stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kambrikausi
Maantiede ja ilmasto

Kambrikauden mantereet erosivat suuresti nykyajan mantereista. Geologien arvioiden mukaan 30. eteläisellä leveysasteella sijaitsi jättiläismanner Gondwana. Mannerta ympäröi mittavan kokoinen, pohjoisnavalle ulottunut valtameri Panthalassa. Osana Gondwanaa olivat nykyisistä alueista Afrikka, Intia, Arabia, Etelä-Amerikka, Etelämanner ja Australia. Nykyinen Aasia oli pirstaleinen. Gondwanan itäpuolella sijaitsi lukuisia pikkumantereita kuten Laurentia ja Baltica sekä nykyisten Siperian, Kazakstanin ja Kiinan alueet. Laurentia toimi nykyisten Grönlannin ja Pohjois-Amerikan alkulähteenä. Muun muassa nykyinen Suomi oli osana Balticaa. Se sijaitsi noin 50. eteläisellä leveysasteella. Gondwana vaikuttaa ajautuneen osittain navan alueelle myöhäiskambrikauden aikana.
Kambrikausi alkoi jääkauden päättyessä. Kauden ilmasto oli leuto sekä nykyistä lämpimämpi ja kosteampi. Jääkauden arvellaan tuhonneen aikaisempaa lajistoa ja antaneen täten tilaa uusien eliöiden nopealle kehitykselle. Lämpimät sekä matalat meret olivat yleisiä kambrikaudella. Merenpinta on ollut luultavasti korkealla ja mannerliikunnot ovat olleet nopeita.
Hieman ennen kambrikauden alkamista, noin 580 miljoonaa vuotta sitten syntynyt jättiläismanner Pannotia oli alkanut jo hajota kauden alkupuolella. Ilmakehässä oli kambrikauden alussa jo huomattava määrä happea, josta oli syntynyt maankamaraa suojaava, mahdollisesti evoluutiota kiihdyttänyt otsonikerros. Kauden aikana tapahtui viisi pientä, alle 30 prosenttia lajistosta pyyhkäissyttä joukkotuhoa. Niistä viimeinen tuhosi 50 prosenttia helmiveneistä ja trilobiiteista sekä päätti kambrikauden. Joukkotuhoa seurasi jääkausi.
Ilmakehän hiilidioksidipitoisuus kohosi kambrikauden alkupuolella 4 500 ppm:stä 7 000 ppm:ään, mutta palautui ennalleen kauden loppuun mennessä, ollen silloinkin huomattavasti nykyistä korkeampi. Toisen tutkimuksen mukaan hiilidioksidipitoisuus olisi ollut läpi kambrikauden suunnilleen 15 kertaa nykyistä suurempi. Planeetan keskilämpötila oli kambrikaudella 5,0–5,5 celsiusastetta nykyistä korkeampi ja yhteensä noin 22 astetta. Maa oli kambrikaudella lämmin, koska päiväntasaajan seudulla kiersi lämmittävä merivirta.
Kasvillisuus ja eläimistö

Maakasveja ei esiintynyt vielä kambrikaudella. Merissä eli varhaisia leväryhmiä.
Elämä sijaitsi kambrikaudella enimmäkseen vedessä. Maaelämää ei ollut kehittynyt vielä ainakaan mainittavasti. Äyriäisten sukuiset trilobiitit olivat yleisiä. Simpukoiden ja kotiloiden sukulaisia oli myös runsaasti. Monet kambrikauden eliöt olivat kuorellisia mustekaloja. Trilobiitit, esimerkiksi laji Bathyriscus formosis muistuttivat hieman nykyisiä siiroja. Niiden koko vaihteli alle millimetristä 72 senttimetriin.
Kuorelliset merieläimet yleistyivät nopeasti kambrikaudella. Ajan eläimistöön lukeutui jaokkeisia matoja, simpukoita, kotiloita, simpukoita muistuttavia lonkerojalkaisia, piikkinahkaisia, sienieläimiä, sienieläinten sukupuuttoon kuolleita sukulaisia archaeocyatideja, alkeellisia graptoliitteja sekä merililjoja. Tommotia oli merihiiren kaltainen merenpohjalla elävä nilviäinen. Kauden kookkain otus oli 60 senttimetrin mittainen, jonkin verran katkarapua sekä rauskua muistuttava Anomalocaris. Alkeellinen, ankeriasmainen Pikaia oli luultavasti selkärankaisten kantamuoto. Odontogriphuksen kaltaiset eläimet nauttivat ravinnokseen runsaasti mikrobimatoja. Odontogriphus oli litteän muotoinen matomainen eläin, jolla oli ympyrämäinen suu päänsä alapinnalla.
Kasvillisuus ja eläimistö > Edeltänyt lajikehitys ja Tommot-Atdaba-vaiheet

