stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalevan kisat 1957
Mitalistit

| Laji | Kultaa | Aika /  tulos | Hopeaa | Aika /  tulos | Pronssia | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | Pentti Rekola | 10,8 | Lasse Ketola | 11,0 | Börje Strand | 11,1 |
| 200 m | Voitto Hellstén | 21,7 | Pentti Rekola | 21,7 | Börje Strand | 21,9 |
| 400 m | Voitto Hellstén | 48,3 | Eero Hirvonen | 49,0 | Eero Kivelä | 49,4 |
| 800 m | Olavi Salsola | 1.51,3 | Olavi Salonen | 1.51,6 | Jorma Kakko | 1.51,8 |
| 1 500 m | Olavi Vuorisalo | 3.47,5 | Olavi Salonen | 3.47,7 | Jorma Kakko | 3.52,0 |
| 5 000 m | Matti Huttunen | 14.20,6 | Erkki Rantala | 14.21,4 | Hannu Posti | 14.22,4 |
| 10 000 m | Urho Julin | 30.05,6 | Erkki Rantala | 30.06,0 | Hannu Posti | 30.07,0 |
| 110 m aidat | Osvald Mildh | 14,7 | Raimo Siukola | 14,7 | Leevi Lehtonen | 15,0 |
| 400 m aidat | Osvald Mildh | 52,0 | Heikki Silvennoinen | 53,1 | Olavi Niemelä | 53,2 |
| 3 000 m esteet | Ilkka Auer | 8.52,0 | Sven Laine | 8.57,6 | Teuvo Virtanen | 9.01,0 |
| Maraton | Eino Oksanen | 2.25.37,8 | Eino Pulkkinen | 2.25.42,4 | Paavo Kotila | 2.26.44,2 |
| Korkeushyppy | Eero Salminen | 196 | Eino Simelius | 196 | Kalevi Tiikkaja | 193 |
| Seiväshyppy | Eeles Landström | 430 | Matti Sutinen | 430 | Jukka Piironen | 425 |
| Pituushyppy | Jorma Valkama | 742 | Lauri Koponen | 734 | Kari Rahkamo | 732 |
| Kolmiloikka | Kari Rahkamo | 15,66 | Matti Järvi | 15,02 | Tapio Lehto | 14,91 |
| Kuulantyöntö | Reijo Koivisto | 16,49 | Eino Mäkinen | 15,86 | Matti Yrjölä | 15,71 |
| Kiekonheitto | Carol Lindroos | 51,16 | Pentti Repo | 48,36 | Paavo Lammi | 48,17 |
| Moukarinheitto | Veikko Hoffren | 58,47 | Oiva Halmetoja | 54,92 | Ilmari Miettinen | 53,54 |
| Keihäänheitto | Erkki Ahvenniemi | 73,14 | Soini Nikkinen | 71,62 | Antti Seppälä | 69,53 |
| Kymmenottelu | Markus Kahma | 6453 | Torbjörn Lassenius | 6247 | Osmo Ahonen | 5661 |
Naisten yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut 1957

