stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alpha Trion
Transformers: Animated

Transformers: Animatedissa Alpha Trion oli yksi Autobottien Suurneuvoston jäsenistä. Hän vastasi Cybertronin siviilien suojelemisesta. Alpha Trionin äänenä sarjassa oli Phil LaMarr.
Aligned-jatkumo > Transformers: Exodus

Kirjassa Transformers: Exodus Alpha Trion oli ainut 13 alkuperäisestä Primesta, joka oli vielä Cybertronilla. Muut olivat joko kuolleet tai lähteneet. Alpha Trion oli karkotettu Iaconin arkistoihin, koska vastusti nykyisen Primen, Sentinel Primen kehittämää kastijärjestelmää. Hänestä tuli ennen pitkää arkistoija Orion Paxin (myöhemmin Optimus Prime) mentori. Cybertronin muuttuessa asuinkelvottomaksi Megatronin myrkytettyä planeetan ydin, Alpha Trion oli yksi harvoista, jotka jäivät Cybertronille.
Aligned-jatkumo > Transformers: Prime

Transformers: Primessa Alpha Trion on oletettavasti kuollut, mutta ehtinyt lähettää Iaconissa säilytetyt Autobottien reliikit ja Decepticoneilta takavarikoidut sota-aseet Maahan. Hän otti Optimukseen yhteyttä kahdesti. Saatuaan käsiinsä Tähtimiekan, Optimus tulkitsi siihen tallennetun viestin, jossa Alpha Trion kertoi hänelle kuinka oli lähettänyt reliikit Maahan ja että niiden joukossa oli myös neljä Omega-avainta, joilla voitaisiin aktivoida Omegalukko, Cybertronin uudelleenrakentamiseen tarkoitettu laite. Alpha Trion ilmestyi Optimukselle näkynä tämän ollessa kuolemaisillaan Autobottien tukikohdan tuhosta kärsittyjen haavojen vuoksi. Mutta Optimuksen henki säästyi Solus Primen Pajan korjatessa hänet.
Alpha Trionin äänenä sarjassa oli George Takei.
Transformers: Cyberverse

Transformers: Cyberversessä Alpha Trion oli yksi korkeimman neuvoston jäsen. Kun Cybertron ajautui sotaan ja Megatron tuhosi muut korkeimman neuvoston jäsenet, Alpha Trion selvisi Megatronin hyökkäyksestä, mutta hän ei kestänyt kauaa, ja hän pyysi Optimus Primen luokseen hänen kipinänsä sammuessa. Kun Ratchet herätti hänet Optimuksen saavuttua, hän antoi Johtajuuden Matrixin Optimukselle, vaikka Optimus ei ollut valmis johtajaksi.
Aiheesta muualla

Lisätietoa Alpha Trionista TFWIKI.Netissä, Transformers-aiheisesta wikiassa
Transformers
At the Heart of Winter

| At the Heart of Winter Immortal |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. helmikuuta 1999
 Tuottaja(t): Peter Tägtgren
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 46.04
 Levy-yhtiö: Osmose Productions
Muut kannet

Immortalin muut julkaisut
| Blizzard Beasts 1997 | At the Heart of Winter 1999 | Damned in Black 2000 |
At the Heart of Winter on black metal -yhteen Immortalin viides studioalbumi. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi, jossa Demonaz ei soita kitaraa käsiensä vakavien hermosto-ongelmien takia. Melodioissa voi huomata myös thrash metalin vaikutteita.kenen mukaan?
Se oli myös vuoteen 2009 saakka ainoa albumi, jossa ei ole yhtyeen kuvaa kannessa. Albumista kuitenkin julkaistiin Euroopassa vuonna 1999 10 000 kappaleen deluxe-versio, jonka etukannessa esiintyy Abbath ja takakannessa Horgh.selvennä
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Abbath, sanoittanut Demonaz
Withstand the Fall of Time – 8.29
Solarfall – 6.02
Tragedies Blow at Horizon – 8.55
Where Dark and Light Don't Differ – 6.45
At the Heart of Winter – 8.00
Years of Silent Sorrow – 7.53
Kokoonpano

