stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iranin ketjumurhat
Aiemmat tapahtumat

Tutkivat journalistit yhdistivät Iranin ketjumurhat muiden iranilaisten intellektuellien ja kirjailijoiden murhiin, joita oli tehty 1980-luvun lopusta lähtien. Myös ulkomailla oli ollut tapauksia, joiden taustalla länsimaiset viranomaiset näkivät olleen Irania edustaneita toimijoita.
Hamid Reza Chitgar, joka oli vastustanut sekä shaahin valtaa että islamilaista tasavaltaa, ammuttiin Wienissä 12. heinäkuuta 1987. Hän asui maanpaossa Ranskassa ja oli matkustanut Itävaltaan tapaamaan iranilaista miestä. Iranin kurdien demokraattisen puolueen johtaja Abdul Rahman Ghassemlou murhattiin Wienissä kahden yhteistyökumppaninsa kanssa 13. heinäkuuta 1987. Uhrit olivat neuvotelleet Iranin hallinnon edustajien kanssa. Itävalta asetti pidätysmääräykset kolmea henkilöä kohtaan, mutta he palasivat pian rikoksen jälkeen Iraniin. Muita Iranin ketjumurhiin yhdistettyjen rikosten uhreja ovat olleet muiden muassa:
Kazem Rajavi, oppositioaktivisti, ammuttu Sveitsissä 1990
Shapour Bakhtiar, entinen pääministeri, puukotettu Ranskassa 1991
Reza Mazluman, entinen varaopetusministeri ja oppositiolehden johtaja, ammuttu Ranskassa 1996
Jälkivaiheet

Dariush ja Parvaneh Forouharin murhat herättivät laajaa julkista huomiota. Heidän hautajaistensa aikana järjestettiin suuri mielenosoitus. Mohammad Khatami määräsi joulukuussa 1998 käynnistettäväksi tutkinnan Forouharien, Mokhtarin ja Pouyandehin kuolemista. Tammikuussa 1999 Iranin viranomaiset kertoivat tiedusteluministeriön palveluksessa olleiden henkilöiden toteuttaneen murhat. Pääepäillyksi nimettiin Saeed Emami, joka kuoli vangittuna viranomaisten mukaan itsemurhan tehneenä. Murhista vietiin monia ihmisiä oikeuden eteen. Kolme henkilöä tuomittiin kuolemaan, mutta heidän tuomionsa muunnettiin vankeusrangaistuksiksi. Kaksi henkilöä sai vankeusrangaistukset. Kolme vapautettiin syytteistä. Khosro Barati oli yksi syytetyistä ja tunnusti olleensa bussikuski Armeniaan matkalla olleiden kirjailijoiden tapauksessa.
Jokainen epäilty kertoi toimineensa tiedusteluministerin käskystä. Oikeus ei huomioinut tätä eikä muutenkaan kiinnittänyt huomiota mahdollisiin poliittisiin motiiveihin. Ketjumurhat kuitenkin nähtiin laajalti osana valtataistelua jyrkän linjan islamistien ja Iranin reformistien välillä. Tiedustelupäällikkö Ghorbanali Dorri-Najafabadi erosi Iranin ketjumurhien johdosta, mutta kiisti osallisuutensa tapahtumiin. Vuosia myöhemmin paljastui videonauhoja, joissa näkyi Iranin ketjumurhista epäiltyjä kohtaan tunnustuksen saamiseksi harjoitettua väkivaltaa.
Reformistien lehdet Salam, Khordad ja Sobh-e Emrooz kiellettiin, koska ne kirjoittivat epäsopivaksi katsotulla tavalla Iranin hallintoon kytketyistä murhista. Salam-lehden sulkeminen 7. heinäkuuta 1999 ja lehdistönvapautta rajoittaneen lain hyväksyntä samoihin aikoihin johtivat Teheranin yliopistolta eri puolille maata levinneisiin mielenosoituksiin. 8. heinäkuuta 1999 opiskelijoiden rauhanomainen mielenosoitus Teheranissa johti väkivaltaiseen tukahduttamiseen, jossa opiskelijoiden asuntolaan tehtiin rynnäkkö, vähintään viisi opiskelijaa murhattiin ja kaksisataa henkilöä pidätettiin.
Suurin osa Iranin ketjumurhiin liitetyistä tapauksista on pysynyt selvittämättöminä. Toimittaja Akbar Ganji vangittiin viideksi vuodeksi kirjoituksesta, jossa syytettiin entistä ministeriä ja muita korkea-arvoisia henkilöitä Iranin ketjumurhista. Forouharien tyttärestä Parastou Forouharista tuli myöhemmin palkittu taiteilija. Hänen mukaansa muistotapahtumien järjestäminen uhrien kunniaksi on usein kielletty.
Alpine Electronics

| Alpine Electronics, Inc>  |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Driving mobile media solutions
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
ISIN:  JP3126200009
Perustettu:  1967
Toimitusjohtaja:  Seizo Ishiguro
Kotipaikka:  Tokio, Japani
Toiminta-alue:  koko maailma
Toimiala:  autoelektroniikka
Tuotteet:  autosoittimet autovahvistimet autokaiuttimet
Henkilöstö:  98 863 (2007)
Kotisivu:  alpine.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alpine Electronics, Inc. on autoelektroniikan ja -navigointilaitteistojen valmistaja. Se tekee ajoneuvoihin äänentoisto- ja videojärjestelmiä, navigointilaitteita ja telematiikkaa ja oli vuonna 2012 maailman 73. suurin autoteollisuuden osatoimittajayritys.
Historiaa

