stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hellenistinen filosofia
Hellenistisen filosofian koulukuntia > Eklektismi

Eklektismi ei ole varsinainen koulukunta, sillä eklektisyydellä tarkoitetaan parhailta tuntuvien osien valitsemista eri koulukuntien opeista. Diogenes Laertios tosin mainitsee Potamon Aleksandrialaisen perustaneen eklektisen koulukunnan. Oppien yhdistely oli tyypillistä hellenistisen filosofian aikana, sillä ajatusten poimiminen yhtä lailla esimerkiksi sekä platonistisesta, stoalaisesta että aristotelisesta ajattelusta oli mahdollista ja yleistä. Esimerkiksi Ciceroa voidaan pitää tällaisena eklektikkona.
Hellenistisiä filosofeja

Pyrrhon (365–275 eaa.)
Epikuros (341–270 eaa.)
Metrodoros Lampsakoslainen (331–278 eaa.)
Zenon Kitionlainen (333–263 eaa.)
Kleanthes (331–232 eaa.)
Timon Fleiuslainen (320–230 eaa.)
Arkesilaos (316–232 eaa.)
Menippos (200-luku eaa.)
Khrysippos (280–207 eaa.)
Karneades (214–129 eaa.)
Kleitomakhos (187–109 eaa.)
Metrodoros Stratonikealainen (100-luvun loppupuoli eaa.)
Filon Larissalainen (160–80 eaa.)
Poseidonios (135–51 eaa.)
Antiokhos Askalonlainen (130–68 eaa.)
Ainesidemos (ensimmäinen vuosisata eaa.)
Potamon Aleksandrialainen (ensimmäisen vuosisadan loppu eaa.)
Filon Aleksandrialainen (30 eaa. – 45 jaa.)
Agrippa (ensimmäinen vuosisata)
Kirjallisuutta

Algra, Keimpe: The Cambridge History of Hellenistic Philosophy.  Cambridge University Press, 2005.  ISBN 0521250285  Otteita teoksesta.
Annas, Julia: Hellenistic philosophy of mind.  (Hellenistic culture and society, 8)  Berkeley, CA:  University of California Press, 1992.  ISBN 0520075544
Inwood, Brad & Gerson, L. P.: Hellenistic Philosophy: introductory readings.  Indianapolis:  Hackett, 1997.
Long, A. A.: Hellenistic Philosophy.  Berkeley:  University of California Press, 1986.
Long, A. A. & Sedley, D. S.: The Hellenistic Philosophers.  Cambridge:  Cambridge University Press, 1987.
Sharples, R. W.: Stoics, Epicureans and Sceptics: an introduction to Hellenistic Philosophy.  London:  Routledge, 1986.
Aiheesta muualla

Ross, Kelley L.: Hellenistic Philosophy (englanniksi)
Historical Background to Hellenistic Philosophy – Hellenistic Monarchs down to the Roman Empire
Hellenistic Philosophy 322 BC to 235 AD
Antiikin filosofiset koulukunnat
| --- | --- |
Esisokraattinen filosofia:   Miletoslaiset  Pythagoralaiset  Efesoslaiset  Elealaiset  Pluralistit  Atomistit  Sofistit 
Sokraattinen filosofia:   Akatemialaiset  Peripateetikot  Kyynikot  Kyreneläiset  Megaralaiset  Dialektikot  Elisläiset 
Hellenistinen filosofia:   Epikurolaiset  Stoalaiset  Skeptikot  Uuspythagoralaiset  Uusplatonistit 
Hellenistinen maailma vuonna 300 eaa.
Diogenes Sinopelainen, kyynisen koulukunnan maineikkain edustaja, joka tunnetaan tynnyrissä asujana.
Zenon Kitionilainen, stoalaisuuden perustaja.
Aristippos Kyreneläinen, kyreneläisyyden perustaja.
Epikuros, epikurolaisuuden perustaja.
Hepworth

