stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haifan taistelu (1948)
Taistelu > Neuvottelut

Aamulla 22. huhtikuuta arabien johtajat pyysivät tulitaukoa ja Hagana vaati puolestaan antautumista. Kenraali Stockwell välitti neuvottelut osapuolten välille Haifan kaupungintalolla. Neuvottelujen kuluessa Syyrian Haifan konsuli Thabet al-Aris sähkötti tilanteesta Damaskokseen ja kertoi Haifaa uhkaavan verilöylyn. Syyria ja Libanon painostivat brittejä ”juutalaisen aggression” pysäyttämiseksi. Maat eivät kuitenkaan iskeneet kohti Palestiinaa, vaikka Syyrian presidentti Shukri al-Quwatli oli näin vihjaillut.
Kaupungintalolla eri osapuolet saapuivat brittien panssariautojen kyyditsemänä neuvotteluihin, jotka alkoivat kello 16.00. Juutalaisia edustivat pormestari Shabtai Levy, juutalaistoimiston Harry Beilin ja Haganan Mordechai Makleff. Arabeja edustivat useat yhteisön merkkihenkilöt muslimeista ja kristityistä johtajanaan muslimiveljeskunnan jäsen šeikki Abdul Rahman Murad. Muita jäseniä olivat liikemiehet Victor Khayyat, Farid Sa’ad ja Anis Nasr. Lopulta saatiin aikaan ehdot, joiden mukaan arabien tulisi luovuttaa aseensa briteille, kaikki ulkomaiset miespuoliset arabit karkotettaisiin, Haifaan asetettaisiin ulkonaliikkumiskielto aseiden etsimiseksi ja brittien olisi pidätettävä kaikki arabien puolella olleet ”eurooppalaiset natsit”. Kaupunkiin jääville arabeille taattiin ”tasa-arvoinen ja vapaa” asema. Ennen ehtojen hyväksymistä arabit pyysivät Arabien kansalliselta komitealta ohjeita, joita ei ilmeisesti koskaan saatu. Jotkin israelilaiset virkamiehet väittivät sittemmin virheellisesti ja ilman todisteita arabien saaneen ohjeet olla antautumatta ja käynnistää yleinen evakuointi.
Kello 19.15 kokoonnuttiin uudelleen. Arabeja edustivat nyt vain kristityt jäsenet. He kieltäytyivät allekirjoittamasta ehtoja, koska he eivät hallinneet kaupungin asejoukkoja eivätkä siksi pystyneet takaamaan ehtojen täyttymistä. He ehdottivat vaihtoehtona kaupungin naisten ja lasten evakuointia. Mahdollisesti muut vaihtoehdot olisivat leimanneet heidät pettureiksi. Britit ja juutalaiset yllättyivät ehtojen hylkäämisestä. Juutalaiset näyttivät kuitenkin hyväksyvän tilanteen. Seuraavien kymmenen päivän aikana tuhannet Haifan arabit kuljetettiin brittien lentokoneilla, laivoilla ja panssariajoneuvoin Akkoon, Beirutiin, Nasaretiin ja Nablukseen. Kaupunkiin jäi vain noin 3 000 arabia.
Seuraukset

