stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kreikka
Kulttuuri > Media

Kreikan käytetyin uutismedia on televisio. Vuonna 2009 se oli pääasiallinen uutiskanava 78 prosentille kreikkalaisista. Televisio oli aiemmin valtion monopoli, mutta 1980-luvun loppupuolen jälkeen kaupalliset asemat ovat vieneet suurimman markkinaosuuden. Maassa on noin 150 yksityistä televisiokanavaa, joista kymmenkunta toimii maanlaajuisesti. Radiotoiminnan sääntely on vähäistä, ja radioasemia on noin 1 500. Kreikan yleisradioyhtiö on Ellinikí Radiofonía Tileórasi (ERT), jolla on useita televisio- ja radiokanavia. Muita merkittäviä televisioyhtiöitä ja -kanavia ovat muun muassa Alpha TV, ANT1, Mega Channel, Skaï ja Star Channel.
Kreikassa ilmestyy suuri määrä sekä maanlaajuisia että paikallisia sanomalehtiä. Suuria päivittäin ilmestyviä sanomalehtiä ovat muun muassa Eleftherotypía, I Kathimeriní ja Ta Néa. Internetkäyttäjiä oli vuonna 2015 noin 67 % väestöstä.
Urheilu

Kreikka oli Olympian kisojen eli ”antiikin olympialaisten” kotimaa, ja siksi luonnollinen valinta ensimmäisten modernien olympialaisten eli vuoden 1896 kesäolympialaisten isäntämaaksi. Maa isännöi myös vuoden 1906 välikisoja sekä vuoden 2004 kesäolympialaisia. Kreikka on osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin ja useimpiin talviolympialaisiin vuodesta 1936 alkaen.
Kreikan suosituin joukkueurheilulaji on jalkapallo. Maan mestaruudesta on pelattu vuodesta 1927 alkaen. Jalkapallon pääsarja on Kreikan Superliiga ja toiseksi korkein sarjataso Football League. Menestyneimpiä joukkueita ovat ateenalainen Panathinaikos FC ja pireuslainen Olympiakos FC. Kreikan jalkapallomaajoukkue on päässyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden lopputurnaukseen vuosina 1994, 2010 ja 2014. Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuiden lopputurnauksen Kreikka voitti vuonna 2004. Huhtikuussa 2013 se oli FIFA:n rankingissa sijalla 12.
Kreikassa järjestetään vuosittain rallin MM-sarjaan kuuluva Akropolis-ralli, joka on yli 50 vuotta vanha ja olosuhteidensa vuoksi yksi maailman rankimpia autokilpailuja.
Harald Hein

Harald Hein, 1600-luvun taiteilijan näkemys
Harald Heinin aikainen raha
Harald Hein (Harald III Hén) ; (n. 1040–1080) oli Tanskan kuningas vuosina 1076–1080. Lempinimi "Hén" tarkoittaa viheltävää kiveä.
Suku

Harald oli Sven Estridinpojan ja yhden tämän lukuisista jalkavaimoista vanhin avioton poika. Ennen kuninkaaksi tuloaan Harald osallistui vuonna 1069 setänsä Asbjørnin ja veljensä Knuut Pyhän kanssa yhdelle viimeisistä Englantiin suuntautuneista viikinkiretkistä.
Kuningas

Haraldin lyhyt valtakausi lienee ollut melko rauhallinen, lukuun ottamatta pieniä kiistoja nuorempien veljiensä Knuutin ja Eerikin kanssa. Harald mainitaan demokraattisena ja oikeamielisenä hallitsijana, joka pyrki parantamaan Tanskan lyömien kolikoiden laatua.
Roskilden kronikan mukaan Haraldin on täytynyt myös tunnustaa kansalle hyödyntävänsä metsiä, jotka muuten olivat kuninkaan omaisuutta. Historioitsija Saxo luonnehtii Haraldia ovelaksi ja osaamattomaksi hallitsijaksi, joka antoi periksi kansan toiveille, mutta kronikoitsija Ælnoth kertoo hänen olleen "kansalaisten rakastama lainsäätäjä". Haraldia on syytetty ulkomaiseen malliin perustuvasta rahauudistuksesta, mutta sen lähdepohjaa pidetään nykyisin riittämättömänä.
Kun Haraldin kuninkaaksi valittiin, hänen veljensä etsivät tukea Norjasta kukistaakseen hänet. Paavi neuvoi Norjan kuningasta olemaan antamatta tätä tukea, mutta ehdotti, että Harald antaisi heille osuuden vallasta.
Harald jatkoi isänsä pyrkimyksiä tehdä Tanskasta itsenäinen arkkipiispakunta, mutta Tanskan edut olivat vain pelinappula paavin Saksan-politiikassa, vaikka Rooma osoitti huomattavaa kiinnostusta Tanskan kirkon asioihin.
Avioliitto

