stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Hopfield
Ura

Hopfield sai valmistuttuaan paikan Bell Laboratoriesista, jossa hän työskenteli vuoteen 1960. Sen jälkeen hän toimi vuoteen 1964 Berkeleyn yliopiston fysiikan apulaisprofessorina. Hopfield oli vuosina 1964–1980 Princetonin yliopiston fysiikan professorina.
Hopfieldin ura sai uutta suuntaa 1970-luvulla, kun hän huomasi, että häntä kiinnostaneet tiiviin aineen fysiikan kysymykset alkoivat jo ratketa. Alan hohto alkoi siksi karista. Hän siirtyi fysiikasta biologiaan hemoglobiinitutkimuksen kautta. Hopfield tutki Bellillä usean vuoden ajan hemoglobiinin rakennetta. Hän innostui biologiasta syvemmin 1970-luvun lopulla osallistuttuaan Bostonissa neurotieteen seminaarisarjaan, jossa käsiteltiin mielen ja aivojen yhteyttä.
Hopfieldin näkemyksen mukaan aivojen laadullinen tutkimus ei onnistuisi ratkaisemaan neurotieteen ongelmia, vaan niihin tarvittaisiin matemaattisia menetelmiä. Hopfield sai vuonna 1980 paikan Caltechin kemian ja biologian professorina ja suuntasi tutkimuksensa neurobiologiaan.
Hopfield loi 1980-luvun alussa neuroverkkomallin, jonka tarkoitus on selittää, miten aivot muistavat muistoja. Mallilla Hopfield pystyi selittämään sen, miten neuronit luovat vakaan muiston ja miten neuronaalinen järjestelmä täydentää muistoja osittaisen informaation pohjalta. Hopfield julkaisi 1982 artikkelin ”Neural networks and physical systems with emergent collective computational abilities”, josta tuli hänen viitatuin tutkimuksensa. Se on teoreettisen fysiikan, neurobiologian ja tietojenkäsittelytieteen rajamaastossa ja johti Caltechin monitieteisen tohtoriohjelman perustamiseen. Tutkimuksen perustalta luotiin myöhemmin neuroverkko, joka tunnetaan Hopfieldin verkkona.
Hopfield palasi vuonna 1997 Princetonin yliopistoon, jossa hän otti vastaan molekyylibiologian professorin viran. Hän toimi professorina vuoteen 2008, jolloin hänestä tuli emeritusprofessori.
Tunnustukset

Hopfield sai vuonna 2024 Nobelin fysiikan palkinnon, jonka hän jakoi Geoffrey Hintonin kanssa. Heidät palkittiin työstään neuroverkkojen parissa. Hopfield on saanut urallaan myös muun muassa Benjamin Franklin -mitalin.
Jukka Lankinen

Jukka Lankinen (s. 30. tammikuuta 1984 Loimaa) on uransa päättänyt suomalainen pesäpalloilija. Lankisen ulkopelipaikka oli kolmospolttaja, joskin hänen roolinsa oli tavallisesti kotiuttajajokeri.[lähde? ]
Superpesisdebyyttinsä Lankinen teki kaudella 2001 kasvattajaseuransa Loimaan Palloilijoiden riveissä, mutta kauden jälkeen pelasi seuraavan kerran pääsarjatasolla vasta kahdeksan vuotta myöhemmin, tällä kertaa Hyvinkään Tahkon joukkueessa. Hän edusti Kankaanpään Mailaa vuosina 2004–2008 ja 2010–2017 ja lopetti uransa kauden 2017 jälkeen.[lähde? ]
Tilastot > Superpesis-ura

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Joukkue | Ottelut | Lyödyt | Tuodut | Kärkilyönnit |
| 2001 | LP | 23 | 1 + 4 | 9 | 94 |
| 2009 | Tahko | 27 | 0 + 0 | 19 | 136 |
| 2011 | KaMa | 25 | 0 + 1 | 32 | 129 |
Tilastot > Palkinnot

