stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaksoiskytkinvaihteisto
Vaihteistoja

DSG (saks. Direktschaltgetriebe) on Volkswagenin antama nimi sen käyttämille elektronisesti ohjatuille kaksoiskytkimellä varustetuille automaattisille kuusi- ja seitsemänportaisille vaihteistoille. Autossa ei ole kytkinpoljinta, vaan vaihtaminen tapahtuu automaattisesti tai käsin valitsemalla. Vaihteiston on kehittänyt BorgWarner ja sen valmistus on lisensoitu Volkswagen Groupille, joka valmistaa useita automerkkejä. Volkswagenin seitsemänportaisen ”kuivilla” kytkimillä varustetun vaihteiston on kehittänyt LuK.
Fiat-konsernin kaksoiskytkinvaihteisto tunnetaan nimellä DDCT. Sen ovat kehittäneet Magneti Marelli ja BorgWarner. Vaihteistoa valmistava Fiat Powertrain Technologies myy sitä muillekin autonvalmistajille. Fiatin tytärmerkki Alfa Romeolla vaihteisto on nimeltään TCT.
Kia Motors toi vuonna 2012 cee’d-malliinsa DCT-kaksoiskytkinvaihteiston, jonka valmistaa samaan konserniin kuuluva WIA. Samaa vaihteistoa käyttää myös konsernin toinen automerkki Hyundai.
Renault-konserni käyttää kaksoiskytkinvaihteistostaan nimeä EDC (efficient dual clutch). Renault’lle kuusi- ja seitsemänportaiset kaksoiskytkinvaihteistot toimittaa saksalainen voimansiirtovalmistaja Getrag.
Getrag itse käyttää kaksoinkytkinvaihteisto-konstruktioistaan nimeä Powershift, ja tuottaa Renault’n lisäksi kaksoiskytkinratkaisuja myös Volvolle, BMW:lle, Mercedes-Benzille, Fordille ja Ferrarille.
Viat

Volkswagenin DSG-kaksoiskytkinvaihteistoissa on ollut kestävyysongelmia, joiden korjaaminen on kallista. Yleinen tyyppivika on vaihteistoa ohjaavan mekatroniikan hajoaminen. Toinen tyypillinen vika on kaksoismassapyörän niittausten löystyminen. Kuulalaakerien hajoaminen tuottaa metallisilppua, joka tarttuu magneettisiin asentotunnistimiin. Kylmällä säällä vaihteet eivät aina kytkeydy.
Uimaopetus

Uimaopetusta
Uimaopetus tarkoittaa opetusta, jonka tavoitteena on opettaa riittävä uimataito. Pohjoismaissa käytettävän uimataidon määritelmän mukaan uimataitoinen on henkilö, joka syvään veteen pudottuaan ja noustuaan pinnalle pystyy uimaan yhtäjaksoisesti 200 metriä, josta 50 metriä on uitava selällään.
Suomessa uimaopettajia kouluttaa Suomen Uimaopetus- ja Hengenpelastusliitto ry.
Uimaopetuksen muotoja

Suomessa uimaopetusta järjestetään lähes kaikenikäisille. Suosituimpia lasten kursseja ovat vauvauinnit ja uimakoulut. Aikuisille on eri uintilajien tekniikkakursseja sekä myös alkeisuimaopetusta.
Koulujen uimaopetus

Uimaopetus on kirjattu Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteisiin: 1–2 -luokilla vesiliikunta ja uinti kuuluvat liikunnanopetukseen. 3.–6. vuosiluokkien liikunnan opetuksen tavoitteena on opettaa uimataito, jotta oppilas pystyy liikkumaan vedessä ja pelastautumaan vedestä. Hyvän arvosanan (8) kriteeri on, että oppilas on perusuimataitoinen (Osaa uida 50 metriä kahta uintitapaa käyttäen ja sukeltaa 5 metriä pinnan alla). Kuudesluokkalaisista kolme neljästä oppii Suomessa riittävän uimataidon. Uimataidottomuutta selittäviä tekijöitä on, että kunnassa ei ole uimahallia tai että opetussuunnitelman perusteiden mukaista opetusta ei järjestetä. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ei pitänyt uskonnonvapauden loukkaamisena sitä, että Sveitsissä kaksi isää sai sakot estettyään tyttäriään osallistumasta koulun uimaopetukseen, jossa oli samassa ryhmässä myös poikia.
Uimaopetuksen tarkoitus

