stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Daniel Berlin

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Daniel Berlin
Syntymäaika: 22. maaliskuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Björklinge,  Ruotsi
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 184 cm
Paino: 88 kg
Lempinimi: Bella
Seura
Seura: Sandvikens AIK
Junioriseurat
: IK Sirius BK, Uppsala
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| -2004 | IK Sirius BK, Uppsala | - | (-) |
| 2004 | Söderfors IF | - | (-) |
| 2004–2012 | Sandvikens AIK | - | (-) |
| 2012–2014 | Moskovan Dynamo | 31 | (18) |
| 2014–2017 | Bollnäs GoIF | - | (-) |
| 2017- | Sandvikens AIK | - | (-) |
Maajoukkue
| 2007– |  Ruotsi | 115 | (-) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21.2.2019.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21.2.2019.
Daniel Nils Alfred Berlin (s. 22. maaliskuuta 1987 Björklinge) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Sandvikens AIK:ta.
Berlin on pelannut 12 MM-kisat ja saavuttanut niissä neljä maailmanmestaruutta (2009, 2010, 2012, 2017).   Kaikkiaan Berlin on pelannut 115 maaottelua.
Sandvikenin kahdeksana pelivuonnaan 2004-12 Berlin on saavuttanut kaksi Ruotsin mestaruutta ja kaksi hopeaa eli kaksi voittoa ja tappiota mestaruusfinaalissa. Champions Cup -voitto on tullut Sandvikenin riveissä kaudella 2005–2006.  Berlin oli Sandvikenin huippuvuosina 2011-12 joukkueen kapteeni ja keskeinen pelaaja seuran menestykselle.
Berlin siirtyi Per Hellmyrsin ja Daniel Mossbergin kanssa keväällä 2012 Venäjän liigan huippuseuraan Moskovan Dynamo. Siellä Berlin saavuttikin heti ensimmäisenä kautenaan Venäjän jääpallomestaruuden, Champions Cupin voiton ja Maailmancupin voiton.
Berlin palasi Ruotsiin Elitserieniin ja jatkoi syksyllä 2014 Bollnäsin riveissä, jossa hän pelasi kolme kautta ja oli häviävänä osapuolena kevään 2017 loppuottelussa. Seuraavana syksynä Berlin palasi Sandvikenin riveihin, jossa hän oli ollut voittamassa kaksi Ruotsin jääpallomestaruutta. Sandvikenissä hän oli heti syksyllä ratkaisemassa Maailmancupin voittoa Sandvikenille ja oli jälleen keväällä 2018 loppuottelun hävinneessä joukkueessa.
Daniel Berlin on valittu kaksi kertaa jääpallon vuoden pelaajaksi eli kausina 2012 ja 2018.
Saavutukset

Maajoukkueessa
4 MM-kultaa: 2009, 2010, 2012 ja 2017
6 MM-hopeaa: 2008, 2013, 2014, 2015, 2018 ja 2019,
2 MM-pronssia: 2011 ja 2016
Seurajoukkueessa
2 Ruotsin mestaruutta: 2011 ja 2012 Sandvikenin riveissä,
4 Ruotsin mestaruushopeaa: 2005, 2010 ja 2018 Sandvikenin riveissä sekä 2017 Bollnäsin riveissä,
Venäjän mestaruus: 2013 Moskovan Dynamon riveissä,
Venäjän mestaruushopea: 2014 Moskovan Dynamon riveissä,
Maailmancupin voitto 2013 Moskovan Dynamon riveissä ja 2017 Sandvikenin riveissä,
Jääpallon Champions Cup 2013 Moskovan Dynamon riveissä.
Henkilökohtaisesti
Ruotsin vuoden jääpalloilija: 2012 ja 2018
Ruotsin vuoden juniorijääpalloilija: 2004
MM-kisojen paras pelaaja: 2018
MM-kisojen paras keskikenttäpelaaja: 2015
DJ Falcon

