stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euroopan parlamentti

| Euroopan parlamentti |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  De facto alahuone
Historia
Perustettu:  10. syyskuuta 1952
Edeltäjä:  EHTY:n yleiskokous
Johto
Puhemies:  Roberta Metsola
Varapuhemies:  14 varapuhemiestä
Pääsihteeri:  Alessandro Chiocchetti
Kokoonpano
Edustajia:  720
 
Puolueet:        EPP (188)       S&D (136)       PfE (83)       ECR (78)       Renew (77)       Greens-EFA (53)       GUE-NGL (46)       ESN (25)       Sitoutumattomat (33) 
Vaalit
Valintatapa:  Jäsenvaltioiden valitsema Listavaali Siirtoäänivaalitapa (Irlanti ja Malta) FPTP/SMP (Belgian saksankielinen alue)
Viimeisimmät vaalit:  6.–9. kesäkuuta 2024
Seuraavat vaalit:  2029
Kokouspaikka
 Euroopan parlamentin istuntosali Strasbourgissa.
  Louise Weiss, Strasbourg, Ranska  Espace Léopold, Bryssel, Belgia 
Kotisivut
 https://www.europarl.europa.eu/portal/fi
Euroopan parlamentti (lyhenne EP, epävirallisesti myös europarlamentti tai EU-parlamentti) on Euroopan unionin kansanedustuslaitos. Euroopan parlamentti päättää unionin lainsäädännöstä yhdessä neuvoston kanssa, valvoo komission toimintaa sekä nimittää komission puheenjohtajan ja komissaarit. Parlamentti toimii kolmessa eri paikassa ja maassa: Brysselissä (Belgia), Strasbourgissa (Ranska) ja Luxemburgissa (Luxemburg).
Euroopan parlamentin jäsenet eli mepit (MEP) valitaan suorilla vaaleilla joka viides vuosi. Britannian EU-eron jälkeen parlamenttiin kuuluu 705 jäsentä. Europarlamenttivaalit järjestetään viiden vuoden välein ja nykyisin eri jäsenmaissa lähestulkoon samanaikaisesti, mutta vaalijärjestelmä vaihtelee hieman jäsenmaan mukaan. Jokaisesta jäsenmaasta valitaan väkilukuun suhteutettu lukumäärä edustajia, lisäksi jokaisella maalla on pari pohjapaikkaa pienten jäsenvaltioiden edustuksen turvaamiseksi.
Edustajat ovat ryhmittyneet europuolueiden mukaisiin europarlamenttiryhmiin, eivät siis jäsenmaittain.
Historia

Euroopan parlamentin edeltäjiä olivat Euroopan hiili- ja teräsyhteisön yleinen edustajakokous, joka muodostui jäsenvaltioiden parlamenttien edustajista, sekä samalla periaatteella koottu Euroopan yhteisöjen yhteinen Euroopan parlamentaarinen edustajakokous. Nykyisen kaltaisen Euroopan parlamentin jäsenet eli europarlamentaarikot tai ”mepit” on vuodesta 1979 valittu suorilla vaaleilla.
Euroopan parlamentin valta on kasvanut vuosikymmenten varrella. Aluksi parlamentti oli puhtaasti neuvoa-antava elin. 1970-luvulla siitä tuli neuvoston ohella osa unionin budjettipäätöksentekoa, joka olikin pitkään parlamentin ainoa todellinen valtaoikeus. Vuonna 1980 niin sanotun "isoglukoositapauksen" seurauksena parlamentti sai mahdollisuuden vaatia muutoksia myös EU:n lainsäädännön sisältöön. Parlamentin uutta valtaa vahvisti myös suorien vaalien kautta saavutettu demokraattinen mandaatti. Vuonna 1987 voimaan tulleen Euroopan yhtenäisasiakirjan myötä Euroopan parlamentista alkoi kehittyä todellinen lainsäädäntöelin. Yhteistoimintamenettely antoi parlamentille mahdollisuuden lainsäädäntöehdotuksen toiseen lukemiseen. Vuonna 1993 voimaan tullut Maastrichtin sopimus sisälsi parlamentin kannalta tärkeän yhteispäätösmenettelyn. Amsterdamin sopimuksessa 1999 parlamentti ja neuvosto tulivat valtaoikeuksiltaan samanarvoisiksi, ja parlamentin äänestys komission puheenjohtajasta tuli sitovaksi.
Euroopan parlamentti sai nykyisen valtansa Lissabonin sopimuksessa, joka tuli voimaan vuonna 2009. Sopimus käytännössä toteuttaa kaksikamarijärjestelmän, kun päätetään Euroopan unionin lainsäädännöstä, talousarvioista tai kansainvälisistä sopimuksista. Sopimuksen myötä parlamentti sai paljon lisää vaikutusvaltaa vuonna 2009 alkaneella vaalikaudella, kuten oikeuden käyttää todellista valtaa maatalous- ja kalastuspolitiikassa, kaikissa oikeus- ja sisäasioissa sekä talous- ja rahaliittoa koskevassa lainsäädännössä.
Toimivalta