Hukkuminen on merkittävä kuolinsyy kehitysmaissa. WHO pitää lasten uimaopetusta tärkeänä hukkumisia ehkäisevänä strategiana. Pohjoismaissa hukkumisia selittävät alkoholinkäyttö, ikä, (mies-)sukupuoli, sairaus, riskikäyttäytyminen sekä puutteellinen uimataito.Viimeksimainittuun voi vaikuttaa uimaopetuksella. Vesi elementtinä on sopiva myös henkilöille, jotka eivät voi harrastaa iskutusta sisältävää liikuntaa.
Aiheesta muualla

Suomen uimaopetus- ja hengenpelastusliitto
Uimapuku

Naisten uimapukumuotia 1900-luvun alusta.
Uimapuku on uidessa tai aurinkoa otettaessa pidettävä vaatekappale.
Naisten olkaimeton uimapuku.
Miehet pitävät useimmiten vyötärölle ulottuvia uimahousuja. Japanilaiset miehet käyttävät jonkin verran myös fundoshi-stringejä.
Naisten uimapuku on yleensä vartalon lanteilta rintoihin peittävä kokouimapuku tai kaksiosainen bikiniuimapuku, jossa on housuosa ja rinnat peittävä liiviosa. Housuosa voi olla myös pakaroiden väliin jäävä string-mallinen (tangat). Yleensä tämän mallisia uimahousuja käyttävät etelä-amerikkalaiset ja -eurooppalaiset naiset. Toisinaan länsimaissa naiset esiintyvät uidessa myös pelkissä housuissa rinnat paljaina (ns. yläosaton uimapuku).
Useat musliminaiset käyttävät vartalon peittävää burkinia.
Uima-asut urheilussa

Urheilussa naiset käyttävät yleensä kokouimapukua. Ensmmäisen vartalonmyötäisen uimapuvun kehitti australialainen Annette Kellerman.
Miehet käyttävät usein uimahousuja, mutta kilpauimarimiehet käyttävät välillä myös koko vartalon peittäviä uimapukuja sekä vettähylkiviä teknisiä kilpauimapukuja vedenvastuksen vähentämiseksi.
Nykyään kokouimapuku on miehiltä kielletty kaikissa FINAn kisoissa.
Kuvia

Pojat surffishortseissa uimarannalla.
Vesipalloilijalla perinteiset lahkeettomat uimahousut.
Miesuimari Cesar Cielon kokouimapuku.
Nainen yläosattomana stringeissä.
Nainen bikineissä.
Nainen kokouimapuvussa.
Uimapuku populaarikulttuurissa

TV-sarja Baywatch oli tunnettu punaisista kokouimapuvuistaan. Saksalainen Heilbronnin piirikunnan Bad Rappenaun kaupungissa sijaitseva bikinimuseo osti itselleen Pamela Andersonin Baywatch-uimapuvun 25 720 eurolla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylen Elävä arkisto – Rantakauneutta Pariisista
Uima-asujen hoito-ohjeita (Arkistoitu – Internet Archive)
Keihärinkoski

Keihärinkoski on Keski-Suomen Viitasaarella sijaitseva koski. Se on tunnettu urheilukalastuskoski. Keihärinkoski sijaitsee Kivijärven reitillä, sen ensimmäisenä koskena Keiteleestä ylöspäin. Koskella sallitaan ainoastaan perinteinen perhokalastus. Koskelta on edelleen mahdollista saada kookkaita, luonnonkudusta peräisin olevia järvitaimenia.
Kosken pituus on 400 m ja leveys keskimäärin 50-55 metriä. Putouskorkeus on 1,05 m. Kosken keskivirtaama on 22 m3/s, ylivirtaama 37 m3/s ja alivirtaama 12 m3/s. 
Veden pinnan lasku ja vesien virtaussuunnan muuttuminen aiheuttivat noin 6 300 - 5 800 vuotta sitten Keihärinkosken synnyn Ylä-Keiteleen ja Muuruejärven väliin.
Keifer

Keifer on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Joseph Warren Keifer (1836–1932), yhdysvaltalainen kenraali ja poliitikko
Tom Keifer (s. 1961), yhdysvaltalainen muusikko, tunnetaan parhaiten Cinderella-yhtyeen laulajakitaristina
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Karl-Emil Virta

