stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkoparta-merirosvot
Voimat

Valkoparta-merirosvojen voima on yksi maailman suurimmista. Heidän kapteeninsa on kuulemma "Maailman vahvin mies". Myös divisioonien kapteenit ovat vahvoja, Portgas D. Ace on syönyt pirunmarjan Mera Mera no Mi, jolla voi luoda tulta ja hallita sitä.  Itse Valkoparta on syönyt pirunmarjan Gura Gura no Mi, jolla hän pystyy luomaan järistyksiä.Amiraali Sengokun mukaan marjan voimilla voi tuhota maailman.
-maailma
| --- | --- |
Olkihattupiraatit:   Monkey D. Luffy  Roronoa Zoro  Nami  Usopp  Sanji  Tony Tony Chopper  Nico Robin  Franky  Going Merry  Thousand Sunny 
Ystävät:   Nefertari Vivi  Portgas D. Ace 
Pääviholliset:   Buggy-klovni  Kuro  Don Krieg  Arlong  Baroque Works  Wapol  Bellamy  Ener  Foxy  CP9  Thriller Bark 
Maailmanhallitus:   Smoker  Aokiji 
Merirosvot:   Shanks Punatukka  Valkoparta  Mustaparta  Gold Roger 
One Piece -merirosvoryhmät:   Arlong-merirosvot  Bellamy-piraatit  Buggyn merirosvojoukko  Foxy-piraatit  Krieg-merirosvot  Merirosvoliittouma Apinatarha  Mustan kissan merirosvot  Mustaparta-merirosvot  Olkihattupiraatit  Peltikunkku-merirosvot  Punapää-merirosvot  Thriller Bark  Valkoparta-merirosvot 
Muita organisaatioita:   Maailmanhallitus  Merivoimat Merivoimien jäsenet  Kaapparilordi  Cipher Pol  Baroque Works  Skypiean papisto  Shandiat  Galley-La Company  Frankyn perhe  Yonkou 
Muuta:   One Piecen paikat  Grand Line
Veto-oikeus

Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton käyttämässä veto-oikeuttaan vuonna 1993.
Veto-oikeus (lat. vetō, 'minä kiellän') on kielto tai tahdonilmaus, jolla valtionjohtaja, muu valtioelin, yhteisö taikka yksityinen toimija voi laillisesti estää jonkin päätöksen syntymisen tai voimaantulon. Termi tulee antiikin Roomasta, missä kansantribuunilla oli veto-oikeus kaikkien virkamiesten päätöksiin diktaattorin päätöksiä lukuun ottamatta.
Yleisesti

Laaja veto-oikeus hidastaa päätöksentekoa tai tekee sen jopa mahdottomaksi, mutta veto-oikeus on toisaalta perusteltua asioissa, joissa yksimielisyys on erittäin tärkeää. Esimerkiksi Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvostossa on käytössä veto-oikeus, mutta vain sen viidellä pysyvällä jäsenmaalla. Veto-oikeutta käyttämällä yksikin siihen oikeutettu jäsen voi halutessaan estää päätöksiä ja muutoinkin vaikeuttaa YK:n toimintaa. Veto-oikeus on käytössä YK:n turvallisuusneuvoston lisäksi muun muassa osassa Euroopan unionin päätöksentekoa.[lähde? ]
Puolan valtiopäivillä vuosina 1652–1791 päätöksenteko edellytti, että valtiopäivämiesten oli oltava asiasta yksimielisiä. Jokaisella heistä oli siis mahdollisuus estää päätöksen voimaantulo. Tämä järjestelmä tunnetaan nimellä liberum veto.
Yleisesti > Suomessa

