stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muska
Musiikkiura > Uusi tuleminen

Muska muutti 1980-luvulla Yhdysvaltoihin ja esiintyi Suomessa vain kesäisin. Hän ei ollut levyttänyt yli vuosikymmeneen, kunnes vuonna 1990 Kisu Jernström soitti hänelle ja ehdotti uuden musiikin tekemistä. Muska osallistui  Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella ”Pidä kii”. Siitä tuli hitti, keikkakysyntä kasvoi ja Muska aktivoitui uudelleen musiikin parissa. Vuonna 1991 ilmestyi Pidä kii -albumi. Toistamiseen Syksyn säveleen hän osallistui vuonna 1993, nyt kappaleella ”Pienet suuret pojat”, ja myös samanniminen albumi julkaistiin. Muska muutti takaisin Suomeen vuonna 1994.
Pienet suuret pojat -albumia seurasi jälleen vuosien levytystauko, ja seuraava albumi oli vuonna 2001 julkaistu Paha silmä. Muskan viimeiset studioalbumit Anna mulle aikaa (2005), Kulissit (2010) ja Majakanvartija (2015) ovat omakustanteita. Muska on sanonut, ettei hän ole saanut levy-yhtiöiltä levytyssopimusta. Syksyllä 2019 Muska juhlisti 50-vuotista uraansa konserttikiertueella.
Muskan levytyksistä on julkaistu kolme kokoelma-albumia: 20 suosikkia: Krokotiilirock (1997) ja  tupla-CD Krokotiilirockista Kaipuuseen (2007), sekä Hitit (2003), jossa Muska lauloi uusia versioita pääasiassa 1970-luvulla levyttämistään kappaleista. Levyä myytiin nopeasti 15 000 kappaletta, ja Muskalle myönnettiin siitä uransa ensimmäinen kultalevy.
Muska haki monta kertaa taiteilijaeläkettä, ja se lopulta myönnettiin hänelle vuonna 2015. Vuonna 2008 Muska oli ehdolla Iskelmä-Finlandia-palkinnon saajaksi.
Tyyli

Muskaa on pidetty Suomen ensimmäisenä naispuolisena rocklaulajana, ja hänen rockhenkinen tyylinsä erosi voimakkaasti suomalaisten naisartistien siihen asti suosimasta laulutyylistä. Muskan kumppani Hannu Salakka on sanonut, että ennen Muskaa oli muun muassa Ann-Christine, joka oli laulanut kappaleen ”See See Rider”. Salakan mukaan Muska on sen sijaan ensimmäinen kokonaisen rocklevyn tehnyt suomalaisnainen.
Muskan tavaramerkki rock-tyylin lisäksi on käheä lauluääni. Hänen esikuviaan laulajina ovat olleet Janis Joplin, Tina Turner ja Maggie Bell. Arja Ahon ja Anne Taskisen kirjoittaman Rockin korkeat korot -kirjan mukaan ennen Muskaa naislaulajat olivat laulaneet soolona yhtä ”raa’alla ja rankalla soundilla” vain Britanniassa ja Yhdysvalloissa, ja Suomessa vain harvat olivat kuulleet esimerkiksi Janis Joplinin musiikkia. Suomalaisella tangoon ja humppaan tottuneella yleisöllä oli vaikeuksia suhtautua Muskan rockille ominaiseen laulutapaan, ja hänen äänenkäyttöään kritisoitiin rääkymiseksi ja vääränlaiseksi. Lisäksi oopperan ja iskelmän asiantuntijat epäilivät Muskan laulutyylin olevan vahingollista äänihuulille. Sen sijaan nuorisossa Muskasta pidettiin.
Viikkosanomien haastattelussa vuonna 1971 Muska ilmoitti mielimusiikikseen Black Sabbathin, Deep Purplen ja Santanan, ja tämän tyylistä musiikkia hän tuolloin esitti keikoillaan Orfeus-yhtyeen kanssa. Orfeuksen epäkaupallinen progressiivinen rock ei kuitenkaan ollut suosittua tanssipaikoilla. Myös Love Recordsilla Muska pääsi toteuttamaan itseään ja levytti esimerkiksi Chuck Berryn, Sladen, Elton Johnin, Nazarethin ja Suzi Quatron kappaleita. Naisrokkari Suzi Quatro oli tuolloin Muskan imagon esikuva. Muskaa kutsuttiinkin ”Suomen Suzi Quatroksi” ja ”Suomen Janis Jopliniksi”. Muskan ”purkkarock” ja Maaritin esikoisalbumi näyttivät vuonna 1973 mallia uusille naissolisteille.
Muskan uudempi musiikki edustaa iskelmää, vaikka nuorena hän ei pitänyt kyseisestä tyylilajista. Myöhemmin hän on keikoillaan laulanut suomen lisäksi myös englanniksi.
Muu toiminta

