stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salainen puutarha (antologia)
Kuvitelmien talo

Ensimmäinen huone: nimettömyys eli 'Kasvoton muukalainen nai minua'
Toinen huone: yleisö
Kolmas huone: raiskaus eli 'Älä siinä pällistele, pakota minut'
Neljäs huone: kipu ja masokismi eli 'Ai, älä lopeta!'
Viides huone: hallinta eli 'Miten nöyryyttävää! Kiitos'
Kuudes huone: kauhun seksuaalisuus eli 'Apua, olen voimaton, luojan kiitos'
Seitsemäs huone: kielletyn hedelmän kutkuttava jännitys eli 'Älä, et saa... näin, katso, anna kun autan sinua'
Kahdeksas huone: muuntautumishuone eli 'Elämä voi olla kaunista'
Yhdeksäs huone: maaemohuone
Kymmenes huone: sukurutsaus
Yhdestoista huone: eläintarha
Kahdestoista huone: isot mustat miehet
Kolmastoista huone: nuoret pojat
Neljästoista huone: fetisistit
Viidestoista huone: toiset naiset
Kuudestoista huone: prostituutio eli 'Sadie Thompson ei enää asu täällä'
Vastaanotto

Salaisen puutarhan jälkisanojen kirjoittaja, psykiatri Martin Shepard ennakoi kolme keskeistä kritiikin linjaa:
Teoksen aineiston tuottaneet naiset eivät edustaneet keskivertonaista, vaan seksuaaliasioista liiaksikin kiinnostunutta ja liian herkästi avautuvaa "ekshibitionistista" osaa naisten joukosta.
"Se ei ole tervettä": kirjassa esitettyjä kuvitelmia tyrmätään esimerkiksi väittämällä kuvitelmaa todellisuuden epäterveeksi korvikkeeksi.
Salainen puutarha on väitetystä "tunnustusteoksen" luonteestaan ja naisten fantasioista valistavasta merkityksestään huolimatta pornoa.
Aiheesta muualla

Friday, Nancy: My Secret Garden: Women's Sexual Fantasies (Salainen puutarha Internet Archivessa) Internet Archive. Viitattu 10.5.2014. (englanniksi)
Heikki O. Salonen

Heikki Olavi Salonen (12. toukokuuta 1933 Joroinen – 6. toukokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja, koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hän oli Amer-yhtymän toimitusjohtaja vuosina 1972–1991 sekä hallituksen puheenjohtaja (pääjohtaja) 1986–1991. Tämän jälkeen hän jatkoi Amerissa erikoistehtävissä. Ennen Amer-yhtymän toimitusjohtajuutta hän oli Vientikoulutussäätiön toimitusjohtaja ja Saastamoinen-yhtymän varatoimitusjohtaja.
Heikki O. Salonen tunnettiin rentona ja nopealiikkeisenä johtajana, joka esiintyi paljon julkisuudessa ja otti vaikutteita johtamiseensa alan kirjojen lisäksi kaunokirjallisuudesta ja muista taiteista. Kova työtahti, alkoholinkäyttö ja tupakanpoltto verottivat hänen terveyttään. Hänen johdollaan ja monien yrityskauppojen kautta Amer-Tupakka muuttui savukevalmistajasta monialayritykseksi, joka toi maahan autoja (Korpivaara), harjoitti kauppapuutarhatoimintaa (Kukkameri), tekstiiliteollisuutta (Marimekko) ja graafista teollisuutta (Weilin+Göös, Amerpap, Kiviranta, Finnreklama) sekä teki urheiluvarusteita (Koho, Wilson), joihin yhtiö sittemmin keskittyi Amer Sportsiksi muuttuneena. Salonen itse laski olleensa tekemässä lähes 70 yritysostoa ja 20 yritysmyyntiä. Hänen aikanaan Amer muuttui insinööri- ja ekonomijärjestöjen omistamasta yhtiöstä pörssiyhtiöksi, joka listautui 1977 Helsingin ja 1984 Lontoon pörssiin.
Salosella oli useita luottamustoimia liike-elämän ulkopuolella mm. Maanpuolustuksen tuki ry:ssä, Mannerheimin Lastensuojeluliitossa, Maailman luonnon säätiössä ja Sydäntutkimussäätiössä.
Leo Salonen