Karl-Emil Virta (vuoteen 1906 asti Eldström, 18. marraskuuta 1899 – 11. heinäkuuta 1930) oli suomalainen pikamatkojen juoksija, ja 1920-luvulla Työväen Urheiluliiton paras neljännesmaileri. Turkulainen Emil ”Epu” Virta oli Suomessa kolmas, joka alitti 400 metrin haamurajan 50 sekuntia. Tuolloinen TUL:n ennätysaika 49,9 rikottiin vasta 1940-luvun puolenvälin jälkeen.
Emil Virran seura oli Maarian Kisatoverit.
Paavo Nurmen kerrotaan käyneen Raunistulassa katsomassa Virran Epun harjoittelua ja usein mainittua irtonaista, kuin lentoon lähtevää loppukiriä, ja kysyneen:
»Perunapellollakos se Virta harjoittelee?»
Saavutuksia

Työläisolympialaisissa Frankfurt am Mainissa 1925 kultaa 400 metrillä ajalla 51,6, pronssia 200 metrillä sekä kultaa viestijoukkueessa 4 × 400 m ajalla 3.34,0 ja 10 × 100 metrin juoksussa ajalla 1.51,8.
Aiheesta muualla

Tulivirran kotisivut
Kalervo Kujala

Kalervo Matias Kujala (6. maaliskuuta 1927 – 27. maaliskuuta 1998) oli ruotsinsuomalainen kirjailija. Hän julkaisi yhdeksän teosta sekä useita novelleja, pakinoita, lehtirunoja omalla nimellään ja eri nimimerkeillä. Hänen romaaneihinsa kuuluvat muun muassa Kun Ruotsi pysähtyi (1977) ja Kielon jäähyväiset (1997).
Teoksia

Kun Ruotsi pysähtyi : romaani. Finn-kirja, Tukholma 1977
Villit linnut : novelleja ja kertomuksia ; kansi ja piirrokset Markku Huovila. Finn-kirja, Tukholma 1980
Svartsjuka. Opal, Bromma 1985
Tien varrelta : ruotsinsuomalaisten kirjoittajien yhdistys 10 vuotta - Föreningen för sverigefinska skribenter 10 år. Ruotsinsuomalaisten kirjoittajien yhdistys, Älvsjö 1985
Tuuthan taas jouluna? : novelli ; dramaturgi Johanna Rajamaa. Yleisradio, Helsinki 1985
Myggans död. Tiden, Stockholm 1986
Kotiin päin : romaani. Kirjakone, Tumba 1989
Yön ruusut. Kirjakone, Stockholm 1991
Kielon jäähyväiset. Raketti-kirja, Nynäshamn 1997
Toimituksia

Siirtolaiset kertovat : kokoelma ruotsinsuomalaisia novelleja, novelliantologian koonneet ja toim. Kalervo Kujala ja Kauko Lammasaitta. Finn-kirja, Tukholma 1976
Aiheesta muualla

Anneli Tikkanen-Rózsa: Ruotsinsuomalaisten kirjoittama omaelämäkerrallinen kirjallisuus (Arkistoitu – Internet Archive).
Karminatiivi

Karminatiivi on ilmavaivoja lievittävä aine.
Karminatiiveja ovat lääkevalmisteiden lisäksi monet yrtit. Ne joko estävät kaasun muodostumisen ruoansulatuselimistössä tai auttavat kaasun poistumista, mikä helpottaa ilmavaivoja.
Karminatiiveissa on usein sellaisia eteerisiä öljyjä ja yrttimausteita, joita tähän tarkoitukseen on perinteisesti käytetty kansanlääkinnässä.
Esimerkkejä:
anis, siemen
basilika
kaneli
korianteri
kumina
tilli
inkivääri
meirami
oregano
piparminttu
rosmariini
timjami
Samaan tarkoitukseen käytetyissä teollisissa valmisteissa on simetikonia, jolla ei ole fysiologisia vaikutuksia, vaan se alentaa kaasukuplien pintajännitystä.
Aiheesta muualla

Eteeristen öljyjen käyttö (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Karjalan Kansalaisliitto