Pääasiallisia syitä arabien pakoon olivat taistelun ja etenkin kantakaupunkiin kohdistetun kranaatinheitintulen synnyttämä paniikki ja pelko vähemmistöasemasta juutalaisten alaisuudessa. Arabien kansallinen komitea kannusti arabeja lähtemään kaupungista, minkä lisäksi juutalaisten viranomaisten käytös herätti pelkoa. Hagana oli kieltänyt joukkojaan ryöstelemästä tai esimerkiksi vandalisoimasta paikallisia moskeijoita. Irgunin joukot olivat kuitenkin ryöstelleet alueita esimerkiksi Wadi Nisnasin kaupunginosassa. Haganan joukot ottivat yhteen Irgunin kanssa ryöstelyn lopettamiseksi. Kun Haifaa alettiin tutkia mahdollisten aseiden varalta, myös Hagana kohteli paikallisia varsin kovakouraisesti. Ryöstelykieltoa ei aina noudatettu, paikallisia miehiä pidätettiin ja osa hakattiin. Joidenkin juutalaisten mielestä arabien pako piti pysäyttää taloudellisten syiden ja juutalaisten julkisuuskuvan takia. Suurin osa juutalaisista piti kuitenkin arabivähemmistön kaikkoamista juutalaisvaltion kannalta parhaana ratkaisuna.
Haifa oli Tiberiaksen ja Jaffan ohella yksi mandaattikauden viimeisten viikkojen aikana kukistuneista merkittävistä arabien asutuskeskuksista. Sisällissota päättyi juutalaisten voittoon, mutta sitä seurasi Israelin itsenäisyyssota. Haifan valloitusta seuranneina päivinä juutalaiset valtasivat myös joitakin alueita sen ympärillä. Haifaan jäi sodan jälkeen pieni arabivähemmistö, joka asuu kaupungissa edelleen.
Näkymä kohti Haifan satamaa vuonna 1948.
Najadan talo, jolla käytiin kiivaita taisteluja.
Juutalaisia taistelijoita.
Hylättyjä arabien asemia.
Pakenevia arabeja.
Mediterranean Shipping Company

MSC Debra konttilastissa Chesapeakenlahdella
Mediterranean Shipping Company S.A. (MSC) on vuoden 2021 lopusta alkaen ollut maailman suurin kontteja meritse kuljettava yritys. Laivayhtiöllä on 318 alusta, jotka yhteensä pystyvät kuljettamaan 1 022 044 kappaletta kuusi metriä pitkää konttia (TEU). Yhtiön pääkonttori on Sveitsissä Genevessä, ja laivalinjojen tärkein keskus on Belgiassa Antwerpenissa.
Historiaa

Yhtiön perustivat 1970 kapteeni Gianluigi Aponte ja Rafaela Aponte-Diamant] yksityisyrityksekseen ostamalla ensimmäisen laivansa. Sorrentolainen laivanomistaja kuljetti lastia Afrikkaan. Laivayhtiö on siitä lähtien kasvanut yhdeksi maailman suurimmista varustamoista. Risteilyjä tarjoava tytäryhtiö MSC Italian Cruises perustettiin 1988.
Yhtiö nykyisin

Nykyään (2023)  MSC:llä on 675 toimistoa 155 maassa ja 150 000 työntekijää. MSC:n alukset liikennöivät yli 260 reitillä yli 520 satamassa.
Dubrouna

| Dubrouna, Dubrovno (Дуброўна, Дубровно) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Dubrouna, Dubrovno
 Koordinaatit: 54°34′19″N, 30°41′24″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Vitsebskin alue
Korkeus:  noin 150–190 m
Väkiluku (10/2009):  8 041
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 dubrovno.vitebsk-region.gov.by/en/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dubrouna (valkoven. Дуброўна) eli Dubrovno (ven. Дубровно) on pieni Dneprin jokivarren kaupunki ja hallintoalue Valko-Venäjän Vitsebskin alueella. Dubrounan kaupunki sijaitsee Venäjän Smolenskin alueen länsirajan ja Oršan kaupungin välissä. Vuoden 2009 väestönlaskennassa kaupungin asukasluvuksi saatiin 8 041; koko hallintopiirissä asui 16 974 ihmistä.
Liikenne ja rajanylityspaikat

