HOK Sport
Aiemmat nimet:  Jobing.com Arena (2007-2014) Glendale Arena (2003–2007)
Käyttäjät
 Arizona Coyotes (2003–2022) Arizona Sting (2003–2007) 
Katsojakapasiteetti
 Jääkiekko: 17 125 (17 534, jos seisomapaikat lasketaan mukaan) Koripallo: 18 300 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Gila River Arena (entinen Jobing.com Arena ja Glendale Arena) on urheilu- ja viihdeareena Glendalessa, Arizonassa. Se sijaitsee 20 kilometriä Phoenixin keskustasta luoteeseen.
Areena on valmistunut vuonna 2003 ja sen kustannukset olivat 220 miljoonaa dollaria. Sinne mahtuu jääkiekkopelien aikana 17 125, haavipallopelien aikana 18 300 ja koripallopelien aikana 19 000 katsojaa. Konserttitapahtumien aikana siellä on tilaa 3075 istujalle ja 88 ylellistä aitiota. Siellä on myös täysin integroitu näytönohjain-, pisteytys- ja mainontajärjestelmä Daktronics.
Se oli jääkiekkoa NHL:ssä pelaavan Arizona Coyotesin kotiareena. Myös haavipalloa NLL-liigassa pelannut Arizona Sting käytti hallia kotiareenanaan, kunnes se lopetti vuonna 2007.
Hallia vastapäätä on University of Phoenix Stadion, joka on amerikkalaisen jalkapallon NFL-liigassa pelaavan Arizona Cardinalsin kotistadion.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gila River Arena Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Gila River Arena
NHL-joukkueiden kotiareenat
| Läntinen konferenssi |  | Itäinen konferenssi |
| --- | --- | --- |
| Dallas Stars: American Airlines Center | Colorado Avalanche: Ball Arena | Nashville Predators: Bridgestone Arena | Winnipeg Jets: Canada Life Centre | Seattle Kraken: Climate Pledge Arena | Los Angeles Kings: Crypto.com Arena | St. Louis Blues: Enterprise Center | Anaheim Ducks: Honda Center | Arizona Coyotes: Mullett Arena | Vancouver Canucks: Rogers Arena | Edmonton Oilers: Rogers Place | San Jose Sharks: SAP Center at San Jose | Calgary Flames: Scotiabank Saddledome | Vegas Golden Knights: T-Mobile Arena | Chicago Blackhawks: United Center | Minnesota Wild: Xcel Energy Center |  | Tampa Bay Lightning: Amalie Arena | Ottawa Senators: Canadian Tire Centre | Washington Capitals: Capital One Arena | Montreal Canadiens: Centre Bell | Florida Panthers: FLA Live Arena | Buffalo Sabres: KeyBank Center | Detroit Red Wings: Little Caesars Arena | New York Rangers: Madison Square Garden | Columbus Blue Jackets: Nationwide Arena | Carolina Hurricanes: Lenovo Center | Pittsburgh Penguins: PPG Paints Arena | New Jersey Devils: Prudential Center | Toronto Maple Leafs: Scotiabank Arena |  Boston Bruins: TD Garden | New York Islanders: UBS Arena | Philadelphia Flyers: Wells Fargo Center |
Käännös suomeksi
Kalevi

| Kalevi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  10. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Kake
Vastineita eri kielissä:  Kalev
Nimen alkuperä:  Kaleva
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalevi on miehen etunimi, joka otettiin suomalaiseen almanakkaan vuonna 1929. Se on nimen Kaleva myöhempi virolaissävyinen muunnelma. Virossa ehdotettiin jo vuonna 1882 nimeä Kalev, mutta ensimmäiset Kalev-nimiset kastettiin siellä vasta 1920-luvulla. Suomessa Kalevi sai nimipäivän 10. syyskuuta vuonna 1929 ja suosituimmillaan se oli 1930-luvulla.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1900-luvun alusta helmikuuhun 2025 mennessä 146 689 suomalaista miestä ja muutama nainenkin on saanut etunimekseen Kalevi.
Nimen muita merkityksiä

Kalevi Falk, yhtye
Kalevi, suomalainen miestenlehti
Mullett Arena

| Mullett Arena |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Tempe, Arizona, Yhdysvallat
Rakennustyöt aloitettu:  tammikuu 2021
Avattu:  12. lokakuuta 2022
Omistaja:  Arizonan osavaltionyliopisto
Hoitaja:  Oak View Group
Kustannukset:  134 miljoonaa dollaria
Arkkitehti:  SCI Architects
Pääurakoitsijat:  Mortenson Construction
Käyttäjät
 Arizona State Sun Devils (NCAA) (2022–) Arizona Coyotes (NHL) (2022–2024) 
Katsojakapasiteetti
 Yliopistojääkiekko: 5 000 NHL-ottelut: 4 600 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Mullett Arena on Arizonan osavaltionyliopiston monitoimiareena ja jäähalli Tempen kaupungissa Arizonassa Yhdysvalloissa. Hallissa pelaa yliopiston Sun Devils -jääkiekkojoukkue, sekä siellä kilpailee yliopiston voimistelijat ja painijat. Hallin kapasiteetti yliopistourheiluun on 5 000 katsojaa.
NHL-joukkue Arizona Coyotes pelaa kotiottelunsa Mullett Arenassa kaudella 2022–2023, sillä se sai häädön aiemmasta kotihallistaan Gila River Arenasta. NHL-otteluihin katsojia mahtuu 4 600, joten Mullett Arena on NHL:n halleista selvästi pienin. Toiseksi pienimpään NHL-halliin Canada Life Centreen mahtuu 15 321 katsojaa.
Kuvia

Halli ulkoa.
Acta Sanctorum

Acta Sanctorum, osa Tammikuu 1643.
Acta Sanctorum on ortodoksisen ja roomalaiskatolisen kirkon pyhimyksiä ja marttyyreja käsittelevä kertomuskokoelma.
Kertomuskokoelmista merkittävin on 1700-luvulla jesuiitta Heribert Rosweyden Antwerpenissa aloittama kokoelma. Ensimmäiset osat ilmestyivät 1643–1658. Sitä jatkoivat hänen kuolemansa jälkeen Jean Bolland, ja hänen kuolemansa jälkeen työtä jatkoivat hänen mukaansa nimetyt bollandistit. Belgialaiset jesuiitat ottivat myöhemmin hoitaakseen bollandistien tehtävän ja julkaisivat 60 osaa, joihin sisältyy muun muassa pyhimysten elämäkertoja.