Abbath – laulu, kitara, bassokitara, koskettimet
Horgh – rummut
Arvostelut

Metalliluola: 8+/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Albumi At the Heart of Winter Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
At The Heart Of Winter on BestBlackMetalAlbums.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Immortal
| --- | --- |
Studioalbumit:   Diabolical Fullmoon Mysticism  Pure Holocaust  Battles in the North  Blizzard Beasts  At the Heart of Winter  Damned in Black  Sons of Northern Darkness  All Shall Fall  Northern Chaos Gods  War Against All 
EP:t:  Immortal
Splitit:   True Kings of Norway  Valley of the Damned / Hordes of War 
Demot:   The Northern Upins Death  Suffocate 
Videografia:  The Seventh Date of Blashyrkh
Basket Case

| ”Basket Case” Green Day |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Dookie
 Äänitetty : 1993, Fantasy Studios, Berkeley, Kalifornia
 Julkaistu: 29. marraskuuta 1994
 Tekijä(t): Billie Joe Armstrong / Green Day
 Tuottaja(t): Rob Cavallo, Green Day
 Tyylilaji: punk, pop-punk
 Kesto: 03.01
 Levy-yhtiö: Reprise
Green Dayn muut singlet
| ”Welcome to Paradise” 1994 | ”Basket Case” 1994 | ”When I Come Around” 1995 |
Basket Case on punk rock-yhtyeen Green Dayn laulu ja single, joka nosti Green Dayn suosioon 1994, kun se julkaistiin Dookie-albumilla. Laulu julkaistiin singlenä tammikuussa 1995.
Kappale on yhtyeen keulahahmon Billie Joe Armstrongin kirjoittama ja kertoo hänen kamppailustaan ahdistuksen kanssa, ennen kuin hänellä diagnosoitiin paniikkihäiriö.
Kappale Basket Case on myös kokoelmalevyllä International Superhits! vuodelta 2001. Liveversio on Green Dayn livelevyillä Bullet in a Bible vuodelta 2005, Bowling Bowling Bowling Parking Parking vuodelta 1997, ja Last Night On Earth (Live In Tokyo) vuodelta 2009.
Barry Pepper

Barry Pepper vuonna 2009.
Barry Robert Pepper (s. 4. elokuuta 1970 Campbell River, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleista Jonnie Goodbye Tyler elokuvassa Taistelukenttä Maa, Kersantti Michael Strank elokuvassa Isiemme liput ja Sotamies Daniel Jackson elokuvassa Pelastakaa sotamies Ryan.
Pepper voitti vuonna 2011 Parhaan miespääosan Primetime Emmy -palkinnon näyteltyään Robert F. Kennedyn roolin draamasarjassa Kennedyt (The Kennedys).
Lisäksi hän on ollut ehdolla useiden palkintojen saajaksi.
Aiheesta muualla

Barry Pepper Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Artjom Jartšuk

Artjom Nikolajevitš Jartšuk (ven. Артём Николаевич Ярчук) (3. toukokuuta 1990 – 7. syyskuuta 2011) oli venäläinen jääkiekkohyökkääjä joka pelasi KHL-joukkue Lokomotiv Jaroslavlissa. Jartšuk kuoli lento-onnettomuudessa 7.9.2011, kun joukkue oli matkalla KHL-kauden ensimmäiseen otteluun Minskiin Valko-Venäjälle.
Anna-Maija Tanttu

Anna-Maija Tanttu, o.s. Karvonen (s. 23. kesäkuuta 1938 Helsinki) on suomalainen ruokatoimittaja ja tietokirjailija.
Henkilöhistoria ja ura

Tanttu syntyi diplomi-insinööri Kauko Heikki Karvosen ja apulaiskamreeri Maija Liisa Liuksialan perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1964 oli toimittaja Juha Tanttu (k. 1998) ja toinen vuodesta 2003 on ekonomi Jyri Kalervo Muttonen. Tanttu tuli ylioppilaaksi 1956 ja valmistui kotitalousopettajaksi 1960, minkä jälkeen hän opiskeli vuoden Wisconsinin yliopistossa. Mainos-TV:n kotitaloustoimittajana Tanttu työskenteli 1961–1964 ja Karjalan yhteiskoulun lehtorina 1965–1974.  Hän oli Me Naiset -lehden toimittaja 1975–1982,  Jaanan toimituspäällikkö 1983–1984, Uuden Suomen freelancer-toimittaja 1985–1986, Glorian 1987–2003 ja Glorian ruoka & viinin vuodesta 2003. Aikakauslehtien päätoimittajien yhdistyksen Julius-palkinto hänelle myönnettiin 1991, Ruoka-Glorian palkinto 1999, Heinon Tukku Oy:n tunnustuspalkinto 2003 ja Kalakauppiasliiton sekä Porin silakkamarkkinoiden Vuoden silakka -palkinto 2004. Vuonna 2007 Tantulle myönnettiin Suomen Gastronomien Seuran kunniapuheenjohtajan arvonimi. Suomalainen Ruokakulttuurirahasto palkitsi hänet ruuan parissa tehdystä elämäntyöstä vuonna 2014.
Teoksia