Oršasta sen koillispuolella olevaan Dubrounaan on kantatietä P22 pitkin 21 kilometriä. Sama kantatie jatkuu kaupungista myös pohjoiseen M1-valtatielle. Valtatie M1 (E 30) vie piirin pohjoisosien läpi Minskistä Venäjän rajalle ja rajan takana Smolenskiin ja Moskovaan.
Oršasta Smolenskia kohti kulkeva rautatie kulkee hieman tämän valtatien eteläpuolella Dubrounan piirin pohjoisosien läpi; piirissä on useita radanvarren asemia. Kansainvälisten rajanylityspaikkojen (M1-valtatie ja rautatie) ohella pienempi rajanylityspaikka Venäjän Smolenskin alueelle on ollut myös Dubrounasta itään sijaitsevan Ljadyn kylän kautta kulkevalla paikallistiellä.
Vesiteistä tärkein on Venäjältä saapuva ja kaupungin läpi Oršaa ja esimerkiksi Kiovaa kohti virtaava Dnepr.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dubrouna Wikimedia Commonsissa
Luettelo Valko-Venäjän rajanylityspaikoista
Kuvaus kaupungista (englanniksi) (bycity.org)
Lyhyt kuvaus kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (valkovenäjäksi) (garady.org)
Дубровенский район - Tietoa hallintopiiristä ja kaupungista (venäjäksi) (dorogiby.info)
Kantakaupungin kartta (englanniksi) (bycity.org)
WikiMapia karttalinkki, selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta (venäjäksi) (maps.vlasenko.net)
Valokuvia rakennuksista (venäjäksi) (globus.tut.by)
Valokuvia kaupungista (englanniksi), (puolaksi), (valkovenäjäksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)
Serbian historia

Serbian historialla tarkoitetaan nykyisen Serbian alueen historiaa.
Varhaiset vaiheet

Serbit saapuivat nykyisille asuinsijoilleen kansainvaellusten aikana 600-luvulla. He olivat jakaantuneet kuuteen heimoon: Rascia/Raška, Bosnia, Neretva/Pagania, Zachumlie/Zahumlje.
Ensimmäinen serbien valtio muodostui Časlav Klonimirovićin johdolla 900-luvulla Raškassa. 1000-luvun puolessa välissä nousi valtaan Vojislavljević-suku Zetassa ja 1100-luvulla Raškassa Nemanjić-suku. Nemanjić-suvun valtakunnan perusti 1170 Stefan Nemanja, jonka pojasta Savasta tuli ensimmäinen Serbian ortodoksisen kirkon arkkipiispa ja pyhimys.
Stefan Nemanja laajensi 1180 Serbiaa valloittamalla Zetan (Montenegron). Myös kuningas Stefan Uroš II Milutin laajensi valtiota ja valloitti Makedonian Bysantilta. Hänen aikanaan rakennettiin merkittävimmät keskiaikaisen Serbian rakennukset. Hänen pojanpoikansa Stefan Dušanin (1331–1355) aikana valtakunta saavutti huippunsa ja hallitsi aluetta Tonavalta Kreikkaan. Serbian valtakunta heikkeni Stefanin kuoleman jälkeen ja Kosovo Poljen taistelussa 1389 turkkilaiset löivät serbit. Ruhtinas Lazar Hrebeljanović kuoli taistelussa ja Serbia menetti Kosovon turkkilaisille. Taistelua seurasi epävakaa, mutta kulttuurisesti merkittävä aikakausi Lazarin pojan Stefan Lazarevićin johdolla. Vuonna 1402 Stefan sai Bysantilta arvonimen despootti ja jäljellä olevasta kuningaskunnasta muodostui Serbian despotaatti, joka oli Osmanien valtakunnan vasallivaltio. Vuoteen 1459 mennessä turkkilaiset ulottivat valtansa koko Serbiaan.
Kolmensadan vuoden ajan Serbia oli Osmanien valtakunnan alaisuudessa ja serbiasutus levisi myös Vojvodinaan ja Kroatiaan. Kun Habsburgien joukot työnsivät turkkilaiset Tonavan eteläpuolelle 1699, osa serbeistä vapautui turkkilaisten vallasta.
Itsenäisyysliike