Suomen perustuslain mukaan tasavallan presidentillä on lykkäävä eli suspensiivinen veto-oikeus eli hän voi jättää vahvistamatta eduskunnan hyväksymän lain, jolloin laki palautuu eduskunnalle uudelleen käsittelyä varten. Tämä ei ole varsinainen lainsäädännöllinen veto-oikeus vaan lähinnä oikeus palauttaa laki eduskunnan uudelleen harkittavaksi. Mikäli eduskunta hyväksyy lain uudelleen asiasisällöltään muuttamattomana, se tulee voimaan ilman presidentin vahvistusta. Jos eduskunta ei uudessa käsittelyssä hyväksy lakia, se raukeaa. Vanhassa hallitusmuodossa vuodelta 1919 tasavallan presidentillä oli veto-oikeus lakiin, mutta jos sen seuraavakin vaalien jälkeen valittu eduskunta hyväksyi, se oli presidentin vahvistettava.
Veton kumoaminen

Veton kumoaminen tai ohittaminen tarkoittaa varsinaisen päätöksen tehneen valtioelimen oikeutta saattaa alkuperäinen päätös voimaan huolimatta sitä vastaan käytetystä veto-oikeudesta, kuten esimerkiksi kansanedustuslaitoksen valtaa presidentin veton kumoamiseksi. Tällainen oikeus on käytössä muun muassa Yhdysvalloissa.[lähde? ]
Veton kumoaminen > Yhdysvalloissa

Yhdysvaltain presidentillä on veto-oikeus kongressin hyväksymiin lakeihin ja eräisiin muihin päätöksiin. Presidentin veto voidaan kuitenkin kumota (engl. veto override), mikäli tällainen esitys saa sekä edustajainhuoneessa että senaatissa tuekseen vähintään 2/3 edustajista. Ensimmäisen kerran kongressi ohitti presidentin veton John Tylerin presidenttikaudella. Liittovaltion lisäksi myös useimmilla Yhdysvaltain osavaltioilla on käytössään vastaava oikeus, mikä vaatii useimmiten 2/3 kannatuksen osavaltion kongressissa.[lähde? ]
Verhiö

Verhiö on kasvin kukan osa, tarkemmin kehälehtien osa, joka muodostuu verholehdistä. Se on yleensä väriltään vihreä ja muodostuu kukan osista ensimmäisenä. Verhiön tehtävänä on suojella kukan nupun sisäosia. Siinä on yhteyttämiseen tarvittavia viherhiukkasia ja näin ollen kukan ollessa nupulla ravinteita voi kulkeutua verhiöstä kukkaan. Osalla kasveista verhiö on olemassa vielä hedelmän kypsyessä, jolloin se suojaa hedelmää. Joillakin kasveilla kuitenkin verhiö surkastuu pois jo kukan aukeamisvaiheessa. Tiheäkukkaisissa kukinnoissa verholehdet ovat haivenmaisia, kuten mykerökukkaisilla kasveilla. Joillakin kasveilla, joilla on tiheä kukinto, verhiö puuttuu kokonaan, kuten useilla sarjakukkaiskasveilla.
Vaasan kirkko

| Vaasan kirkko Trefaldighetskyrkan |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkkopuistikko, Vaasa
Seurakunta:  Vaasan suomalainen seurakunta ja Vasa svenska församling
Rakentamisvuosi:  1869
Suunnittelija:  Carl Axel Setterberg
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  900
Tyylisuunta:  englantilainen gotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Vaasan kirkko (ruots. Trefaldighetskyrkan), on arkkitehti Carl Axel Setterbergin suunnittelema kirkko Vaasan keskustassa.
Kirkko otettiin käyttöön vuonna 1862, mutta se valmistui kokonaan vasta vuonna 1869, jolloin se vihittiin virallisesti käyttöön.
Historia

