stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaana Nikula

Jaana Nikula (s. 1962) on suomalainen kirjallisuuden kääntäjä ja tietokirjailija. Hän suomentaa ruotsinkielistä kauno- ja tietokirjallisuutta.
Nikula valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1990 aineina teatteritiede, kotimainen kirjallisuus sekä Itä-Aasian tutkimus. Hän on toiminut Suomen Journalistiliittoon kuuluvan Kääntäjien ammattiosaston (KAOS) puheenjohtajana.
Palkinnot ja tunnustukset

Otavan kirjasäätiön Erkki Reenpää -suomentajapalkinto 2017
Mikael Agricola -palkinto 2018 (Johanna Holmströmin teoksen Sielujen saari ja Zinaida Lindénin teoksen Rakkaus kolmeen appelsiiniin suomennoksista)
Jarl Hellemann -palkintoehdokkuus 2018
Käännöksiä

Anna Johansson: Norsu nailoneissa: naiseudesta, ruumiista ja nälästä (2001)
Marianne Backlén: Karma (2002), Linnoitukset (2006)
Anna Jansson: Vaitelias Jumala (2002), Kalpeat ja kuolleet (2003), Loputon uni (2004), Hopealantti (2005), Jäljet lumessa (2006), Outoja lintuja (2007), Pääkallovaras (2008), Loputon uni (2010)
Karin Alvtegen: Tuntematon (2003), Häpeä (2006), Syyllisyys (2006)
Tamara T.: Ciona: elinkiertoelin (2003)
Åke Edwardson: Jukeboksi (2004), Niin korkealla pääskyset, ettei niitä nähdä voi (2011), Tapaaminen Esteponassa (2012)
Madeleine Hessérus: Paljain jaloin (2004)
Elisabeth Rynell: Paluu (2004)
Zinaida Lindén: Ennen maanjäristystä (2005), Kirjeitä Japanista (2007), Nuorallatanssija (2009), Monta maata sitten (2013), Rakkaus kolmeen appelsiiniin (2017)
Alexandra Coelho Ahndoril: Tyko Brahen tähtitaivas (2007)
Eva Wahlström: Homma hanskassa (2007)
John Ajvide Lindqvist: Ystävät hämärän jälkeen (2008), Ihmissatama (2009), Kuinka kuolleita käsitellään (2010), Kultatukka, tähtönen (2011)
Emma Juslin: Frida ja Frida (2008), Yksin yhdessä (2009)
Marianne Käcko: Tapa minut, äiti! (2008)
Boel Westin: Tove Jansson : sanat, kuvat, elämä (2008)
Camilla Läckberg: Mantelintuoksua lumimyrskyssä (2009)
Arja Saijonmaa: Arjan saunakirja (2010)
Erik Wahlström: Kärpäsenkesyttäjä (2010), Kaunein on se jota rakastaa (2013)
Michael Hjorth & Hans Rosenfeldt: Mies joka ei ollut murhaaja (2011), Oppipoika (2012), Mykkä tyttö (2015), Hylätyt (2016)
Jens Lapidus: Luksuselämää (2011), Vip-huone (2014), Sthlm delete (2015), Top dog (2017)
Lars Sund: Aamu-unisen lintubongarin tunnustukset (2011)
Sara Razai: Olen etsinyt sinua (2012)
Ulf Stark: Diktaattori (2012)
Mari Jungstedt: Vaarallinen leikki (2013)
Mikael Niemi: Veden viemää (2013), Karhun keitto (2018)
Philip Teir: Talvisota: avioliittoromaani (2013), Tällä tavalla maailma loppuu (2017), Neitsytpolku (2020)
Jonas Joelson: Tabula Rasa (2014)
Agneta Rahikainen: Edith: runoilijan elämä ja myytti (2014)
Marie Hermanson: Hämäränmaa (2015)
Petteri Nuottimäki: Varaudu pahimpaan (2016)
Johanna Holmström: Sielujen saari (2017)
Golnaz Hashemzadeh Bonde: Olimme kerran (2018)
Annika Sandelin: Yönmustaa ja ihanaa (2018)
Anne Swärd: Vera (2018), Jackie (2021)
Ebba Witt-Brattström: Vuosisadan rakkaussota (2018)
Lena Frölander-Ulf: Nelson Tiikeritassu (2019)
Stina Jackson: Hopeatie (2019), Erämaa (2020)
Sanna Tahvanainen: Kirsikoita lumessa (2019)
Hans Rosenfeldt: Surman susi (2020)
Alex Schulman: Polta nämä kirjeet (2020), Eloonjääneet (2021), Malman asema (2022)
Linda Lampenius: Kesytön elämäni (2021)
Jakob Lind: Isoisän pistooli (2021)
Omia teoksia

