stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Norjalaiset reservipoliisijoukot
Sotilaskoulutusta terveystietokursseilla

Kesällä 1943 kaikki Ruotsissa oleskelevat norjalaiset asevelvollisuusikäiset eli 18–45-vuotiaat miehet kutsuttiin "terveystietokursseille". Todellisuudessa kyse oli sotilaskoulutuksesta. Joukoille perustettiin 40 koulutusleiriä eri puolille Ruotsia, lisäksi norjalaisilla oli maassa noin 20 muuta leiriä ja tukikohtaa, joissa annettiin esimerkiksi sabotaasikoulutusta. Hanke oli tiukasti salassa pidetty, eikä siitä sosiaaliministerin lisäksi tiennyt kuin muutama poliittinen päättäjä ja armeijan johto.
Joukoille annettiin kesällä sotilaskoulutusta norjalaisten johdolla, mutta ruotsalaisten valvonnassa. Erillisillä tiivistahtisella asekursseilla opeteltiin käsiaseiden, miinojen ja panssarintorjunta-aseiden käyttöä. Noin 1500 miehistä koulutettiin sotapoliiseiksi, lisäksi koulutettiin rannikkotykistön miehistöä ja taistelulähetteja. Joukkueenjohtajat jatkokoulutettiin syksyllä 1943. Kahdeksanviikkoisen kurssin aikana kouluttajina toimi myös talvisodan kokeneita suomalaisupseereita. Kokonaisuudessaan koulutettavien määrä kasvoi 15 000:een.
Saksalaisten vetäytyessä Finnmarkista neuvostojoukkojen hyökkäyksen edessä noin 1 500 miehen norjalaisjoukot kuljetettiin Ruotsista alueelle. Osa lennätettiin, osa kuljetettiin Suomen Käsivarren poikki kuorma-autoilla. Joukot ylittivät rajan 12. tammikuuta 1945. Norjalaiset kohtasivat partioretkillään vetäytyviä saksalaisjoukkoja ja joukkojen välillä syntyi laukaustenvaihtoja, mutta ei varsinaisia taisteluja. Muu joukko marssi Norjaan keväällä 1945 saksalaisten antauduttua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
*Johansson, Anders; Den Glömda Armén - Norge-Sverige 1939-1945, Fischer & Co, 516 s (ruotsiksi)
Olaug Engesæther: Polititroppene i Sverige Digitalskolen. Bergen:  Historisk institutt, Universitetet i Bergen. Arkistoitu 7.8.2007. Viitattu 7.6.2009. (norjaksi)
Harry Söderman, SKL - Statens Kriminaltekniska Laboratorium (ruotsiksi)
Nuasjärven–Kiimasjärven alue

Nuasjärven–Kiimasjärven alue (vesistöaluetunnus 59.8) on Oulujoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 2 529,68 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 11,66 %. Vesistön alueen alarajana on Ämmäkosken voimalaitos, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 4 778,49 neliökilometriä ja järvisyys 11,72 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Nuasjärven alue (59.81)
Kiimasjärven alue (59.82)
Kusianjoen valuma-alue (59.83)
Sumpsanjoen valuma-alue (59.84)
Tipasjoen valuma-alue (59.85)
Sapsojärven alue (59.86)
Sapsojoen valuma-alue (59.87)
Jormasjärven valuma-alue (59.88)
Kontinjoen valuma-alue (59.89)
Novelli

