stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans Jonas
Elämä

Jonas opiskeli filosofiaa ja teologiaa Freiburgin, Berliinin ja Heidelbergin yliopistoissa, ja väitteli lopulta tohtoriksi Marburgin yliopistosta, jossa opiskeli Martin Heideggerin ja Rudolf Bultmannin oppilaana. Marburgissa hän muodosti myös elinikäisen ystävyyssuhteen Hannah Arendtin kanssa.
Jonas pettyi juutalaisena siihen, että Heidegger liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Hän muutti itse Englantiin vuonna 1933 ja Palestiinaan vuonna 1934. Vuonna 1940 hän palasi Eurooppaan ja liittyyi Britannian armeijaan, joka kokosi saksanjuutalaista erikoisosastoa taistelemaan Hitleriä vastaan. Aluksi hänet lähetettiin Italiaan, myöhemmin hän pääsi takaisin Saksaan, johon oli luvannut palata vain voittoisan armeijan sotilaana.
Sodan jälkeen hän palasi Mönchengladbachiin etsimään äitiään, mutta sai tietää, että tämä oli joutunut Auschwitzin keskitysleirille. Tämän kuultuaan hän kieltäytyi asumasta Saksassa, palasi Palestiinaan ja osallistui Israelin itsenäisyyssotaan vuonna 1948. Hän kuitenkin katsoi, ettei hänen tehtävänsä ollut toimia sionistina vaan opettaa filosofiaa. Jonas opetti aluksi Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Vuonna 1950 hän muutti Kanadaan, jossa opetti Carletonin yliopistossa. Vuonna 1955 hän muutti Yhdysvaltoihin, ja toimi New School for Social Researchissa New Yorkissa vuoteen 1976.
Filosofia

Jonasin teokset keskittyvät teknologian luomiin yhteiskunnallisiin ja eettisiin ongelmiin. Jonas katsoi, että ihmiskunnan selviytyminen riippuu kyvystämme huolehtia planeetastamme ja sen tulevaisuudesta. Hän muotoili uudenlaisen moraalin ylimmän periaatteen: ”toimi niin, että tekojesi seuraukset ovat yhteensopivia aidon ihmiselämän jatkuvuuden kanssa”. Jonasilla onkin ollut vaikutusta muun muassa ympäristö- ja bioetiikkaan.
Jonas tunnetaan yhtä lailla myös siitä, että hän kirjoitti paljon gnostilaisuudesta. Hän tulkitsi tätä uskontoa eksistentialistisen filosofian näkökulmasta. Jonas oli ensimmäinen joka kirjoitti antiikin aikaisen gnostilaisuuden yksityiskohtaisen historian.
Jonas sai ajatteluunsa vaikutteita Alfred North Whiteheadin prosessifilosofiasta ja prosessiteologiasta.
Teoksia

Gnosis und spätantiker Geist (1.1954 – 8.1966)
Macht oder Ohnmacht der Subjektivität? – Das Leib-Seele-Problem im Vorfeld des Prinzips Verantwortung  (1987)
Organismus und Freiheit – Ansätze zu einer philosophischen Biologie (1973)
Das Prinzip Verantwortung – Versuch einer Ethik für die technologische Zivilisation (1984)
Technik, Medizin und Ethik – Zur Praxis des Prinzips Verantwortung (1987)
Der Gottesbegriff nach Auschwitz: eine jüdische Stimme (1987)
Macht oder Ohnmacht der Subjektivität? – Das Leib-Seele-Problem im Vorfeld des Prinzips Verantwortung (1987)
Philosophische Untersuchungen und metaphysische Vermutungen (1994)
Erinnerungen (2003)
Kirjallisuutta

Harms, Klaus: Hannah Arendt und Hans Jonas. Grundlagen einer philosophischen Theologie der Weltverantwortung.  Berlin:  WiKu-Verlag, 2003.  ISBN 3-936749-84-1
Aiheesta muualla

Hans-Jonas-Center Berlin (saksaksi)
Heikkerö, Topi: Jonas, Hans Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hans Jonas
Käännös suomeksi
Joroisten vaakuna