Leo Salonen 1960-luvulla.
Leo ”Lexa” Salonen (29. heinäkuuta 1929 Viipuri – 15. syyskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen keittiömestari.
Leo Salosen työpaikkoja kokkina olivat rahtilaivat, hotelli Atlantic (Göteborgissa), norjalainen M/S Björkenheim -tankkeri, ravintola Motti, ravintola Fen Kuan, ravintola Klippan, ravintola Espilä, ravintola Teatterigrilli, ravintola Intim (Tukholmassa), ravintola Lido, ravintola Hongkong (Amsterdam) ja ravintola Vivex. Leo Salonen toimi vuodesta 1967 ravintoloitsijana Helsingin Suomalaisella Klubilla, Suomalaisella Pursiseuralla ja Särkänlinnassa. 1970-luvulla Salonen johti ravintoloitsijana Katajanokan Kasinoa. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle poikansa Juhani Salosen ryhtyessä ravintoloitsijaksi Katajanokan Kasinossa.
Salonen kuului vuonna 1964 IKA-International Chefs Culinary Competition -kilpailuista (kokkiolympialaiset) Frankfurtista kultamitalin voittaneeseen Suomen kokkijoukkueeseen. Hän oli Suomen ensimmäisiä tv-kokkeja, jonka ohjelmaa Hyvää ruokaa hyvissä kehyksissä esitettiin Tesvisiossa (1959–1960). Salonen teki ruokaa myös tv-ohjelmassa Herkuttelevat herrat.
Salmon-luokka (hävittäjä)

| Salmon-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  305 t (standardi) 340 t (kuormattu)
Pituus:  62,41 m (kokonaispituus)
Leveys:  5,94 m
Syväys:  2,36 m
Koneteho:  3 600 ihp
Nopeus:  27 solmua
Aseistus
Meritorjunta:  1 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 5 x QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 x 18" torpedoputkea
Salmon-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka (engl. torpedo boat destroyer, TBD). Luokka oli hullilaisen Earle's Shipbuildingin valmistama.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Salmon | Earle's Shipbuilding, Hull | 12. maaliskuuta 1894 | 15. tammikuuta 1895 | tammikuu 1896 | romutettu 1912 |
| HMS Snapper | Earle | 2. huhtikuuta 1894 | 30. tammikuuta 1895 | tammikuu 1896 | romutettu 1912 |
Saksan keisarikunnan historia

Saksan keisarikunta oli Saksan alueella vuosina 1871–1918 sijainnut valtio.
Tausta