Carl Axel Setterberg teki alustavat suunnitelmat ja kustannusarviot kirkolle vuonna 1857. Piirustukset hyväksyttiin seuraavana vuonna tiettyjen muutosten jälkeen.
Ensimmäinen hartaustilaisuus järjestettiin kirkossa vuonna 1862, minkä jälkeen sen lähes jatkuva käyttö alkoi. Se kuitenkin vihittiin virallisesti käyttöön vasta 5. syyskuuta 1869, sillä kirkon lopputarkastus ja irtaimiston sekä sisärakenteiden valmiiksi saaminen viivästyi.
Vaasan kirkko haluttiin keskeiselle paikalle kaupungin muuttaessa nykyiselle paikalleen Vaasan palon jälkeen ja siitä haluttiin luoda yksi uudelleenrakennetun kaupungin selvistä monumentaaleista.
Kirkko peruskorjattiin vuosina 1960–1961 ja entisöitiin laajasti vuonna 2000.
Arkkitehtuuri ja sisätilat

Vaasan kirkko on kolmilaivainen pitkäkirkko. Tyyliltään kirkko edustaa lähinnä englantilaista gotiikkaa. Kirkosta löytyy kolme alttaritaulua: Albert Edelfeltin maalaama Paimenten kumarrus, R.W. Ekmanin työ Pyhä ehtoollinen sekä Louis Sparren teos Kristuksen hautaaminen.
Vaasan kirkon kirkkosalissa ja lehtereillä on yhteensä noin 900 istumapaikkaa ja alakerran kryptassa 130. Kirkon 45-äänikertaiset pääurut on hankittu vuonna 1975 ja ne ovat tanskalaisen yrityksen Marcussen & Sønin valmistamat.
Galleria

Vaasan kirkko yövalaistuksessa.
Vaasan kirkko nähtynä Vaasan vesitornista.
Sisätila vuonna 2018
Paimenten kumarrus, Albert Edelfelt, 1894
Vinnie Moore Collection: The Shrapnel Years

| Vinnie Moore Collection: The Shrapnel Years Vinnie Moore |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1986-2001, Prairie Sun Recording Studios Fantasy Studios Sound Temple Studio Vinman Studios Millbrook Sound Studios Neverland Studio Tune Room Studios
 Julkaistu: 2006
 Tuottaja(t): Vinnie Moore
 Tyylilaji: Heavy metal
 Kesto: 64.44
 Levy-yhtiö: Shrapnel
Vinnie Mooren muut julkaisut
| Defying Gravity 2001 | Vinnie Moore Collection: The Shrapnel Years 2006 | To the Core 2009 |
Vinnie Moore Collection: The Shrapnel Years on yhdysvaltalaisen kitaristi Vinnie Mooren kokoelmalevy.
Kappaleet

In Control – 4.38
Daydream – 4.31
Lifeforce – 4.02
Hero Without Honor – 7.18
The Maze – 8.40
Cryptic Dreams – 5.31
Defying Gravity – 5.03
Last Road Home – 4.24
Alexander the Great – 5.04
Out and Beyond – 6.42
Meltdown – 3.37
Check It Out – 5.14
Kokoonpano

Vinnie Moore – soolokitara
Wayne Findlay – rytmikitara
Andy West – bassokitara
Dave LaRue – bassokitara
Barry Sparks – bassokitara
Tommy Aldridge – rummut
Shane Gaalaas – rummut
Steve Smith – rummut
Tony MacAlpine – kosketinsoitin
David Rosenthal – kosketinsoitin
Wayne Findlay – kosketinsoitin
Velfjordin kirkko

| Velfjordin kirkko Velfjord kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2010.
Sijainti:  Brønnøy, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1674
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  270
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Velfjordin kirkko (norj. Velfjord kirke) on Brønnøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1674.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Velfjordin kirkko Wikimedia Commonsissa
Vila-real

| Vila-real Villarreal |
| --- | --- |
 Carrer Major
 lippu:  vaakuna

Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Valencian autonominen alue
Maakunta:  Castellón
Perustettu:  1274
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  55.12 km²
Korkeus:  42 m
Väkiluku (2015):  50 580
 – Väestötiheys:  920 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  12540
 
