stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asianosaisseuraanto

Asianosaisseuraanto tarkoittaa asianosaisen vaihtumista oikeudenkäynnin kuluessa. Tällöin henkilön tilalle tulee oikeudenkäynnin ulkopuolinen henkilö, joka saa saman aseman kuin alkuperäinen asianosainen. Yleensä niin tapahtuu, kun asianosainen kuolee, ja hänen oikeudenomistajansa haluavat jatkaa oikeudenkäyntiä uusina asianosaisina.
Riita-asiassa seuraannon vaikutus oikeudenkäyntiin riippuu siitä, onko kyse kantajasta vai vastaajasta. Kantajapuolella tehdyn esineen tai oikeuden luovutuksen jälkeen uusi henkilö voi ryhtyä kantajaksi esittämättä uutta kannetta. Tällöin ei tarvita alkuperäisen kantajan eikä vastaajan suostumusta, mutta alkuperäisen henkilön tekemät prosessitoimet velvoittavat uutta kantajaa. Vastaajapuolella tapahtuvan asianosaisseuraannon toteuttaminen vaatii aina kantajan suostumuksen, mutta alkuperäisen vastaajan lupaa ei tarvita. Sivuväliintulijaksi voi uusi vastaaja päästä siinäkin tapauksessa, ettei kantaja suostu asianosaisseuraantoon (Oikeudenkäymiskaari 18:8–10).
Rikosasiassa asianosaisseuraanto on hyvin poikkeuksellista. Syytetyn kuollessa asianosaisseuraanto voi tapahtua vain konfiskaatiovaatimuksen osalta. Tällöin vaatimusta ajetaan syytetyn oikeudenomistajia vastaan, jotta tuomioistuin tuomitsisi menettämisseuraamuksen kuolinpesän varoista (Rikoslaki 8:16.2).
Boris Asafjev

Boris Asafjevin hauta Moskovalaisella hautausmalla.
Boris Vladimirovitš Asafjev (ven. Бори́с Влади́мирович Аса́фьев; 29. heinäkuuta (J: 17. heinäkuuta) 1884 Pietari – 27. tammikuuta 1949 Moskova) oli venäläinen säveltäjä ja musiikkitieteilijä. Hän käytti kirjailijanimeä Igor Glebov.
Asafjev opiskeli Pietarin konservatoriossa muun muassa Anatoli Ljadovin (sävellys) ja  Nikolai Rimski-Korsakovin (soitinnus) oppilaana. Hän sävelsi kymmenen oopperaa, kaksikymmentäkahdeksan balettia, neljä sinfoniaa, kaksi kantaattia sekä lauluja ja kitarateoksia. Hänen tunnettu balettiteoksensa Pariisin liekit (1932) perustuu Ranskan vallankumoukseen; Aleksandr Puškinin aiheeseen perustuvaa balettia Bahtšisarain suihkulähde (1934) on esitetty paljon myös Suomessa.
Asafjev työskenteli professorina Leningradin konservatoriossa vuodesta 1925 ja Moskovan konservatoriossa vuodesta 1943; vuodesta 1945 alkaen hän johti Neuvostoliiton tiedeakatemian taidehistorian laitoksen musiikkiosastoa.
Teoksessaan Muzykalnaja forma kak protsess Asafjev esitti niin kutsutun intonaatioteorian. Tietokirjailijana hän kirjoitti muun muassa Mihail Glinkasta, Aleksandr Skrjabinista, Igor Stravinskista sekä muista venäläisistä ja läntisistä säveltäjistä. Hän tuki oman aikansa neuvostosäveltäjiä, kuten Sergei Prokofjevia ja Dmitri Šostakovitšia.
Kirjallisuutta

Viljanen, Elina: The Problem of the Modern and Tradition: Early Soviet Musical Culture and the Musicological Theory of Boris Asafiev (1884–1949).  (Diss. Helsingin yliopisto. Acta Semiotica Fennica. Approaches to Musical Semiotics, 23)  Helsinki:  Suomen Semiotiikan Seura, 2017.  ISSN 1235-497X  ISBN 978-952-68257-7-9  Tiivistelmä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Ylinumeroituva joukko