Ella, Ella Erosen elämäkerta (1998)
Polttava katse, Regina Linnanheimon elämä ja elokuvat (2000)
Who Are You (thaimaalainen televisiosarja)

| Who Are You> Who Are You – เธอคนนั้น คือ ฉันอีกคน |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:   Tipnaree Weerawatnodom  Perawat Sangpotirat  Kay Lertsittichai 
Alkuperämaa:   Thaimaa
Verkko:   GMM 25
Esitetty:  2. toukokuuta 2020 – 28. kesäkuuta 2020
Jaksoja:  18
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  GMMTV Nar-ra-tor
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
Who Are You (thaiksi Who Are You – เธอคนนั้น คือ ฉันอีกคน; Who Are You – Thoe Khon Nan Khue Chan Ik Khon) on televisioyhtiö GMM25:n esittämä thaimaalainen televisiosarja. Sen päärooleissa ovat Tipnaree Weerawatnodom, Perawat Sangpotirat ja Kay Lertsittichai.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Thara Himalaya

| Thara Himalaya> ธาราหิมาลัย |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  120 min
Pääosissa:   Atichart Chumnanon  Kimberley Anne Woltemas 
Alkuperämaa:   Thaimaa
Alkuperäiskieli:  thai
Verkko:   Channel 3
Esitetty:  16. lokakuuta 2010 – 26. marraskuuta 2010
Jaksoja:  9
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Maker Y Group
Aiheesta muualla
IMDb
Thara Himalaya (thaiksi ธาราหิมาลัย; Thara Himalai) on televisioyhtiö Channel 3:n esittämä thaimaalainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Atichart Chumnanon ja Kimberley Anne Woltemas.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Atichart Chumnanon  | … |  Puwanes Vasuthep Srivasatava Rajaput/Pupen   |
|  Kimberley Anne Woltemas  | … |  Thiptara Adisuan "Nam"   |
|  Nadech Kugimiya  | … |  Akkanee Adisuan "Fai"   |
|  Prin Suparat  | … |  Pathapee Adisuan "Din"   |
|  Pakorn Chatborirak  | … |  Wayupak Adisuan "Lom"   |
Plae Rak Chan Duai Chai Thoe

| Plae Rak Chan Duai Chai Thoe> แปลรักฉันด้วยใจเธอ |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  85 min
Pääosissa:   Putthipong Assaratanakul  Krit Amnuaydechkorn 
Alkuperämaa:   Thaimaa
Alkuperäiskieli:  thai kiina
Verkko:   Line TV
Esitetty:  22. lokakuuta 2020 –
Jaksoja:  5
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Nadao Bangkok
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Plae Rak Chan Duai Chai Thoe (thaiksi แปลรักฉันด้วยใจเธอ, engl. I Told Sunset About You) on televisioyhtiö Line TV:n esittämä thaimaalainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Putthipong Assaratanakul ja Krit Amnuaydechkorn.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Alfie (vuoden 2004 elokuva)