Hepworth oli vuosina 1899–1924 toiminut brittiläinen elokuvien tuotantoyhtiö.
Cecil Hepworth ja hänen serkkunsa Monty Wicks perustivat vuonna 1899 Hepworth and Company -nimisen yhtiön, jonka liikemerkki oli Hepwix. Lontoon lähellä Walton-on-Thamesissa toiminut yhtiö tuotti aluksi maisema- ja uutiselokuvia sekä koomisia trikkifilmejä. Vuonna 1903 se sai nimen The Hepworth Manufacturing Company.
Hepworthin kultakausi alkoi, kun Lewin Fitzhamonista tuli sen pääohjaaja. Yhtiön takaa-ajokomedioista suosituin oli Rescued by Rover vuodelta 1905. Hepworthin näyttelijöitä olivat Jack Hulcup, Gladys Sylvani, Hay Plumb, Harry Royston, Alec Worcester ja May Clark sekä varsinkin Tilly the Tomboy -sarjan Alma Taylor ja Chrissie White. Hepworth oli yksi varhaisen mykkäelokuvan tärkeimmistä tuotantoyhtiöistä. Se siirtyi 1910-luvulla pitkän näytelmäelokuvan aikakaudelle muun muassa Thomas Bentleyn ja Johnston Forbes-Robertsonin ohjaamilla Charles Dickens ja Shakespeare-sovituksilla.
Hepworthin elokuvissa tavoiteltiin brittiläistä henkeä ja niiden taustana oli usein englantilainen maalaismaisema. Ensimmäisen maailmansodan aikana niiden tähtiä olivat Henry Edwards, Violet Hopson ja Stewart Rome. Erityisen suosittu oli Comin’ Thro’ the Rye vuodelta 1916. Sodan jälkeen elokuvien tyyli alkoi näyttää vanhentuneelta, ja vuonna 1919 perustettu Hepworth Picture Plays teki konkurssin vuonna 1924.
Henrik V (Englanti)

| Henrik V |
| --- | --- |
 
Englannin kuningas
Valtakausi:  21. maaliskuuta 1413 – 31. elokuuta 1422
Kruunajaiset:  9. huhtikuuta 1413
Edeltäjä:  Henrik IV
Seuraaja:  Henrik VI

Syntynyt:  9. elokuuta tai 16. syyskuuta 1387 Monmouth, Wales
Kuollut:  31. elokuuta 1422 (34 vuotta) Vincennes, Ranskan kuningaskunta
Puoliso:  Valois'n Katariina
Lapset:  Henrik VI
Suku:  Lancaster
Isä:  Henrik IV
Äiti:  Mary de Bohun
Nimikirjoitus:  
Henrik V (9. elokuuta tai 16. syyskuuta 1387 – 31. elokuuta 1422) oli Englannin kuningas vuosina 1413–1422 ja yksi myöhäiskeskiajan menestyksekkäimmistä sotapäälliköistä. Kahdeksan vuoden aikana hän loi brittiläisen imperiumin, otti Ranskan kruunun ja suurelta osalta hävitti Ranskan ritariluokan .
Henrik V oli edellisen kuninkaan Henrik IV:n ja Mary de Bohunin poika. Hänen tarkasta syntymäajastaan ei olla varmoja, sillä syntyessään Rikhard II:n hallituskaudella hän oli varsin kaukainen perijä. Syyskuu vuonna 1387 on kuitenkin yleisemmin käytetty.
Varhaiset saavutukset

Karkotettuaan Henrik V:n isän vuonna 1398 Rikhard II otti huolehtiakseen pojasta ja kohteli häntä suopeasti. Vuonna 1399, Lancaster-suvun anastettua vallan, isä Henrik kruunattiin kuninkaaksi ja nuorempi Henrik kohosi yhtäkkiä kruununperijäksi. Hänet nimitettiin Lancasterin herttuaksi 10. marraskuuta 1399, ja hän oli arvonimen kolmas haltija samana vuonna.
Lokakuusta 1400 lähtien hallintoa johdettiin hänen nimissään. Alle kolme vuotta myöhemmin Henrik oli Englannin sotajoukkojen tosiasiallinen johtaja, ja hän taisteli Harry Hotspuria vastaan Shrewsburyssa vuonna 1403. Siellä noin 16-vuotias prinssi haavoittui vakavasti kasvoihinsa saamastaan nuolesta. Normaalisti tällainen haavoittuminen johti kuolemaan, mutta Henrik sai parhaan mahdollisen hoidon ja selviytyi, muistonaan luultavasti kasvojaan koristavat arvet.
Kuninkaana