Ylinumeroituva joukko on matematiikassa joukko-opin termi ja se tarkoittaa joukkoa, joka ei ole numeroituva. Siinä on silloin merkittävästi enemmän alkioita kuin numeroituvassa joukossa eli se on mahtavampi joukko.
Koska numeroituva joukko voi olla alkiomäärältään joko äärellinen tai ääretön, on näitä joukkoja mahtavampi joukko aina alkiomäärältään ääretön. Kansantajuisesti ilmaistuna: kun numeroituvasti ääretön joukko sisältää aina "yhtä monta alkiota" kuin luonnollisten lukujen joukko  \mathbb {N} =\{1,2,3,...\}, ylinumeroituvassa joukossa on huomattavasti enemmän lukuja. Numeroituvuus voidaan todeta asettamalla tutkittavan joukon alkiot yksi kerrallaan pariksi luonnollisten lukujen alkioiden kanssa siten, että kaikki joukon alkiot tulevat käsiteltyä yhden kerran. Ylinumeroituvan joukon alkioita on niin paljon, ettei sen alkioita  pystytä edes luettelemaan missään järjestyksessä, jotta parinmuodostusta voisi suorittaa.
Numeroituvuuden termin otti käyttöön joukko-opin luoja Georg Cantor vuonna 1874 julkaistussa kirjoituksessaan ja hän todisti sillä monien joukkojen mahtavuuden olevan sama kuin luonnollisten lukujen joukolla. Vuonna 1891 hän keksi menetelmän osoittaa reaaliluvut ylinumeroituvasti äärettömäksi joukoksi.
Määritelmä

Joukko  \mathrm {S}  on ylinumeroituva, jos se ei ole äärellinen tai numeroituvasti ääretön joukko. Ylinumeroituvuuden osoittaminen on yleisessä tapauksessa vaikeaa, vaikka joitakin helppoja tapauksia tunnetaankin.
Määritelmä > Merkintä

Joukon  \mathrm {S}  mahtavuutta merkitään matematiikan kirjallisuudessa joko  \operatorname {card} (S) tai  |S|. Joukkojen mahtavuuden suuruus ilmaistaan heprean kielen aakkosilla  \aleph  tai  \beth , joka lausutaan "alef" ja '"beth". Numeroituvan joukon  \mathrm {S} , kuten myös luonnollisten lukujen joukon  \mathbb {N} , mahtavuutta merkitään kardinaaliluvulla  \operatorname {card} (\mathrm {S} )=\operatorname {card} (\mathbb {N} )=\aleph _{0}. Tämän arvo on  \aleph _{0}=\infty  ja se on pienin ääretön kardinaaliluku.
Jos joukko on ylinumeroituva, joukon mahtavuus ilmaistaan kardinaaliluvuilla  \aleph _{1},  \aleph _{2}, ..., missä kaikki kardinaaliluvut ovat  \aleph _{i}=\infty , ylinumeroituvuuden laadun mukaan. Kardinaaliluvuilla on suuruusjärjestys  \aleph _{0}<\aleph _{1}<\aleph _{2}<....
Cantorin ajatus oli, että mahtavuudeltaan pienimmällä ylinumeroituvalla joukolla olisi kardinaaliluku  \aleph _{1}. Kun hän osoitti reaaliluvut ylinumeroituvaksi joukoksi, hän oletti aluksi, että reaalilukujen kardinaaliluku olisi  \aleph _{1}. Tätä ei voitu osoittaa todeksi, joten varmuuden vuoksi kardinaaliluvuksi on otettu  \beth _{1}, joka on  \aleph _{1}\leq \beth _{1} .
Määritelmä > Ylinumeroituvuuden toteaminen funktion kuvauksesta