Euroopan parlamentti on EU-kansalaisia edustava toimielin, joka muodostaa unionin demokratian perustan. Euroopan parlamentilla on laajat valtuudet, ja se osallistuu täysipainoisesti unionin politiikan määrittelyyn. Parlamentti laatii lainsäädäntöä, käyttää budjetti- ja valvontavaltaa, osallistuu perussopimusten tarkistusmenettelyyn ja saattaa asioita unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Uusien jäsenvaltioiden liittymissopimukset ja kaikki assosiaatiosopimukset edellyttävät Euroopan parlamentin hyväksyntää. Menettelyä sovelletaan myös esimerkiksi muihin kansainvälisiin sopimuksiin, jos niillä on huomattavia vaikutuksia unionin talousarvioon. Parlamentin hyväksyntä tarvitaan lisäksi vaalimenettelyä koskeviin säädöksiin sekä silloin, kun neuvosto haluaa todeta, että jokin jäsenvaltio on selvästi vaarassa rikkoa unionin perusperiaatteita. Parlamentti voi tehdä aloitteen unionin perussopimusten muuttamiseksi sekä viime kädessä päättää, onko kutsuttava koolle perussopimusten muutoksia valmisteleva valmistelukunta.
Euroopan parlamentti osallistuu unionin lainsäädännön hyväksymiseen kunkin säädöksen oikeusperustan mukaan. Parlamentti on nykyisin neuvoston kanssa tasavertainen lainsäätäjä. Parlamentti osallistuu EU:n lainsäädäntöprosessiin tavallisen lainsäätämisjärjestyksen (entinen yhteispäätösmenettely) mukaan. Parlamentissa käsitellään ja hyväksytään komission antamat lakiehdotukset. Parlamentilla on myös aloiteoikeus lainsäädäntöasioissa, mikä tarkoittaa että se voi pyytää komissiota esittämään lainsäädäntöehdotuksen.
Parlamentti on Lissabonin sopimuksen voimaantulon 2009 jälkeen ollut neuvoston kanssa yhtäläisessä asemassa vuotuisessa talousarviomenettelyssä. Parlamentti on toinen unionin budjettivallan käyttäjistä, ja se osallistuu talousarviomenettelyyn valmisteluvaiheesta alkaen, etenkin kun laaditaan yleisiä suuntaviivoja ja tehdään menojen laatua koskevia päätöksiä. Parlamentti vahvistaa unionin talousarvion ja valvoo sen toteuttamista sekä myöntää toteuttamista koskevan vastuuvapauden. Parlamentin hyväksyntä vaaditaan myös monivuotiselle rahoituskehitykselle.
Parlamentilla on käytettävissään useita toimeenpanoa koskevia valvontakeinoja. Se hyväksyy jäsenvaltioiden nimeämän komission puheenjohtajan ja jäsenet. Sillä on mahdollisuus antaa komissiolle epäluottamuslause ja pakottaa komission jäsenet eroamaan. Komission ja neuvoston on vastattava parlamentin esittämiin kysymyksiin kyselytunnilla. Parlamentti voi asettaa väliaikaisia tutkintavaliokuntia epäillessään rikkomuksia tai epäkohtia unionin oikeutta sovellettaessa. Parlamentti valvoo myös yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa.
Jos toinen toimielin rikkoo perussopimuksia, Euroopan parlamentilla on oikeus saattaa asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi. Parlamentti voi tukea jonkun asianosaisen vaatimuksia unionin tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa. Parlamentti valitsee lisäksi Euroopan oikeusasiamiehen.
Toiminta > Poliittiset ryhmät