Pienikuorisia eliöitä tunnetaan jo kambrikautta edeltäneen ediacarakauden lopulta noin 565–543 miljoonan vuoden takaa. Niihin lukeutui muun muassa vendotaenideja, sabellitideja sekä muita putkilomaisia otuksia. Ensimmäiset alkeelliset nilviäiset ilmestyivät kambrikauden alussa. Kovakuorisia lajeja kehittyi noin 5–15 miljoonaa vuotta kestäneessä vaiheessa 543–530 miljoonaa vuotta sitten. Lähes kaikki ediacarakauden eliöt kuolivat kyseisenä aikana sukupuuttoon ensimmäisten petojen ilmestyttyä. Jäljelle jäi vain kuorellisia otuksia, jotka pystyivät suojautumaan saalistajilta. Ensimmäinen tiedetty petoeläin oli nuolimatoja muistuttava Protohertzina.
Melkein kaikki nykyisin tunnettavat kovakuoristen pääjaksot ilmestyivät Tommot- ja Atdaba-vaiheiden aikana 530–525 miljoonaa vuotta sitten. Seuranneiden 10–20 miljoonan vuoden aikana ilmestyi lukuisia kuoriaisia, petoja, kuppimaisia archaeocyanteja, sienieläimiä, kalkkileviä ja korallieläinten kaltaisia eliöitä. Noin 530–527 miljoonaa vuotta sitten Tommot-vaiheella kehittyivät lonkerojalkaiset sekä monia pehmeäruumismaisia eliöitä. Trilobiitit sekä alkeelliset piikkinahkaiset ilmestyivät noin 527–525 miljoonaa vuotta sitten Atdaba-vaiheen aikana. Archaeocyantit levisivät tuolloin ympäri planeettaa. Vaiheen eliöstöä tunnetaan Kanadan Kalliovuorilla sijaitsevasta Burgess Shalen fossiiliesiintymästä, josta on löydetty muun muassa tikaripyrstön kaltainen, merenpohjalla saalistanut petoeläin Marrella splendens.
Kasvillisuus ja eläimistö > Kambrikauden lajiräjähdys