Giovanni Boccaccion Decamerone (1353) kuuluu novelli­taiteen uran­uurtajiin. (Kuvassa vuoden 1492 laitos.)
Novelli (ital. novella ’uutinen’) on kirjallinen proosateos, joka esittää jonkin tapahtumasarjan tai tilanteen tiiviissä muodossa. Sen pituuden määrittäminen on hankalaa, eikä ole aina selvää milloin teosta tulisi kutsua pienoisromaaniksi ja milloin novelliksi. Klassisen määritelmän mukaan novelli on riittävän lyhyt luettavaksi yhdellä kertaa. Tavallisesti suomalainen novelli on noin 1 000 – 8 000 sanaa pitkä.
Ensimmäiset novellit kirjoitettiin jo 1300-luvulla, mutta nykymuotoon novelli kehittyi 1800-luvulla eri puolilla Eurooppaa.
Romaanista novellin erottaa lähinnä sen tiivis ja ytimekäs kerronta. Lyhyt esitysmuoto rajaa myös tarinassa esiintyvien henkilöiden määrää. Tunnettuja suomalaisia novellisteja ovat muun muassa F. E. Sillanpää, Veikko Huovinen, Martti Joenpolvi, Rosa Liksom ja Joni Skiftesvik. Maailmalla yksi kuuluisimmista novellikokoelmista lienee Giovanni Boccaccion Decamerone. Tärkeitä novellin kehittäjiä olivat muun muassa ranskalainen Guy de Maupassant ja venäläinen Anton Tšehov, nykyaikana amerikkalainen Raymond Carver.
Englannin kielen sana novel tarkoittaa romaania eikä novellia. Englanniksi novelli on short story. Termiä novella taas käytetään pitemmistä novelleista tai pienoisromaaneista, jotka ovat kuitenkin lyhyempiä kuin romaanit (tavallisesti pituudeltaan n. 20 000 – 40 000 sanaa). Käytössä on myös englanninkielinen termi novelette, joka on myös pidempi kuin novelli, mutta lyhyempi kuin novella (n. 8 000 – 20 000 sanaa).lähde?
Novelleja julkaistaan monissa lehdissä sekä novellikokoelmissa, jotka voivat sisältää yhden tai useamman kirjoittajan tekstejä.
K. J. Gummerus ehdotti vierasperäisen novelli-sanan suomenkieliseksi vastineeksi itse keksimäänsä sanaa uutelo. Se ei vakiintunut käyttöön, mutta esiintyy muutamien hänen kirjoittamiensa novellikokoelmien nimissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Novelli Wikimedia Commonsissa
Norjanampiainen

| Norjanampiainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Ampiaismaiset pistiäiset Vespoidea
Heimo::  Ampiaiset Vespidae
Alaheimo::  Vespinae
Suku::  Dolichovespula
Laji::  norwegica
Kaksiosainen nimi
 Dolichovespula norwegica  (Fabricius, 1781) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Norjanampiainen (Dolichovespula norwegica) on yleinen yhdyskunta-ampiaisiin kuuluva pistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö

Sukulaistensa tapaan norjanampiaisen väritys on pääosin musta-keltainen. Tyypillisen norjanampiaisen tunnistaa kuitenkin helposti takaruumiin tyviosan sivuilla olevista punaruskeista laikuista, mutta värimuodolta f. zetterstedti ne puuttuvat kokonaan. Molempia värimuotoja voi elää samassa pesässä. Norjanampiaisen pään etuosassa otsalta verkkosilmään työntyvä uloke on musta, vain alareunastaan keltainen, ja päälaella kolmen pistesilmän muodostaman kolmion etukärki muodostaa noin 90 asteen kulman. Lisäksi etäisyys verkkosilmästä pistesilmiin on suunnilleen yhtä pitkä kuin kahden taaemman pistesilmän välimatka. Verkkosilmän alanurkan ja leukojen välinen alue on tuntosarven paksuuden levyinen. Leukojen yläpuolella sijaitseva suukilpi on keltainen, ja sen poikki kulkeva musta juova on alareunasta yleensä leveämpi kuin yläreunasta. Kuningatar on 15–18 mm, työläiset 11–14 mm ja kuhnurit 13–15 mm:n pituisia.
Levinneisyys

Norjanampiaista tavataan Britteinsaarilta ja Islannista Euroopan ja Pohjois-Aasian poikki Pohjois-Amerikkaan. Etelämpänä Euroopassa levinneisyys on vuoristopainotteinen. Suomessa sitä tavataan yleisenä koko maassa. Ruotsissa laji yleistyy pohjoista kohti ja on tunturiseuduilla yleisin yhdyskunta-ampiainen.
Elinympäristö ja elintavat

Norjanampiaisen tavallisinta elinympäristöä ovat kuivat havumetsät. Se on myös tyypillinen tunturiseuduilla, missä sitä tavataan puurajan yläpuolelle saakka. Pesä roikkuu yleensä lähellä maan pintaa suojaisessa paikassa pensaassa, varpujen seassa tai joskus myös kolossa kivien, maan tai sammalikon alla. Laji puolustaa pesää usein aggressiivisesti.
Norjanampiaisen pesissä esiintyy pesäloisena läheistä sukua oleva Dolichovespula adulterina.
Aiheesta muualla