| Stéphane Quême |
| --- | --- |
 DJ Falcon vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: Pariisi, Ranska
Ammatti:  DJ, musiikkituottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  DJ Falcon
Tyylilajit:  house
Yhtyeet:  Together
Levy-yhtiöt:  Roulé, A&R, Virgin
Aiheesta muualla
www.myspace.com/djfalconparis
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
DJ Falcon (oik. Stéphane Quême) on Pariisissa syntynyt ranskalainen house-DJ ja musiikkituottaja. DJ Falcon julkaisi ensimmäisen Hello My Name Is DJ Falcon -nimisen albuminsa Roulé-levy-yhtiön kautta vuonna 1999. Albumi julkaistiin 12 tuuman vinyylinä.
DJ Falcon kuuluu Daft Punkista tutun Thomas Bangalterin kanssa Together-nimiseen french house -duoon. Duo on julkaissut kaksi singleä: "Together" ja "So Much Love to Give".
Falconin veli on Delphine Quême (Quartet) ja serkku Alan Braxe (Alain Quême). Kummatkin ovat muusikoita.
Diskografia > Albumit

Hello My Name Is DJ Falcon (1999, Roulé)
Diskografia > Remixit

La Mouche (Maxi, Single) (6 versions) La Mouche (Played Live) Virgin France S.A. 1999
La Mouche (12") La Mouche (Played Live...) Virgin France S.A. 1999
La Mouche (CD, Maxi) La Mouche (Played Live...) Virgin 1999
La Mouche (12", Single) La Mouche (Played Live) Astralwerks 1999
La Mouche (12", Ltd, S/Sided) La Mouche (DJ Falcon) Cassius 1999
La Mouche (12", Promo) La Mouche (Metal Mix) Virgin France S.A. 1999
La Mouche (CD, Maxi) 	La Mouche (DJ Falcon) Virgin France S.A. 1999
LRD (CD) La Mouche (DJ Falcon M) Revolution Magazine 	2000
Sessions Ten - Subliminal Sessions (2xCD, Mixed, Comp) La Mouche (Choo Choo) Defected 2000
DJ Mix (CD, Comp, Mixed) La Mouche (DJ Falcon) Virgin 2002
My House In Montmartre (Comp) (4 versions) La Mouche (Played Live) Astralwerks 2002
My House In Montmartre (CD) La Mouche (Played Live) Astralwerks 2002
MTV's House In Montmartre (CD, Comp) La Mouche (DJ Falcon) Virgin France S.A. 2002
My House In Montmartre (CD) La Mouche (Played Live) Virgin 2002
My House In Montmartre (CD, Promo, Car) La Mouche (DJ Falcon R) Virgin France S.A. 2002
Good Times (12", W/Lbl) Good Times (DJ Falcon) Elektra
Aiheesta muualla

DJ Falcon Myspacessa (englanniksi)
Crimson Sun

| Crimson Sun |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2001– 
Tyylilaji:  Melodinen heavy metal
Kotipaikka:  Kotka
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Sini Seppälä, laulu   Joni Junnila, kitara   Jukka Jauhiainen, basso   Miikka Hujanen, koskettimet   Antti Rantavuo, rummut  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Crimson Sun on modernia melodista metallia soittava yhtye Kotkasta. Yhtye on perustettu alun perin vuonna 2001, mutta nykyisessä kokoonpanossaan se on toiminut vuodesta 2011 alkaen. Crimson Sunin musiikki tunnetaan erityisesti tarttuvista melodioista, mutta myös energisistä ja useita metallin tyylilajeja yhdistelevistä kappaleista.
Crimson Sun on toistaiseksi julkaissut kaksi EP:tä ja kolme täyspitkää albumia.
Historia