Tanttu on tehnyt useita ruokaan liittyviä tietokirjoja:
Keittokirja kahdelle, 1972, Juha Tantun kanssa
Finlandia Gastronomica: a guide to Finnish food, 1974, Matti Viherjuuren ja Juha Tantun kanssa
Metsäsieniherkut, 1979, Maija-Liisa Leppäsen ja Maija Rantalan kanssa
Skogens Skafferi – Vägen till bär- och svampriket, 1981, Lars Falkin, Torbjörn Lenskogin,  Jan Åke Bengtssonin ja Berit Eriksonin kanssa
Suklaa, 1984, Juha Tantun kanssa
Silja Gourmet "Ruokaristeily Valkoisilla Laivoilla", 1986
Pikku-Liuksialan kesäkeittokirja, 1986
Food from Finland: A Finnish Cookbook, 1988, Juha Tantun kanssa
Lohikeittokirja, 1992
Silakkakeittokirja, 1994
Hyvää ruokahalua! Kotikokin parhaat leivontaohjeet, 1997, 2000, 2004 (toim.)
Taivaallista tarjottavaa Finnairin keittiöstä ja viinikellarista, 1998,  Senja Larsenin, Riitta Kiiverin ja Ritva Lundstenin kanssa
Makujen ja elämysten Kultaranta Sesongin herkkuja kesälinnan keittiöstä, 1999 (toim.)
Eteläranta 10, 2002, Seija Sartin ja Veijo Åbergin kanssa
Rapuja, 2003
Äyriäiset ja simpukat, 2004, Jyri Muttosen kanssa
Northern flavours, 2007
Anna, a lopussa

| Anna, a lopussa> Anne with an E |
| --- | --- |

Luoja(t):  Moira Walley-Beckett
Perustuu:  L. M. Montgomeryn kirjaan Annan nuoruusvuodet
Alkuperämaa:  Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   CBC    Netflix    Netflix
Julkaistu:  19. maaliskuuta 2017- 24. marraskuuta 2019
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  27
Tunnuskappale:  ”Ahead by a Century” (The Tragically Hip)
Tuotanto
Käsikirjoittaja(t):  Moira Walley-Beckett
Aiheesta muualla
IMDb
Anna, a lopussa (engl. Anne with an E) on kanadalainen CBC:n ja Netflixin yhteistyössä tekemä palkittu televisiosarja. Sarja perustuu L. M. Montgomeryn kirjaan Annan nuoruusvuodet, joka julkaistiin vuonna 1908. Sarjan on luonut Moira Walley-Beckett. Sarja kertoo nuoren orpotytön seikkailuista ja aikuiseksi kasvamisesta 1800-luvun lopun Kanadassa Prinssi Edwardin saarella.
Sarjan nimiosaa, Annaa, esittää Amybeth McNulty. Muissa osissa näyttelevät R. H. Thomson ja Geraldine James, jotka esittävät Matthew ja Marilla Cuthbertia. Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin maaliskuussa 2017. Toinen kausi kuvattiin jo syksyllä 2017 ja se tuli esitettäväksi vuonna 2018. Kolmas, viimeinen kausi julkaistiin vuonna 2019. Lopetuspäätös sai aikaan faniliikkeen, jonka aloittama adressi on kerännyt helmikuuhun 2021 mennessä lähes 1,5 miljoonaa allekirjoitusta sarjan jatkamisen puolesta.
Juoni