Identification Atlas of the Vespidae (Hymenoptera, Aculeata) of the northeastern Nearctic region (englanniksi)
Pistiäiswiki (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1410407  Wikispecies: Dolichovespula norwegica  BioLib: 69876  BOLD: 78274  CoL: 6DD4J  EoL: 1032909  EUNIS: 216105  Fauna Europaea: 167827  Fauna Europaea (new): 6e63687a-c1fb-481f-94de-75fc2d222764  GBIF: 1311831  iNaturalist: 416144  IRMNG: 10926198  NBN: NHMSYS0000875847  NCBI: 1799775  Observation.org: 8256  Open Tree of Life: 3251162  Laji.fi: MX.204112
Novoaidar

| Novoaidar (Новоайдар) |
| --- | --- |
 Novoaidar
 Koordinaatit: 48.9622°N, 38.9943°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Piiri:  Štšastjan piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  11,55 km²
Väkiluku (2021, arvio):  7 879
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Novoaidar (ukr. Новоайдар; ven. Новоайдар) on kaupunkityyppinen taajama ja piirikeskus itäisen Ukrainan Luhanskin alueen Štšastjan piirissä. Taajama sijaitsee Donin vesistön Donets-joen Aidar-sivuhaaran varrella. Kiovaan on 795 kilometriä ja aluekeskus Luhanskiin 60 kilometriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman asukasluvuksi 7 879 (2021 alussa).
Novoaidarin taajama oli heinäkuuhun 2020 saakka Novoaidarin piirin hallintokeskus. Osana Ukrainan aluehallinnon uudistusta, 17. heinäkuuta 2020 Ukraina korkein neuvosto yhdisti silloiset Novoaidarin ja Stanytsja Luhanskan piirit uudeksi Štšastjan piiriksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Novoaidar Wikimedia Commonsissa
Notoungulata

| Notoungulata |
| --- | --- |
 Toxodon platensis
 Paleoseeni – Pleistoseeni 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  †Notoungulata  Roth, 1903
 Notoungulata-lahkon entinen levinneisyys fossiililöytöjen perusteella
Katso myös
   Notoungulata Wikispeciesissä   Notoungulata Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Notoungulata on istukkanisäkkäiden lahko, jonka edustajat elivät Pohjois- ja Etelä-Amerikassa paleoseenilta pleistoseeniille. Suurin osa niistä hävisi jo ennen Suurta Amerikan eläimistövaihtoa noin miljoona vuotta sitten. Tiettävästi viimeinen lahkon edustaja Toxodon hävisi viimeistään 10 000 vuotta sitten. Joissakin yhteyksissä Notoungulata lasketaan epäviralliseen ylälahkoon Meridiungulata.
Piirteet

Suuri osa lahkoon kuuluvista lajeista muistutti jänistä tai majavaa, mutta osa oli jopa virtahevon kokoisia. Muista istukkanisäkkäistä niitä erottavat omaleimaiset hampaat ja korvaluut. Lahko kukoisti oligoseenikaudella ja siihen kuuluvat lajit olivat runsaita vielä varhaismioseenikaudella, mutta sen jälkeen ne alkoivat taantua. Myöhäisplioseeni- ja varhaiseoseenikausina niitä eli lyhyen aikaa myös Pohjois-Amerikassa, mutta pääosa eli Etelä-Amerikassa.
Luokittelu

Notoungulata-lahko voidaan jakaa 13 heimoon neljässä alalahkossa, sekä yli 150 sukuun.
Lahko Notoungulata
Alalahko Notioprogonia
Heimo Henricosborniidae
Heimo Notostylopidae
Alalahko Toxodonta
Heimo Isotemnidae
Heimo Leontiniidae
Heimo Notohippidae
Heimo Toxodontidae
Heimo Homalodotheriidae
Alalahko Typotheria
Heimo Archaeopithecidae
Heimo Oldfieldthomasiidae
Heimo Interatheriidae
Heimo Campanorcidae
Heimo Mesotheriidae
Alalahko Hegetotheria
Heimo Archaeohyracidae
Heimo Hegetotheriidae
Novotroitsk