 Ajuntament de Vila-real 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vila-real (esp. Villarreal) on kaupunki Espanjan itäosassa Valencian itsehallintoalueella, Castellónin maakunnassa, seitsemän kilometriä maakunnan pääkaupungista Castellon de la Planasta etelään. Vila-real on maakunnan toiseksi suurin kaupunki, ja vuonna 2015 kaupungissa laskettiin olevan 50 580 asukasta.
Nimi on valenciaa ja tarkoittaa kuninkaan kaupunkia. Kaupungin talous perustui aikaisemmin appelsiineihin, nykyisin kaakelit ovat kaupungin suurin työllistäjä. Kaupungin jalkapallojoukkue on Villarreal CF.
Tärkeimmät nähtävyydet

1700-luvulla rakennettu kaupungin pääkirkko Sant Jaume
1500-luvulta peräisin oleva basilika Sant Pasqual
kaupungin pääaukio Plaça Mayor
Kaupungintalo
Kehämuuri
Església de Sant Jaume
Plaça de la Vila
Basílica de Sant Pasqual
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vilapedia, Vila-real wiki, tourist info
Ajuntament de Vila-real
Venäjän nuorten jääkiekkosarja

| Molodežnaja Hokkeinaja Liga Nuorten jääkiekkoliiga |
| --- | --- |

Laji:  jääkiekko
Maa(t):   Latvia  Venäjä
Perustettu:  2009
Motto:  Vahvojen liiga
Joukkueita:  34
Hallitseva mestari:  MHK Dinamo Moskova
Eniten mestaruuksia:  Loko Jaroslavl (3)
Alempi taso:  NMHL
Sivusto:  mhl.khl.ru
Venäjän nuorten jääkiekkosarja (ven. Молодежная Хоккейная Лига, Molodežnaja Hokkeinaja Liga), MHL, on venäläinen nuorten jääkiekkosarja.
Mestarit

2020–2021: MHK Dinamo Moskova
2019–2020: mestaruutta ei jaettu
2018–2019: Loko Jaroslavl
2017–2018: Loko Jaroslavl
2016–2017: Krasnaja Armija
2015–2016: Loko Jaroslavl
2014–2015: Tšaika Nižni Novgorod
2013–2014: MHK Spartak Moskova
2012–2013: Omskije Jastreby
2011–2012: Omskije Jastreby
2010–2011: Krasnaja Armija
2009–2010: Stalnyje Lisy Magnitogorsk
Kurvinen

Kurvinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Antti Kurvinen (s. 1986), juristi, keskustalainen poliitikko ja ministeri
Auvo Kurvinen (1916–1979), sanoittaja ja englantilaisen kirjallisuuden professori
Esko Kurvinen (s. 1952), yrittäjä, insinööri ja kansanedustaja (Kokoomus)
Jarkko Kurvinen (s. 1984), tietokirjailija ja yrittäjä
Jorma Kurvinen (myös salanimi Elsa Anttila, 1931–2002), kirjailija
Juha Kurvinen (s. 1975), kirjailija, viihdetaiteilija, jonglööri ja koomikko
Mika Kurvinen (s. 1983), näyttelijä, käsikirjoittaja ja musiikkivideo-ohjaaja
Mika Kurvinen (Haamu), rap-artisti ja tuottaja
Mikko Kurvinen (s. 1979), jääkiekkopuolustaja
Naima Kurvinen (1876–1933), sairaanhoitaja ja sairaanhoidon kehittäjä, Pietari Kurvisen tytär
Pekka Kurvinen (1921–2004), juristi, KHO:n hallintoneuvos, Auvo Kurvisen veli
Pekka Kurvinen (s. 1963), koripalloilija
Pietari Kurvinen (1842–1925), lähetyssaarnaaja, evankelista ja kristillinen kirjailija
Teija Kurvinen (s. 1966), televisioesiintyjä, Big Brother-voittaja 2012
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Veikko Hauru