Karjalan Kansalaisliitto oli vuonna 1917 Viipurissa perustettu porvarillinen, heimoaktivistinen, antikommunistinen, isänmaallinen ja äärioikeistolainen järjestö, joka pyrki luomaan yhteisen porvaririntaman Viipurissa ja sen lähiseuduilla. Vaikka Karjalan Kansalaisliitto oli alun perin paikallisjärjestö, oli sillä varsinkin 1920-luvulla oma vahva vaikutusvaltansa oikeiston ja aktivistien piirissä erityisesti Karjalassa. Järjestöllä oli läheiset suhteet kokoomukseen. Sen piirissä toimi useita eri kokoomuspoliitikkoja, esimerkiksi Viipurin kaupunginjohtaja, kansanedustaja Arno Tuurna ja kansanedustaja Erkki Paavolainen. Toiminnassa tai sen liepeillä oli myös useita aikansa älymystön ja kulttuuripiirin edustajia.
Historia

Karjalan Kansalaisliitto oli yksi itsenäistymisen alkuvuosina perustetuista aktivistisista järjestöistä. Ensi kerran järjestö nousi esiin sisällissodan alkuvaiheessa, kun se kutsui 20. tammikuuta 1918 muun muassa Itä-Karjalan suojeluskuntapäällikön Paavo Susitaipaleen johtamat Karjalan suojeluskunnat Viipuriin Woldemar Hägglundin johtamien alakynteen jääneiden suojeluskuntalaisten avuksi. Edeltävänä iltana punaiset olivat ottaneet haltuunsa kaupungin. Liiton johtaja Leander Ikonen ja sihteeri Väinö Puhakka murhattiin Viipurin lääninvankilan joukkomurhassa 27. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeen Karjalan Kansalaisliitto suuntasi kiinnostuksensa heimotyöhön. Kansalaisliittoa johti kesästä 1918 lähtien lääkäri Gustaf Winter, jonka vaimo oli kotoisin Repolasta. Sen heimoaktivistiseksi elimeksi perustettiin tammikuussa 1919 alaosasto Karjalan Kansalaisliiton Itä-Karjalan komitea, joka oli itse asiassa jossain määrin tunnetumpi kuin kantajärjestönsä. Karjalan Kansalaisliiton Itä-Karjalan komitea tähtäsi heimosotien aikana muiden aktivististen järjestöjen tapaan Itä-Karjalan irrottamista Neuvosto-Venäjän yhteydestä. Karjalan Kansalaisliitto avusti rahallisesti heimoaktivisteja, teki valistustyötä ja painoi vapaan Itä-Karjalan postimerkkejä. Liiton aktiivisimpia jäseniä oli vänrikki Walde Sario, joka teki heti kesällä 1918 tiedustelu- ja tilanteen selvittelymatkan Itä-Karjalaan. Tarton rauhan solmimisen jälkeen ja heimosotien aikakauden loputtua Itä-Karjalan komitea teki valistus- ja avustustyötä neuvostojoukkojen sortotoimia paenneiden karjalaispakolaisten keskuudessa.
Karjalan Kansalaisliiton viimeiset aktiiviset ajat ajoittautuvat lapualaisvuosiin ja kristillis-isänmaallisen, oikeistolaisen ja kommunisminvastaisen liikehdinnän aikakaudelle. Järjestön lopettamisvuodesta ei tiedetä, koska sen viimeiset toimintakertomukset päättyivät vuoteen 1935, jolloin ilmestyi Itä-Karjalan komitean vuoteen 1934 ulottunut toimintakertomus. Syksyllä 1929 Karjalan Kansalaisliitto sai tehtäväkseen järjestää kommunisminvastaisia kansalaiskokouksia. Tehtävänantajasta ei tiedetä. Karjalan Kansalaisliitto järjestikin Sortavalassa Lapuan ensimmäisen kokouksen aattona 30. marraskuuta 1929, mikä pohjusti Lapuan liikkeenä tunnetun koko maan kattavan äärioikeistolaisen liikkeen alkavaa toimintaa. Karjalan Kansalaisliitto olikin yhtenä aatteellisena toimijana mukana kansanliikkeen toiminnassa. Lokakuun 1930 vaaleja ennen järjestö teki työtä luodakseen Viipurin seudulla ja muualla Karjalassa yleisporvarillisia vaaliliittoja, jotta olisi saatu mahdollisimman suuri porvariedustus eduskuntaan kommunistilakien läpisaamiseksi.
Kommunistilakien voimaantulon jälkeen Karjalan Kansalaisliiton toiminta hiipui. Ilmeisesti myös vahvan ja vankan Akateemisen Karjala-Seuran toiminta söi aktiivisuutta. Radikaaleimmat siirtyivät Sinimustiin ja Isänmaalliseen Kansanliikkeeseen. Itä-Karjalan kysymyskään ei ollut 1930-luvun puolivälissä enää niin aktiivisesti esillä kuin 1920-luvulla.
Julkaisuja