Yhtyeen perustivat samaa yläastetta käyneet Joni Junnila ja Teemu Hankanen vuonna 2001, mutta nykyisessä kokoonpanossaan se on toiminut vuodesta 2011 lähtien laulaja Sini Seppälän liityttyä yhtyeeseen. Laulajaa etsinyt yhtye tutustui Seppälään karaokebaarissa. Edellisenä vuonna Seppälä oli kilpaillut karaoken MM-kisojen Suomen karsintakiertueen finaalissa.
Yhtyeen jäsenet ovat kotoisin eri puolilta Kymenlaaksoa, muun muassa Haminasta, Kotkasta ja Valkealasta, mutta yksinkertaisuuden vuoksi yhtye pitää itseään kotkalaisena. Tämä perustuu siihen, että alkuaikoinaan yhtye harjoitteli Kotkan kaupungin treenikämpällä. Nykyään sillä on harjoitustilat Kotkan Karhulassa.
Crimson Sun julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa, Towards the Lightin kanadalaisen Maple Metal Recordsin kautta vuonna 2015. Albumi keräsi ilmestyessään lukuisia positiivisia arvosteluja. Esimerkiksi suomalainen metallimusiikkia käsittelevä Imperiumi-sivusto antoi levylle arvosanan 10-, Kaaoszine 9/10. Inferno-lehti puolestaan antoi levylle arvosanan 4/5 ja kutsui sitä yhdeksi vuoden mielenkiintoisimmista ensijulkaisuista.
Vuoden 2016 aikana Crimson Sun äänitti kolme kappaletta sisältävän The Spirit of Unchainable -EP:n erityisesti tammikuulle 2017 suunniteltua Euroopan kiertuetta silmällä pitäen. Yhtye kuvasi EP:n kappaleesta "Forever and Away" musiikkivideon Lohjalla Paavolan tammikossa.
Helmikuussa 2017 Crimson Sun teki useita Euroopan maita käsittävän kiertueen yhdessä Amberian Dawnin ja Diabulus in Musican kanssa.. Kiertueen jälkeen Crimson Sun teki vielä joitakin esiintymisiä pääasiassa Suomessa ja vetäytyi niiden jälkeen valmistelemaan seuraavaa albumiaan. Äänitysprosessista tuli pitkä ja yhtye on kertonut haastatteluissa, että levynteon ja yhtyeen jäsenten henkilökohtaisessa elämässä tapahtuneiden muutosten ja levynteon yhteensovittaminen osoittautui odotettua vaikeammaksi.
Vuonna 2019 yhtye irtisanoi sopimuksensa Maple Metal Recordsin kanssa ja ryhtyi julkaisemaan musiikkiaan itse. Tammikuussa 2020 se julkaisi toisen studioalbuminsa Fatesin, joka keräsi edeltäjänsä tapaan ilmestyessään useita myönteisiä arvioita. Esimerkiksi Soundi-lehti kuvaili yhtyeen ottaneen levyllä selkeitä kehitysaskeleita ja totesi levyn olevan "musiikillisesti päästä päähän silkkaa priimaa". Albumin tiimoilta yhtye on kertonut aikovansa esiintyä Suomessa ja ulkomailla.
Yhtye on esiintynyt laajasti Suomessa, muun muassa Tuska Open Air-, Nummirock- ja Dark River -festivaaleilla ja keikkaillut esimerkiksi Battle Beastin, Omnium Gatherumin, S-TOOLin, Cain's Offeringin, Amoralin ja Lullacryn kanssa.
Syksyllä 2024 bändi julkaisi kolmannen studioalbuminsa, joka sai nimekseen Sorrowbreaker.
Crimson Sun on äänittänyt kaikki tähänastiset julkaisunsa Kouvolassa sijaitsevalla Deep Noise Studios -studiolla, jonka omistaa yhtyeen entinen kosketinsoittaja ja pitkäaikainen ystävä Saku Moilanen.
Jäsenet