Novotroitskin vaakuna.
Novotroitsk (ven. Новотро́ицк) on kaupunki Orenburgin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Uraljoen varrella 315 kilometriä Orenburgista kaakkoon. Kaupungin kautta kulkee Orenburgin ja Orskin välinen rautatie. Asukkaita on 109 600 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa 1920-luvulla perustetusta uudisasukaskylästä. 1930-luvun lopulla alettiin hyödyntää seudun rautaesiintymiä ja rakentaa metallitehdasta. Novotroitskin kaupunki perustettiin vuonna 1945. Nykyään siellä on mm. kemian, metalli-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Novotroitskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Orenburg

Abdulino |
Buguruslan |
Buzuluk |
Gai |
Jasnyi |
Kuvandyk |
Mednogorsk |
Novotroitsk |
Orsk |
Sol-Iletsk |
Sorotšinsk
Orenburgin alue kartalla
Norjan naisten käsipallomaajoukkue

Norjan naisten käsipallomaajoukkue edustaa Norjaa naisten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Se on voittanut kolmasti olympiakultaa, neljästi maailmanmestaruuden ja yhdeksän kertaa Euroopan-mestaruuden. Vuoden 2011 maailmanmestaruuden jälkeen se oli hallitseva mestari kaikissa edellä mainituissa kilpailuissa kuten myös vuoden 2015 MM-kilpailujen jälkeen vuoden 2016 olympialaisiin saakka.
Arvokilpailut > Kesäolympialaiset

Kultaa: 2008, 2012, 2024
Hopeaa: 1988, 1992
Pronssia: 2000, 2016, 2020
Neljäs: 1996
Arvokilpailut > MM-kilpailut

Kultaa: 1999, 2011, 2015, 2021
Hopeaa: 1997, 2001, 2007, 2017
Pronssia: 1986, 1993, 2009
Neljäs: 1995, 2019
Viides: 2013
Kuudes: 1990, 2003
Seitsemäs: 1971, 1982
Kahdeksas: 1973, 1975
Yhdeksäs: 2005
Arvokilpailut > EM-kilpailut

Kultaa: 1998, 2004, 2006, 2008, 2010, 2014, 2016, 2020, 2022
Hopeaa: 1996, 2002, 2012
Pronssia: 1994
Viides: 2018
Kuudes: 2000
Aiheesta muualla

Norjan käsipalloliiton kotisivut (norjaksi)
Norvaliini

| Norvaliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-aminopentaanihappo
CAS-numero:  (L-enantiomeeri) 6600-40-4 (L-enantiomeeri)
PubChem CID:  65098
SMILES:  CCCC(C(=O)O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H11NO2
Moolimassa:  117,148 g/mol
Sulamispiste:  303–307 °C
Liukoisuus veteen:  100 g/l (18 °C)
Norvaliini (C5H11NO2) on ei-proteinogeenisiin aminohappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää eräiden muiden orgaanisten yhdisteiden synteesiin.
Ominaisuudet

Norvaliini on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen, mutta on liukenematon useisiin orgaanisiin liuottimiin. Norvaliinin karboksyylihapporyhmän pKa-arvo on 2,36 ja aminoryhmän pKa-arvo on 9,72. Monien muiden aminohappojen tavoin norvaliini on kiraalinen ja optisesti aktiivinen yhdiste ja sen L-isomeerin ominaiskiertokyky 20 % suolahappoliuoksessa on +23.
Norvaliini kuuluu niin sanottuihin hydrofobisiin aminohappoihin. Ensimmäisen kerran sitä eristettiin Bacillus subtilis -bakteerin sieniä vastaan aktiivisesta proteiinista. Tämän jälkeen myös eräiden Serratia marcescens- ja Escherichia coli -kantojen on todettu tuottavan norvaliinia erityisesti vähähappisissa olosuhteissa. E. coli syntetisoi norvaliinia alfaketovoihaposta 2-isopropyylimalaattisyntaasin katalysoimana ja muodostuva tuote transaminoidaan norvaliiniksi. Elämän kehityksen alkuvaiheissa norvaliini on saattanut olla proteiineissa huomattavasti yleisempi kuin nykyään.
Valmistus ja käyttö