Serbian itsenäisyysliike alkoi 1800-luvun alussa Karađorđe Petrovićin (1804–1813) ja Miloš Obrenovićin (1815–1817) myötävaikutuksella. Serbia sai ruhtinaskuntana itsehallinnon turkkilaisten  alaisuudessa vuosien 1804 ja 1815 kansannousujen jälkeen 1817, vaikkakin turkkilaisten joukot pysyivät pääkaupungissa Belgradissa vuoteen 1867. Venäjän–Turkin vuosien 1828–1829 sodan jälkeen Serbia tunnustettiin ruhtinaskunnaksi osmanien vallan alla ja Venäjän keisarikunnan suojeluksessa. Bosnian vuoden 1875 kapinan jälkeen Serbia soti Venäjän ja Bosnian kapinallisten rinnalla Turkin sodan 1877–1878 heikentyvää Turkkia vastaan, mikä toi Serbialle suurvaltojen tunnustaman täyden itsenäisyyden ja suuria maa-alueita etelässä ja idässä.
Vuonna 1908 Itävalta liitti Bosnian itseensä ja rohkaisi Serbiaa Montenegron, Bulgarian ja Kreikan rinnalla Osmanien valtakuntaa vastaan. Ensimmäisessä Balkanin sodassa Serbia sai Pohjois- ja Keski-Makedonian, mutta Itävalta painosti sitä luopumaan albaanien maista, jotka olisivat tuoneet sille pääsyn merelle. Serbian ja Itävallan suhteet huononivat nationalistien pyrkiessä liittämään Itävallan vallan alle jääneet maat Serbiaan. Ensimmäinen maailmansota alkoi 1914 Itävalta-Unkarin hyökkäyksellä Serbiaan serbinationalistisen Gavrilo Principin tekemän arkkiherttua Frans Ferdinandin salamurhan jälkeen. Itävallan ja Bulgarian joukot miehittivät ympärysvaltojen puolella taistelleen Serbian pian sodan alettua. Ensimmäisen maailmansodan aikana kaatui 1,26 miljoonaa serbiä – yli puolet maan miespuolisesta väestöstä.
Jugoslavian johdossa

Kun Itävalta-Unkari hajosi sodan lopuksi, Serbiaan yhdistyivät Itävalta-Unkarin serbien ja muiden slaavien asuttama alue Baanaatti, Bačka ja Baranja (epävirallisesti Vojvodina), Montenegro sekä Itävalta-Unkarin eteläslaavien asuttamista alueista muodostetusta lyhytikäisestä Sloveenien, Kroaattien ja Serbien valtiosta eronnut Sremin alue marraskuussa 1918. Serbia yhdistyi tuon valtion kanssa nimellä Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta joulukuussa 1918. Valtaosin serbien hallitsemassa valtiossa ilmeni kansallisuuksien välisiä erimielisyyksiä, joten kuningas Aleksanteri I hajotti perinteiset alueet ja muodosti yhdeksän hallinnollista maakuntaa. Vuonna 1929 kuningas teki vallankaappauksen ja muutti maan nimen Jugoslaviaksi.
Toisessa maailmansodassa Saksa ja Italia miehittivät Jugoslavian 1941. Serbian johtoon asetettiin Milan Nedićin johtama "Kansallisen pelastuksen hallitus". Maassa syntyi vastarintaliike, jonka muodostivat aluksi kuninkaallisen armeijan sotilaat, četnikit, mutta kommunistiset partisaanit Neuvostoliiton, Britannian ja Yhdysvaltain tuella vapauttivat koko maan 1944. Sodan aikana muodostettiin Demokraattinen federatiivinen Jugoslavia. Välttääkseen serbien hallitsevan aseman valtiossa Bosnia ja Hertsegovina, Makedonia ja Montenegro saivat yhtäläisen tasavallan aseman sosialistisessa Jugoslaviassa. Kosovosta ja Vojvodinasta tuli sen autonomisia maakuntia. Serbian kommunisteilla oli kuitenkin johtava asema maassa neljä vuosikymmentä. Entinen partisaanijohtaja Josip Broz Tito hallitsi maata aina vuoteen 1980. Tito katkaisi välinsä Staliniin, ja Jugoslavia pysyi Neuvostoliiton valtapiirin ulkopuolella sekä merkittävänä vaikuttajana sitoutumattomien maiden liikkeessä. Kommunistivallassa Jugoslavia kehittyi maatalousyhteiskunnasta teollisuusvaltioksi. Titon kuoleman 1980 jälkeen nationalistiset ja separatistiset mielialat voimistuivat Jugoslaviassa.
Hajoamissodat