Sini Seppälä – laulu (2011–)
Joni Junnila – kitara (2001–)
Jukka Jauhiainen – basso (2001–)
Miikka Hujanen – koskettimet (2009–)
Antti Rantavuo – rummut (2003–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Jonne Taavitsainen – rummut (2005–2007)
Teemu Hankanen – laulu, kitara (2001–2004)
Tomi Paronen – rummut (2001–2002)
Ilari Hannula – koskettimet (2005–2006)
Sini Hanttu – laulu (2005–2006)
Jaakko Lahtinen – koskettimet (2006–2007)
Tina Jukarainen – laulu (2006–2010)
Saku Moilanen – koskettimet (2007–2009)
Jäsenet > Vierailijat

Marco Sneck – kosketinsoitinsoolo albumilla Towards the Light
Tyyli

Crimson Sun kuvailee musiikkiaan moderniksi melodiseksi metalliksi. Yhtye yhdistelee ja hyödyntää elementtejä muun muassa perinteisestä heavy metalista, power metallista ja sinfonisesta metallista ja jopa djentistä. Lisäksi käyttää myös paljon konemusiikista tuttuja syntetisaattorikuvioita. Kaksi yhtyeen julkaisuista (Fates ja The Spirit of Unchainable -EP) on äänitetty kahdeksankielisillä kitaroilla.
Yhtye sovittaa ja sanoittaa kappaleitaan yhdessä. Sanoitukset käsittelevät yleensä muun muassa kulloisenkin sanoituksen tehneen yhtyeen jäsenen kokemuksia ja havaintoja elämästä, mutta joukossa on myös täysin fiktiivisiä kertomuksia.
Diskografia > Studioalbumit

Towards the Light (2015, Maple Metal Records)
Fates (2020, Crimson Sun)
Sorrowbreaker (2024, Crimson Sun)
Diskografia > EP:t

The Border (2013, EP, Kotkan Kanki)
The Spirit of Unchainable (2017, EP, Crimson Sun)
Aiheesta muualla

Crimson Sun Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Crimson Sunin sivusto (englanniksi)
Ed Wynn

Ed Wynn elokuvassa Stage Door Canteen (1943)
Ed Wynn (9. syyskuuta 1886 Philadelphia – 19. kesäkuuta 1966 Beverly Hills) oli yhdysvaltalainen komedianäyttelijä. Wynn työskenteli myös radiossa ja hänellä oli jonkin aikaa oma radioshownsa. Hän kuoli Beverly Hillsissä 79-vuotiaana.
Valikoitu filmografia

Rubber Heels ... Homer Thrush (1927)
Camel Comedy Caravan (1950)
The Ed Wynn Show (1949–1950)
Liisa Ihmemaassa ... Hullu Hatuntekijä (1951)
Startime ... Amos Benedict (1960)
Burke's Law ... Zachary Belden (1964)
Maija Poppanen ... Albert-setä (1964)
Daniel Elena

| Daniel Elena |
| --- | --- |
 Daniel Elena juhlimassa Kyproksen rallin voittoa vuonna 2005.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Daniel Elena
Syntynyt: 26. lokakuuta 1972 (ikä 51) Monaco
Kansalaisuus:   Monaco
WRC-ura
Aktiivivuodet:  1999–2013, 2015, 2018–2020
Kuljettaja(t):  Sébastien Loeb
Kilpailuja:  177
Maailmanmestaruuksia:  9 (2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012)
Voittoja:  79
Palkintosijoja:  119
Erikoiskoevoittoja:  925
Ensimmäinen kilpailu:  Katalonian ralli 1999
Ensimmäinen voitto:  Saksan ralli 2002
Viimeisin voitto:  Katalonian ralli 2018
Sijoitus kaudella 2018:  13. (43 p.)
Daniel Elena (s. 26. lokakuuta 1972) on monacolainen autourheilija. Hän on toiminut Sébastien Loebin kartanlukijana vuodesta 1998 lähtien.
Loeb ja Elena ovat saavuttaneet yhdessä ennätykselliset yhdeksän maailmanmestaruutta (2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 ja 2012) ja myös ylivoimaisesti eniten osakilpailuvoittoja lajin historiassa.
Ura