Kambrikausi oli suuri harppaus eliöstön kannalta prekambrin jälkeen. Fossiiliaineistosta päätellen lajisto pysyi suunnilleen samana kambrikauden alkuvaiheessa noin 15–20 miljoonaa vuotta, kunnes selkäjänteiset ja monet selkärangattomat, muun muassa piikkinahkaiset, lonkerojalkaiset ja niveljalkaiset ilmestyivät. Tämän sanotaan johtuneen eliöille kehittyneestä kovasta suojakuoresta sekä eliöiden koon kasvamisesta. Kambrikaudella kehittyivät ensimmäiset nykyaikaiset eliöyhteisöt, kun kasvin- ja planktonsyöjien rinnalle tulivat saaliit sekä pedot. Aikakauden nopean evoluution uskotaan johtuneen myös eliöiden yksinkertaisesta perimästä, jossa suurikaan mutaatio ei tuottanut lisääntymis- tai elinkyvytöntä jälkeläistä. Suojakuorten kehitys oli luultavasti seurausta kauden alkupuolella ilmestyneistä pedoista. Koska niitä ei ollut merkittävästi prekambrin aikana, evoluutiolla ei ollut ollut tarvetta kehittää suojakuoria. Kuorellinen eliö säilyi hengissä kuoretonta paremmin.
Niin kutsuttu kambrikauden lajiräjähdys tapahtui noin 550–530 miljoonaa vuotta sitten. Lajien määrä yli kymmenkertaistui 10–15 miljoonan vuoden aikana. Lajiräjähdyksen esihistoria on osin hämärän peitossa. Sen arvellaan ulottuvan 750–570 miljoonan vuoden päähän. Erään analyysin mukaan 20 pääjaksosta 11 ilmestyi kambrikaudella, kahdeksan kambrikauden jälkeen ja yksi ennen kambrikautta. Molekyylitutkimusten mukaan jopa kuusi pääjaksoa olisi kehittynyt ennen kambrikautta. Erään käsityksen mukaan monisoluisten eliöiden kehitys olisi alkanut kasvaa 650 miljoonaa, toisen käsityksen mukaan jo 1 000 miljoonaa vuotta sitten. Jotkut väittävät monisoluisten perusjaon alkusuisiin ja jälkisuisiin tapahtuneen jo 1 200 miljoonaa vuotta sitten. Kambrikauden lajiräjähdys alkoi joidenkin tutkijoiden mielestä ainakin 30 miljoonaa vuotta ennen kambrikauden alkamista. Useimmat sienieläimet ilmestyivät kambrikauden alussa tai juuri ennen sitä. Ainakin matoja sekä meduusoita esiintyi ennen kambrikautta.
Kambrikaudella alkoi paleotsooinen maailmankausi ja fanerotsooinen aioni. Kambrikauden lajiräjähdys ajoitetaan varhaiskambriin, joka oli noin 542 ± 0,3 – 513 ± 2 miljoonaa vuotta sitten. Kambrikauden ajoituksesta on kuitenkin epävarmuutta ainakin 20 miljoonaa vuotta. Kambrikauden lajiräjähdys on selitettävissä evoluution todellisella käynnistymisellä ja eliömäärän kylmän jääkauden jälkeisellä lisääntymisellä kyseisenä aikana sekä kovakuoristen lajien, kuten trilobiittien, runsailla fossiilijäämillä. Suuria fossiilimääriä saattavat selittää ilmastonmuutoksen luomat olot, joissa fossiloituminen kävi helpommin. Kambrikauden aloittaa eliöstöjaotteluissa Tommot-vaihe, joka kesti arviolta kolme miljoonaa vuotta. Niveljalkaiset ovat kehittyneet luultavasti valejalkaisista lobopodeista.
Molekyylikellon mukaan ensimmäiset maakasvit olisivat eläneet jo kambrikaudella noin 500 miljoonaa vuotta sitten, mutta tätä ei kyetä suoraan fossiilein todistamaan.
Kasvillisuus ja eläimistö > Kambrikaudella ilmestyneitä pääjaksoja

Kambrikauden aikana väitetään ilmestyneen 37, jopa 100 pääjaksoa. Keskikambrilta tunnetaan kanadalaisen fossiiliesiintymän Burgess Shalen perusteella seuraavat pääjaksot:
Annelida (nivelmadot)
Arthopoda (niveljalkaiset)
Chordata (selkäjänteiset)
Coelenterata (onteloeläimet)
Echinodermata (piikkinahkaiset)
Mollusca (nilviäiset)
Onychophora (käsnäjalkaiset)
Porifera (sienieläimet)
Priapulida (makkaramadot)
Kambrikauden jako