Europarlamentin samaan poliittiseen perheeseen kuuluvat mepit muodostavat poliittisia ryhmiä, jotka muodostetaan uudelleen aina vaalien jälkeen.
Oikeisto ja sosialistit ovat europarlamentin suurimmat ryhmät ja jakavat sen tärkeimmät johtopaikat. Johtopaikoille valitaan kokeneita suurten maiden parlamentaarikkoja tai sellaisia pienten maiden edustajia, jotka onnistuvat hankkimaan tukea suurista maista.
Toiminta > Täysistunto

Euroopan parlamentin täysistunto on parlamentin tärkein poliittinen elin. Täysistunnot järjestetään Brysselissä ja Strasbourgissa muutaman viikon välein. Kaikilla parlamentin jäsenillä on oikeus ja velvollisuus osallistua niihin.
Toiminta > Puheenjohtajakokous

Parlamentin toiseksi tärkein poliittinen elin on puheenjohtajakokous eli ryhmäjohtajakokous. Sen muodostavat parlamentin puhemies ja kaikkien poliittisten ryhmien puheenjohtajat. Puheenjohtajakokous tekee parlamentin poliittista elämää koskevat ehdotukset ja päätökset, jos ne eivät kuulu täysistunnolle.
Toiminta > Puhemiehistö

Parlamentin puhemiehistön muodostavat puhemies, 14 varapuhemiestä ja kvestorit, joilla on läsnäolo- ja puheoikeus. Puhemiehistö tekee parlamentin hallintoa koskevia päätöksiä. Parlamentin puhemies johtaa täysistuntoa, ryhmäjohtajien kokousta sekä puhemiehistöä sekä edustaa parlamenttia sen ulkosuhteissa.
Toiminta > Valiokunnat

Euroopan parlamentin täysistuntojen valmistelua varten jäsenet jakautuvat 20 pysyvään valiokuntaan, jotka erikoistuvat eri aloihin. Tarvittaessa voidaan lisäksi perustaa alivaliokuntia, tutkintavaliokuntia ja väliaikaisia valiokuntia. Valiokunnissa tehdään Euroopan parlamentin keskeinen lainsäädäntötyö. Valiokunnissa on 25–71 jäsentä, ja niiden kokoukset ovat pääsääntöisesti julkisia. Saman poliittisen ryhmän edustajat kussakin valiokunnassa muodostavat valiokuntaryhmän, jota johtaa ja edustaa koordinaattori, oman valiokuntaryhmänsä puheenjohtaja.
Toiminta > Esittelijät

Jokaiselle parlamentissa valmisteltavalle ja päätettävälle asialle nimetään esittelijä, joka on yksi parlamentin jäsenistä. Hän vastaa asian läpiviennistä valiokunnassa ja täysistunnossa. Asioita kutsutaan usein esittelijän nimen mukaan.
Toiminta > Toimipaikat

Euroopan parlamentin virallinen päätoimipaikka on Strasbourg, minkä lisäksi sillä on toimipaikka Brysselissä. Parlamentin sihteeristö puolestaan sijaitsee Luxemburgissa. Käytännössä parlamentti kokoontuu Strasbourgissa vain neljän päivän ajan kuukaudessa suorittamaan äänestyksiä täysistunnoissa. Muut täysistunnot, valiokuntatyöskentely ja erilaiset kuulemistilaisuudet tapahtuvat Brysselissä, missä parlamentilla on käytössään eniten tiloja.
Toiminta > Monikielisyys