Elena aloitti uransa autourheilussa vuonna 1992, mutta ensimmäinen täysi kausi oli vuonna 1996. Kaksi vuotta myöhemmin hän aloitti kilpailemisen Sébastien Loebin kanssa. Heidän ensimmäinen WRC-kilpailunsa yhdessä oli Monte Carlon ralli 1998 ja viimeinen Turkin ralli 2020. Viimeinen yhteinen WRC-voitto oli Katalonian rallissa 2018. Yhdessä he keräsivät 79 rallin MM-sarjan voittoa, 119 palkintopallisijoitusta 180 mestaruussarjan kilpailussa.
Elena ja Loeb kilpailivat myös Dakar-rallissa ja saavuttivat kaksi palkintopallisijoitusta.
Matka Loebin kanssa päättyi Prodrive-tallin pyynnöstä.
Aiheesta muualla

RallyBase: Daniel Elena
Dead Can Dance

| Dead Can Dance |
| --- | --- |
 Konsertissa vuonna 2005 Münchenissä.
Tiedot
Toiminnassa:  1981–1998, 2005–
Tyylilaji:  ethereal wave, dream pop, world beat, new age, darkwave, goottirock
Kotipaikka:  Melbourne, Australia  Iso-Britannia (nyk.)
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Brendan Perry   Lisa Gerrard  
Levy-yhtiö:  4AD  
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lisa Gerrard, Dead Can Dance
Dead Can Dance on altto Lisa Gerrardin ja baritoni Brendan Perryn muodostama australialainen musiikkiyhtye. Se toimi alun perin vuosina 1981–1998 ja perustettiin uudelleen 2005. Yhtye on historiansa aikana kokeillut useita erilaisia musiikkityylejä.
Dead Can Dance perustettiin Melbournessa, mutta sen jäsenet muuttivat Lontooseen, jossa yhtye sai levytyssopimuksen 4AD-levy-yhtiöltä. Yhtyeen ensimmäinen albumi oli Dead Can Dance (1984). Yhtye suunnitteli vuonna 1998 seuraajaa Spiritchaser-levylle (1996), mutta projekti jäi kesken yhtyeen hajottua. Ainoa valmiiksi saatu kappale oli "The Lotus Eaters", joka on myöhemmin julkaistu muilla levyillä.
Dead Can Dance perustettiin uudelleen kiertuetta varten 2005.
2012 oli aktiivinen vuosi Dead Can Dancelle. Kesäkuussa ilmestyi "Live happenings I-V" ja elokuussa studioalbumi "Anastasis". Yhtyeen maailmankiertue saapui Eurooppaan loppukeväästä 2013.
Jäsenet

Lisa Gerrard
Brendan Perry
Diskografia > Albumit

Dead Can Dance (1984)
Spleen and Ideal (1985)
Within the Realm of a Dying Sun (1987)
The Serpent's Egg (1988)
Aion (1990)
Into the Labyrinth (1993)
Toward the Within (1994)
Spiritchaser (1996)
Anastasis (2012)
Dionysus (2018)
Diskografia > EP:t

Garden of the Arcane Delights (1984)
Live Happenings – Part I (2011)
Live Happenings – Part II (2011)
Live Happenings – Part III (2012)
Live Happenings – Part IV (2012)
Live Happenings – Part V (2012)
Diskografia > Kokoelmat

A Passage in Time (1991)
Dead Can Dance (1981-1998) (2001)
Wake (2003)
Memento (2005)
Diskografia > Muut