Saksan yhdistyminen oli tullut poliittiseksi päämääräksi varsin myöhään. Keskiaikana mahtavimmillaan ollutta Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa pidettiin sittemmin uuden Saksan keisarikunnan edeltäjänä, mutta itse asiassa nämä kaksi keisarikuntaa olivat luonteeltaan hyvin erilaiset. Ensimmäinen valtakunta, mitä nimeä Pyhästä saksalais-roomalaisesta keisarikunnasta käytettiin, oli ollut vain löysästi yhteen liittyvien ruhtinaskuntien ryhmä, jossa valtiovalta ei yrittänytkään esiintyä kielellisen yhtenäisyyden tai kansallisen tunteen vaalijana. Ranskan suuren vallankumouksen aikana vuonna 1789 Saksa oli 350 suvereenin valtion muodostama tilkkutäkki. Bismarck kirjoitti muistelmissaan: ”Ranskan vallankumouksen puhkeamiseen saakka Saksassa ei näkynyt merkkiäkään saksalaisen kansakunnan syntymisestä.” Itse asiassa sellaisia merkkejä voitiin tuskin havaita ennen vuotta 1807. Mutta tuona vuonna Napoleon riisti Preussilta yli puolet sen alueesta Tilsitin rauhassa. Tämä kovakourainen käsittely katkeroitti saksalaisia ja herätti kansallisen tietoisuuden; Ranskaa kohtaan tunnetusta vihasta tuli saksalaisen nationalismin keskeinen tekijä. Saksalaiset isänmaan ystävät kehottivat saksalaisia yhdistymään yhteistä vihollista vastaan. Saksa sai tilaisuuden nousta kapinaan ja irtautua liitosta Ranskan kanssa, kun Napoleonin Venäjän-sotaretki oli päättynyt katastrofiin vuonna 1813. Suuri valloittaja kärsi kirvelevän tappion Leipzigin taistelussa, joka käytännössä sinetöi Napoleonin kohtalon. Saksalaiselle nationalismille tämä oli suuri saavutus, sillä kymmenvuotinen nöyryyttävä alistamisen muisto oli synnyttänyt kansallishengen, joka hälvensi pienet paikalliset kiistat ja ajatus Saksan keisarikunnasta oli alkanut itää.
Ensimmäinen maailmansota

Saksassa puhuttiin ”vuoden 1914 hengestä”. Sanottiin, että ensimmäistä kertaa historiassaan Saksan kansa on yhtenäistynyt ja haluaa tehdä sankarillisen asian vuoksi uhrauksia. 70 miljoonainen kansa on nyt yhtä sielua, puhuttiin. Vastaavasta asiasta intoiltiin myös Ranskassa. Heillä oli union sacrée, joka tekisi Ranskan ajatuksen todeksi. Vähän myöhemmin sama koettiin Britanniassa. Kyseessä oli uskonnollista heräämistä muistuttava ilmiö.
Imperialistinen valtapolitiikka ja kansallisten intressien häikäilemätön ajaminen johti lopulta 1914 ensimmäiseen maailmansotaan. Sodan välittömänä sytykkeenä oli Itävallan kruununperijän Franz Ferdinandin murha Sarajevossa, jonka tekijänä oli serbialainen aktivisti. Se johti Itävalta-Unkarin, liittolaisensa Saksan lievästä vastustuksesta huolimatta julistamaan sodan Serbialle, mikä laajeni suursodaksi Serbian liittolaisen Venäjän aloitettua liikekannallepanon ja Saksan julistettua sodan sille ja ennalta ehkäisevästi sen liittolaiselle Ranskalle. Teoriat sodan syvemmistä syistä ovat kuitenkin olleet moninaiset. Saksa taisteli Itävalta-Unkarin ja Osmanien valtakunnan kanssa Venäjää, Ranskaa, Yhdistynyttä kuningaskuntaa, Italiaa ja eräitä pienempiä maita vastaan. Sota laajeni myös Lähi-itään ja Saksan siirtomaihin.
Lännessä Saksa taisteli asemasotaa suurin tappioin. Nopean Belgian läpimarssin jälkeen Saksan joukot pysäytettiin Marneen, Pariisin pohjoispuolelle. Rintamat Ranskassa liikkuivat sodan aikana vain vähän. Idässä ratkaisevaa voittoa Venäjästä ei saatu. Yhdysvaltain liittyminen sotaan 1917 Saksan julistaman ”rajoittamattoman sukellusvenesodan” johdosta merkitsi sodan kääntymistä Saksalle tappiolliseksi. Vuoden 1918 alussa Saksa onnistui uuden sotilastaktiikan ja itärintamalta vapautuneiden joukkojen ansiosta etenemään länsirintamalla tykinkantaman päähän Pariisista, mutta ympärysvaltain vastahyökkäykset ajoivat Saksan armeijan ja sotateollisuuden sotaväsymyksen tilaan.
Vuoden 1918 vallankumous