Muska ja hänen kumppaninsa Hannu Salakka siirtyivät 1970-luvun lopulla keikkojen vähentyessä työskentelemään promoottoreina. Salakka oli vuonna 1972 perustanut Musakka-nimisen ohjelmatoimiston, ja vuonna 1976 perustettiin Rodeo, joka kehittyi Suomen suurimmaksi rockohjelmatoimistoksi. Rodeossa Muska ja Salakka vastasivat muun muassa Sleepy Sleepersin ja Maaritin keikkamyynnistä. Suomeen he hankkivat esiintymään ensimmäistä kertaa esimerkiksi Baccaran, Iggy Popin, Crazy Cavanin ja Motörheadin. Muska ja Salakka myös kiersivät Euroopassa blues- ja jazz-festivaaleilla etsimässä yhtyeitä kiertueille ja järjestivät muun muassa Albert Kingin, Albert Collinsin ja Stevie Ray Vaughanin Euroopan-kiertueet. 1980-luvun puolivälissä pariskunta lähti etsimään yhtyeitä Pohjois-Amerikasta, ja vuonna 1987 he muuttivat seitsemäksi vuodeksi Los Angelesiin.
Yhdysvalloissa Muska ja Hannu Salakka aloittivat tuottoisan vaatebisneksen lähettämällä Levis 501 -farmarihousuja Suomeen. Valtaosan housuista myi Marko Reijonen eli Waldo, joka tuolloin omisti Helsingissä vaateliikkeitä.
Yksityiselämä

Muskan kumppani on kitaristi Hannu Salakka. He asuivat vuonna 2020 Helsingin Töölössä. He menivät naimisiin Helsingin maistraatissa 49 vuoden seurustelun ja avoliiton jälkeen kesällä 2020. Muskalla ei ole omia lapsia.
Diskografia > Studioalbumit

Muska (1973)
Tää se päivä on (1977)
Pidä kii (1991)
Pienet suuret pojat (1993)
Paha silmä (2001)
Anna mulle aikaa (2005)
Kulissit (2010)
Majakanvartija (2015)
Diskografia > Kokoelma-albumit

20 suosikkia – Krokotiilirock (1997)
Hitit (2002)
Krokotiilirockista Kaipuuseen (2007)
Diskografia > Singlet