Veikko Johannes Hauru (9. heinäkuuta 1913 – 13. lokakuuta 1977) oli suomalainen vakuutusjohtaja ja shakinpelaaja. Shakissa hän oli tasoltaan I luokan pelaaja. Pelaamisen ohella hän laati myös joitakin shakkitehtäviä. Tehtäväshakin harrastajana Hauru kuului Suomen Tehtäväniekkojen perustajajäseniin (1935).
Elämä ja ura

Hauru oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Elämäntyönsä hän teki II maailmansodan jälkeen johtajana vakuutusyhtiöiden palveluksessa. Hän oli mm. Eläketurvakeskuksen edustajiston jäsen 1967–1970.
Veikko Haurun shakkiura alkoi jo ennen talvisotaa. Vuonna 1934 hän oli korottunut III luokkaan. III luokan turnauksissa hän kohtasi kovaa vastusta, sillä samaan aikaan kisoihin osallistuivat mm. tulevat shakkimestarit Soini Helle, Antti G. Ojanen, Kaarle Ojanen sekä sittemmin vahvoina I luokan pelaajina tunnetut Harri Haantola (alk. Höglund) (1915–1989) ja Harras Heikinheimo (1914–1999).
Jatkosodassa Hauru palveli upseerina. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni. Rauhan tultua Hauru osallistui kulttuurilehti Kaltion perustamiseen vuonna 1945. Valtiollinen poliisi (Valpo) tutki jatkosodan jälkeen vuodesta 1945 Haurun osuutta asekätkentään. Haurun nimi on listattuna myös Valpon kokoamaan niin kutsuttuun Siperian listaan. Siperian listaan Valpo keräsi vuosina 1945–1948 nimiä henkilöistä, jotka teloitettaisiin tai karkotettaisiin Siperiaan kommunistien kaapattua vallan Suomessa tai Neuvostoliiton miehittäessä maan.
Shakinpelaajana Veikko Hauru edusti 1950- ja 1960-luvuilla vuonna 1931 perustettua Suomalaista Shakkikerhoa (SSK). Vuonna 2017 SSK sulautui Lauttasaaren Shakkikerhon (LauttSK) kanssa uudeksi seuraksi, joka tunnetaan nimellä Lauttasaaren Suomalainen Shakkikerho (LauttSSK).
1950-luvulla Hauru oli pelaajana korottunut jo I luokkaan. Hän osallistui vuodenvaihteessa 1951–1952 pelattuun Suomen Shakkiliiton 1. luokan yhteisturnaukseen, joka pelattiin yhtä aikaa suomenmestaruuskisojen kanssa. I luokan yhteisturnauksen ja SM-kisan järjestelyistä vastasi Gerhard Lindströmin johtama turnaustoimikunta. Pelipaikkana oli Helsingin yliopiston Satakuntalaisen osakunnan huoneisto. Taistelu Suomen mestaruudesta oli tiukka. Voiton jakoivat Kaarle Ojanen ja Osmo Kaila tuloksella 10/12, mutta Ojanen mestaruuden puolustajana säilytti tittelinsä. Kyseisen säännön oli kisan määräyksiin aiemmin ajanut läpi Osmo Kaila.
1. luokan kisa pelattiin kolmessa ryhmässä. Ryhmät olivat toisiinsa verrattuna melko tasaisia, mutta kussakin ryhmässä kärki erottui selvästi muusta ryhmästä. Hauru pelasi 3.:nnessa ryhmässä, mutta jäi jakamaan viimeistä sijaa 2,5 pisteellä. Ryhmän voiton jakoivat Ilmari Suominen (Gambiitti) ja Unto Räisä (Iisalmen Shakkikerho) 9,5 pisteellä. III sijalla oli 9 pistettä koonnut Olavi Katajisto (Helsingin Shakkimiehet (HSM)). Ryhmän kolme parasta saivat aikanaan shakkimestarin arvon: Katajisto ja Suominen jo vuonna 1952 sekä Räisä v. 1959.
Hauru osallistui 3.12.1969–16.3.1970 Kauppalehden palstalla julkaistuun lehtipeliin. Peli pelattiin neuvottelupelinä kahden tiimin välillä. Pohja-yhtymän joukkueessa pelasivat Haurun lisäksi Jorma Vähätupa, U. Mannonen ja A. Rinne. Kansallis-Osake-Pankkia (KOP) edustivat puolestaan Klaus Ketola, O. Aulis, P. Almi ja E. Virtanen. Pohja-yhtymä pelasi pelin valkeilla. Sisilialaisella puolustuksella alkanut peli päättyi valkean voittoon 34. siirrossa.
Elämä ja ura > Tehtäväshakki

