stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vesa Mäkelä
Filmografia

Täällä Pohjantähden alla (1968) (mies Urjalan asemalla)
Tehtaan varjossa (1969) (Frans Mielonen)
Kustaa Vaasa (1969) (prinssi Juhana)
Kotona (1970)
Hiekkakuningas (1972)
Sujut (1974) (alikersantti Ojala)
Karkkia vain karkkipäivänä (1974)
Manillaköysi (1976) (Fiksu)
Isännät ja isäntien varjot (1976) (Martti Herneinen)
Häjyt (1978) (Nimismies Hägglund)
Onnellinen mies (1979) (Pyörähtälä)
Työn tarina (1980) (selostaja)
Pirunpolska (1980) (Tane)
Suvi (1981) (Aulis)
Ensiaskeleita rauhan tiellä (1981) (selostaja)
Ramses ja unet (1982) (onneton kirjuri (ääni))
Vireästi kehittyvä Hymylä (1983) (selostaja)
Kolmetoista mehiläistä (1983) (Postimies)
Ensamvargen och rackarkatten (Kulkukissa ja yksinäinen susi) (1984) (kertoja)
Hamlet liikemaailmassa (1987) (lääkäri)
Pohjanmaa (1988) (Seppo)
Kosketus (1988) (lehtikuvaaja)
Talvisota (1989) (luutnantti Yrjö Haavisto)
Prinsessa ja veli (1989)
1943 Elokuu (1989) (huuliharpun soittaja)
Vihreäreppuinen mies (1990) (komitean sihteeri)
Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva (1990) (2. humalainen ravintolassa)
Pirunnyrkki (1990)
Vääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet (1991) (vihollinen, tulkki)
Unohdus (1993)
Romanovin kivet (1993) (Virta)
Hunajan maku (1993) (Riipinen)
Vääpeli Körmy – taisteluni (1994) (konduktööri)
Uuno Turhapuron veli (1994) (konstaapeli)
Kaikki pelissä (1994) (näyttelijä Eero Rossi)
Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat (1994) (Makkosen partneri)
Anita (1994) (konstaapeli Sauren)
Ottaako sydämestä? (1995)
Samppanjaa ja vaahtokarkkeja (1995) (Haapanen)
Tie naisen sydämeen (1996) (Pekka Lipponen, Järvensuun "oppositiojohtaja")
Kauas pilvet karkaavat (1996) (1. verotarkastaja), muusikko (huuliharppu)
Kotikatu (1996) (Kuusinen)
Vita nuova (1997) (Kertoja)
Tanssijan kädet (1997) (Juhani)
Maraton (1997) (mieshoitaja)
Viisi tytärtäni (1997)
Sydän toivoa täynnä (1997) (Uki)
Kipinä (1997)
Kersantin kunnia (1997) (lääkintäkersantti)
Kuningasjätkä (1998) (Hilteeni)
Häjyt (1999) (Rahikainen, poliisi)
Sydämen asia (1999) (valmentaja)
Sotamies Jokisen vihkiloma (1999) (väestönsuojelumies)
Mennyt heinäkuu (1999) (Etvi)
Lomalla (2000) (baarin isäntä)
Hurmaava joukkoitsemurha (2000) (Hannes Jokinen, maalarimestari)
Sano Oili vaan (2000) (rakennusurakoitsija Sipi)
Tänä vuonna erilainen joulu (2001)
Myyrän aarre (2001) (kertoja)
Mies vailla menneisyyttä (2002) (miestenhuoneen vartija)
Kuutamolla (2002) (Samin isä)
Pahat pojat (2003) (Veijo Esso)
Raid (2003) (Pultsi)
Ajoreittieroja (2003)
Beatlehem (2003) (Melkas)
Ääniroolit