Artikkelin alussa on kansainvälisen kerrostumajärjestön hyväksymä nykyinen kambrikauden jako. Yksi aiemmista jaoista on ollut seuraava:
Yläkambri: 501–488 miljoonaa vuotta sitten
kauden nimeämätön päätösvaihe: 496?–488 miljoonaa vuotta sitten
Paibi: 501–496? miljoonaa vuotta sitten
Keskikambri: 513–501 miljoonaa vuotta sitten
Mayan: 502–501 miljoonaa vuotta sitten
Amgan: 513–502 miljoonaa vuotta sitten
Alakambri: 542–513 miljoonaa vuotta sitten
Toyonian: 519–513 miljoonaa vuotta sitten
Botomian: 524–519 miljoonaa vuotta sitten
Atdaba: 530–524 miljoonaa vuotta sitten
Tommot: 534–530 miljoonaa vuotta sitten
Nemakit-Daldyn: 542–534 miljoonaa vuotta sitten
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kambrikausi Wikimedia Commonsissa
Maapallon geologinen historia
Keskisen kambrikauden maailma. Eteläisellä pallonpuoliskolla sijaitsi jättiläismanner Gondwana. Päiväntasaajan kohdilla oli lukuisia saaria sekä pienempiä mantereita. Pohjoista pallonpuoliskoa hallitsi kookas valtameri Panthalassa.
Leena Pasanen

Leena Inkeri Pasanen (s. 1949 Iisalmi) on suomalainen lastentautien erikoislääkäri, joka on vuodesta 1981 alkaen toiminut Suomen Lähetysseuran tehtävissä Etelä-Tansanian Iringan alueen Ilembulassa sijaitsevassa Tansanian evankelisluterilaisen kirkon sairaalassa. Hän viettää nyt eläkepäiviään samoilla seuduilla.
Lääkärityönsä lisäksi Pasanen on neljän nyt jo täysikäisen aids-orvon holhooja. Pasanen on opettanut terveydenhuollon opiskelijoita sairaalassaan ja luennoinut paikallisessa sairaanhoito-oppilaitoksessa.
Leena Pasasen kirja Daktarin lapset valittiin vuoden 2000 kristilliseksi kirjaksi. Vuonna 2005 Pasanen sai Suomen Lääkäriliiton 10 000 euron suuruisen Max Oker-Blom -palkinnon. Vuonna 2009 Pasanen valittiin Vuoden ulkosuomalaiseksi ensimmäisenä kehitysmaassa asuvana suomalaisena. Vuonna 2017 Pasanen sai Suomen Lastenlääkäri ry:n Lapsen asialla -palkinnon.
Teoksia

Daktarin lapset. Suomen Lähetysseura, 2000. ISBN 951-624-271-5
Noel – Daktarin tarinoita Tansaniasta. Suomen Lähetysseura, 2012. ISBN 978-951-624-416-0
Daktari Leena: neljä vuosikymmentä lastenlääkärinä Tansaniassa. Suomen Lähetysseura, 2021. ISBN 978-951-624-486-3.
Daktari Leena: neljä vuosikymmentä lastenlääkärinä Tansaniassa. Äänikirja näkövammaisille. Lukija Anu Vilhunen. Celia, 2022.
Artikkeleita

Ismo Silvo ja Leena Pasanen, YLE: Ison Pajan D-tuotanto. Lyytinen, Jaakko; Markkinointi & mainonta 2001: 6, s. 14-15, 18
Lähetyslääkärin työssä säilyy toivo: Leena Pasanen näkee Tansaniassa kuoleman mutta myös ilon ja lämmön. Hentilä, Anne; Ala-aho, Pekka; Pasanen, Leena; Kaleva 14.9.2002, s. 32
Ilo elää kurjuuden keskellä: Leena Pasanen : Olen etuoikeutettu saadessani tehdä tätä työtä. Akimo, Minna; Rasila, Risto; Sarastamo, Eija; Kaleva 13.9.2005, s. 26
Lääkäri elää keskellä aids-epidemiaa: Leena Pasanen on työskennellyt Tansaniassa lähes 30 vuotta. Kokko, Tuomas; Pirinen, Miikka; Helsingin sanomat 2.12.2010, s. C 6
Leena Pasanen: kolmekymmentä vuotta lastenlääkärinä Tansaniassa eivät riitä Leena Pasaselle. Merikallio, Katri,  Suomen kuvalehti 96, 2012: 34, s. 50-53
Afrikan kiehtova paradoksi: eläkkeelle jäävä Leena Pasanen jatkaa Tansanian köyhien parissa. Helaakoski, Anna; Maikkola, Tapio, Kaleva 26.1.2013, s. K2 8
Aiheesta muualla