Harald avioitui serkkunsa Margreten kanssa, joka oli jaarli Asbjørnin tytär.
Perintö

Harald kuoli lapsettomana vuonna 1080. Hänet on haudattu Dalbyn kirkkoon, Skåneen.
Hermaan Paimen

| Hermaan Paimen> Ὁ Ποιμὴν τοῦ Ἑρμᾶ.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Hermas
Kieli:  muinaiskreikka (koinee) latina
Genre:  teologia, apokalypsi, allegoria
Julkaistu:  100-luvun jaa. alkupuoli
Suomennos
Suomentaja:  Ulla Tervahauta, Susanna Asikainen, Raimo Hakola, Outi Lehtipuu ja Outi Kaltio
Kustantaja:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura
Julkaistu:  2020
ISBN:  978-952-7272-03-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hermaan Paimen (joskus vain Paimen; m.kreik. Ὁ Ποιμὴν τοῦ Ἑρμᾶ, Ho Poimēn tū Hermā, lat. Pastor Hermae) on toisen vuosisadan alkupuolelta peräisin oleva kristillinen kirjoitus, joka on laitettu Hermaan nimiin. Se on uskonnollinen apokalypsi ja allegoria, joka koostuu näyistä, käskyistä ja vertauksista. Monet kristityt pitävät Paimenta hyvin arvokkaana ja eräät varhaiset kirkkoisät lukivat sen Uuden testamentin kirjojen kaanoniin. Kirjalla ei kuitenkaan koskaan ole ollut virallista asemaa kaanonissa. Nykyisin Paimen luetaan apostolisten isien kirjoituksiin ja Uuden testamentin apokryfisiin kirjoituksiin.
Historia

Paimen kirjoitettiin alun perin Roomassa kreikan kielellä. Siitä tehtiin latinankielinen käännös hyvin pian. Jotkut tutkijat ovat katsoneet tyylin perusteella, että käännöksen olisi tehnyt alkuperäinen kirjoittaja, mutta jotkut tutkijat kiistävät tämän. Vain latinankielinen versio on säilynyt nykyaikaan kokonaisuudessaan, kun taas kreikankielisestä tekstistä on kadonnut noin viidesosa.
Paimenella oli suuri vaikutus toisen ja kolmannen vuosisadan kristillisyydessä. Irenaeus ja Tertullianus lukivat sen pyhien kirjoitusten joukkoon. Se oli mukana Uudessa testamentissa myös vuonna 1859 löytyneessä Codex Sinaiticuksessa, jonka kautta kirjoituksen kreikankielinen teksti tunnetaan. Se sisältyi myös Codex Claromontanuksen stikometriseen luetteloon Apostolien tekojen ja Paavalin tekojen välissä. Kirjoituksesta on säilynyt useita käsikirjoituskatkelmia, sekä käännöksiä latinaksi, etiopiaksi, koptiksi ja persiaksi.
Historia > Kirjoittaja ja ajoitus

