stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Polymeeri
Historia

Polymeerit ovat olleet oleellisia komponentteja ihmiskunnan alkuajoista lähtien, mutta viimeisen 150 vuoden aikana niiden käyttö on monipuolistunut.. Uusia polymeerejä on löydetty sekä uusia polymeerejä on valmistettu, jotka eivät ole pelkästään haastaneet klassisia materiaaleja, vaan ne ovat myös mahdollistaneet uusien tuotteiden luomisen ja liiketoiminnan laajentamisen. Polymeerimateriaalien kasvussa viimeisen puolentoista vuosisadan aikana muovit ja elastomeerit ovat olleet johtavassa asemassa.
Ensimmäisen synteettisen polymeerin keksi John Wesley Hyatt vuonna 1869, kun hän yritti keksiä norsunluulle korviketta. Hyatt löysi muovin käsitellessään puuvillakuidusta saatua selluloosaa, jota voi muotoilla eri muotoisiksi. Luonnonkumi saapui Eurooppaan Etelä-Amerikasta 1500-luvun aikana. Etelä-Amerikassa luonnonkumia käytettiin esimerkiksi pallojen, vedenkestävien ja astioiden valmistukseen. 1800-luvulla polymeereja alettiin käsitellä kemiallisesti Thomas Grahamin tekemän teorian mukaan. Tämän teorian mukaan niitä pidetään pienten molekyylien aggregaatteina, eli tuntemattomat voimat pitävät yhdessä. Hermann Staudinger julkaisi vuonna 1920 teoksen ” Über Polymerisation”, jossa hän esitti, että polymeerit olisivat pitkiä atomiketjuja, jotka koostuvat lyhyistä toistuvista kovalenttisilla sidoksilla toisiinsa yhdistyneistä molekyyliyksiköistä. Pian tämän jälkeen, 1930-luvulla tuli polymeerien kulta-aika, jolloin monia luontoperäisiä materiaaleja, kuten norsunluuta alettiin korvata polymeereillä. Aikaisemmin luonnonvarat, kuten juuri norsunluu, ovat rajoittaneet ihmisen tuotantoa. Polymeerien vallankumous poisti tämän rajoitteen. Tuohon aikaan laaja akateeminen yhteisö edisti huomattavasti monomeerien tuottamista halvemmista ja kestävämmistä raaka-aineista. Tällöin myös polymeerien teoreettinen ymmärrys edistyi huomattavasti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tuula Höök, Tampereen teknillinen yliopisto: Polymeerimateriaalit (pdf) Valuatlas. Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 3.6.2013.
Polymerdatabase polymerdatabase.com. (englanniksi)
Poseideon

| --- | --- |
Attikalainen kalenteri
Kuukaudet
1.: Hekatombaion
2.: Metageitnion
3.: Boedromion
4.: Pyanopsion
5.: Maimakterion
6.: Poseideon
7.: Gamelion
8.: Anthesterion
9.: Elafebolion
10.: Munikhion
11.: Thargelion
12.: Skiroforion
Poseideon (m.kreik. Ποσειδεών, Poseideōn) oli antiikin kreikkalainen kuukausi, joka tunnetaan ennen kaikkea Ateenassa käytetystä attikalaisesta kalenterista. Se oli saanut nimensä Poseidea-juhlasta. Kuukaudessa oli 29 tai 30 päivää ja se sijaitsi suunnilleen nykyisen joulu-tammikuun aikoihin. Kuukalenterin kuukautena sen paikassa oli kuitenkin vaihtelua jopa 60 päivän verran. Kuukauden 29. päivä jätettiin pois tarvittaessa, jotta seuraavan kuun alku osuisi uudenkuun kohdalle.
Poseideon-kuukausi oli attikalaisen kalenterin lisäksi yleinen myös monissa joonialaisten kaupunkien kalentereissa.
Päivät ja juhlat

