stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
August Nybergh
Aiheesta muualla

Mia Sundström: / Nybergh, August (1851-1920) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  3.4.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: virka perustettu 1918 | Korkeimman oikeuden presidentti 1918–1920 | Seuraaja: Julius Grotenfelt |
| n k  Korkeimman oikeuden presidentit |
| --- | --- | --- |
:  Nybergh  Grotenfelt  Pehkonen  Neovius  Möller  Tarjanne  Piipponen  Hannikainen  Olsson  Heinonen  Sevón  Koskelo  Esko  Leppänen 
| n k  Senaatin oikeusosaston varapuheenjohtajat (1822–1918) |
| --- | --- | --- |
| Varapuheenjohtajat |  Gyldenstolpe (1822–1831)  Mellin (1831–1854)  Sackleen (1854–1865)  af Schultén (1865–1874)  Örn (1874–1877)  Palmén (1877–1896)  Montgomery (1896–1898)  Cederholm (1898–1900)  af Nyborg (1900–1902)  Sohlman (1902–1905)  Wrede (1905–1909)  Åkerman (1910–1913)  Saarikoski (1913–1917)  Nybergh (1917–1918)  |  |
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1910–1911 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Aschan  Björk  von Born  Bäck  Estlander  Granfelt  Grotenfelt  Gädda  Hjelt  Hallberg  Inborr  Lindelöf  Mechelin  Neovius  Neovius  Nordlund  Nybergh  Roos  Rosenqvist  Schybergson  Sohlberg  Storbjörk  Sundblom  Söderholm  von Troil  Wrede 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1911–1914 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Björk  von Born  Bäck  Estlander  af Forselles  Granfelt (1912–1914)  Grotenfelt  Gädda  Hedberg  Hjelt  Inborr  Lindelöf  Mechelin  Neovius  Nordlund (1911–1912)  Nybergh  Roos  Rosenqvist  Schybergson  Sohlberg  Storbjörk  Sundblom  Söderholm  Strömberg  von Troil  Tåg  Wrede 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Pihlavanlahti

Pihlavanlahti nähtynä ilmasta.
Kokemänjoen suistoa Pihlavanlahdella. Taustalla Pihlavan saha.
Pihlavanlahti eli Porinlahti on Selkämeressä Porin edustalla sijaitseva merenlahti. Sen eteläosa on lahteen vetensä laskevan Kokemäenjoen suistoa. Noin kymmenen kilometrin pituisen ja parhaimmillaan viiden kilometrin levyisen Pihlavanlahden ulointa osaa kutsutaan Kolpanlahdeksi.
Pihlavanlahti on lähes järvimainen vesialue. Luoteessa se yhtyy Reposaaren ja Mäntyluodon väliin jäävään Eteläselkään, josta on yhteys avomerelle. Eteläselän ja Pihlavanlahden välissä ovat 1950-luvulla rakennetut maantie- ja rautatiesillat, jotka yhdistävät Reposaaren mantereeseen. Koillis- ja pohjoisosassa on joukko kapeiden salmien toisistaan erottamia saaria. Niiden kautta kulkee vuonna 1993 valmistunut Pohjoinen satamatie.
Lahden itärannalla on maaseutumaisesti asuttu Lyttylä. Länsipuolella sijaitsee Yyterinniemi, jonka Pihlavanlahden puoleisella rannalla on runsaasti teollisuutta sekä vajaan 5 000 asukkaan Pihlavan kaupunginosa. Alueen teollisuuslaitoksia olivat muun muassa amerikkalaisen Huntsman Corporationin omistama Porin titaanidioksiditehdas, Suomen Kuitulevy Oy:n tehdas sekä vuonna 1875 toimintansa aloittanut Pihlavan saha, joka on yhä toiminnassa. Lisäksi Pihlavanlahdella sijaitsee muun muassa Halssin pienvenesatama.
Pihlavanlahden keskisyvyys on vain muutamia metrejä. Lisäksi se mataloituu jatkuvasti maankohoamisen ja Kokemäenjoen mukanaan kuljettaman lietteen ansiosta. Lahden eteläosaan kasvaa uusia lietesaaria ja jokisuisto siirtyy eteenpäin joitakin metrejä vuodessa.
Pihlavanlahti on huomattavan rehevöitynyt Kokemäenjoen tuomien ravinteiden johdosta. Lahden pohjukan vesi on lähes kokonaan joesta peräisin olevaa sameaa ja runsasravinteista vettä. 1970-luvulta lähtien veden laatu on kuitenkin parantunut muun muassa metsäteollisuuden jätevesien vähentymisen vuoksi. Pihlavanlahti on myös erittäin suosittu merialue vapaa-ajankalastajien keskuudessa.
Jöran Svinhufvud