Vuonna 1989 Serbian presidentiksi valittu Slobodan Milošević otti autonomiset Kosovon ja Vojvodinan suoraan hallintoon, mikä sai albaanit ryhtymään vaatimaan eroa Serbiasta. Vuosina 1991–1992 Slovenia, Kroatia, Bosnia ja Hertsegovina ja Makedonia erosivat Jugoslaviasta, johon jäljelle jääneet osavaltiot Serbia ja Montenegro julistivat uuden valtion, Jugoslavian liittotasavallan. Bosnian sota päättyi 1995 Daytonin sopimukseen. Miloševićista tuli 1997 Jugoslavian presidentti ja hän pysyi vallassa huolimatta siitä että hänen Serbian sosialistisella puolueellaan ei ollut enemmistöä liittovaltion- tai Serbian parlamenteissa, mutta se piti silti hallussaan kaikki merkittävät tehtävät.lähde?
Vuonna 1997 syntyi separatistinen Kosovon vapautusarmeija (KLA), joka pyrki Kosovon itsenäisyyteen ja aloitti Kosovon serbiväestöön kohdistuneet vainoamiset ja murhat. Milošević aloitti loppuvuodesta 1998 poliisi- ja sotilaskampanjan KLA:ta vastaan, johon liittyi myös siviiliväestöön kohdistuneita julmuuksia ja noin 13 000 kuolonuhria eri puolilla. Vuonna 2004 Helena Rannan Berliner Zeitungille antama haastattelu nosti esille paljon kysymyksiä, sillä Ranta antoi ymmärtää että Racakissa Serbien tekemä joukkomurha olisi lavastettu Etyjissä antaen Natolle syyn Serbian kansan kuin Milosevicin pommittamiseen.
Nato pommitti Serbiaa maaliskuusta kesäkuuhun 1999. 79 päivän kampanjan jälkeen Milošević luovutti ja Naton johtamat joukot ottivat Kosovon haltuunsa, vaikka se jäi virallisesti Serbian osaksi. Pommituksissa kuoli 500–1500 siviiliä.
Bosnia

Bosnian ja Hertsegovinan likimääräinen jako; Bosnia tummanruskealla.
Bosnia on alue Bosnia ja Hertsegovinan pohjoisosassa. Bosnialla ja Hertsegovinalla ei kummallakaan ole nykyään erikseen hallinnollista asemaa. Bosnia käsittää noin kaksi kolmasosaa Bosnia-Hertsegovinan pinta-alasta. Se on saanut nimensä Bosna-joesta.
Historia