Video Pasasen työstä Ilembulan sairaalassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Leena Pasasen puhe Vuoden ulkosuomalainen -tilaisuudessa 11.8.2009
Katri Merikallio (24.2.2014) Tansania: SK kiersi kylästä toiseen lääkäri Leena Pasasen matkassa (maksumuuri, tilaajille) (suomenkuvalehti.fi)
Ninarose Maoz (22.12.2015) Leena Pasanen: ”Voin pelastaa vain yhden lapsen kerrallaan” (kodinkuvalehti.fi)
Marjatta Pauloff

Marjatta Pauloff (o.s. Nurmi, 18. heinäkuuta 1932 Karkku – 19. tammikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen PR-ammattilainen ja ruokakirjailija, joka teki 35 vuoden uran Arabian keramiikkatehtaiden edustustehtävissä Helsingissä. Hän tuli taloon vuonna 1957 valmistuttuaan kotitalousopettajaksi ja jäi eläkkeelle vuonna 1992 taideosaston toiminnanjohtajan tehtävästä. Lukuvuoden 1961–1962 hän opiskeli ASLA-Fulbright-stipendiaattina Bostonin yliopistossa.
Pauloffin työhön kuului huolehtia Arabian ja sen tuotteiden näkyvyydestä. Hän emännöi tuhansia edustustilaisuuksia, valtiovierailuja ja muiden kansainvälisten vieraiden, mutta myös opiskelijoiden ja koululaisten tehdaskäyntejä. Hän esitteli Arabian tuotteita ja järjesti yrityksen taiteilijoiden näyttelyitä myös ulkomailla, muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Japanissa. Hänet tunnettiin alalla ”Madame Arabiana”.
Marjatta Pauloff laati tuote-esitteitä ja näyttelyluetteloita ja koosti tehtaan tuotteiden historiikkeja vielä eläkepäivinäänkin. Hän oli mukana tekemässä suomalaisesta ruoasta kertovia ruokakirjoja. Eräs näistä on WSOY:n vuonna 1981 julkaisema Kotoinen pitopöytä : suomalaista silmänruokaa, joka käännettiin kuudelle kielelle ja josta otettiin 1980-luvulla kuusi painosta.
Teoksia

Pauloff, Marjatta & Heikkinen, Leena: Uusi katettu pöytä, WSOY 1990. ISBN 951-0-15850-X.
Rita Heikkilä, Marjatta Pauloff: Heljä Liukko-Sundström : jalat maassa, pää pilvissä. Otava 1993. ISBN 951-1-13037-4.
Pauloff, Marjatta: Luonto lumoaa pöydänkattajan : kauneutta etsimässä. Maa- ja kotitalousnaisten keskus 2000. ISBN 9525302210.
Pavlova

Pavlova.
Pavlova on venäläisen balettitanssija Anna Pavlovan mukaan nimetty marenkipohjainen jälkiruoka. Siinä on rapea kuori ja pehmeä, vaahtokarkkimainen sisus.
Uskotaan, että jälkiruoka on keksitty balettitanssijan kunniaksi 1920-luvulla, erään hänen kiertueensa jälkeen, joko Australiassa tai Uudessa-Seelannissa. Jälkiruoan keksijän kansalaisuus on ollut näiden kahden maan välisen väittelyn kohde vuosia, mutta viralliset lähteet viittavaat Uuteen-Seelantiin.
Pavlova on suosittu jälkiruoka ja tärkeä osa molempien maiden kansalliskeittiöitä, ja yksinkertaisena reseptinä sitä tarjoillaan säännöllisesti juhlapäivien ja lomapyhien aterioilla. Se yhdistetään useimmiten kesäaikaan, mutta sitä syödään ympäri vuoden monissa australialaisissa ja uusiseelantilaisissa kodeissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pavlova Wikimedia Commonsissa
Resepti
Parthenia (Mauretania)

| Parthenia> Παρθενία.Sijainti |
| --- | --- |
 Parthenia
Koordinaatit:  36°06′00″N, 5°24′00″E
Valtio:  Algeria
Paikkakunta:  Guidjel (?)
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Mauretania Caesariensis / Mauretania Sitifensis, Mauretania
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Parthenia (m.kreik. Παρθενία) oli antiikin aikainen roomalais-berberinen kaupunki Mauretaniassa nykyisessä Algeriassa. Se sijaitsi nykyisen Setifin eteläpuolisella ylängöllä.
Historia > Antiikki

