stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Apameia (Syyria)

Apameian raunioita.
Apameia (m.kreik. Απάμεια, lat. Apamea, arab. أفاميا tai آفاميا‎, Afamia) oli antiikin aikainen kaupunki Syyriassa Orontesjoen varrella. Kaupungin rauniot sijaitsevat Haman maakunnassa. Seleukos I Nikator perusti sen 300-luvulla eaa. ja nimesi sen vaimonsa Apaman mukaan. Syyrian hellenistämisen vuoksi kaupunkia kutsuttiin kuitenkin Pellaksi Makedonian pääkaupungin mukaan. Kaupungista tuli seleukidien valtakunnan tärkein varuskuntakaupunki. Myöhemmin roomalaiset valtasivat sen. Keisari Augustuksen aikana Apameiassa oli noin 100 000 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apameia Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Antisthenes

Antisthenes
Antisthenes (m.kreik. Ἀντισθένης, Antisthenēs, n. 444–365 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja kyynisen koulukunnan perustaja. Hän oli Sokrateen oppilas.
Elämä

Antisthenes oli kotoisin Ateenasta. Hänen äitinsä oli kotoisin Traakiasta.
Hän opiskeli nuoruudessaan retoriikkaa Gorgiaan alaisuudessa, ja mahdollisesti myös Hippiaan ja Prodikoksen oppilaana. Sanotaan, että hän eli alussa vauraissa olosuhteissa, mutta joutui sittemmin köyhyyteen. Joka tapauksessa hän löysi tiensä Sokrateen vaikutuspiiriin, ja hänestä tuli tälle hyvin omistautunut seuraaja.
Hänen kerrotaan olleen niin innokas kuulemaan Sokrateen ajatuksia, että hän käveli päivittäin Pireuksesta Ateenaan, ja taivutteli myös ystävänsä mukaansa. Hän innostui sokraattisesta hyve-ajatuksesta, ja perusti oman koulunsa Kynosargekseen. Hänen elämänsä ja opetustensa yksinkertaisuus houkutteli sinne myös muuta köyhempää kansaa. Hän pukeutui viittaan ja kantoi mukanaan sauvaa ja lompakkoa, ja tästä asusta tuli hänen seuraajiensa "univormu".
Filosofia

Diogenes Laertioksen mukaan hänen teoksensa muodostivat kymmenen kirjaa, mutta niistä on säilynyt ainoastaan katkelmia. Hänen mieluisin tyylinsä oli dialogi, missä voidaan nähdä hänen aiemman retorisen koulutuksensa vaikutusta.
Aristoteles sanoo Antistheneen kuitenkin olleen kouluttamaton ja yksinkertainen, ja Platon kuvaa hänen ponnistelleen turhaan dialektiikan ongelmien kanssa. Nämä kuvaukset ovat todennäköisesti ainakin jossain määrin värittyneet Platonin Akatemian ja kyynikoiden koulukuntien välisen kilpailun takia.
Antistheneen kirjoitukset tarjoavat merkittävän näkökulman sokraattiseen filosofiaan. Hänen filosofiaansa voi verrata kyreneläisiin ja igarialaisiin oppeihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Antistheneen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Antistheneen elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Piering, Julie: Antisthenes The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Antiikin filosofia  Kyyninen koulukunta
| --- | --- |
Kreikkalainen aika:   Antisthenes  Diogenes  Monimos  Onesikritos  Filiskos  Krates  Hipparkhia  Metrokles  Kleomenes  Bion  Menippos  Menedemos  Kerkidas  Teles 
Roomalainen aika:   Demetrios  Oinomaos  Demonaks  Agathobulos  Sekundos  Peregrinos Proteus  Pankrates  Theagenes  Kreskentios  Herakleios  Asklepiades  Salustios 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Kalle Anttila

| Kalle Anttila |
| --- | --- |
 Anttila vuoden 1920 aikoihin.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. elokuuta 1887 Muhos
Kuollut: 1. tammikuuta 1975 (87 vuotta) Helsinki
Uran tiedot
Laji:  paini
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | 67,5 kg |  |
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | 62 kg |  |
Kaarle ”Kalle” Johan Jalmari Anttila (30. elokuuta 1887 Muhos − 1. tammikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen painija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän on yksi kolmesta painijasta, joka on voittanut olympiakultaa molemmissa painimuodoissa. Anttila on palkittu Suomen urheilun kultaisella ansioristillä. Seuratasolla hän edusti Helsingin Jyryä ja vuodesta 1916 lähtien Helsingin Kisa-Veikkoja.
Siviiliammatiltaan Anttila oli vaatturi. Hänellä oli oma vaatturinliike Helsingissä vuodesta 1918. Urheilu-uransa jälkeen vuonna 1932 Anttila perusti miesten tilauspukimon Anttilan pukimo oy:n (sittemmin Kalle Anttila oy). Hänen poikansa oli liikemies ja Anttilan tavarataloketjun perustaja Kalle (Kaarlo) Anttila (1926−1993).
Saavutuksia