Satuja vallasta (1973) (kertoja)
Tontut (1985–1987) (ääni)
Kuka minä olen? (1989) (luurangon ääni)
Matka kapteeni Nemon kanssa (1993) (ääni)
Susia, noitia ja jättiläisiä (1995–1999) (kertoja)
Sano Nyt (1999–2000) (ääni)
Tontut: Taavi-tontun huikeat seikkailut (1995) (ääni)
Tontut: Tonttujen ikimuistoiset matkat (1997) (ääni)
Tontut: Seikkailut lumessa (1997) (ääni)
Aiheesta muualla

Vesa Mäkelän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
"Halusin, että mieheni kuolee kotona"
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
Emanuel Thelning
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emanuel Thelning Wikimedia Commonsissa
Thelningin maalaamia miniatyyreja. (Arkistoitu – Internet Archive)
Thelning, Emanuel hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Immanuel Alm
Johan Alm
Helena Arnell
Johan Backman
Jonas Bergman
Johan Zacharias Blackstadius
Edla Blommér
Elias Brenner
Erik Cainberg
Margareta Capsia
Wilhelm Maximilian Carpelan
Auguste Joseph Desarnod
Robert Wilhelm Ekman
Samuel Elmgren
Gustaf Wilhelm Finnberg
Lennart Forstén
Lars Gallenius
Johan Georg Geitel
Berndt Godenhjelm
Emanuel Granberg
Johan Hedberg
Johan Gustav Hedman
Pietari Henrikinpoika
Adolf Hårdh
Johan Knutson
Pehr Adolf Kruskopf
Claes Lang (vanhempi)
Petter Lang
Aleksander Lauréus
Johan Lefrén
Thomas Joachim Legler
Liedon mestari
Johan Erik Lindh
Gustaf Lucander
Charlotta Malm-Reuterholm
Karl Peter Mazér
Erik Wilhelm le Moine
Abraham Myra
Didrik Möllerum
Mathilda Rotkirch
Nils Schillmark
Johan Strömer
Johan Stålbom
Gabriel Gotthard Sweidel
Carl Gustaf Söderstrand
Emanuel Thelning
Ulrik Thersner
Mikael Toppelius
Isak Wacklin
Erik Westzynthius (nuorempi)
Erik Westzynthius (vanhempi)
Magnus von Wright
Wilhelm von Wright
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Miettinen
Kuvitteellisia Miettisiä

Veijo Miettinen, perusinsinööri, Tekniikka & Talous -lehden pakinoitsijanimimerkki
Kate Atkinson

| Kate Atkinson |
| --- | --- |
 Kate Atkinson jakamassa nimikirjoituksia Edinburghin kansainvälisillä kirjamessuilla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. joulukuuta 1951 (ikä 73) York, Englanti
Kansalaisuus:  britti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aikakausi:  1995 – nykyaika
Esikoisteos:  Museon kulisseissa (1995)
Palkinnot
 Whitbread-palkinto 1995 
Aiheesta muualla
www.kateatkinson.co.uk
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kate Atkinson (s. 20. joulukuuta 1951 York) on englantilainen kirjailija.
Elämä ja ura

Atkinson opiskeli kirjallisuutta Dundeen yliopistossa Skotlannissa. Hän teki amerikkalaista kirjallisuutta käsittelevän väitöskirjan, jota ei hyväksytty. Atkinson on kertonut, että taustalla oli tiedekuntariitoja, joiden välikappaleeksi hän jäi. Atkinson asuu Edinburghissa Skotlannissa.
Atkinsonin esikoisromaani Museon kulisseissa (1995) voitti Whitbread-palkinnon.
Atkinson on kirjoittanut kirjallisia dekkareita, kuten hän itse niitä luonnehtii. Jackson Brodie -sarjassa on ilmestynyt viisi teosta. Brittiläinen televisiosarja The Case Histories pohjautuu kyseiseen sarjaan.
Teokset