Attikalaisessa kalenterissa jokaisen kuukauden kahdeksan ensimmäistä päivää oli omistettu jumalille muun muassa näiden syntymäpäivinä, joita vietettiin siis kerran kuussa, ei kerran vuodessa. Muut juhlat olivat vuosittaisia ja vaihtelivat siis kuukausittain. Kuukaudelle nimen antanut Poseidea-juhla oli omistettu Poseidonille. Kuukaudelle sijoittui myös muun muassa maalais-Dionysia.
Kuukauden päivät ja juhlat olivat:
| Kuun vaihe | Päivä | Päivän nimi | Juhlia tai muita tapahtumia |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1. | Numenia eli uudenkuun päivä | Uudenkuun pyhäpäivä |
|  | 2. | 2. päivä kasvavaa kuuta | Agathos Daimonin (”Hyvän hengen”) päivä |
|  | 3. | 3. päivä kasvavaa kuuta | Athenen syntymäpäivä |
|  | 4. | 4. päivä kasvavaa kuuta | Afroditeen, Eroksen, Hermeen ja Herakleen päivä |
|  | 5. | 5. päivä kasvavaa kuuta |  |
|  | 6. | 6. päivä kasvavaa kuuta | Artemiin syntymäpäivä |
|  | 7. | 7. päivä kasvavaa kuuta | Apollonin syntymäpäivä |
|  | 8. | 8. päivä kasvavaa kuuta | Poseidonin ja Theseuksen päivä, Poseidea-juhla |
|  | 9. | 9. päivä kasvavaa kuuta |  |
|  | 10. | 10. päivä kasvavaa kuuta |  |
|  | 11. | 11. päivä |  |
|  | 12. | 12. päivä |  |
|  | 13. | 13. päivä |  |
|  | 14. | 14. päivä |  |
|  | 15. | 15. päivä |  |
|  | 16. | 16. päivä |  |
|  | 17. | 17. päivä | Maalais-Dionysian 1. päivä |
|  | 18. | 18. päivä | Maalais-Dionysian 2. päivä |
|  | 19. | 19. päivä | Maalais-Dionysian 3. päivä |
|  | 20. | 20. päivä | Maalais-Dionysian 4. päivä |
|  | 21. | 10. päivä vähenevää kuuta | Maalais-Dionysian 5. päivä |
|  | 22. | 9. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 23. | 8. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 24. | 7. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 25. | 6. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 26. | 5. päivä vähenevää kuuta | Haloa-juhla |
|  | 27. | 4. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 28. | 3. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 29. | 2. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 30. | ”Vanha ja uusi päivä” (henē kai nea) | Hekaten deipnon (Hekatēs deipnon) |
Selitykset:
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Päivää aiemmin, jos kuukausi oli 29 päivän pituinen.
↑  Jos kuukausi oli 29 päivän pituinen, pois jätettiin kuun 29. päivä, ei 30. päivä.
↑  Aina kuun viimeisenä päivänä myös silloin, kun kuukaudessa oli 29 päivää.
Jean-Luc Ponty

Jean-Luc Ponty
Jean-Luc Ponty (s. 29. syyskuuta 1942 Avranches, Ranska) on ranskalainen jazzmuusikko, viulisti ja säveltäjä. Hän on jazzhistorioitsija Joachim-Ernst Berendtin mukaan ollut jazzviulistina samanlainen uranuurtaja kuin Charlie Christian oli kitaristina tai Jimmy Smith sähköurkurina.
Ponty sai ammattilaistason koulutuksen klassisessa viulussa Pariisin konservatoriossa. Hän innostui nuorena Miles Davisin ja John Coltranen musiikista.
Ponty muutti Yhdysvaltoihin 1973, jossa soitti ensin Frank Zappan kanssa ja John McLaughlinin toisessa Mahavishnu Orchestra -kokoonpanossa.
Soolouransa lisäksi Ponty on tehnyt yhteistyötä esimerkiksi Al Di Meolan ja Stephane Grappellin kanssa.
Ponty soittaa usein sähköviululla, johon hän lisäilee sähkökitaristeilta tuttuja efektejä kuten särkijää, phasereita ja wahwahia. Hänen musiikkinsa on ennemmin rock-vaikutteista fuusiota kuin varsinaista jazzia. Tunnetuimpiin levyihin kuuluvat esimerkiksi Upon the Wings of Music (1975) ja Enigmatic Ocean (1977).
Esiintymiset Suomessa