Euroopan parlamentilla on 24 virallista työkieltä, joita ovat kaikkien jäsenmaiden viralliset kielet. Parlamentin keskustelut tulkataan ja dokumentit käännetään jokaiselle viralliselle kielelle. Valiokunnissakin dokumentit käännetään kaikille kielille, mutta tulkkaus on käytännön syistä suppeampaa. Poliittisissa ryhmissä käytetään vain muutamia työkieliä.
Parlamentissa työskentelee noin 700 kääntäjää ja juristi-lingvistiä sekä 330 tulkkia, joiden lisäksi käytössä on yli tuhat freelancer-kääntäjää ja tulkkia. Vuosittain parlamentissa käännetään yli 2 miljoonaa sivua tekstiä. Vuonna 2016 parlamentin budjetista arviolta 20–25 prosenttia liittyi kieliin ja kääntämiseen.
Kielivalikoiman laajuuden olennaisin syy on parlamentin rooli suorilla vaaleilla valittuna lainsäätävänä elimenä – demokraattisesti valittaville parlamentin jäsenille ei voida asettaa kielivaatimuksia, ja parlamentin jäsenten on pystyttävä kommunikoimaan parlamentin työstä äänestäjille näiden omalla kielellä.
Euroopan parlamentin vaalit

Euroopan parlamentin vaalit pidetään joka viides vuosi. Niissä unionin jäsenmaiden kansalaiset valitsevat edustajansa Euroopan parlamenttiin. Vaalit ovat yleiset ja välittömät. Eri jäsenmaissa käytetään erilaisia vaalijärjestelmiä. Suomen vaalit ovat henkilövaalin ja listavaalin yhdistelmä.
Edelliset europarlamenttivaalit järjestettiin vuonna 2019. Seuraavat europarlamenttivaalit järjestetään kaikissa jäsenmaissa neljän päivän aikana kesäkuun 2024 alussa.
Parlamentin koostumus > Maiden paikkamäärät

Europarlamentissa on nykyisin 705 jäsentä. EU-mailla on paikkoja Euroopan parlamentissa seuraavasti vaalikaudella 2019–2024. Paikkamäärissä on otettu huomioon brexitin aiheuttamat muutokset.
Saksa 96
Ranska 79
Italia 76
Espanja 59
Puola 52
Romania 33
Alankomaat 29
Belgia, Kreikka, Portugali, Tšekki, Unkari, Ruotsi 21
Itävalta 19
Bulgaria 17
Slovakia, Suomi, Tanska 14
Irlanti 13
Kroatia 12
Liettua 11
Latvia, Slovenia 8
Viro 7
Kypros, Luxemburg, Malta 6
Maiden paikkajako ei vastaa suoraan väkilukua, vaan pienillä mailla on suhteessa enemmän paikkoja kuin suurilla.
Parlamentin koostumus > Poliittiset ryhmät

Europarlamentaarikot eivät järjestäydy maittain, vaan kymmenen europuolueen ja seitsemän maanosanlaajuisen poliittisen ryhmän tunnusten alle. Ryhmät ovat ajan myötä vaihdelleet. Vuoden 2019 vaalien jälkeen Euroopan parlamentin poliittiset ryhmät suuruusjärjestyksessä ovat:
Euroopan kansanpuolueen ryhmä (EPP)
Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmä (S&D)
Uudistuva Eurooppa -ryhmä (RE)
Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmä (Greens/EFA)
Identiteetti ja demokratia (ID)
Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmä (ECR)
Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto (GUE/NGL)
Sitoutumattomat (NI)
Parlamentin myöntämät palkinnot

Euroopan parlamentti myöntää vuosittain neljä tunnustuspalkintoa: Saharov-mielipiteenvapauspalkinto ihmisoikeuksien ja sananvapauden puolustamisesta, Kaarle Suuren palkinto nuorten eurooppalaisten hankkeille, Euroopan kansalaisen palkinto merkittävistä teoista EU:n kansalaisten suhteisiin liittyen ja LUX-palkinto elokuville.
Vierailukeskus Parlamentarium