Saksan vallankumouksen päämääränä oli aluksi pelkkä sodasta irtaututuminen. Vasta myöhemmin mukaan tuli poliittisia ja sosiaalisia elementtejä, joita johtivat työväenluokan kannattamat poliitikot, etupäässä sosiaalidemokraatit. Poikkeuksia lukuun ottamatta koulutettu keskiluokka ja vanha eliitti eivät kannattaneet uutta hallintoa.
Lokakuun lopussa 1918 Saksan laivastoyksiköt Kielissä kieltäytyivät lähtemästä viimeiseen suuroperaatioon sodassa, jonka ne katsoivat hävityksi. 3. marraskuuta kansannousu levisi muihin kaupunkeihin ja alkoi Saksan vallankumous. Keisari Vilhelm II ja kaikki johtavat ruhtinaat pakotettiin luopumaan vallasta. Keisari oli päätynyt luopua Saksan keisarin arvosta vasta kello 1.15, mutta ei kuitenkaan Preussin kuninkaan arvosta. Päätös ilmoitettiin Berliiniin puhelimitse ja vastaus hämmästytti päämajaa, joka nyt sai kuulla ensi kerran, että Berliinissä oli ilmoitettu keisarin luopuneen jo 11.15 kaikesta vallastaan. Hindenburg neuvoi keisaria luopumaan kruunustaan ja matkustamaan Hollantiin. Yöllä järjestettiin vaaditut muodollisuudet Hollannin viranomaisten kanssa ja kello 4.30 Vilhelm II lähti junassa maanpakoon. Tähän päättyi Saksan keisarikunta. Valtakautensa jälkeiset vuodet Vilhelm II vietti maanpaossa Hollannissa, jossa hän myös kuoli 4. kesäkuuta 1941 Doornin kartanossa, Huis Doornissa.
9. marraskuuta 1918 sosiaalidemokraatti Philipp Scheidemann julisti Saksan valtiopäivätalon parvekkeelta Saksan tasavallaksi. Vasemmistososialistien johtaja Liebknecht kiirehti niin ikään samana päivänä antamaan Berliinin kaupunkilinnan parvekkeelta oman julistuksensa sosialistisen tasavallan perustamisesta. Kansleri Max von Baden luopui myös virastaan, ja Friedrich Ebert kokosi pelkästään sosiaalidemokraateista muodostetun hallituksen. Kaksi päivää myöhemmin Saksa solmi aselevon ympärysvaltojen kanssa Compiègnen metsässä.
Saksan keisarikunnan julistaminen, Anton von Wernerin maalaus vuodelta 1885 (kolmas versio). Keisariksi julistettu Vilhelm I seisomassa edessä korokkeella, kansleri Otto von Bismarck keskellä valkoisessa univormussa.
Brandenburgin portti, Saksa juhlistaa voittoa Ranskasta 1871.
Otto von Bismarck (vasemmalla), Albrecht von Roon (keskellä) ja Helmuth von Moltke (oikealla).
Saksan yhdistyminen 1815–1871 ja Saksan tulliliiton muodostuminen.
Berliini 1900-luvulla.
Saksan keisari Vilhelm II.
Eurooppa vuonna 1914.
Kohti rintamaa, kuva vuodelta 1914.
Keisari on luopunut kruunusta... monarkia on lakkautettu. Eläköön Saksan tasavalta! sosiaalidemokraattien edustaja Philipp Scheidemann  puhuu valtiopäivätalon parvekkeella 9.marraskuuta  vuonna 1918.
Pauli Salonen