Museon kulisseissa.  (Behind the Scenes at the Museum, 1995.)  Suomentanut Leena Tamminen. Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-21843-X
Ihmiskrokettia.  (Human Croquet, 1997.)  Suomentanut Leena Tamminen. Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22537-1
Abandonment (2000, näytelmä)
Emotionally Weird (2000)
Elämä elämältä.  (Life After Life, 2013)  Suomentanut Kaisa Kattelus. Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2014.  ISBN 978-951-52-3358-5
Hävityksen jumala.  (A God in Ruins, 2014)  Suomentanut Kaisa Kattelus. Helsinki:  S & S, 2016.  ISBN 978-951-52-3754-5
Ihan tavallisena päivänä.  (Case Histories, 2005.)  Suomentanut Kaisa Kattelus. Helsinki:  Schildts, 2011.  ISBN 978-951-50-2112-0
Kaikkein vähäpätöisin asia.  (One Good Turn, 2006.)  Suomentanut Kaisa Kattelus. Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2012.  ISBN 978-951-52-2970-0
Eikö vieläkään hyviä uutisia?  (When Will There Be Good News?, 2008.)  Suomentanut Kaisa Kattelus. Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2013.  ISBN 978-951-52-3243-4
Joka lapsia ja koiria rakastaa.  (Started Early, Took My Dog, 2010.)  Suomentanut Kaisa Kattelus. Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2015.  ISBN 978-951-52-3539-8
Liian kirkas taivas. (Big Sky, 2019). Suom. Kaisa Kattelus. Helsinki: Schildts & Söderströms, 2019. ISBN 9789515249142.
Kuolema kulkee kartanohotellissa.  (Death at the Sign of the Rook)  Suomentanut Kaisa Kattelus. Helsinki:  S&S, 2025.  ISBN 978-951-52-6300-1
Aiheesta muualla

Eija Elo: Ihmiskrokettia. Aikakone 28.2.1999.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Koskelan raitiovaunuvarikko

| Koskelan raitiovaunuvarikko |
| --- | --- |
 Koskelan raitiovaunuvarikko vuonna 2001.
Osoite:  Valtimontie 10, 00610 Helsinki
Sijainti:  Kumpula, Helsinki
Koordinaatit:  60°12′54″N 24°58′19″E﻿ / ﻿60.21502001°N 24.97206336°E﻿ / 60.21502001; 24.97206336
Rakennustyyppi:  Raitiovaunuvarikko (d)
 fiKoskelan raitiovaunuvarikko 
  
Koskelan raitiovaunuvarikko on Helsingin raitioliikenteen kolmesta raitiovaunuvarikosta kaikista suurin. Se sijaitsee Kustaa Vaasan tien varrella Kumpulan kaupunginosassa. Ennen vuonna 2024 alkanutta uudistamishanketta Koskelasta hoidettiin suurin osa päivittäisestä liikenteestä ja myös kaluston huoltoa. Varikolla hoidettiin myös koulutustoimintaa.
Ilmakuva varikkoalueesta vuodelta 2010.
Koskelassa on tilaa sadalle vaunulle. Varikolla aloitettiin vuonna 2024 huomattava uudistamishanke, jossa vanhoja tiloja korvataan uusilla. Varikkoalueen A- ja B-rakennusten purkaminen aloitettiin tammikuussa 2025. Uudistetun varikkoalueen päälle rakennetaan kansirakenne. Hankkeen on arvioitu valmistuvan vuonna 2029. Koskelasta tulee raitioliikenteen toinen päävarikko Ruskeasuon varikon ohella, kun taas Vallilan varikosta ja Töölön varikosta on tarkoitus luopua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koskelan raitiovaunuvarikko Wikimedia Commonsissa
Suomen raitioliikenne
Faxian