Bosnia oli jo antiikin aikaan tärkeä kauttakulkumaa Adrianmeren ja Tonavan välissä ja sinne syntyi vauraita kaupunkeja kaupankäynnin ansiosta.
500–600-luvuilla tapahtuneen slaavien kansainvaelluksen jälkeen Bosnia oli lähinnä yksi Bysantin provinsseista, jolla oli omat ruhtinaansa. Nimi Bosnia mainitaan ensimmäisen kerran 900-luvulla, jolloin sillä tarkoitettiin vain Bosna-joen yläjuoksun ydinalueita. Vuosien 1154 ja 1463 välillä Bosnia oli itsenäinen keisarikunta ja loppupuolella kuningaskunta, minkä jälkeen siitä tuli osa Osmanien valtakuntaa. Keskiaikainen Bosnia oli pääosin katolinen.
Nuori upseeri Husein Gradaščević kaappasi vallan Bosniassa vuonna 1831, vangitsi turkkilaisten visiirin ja marssi 25 000 miehen armeijansa kanssa Kosovoon neuvottelemaan suurvisiirin kanssa. Hän vaati Bosnialle paikallista autonomiaa. Kapina kukistettiin seuraavana vuonna, ja Hertsegovina erotettiin Bosnian eyaletista Ali-aga Rizvanbegovićin hallitsemaksi alueeksi.
Vuonna 1878 Bosniasta tuli de facto osa Itävalta-Unkaria. Asiasta sovittiin ensin suurvaltojen kesken Berliinin kongressissa, minkä jälkeen Itävalta-Unkarin joukot ottivat alueen haltuunsa. Aluetta hallittiin aluksi aikaisempien, Osmanien valtakunnan lakien mukaan. Tältä ajalta on peräisin käsite Bosnia-Hertsegovina.
Lokakuussa 1908 Itävalta-Unkari ilmoitti osmaneille liittävänsä Bosnian osaksi omaa valtakuntaansa de jure, mikä johti useita kuukausia kansainväliseen kestäneeseen kriisiin Euroopan suurvaltojen välillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bosnia Wikimedia Commonsissa
MM-rallikausi 2025

MM-rallikausi 2025 on rallin maailmanmestaruussarjan 53. kausi.
Sääntömuutokset

Kaudella 2025 etähuollot palaavat tietyissä kilpailuissa. Etähuollot mahdollistavat 20 minuutin huoltoja, joita ei suoriteta varsinaisella huoltoalueella, mutta tallit voivat käyttää etähuolloissa vain autossa mukana kuljetettuja osia ja eräitä rajattuja työkaluja. Kolme mekaanikkoa voi työskennellä auton parissa itse autokunnan kanssa etähuollossa. Lisäksi mukana on uusi sääntö, jonka myötä samassa tallissa ajavat voivat auttaa toisiaan siirtymillä erikoiskokeiden välillä mikäli molemmat autokunnat on nimetty valmistajien pisteille.
Kilpailukalenteri

Kaudella 2025 uusina kilpailupaikkoina mukaan tulevat Saudi-Arabia ja Paraguay. Kanariansaarten ralli tulee mukaan MM-sarjaan.
Kalenteriin kuuluu 14 kilpailua.
Kauden 2025 kilpailupaikat kartalla. Tapahtumien keskuspaikat merkittynä mustilla pisteillä.
| Nro | Alkupäivä | Päätöspäivä | Osakilpailu | Kilpailukeskus | Tienpinta | EK | Kilpailumatka | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 23. tammikuuta | 26. tammikuuta |  Monte Carlo -ralli |  | vaihteleva |  |  |  |
| 2. | 13. helmikuuta | 16. helmikuuta |  Ruotsin ralli |  | lumi |  |  |  |
| 3. | 20. maaliskuuta | 23. maaliskuuta |  Safari-ralli |  | sora |  |  |  |
| 4. | 24. huhtikuuta | 27. huhtikuuta |  Kanariansaarten ralli |  | asfaltti |  |  |  |
| 5. | 15. toukokuuta | 18. toukokuuta |  Portugalin ralli |  | sora |  |  |  |
| 6. | 5. kesäkuuta | 8. kesäkuuta |  Sardinian ralli |  | sora |  |  |  |
| 7. | 26. kesäkuuta | 29. kesäkuuta |  Akropolis-ralli |  | sora |  |  |  |
| 8. | 17. heinäkuuta | 20. heinäkuuta |  Viron ralli |  | sora |  |  |  |
| 9. | 31. heinäkuuta | 3. elokuuta |  Suomen ralli |  | sora |  |  |  |
| 10. | 28. elokuuta | 31. elokuuta |  Paraguayn ralli |  | sora |  |  |  |
| 11. | 11. syyskuuta | 14. syyskuuta |  Chilen ralli |  | sora |  |  |  |
| 12. | 16. lokakuuta | 19. lokakuuta |  Keski-Euroopan ralli |  | asfaltti |  |  |  |
| 13. | 6. marraskuuta | 9. marraskuuta |  Japanin ralli |  | asfaltti |  |  |  |
| 14. | 27. marraskuuta | 30. marraskuuta |  Saudi-Arabian ralli |  | sora |  |  |  |
Lähteet:
Kilpailijat