Parlamentarium on Euroopan parlamentin vierailukeskus Brysselissä. Sen kiertokäynnillä esitellään Euroopan yhdentymisen vaiheita ja parlamentin toimintaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Euroopan parlamentin virallinen kotisivu
Euroopan parlamentin Suomen tiedotustoimisto
Parlamentin kokoustilat Brysselissä (Rue de Tréves 3) – Google Maps
| n k  Euroopan parlamentti |
| --- | --- | --- |
| Organisaatio |  Puheenjohtajakokous  Puhemiehistö Puhemies  Varapuhemies  Valiokunnat  MEP  Kvestorit  Valiokuntien puheenjohtajakokous  Valtuuskuntien puheenjohtajakokous  Pääsihteeristö  |  |
| Politiikka |  Parlamenttiryhmät  Puolueet  |  |
| Vaalit |  1979  1984  1989  1994  1999  2004  2009  2014  2019  2024 Istuntokausi  |  |
| Rakennukset |  Espace Léopold Altiero Spinelli  Atrium  Euroopan historian talo  József Antall  Konrad Adenauer  Léopold-puisto  Solidarność 1980 -esplanadi  Station Europe  Paul-Henri Spaak  Parlamentarium  Place du Luxembourg  Simone Veilin aukio  Willy Brandt  Louise Weiss Parlamentarium Simone Weil  Robert Schuman -rakennus  Europa Experience  Jean Monnet -talo  |  |
| Palkinnot |  Nuorten eurooppalainen Kaarle Suuri -palkinto  Euroopan kansalaisen palkinto  Saharov-palkinto  LUX-yleisöpalkinto    |  |
| Muuta |  EuroparlTV  Unionin tila -puhe  |  |
| n k  Euroopan parlamentit |
| --- | --- |
Itsenäiset valtiot:  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  San Marino  Saksa  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaani  Venäjä  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta 
Rajallisesti tunnustetut valtiot:  Abhasia  Artsakh  Etelä-Ossetia  Kosovo  Transnistria  Pohjois-Kypros 
Itsehallintoalueet ja muut yhteisöt:  Ahvenanmaa  Bosnia ja Hertsegovinan federaatio  Färsaaret  Gibraltar  Guernsey  Huippuvuoret  Serbitasavalta  Mansaari  Jersey 
Muut yhteisöt:  Euroopan parlamentti 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Portugali 
Henkilöt:  Trove  Yle 
Muut:  IdRef 
Parlamentin istuntosali (Strasbourg)
Parlamentin istuntosali (Bryssel)
Faasinsiirtokatalyysi

Faasinsiirtokatalyytin toimintamekanismi nukleofiilisessä substituutiossa
Faasinsiirtokatalyysi on eräs katalyysin tyyppi, jossa reagoivat lähtöaineen ovat keskenään eri faaseissa ja katalyytti siirtää reagoivat yhdisteet faasista toiseen. Tällaisia homogeenisissa reaktioissa faaseina voi olla kaksi toisiinsa liukenematonta nestettä, neste ja kiinteä aine tai neste ja kaasu. Faasinsiirtokatalyysi on laajasti käytetty menetelmä teollisessa synteettisessä orgaanisessa kemiassa.
Faasinsiirtokatalyysin tyypit

Faasinsiirtokatalyyttien toiminta perustuu siihen, että reagoivat lähtöaineet sijaitsevat kahdessa toisiinsa liukenemattomassa faasissa. Faasinsiirtokatalyytti liukenee molempin faaseihin ja muodostaa komplekseja reaktioiden lähtöaineiden kanssa ja nämä kompleksit kykenevät liikkumaan faasien välillä ja nopeuttamaan reaktioita. Faasinsiirtokatalyytit siis ikään kuin uuttavat reagenssit faasista toiseen. Faasinsiirtokatalyyttien etuna tavanomaisiin heterogeenisiin tai homogeenisiin katalyytteihin on että reaktioissa ei välttämättä tarvitse käyttää vedettömiä olosuhteita, myrkyllisten orgaanisten liuottimien vähäisempi käyttö, reaktioissa voidaan käyttää alhaisempia lämpötiloja ja paineita, reaktioajat ovat lyhyempiä, sivureaktioiden vähäisempi määrä ja reagenssien helppo erotettavuus. Faasinsiirtokatalyyteillä katalysoidut prosessit kuluttavat usein vähemmän energiaa ja tuottavat vähemmän jätettä verrattuna tavanomaisiin prosesseihin, joten faasinsiirtokatalyyttien kehitys ja tutkiminen on tärkeä osa vihreää kemiaa.
Faasinsiirtokatalyysin tyypit > Kaksifaasikatalyytit