Olympiakultaa Antwerpen 1920 (vapaapaini, sarja 67,5 kg) ja Pariisi 1924 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 62 kg)
Maailmanmestari kreikkalais-roomalaisen painin höyhensarjassa Helsingissä 1921 ja Tukholmassa 1922
Viisi Suomen mestaruutta: kreikkalais-roomalaisessa painissa 60 kg:n sarjassa 1918 ja 1919 sekä 75 kg:n sarjassa 1920, vapaapainissa 66 kg:n sarjassa 1923 ja 67,5 kg:n sarjassa 1929
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalle Anttila Wikimedia Commonsissa
Juha Kanerva: / Anttila, Kalle (1887–1975) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Apinasta ihmiseksi

| Apinasta ihmiseksi |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juha Valste
Kieli:  suomi
Genre:  ihmisen evoluutio
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  343
ISBN:  951-0-26538-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Apinasta ihmiseksi on Juha Valsteen vuonna 2004 ilmestynyt kirja ihmisen evoluutiosta. Teoksen kustansi WSOY.
Aiheesta muualla

Anto Leikola: Yhtä suurta perhettä. Helsingin Sanomat 19.10.2004.
Osmo Tammisalo: Hieno päivitys fossiililöydöistä (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 8/2004. (PDF)
Apep

Apep (kreikkalaisittain Apofis) oli muinaisen Egyptin mytologiassa manalassa elävä käärmedemoni. Apep ilmaantui egyptiläiseen mytologiaan Keskivaltakunnan aikana, mutta vasta Uuden valtakunnan aikaan myyteistä tuli erityisen suosittuja. Apep edusti pimeyden, pahuuden ja kaaoksen voimia, jotka kävivät jatkuvaa taistelua valoa, hyvyyttä ja järjestystä vastaan.
Apep oli tuhoutumaton ja ikuinen auringon vihollinen, joka oli voitettava joka yö. Pilvisinä päivinä tai auringonpimennyksen aikaan Apepin oletettiin päässeen voitolle taistelussa. Ran uskottiin kuitenkin aina lopulta voittavan Apep-käärmeen.
Apep kuvattiin valtavana käärmeenä, joka yritti nielaista auringon ja estää näin Ra-jumalaa kulkemasta tuonpuoleisen (Duat) läpi yöllä. Useimmissa myyteissä Apep odotti Duatin läpi purjehtivaa aurinkolaivaa Bakhu-nimisellä vuorella tai nk. Yön kymmenennellä alueella (yön kymmenes tunti). Alkuperäisen myytin mukaan Apep syntyi, kun Neith sylkäisi Nunin edustamaan kaoottiseen alkumereen. Myöhemmin suositun version mukaan Apep oli ollut auringonjumala ennen Rata, ja Ran syöstyä tämän vallasta halusi Apep kostaa.
Myytissä kerrotaan Apepin hypnotisoineen Ran ja muun aurinkolaivan miehistön, laivan keulassa istuvaa Sethiä lukuun ottamatta. Sethin keihästettyä käärmeen laiva pääsi jatkamaan matkaansa. Myöhemmin, kun Sethiä alettiin rinnastaa laajemmalti pahaan, muut aurinkolaivaa suojelevat jumalat (mm. Mehen, Serket, Maahes, Shu ja Bastet) nousivat tärkeämpään asemaan Apepia vastaan käydyssä taistelussa. Jumalat kuvattiin usein taistelemassa käärmettä vastaan loitsuin tai maagisin veitsin ja keihäin. Myöhemmin Apepia alettiin pitää yhtenä Sethin ilmenemismuotona.
Auttaakseen aurinkolaivan miehistöä voittamaan Apepin valmistettiin monissa temppeleissä ympäri maata kirjoituksia, joissa kuvattiin Apepin kukistumista. Myös päivittäin luettavat loitsut ja suoritettavat rituaalit olivat merkittävässä osassa tasapainon säilyttämiseksi yön ja päivän välillä.
Koska muinaiset egyptiläiset uskoivat hieroglyfien joskus heräävän eloon, piirrettiin Apepin nimessä esiintyvä käärmettä kuvaava hieroglyfi lävistetyksi keihäällä, jotta se ei herätessään uhkaisi vainajaa. Egyptiläiset uskoivat, että maailmanloppu tulee, kun Apep nielaisee auringon ja maailman valtaa kaaos, egyptiksi isfet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apep Wikimedia Commonsissa
Apónisos