”Kirjoita postikorttiin” / ”Hei, on meillä bailut” (1971)
”Mulla on uudet rullaluistimet” / Muska & Zape: ”Lennetään lehdellä” (1972)
”Sininen tarina” / ”Miten on päällikkö?” (1973)
”Krokotiilirock” / ”Jambalaya” (1973)
”Paha tyttö” / ”Kun oot 52” (1974)
”Sä oot pliisu” / Muska & Ykä: ”Senhän sanoo järkikin” (1974)
”Johnny B. Goode” / ”Häämuistojen valssi” (1974)
”Löysä nainen” / Muska & Coitus Int: ”Heitän hetulaa” (1975)
”Kulman kingi” / ”Vähän ennen kyyneleitä” (1976)
”Tää se päivä on” / ”Jytä Urpo” (1977)
”Tanssin kuitenkin” / ”Ota kyytiin” (1977)
”Valentino” / ”Sua idoloin” (1977)
”Kalifornian aurinkoon” / ”Tennessee-valssi” (1979)
Anna, Kirka ja Muska: ”Aikuiset anteeksi antaa” / Anna, Kirka ja Muska: ”Pienet hiiret”  (1979)
Anna, Kirka ja Muska: ”Hallelujah” / Juhani Markola: ”Jos koko maailma oppis laulun tään” (1979)
”Pidä kii” / Irwin Goodman: ”Ai ai ai, kun nuori ois” (1990)
”Sininen heki” / ”Yöllinen vieras” (1991)
”Krokotiilirock” / ”Kun oot 52” (1992)
”Jari ja Mari” / ”Hämärän taa” (1993)
”Ei meillä oo aikaa” / ”Teinitwist” (1999)
”Lähden” (promosingle) (2000)
”Ensimmäinen” / ”Paha silmä” (2001)
”Vähän ennen kyyneleitä” (2001)
”Etelän juna” (2004)
”Anna mulle aikaa” (2005)
”Kaipuu” (promosingle, 2007)
”Nuku vaan” (promosingle, 2008)
”Sitä rakkaudeksi sanotaan” (promosingle, 2009)
”Kulissit” (promosingle, 2010)
”Rakkautta” (promosingle, 2011)
”Nukkuva sydän” (promosingle, 2012)
”Tilkkutäkki” (promosingle, 2013)
”Nämä kyyneleet” (promosingle, 2013)
”Arpi” (promosingle, 2013)
”Aiotko sä lempata mut” (promosingle, 2015)
”Koko yön” (promosingle, 2015)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut
Muskan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  Europeana 
Muska ja Kirka vuonna 1970.
Muska Ruisrockissa elokuussa 1978. Kuva: V. K. Hietanen (V. K. Hietasen kokoelma / Museovirasto)
Muska esiintymässä vuonna 2008.
Ranskan kansalliskirjasto

| Ranskan kansalliskirjasto> Bibliothèque nationale de France |
| --- | --- |
 Logo
 Salle ovale
Sijainti:  Pariisi, Ranska
Budjetti:  145 miljoonaa euroa
Työntekijöitä:  3 000
Kotisivut
Ranskan kansalliskirjasto eli Bibliothèque nationale de France (BnF) on Ranskan keskuskirjasto ja maan tärkein kirjasto. Se on asemaltaan julkinen laitos. Kansalliskirjasto toimii useissa eri paikoissa, joista keskeisin on François Mitterrand -kirjasto, joka sijaitsee Pariisin 13. kaupunginosassa Seinen vasemmalla rannalla. Kirjaston noin 31 miljoonan nimekkeen kokoelmiin kuuluu kirjojen ja lehtien lisäksi käsikirjoituksia, kuvia, musiikkia, kolikoita sekä audiovisuaalista aineistoa. Kirjastolla on myös maailmanlaajuisesti tunnettu digitaalinen kokoelma Gallica, joka sisältää erityisesti kirjaston kuvamateriaalia. BnF on yksi maailman merkittävimmistä kirjastoista.
Historia

lähde?
Ranskan kansalliskirjasto on perimätiedon mukaan saanut alkunsa kuningas Kaarle V Viisaan kirjastosta. Kirjastolla on takanaan monipuolinen ja rikas historia, joka on saanut sysäyksiä niin teknisestä kehityksestä kuin myös poliittisesta päätöksenteosta ja ulkoisista tapahtumista. Historia jakautuu kolmeen merkittävään osaan, joista viimeisin ja kaikkein lyhin on ollut suurimman muutoksen aikaa.
Asema ja tehtävä