Henrik IV kuoli 20. maaliskuuta 1413, ja Henrik V seurasi häntä kuninkaana 21. maaliskuuta 1413. Kruunajaiset pidettiin 9. huhtikuuta 1413.
Henrik V jatkoi satavuotista sotaa menestyksekkäästi. Hän voitti ranskalaisten ylivoimaisen armeijan Agincourtin taistelussa vuonna 1415 ja sai lopulta pitkällisten sotien ja juonittelujen jälkeen Burgundin aateliston tuella Ranskan hallintaansa. Hän solmi Troyesin rauhansopimuksen, jonka mukaan hänestä ja hänen pojastaan tulisi Ranskan kuningas silloisen kuninkaan Kaarle VI:n kuoltua. Hän meni tämän takia naimisiin Kaarle VI:n tyttären Valois'n Katariinan kanssa.
Henrik V kuoli yllättäen punatautiin 31. elokuuta 1422. Häntä seurasi kuninkaana hänen ainoa poikansa, vasta yhdeksän kuukautta vanha Henrik VI.
Henrik V fiktiossa

Henrik V on päähenkilö William Shakespearen näytelmässä Henrik V (1599). Hän on myös eräs päähenkilöistä Shakespearen näytelmissä Henrik IV: Ensimmäinen osa (1596–1597) ja  Henrik IV: Toinen osa (1597–1599). Henrik V on Netflixin elokuvassa The King yksi päähenkilöistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik V (Englanti) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Henrik IV | Englannin kuningas 1413–1422 | Seuraaja: Henrik VI |
| n k Englannin hallitsijat ja valtionpäämiehet (927–1707) |
| --- | --- |
 Alfred Suuri  Edvard Vanhempi  Ethelweard  Athelstan  Edmund I  Edred  Edwy  Edgar Rauhaisa  Edvard Marttyyri  Ethelred Neuvoton  Sven Haaraparta  Ethelred Neuvoton  Edmund Rautakylki  Knuut Suuri  Harald Jäniksenkäpälä  Knuut III Hardeknut  Edvard Tunnustaja  Edgar Atheling  Harald Godwininpoika  Vilhelm Valloittaja  Vilhelm Punainen  Henrik I  Tapani  Matilde  Eustace IV  Henrik II  Rikhard Leijonamieli  Juhana Maaton  Ludvig VIII  Henrik III  Edvard I  Edvard II  Edvard III  Rikhard II  Henrik IV  Henrik V  Henrik VI  Edvard IV  Henrik VI  Edvard IV  Edvard V  Rikhard III  Henrik VII  Henrik VIII  Edvard VI  Lady Jane Grey  Maria I  Filip II  Elisabet I  Jaakko I  Kaarle I  Oliver Cromwell  Richard Cromwell  Kaarle II  Jaakko II  Maria II  Vilhelm III Oranialainen  Anna 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Venäjä  Vatikaani 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Hengaillaan (albumi)

| Hengaillaan Kirka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1984
 Studio : MTV-studiot   Takomo-studiot (1-2)
 Julkaistu: 1984
 Formaatti: LP-levy (CBS 25869)   C-kasetti (40-25869)   CD-levy (COL 466367 2)
 Tuottaja(t): Kassu Halonen   Kari Kuusamo (1-2)
 Tyylilaji: poprock, synthpop, suomipop
 Kesto: 34.38
 Levy-yhtiö: CBS Records Oy   Sony Music Entertainment Oy (CD)
 Levymerkki: CBS
Listasijoitukset
  Suomi: 12. (kesäkuu 1984)
Kirkan muut julkaisut
| Täytyy uskaltaa 1983 | Hengaillaan 1984 | Älä sano ei 1985 |
Singlet albumilta Hengaillaan
 ”Hengaillaan / Oo Marie” Julkaistu: 1984 (CBSA 4312)  ”C’Mon Let’s Boogie / Oh Marie” Julkaistu: 1984 (CBSA 4313)  ”Susanna / Sä vain” Julkaistu: 1984 (CBSA 4653)  ”Kun olet siinä” Julkaistu: 1984 (CBSA 4976)
Hengaillaan on suomalaislaulaja Kirkan vuonna 1984 julkaistu kymmenes studioalbumi. Albumin nimikappaleella Kirka edusti Suomea vuoden 1984 Eurovision laulukilpailussa ja sijoittui yhdeksänneksi.
Kirkalle myönnettiin albumista samana vuonna 1984 hänen ensimmäinen kultalevynsä. Albumia on myyty yhteensä 28 750 kappaletta.
Albumi julkaistiin CBS-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. Vuonna 1990 CBS julkaisi C-kasetista uusintapainoksen. Albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-levynä vuonna 1997, jolloin albumi remasteroitiin.
Albumin nimikappale ”Hengaillaan” julkaistiin ”Oo Marie” -kappaleen kanssa singlenä sekä englanniksi että suomeksi laulettuna. Myös kappaleet ”Susanna”, ”Sä vain” ja ”Kun olet siinä” julkaistiin singleinä.
Kappaleet > A-puoli