Norvaliinia voidaan valmistaa niin kutsutun Streckerin aminohapposynteesin mukaisesti butyyrialdehydistä, ammoniakista ja vetysyanidista ja hydrolysoimalla muodostunut tuote happamissa olosuhteissa. Sitä voidaan valmistaa myös lähtien etyyli-2-asetyylivaleraatista tai dietyyliasetamidomalonaatista.
Norvaliinia käytetään eräiden lääkeaineiden kuten perindopriilin synteesiin.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Norvaline (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Norvaline (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Norvaline (englanniksi)
Aarne Nopsanen

TK-piirtäjä Aarne Nopsanen vuonna 1943.
Aarne Nopsanen (17. helmikuuta 1907 Lahti – 23. syyskuuta 1990 Lahti) oli suomalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kuvittaja.
Ura

Nopsanen kävi keskikoulun ja opiskeli sitten Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1924–1925, Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1928–1930 sekä Pariisin Académie Colarossissa 1931–1932. Hän työskenteli 1930-luvulla aluksi Suomen Ilmoituskeskuksessa ja vuosina 1934–1939 mainostoimisto Erva-Latvalassa. Nopsanen sai 1930-luvulla grafiikkatöitään esille Nuoren Voiman Liiton taidenäyttelyissä ja Nuori Voima -lehdessä. Jatkosodan aikana hän oli TK-piirtäjänä 1. tiedotuskomppaniassa.
Nopsanen hankki toimeentulonsa käyttögraafikkona ja kuvittajana. Hän teki kansikuvat useisiin Olavi Paavolaisen kirjoihin, kuten Ristiin ja hakaristiin (1938) sekä Synkkään yksinpuheluun (1946). Kuuluisa on myös Nopsasen kansikuva Pidot Tornissa -kirjaan (1937). Sotien jälkeen Nopsanen kuvitti muun muassa oppikirjoja, satukirjoja ja historiateoksia sekä 1940-luvun puolivälissä Aleksis Kiven Nummisuutarit. Hän sai vuonna 1973 Rudolf Koivu -palkinnon kuvituksestaan Peruskoulun historia -oppikirjaan. Hän toteutti myös useita tyylitellyn modernistisia julisteita.
Taidemaalarina Nopsanen maalasi noin parisataa muotokuvaa, joista monet esittävät Mannerheim-ristin ritareita ja teollisuusjohtajia. Hänen tunnetuin maalauksensa on Keskiviikkokerho (1959), joka esittää Suomen sodanjälkeisen ajan politiikan ja talouselämän merkkihenkilöiden samannimisen keskustelukerhon jäseniä. Nopsanen maalasi 1940-luvulla myös kaupunkimaisemia. Hän osallistui aktiivisesti Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1930–1950-luvuilla.
Nopsanen piirsi myös Raul Roineen käsikirjoittamaa Antti Puuhaara -sarjakuvaa ja kuvitti useita Roineen satukirjoja. Nopsanen suunnitteli myös exlibriksiä, muun muassa kirjailija Mika Waltarille, sekä joitain mitaleita.
Myös Aarne Nopsasen vaimo Maija ja heidän poikansa Jukka Nopsanen ovat taiteilijoita. Aarne Nopsasen veli oli nuortenkirjailija Aulis Nopsanen.
Maalauksia

Rue de la Gaité. 1950
Keskiviikkokerho. 1959
Kirjallista tuotantoa

Nopsanen, Aarne – Dahlgren, Maija: Valon ja varjon Viipuri. Una-kustannus, Espoo 1986.
Palkintoja

Rudolf Koivu -säätiön kunniapalkinto 1973
WSOY:n tunnustuspalkinto 1973
Aiheesta muualla

Aarne Nopsanen Kansallisgallerian kokoelmissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Espanja  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Nomos (Egypti)

Muinaisen Egyptin nomokset.
Nomos (m.kreik. νομός, egypt. 𓋴𓊪𓏏𓈈, spꜣt, sepat) oli muinaisen Egyptin hallintopiiri, joka voidaan kääntää maakunnaksi tai lääniksi. Yleensä nomosten lukumääräksi annetaan 42 niin, että Niilin suistoalueen Ala-Egyptissä oli 20 nomosta ja joenvarren Ylä-Egyptissä 22 nomosta.
Historia