Ykköspesiksen kuukauden pelaaja: elokuu 2010
José Manuel González López

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: José Manuel González López
Syntymäaika: 14. lokakuuta 1966 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Cádiz, Espanja
Pituus: 183 cm
Seura
Seura:  Málaga CF
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
:  Cádiz CF
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1984–1991 |  Cádiz CF | 95 | (17) |
| 1991–1993 |  RCD Mallorca | 27 | (3) |
| 1993–1994 |  Albacete | 10 | (0) |
| 1994–1995 |  Rayo Vallecano | 8 | (0) |
| 1995–1996 |  Málaga CF | 12 | (1) |
Valmennusura
2002–2004:  Cádiz CF
2004–2005:  Albacete
2006–2007:  Cádiz CF
2008:  Córdoba CF
2009–2010:  Real Murcia
2010–2012:  Cádiz CF
2014–2016:  Beijing Guoan (apuv.)
2016:  Granada CF
2017:  Beijing Guoan
2018–:  Málaga CF
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
José González (s. 14. lokakuuta 1966) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Tammikuusta 2018 lähtien hän on toiminut Málagan päävalmentajana.
Ura pelaajana

José aloitti pelaajauransa Cádizin juniorijoukkueessa ja debytoi seuran edustusmiehistössä kaudella 1984/85. Hän pelasi kuitenkin kauden varsinaisesti seuran reservijoukkueessa ja sai enemmän vastuuta edustusmiehistössä vasta kaudella 1986/87. Läpimurtonsa José teki vasta kaudella 1988/89 ja teki parhaan esiintymisensä kaudella 1990/91 onnistuttuaan maalinteossa seitsemän kertaa pelaamissaan 30 ottelussa. Menestyskauden jälkeen José siirtyi kolmivuotisella sopimuksella RCD Mallorcaan. Vastuu uudessa seurassa oli vähäistä putoamiseen päättyneellä liigakaudella. José siirtyi Mallorcasta Albacete Balompiéen kesällä 1993. José ei onnistunut vakiinnuttamaan Albacetessäkään paikkaansa avauskokoonpanossa ja siirtyi kauden jälkeen Rayo Vallecanoon, jossa esiintyi vain kahdeksassa ottelussa. Hän lopetti pelaajauransa Málagassa kauteen 1995/96.
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen José González palasi Cádiziin, jossa aloitti juniorivalmentajana vuonna 2001. Toukokuussa 2002 hänestä tuli seuran edustusjoukkueen päävalmentaja. Josén johdolla seura nousi kauden 2002/03 päätteeksi Segunda Divisióniin, jossa sijoittui seuraavalla kaudella yllättäen seitsemänneksi. Hän siirtyi kesällä 2004 Albaceteen. Seura juuttui Josén alaisuudessa liigan häntäpäähän ja hän sai potkut helmikuussa 2005.
Marraskuussa 2006 José palasi Cádizin valmentajaksi. Joukkue sijoittui hänen johdollaan Segundassa viidenneksi. Hän jätti tehtävänsä kauden jälkeen ja palasi valmennustehtäviin vasta huhtikuussa 2008, kun Córdoba palkkasi hänet valmentajaksi. Seura onnistui hänen johdollaan pelastumaan putoamiselta Segundasta, mutta seuraavan kauden heikot peliesitykset johtivat Josén potkuihin joulukuussa 2008.
Kaudella 2009/10 José valmensi Real Murciaa, mutta seura putosi hänen alaisuudessaan liigasta ja José palasi Cádizin valmentajaksi. Hän valmensi seuraa kaksi kautta Segunda B:n 4. lohkon mestaruuden, muttei onnistunut karsinnoissa nousemaan Segundaan.
Helmikuussa 2014 José jatkoi uraansa Gregorio Manzanon apuvalmentajana Beijing Guoanissa. Hän jätti tehtävänsä helmikuussa 2016 ja palasi päävalmentajaksi Espanjaan, tällä kertaa Granadan joukkueeseen. José pelasti Granadan niukasti putoamiselta liigasta joukkueen sijoituttua kuudenneksitoista. Kauden jälkeen hän sai tehdä tilaa Pacolle.
Marraskuussa 2016 kerrottiin, että José González palaa Beijing Guoanin palvelukseen ja toimii kaudella 2017 seuran päävalmentajana. Pesti kiinalaisseurassa päättyi kuitenkin potkuihin jo kesäkuun alussa 2017.
Tammikuussa 2018 José Gonzálezista tuli La Ligan jumboksi vajonneen Málagan päävalmentaja.
Saavutukset