Ranskan kansalliskirjasto on julkinen laitos, jota ylläpitää ja valvoo Ranskan kulttuuriministeriö. Kuten kansalliskirjastoilla yleensä, myös BnF:llä on tehtävänä kokoelmien kartuttaminen, ja se on taattu vapaakappaleoikeuden avulla. Kirjaston tehtäviä ovat myös kokoelmien valvonta, konservointi ja yleisölle tiedottaminen. Kirjasto pitää yllä referenssiluetteloa ja tekee yhteistyötä kotimaisten ja ulkomaisten kirjastojen kanssa sekä osallistuu erilaisiin tutkimushankkeisiin.
Tolbiacin rakennuksen ylempi puutarhakerros on avoinna kaikille käyttäjille, joskin heille on määritelty pääsymaksu, joka on joko yksittäiseen tehtävään liittyvä tai vuosittainen. Tolbiacin alempi puutarhakerros ja lukusalit ja myös muiden rakennusten kaikki tilat ovat vain tutkijoiden käytössä. Niiden käyttöön vaaditaan todistus tutkimustyön tekemisestä sekä joko kahden viikon tai vuoden maksullisen käyttöoikeuden hankkiminen. Joillekin erityisryhmille, kuten opiskelijoille, on tarjolla alennettuja käyttäjämaksuja.
Asema ja tehtävä > Vapaakappaleet

BnF kokoaa vapaakappaleet, ja sillä on apuna alueelliset vapaakappaletoimistot, Kansallisen audiovisuaalinen instituutti ja Kansallinen elokuvainstituutti. BnF kokoaa suurimman osan kaikista dokumenteista, ja pääosa tulee vapaakappaleoikeuden myötä.
BnF kokoaa kirjat ja kaikki muut painotuotteet, mutta sarjakuvien vapaakappaleoikeus on annettu Kansalliselle sarjakuva- ja kuvainstituutille (Centre national de la bande dessinée et de l'image (CNBDI)), joka sijaitsee Angoulêmen kaupungissa.
Asema ja tehtävä > Kulttuuriaktiviteetit

BnF:llä on pitkät perinteet esitellä näyttelyiden avulla omia kokoelmiaan, mutta usein niihin saadaan täydennystä myös ulkopuolisista laitoksista. Uuden julkisen yhteisön perustamisen jälkeen kirjastolla on entistä paremmat mahdollisuudet järjestää tieteellisiä tapahtumia kuten neuvotteluja ja konferensseja tai joskus jopa elokuvaesityksiä ja konsertteja.
Kirjasto on myös kustannustalo. Se julkaisee luetteloita kokoelmistaan, näyttelyesitteitä sekä aiemmin julkaisemattomia dokumentteja. Jotkut julkaisuista toteutetaan yhteistyössä yksityisten kustannustalojen kanssa.
Ranskan kansalliskirjasto julkaisee myös kahta säännöllisesti ilmestyvää lehteä. Ranskan kansalliskirjaston kronikka (Chroniques de la Bibliothèque nationale de France) ilmestyy myös verkkojulkaisuna, jossa se tiedottaa yleisölle kirjaston sisäisistä tapahtumista. Lehteä edelsi Revue de la Bibliothèque nationale, jossa oli artikkeleita kirjaston historiasta ja sen kokoelmista sekä yleensä median ja kirjastojen historiasta.
Asema ja tehtävä > Yhteistyö muiden ranskalaisten kirjastojen kanssa