Faxian (myös Fa-Hien, Fa-hsien ja Sehi, kiin.: 法顯; pinyin: Fǎxiǎn; 337–422) oli kiinalainen tutkimusmatkailija ja pyhiinvaeltaja.
Faxian Ašokan palatsin raunioilla. Piirtäjän kuvittelema tilanne.
Faxian lähti Jin-dynastian valtakunnan pääkaupungista Chang'anista vuonna 399 ja palasi sinne 15 vuotta myöhemmin. Matkallaan hän kävi buddhalaisuuden pyhillä paikoilla Keski-Aasiassa, Intiassa ja Sri Lankassa lukeakseen uskonnon pyhiä tekstejä.  Hän kuvasi havaintojaan kirjaansa Foguoji. Siinä hän kuvasi ja vertaili buddhalaisuuden harjoittamistapoja eri maissa.
Hän saapui koillisesta intialaiseen Pataliputran kaupunkiin Gangesjoen varrelle vuonna 402. Hän luki Intiassa sanskritinkielisiä pyhiä tekstejä ja kopioi niitä mukaansa. Muutaman vuoden päästä matkusti takaisin Kiinaan, mutta teki vielä uuden matkan täydentääkseen pyhien kirjoitusten tuntemustaan. Toisen matkansa hän suuntasi Ceylonin saarelle, nykyiseen Sri Lankaan.
Faxianin merkitys on kahdenlainen: solmi tärkeitä kontakteja Intian ja Kiinan välille ja toi Kiinaan syvällistä ymmärrystä buddhalaisuudesta.
Kenraaliharjoitus (elokuva)

| Kenraaliharjoitus |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paula Korva
Käsikirjoittaja:  Paula Korva
Perustuu:  Anna-Leena Härkösen romaaniin Kenraaliharjoitus
Tuottaja:  Marko Talli
Säveltäjä:  Ville Tanttu
Kuvaaja:  Teppo Högman
Leikkaaja:  Jyrki Levä
Pääosat:   Iina Kuustonen  Riku Nieminen  Laura Malmivaara  Minka Kuustonen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yellow Film & TV
Levittäjä:  Nelonen Media
Ensi-ilta:   2025-01-3030. tammikuuta 2025 (Göteborg)  2025-03-077. maaliskuuta 2025 (Suomi)  
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kenraaliharjoitus on maaliskuussa 2025 ensi-iltansa saanut Paula Korvan käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen draamakomediaelokuva. Elokuva perustuu Anna-Leena Härkösen samannimiseen romaaniin. Kenraaliharjoitus on Korvan pitkän elokuvan esikoisohjaus. Elokuvan päärooleissa ovat Iina Kuustonen, Laura Malmivaara ja Riku Nieminen.
Elokuva on draamakomedia rakkauden monimutkaisuudesta ja keski-iän kriiseistä. Jane on matkatoimistovirkailija, joka pitää suhdettaan näyttelijämieheensä vahvana ja vakaana, minkä vuoksi hän järkyttyy, kun mies ehdottaa suhteen avaamista uusille ihmisille. Pelastaakseen parisuhteen Jane suostuu Isle of Lust -nimisiin luovan luokan seksibileisiin.
Elokuvan tuottaa Marko Talli Yellow Film & TV:stä. Elokuvan levittää elokuvateattereihin Nelonen Media. Rahoitusvaiheessa elokuvan ohjaaja Paula Korva ja tuottaja Marko Talli voittivat Finnish Film Affairin pitchauskilpailun. Elokuvan työnimi oli tuolloin Juokse lempesi edestä.
Kenraaliharjoitus  sai maailmanensi-iltansa Göterborgin elokuvajuhlilla 30. tammikuuta 2025.
Kenraaliharjoituksen kansainvälisestä myynnistä vastaa tanskalainen LevelK. Elokuvan englanninkielinen nimi on Sudden Outbursts of Emotions.
Kansainvälinen juliste
Aiheesta muualla

Kenraaliharjoitus-elokuvan traileri Youtubessa
Vrbas

Joki merkitty karttaan punaisella.
Vrbas on Bosnia ja Hertsegovinan keskiosan vuoristoalueelta pohjoiseen virtaava 240 kilometrin mittainen joki, joka laskee Kroatian vastaisella rajalla Savaan. Vrbasin varrella sijaitsevat muun muassa Jajcen ja Banja Lukan kaupungit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vrbas Wikimedia Commonsissa
Tuukka Saarimaa