| Alfie |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charles Shyer
Käsikirjoittaja:   Elaine Pope  Charles Shyer 
Tuottaja:   Elaine Pope  Charles Shyer  Bill Naughton (näytelmä) 
Säveltäjä:   Mick Jagger  Dave Stewart 
Kuvaaja:  Ashley Rowe
Leikkaaja:  Padraic McKinley
Pääosat:   Jude Law  Marisa Tomei  Susan Sarandon 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Yhdysvallat 
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 5. marraskuuta 2004  Suomi 7. tammikuuta 2005 
Kesto:  103 minuuttia
Alkuperäiskieli:  Englanti
Budjetti:  60 000 000 dollaria
Tuotto:  35 150 566 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alfie on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Charles Shyerin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva. Elokuvan pääosissa esiintyvät Jude Law, Marisa Tomei ja Susan Sarandon. Elokuva perustuu vuoden 1966 elokuvaan Alfie – viettelijä, joka puolestaan perustuu Bill Naughtonin näytelmään. Vuoden 2004 Alfie-elokuva sijoittuu Lontoon sijaan New Yorkiin.
Alfien musiikin sävelsi Mick Jagger ja Dave Stewart, jotka julkaisivat myös samannimisen albumin.  Kappale ”Old Habits Die Hard” voitti Golden Globen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jude Law  | … |  Alfie   |
|  Marisa Tomei  | … |  Julie   |
|  Susan Sarandon  | … |  Liz   |
|  Renée Taylor  | … |  Lu Schnitman   |
|  Jane Krakowski  | … |  Dorie   |
|  Jeff Harding  | … |  Phil   |
|  Kevin Rahm  | … |  Terry   |
|  Omar Epps  | … |  Marlon   |
|  Nia Long  | … |  Lonette   |
|  Max Morris  | … |  Max   |
|  Gedde Watanabe  | … |  Mr. Wing   |
|  Jo Yang  | … |  Mrs. Wing   |
|  Tara Summers  | … |  Carol   |
|  Sam Vincenti  | … |  Felix   |
|  Jefferson Mays  | … |  Miranda Kulp   |
|  Dick Latessa  | … |  Joe   |
|  Sienna Miller  | … |  Nikki   |
Aiheesta muualla

Alfie Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Preciosas

| Preciosas |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:   Tamara Acosta  Paz Bascuñán 
Alkuperämaa:   Chile
Alkuperäiskieli:  espanja
Verkko:   Canal 13
Esitetty:  1. elokuuta 2016 – 31. tammikuuta 2017
Jaksoja:  94
Tuotanto
Käsikirjoittaja(t):   Gracia Catalina  Diego Muñoz  Baldovino Calcagni 
Aiheesta muualla
IMDb
Preciosas on televisioyhtiö Canal 13:n esittämä chileläinen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Loreto Aravena, Pablo Macaya ja Paulo Brunettilähde?. Sarjaa on ohjannut Herval Rossano Abreu.
Elokuusta 2016 tammikuun loppuun 2017 ensiesitetty päivittäissarja kertoo neljästä naisesta, jotka pakenevat yhdessä vankilasta ja ystävystyvät. Kahden naisen kesken muodostuu seksuaalinen suhde.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Kuuluisien miesten elämäkertoja

| Kuuluisien miesten elämäkertoja> Βίοι παράλληλοι |
| --- | --- |
 Teoksen englanninkielisen käännöksen kansilehti vuodelta 1579.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  elämäkerta
Julkaistu:  n. 96–120
Suomennos
Suomentaja:  Kalle Suuronen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1955 (4. painos 2005)
ISBN:  978-951-0-15794-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuuluisien miesten elämäkertoja (m.kreik. Βίοι παράλληλοι, Bioi parallēloi tai vain Βίοι, Bioi; lat. Vitae parallelae; sananmukaisesti Rinnakkaiselämäkertoja) on antiikin kreikkalaisen filosofi Plutarkhoksen kirjoittama kokoelma elämäkertoja. Plutarkhoksen kirjoittamia elämäkertoja on säilynyt 48, joista 44 on niin sanottuja rinnakkaiselämäkertoja. Niissä Plutarkhos esittelee pareittain kreikkalaisen ja roomalaisen henkilön, joilla oli Plutarkhoksen mukaan jotain yhteistä.
Historia > Teoksen synty

