stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liukkaus

Maantietä Kuusamossa. Ajourien välissä lumi on tiivistynyt polanteeksi.
Liukkaus on kitkan vähäisyyttä. Maanteiden liukkautta vähennetään auraamalla, hiekoittamalla tai suolaamalla. Tiesuolan vesiliuos pysyy nestemäisenä enintään –6 asteeseen asti, joten sitä kylmemmässä täytyy turvautua hiekkaan. Suolaa levitetään toisinaan tielle jo ennen lumisateen alkua, jotta lumi ei tarttuisi tiehen kiinni.
Liukkautta aiheuttavat tekijät

Tieliikenteessä liukkautta voivat aiheuttaa lumi, jää ja kuura. Varsinkin silloin, kun tienpinta on pakkasella ja alueelle virtaa lämmintä ilmaa, liukkaus kasvaa suuresti. Liikenne voi pakata kuuran tai kuohkean lumen tiiviiksi polanteeksi, joka on hyvin liukasta. Mustaa jäätä syntyy, kun tienpinta jäähtyy nopeasti pakkaselle ulossäteilyn takia,mutta ilman kastepiste on vielä plussalla. Tällöin tienpintaan tiivistyy kastetta, joka jäätyy heti. Paannejäätä syntyy, kun tielle valuva vesi jäätyy. Vettä voi valua ympäröiviltä kallioilta tai sulavista lumipenkoista. Nuoskalumi voi tiivistyä liikenteen alla liukkaaksi polanteeksi. Jos lumi sulaa sohjoksi, se ei valu pois niin kuin vesi valuisi vaan jää tielle ja voi irrottaa renkaan tienpinnasta sohjoliirtoon.
Syksyllä puista putoavat lehden murskaantuvat hyytelömäiseksi, erittäin liukkaaksi massaksi. Se on erityisen suuri ongelma raitiotieliikenteessä, sillä raitiotien kiskot ja vaihteet ovat muuta kadun pintaa alempana. Raitiovaunuille lehtikeli on vuoden liukkain aika.Myös junat myöhästelevät lehtikelin takia eri puolilla maailmaa.
Liukkauden vaikutukset

Liukkaalla säällä turvalliset ajonopeudet pienenevät. Yhdysvalloissa on laskettu, että sakeassa lumipyryssä ajonopeudet moottoriteillä laskevat 5–40 %. Silti yli 1 300 henkeä kuolee ja yli 11 5000 henkeä loukkaantuu siellä kolareissa liukkaalla säällä.
Suomessa on laskettu melko pienestä aineistosta (106 auto-onnettomuutta vuonna 1999), että vain kuusi prosenttia auto-onnettomuuksista johtui liukkaudesta. Väsymys, nukahtaminen, alkoholi ja sairaskohtaukset olivat huomattavasti yleisempiä syitä. Toisessa tutkimuksessa liukkaus oli kuitenkin yhtenä riskitekijänä 67 prosentissa naisten ja 38 prosentissa miesten hallinnanmenetysonnettomuuksista.
Liukastumistapaturmat ovat toinen liukkauteen liittyvä onnettomuustyyppi. Esimerkiksi Suomessa kirjataan vuosittain noin 50 000 liukastumistapaturmaa, joista 10–20 johtaa kuolemaan. Jalankulkijat liukastelevat erilaisissa säätilanteissa kuin autoliikenne, kuten silloin, kun jään päälle sataa lunta. Suomessa on arvioitu, että kaatumis- ja liukastumistapaturmista koituu vuosittain menetettyjen työpäivien ja sairaanhoidon kulujen vuoksi noin 400 miljoonan euron kustannukset, ja näistä tapaturmista kaksi kolmasosaa sattuu lumisella tai jäisellä alustalla. Kanadassa Ottawan kaupunki julkaisee riskiryhmille, kuten vanhuksille ja maahanmuuttajille, ohjeita turvallisesta talviliikkumisesta.
Liukkaudentorjunnassa käytettyjä kemikaaleja

Natriumkloridi
Kalsiumkloridi
Magnesiumkloridi
Kaliumformiaatti
Natriumformiaatti
Kalsiumformiaatti
Kalsiummagnesiumasetaatti
Natriumasetaatti
Kaliumasetaatti
Aiheesta muualla

Teiden suolaus (Arkistoitu – Internet Archive) Tiehallinto 2008
Tien liukkautta on vaikea arvioida[vanhentunut linkki]
How to Avoid Accidents on Poor Road Surfaces
Syyslehtiä
Liukkausvaroitus Saksassa Itä-Berliinin Puškin Alleella 1960-luvulla.
Sulkaitulehti

| Sulkaitulehti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Maksaruohokasvit Crassulaceae
Suku::  Itulehdet Kalanchoë
Laji::  pinnata
Kaksiosainen nimi
 Kalanchoë pinnata  (Lam.) Pers. 
Synonyymit
 Bryophyllum pinnatum 
Katso myös
   Sulkaitulehti Wikispeciesissä   Sulkaitulehti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sulkaitulehti (Kalanchoë pinnata) on maksaruohokasveihin kuuluva mehikasvi.
Sulkaitulehti voi kasvaa 1,2 metriä korkeaksi. Varret ovat ontot ja tummanvihreät. Kukat ovat punertavia kelloja. Lehdet ovat aaltolaitaiset, ja vaaleanvihreässä lehdessä on tummanpunainen reuna.  Kasvi lisääntyy suvuttomasti lehden reunan aaltoihin kasvavien pikkukasvien avulla.
Pikkukasveja lehden reunassa.
Kukkia.
Sulkaitulehti on Australiassa luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.
Maarit Järvenpää

| Maarit Järvenpää> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  matemaattisten tieteiden tutkimuksen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Jyväskylän yliopisto (FT 1994)
Väitöstyön ohjaaja:  Pertti Mattila
Instituutti:  Oulun yliopisto
Aiheesta muualla
Maarit Järvenpää
Maarit Järvenpää on suomalainen matemaatikko ja Oulun yliopiston matemaattisten tieteiden tutkimusyksikön professori ja dekaani.
Järvenpää väitteli filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1994) oli otsikoitu On the Upper Minkowski Dimension, the Packing Dimension, and Orthogonal Projections. Väitöskirjatutkimusta ohjasi professori Pertti Mattila.
Järvenpään tutkimusaiheet liittyvät geometriseen mittateoriaan, fraktaaligeometriaan, dynaamisiin systeemeihin ja metristen avaruuksien analyysiin. Ennen Oulun yliopistoon siirtymistään Järvenpää toimi muun muassa professorina Jyväskylän yliopistossa ja vieraili Sveitsissä, Yhdysvalloissa ja Skotlannissa. Hän on johtanut Suomen Akatemian rahoittamaa huippututkimusyksikköä jo Jyväskylässä työskennellessään. Sittemmin Järvenpään tutkimusryhmä on osallistunut esimerkiksi Suomen Akatemian vuosien 2014–2019 Analyysin ja dynamiikan -huippututkimushankkeeseen.
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Järvenpää on ollut vuodesta 2019.
Aiheesta muualla

Neulankääntöongelma (2010) (youtube.com)
Luettelo Särkänniemen laitteista

Tässä artikkelissa on luetteloituna kaikki Särkänniemen huvipuiston laitteet.
Aiheesta muualla

Särkänniemen huvilaitteet
Taikajoki
Jet Star -vuoristorata
Kummituslinna
Ilmaveivi -karuselli
Länsikatalaani

Länsikatalaani (català occidental) on itäkatalaanin rinnalla toinen katalaanin kielen päämurteista. Länsimurteita puhutaan Katalonian länsiosissa, Valenciassa, Andorrassa ja Aragonian katalaaninkielisellä Franja de Ponent -alueella.
Murteen ominaispiirteet > Äänneoppi

Yksi huomattavimmista eroista länsikatalaanin ja itäkatalaanin välillä on painottoman tavun vokaalien ääntämyksessä. Itäkatalaanissa a ja e ääntyvät painottamassa tavussa neutraalivokaalina [ə] ja o ääntyy [u]:na. Länsikatalaanissa sen sijaan vokaalit ääntyvät painottomissakin tavuissa samalla tavalla kuin ne kirjoitetaan.
Painottomassa tavussa e voi kuitenkin ääntyä [a]:na, jos sitä seuraa nasaali tai sibilantti: enveja [aɱ'vedʒa]/[am'beʒɛ] 'kateus', espill [as'piʎ] 'peili', eixugar [ajʃu'ɣa(ɾ)] 'kuivata'.
Painollisessa tavussa latinan pitkä Ē ja lyhyt Ǐ ovat kehittyneet suurimmassa osassa itäkatalaania joko puoliväljäksi [ɛ]:ksi (Itä-Kataloniassa) tai neutraalivokaali [ə]:ksi (Baleaareilla), kun taas länsikatalaanissa kehityksen tuloksena on puolisuppea [e]: cadena [ka'ðena] 'ketju, kanava'.
Sanan alussa tai toisen konsonantin jäljessä x ääntyy [tʃ]:nä. Poikkeuksia ovat jotkut valencialaiset paikannimet kuten Xàtiva ja Xixona, joissa x ääntyy [ʃ]:nä samoin kuin itäkatalaanissakin.
Murteen ominaispiirteet > Muoto-oppi

Possessiivipronominien feminiinimuodot ovat länsikatalaanissa meua 'minun', teua 'sinun', seua 'hänen' (vrt. itäkatalaanissa meva, teva, seva).
Lissan taistelu

Lissan taistelu käytiin Adrianmerellä lähellä Vis-saarta (ital. Lissa) nykyisen Kroatian vesialueella vuonna 1866. Taistelu käytiin Itävallan keisarikunnan ja Italian kuningaskunnan joukkojen välillä, ja se oli osa kolmatta Italian itsenäisyyssotaa, jossa Italian tavoitteena oli Venetsian valtaaminen Itävallalta. Taistelun lopputuloksena määrällisesti alivoimainen Itävallan laivasto voitti sitä suuremman Italian laivaston. Meritaistelu oli ensimmäinen laaja panssarilaivojen välillä käyty konflikti, sekä viimeinen, jossa laivat pyrkivät upottamaan toisensa puskemalla.
Taistelun aikana Italian laivasto ampui noin 1 450 ammusta, mutta ei onnistunut upottamaan ainuttakaan Itävallan laivaston raskaista yksiköistä. Yksi syy lopputulokseen ja Italian laivaston huonoon suorituskykyyn oli sen komentajien välinen sisäinen kilpailu. Esimerkiksi vara-amiraali Albinin komennossa olleet laivat eivät osallistuneet taisteluun. Taistelu koostui useasta pienemmästä konfliktista. Niistä suurin seitsemän Itävallan ja neljän Italian panssarifregatin välinen kohtaaminen osoitti Itävallan komentajan von Tegetthoffin kyvyn eristää ja tuhota eristykseen jääneet Italian laivaston yksiköt.
Taustaa

Visin saaren linnakkeet oli rakennettu Napoleonin ajalla brittijoukkojen vallatessa saaren. Britit poistuivat saarelta ja se luovutettiin 1815 Itävallalle, kun Britannialle luovutettiin Joonianmeren saaria. Vuonna 1866 saarella oli Itävalta-Unkarin varuskunta, johon kuului eversti Urs de Marginan johtamat 1 833 sotilasta. Varuskunnalla oli 88 tykkiä. Saaren tärkeimmän sataman San Giorgion suojana ei ollut miinoja eikä puomeja.
Visin valtausyritys

Italian joukkojen komentajan Persanon, jonka laivasto lähti 15. heinäkuuta 1866 Anconasta, suunnitelmana oli harhauttaa saaren puolustajia kahden kohteen tulittamisella ja laskemalla joukkoja maihin kahdessa muussa paikassa. Persano oli pyytänyt 5 000 jalkaväkisotilasta, mutta merelle lähdettäessä aluksilla oli vain 600. Kaikki jalkaväkimiehet oli sijoitettu vara-amiraali Albinin johtamille puurunkoisille aluksille.
Italian laivasto saapui 17. heinäkuuta Visin edustalle. Ensimmäisenä Persano lähetti tykkiveneet katkaisemaan lennätinyhteydet saaren ja mantereen väliltä. Tieto hyökkäyksestä oli jo kuitenkin lähetetty Pulaan von Tegetthoffille. Seuraavana aamuna Italian laivasto aloitti maakohteiden tulittamisen, jolloin Re d’Italia ampui 1 300 kranaattia. Illalla italialaiset vetäytyivät ja Persano pyysi lisää jalkaväkeä maihinnousua varten.
Affondatore saapui 9. heinäkuuta täydennyksineen tuoden 600 jalkaväen sotilasta. Alkuperäisen 600 ja täydennyksinä saapuneiden sekä 1 000 aluksilta kerätyn merimiehen avulla Persano päätti yrittää maihinnousua.
Persanon vetäydyttyä puolustautuneet joukot olivat vahvistaneet San Giorgion puolustusta. Persano käski Formidabilen päällikön valtaamaan sataman ja Albinin mukana tulleiden joukkojen nousemaan maihin sataman lähistöllä. Formidabile joutui kiivaaseen tykkituleen kärsien suuria tappioita ja syttyen palamaan, minkä seurauksena laivasto joutui vetäytymään. Albini ei laskenut joukkojaan maihin. Pimeyden laskeuduttua ja tuulen voimistuttua Persano keskeytti hyökkäyksen.
Italialaisten vetäytyessä puolustajilla oli San Giorgion puolustamiseksi vain viisitoista toimivaa tykkiä. Puolustajien tappiot olivat 24 kaatunutta ja 70 haavoittunutta. Italialaiset olivat menettäneet hyökkäyksessä kuusitoista miestä kaatuneina ja 96 haavoittuneina. Lisäksi lukuisia aluksia oli vaurioitunut ja hiilivarastot olivat osalla lähes tyhjät. Aamuun mennessä tuuli oli edelleen voimistunut ja näkyvyys heikko.
Persano päätti olosuhteista huolimatta yrittää uutta maihinnousua. Tiedustelualus Esplaratore ilmoitti kello 07.50 havainneensa tuntemattomia aluksia länsiluoteessa.
Seuraukset

Italialaiset menettivät taistelussa kaksi alusta uponneina, minkä lisäksi miehistötappioita tuli 636 hengen verran. Itävaltalaisten aluksista ei uponnut yhtäkään, tosin Erzherzog Ferdinand Max purjehti korjattavaksi Maltalle.
Lissan taistelun merkkihenkilöt von Tegetthoff, von Petz ja Daublebsky von Sterneck palkittiin Maria Teresan sotilasritarikunnan jäsenyydellä, minkä lisäksi von Tegetthoff ylennettiin vara-amiraaliksi 38-vuotiaana päivä taistelun jälkeen.
Useat laivastot tekivät Lissan taistelun vuoksi virheellisiä päätelmiä törmäämisen toimivuudesta modernissa meritaistelussa. Erityisesti virhepäätelmät vaikuttivat Itävallan – ja myöhemmin Itävalta-Unkarin – omaan laivastoon, varsinkin Daublebsky von Sterneckin komentajuuskaudella, jolloin otettiin käyttöön kaksi törmäysristeilijää. Siirtymä törmäämisen sijasta pitkän kantaman tykkeihin meritaistelun keskipisteenä tapahtui Itävalta-Unkarin laivastossa vasta Daublebsky von Sterneckin komentajuuskauden lopulla ja häntä seuranneiden Hermann von Spaunin ja Rudolf Montecuccolin aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lissan taistelu Wikimedia Commonsissa
Lukkarinsanta

| Lukkarinsanta |
| --- | --- |
 Lukkarinsannantietä Lukkarinsannassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Itäinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  77
Väkiluku:  469 (2013)
Postinumero(t):  28300
Lukkarinsanta (ruots. Klockarsand) on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee keskustan itäpuolella Kokemäenjoen varrella. Lukkarinsannan naapurikaupunginosat ovat idässä junaradan toisella puolella Kalaholma ja lännessä Pohjanmaantien toisella puolella Aittaluoto. Kokemäenjoen haara Varvourinjuopa erottaa Lukkarinsannan Väinölästä ja pääuoma Isojoenrannasta.
Alue on suurelta osin omakoti- ja rivitaloasutusta. Vuonna 2006 kaupunginosaan valmistui Kokemäenjoen ylittävä Lukkarinsilta, joka yhdistää Lukkarinsannan Isojoenrannan kaupunginosat. Lukkarinsannalla on kaksi osaa, uudempi ja vanhempi.
Aiheesta muualla

Lukkarinsanta Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Svjatoslav Knuševitski

Svjatoslav Nikolajevitš Knuševitski (ven. Святосла́в Никола́евич Кнушеви́цкий; 6. tammikuuta 1908 Petrovsk – 19. helmikuuta 1963 Moskova) oli neuvostoliittolainen sellisti.
Knuševitski sai lapsena sellonsoiton opetusta isältään ennen opiskelua Semjon Kozolupovin johdolla Moskovan konservatoriossa. Hän valmistui sieltä kunniamaininnoin. Knuševitski oli Bolšoi-teatterin orkesterin ensisellisti vuosina 1929–1943. Kansainvälisesti hän tuli tunnetuksi varsinkin vuonna 1940 perustetun, Oistrah-trioksi kutsutun pianotrion sellistinä. Viulistina toimi David Oistrah ja pianistina Lev Oborin. Lisäksi Knuševitski soitti Oistrahin, Pjotr Bondarenkon ja Mikael Terianin kanssa Beethoven-kvartetin jäsenenä. Hän opetti Moskovan konservatoriossa vuodesta 1941 ja oli siellä professori vuosina 1950–1959.
Knuševitskille sävelsivät konserttoja Nikolai Mjaskovski, Aram Hatšaturjan ja Reinhold Glière. Knuševitskin puoliso oli sopraano Natalja Špiller.
Svjatoslav III

Svjatoslav III (ven. Святослав Всеволодович, Svjatoslav Vsevolodovitš) oli Novgorodin ruhtinas vuosina 1200–1205, 1207–1210 ja Vladimirin suuriruhtinas vuosina 1246–1249. Hän oli Vsevolod III:n kuudes poika. Hän sai isänperintönä Jurjev-Polskiin, jonne hän palasi jouduttuaan karkotetuksi Vladimirista kahden vuoden valtakauden jälkeen.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Jaroslav II | Vladimirin suuriruhtinas 1246–1249 | Seuraaja: Andrei II |
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sviatoslav III of Vladimir
Luettelo New Mexicon piirikunnista

New Mexicon piirikunnat
Chavesin piirikunnan oikeustalo
Tämä on luettelo New Mexicon osavaltion piirikunnista. New Mexicossa on 33 piirikuntaa.
| Piirikunta | Hallintokeskus | Perustettu |
| --- | --- | --- |
| Bernalillon piirikunta | Albuquerque | 1852 |
| Catronin piirikunta | Reserve | 1921 |
| Chavesin piirikunta | Roswell | 1889 |
| Cibolan piirikunta | Grants | 1981 |
| Colfaxin piirikunta | Raton | 1869 |
| Curryn piirikunta | Clovis | 1909 |
| De Bacan piirikunta | Fort Sumner | 1917 |
| Doña Anan piirikunta | Las Cruces | 1852 |
| Eddyn piirikunta | Carlsbad | 1887 |
| Grantin piirikunta | Silver City | 1868 |
| Guadalupen piirikunta | Santa Rosa | 1891 |
| Hardingin piirikunta | Mosquero | 1921 |
| Hidalgon piirikunta | Lordsburg | 1920 |
| Lean piirikunta | Lovington | 1917 |
| Lincolnin piirikunta | Carrizozo | 1869 |
| Los Alamosin piirikunta | Los Alamos | 1949 |
| Lunan piirikunta | Deming | 1901 |
| McKinleyn piirikunta | Gallup | 1899 |
| Moran piirikunta | Mora | 1859 |
| Oteron piirikunta | Alamogordo | 1899 |
| Quayn piirikunta | Tucumcari | 1903 |
| Rio Arriban piirikunta | Tierra Amarilla | 1852 |
| Rooseveltin piirikunta | Portales | 1903 |
| San Juanin piirikunta | Aztec | 1887 |
| San Miguelin piirikunta | Las Vegas | 1852 |
| Sandovalin piirikunta | Bernalillo | 1903 |
| Santa Fen piirikunta | Santa Fe | 1852 |
| Sierran piirikunta | Truth or Consequences | 1884 |
| Socorron piirikunta | Socorro | 1852 |
| Taosin piirikunta | Taos | 1852 |
| Torrancen piirikunta | Estancia | 1903 |
| Unionin piirikunta | Clayton | 1893 |
| Valencian piirikunta | Los Lunas | 1852 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luettelo New Mexicon piirikunnista Wikimedia Commonsissa
Luettelo New Jerseyn piirikunnista

New Jerseyn piirikunnat
Tämä on luettelo New Jerseyn osavaltion piirikunnista. New Jerseyssä on 21 piirikuntaa.
| Piirikunta | Hallintokeskus | Perustettu | Väkiluku (2020) |
| --- | --- | --- | --- |
| Atlanticin piirikunta | Mays Landing | 1837 | 274 534 |
| Bergenin piirikunta | Hackensack | 1683 | 955 732 |
| Burlingtonin piirikunta | Mount Holly | 1694 | 461 860 |
| Camdenin piirikunta | Camden | 1844 | 523 885 |
| Cape Mayn piirikunta | Cape May Court House | 1692 | 95 263 |
| Cumberlandin piirikunta | Bridgeton | 1748 | 154 172 |
| Essexin piirikunta | Newark | 1683 | 863 728 |
| Gloucesterin piirikunta | Woodbury | 1686 | 302 294 |
| Hudsonin piirikunta | Jersey City | 1840 | 724 854 |
| Hunterdonin piirikunta | Flemington | 1714 | 128 947 |
| Mercerin piirikunta | Trenton | 1838 | 387 340 |
| Middlesexin piirikunta | New Brunswick | 1683 | 863 162 |
| Monmouthin piirikunta | Freehold Borough | 1683 | 643 615 |
| Morrisin piirikunta | Morristown | 1739 | 509 285 |
| Oceanin piirikunta | Toms River | 1850 | 637 229 |
| Passaicin piirikunta | Paterson | 1837 | 524 118 |
| Salemin piirikunta | Salem | 1694 | 64 837 |
| Somersetin piirikunta | Somerville | 1688 | 345 361 |
| Sussexin piirikunta | Newton | 1753 | 144 221 |
| Unionin piirikunta | Elizabeth | 1857 | 575 345 |
| Warrenin piirikunta | Belvidere | 1824 | 109 632 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luettelo New Jerseyn piirikunnista Wikimedia Commonsissa
MOS Technology

| MOS Technology |
| --- | --- |

Kotipaikka:  Yhdysvallat
Toimiala:  puolijohdeteollisuus
Tuotteet:  mikropiirit
Omistaja:  Commodore
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
MOS Technology, toiselta nimeltään Commodore Semiconductor Group, oli Commodoren omistama mikropiirivalmistaja, joka valmisti suorittimia ja muita piirejä tietokone- ja laskinkäyttöön. MOS:n ehkä tunnetuin tuote oli 8-bittinen MOS 6502 mikroprosessori.
Yritys valmisti myös KIM-1-mikrotietokonetta esitelläkseen 6502-suoritinta.
Yrityksen perusti Allen-Bradley, joka halusi varmistaa toisen lähteen Texas Instrumentsin suunnittelemille mikropiireille.
Vuonna 1976 Commodore osti yrityksen.
Tuotteita

MOS 6502 ja yhteensopivat suorittimet: 4510, 6501, 6507, 6508, 6509, 6510, 8500 ja 8502. Käytetty useissa 8-bittisissä tietokoneissa ja sulautetuissa järjestelmissä.
MOS 6522 ja 6520 -laiteohjainpiirit.
MOS 6560 ja 6561, eli VIC-20:ssa käytetyt VIC-videopiirit.
MOS 6567, 6569, 8562, 8564, 8565 ja 8566, eli Commodore 64:n ja Commodore 128:n VIC-II-videopiirit.
MOS 6581, 6582 ja 8580, eli Commodore 64:n ja Commodore 128:n SID-äänipiirit.
8520 ja 8521, CIA-piirit Amiga-tietokoneissa
8361, 8367, 8370, 8371, 8372, 8373, 8375, AGNUS-piirin versiot
8362, DENISE-piiri
8364, PAULA-piiri
8374, ALICE-piiri
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MOS Technologyn piirien käyttö Commodoren tietokoneissa (englanniksi)
The First book of KIM (englanniksi)
Lukkionjärvi

| Lukkionjärvi eli Lukkianjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Uusikaupunki 
Koordinaatit:  60°47′31″N, 21°41′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Lukkionjoki 
Järvinumero:  32.002.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  10,0−12,5 m 
Rantaviiva:  0,373 km 
Pinta-ala:  1,049 ha  
 fiLukkionjärvi 
Lukkionjärvi  eli Lukkianjärvi  on Varsinais-Suomessa Uudenkaupungin Kahloisilla oleva laskettu järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Lukkionjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Soikion muotoisen entisen järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja sen halkaisija on 120 metriä. Järven paikalla oleva kosteikko ja suo ovat yhteensä 750 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Siihen laskee kaksi ojaa ja kuivatetulta Kotojärveltä  tuleva pääuoma juoksee Lukkionjärven läpi. Järven ja sen ympäröimän suon rannat ovat rakentamattomia. Lasketun järven pohjamudat ovat joko metsää tai peltomaata.
Historia

Vuoden 1855-1856 Kalmbergin kartastossa on "Lukiojärvi" oli yhtä pitkä kuin viereinen myöhemmin kokonaan kuivatettu "Muddaistenjärvi" eli Kotojärvi. Järveä on kuivatettu hiljalleen pelloksi 1800-luvuta saakka. Vuonna 1910 talollinen Frederik Vähäanttila anoi lupaa saada laskea Lukkiojärveä ja siihen annettiin lupa kaksi vuotta myöhemmin. Toinen tieto kertoo, että järveä laskettiin vuosina 1910 ja 1949. Työt olisvat olleet molemmilla kerroilla yhtäaikaisia Kotojärven kuivattamisen kanssa.
Ludvig II (Monaco)

| Ludvig II |
| --- | --- |
 
Monacon ruhtinas
Valtakausi:  27. kesäkuuta 1922 – 9. toukokuuta 1949
Edeltäjä:  Albert I
Seuraaja:  Rainier III

Syntynyt:  18. heinäkuuta 1870 Baden-Baden, Saksa
Kuollut:  9. toukokuuta 1949 (78 vuotta) Pariisi, Ranska
Puoliso:  Marie Juliette Louvet Ghislaine Dommanget
Lapset:  prinsessa Charlotte
Koko nimi:  Louis Honoré Charles Antoine Grimaldi
Suku:  Grimaldi
Isä:  Albert I
Äiti:  Mary Victoria Hamilton
Uskonto:  roomalaiskatolilainen
Ludvig II (Louis Honoré Charles Antoine Grimaldi, 12. heinäkuuta 1870 – 9. toukokuuta 1949) toimi Monacon ruhtinaana 27. kesäkuuta 1922 – 9. toukokuuta 1949.