Spede Pasanen
Ura > Itsenäinen elokuvantekijä

Spede Pasanen ja Jaakko Pakkasvirta tapasivat toisensa Hopeaa rajan takaa -elokuvan kuvauksissa. Pakkasvirta ja Risto Jarva, kaksi nuorta elokuvantekijää, olivat Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan omistaman tuotantoyhtiö Filminorin johtohahmot. Yhteinen esikoiselokuva Yö vai päivä (1962) oli tehnyt yhtiölle suuret tappiot. Jarva ja Pakkasvirta sopivat Pasasen kanssa yhteisestä komediaelokuvasta, jolle voitiin povata hyvää menestystä. Sopimuksen mukaan Filminor huolehtisi elokuvan teknisestä puolesta, Pasanen hankkisi rahoituksen, vastaisi elokuvan sisällöstä ja tarinasta sekä näyttelisi pääosan. Yhteistyön tuloksena oli komedia X-Paroni (1964), joka oli ensi-iltavuotensa menestynein elokuva.
Menestyksen rohkaisemana Pasanen ryhtyi yksityisyrittäjäksi ja perusti Filmituotanto Spede Pasanen -nimisen yhtiön. Yhteistyökumppaneikseen hän otti vanhan ystävänsä Jukka Virtasen sekä Mainostelevision nuoren ohjaajan Ere Kokkosen. Kolmikon Pasanen–Virtanen–Kokkonen kynästä syntyi nopeaan tahtiin joukko menestyksekkäitä komedioita, joista mainittakoon liikemieshupailu Millipilleri (1966), parodinen itsenäisen Suomen 50-vuotisjuhlaelokuva Pähkähullu Suomi (1967), Robin Hood -legendan suomalaisversio Noin 7 veljestä (1968) sekä televisiomaailmaa satirisoiva Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut (1969). 1960-luvun elokuviensa myötä Pasanen vakiinnutti lopullisesti asemansa maan suosituimpana koomikkona.
Jukka Virtanen jätti yhteistyön ”Näköradiomiehen” jälkeen, mutta Ere Kokkosesta tuli Pasasen tärkein yhteistyökumppani koko hänen elokuvauransa loppuajaksi. Samalla Pasanen löysi kaksi miestä, joista tuli hänen luottonäyttelijänsä sekä televisiossa että elokuvissa: Simo Salmisen, joka esiintyi jo X-Paronissa, sekä Vesa-Matti Loirin, jonka ensiesiintyminen tapahtui Noin 7 veljeksessä. 1960-luvulta saakka Spede-elokuvien vakiokasvoihin kuuluivat myös Leo Jokela, Olavi Ahonen ja Juhani Kumpulainen. Vuonna 1969 Pasanen teki Kokkosen toiveesta ensimmäisen värielokuvansa Pohjan tähteet. Elokuva oli tappiollinen ja kustannukset kalliit. Pasanen ei pitänyt kiirettä värifilmiin siirtymisessä, koska halusi elokuvilleen parhaan mahdollisen katteen. Hän teki elokuvansa mustavalkoisena aina vuoteen 1978 asti.
Vuonna 1970 valmistui kaksi elokuvaa, joista ensimmäinen oli Kokkosen käsikirjoittama ja ohjaama Jussi Pussi. Pasanen vastasi tuotannosta, muttei esiintynyt elokuvassa eikä aihe kiinnostanut häntä. Elokuva poikkeaa täysin aiemmista Spede-elokuvista, sillä Jussi Pussi on romanttisempi ja surumielisempi kuin aiemmat kreisikomediat. Elokuva kertoo rahattoman opiskelijan suuresta rakkaudesta ajankohdan kuohuvan poliittisen ja seksuaalisen opiskelijaradikalismin keskellä. Elokuva keräsi noin 167 000 katsojaa, mikä riitti kattamaan tuotantokustannukset.
Vuoden toinen elokuva Speedy Gonzales – noin 7 veljeksen poika syntyi villin lännen teemojen ympärille, jotka olivat olleet Pasasen sydäntä lähellä jo lapsena. Sopivat kuvauspaikat löytyivät Hyrylän hiekkakuopilta ja Yyterin hiekkarannoilta. Pasanen teki itse pääroolin Speedy Gonzalesina, lännen nopeimpana. Eräänä päivänä kuvattiin kohtausta, jossa Leo Jokelan näyttelemä sheriffi hiipii Speedy Gonzalesin taakse, työntää aseen tämän selkään ja sankari nostaa kädet ylös. Sen jälkeen toinen roisto osoitti revolverilla sheriffiä, ja joku muu taas roistoa. Muodostuu jono, jossa seisoo toistakymmentä miestä ase edellä olevan selkään osoitettuna. Virtanen huomautti Pasaselle, ettei sellaista kohtausta voi tehdä, koska Marxin veljekset tekivät saman klassikkoelokuvassa Päivä lännessä. Pasanen ei ollut kuullutkaan kyseisestä elokuvasta. Virtasen mukaan Pasanen ei tarvinnut esikuvia vaan ideat olivat täysin hänen omiaan. Elokuva menestyi taloudellisesti hyvin ja tuotti voittoa 45 000 markkaa. Pasasen filmiyhtiö selvisi aiemmista tappioistaan, mutta samalla hän ja Ere Kokkonen riitaantuivat moneksi vuodeksi.
Virtasen ja Kokkosen lähdettyä Pasanen saattoi elokuvateattereihin kolme elokuvaa, Kahdeksas veljes, Saatanan radikaalit ja Hirttämättömät, jotka kaikki tuottivat hänelle taloudellisesti tappiota. Kahdeksas veljes -elokuvan Pasanen teki ensimmäistä kertaa yksin: hän käsikirjoitti, ohjasi ja näytteli pääosan. Hirttämättömät oli Pasasen toinen lännenelokuva ja hänelle mieluisin teos, mutta sen tappiot olivat peräti 132 000 markkaa.
Saatanan radikaaleissa Pasanen antoi Suomen teatterikoulusta valmistuneille Heikki Huopaiselle, Timo Nissille, Heikki Nousiaiselle ja Paavo Piiroselle mahdollisuuden tehdä elokuva. Pasasen tuotti elokuvan, muttei osallistunut sen tekemiseen muuten. Tuotoltaan Saatanan radikaalit oli Pasasen siihenastisen uran pohjanoteeraus. Hän alkoi silti suunnitella uutta värielokuvaa ja yllätyksekseen sai Suomen elokuvasäätiöltä tuotantolainaa hankkeelleen 75 000 markkaa. Elokuva jäi tekemättä. Pasasen mielessä oli toinenkin elokuva, joka myös jäi vain suunnittelutasolle. Lopulta hän käytti lainan paikatakseen Hirttämättömien tappiot.
Elokuvissaan Pasanen ei koskaan pilkannut uskontoa, isänmaata tai poliitikkoja. Hänelle oli kunnia-asia tehdä koko perheen elokuvia, eikä niissä näytetty alastomuutta tai viljelty kiroilua.