Paul Vilhelm ”Pauli” Salonen (14. helmikuuta 1916 Hollola – 10. tammikuuta 2009 Lahti) oli suomalainen yhdistetyn kilpailija ja hiihtäjä. Hän edusti Lahden Hiihtoseuraa. Salonen osallistui Sankt Moritzin olympialaisissa 1948 sekä yhdistetyn normaalikilpailuun että hiihdon 18 kilometrin kilpailuun. Hän sijoittui yhdistetyssä seitsemänneksi ja hiihdossa 24:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1938 hän sijoittui yhdistetyssä 32:nneksi kaaduttuaan mäessä. Cortina d'Ampezzon sittemmin epävirallisiksi julistetuissa MM-kilpailuissa 1941 hän saavutti hopeaa. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1945.
Salonen saavutti soudussa pariairokaksikon SM-hopeaa Pentti Heinosen kanssa vuonna 1954.
Pauli Salosen poika Timo Salonen on jalkapallon Suomen-mestari.
Salonen on haudattu Läntiselle hautausmaalle Lahteen.
Ritva Salonen

Ritva Tuulikki Salonen (o.s. Leppänen, 28. helmikuuta 1936 Tampere – 28. maaliskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen telinevoimistelija.
Salonen sijoittui Rooman 1960 kesäolympialaisissa joukkuekilpailussa 13:nneksi, 8-ottelussa 77:nneksi sekä yksittäisillä telineillä parhaimmillaan hypyssä 69:nneksi. Hän osallistui MM-kilpailuihin vuosina 1958 ja 1962.
Salonen edusti kotimaassa Tampereen Voimistelijoita, Helsingin Naisvoimistelijoita ja Kulosaaren Voimistelijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden permannolla vuosina 1954, 1955 ja 1958. Moniottelussa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1957 ja SM-pronssia vuonna 1961.
Kilpauransa jälkeen Ritva Salonen toimi Suomen naisten maajoukkueen valmentajana vuosina 1962–1968.
Petri Salminen

Petri Salminen (s. 4. elokuuta 1963 Lahti)  on suomalainen iskelmälaulaja jonka ensimmäinen single oli Kun kerran vaan.
Nykyään Salminen toimii veturinkuljettajana.
Diskografia

Elämä vie (1996)
Tien päällä (1997)
Petri Salminen (1999)
Parhaat (2002)
TÄHTITALLI 16 Poptorin- ja Laurilan tallin herkkua
Aiheesta muualla

Petri Salmisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Vappu Salonen

Vappu Orvokki Haapanen (o.s. Salonen, 12. helmikuuta 1929 Tampere – 9. heinäkuuta 2017 Tampere) oli suomalainen telinevoimistelija.
Vappu Salonen sijoittui Helsingin 1952 kesäolympialaisissa yhteisvoimistelukilpailussa viidenneksi, telinevoimistelun joukkuekilpailussa 13:nneksi, 8-ottelussa toiseksi parhaana suomalaisena 58:nneksi sekä yksittäisistä telineistä permannolla 41:nneksi, puomilla 56:nneksi, hypyssä 64:nneksi ja nojapuilla parhaana suomalaisena 86:nneksi . Hän osallistui kansainvälisiin kilpailuihin TUL:n liittojoukkueessa ja voitti TUL:n mestaruuden moniottelussa vuonna 1953 ja joukkuevoimistelussa vuonna 1949. Seuratasolla hän edusti Tampereen Kisatovereita.
Kilpauransa päätyttyä Vappu Haapanen toimi TUL:ssä voimistelutuomarina ja voimistelunohjaajana.
Hr. Ms. O 5

