Puolan offensiivi
Taustaa > Danzigin kriisi 1932, Puolan sotavene-diplomatia ja Marynarkan rooli

Koska vuoden 1921 Ranska-Puola-allianssi velvoitti Ranskan lähtemään sotaan automaattisesti, mikäli Puola joutuisi hyökkäyksen kohteeksi, siihen sisältyi myös Puolan oikeus "lainata" Ranskan laivastoa palvelukseensa. Tällöin Ranskan laivaston saattoi odottaa kulkevan Itämerelle kuljettaakseen tarvittavat aputarvikkeet Puolaan. Myöhään 1920-luvulla Pilsudskin Sanacja-hallinto päätti ostaa Puolan rannikoston suojeluun yhdeksän vedenalaisia miinoja hyödyntävää sukellusvenettä. Koska Puolalla ei ollut riittävästi varoja sukellusveneiden ostamiseen, sen piti ottaa lainaa Ranskalta. Ranska suostui pidentämään lainanmaksuaikaa sillä ehdolla, että Puola ostaisi myös kaksi hävittäjäsotalaivaa. Lopulta Marynarkaan (eli Puolan laivastoon) sisältyi ranskalais-valmisteista hävittäjä-sotalaivaa, ORP Wicher, ORP Burza ja ranskalais-valmisteiset sukellusveneet Wilk, Żbik, and Ryś. Amiraalit Józef Unrug ja Jerzy Świrski joutuivat jatkuvasti napit vastakkain Pilsudskin kanssa, joka vastusti heidän "suureellisia" suunnitelmiaan suuresta puolalais-laivastosta. Jerzy Świrski oli palvellut aiemmin Ukrainan Kansantasavallan laivastossa ennen eroamistaan joulukuussa 1918, oltuaan yhteyksissä puolalais-järjestöjen kanssa jo vuoden 1917 joulukuussa. Józef Unrug oli aiemmin palvellut Saksan imperiumin laivastossa ja sittemmin lähtenyt Saksasta ja liittynyt Puolan asevoimiin vuonna 1919 Puolan itsenäistyttyä. 1890-luvulta eteenpäin Saksan imperiumin laivastolle suuri intellektuelli-vaikute oli ollut historioitsija Alfred Thayer Mahanin teos The Influence of Sea Power upon History, jonka viesti, että voimakkaimman "sinivesilaivaston" omaava kansakunta hallitsisi kaikkia maailman valtameriä ja olisi aina maailman suurin valta, oli innoittanut teoksen lukenutta keisari Vilhelm II Kaiseria. Mahanin teos oli pysynyt Saksan laivaston perustavana ideana aina vuoteen 1945 asti.  Huomattavaa avustusta Marynarkalle antoi saman Alfred Thayer Mahanin ideoista vaikutteita ottanut Merenkäynnin ja Siirtomaavallan Liiga, joka uskoi Mahanin viestiä mukaillen, että "sinivesilaivasto" tekisi Puolasta maailmanvallan ja toimisi keinona Puolalle saavuttaa siirtomaa-imperiumi Aasiassa ja Afrkassa.
Vuonna 1932 Puola lähetti sotalaivan Danzigin Vapaakaupunkiin voimannäyttönä Ranskalle ja Saksalle, joiden liittolaisuus uhkasi tehdä Ranska-Puola-allianssin tyhjäksi. Tadeusz Morgenstern-Podjazd oli saanut Puolan päämieheltä Jozef Pilsudskilta käskyn tulittaa Danzigin Vapaakaupungin kunnantaloja,"mikäli Puolan lippua kohtaan osoitetaan mitään epäkunnioitusta. 15. kesäkuuta 1932 Morgenstern-Podjazd vieraili brittien HMS Campbell-aluksella ja brittien laivaston komentaja Henry Pridham-Wippell puolestaan vieraili Wicherillä. Wicher ja brittien laivat lähtivät Danzigin satamasta samaan aikaan. Koska Puolan lippua kohtaan ei osoitettu epäkunnioitusta, Morgenstern-Podjazd ei avannut tulta. Morgenstern-Podjazd muisteli vuosikymmeniä myöhemmin vuonna 1968, kun Radio Free Europe haastatteli häntä: "Minun tuli vastata kaikkiin Gdańskista alkaviin välikohtauksiin kaikin mahdolisin keinoin, mukaan lukien asein."  Historioitsija Piotr Stefan Wandycz luonnehtii Wicher-laivan lähettämistä Danzigiin suurena gambiittina, etenkin kun siihen liittyi käsky tulittaa Danzigin kunnantaloja mikäli Puolan lippua kohtaan ei osoitettaisi kunnioitusta. Tämä olisi voinut kääntää maailman mielipiteen Puolaa vastaan.
Suunnitelmista saada aikaan puolalainen "vihreän veden laivasto", joka kykenisi hallitsemaan Itämerta, teki väkisinkin epäkäytännöllisiä se, että Saksan Kriegsmarine tulisi joka tapauksessa olemaan isompi kuin Puolan Marynarka. Puolalais-historioitsija Jacek Lubecki on huomioinut, että "ylenpalttinen" rahankäyttö laivastoon tapahtui Pilsudskin epäilyksistä huolimatta, minkä Lubecki on liittänyt Sanacja-hallinnon heikkenemiseen Pilsudskin henkisten kykyjen kärsiessä iän myötä. Lubeckin mukaan Marynarkaan käytetyt varat "menivät hukkaan", sillä kalliisiin sukellusveneisiin ja hävittäjä-sotalaivoihin käytetyt varat olisi voitu käyttää viisaammin panostamalla motorisoituihin panssari- ja panssarintorjuntajoukkoihin.
Toukokuussa 1939, Britannian Puolan-sotilaslähetystön päällikkö, kenraali Sir Adrian Carton de Wiart, päätteli Kriegsmarinen ja Marynarkan kokoerosta, että järkevin tapa toimia olisi siirtää jälkimmäisestä niin paljon kuin mahdollista pois Itämereltä turvaan Britannian satamiin ennen mahdollista sodan syttymistä. Tästä hautui Operaatio Peking. Komentaja Edward Rydz-Śmigły aluksi vastusti Carton de Wiartin suunnitelmaa. Vasta runsaan väittelyn jälkeen Rydz-Śmigły suostui siihen.