Joukko  \mathrm {S}  on ylinumeroituva, jos ja vain jos on olemassa jokin surjektiivinen kuvaus  f joukolta  \mathrm {S}  luonnollisille luvuille  \mathbb {N} ,
joka ei ole injektio. Joukko  \mathrm {S}  on numeroituva, jos ja vain jos kuvaus  f on bijektio.
Määritelmä > Yleisiä tuloksia

Jos joukon  \mathrm {S}  osajoukko  \mathrm {S'}  on ylinumeroituva, niin myös joukko  \mathrm {S}  on ylinumeroituva.
Jos joukko  \mathrm {S}  on ylinumeroituva ja
on bijektio, niin silloin myös  \mathrm {T}  on ylinumeroituva.
Esimerkkejä ylinumeroituvasti äärettömistä joukoista > Reaaliluvut

Ensimmäisen todistelun reaalilukujen  \mathbb {R}  ylinumeroituvuudesta esitti Cantor vuonna 1891 julkaisussa Über eine elementare Frage der Mannigfaltigkeitslehre. Tämä kuuluisa todistus tunnetaan nimellä Cantorin diagonaaliargumentti. Hän tarkasteli lukuvälin  \left(0,1\right) lukuja ja huomasi, ettei niitä pystytä esittämään luettelomuodossa. Jos sitä yritetään, voidaan helposti luoda desimaaliluku, joka puuttuu esitetystä luettelosta. Näin ollen numeroituvuutta ei ole ja väli  \left(0,1\right) on ylinumeroituvasti ääretön. Koko reaalilukujen joukko on ylinumeroituva, koska sen osajoukko  \left(0,1\right) on ylinumeroituva. Reaaliluvut ovat ylinumeroituva joukko myös siksi, että voidaan myös määrittää bijektio
missä bijektiona on esimerkiksi  f(x)=\tan \left(\pi x-{\frac {\pi }{2}}\right).
Reaalilukujen mahtavuuden määrittäminen on ollut ongelmallista niin sanotun kontinuumihypoteesin epämääräisyyden vuoksi. Siksi reaalilukujen kardinaaliluvuksi on merkitty  \beth _{1}, joka on suurempi tai yhtäsuuri kuin pienimmän ylinumeroituvan joukon kardinaaliluku  \aleph _{1}.. Eräs tulos kardinaaliluvulle saadaan, kun ajatellaan reaalilukujen joukon olevan yhtä mahtava kuin äärettömästi numeroituvan joukon osajoukkojen joukko. Tällöin reaalilukujen mahtavuus voidaan ilmaista  \aleph _{0}:n avulla  \beth _{1}=2^{\aleph _{0}}.
Esimerkkejä ylinumeroituvasti äärettömistä joukoista > Transkendenttiluvut

Transkendenttiluvut ovat sellaisia reaalilukuja, jotka eivät ole algebrallisia lukuja. Jos kerran algebrallisten lukujen on osoitettu olevan numeroituvasti ääretön joukko, ovatko transkendenttiluvut sitten ylinumeroituva joukko? Tällöin reaalilukujen ylinumeroituvuus johtuisi sen osajoukkona olevan transkendenttilukujen joukon ylinumeroituvuudesta.
Tämän voi todistaa epäsuorasti. Olkoon  \mathrm {A}  algebralliset luvut ja  \mathrm {T}  transkendenttiluvut, jolloin  \mathbb {R} =\mathrm {A} \cup \mathrm {T} . Koska  \mathrm {A}  on numeroituva joukko, niin  \mathbb {R}  tulisi olla numeroituva joukko, jos  \mathrm {T}  on numeroituva. Koska  \mathbb {R}  on kuitenkin ylinumeroituva, täytyy  \mathrm {T}  olla myös ylinumeroituva.
Esimerkkejä ylinumeroituvasti äärettömistä joukoista > Reaalilukujoukkojen karteesinen tulo