Tyypillisin faasinsiirtokatalyyttisysteemi on kaksifaasikatalyysi, jossa faasinsiirtokatalyytti siirtää reagenssit kahdesta toiseensa sekoittumattomasta faasista toiseen. Yleisin on vesifaasiin liukoisten anionien tai kationien uuttaminen faasinsiirtokatalyytin avulla vesifaasista orgaaniseen faasiin. Tyypillinen esimerkki on nukleofiilinen substituutioreaktio, jossa vesifaasiin liuennut nukleofiilinen anioni uutetaan kationisen faasinsiirtokatalyytin Q+-avulla orgaaniseen faasiin, jossa se reagoi elektrofiilisen yhdisteen esimerkiksi organohalogeenin kanssa. Tyypillisiä tähän tarkoitukseen käytettyjä faasinsiirtokatalyyttejä ovat kvaternääriset ammoniumsuolat, kuten tetrabutyyliammoniumbromidi, Aliquat 336 ja kiina-alkaloideista johdetut yhdisteet, ja fosfoniumsuolat. Myös alkalimetallien polyeetteri-, kruunueetteri- ja kryptandikomplekseja voidaan käyttää. Käyttämällä kiraalisia faasinsiirtokatalyyttejä voidaan reaktioissa saavuttaa hyvä enantioylimäärä.
Niin kutsutussa käänteisessä faasinsiirtokatalyysissä faasin siirtokatalyytti on anioni, joka siirtää elektrofiilisen kationin vesifaasista orgaaniseen faasiin, jossa reaktio tapahtuu.
Faasinsiirtokatalyysin tyypit > Kolmifaasikatalyysi

Kolmifaasikatalyysi on uudempimenetelmä, jossa katalyytti on sidottu polymeerikantajaan. Tämän menetelmän etuna on erityisesti katalyytin helppo eristettävyys ja kierrätettävyys.
Faasinsiirtokatalyysin sovelluskohteita

Faasinsiirtokatalyyttiä käytetään teollisuudessa erityisesti nukleofiilisten substituutioreaktioiden katalyytteinä. Tälla tavoin valmistetaan muun muassa polymeerejä, lääkeaineita ja maatalouskemikaaleja esimerkiksi kloropreenin valmistuksessa. Nukleofiilisten substituutioiden lisäksi faasinsiirtokatalyyttejä voidaan käyttää additioreaktioissa, kondensaatioreaktioissa, epoksidoinneissa, dehydrohalogenoinneissa, hapetuksissa ja pelkistyksissä.
Faravid

Faravid oli Kvenlandin legendaarinen kuningas. Arviolta 1200-luvulla kirjoitetussa Egillin, Kalju-Grímrin pojan saagassa kerrotaan kveenien käyneen kuninkaansa Faravidin johdolla sotaa karjalaisia vastaan. Saagan mukaan Faravid, jolla oli komennossaan 300 miehen sotajoukko, liittoutui norjalaisen Thorolf-päällikön kanssa. Liittolaiset tekivät sotaretken Karjalaan ja saivat suuren voiton.
Faravid on muinaisnorjankielinen nimi, mutta koska skandinaavien keskuudesta ei tunneta tällaista nimeä, se on tulkittu käännökseksi ”Kaukomielen” tai ”Kaukamoisen” kaltaisesta suomenkielisestä nimestä. Saagakuvauksessa Faravid sijoitetaan 800-luvulle ajoittuvaan yhteyteen, mutta Kyösti Julkun ja Mikko Hämeen mukaan tällainen ajankohta on saagassa mainittua karjalaisten hyökkäystä ajatellen liian varhainen. Todennäköisempi vaihtoehto Faravidin elinvuosisadaksi olisi heidän mielestään 1100-luku.
Aiheesta muualla