Jean-Luc Ponty on esiintynyt Suomessa muun muassa Wolfgang Daunerin kanssa Pori Jazzissa 1970 sekä 27. lokakuuta 1975 Helsingin Kulttuuritalolla. Yhteiskonsertin järjesti Oy Viihde-Polar ja toinen esiintyjä oli Captain Beefheart yhtyeineen. Pontyn Pegasus-yhtyeen jäsenet olivat Norman Fearrington (rummut), Tom Fowler (basso), Darryl Stuermer (kitara) ja Michael Wolff (kosketinsoittimet). Pontyn vanhempaa tuotantoa edustivat kappaleet "Flipping" ja "How Would You Like a Head Like That", ja muut olivat enimmäkseen tuolloin uusimmalta Upon the Wings of Music -albumilta, muun muassa "Question with No Answer".
Ponty on esiintynyt myös Finlandia-talossa syyskuussa 1976 sekä uudestaan Kulttuuritalossa toukokuussa 1977.
Tuotanto

Jazz Long Playing (1964)
Violin Summit (1966)
Sunday Walk (1967)
Cantaloupe Island (1967)
Jean-Luc Ponty Experience with the George Duke Trio (1969)
Live at Donte's (1969)
Electric Connection (1969)
King Kong: Jean-Luc Ponty Plays the Music of Frank Zappa (1970)
New Violin Summit (with Don "Sugarcane" Harris, Michał Urbaniak, Nipso Brantner, Terje Rypdal, Wolfgang Dauner, Neville Whitehead, Robert Wyatt) (1972)
Upon the Wings of Music (1975)
Aurora (1975)
Imaginary Voyage (1976)
Enigmatic Ocean (1977)
Cosmic Messenger (1978)
A Taste for Passion (1979)
Live (1979)
Civilized Evil (1980)
Mystical Adventures (1982)
Individual Choice (1983)
Open Mind (1984)
Fables (1985)
The Gift of Time (1987)
Storytelling (1989)
Tchokola (1991)
No Absolute Time (1993)
The Rite of Strings (1995)
Le Voyage (1996)
Live at Chene Park (1997)
The Very Best of Jean-Luc Ponty (2000)
Life Enigma (2001)
The Best of Jean-Luc Ponty (2002)
''Live at Semper Opera (2002)
In Concert (2003) (CD ja DVD versio)
The Atacama Experience (2007)
Frank Zappan kanssa

Hot Rats (1969)
Over-Nite Sensation (1973)
Piquantique (1973)
Apostrophe (') (1974)
Shut Up 'n Play Yer Guitar (1981)
Mahavishnu Orchestran kanssa

Apocalypse (1974)
Visions of the Emerald Beyond (1975)
Stephane Grappellin kanssa

Stephane Grapelli / Jean-Luc Ponty (1974)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Allmusicguide, Jean-Luc Ponty
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  IdRef
Potamos Deiradiotai

| Potamos Deiradiotai> Ποταμὸς Δειραδιῶται.Sijainti |
| --- | --- |
 Potamos Deiradiotai
Koordinaatit:  37°47′24″N, 24°3′21″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Lavreotikí, Itä-Attika, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Leontis
 :  Antigonis (vsta 307 eaa.)
 :  Leontis (vsta 201 eaa.)
Trittys:  paralia
Demonyymi:  Potamios (Ποτάμιος)
Bulen jäseniä:  2
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Potamos Deiradiotai (m.kreik. Ποταμὸς Δειραδιῶται, Potamos Deiradiōtai, lat. Potamus), joskus myös Potamos Deiradioton/Deiradon (Ποταμός Δειραδιωτών/Δειράδων, Potamos Deiradiōtōn/Deiradōn), oli antiikin aikainen alun perin Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen paralia-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Potamos Deiradiotai sijaitsi jokilaaksossa lähellä nykyisiä Lavreotikín kunnan Dipsélizaa ja Mertánia. Demosta ei tule sekoittaa kahteen muuhun Potamos-nimiseen demokseen, Alempaan ja Ylempään Potamokseen.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Leontis ja sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Antigonis-fyleen ja fylen lakkauttamisen jälkeen vuodesta 201/200 eaa. jälleen Leontis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Potamios (Ποτάμιος).
Post scriptum: Kirja medioitumisen aikakaudella

| Post scriptum: Kirja medioitumisen aikakaudella |
| --- | --- |
Kirjailija:  Mikko S. Lehtonen
Kieli:  suomi
Genre:  kirja-ala
Kustantaja:  Vastapaino
Julkaistu:  2001
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  233
ISBN:  951-768-087-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Post scriptum: Kirja medioitumisen aikakaudella on Mikko Lehtosen vuonna 2001 ilmestynyt kirja. Teoksen on julkaissut Vastapaino.
Aiheesta muualla