Hengaillaan – 2.38 (säv.  Jukka Siikavire, san. Jussi Tuominen, sov. Hannu Keinänen & Jukka Siikavire)
Oo Marie – 2.48 (säv. säv. Esko M. Toivonen, san. Ilkka Vesterinen, sov. Kaj Westerlund & Esko M. Toivonen)
Laulu maailmalle – 4.05 (säv. ja sov. Pave Maijanen, san. Maija Paavonen)
Muistathan – 3.24 (alkup. ”Te Amare”, säv. Carlos Calderon & Miguel Bosé, suom. san. Jorma Remes, sov. Kassu Halonen)
Susanna – 4.18 (alkup. ”Susanna”, säv. Ferdi Lancee, Caroline Bogman & Mark Foggo, suom. san. Raul Reiman, sov. Kassu Halonen)
Kappaleet > B-puoli

Päällä maan ja alla kuun – 2.51 (säv. ja sov. Kassu Halonen & Kristian Jernström, san. Erkka Kettunen)
Nuoruus – 2.58 (säv. Jokke Seppälä, san. Hector, sov. Kari Kuusamo & Kassu Halonen)
Vapaana taas – 3.00 (alkup. ”Free”, säv. John Ballard, suom. san. Tomi Ervi, sov. Kassu Halonen)
Sä vain – 3.54 (alkup. ”Hello”, säv. Lionel Richie, suom. san. Tomi Ervi, sov. Kassu Halonen)
Kun olet siinä – 4.42 (säv. Kari Litmanen, san. Jorma Toiviainen, sov. Kassu Halonen)
Kokoonpano

Kirka – laulu, kuoro
Kokoonpano > Muusikot

Vesa Aaltonen – rummut, ”Susanna”-kuoro
Pekka Helin – basso, ”Susanna”-kuoro
Janne Louhivuori – kitarat, kitarasoolot, ”Susanna”-kuoro
Juha Björninen – kitarat
Kari Kuusamo – piano
Kassu Halonen – kosketinsoittimet, kuoro, ”Susanna”-kuoro
Esa Kotilainen – kosketinsoittimet
Paavo Maijanen – kosketinsoittimet (3), kuoro (3)
Heikki Sandrén – lyömäsoittimet
Timo Paasonen – trumpetti
Kokoonpano > Muusikot (1-2)

Jari-Pekka Karvonen – rummut
Heikki Virtanen – basso
Juha Björninen – kitarat
Peter Lerche – kitarat
Kari Kuusamo – kosketinsoittimet
Juhani Aaltonen – puhallinsektio
Unto Haapa-aho – puhallinsektio
Petri Juutilainen – puhallinsektio
Hannu Koivula – puhallinsektio
Janne Laine – puhallinsektio
Raimo Korhonen – puhallinsektio
Tuulikki Salo – jouset
Katri Nikkola – jouset
Ulla Puro – jouset
Eija Sorjanen – jouset
Jyrki Lasonpalo – jouset
Esa Heikkilä – jouset
Panu Saari – jouset
Heikki Kulo – jouset
Janne Saari – jouset
Tuomas Ollila – jouset
Kokoonpano > Tuotanto

Kassu Halonen - tuottaja
Kari Kuusamo - tuottaja (1-2)
Hans Rautio - vastaava tuottaja, kannen suunnittelu
Harri Sutinen - äänitys (MTV-studiot 1 & 2)
Tom Vuori - äänitys (Takomo-studiot: 1-2)
Jukka Laakso - äänitys (Takomo-studiot: 1-2)
Henrik Schütt - kuvat
Joppe Auersalo - kannen suunnittelu, layout ja logo
Kragaleus