Joroisten vaakuna
Joroisten kunnanvaakuna on saanut aiheensa Joroisten historiasta. Vaakunan häränpää viittaa kunnan asemaan 1800–luvulla maatalouden kehittämisessä. Joroisissa toimi meijeri- ja karjanhoitokoulu ja Itä-Suomen ensimmäinen karjanjalostusyhdistys. Kuulat muistuttavat pitäjän muinaisesta sijainnista rajan lähistöllä ja siellä käydyistä taisteluista.
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 12. kesäkuuta 1953. Vaakunan selitys on ”kultakentässä musta, punavaruksinen häränpää edestäpäin, saatteena kolme mustaa kuulaa, joista pään yläpuolella yksi ja kummallakin sivulla yksi”.
Emma (kappale)

Emma on suomalainen kansansävelmä, jonka sanoitti Väinö Siikaniemi. Sen varhaisia levyttäjiä olivat Ture Ara, Teddy Björkman ja Leo Kauppi, kaikki vuodelta 1929. Kappale alkaa sanoin Oi muistatkos Emma, sen kuutamoillan... Kappaleen suosio sota-aikana johti siihen, että neuvostoliittolaista sotasaalisasetta, DP 27-pikakivääriä, kutsuttiin kappaleen ja aseen levymäisen, pyörivän lippaan välisen mielleyhtymän perusteella lempinimellä Emma.
Ture Aran gramofonilevytys ”Emmasta” vuodelta 1929 on Suomen kaikkien aikojen toiseksi myydyin kotimainen singlelevy noin 40 000 kappaleen myyntimäärällään. Sen edellä on vain Mauno Kuusiston ”Kertokaa se hänelle” / ”Heijastus” vuodelta 1959 myyntimäärällä 47 000.
Myös Tapio Rautavaara on levyttänyt kappaleen. Tunnettu versio kappaleesta on myös vuonna 1963 The Soundsin levyttämä rautalankaversio.
Kirjallisuutta

Nieminen, Ari (toim.): Laula ja juo.  Fazer musiikki, 1994.  ISBN 951-757-349-9  (suomeksi)
Diana Jorgova (yleisurheilija)

| Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Bulgaria> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | München 1972 | pituus |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 1966 | pituus |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rotterdam 1973 | pituus |  |
Diana Jorgova (s. 9. joulukuuta 1942) on entinen bulgarialainen pituushyppääjä ja maansa ensimmäinen yleisurheilun olympiamitalisti.
Diana Jorgova sijoittui 19-vuotiaana Belgradin EM-kilpailuissa 1962 pituushypyssä seitsemänneksi tuloksella 598 cm. Tokion olympialaisissa 1964 hän oli kuudes tuloksella 624 cm. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa sijoittuessaan hopealle tuloksella 645 cm, kymmenen senttimetriä Puolan Irena Kirszensteinille hävinneenä.
Ateenan EM-kilpailuissa 1969 Jorgova hyppäsi 631 cm ja sijoittui neljänneksi 13 senttimetrin päähän mitalista. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 tulos oli 607 cm ja sijoitus kymmenes. Münchenin olympialaisissa 1972 Jorgova hyppäsi huipputuloksen 677 cm – maailmanennätys oli vain 7 cm parempi – ja saavutti olympiahopeaa vain yhden sentin Länsi-Saksan Heide Rosendahlille hävinneenä.
Sisäratojen EM-kilpailuissa 1973 Rotterdamissa Jorgova voitti kultaa tuloksella 645 cm.
Elyros

| Elyros> Ἔλυρος |
| --- | --- |
 Elyroksen raunioita.
Sijainti
 Elyros
Koordinaatit:  35°17′15″N, 23°47′43″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kántanos-Sélino, Chaniá, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  noin 400 eaa.–700 jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Aiheesta muualla
  Elyros Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elyros (m.kreik. Ἔλυρος, lat. Elyrus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Kántanos-Sélinon kunnassa Kefálan kukkulalla noin 1,2 kilometriä itään Rodovánin kylästä.
Historia