Hankook aloittaa sarjan rengastoimittajana kaudella 2025.
Päätasolla käytössä ovat Rally1-autot, jotka ovat käytössä vuoden 2026 loppuun saakka. Kaudella 2025 autoissa ei ole enää hybridiyksiköitä johtuen Compact Dynamicsin muuttuneista korjaussäännöistä. Aiempien tietojen mukaan Compact Dynamicsilla oli sopimus homologaatiokauden loppuun vuoteen 2026 saakka. Hybridiyksiköiden säilyttämisestä käytiin keskustelua kaudella 2024 useaan otteeseen. Maaliskuussa 2025 kerrottiin, että polttoaineet toimittava P1 Performance Fuels on asetettu selvitystilaan ja FIA maksoi tullit polttoaineiden saamiseksi Keniassa ajettavaan kilpailuun. P1 on toimittanut synteettistä fosiilivapaata polttoainetta myös muihin sarjoihin, joissa on löydetty korvaava toimittaja polttoaineelle.
| Valmistaja | Talli | Auto | Nro | Kuljettaja | Kartanlukija | Kilpailut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ford |  M-Sport Ford WRT |  | 55 |  Josh McErlean |  Eoin Treacy | 1– |
| Ford |  M-Sport Ford WRT |  | 13 |  Grégoire Munster |  Louis Louka | 1– |
| Hyundai |  Hyundai Shell Mobis WRT |  | 1 |  Thierry Neuville |  Martijn Wydaeghe | 1– |
| Hyundai |  Hyundai Shell Mobis WRT |  | 8 |  Ott Tänak |  Martin Järveoja | 1– |
| Hyundai |  Hyundai Shell Mobis WRT |  | 16 |  Adrien Fourmaux |  Alexandre Coria | 1– |
| Toyota |  Toyota Gazoo Racing WRT |  | 5 |  Sami Pajari |  Marko Salminen | 1– |
| Toyota |  Toyota Gazoo Racing WRT |  | 17 |  Sébastien Ogier |  Vincent Landais | 1 |
| Toyota |  Toyota Gazoo Racing WRT |  | 18 |  Takamoto Katsuta |  Aaron Johnston | 1– |
| Toyota |  Toyota Gazoo Racing WRT |  | 33 |  Elfyn Evans |  Scott Martin | 1– |
| Toyota |  Toyota Gazoo Racing WRT |  | 69 |  Kalle Rovanperä |  Jonne Halttunen | 1– |
Lähde:
↑  Ogier ajaa osan kaudesta.
Hallitsevana mestarina Thierry Neuville aikoo ajaa kauden numerolla 1, joka on varattu hallitsevan mestarin käyttöön. Aiemmin Kalle Rovanperä ei vaihtanut auton numeroa, mutta Sébastien Ogier käytti numeroa 1 vuonna 2022.
Pistejärjestelmä