Kragaleus, Franz Xaver Stöberin kuparipiirros vuodelta 1837.
Kragaleus (m.kreik. Κραγαλεύς, lat. Cragaleus) oli kreikkalaisessa mytologiassa paimen, joka paimensi Messeniassa. Jumalat Apollon, Artemis ja Herakles pyysivät häntä ratkaisemaan, kenen valtapiiriin Ambrakian kaupunki kuuluisi. Kragaleus päätti kiistan Herakleen eduksi. Silloin Apollon suuttui ja muutti miehen suureksi kiveksi.
Tarina Antoninuksen mukaan

Myyttisistä muodonmuutoksista kertovassa teoksessaan Metamorfōseōn synagōgē Antoninus Liberalis käytti lähteinään kreikkalaisen runoilijan Nikandroksen teosta Metamorfosis sekä historioitsija Athanadaksen teosta Ambrakika.
Kragaleus oli Dryopsin poika. Dryops puolestaan oli joenjumala Sperkheioksen ja Polydora-nimisen danaidin poika. Kragaleus oli tarinan tapahtuma-aikaan jo vanha mies ja maineeltaan oikeudenmukainen ja viisas. Apollon, Artemis ja Herakles kiistelivät Epeiroksessa nykyisen Ártan paikalla sijainneen Ambrakian omistuksesta ja esittäytyivät Kragaleukselle pyytäen tätä päättämään kenelle kaupunki kuuluu.
Apollonin mukaan kaupunki kuului hänelle, koska hänen poikansa Melaneus oli vallannut koko Epeiroksen. Apollon oli hankkinut tukijoita ambrakialaisten puolelle näiden sotiessa epeiroslaisia vastaan ja lisäksi hänen oraakkelinsa ansiosta kaupunkilaiset nousivat sitä hallinnutta tyrannia Falaikusta vastaan. Vaikka Apollon oli sotkeutunut kaupungin politiikkaan useita kertoja ja monin tavoin, hän oli myös tuonut kaupunkiin lakeja, järjestystä ja oikeudenmukaisuutta.
Artemis esitti perusteeksi sen, että hän oli aiheuttanut tyrannin kuoleman asettamalla tämän eteen leijonanpennun, jonka emo syöksyi metsästä Falaikuksen kimppuun surmaten tämän. Kaupunkiin oli pystytetty Artemista esittävä metsästäjäpatsas, jonka juurella seisoi leijonanpentua esittävän veistos.
Herakles puolestaan esitti, että Ambrakia ja koko Epeiros kuuluvat hänelle. Hän oli voittanut kaikki alueen kansat, jonka jälkeen sinne olivat asettuneet korinttilaiset, jotka Heraklesin mukaan polveutuivat kaikki hänestä. Nämä korinttilaiset olivat myös perustaneet Ambrakian.
Kragaleus kuunteli jokaisen esityksen loppuun saakka, ja lopulta tuomitsi kaupungin kuuluvan Herakleelle. Apollon raivostui tästä niin, että kosketti paimenta ja muutti hänet kiveksi siihen paikkaan, jossa hän seisoi. Ambrakialaiset pitivät Apollonia pelastajana, mutta tunnustivat kaupungin kuuluvan Herakleelle ja hänen jälkeläisilleen. Herakleelle pidetyn vuotuisan juhlan lopuksi he tekivät uhrauksia myös Kragaleukselle.
Ovidiuksen teoksessa Muodonmuutoksia olevan tarinan mukaan Aineias troijalaisineen vieraili Ambrakiassa, jossa he tutustuivat paikallisiin nähtävyyksiin. Yksi näistä oli kivi, joksi Kragaleus oli muutettu.
Tulkintoja

Englantilainen 1800-luvun kääntäjä ja antiikintutkija Henry Thomas Riley piti mahdollisena, että Kragaleus osoitti valinnallaan ambrakialaisten arvostavan sota-ansioita taiteiden ja tieteiden sijaan.
Kragalidit