Nomos-järjestelmä on ollut käytössä viimeistään vanhan valtakunnan aikana n. 2575–2130 eaa. Sana nomos on kreikkaa ja Egyptin hallintopiirien nimityksenä peräisin kreikkalaisvallan ajalta eli hellenistiseltä kaudelta. Vastaava egyptinkielinen sana oli sepat (spꜣt).
Suurimman osan faaraodynastioiden aikaa nomoksia oli 42, Ylä-Egyptissä 22 ja Ala-Egyptissä 20. Antiikin lähteissä nomosten lukumääräksi mainitaan kuitenkin eri lukuja, ja niistä esiintyy erilaisia luetteloita, joiden yhteensovittaminen on joskus hankalaa. Myös nomosten nimet ja rajat muuttuivat historian aikana usein. Herodotos kertoo, että Egypti oli jaettu nomoksiin, mutta ei mainitse nomosten lukumäärää. Strabonin mukaan Krokodeilopoliissa eli Arsinoessa sijainneessa Labyrintissä oli 27 kammiota, ja jos jokainen vastasi — kuten usein tulkitaan — yhtä nomosta, myös nomoksia olisi ollut 27: kymmenen Ala-Egyptissä eli Deltassa, seitsemän Heptanomiissa eli Keski-Egyptissä, joka luetaan usein osaksi Ylä-Egyptiä, ja kymmenen varsinaisessa Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa. Diodoros Sisilialainen antaa nomosten lukumääräksi 36.
Nomosten klassinen lukumäärä 42 liitetään Kuolleiden kirjassa mainittuun 42 tuomariin, jotka vartioivat vainajan sydämen punnitustoimitusta. Yhteensä eri nomosten nimiä tunnetaan enemmänkin kuin 42, mutta kaikki niistä eivät olleet olemassa yhtä aikaa. Esimerkiksi Plinius vanhempi luettelee 44 tai 45 eri nomosta riippuen siitä, luetaanko Oasiksen kaksi nomosta yhdeksi nomokseksi vai erillisiksi nomoksiksi.
Kaikista näistä tiedoista voidaan päätellä, että nomosten lukumäärä on mahdollisesti ollut alun perin pienempi, ja kasvanut ajan kuluessa. Tämä on oletettavasti tapahtunut niin, että Ala-Egyptin nomosten lukumäärä on kasvanut myöhempinä vuosisatoina samalla kun alue otettiin enenevässä määrin maatalouden käyttöön ja sen merkitys kasvoi. Ala-Egyptin nomoksissa tapahtui muutoksia myös siksi, että Niili muutti uomaansa aikojen kuluessa. Ylä-Egyptin nomosten lukumäärässä sen sijaan ei tapahtunut muutoksia enää vanhan valtakunnan jälkeen.
Hellenistisellä kaudella nomokset saivat kreikkalaiset nimet. Ne perustuivat yleensä nomosten pääkaupunkien kreikkalaisiin nimiin ja ne puolestaan kaupunkien egyptiläisten kulttien interpretatio graecaan. Esimerkiksi Input-nomoksen nimeksi tuli Kynopolites, koska sen pääkaupungin Kynopoliin (egyptiksi Saka) pääkultti oli omistettu koiranpäiselle Anubis-jumalalle.
Nomokset säilyivät olemassa roomalaiselle kaudelle saakka. Silloin niiden nimissä lyötiin rahaa. Nomokset lakkautettiin Diocletianuksen ja Konstantinuksen hallintouudistuksissa 200–300-luvuilla.
Hallinto ja kultti