Veikko Hauru on pelaamisen ohessa laatinut joitakin shakkitehtäviä. Maailman valioshakkitehtäviä sisältäviin FIDE-albumeihin (1914–2000) on kelpuutettu yksi Haurun laatima tehtävä, josta hän on saanut 1 albumipisteen. Hänen tuotannostaan on julkaistu ainakin 2-siirtoinen mattitehtävä Aseveli-lehdessä vuonna 1942.
Maisteri Hauru osallistui vuonna 1935 Suomen Tehtäväniekat -nimisen yhdistyksen perustamiseen. Se on tehtäväshakkiin erikoistunut järjestö Suomessa. Suomen Tehtäväniekat juhlisti aikanaan Haurun 60-vuotispäivää järjestämällä hänen kunniakseen tehtävänlaadintakilpailun. Vuosina 1973–1975 käydyn kisan voitti kuusisiirtoisella itsemattitehtävällä tehtävämestari Veikko Hynönen.
Kurvinokkakolibri

| Kurvinokkakolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Avocettula
Laji::  recurvirostris
Kaksiosainen nimi
 Avocettula recurvirostris  (Swainson, 1822) 
Katso myös
   Kurvinokkakolibri Wikispeciesissä   Kurvinokkakolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kurvinokkakolibri (Avocettula recurvirostris) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Se on aiemmin luokiteltu hohtokolibreihin, mutta se on siirretty omaan sukuunsa kolibreille ainutlaatuisen nokkansa takia. Fylogeneettinen todistusaineisto vaikuttaa siltä, että laji saattaisi kuulua kuitenkin hohtokolibreihin.
Sen esiintymisalue käsittää Etelä-Amerikan pohjoisosaa Venezuelan kaakkoisosista Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guayanaan, Brasilian pohjoisosiin Amazonin alajuoksulta Maranhãoon ja Piauíin, sekä Ecuadorin itäosan Napon laakson. William John Swainson kuvaili lajin holotyypin Cayennesta vuonna 1822.
Veikko Helasvuo

Veikko Helasvuo puhuu Sibelius-Akatemiassa syksyllä 1971, kun hän aloitti oppilaitoksen rehtorina.
Veikko Olavi Helasvuo (vuoteen 1926 Hällström; 2. lokakuuta 1916 Savonlinna – 17. heinäkuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen musiikinopettaja ja professori.
Veikko Helasvuo valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi ja opiskeli vuosina 1935–1939 Helsingin musiikkiopistossa. Vuodesta 1946 hän toimi Sibelius-Akatemiassa säveltapailun ja musiikin historian opettajana. Hän oli Sibelius-Akatemian lehtori 1948–1959, vararehtori 1959 ja rehtori professorin arvonimellä 1971–1981. Lisäksi hän toimi musiikkikriitikkona Helsingin Sanomissa, Ilta-Sanomissa ja Uudessa Suomessa vuosina 1945–1967 sekä pianistina ja kuoronjohtajana. Hänellä oli useita johtotehtäviä eri musiikkijärjestöissä. Helasvuo sai säveltaiteilijain valtionpalkinnon vuonna 1982.
Veikko Helasvuon poika on huilisti Mikael Helasvuo. Mikael Helasvuon serkkuja ovat jazz- ja popmuusikko, pianisti ja säveltäjä Esa Helasvuo ja viulisti-kapellimestari Pekka Helasvuo.
Julkaisuja