Majuri Jöran Svinhufvudin hautajaisvaakuna Tenholan kirkossa. Kuva: Kansallisarkisto/Martti Puhakka
Jöran Jönsson Svinhufvudin omakätinen allekirjoitus vuodelta 1635.
Aatelissuvun Svinhufvud i Westergötland -vaakuna vuodelta 1650
Jöran Jönsson Svinhufvud eli Jöran Jönsson Svinhufvud i Westergötland (k. 1639) oli ruotsalainen upseeri. Hän palveli ratsumestarina Upplannin ratsuväessä 1610-luvulla. Sen jälkeen hän sai siirron Suomeen ja toimi 1630-luvulla Suomeen sijoitetussa jalkaväessä majurina. Jöran Svinhufvud johti pääosin Satakunnan miehistä koottua hänen mukaansa nimettyä Svinhufvudin komppaniaa.
Jöran Svinhufvudin suku oli lähtöisin Taalainmaalta. Hänen isänsä Jöns Danielsson Svinhufvud toimi voutina Itä-Taalainmaalla. Jöran Svinhufvudin isoisä Daniel Torkilsson aateloitiin vuonna 1581 ja suku merkittiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1633 numerolla 199. Nimeen lisättiin i Westergötland, jotta se erotettaisiin Svinhufvud af Qvalstad -suvusta.
Majuri Jöran Svinhufvud sai vuonna 1632 tehtäväksi perustaa Pohjois-Satakuntaan linnakkeen eli skanssin tukikohdaksi sotilaskarkureiden kiinniottamista varten. Linnake nimettiin Kyrön skanssiksi eli Kyrö Skantziksi, koska se sijaitsi Hämeenkyrön pitäjän alueella niin kutsutussa Kyrön metsässä. Nykyisin Kyrön skanssin rauniot sijaitsevat Karvian Kantinkylässä. Kuningatar Kristiinan nimissä holhoojahallitus nimitti majuri Svinhufvudin Kyrön skanssin päälliköksi 19. maaliskuuta 1635 päivätyllä kirjeellä.
Jöran Svinhufvud oli naimisissa Elin Gyllenloodin kanssa. Elin kuoli ennen vuotta 1630. Elin Gyllenloodin isä oli amiraali Bengt Severinsson Gyllenlood (k. 1609). Gyllenloodin suku omisti pitkään   Tenholan pitäjässä sijaitsevan Olsbölen säterikartanon.
Vuoden 1630 tienoilla leskimies Jöran Svinhufvud avioitui eversti Lindved Claesson Sabelfanan leskeksi jääneen tyttären Anna Sabelin kanssa. Eversti Lindved Sabelfana (Sabel) kuoli 1635 ja Anna Lindvedsdotter Sabel peri isältään Tuorlan säterikartanon Piikkiössä. Avioliiton kautta majuri Jöran Svinhufvudista tuli Tuorlan säterikartanon omistaja. Anna Sabel peri myös läänityksen Tenholasta Hölklötin kylästä. Sekin siirtyi majuri Jöran Svinhufvudin omistukseksi. Anna Sabel mainitaan Ernst Johan Creutzin ja Johan Svinhufvudin välisessä monimutkaisessa oikeusjutussa vuodelta 1650. Anna Sabel oli hoitamassa Svean hovioikeudessa poikansa Johan Svinhufvudin asiaa. Anna Sabelin kuolinaika ei ole tiedossa.
Pirkkalan pitäjän Tammerkosken kylässä majuri Jöran Svinhufvud omisti 1630-luvulla kaksi taloa. Myöhemmin talot liitettiin Tammerkosken kartanoon. Svinhufvudin talot Kurila ja Kuotti sijaitsivat nykyisen Tampereen kaupungin Kirjastonpuiston tietämillä.
Majuri Jöran Svinhufvud on haudattu Tenholaan vuonna 1639. Tenholan kirkossa on säilynyt hänen hautajaisvaakunansa.
Ingvar S. Melin