Kragaleus antoi nimen kragalidien heimolle, ja myös heimon asuinalueelle Kraugallionille. Kragalidit osallistuivat ensimmäiseen pyhään sotaan 500-luvulla eaa. Mytologiassa he olivat tuolloin asettuneet Herkuleen vastapuolelle. Kragaleuksen tarinaa pidetään mahdollisena osoituksena siitä, että aiemmin Kreikan mytologiassa heimoa ja puolijumalaa pidettiin liittolaisina.
Kouvolan Sanomat

| Kouvolan Sanomat |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Kaakon Viestintä Oy
ISSN:  ISSN 0357-9298 ja 1798-9329
Levikki:   20 115 (LT 2016)
Kokonaislevikki:   20 992 (LT 2016)
Perustettu:  1909
Päätoimittaja:  Petri Karjalainen
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Kouvola
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  päivittäin
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
kouvolansanomat.fi
Kouvolan Sanomat on Kouvolan seudulla kuutena päivänä paperisena ja seitsemänä digitaalisena ilmestyvä sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1909. Lehden julkaisija on ollut Kaakon Viestintä Oy vuoden 2015 alusta alkaen. Kouvolan Sanomien kokonaislevikki vuonna 2014 oli noin 22 600 kappaletta ja lukijoita lehdellä oli noin 56 000. Kouvolan Sanomat siirtyi tabloid-kokoon yhdessä Sanoma Lehtimedian maakuntalehtien Etelä-Saimaan ja Kymen Sanomien kanssa 9. huhtikuuta 2013.
Kouvolan Sanomat siirtyi huhtikuussa 2014 tehdyn esisopimuksen toteutuessa Länsi-Savo-konserniin, kun Sanoma Lehtimedia Oy:stä, Sanoman painoyhtiöistä Saimaan Lehtipaino Oy:stä ja Lehtikanta Oy:stä ja Länsi-Savon omistamasta Etelä-Savon Viestintä Oy:stä koottiin yksi yhtiö. Aluksi Sanoman omistus yhtiöstä on 49 prosenttia, mutta viiden vuoden kuluttua yhtiö siirtyy kokonaan Länsi-Savolle.
Kouvolan Sanomien päätoimittaja on Petri Karjalainen. Edellinen päätoimittaja oli Pekka Lakka, häntä edelsi Erja Yläjärvi.
Vuoteen 2009 asti Kouvolan Sanomat julkaisi tiistaisin yhdessä Etelä-Saimaan ja Kymen Sanomien kanssa Seepra-viikkoliitettä, joka keskittyi viihteeseen ja muun muassa esitteli viikon televisio-ohjelmat.
2020-luvulta lähtien KS-Keskiviikko on ilmais/mainos lehti joka tuli joka keskiviikko Kouvolan sekä Kymen Sanomien välissä. KS-Keskiviikon jakelu siirtyi vuodenvaihteessa Postin varhaisjakelusta Suomen Suoramainonta Oy:n mainosjakeluun. Siirron syynä oli se, että Posti ei tarjoa enää mahdollisuutta jakaa niin sanottuja peittojakeluja arkisin varhaisjakelussa Kymenlaakson alueella koko 2024 vuoden ajaksi.
Kovera

| Kovera Ковера Koveri |
| --- | --- |
 Koveran taajama.
 vaakuna
 Kovera
 Koordinaatit: 61°8′35″N, 33°1′19″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Aunuksen piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  510 km²
Väkiluku (2012):  954
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kovera talvella.
Koveran kunta Aunuksen piirin kartalla.
Kovera (ven. Ко́вера, karjalaksi Koveri) on maalaiskunta ja siihen kuuluva maaseututaajama Karjalan tasavallan Aunuksen piirissä Venäjällä. Kunnan hallinnollinen keskus on Nurmoila. Koveran taajama sijaitsee 20 kilometriä Aunuksesta pohjoiseen. Taajamassa on 516 ja kunnassa 954 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Koveran kunnan pinta-ala on 510 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Prääsän piirin Vieljärven, idässä Aunuksen piirin Kotkatjärven, kaakossa Kuittisen, etelässä Aunuksen ja Tuuksen, lounaassa Alavoisen ja lännessä Vitelen kuntiin. Pinta-alasta suurin osa on metsää ja vesialuetta.
Kunnan alueella virtaavat Alavoisenjoki, Sjandebka, Puoroioja, Lappoje, Guškalka ja Pitkäoja (Pidkrutšei). Suurimmat järvet ovat Puskujärvi, Irzijärvi, Niiniselänjärvi (Niniselgskoje), Rybnoje ja Peizijärvi. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Tergan ja Koveran suoalueet.
Kuntaan kuuluu Koveran taajaman ja keskuskylän Nurmoilan lisäksi 11 kylää: Harakkamäki (ven. Sorotšja Gora), Huskala (Guškala), Kuksumäki, Lemijärvi (Lemozero), Niiniselkä (Niniselga), Sepänvaara (Sjappjavaara), Siltsoi (Novinka), Säntämä (Sjandeba), Tenhuselkä (Tenguselga), Tihveri ja Tuulasjärvi (Tulosozero). Koveran jälkeen toiseksi suurin asutuskeskus on 136 asukkaan Nurmoila (vuonna 2012). Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 54 % on karjalaisia, 37 % venäläisiä, 3 % valkovenäläisiä ja 3 % ukrainalaisia.
Historia