Vandaalien hyökkäykseen saakka 400-luvulla Partheniassa sijaitsi katolinen piispanistuin. Kaupunki hylättiin lopullisesti varhaisella keskiajalla. Kaupungista ei ole jäänyt jäänteitä, eikä sen tarkka sijainti ole tiedossa.
Historia > Nykyaika

Nykyisin Parthenia on ollut katolisen kirkon titulaaripiispanistuin nimellä Parthenia (ital. Partenia). Se saavutti odottamatonta kuuluisuutta 13. tammikuuta 1995, jolloin paavi Johannes Paavali II nimitti Parthenian titulaaripiispaksi ranskalaisen Évreux'n tuolloisen piispan Jacques Gaillot'n. Samalla hän menetti asemansa Évreux'n piispana. Paavin on väitetty toimineen Ranskan hallituksen ja erityisesti sisäministeri Charles Pasquan painostuksesta. Toisaalta piispa Gaillot oli herättänyt katolisessa kirkossa kiusallista huomiota liberaaleilla mielipiteillään — hän kyseenalaistaa muun muassa ehkäisyvälineiden ja homoseksuaalisuuden kiellon ja selibaatin — sekä räväköillä esiintymisillään. Piispa Gaillot antoi esimerkiksi haastattelun miestenlehteen.
Piispa Gaillot ei tyytynyt osaansa autiomaan hiekkaan vajonneen kaupungin nimellisenä piispana, vaan hän herätti titulaarihiippakuntansa henkiin internetissä ”hiippakuntana ilman rajoja”. Hän avasi hiippakunnan nimellä sivuston (www.partenia.org) ja julkaisi siellä kirkkokriittistä materiaalia. Samalla sivustosta tuli katoliseen kirkkoon kriittisesti suhtautuvien keskustelu- ja kohtauspaikka maailmanlaajuisesti. Sivustosta on sittemmin tullut monikielinen, ja siellä on vieraillut kuukausittain noin 65 000 ihmistä.
Kirjallisuutta

Gaillot, Jacques: Lettera agli amici di Partenia, Queriniana, 1. Januar 1996, ISBN 978-8839909732
Gaillot, Jacques: EGLISE VIRTUELLE, EGLISE DE L'AN 2000. Un évêque au royaume d'Internet. Editions Albin Michel, 7. Januar 1999, ISBN 978-2226106735
Morcelli, Stefano Antonio: Africa Christiana: in tres partes tributa, Volume 1, page 253
Pierrard, Pierre: A nous la parole : Partenia, dix ans. Harmattan 17. Oktober 2012, Kindle Edition, ASIN B00814BKFQ
Aiheesta muualla

Partenia sans frontières. Virtuaalihiippakunta Partenian kotisivu. (ranskaksi)
Riitta-Leena Paunio

Riitta-Leena Sisko Paunio (o.s. Heiskanen; s. 10. kesäkuuta 1946 Riihimäki) on suomalainen juristi, koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti. Hän oli Suomen eduskunnan seitsemästoista oikeusasiamies ja ensimmäinen nainen kyseisessä virassa. Paunio aloitti tehtävässään 1.1.2002, ja hänen toinen kautensa alkoi 1.1.2006 ja jatkui vuoden 2009 loppuun.
Paunion ura eduskunnan oikeusasiamiehen kansliassa oli pitkä. Hän tuli kansliaan nuoremmaksi oikeusasiamiehensihteeriksi vuonna 1972. Sen jälkeen hän työskenteli vanhempana oikeusasiamiehensihteerinä, esittelijäneuvoksena vuodesta 1978. alkaen sekä kansliapäällikkönä vuosina 1992–1995. Apulaisoikeusasiamiehen varamiehenä hän toimi vuosina 1992–1995. Hän oli apulaisoikeusasiamies vuodesta 1996 vuoden 2001 loppuun. Oikeusasiamieskauden päätyttyä Paunio toimi vielä avoinna olevan apulaisoikeusasiamiehen viran sijaisena maaliskuun 2010 loppuun.
Paunio on tutkinut urallaan valtiosääntöoikeutta. Hän on julkaissut myös esitelmiä ja artikkeleita perus- ja ihmisoikeuksista sekä erityisesti sosiaalisista oikeuksista.
Aiheesta muualla