| Ingvar S>  Melin |
| --- | --- |
 Melin ensimmäisen puolisonsa Lenita Airiston kanssa vuonna 1961.
Suomen puolustusministeri
 Miettusen II hallitus 30. marraskuuta 1975 – 29. syyskuuta 1976  
Edeltäjä:  Erkki Huurtamo
Seuraaja:  Seppo Westerlund
Kansanedustaja
 5. huhtikuuta 1966 – 21. tammikuuta 1972 27. syyskuuta 1975 – 25. maaliskuuta 1983  21. maaliskuuta 1987 – 21. maaliskuuta 1991  
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1932 Pedersören kunta
Kuollut: 10. kesäkuuta 2011 (78 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Lenita Airisto 1961–1971 (er.) Maria Liisa Korpikoski 1973–2011
Tiedot
Puolue:  RKP
Ingvar Selimson Melin (29. kesäkuuta 1932 Pedersören kunta – 10. kesäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja virkamies. Melin toimi Miettusen toisen hallituksen puolustusministerinä 30. marraskuuta 1975 – 28. syyskuuta 1976. Hän edusti Ruotsalaista kansanpuoluetta, jonka varapuheenjohtajana hän oli vuosina 1973–1983.
Ura

Melin valmistui vuonna 1954 filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta ja vuonna 1963 kauppatieteiden lisensiaatiksi Svenska handelshögskolanista. Jälkimmäisessä hän työskenteli assistenttina ja lehtorina. Hän opiskeli myös ulkomailla, Länsi-Saksassa, Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Suomen Työnantajain Keskusliiton kansainvälisten asioiden johtajana Melin oli vuosina 1970–1984 ja Kansainvälisen työjärjestön (ILO) Euroopan aluejohtajana Genevessä vuosina 1984–1986.
Melin oli innokas kansainvälistymisen kannattaja ja kirjoitti EEC-keskustelun aikana toimittaja Sakari Kumpulaisen kanssa pamfletin Ikkunat auki Eurooppaan. Samoin hän tuki voimakkaasti Suomen liittymistä EU:hun jo vuoden 1991 eduskuntavaalikampanjassaan. Meliniä ei valittu, mutta eduskunta teki päätöksen unioniin hakemisesta.
Melin toimi kansanedustajana vuosina 1966–1972, 1975–1983 ja 1987–1991. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1968, 1978, 1982 ja 1988. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuustossa 1965–1984 ja 1993–1996 sekä varajäsenenä 2001–2008.
Elämä

Melinin vanhemmat olivat lääninrovasti Karl Selim Melin ja opettaja Ruth Alexandra Åkerblom. Päätoimittaja Olav S. Melin on hänen veljensä.
Melin oli naimisissa diplomiekonomi Lenita Airiston kanssa vuosina 1961–1971, ja he esiintyivät paljon yhdessä julkisuudessa. Siten myös avioero sai runsaasti julkisuutta. Hän avioitui yrittäjä Maria Melinin (o.s. Korpikoski) kanssa vuonna 1973. Jälkimmäisestä liitosta on kolme lasta.
Melin löytyi 10. kesäkuuta 2011 sairauskohtaukseen menehtyneenä Eduskuntatalon viidennessä kerroksessa sijaitsevasta RKP:n eduskuntaryhmän ryhmähuoneesta, jossa hän oli ollut lukemassa lehtiä.
Ingvar S. Melinin ja hänen puolisonsa Maria Melinin viimeinen leposija on Kulosaaren hautausmaalla korttelissa 18.
Kirjallisuutta

Lemberg, Magnus: ”Melin, Ingvar Selimson (1932–2011)”, Suomen kansallisbiografia, osa 6, s. 639–641.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-447-9  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Melin, Ingvar S. hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Erkki Huurtamo | Suomen puolustusministeri 1975–1976 | Seuraaja: Seppo Westerlund |
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1966–1970 |
| --- | --- |
RKP (11):  Ehrnrooth  Gestrin  Granvik  Korsbäck  Kull  Melin  Nordström  Procopé  Tallgren  Teir  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1970–1972 |
| --- | --- |
RKP (11):  Ehrnrooth  Gestrin  Granvik  Korsbäck  Melin  Procopé  Sigfrids  Stenbäck  Tallgren  Teir  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1975–1979 |
| --- | --- |
RKP (9):  Gestrin  Granvik  Malm  Melin  Sigfrids  Stenbäck  Taxell  Westerlund  Zilliacus 
Ahvenanmaa:  E. Häggblom (1975–1976†)  G. Häggblom (1976–1979) 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1979–1983 |
| --- | --- |
RKP (9):  Malm  Melin  Norrback  Rehn  Renlund  Stenbäck  Taxell  Westerlund  Zilliacus 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1987–1991 |
| --- | --- |
RKP (12):  Björkstrand  Donner  Lax  Malm  Melin  Nordman  Nyman  Rehn  Renlund  Taxell  Wasz-Höckert  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Jansson 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Atte Pakkanen