Segunda B, lohko 4: 2012
Kivatsu

Kivatsu.
Kivatsu (ven. Кивач, Kivatš; lyydiksi Kivačunkosk) on 10,7 metrin korkuinen vesiputous Suununjoessa Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä. Koski on neliportainen ja se on Euroopan toiseksi korkein tasankoseudun vesiputous. Se on paikallinen matkailunähtävyys. Putousten tuntumaan perustettiin vuonna 1931 Kivatsun luonnonpuisto. Siellä on vanhoja ikimäntyjä, joista osa on 200–300-vuotiaita. Karjalan tasavallassa on toki tätäkin korkeampia koskia.
Kivalteri

Kivalteri oli ennen vanhaan poliisista käytetty nimitys (tulee ruotsin kielen sanasta gevaldiger). Esimerkiksi lääninkivalteri oli läänin poliisimestari. Heinolassa on säilynyt 1780-luvulla lääninkivalteri L. A. Aschanin virkatalokseen rakennuttama mansardikattoinen Kivalterin talo.
Jukka Huhtamella

Jukka Olavi Huhtamella (s. 5. toukokuuta 1970 Ivalo) on suomalainen harmonikansoittaja.
Hän voitti vuonna 1988 Kultainen Harmonikka -kilpailun ja sijoittui toiseksi vuonna 1987 Pohjoiskalotin Harmonikkamestaruuskilpailuissa.
Tausta

Jukka Huhtamella sai ensimmäisen harmonikkansa 8-vuotiaana. Aluksi soitonopettajana toimi hänen isänsä Reino Huhtamella ja myöhemmin Seppo Leino. Kesäisin oppia haettiin mm. Kalajoella ja Pattijoella järjestetyiltä harmonikkaleireiltä.
Aiheesta muualla

Jukka Huhtamellan kotisivut[vanhentunut linkki]
Kaarinanpolku

Kaarinanpolku
Kaarinanpolku on 60 kilometrin pituinen vaellusreitti Kangasalla. Polku kuuluu Pirkanmaan ulkoilureittiverkostoon Pirkan Taipaleeseen. Polku on avattu vuonna 2001.
Pohjoinen lähtöpiste sijaitsee Säynäjärventiellä Lihasulassa. Vaellusreitillä on yhteys Lempäälän Birgitan polulle.
Kohteita reitin varrella

Reitin varrella on viisi laavua: Norojärven laavu, Personlaavu (tai Personkolon laavu), Mustijärven laavu, Katajajärven laavu ja Vähä-Riutan laavu. Muuta nähtävää on esimerkiksi Haralanharjun näkötorni. Reitin varrella on myös Shell Kangasala Ruutana, josta löytyy myymälä ja ravintola.
Personlaavu
Mustijärven laavu
Katajajärven laavu
Haralanharjun näkötorni
Joensuun Laulurinne

Noin 6000 lasta laulamassa Suomen Suven avauksessa.
Joensuun Laulurinteen alue täyttyy esiintyjistä ja katsojista Suomen Suven avauksessa.
Laulurinteen ladut ovat talvisin joensuulaisten suosiossa.
Joensuun Laulurinne on suuri kesäjuhlakeskus Joensuussa Mehtimäen alueella, Pyhäselän rannassa. Katetun suuren Laulurinteen eli laululavan lisäksi alueeseen kuuluu 3,5 hehtaarin yleisökenttä.
Tapahtumia

Laulurinne oli konserttien pitopaikka Joensuun Laulujuhlien aikaan vuoteen 1997 saakka. Lisäksi siellä on pidetty suuria kuorotapahtumia. Suurin vuotuinen tapahtuma on Ilosaarirock heinäkuussa sekä Lasten Suomen Suven avaus touko-kesäkuun vaihteessa, kouluviikon viimeisenä perjantaina.
Laulurinne on aivan Joensuun keskustan tuntumassa. Sen välittömässä tuntumassa on Linnunlahden leirintäalue, Joensuun ravirata, jota käytetään leirintäalueena ja Joensuu-areena ja Joensuun jäähalli ja koko Mehtimäen alue.
Lasten Suomen Suven avaus, toukokuun viimeisenä tai kesäkuun ensimmäisenä perjantaina. 6 000 alakoululaista Joensuusta ja ympäristöstä kokoontuu lavalle laulamaan.
Ilosaarirock, heinäkuun toisena tai kolmantena viikonloppuna. Noin 20 000 henkeä/päivä
Herättäjäjuhlat 1995. Kerralla 32 000 henkeä
Juhannusjuhlat
Joensuun Laulujuhlat 1985–1997
Joensuun Gospel-festivaalit
Karavaanareiden maailmankokous 1995
Farmari-maatalousnäyttely 2015
Tapahtumia > Muita tapahtumia