Arkkipiispalla vieraana Riitta-Leena Paunio: Toteutuvatko perusoikeudet Suomessa? (Arkistoitu – Internet Archive) Äänite. 2007.
| n k  Eduskunnan oikeusasiamiehet |
| --- | --- |
 Alopaeus  Holma  Lilius  Puhakka  Söderhjelm  Hakkila  Kuuskoski  Laisaari  Kastari  Rapola  Leskinen  Ståhlberg  Aalto  Heinonen  Söderman  Lehtimaja  Paunio  Jääskeläinen
Pax Cultura

Logo
Liikkeen 50-vuotisjuhlataulu
Pax Cultura on Nikolai Roerichin (1874–1947) kulttuurikohteita suojelemaan perustaman liikkeen motto. Liikettä symboloi kolme ympyrän sisällä olevaa palloa. Tämä symboli tunnetaan nimellä Banner of Peace.
Pax Cultura eli Rauhaa kulttuurilla -liikkeen ansiosta Roerichia esitettiin (long list) Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi kolmesti, vuosina 1929, 1933 ja 1935.
Aiheesta muualla

International Centre of the Roerichs (Moscow)
Nicholas Roerich Museum
Juho Kusti Paasikivi

| Juho Kusti Paasikivi |
| --- | --- |

Suomen tasavallan 7. presidentti
 11.3.1946–1.3.1956  
Pääministeri:   Mauno Pekkala  K.-A. Fagerholm  Urho Kekkonen  Sakari Tuomioja  Ralf Törngren 
Edeltäjä:  C. G. E. Mannerheim
Seuraaja:  Urho Kekkonen
Suomen pääministeri
 Paasikiven I hallitus 27.5.1918–27.11.1918 Paasikiven II hallitus 17.11.1944–17.4.1945 Paasikiven III hallitus 17.4.1945–26.3.1946  
Edeltäjä:  P. E. Svinhufvud Urho Castrén
Seuraaja:  Lauri Ingman Mauno Pekkala
Salkuton ministeri
 Rytin I hallitus 1.12.1939–27.3.1940  
Edeltäjä:  Ernst von Born
Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja
 1934–1936  
Edeltäjä:  Paavo Virkkunen
Seuraaja:  Pekka Pennanen
Kansanedustaja
 22.5.1907–31.5.1909 1.3.1910–1.2.1914  
Ryhmä/puolue:  Suomalainen puolue
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. marraskuuta 1870 Koski Hl.
Kuollut: 14. joulukuuta 1956 (86 vuotta) Helsinki
Arvonimi: valtioneuvos (1930)
Puoliso:  Anna Forsman (vih. 1897; k. 1931) Alli Valve (vih. 1934)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Muut puolueet:  Suomalainen puolue (vuoteen 1918)
Koulutus:  molempain oikeuksien tohtori (1901)
Uskonto:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
 Nimikirjoitus
Juho Kusti Paasikivi (vuoteen 1887 Johan Gustaf Hellstén, 27. marraskuuta 1870 Koski Hl  – 14. joulukuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, pankinjohtaja ja diplomaatti, joka toimi Suomen tasavallan seitsemäntenä presidenttinä vuosina 1946–1956. Sitä ennen hän toimi senaattorina, kansanedustajana (1907–1909, 1910–1914), lähettiläänä Tukholmassa (1936–1939) ja Moskovassa (1940–1941) sekä kolmen hallituksen pääministerinä (1918, 1944–1946). Edellä mainittujen lisäksi Paasikivi toimi useissa muissa viroissa ja luottamustehtävissä. Paasikivi edusti ensin Suomalaista puoluetta ja myöhemmin Kansallista Kokoomusta.
Paasikivi muistetaan erityisesti Suomen idänsuhteissa poliittisen realismin painottajana ja Suomen sotien jälkeisen ulkopolitiikan eli niin sanotun Paasikiven linjan viitoittajana. Paasikiven ura Suomen politiikassa kesti yli 50 vuotta.
Lapsuus ja nuoruus > Varhaislapsuus