Plutarkhos eli ja kirjoitti ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvun alussa. Hän oli ennen kaikkea filosofi ja aatesuunnaltaan platonilainen. Teos Rinnakkaiselämäkertoja, joka tunnetaan myös osittaisessa suomennoksessa käytetyllä nimellä Kuuluisien miesten elämäkertoja, on toinen häneltä säilynyt kirjoituskokoelma filosofisten tutkielmien kokoelman  Moralia ohella.
Plutarkhos vaikutti ennen kaikkea kotikaupungissaan Khaironeiassa sekä Ateenassa, mutta kävi myös Roomassa. Hänellä oli hyvät suhteen keisareihin Trajanukseen ja Hadrianukseen. Kreikan lisäksi hän oppi jonkin verran latinaa, mistä oli hyötyä hänen kirjoittaessaan elämäkertoja myös roomalaisista merkkihenkilöistä. Kenties juuri suhteet roomalaisiin saivat Plutarkhoksen ryhtymään poikkeukselliseen elämäkertahankkeeseensa, jossa hän ryhtyi kuvaamaan rinnakkain kreikkalaisia ja roomalaisia henkilöitä, joiden luonteissa ja elämän käänteissä hän näki tiettyä samankaltaisuutta.
Ennen Rinnakkaiselämäkertoja Plutarkhos kirjoitti sarjan Rooman keisarien elämäkertoja Augustuksesta Vitelliukseen saakka. Näistä vain Galban ja Othon elämäkerrat ovat säilyneet. Tämän jälkeen hän muutti tyyliä, ja alkoi järjestellä elämäkertoja pareittain. Rinnakkaiselämäkertoja on kirjoitettu joskus keisari Domitianuksen kuoleman vuonna 96 ja Plutarkhoksen oman kuoleman vuonna 120 välillä. Joskus se on sijoitettu noin vuoteen 115. Plutarkhos omisti teoksensa tai ainakin osan sen elämäkerroista Quintus Sosius Seneciolle.
Historia > Tekstihistoria, käännökset ja vaikutus

Plutarkhoksen elämäkerrat vaikuttavat olleen suosittuja jo pian niiden julkaisun jälkeen. Muun muassa Aulus Gellius lainaa niitä usein, samoin Athenaios, joka ei kuitenkaan mainitse lähdettään. Menandros Rhetor suosittelee elämäkertojen lukemista reettoriksi aikoville. Teos säilyi käytössä Bysantin valtakunnassa keskiajalla, ja sen välittyminen nykyaikaan on muun muassa Maksimos Planudeen työn ansiota. Teos käännettiin latinaksi 1400-luvulla.
Rinnakkaiselämäkertoja sai suuren suosion Länsi-Euroopassa 1500-luvulla, ja 1600–1700-luvuilla se oli yksi kaikkein arvostetuimmista klassisista teoksista. Teoksen editio princeps julkaistiin vuonna 1517. Se käsitti kuitenkin vain osan teoksesta heikkolaatuisena. Henri Estienne (Henricus Stephanus) julkaisi koko säilyneen kreikankielisen tekstin ensimmäisen kriittisen tekstilaitoksen vuonna 1572.
Ensimmäisenä nykykielenä elämäkerroista julkaistiin vuonna 1559 Jacques Amyotin ranskankielinen käännös, jota pidetään ranskankielisen kirjallisuuden klassikkona. Thomas Northin englanninkielinen käännös ranskankielisestä julkaistiin vuonna 1579. Tämä käännöksen käännös toimi muun muassa William Shakespearen lähteenä monille hänen antiikkiaiheisille näytelmilleen, joissa muun muassa Julius Caesar, Antonius ja Kleopatra pohjautuvat pitkälti Plutarkhoksen kuvauksiin. Ranskassa teos vaikutti muun muassa Pierre Corneillen ja Jean Racinen näytelmiin. Ranskannosta lukivat ja sen sankareista hakivat innoitusta myös muun muassa Fredrik Suuri ja Napoleon. Saksalaisista kirjailijoista se vaikutti suuresti muun muassa Johann Wolfgang von Goetheen ja Friedrich Schilleriin. Saksannos ilmestyi vuonna 1745. Yhdysvalloissa maan perustajaisät saivat vaikutteita tasavaltalaisuusaatteeseensa Cato nuoremman, Ciceron ja Brutuksen elämäkerroista. Elämäkerroilla oli myös suuri vaikutus nykyaikaisen elämäkertakirjallisuuden syntymiseen omana kirjallisuudenlajinaan.
Nykyisinkin Plutarkhoksen elämäkerrat ovat yksi antiikin Kreikan ja Rooman henkilöhistorioiden tärkeimpiä säilyneitä lähteitä. Teoksen suomensi osittain Kalle Suuronen 1940-luvulla, mutta käännös julkaistiin vasta vuonna 1955, jolloin suomentajakin oli jo kuollut.
Sisältö > Luettelo elämäkerroista