Tuukka Saarimaa (s. 12. syyskuuta 1977) on suomalainen taloustieteilijä. Hän toimii kaupunkitaloustieteen apulaisprofessorina Aalto-yliopistossa ja Helsinki GSE:ssä. Aiemmin Saarimaa työskenteli Valtion taloudellisessa tutkimuskeskuksessa (VATT) johtavana tutkijana. Saarimaa on talouspolitiikan arviointineuvoston jäsen nelivuotiskaudella 2023–2027.
Saarimaa valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Joensuun yliopistosta 2003. Saarimaa on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Joensuun yliopistossa vuonna 2009 otsikolla "Studies on Owner-Occupied Housing, Taxation and Portfolio Choice". Saarimaan tutkimus keskittyy muun muassa asuntomarkkinoihin.
Saarimaa on kirjoittanut yhdessä Heikki Pursiaisen kanssa "Asiaton lehdistökatsaus" -blogia.
Aiheesta muualla

Saarimaan verkkosivu
Saarimaan tutkimukset IDEASissa
Asiaton lehdistökatsaus -blogi
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID
Pierre André de Suffren de Saint-Tropez

| Pierre André de Suffren de Saint-Tropez |
| --- | --- |
 Pompeo Batoni: Pierre André de Suffren de Saint-Tropez, noin 1785.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1729 Saint-Cannat, Ranskan kuningaskunta
Kuollut: 8. joulukuuta 1788 (59 vuotta) Pariisi, Ranska
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Ranska
Sotilasarvo:  Capitaine de vaisseau ja amiraali
Pierre André de Suffren de Saint-Tropez (13. heinäkuuta 1729 Saint-Cannat, Ranskan kuningaskunta – 8. joulukuuta 1788 Pariisi, Ranska) oli Ranskan laivaston amiraali, joka taisteli brittejä vastaan Intiassa ja Karibianmerellä Yhdysvaltain vapaussodassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre André de Suffren de Saint-Tropez Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Saharov-palkinto

Vuoden 2014 palkinnonjakotilaisuus, jossa palkittiin Denis Mukwege.
Saharov-palkinto on Euroopan parlamentin vuosittain myöntämä palkinto ihmisoikeuksien ja mielipiteenvapauden hyväksi tehdystä työstä maailmassa.
Saharov-palkinnolla palkitaan merkittävä saavutus jollakin seuraavista aloista: ihmisoikeuksien ja perusvapauksien, erityisesti sananvapauden, puolustaminen; vähemmistöjen oikeuksien suojeleminen; kansainvälisen oikeuden kunnioittaminen tai demokratian kehittäminen ja oikeusvaltioperiaatteen toteuttaminen.
Palkinnon tausta

Palkinto on nimetty venäläisen fyysikon ja toisinajattelijan Andrei Saharovin (1921–1989) mukaan ja se myönnettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1988. Vetypommin kehittäjä Saharov keskittyi myöhemmin totalitaarisen yhteiskunnan kritiikkiin ja ihmisoikeustaisteluun silloisessa Neuvostoliitossa. Hänelle myönnettiin vuonna 1975 Nobelin rauhanpalkinto.
Saharov-palkinnon tarkoituksena on rohkaista esikuvansa Saharovin mukaan poikkeuksellisista saavutuksista niitä, jotka taistelevat rohkeasti ihmisoikeuksien ja perusvapauksien, erityisesti sananvapauden puolesta, suojelevat vähemmistöjen oikeuksia, puolustavat kansainvälisen oikeuden kunnioittamista tai edistävät demokratian ja oikeusvaltion periaatteiden toteuttamista.
Palkinnon voi saada yksi tai useampi henkilö, ryhmä tai järjestö. Palkinto luovutetaan aina loppuvuodesta Euroopan parlamentissa Strasbourgissa ja sen rahallinen arvo on 50 000 euroa.
Tuntemattomat sankarit

| Tuntemattomat sankarit> L'Armée des ombres |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Jean-Pierre Melville
Käsikirjoittaja:  Jean-Pierre Melville
Tuottaja:  Robert Dorfmann
Säveltäjä:  Éric Demarsan
Kuvaaja:  Pierre Lhomme
Leikkaaja:  Françoise Bonnot
Pääosat:  Lino Ventura Simone Signoret Paul Crauchet Jean-Pierre Cassel
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska
Levittäjä:  Cecchi Gori Group
Ensi-ilta:  1969
Kesto:  138 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuntemattomat sankarit (L’Armée des ombres) on Jean-Pierre Melvillen ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1969. Se kertoo toisen maailmansodan aikaisesta Ranskan vastarintaliikkeestä ja pohjautuu Joseph Kesselin samannimiseen romaaniin vuodelta 1943.
Juoni