Kansalliskirjastolla on Ranskassa tehtävänä myös yhteistyö muiden ranskalaisten kirjastojen kanssa. Näin kirjasto on etuoikeutettuna luonut toimivan yhteistyön sellaisten kirjastojen kanssa, jotka ovat alueellisia keskuskirjastoja. Niitä on kahdenlaisia:
alueelliset keskukset, jotka saavat vapaakappaleet suoraan alueensa kustantajilta ja kirjapainoilta. Niitä on joka maakunnassa ja myös niin sanotuilla Ranskan merentakaisilla alueilla.
keskukset, jotka jakavat dokumentit. Niitä on yhteensä 47, joista 25 on Île-de-Francen alueella ja 22 maakunnissa. Niillä on yhteistyösopimus kansalliskirjaston kanssa. Ne ovat sopimuksin sitoutuneet täydentämään ja säilyttämään kansalliskirjaston tuella ja avustuksella kokoelmia, jotka täydentävät BnF:n kokoelmia jollakin tietyllä alueella. Saman kaupungin kirjastot voivat muodostaa yhteistyössä tällaisen keskuksen, ja sitten paikallisesti jakaa dokumentit eri kirjastojen kesken. Näin toimii Brestissä kunnallinen kirjasto, Bretagnen yliopiston sekä IFREMERin kirjasto, jotka muodostavat yhdessä oseanografisen kirjaston.
Tämä verkoston lisäksi BnF takaa Ranskan kirjastoille bibliografisten tietojen saannin. Kirjasto hoitaa myös Ranskan julkaisujen luetteloinnin keskitetysti sekä ylläpitää eräitä vanhoja ja erityisiä kunnallisia kirjastoja.
Ranskan kansalliskirjasto vastaa myös ammatillisesta koulutuksesta. Tähän liittyen kirjastossa on harjoittelijoita, se järjestää ammatillisia päiviä ja luo bibliografisia normeja.
Asema ja tehtävä > Kansainvälinen yhteistyö

Ranskan kansalliskirjasto (BnF) ylläpitää myös suhteita ulkomaisiin kirjastoihin ja instituutioihin. Tunnetuin tämän alan suhde on osallistuminen ”Eurooppalaiseen kirjastoon”, joka on useiden eurooppalaisten kirjastojen, varsinkin kansalliskirjastojen, yhteistyössä organisoima virtuaalinen kirjasto. Tämä yhteenliittymä on antanut alkusysäyksen ”Euroopan digitaaliselle kirjastolle”. Hankkeeseen ovat sitoutuneet useimmat Manner-Euroopan kirjastot, mutta esimerkiksi Yhdistynyt kuningaskunta ei ole ollut kiinnostunut hankkeesta.
Kirjasto on avustanut ja avustaa myös muissa maissa sijaitsevia kirjastoja, esimerkiksi ranskankielisessä Afrikassa ja Etelä-Amerikassa olevia kirjastoja. Lisäksi Ranskan kansalliskirjasto osallistuu IFLA’n toimintaan. Järjestön puitteissa BnF osallistuu erilaisiin työryhmiin, jotka laativat luettelointinormeja, ja sen yhteistyöohjelmaan PACiin (Preservation and conservation), jossa keskitytään vanhojen ja heikkokuntoisten dokumenttien konservoitiin ja pelastamiseen.
Sisäinen organisaatio

Ranskan kansalliskirjaston hallinnosta vastaa ylimpänä viranomaisena hallintoneuvosto, joka koostuu opetus- ja kulttuuriministeriöiden edustajista, tiedemaailman edustajista, henkilökunnan edustajista sekä kahdesta käyttäjien edustajasta, joista toinen on yleisten käyttäjien edustaja ja toinen tieteellisten käyttäjien edustaja. Hallintoneuvostoa avustaa tehtävässä tieteellinen neuvosto, jolla on vain neuvoa antava rooli.
Kirjaston pääjohtaja määrätään asetuksella kolmeksi vuodeksi kerrallaan, ja tehtävään voidaan nimittää sama henkilö vain kahdeksi virkakaudeksi. Pääjohtaja johtaa laitoksen toimintaa, ja hänellä on tässä tehtävässä apuna kirjastonjohtaja sekä apulaisjohtajat. Nykyinen kirjaston pääjohtaja on Jean-Noël Jeanneney.
Kirjaston palvelut jakautuvat kolmeen toimialaan ja neljään toimistoon:
Kokoelmien toimiala (DOC) käsittelee kirjaston kokoelmia ja vastaa yleisön palvelusta. Toimiala jakautuu dokumenttien lajien sekä toimipaikkojen mukaisesti.
Palvelujen ja verkostojen toimialan (DSR) tehtävänä on toimiminen eri toimialoilla ja kaikki dokumentteihin ja muihin kirjaston toimintoihin liittyvä. Tämä toimiala käsittää seitsemän eri osastoa.
Hallinnon ja henkilöhallinnon toimiala (DAP) kokoaa yhteen kirjaston päivittäisen toiminnan kannalta keskeiset alueet eli henkilöresurssit, talouden ja tuotantovälineet.
Suoraan pääjohtajan alaisia toimistoja ovat:
Strategisen suunnittelun toimisto,
Kansainvälisten suhteiden toimisto,
Kulttuuriasioiden toimisto, joka huolehtii kaikista kulttuuritapahtumista: näyttelyistä, esitelmätilaisuuksista, seminaareista ja niin edelleen.
Suhdetoiminnan toimisto.
Sijaintipaikat > Richelieu/Louvois > Arkkitehtuuri ja rakennukset