Elyros kukoisti kaupunkina 400-luvulta eaa. lähtien. Se oli hellenistisenä ja roomalaisena aikana yksi lounaisen Kreetan merkittävimmistä kaupunkivaltioista. 200-luvulla eaa. kaupunki oli osa vuoriston kaupunkivaltioiden liittoa, johon kuuluivat myös Tarrha, Lissos, Syia, Poikilassos ja Hyrtakina. Kaupunki oli sodassa muun muassa Kydonian kanssa. Vuonna 183 eaa. Elyros liittoutui Eumenes II:n Pergamonin kanssa. Saaren etelärannikolla sijainneet Tarrha, Lissos ja Syia toimivat Elyroksen satamina.
Elyros löi omaa rahaa, jota käytettiin myös muissa lähikaupungeissa. Kaupungin asukasluvuksi on arvioitu 16 000–30 000. Elyroksessa palvottiin erityisesti Apollonia sekä heeroksia Fylakides ja Filandros, jotka olivat Apollonin ja nymfi Akakalliksen poikia. Kaupunki lähetti Delfoihin pronssisen votiivilahjan, joka esitti vuohta imettämässä näitä heeroksia pikkulapsina. Kaupunki oli olemassa vielä bysanttilaisella ajalla, jolloin siellä toimi piispanistuin. Basilikakirkko oli rakennettu 500-luvulla. Kaupungin tuhosivat saraseenit noin 700-luvulla.
Rakennukset ja löydökset

Elyroksessa on suoritettu vain vähän kaivauksia. Ensimmäisenä kaupungin paikan tunnisti Robert Pashley. Myöhemmin paikalta löydettiin kaupungin nimen sisältänyt piirtokirjoitus, joka osoitti tunnistuksen lopullisesti oikeaksi. Paikalla on jäänteitä erilaisista rakennuksista, muureista, teatterista, vesisäiliöistä, akveduktista sekä basilikan mosaiikkilattiasta. Kaupungista on löydetty myös mm. roomalaisaikainen patsas ”Elyroksen filosofi”, minkä perusteella sen arvellaan olleen paikallinen oppineisuuden keskus.
Kaupungin hautausmaa on sijainnut kukkulan etelä- ja kaakkoisrinteellä. Basilikan paikalla sijaitsee nykyisin Neitsyt Marian (Panagía) kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elyros Wikimedia Commonsissa
Elton John (albumi)

| Elton John Elton John |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammikuu 1970
 Julkaistu: 10. toukokuuta 1970
 Tuottaja(t): Gus Dudgeon
 Tyylilaji: poprock, sinfoninen rock
 Kesto: 39.57
 Levy-yhtiö: DJM Records Polydor Records
Elton Johnin muut julkaisut
| Empty Sky 1969 | Elton John 1970 | Tumbleweed Connection 1970 |
Elton John on Elton Johnin vuonna 1970 julkaistu toinen studioalbumi ja hänen varsinainen läpimurtoalbuminsa. Ensimmäinen single ”Border Song” ei menestynyt musiikkimarkkinoilla, mutta albumi sai suurimmalta osalta hyvät arvostelut ja myi suhteessa hyvin. Sen tekemiseen oli budjetoitu 6 000 puntaa, mutta rahaa kului lopulta 10 000 puntaa. Seuraava single oli ”Take Me to the Pilot”, jonka B-puoli ”Your Song” nousi kymmenen kärkeen sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Your Song | 4.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | I Need You to Turn To | 2.33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Take Me to the Pilot | 3.47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | No Shoe Strings on Louise | 3.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | First Episode at Hienton | 4.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Sixty Years On | 4.55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Border Song | 3.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | The Greatest Discovery | 4.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | The Cage | 3.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | The King Must Die | 5.04 |  |  |  |  |  |  |  |
Listasijoitukset

| Vuosi | Lista | Korkein sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1970 | Britannian albumilista | 5 |
| 1971 | US Billboard Pop Albums | 4 |

| Vuosi | Nimi | Lista | Korkein sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1970 | Border Song | US Billboard Pop Singles | 92 |
| 1971 | Your Song | Britannian singlelista | 7 |
| 1971 | Your Song | US Billboard Pop Singles | 8 |
Aiheesta muualla