Karjalan kansalaisliiton julkaisuja 1., Karjalan Kansalaisliitto, Viipuri 1918.
Erkki Paavolainen: Sosialistiemme isänmaanpetos ja kansainvälinen sosiaalidemokratia, Karjalan Kansalaisliitto, Viipuri 1918.
Vapaa Suomi l. Karjalan Kansalaisliiton Itä-Karjalan komitean aloitteesta toimittaneet Eino Leino & Herman Stenberg, Karjalan Kansalaisliitto. Viipuri 1920.
Kertomus Karjalan Kansalaisliiton Itä-Karjalan komitean toiminnasta 1919–1934, Karjalan Kansalaisliitto. Viipuri 1919–1935.
Mirko Harjula: ”26: Repola liittyy Suomeen”, Venäjän Karjala ja Muurmanni 1914–1922, s. 114–115.  Helsinki:  Suomen Kirjallisuuden Seura, 2007.
Keflavík ÍF

| Keflavik ÍF |
| --- | --- |

Koko nimi:  Íþrótta- og ungmennafélag Keflavíkur
Perustettu:  1929
Kaupunki:  Reykjanesbær, Islanti
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Íþrótta- og ungmennafélag Keflavíkur (lyh. Keflavik ÍF) on islantilainen urheilun yleisseura. Sillä on lajijaostot muun muassa jalkapallossa ja koripallossa.
Koripallossa Keflavik ÍF on muun muassa voittanut Islannin mestaruuden vuosina 1994, 1999, 2004 ja 2005 sekä Islannin cupin vuosina 1993, 1994, 1997, 2003 ja 2004. Se on osallistunut myös kansainvälisiin seurakilpailuihin.
Aiheesta muualla

Seuran verkkosivut (islanniksi)
Karmiinipunavarpunen

| Karmiinipunavarpunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Agraphospiza
Laji::  rubescens
Kaksiosainen nimi
 Agraphospiza rubescens  (Blanford, 1872) 
Synonyymit
 Carpodacus rubescens 
Katso myös
   Karmiinipunavarpunen Wikispeciesissä   Karmiinipunavarpunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Karmiinipunavarpunen (Agraphospiza rubescens) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Karmiinipunavarpusta tavataan Nepalista Myanmarin pohjoisosiin ja Kiinan keskiosiin ulottuvalla alueella. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Karmona

| Karmona |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Lemmikkikasvit Boraginaceae
Suku::  Karmonat Carmona
Laji::  retusa
Kaksiosainen nimi
 Carmona retusa  (Vahl) Masam. 
Katso myös
   Karmona Wikispeciesissä   Karmona Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karmona (Carmona retusa, syn. Carmona microphylla tai Ehretia buxifolia) on Oseaniasta kotoisin oleva lemmikkikasveihin kuuluva puuvartinen kasvi. Sitä tavataan viljeltynä ainakin Havaijilla. Karmona on myös bonsaiharrastuksessa suosittu laji. Sen lehdet muistuttavat puolukan lehtiä ja niissä on pieniä karvoja.
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Carmona retusa
ITIS: Carmona retusa (englanniksi)
Kaksi kuningatarta