It'll End in Tears (This Mortal Coil, 1984)
Lonely Is an Eyesore (eri esiintyjiä, 1987)
Baraka (soundtrack, 1992)
Sahara Blue (Hector Zazou, 1992)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (englanniksi)
Dead Can Dance Library (englanniksi)
Taloustutkimus

| Taloustutkimus Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1971
Perustaja:  Eero Lehti
Toimitusjohtaja:  Jari Pajunen
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Tuotteet:  markkinatutkimus
Liikevaihto:   10,8 milj. € (2021)
Liikevoitto:   1,6 milj. € (2021)
Henkilöstö:  77 (2021)
Kotisivu:  www.taloustutkimus.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Taloustutkimus Oy on vuonna 1971 perustettu suomalainen markkinatutkimusyritys, jolla on liiketoimintaa Suomessa ja Baltian maissa. Suomessa Taloustutkimus toimii Helsingissä, Tampereella ja Oulussa. Markkinatutkimusliiton tilastojen mukaan Taloustutkimus Oy on Suomen toiseksi suurin markkinatutkimusyritys ja alan suurin suomalaisomisteinen yritys.
Suomessa Taloustutkimus työllistää vakituisesti noin 70 henkilöä ja lisäksi osa-aikaisesti noin 300 tutkimushaastattelijaa eri paikkakunnilla. Taloustutkimus on ollut 1.6.2010 alkaen WIN (Worldwide Independent Network of Market Research) -verkoston jäsen.
Taloustutkimuksen tutkimustuotteet ja -palvelut voidaan jakaa karkeasti kolmeen luokkaan: räätälöityihin tutkimuksiin, tutkimuskonsepteihin sekä valmiisiin tutkimuksiin. Tutkimusten teemoja ovat muun muassa asiakassuhde, mediat ja mainonta, yritys- tai tuotekuva, puolueiden kannatusarviot, yhteiskunnalliset tutkimukset sekä arvo- ja asennetutkimukset.
Juha Aalto oli Taloustutkimuksen toimitusjohtajana vuosina 1997–2016, minkä jälkeen hänen seuraajanaan aloitti Jari Pajunen. Yhtiön omistaa sen perustaja Eero Lehti.
Aiheesta muualla

Taloustutkimus Oy
Kinnunen, Pekka: Katso puolueiden kannatuksen heilahtelut ja löydä vastaukset kannatusmittausten sudenkuoppiin  4.2.2016. Yle. (Taloustutkimuksen Ylelle tekemät puoluekannatusarviot vuodesta 1994)
Circuit de Monaco

| Circuit de Monaco |
| --- | --- |

Sijainti:   La Condamine ja Monte Carlo, Monaco
Aikavyöhyke:  UTC+1
Valmistumisvuosi:  1929
Katsojakapasiteetti:  37 000
FIA-luokitus:  1
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  3,337 km
Mutkia:  19
Rataennätys:  1.12,909 ( Lewis Hamilton, Mercedes, 2021)
Suurimmat tapahtumat:  Formula 1, Formula E, Formula 2, GP3, WSR, Porsche SC
Formula E -rata (2015–2019)

Radan pituus:  1,765 km
Mutkia:  12
Rataennätys:  52,385 ( Pascal Wehrlein, Mahindra, 2019)
Formula E -rata (2021)

Radan pituus:  3,330 km
Mutkia:  19
Rataennätys:  1.34,428 ( Stoffel Vandoorne, Mercedes, 2021)
Formula 1
Kilpailun pituus:  78 kierrosta, 260,286 km
Ensimmäinen GP:  1950
Grand Prix’itä ajettu:  70
Eniten voittoja:   Ayrton Senna (6)
Formula E
Kilpailun pituus:  29 kierrosta, 96,222 km
Ensimmäinen ePrix:  2015
Viimeinen ePrix:  2024
ePrix’itä ajettu:  7
Eniten voittoja:   Sébastien Buemi (2)
| Entiset Formula 1 -radat |
| --- | --- |
 Alkuperäinen rata (1929–1972)
Sijainti:   Monaco
Radan pituus:  3,145 km
Mutkia:  14
Rataennätys:  1.22,2 ( Jackie Stewart, Tyrrell, 1971)
Suurimmat tapahtumat:  Formula 1
1973–1975

Radan pituus:  3,278 km
Mutkia:  19
Rataennätys:  1.27,9 ( Ronnie Peterson, Lotus, 1974)
1976–1985

Radan pituus:  3,312 km
Mutkia:  19
Rataennätys:  1.22,637 ( Michele Alboreto, Ferrari, 1985)
1986–1996