Paimenen kirjoituspaikka ja -aika voidaan päätellä sen kielestä ja teologiasta. Viittaus paavi Klemens I:een antaa olettaa, että se on kirjoitettu  vuosien 88 ja 97 välillä ainakin ensimmäisen kahden näyn osalta. Suurin osa tutkijoista katsoo kuitenkin, että kirjoitus on kirjoitettu lopulliseen muotoonsa toisen vuosisadan ensimmäisellä puoliskolla, perustuen tekstikritiikkiin, kirjoituksen teologiaan sekä siihen, että kirjoittaja on mitä ilmeisimmin tuntenut Johanneksen ilmestyksen ja muita Johanneksen nimiin laitettuja kirjoituksia.
Kolme antiikin aikaista todistusta, joista yksi esittää olevansa kirjoittajan omalta ajalta, sanovat Hermaan olleen paavi Pius I:n veli. Pius I:n toimi paavina aikaisintaan vuosina 140–155. Todistukset ovat:
Muratorin kaanon, joka on varhaisin Uuden testamentin kirjojen kaanon, on kirjoitettu noin vuonna 170. Se esittää Hermaan olleen Pius I:n, Rooman piispan, veli: ”Mutta Hermas kirjoitti Paimenen melko viime aikoina, meidän aikanamme, Rooman kaupungissa, kun Rooman kaupungin kirkon valtaistuimelle oli asetettu piispa Pius, hänen veljensä. Ja sen tähden sitä itse asiassa tulee lukea, mutta ei sitä voi julkisesti lukea kirkossa muille ihmisille eikä profeettojen keskuudessa, joiden lukumäärä vakiintunut, tai aikojen lopun apostolien keskuudessa.”
Catalogus Liberianus, paavien luettelo 300-luvun puolesta välistä, esittää vuodelta 235 peräisin olevassa osassa: ”Hänen [Piuksen] piispankaudellaan hänen veljensä Hermas kirjoitti kirjan johon on sisällytetty ohjeet, jotka enkeli toimitti hänelle, tullen hänen luokseen Paimenen hahmossa”.
Markionia vastaan suunnattu runo, jonka on kirjoittanut Pseudo-Tertullianus, Tertullianukselta paitsi nimen myös henkilöllisyyden ottanut kirjoittaja, 200- tai 300-luvulta sanoo: ”Sitten, hänen jälkeensä, Pius, jonka veli lihan mukaan oli Hermas, enkelipaimen, koska hän puhui hänelle annettuja sanoja.”
Paimenen varhaisen ajoituksen tueksi on esitetty, että Hermas saattoi olla Piuksen vanhempi veli ja että Pius oli todennäköisesti jo vanha mies vuonna 140. Näin on mahdollista, että Hermas on voinut olla yli 30-vuotias kun Klemens kuoli ja hän sai ensimmäisen ja toisen näkynsä.
Historia > Teoksen paikka kristillisessä kirjallisuudessa

Muratorin kaanonin mukaan Paimenta ei tullut lukea julkisesti kirkossa, koska apostolien ja apostolisten kirjoitusten lukumäärä oli jo täynnä, eikä Hermasta luettu apostoliksi. Varhaiskristillisyyttä myös jakoivat useat oppiriidat. Yksi niistä liittyi montanolaisuuteen, joka perustui toistuviin ekstaattisiin helluntaimaisiin kokemuksiin ja ilmestyksiin, joita Paimeneen kirjatut näyt ovat saattaneet inspiroida. Tämä voi olla yksi syy siihen, miksi Paimenen kaltaista kirjallisuutta ei haluttu rohkaista enempää.
Tertullianuksen ja Klemens Aleksandrialaisen huomautukset viittaavat myös siihen, etteivät kaikki suhtautuneet Paimeneen myönteisesti ja että kirjan asemasta on kiistelty. Tertullianus antaa ymmärtää, että paavi Calixtus I oli lainannut kirjaa autoritatiivisena, mutta ei selvästikään yhtenä Raamatun kirjoista, koska hän vastaa: ”Hyväksyisin argumenttisi, jos Paimenen kirjoitus olisi ansainnut tulla luetuksi jumalallisiin kirjoituksiin, ja jos jokainen kirkolliskokous, jopa omien kirkkojesi, ei olisi lukenut sitä apokryfiseksi ja vääräksi”. Hän sanoo myös, että Barnabaan kirje on ”paremmin vastaanotettu kirkoissa kuin apokryfinen Paimen”. Klemens Aleksandrialainen puolestaan lainaa kirjoitusta usein ja se vaikuttaa olevan hänen mielestään paitsi suureksi hyödyksi myös jumalallisesti inspiroitu. Hän kuitenkin toistuvasti pyytelee anteeksi sitä lainatessaan sillä perusteella että ”monet ihmiset hyljeksivät sitä”.
Cyprianus ei viittaa teokseen, mikä saattaa tarkoittaa, että kirjoitus oli poistunut käytöstä Afrikassa kolmannen vuosisadan alkupuolelle tultaessa. Jonkin verran myöhemmin Pseudo-Cyprianus kuitenkin lainaa Paimenta kirjoituksessa Adversus aleatores sanoen sen olevan ”scriptura divina”, ”jumalallisia kirjoituksia”. Hieronymuksen päivinä kirjoitus oli latinankielisessä maailmassa lähes tuntematon. Erityisesti se poistui kuitenkin käytöstä kreikankielisessä maailmassa, ja tämän vuoksi Paimenesta tunnetaan vain muutamia kreikankielisiä käsikirjoituksia. Lännessä se kuitenkin säilyi ja sitä kopioitiin edelleen läpi keskiajan.
Sisältö