Yhdessä asuvat, jo ikääntyneet naimattomat sisarukset Marilla ja Matthew Cuthbert päättävät vuonna 1896 adoptoida orpopojan. Pojan on tarkoitus auttaa heitä hoitamaan Prinssi Edwardin saarella Avonlea-nimisellä paikkakunnalla sijaitsevaa Vihervaaran tilaa. Cuthbertit saavat kuitenkin tilalleen Anna Shirleyn, puheliaan ja 13-vuotiaan orpotytön, jolla on vilkas mielikuvitus. Marillan vastusteluista huolimatta Anna saa lopulta jäädä Vihervaaraan ja siellä asuessaan tutustuu moniin uusiin ihmisiin ja päätyy erilaisiin kommelluksiin.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Amybeth McNulty  | … |  Anna Shirley-Cuthbert   |
|  Geraldine James  | … |  Marilla Cuthbert   |
|  R. H. Thomson  | … |  Matthew Cuthbert   |
|  Dalila Bela  | … |  Diana Barry   |
|  Lucas Jade Zumann  | … |  Gilbert Blythe   |
|  Aymeric Jett Montaz  | … |  Jerry Baynard   |
|  Corrine Koslo  | … |  Rachel Lynde   |
|  Dalmar Abuzeid  | … |  Sebastian ”Bash” Lacroix   |
|  Cory Grüter-Andrew  | … |  Cole Mackenzie   |
|  Joanna Douglas  | … |  opettaja Muriel Stacy   |
|  Ashleigh Stewart  | … |  Winifred ”Winnie” Rose   |
Palkinnot

Sarja voitti Canadian Screen Awards -palkinnon parhaasta draamasarjasta vuosina 2018 ja 2019. Canadian Screen Awards palkitsi lisäksi R. H. Thompsonin (2018 ja 2019), Geraldine Jamesin (2019) ja Amybeth McNultyn (2019) omista roolitöistään. Myös sarjassa näytelleet Cara Ricketts, Dalmar Abuzeid sekä McNulty palkittiin töistään ACTRA Toronto Awards -palkinnoilla. McNulty voitti palkinnon vuonna 2019 ja Ricketts ja Abuzeid vuonna 2020.
Aiheesta muualla

CBC: 'Ain't your grandmother's Anne': new series gives gritty Green Gables amid glut of Anne adaptations (englanniksi)
Beautiful Stars

| Beautiful Stars |
| --- | --- |
Tyyppi:  matkustaja-autolautta
Lippuvaltio:   Filippiinit
Kotipaikka:  Cebu
IMO-numero:  7735197
MMSI-numero:  548000034
Tunnuskirjaimet:  DUH2578
Luovutettu:  1978
Status:  Liikenteessä
Tekniset tiedot
Pituus:  46 m
Leveys:  8 m
Syväys:  2,2 m
Nopeus:  6.5 kn / 8.6 kn kn
Alus BEAUTIFUL STARS (IMO: 7735197 ) on matkustaja-/ro-ro-rahtilaiva, joka on rakennettu vuonna 1978 (45 vuotta vanha) ja purjehtii tällä hetkellä Filippiinien lipun alla. kotisatama on Cebu.
Aïmen Demai

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 10. joulukuuta 1982 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Thionville, Ranska
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 senttimetriä
Junioriseurat
1994–1995 1995–1998 1998–2000:  Uckange US  FC Woippy  FC Metz
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2004 2004–2006 2006–2009 2009–2016 |  FC Metz  1. FC Saarbrücken  1. FC Kaiserslautern  Alemannia Aachen | 17 (0) 63 (5) 70 (3) 42 (7) |
Maajoukkue
| 2003 2009 |  Algeria  Tunisia | 1 (0) 2 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Aïmen Demaï (s. 10. joulukuuta 1982 Thionville, Ranska) on ranskalais-tunisialainen uransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän pelasi suurimman osan urastaan 2. Bundesliigassa Alemannia Aachenissa.
Seurajoukkueura

Demai aloitti jalkapalloilun Ranskassa vuonna 1994 ollessaan 11-vuotias. Hän pelasi Uckangen ja FC Woippyn junioriseuroissa ennen siirtymistään vuonna 1998 FC Metzin junioreihin. Kaksi vuotta myöhemmin Demai nostettiin edustusjoukkueeseen, mutta siirtyi kauden 2003–2004 jälkeen Saksaan vähäisen peliajan vuoksi.
Saksassa ensimmäinen seura oli 2. Bundesliigassa pelannut 1. FC Saarbrücken, jossa Demai sai runsaasti peliaikaa pelaten kahden kauden aikana 63 sarjaottelua. Joukkueen pudotessa Regionalliga Südiin kaudeksi 2006–2007 Demai vaihtoi seuraa hivenen menestyneempään 2. Bundesliigassa pelanneeseen 1. FC Kaiserslauterniin. Ensimmäinen kausi uudessa seurassa meni loukkaantumisten merkeissä ja hän pelasi vain 13 sarjaottelussa. Toisella kaudella Demai pelasikin jo 29 sarjaottelussa ja onnistui edellisen kauden tavoin kerran maalinteossa. Kaiserslauternin menestys jäi viime kauteen nähden heikoksi joukkueen sijoittuessa sijalle 13. Kaudella 2008–2009 seura oli jo lähellä nousua 1. Bundesliigaan, mutta jäi lopulta nousuviivan alapuolelle.
Demai sai edellisen kauden tapaan paljon peliaikaa Kaiserslauternissa, mutta päätti allekirjoittaa ennen kauden viimeistä kierrosta kolmen vuoden sopimuksen toisen 2. Bundesliigassa pelaavan Alemannia Aachenin kanssa. Avauskaudellaan Demai onnistui maalinteossa neljästi pelaamissaan 21 2. bundesliigaottelussa.
Seurajoukkueura > Maajoukkueura