Juho Kusti Paasikiven isä oli tamperelaisen kauppias Karl Frestadiuksen renki Johan August Hellstén ja äiti Karoliina Wilhelmina Hellstén (o.s. Selin). Heidän poikansa Johan Gustaf Hellstén, myöhemmin nimellä Juho Kusti Paasikivi, syntyi 27. marraskuuta 1870 Huljalan kylän Kulma-Seppälän talon savusaunassa Koskella Hl. (myöhemmin Hämeenkoski, nykyisin osa Hollolaa). Paasikiven vanhemmat asuivat Tampereella, mutta poika syntyi heidän kauppareissullaan Lahden markkinoille. Kotiinpaluun jälkeen Juho Kusti Paasikivi merkittiin Tampereen kirkonkirjoihin.
Paasikiven äiti kuoli toukokuussa 1875, jolloin poika oli vasta nelivuotias. Äidiltä jäi Juho-pojan lisäksi viisi vuotta vanhempi avioton Karolina-tytär, jonka Johan August Hellstén oli ottanut nimiinsä avioliiton yhteydessä. Seuraavan vuoden syksyllä perhe muutti Hollolaan Lahden taajamaan, jonne Johan August perusti kangaskaupan. Mukana seurasi kahden lapsen lisäksi Karoliina-vainajan vanhempi sisar Katarina Hagman. Yritys menestyi hyvin, ja Johan August teki kauppaa myös ympäröivällä maaseudulla.
Kesäkuussa 1877 tulipalo tuhosi lähes kaikki Hollolan Lahden kylän talot. Seuraavan vuoden heinäkuussa Johan August osti tonttihuutokaupassa Lahden kauppalasta tontin, mihin hän vuonna 1879 rakennutti uuden kangaspuodin. Samaan aikaan Juho-poika opiskeli Hollolan kunnan Lahden kylän kansakoulussa kohtalaisella menestyksellä.
Lapsuus ja nuoruus > Kouluaika Hämeenlinnassa

Lahden kauppalaa koetteli 1880-luvulla pula-aika, mikä heijastui myös Johan August Hellsténin liiketoimintaan. Siitä huolimatta hän huomasi Juho-pojan älylliset taidot ja lähetti tämän syksyllä 1882 tuon ajan johtavaan suomenkieliseen oppikouluun Hämeenlinnan normaalilyseoon. Suomalaiskansallisen fennomania-aatteen vaikutuksesta suomenkieliset oppikoulut nostivat päätään 1870- ja 1880-luvuilla. Yksi suomenkielisyyden merkittävimmistä oppikouluista oli Helsingistä vuonna 1872 Hämeenlinnaan muuttanut normaalilyseo. Opettajat olivat korkeatasoisia, ja Juho Kusti Paasikivi oli luokkansa priimus.
Elokuussa 1884 Johan August Hellstén kuoli lyhyen aikaa sairastuttuaan ja jätti yli 4 000 kultamarkan velat. Pian kuoli myös Juho Kusti Paasikiven sisarpuoli Karolina Hagman. Hänen tätinsä Kaisa Hagman yritti jatkaa kangaspuodin pyörittämistä, mutta sen epäonnistuttua koko kiinteistö jouduttiin myymään. Myöhemmin Kaisa-täti jatkoi rihkamakauppiaana vuokraamassaan pienessä liiketilassa, missä myös Juho Kusti loma-aikoinaan autteli. Syksyllä 1887 Juho Kusti siirtyi opiskelemaan lukioon ja suomensi sukunimensä Paasikiveksi.