Markku Soikkeli: Kirja kukoistaa, lukeneisto lakoaa. Kiiltomato.net 8.11.2001
Kalevi Kantele: Kirjan paikka? (Arkistoitu – Internet Archive) Kanava 2/2002.
Positiivinen ja negatiivinen ateismi

Positiivinen ateismi eli vahva ateismi on tietoteoreettinen käsitys, jonka mukaan on vahvoja todisteita jumalien olemassaoloa vastaan eikä mitään todisteita puolesta. Negatiivinen ateismi eli heikko ateismi on käsitys, jonka mukaan ei ole mitään yleisiä tai erityisiä perusteita tai todisteita jumalien olemassaolon puolesta, jolloin jumalia ei tule olettaa olevan olemassa.
Ateismin määritelmä

Ateismista on kaksi määritelmää. Perinteisesti ateismi on ulkoista todellisuutta koskeva eli ontologinen väite, joka koskee jumalan olemassaoloa. Ateismi on siis väitelause ”jumalaa ei ole olemassa.” Ateismi ja sen vastakohta teismi ovat tällöin ainoat mahdolliset kannat: jumala on olemassa tai jumalaa ei ole olemassa. Toisessa määritelmässä ateismi on jonkin yksilön tietoa koskeva käsitys. Koska inhimillinen tieto on eriasteista, voidaan periaatteessa erottaa positiiviset ateistit, jotka kieltävät jumalan olemassaolon, ja negatiiviset ateistit, joilta puuttuu usko jumalan olemassaoloon.
Filosofi Michael Scriven on muotoillut taulukossa olevan tunnetun ateismin tietoteoreettiseen määritelmän, jossa käsitys tiedosta jumalien olemassaolosta määritellään asteikkona. Filosofi Michael Martin on muotoillut tietoteoreettisen jaottelun positiiviseen ateismiin ja negatiivisen ateismiin.
| Käsitys jumalan olemassaolosta | Nimitys |
| --- | --- |
1. Suoraan toteennäytetty: Vanhakantainen teisti
2. Vahvoja näyttöjä puolesta: Nykyaikainen teisti
3. Vahvaa näyttöä puolesta, silti myös näyttöä vastaan: Käytännön teisti, agnostinen teisti
4. Näyttöä puolesta ja vastaan yhtä paljon: Agnostikko
5. Jonkin verran näyttöä puolesta: Agnostinen ateisti
6. Ei mitään näyttöä puolesta: Negatiivinen ateisti
7. Vahvaa näyttöä vastaan, ei mitään näyttöä puolesta: Positiivinen ateisti
Negatiivisten ateistien mukaan jumalan olemassaolon puolesta ei ole esitetty mitään todisteita. Positiivisten ateistien mukaan jumalan olemassaoloa voidaan pitää todistettavasti epätotena.
Tunnettu teos ateismin perusteista on filosofi Michael Martinin kirja Atheism: A Philosophical Justification (1990). Teoksessa Martin käy läpi perinteisiä perusteluja jumalan olemassaolosta. Ensiksi Martin pyrkii osoittamaan, että usko jumalaan on vailla perusteita. Martinin mukaan kaikki esitetyt perinteiset jumalatodistukset ovat kestämättömiä. Martinin mukaan negatiivinen ateismi on perusteltua. Toiseksi Martin pyrkii osoittamaan, että on perustellumpaa olla uskomatta jumalaan kuin uskoa.
Ateismin puolustajien mukaan edes positiivinen ateismi ei vaadi täydellistä tietoa jumalan olemassaolosta. Heidän mukaansa ateismissa väitetään vain, että perustelut sille, ettei jumalaa ole olemassa, ovat vahvemmat kuin perustelut sille, että jumala on olemassa. Heidän mukaansa positiivisessa ateismissa esitetään, että todisteet jumalan olemassaoloa vastaan ovat riittävät sille, että on oikeutettua olla uskomatta jumalaan.
Superkeikka