Elton Johnin virallinen sivusto (englanniksi)
Elton Johnin diskografia (englanniksi)
Elton John
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Studioalbumit : Empty Sky ·  Elton John ·  Tumbleweed Connection ·  Madman Across the Water ·  Honky Château ·  Don’t Shoot Me I’m Only the Piano Player ·  Goodbye Yellow Brick Road ·  Caribou ·  Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy ·  Rock of the Westies ·  Blue Moves ·  A Single Man ·  Victim of Love ·  21 at 33 ·  The Fox ·  Jump Up! ·  Too Low for Zero ·  Breaking Hearts ·  Ice on Fire ·  Leather Jackets ·  Reg Strikes Back ·  Sleeping with the Past ·  The One ·  Duets ·  Made in England ·  The Big Picture ·  Songs from the West Coast ·  Peachtree Road ·  The Captain and the Kid ·  The Union ·  The Diving Board ·  Wonderful Crazy Night ·  The Lockdown Sessions
Kokoelmat : Greatest Hits ·  Greatest Hits Volume II ·  The Thom Bell Sessions ·  Lady Samantha ·  Greatest Hits Vol. 3 ·  To Be Continued ·  The Very Best of Elton John ·  Rare Masters ·  Greatest Hits 1976–1986 ·  Love Songs ·  Greatest Hits 1970–2002 ·  Rocket Man: The Definitive Hits
Livealbumit : 17-11-70 ·  Here and There ·  Live in Australia with the Melbourne Symphony Orchestra ·  Elton John One Night Only – The Greatest Hits ·  Elton John 60 – Live at Madison Square Garden
Soundtrack : Friends ·  The Lion King ·  The Muse ·  Elton John and Tim Rice’s Aida ·  The Road to El Dorado ·  Gnomeo & Juliet
Muuta : Bernie Taupin ·  Gus Dudgeon ·  Paul Buckmaster
Elisabeth kohtaa

| Elisabeth kohtaa> Elisabeth möter |
| --- | --- |
 Ohjelman alkutunnus.
Tyyli:  keskusteluohjelma
Kestoaika:  29 minuuttia
Luoja(t):  Elisabeth Rehn
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:   Yle Fem (ensiesitys)  Yle TV1  Yle Areena  TV Finland 
Esitetty:  2012-09-1010. syyskuuta 2012 – 2013-06-2727. kesäkuuta 2013
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  10
Tuotanto
Tuottaja(t):  Henrik Lindberg
Ohjaaja(t):  Jan Inberg
Leikkaaja(t):  Anna-Karin Grönroos
Kuvaaja(t):  Anton Railo Mikko Kelloniemi
Tuotantoyhtiö(t):  Cityportal
Aiheesta muualla
IMDb 
Elisabeth kohtaa (ruots. Elisabeth möter) oli Yleisradion Yle Fem -kanavalla esittämä keskusteluohjelma, jossa haastattelijana toimi Elisabeth Rehn. Sarjaan tehtiin 10 jaksoa vuosina 2012–2013. Suhteidensa ansiosta Rehn sai ohjelmaan vieraaksi monia kuuluisuuksia, kuten YK:n entisen pääsihteerin Kofi Annanin ja Ruotsin kuningattaren Silvian. Haastateltavia yh­dis­ti­vät erilaiset konf­lik­tit ja ha­lu pa­ran­taa maail­maa.
Ohjelma sai laajaa kansainvälistä huomiota, kun Rehnin vieraana nähtiin Pohjois-Korean entisen johtajan Kim Jong-ilin lapsenlapsi. Tämä käytti sedästään, maan nykyisestä johtajasta Kim Jong-unista nimitystä ”diktaattori”.
Ohjelmaidea

Rehn sanoi Aamu-tv:n haastattelussa elokuussa 2012, että Elisabeth kohtaa oli hänen ”kansainvälinen elämäkertansa”: hän kohtasi siinä sellaisia ihmisiä ja aihekokonaisuuksia, jotka olivat merkinneet hänelle paljon. Ohjelman jaksot nauhoitettiin siellä, missä haastateltavat asuivat. Rehn matkusti ohjelmantekoon muun muassa Bosnia ja Hertsegovinaan, Long Islandille, Geneveen, Manchesteriin ja Tukholmaan.
Rehnin mukaan tuotantotiimillä oli alun perin mielessä toisentyyppinen ohjelma, jota ei ollut suunniteltu hänelle vaan toiselle henkilölle. Vasta kyseisen henkilön kieltäydyttyä syntyi ajatus Rehnin omasta keskusteluohjelmasta.
Haastattelut > Rauhantyötä ja kansainvälisiä suhteita