Tivoleiden ja sirkusten kenttänä vuodesta 2003 alkaen
Talvella esimerkiksi Yhteisvastuukeräys-talvitapahtuma
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2021 toukokuussa 2021
Varustus

Laulurinne on 3 000 neliön suuruinen rinteeseen tehty rakennelma, jonka leveys on 100 metriä ja korkeus 18 metriä. Portaita rinteessä on 25. Katetussa rinteessä on 6 000 istumapaikkaa tai 10 000 seisomapaikkaa. Edustan yleisökenttä on noin 3,5 hehtaaria. Laulurinteellä ei ole pysyviä huolto- ja sosiaalitiloja, mutta Laulurinteen vieressä on raviradan tilat.
Historiaa

Joensuun kaupunki ajoi täytemaat Linnunlahden matalille rannoille 1950–1970-luvuilla. Ensin täytemaalle rakennettiin ravirata 1970-luvulla. Laulurinne-idea syntyi 1980-luvun alussa Laulujuhla-suunnitelmien myötä. Laulurinne valmistui käyttöön vuonna 1985. Pyhäselän rannan takarinne on kunnostettu 1990-luvun puolivälissä.
Suunnitelmia

Laulurinteen viereen on suunniteltu hotelli-kylpylää sekä tanssilavaa.
Laulurinteen eteen on mietitty pesäpallokenttää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joensuun Laulurinne Wikimedia Commonsissa
Juutuanjoki

| Juutuanjoki |
| --- | --- |
 Juutuanjoki maaliskuussa Inarin kirkonkylän kohdalla. Taustalla Otsamotunturi.
Alkulähde:  Solojärvi
Laskupaikka:  Inarijärvi
Maat:  Suomi
Pituus:  10 km
Juutuanjoki tai Juutuajoki (tunnetaan myös nimellä Joenjoki) on toinen kahdesta Inarijärveen lounaasta laskevasta merkittävästä Lapin joesta. Toinen on 40 kilometriä etelämpänä Inarin kuntakeskuksen Ivalon halki virtaava Ivalojoki.
Juutuajoki alkaa Solojärvestä, on noin 12 km pitkä ja laskee Inarijärveen keskellä Inarin kirkonkylää.
Juutuanjoki on ollut kautta aikain tärkeä Inarijärven tienoiden asukkaille. Jokisuulta, Vuopajan rannoilta, on löydetty merkkejä asutuksesta 8 000–9 000 vuoden takaa. Nykyisin löytöpaikalla sijaitsee Siida, jossa toimivat Saamelaismuseo ja Ylä-Lapin luontokeskus.
Juutuanjoki on aina toiminut läheisen asutuksen ruoka-aittana. Yhä edelleen se tunnetaan yhtenä Euroopan parhaista, ellei parhaana, taimenjokena. Vielä 1900-luvulla saaduista kalasaaliista kerrotaan niin huimia tarinoita, että niiden perään voi liittää toteamuksen: Uskokoon ken tahtoo, totta se kuitenkin on. Viimeksimilloin? kuluneiden vuosikymmenten aikana joen taimensaaliit ovat pudonneet yksittäisiin onnenkantamoisiin. Yhtenä syyllisenä tähän pidetään Inarijärven ylitroolausta 1980–1990-luvuilla.
Vesiväylänä Juutuanjoki on lyhyt, vain noin 10 kilometrin pituinen. Vetensä se saa Lemmenjoen tuomina laajoilta samannimisiltä erämaa-alueilta, hieman ylempää Muotkatuntureilta Vaskojoen kuljettamina sekä pohjoisemmalta tunturiylängöltä Kaamasjoen Muddusjärven kautta tuomina. Kaikkien kolmen joen vedet yhtyvät Paatarissa, laskevat Solojärven kautta ja purkautuvat vuolaana ja monikoskisena Juutuanjokena Inarijärveen.
Kalastuskohteena Juutuajoki ympäristöineen on nykyisin tarkoin säädelty ja valvottu. Lupia myönnetään vain tiettynä aikana vuodesta ja rajoitettu määrä vuorokaudessa.
Aivan viime vuosina myös matkailuyritykset ovat alkaneet harjoittaa koskenlaskutoimintaa joen aika ajoin rajustikin virtaavissa koskissa.
Aiheesta muualla

Teuvo Niva, Erno Salonen, Sari Raineva, Ari Savikko, Markku Vaajala ja Heli Jutila 2016: Inarijärven ja sen sivuvesistöjen kalataloudellinen velvoitetarkkailu Luke
Kastanéa

| Kastanéa Καστανέα |
| --- | --- |
 Kastanéa
 Koordinaatit: 37°45′11″N, 26°41′2″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Pohjois-Egean saaret
Alueyksikkö:  Sámos
Kunta:  Dytikí Sámos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  5601020401
Korkeus:  350 m
Väkiluku (2011):  164
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kastanéa (kreik. Καστανέα) eli Kastaniá (Καστανιά) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Dytikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 164 (vuonna 2011).
Kastanéan kylä sijaitsee Sámoksen läntisissä keskiosissa noin 41 kilometriä länteen saaren keskuksesta Sámoksen kaupungista ja noin kymmenen kilometriä etelälounaaseen Karlóvasista. Se on rakennettu noin 350 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Ensimmäinen maininta Kastanéasta on vuodelta 1613. Kylän nimen on selitetty tulevan seudun kastanjapuista (kastaniá). Kastanéan pääkirkko on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle (Koímisi tis Theotókou).
Kastanéa muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Καστανέας, Topikí Koinótita Kastanéas). Aiemmin kylä kuului Karlóvasin kuntaan, vuodesta 2011 Sámoksen kuntaan ja Karlóvasin kunnallisyksikköön, ja vuodesta 2019 lähtien Dytikí Sámoksen kuntaan.
Kastanjavarpuskiuru

| Kastanjavarpuskiuru |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiurut Alaudidae
Suku::  Varpuskiurut Eremopterix
Laji::  leucotis
Kaksiosainen nimi
 Eremopterix leucotis  (Stanley, 1814) 
Katso myös
   Kastanjavarpuskiuru Wikispeciesissä   Kastanjavarpuskiuru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kastanjavarpuskiuru (Eremopterix leucotis) on afrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää pääosan Sahelin eteläpuolista Afrikkaa Senegalista itään Sudaniin ja Eritreaan, josta etelään itäiseen Etelä-Afrikkaan. Siitä tunnetaan viisi alalajia. Edward Smith-Stanley kuvaili lajin holotyypin Eritrean rannikolta 1814.
Jokelan Kisa

Jokelan Kisa (JoKi) on tuusulalainen urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1931. Alun perin sen lajeina olivat yleisurheilu, voimistelu ja hiihto sekä hieman myöhemmin lisäksi nyrkkeily, painonnosto ja pesäpallo. Nykyisin seurassa on neljä jaostoa: hiihto, jalkapallo, lentopallo ja sulkapallo. Seuraan kuuluu noin 450 jäsentä.
JoKin jalkapallon miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2018 Kolmosessa.
Jalkapallo

Jokelan Kisassa jalkapallo on suurin jaos vastaten noin 85 % koko seuran toiminnasta. JoKiin kuului vuonna 2012 12 jalkapallojoukkuetta: miesten, naisten, viisi poikien ja kolme tyttöjen joukkuetta sekä kaksi sekajoukkuetta. Näissä joukkueissa harrastaa yhteensä noin 250 pelaajaa. Valmentaja-, joukkueenjohtaja-, huoltaja- ja rahastonhoitajatehtävissä toimii noin 50 aktiivista vanhempaa. Näiden lisäksi toiminnassa on mukana paljon vanhempia avustamassa turnauksien järjestelyissä, harjoitus- ja pelimatkojen kyytien järjestelyissä, hankinnoissa, kannustamassa, ym. joukkueiden pyörittämiseen liittyvissä asioissa. Jalkapallo on siis varsin näkyvä ja suosittu harrastus Jokelassa. Jalkapallon suosio on myös selvässä kasvussa: kevään 2009 aikana jalkapalloilijoiden määrä on kasvanut noin 20 %.
Joukkueet pelaavat monissa SPL Uudenmaan piirin  järjestämissä sarjoissa. Edustusjoukkueen sarjataso on Kolmonen, kunta taas osa nuoremmista pelaa ikäryhmänsä Kilpa- , Haaste- tai harrastesarjassa. Lisäksi jo useina vuosina nuorempia ikäryhmiä on osallistunut Opel-liigaan sekä Euroliigaan. Joukkueet järjestävät jonkin verran myös omia turnauksia sekä osallistuvat lähialueiden turnauksiin. Lisäksi pari joukkuetta pelaa Futsal-sarjaa talvella. T94 voitti kaudella 2009 futsalin SM-hopeaa.
Jokelan Tekonurmi