Ranskassa syntynyt Demai edusti yhden ottelun verran isänsä kotimaata Algeriaa Qataria vastaan pelatussa harjoitusottelussa vuonna 2003.
Sittemmin Demai edusti äitinsä kotimaata, Tunisiaa, kun valmentaja Humberto Coelho nimesi hänet 11. helmikuuta 2009 pelattavaan ystävyysotteluun Alankomaita vastaan. Demai on pelannut yhteensä kaksi maaottelua Tunisian paidassa.
Aiheesta muualla

ESPNsoccernet - Aimen Demai[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Aimen Demai Weltfussball.deessä (saksaksi)
Artjom Krjukov

| Artjom Krjukov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1982 (ikä 42) Novosibirsk, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  193 cm
Paino:  97 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–2016
Seurat:  Lokomotiv Jaroslavl   SKA Pietari   Sibir Novosibirsk   Vitjaz Tšehov   Avtomobilist Jekaterinburg   Amur Habarovsk   HK Sotši   Severstal Tšerepovets
NHL-varaus:  15. varaus, 2000 Buffalo Sabres
Artjom Anatoljevitš Krjukov (ven. Артём Анатольевич Крюков, s. 5. maaliskuuta 1982) on venäläinen entinen jääkiekkoilija.
Krjukov on Buffalo Sabresin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 2000. Korkeasta varauksestaan huolimatta Krjukov ei pelannut koko uransa aikana Pohjois-Amerikassa, vaan pelasi ainoastaan kotimaassaan Venäjällä. Hän on pelannut Venäjän superliigassa ja KHL:ssä Lokomotiv Jaroslavlissa, SKA Pietarissa, Sibir Novosibirskissä, Vitjaz Tšehovissa, Avtomobilist Jekaterinburgssa, Amur Habarovskissa, HK Sotšissa ja Severstal Tšerepovetsissa. Krjukov jätti kauden 2009–2010 kokonaan väliin harjoituskaudella tulleen polvivamman vuoksi.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Artem Kryukov
Bayer Giants Leverkusen

| Bayer Giants Leverkusen |
| --- | --- |
Liiga:  Pro B
Perustettu:  1961
Areena:  Smidt-Arena kapasiteetti 3 500
Kotipaikka:  Leverkusen, Saksa
Värit:           
Päävalmentaja:   Stephan Ruers
Mestaruudet:   Saksan mestaruus: 14  Saksan Cup: 10 
Kotisivu:  www.leverkusen.com/
Bayer Giants Leverkusen on saksalainen koripalloseura Leverkusenista.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1961 Leverkusenissa. Vuonna 1968 seura nousi Basketball-Bundesligaan ja kaksi kautta myöhemmin se voitti ensimmäisen Saksan mestaruutensa. Seuraavina kahtena kautena Giants onnistui puolustamaan mestaruuttaan. 1980–luku oli seuralta hiljaisempaa aikaa sen voitettua kaksi mestaruutta. 1990–luvulla Giantsin valmentajaksi siirtyi Dirk Bauermann, joka johdatti joukkueensa seitsemään perättäiseen Saksan mestaruuteen. Seura pelasi kauteen 2007–2008 saakka pääsarjassa, kunnes se tippui talousvaikeuksien takia pois.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) (englanniksi)
Banwa

| Banwa |
| --- | --- |
 Provinssin sijainti Burkina Fasossa
Valtio:  Burkina Faso
Hallintoalue:  Boucle du Mouhoun
Departementteja:  6
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Solenzo
Pinta-ala:  5 882 km²
Väkiluku (2006):  267 934
 – väestötiheys:  45,6 as./km²
Banwa on provinssi Burkina Fason länsiosassa Boucle du Mouhounin hallintoalueella. Sen pääkaupunki on Solenzo, jossa on noin 10 000 asukasta. Koko provinssissa on vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan 267 934 asukasta ja sen pinta-ala on 5 882 neliökilometriä.
Departementit