Radan pituus:  3,328 km
Mutkia:  19
Rataennätys:  1.21,076 ( Michael Schumacher, Benetton, 1994)
1997–2002
Radan pituus:  3,370 km
Mutkia:  19
Rataennätys:  1.18,023 ( Rubens Barrichello, Ferrari, 2002)
2003–2014

Radan pituus:  3,340 km
Mutkia:  19
Rataennätys:  1.14,439 ( Michael Schumacher, Ferrari, 2004)
Rata ilmakuvassa.
Circuit de Monaco on katurata La Condaminen ja Monte Carlon kaupunginosissa Monacossa.
Circuit de Monaco on käytössä ainoastaan kerran vuodessa, kun siellä ajetaan Formula 1 -kilpailu, samana viikonloppuna oheisluokkina ajetaan myös muun muassa Formula 2:n ja GP3:n kilpailuja. Monacon katuradalla on ajettu myös Formula E -luokan kilpailuja, ne on ajettu edellisenä viikonloppuna ennen Formula 1 -kilpailua.
Circuit de Monaco on kapea katurata, jossa on jyrkähkö ylä- ja alamäki, tunneli ja tiukkoja mutkia. Nämä seikat tekevätkin radasta ehkäpä vaativimman kilparadan. Monella tapaa Monacoa pidetään vanhentuneena kilparatana, sillä kapeat kadut eivät anna mahdollisuutta ohituksiin. Radan kelpaamisesta Formula 1 -radaksi on keskusteltu jo 1960-luvulta saakka, sillä rata on erittäin ahdas F1-autoille.
Ensimmäisen kerran katurata oli käytössä vuonna 1929. Ensimmäisen radalla ajetun kilpailun voitti brittiläinen William Grover-Williams. Menestynein kuljettaja Monacon GP:n historiassa on brasilialainen Ayrton Senna, joka voitti radalla 6 kertaa (1987, 1989, 1990, 1991, 1992 ja 1993).
Kuva uima-altaalta Tabac-mutkan suuntaan vuodelta 1996.
Neulansilmämutka, Epingle du Grand Hôtel (entinen Loews), kasinon vieressä.
Voittajat > Grand Prix

Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Grand Prix -sarjaan.
| Kausi | Kuljettaja | Valmistaja | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |
| 1929 |  William Grover-Williams | Bugatti | Raportti |
| 1930 |  René Dreyfus | Bugatti | Raportti |
| 1931 |  Louis Chiron | Bugatti | Raportti |
| 1932 |  Tazio Nuvolari | Alfa Romeo | Raportti |
| 1933 |  Achille Varzi | Bugatti | Raportti |
| 1934 |  Guy Moll | Alfa Romeo | Raportti |
| 1935 |  Luigi Fagioli | Mercedes-Benz | Raportti |
| 1936 |  Rudolf Caracciola | Mercedes-Benz | Raportti |
| 1937 |  Manfred von Brauchitsch | Mercedes-Benz | Raportti |
1938 – 1947: Ei järjestetty.
| 1948 |  Giuseppe Farina | Maserati | Raportti |
1949: Ei järjestetty.
| 1952 |  Vittorio Marzotto | Ferrari | Raportti |
Voittajat > Formula E

| Kausi | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014–2015 |  Sébastien Buemi | e.dams-Renault | Raportti |
2015–2016: Ei järjestetty.
| 2016–2017 |  Sébastien Buemi | Renault e.dams | Raportti |
2017–2018: Ei järjestetty.
| 2018–2019 |  Jean-Éric Vergne | DS Techeetah | Raportti |
2019–2020: Ei järjestetty.
| 2021 |  António Félix da Costa | DS Techeetah | Raportti |
| 2022 |  Stoffel Vandoorne | Mercedes | Raportti |
| 2023 |  Nick Cassidy | Envision | Raportti |
| 2024 |  Mitch Evans | Jaguar | Raportti |
Voittajat > GP2