Paimen koostuu 114 luvusta. Se alkaa viidellä Hermaalle, entiselle orjalle, annetulla näyllä (luvut 1–25). Näitä seuraa kaksitoista käskyä (26–49) ja kymmenen vertausta (50–114). Teoksen keskeisiä teemoja ovat katumus ja syntien anteeksisaaminen sekä kehotukset hyveelliseen elämään ja itsehillintään. Kirjoittajalla vaikuttaa olevan vilpitön hätä sekä omasta sielustaan että koko seurakunnan tilasta kirjoitusaikaan. Lukuun ottamatta muutamia ankaria aiheita Paimen on kuitenkin kirjoitettu hyvin optimistiseen ja toiveikkaaseen sävyyn, kuten suurin osa varhaiskristillisistä kirjoituksista.
Sisältö > Yhteenveto

Teoksen sisältö luvuittain on:
Näyt
I näky: Hermaalle ilmestyy naishahmoinen Kirkko, joka kehottaa häntä ja hänen perhettään parannukseen synneistä (luvut 1–4).
II näky: Nainen antaa Hermaalle jäljennettäväksi pienen kirjan, joka sisältää kehotuksen parannukseen (5–8).
III näky: Hermas näkee, kun tornia rakennetaan (9–10). Erilaisten kivien merkitys: kivet, jotka käytettiin rakennukseen (12–13), ja kivet, jotka eivät kelpaa (13–15). Seitsemän naista kannattelee tornia (16). Ensimmäinen (19), toinen (20) ja kolmas näky selitetään (21).
IV näky: Hirmuinen peto (22). Pedon ja sen värien merkitys (23–24).
V näky: Paimen saapuu (25).
Käskyt
I käsky: Usko Jumalaan ja pelkää häntä (26)
II käsky: Ole yksinkertainen ja vilpitön (27)
III käsky: Rakasta totuutta (28)
IV käsky: Noudata puhtautta avioliitossa (29–32)
V käsky: Ole kärsivällinen ja hillitse itsesi (33–34)
VI käsky: Luota oikeamielisyyteen; vanhurskaus ja vääryys (35–36)
VII käsky: Pelkää Herraa, mutta älä pelkää Paholaista (37)
VIII käsky: Hillitse itsesi, tee hyvää ja vältä pahaa (38)
IX käsky: Älä epäröi (39)
X käsky: Älä murehdi (40–42)
XI käsky: Usko Jumalalta tulevaan henkeen; väärät profeetat (43)
XII käsky: Vältä pahaa himoa, anna sydämesi täyttyä kaikesta hyvästä (44–46)
Vertaukset
I vertaus: Kaksi kaupunkia: kristityn asema muukalaisena maailmassa (50)
II vertaus: Jalava ja viiniköynnös: rikas ja köyhä (51)
III vertaus: Puut talvella: kristityt tässä maailmanajassa (52)
IV vertaus: Puut kesällä: kristittyjen hedelmät tulevat näkyviin tulevassa maailmanajassa (53)
V vertaus: Hyödytön ja oikea paasto; viinitarha, joka uskottiin hyvän orjan hoitoon (54–60)
VI vertaus: Kaksi erilaista paimenta; hekuman enkeli ja kääntymyksen enkeli (61–65)
VII vertaus: Rangaistuksen enkeli (66)
VIII vertaus: Valkosalava, josta otetaan oksia: kirkko ja sen jäsenet (67–77)
IX vertaus: III näyn torninrakennus uudessa muodossa (78–108)
X vertaus: Hermas saa kehotuksen pysyä käskyissä ja julistaa kääntymystä (109–114)
Sisältö > Tiivistelmä