| Superkeikka> How to Beat the High Cost of Living |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Scheerer
Käsikirjoittaja:  Robert Kaufman Leonora Thuna
Tuottaja:  Robert Kaufman Jerome M. Zeitman
Säveltäjä:  Patrick Williams
Pääosat:  Jane Curtin Susan Saint James Jessica Lange
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  American International Pictures Cinema 77 Stage III Productions
Levittäjä:  Filmways
Ensi-ilta:   11. heinäkuuta 1980 New York City, New York  21. elokuuta 1981
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Superkeikka (engl. How to Beat the High Cost of Living; myös kirjoitusmuoto How to Beat the High Co$t of Living) on Robert Scheererin ohjaama yhdysvaltalainen rikoskomediaelokuva vuodelta 1980. Rikoskomediaelokuvan pääosissa ovat Jane Curtin, Susan Saint James ja Jessica Lange. Muissa rooleissa ovat muun muassa Fred Willard, Richard Benjamin ja Eddie Albert.
Juoni

Eronnut ja raskaana oleva Jane (Susan Saint James), jätetty ja laskuihin hukkuva Elaine (Jane Curtin) ja tulottoman antiikkikaupan omistaja sekä oikeuteen haastettu Louise (Jessica Lange) ovat esikaupunkilaisia Oregonin Eugenessa. Kolme naista ovat olleet ystäviä high schoolista asti, ja nyt yhdessä kamppailevat rahavaikeuksissa. Inflaatio syö heidän palkkansa nopeammin kuin he itse ehtivät tuhlata. Naiset ovat epätoivoisia, kunnes he keksivät rohkean ja täydellisen ryöstön, joka ei koskaan paljastuisi...
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jane Curtin  | … |  Elaine   |
|  Susan Saint James  | … |  Jane   |
|  Jessica Lange  | … |  Louise   |
|  Richard Benjamin  | … |  Albert   |
|  Fred Willard  | … |  Robert   |
|  Eddie Albert  | … |  Max   |
|  Cathryn Damon  | … |  Natalie   |
|  Dabney Coleman  | … |  Jack Heintzel   |
|  Ronnie Schell  | … |  Bill Pike   |
|  Michael Bell  | … |  Tom   |
|  Sybil Danning  | … |  Charlotte   |
|  Al Checco  | … |  Tim Lundy   |
|  Susan Tolsky  | … |  Patty   |
Tuotanto

Robert Kaufman oli kirjoittanut käsikirjoituksen vuosina 1971–1972. 20th Century Fox, Warner Bros. ja Universal Pictures olivat kiinnostuneet projektista, jos Kaufman saisi päärooleihin suuria tähtiä. Studiot halusivat Kaufmanin kysyvän Ann-Margretia, Shirley MacLainea, Glenda Jacksonia, Faye Dunawayta, Raquel Welchia, Jane Fondaa ja Dolly Partonia, että he kaikki olisivat samassa elokuvassa. Kaufman ehdotti rooleja myös Diane Keatonille, Margot Kidderille, Mary Tyler Moorelle, Julie Andrewsille, Dyan Cannonille, Sally Fieldille, Goldie Hawnille, Madeline Kahnille, Teri Garrille ja Jill Clayburghille. Kaufman tarjosi Ali MacGraw’lle jopa miljoonan dollarin palkkaa. Kukaan heistä ei ottanut rooleja, koska he eivät halunneet olla elokuvassa, jossa olisi myös oman naispääosan lisäksi kaksi naispääosaa. He olisivat tehneet elokuvan kahden miespääosan kanssa. Kaufman ja Jere Henshaw halusivat nuoret naisnäyttelijät pääosiin, mutta suuret studiot vaativat vanhempia ja kuuluisimpia naisnäyttelijöitä. Kaufman ja Henshaw eivät saaneet elokuvaa tehtyä, kunnes Henshaw sai työpaikan American International Picturesilta. Kaufman ja Henshaw tekivät ensiksi Rakkautta ensi puraisulla -elokuvan (1979), jonka suurmenestyksen myötä kaksikko alkoivat tehdä Superkeikkaa nuoremmilla ja vähemmän tunnetuilla nimillä.
Suurin osa elokuvasta kuvattiin Oregonin Eugenessa ja sen lähistöllä. Eugenen kaupunki valittiin sen takia, koska elokuvantekijät tarvitsivat ostoskeskuksen, joka sijaitsisi joen vieressä. Elokuvassa kuvattu ostoskeskus on Valley River Center, joka sijaitsee Willamette-joen vieressä. Elokuvan budjettina oli 4,75 miljoonaa dollaria, ja aikatauluna oli kuvata elokuva 42:ssä päivässä. Elokuvan kuvaukset alkoivat 5. syyskuuta vuonna 1979 ja päättyivät lokakuun lopussa.
Jane Curtin ja Susan Saint James myöhemmin näyttelivät yhdessä tilannekomediasarjan Kate & Allie (1984–1989) pääosissa.
Julkaisu