Teos sisälsi alla lueteltujen henkilöiden elämäkerrat. Suomennetut elämäkerrat on merkitty asteriskilla (*). Sivunumerointi on ilmoitettu Stephanus-tekstilaitoksen luoman standardin mukaisesti. Kirjojen alkuperäinen järjestys on kuitenkin ollut ainakin osittain erilainen.
| Kreikkalaiset> Henkilö | Kreikkalaiset> Sivut | Roomalaiset> Henkilö | Roomalaiset> Sivut | Vertailu> Sivut |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Epameinondas | kadonnut | Scipio Africanus | kadonnut | kadonnut |
| Theseus | 1–17 | Romulus | 17–37 | 37–39 |
| Lykurgos * | 39–59 | Numa Pompilius | 59–75 | 75–78 |
| Solon | 78–97 | Publius Valerius Publicola | 97–109 | 109–111 |
| Themistokles | 111–128 | Marcus Furius Camillus | 129–152 | kadonnut |
| Perikles * | 152–173 | Fabius Maximus | 174–190 | 190–191 |
| Alkibiades * | 191–213 | Coriolanus | 213–233 | 233–235 |
| Timoleon | 235–255 | Aemilius Paulus | 255–276 | 276–277 |
| Pelopidas | 277–298 | Marcus Claudius Marcellus | 298–316 | 316–318 |
| Aristeides | 318–335 | Cato vanhempi | 336–352 | 353–356 |
| Filopoimen | 356–368 | Titus Quinctius Flamininus | 369–381 | 381–382 |
| Pyrrhos | 383–406 | Marius | 406–433 | kadonnut |
| Lysandros | 433–451 | Sulla * | 451–475 | 475–478 |
| Kimon | 478–491 | Lucullus | 491–520 | 521–523 |
| Nikias | 523–542 | Crassus | 543–565 | 565–567 |
| Eumenes | 583–595 | Sertorius | 568–582 | 595–596 |
| Agesilaos II | 596–619 | Pompeius | 619–662 | 662–664 |
| Aleksanteri Suuri * (Aleksanteri Suuren elämäkerta) | 664–707 | Julius Caesar * | 707–741 | kadonnut |
| Fokion | 741–759 | Cato nuorempi | 759–794 | kadonnut |
| Agis IV ja Kleomenes III | 795–824 | Tiberius Gracchus ja Gaius Gracchus * | 824–843 | 843–845 |
| Demosthenes * | 846–860 | Cicero * | 861–886 | 886‑888 |
| Demetrios | 888–915 | Marcus Antonius * | 915–955 | 956–957 |
| Dion | 958–983 | Brutus * | 984–1009 | 1009–1011 |
Näiden lisäksi Plutarkhokselta on säilynyt myös seuraavien henkilöiden elämäkerrat. Nämä elämäkerrat eivät ole osa rinnakkaiselämäkertapareja, mutta julkaistaan yleensä osana Plutarkhoksen muita elämäkertoja.
| Henkilö | Sivut |
| --- | --- |
Artakserkses II: 1011–1027
Aratos: 1027–1052
Galba: 1053–1066
Otho: 1066–1075
Kirjallisuutta > Suomennokset