| --- | --- |
Muut nimet:  Aponísi (Απονήσι), Alónisos (Αλόνησος), Kikrí (Κικρή)
Sijainti:  37°41′05″N, 23°19′19″E, Agkístri Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Argo-Saroniset saaret
Vesialue:  Saroninlahti
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,016 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Apónisos (kreik. Απόνησος, myös Aponísi, Απονήσι) eli Alónisos (Αλόνησος) eli Kikrí (Κικρή) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja sijaitsee Agkístrin saaren länsirannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,016 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Apónisos kuuluu Agkístrin kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Agkístrin saarta sekä sen ja Apónisoksen välistä salmea Apónisokselta nähtynä.
Apónisos on yhdistetty Agkístrin pääsaareen sillalla. Saarella ja sen kohdalla pääsaaren puolella on uimarantaa, ja lähellä sijaitsee Lekánin suolapitoinen järvi.
Taisto Oksanen

| Taisto Oksanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. tammikuuta 1964 (ikä 60) Kotka
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993–
Merkittävät roolit:  Iltalypsy Tahdon asia Tali-Ihantala 1944 Joulukuusivarkaat
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Taisto Oksanen (s. 2. tammikuuta 1964 Kotka) on suomalainen näyttelijä.
Elämä

Oksanen kirjoitti ylioppilaaksi kirkkonummelaisesta Porkkalan lukiosta. Vuonna 1989 hän aloitti opinnot Teatterikorkeakoulussa, josta hän valmistui vuonna 1993.
Teatterirooleja Oksanen on tehnyt eniten Q-teatterissa, mutta on vieraillut myös Helsingin, Turun ja Espoon kaupunginteattereissa, Ryhmäteatterissa ja Teatteri Takomossa. Hän on toiminut myös tanssijana Zodiakin ja Kekäläinen & Co:n tuotannoissa.
Valmistuttuaan Teatterikorkeakoulusta Oksanen esiintyi säännöllisesti kotimaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Elokuva- ja televisiorooliensa lisäksi hän on esiintynyt äänellään kuunnelmissa ja animaatioelokuvissa sekä äänikirjatuotannossa.
Oksanen on ollut mukana EDERED-nuortenteatterijärjestön toiminnassa.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1987 | Haku päällä |  |
| 1993 | Frank Viides  |  |
| 1994 | Rondaus | Kari |
| 1995 | Kosketa minua | miespotilas |
| 1996 | Kiltti anarkisti |  |
| 1996 | Fanatic Answers |  |
| 1997 | Palava rakkaus | KGB:n kuulustelija |
| 2001 | Ken tulta pyytää | Into Koivulehto |
| 2002 | Kymmenen riivinrautaa | lääkäri |
| 2005 | Puhdas päämäärä | teho-osaston lääkäri |
| 2007 | Tali-Ihantala 1944 | majuri Heikki Mikkola |
| 2008 | Putoavia enkeleitä | kustantajan poika |
| 2009 | Toinen jalka haudasta | Haitto |
| 2009 | Joulukuusivarkaat | pankinjohtaja Tiainen |
| 2011 | Vares – Huhtikuun tytöt | Tristan da Cunha |
| 2011 | Kotirauha | pankinjohtaja |
| 2013 | Korttitalo |  |
| 2013 | Isänmaallinen mies | Pauli |
| 2016 | Tyttö nimeltä Varpu | Raimo Peltonen |
| 2017 | Tom of Finland | Heikki Alijoki |
Filmografia > Televisio