Balavé
Kouka
Sami
Sanaba
Solenzo
Tansila
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Banwa Wikimedia Commonsissa
Burkina Fason provinssit
Balé
Bam
Banwa
Bazèga
Bougouriba
Boulgou
Boulkiemdé
Comoé
Ganzourgou
Gnagna
Gourma
Houet
Ioba
Kadiogo
Kénédougou
Komondjari
Kompienga
Kossi
Koulpélogo
Kouritenga
Kourwéogo
Léraba
Loroum
Mouhoun
Nahouri
Namentenga
Nayala
Noumbiel
Oubritenga
Oudalan
Passoré
Poni
Sanguié
Sanmatenga
Séno
Sissili
Soum
Sourou
Tapoa
Tuy
Yagha
Yatenga
Ziro
Zondoma
Zoundwéogo
Artjom Hadžibekov

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | 10 m ilmakivääri |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 10 m ilmakivääri |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1998 | 10 m ilmakivääri |  |
|  Kultaa | Barcelona 1998 | 10 m ilmakivääri, joukkue |  |
|  Kultaa | Lahti 2002 | 10 m ilmakivääri, joukkue |  |
|  Kultaa | Lahti 2002 | 50 m pienoiskivääri, 3 asentoinen, joukkue |  |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | 50 m pienoiskivääri, 3 asentoinen |  |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | 50 m pienoiskivääri, 3 asentoinen, joukkue |  |
|  Pronssia | Milano 1994 | 10 m ilmakivääri, joukkue |  |
|  Pronssia | Milano 1994 | 50 m pienoiskivääri, makuu, joukkue |  |
|  Pronssia | Barcelona 1998 | 50 m pienoiskivääri, 3 asentoinen, joukkue |  |
|  Pronssia | Lahti 2002 | 50 m pienoiskivääri, makuu, joukkue |  |
Artjom Aleksandrovitš Hadžibekov (ven. Артём Александрович Хаджибеков, s. 20. huhtikuuta 1970 Obninsk) on venäläinen kivääriampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Hadžibekov on voittanut olympialaisissa 10 m ilmakiväärissä kullan Atlantassa 1996 ja hopean Sydneyssä 2000. Hän on myös saavuttanut MM-kilpailuissa kuusi kultaa ja neljä pronssia.
Apulaispoliisipäällikkö

Apulaispoliisipäällikön arvomerkki
Apulaispoliisipäällikkö (ruots. biträdande polischef) on Suomen poliisin päällystönvirka. Sitä lähin alempi virka on poliisitarkastaja ja seuraava ylempi virka poliisiylitarkastaja.
Helsingin poliisilaitoksen erityisaseman vuoksi sen apulaispoliisipäällikkö on poliisin hierarkiassa muun poliisilaitoksen apulaispäällikköä korkeammalla.
André Glucksmann

André Glucksmann
André Glucksmann (19. kesäkuuta 1937 Boulogne-Billancourt –  10. marraskuuta 2015 Pariisi) oli ranskalainen filosofi ja esseisti, jonka vanhemmat olivat Itävallan juutalaisia.
Elämänvaiheita