Saarimäen kyläneuvostoon kuulunut Koverin metsätyöläisasutus mainitaan vuoden 1933 väestönlaskennassa, jolloin siellä oli viisi asukasta. Jatkosodan aikana paikkakunnalla toimi suomalaisten perustama poliittisten vankien keskitysleiri. Sodan jälkeen Kovera kuului Nurmoilan kyläneuvostoon.
Liikenne, talous ja palvelut

Koveran ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Kunnassa harjoitetaan perunan ja vihannesten viljelyä sekä karjanhoitoa.
Taajaman palveluihin kuuluu Kotkatjärven keskikoulun alaisuudessa toimiva lastentarha ja alakoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja kaksi kauppaa. Nurmoilassa on kauppa ja lastenkodin kesäleiri.
Nähtävyydet

Kuksumäen ja Säntämän lähellä on muinaisia asuinpaikkoja. Siltsoilla ja siihen kuuluvalla Keksoilalla (ven. Pertiselga) sekä Sepänvaaralla on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkejä ovat 1700-luvun alusta peräisin oleva Siltsoin kirkko, Keksoilan ja Sepänvaaran tsasounat sekä vanhat asuin- ja talousrakennukset. 1700–1800-luvun vaihteessa pystytetty Keksoilan tsasouna on valtakunnallinen suojelukohde. Historiallisia kohteita ovat Keksoilan, Niiniselän, Nurmoilan, Sepänvaaran ja Siltsoin karsikkometsät sekä toisen maailmansodan taistelupaikat. Säntämän lähellä on uudelleen perustettu nunnaluostari.
Aiheesta muualla

Koveran kunta Aunuksen piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kuvia Keksoilan tsasounasta (venäjäksi)
| n k Aunuksen kansallisen piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aunus  Kotkatjärvi  Kotsila  Kovera  Kuittinen  Kuujärvi  Mäkriä  Tuuksi  Vitele
Krasnoje

Krasnoje (ven.  (Красное) on taajama (посёлок) ja Primorsko-Kujan maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjän pohjoisosissa, Petšorajoen alajuoksulla, joen oikealla eli itäisellä rannalla.
Primorsko-Kujan kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 1 616 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Krasnojen poronhoitokylän ohella nämä asukkaat sijoittuvat maalaiskunnan muihin lähikyliin, joita ovat Fariha, Kuja, Nosovaja, Oskolkovo ja Tšenaja.
Krasnoje perustettiin 1956 Harpin poronhoitokolhoosin keskuspaikaksi. Porontalouden ohella kolhoosi harjoittaa merikalastusta ja karjanhoitoa. Myös yksityisesti omistettuihin poroihin perustuva Jervin poronhoito-osuuskunta pitää kotipaikkanaan Krasnojea. Nenetsien ohella taajamassa asuu etniseltä taustaltaan komeja ja venäläisiä. Öljy-yhtiö Lukoil on ollut osuuskunnan tuottaman poronlihan suurin ostaja.
Taajaman rakennuskanta muodostuu suurelta osin 1950-1970-luvuilla rakennetuista parakkimaisista taloista. Taajamassa toimii pieni museo,  päiväkoti ja 9-luokkainen koulu, jonka yhteydessä on sisäoppilaitos tundran poroprikaateissa työskentelevien perheiden lapsille. Lisäksi on terveysasema ja tiilinen kulttuuritalo, jonka yhteydessä toimii kirjasto.
Krasnojeen on ympärivuotinen tieyhteys Narjan-Marista, Nenetsian pääkaupungista. Tiellä liikennöi linja-auto kahdesti päivässä; matkaa on noin 40 kilometriä. Talvella lumipyry saattaa tilapäisesti katkaista linja-autoyhteyden.
Aiheesta muualla

Primorsko-Kujan maalaiskunta piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (zrnao.ru)
Primorsko-Kujan maalaiskunnan sivusto (venäjäksi) (pksovet.ru)