Ranskan kansalliskirjasto sijaitsee neliömäisessä korttelissa, jota rajaavat kadut Petits-Champs (etelässä), Vivienne (idässä), Louvois (pohjoisessa) ja Richelieu (lännessä). Rakennuskokonaisuuden vanhin osa on kardinaali Mazarinin rakennuttama. Arkkitehteina toimivat Pierre Le Muet sekä François Mansart, ja heidän aikansa näkyy vielä kahdessa galleriakäytävässä, joissa pidetään nykyisin näyttelyitä. Rakennuksiin on tehty suuria muutostöitä vuodesta 1729 lähtien.
Muutostyöt olivat huomattavasti vähäisempiä 1700-luvun jälkipuoliskolla ja aina 1800-luvun puoliväliin saakka. Toinen suurten muutostöiden vaihe alkoi Henri Labrousten myötä vuonna 1854. Hänen keskeisiä aikaansaannoksiaan ovat sisäpihan julkisivut sekä suurikokoinen ja mittava Labrouste-sali. Labroustea seurasi Jean-Louis Pascal vuonna 1916. Hän jatkoi suuren sisäpihan kunnostamista sekä rakennutti suuren ovaalisalin, joka vihittiin kuitenkin käyttöön vasta vuonna 1936. Kun Richelieu-korttelin rakentamismahdollisuudet oli käytetty, kirjasto laajeni myös naapurikortteleihin, joissa sijaitsee muun muassa vapaakappaletoimisto. Näistä tiloista luovuttiin kuitenkin uuden François Mitterrand -kirjaston valmistuttua.
Kirjaston hallinnassa on osoitteessa rue de Richelieu 16 rakennus, joka on kirjaston hallinnon käytössä. Musiikkikirjasto sijaitsee vuonna 1964 rakennetussa rue Louvoisin rakennuksessa. Kokonaisuus Richelieu–Louvois käsittää lukusalit, varastomakasiinit sekä toimistoja. Richelieu-Louvoisissa on myös kolme näyttelysalia: Mazarine-galleria teemanäyttelyjä varten, valokuvagalleria, joka tunnetaan myös nimellä Mansart-galleria, sekä kirjaston krypta, jossa on pienimuotoisia näyttelyitä.
Sijaintipaikat > Richelieu/Louvois > Osastot ja kokoelmat