Kilpailut järjestettiin Valkeakoskella 11. elokuuta. Ohjelmassa oli ensimmäistä kertaa 400 metrin juoksu.
| Laji | Kultaa | Aika /  tulos | Hopeaa | Aika /  tulos | Pronssia | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | Aulikki Lehmijoki | 12,9 | Tuija Valkama | 13,1 | Irja Ukkola | 13,2 |
| 200 m | Aulikki Lehmijoki | 26,0 | Irja Ukkola | 27,0 | Irja Ilomäki | 27,3 |
| 400 m | Inga-Lill Nyqvist | 61,0 | Pirkko Raikas | 63,4 | Helena Rautaruoho | 63,6 |
| 800 m | Eila Helin | 2.17,0 | Sirkka-Liisa Soininen | 2.20,1 | Pirkko Suotunen | 2.20,4 |
| 80 m aidat | Aune Rajala | 12,6 | Kaisa Nappa | 12,8 | Kaija Parhi | 13,0 |
| Korkeushyppy | Raija Eerola | 151 | Salme Räsänen | 148 | Siv Mattsson | 148 |
| Pituushyppy | Anneli Hela | 543 | Kaisa Nappa | 525 | Riitta Sarahete | 516 |
| Kuulantyöntö | Esteri Kallio | 12,18 | Eila Ronkonen | 11,86 | Elli Vento | 11,83 |
| Kiekonheitto | Kaarina Kangasmaa | 40,10 | Sirkka Talvensaari | 38,28 | Raija Viheroja | 37,40 |
| Keihäänheitto | Elsa Backus | 43,09 | Margit Tamminen | 42,94 | Kaarina Kangasmaa | 42,89 |
| Viisiottelu | Kaisa Nappa | 3682 | Aune Rajala | 3620 | Mirja Kukkurainen | 3560 |
Pirkko Hämäläinen

Pirkko Päivikki Hämäläinen (s. 29. toukokuuta 1959 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Hämäläinen opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1979–1983. Hän on ollut teatteriurallaan kiinnitettynä Turun kaupunginteatteriin (1983–1985), Lilla Teaterniin (1985–1986), Tampereen Työväen Teatteriin (1986–1989) ja Tampereen Teatteriin (1989–1992). Vuodesta 1993 hän on työskennellyt vapaana näyttelijänä. Hän on myös opettanut Teatterikorkeakoulussa.
Ensimmäinen elokuva, jossa Hämäläinen näytteli, oli Mika Kaurismäen ohjaama lyhytelokuva Valehtelija vuodelta 1981. Lisäksi hän on näytellyt Mika Kaurismäen ohjaamissa elokuvissa Arvottomat (1982), Paperitähti (1989), josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Jussi-palkinnolla, Amazon (1990) ja Kolme viisasta miestä (2008). Hän on näytellyt myös monissa muissa elokuvissa ja esiintynyt useissa televisiosarjoissa, muun muassa komediasarjoissa Kaverille ei jätetä ja Me Stallarit (2004) sekä draamasarjoissa Uudisraivaaja (2006) ja Vuoroin vieraissa (1997).
Hämäläinen oli pitkään avoliitossa näyttelijä Puntti Valtosen kanssa. Heillä on kaksi yhteistä lasta, molemmat poikia, joista nuorempi on autistinen. Alkuvuonna 2010 Hämäläinen kertoi seurustelevansa kirjailija Kirsti Simonsuuren kanssa ja he elivät myöhemmin rekisteröidyssä parisuhteessa. Hämäläinen oli puolisonsa kanssa ensimmäinen naispari, joka esiintyi suomalaisen naistenlehden kannessa (Me Naiset 12.5.2011). Simonsuuri kuoli kesäkuussa 2019 syöpään.
Aiheesta muualla