| Hr> Ms. O 5 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Koninklijke Maatschappij De Schelde, Vlissingen
Kölinlasku:  15. kesäkuuta 1912
Laskettu vesille:  2. lokakuuta 1913
Palveluskäyttöön:  20. tai 21. elokuuta 1914
Poistui palveluskäytöstä:  1935
Tekniset tiedot
Uppouma:  130 t (pinnalla) 150 t (sukellus)
Pituus:  31,1 m
Leveys:  3,1 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  2 × MAN 6-sylinteristä dieselmoottoria 350 bhp 1 × sähkömoottori 200 bhp
Nopeus:  11 solmua (pinnalla) 8,5 solmua (sukellus)
Miehistöä:  10
Aseistus
Aseistus:  2 × 450 mm torpedoputki
Hr. Ms. O 5 oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston vuonna 1914 palvelukseenotettu O 2 -luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 18. joulukuuta 1911 Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 15. kesäkuuta 1912. Alus laskettiin vesille 2. lokakuuta 1913 ja se otettiin palvelukseen 20. tai 21. elokuuta 1914.
Palvelus

Alus sijoitettiin palvelukseenotettaessa Vlissingeniin. Alus upposi 31. tammikuuta 1914 ulommaisen ja sisemmän torpedoluukun ollessa saman aikaisesti avoinna ja se nostettiin helmikuussa, minkä jälkeen se palautettin palvelukseen 20. elokuuta 1915.
Yksi miehistönjäsen sai 10. marraskuuta 1916 Vlissingenissä surmansa torpedon räjähtäessä kannella. Lisäksi haavoittui kuusi miestä. Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1935.
Salé

| Salé سلا |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin.
 Salé
 Koordinaatit: 34°02′N, 6°48′W 
Valtio:  Marokko
Hallintoalue:  Rabat-Salé-Zemmour-Zaer
Prefektuuri:  Salé
Väkiluku (2004):  760 186
Aikavyöhyke:  UTC+0
 – Kesäaika:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salé (arab. سلا‎) on kaupunki Salén prefektuurissa Rabat-Salé-Zemmour-Zaerin hallintoalueella Marokossa. Kaupunki sijaitsee Atlantin rannalla Marokon luoteisrannikolla Bou Regreg -joen suulla. Salé sijaitsee joen pohjoispuolella ja vastarannalla sijaitsee maan pääkaupunki Rabat. Asukkaita Saléssa oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 760 186. Vuonna 1994 kaupungissa oli 579 850 asukasta. Salén keskusta käsittää medinan eli vanhankaupungin kapeine katuineen. Kaupungin laitamille levittäytyy asuntoalue, jonka asunnoista suuressa osassa asuu läheisessä Rabatissa töissäkäyviä.
Kuparilevykaiverrus Salésta vuodelta 1670.
Salén Grande Mosquée -moskeijan minareetti.
Historia

Ensimmäiset asukkaat saapuivat Salén alueelle 900-luvulla. Asutuskeskuksen merkitys kasvoi, kun Bou Regregin toiselta puolella sijainneesta vanhemmasta Chellahista (myös nimellä Sala Colonia) alkoi muuttaa väestöä sinne. Noihin aikoihin Saléssa käytiin yhä kiivaita taisteluita paikallisten heimojen välillä. Almohadit ottivat vallan alueella 1100-luvulla, jolloin he perustivat Salén eteläpuolelle Rabatin tukikohdaksi Espanjaan suuntautuvia valloitusretkiä varten. Kaupunki joutui vuonna 1260 espanjalaisten merirosvojen hyökkäyksen kohteeksi, jonka seurauksena merenidit linnoittivat Salén rakentamalla puolustusmuurit sekä kanavan muurin Bab Mrisa -portille saakka. Näin laivoille taattiin turvallinen kulku. Salésta kehittyi merkittävä kaupankäyntikeskus, jolla oli yhteyksiä Alankomaihin, Lontooseen, Venetsiaan ja Genovaan. Kaupankäynnin kukoistuksen lisäksi myös merirosvous kukoisti alueella. Kaupunki päätyi vuonna 1627 barbareskimerirosvojen perustaman Salén tasavallan (myös nimellä Bou Regregin tasavalta) alaisuuteen. Salé toimi merirosvojen tukikohtana, minkä vuoksi eurooppalaiset laivastot säännöllisesti pommittivat kaupunkia. Esimerkiksi ranskalainen amiraali Isaac de Razilly joukkoineen pommitti kaupunkia vuonna 1629. Viimeiset Salén tasavallan rippeet hävisivät vuonna 1668, kun Alaouiten hallitsijasukuun kuuluva sulttaani al-Rašid yhdisti Marokon ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1603. Alueen merirosvot saatiin kuriin 1800-luvulla, jolloin myös viereisestä Rabatista tuli Marokon pääkaupunki.
Liikenne