Glucksmann suoritti ylioppilastutkinnon Lyonissa ja opiskeli sen jälkeen École normale supérieure de Saint-Cloudessa. Hän oli koulutukseltaan filosofi, ja hänestä tuli CNRSn (Centre national de la recherche scientifique) tutkija ja sodan, ydinpelotteen ja ydinsodankäynnin strategian asiantuntija. Hän toimi tehtävässä filosofi Raymond Aronin alaisuudessa. Vuonna 1968 Glucksmann julkaisi ensimmäisen kirjansa ”Le Discours de la Guerre”. Hän myös osallistui toukokuun 1968 tapahtumiin stalinistis-maolaisena militanttina, ja 1970-luvulla hän oli aktiivisesti mukana vastustamassa Neuvostoliiton sortojärjestelmää. Vuonna 1972 hän luonnehti Ranskaa ”fasistiseksi diktatuuriksi” artikkelissa, joka julkaistiin ”Les Temps Modernes” -lehdessä. Hän kuitenkin haaveili Euroopan kokonaisuuden yhdistymisestä aina Lissabonista Moskovaan saakka. Vuonna 1975 hän julkaisi teoksen ”La Cuisinière et le mangeur d’hommes, réflexions sur l'État, le marxisme et les camps de concentration”, jossa on hänen ajatuksiaan valtiosta, marxismista ja keskitysleireistä. Tämä kirja sekä 1977 ilmestynyt teos ”Les Maîtres penseurs” olivat suuria myyntimenestyksiä, mutta saivat osakseen kriittisistä huomioita eri puolilta Eurooppaa.
1980-luvulla hän julkaisi useita teoksia ja kirjoitti Ranskan lehdistöön runsaasti Berliinin muurin sortumisesta. Yleensä hän piti oikeutettuna amerikkalaisten ja israelilaisten ottamaa asennetta ulkopolitiikkaan, eritoten kun oli kyse Irakin konfliktista. Vuonna 2003 hän arvosteli Le Monde -lehdessä ankarasti ”rauhanleiriä” ja todisteli voimakkaasti, että Saddam Husseinilla on hallussaan joukkotuhoaseita. Samaan aikaa hän osallistui thik tankin ”Cercle de l’Oratoire” perustamiseen kuten myös aikakauslehti ”Le Meilleur des Mondesin" luomiseen. Muiden toimiensa ohessa hänestä tuli ”Amis du Meilleur des Mondes” yhdistyksen puheenjohtaja. Tämä yhdistyksen tarkoituksena on julkaista Le Meilleur des Mondesin -lehteä yhdessä Denoël-kustantamon kanssa.
André Glucksmann oli myös tunnettu eräiden muiden intellektuellien, kuten ranskalaisen Bernard-Henri Lévyn, ohella tuesta Naton hyökkäykselle Serbiaan vuonna 1999. Hän tuki myös voimakkaasti tšetšeenien asiaa, ja hän oleskeli Tšetšeniassa laittomasti kuukauden ajan. Hän moitti järjestelmällisesti länsimaita niiden asenteesta Vladimir Putinin politiikkaa kohtaan, jota hän piti omahyväisenä.
Vuonna 2007 hän tuki presidenttivaaleissa Nicolas Sarkozyta. Tästä ja hänen kirjoittelustaan sekä kannanotoistaan asian puolesta sikisi voimakas mielipiteidenvaihto. Jean-Marie Laclavetine julisti Glucksmannin menettäneen uskottavuutensa, kuten hän menetti sen jo aikoinaan sitoutuessaan stalinistis-maolaiseen politiikkaan.
Teokset

Une rage d'enfant (2006)
Le Discours de la haine (2004)
Ouest contre Ouest (2003)
Descartes c'est la France (1987)
Dostoïevski à Manhattan (2002)
La Troisième Mort de Dieu (2000)
Cynisme et passion (1999)
Le Bien et le mal (1997)
De Gaulle où es-tu ? (1995)
La Fêlure du monde (1993)
Le XI × 10{{{1}}} commandement (1992)
Silence, on tue (1986) yhteistyössä Thierry Woltonin kanssa
L'Esprit post-totalitaire, esipuheena Devant le bien et le mal (toukokuu 1986) yhteistyössä Petr Fidelus kanssa
La Bêtise (1985)
La Force du vertige (1983)
Cynisme et passion (1981)
Les Maîtres penseurs (1977)
La Cuisinière et le Mangeur d'Hommes, réflexions sur L'état, le marxisme et les camps de concentration (1975)
Discours de la guerre, théorie et stratégie (1967)
Artikkeleita

Tchétchénie, briser le silence (Arkistoitu – Internet Archive), Le Monde, 21 maaliskuuta 2006.
Un Pearl-Harbor moral (Arkistoitu – Internet Archive), Le Monde, 12/12/1991. (Balkanin kysymyksestä)
André Glucksmann, mauvais avocat d’une cause juste  Oulala.net, 15/05/2004 (kriittinen artikkeli André Glucksmann asenteista)
Le Meilleur des Mondes-lehti, jossa André Glucksmann julkaisee suurimman osan näkökannoistaan.
Sitaatti

’’Teoretisointi on terrorismia’’.