| Osasto | Perustamisaika | Sisältö | Erityiskokoelmia |
| --- | --- | --- | --- |
| Taide ja näyttämö | 1976 | Käsikirjoitukset, dokumentit, kuvat, lavasteet, vaatteet: 3 000 000 esinettä ja dokumenttia | Rondel-kokoelma muodostaa osaston perustan. Useiden elokuvantekijöiden, kuten Abel Gancen arkistoja. |
| Kartat ja pohjapiirustukset | 1828 | 1 600 000 dokumenttia, eritoten kartografisia ja maata kuvaavia | Jean-Baptiste Bourguignon d'Anvillen (1700-luku) kokoelmiin yhdistetty laivaston, vesi- ja merentutkimuslaitoksen sekä Maantieteellisen seuran kirjastot. |
| Valokuvat ja leimat | 1720 | 12 000 000 kuvaa | Arkkitehtipiirustuksia ja valokuvakokoelma, jossa mm. Félix Nadarin, Henri Cartier-Bressonin ja Robert Doisneaun valokuvia. |
| Käsikirjoitukset lännestä | 1720 | 1 000 000 käsikirjoitusta ja painotuotetta | Useita historiallisesti ja sukututkimuksen kannalta mielenkiintoisia kokoelmia, Colberin kokoelma sekä useiden Pariisin luostareiden arkistot. Useita käsikirjoituskokoelmia, esimerkiksi Victor Hugo, Marcel Proust ja Louis-Ferdinand Céline. |
| Käsikirjoitukset idästä | 1720 | 220 000 käsikirjoitusta ja painotuotetta | Smith-Lesouëfin kokoelma sekä useiden orientalistien kokoelmat |
| Rahat, mitalit ja antiikkiesineet | 1720 | 530 000 esinettä | Ludvig XIV:n erikoisten esineiden kokoelma, merovingien aarteet ja antiikkiesineiden kokoelmat. |
| Musiikki Louvoiskadulla | 1942 | 2 000 000 esinettä ja kokoelmaa | Säveltäjä Sébastian de Brossardin kokoelma, tunnettujen muusikoiden kuten Olivier Messiaenin ja Iannis Xenakisin kokoelmat. |
| Bibliografioiden osasto (DRB) | 1996 | 14 000 tavanomaista bibliografiaa sekä 40 000 mikrofilmiä | -- |
Lisäksi Richelieu-kiinteistön kokoelmat käsittävät 2 700 000 painotuotetta (kirjoja, lehtiä ja kokoelmia), joista 12 000 on inkunaabeleita.
Sijaintipaikat > Richelieu/Louvois > Richelieu-hanke

Kun painotuotteiden muutto uuteen François Mitterrand -kirjastoon oli toteutunut, BnF sitoutui Richelieu-kirjaston rakennusten nykyaikaistamiseen, joka ulottui eri osa-alueille:
Erikoiskokoelmiin ja -saleihin parempien tunnisteiden laittaminen. Erityisesti tämä koski Richelieu-kirjaston kortistoja, joita oli tarkoitus muuttaa vähitellen BN-Opaline-järjestelmästä uuteen tehokkaampaan BN-Opale Plus -järjestelmään. Lisäksi oli tarkoituksena soveltaa uusia normeja käsikirjoituskokoelmien luokitteluun ja kuvaukseen;
Eri lukusalien uudistaminen ja peruskorjaaminen;
Kokoelmien ja tilojen uudelleenryhmitys.
On myös todettu, että Art Spectacle -osasto sijoittuisi nykyisen rahakokoelmien, mitalien ja antiikkiesineiden museon paikalle, ja sen uudelleenorganisointi olisi tärkeätä. Labarousse-salista tulee kansallisen taidehistorian instituutin (INHA) lukusali. Suuren Ovaalisalin suhteen on suunniteltu, että eri osastoista kiinnostuneiden peruskäyttäjien olisi päästävä käyttämään siellä olevia peruskokoelmia helpommin.
Sijaintipaikat > Françoise-Mitterrand (Tolbiac) > Arkkitehtuuri ja rakennus