| Atte Pakkanen |
| --- | --- |

Suomen puolustusministeri
 Sukselaisen I hallitus 27.5.1957–1.9.1957  
Edeltäjä:  Kauno Kleemola
Seuraaja:  Pekka Malinen
Suomen sisäasiainministeri
 Fagerholmin III hallitus 29.8.1958–12.1.1959  
Edeltäjä:  Harras Kyttä
Seuraaja:  Eino Palovesi
Kansanedustaja
 22.7.1948–22.3.1970  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Hämeen läänin pohjoinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. marraskuuta 1912 Urjala Kehro
Kuollut: 22. joulukuuta 1994 (82 vuotta) Helsinki
Arvonimi: Majuri (1966)
Puoliso:  Helvi Kansanen (1943)
Tiedot
Puolue:  Keskustapuolue
Koulutus:  agronomi (1945)
Atte Mikael Johannes Pakkanen (13. marraskuuta 1912 Urjala – 22. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja Suomen Säästöpankkiliiton toimitusjohtajan varamies 1955–1975. Hän oli koulutukseltaan agronomi. Maaseudun Nuorten Liiton toiminnanjohtaja 1945–1950. Yleisradion hallintoneuvoston puheenjohtajuus oli yksi hänen monista luottamustoimistaan.
Pakkanen oli kansanedustajana 1948–1970 (Maalaisliitto, Keskusta), puolustusministerinä ja 2. sosiaaliministerinä 1957 ja sisäasiainministerinä 1958–1959.
Lauri Oinonen

Oinonen etualalla.
Lauri Juhani Oinonen (s. 10. elokuuta 1947 Multia) on suomalainen pappi ja poliitikko. Hän toimi keskustan kansanedustajana vuodesta 1999 vuoteen 2011, jolloin ei enää tullut valituksi eduskuntaan. Hän on toiminut Keuruun kaupunginvaltuustossa vuodesta 1977 lähtien ja valtuuston puheenjohtajana vuodesta 1998.
Oinonen työskenteli Keuruun seurakunnan pappisvirkansa ohella ennen eduskuntaan valintaa 18 vuotta sivutoimisena sotilaspastorina Keuruun varuskunnassa. Vuonna 2002 hänelle myönnettiin rovastin arvo. Lisäksi hän on toiminut kolme vuotta opettajana eri kouluissa.
Oinonen kuului eduskunnassa puolustus- ja sivistysvaliokuntiin. Lisäksi hän oli jäsenenä Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnassa.
Oinonen vastustaa sukupuolineutraaleja avioliittoja. Yhteiskunnan peruspylväitä ovat hänen mukaansa yleinen asevelvollisuus ja koulujen uskonnonopetus, joita ei saa murentaa. Oinosen mukaan Suomen harjoittamalla kehitysyhteistyöllä on saatu monia hyviä asioita aikaiseksi ja Suomen tulee lisätä vähiten kehittyneille ja Afrikan maille menevän avun osuutta.
Aiheesta muualla