Karteesinen tulo  \mathbb {R} \times \mathbb {R}  voidaan tulkita koordinaatiston xy-tasoksi, jossa jokainen tason piste on kahden reaaliluvun koordinaattipari. Onko tässä joukossa enemmän pisteitä kuin suoralla, jota edustaa koordinaattiakseli? Ei ole, vaan molemmilla joukoilla on sama kardinaaliluku.
Tämä voidaan osoittaa keksimällä bijektio
jolloin kuvauksen lähtö- ja maalijoukolla on sama kardinaaliluku. Aiemmin todettiin, että joukolla 
 \left(0,1\right) on sama kardinaaliluku kuin reaalijoukolla. Samasta syystä myös joukolla  \left(0,1\right)\times \left(0,1\right) on sama kardinaaliluku kuin  \mathbb {R} \times \mathbb {R} , koska se on jälkimmäisen osajoukko.
Kaikilla karteesisilla tuloilla  \mathbb {R} \times \mathbb {R} \times ...\times \mathbb {R} , joihin osallistuu numeroituvasti ääretön määrä reaalilukujoukkoja, on sama kardinaaliluku kuin reaaliluvuilla.
Esimerkkejä ylinumeroituvasti äärettömistä joukoista > Joukon osajoukkojen joukko  {\mathcal {P}}(\mathbb {S} )

Cantorin lauseessa, jonka hän julkaisi vuonna 1891, hän väittää, että joukon osajoukkojen joukko on mahtavampi kuin joukko itse. Tämä siksi, ettei ole olemassa bijektiota joukosta  S potenssijoukkoon  {\mathcal {P}}(\mathbb {S} ). Tämä tarkoittaa, että potenssijoukon mahtavauus ylittää selvästi oman joukon  S mahtavuuden.
Äärettömästi numeroituvan joukon osajoukkojen joukko on yhtä mahtava kuin  \mathbb {R} . Ylinumeroituva joukko on kaikkien luonnollisten lukujen joukon osajoukkojen joukko eli luonnollisten lukujen joukon potenssijoukko  {\mathcal {P}}(\mathbb {N} ). Sen kardinaaliluku on   \operatorname {card} ({\mathcal {P}}(\mathbb {N} ))=\operatorname {card} (\mathbb {R} )=\beth _{1}.
Mikäli reaaliluvuista muodostaa potenssijoukon  {\mathcal {P}}(\mathbb {\mathbb {R} } ), tulee sen mahtavuudesta vielä suurempi. Sen kardinaaliluku merkitään  \operatorname {card} ({\mathcal {P}}(\mathbb {R} ))=\beth _{2}.
Potenssijoukkoja voidaan muodostaa edellisestä potenssijoukosta loputtomasti. Näiden kardinaaliluvut kasvavat  \beth _{1}<\beth _{2}<\beth _{3}<....
Esimerkkejä ylinumeroituvasti äärettömistä joukoista > Ylinumeroituvan joukon funktiot

Funktioiden  f:\mathbb {R} \rightarrow \mathbb {R}  joukko on ylinumeroituva. Tämän joukon kardinaaliluku on vielä reaalilukujenkin kardinaliteettia suurempi. Funktioita voidaan muodostaa kaikille reaalilukujen osajoukoille, mikä johtaa potenssijoukkojen mahtavuuteen. Funktioiden joukon mahtavuutta merkitään siksi  \beth _{2}.
Kirjallisuutta

Lipschutz, Seymour: Set Theory and Related Topics.  McGraw-Hill, 1964.  ISBN 0-07-037986-6
Sognin ja Fjordanen lääni

| Sognin ja Fjordanen lääni Sogn og Fjordane fylke |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Läänin sijainti Norjassa
Valtio:  Norja
Alue:  Vestlandet
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Leikanger
 – lääninjohtaja:  Jenny Følling
Pinta-ala:  18 619,21 km²
Väkiluku (2016):  109 530
 – väestötiheys:  5,88 as./km²
Kielet:  Uusnorja
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NO-14
 – NUTS:  NO052
 