Tolbiacin korttelissa sijaitsee François Mitterrand -kirjasto, jota kutsutaan myös Suureksi kirjastoksi (Très grande bibliothèque). Rakennus sijaitsee 7,5 hehtaarin suuruisella tontilla, ja sen pohjapinta-ala on kuusi hehtaaria. Kirjaston suunnitteli arkkitehti Dominique Perrault. Näkyvintä kirjastossa ovat neljä 79 metrin korkuista, avoimen kirjan muotoista tornia alueen kussakin kulmassa ja valtaisa puita kasvava sisäpiha. Jokaisella tornilla on oma, siellä säilytettävää aineistoa kuvaava nimensä:
Aikojen torni (Tour des temps)
Lakien torni (Tour des lois)
Lukujen torni (Tour des nombres)
Kirjainten torni (Tour des lettres)
Koko rakennuksen sydämessä on yleisöltä suljettu puutarha, jonka pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Puutarha on sisääntulokerroksen kohdalla, ja rakennuksen pohjakerrosta kutsutaan nimellä rez-de-jardin eli puutarhakerros. Tämän kerroksen alapuolella on vielä kaksi maanalaista kerrosta, jotka on varattu kirjaston sisäiselle autoliikenteelle ja esimerkiksi vapaakappaleita tuoville ajoneuvoille. Koko rakennettu lattiapinta-ala ilman puutarhaa on 290 000 neliömetriä.
Kirjastossa on kaksi näyttelytilaa: ”suuri sali” ja ”pieni sali”. Lisäksi sisääntulohallissa on pysyvä näyttely, jossa esitellään kirjastoa yleisesti. Myös pieni ja suurempi auditorio mahdollistavat asiantuntijakokousten, kollokvioiden, konferenssien, luentojen ja konserttien järjestäminen.
Sijaintipaikat > Françoise-Mitterrand (Tolbiac) > Kokoelmat

Tolbiacin kokoelmat käsittävät vapaan pääsyn kokoelmat sekä suljetun kokoelman, ja niille on varattu yhteensä 385 hyllykilometriä. Vapaan käyttöoikeuden kokoelmat, jotka sijaitsevat ylemmässä ja alemmassa puutarhakerroksessa, sisältävät 575 000 nidettä, ja niihin mahtuu kaiken kaikkiaan 700 000 nidettä. Lähes kaikissa kirjaston kokoelmissa on kansalliskokoelman aineistoa. Suurimmat kansalliskokoelman tallentajat ovat neljä painotuotteiden osastoa ja lehtiosasto, jotka tallentavat kansallisperintöä aina 1500-luvulta nykyhetkeen saakka. Näistä muodostuvat noin 10 miljoonan kirjan sekä 350 000 eri nimikkeellä olevan lehden kokoelmat. Lehdistä 32 000 on yhä ilmestyviä ranskalaisia tai ulkomaisia lehtiä. Painotuotteiden lisäksi kirjastossa on merkittävä kokoelma mikrofilmejä. Niitä on 76 000 kappaletta esimerkiksi lehdistä ja suurikokoisista kirjoista sekä 950 000 mikrokorttia eri teoksista, kuten opinnäytteistä.
Audiovisuaalinen osasto on perintöä entisestä Kansallisesta äänitearkistosta (Phonothèque nationale). Se on myös osa kansalliskokoelmaa, mutta se on yksityisten luoma. Audiovisuaalisissa kokoelmissa on noin 900 000 äänitedokumenttia, 90 000 videointia, 250 000 digitoitua kuvaa sekä 50 000 multimediadokumenttia.
Kirjaston kaikkein arvokkainta osaa edustaa harvinaisten kirjojen varasto, jossa on noin 200 000 teosta. Varasto sisältää inkunaabeleita, kooltaan erikoisia (hyvin pieni- tai suurikokoisia) teoksia, tekniikan kehitystä kuvastavia dokumentteja, pienipainoksisia teoksia ja kuuluisille henkilöille kuuluneita teoksia. Varastoon kuuluu lisäksi kirjaston niin kutsuttu ”helvetti”, joka käsittää ”irstaaksi” luokiteltua kirjallisuutta.
Yleisön käytössä on lisäksi noin 100 000 digitoitua tekstiä. Vain osa kyseisistä teoksista on Gallican internetsivuilla, koska julkiseen käyttöön voidaan luovuttaa vain sellaiset teokset, joiden tekijänoikeus ei enää ole voimassa.