Naura, Pajatso... (Alvar Andströmin ja Tauno Pylkkäsen kanssa), 1947
Sibelius and the Music of Finland, 1952
Musiikin historia, 1953
Kuorolaulun vaiheet, 1963
Aiheesta muualla

Kuka kukin on 1978. Runeberg.org.
Helasvuo, Veikko hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Vikunja

| Vikunja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Kamelit Camelidae
Suku::  Vicugna  Lesson, 1842
Laji::  vicugna
Kaksiosainen nimi
 Vicugna vicugna  (Molina, 1782) 
 Vikunjan levinneisyys
Katso myös
   Vikunja Wikispeciesissä   Vikunja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vikunja (Vicugna vicugna) on guanakon ohella toinen kahdesta Etelä-Amerikassa elävästä villistä kamelieläinlajista. Se elää noin 30-vuotiaaksi ja painaa 45 kg.
Alpakka on ilmeisesti vikunjasta polveutuva kesytetty kamelieläinmuoto.
Ulkonäkö

Vikunja on pienin kamelieläimistä; sen ruumiin pituus on 120 cm ja säkäkorkeus 90 cm. Sen paksu villaturkki on vaaleanruskeaa, vatsapuolelta valkoista. Hienon villansa takia vikunja metsästettiin lähes sukupuuttoon. 1500-luvulla kanta oli useita miljoonia, mutta 1960-luvun loppuun tultaessa alle 10 000. Vikunja on nykyisin kokonaan rauhoitettu, ja kanta on kääntynytkin nousuun, vaikka salametsästys onkin edelleen ongelma. Vikunjoita on nykyisin jo noin 350 000.
Elinympäristö

Vikunjaa tavataan Etelä-Amerikan Andien ruohostomailla 3 200–4 800 metrin korkeudessa. Se on sopeutunut hyvin vuoristoelämään. Vikunja käyttää tehokkaasti vuoriston vähän hapen ja pystyy juoksemaan ohuessa vuoristoilmassakin 47 km/h.
Elintavat

Vikunja käyttää ravintonaan matalia ruohoja. Saadakseen suolaa se nuolee suolapitoisia kiviä ja juo suolavettä.
Vikunjat elävät laumoissa, jotka koostuvat koiraasta, 5–15 naaraasta ja poikasista. Laumalla on keskimäärin noin 18 neliökilometrin suuruinen asuinalue, jolta ne saavat ruokansa ja jota koiras suojelee.
Vikunjoiden pariutuminen tapahtuu maalis–huhtikuussa. Naaras on tiineenä 330–410 vuorokautta, jonka jälkeen se synnyttää yhden poikasen, jota se hoitaa kymmenen kuukautta. Poikanen tulee itsenäiseksi 12–18 kuukauden ikäisenä. Nuoret koiraat muodostavat omia ryhmiä, ja naaraat etsivät lauman, johon liittyä.
Viktor Lounasmaa

| Viktor Lounasmaa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1843 Viipuri
Kuollut: 11. joulukuuta 1909 (66 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Puoliso:  Maria Elisabeth Avellan (1871–1909)
Nils Viktor (Vihtori) Lounasmaa (sukunimi vuoteen 1906 Löfgren; 25. syyskuuta 1843 Viipuri – 11. joulukuuta 1909 Helsinki) oli suomalainen valtiopäivämies ja Uuden Suomettaren pitkäaikainen päätoimittaja 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa.
Henkilöhistoria