Elisabeth kohtaa -televisio-ohjelman seitsemän ensimmäistä osaa näytettiin Yle Fem -kanavalla syys-lokakuussa 2012. Sarjan avausjaksossa Rehn tapasi entisen YK-esimiehensä Kofi Annanin. Heidän keskustelunsa oli kuvattu Sveitsissä heinäkuussa, jolloin Annan toimi vielä rauhansovittelijana Syyrian sisällissodassa. Annan kertoi Rehnin haastattelussa, ettei ollut voinut kieltäytyä, kun häntä oli pyydetty auttamaan ihmisiä, jotka kärsivät. Hän totesi kuitenkin myös, että hänelle oli sanottu tehtävän olevan mahdoton. Elokuun alussa – viikko haastattelun jälkeen – Annan ilmoitti luopuvansa tehtävästään.
Kahdessa seuraavassa jaksossa Rehnin vieraina olivat ruotsalainen poliitikko Margot Wallström ja presidentti Martti Ahtisaari. Wallströmillä oli varsin samanlainen tausta kuin Rehnillä itsellään: molemmat olivat toimineet kansanedustajina, ministereinä ja YK:n erityislähettiläinä. Rehniä ja Ahtisaarta yhdisti puolestaan vuoden 1994 presidentinvaalikamppailu. Kun entiset kilpakumppanit kohtasivat kasvotusten, aiheesta syntyi taas keskustelua.
Myöhemmissä jaksoissa Rehn haastatteli muun muassa Afrikan ensimmäistä naispresidenttiä Ellen Johnson Sirleafia sekä Kosovosta Suomeen muuttanutta jalkapalloilijaa Shefki Kuqia. Sirleaf ja Rehn tutustuivat aikoinaan toisiinsa, kun he laativat yhdessä YK-raporttia naisten asemasta sodissa. Pari kiersi yhdessä maailman konfliktialueita ja palasi haastattelussa näihin matkoihin. Kuqin kanssa Rehn keskusteli pakolaisuudesta, vaikeuksien voittamisesta ja jalkapallosta, joka oli kummankin sydäntä lähellä.
Kesäkuussa 2013 sarjasta esitettiin vielä kolme uutta jaksoa. Niistä ensimmäisessä Rehn pääsi tapaamaan kuningatar Silviaa. Heidän keskustelunsa oli lämminhenkinen ja sikäli poikkeuksellinen, että kuninkaalliset antoivat harvoin yhtä intiimejä haastatteluja ulkomaalaisille. Silvia paljasti suomalaiskatsojille muun muassa, mitä presidentti Urho Kekkonen antoi kastelahjaksi kruununprinsessa Victorialle.
Haastattelut > Yllättävä vieras Pohjois-Koreasta