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1995 | Kotikatu | Pertin asianajaja |
| 1996–2001 | Iltalypsy | Tero Saxman |
| 1996 | Puhtaat valkeat lakanat | Rauli Kankainen |
| 1997 | Vuoroin vieraissa | Susannan mies |
| 1998 | Samaa sukua, eri maata | Marko |
| 1998 | Team Ahma | syyttäjä oikeudessa (jakso 17) |
| 1998 | Hämähäkkihuijaus |  |
| 2000 | Ratikka-Raimo | Lefa Korhonen |
| 2001 | Kaverille ei jätetä | Jaakko Laakkonen / Lauri Harju |
| 2002 | Tummien vesien tulkit | osastopäällikkö |
| 2004 | Sairaskertomuksia | Antikristus |
| 2004 | Me Stallarit | Dieter Schultz |
| 2005 | Tahdon asia  | Markus Tuukkala |
| 2006 | Mogadishu Avenue | Abdin isä |
| 2008 | Harvoin tarjolla | ulosottomies |
| 2008 | Röyhkeä diplomaatti | Viron suurlähettiläs |
| 2008 | Ylikävely | Jari Haimila |
| 2009 | Ihmebantu |  |
| 2011 | Presidentin kanslia | Adjutantti Jussi |
| 2014 | Klikkaa mua | Sebastian |
| 2015 | Napamiehet |  |
| 2016 | Erinomanlaiset | Marko |
| 2018 | Bullets | lääkäri |
| 2019 | Maanantai | Markku |
| 2019 | Nyrkki | Andropov |
| 2020 | Keihäsmatkat | Finnairin pääjohtaja Gunnar |
| 2020 | Ex-onnelliset | Lauri |
| 2020 | Pohjolan laki | Raimo Keto |
| 2020 | Onnela | Pentti Saksala |
| 2021 | Maria Kallio | Aaro Hellström |
| 2021 | Karuselli | Esa |
| 2022 | Sininen enkeli | Kurt Krause |
Filmografia > Kuunnelmat

| Vuosi | Kuunnelma |
| --- | --- |
1996: Kiitos kaikesta, Gaia!
1996: Suojamekanismi
1996: Tavaraverkko
Filmografia > Omana itsenään

| Vuosi | Televisiosarja |
| --- | --- |
1999: Kokkisota
2004: Kolmen soppa
2005: Linnan juhlat (Ylen tv-taltiointi, ei tv-sarja)
2011: Puoli seitsemän
Teattereita joissa esiintynyt

Helsingin kaupunginteatteri
Kapsäkki
KOM-teatteri
Q-teatteri
Ryhmäteatteri
Suomen Kansallisteatteri
Tampereen Teatteri
Turun kaupunginteatteri
Ylioppilasteatteri
Heinolan kesäteatteri
Aiheesta muualla

Taisto Oksanen Elonetissä.
Taisto Oksanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pjotr Apraksin

Kreivi Pjotr Matvejevitš Apraksin (ven. Пётр Матвéевич Апрáксин, 1659 – 9. kesäkuuta 1728 Pietari) oli venäläinen valtiomies ja sotapäällikkö.
Apraksin johti vuosina 1702–1704 suuren Pohjan sodan aikana Inkerinmaalla ruotsalaisia vastaan toiminutta armeijaa. Hän toimi vuonna 1705 Astrahanin kuvernöörinä ja vuosina 1708–1713 Kazanin kuvernöörinä. Apraksin sai vuonna 1709 pajarin arvon ja oli Venäjällä viimeinen arvon saanut. Vuonna 1718 häntä syytettiin aluksi tsarevitš Aleksein rikostoveriksi, mutta vapautettiin syytteistä. Apraksin oli myöhemmin mukana tuomitsemassa Alekseita. Vuonna 1722 Apraksin nimitettiin oikeuskollegion johtajaksi.
Antimoni

Antimonia
Raakaa, kiteytynyttä antimonia (siniharmaat metallinhohtoiset säleet ja rakeet) kvartsissa.
Antimoni on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Sb (lat. stibium) ja järjestysluku 51. Antimoni luokitellaan usein puolimetalliksi, sillä se on muutoin metallin kaltainen ja muistuttaa erityisesti lyijyä, mutta johtaa huonosti sähköä. Se on hopeanhohtoinen kova ja hauras aine. Sen sulamispiste on 630 °C ja kiehumispiste 1 635 °C. Sen erikoinen ominaisuus on, että se laajenee jähmettyessään.
Historia