Lauri Oinosen virallinen kotisivu
.aspx Lauri Oinonen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Suomen Keskustan kansanedustajat
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (48):  E. Aho  H. Aho  Aittoniemi (1999)  Ala-Nissilä  Anttila  Aula  Huuhtanen (1999–2000)  Hyssälä  Isohookana-Asunmaa  Jäätteenmäki  Kalli  Karjula  Karpela  Kerola  Keränen  Kiviniemi  Komi  Korkeaoja  Korteniemi (1999–2001)  Korva (2001–2003)  Kääriäinen  Lahtela  Laukkanen  Lehtomäki  Leppä  Leppänen  Lintilä  Lämsä  Manninen  Myllyniemi  Mölsä  Neittaanmäki  Nousiainen  Oinonen  Pekkarinen  Puhakka  Ranta-Muotio  Rantakangas  Rehula  Rossi (1999, 2000–2003)  Ryynänen (1999–2003)  Saapunki  Salo  Takkula  Vanhanen  Vehviläinen  Vihriälä  Vilkuna  Väistö  Ylä-Mononen 
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (55):  Ahonen  Alatalo  Ala-Nissilä (2003–2006)  Anttila  Haapoja  Hautala  Hoskonen  Hyssälä  Hänninen  Juhantalo  Jäätteenmäki (2003–2004)  Kaikkonen  Kalli  Karjula  Karpela  Karvonen (2004–2007)  Kerola  Kettunen  Kiviniemi  Kiviranta  Komi  Korkeaoja  Markku Koski  Kääriäinen  Lankia  Laukkanen  Lehtomäki  Leppä  Lindqvist  Lintilä  Lämsä  Manninen  Riikka Moilanen-Savolainen  Neittaanmäki  Nousiainen  Oinonen  Paloniemi  Pekkarinen  Peltokorpi (2004–2007)  Pentti  Ranta-Muotio  Rantakangas  Rehula  Reijonen  Rossi  Rundgren  Salo (2006–2007)  Salovaara  Särkiniemi  Takkula (2003–2004)  Tiilikainen  Tölli  Vanhanen  Vihriälä  Vilkuna  Väistö  Ylä-Mononen 
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (51):  Ahonen  Alatalo  Anttila  Autio  Haapoja (2007–2009†)  Hautala (2009–2011)  Heikkinen  Hoskonen  Hyssälä  Hänninen  Kaikkonen  Kalli  Kalmari  Kaltiokumpu  Karjula  Karpela  Katainen  Kaunisto  Kerola  Kiviniemi  Kiviranta  Komi  Korhonen  Korkeaoja  Kääriäinen  Laukkanen  Lehtomäki  Leppä  Lintilä  Manninen  Mieto  Oinonen  Pakkanen  Paloniemi  Pekkarinen  Pentti  Puumala  Rantakangas  Rehula  Reijonen  Rossi  Salovaara  Seurujärvi  Sihto  Särkiniemi (2010–2011)  Tiilikainen  Tölli  Markku Uusipaavalniemi (2007–2010)  Vanhanen (2007–2010)  Vehkaperä  Vehviläinen  Vilkuna  Väyrynen 
1Susanna Haapoja kuoli 30. toukokuuta 2009, hänen tilalleen eduskuntaan nousi Lasse Hautala. 2Matti Vanhanen luopui kansanedustajuudesta ja siirtyi Perheyritysten liiton toimitusjohtajaksi 2010. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Seppo Särkiniemi. 2Markku Uusipaavalniemi erosi keskustan eduskuntaryhmästä 2010 ja liittyi perussuomalaisiin.
Keski-Suomen vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Susanna Huovinen
Anne Kalmari
Matti Kangas
Toimi Kankaanniemi
Reijo Laitinen
Lauri Oinonen
Aila Paloniemi
Mauri Pekkarinen
Tuula Peltonen
Henna Virkkunen
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Sastamalan seurakunta

| Sastamalan seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Tyrvään kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Tampereen hiippakunta
Rovastikunta:  Hämeenkyrön rovastikunta
Pääkirkko:  Tyrvään kirkko
Jäsenmäärä:  17 077 (heinäkuu 2024)
– Osuus asukkaista:  n. 72,5 %
Kirkollisvero:  1,75 %
Kirkkoherra:  Vesa Aurén
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sastamalan seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta, joka toimii Sastamalan kaupungissa Pirkanmaalla. Se kuuluu Tampereen hiippakuntaan. Seurakunta syntyi vuoden 2009 alussa Keikyän, Kiikan, Mouhijärven ja Vammalan seurakuntien yhdistyessä, samalla kun Mouhijärven ja Äetsän kunnat sekä Vammalan kaupunki yhdistyivät Sastamalan kaupungiksi. Samassa yhteydessä Keikyän ja Kiikan seurakuntien muodostama Äetsän seurakuntayhtymä purettiin. Näistä Vammalan seurakunta oli syntynyt vuonna 2004 Karkun ja Tyrvään seurakuntien yhdistyessä. Vuonna 2013 mukaan liittyi vielä Kiikoisten seurakunta. Seurakuntaan kuuluu kuusi kappeliseurakuntaa, Karkku, Keikyä, Kiikoinen, Kiikka, Mouhijärvi ja Suodenniemi.
Vuoden 2024 heinäkuussa seurakunnalla oli 17 077 jäsentä. Tämä vastasi noin 72,5 prosenttia Sastamalan kaupungin väestöstä. Seurakunnan jäsenmäärä on ollut laskussa koko 2000-luvun: vuoden 2000 lopussa jäseniä oli 23 607, vuoden 2010 lopussa 21 700 ja vuoden 2020 lopussa 18 278. Heinäkuussa 2024 seurakunnalla oli noin sata työntekijää.
Kirkkoherrat