| Kaksi kuningatarta> Mary Queen of Scots |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Josie Rourke
Käsikirjoittaja:  Beau Willimon
Perustuu:  John Guyn kirjaan Queen of Scots
Tuottaja:   Tim Bevan  Eric Fellner  Debra Hayward 
Säveltäjä:  Max Richter
Kuvaaja:  John Mathieson
Leikkaaja:  Chris Dickens
Pukusuunnittelija:  Alexandra Byrne
Pääosat:   Saoirse Ronan  Margot Robbie  Jack Lowden  Joe Alwyn  David Tennant  Guy Pearce 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Yhdysvallat 
Tuotantoyhtiö:   Focus Features  Working Title Films  Perfect World Pictures 
Levittäjä:   Focus Features (Yhdysvalloissa)  Universal Pictures (kansainvälisesti) 
Ensi-ilta:   2018-11-1515. marraskuuta 2018 (AFI Fest)  2018-12-077. joulukuuta 2018 (Yhdysvallat)  2019-01-1818. tammikuuta 2019 (Britannia)  2019-02-011. helmikuuta 2019 (Suomi)  
Kesto:  125 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  25 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaksi kuningatarta (Mary Queen of Scots) on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Josie Rourke. Sen on käsikirjoittanut Beau Willimon perustuen John Guyn kirjaan Queen of Scots: The True Life of Mary Stuart. Elokuvan pääosissa ovat Saoirse Ronan ja Margot Robbie, jotka esittävät Skotlannin ja Englannin kuningattaria Maria Stuartia (Ronan) ja Elisabet I:tä (Robbie). Muissa päärooleissa esiintyvät Jack Lowden, Joe Alwyn, David Tennant ja Guy Pearce.
Kaksi kuningatarta sai ensi-iltansa AFI Fest -elokuvajuhlilla 15. marraskuuta 2018 festivaalien päätöselokuvana. Teatteriensi-illan se saa Yhdysvalloissa 7. joulukuuta 2018 ja Britanniassa 18. tammikuuta 2019. Suomessa sen ensi-ilta on 1. helmikuuta 2019.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Saoirse Ronan  | … |  Maria Stuart, Skotlannin kuningatar ja Elisabetin serkku   |
|  Margot Robbie  | … |  Elisabet I, Englannin kuningatar ja Marian serkku   |
|  Jack Lowden  | … |  lordi Darnley, Marian toinen aviomies   |
|  Joe Alwyn  | … |  Robert Dudley, Elisabetin neuvonantaja ja rakastaja   |
|  David Tennant  | … |  John Knox, protestanttinen kirkonmies   |
|  Guy Pearce  | … |  William Cecil, Elisabetin neuvonantaja   |
|  James McArdle  | … |  jaarli Moray, Marian velipuoli   |
|  Martin Compston  | … |  jaarli Bothwell, Marian kolmas aviomies   |
|  Ismael Cruz Córdova  | … |  David Rizzio, hovimies ja Marian ystävä   |
|  Brendan Coyle  | … |  jaarli Lennox, Darnleyn isä   |
|  Adrian Lester  | … |  Thomas Randolph, Elisabetin lähettiläs Skotlannin hovissa   |
|  Ian Hart  | … |  John Maitland, hovimies   |
|  Gemma Chan  | … |  Bess of Hardwick, Elisabetin luotettu   |
Aiheesta muualla

Kaksi kuningatarta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kaksi kuningatarta Metacriticissä. (englanniksi)
Kalettomanlampi (Puolanka)

| Kalettomanlampi (Puolanka) |
| --- | --- |
 Järven etelärantaa koilliseen päin
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Puolanka
Koordinaatit:  64°56′07″N, 27°29′17″E
Järvinumero:  60.091.1.002 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  145,4 m
Pinta-ala:  8,351 km² 
 fiKalettomanlampi 
Kalettomanlampi on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Puolangalla, kunnan länsilaidalla. Järvelle on yhteys seututie 837:ltä Kiiminkijoen Kalliuskosken kohdalla ylittävältä metsäautotieltä. Kiiminkijokeen järvi laskee suo-ojia myöten. Kalettoman-, Korven- ja Syvänoronkankaan ympäröimä järvi on syvimmillään viitisen metriä, järven pohjoispuolella on Natura 2000 -suojelualueeseen kuuluva Housusuo. Järven rannat ovat asumattomia yhtä kesämökkiä lukuun ottamatta, luoteisnurkassa on ollut tervahauta.
Kalettoman rautatieasema