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Kilpailu |  Adam Carroll | Super Nova International | Raportti |
| 2006 | Kilpailu |  Lewis Hamilton | ART Grand Prix | Raportti |
| 2007 | Kilpailu |  Pastor Maldonado | Trident Racing | Raportti |
| 2008 | Kilpailu |  Bruno Senna | iSport International | Raportti |
| 2008 | Sprintti |  Mike Conway | Trident Racing | Raportti |
| 2009 | Kilpailu |  Romain Grosjean | Barwa Addax Team | Raportti |
| 2009 | Sprintti |  Pastor Maldonado | ART Grand Prix | Raportti |
| 2010 | Kilpailu |  Sergio Pérez | Barwa Addax Team | Raportti |
| 2010 | Sprintti |  Jérôme d’Ambrosio | DAMS | Raportti |
| 2011 | Kilpailu |  Davide Valsecchi | Team Air Asia | Raportti |
| 2011 | Sprintti |  Charles Pic | Barwa Addax Team | Raportti |
| 2012 | Kilpailu |  Johnny Cecotto Jr. | Barwa Addax Team | Raportti |
| 2012 | Sprintti |  Jolyon Palmer | iSport International | Raportti |
| 2013 | Kilpailu |  Sam Bird | Russian Time | Raportti |
| 2013 | Sprintti |  Stefano Coletti | Rapax | Raportti |
| 2014 | Kilpailu |  Jolyon Palmer | DAMS | Raportti |
| 2014 | Sprintti |  Stéphane Richelmi | DAMS | Raportti |
| 2015 | Kilpailu |  Stoffel Vandoorne | ART Grand Prix | Raportti |
| 2015 | Sprintti |  Richie Stanaway | Status Grand Prix | Raportti |
| 2016 | Kilpailu |  Artjom Markelov | Russian Time | Raportti |
| 2016 | Sprintti |  Nobuharu Matsushita | ART Grand Prix | Raportti |
Voittajat > Formula 2

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Kilpailu |  Oliver Rowland | DAMS | Raportti |
| 2017 | Sprintti |  Nyck de Vries | Rapax | Raportti |
| 2018 | Kilpailu |  Artjom Markelov | Russian Time | Raportti |
| 2018 | Sprintti |  Antonio Fuoco | Charouz Racing System | Raportti |
| 2019 | Kilpailu |  Nyck de Vries | ART Grand Prix | Raportti |
| 2019 | Sprintti |  Anthoine Hubert | BWT Arden | Raportti |
| 2021 | Sprintti 1 |  Zhou Guanyu | UNI-Virtuosi Racing | Raportti |
| 2021 | Sprintti 2 |  Dan Ticktum | Carlin | Raportti |
| 2021 | Kilpailu |  Théo Pourchaire | ART Grand Prix | Raportti |
| 2022 | Sprintti |  Dennis Hauger | Prema Racing | Raportti |
| 2022 | Kilpailu |  Felipe Drugovich | MP Motorsport | Raportti |
| 2023 | Sprintti |  Ayumu Iwasa | DAMS | Raportti |
| 2023 | Kilpailu |  Frederik Vesti | Prema Racing | Raportti |
| 2024 | Sprintti |  Taylor Barnard | AIX Racing | Raportti |
| 2024 | Kilpailu |  Zak O’Sullivan | ART Grand Prix | Raportti |
Voittajat > GP3

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Kilpailu |  Aaro Vainio | Lotus GP | Raportti |
| 2012 | Sprintti |  Marlon Stöckinger | Status Grand Prix | Raportti |
Voittajat > Formula 3

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Sprintti |  Pepe Martí | Campos Racing | Raportti |
| 2023 | Kilpailu |  Gabriele Minì | Hitech Pulse-Eight | Raportti |
| 2024 | Sprintti |  Nikola Tsolov | ART Grand Prix | Raportti |
| 2024 | Kilpailu |  Gabriele Minì | Prema Racing | Raportti |