Plutarkhos: Kuuluisien miesten elämäkertoja.  (Kreikan kielestä suomentanut Kalle Suuronen. Suomennoksen tarkistanut, johdannon kirjoittanut ja selittävän hakemiston laatinut Edwin Linkomies. 4. painos (1. painos 1955))  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 978-951-0-15794-7
Plutarkhos: Lykurgos. Spartan lainsäätäjä.  (Kreikan kielestä suomentanut Kalle Suuronen)  WSOY, 1942.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plutarch: Lives.  (Volume I: Theseus and Romulus. Lycurgus and Numa. Solon and Publicola. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library 46)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1914.
Plutarch: Lives.  (Volume II: Themistocles and Camillus. Aristides and Cato Major. Cimon and Lucullus. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library 47)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1914.
Plutarch: Lives.  (Volume III: Pericles and Fabius Maximus. Nicias and Crassus. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library 65)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1916.
Plutarch: Lives.  (Volume IV: Alcibiades and Coriolanus. Lysander and Sulla. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library 80)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1916.
Plutarch: Lives.  (Volume V: Agesilaus and Pompey. Pelopidas and Marcellus. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library 87)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1917.
Plutarch: Lives.  (Volume VI: Dion and Brutus. Timoleon and Aemilius Paulus. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library 98)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1918.
Plutarch: Lives.  (Volume VII: Demosthenes and Cicero. Alexander and Caesar. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library 99)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1919.
Plutarch: Lives.  (Volume VIII: Sertorius and Eumenes. Phocion and Cato the Younger. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library 100)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1919.
Plutarch: Lives.  (Volume IX: Demetrius and Antony. Pyrrhus and Gaius Marius. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library 101)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1920.
Plutarch: Lives.  (Volume X: Agis and Cleomenes. Tiberius and Gaius Gracchus. Philopoemen and Flamininus. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library 102)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1921.
Plutarch: Lives.  (Volume XI: Aratus. Artaxerxes. Galba. Otho. General Index. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library 103)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1926.
Plutarch: ”Fragments from Lost Lives (Epaminondas and Scipio, Scipio Africanus, Life of Nero, Life of Heracles, Life of Hesiod, Life of Pindar, Life of Crates, Daïphantus, Aristomenes)”, Moralia, s. 74–87.  (Volume XV: Fragments. Translated by F. H. Sandbach. Loeb Classical Library 429)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1969.  Kadonneista elämäkerroista säilyneet tekstikatkelmat.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Chrysanthou, Chrysanthos S.: Plutarch’s Parallel Lives.  (Trends in Classics - Supplementary Volumes, nide 57)  Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2018.  ISBN 9783110574715
Duff, Tim: Plutarch's Lives: Exploring Virtue and Vice.  Oxford University Press, 2002.  ISBN 9780199252749
Humble, Noreen: Plutarch's Lives: Parallelism and Purpose.  ISD LLC, 2010.  ISBN 9781910589236
Stadter, Philip A.: Plutarch and His Roman Readers.  Oxford University Press, 2015.  ISBN 9780198718338
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuuluisien miesten elämäkertoja Wikimedia Commonsissa
Plutarch: Parallel Lives. (englanniksi)
Plutarkhos. Kuvitusta teoksen ranskankielisestä painoksesta vuodelta 1565.
Kansilehtiaukeama teoksen kolmannen osan englanninkielisestä painoksesta vuodelta 1727.
My Husband in Law

| My Husband in Law> อกเกือบหักแอบรักคุณสามี |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  135 min
Pääosissa:   Prin Suparat  Nittha Jirayungyurn 
Alkuperämaa:   Thaimaa
Verkko:   Channel 3
Esitetty:  21. huhtikuuta 2020 – 9. kesäkuuta 2020
Jaksoja:  15
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
My Husband in Law (thaiksi อกเกือบหักแอบรักคุณสามี; Ok Kueap Hak Aep Rak Khun Sami) on televisioyhtiö Channel 3:n esittämä thaimaalainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Prin Suparat ja Nittha Jirayungyurn.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Antiikin filosofia

Antiikin filosofialla tarkoitetaan antiikin Kreikassa ja Roomassa harjoitettua filosofiaa. Klassinen kreikkalainen filosofia suuntautui ennen kaikkea inhimilliseen järkeen, hyveisiin, kyselemällä tehtyyn tutkimukseen ja asioiden perusteiden etsintään. Se perustui kreikkalaisiin ihanteisiin, joissa tärkeintä oli hyveen kehittäminen ja hyvä elämä kreikkalaisessa kaupunkivaltiossa, poliksessa.
Antiikin filosofian aika jaetaan usein esisokraattisen filosofian, klassisen kreikkalaisen filosofian (ennen kaikkea Sokrates ja sokraatikot, Platon, Aristoteles), hellenistisen filosofian ja roomalaisen keisariajan filosofian ajanjaksoihin.
Kreikkalainen filosofia laski pohjan modernille tieteelle ja filosofialle monilla tavoilla. Varhaisesta kreikkalaisesta filosofiasta kulkevat selkeät katkeamattomat linjat varhaiseen islamilaiseen filosofiaan, keskiajan filosofiaan, renessanssiin, valistusaikaan ja nykyajan kriittisiin tieteisiin.
Historia > Keisariajan filosofia