Jokelan Tekonurmi Oy on Tuusulan kunnan (51 %) ja Jokelan Kisan (49 %) omistama kunnan konserniyhtiö. Jokelan Tekonurmi Oy:n omistama Intersport Puhos Areena (tekonurmi) valmistui Jokelaan entisen Kolsan isomman hiekkakentän tilalla syyskuun alussa 2011. Samalla alueelle hankittiin kaksi lämmitettävää pukukoppia (sis. wc) sekä alue aidattiin kaksi metriä korkealla aidalla (maalien takana 5 metriä). Myöhemmin kentälle aiotaan rakentaa vaihtoaitiot sekä katsomot.
Aiheesta muualla

Jokelan Kisa (Arkistoitu – Internet Archive)
Kock (kunta)

Kockin kunnan sijainti Lublinin voivodikunnassa.
Kock on kunta Lubartówin piirikunnassa Lublinin voivodikunnassa Puolan itäosassa. Sen hallintokeskus on Kockin kaupunki.
Vuoden 2019 arvion mukaan kunnan asukasluku oli 6 349 ja pinta-ala 101 neliökilometriä. Asukkaista 17,6 prosenttia oli 0–17-vuotiaita, 65,1 prosenttia 18–64-vuotiaita ja 17,2 prosenttia yli 64-vuotiaita.
Kockin kunnassa on yksi kaupunki, Kock. Kunnan kylät ovat Annopol, Annówka, Białobrzegi, Białobrzegi-Kolonia, Bożniewice, Górka, Lipniak, Poizdów, Poizdów-Kolonia, Ruska Wieś, Talczyn, Talczyn-Kolonia, Wygnanka ja Zakalew.
Kochstraßen metroasema

Aseman sisäänkäynti Checkpoint Charlien edessä
Aseman laiturialuetta
Kochstraßen metroasema on metroasema Berliinissä, Berliinin metron U6-linjan varrella Stadtmitten ja Hallesches Torin asemien välissä. Asema avattiin vuonna 1923.
Aseman lähellä sijaitsevat muun muassa Checkpoint Charlie ja Muurimuseo.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: Stadtmitte | U6 | Seuraava asema: Hallesches Tor |
Kodiksami

Kodiksami on Raumalla sijaitseva kylä, joka aikaisemmin kuului Lapin kuntaan. Lapin kirkonkylään on Kodiksamista matkaa noin kahdeksan kilometriä ja Euran Hinnerjoelle noin kuusi kilometriä. Kodiksamin kylä sijaitsee Lapinjoen itäpuolella keskellä laajoja peltoaukeita. Kylän eteläpuolella virtaa Isoniitunoja-niminen Lapijoen sivuhaara. Kodiksamin sekä viereisten Mäentaan, Kuolimaan ja Sukkalan kylien viljelyalueet ovat Rauman laajimmat. Kodiksami on osa Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi luokittelemaa Lapinjokilaakson kylä- ja viljelymaisemaa, joka ulottuu myös Euran puolelle.
Kodiksamin kylätontti on sijainnut samalla paikalla varhaiskeskiajalta saakka. Asiakirjoissa kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1503. 1800-luvulla asutus levisi myös kylätontin ympäristöön ja 1900-luvun alkupuolella Kodiksamiin syntyi teollisuutta, kuten pajoja ja kutomo. Merkittävintä säilynyttä rakennuskantaa edustavat Salomaan, Utulan, Nokan ja Saari-Uotilan tilojen rakennukset. Jugendtyylinen koulurakennus on vuodelta 1908. Se toimii nykyään paikallisen kyläyhdistyksen ylläpitämänä kylätalona.
Kodikologia

Kodikologia on tekstuaalitieteisiin kuuluva humanistinen tieteenala, joka tarkastelee käsikirjoituksia konkreettisina esineinä. Kodikologiseen tutkimukseen kuuluvat esimerkiksi käsikirjoituksen lehtien tai sivujen sekä rivien laskeminen, lehtien ja kirjoitusalueen mittaaminen, käsikirjoituksen alkuperäisen rakenteen selvittäminen ja sidoksen yksityiskohtiin perehtyminen. Kodikologia voi tarkastella myös arkistojen, arkistokokoelmien ja arkistoluetteloiden historiaa.
Kollegisihteeri