Kalettoman rautatieaseman rakennus vuonna 2020.
Kalettoman rautatieasema on Kalettoman kylässä Keuruulla sijaitseva rautatieasema. Asema perustettiin vuonna 1925 Haapamäki–Jyväskylä-radan perusparantamisen yhteydessä. Kaleton oli uuden radan ainoa uusi liikennepaikka. Kalettomalla oli radan läheisyydessä Kalettomankankaan sorakuoppa, josta ajettiin soraa radan uusille penkereille. Kalettoman liikennepaikalla on yksi sivuraide, joka oli vielä 80-luvulla läpiajettava. Sivuraiteella kuormattiin puutavaraa vaunuihin. Nykyisin sivuraiteelle ajetaan yhden vaihteen kautta, jolloin liikennepaikkaa kutsutaan linjavaihteeksi. Liikennepaikalla pysähtyivät paikallisjunat vuoteen 3. kesäkuuta 1984 asti, jolloin sen matkustajaliikenne lopetettiin.
Ukrainan translitterointi

Ukrainan translitterointi on ukrainankielisen tekstin esittämistä jollakin muulla muulla kirjaimistolla kuin kyrillisellä. Suomen kielessä ukrainan translitterointiin käytetään Suomen Standardisoimisliiton laatimaa SFS 4900 -standardia. Kansainväliseen käyttöön on tarkoitettu Organisation internationale de normalisationin ISO 9 -standardi.
SFS 4900

SFS 4900 -standardia eli kansallista standardia käytetään kaikessa suomenkielisessä tiedonvälityksessä kuten yksityishenkilöiden välisessä viestinnässä, sanoma- ja aikakauslehdistössä, televisiossa, kaunokirjallisuudessa, yleistajuisessa tietokirjallisuudessa sekä suomenkieliseen kirjallisuuteen keskittyvissä kirjastoissa. SFS 4900 -standardin mukaisesti translitteroitua ukrainankielistä tekstiä ei voida mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
| Kirjain | Translitteraatio | Esimerkki | Esimerkki | Huomautus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | a | Алушта | Alušta |  |
| Б б | b | Бобринець | Bobrynets |  |
| В в | v | Вишневе | Vyšneve |  |
| Г г | h | Генічеськ | Henitšesk |  |
| Ґ ґ | g | Ґалаґан | Galagan |  |
| Д д | d | Дніпродзержинськ | Dniprodzeržynsk |  |
| Е е | e | Енергодар | Enerhodar |  |
| Є є | je | Єнакієве | Jenakijeve |  |
| Ж ж | ž | Житомир | Žytomyr |  |
| З з | z | Запоріжжя | Zaporižžja |  |
| И и | y | Винники | Vynnyky |  |
| І і | i | Іллічівськ | Illitšivsk |  |
| Ї ї | ji | Ізмаїл, Їжакевич | Izmajil, Jižakevytš |  |
| Й й | j | Красноармійськ | Krasnoarmijsk | sanan sisällä kirjaimen і jälkeen tai sanan alussa |
| Й й | i | Гайсин, Хмельницький | Haisyn, H’melnytskyi | muualla kuin sanan alussa tai kirjaimen і jälkeen |
| Й й | – | Григорій | Hryhori | sanan lopussa kirjaimen і jälkeen |
| К к | k | Красноперекопськ | Krasnoperekopsk |  |
| Л л | l | Лохвиця | Loh’vytsja |  |
| М м | m | Миколаїв | Mykolajiv |  |
| Н н | n | Нетішин | Netišyn |  |
| О о | o | Острог | Ostroh |  |
| П п | p | Прип’ять | Prypjat |  |
| Р р | r | Рахів | Rah’iv |  |
| С с | s | Севастополь | Sevastopol |  |
| Т т | t | Тальне | Talne |  |
| У у | u | Умань | Uman |  |
| Ф ф | f | Феодосія | Feodosija |  |
| Х х | h’ | Христинівка | H’rystynivka | h ja puolilainausmerkki |
| Ц ц | ts | Цюрупинськ | Tsjurupynsk |  |
| Ч ч | tš | Чугуїв | Tšuhujiv |  |
| Ш ш | š | Шепетівка | Šepetivka |  |
| Щ щ | štš | Щастя | Štšastja |  |
| Ю ю | ju | Южне | Južne |  |
| Я я | ja | Ялта | Jalta |  |
| Ь ь | – | Комсомольськ | Komsomolsk |  |
| ’ | – | Куп’янськ | Kupjansk | puolilainausmerkki |
| Ъ ъ | – |  |  | ei esiinny nykyortografiassa |