Salén ja Rabatin välillä liikennöi raitiovaunuja. Rabatiin pääsee myös linja-autolla ja junalla. Kaupungin päälinja-autoasema sijaitsee kilometrin päässä itään medinasta. Pohjoisessa sijaitsevaan Kenitran kaupunkiin kulkee puolen tunnin välein juna Salésta.
Kulttuuri

Saléssa sijaitsevat almohadisulttaani Abou al-Hassan Alin vuonna 1333 rakennuttamat Grande Mosquée -moskeija ja madrasa. Niitä pidetään hyvänä esimerkkinä merenidien taidonnäytteistä. Madrasa toimii nykyisin museona. Moskeijan lähistöllä on vuonna 1604 kuolleen suufin ja samalla kaupungin suojeluspyhimyksen Sidi Abdallah ibn Hassounin zawiya eli pyhäkkö. Vuosittain profeetta Muhammadin syntymäpäivän iltana pyhimyksen eli maraboutin kunniaksi järjestetään kulkue. Paikalliset kalastajat pukeutuvat kulkueeseen tarkasti jäljiteltyihin merirosvojen asuihin. Muut osallistujat kantavat kulkueessa vahaveistoksia. Kulkue kulkee Salén katuja pitkin ja päätyy lopulta Sidi Abdallah ibn Hassounin zawiyaan. Kaupungin kaksi muuta zawiyaa ovat Grande Mosquéesta luoteeseen sijaitsevalla hautausmaalla sijaitseva Sidi ben Ashir at-Talebin qubba (myös koubba) eli hauta sekä madrasan ja Grande Mosquéen välisellä kujalla sijaitseva Sidi Ahmed Tijanin zawiya.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salé Wikimedia Commonsissa
Salén kotisivut (ranskaksi)
Salén vanhankaupungin kaakkoisosaa.
Saloninus

Saloninuksen lyöttämä Antoninianus-kolikko. Hänen nimensä kokonaisuudessaan keisariksi julistautuessaan oli Imperator Caesar Cornelius Licinius Saloninus Valerianus Pius Felix Invictus Augustus (suom. Ylipäällikkö Caesar, Cornelius Licinius Saloninus Valerianus, hurskas, menestyksekäs, voittamaton Augustus).
Publius Licinius Cornelius Valerianus Saloninus (noin 242 – syksy 260) oli Rooman keisari Gallienuksen ja hänen vaimonsa Cornelia Saloninan toiseksi vanhin poika. Hän oli syntynyt noin vuonna 242, mutta hänen elämästään ennen vuotta 258 ei tiedetä juuri mitään. Kun Gallienuksen vanhin poika Valerianus II kuoli vuonna 258, Gallienus nimitti noin 16-vuotiaan Saloninuksen seuraajakseen (caesar) ja lähetti tämän Colonia Agrippinan kaupunkiin Germania Inferiorin provinssiin yhdessä pretoriaaniprefekti Silvanuksen kanssa. Gallienus taas lähti taistelemaan alemanneja ja gootteja vastaan.
Kesällä 260 Gallienuksen isä ja kanssahallitsija Valerianus joutui persialaisten vangitsemaksi. Kaappauksen jälkeisessä sekasorrossa ilmestyi monia kapinoita ympäri valtakuntaa. Galliassa Germania Inferiorin maaherra Postumus yritti jakaa frankeilta saadun sotasaaliin sotilailleen, mutta Silvanus ja Saloninus eivät hyväksyneet tätä. Tällöin Postumuksen sotilaat suuttuivat ja huusivat komentajansa keisariksi. Postumuksen armeija hyökkäsi Silvanuksen joukkoa vastaan ja piirittivät Colonia Agrippinan, minne Silvanus ja Saloninus olivat paenneet. Saloninus yritti saada kaupungin joukkojen ja asukkaiden tuen puolelleen julistamalla itsensä keisariksi (augustus) ja lyöttämällä kolikoita juhlistamaan tätä. Se ei kuitenkaan onnistunut, ja monen viikon piirityksen jälkeen turhautuneet kaupungin asukkaat päättivät ottaa asian omiin käsiinsä ja murhasivat Silvanuksen ja Saloninuksen, jonka jälkeen he avasivat porttinsa Postumuksen joukoille. Gallienus, jolla oli tuolloin kiireitä lukuisten vihollisten ja vallananastajien kanssa Tonavalla, ei pystynyt tekemään mitään piiritettyjen hyväksi.
Salonkipistooli