Kirja alkaa yhtäkkiä ensimmäisessä persoonassa: ”Minut oli kasvatettu orjaksi, ja kasvattajani myi minut eräälle Rhodalle Roomaan. Vuosia myöhemmin kohtasin Rhodan uudelleen ja aloin rakastaa häntä kuin omaa sisarta”. Matkallaan Cumaeen Hermas sai näyn Rhodasta, joka oli oletetusti kuollut. Rhoda kertoi hänelle olevansa ikään kuin hänen syyttäjänsä taivaassa, koska naimisissa oleva Hermas oli ajatellut hänestä siveettömästi kerran, vaikkakin vain lyhyen aikaa. Hermaan tuli rukoilla anteeksiantamusta itselleen ja perhekunnalleen. Häntä lohduttaa näky Kirkosta iäkkään naisen hahmossa, heikkona ja avuttomana uskollisten synneistä. Kirkko kehottaa häntä katumaan ja korjaamaan lastensa synnit. Myöhemmin hän näkee naisen nuortuneen katumuksen kautta, mutta olevan silti ryppyinen ja valkeahiuksinen; seuraavan kerran hän näkee tämän melko nuorena mutta edelleen valkeahiuksisena; ja lopulta ihanana kuin morsian.
Tämä allegorinen kieli jatkuu koko teoksen läpi. Toisessa näyssä nainen antaa Hermaalle kirjan, jonka hän jälkeenpäin ottaa takaisin lisätäkseen siihen jotakin. Kirja sisältää kehotuksen parannuksen tekemiseen, ja Hermaan tulee jäljentää se. Kolmannessa näyssä suuri joukko väkeä rakentaa tornia, joka merkitsee näyssä Kirkkoa. Kirkon rakentamiseen käytetään erilaisia kiviä, osa kivistä hylätään ja heitetään pois, osa hyväksytään käytettäväksi kirkon rakentamiseen. Neljäs näky vertautuu Johanneksen ilmestykseen. Siinä on peto tulevan vainon merkkinä, ja morsiameksi kaunistettu neito, joka kuvaa Kirkkoa. Viidennessä näyssä Hermaalle ilmestyy Paimen, joka on kääntymyksen enkeli ja jolta koko kirja on saanut nimensä. Näky esitetään tapahtuvaksi kaksikymmentä päivää neljännen näyn jälkeen. Enkeli sanoo antavansa Hermaalle joukon käskyjä ja vertauksia.
Enkeli antaa Hermaalle joukon ohjeita (mandata, entolai), jotka esittävät kristillisen etiikan kehittymisen mielenkiintoisesti. Käskyt koskevat muun muassa uskoa, vilpittömyyttä, viattomuutta, rakkautta, puhtautta, kärsivällisyyttä ja vanhurskautta. Eräs käskyistä määrää aviomiehen ottamaan haureutta tehneen vaimon takaisin, jos tämä katuu. Yhdestoista käsky käsittelee vääriä profeettoja, jotka haluavat ottaa seurakunnissa ensimmäisen paikan seurakunnanvanhimpien joukossa. Jotkut ovat nähneet tässä viittauksen Markioniin, joka tuli Roomaan noin vuonna 140 ja halusi päästä pappien joukkoon, mahdollisesti jopa Rooman piispaksi.
Käskyjen jälkeen seuraa kymmenen vertausta (parabolai), jotka on nekin esitetty näyn muodossa ja jotka enkeli selittää. Näistä pisin, yhdeksäs, esittää kolmannen näyn torninrakennuksen yksityiskohtaisemmin ja selitettynä. Torni on Kirkko ja sen rakentamiseen käytetyt kivet ovat uskolliset. Kolmannessa näyssä oli kuitenkin näyttänyt siltä, että vain pyhät ovat osa Kirkkoa; yhdeksännessä vertauksessa käy sen sijaan selvästi ilmi, että kaikki kastetut ovat mukana, vaikka heidät voidaankin heittää ulos törkeiden syntien vuoksi ja ottaa takaisin vain katumuksen jälkeen.
Sisältö > Huomioita