Vastarintaliikkeen solua johtanut insinööri Philippe Gerbier (Lino Ventura) pidätetään lokakuussa 1942 Vichyn Ranskassa. Hänet lähetetään ensin keskitysleirille ja sieltä edelleen Gestapon päämajaan Hôtel Majesticissa Pariisissa. Vartijansa surmaten Gerbier pakenee ja matkustaa Marseilleen. Yhdessä kolmen miehensä Félix Lepercqin (Paul Crauchet), Guillaume Vermerschin ("Le Bison" Christian Barbier) ja Claude Ullmannin ("Le Masque", Claude Mann) Gerbier surmaa kurtistamalla petturina neljännen jäsenen Paul Dounatin (Alain Libolt).
Lepercq värvää sittemmin mukaan vanhan ystävänsä Jean-François Jardien (Jean-Pierre Cassel). Jean-François tapaa tehtävällä Pariisissa Mathilden (Simone Signoret), joka sittemmin osoittautuu Gerbierin agentiksi. Gerbier matkustaa vapaan Ranskan esikuntaan Lontoossa brittiläisellä sukellusveneellä ja tapaa vastarintaliikkeen yhden johtohenkilön Luc Jardien, joka osoittautuu Gerbierin tuntemattomaksi veljeksi.
Lepercq on tällä välin jäänyt Gestapon vangiksi ja Gerbier palaa Ranskaan tätä pelastamaan. Mathilde tekee suunnitelman, jonka mukaan Jean-François Jardie ilmiantaa itsensä päästäkseen Gestapon vankilan sisään. Jean-François ja Lepercq ovat sellitovereja ja molempia kidutetaan. Mathilde, Le Masque ja Le Bison soluttautuvat vankilaan sairaanhoitajaksi ja saksalaisiksi sotilaiksi naamioituneina. Lepercq on tarkoitus siirtää väärennettyjä papereja käyttäen. Kun tämä osoittautuu mahdottomaksi, Jean-François antaa hänelle oman itsemurhaan tarkoitetun syanidikapselinsa.
Mathilde anoo Gerbieriä muuttamaan Lontooseen, mutta tämä jää Ranskaan ja joutuu ratsian aikana pidätetyksi. Mathilden joukkue pelasta hänet juuri ennen teloitusta. Sittemmin Gerbier elää eristäytyneenä ranskalaisella maatilalla. Sittemmin Luc Jardie kertoo Mathilden tulleen pidätetyksi. Gerbier määrää Le Masquen ja Le Bisonin murhaamaan Mathilden, mihin Le Bison ei aluksi suostu. Jardie taivuttelee heidät selittämällä, että Mathilde ei pysty itsemurhaan. Lopulta murhaan suostutaan ja La Bison murhaa Mathilden Pariisissa. Elokuva loppuu ja kaikkien neljän selitetään saaneen lopulta surmansa joko itsemurhan tai natsien kautta.
Tuotanto