Lounasmaan vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Karl Löfgren ja Fredrika Wilhelmina Aminoff. Lounasmaa oli naimisissa vuodesta 1871 Maria Elisabeth Avellanin kanssa joka toimi Suomen Naisyhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana 1884–1889. Lounasmaa pääsi ylioppilaaksi 1862 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1870. Hän toimi Uuden Suomettaren päätoimittajana 1870–1906 sekä Suomalaisen kirjallisuuden seuran kirjapainon hoitajana 1878–1909. Lounasmaa oli myös työväenvakuutuskomitean jäsen 1889-1892.
Hän oli porvarissäädyssä Heinolan edustaja valtiopäivillä 1888 ja 1891 ja Tornion edustaja 1897, 1899 ja 1900.
Teoksia

Elämäni taipaleelta, 1910
Aiheesta muualla

Viktor Löfgrenin elämäkerta Kansallisbiografiassa
Vaasan Puuvilla

Vaasan Puuvillatehtaan alue
Vaasan Puuvilla Osakeyhtiö (vuoteen 1928 Vaasan Puuvillatehdas Osakeyhtiö – Wasa Bomulls Manufaktur Aktiebolag) oli suomalainen vuosina 1857–1964 toiminut tekstiiliteollisuusyritys, jolla oli tuotantolaitokset Vaasan Palosaarella.
Historia

Vaasan puuvillatehtaan perusti 1857 kauppaneuvos August Alexander Levón, joka oli perustamassa myös toista merkittävää vaasalaista teollisuusyritystä Vaasan Höyrymylly Oy:tä. Yhtiön kehruutehdas valmistui 1859 ja kutomo 1868. Jo 1900-luvun alussa yhtiön palveluksessa oli yli 1 000 työntekijää. 1930-luvun alussa Vaasan Puuvillan osuus koko Suomen puuvillatuotannosta oli 12,5 prosenttia. Lamakausi pakotti suomalaiset puuvillatehtaat yhteistyöhön ja niinpä ne perustivat 1933 Tampereelle yhteisen myyntiorganisaation nimeltä Puuvillatehtaitten Myyntikonttori Oy (PMK). Vuonna 1936 puuvillatehtaat sopivat myös tuotannon jakamisesta eri tehtaiden kesken ja Vaasan tehtaan kiintiöksi tuli 9,2 prosenttia. Vuonna 1950 yhtiön tehdaslaitoksiin kuuluivat puuvillakehräämö, ompelulankatehdas, kutomo, värjäämö ja viimeistelylaitos. Samana vuonna yhtiön myynti oli 490 miljoonaa markkaa ja 1950-luvulla työntekijöiden määrä oli suurimmillaan noin 1 300. Vaasan puuvillatehdas erikoistui 1950-luvulla ompelulangan tuottamiseen.
Ulkomainen tuontikilpailu ja kohonneet tuotantokustannukset johtivat siihen, että Vaasan Puuvilla Oy fuusioitiin 1964 Finlayson-Forssa Oy:hyn. Finlayson, Tampella ja Porissa toiminut Porin Puuvilla Oy olivat jo 1941 hankkineet haltuunsa Vaasan Puuvillan osake-enemmistön. Fuusion jälkeen Vaasan tehtaiden osuus Finlaysonin tuotannosta oli noin 15 prosenttia. Vaasan kehräämö lopetettiin 1960-luvun lopulla ja kutomon toiminta päättyi 1980. Vaasan puuvillatehtaan tiloissa toimii nykyisin Palosaaren Yrityskeskus Oy ja Vaasan yliopisto sekä useita pienyrityksiä.
Pörssihistoria

Yhtiön osakkeet noteerattiin Helsingin Pörssiyhdistyksen huutokaupoissa vuosina 1863–1866. Osakkeet noteerattiin myöhemmin Helsingin pörssissä vuosina 1915–1931 ja 1942–1963.