Paimenen suomentanut Heikki Koskenniemi arvioi, että kirjoitus on uskonopilliselta kannalta sekava ja myös poikkeaa joissakin olennaisissa kohdissa terveestä kristillisestä opista. Se on kuitenkin arvokas, koska se tarjoaa omanlaisensa ainutlaatuisen näkymän varhaiseen kristilliseen kirkkoon.
Kirjoitus tekee useita epäsuoria lainauksia Vanhasta testamentista. Henry Barclay Sweten mukaan Hermas ei koskaan lainaa Septuagintaa, mutta käyttää Theodotionin tekemää Danielin kirjan käännöstä. Kirjoittaja on ollut tietoinen yhdestä tai useammasta synoptisesta evankeliumista, ja koska hän hyödyntää myös Johanneksen evankeliumia, hän todennäköisesti tunsi kaikki neljä. Hän vaikuttaa hyödyntävän myös Efesolaiskirjettä ja muita Uuden testamentin kirjeitä, mukaan lukien mahdollisesti Ensimmäinen Pietarin kirje ja Heprealaiskirje. Eniten kirjoittaja hyödyntää kuitenkin Jaakobin kirjettä ja Johanneksen ilmestystä.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Hermaan Paimen. Teoksessa Apostoliset isät.  (Suomentanut Heikki Koskenniemi. 2. uudistettu painos (1. painos 1975). Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 163)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1989.  ISBN 951-9111-75-1
Hermaan Paimen. Suomentaneet Ulla Tervahauta, Susanna Asikainen, Raimo Hakola, Outi Lehtipuu ja Outi Kaltio. Teoksessa Apostoliset isät.  (Kokoelma varhaiskristillisiä kirjoituksia. Toimittaneet Niko Huttunen, Joona Salminen ja Ulla Tervahauta. Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 290)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 2020.  ISBN 978-952-7272-03-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

The Shepherd of Hermas. Teoksessa The Apostolic Fathers, Volume II.  (The Apostolic Fathers, Volume II: Epistle of Barnabas. Papias and Quadratus. Epistle to Diognetus. The Shepherd of Hermas. Edited and translated by Bart D. Ehrman. Loeb Classical Library 25)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 2003.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Grundeken, Mark: Community Building in the Shepherd of Hermas: A Critical Study of Some Key Aspects.  (Vigiliae Christianae, Supplements)  Brill, 2015.  ISBN 9789004299634
Reiling, J.: Hermas and Christian Prophecy: A Study of the Eleventh Mandate.  (Supplements to Novum Testamentum 37)  Brill, 1973.  ISBN 9789004037717
Soyars, Jonathan E.: The Shepherd of Hermas and the Pauline Legacy.  (Novum Testamentum, Supplements)  Brill, 2019.  ISBN 9789004402584
Taylor, C.: The Witness of Hermas to the Four Gospels.  (Uusintapainos)  Wipf and Stock Publishers, 2008.  ISBN 9781606082928
Aiheesta muualla > Teksti

The Shepherd of Hermas. Christian Classics Ethereal Library. (kreikaksi)
The Shepherd of Hermas. New Advent. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

The Shepherd of Hermas. Early Christian Writings. (englanniksi)
Apostolisten isien teokset
| --- | --- |
Klemensin kirjeet: Ensimmäinen Klemensin kirje · Toinen Klemensin kirje
Ignatioksen kirjeet: Ignatioksen kirje efesolaisille · Ignatioksen kirje filadelfialaisille · Ignatioksen kirje magnesialaisille · Ignatioksen kirje roomalaisille · Ignatioksen kirje smyrnalaisille · Ignatioksen kirje tralleslaisille · Ignatioksen kirje Polykarpokselle
Muut tekstit: Barnabaan kirje · Didakhe · Hermaan Paimen · Kirje Diognetokselle · Polykarpoksen kirje filippiläisille · Polykarpoksen marttyyrikuolema
Jerry Rawlings

| Jerry John Rawlings |
| --- | --- |
 Jerry Rawlings vuonna 2019.
 Ghanan 4. tasavallan ensimmäinen presidentti
 7. tammikuuta 1993 – 7. tammikuuta 2001  
Seuraaja:  John Kufuor
 Ghanan valtionpäämies PNDC:n hallintokaudella
 31. joulukuuta 1981 – 7. tammikuuta 1993  
Edeltäjä:  Hilla Limann
Seuraaja:  Jerry John Rawlings
 Ghanan valtionpäämies AFRC:n hallintokaudella
 4. kesäkuuta 1979 – 24. syyskuuta 1979  
Edeltäjä:  Fred Akuffo
Seuraaja:  Hilla Limann
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1947  Accra, Brittiläinen Kultarannikko
Kuollut: 12. marraskuuta 2020 (73 vuotta)  Accra, Ghana
Ammatti:  Hävittäjälentäjä
Puoliso:  Nana Konadu Agyeman-Rawlings
Tiedot
Puolue:  National Democratic Congress
Uskonto:  Katolinen
Jerry John Rawlings (syntyjään Jeremiah Rawlings John, 22. kesäkuuta 1947 Accra, Brittiläinen Kultarannikko – 12. marraskuuta 2020 Accra, Ghana) oli ghanalainen poliitikko. Hän johti Ghanaa yli kaksi vuosikymmentä, ensin sotilasjohtajana ja sitten presidenttinä. Rawlings nousi kaksi kertaa valtaan sotilasvallankaappauksen turvin vuosina 1979 ja 1981, ja kahdesti hän voitti presidentinvaalit.
Tausta