Keisariajalla filosofian merkittäviä keskuksia olivat luonnollisesti valtakunnan pääkaupunki Rooma, jossa vaikuttivat myös ajan merkittävimmät kreikkalaiset oppineet, vanha filosofian pääkaupunki Ateena, sekä luonnontieteellisestä tutkimuksestaan kuuluisa Aleksandria, vaikka se olikin kärsinyt suuria vahinkoja roomalaisten suorittaman kaupungin valtauksen yhteydessä.
Roomalaisten ei yleisesti katsota tuoneen merkittävää itsenäistä lisäpanosta kreikkalaiseen filosofiaan. Roomalaiset filosofit tyytyivät lähinnä kommentoimaan kreikkalaisten filosofien teoksia, ja rakentamaan niiden asettamalle pohjalle. Roomalaisten filosofia keskittyi myös enemmän retoriikkaan, käytännölliseen filosofiaan ja muihin valtiollisessa elämässä hyödyllisiin tietoihin ja taitoihin. Roomalaisilla oli kuitenkin suuri vaikutus kreikkalaisen filosofian välittämisessä eteenpäin. He kansanomaistivat kreikkalaista ajattelua ja kehittivät filosofian latinankielistä terminologiaa, joka on ollut laajalti käytössä myöhemmässä filosofiassa.
Roomalaisia kiinnosti ennen kaikkea yksilökeskeinen etiikka, joka oli ollut tärkeässä roolissa jo hellenistisessä filosofiassa. Filosofisista koulukunnista roomalaiset suosivat erityisesti stoalaisuutta, koska se oli suuntautunut etiikkaan ja oli luonteeltaan eklektinen, jolloin sen kannattaminen oli mahdollista valikoiden, ilman että kannattajan täytyi täysin luopua muista näkemyksistä. Epikurolaisuus oli toinen suosittu filosofinen koulukunta. Stoalaisuuden ja epikurolaisuuden suosiota on selitetty myös sillä, että keisariaikana Rooman olot olivat usein levottomia ja valtakunnan moraali alkoi rappeutua. Stoalaisuus ja epikurolaisuus opettivat vastapainoksi mielenrauhan säilyttämistä ja ylevää etiikkaa.
Merkittävimmät roomalaiset moralistit ja elämänfilosofit olivat filosofialtaan eklektinen Cicero, stoalaisesti ajatelleet Seneca, filosofikeisari Marcus Aurelius ja Epiktetos, epikurolainen eettinen materialisti Lucretius, sekä Platonilta vaikutteita saanut "viimeinen roomalainen" Boëthius.
Keisari Hadrianuksen aikana alkoi ns. toisen sofismin kausi, jolloin jäljiteltiin klassista sofismia pitämällä kreikankielisiä puheita klassisista aiheista. Vuonna 176 Marcus Aurelius perusti Ateenaan neljä filosofian alan professuuria. Nämä olivat platonismin, stoalaisuuden, aristotelismin ja epikurolaisuuden professuurit. Näin Ateenassa voidaan katsoa sijainneen eräänlaisen filosofisen "yliopiston".
200-luvulla jaa. idän mystiikka alkoi levitä Roomaan. Tällöin syntyi kreikkalaisen filosofian ja itämaisen teosofisen mietiskelyn yhtymisestä uusplatonilainen oppisuunta. Uusplatonismi tulkitsi Platonin opetuksia hyvin uudella tavalla ja opetti mystistä yhdistymistä kosmisen ykseyden kanssa. Uusplatonistit katsoivat, että täydellisyys ja onnellisuus, jotka nähtiin synonyymeinä, voitiin saavuttaa jo tässä elämässä filosofisella mietiskelyllä. Merkittävin uusplatonikko oli Plotinos, ja muita uusplatonilaisia olivat muiden muassa Iamblikhos, Kalkidios ja Simplikios. Myös pythagoralaisuus syntyi uudelleen uuspythagoralaisuutena.