József Mindszenty
Kommunismin vastustajana ja vankina

Sodanjälkeisessä Unkarissa vallan siirtyessä kommunistien käsiin Mindszenty pyrki vahvistamaan katolista kirkkoa ja seurakuntaelämää. Näkyvimpiä merkkejä tästä oli hänen suunnittelemansa ja elokuun 1947 ja joulukuun 1948 välillä toteuttamansa ”Neitsyt Marian vuosi” (Boldogasszony Éve), jonka tilaisuuksiin kirkkoihin ja pyhiinvaelluspaikoille kokoontui jopa satoja tuhansia katolilaisia uskovia. Paimenkirjeissään hän puolusti uskonnonvapautta, arvosteli Slovakian unkarilaisten ja Unkarin saksalaisvähemmistön karkotuksia sekä Jugoslavian unkarilaisvähemmistön joukkomurhia. Piispojen yhteisessä kirjeessä ennen lokakuun 1945 ja elokuun 1947 vaaleja hän kehotti katolilaisia äänestämään vain niitä puolueita, joiden ohjelma noudattaa evankeliumin henkeä.
26. joulukuuta 1948 hänet pidätettiin syytettynä vakoilusta, vehkeilystä Unkarin valtiota vastaan sekä valuuttakeinottelusta. Hänet vietiin pahamaineisen valtionpoliisi ÁVH:n päämajaan Andrássy útille, missä häntä kuulusteltiin ja kidutettiin. Kidutettuna hän ”tunnusti” syyllistyneensä mielikuvitukselliseen salahankkeeseen amerikkalaisten kanssa ​​Unkarin valtiota vastaan. Näihin suunnitelmiin olisi kuulunut Unkarin pyhän kruunun varastaminen, jotta Otto von Habsburg voitaisiin kruunata Unkarin kuninkaaksi, vallankumous ja kolmas maailmansota, jonka jälkeen amerikkalaisten johdolla Unkariin palautettaisiin kapitalistinen järjestelmä ja Mindszenty itse nousisi poliittiseen valtaan.
Näytösoikeudenkäynnissä 8. helmikuuta 1949 (korkeammassa oikeusasteessa 6.-9. heinäkuuta 1949) Mindszenty tuomittiin maanpetoksesta elinkautiseen vankeuteen. Tuomio herätti järkytystä kautta maailman, sen johdosta protestoivat sekä paavi Pius XII että YK:n yleiskokous. 12. elokuuta paavi erotti katolisen kirkon yhteydestä kaikki Mindszentyn tuomioon osalliset. Kuusi vuotta vankilassa istuttuaan Mindszenty heikon terveytensä takia siirrettiin vuonna 1955 kotiarestiin, ensin Püspökszentlászlóhon, sitten Felsőpetényiin.
Unkarin kansannousun käynnistyttyä lokakuussa 1956 kommunistipuolueen johto halusi viedä Mindszentyn salaiseen turvapaikkaan, mutta hän ei suostunut. 30. lokakuuta unkarilaiset sotilaat vapauttivat hänet, ja 31. lokakuuta hän palasi Budaan arkkipiispan palatsiin. Neljän seuraavan päivän aikana hän kävi neuvotteluja Unkarin katolisen kirkon asioiden järjestämisestä ja Unkariin hankittavasta humanitaarisesta avusta ja tapasi Unkarin muiden kirkkojen johtoa (poliitikkoja hän ei suostunut vastaanottamaan). Pääministeri Imre Nagyn pyynnöstä hän piti 3. marraskuuta lyhyen radiopuheen, jossa puolusti kansallisen vapaustaistelun arvoja ja porvarillista demokratiaa.
Neuvostojoukkojen hyökätessä Budapestiin Mindszenty pakeni Yhdysvaltain lähetystöön. (Hän ei hakenut Yhdysvalloilta poliittista turvapaikkaa (asylum) vaan oleskeli lähetystössä poliittisena pakolaisena (refugee), mikä merkitsee, että vastaanottajavaltio saattoi rajoittaa hänen toimintaansa ja esimerkiksi kieltää politikoinnin lähetystöstä käsin. Tästä piittaamatta Mindszenty piti lähetystöstä käsin yhteyttä ulkomaille ja lähetti myös poliittisia viestejä.)
Väliaikaiseksi aiottu oleskelu venyi lähes 15-vuotiseksi. Kádárin hallinto ei sallinut Mindszentyn palata Esztergomin arkkipiispaksi. Hän olisi suostunut lähtemään ulkomaille, mutta asetti sen ehdoksi, että Unkarin katolilaisille sallittaisiin vapaa uskonnonopetus, pappien koulutus, omien järjestöjen perustaminen ja lehtien julkaiseminen, mihin hallitus ei myöskään suostunut. Lähetystössä asuessaan Mindszenty kirjoitti muistelmansa sekä tutkielmia historiasta ja kirkkohistoriasta.
Lopulta Vatikaani suostui ottamaan Mindszentyn vastaan sillä ehdolla, että hän luopuisi arkkipiispan virastaan ja kieltäytyisi kommentoimasta tuomiotaan, vankeuttaan ja Unkarin oloja. Vatikaanin lähettiläät hyväksyivät ehdot (Mindszentyn mukaan hänen tietämättään), ja paavi Paavali VI:n pyynnöstä Mindszenty 28. syyskuuta 1971 lopulta muutti lähetystöstä Roomaan.
Mindszentyn oman näkemyksen mukaan Yhdysvallat ja Vatikaani siis painostivat hänet poistumaan lähetystöstä. Tapahtumien diplomaattiset käänteet olivat kuitenkin mutkikkaammat, ja voidaan väittää, että Mindszenty itse käynnisti prosessin yrittämällä järjestää muistelmiaan länteen julkaistavaksi. Vatikaani ja Yhdysvallat eivät halunneet ottaa sitä riskiä, että Mindszenty poistuessaan lähetystöstä joutuisi Unkarin hallituksen voimatoimien kohteeksi ja vaivalla rakennettu  ulkopoliittinen tasapaino järkkyisi. Kuitenkin yhtä lailla ongelmallista kaikille osapuolille, myös Unkarille, olisi, jos Mindszenty kuolisi lähetystössä oleskellessaan ja hänen muistelmansa päätyisivät lännessä julki. Lopulta Mindszentyn maastamuutto onnistui Vatikaanin välityksellä siten, että hänen muistelmiensa julkaiseminen lännessä ei olisi välittömästi Yhdysvaltain vastuulla eikä rikkoisi Yhdysvaltain ja Unkarin hallituksen tekemää sopimusta.