Lokakuussa 2012 Elisabeth kohtaa -sarjasta esitettiin jakso, jossa Rehn haastatteli 17-vuotiasta Kim Han-solia – Pohjois-Korean johtajan Kim Jong-unin veljenpoikaa ja edellisen johtajan Kim Jong-ilin lapsenlasta. Kim kävi siihen aikaan Mostarin kansainvälistä UWC-lukiota, jonka suojelija ja perustajajäsen Rehn oli.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | En tiedä, miksi hänestä tuli diktaattori. | ” |
– Kim Han-sol
Oppilaitos ja Kimin perhe antoivat luvan haastatteluun. Toukokuussa 2012 kuvatussa keskustelussa Kim sanoi, ettei ollut päässyt koskaan tapaamaan isoisäänsä Kim Jong-iliä eikä ollut varma, oliko tämä ollut tietoinen hänen olemassaolostaan. Kimin isä Kim Jong-nam oli Kim Jong-ilin vanhin poika. Tämä ajautui isänsä epäsuosioon vuonna 2001 ja muutti perheineen Kiinan Macaoon. Kim Han-solin mukaan hänen isänsä ei ollut erityisen kiinnostunut politiikasta eikä tätä luultavasti sen takia valittu Pohjois-Korean johtoon. Setäänsä Kim Jong-unia haastateltava ei tuntenut henkilökohtaisesti. Kim totesi Rehnille, ettei osannut sanoa, miksi Kim Jong-unista oli tullut ”diktaattori”.
Kim Han-sol kertoi, että oli elänyt lapsena eristettyä elämää. Hän ei ollut saanut heti tietää, että oli Pohjois-Korean johtajan lapsenlapsi. Kimin äiti oli tavallisesta pohjoiskorealaisesta perheestä, joten Kim näki myös eliitin ulkopuolella vallitsevaa todellisuutta. Muutettuaan Macaoon Kim tutustui eteläkorealaisiin ja muihin ulkomaalaisiin. Tämä sai hänet kiinnostumaan maailman kulttuureista ja kansainvälisyydestä. Tulevaisuudesta hän totesi, että haluaa tehdä opintojensa jälkeen humanitaarista työtä. Kim toivoi, että voisi palata kotimaahansa ja parantaa kansan oloja. Unelmakseen hän mainitsi Koreoiden yhdistymisen.
Arvostelut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Elisabeth Rehn on loistava toimittaja. | ” |
– Ville Blåfield
Elisabeth kohtaa sai lehdistössä myönteisen vastaanoton. Hufvudstadsbladetin Malin Slotte kirjoitti arviossaan, että vaikka Rehnillä ei ollut aiempaa kokemusta toimittajan työstä, tämä veti haastattelijana vertoja monelle ammattitoimittajalle. Myös Helsingin Sanomien Ville Blåfield kehui Rehniä tyylitajuiseksi ja karismaattiseksi haastattelijaksi, joka osasi aidosti kuunnella vierastaan ja eläytyä tämän kokemuksiin. ”Neutraaleja toimittajia tietenkin tarvitaan – –, mutta jotain Elisabeth Rehnin vuorovaikutustaidoista me toimittajat voisimme oppia”, hän kiitteli. Toimittaja Leena Virtanen piti Rehnin keskusteluohjelmaa niin ikään ”oivallisena ideana” ja ”puitteitaan suurempana”.
Aiheesta muualla

Ohjelman Facebook-sivut
Elisabeth Rehn keskustelemassa entisen esimiehensä Kofi Annanin kanssa.
Kim Han-solin esiintyminen ohjelmassa nousi uutisaiheeksi eri puolilla maailmaa.
Paul Ély

| Paul Ély |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1897 Thessaloniki
Kuollut: 16. tammikuuta 1975 Pariisi
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Ranska
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota Toinen maailmansota Indokiinan sota Algerian sota
Sotilasarvo:  
Paul Henri Romuald Ély (17. joulukuuta 1897 – 16. tammikuuta 1975) oli ranskalainen kenraali ja Ranskan armeijan esikuntapäällikkö. Hän osallistui molempiin maailmansotiin, sekä Ranskan siirtomaasotiin Indokiinassa ja Algeriassa.
Elämäkerta > Nuoruus

Paul Ély syntyi 17. joulukuuta 1897 Thessalonikissa nykyisessä Kreikassa, jossa hänen isänsä oli tuolloin töissä virkamiehenä. Nuoruutensa hän vietti Kyproksella. Ensimmäisen maailmansodan alkamisen jälkeen Ély liittyi Ranskan armeijaan maaliskuussa 1915. Sodan aikana hän haavoittui taisteluissa ja sai palveluksestaan Croix de Guerre-ansiomerkin. Vuonna 1917 Ély aloitti opinnot Saint-Cyrin sotilasakatemiassa ja valmistui vuonna 1919 vänrikkinä. Vuonna 1928 hän jatkoi opintojaan École de guerressa yleten kapteeniksi vuonna 1930 ja majuriksi vuonna 1939.
Elämäkerta > Maailmansodat