Kollegisihteeri (ven. коллежский секретарь) oli keisarinajan Venäjällä ja myös Suomen suuriruhtinaskunnassa käytössä ollut kymmenennen luokan virka-arvo, joka vastasi sotaväen luutnantin arvoa.
Jukka Peltoniemi

| Jukka Peltoniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1956 (ikä 68)
Pesäpalloilija
Seura:   Seinäjoen Maila-Jussit  Ilmajoen Kisailijat 
Jukka Peltoniemi (s. 6. kesäkuuta 1956) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija ja pelinjohtaja. Vuosina 1978–1989 Peltoniemi pelasi SM-sarjassa 246 runkosarjaottelua Seinäjoen Maila-Jussien ja Ilmajoen Kisailijoiden joukkueissa. Peltoniemi valittiin kahdeksan kertaa Itä–Länsi- ja viisi kertaa Liitto–Lehdistö-otteluun.
Pelaajauransa jälkeen Peltoniemi toimi miesten Superpesiksessä SMJ:n pelinjohtajana kausina 1999–2000 ja 2002 sekä Kankaanpään Mailan pelinjohtajana kaudella 2001. Naisten Superpesiksessä Peltoniemi toimi SMJ:n pelinjohtajana kausina 1994–1995 ja 2015. Vuosina 1999 ja 2002 Peltoniemi valittiin miesten Itä–Länteen Lännen joukkueen pelinjohtajaksi.
Saavutukset > Pelaajana

3 SM-kultaa: 1983, 1985, 1987
2 SM-hopeaa: 1982, 1988
3 SM-pronssia: 1979, 1980, 1981
8 Itä–Länsi-ottelua: 1981-1988
Kentän paras: 1981
5 Liitto–Lehdistö-ottelua: 1982, 1983, 1983, 1987, 1988
Vuoden pesäpalloilija: 1987
Johtokunnan pytty: 1985
Saavutukset > Pelinjohtajana

2 Itä–Länsi-ottelua: 1999, 2002
Nuorten kasvun tukija: 2007
Kastbergan linna

Kastbergan linna
Kastbergan linna on rakennus Ruotsissa Eslövin kunnassa.
Linnan rakensi Fabian Gustaf Wrede vuonna 1889. Katarina Crafoord osti linnan vuonna 1985 ja asui siellä kuolemaansa eli vuoteen 2005 asti. Vuonna 2007 linnan osti tanskalainen huutokauppias Thomas Höiland, joka on myynyt linnan eteenpäin.
Linnan pinta-ala on 493 neliömetriä ja siinä on 12 huonetta. Tontti on 7397 neliömetrin kokoinen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Linnan esittely Eslövin kunnan sivuilla[vanhentunut linkki] (ruotsiksi)
Kivatsun luonnonpuisto

Kivatsun luonnonpuiston sijaitsee Karjalan tasavallassa Kontupohjan luoteispuolella.
Kivatsun luonnonpuisto (ven. Кивач Заповедник, Kivatš zapovednik) on Venäjän federaation liittovaltiotason luonnonsuojelualue Kontupohjan piirissä Karjalan tasavallassa. Se sijaitsee Suunujoen varrella Suunujärven eteläpuolella Kontupohjasta luoteeseen. Luonnonsuojelualueen pinta-ala on noin 110 km². Luonnonpuistossa toimii paikallisesta eläimistöstä ja kasvillisuudesta kertova museo. Puisto on perustettu vuonna 1931.
Kivatsun putous
Kivatsun luonnonpuiston huomattavin nähtävyys on Suunujoessa oleva Kivatsun putous. Tämä putous on neliosainen ja sen putouskorkeus on 10,7 metriä. Kivatsu on Euroopan toiseksi suurin tasankovesiputous. Karjalan tasavallassa on toki tätä korkeampiakin koskia.
Kivatsun luonnonpuiston puiden keski-ikä on noin 120 vuotta, mutta vanhimmat puut ovat yli 300 vuotta vanhoja. Yleisimmät puulajit ovat mänty, kuusi ja koivu. Kivatsun luonnonpuiston alueella tavataan 42 nisäkäslajia, 185 lintulajia, 4 matelijalajia ja 5 sammakkoeläinlajia.