Läänin internetsivut
Sognin ja Fjordanen lääni (norj. Sogn og Fjordane fylke) on Norjan entinen lääni maan länsiosassa Vestlandetin alueella Atlantin valtameren rannalla. Se rajautui etelässä Hordalandin ja Buskerudin lääneihin, idässä Opplandin lääniin ja pohjoisessa Møren ja Romsdalin lääniin. Sen hallinnollinen keskus on Hermansverkin kylä Leikangerin kunnassa. Läänissä on 109 530 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 18 619,21 neliökilometriä.
Maantiede

Sognin ja Fjordane on enimmäkseen harvaan asuttua vuoristoista aluetta. Läänissä sijaitsevassa Breheimenin vuoristossa on Norjan ja koko Manner-Euroopan suurin jäätikkö, Jostedalsbreen. Myös Norjan syvin järvi Hornindalsvatnet ja pisin vuono Sognevuono sijaitsevat läänissä. Lisäksi alueella sijaitsee useita tunnettuja vesiputouksia, joista Ramnefjellsfossen (aiemmalta nimeltään Utigardfossen) mielletään Norjan korkeimmaksi ja maailman kolmanneksi korkeimmaksi putoukseksi. Vettisfossen on myös yksi Norjan korkeimmista vesiputouksista käsittäen 275-metrisen pystysuoran pudotuksen. Molemmat putoukset sijaitsevat Jotunheimenin vuoristossa.
Unescon maailmanperintökohteena tunnettu vuono Nærøyfjord sijaitsee läänin eteläosassa. Lääni käsittää useita saaristoja, kuten esimerkiksi Bulandetin, Bremangerin saaret ja Florøn ympärillä olevat saaret. Norjan läntisin piste Holmebåen sijaitsee Solundin kunnassa. Holmebåenista on noin 300 kilometriä matkaa lännessä sijaitsevien Shetlandsaarten Unstin saarelle.
Maastonmuodot vaihtelevat melkoisesti. Ulompana merenrannikoilla vuoret ovat pääsääntöisesti matalampia, mutta kasvavat kohti sisämaata, jossa huiput ulottuvat paikoin yli 2 000 metrin korkeuteen merenpinnan tasosta. Jyrkistä korkeuseroista sekä korkeaa maastoa halkovista vuonoista johtuen alueen sademäärä on korkea. Lännestä saapuvat matalapaineet kohtaavat vuoristot muodostaen orografisia pilviä ja aiheuttaen vesi- ja lumisateita.
Aluejako > Kunnat

Sognin ja Fjordanen lääniin kuuluu 26 kuntaa:
Årdal
Askvoll
Aurland
Balestrand
Bremanger
Eid
Fjaler
Flora
Førde
Gaular
Gloppen
Gulen
Hornindal
Høyanger
Hyllestad
Jølster
Lærdal
Leikanger
Luster
Naustdal
Selje
Sogndal
Solund
Stryn
Vågsøy
Vik
Aluejako > Perinteiset alueet

Sognin ja Fjordanen lääni jakautui neljään alueeseen (distrikt), jotka vastaavat historiallisia voutikuntia (fogderi) Indre Sogn, Ytre Sogn, Sunnfjord ja Nordfjord. Lääninnimen Fjordane tarkoittaa Sunnfjordia ja Nordfjordia; niiden alue on keskiajalla muodostanut Firdan läänin.
Vaakuna

Lääni sai nykyisen vaakunan 23. syyskuuta 1983. Vaakuna esittää läänin maantieteellisiä piirteitä, sillä sen kolme vasemmalta oikealle päin kapenevaa sinistä aluetta kuvastavat alueen kolmea suurta vuonoa, jotka ulottuvat pitkälle sisämaahan. Nämä kolme vuonoa pohjoisimmasta eteläisimpään ovat Nordfjord, Sunnfjord ja Sognevuono. Vuonot ovat keskeisiä, sillä lähes kaikki läänin kylät ja keskustaajamat sijaitsevat näiden vuonojen rannoilla. Lisäksi läänin nimi perustuu vuonoihin.
Väestö