Pirkko Hämäläinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Taiteilijaelämää: Pirkko Hämäläinen
| n k Parhaan naispääosan Jussit |
| --- | --- |
1944–1959:  Ansa Ikonen (1944)  Lea Joutseno (1945)  Regina Linnanheimo (1946)  Emma Väänänen (1947)  Eeva-Kaarina Volanen (1948)  Eeva-Kaarina Volanen (1949)  Eeva-Kaarina Volanen (1950)  Emma Väänänen (1951)  Mirjami Kuosmanen (1952)  Rauni Luoma (1953)  Maija Karhi (1954)  Rakel Laakso (1955)  ei jaettu (1956)  Emma Väänänen (1957)  Emma Väänänen (1958)  Tea Ista (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Sinikka Hannula (1962)  Ruth Snellman (1963)  ei jaettu (1964)  ei jaettu (1965)  Riitta Elstelä (1966)  Elli Castrén (1967)  Kristiina Halkola (1968)  Liisamaija Laaksonen (1969)  Ritva Vepsä (1970)  Hillevi Lagerstam, Siiri Angerkoski (1971)  Eeva-Maija Haukinen, Eila Pehkonen (1972)  Tea Ista (1973)  Tuula Nyman, Anja Pohjola, Aino Lehtimäki (1974)  ei jaettu (1975)  Leena Uotila (1976)  Tuula Nyman (1977)  Irma Seikkula, Raili Veivo, Nanny Westerlund (1978)  Elina Salo (1979) 
1980–1999:  ei jaettu (1980)  Rea Mauranen, Eeva Eloranta (1981)  ei jaettu (1982)  ei jaettu (1983)  Eeva Eloranta (1984)  Rauni Luoma (1985)  Soli Labbart (1986)  Pirjo Leppänen (1987)  Kaija Pakarinen (1988)  Liisamaija Laaksonen (1989)  Pirkko Hämäläinen (1990)  Kati Outinen(1991)  Irma Junnilainen (1992)  Merja Larivaara (1993)  Tiina Lymi (1994)  ei jaettu (1995)  Päivi Akonpelto (1996)  Kati Outinen (1997)  Leea Klemola (1998)  Elena Leeve (1999) 
2000–2019:  Eeva Litmanen (2000)  Outi Mäenpää (2001)  Irina Björklund (2002)  Kati Outinen (2003)  Sari Mällinen (2004)  Outi Mäenpää (2005)  Maria Lundqvist (2006)  Susanna Anteroinen (2007)  Outi Mäenpää (2008)  Elena Leeve (2009)  Minna Haapkylä (2010)  Katja Küttner (2011)  Elina Knihtilä (2012)  Laura Birn (2013)  Leea Klemola (2014)  Anu Sinisalo (2015)  Krista Kosonen (2016)  Linnea Skog (2017)  Krista Kosonen (2018)  Oona Airola (2019) 
2020–2039:  Mimosa Willamo (2020)  Alma Pöysti (2021)  Seidi Haarla (2022) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Ritva  Elonet  Yle
Karl Fredrik von Born

Karl Fredrik von Born (4. lokakuuta 1813 Porvoo – 15. joulukuuta 1867 Pernaja) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.
Von Bornin vanhemmat olivat senaattori, maaherra, everstiluutnantti Samuel Fredrik von Born ja Katarina Elisabet von Morian. Von Born tuli ylioppilaaksi 1839 ja suoritti tuomarintutkinnon 1833. Hän suoritti myös kameraalitutkinnon. Varatuomarin arvon von Born sai 1837. Hän oli senaatin talousosaston ylimääräinen kamarikirjuri ja oikeusosaston ylimääräinen kopisti 1834, Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1836, senaatin oikeusosaston kopisti 1839, kanslisti 1841, kirjaaja 1845, protokollasihteeri 1846 ja isojakoasiain esittelijäsihteeri 1853–1855. Von Born oli valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä 1863–1864 ja 1867. Hän omisti Suur-Sarvilahden kartanon Pernajassa.
Karl Fredrik von Bornin veli oli senaattori, vapaaherra Johan August von Born.
Karl Odert Andersin

Karl Odert Andersin (3. elokuuta 1854 Pielisjärvi – 31. heinäkuuta 1891 Savonlinna) oli suomalainen juristi ja Savonlinnan pormestari.
Andersinin vanhemmat olivat nimismies Karl August Andersin ja Johanna Amalia Liljander. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion ruotsalaisesta lyseosta 1876 ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon vuonna 1881. Andersin sai varatuomarin arvon 1884.
Andersin oli varalääninsihteerinä Kuopiossa 1886–1890 ja Savonlinnan pormestarina vuodesta 1890 alkaen.
Andersin oli naimisissa vuodesta 1888 Olga Emilia Kraemerin kanssa.
Fredrik Ernst Gottlieb von Zansen