Antimoni tunnettiin jo esihistoriallisena aikana. Egyptistä on löydetty 5. ja 6. dynastian aikaisia (noin 2400–2300 eaa.) antimonilla päällystettyjä astioita, ja myös Mesopotamiasta on löydetty lähes yhtä vanhoja antimonista valmistettuja esineitä.
Jo varhain tunnettiin myös luonnossa esiintyvä antimonihohde (Sb2S3) eli stibniitti, jota itä­maiden naiset käyttivät kulma­karvojen maalaamiseen, jotta silmät näyttäisivät suuremmilta.
Antimonin vanha nimi on stibium, josta myös sen kemiallinen merkki Sb on peräisin. Nykyinen nimi antimoni (anti-monakhos – munkkia vastaan, munkin myrkky) on perimä­tiedon mukaan saanut alkunsa 1400-luvulla tapauksesta, joissa erfurtilainen munkki Basil Valentine myrkytti useita virkaveljiään antimonilla.
Myrkyllisyydestään huolimatta antimonia ja sen yhdisteitä on aikoinaan käytetty lääke­aineina, mutta tällöin ne saattoivat aiheuttaa myös kuoleman­tapauksia. Muun muassa Mozartin on epäilty kuolleen kalium­antimonyyli­tartraatin eli oksennus­viini­kiven aiheuttamaan myrkytykseen.
Keskiajalla antimonia käytettiin jopa vatsalääkkeenä. Silloin ummetuksesta kärsivät ottivat noin herneen kokoisen antimonipillerin, ja vatsa tyhjentyi nopeasti. Pilleri otettiin ulosteesta uudelleen käytettäväksi.
Isotoopit

Antimoni esiintyy luonnossa kahtena stabiilina isotooppina, 121Sb ja 123Sb, joiden esiintyvyydet ovat lähes samat.
Antimonin radioisotooppeja tunnetaan 34 ja niiden massaluvut vaihtelevat välillä 104–139. Pitkäikäisin radioisotooppi on vuonna 1951 löydetty 125Sb, jonka puoliintumisaika on 2,76 vuotta. Isotoopit, jotka ovat keveämpiä kuin pysyvä 123Sb, hajoavat yleensä β+-hajoamisella ja raskaammat β−-hajoamisella, mutta tästä on joitain poikkeuksia.
Käyttö

Antimoni on käytössä lyijy- ja tinametalliseoksissa kovuuden lisäämiseen (laakerit ja kirjapainolaatat). Puhtaana antimonia käytetään infrapunailmaisimissa ja diodeissa. Antimonitrisulfidia on tulitikkujen sytytys­massassa, nalleissa ja väriaineena. Antimonitrioksidia lisätään muoveihin palamista hidastavaksi kemikaaliksi. Palon sattuessa se reagoi palavan aineen kanssa muodostaen tahmean kerroksen, joka tukahduttaa liekit.
Käyttö > Käyttöturvallisuus ja myrkyllisyys

Antimoni ja sen yhdisteet ovat toisen luokan myrkkyjä. Akuutti myrkytys muistuttaa arseenimyrkytystä, ja sen hoito on samanlaista. Hienojakoinen antimoni on myrkyllisempää kuin useimmat antimoniyhdisteet. Pieninä annoksina oireina on päänsärkyä, väsymystä ja masentuneisuutta. Suuret annokset aiheuttavat voimakasta ja taajaa oksentelua ja kuoleman muutamassa päivässä.
Antimonin aiheuttamat myrkytykset ovat teollisuudessa harvinaisia.
Antimoniyhdisteistä stibiini (SbH3) on huomattavan myrkyllistä. Se vaikuttaa keskushermostoon ja aiheuttaa akuuttia hemolyysia. Kuolemaan riittää 0,01 %:n pitoisuus ilmassa.
Merkittävimmät esiintymisalueet

Kiina
Bolivia
Venäjä
Etelä-Afrikka
Myanmar
Serbia
Montenegro
Turkki
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Coloria.net: Alkuaine, Antimoni
Periodictable: Technical data for Antimony (englanniksi)
Luettelo antimonin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi))
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Antimony (englanniksi)
Mindat: Antimony (englanniksi)
Webmineral: Antimony Mineral Data (englanniksi)
Americanelements: Antimony Technical and Safety Data (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Antimony (englanniksi)
PeriodicTable: Antimony (Sb) (englanniksi)
PubChem: Antimony (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Antimony (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Antimony (englanniksi)
DrugBank: Antimony (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Antimony (englanniksi)
Apostolien teot (genre)