Seurakunnan ensimmäiseksi kirkkoherraksi valittiin toukokuussa 2009 Ari Paavilainen. Seurakunnan alkuaikoina kirkkoherran virkaa hoitivat sijaisina Hannu Kilpeläinen, Lauri Salminen ja Lasse Hautala. Uudeksi kirkkoherraksi ehdolla olivat Someron seurakunnan kirkkoherra Asko Ojakoski, Kiikan seurakunnan kappalainen Jouni Pihlajamaa ja Tampereen Hervannan seurakunnan kappalainen Ari Paavilainen.
Paavilaisen siirryttyä Tampereen Harjun seurakunnan kirkkoherraksi, uudeksi kirkkoherraksi vuoden 2020 alusta lähtien valittiin Vesa Aurén.
Kirkkorakennukset > Kirkot

Seurakunnalla on yksitoista kirkkoa:
Karkun kirkko
Keikyän kirkko
Kiikoisten kirkko
Kiikan kirkko
Mouhijärven kirkko
Salokunnan kirkko
Sammaljoen kirkko
Sastamalan Pyhän Marian kirkko
Suodenniemen kirkko
Tyrvään kirkko
Tyrvään Pyhän Olavin kirkko
Kirkkorakennukset > Kappelit

Mouhijärven kesäkappeli
Tyrvään siunauskappeli
Muut rakennukset > Virastotalo

Vammalassa seurakunnalla on virastotalo.
Muut rakennukset > Seurakuntatalot

Seurakuntataloja on Karkussa, Kiikoisissa, Kiikassa, Keikyässä, Mouhijärvellä, Suodenniemellä ja Vammalassa.
Vammalan seurakuntatalo sijaitsee Tyrvään entisen pappilan yhteydessä Liekoveden pohjoisrannalla. Keltatiilinen rakennus on valmistunut vuonna 1969, ja se on vammalalaislähtöisen arkkitehti Mirjam Kulmalan suunnittelema. Rakennuksen suunnittelusta järjestettiin arkkitehtikilpailu, jonka Kulmala voitti ehdotuksellaan Tikkaat taivaaseen. Alun perin rakennuksen nimi oli Tyrvään seurakuntatalo. Rakennusta käytettiin seurakunnan kokoontumistilana. Vammalan seurakuntatalo on ollut terveydelle haitallisen sisäilman vuoksi käyttökiellossa ja suljettuna syksystä 2023 lähtien.
Kiikan seurakuntatalo valmistui vuonna 1969 Kokemäenjoen rannalle, noin puolen kilometrin päähän Kiikan kirkosta. Seurakuntatalo ja siihen liittyvät, alun perin kanttorin, vahtimestarin ja seurakuntasisaren asunnoksi rakennetut Lastentalot ovat espoolaisen arkkitehdin Helge Railon suunnittelemat ja edustavat modernia arkkitehtuuria. Pirkanmaan maakuntamuseon laatimassa Pirkanmaan seurakuntatalojen inventoinnissa Kiikan seurakuntataloa on kuvailtu pirkanmaalaisen modernin rakennustaiteen helmeksi.
Muut rakennukset > Leirikeskukset

Leirikeskuksia on kaksi: Leirimaja Vammalan Houhajärvellä ja Salmi Suodenniemellä.
Muut rakennukset > Pappilat