Nomosten johdossa oli nomarkki (m.kreik. νομάρχης, nomarkhēs; egypt. 𓁷𓁶𓉻, ḥrj-tp-ꜥꜣ, heri-tep-aa), joka toimi suoraan faaraon alaisuudessa. Nomarkit olivat faaraoiden nimittämiä, mutta virka saattoi olla myös perinnöllinen. Nomarkkien merkitys ja valta kasvoi keskusvallan ollessa heikko, ja tällöin nomarkit saattoivat ottaa itselleen monia faaraoiden tehtäviä.
Jokaisella nomoksella oli pääkaupunki, josta käytettiin nimitystä mētropolis (μητρόπολις), sekä oma kultti, jonka keskuksena pääkaupunki toimi. Kulttiin liittyi yleensä joku eläin (toteemi). Monissa temppeleissä on nomoksista luetteloita ja kuvallisia esityksiä, joissa esiintyvät niiden hieroglyfinimi tai henkilöitymä. Tärkeimpiin kuuluu faarao Senusret I:n niin kutsuttu Valkoinen kappeli.
Ainakin osa nomoksista, kuten Krokodeilopolites/Arsinoites, oli jaettu edelleen pienempiin hallinnollisiin yksiköihin eli osiin (μερίς, meris, mon. μερίδες, merides).
Luettelo nomoksista

Nomokset jaetaan yleensä Ylä- ja Ala-Egyptin nomoksiin. Nomoksissa ja erityisesti niiden nimissä tapahtui historian aikana usein muutoksia, ja niiden egyptinkielisistä nimistä on useita muotoja, lukutapoja ja translitteraatioita. Nomoksista käytetään usein niiden kreikankielistä nimeä, jonka ne saivat hellenistisellä kaudella. Nomoksilla on myös vakiintuneet numerot.
Nomokset luetellaan yleensä Niilin yläjuoksulta alajuoksulle päin. Tyypillinen luettelo nomoksista on annettu alla, joskaan kaikki eivät olleet olemassa yhtä aikaa annetuilla nimillä ja tiedoilla.
Luettelo nomoksista > Ylä-Egypti

| Nro | Egyptiläinen nimi | Egyptiläinen nimi | Kreikkalainen nimi | Pääkaupunki | Egyptiläisen nimen merkitys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 𓈶 | Ta-seti | Ombites | Elefantine/Omboi | Jousen maa |
| 2 | 𓈷 | Wetjes-Hor | Apollonopolites | Apollonopolis | Horuksen valtaistuin |
| 3 | ​𓈸 | Nekhen | Latopolites | Hierakonpolis/Latopolis | Pyhäkkö |
| 4 | 𓈹 | Waset | Pathyrites | Hermonthis/Theba | Valtikka |
| 5 | 𓈺 | Netjerui | Koptites | Koptos | Kaksi haukkaa |
| 6 | 𓈻 | Iker | Tentyrites | Tentyra | Krokotiili |
| 7 | 𓈼 | Bat | Diospolites Mikros | Diospolis | Sistrum |
| 8 | 𓈽 | Ta-wer | Thinites | Thinis/Abydos | Suuri maa |
| 9 | 𓈾 | Menu | Panopolites | Panopolis | Min-jumala |
| 10 | 𓈿 | Wadjit | Antaiopolites | Antaiopolis | Kobra |
| 11 | 𓉁 | Sha | Hypselites | Hypsele | Sethiin liittyvä olio |
| 12 | 𓉃 | Atefet | Hierakonpolites | Hierakon | Käärmevuori |
| 13 | 𓉄 | Nedjefet-khentet | Lykopolites | Lykopolis | Ylempi sykomori ja käärme |
| 14 | 𓉅 | Nedjefet-pehet | Kussites | Kussai | Alempi sykomori ja käärme |
| 15 | 𓉆 | Wenet | Hermopolites | Hermopolis | Jänis |
| 16 | 𓉇 | Ma-hedj | Antinoites | Hipponon/Antinoopolis(?) | Keihäsantilooppi |
| 17 | 𓉈 | Input | Kynopolites | Kynopolis | Anubis-jumala |
| 18 | 𓉉 | Nemti | Ankyropolites | Hut-nesu/Hipponon | Nemty-jumala |
| 19 | 𓉋 | Wabui | Oksyrhynkhites | Oksyrhynkhos | Kaksi valtikkaa |
| 20 | 𓉌 | Naret-khentet | Herakleopolites | Herakleopolis | Eteläinen sykomori |
| 21 | 𓉍 | Naret-pehet | Arsinoites | Krokodeilopolis/Arsinoe | Pohjoinen sykomori |
| 22 | 𓉎 | Medenit | Afroditopolites | Afroditopolis | Veitsi |