Superkeikka sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 11. heinäkuuta vuonna 1980 New Yorkissa. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 21. elokuuta vuonna 1981. Filmways Pictures toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa elokuvan ilmestymisvuonna. Metro-Goldwyn-Mayer myöhemmin toimi DVD-julkaisujen levittäjänä maailmanlaajuisesti. Ilmestymisvuonnaan Superkeikka tuotti Yhdysvalloissa 7,5 miljoonaa dollaria.
Superkeikka on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen sanoo Superkeikan alkavan junnaamaan hyvän alun jälkeen ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound's Golden Movie Retriever antaa puolitoista tähteä neljästä, koska näyttelijöiden koomikonlahjat eivät riitä paikkaamaan käsikirjoituksen ja ohjauksen puutteita.
Aiheesta muualla

Superkeikka Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Superkeikka Elonet.
Superkeikka AllMoviessa. (englanniksi)
Superkeikka TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Superkeikka Box Office Mojossa (englanniksi)
Sándor Pósta

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sándor Pósta (oikealla) vuonna 1924. |  Sándor Pósta (oikealla) vuonna 1924. |  Sándor Pósta (oikealla) vuonna 1924. |  |
Maa:   Unkari
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | säilä |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | floretin joukkuekilpailu |  |
Sándor Pósta (25. syyskuuta 1888 – 4. marraskuuta 1952) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen menestyksekkäin aseensa oli säilä mutta hän saavutti joukkuekilpailun olympiamitalin myös floretilla.
Pósta voitti kultaa säilämiekkailun henkilökohtaisessa kilpailussa Pariisin 1924 olympialaisissa. Italialaiset vetäytyivät kilpailusta kesken pois, kun unkarilaisen Kovácsin johtama tuomaristo oli hylännyt Italian parhaan miekkailijan, Oreste Pulitin epäiltyään italialaisten otelleen keskenään sopuotteluja. Pósta sai kultamitalinsa lisäksi hopeaa säilän ja pronssia floretin joukkuekilpailussa.
Saavutukset

Olympiakultaa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1924
Olympiahopeaa säilän joukkuekilpailussa 1924
Olympiapronssia floretin joukkuekilpailussa 1924
Potnia

Potnia (m.kreik. Πότνια, ”Valtiatar”, ”Herratar”) oli minolaisen ja mykeneläisen uskonnon jumalattaren nimitys tai arvonimi. Se saattoi viitata joko yhteen jumalattareen, jolla oli monia nimiä tai epiteettejä, tai eri jumalattariin.
Lineaari-B-tauluissa nimi Potnia (po-ti-ni-ja) esiintyy usein, mutta eri epiteettien kanssa. Knossoksesta tunnetaan muun muassa Atana Potnia (a-ta-na po-ti-ni-ja), joka oli mahdollisesti suuri äitijumalatar ja hedelmällisyyden jumalatar, jonka pyhäköt olivat usein vuorilla. Nimi saattaa tarkoittaa ”kuolematonta valtiatarta” tai viitata Ateenaan tai Atheneen (”At(h)ana Potnia”, ”Athene Potnia”). Knossoksesta tunnetaan myös ”Labyrintin Valtiatar” -Potnia (dapu-ri-to-jo po-ti-ni-ja). Lisäksi tunnetaan muun muassa "Viljan Potnia” (si-to-po-ti-ni-ja) ja ”Hevosten Potnia” (po-ti-ni-ja i-qe-ja). Pyloksessa Potnia viittasi paikalliseen, muutoin vähän tunnettuun Pakijane (pa-ki-ja-ne) -jumalattareen. Nykyisin nimitystä käytetään lisäksi Potnia Theron (”Eläinten valtiatar”) -nimisestä jumalattaresta. Tämä nimitys on kuitenkin nykyaikainen, ja sillä viitataan minolaisesta taiteesta tunnettuun jumalatarhahmoon, jolla on usein eläimiä ympärillään.
Nimi periytyi klassiseen kreikkaan ja oli käytössä samassa merkityksessä myös antiikin aikana. Tällöin epiteettiä Potnia käytettiin ainakin Artemiista sekä Demeteristä ja Persefoneesta (monikossa Potniai).
Gabriela Potorac