Apostolien teot eli acta-kirjallisuus on varhaiskristillinen kirjallinen genre eli lajityyppi, johon kuuluvat teokset kuvaavat nimensä mukaisesti apostolien tekoja, kuten lähetysmatkoja ja ihmetekoja. Lajityypin esikuva on Raamatun Uuden testamentin kaanoniin kuuluva Apostolien teot. Muut lajityypin teokset kuuluvat sen sijaan Uuden testamentin apokryfiseen kirjallisuuteen.
Apostolien tekoja kirjoitettiin erityisesti 100- ja 200-luvuilla. Niiden tarkoituksena oli täydentää apostoleista kerrottuja kertomuksia. Monet edustavat opillisesti kirkon valtavirtaa, mutta osa teksteistä sisältää gnostilaisia tai muita harhaoppisia ajatuksia. Osa, kuten Paavalin ja Theklan teot, muistuttaa lähinnä uskonnollisia romaaneja tai hurskasta viihdekirjallisuutta.
Apostolien tekoja

Lajityyppiä edustavat muun muassa seuraavat kirjoitukset:
Andreaan marttyyrikuolema
Andreaan teot
Andreaan ja Filemonin teot
Andreaan ja Mattiaan teot
Andreaan ja Paavalin teot
Apostolien teot – ainoa kanoninen teot
Barnabaan teot
Bartolomeuksen teot
Filippuksen teot
Johanneksen teot
Ksanthippen, Polyksenan ja Rebekan teot (myös Ksanthippen ja Polyksenan teot), mukana Paavali, Pietari, Filippus ja Andreas
Mattiaan teot
Paavalin teot , joka sisältää myös joskus erillisenä esiintyvät osat:
Paavalin kolmas kirje korinttilaisille
Paavalin ja Theklan teot
Pietarin teot
Pietarin ja Andreaan teot
Pietarin ja kahdentoista apostolin teot
Pietarin ja Paavalin teot, tunnetaan myös muunnelmana nimellä Pietarin ja Paavalin kärsimys
Taddeuksen teot
Tuomaan teot
Antíparos

Antíparoksen (etualalla) ja Pároksen saaret ilmasta.
| --- | --- |
Sijainti:  37°00′00″N, 25°01′59″E, Antíparos Páros, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  Profítis Ilías, 301 m
Pinta-ala:  35,09 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  1 211
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Antíparos (kreik. Αντίπαρος) on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 35,09 neliökilometriä ja asukasluku 1 211 (vuonna 2001). Hallinnollisesti Antíparos kuuluu Antíparoksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Antíparoksen kylä.
Maantiede

Antíparos sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Páros itäpuolella ja Despotikó lounaispuolella. Antíparoksen ja Pároksen erottaa toisistaan noin 1,1 kilometriä leveä salmi.
Saaren korkein kohta on Profítis Ilías (301 metriä).
Maantiede > Hallinto ja kylät

Antíparos kuuluu hallinnollisesti Antíparoksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria. Kunta kuuluu Pároksen alueyksikköön yhdessä Pároksen kunnan kanssa.
Saaren suurimmat asutukset ovat Antíparoksen kylä (1 102 asukasta), joka sijaitsee saaren koillisrannikolla; sekä Kámpos (49 asukasta) ja Sorós (35). (Katso myös: Luettelo Antíparoksen kunnan kylistä ja saarista.)
Historia

Antiikin aikana Antíparos tunnettiin nimellä Oliaros (m.kreik. Ὠλίαρος, Ōliaros, lat. Oliarus). Sen vaiheet ovat historiassa pääosin seuranneet suuremman Pároksen vaiheita. Saari oli välillä asumaton. Se sai nykyisen nimensä 1200-luvulla, jolloin se asutettiin uudelleen. Saari kukoisti Náxoksen herttuakunnan aikana 1400-luvulla, mutta jäi pian jälleen asumattomaksi. Vuonna 1440 saari siirtyi venetsialaisille. Pian tämän jälkeen rakennettiin Antíparoksen kylän linna. Osmanit valtasivat saaren vuonna 1537. Tämän jälkeen saarelle hyökkäsi lännestä tulleita merirosvoja. Eräs ranskalaisten tekemä hyökkäys vuonna 1675 johti koko saaren väestön kuolemaan. Vuonna 1794 saaren tuhosivat kefaloniálaiset merirosvot. Saaresta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1830.
Nähtävyydet

Antíparoksen tunnetuin nähtävyys on laaja Antíparoksen luola, joka sijaitsee saaren eteläosassa. Se oli erityisesti 1600–1800-luvuilla maailman tunnetuimpia luolia ja siellä on suuri määrä vanhoja graffiteja, joita ovat kirjoitelleet muun muassa lordi Byron ja Kreikan kuningas Otto. Saaren muihin nähtävyyksiin kuuluvat Antíparoksen kylän venetsialaisaikainen linna (Kástro) noin vuodelta 1440 sekä kansankulttuurin museo.