Vammalassa olevan Tyrvään pappilan seurakunta myi 2014 yksityiseen omistukseen. Tyrvään pappila on uusklassismia edustava kivirakennus, jonka on suunnitellut tamperelainen rakennusmestari Heikki Tiitola ja joka on valmistunut vuonna 1922. Seurakunnan omistuksessa ollessaan rakennus toimi kirkkoherran virka-asuntona, seurakunnan tilaisuuksien ja toimitusten järjestämispaikkana ja myöhemmin 1980-luvulla seurakunnan virastotalona.
Kiikan vanha pappila myytiin vuonna 2012 yksityiseen omistukseen. Vuonna 1959 rakennettu arkkitehti Pentti Turusen kirkkoherran virka-asunnoksi ja virastoksi suunnittelema rakennus sijaitsee Kiikan keskustaajamassa Kokemäenjoen rannalla Kiikan seurakuntatalon läheisyydessä.
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
| n k Hämeenkyrön rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Hämeenkyrö  Ikaalinen  Kihniö  Nokia  Parkano  Pirkkala  Sastamala  Ylöjärvi  |  |
| Entiset seurakunnat |  Karkku  Keikyä  Kiikka  Kiikoinen  Mouhijärvi  Sasslinin koulu  Suodenniemi  Suoniemi  Tottijärvi  Tyrvää  Viljakkala  |  |
Tampereen hiippakunta
Arvi Oksala

| Arvi Oksala> Tapper |
| --- | --- |
 Arvi Oksala ottaa vastaan Senaatintorilla Akateemisen Karjala-Seuran lahjoittaman Tuisku-tyyppisen "Pilven Veikko" -lentokoneen Suomen ilmavoimille vuonna 1936.
Puolustusministeri
 Kivimäen hallitus 14.12.1932 - 7.10.1936  
Edeltäjä:  Jalo Lahdensuo 
Seuraaja:  Juho Niukkanen
Puolustusministeri
 Kallion IV hallitus 7.10.1936 - 12.3.1937  
Edeltäjä:  Jalo Lahdensuo 
Seuraaja:  Juho Niukkanen
Kansanedustaja
 21.10.1930–23.07.1949  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Viipurin läänin itäinen vaalipiiri   Kymen läänin itäinen vaalipiiri   Uudenmaan läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. tammikuuta 1891 Jyväskylä
Kuollut: 23. heinäkuuta 1949 (58 vuotta) Helsinki
Ammatti:  diplomi-insinööri
Tiedot
Puolue:  Kokoomus
Arvid (Arvi) Adiel Oksala, vuoteen 1906 Tapper (2. tammikuuta 1891 Jyväskylä – 23. heinäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen uittoon ja lauttaukseen erikoistunut diplomi-insinööri sekä kokoomuslainen poliitikko ja kansanedustaja, joka toimi Suomen puolustusministerinä viisi vuotta 1930-luvulla.
Oksalan vanhemmat olivat liikemies Sakari Tapper ja Maria Oksanen ja puoliso vuodesta 1917 Xenia Thekla Feldmann. Lääkäri, professori Arvo Oksala oli heidän poikansa.
Oksala kirjoitti ylioppilaaksi Heinolan lukiosta 1910 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1914. Ennen poliittista uraansa hän toimi apulais- ja osastoinsinöörinä rautatierakennuksilla 1914–1916 ja 1918–1919, Ahvenanmaan linnoitustöissä 1916–1917 sekä Metsähallituksen palveluksessa 1919–1920. Lauttauskalusto Oy-nimisen yhtiön toimitusjohtajana 1920–1937 toimiessaan hän oli samalla Jänisjärven lauttaus- ja Salmin uittoyhdistyksen uittopäällikkö 1922–1937.
Oksala julkaisi käsikirjan Uitto ja lauttaus sekä uittorakenteet 1926, joka ilmestyi uusittuna nimellä Uittoteknologia vuonna 1936. Sahateollisuuskoulun uittoteknologian opettajana Oksala toimi 1924–1932 ja Suomen Uittajainyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1928. Suomen Puunjalostusteollisuuden keskusliiton yliasiamies hänestä tuli 1937 ja Keskuskauppakamarin asiamies 1940. Oksala oli myös Suomen ja Venäjän välisen rajauittokomitean jäsen 1920–1922 ja kuului moniin muihinkin valtiollisiin komiteoihin ja neuvottelukuntiin.
Oksala toimi Sortavalan kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa 1926–1936, eduskuntaan hänet valittiin 1930 Viipurin vaalipiiristä. Puolustusministerinä Oksala toimi Kivimäen ja Kallion IV hallituksissa vuosina 1932–1937. Oksala kuoli kesken kansanedustajakauttaan kesällä 1949 ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Jussi Saukkonen.