Salonkipistooli on yksipiippuinen ja pienireikäinen tarkkuuspistoolityyppi, joka toimii pelkän nallin voimalla kuulan matkaan lähettämiseksi. Salonkipistooleja käytettiin paljon Euroopassa 1800-luvun loppupuolella pistooliammunnan harjoitteluun sisätiloissa. Hyvin kasvatetut nuoret herrat katsoivat välttämättömäksi harjoitella mahdollisten haasteiden varalle. Patruunasta lähtevä melu ja savu on heikko, siksi aseella oli mahdollista harjoitella sisällä salongeissa. Nämä pistoolit olivat yleisimmin taittolukkoisia.
Salakka

| Salakka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Leuciscidae
Suku::  Alburnus
Laji::  alburnus
Kaksiosainen nimi
 Alburnus alburnus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Salakka Wikispeciesissä   Salakka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Salakka (Alburnus alburnus) on makeassa vedessä ja murtovedessä elävä hopeankirkas särkien heimon kalalaji.
Ulkonäkö ja elintavat

Salakka on tavallisesti 10–15 cm pitkä, painoa on harvoin yli 40 g. Väriltään se on kiiltävän hopea. Se liikkuu parvissa lähellä vedenpintaa. Salakka syö hyönteisiä veden pinnalta sekä eläinplanktonia. Salakka muistuttaa jossain määrin Suomessa esiintyvistä kalalajeista allikkosalakkaa, muikkua ja seipiä.
Levinneisyys

Salakka esiintyy luonnostaan suuressa osassa Eurooppaa Pyreneiden, Alppien, Kaukasuksen ja Kaspianmeren pohjoispuolella, ei kuitenkaan Irlannissa ja suurimmassa osassa Englantia. Idässä levinneisyys jatkuu Ural- ja Embajokien vesistöihin saakka. Italiassa, Espanjassa ja Portugalissa salakka elää istutettuna.
Suomen sisävesissä salakkaa esiintyy miltei koko maassa Lapin pohjoisosaa ja Kuusamon aluetta lukuun ottamatta.
Lisääntyminen

Salakan kutuaika vaihtelee samassakin vesistössä siten, että se saattaa jaksottua kolmeenkin eri ajanjaksoon. Useimmiten kuulee mainittavan kutuajoiksi toukokuun loppu, juhannuksen seutu sekä noin heinäkuun toinen viikko. Kutuaikaan koirailla on päässä ja kyljissä pieniä kutukyhmyjä, jotka tekevät ihon karkeaksi. Kutupaikan pohja on kova, kivikkoa tai soraa. Kutu tapahtuu kollektiivisesti ns. parvikutuna, missä kalat eivät muodosta pareja tai reviirejä. Parvi kutee lähellä soraista kutualustaa, johon mäti takertuu.