Faravid (mainitaan 1100-luvulla) – Kansallisbiografia
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Fada N’Gourma

| Fada N’Gourma |
| --- | --- |
 Fada N’Gourman pääkatu.
 Fada N’Gourma
 Koordinaatit: 12°3′33″N, 0°21′45″E 
Valtio:  Burkina Faso
Alue:  Est
Provinssi:  Gourma
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3 400,2 km²
Väkiluku (2019):  187 700
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fada N’Gourma on kaupunkikunta sekä Estin alueen ja Gourman provinssin hallinnollinen keskus Burkina Fasossa. Se sijaitsee 220 kilometriä Ouagadougousta itään. Kunnassa on 187 700 ja kaupunkialueella 73 200 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).
Maantiede ja väestö

Fada N’Gourman kunnan pinta-ala on 3 400,2 ja kaupunkialueen 119,73 neliökilometriä. Kaupunkikunta rajoittuu lännessä Diapangoun ja Diabon, pohjoisessa Yamban ja idässä Matikoalin kuntiin sekä etelässä Kompiengan provinssiin.
Kunta on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Se sijaitsee Niger- ja Otijoen vedenjakajalla. Seutu kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 600–900 millimetriä. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 11 kaupunginosaa ja 34 kylää. Asukkaista 45 % on gurmia, 33,8 % moseja, 8,2 % fulbeja, 3,1 % bisoja, 1,3 % lobeja ja 1,3 % dagareja. Puhutuimmat kielet ovat gurma, moore ja fulani. Muslimeja on 48,9 %, katolisia 29,4 %, animisteja 10,7 % ja protestantteja 10,5 %.
Historia

Gurmavaltion hallitsija Yendabri siirsi pääkaupunkinsa Pamasta Nanoumbaksi kutsuttuun Fada N’Gourmaan 1700-luvun alussa. Valtiosta tuli 1800-luvulla Ouagadougoun mosivaltion vasalli ja vuonna 1895 Ranskan protektoraatti. Se liitettiin vuonna 1897 Dahomeyn ja myöhemmin Ylä-Senegalin ja Nigerin siirtomaahan.
Fada N’Gourma oli siirtomaa-aikana hallintopiirin ja maan itsenäistyttyä aliprefektuurin ja prefektuurin keskus. Se sai kunnallishallinnon vuonna 1970. Gourman provinssi on perustettu vuonna 1984 ja kaupunkikunta vuonna 1995.
Liikenne, talous ja palvelut

Fada N’Gourma on Burkina Fason itäosan kaupallinen ja liikennekeskus. Se kautta kulkevat Nigeriin ja Beniniin johtavat maantiet RN4 ja RN18.
Alueen pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi, puuvilla, maapähkinä, soija, seesami, lehmänpapu, maapapu, peruna, maniokki, vihannekset ja hedelmät. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit, hevoset ja siipikarja. Kaupungissa on liikenneasema, keskustori, tärkeät karjamarkkinat ja nykyaikainen teurastamo. Käsityöläiset valmistavat tekstiilejä, metalli- ja muita käyttöesineitä sekä suorittavat rakennus- ja korjaustöitä. Teollisuutta edustavat Socoman puuvillankäsittelylaitos, hunajaa ja kosmetiikkaa valmistava Socag, pastöroitua maitoa, jogurttia ja voita tuottava meijeri sekä leipomo.
Kaupungissa toimii joukko julkisia ja yksityisiä lyseoita ja ammattikouluja. Terveyspalveluihin kuuluvat aluesairaala, terveyskeskukset, yksityisvastaanotot ja apteekit. Kulttuuri- ja urheilulaitoksia ovat nuorisotalo ja stadioni.
Matkailu ja nähtävyydet

Fada N’Gourman nähtävyyksinä mainitaan Nalamboun pyhät kukkulat, gurmavaltion perustajasta Diaba Lomposta muistuttava apinanleipäpuu sekä paikallisten kuninkaiden hautausmaa ja palatsi. Kaupungissa on majoituspalveluja, mutta matkailu ei ole kovin kehittynyttä. Turisteja houkuttelevat lähinnä Burkina Fason, Nigerin ja Beninin rajaseudun luonnonpuistot.