Sognin ja Fjordanen lääni oli ainoa lääni, jossa uusnorja eli nynorsk oli virallinen kieli kaikissa kunnissa.
Talous

Läänissä oli hiukan teollisuutta, esimerkiksi vesivoimaa ja siitä saatavaa sähköä hyödyntävää alumiiniteollisuutta, mutta maatalous oli leimaa antava elinkeino.
Risteilyalukset kulkevat rannikolla kyyditen jylhiä vuoria ja vuonoja ihailevia turisteja.
Kulttuuri

Läänissä sijaitseva Urnesin sauvakirkko on Unescon maailmanperintökohde.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sognin ja Fjordanen lääni Wikimedia Commonsissa
Läänin internetsivut
Norjan läänit
Agder
Akershus
Buskerud
Finnmark
Innlandet
Møre ja Romsdal
Nordland
Oslo
Rogaland
Telemark
Tromssa
Trøndelag
Vestfold
Vestland
Østfold
Kestilä

| Kestilä> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Siikalatva |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  64°21′05″N, 026°16′45″E
Lääni:  Oulun lääni
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Siikalatvan seutukunta
Kuntanumero:  247
Hallinnollinen keskus:  Kestilän kirkonkylä
Perustettu:  1867
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Piippola Pulkkila Rantsila Kestilä
– syntynyt kunta:  Siikalatva
Pinta-ala:  606,53 km²  (1.1.2008)
– maa:  601,44 km²
– sisävesi:  5,09 km²
Väkiluku:  1 574   (31.12.2008)
– väestötiheys:  2,62 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  16,9 %
– 15–64-v.:  58,8 %
– yli 64-v.:  24,3 %
Kestilä on vuosina 1867–2008 toiminut entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kaakkoisosassa. Vuoden 2009 alussa siitä tuli osa kuntaliitoksessa Piippolan, Pulkkilan ja Rantsilan kanssa muodostettua Siikalatvaa.
Ennen kuntaliitosta Kestilän väkiluku oli 1 574 ja sen pinta-ala oli 606,53 km², josta 5,09 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 2,62 asukasta/km². Kestilän naapurikuntia olivat Piippolan, Pulkkilan ja Rantsilan ohella Kajaani, Liminka, Muhos, Pyhäntä ja Vaala.
Maantiede

Kainuun keskukseen Kajaaniin on Kestilästä matkaa 90 km ja Pohjois-Pohjanmaan pääkaupunkiin Ouluun 92 km. Ennen kuntaliitosta kunta kuului Siikalatvan seutukuntaan yhdessä Haapaveden, Piippolan, Pulkkilan, Pyhännän ja Rantsilan kanssa.
Kestilä sijaitsee Siikajoen latvavesillä. Kirkonkylän sekä Hyvölänrannan, Mäläskän, Järvikylän,  Leiviskänrannan, Pihkalanrannan ja Väyrylänsaaren kylien asutus ja maatalous on keskittynyt Siikajoen ja sen haarojen varsille. Erityisesti itäinen Kestilä on kuitenkin kolmen luonnonmaatieteellisen alueen – Pohjanmaan rannikkomaan, Suomenselän suomaan ja Vaara-Suomen – välissä, ja kunnan itäisin kylä Järvikylä muistuttaakin jo kylärakenteeltaan Itä-Suomea.
Kestilän merkittävimmät vesistöt ovat Siikajoki ja sen sivuhaarat Neittävänjoki ja Mulkuanjoki. Suuria järviä alueella ei ole. Tärkeimmät järvet ovat kirkonkylän läheisyydessä sijaitseva Kangasjärvi ja Järvikylän Mulkuanjärvi. Myös osa Uljuan tekojärvestä kuuluu Kestilään. Oulujärvi sijaitsee lähialueella Vaalan ja Kajaanin puolella.
Väestö