Kaudella 2025 palataan kokonaiskilpailun pisteisiin kuten oli ennen kautta 2024. Lauantailta ei saa pisteitä, mutta sunnuntain nopeimmat viisi autokuntaa voivat saada lisäpisteitä. Lisäksi Power Stage -pisteet jaetaan kuten ennenkin. Muutoksien myötä kokonaispistemäärä jonka voi saada kilpailusta kasvaa viidellä pisteellä mikäli voittaa yleiskilpailun, supersunnuntain ja Power Stage -erikoiskokeen.
Yleiskilpailun tuloksien mukaan jaettavat pisteet:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | 1. | 2. | 3. | 4. | 5. | 6. | 7. | 8. | 9. | 10. |
| Pisteet | 25 | 17 | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 |
Sunnuntain lisäpisteet (supersunnuntai):
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | 1. | 2. | 3. | 4. | 5. |
| Pisteet | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
Power Stage -erikoiskokeen lisäpisteet:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | 1. | 2. | 3. | 4. | 5. |
| Power stage | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
Jiipu Uusitalo

Jiipu Uusitalo (s. 1983) on suomalainen sarjakuvantekijä ja kuvittaja. Hän asuu Tampereella.
Uusitalo yhdistelee monissa teoksissaan infosarjakuvaa, surrealistista kerrontaa ja voimakkaita värejä. Hän on käsitellyt tuotannossaan muun muassa vallankäyttöä, kommuunielämää ja kaupunkiviljelyä. Anarkismi on hänelle tärkeä filosofinen aate.
Uusitalon Tajukankaan kutoja -sarjakuvablogi voitti Vuoden sarjakuvablogi -palkinnon vuonna 2017. Hän oli myös vuonna 2022 Helsingin sarjakuvafestivaalien festivaalitaiteilija.
Sarjakuva-albumit ja -lehdet

A-tikkaat. Tampere: Tampereen Anarkistiliitto, 2016.
Kapinallisen sydämen huokauksia. Porvoo: Täysi Käsi Oy, 2019. ISBN 978-952-6873-02-2.
Kukkaisruoska: sarjakuva rankaisuvallasta. Porvoo: Täysi Käsi Oy, 2019. ISBN 978-952-68730-7-7.
Puupenni: sarjakuva taloudellisesta vallasta. Porvoo: Täysi Käsi Oy, 2020. ISBN 978-952-69327-5-0.
Okanaamio: sarjakuva sosiaalisesta vallasta. Porvoo: Täysi Käsi Oy, 2021. ISBN 978-952-7436-05-9.
Itämisen ihme. Porvoo: Täysi Käsi Oy, 2023. ISBN 978-952-7436-12-7.
Pimeän rihmasto. Zum Teufel, 2024. ISBN 978-952-7454-60-2.
Lisäksi pienlehtiä omakustanteina.
Verkkosarjakuvat

Tajukankaan kutoja -sarjakuvablogi (2012–)
Aiheesta muualla

Vistilä, Miia: Taloustieteen perusteet prekaareille Jiipu Uusitalon sarjakuvana. Voima.fi. 14.9.2020.
Psykedeliaa ja infosarjakuvaa – Jiipu Uusitalo pui sarjistrilogiassaan erilaisia valtasuhteita. Maansatama.com. 19.1.2022.
Tainio, Luca ja Straube, Wibke: ‘It’s like magic’: A Conversation with Finnish Comic Artist Jiipu Uusitalo. Maifeminism.com. 30.3.2023.
Katharina Liensberger
Maailmancup-voitot

| Päivä | Paikka | Laji |
| --- | --- | --- |
| 13. maaliskuuta 2021 |  Åre | Pujottelu |
| 20. maaliskuuta 2021 |  Lenzerheide | Pujottelu |
| 12. maaliskuuta 2022 |  Åre | Pujottelu |
Silmäproteesi

Silmäproteesi
Silmäproteesi (myös lasisilmä) on proteesi, joka korvaa vahingoittuneen tai tuhoutuneen silmän. Sen tarkoituksena on, että käyttäjä pystyy liikuttelemaan silmää, räpyttelemään ja elämään lähes normaalia elämää ilman, että silmää huomataan proteesiksi. Nykyään silmäproteesit ovat pääasiassa akryylimuovisia ja se maalataan ja muotoillaan toisen silmän kaltaiseksi. Proteesi uusitaan säännöllisesti.