Saksa hyökkäsi Ranskaan toisen maailmansodan aikana. Kesäkuussa 1940 Ély haavoittui kätteensä, joka vammautui pysyvästi. Hänet palkittiin toistamiseen Croix de Guerre -ansiomerkillä. Saksan vallattua Ranskan Ély liittyi vastarintaliikkeeseen. Vastarintaliikkeen jäsenenä hänestä tuli everstiluutnantti vuonna 1942 ja hän toimi liikkeen aseellisen siiven varakomentajana. Vuonna 1944 hän yleni edelleen everstiksi ja toimi välikätenä vastarintaliikkeen ja Vapaan Ranskan välillä. Ennen liittoutuneidentekemää Normandian maihinnousua Ély teki Englannin kanaalin vaarallisen ylityksen useampaan otteeseen hänen tuodessaan liittoutuneille tiedustelutietoja Ranskasta.
Vuonna 1945 Ély yleni prikaatinkenraaliksi ja vuonna 1947 kenraalimajuriksi. Vuonna 1948 hänestä tuli Ranskan armeijan esikuntapäällikkö kenraali Jean de Lattre de Tassignyn alaisuudessa. Vuonna 1949 Élystä tuli kenraaliluutnantti ja Ranskan lähettiläs Naton kolmihenkiseen pysyvään edustajaryhmään Washingtonissa. Ély palasi Ranskaan vuonna 1953 ja jatkoi tehtäviään esikuntapäällikkönä.
Elämäkerta > Indokiinan ja Algerian sodat

Huhtikuussa 1954 Ély lähti yhdessä puolustusministeri René Plevenin kanssa Ranskan Indokiinaan, jossa Ranska oli juuttunut parhaillaan käytävään Indokiinan sotaan. Élyn ja Plevenin tarkoitus oli selvittää tilannetta. Élyn mielestä Ranska ei voinut voittaa sotaa Indokiinassa ilman mittavaa ulkopuolista tukea. Hän matkustikinmaaliskuussa 1954 Washingtoniin tarkoituksenaan taivutella Yhdysvallat tukemaan Ranskan käymää sotaa. Yhdysvalloissa hän tapasi amiraali Arthur Radfordin, jolle Ély selvitti Indokiinassa tuolloin käynnissä olleen Điện Biên Phủn taistelun tilannetta mainiten Ranskan todennäköisesti kärsivän tappion ilman amerikkalaisten tukea. Presidentti Dwight Eisenhowerin hallinnossa Ranskan tukemista harkittiin. Yhdysvaltojen on väitetty harkinnen jopa ydinaseiden käyttöä. Lopulta kuitenkin britit vastustivat Ranskan tukemista ja Điện Biên Phủta pidettiin jo kä'ytännössä menetettynä. Tukena Ranskalle annettiin vain 25 Martin B-26 Marauder-pommikonetta.
Ély palasi Yhdysvalloista Ranskaan ja taistelu Điện Biên Phủssa hävittiin. Ély palasi vielä taistelun jälkeen Indokiinaan ja kolmen viikon matkan jälkeen hän suositteli Ranskassa Pohjois-Vietnamin evakuointia ja Indokiinassa ranskalaisia komentaaneen kenraali Henri Navarren korvaamista. Ranskassa Ély nimitettiin Navarren seuraajaksi 3. kesäkuuta 1954 ja 11. kesäkuuta alkoi Indokiinan sodan viimeinen suurempoi sotilasoperaatio operaatio Auverge. Itse sota päättyi Genevessä 21. heinäkuuta. Ély vaikutti sittemmin Ngô Đình Diệmin valtaannousuun Etelä-Vietnamissa ja vastasi myös vietnamilaisten joukkojen koulutuksesta. Ranskalaiset vetäytyivät Indokiinasta huhtikuussa 1956.
Ranska oli vuodesta 1954 käynyt siirtomaasotaa myös Algeriassa. Sodan kuluessa monet armeijan henkilöstöstä kääntyivät Ranskan halluitusta vastaan tarkoituksenaan varmistaa Algerian pysyminen osana Ranskaa. Ély erosi asemastaan esikuntapäällikkönä eturistiriitojen takia. Charles de Gaulle asetti hänet kuitenkin takaisin virkaansa ja vuonna 1960 de Gaule lähetti Élyn Algeriaan tunnustelemaan Ranskan armeijan suhtautumista Algerian mahdolliseen aselepoon ja autonomiaan. Seuraavana vuonna 1961 Ély jäi eläkkeelle. Hän kuoli Pariisissa 16. tammikuuta 1975.
Paul Ély (2. vasemmalta) vuonna 1954.
Elokuvavuosi 1990

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1990 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.