Kestilässä asukasluku on laskenut 1950-luvulta lähtien. Voimakkainta lasku oli 1960-luvun lopussa. Suurimmillaan asukasluku oli noin 4 000 henkeä.
Liikenneyhteydet

Kestilän kirkonkylä on seututeiden 800 ja 822 risteyksessä. Lähin rautatieasema on Vaalan rautatieasema, jonne on matkaa 42 km. Lähimmälle valtatielle (nro 4) matkaa on 24 km. Lähin lentoasema on Oulun lentoasema Oulunsalossa.
Liikenneyhteydet > Välimatkat maanteitse

Helsinkiin 544 km
Hämeenlinnaan 464 km
Iisalmeen 109 km
Joensuuhun 310 km
Jyväskylään 275 km
Kajaaniin 90 km
Kemiin 199 km
Kokkolaan 188 km
Kotkaan 512 km
Kuopioon 194 km
Lahteen 444 km
Lappeenrantaan 462 km
Mikkeliin 355 km
Ouluun 92 km
Poriin  469 km
Porvooseen  523 km
Rovaniemelle 297 km
Seinäjoelle 296 km
Tampereelle 430 km
Turkuun 584 km
Vaasaan 309 km
Historia

Kestilän vaakunaan on kuvattu hopeisina punaisella pohjalla olevat puulusikat, jotka viittaavat nimen lisäksi kestikievareihin, joissa vieraita ennen kestittiin ja majoitettiin. Pitäjän nimi on kuitenkin peräisin Kestin suvusta, joka on ollut paikkakunnalla jo ainakin 1600-luvun alusta.
Meri lainehti 7 000–8 000 vuotta sitten Kestilän kohdalla. Nykyisin yli 100 metriä merenpinnan yläpuolella olevat paikat ovat näkyvissä.selvennä Tältä ajalta on kivikautisia löytöjä useista asuinpaikoista ympäri pitäjän. Kampakeramiikastaan tunnetut Säräisniemen asuinpaikat ovat myös lähellä.
Kestilän alueella asui aikanaan saamelaisia. Tämän jälkeen rannikon asukkaat kulkivat Siikajokea pitkin latvavesien kalaisille järville. Kestilän tienoo sai vakituisen asutuksen 1500-luvulla, kun Ruotsin kruunun asutuspolitiikka suosi pohjoisen asuttamista ja samalla maan valtaamista venäläisiltä. Suurin osa varhaisista tulijoista oli Savosta.
Vuoden 1580 tienoilla Kestilässä oli puolenkymmentä taloa, jotka kuitenkin tuhottiin pitkässä vihassa. Isostavihasta ja muista vastoinkäymisistä huolimatta 1700-luku oli voimakasta väestönkasvun aikaa. Niinpä 1800-luvulle tultaessa väki oli kolminkertaistunut Siikajokilaakson seurakunnissa, eli väestönkasvu oli selvästi nopeampaa kuin maassa keskimäärin. Uuden vuosisadan alkupuolella väestönkasvu hidastui, mutta elpyi uudelleen vuosisadan puolivälissä. Tilapäistä takaiskua merkitsivät 1860-luvun nälkävuodet. Uuteen kunnallishallintoon siirryttiin Siikajokilaaksossa vuonna 1867, Kestilässä ensimmäisenä. 1900-luvulle tultaessa väkeä oli jo 2 000 henkeä.
Enimmillään asukasluku oli 1950-luvulla, jolloin Kestilässä asui lähes 4 000 henkeä. Ruotsiin muutto 1960–70-luvuilla oli voimakkain suonenisku väestönkehitykselle. Muun maaseudun tapaan väkeä on sen jälkeenkin muuttanut leivän perässä Etelä-Suomeen ja Pohjois-Suomen kaupunkeihin.
Vanhastaan Kestilässä oli kaksi maakirjakylää: Kestilä ja Mulkua. Edelliseen luettiin nykyisistä kylistä kirkonkylän lisäksi Leiviskänranta, Mäläskä, Pihkalanranta ja Väyrylänsaari sekä osa Hyvölänrantaa. Osa viimeksi mainitusta sekä Järvikylä luettiin kuuluviksi Tavastkenkään, joka oli ennen Piippolaan, sittemmin Pyhäntään kuuluva kylä.
Seurakuntana Kestilä kuului Siikajokilaakson kanssa ensin Salon eli Saloisten seurakuntaan, jonka kappeliksi perustettiin latvavesille Siikasavo. Tämän jälkeen Kestilän alue kuului Siikajoen seurakuntaan Pulkkilan kappelina, sitten Piippolan emäseurakuntaan omana kappelinaan vuodesta 1845, kunnes Kestilä itsenäistyi omaksi kirkkoherrakunnaksi vuonna 1871. Kestilä sai oman kirkon 1855. Vuoden 2006 alussa Kestilän seurakunta yhdistyi Piippolan, Pulkkilan ja Pyhännän seurakuntien kanssa Siikalatvan seurakunnaksi.
Hallinto