Fredrik Ernst Gottlieb  von Zansen (4. syyskuuta 1804 Rubkow, Pommeri – 25. joulukuuta 1879 Porvoo) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Von Zansenin vanhemmat olivat majuri Fredrik August von Zansen ja Vilhelmina Teodora von Harder ja puolisot vuodesta 1836 Amanda Lovisa Amalia von Kræmer (k. 1862) ja vuodesta 1879 Celina Sofia Krogerus (k. 1884). Von Zansen tuli ylioppilaaksi 1822 ja suoritti tuomarintutkinnon 1825 ja kameraalitutkinnon 1826. Hänestä tuli senaatin sotilastoimituskunnan ylimääräinen kopisti 1826 ja ylimääräinen kamarikirjuri 1828, yleisen revisio-oikeuden ylimääräinen kopisti 1830, vakinainen kopisti 1831 ja kanslisti 1833, mistä toimesta hän erosi 1846. Von Zansen oli senaatin valtiovaraintoimituskunnan ylimääräinen kamarikirjuri vuodesta 1853 ja leimapaperikonttorin kassanhoitaja 1856–1868.  Hän omisti Albergan kartanon Espoossa vuoteen 1853. Von Zansen oli valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä 1863–1864.
Fredrik Ernst Gottlieb von Zansenin veli oli upseeri, tilanomistaja ja valtiopäivämies Karl Ludvig von Zansen. Hänen poikiaan ensimmäisestä avioliitosta olivat maanmittari, valtiopäivämies Fredrik Frithiof Maximilian Gottlieb von Zansen ja insinööri, virka- ja valtiopäivämies Fredrik Nikolai Onni Theodor von Zansen.
Lassenin piirikunta

Lassenin piirikunta (engl. Lassen County) on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 34 895 vuonna 2010 ja sen pinta-ala on 12 200 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus ja ainoa kunta on Susanville.
Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 66,1 prosenttia on valkoisia, 18,4 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 8,79 prosenttia mustia. 17,1 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 95,5 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 36,4 vuotta.
Politiikka

Lassen on Kalifornian osavaltion republikaanisimpia piirikuntia. Viimeisin kerta, jolloin demokraatti voitti Lassenin piirikunnan voitti presidentinvaaleissa oli vuonna 1976, kun demokraatti Jimmy Carter sai 54,3 prosenttia piirikunnan äänistä ja republikaani Gerald Ford 43,0 prosenttia. Vuoden 2024 presidentinvaaleissa republikaani Donald Trump sai 75,7 % piirikunnan äänistä ja demokraatti Kamala Harris 21,9 % äänistä.
Kuvia piirikunnasta

Piirikunnan oikeustalo Susanvillessa.
Eagle Lake-järvi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lassenin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Kalifornian osavaltio
Ilmasto | 
Piirit | 
Talous | 
Vaalit | 
Maantiede | 
Hallinto | 
Kuvernöörit |
Historia | 
Politiikka | Teemasivu
| --- | --- |
Alueet:  Antelope Valley |  Big Sur |  Central Coast |  Channel Islands |  Coachella Valley |  Cucamonga Valley |  East Bay (SF) |  Etelä-Kalifornia |  Gold Country |  Los Angelesin suuralue |  Imperial Valley |  Inland Empire | Itäinen Kalifornia |  Keskuslaakso |  Kuolemanlaakso |  Los Angeles Basin | Lost Coast |   Mojave |  North Bay (SF) |  Owens Valley |  The Peninsula |  Pomona Valley |  Redwood Empire |  Russian River |  Sacramento Valley |  Salinas Valley |  San Diegon piirikunnan pohjoisosa |  San Fernando Valley |  San Franciscon lahden ympäristö |  San Gabriel Valley |  San Joaquin Valley |  Santa Clara Valley |  Shasta Cascade |  Sierra Nevada |  Piilaakso |  Pohjois-Kalifornia |  Sonoma Valley |  Tech Coast |  Tri-Valley |  Victor Valley |  Wine Country |  Yosemiten kansallispuisto
Kaupungit (suurimmat):  Bakersfield |  Chico |  Fresno |  Los Angeles-Long Beach-Glendale |  Modesto |  Napa |  Oakland-Fremont-Hayward |  Oxnard-Thousand Oaks-Ventura |  Redding |  Riverside-San Bernardino-Ontario | Sacramento-Roseville |  Salinas |  San Diego-Carlsbad-San Marcos |  San Francisco-San Mateo-Redwood City |  San José-Sunnyvale-Santa Clara | Santa Ana-Anaheim-Irvine |  Santa Barbara-Santa Maria |  Santa Cruz-Watsonville |  Santa Rosa-Petaluma |  Stockton |  Vallejo-Fairfield |  Visalia-Porterville |  Yuba City
Piirikunnat:  Alameda |  Alpine |  Amador |  Butte |  Calaveras |  Colusa |  Contra Costa |  Del Norte |  El Dorado |  Fresno |  Glenn |  Humboldt |  Imperial |  Inyo |  Kern |  Kings |  Lake |  Lassen |  Los Angeles |  Madera |  Marin |  Mariposa |  Mendocino |  Merced |  Modoc |  Mono |  Monterey |  Napa |  Nevada |  Orange |  Placer |  Plumas |  Riverside |  Sacramento |  San Benito |  San Bernardino |  San Diego |  San Francisco |  San Joaquin |  San Luis Obispo |  San Mateo |  Santa Barbara |  Santa Clara |  Santa Cruz |  Shasta |  Sierra |  Siskiyou |  Solano |  Sonoma |  Stanislaus |  Sutter |  Tehama |  Trinity |  Tulare |  Tuolumne |  Ventura |  Yolo |  Yuba
Marko Erola

Marko Erola (s. 1968) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän on työskennellyt Talouselämä-lehdessä ja erikoistunut sijoitusaiheisiin. Hän on kirjoittanut useita pokerikirjoja Aki Pyysingin kanssa. Vuosina 2005–2006 Erola juonsi Ylen Aamu-TV:n Perjantaipörssiä.
Teokset

Pyysing, Aki & Erola, Marko: Pokerin käsikirja.  Helsinki:  Like, 2005 (4. painos 2007).  ISBN 952-471-652-6
Pyysing, Aki & Erola, Marko & Hildebrant, Per: Poker för vinnare.  Helsinki:  Like, 2006.  ISBN 952-471-898-7  (suom. Pokerin käsikirja) (ruotsiksi)
Pyysing, Aki & Erola, Marko: Pokerihuoneen pokeriopas.  Helsinki:  24 Trading Ltd, 2007.  ISBN 978-99932-0-561-6  (teoksen verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive))
Paras sijoitus: itsepuolustusopas sijoittajille, Talentum, 2009
Kasinokeisari: Pekka Salmen tarina, Paasilinna, 2013
Jos se firma olis mun: tarinoita yrittäjistä & CapManista, Otava, 2014
Setälä, Reijo & Erola, Marko: Erilainen pankkiiri.  Helsinki:  Breakwater, 2014.  ISBN 978-952-7032-05-3
Kirottu kaivos: totuuden jäljillä Talvivaarassa.  Helsinki:  Talentum, 2014.  ISBN 978-952-14-2398-7
Jouni Ranta & Marko Erola: Vilpitön mieli.  Tammi, 2017.
Risto Heikkilä

Risto Kyösti Heikkilä (s. 2. helmikuuta 1943 Vihti) on suomalainen toimittaja ja entinen Yleisradion ajankohtaistoimituksen päällikkö. Hän oli Ajankohtaisen kakkosen toimitussihteeri ohjelman perustamisesta (1969) vuoteen 1987 asti. Muita Heikkilän tv-töitä ovat olleet muun muassa Suomalaisia tähtihetkiä -ohjelmasarja ja presidentti Urho Kekkosen haastatteluista ja arkistomateriaalista koostettu kolmeosainen Muutoksen vuosikymmenet -dokumenttisarja (1975).
Heikkilä on saanut tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon kaksi kertaa Ajankohtaisen kakkosen toimituksen jäsenenä (1972 ja 1990).
Aiheesta muualla

Risto Heikkilä Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Muutoksen vuosikymmenet Ylen Elävässä arkistossa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva
Hailuoto

| Hailuoto Karlö |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Luotsiasema, Marjaniemen majakka ja tutkamasto
Sijainti:  65°01′N, 024°43′E
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Oulun seutukunta
Kuntanumero:  072
Hallinnollinen keskus:  Hailuodon kirkonkylä
Perustettu:  1587
Pinta-ala ilman merialueita:  207,35 km² 258:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  1 082,70 km² 108:nneksi suurin 2022 
– maa:  205,66 km²
– sisävesi:  1,69 km²
– meri:  875,35 km²
Väkiluku:  924 298:nneksi suurin 31.10.2024 
– väestötiheys:  4,49 as./km² (31.10.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  12,8 %
– 15–64-v.:  48,4 %
– yli 64-v.:  38,9 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,2 %
– muut:  1,8 %
Kunnallisvero:  7,90 % 257:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Maarit Alikoski
Kunnanvaltuusto:  17 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Kok.   • PS   • SDP   • Vihr.:   8 3 3 2 1
www.hailuoto.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hailuoto (ruots. Karlö) on Suomen kunta, joka sijaitsee samannimisessä saaressa Perämerellä Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa.
Maisema ja luonnonolosuhteet ovat nostaneet Hailuodon, Perämeren suurimman saaren kansallismaisemaksi. Kaikista Suomen merialueiden saarista Hailuoto on pinta-alaltaan Ahvenanmantereen ja Kemiönsaaren jälkeen kolmanneksi suurin. Saaren ensimmäisten osien arvioidaan nousseen merestä noin 1 700 vuotta sitten, ja nykyisen muotonsa se on saanut useiden eri saarien yhteenliittymänä. Maannousun jatkuessa se kasvaa aikanaan kiinni mantereeseen.
Hailuodossa asuu 924 henkeä, ja se on asukasluvultaan Pohjois-Pohjanmaan maakunnan ja entisen Oulun läänin pienin kunta. Hailuodon naapurikunnat ovat Lumijoki, Oulu ja Siikajoki. Entisiä naapurikuntia ovat Ouluun liitetyt Haukipudas ja Oulunsalo.
Hailuoto on paitsi kunnan (hallinnollinen alue), myös saaren (maantieteellinen alue) nimi. Hailuodon saari sijaitsee Perämerellä Oulun edustalla. Se on Perämeren ainoa pysyvästi asutettu saari, jonne ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Hailuodon läntisimmässä kohdassa, Marjaniemessä, sijaitsee Marjaniemen majakka. Majakan juurella sijaitsevassa entisessä Luotsausliikelaitoksen luotsiasemarakennuksessa toimii nykyisin Luotsihotelli, ja majakan vieressä olevassa rakennuksessa on toiminut Oulun yliopiston Perämeren tutkimusasema.
Koko Hailuoto on luokiteltu kuuluvaksi Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Hailuodon pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla siiasta tehdyt kalapotut.
Historia