Rawlingsin äiti on ghanalainen Victoria Agbotui ja isäksi on sanottu skotlantilaista James Ramsay Johnia.
Ura

Ilmavoimien luutnanttina Jerry Rawlings johti vallankaappausyritystä Ghanassa 15. toukokuuta 1979, mutta yritys epäonnistui. Rawlings ja kuusi muuta miestä pidätettiin. Avoimessa oikeuskäsittelyssä Rawlingsin suosio armeijan ja kansan keskuudessa kasvoi, kun hän arvosteli silloista korruptoitunutta hallintoa SMC:tä ja otti itselleen täyden vastuun vallankaappauksesta. Hän pyysi vapauttamaan muut pidätetyt, mutta hän itse oli valmis kuolemaan uskomansa asian puolesta. Heidän oikeuskäsittelynsä oli vielä kesken, kun 4. kesäkuuta 1979 ryhmä aliupseereita ja nuoria upseereita Ghanan armeijasta vapautti Rawlingsin vankilasta ja teki onnistuneen vallankaappauksen Ghanassa. Muodostettiin Asevoimien vallankumousneuvosto (Armed Forces Revolutionary Council, AFRC) puheenjohtajanaan Jerry Rawlings hallitsemaan Ghanaa. Salaisen oikeudenkäynnin jälkeen AFRC teloitti kahdeksan armeijan korkea-arvoista upseeria, joista kolme oli entisiä Ghanan sotilashallitsijoita; prikaatikenraali Akwasi Afrifa, kenraali Ignatius Kutu Acheampong ja kenraaliluutnantti Fred Akuffo.
Ghanassa järjestettiin 18. kesäkuuta jo syrjäytetyn hallituksen päättämät yleiset presidentin- ja parlamenttivaalit, joissa voittajiksi tulivat Hilla Limann ja People's National Party. Syyskuussa 1979 AFRC luovutti vallan vaalit voittaneelle siviilihallinnolle.
Kaksi vuotta myöhemmin 31. joulukuuta 1981 Rawlings kaappasi jälleen vallan Ghanassa. Perustuslaki kumottiin ja poliittiset puolueet kiellettiin. Rawlingsin johtama People's National Defence Council (PNDC) muodostettiin johtamaan Ghanaa.
Uusi perustuslaki hyväksyttiin vasta vuonna 1992. Rawlings voitti lokakuussa pidetyt presidentinvaalit saatuaan 58 prosenttia äänistä. PNDC:stä muodostettiin poliittinen National Democratic Congress (NDC) -puolue, joka voitti joulukuussa 1992 pidetyt vaalit. NDC ja Rawlings voittivat myös vuoden 1996 vaalit. Vuoden 2000 vaaleihin Rawlings ei enää voinut osallistua, koska presidenttikaudet oli perustuslaissa rajoitettu kahteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jerry Rawlings Wikimedia Commonsissa
Ghanan valtionpäämiehet
| --- | --- |
Commonwealth realm (1957–1960): Elisabeth II
Ensimmäinen tasavalta (1960–1966): Kwame Nkrumah
Sotilasjuntta (1966–1969):  Joseph Ankrah  Akwasi Afrifa 
Toinen tasavalta (1969–1972):  Akwasi Afrifa  Nii Amaa Ollennu  Edward Akufo-Addo 
Sotilasjuntta (1972–1979):  Ignatius Kutu Acheampong  Fred Akuffo  Jerry Rawlings 
Kolmas tasavalta (1979–1981): Hilla Limann
Sotilasjuntta (1981–1993): Jerry Rawlings
Neljäs tasavalta (vuodesta 1993):  Jerry Rawlings  John Kufuor  John Atta Mills  John Dramani Mahama  Nana Akufo-Addo 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jerry Rawlings
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi