stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sonic Temple
Kappaleet

Kaikki kappaleet Ian Astbury ja Billy Duffy..
Sun King – 6.10
Fire Woman – 5.11
American Horse – 5.19
Edie (Ciao Baby) – 4.46
Sweet Soul Sister – 5.09
Soul Asylum – 7.26
New York City – 4.11
Automatic Blues – 3.52
Soldier Blue – 4.36
Wake Up Time for Freedom – 5.18
Medicine Train – 4.40
Kokoonpano

Ian Astbury – laulu, lyömäsoittimet
Billy Duffy – kitara
Jamie Stewart – basso, kosketinsoittimet
Mickey Curry – rummut
Kokoonpano > Sessiomuusikot

Iggy Pop – taustalaulu "New York City"
John Webster – kosketinsoittimet
Arvostelut

Allmusic:
Aiheesta muualla

Sonic Temple discogs.com -sivustolla
Stepan Makarov

Stepan Osipovitš Makarov (8. tammikuuta 1849 (J: 27. joulukuuta 1848) Nikolajev, Ukraina – 13. huhtikuuta (J: 31. maaliskuuta) 1904 meri Port Arthurin edustalla) oli venäläinen vara-amiraali ja merentutkija, joka kehitteli uusia alustyyppejä ja merisodankäynnin aseita. Hän toimi Venäjän Tyynenmeren-laivaston komentajana Venäjän–Japanin sodan alussa. Makarov hukkui hänen lippulaivansa Petropavlovskin upotessa vuonna 1904.
Elämäkerta

Makarovin vanhemmat olivat alikapteeni Osip Fjodorovitš Makarov ja Elizabet Andrejevna Kirillova. Hän valmistui meriakatemiasta vuonna 1865 ja aloitti 1869 upseerina laivastossa. Makarov tunnettiin kekseliäänä ja taitavana sota-alusten kehittäjänä ja taktikkona. Hän kehitteli muun muassa ensimmäiset torpedoveneiden emäalukset sekä panssarikranaattien läpäisytehoa lisäävän kärkikappaleen, joka tunnettiin ”Makarovin kärkenä” (ven. макаровские колпачки, makarovskije kollatški). Makarov oli kiinnostunut tutkimaan alusten vakautta ja kelluvuutta. Hän arveli nopeiden ja kevyempien sota-alusten kehittämisen olevan viisaampaa kuin jatkuvasti suurempien ja raskaammin panssaroitujen alusten.
Turkin sodassa vuosina 1877–1878 Makarov toimi Mustallamerellä Veliki Knjaz Konstantinin päällikkönä. Tämä entinen matkustaja-alus oli muutettu Makarovin valvonnassa torpedoveneiden emäalukseksi, joka kykeni kuljettamaan kannellaan neljä pientä torpedovenettä niiden toiminta-alueelle. Alus laski 26. tammikuuta 1878 Batumin edustalla vesille kaksi torpedovenettä, Tšesman ja Sinopin, joista kumpikin oli aseistettu yhdellä torpedolla. Molemmat veneet ampuivat onnistuneesti torpedonsa kohti Osmanien laivaston Intibahia ja upottivat sen. Tämä oli historian ensimmäinen onnistunut merisotatoimi, jossa aseena käytettiin omalla voimallaan kulkevaa torpedoa. Pian sodan jälkeen Makarov nimitettiin keisarin sivusadjutantiksi.
Makarov ylennettiin vuonna 1890 kontra-amiraaliksi, jolloin hänestä tuli 41-vuotiaana Venäjän laivaston nuorin amiraali. Hän toimi vuosina 1891–1894 meritykistön tarkastajana ja sen jälkeen eskaaderin komentajana. Hänet ylennettiin vuonna 1896 vara-amiraaliksi. Vuosina 1899–1904 hän oli Kronstadtin laivastotukikohdan komentaja. Makarov oli myös ansioitunut merentutkija ja hän julkaisi useita hydrologisia tutkimuksia. Perehdyttyään Huippuvuorilla ja Pohjois-Amerikan Suurten järvien luona jäänmurtajiin hän suunnitteli ja rakennutti jäänmurtaja Jermakin, joka oli tarkoitettu arktisten merialueitten tutkimiseen. Makarov valvoi laivan rakentamista Newcastlessa ja toimi myöhemmin sen kapteenina kahdella Jäämerelle tehdyllä purjehduksella. Jermak ei pärjännyt hyvin napa-alueiden paksuissa jäissä, mutta se sopi hyvin talvimerenkulkuun jäisellä Suomenlahdella.
Venäjän–Japanin sodan sytyttyä Makarov nimitettiin helmikuussa 1904 Venäjän Tyynenmeren-laivaston komentajaksi amiraali Oskar Starckin tilalle, minkä uskottiin nostattavan joukkojen mielialaa ja kääntävän Venäjän sotaonnen. Saavuttuaan maaliskuussa Port Arthuriin Makarov ryhtyi nopeasti järjestelemään kyseisen sotasataman puolustusta sekä komensi sinne sijoitetun eskaaderin tekemään vastaiskuja Japanin laivastoa vastaan murtaakseen japanilaisten saartoyritykset. Makarov oli 13. huhtikuuta palaamassa avomereltä Port Arthuriin, kun hänen lippulaivansa, taistelulaiva Petropavlovsk ajoi miinaan vajaan kolmen merimailin päässä satamasta ja upposi reilussa minuutissa. Samalla hukkui vara-amiraali Makarov esikuntineen. Aluksella olleista 759 henkilöstä saatiin pelastettua vain 80.
Muistaminen

Makarovin mukaan on nimetty useita Venäjän laivaston aluksia sekä vuonna 1946 Makarovin kaupunki Sahalinin saarella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stepan Makarov Wikimedia Commonsissa
Степан Осипович Макаров (venäjäksi) Hrono.ru
Makarovin patsas Kronstadtissa.
Säyhtee (Artjärvi)

| Säyhtee |
| --- | --- |
 Säyhtee elokuussa 2020 lännenpuolelta, Vuorenmäen suunnalta nähtynä.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Artjärvi
Koordinaatit:  60°45′24″N, 26°05′17″E
Järvinumero:  16.003.1.002 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  39,8  m tai 40  m 
Pinta-ala:  206,85  ha 
Suurin syvyys:  3,52  m 
 fiSäyhtee 
Säyhtee on Suomenlahteen laskevaan Koskenkylänjoen vesistön Artjärven lähialueeseen (16.003) kuuluva, 206,85 hehtaarin laajuinen, verraten matala (keskisyvyys 3,5 metriä) järvi Orimattilan kaupungin Artjärven pitäjän Suurkylän pohjoispuolella. Sen pohjoisosaan laskee Ratulansalmen kautta likimain samalla tasolla (39,8 mpy.) oleva luoteenpuoleinen Villikkalanjärvi. Säyhtee laskee puolestaan lounaisosastaan laskujoen kautta etelään Pyhäjärveen.
Säyhteen lounaisrannalla, aikaisin keväällä jäästä avautuvan laskujoen suun lähistöllä sijaitsee lintutorni. Järvellä tavataan usein esimerkiksi suuria joutsenparvia, sotkia ja koskeloita.
Storbottnen

| Storbottnen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjanmaan maakunta
Kunnat:  Vaasa
Koordinaatit:  63°01′08″N, 21°28′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Selkämeren rannikkoalue
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  0,2 m 
Rantaviiva:  2,01 km 
Pinta-ala:  0,07 km² 
 fiStorbottnen 
Storbottnen on Selkämeren rannikkoalueeseen kuuluva pieni järvi Vaasan kaupungissa, Pohjanmaan maakunnassa. Vesistö kuuluu Etelä-Pohjanmaan ELY-keskuksen ympäristövastuualueeseen.
Sylvia Pinel

Sylvia Pinel vuonna 2015.
Sylvia Pinell (s. 28. syyskuuta 1977 L’Union, Haute-Garonne, Ranska) on ranskalainen poliitikko, Ranskan kansalliskokouksen jäsen, Ministeri sekä Alueellinen poliitikko.
Elämäkerta > Perhe ja lapsuus

Sylvia Pinelin äiti toimii  apulaiskaupunhinjohtajana Farbasin kaupungissa Haute-Garonnen departementissa, Hän toimii myös kiinteässä yhteistyössä senaattori Pierre Tajan kanssa, joka on Farbasin varsinainen kaupunginjohtaja ja Radikaalin vasemmistopuolueen  (Parti redical de gaushe) jäsen. Hänen isänä Michel Pinel, joka kuoli 2011 oli lihakarjan kasvattaja ja Gargasin kaupunginvaltuutettu
Sylvia Pinel suoritti luokionsa Montaubanissa ja suoritti Toulouse-I-Capitol yliopistossa DES-tutkinnon  oikeudenkäytön ja välimiesmenettelyn alalla Limogen yliopistossa hän suoritti DEA-tutkinnon alanaan kansallinen ja eurooppalainen yksityisoikeus.
Elämäkerta > Paikallispoliitikko

Heti valmistumisensa jälkeen Sylvia Pinel Ryhtyi avustajaksi (2002-2004/ Tarn-et-Garonnen alueneuvoston puheenjohtajalle ja tule hänen toimistonsa kansliapäälliköksi vuosien 2004-2007 ajaksi. Tuolloin alueneuvoston puheenjohtajana toimi Radikaalipuolueen Jean-Michel Baylet, jota Sylviä seurasi puolueen puheenjohtajana 2016-2017. Hän toimi nuoren aloittelijan oppaana varsinaisen poliittiseen toimintaan
Susie Allanson

Susie Allanson (s. 17. maaliskuuta 1952 Las Vegas, Nevada) on yhdysvaltalainen countrylaulaja ja näyttelijä. Hän aloitti ammattimaisen uransa vuonna 1970, muutti eteläiseen Kaliforniaan 1975 ja sai ABC Recordsin kautta julkaistuksi debyyttialbuminsa, joka sisälsi singlen "Love Is a Satisfied Woman"/"Me & Charlie Brown". Allanson julkaisi toisenkin singlen ("Baby Don't Keep Me Hangin' On"), jonka ansiosta hän sai sopimuksen Curb Recordsilta. Myöhemmin Allanson levytti myös Elektralle ja United Artists Recordsille.
Allanson meni naimisiin managerinsa Ray Ruffin kanssa ja jatkoi uraansa äitiydestä huolimatta 1980-luvulle saakka.
Diskografia > Albumit

Susie Allanson (1976)
A Little Love (1977)
We Belong Together (1978)
Heart to Heart (1979)
Susie (1980)
Diskografia > Singlet

"Love Is a Satisfied Woman" (1976)
"Baby, Don't Keep Me Hangin' On" (1977)
"Baby, Last Night Made My Day" (1977)
"Maybe Baby" (1978)
"We Belong Together" (1978)
"Back to the Love" (1978)
"Words" (1979)
"Two Steps Forward and Three Steps Back" (1979)
"Without You" (1979)
"I Must Be Crazy" (1979)
"While I Was Makin' Love to You" (1980)
"Dance the Two Step" (1980)
"Run to Her" (1981)
"Love Is Knockin' at My Door (Here Comes Forever Again)" (1981)
"Hearts (Our Hearts)" (1981)
"Wasn't That Love" (1982)
"Where's the Fire" (1987)
"She Don't Love You" (1987)
Sonic Riders: Zero Gravity

| Sonic Riders: Zero Gravity |
| --- | --- |
 Sonic Riders: Zero Gravityn eurooppalainen kansikuva
Kehittäjä:  Sonic Team
Julkaisija:  SEGA
Jakelija:  Nintendo eShop
Suunnittelija:  Kenjiro Morimoto, Takashi Thomas Yuda
Säveltäjä:  Hideaki Kobayashi
Pelisarja:  Sonic the Hedgehog
Pelimoottori:  Havok
Julkaistu:   8. tammikuuta 2008   22. helmikuuta 2008  17. tammikuuta 2008
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  3+
Alusta:  PlayStation 2, Wii
Jakelumuoto:  muistikortti, kovalevy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Sonic Riders: Zero Gravity on Sonic Riders -ajopelin jatko-osa. Se kuuluu Sonic the Hedgehog -pelisarjaan. Peli on edeltäjäänsä hitaampi ja radat ovat monimutkaisempia.
Peli julkaistiin Euroopassa helmikuussa 2008. Japanissa peli julkaistiin nimellä Sonic Riders: Shooting Star Story. Pelistä on myös CD:nä julkaistu ääniraita Sonic Riders Shooting Star.
Pelin jatko-osa Sonic Free Riders julkaistiin vuonna 2010.
Pelaaminen

Peli ei ole perinteisten ajopelien kaltainen, vaan radat ovat monimutkaisempia ja pelaaja voi hyödyntää ilmassa kulkevia rataelementtejä sekä turbulenssia. Pelissä on useita uudistuksia edeltäjäänsä verrattuna ja useimmille hahmoille on uusia kykyjä, kuten myös lukuisia uusia ajokkeja vanhojen leijulautojen ja -luistinten lisäksi. Sormuksia keräämällä pelaaja voi päivittää kykyjään. Peliin on tuotu kolme uutta pelimuotoa.
Pelaaminen tapahtuu Wii Remotella joko pitkittäisellä tai poikittaisella ohjauksella tai GameCube-ohjaimella.
Tilat > Story Mode

Pelaa peliä Sonicin ja ystävien tai Babylon Roguesin näkökulmasta. Kummallekin on oma tarinansa.
Tilat > Mission Mode

Kuten edeltäjässään myös tässä pelissä on Tarinamoodin lisänä tehtävämoodi. Jokainen kenttä sisältää 7 tehtävää, jossa hahmon tulee täyttää tehtävän määrittämät kriteerit, kuten kerätä sormuksia, reilata tietty määrä raiteita tai kerätä osia kuten edellisessäkin osassa. Tarinasta poiketen tehtävät eivät ole "todellisia"; koko Mission Mode perustuu sarjaan Robotnikin luomia simulaatioita "Sonic Simulator"-laitteessa, jolla hänen on tarkoitus tutkia vihollistensa tekniikoita.
Tilat > Ranking Mode

Tässä tilassa pelaaja voi lähettää oman ennätyksensä Internetin tilastoihin.
Pelattavat hahmot > Aloitushahmot

Nopeushahmot: Sonic the Hedgehog, Amy Rose, Jet the Hawk
Lentohahmot: Miles "Tails" Prower, Wave the Swallow
Voimahahmot: Knuckles the Echidna, Storm the Albatross
Pelattavat hahmot > Avattavat hahmot

Nopeushahmot: Shadow the Hedgehog, Blaze the Cat, Amigo (Samba de Amigo-pelistä)
Lentohahmot: Cream the Rabbit, Rouge the Bat, Silver the Hedgehog, Nights, MeteosTech SCR-HD
Voimahahmot: Tri. Ivo "Eggman" Robotnik, Billy Hatcher, MeteorTech SCR-GP
Super Sonic
Avattavilla hahmoilla ei voi pelata Tarinamoodia.
Sääʹmođđâz

Sääʹmođđâz (suom. Kolttauutiset) on toistaiseksi ainoa koltansaamenkielinen julkaisu. Talkootyönä toimitettua lehteä julkaistiin Suomessa vuosina 1978–1986. Lehti ilmestyi neljä kertaa vuodessa.
Säyhtee

Säyhtee on kylä, joka sijaitsee Iitin länsiosassa, Päijät-Hämeen maakunnassa. Säyhteellä asuu noin 100 vakituista asukasta. Säyhteellä toimi alun perin kauppa ja kioski, mutta nykyisin lähimmät kaupat löytyvät Lahden Nastolan puolelta. Säyhteellä on kolme järveä: Kotojärvi, Selkojärvi ja Arrajärvi. Säyhteeltä on matkaa Iitin kuntakeskukseen Kausalaan 19 kilometriä, Lahden Nastolaan 11 kilometriä ja Lahteen 28 kilometriä.
Aiheesta muualla

Säyhtee Iitin kunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Iitin kylät
Haapa-Kimola
Kauramaa
Kausala
Kimola
Kirkonkylä
Koliseva
Koskenniska
Lyöttilä
Muikkula
Niinimäki
Perheniemi
Radansuu
Saaranen
Sitikkala
Säyhtee
Sääskjärvi
Taasia
Tapola
Vuolenkoski
Taitettu pyramidi

| Taitettu pyramidi |
| --- | --- |

Sijainti:  Dahshur
Rakennuttaja:  Sneferu
Korkeus nykyisin:  105 m
Leveys:  189 m
Kaltevuus:  54° ja 43°
Taitettu pyramidi sijaitsee Dahshurissa Egyptissä. Pohjalta pyramidi lähtee nousemaan 54 asteen kulmassa 47,04 m, jatkuen 43 asteen kulmassa 57,67 m. Pyramidi on 104,71 metriä korkea ja melko hyvin säilynyt. Kannan pituus 189,43 m ja taitekohdan kannan pituus on 123,58 m. Pyramidiin johtaa 704 metrin mittainen tie laaksotemppelistä. Pyramidin muinainen nimi oli joko Eteläinen loistava pyramidi tai Sneferu loistaa etelässä.
Suurpero

Suurpero on kylä Viipurin itäpuolella Venäjällä Suomen luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan Suurpero oli asukasluvultaan Viipurin maalaiskunnan toiseksi suurin kylä. Vuonna 1937 Suurperolla oli 1 295 asukasta. Suurpero sijaitsi Viipurin maalaiskunnan itäosassa ja käsitti Viipurin kaupungin ja Heinjoen kunnan välisen alueen. Sen naapurikyliä olivat Viipurin maalaiskunnan alueella etelässä Yläsäiniö sekä pohjoisessa Perojoensuu, Kähäri ja Kurikkala.
Kylän läpi virtaa Perojoki ja kylän länsiosassa lähellä Viipurin rajaa sijaitsee pieni Mättäänjärvi. Suurperon kylänosia olivat Karhunsuo ja Skyttälä kylän länsiosassa ja Vääräkoski eteläosassa, jotka saatettiin katsoa myös omiksi kylikseen. Nykyisin asutusta on Karhunsuon aseman ympäristössä (ven. Кархусуо), Karhunsuon entisen kansakoulun ja Skyttälän ympäristössä (ven. Светлое, Svetloje) ja entisessä kylän keskustassa Peron aseman ympäristössä (ven. Перово, Perovo).
Elinkeinot

Maa- ja metsätalous oli merkittävä elinkeino Suurperolla. Vuonna 1937 Suurperolla oli 3 782 ha metsää, 1 298 ha peltoa ja 22 ha niittyä. Suurperon maito myytiin Peron maidonmyyntiosuuskunnan kautta Viipuriin Valiolle. Kylässä oli myös useita teollisuuslaitoksia, jotka tarjosivat työtä ja osa väestöstä kävi työssä myös Viipurin kaupungissa. Viipurin maalaiskunnan suurin teollisuuslaitos, Ab Ferraria Oy:n Peron naulatehdas sijaitsi Perojoen varrella kyläkeskustan tuntumassa. Vuonna 1938 tehtaalla oli 198 työntekijää. Suurperolla toimi myös Veljekset Kuparisen mylly ja saha.
Suurperon kylän läpi kulkee Viipuri–Valkjärvi-rata, joka tosin nykyisin päättyy jo Heinjoelle. Kylän alueella olivat Karhunsuon ja Peron asemat. Peron asema sijaitsi kylän keskustassa ja Karhunsuo lähellä Viipurin kaupungin rajaa. Suurperolla oli osuuskassa ja useita kauppaliikkeitä.
Kansakoulut

Suurin osa Suurperon kylästä kuului Suurperon koulupiiriin, jonka koulu sijaitsi kylän keskustassa. Suurperon koulu oli rakennettu vuonna 1908, laajennettu 1917 ja 1938. Vuonna 1939 koulussa oli neljä opettajaa ja 126 oppilasta. Koulu tuhoutui talvisodassa ja jatkosodan aikana rakennettiin väliaikainen koulurakennus. Syksyllä 1943 koulussa oli 144 oppilasta.
Läntisin osa kylästä kuului Karhusuon koulupiiriin, jonka vuonna 1924 rakennettu koulu sijaitsi kylän länsiosassa. Karhusuon koulupiiriin kuului myös Perojoensuun kylä. Vuonna 1939 koulussa oli kolme opettajaa ja 42 oppilasta.
Yhdistykset

Suurperolla toimi Viipurin pitäjän maamiesseuran alainen Suurperon maamiespiiri. Marttayhistyksiä oli kaksi Suurperon marttayhdistys (per. 1938) ja Vääräkosken marttayhdistys (per. 1936). Kylässä toimi myös oma urheiluseura, Suurperon Salonpojat, joka oli perustettu vuonna 1920.
Historia

Vuonna 1920 esitettiin Viipurin maalaiskunnan itäosasta muodostettavaksi Säiniö-niminen seurakunta, johon olisivat kuuluneet Yläsäiniön, Hämäläisen, Suurperon ja Aution kylät, mutta se hylättiin.
Talvisodan aikana Suurperon väestö evakuoitiin Keski-Suomeen. Sodan loppuvaiheessa taistelut ulottuivat Suurperolle asti. Moskovan rauhassa Suurpero muun Viipurin maalaiskunnan kanssa luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä 1944.
Neuvostoliitossa Suurperosta tuli kyläneuvostoalueen keskuskylä. Kyläneuvostoalueeseen tuli kuulumaan useita entisen Viipurin maalaiskunnan kyliä Viipurin kaupungin itäpuolelta.
Stovner

| Stovner |
| --- | --- |
 Stovnerin poliisiasema
 Kaupungin kartta, jossa Stovner korostettuna.
Kaupunki:  Oslo
Koordinaatit:  59°57′40″N, 10°55′36″E
Pinta-ala:  8,2 km² 
Väkiluku:  33 240 (2021)
Stovner on Oslon kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin koillisosassa. Stovnerin pinta-ala on 8,2 neliökilometriä ja siellä oli 33 240 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stovner Wikimedia Commonsissa
Oslon kaupunginosat
Alna
Bjerke
Frogner
Gamle Oslo
Grorud
Grünerløkka
Nordre Aker
Nordstrand
Sagene
St. Hanshaugen
Stovner
Søndre Nordstrand
Ullern
Vestre Aker
Østensjø
Taito (täsmennyssivu)

Taito tarkoittaa seuraavia asioita:
taito, kyky tehdä jokin asia hyvin
Taitō, yksi Tokion erillisalueista
Taito, videopelivalmistaja
Taito, suomalainen miehen etunimi
Käsi- ja taideteollisuusliitto Taito
Taito, Käsi- ja taideteollisuusliiton lehti
Taito Oy, alkujaan taidetakomo, joka myöhemmin keskittyi valaisimiin
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Taito”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Suurpujottelun maailmancup
Suurpujottelucupissa menestyneimmät laskijat

Laskijan nimi on lihavoitu, jos hän kilpailee kaudella 2023–2024.
Suomen Mestaruus (ravikilpailu)

| Suomen Mestaruus |
| --- | --- |
 Passionate Kemp vuonna 2008 Suomen-mestaruuden voittoloimi yllään.
Kilpailupaikka:  Vermon ravirata
Perustettu:  1962
Matka:  2100 metriä, autolähetys
Rotu:  Suomessa syntyneet   lämminveriset
Ikä:  4–14-vuotiaat
Kilpailuennätys:  11,9a (Surprise Lord 2013)
Voitokkain hevonen:  Namjek, 3 voittoa
Voitokkain ohjastaja:  Jorma Kontio, 9 voittoa
Ensimmäinen palkinto:  40 000€ (2015)
Suomen Mestaruus on Suomen vanhin lämminverisille ravihevosille tarkoitettu suurkilpailu, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1962. Se kilpailtiin aluksi Helsingissä Käpylän raviradalla vuoteen 1977 saakka, jonka jälkeen paikaksi tuli vastavalmistunut Vermon raviradalla. 1980- ja 1990-luvuilla Suomen Mestaruus kiersi joitakin vuosia eri puolilla Suomea, mutta vuodesta 1996 lähtien se on jälleen järjestetty Vermossa.
Kilpailuun ovat oikeutettuja osallistumaan 4-vuotiaat ja sitä vanhemmat Suomessa syntyneet lämminveriset ravihevoset.
Historiaa

Suomen Mestaruus järjestettiin ensimmäisen kerran kolme vuotta sen jälkeen, kun Suomen Hippoksen edeltäjä Suomen Ravirengas oli antanut lämminverisille kilpailuoikeuden. Lämminveristen kilpailut Suomessa aloitettiin Neuvostoliitosta tuoduilla venäjänravureilla ja ne jälkeläisineen hallitsivatkin Suomen Mestaruutta koko 1960-luvun. Ensimmäinen amerikkalaissukuinen voittaja nähtiin vuonna 1971.
Suomen Mestaruus oli vuoteen 1973 asti avoin myös ulkomailla syntyneille hevosille, mutta vuodesta 1974 lähtien mukaan ovat päässeet vain Suomessa syntyneet ja ennen vuotta 1974 maahan tuodut ravurit. Viimeinen ulkomailla syntynyt voittaja oli Nibs Bee vuonna 1982. Kahtena ensimmäisenä vuotena kilpailu ratkaistiin useamman lähden pistekilpailuna.
Kilpailumatkana oli alun perin 2600 metriä, mutta vuonna 1996 se lyhennettiin 2100 metriin.
Voittajat 1962–2021

| Vuosi | Voittaja | Ohjastaja | Voittoaika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1962 | Tamara | Tuomo Mäkelä | - |
| 1963 | Kaunotar | Antti Iiskola | - |
| 1964 | Jakotka | Pentti Kosola | 25,8a |
| 1965 | Namjek | Kyösti Keskinen | 21,9a |
| 1966 | Pavlin | Arvo Niiranen | 21,2a |
| 1967 | Namjek | Kyösti Keskinen | 24,3a |
| 1968 | Namjek | Kyösti Keskinen | 18,9a |
| 1969 | Gletser | Pellervo Pekonen | 19,1a |
| 1970 | Zazimka | Lauri Malinen | 19,5a |
| 1971 | Louise | Allan Korpi | 19,4a |
| 1972 | Unikalnaja | Aleksi Untamo | 19,8a |
| 1973 | Damokles | Pekka Korpi | 19,2a |
| 1974 | Titan | Hannu Rantavaara | 21,0a |
| 1975 | Scotty Love | Pertti Livisti | 22,4a |
| 1976 | Damokles | Harri Steiner | 20,3a |
| 1977 | Jixy | Matti Saaranen | 18,5a |
| 1978 | Viking Way | Pekka Korpi | 18,6a |
| 1979 | Viking Way | Heikki Korpi | 18,0a |
| 1980 | Nibs Bee | Pertti Puikkonen | 18,8a |
| 1981 | Billy the Kid | Harri Hyytiäinen | 17,9a |
| 1982 | Nibs Bee | Pertti Puikkonen | 17,7a |
| 1983 | Guiding Star | Pekka Korpi | 18,2a |
| 1984 | Billy the Kid | Harri Hyytiäinen | 17,3a |
| 1985 | Streak T | Mauri Jaara | 17,3a |
| 1986 | Bettina Kähö | Pertti Puikkonen | 18,4a |
| 1987 | Black Laukko | Pekka Korpi | 16,5a |
| 1988 | Speedy Butch | Antti Teivainen | 17,2a |
| 1989 | Hot Line | Jorma Kontio | 15,8a |
| 1990 | Riding Sponsor | Jorma Kontio | 15,7a |
| 1991 | Riding Sponsor | Jorma Kontio | 16,7a |
| 1992 | Hawk Laukko | Pekka Korpi | 15,6a |
| 1993 | Ducata | Ari Hartikainen | 16,0a |
| 1994 | Houston Laukko | Jorma Kontio | 15,4a |
| 1995 | Jonas Laukko | Ari Kela | 14,7a |
| 1996 | Jonas Laukko | Ari Kela | 14,1a |
| 1997 | Express First | Jorma Kontio | 13,9a |
| 1998 | Tornando | Ari Moilanen | 14,4a |
| 1999 | Powder Arsenal | Antti Teivainen | 15,0a |
| 2000 | Mombasa | Ilkka Korpi | 14,8a |
| 2001 | Inspiration Ride | Tuomas Korvenoja | 13,7a |
| 2002 | Not A Spacecase | Esa Holopainen | 14,0a |
| 2003 | Inspiration Ride | Tuomas Korvenoja | 14,0a |
| 2004 | E.V. Cedar | Antti Teivainen | 14,2a |
| 2005 | Air Force | Esa Holopainen | 13,3 |
| 2006 | Cold Hard Wind | Jorma Kontio | 14,1a |
| 2007 | Silver Quattro | Akseli Lahtinen | 13,6a |
| 2008 | Passionate Kemp | Jorma Kontio | 14,2a |
| 2009 | Photon | Pekka Korpi | 12,6a |
| 2010 | Target Hoss | Jorma Kontio | 14,0a |
| 2011 | Target Hoss | Jorma Kontio | 13,6a |
| 2012 | She Loves You | Seppo Markkula | 14,0a |
| 2013 | Surprise Lord | Iikka Nurmonen | 11,9a SE |
| 2014 | Surprise Lord | Iikka Nurmonen | 12,2a |
| 2015 | Seabisquit | Ari Moilanen | 12,6a |
| 2016 | Jonesy | Tuomas Korvenoja | 13,1a |
| 2017 | Edward Ale | Olli Koivunen | 12,2a |
| 2018 | Ranch Kelly | Hannu Torvinen | 11,5a |
| 2019 | Next Direction | Iikka Nurmonen | 11,0a |
| 2020 | Next Direction | Iikka Nurmonen | 12,7a |
| 2021 | American Hero | Pekka Korpi | 12,5a |
Sääveikkaaja

Sääveikkaaja oli Yle TV2-kanavalla esitettävä lastenohjelma. Siinä Sääveikkaaja Ilkka Jääskeläinen veikkasi Suomen säätä. Sääveikkaaja nähtiin Pikku Kakkosessa arkiaamuisin. Jokainen jakso päättyi Ilkan sanomalla lauseella: "Vaikkei aurinko näkyisikään, se paistaa aina, ainakin pilven takana".
Aiheesta muualla

Pikku Kakkosen kotisivut.
Jack L. Chalker

Jack L. Chalker
Jack Laurence Chalker (17. joulukuuta 1944 – 11. helmikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluvat mm. Soul Rider - (1984–1986) sekä The Dancing Gods (1984–1996) -sarjat.
Chalker syntyi Baltimoressa, Marylandissa, ja meni vuonna 1978 naimisiin Eva C. Whitleyn kanssa. He saivat kaksi lasta: pojat David W. Chalker (s. 1981) ja Steven L. Chalker (s. 1991). Hän kärsi 2000-luvun alusta vakavista terveysongelmista: 18. syyskuuta 2003 hän sai sairaalahoitoa sydänkohtaukseen, ja sydämen vajaatoiminta ja keuhkovika veivät hänet uudelleen sairaalaan 6. joulukuuta 2004.
Chalker menehtyi munuaisten vajaatoimintaan ja verenmyrkytykseen 60-vuotiaana oltuaan viikkoja vegetatiivisessa tilassa.
Summer Days EP

| Summer Days Inna |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 2014
 Julkaistu: 22. syyskuuta 2014
 Tuottaja(t): Play & Win, Axident
 Tyylilaji: elektroninen, dance
 Kesto: 12.39
 Levy-yhtiö: Global Records
Innan muut julkaisut
| Party Never Ends 2013 | Summer Days 2014 | Inna 2015 |
Summer Days on romanialaisartisti Innan ensimmäinen EP, joka julkaistiin 22. syyskuuta 2014.