Hailuodon synty ja historia liittyy läheisesti maankohoamiseen, joka on noin yhdeksän millimetriä vuodessa. Yli 15 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella olevat alueet olivat kuivana maana 325 eaa. Alueeseen kuuluivat Hyypänmäki, Harju ja Isomäki, eli se oli kooltaan noin kaksi neliökilometriä. Vuoteen 850 mennessä maata oli paljastunut jo noin 30 neliökilometriä.
Hailuodon vakinainen asuttaminen alkoi ilmeisesti 1100-luvulla. Asukkaita tuli monelta suunnalta, etenkin Karjalasta. Ruotsalaiset, jotka kilpailivat kalavesistä, antoivat saarelle nimen Karelö (joka muuntui Karlö), Karjalan tai karjalaisten saari. Myös Hailuoto-nimi lienee yhdistävissä karjalaiseen kalastusnautintaan, se oli haili- eli silakkaluoto. Hailuodon ensimmäiset pysyvät asukkaat olivat enimmäkseen kotoisin Länsi-Suomesta, mutta joitakin tuli myös Itä-Suomesta. Vuonna 1548 saarella oli 43 taloa, ja vuoteen 1570 mennessä taloluku kasvoi 60:een. Kuningatar Kristiina lahjoitti koko Hailuodon saaren vuonna 1652 vapaaherrakunnaksi eversti Berndt Taubelle, jonka perillisiltä se palautettiin kruunulle vuonna 1675.
Hailuoto kuului aluksi Saloisten suurpitäjään, mistä se erkani itsenäiseksi seurakunnaksi 1587. Vuosina 1610–1620 rakennettu kirkko oli pitkään Suomen vanhin käytössä oleva puukirkko, kunnes se paloi 1968. Nykyinen kirkko valmistunut vuonna 1972. Hailuodon pappilan tulipalossa 2. elokuuta 1901 tuhoutui seurakunnan arkisto lähes kokonaan.
Suurina nälkävuosina 1696–1697 menehtyi 88 Hailuodon asukasta. Isonvihan (1713–1721) aikaan 200 venäläistä kasakkaa tappoi murhaperjantaina Hailuodossa noin 800 ihmistä kirveellä 29. syyskuuta 1714. Suuri osa uhreista oli saarelta suojaa hakeneita, sillä Hailuodon asukasluku oli tuohon aikaan alle 300 henkilöä. Yhden yön aikana tehty veriteko oli isonvihan suurin. Perimätiedon mukaan Hailuodon kirkon kellot upotettiin isonvihan aikana Kirkonjärveen, josta niitä ei kuitenkaan enää koskaan myöhemmin löydetty.
Hailuodon väkiluku ylitti 1800- ja 1900-luvun vaihteen jälkeen 2 000 rajan, mutta sen jälkeen väestö on vähentynyt alle puoleen. Monien sellaisten kuntien tapaan, joista on ollut paljon poismuuttoa, väestönrakennetta luonnehtii eläkeläisten suuri osuus. Väestönennusteet viittaavat kuitenkin nykyisen väestön säilymiseen. Kesäisin saarelle saapuu satoja mökkiasukkaita asuttamaan saaren noin 650 vapaa-ajan asuntoa.
Väestö > Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Hailuodon väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 897 | 897 |
| 1985 | 1985 |    | 907 | 907 |
| 1990 | 1990 |    | 934 | 934 |
| 1995 | 1995 |    | 955 | 955 |
| 2000 | 2000 |    | 966 | 966 |
| 2005 | 2005 |    | 964 | 964 |
| 2010 | 2010 |    | 1 004 | 1 004 |
| 2015 | 2015 |    | 993 | 993 |
| 2020 | 2020 |    | 952 | 952 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Hailuodossa oli 967 asukasta, joista 518 asui taajamassa, 441 haja-asutusalueilla ja 8:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Hailuodon taajama-aste on 54,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Hailuodon kirkonkylä.
Väestö > Uskonto

Uskontokuntiin kuuluminen Hailuodossa, Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (73.7%)
Muut uskonnot (1.6%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (24.7%)
Hailuodon kunnassa 73,7 prosenttia asukkaista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 1,6 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 24,7 prosenttia väestöstä. Hailuodossa toimii yksi evankelis-luterilainen seurakunta, Hailuodon seurakunta, joka kuuluu Oulun hiippakunnan alaiseen Limingan rovastikuntaan.
Luterilaisista herätysliikkeistä Hailuodossa toimii erityisesti vanhoillislestadiolaisuus. Vanhoillislestadiolaisuuden piirissä Hailuodossa toimii Hailuodon rauhanyhdistys.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Hailuodon alueella on Oulun ortodoksinen seurakunta.
Luonto