Kestilän viimeinen kunnanjohtaja oli Raimo Tieva. Kunnan hallinnossa päätösvaltaa käyttävän kunnanvaltuuston valtuustoryhmät viimeisellä kaudella 2005 -2008 olivat (suluissa edustajien määrä valtuustossa):
SDP (1)
Keskusta (15)
Vasemmistoliitto (1)
Elinkeinoelämä

Kestilä on maaseutuvaltaista aluetta. Maatiloja on noin 120 kpl. Suurimmat työnantajat olivat Kestilän kunta ja Kestilän vankila.
Työpaikat toimialoittain (2000):
Palvelut 42 %
Alkutuotanto 36 %
Jalostus 22 %
Kestilän suurin teollisuuslaitos oli Eko-Turbo Uusiorengas Oy, joka kuitenkin tuhoutui tulipalossa heinäkuussa 2005. Tilalle ei ole syntynyt merkittävää teollisuutta.
Koulutus

Kestilässä toimii nykyään yksi 1.–9. luokkien koulu. Viimeisinä kyläkouluina lakkautettiin vuonna 2003 Hyvölänrannan koulu ja vuonna 2004 Mäläskän ja Väyrylän koulut. Toisen asteen ammatillista koulutusta on ollut vielä 1980-luvun lopussa. Lähimmät lukiot ovat Piippolassa ja Vaalassa, jossa valtaosa kestisistä lukiolaisista opiskelee. Lähimmät ammattioppilaitokset ovat Piippolassa ja Vaalassa. Piippolassa on mahdollista suorittaa kaksoistutkinto, ja lukio tarjoaa opiskelijoilleen ilmaisen autokortin. Kestilän kunta ylläpiti Vaalan kunnan kanssa Oulujärven kansalaisopistoa.
Tapahtumia

Kestilän tapahtumista merkittävimpiä ovat helmikuussa järjestettävä Maailman vanhin lähde? keskeytyksettä järjestetty jokavuotinen hiihtokilpailu Laskiaishiihdot sekä heinäkuussa järjestettävä kotiseututapahtuma Kestilä-päivät.
Urheilu ja liikunta

Kestilän Kisa-Veikot on kunnassa toimiva urheiluseura. Perinteisesti lajeja ovat olleet yleisurheilu, pesäpallo ja hiihto.
Kuuluisia Kestilästä lähtöisin olevia

Markku Hattula (s. 1950), kirjailija
Raimo Laukka (s. 1954), oopperalaulaja
Marko Lämsä (s. 1977), tangokuningas 2006
Saimi Myllyoja (Oksman; 1930 Kestilä – 2004 Ruotsi), mestariluokan keihäänheittäjä
Juhani ”Jussi” Rasinkangas (s. 1960), säveltäjä
Marko Rasinkangas (s. 1978), pesäpalloilija
Jarmo Tinkala (s. 1964), harmonikansoittaja
Ruokakulttuuri

Kestilän pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla palvilihavelli ja imelletty ruispuolukkapuuro.