Gabriela Potorac
Gabriela Potorac (s. 6. helmikuuta 1973 Bacău) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Potorac saavutti Soulin 1988 olympialaisissa hopeaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa ja pistein 19,830 hypyssä sekä pronssia tasapistein 19,837 Phoebe Millsin kanssa puomilla. Moniottelussa hän sijoittui neljänneksi 79,037 pisteellä edellään kaksi neuvostoliittolaista sekä maannaisensa Daniela Silivaș.
Vuonna 1989 Potorac saavutti puomilla Euroopan-mestaruuden Brysselissä sekä MM-pronssia Stuttgartissa. Hän sai myös MM-hopeaa joukkuekilpailussa.
Posliininmaalaus

Posliinimaalaus lautasessa
Posliininmaalaus tarkoittaa posliiniesineiden koristelemista maalauskuvioin. Koristelu voidaan tehdä joko lasitteen alle tai päälle.
Teollisuudessa siirtokuvakoristelu on suureksi osaksi korvannut posliininmaalauksen.
Posliinia voidaan maalata monilla eri tavoilla. Vaativinta ja arvostetuinta on sivellinmaalaus. Taitava siveltimen käyttäjä voi ottaa siveltimen toiseen laitaan tummempaa ja toiseen vaaleampaa väriä maalatakseen esimerkiksi kasviaiheen varret ja lehdet yhdellä vedolla valoineen ja varjoineen. Helpompia tapoja on käyttää posliinin pintaan kiinnitettävää paperimallia tai raaputtaa kuvio esiin väripinnasta.
Harrastuksena

Posliininmaalauksessa harrastuksena voidaan käyttää työvälineinä esimerkiksi siveltimiä, sabloneita tai sieniä. Väreinä käytetään useimmiten värijauheita, jotka sekoitetaan öljyyn.
Öljyt voivat olla joko vesi- tai tärpättiliukoisiaselvennä. Saatavilla on kahdentyyppistä, kuivuvaa ja kuivumatonta öljyä. Kuivumaton öljy tunnetaan myös nimellä avoin öljy (wipe out medium). Sivellintekniikkaan, pohjavärin maalaamiseen ja kuviomaalaukseen voidaan käyttää kuivuvaa öljyä, sillä avoin öljy valuu helposti.
Amerikkalaisessa maalaustekniikassa käytetään yleensä avointa öljyä. Tällöin värit sekoitetaan paletille valmiiksi. Koska öljy ei kuivu, värit säilyvät paletilla jopa vuosia.
Maalattaessa posliinille värikerroksen pitää olla ohut, ja poltettaessa sen tulee sulautua lasitteeseen. Jos väriä on liian paksulti, se voi valua tai kiehua poltossa ja halkeilla. Silloin väri saattaa pilata myös lasitteen.
Posliininmaalauksessa käytetään myös lysterivärejä, jotka  poltettaessa muuttuvat marmorinomaisiksi. Valkoista lysteriä voidaan myös sekoittaa värillisiin lystereihin ja näin saadaan uusia jännittäviä värisävyjä. Valuvilla lystereillä saadaan aikaan erilaisia valumiskuvioita, esinettä voidaan myös tuputtaa.
Jotta kuvio pysyy posliinissa, se tulee polttaa erityisessä poltto-uunissa. Uunin lämpötila tulee olla 780–820 astetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Posliininmaalaus Wikimedia Commonsissa