Elokuva perustuu vastarintataistelija Joseph Kesselin romaaniin L’armée des ombres vuodelta 1943. Elokuvan tekijä Jean- Pierre Melville oli lukenut romaanin ja vaikuttunut sen realistisuudesta. Hän oli myös itse palvellut vastarintataistelijana. Elokuva sai suhteellisen suuren tuotantobudjetin 8 175 000 frangia. Kuvauksia tehtiin studiolla Pariisin esikaupunki Boulogne-Billancourtilla, monilla muilla kohteilla Pariisissa ja Nizzassa. Kuvaajana toimi maineikas Pierre Lhomme ja leikkaajana Françoise Bonnot.
Kesselin romaani perustuu tositapahtumiin, mutta teoksen henkilöhahmot eivät edusta yksittäisiä oikeita henkilöitä, sillä sota oli sen julkaisun aikana edelleen käynnissä. Henkilöhahmoihin on kuitenkin yhdistelty useita eri oikeita henkilöitä. Elokuvassa hahmojen oikea identiteetti peitetään kirjan tavoin. Esimerkiksi Luc Jardien esikuva oli vastarintaliikkeen sankari Jean Moulin. Mathilde perustuu puolestaan kolmeen eri henkilöön, Lucie Bernard Aubrac, Dominique Persky Desanti ja Maud Begon.
Vastaanotto

Tuntemattomat sankarit sai ensi-iltansa Ranskassa 12. syyskuuta 1969. Lipputulojen puolesta se menestyi melko hyvin. Ranskan tuolloiset johtavat elokuvakriitikkojen lehdet Positif ja Cahiers du cinéma olivat kuitenkin marksilaisia ja ne tuomitsivat elokuvan gaulistisena nostalgiana. Pitkäaikainen Ranskan presidentti Charles de Gaulle oli eronnut kuutisen kuukautta ennen elokuvan julkaisua. Cahiers du cinéma julkaisi Rui Nogueiran Melvillen elokuvien uudelleenarvioinnin Le Cinéma selon Melville vuonna 1996. Sen johdosta alkoivat elokuvan restaurointityöt Laboratoires Eclairilla Pariisissa vuonna 2004. Töitä johti elokuvayhtiö StudioCanalin Béatrice Valbin-Constant ja niitä valvoi alkuperäinen kuvaaja Pierre Lhomme. Rialto Pictures julkaisi valmiin lopputuloksen vuonna 2006.
Reputation

| Reputation Taylor Swift |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Conway Recording (Los Angeles)   MXM   (Los Angeles ja Tukholma)   Rough Customer   (New York)   Seismic Activities   (Portland)   Tree Sound   (Atlanta)
 Julkaistu: 10. marraskuuta 2017
 Formaatti: CD, LP, lataus, suoratoisto
 Tuottaja(t): Max Martin   Shellback   Taylor Swift  Jack Antonoff   Ali Payami   Oscar Görres   Oscar Holter
 Tyylilaji: electropop, R&B
 Kesto: 55.38
 Levy-yhtiö: Big Machine Records
Listasijoitukset
  1.    1.    5.
Taylor Swiftin muut julkaisut
| 1989 2014 | Reputation 2017 | Lover 2019 |
Singlet albumilta Reputation
 ”Look What You Made Me Do” Julkaistu: 24. elokuuta 2017  ”...Ready for It?” Julkaistu: 24. lokakuuta 2017  ”End Game” Julkaistu: 14. marraskuuta 2017  ”New Year’s Day” Julkaistu: 27. marraskuuta 2017 (vain Yhdysvallat)  ”Delicate” Julkaistu: 12. maaliskuuta 2018  ”Getaway Car” Julkaistu: 7. syyskuuta 2018 (vain Australia ja Uusi-Seelanti)
Reputation (tyyliteltynä reputation) on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 10. marraskuuta 2017. Albumilta on julkaistu singlet "Look What You Made Me Do", "...Ready for It?", "End Game" ja "Delicate".
Reputation seuraa Swiftin vuoden 2014 albumia 1989, josta tuli maailmanlaajuinen menestys. Vuonna 2016 Swift sai paljon negatiivista julkisuutta hänen ja Kanye Westin välisen kiistan ja yksityiselämänsä takia ja vetäytyi julkisuudesta vuodeksi. Hän alkoi kirjoittaa Reputation-albumia tuona aikana.  Swift käsittelee albumilla kokemaansa negatiivista julkisuutta ja kohua. Albumin kappaleet käsittelevät myös hänen uutta parisuhdettaan.
Reputation nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistan kärkeen. Se oli ehdolla parhaan pop-albumin Grammy-palkinnon saajaksi.