Nykyinen Hailuoto on muodostunut useista erillisistä saarista, joista ensimmäiset alkoivat muodostua 600- tai 700-luvulla. Maankohoamisen vaikutuksesta saaren pinta-ala kasvaa jatkuvasti ja aikanaan saari tulee kasvamaan kiinni mantereeseen. Parisataa vuotta sitten olivat mantereenpuoleinen särkkämäinen Santonen ja eteläinen suomainen Hanhinen itse Luodosta erillisiä saaria. Hanhisen ja Luodon välinen Kirkkosalmi on erittäin merkittävä kosteikko, jossa tavataan runsaasti harvinaisia lintulajeja.
Hailuoto on Perämeren suurin saari. Se koostuu neljästä osasta, Luoto, Santonen, Hanhinen ja Syökari. Ne olivat erillään vielä pari vuosisataa sitten, kunnes liittyivät toisiinsa maankohoamisen vaikutuksesta. Saaren nuoret pinnanmuodot ovat kauttaaltaan meren aaltojen, virtausten, jääntyönnön ja tuulen muovaamia.
Maaperä koostuu hiekkaisista aineksista, jotka ovat osaksi peräisin savihiekkakivestä, joka ns. Muhoksen muodostumana ulottuu Hailuotoon. Saaren halki Hyypänmäeltä Marjaniemeen kulkee itäkoillis-länsilounaissuuntaisena 15 kilometriä pitkä harjuselänne. Itäosissa Hyypänmäen kohdalla jäätikön sulamisvedet ovat hajottaneet hiekkoja lähes kahden kilometrin levyiseksi tasanteeksi. Keskiosissa harju kulkee vain muutamana kymmenen metrin levyisenä korkeana selänteenä, mutta leviää taas Isomäestä länteen. Louhikkoinen Marjaniemen kärki on harjun sydänosan kulumisjäännös. Korkein kohta on Hyypänmäki joka on noin 31 metriä merenpinnan yläpuolella. Hyypänmäen alueella on myös kivikoita, jotka ovat myöhemmin kerrostuneen lentohiekan peittäminä. Kivikot osoittavat aaltojen huuhdelleen saarten rantoja, mutta lohkarevallit osoittavat myös ahtojäiden puskeneen rajusti rantoja vasten. Lentohiekkavallit ja rantavallit ovat Hailuodon pinnanmuotoja luonnehtiva erikoispiirre. varsinkin pohjois- ja länsirannikolla.
Hailuodon kasvillisuuden monipuolisin osa levittäytyy rannoilla, erityisesti suojaisten poukamien rantaniityillä. Metsäluonnossa ovat kuivat kankaat hyvin edustettuna. Erityisen tunnusomaisia ovat laajat jäkäläkankaat. Linnustontutkimuksen kohteen Hailuodolla on pitkät perinteet. Vesilinnusto on runsainta niittyaroilla, laajoilla matalikoilla, karikoilla ja rehevissä lahdissa. Syksyn kohokohta on joutsenten muutto, jonka huipentuessa rannoilla voi lepäillä puolitoistatuhatta lintua.
Luonto > Hailuodon kunnan saaria

Hailuoto, Hoikanriisi, Isomatala, Kengänkari, Mustakivi, Santosenkari (Santos-Hoikka), Pikku-Hoikka, Ulkoriisi, Ulkolaidanmatala, Väliteonkarit.
Luonto > Hailuodon kunnan järviä

Haaralampi, Hannuksenlampi, Hannuksenrantalampi, Iso Sunijärvi, Kaakkurijärvi, Kangasjärvi, Kaunislampi, Kestinperä, Kurajärvi, Maasyvänlahti, Mäntylampi, Nuottajärvi, Pajuperänlampi, Pikku Sunijärvi, Pitkäjärvi, Riestenkulju, Simpukkalampi, Syväkulju, Valkjärvi, Ämmänarkku.