Alpine Electronics perustettiin vuonna 1967 japanilaisen Alps Electric Companyn ja yhdysvaltalaisen Motorolan yhteisyrityksenä nimeltä Alps Motorola Company, Ltd. Tokiossa päämajaansa pitänyt yritys keskittyi Japanin kasvavan autoteollisuuden viihdelaitteistoihin, ja yhtiön ensimmäinen tuote oli 8-track-standardiin perustuva autosoitin. Vuotta myöhemmin mukaan otettiin autoradiot.
Kun 8-track-nauhureiden aika alkoi olla ohi 1970-luvun puolivälissä, yhtiö panosti C-kasettisoittimiin, joita se alkoi valmistaa myös Euroopan ja Pohjois-Amerikan  kuluttajamarkkinoille. Tällöin Alps Motorolan nimi muutettiin muotoon Alpine Electronics. Sopimus äänentoistojärjestelmien toimittamiseksi Lamborghini Countach -urheiluautoihin sai monet muutkin autonvalmistajat kiinnostumaan Alpinen tekniikasta. 1980-luvulla yhtiö toi tuotteisiinsa digitaalitekniikkaa ja perusti tehtaan Yhdysvaltain Indianaan, ja vuonna 1988 Alpine Electronics listattiin Tokion pörssiin. 1990-luvulla Alpine kehitti korkealuokkaisia CD-soittimia ja useamman levyn vaihtajalaitteita ajoneuvokäyttöön. Se laajensi tuotantoaan Japanista ja Yhdysvalloista Kiinaan ja Meksikoon ja toi markkinoille viisituumaisen kojetaulutelevision, joka toimi myös navigointilaitteena.
Aleksandr Šljapnikov

Aleksandr Šljapnikov 1920-luvulla.
Aleksandr Gavrilovitš Šljapnikov (ven. Александр Гаврилович Шляпников; 30. elokuuta 1885 Murom, Venäjän keisarikunta – 2. syyskuuta 1937 Moskova, Neuvostoliitto) oli bolševikkeja edustanut venäläinen poliitikko. Hän oli 1920-luvulla yksi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen sisällä vaikuttaneen niin sanotun työläisopposition johtajista.
Elämänvaiheet

Šljapnikov oli koulutukseltaan mekaanikko. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1901 ja sen bolševikkisiipeen vuonna 1903. Hän osallistui vuoden 1905 vallankumoukseen ja oli pääosan vuosista 1905–1908 vangittuna. Vuosina 1908–1914 hän asui Länsi-Euroopassa ja osallistui sosialistisen työväenliikkeen toimintaan muun muassa Ranskassa ja Saksassa. Hän palasi Venäjälle bolševikkien puoluetyöntekijäksi vuonna 1914, mutta piileskeli ensimmäisen maailmansodan aikana muun muassa Ruotsissa ja Suomessa. Hän järjesti puoluepropagandan salakuljetuksen Skandinavian ja Suomen kautta Venäjälle ja oli tänä aikana myös tärkeä yhdysmies bolševikkien ja suomalaisten sosiaalidemokraattien välillä. Erään tiedon mukaan hänet nimitettiin salaa bolševikkien keskuskomiteaan vuonna 1915.
Šljapnikov palasi Pietariin lokakuussa 1916. Helmikuun vallankumouksen puhjetessa seuraavana vuonna hän oli korkea-arvoisin Venäjällä vapaana ollut bolševikki, sillä kaikki ylemmät puoluejohtajat olivat maanpaossa tai karkotettuina Siperiaan. Hän oli mukana järjestämässä puolueen toimintaa uudelleen yhdessä Vjatšeslav Molotovin kanssa. Šljapnikov oli myös mukana perustamassa Pietarin neuvostoa, jonka ensimmäiseen toimeenpanevaan komiteaan hänet valittiin. Kesäkuussa 1917 hänet valittiin Venäjän metallityöläisten ammattiliiton puheenjohtajaksi. Lokakuun vallankumouksen yhteydessä Šljapnikov nimitettiin ensimmäiseen kansankomissaarien neuvostoon työasiain kansankomissaariksi, vaikka hän toivoikin avoimesti sosialististen puolueiden yhteishallituksen muodostamista.
Šljapnikov oli tyytymätön siihen, miten ammattijärjestöt menettivät itsenäisyytensä bolševikkivallan aikana. Hän nosti asian näkyvästi esiin vuoden 1920 puoluekokouksessa ja vaati, että vastuu neuvostotalouden järjestämisestä annettaisiin ammattijärjestöille valtion sijasta. Tämän jälkeen Šljapnikovin ja Aleksandra Kollontain katsottiin johtaneen puolueen sisällä ”työläisoppositioksi” kutsuttua ryhmää. Vladimir Leninin vaatimuksesta vuoden 1921 puoluekokous kielsi puolueen sisäiset ryhmäkunnat, ja Lenin vaati myös Šljapnikovin erottamista keskuskomiteasta, mihin ei kuitenkaan suostuttu. Vuosina 1923–1925 Šljapnikov oli Neuvostoliiton kaupallisena edustajana Ranskassa ja sen jälkeen vuoteen 1929 metallituotteiden valtiollisen vientiyhtymän johdossa.
Šljapnikov pakotettiin lopulta irtisanoutumaan julkisesti mielipiteistään.  Hänet erotettiin kommunistisesta puolueesta vuonna 1933 ja määrättiin seuraavana vuonna sisäiseen karkotukseen Karjalan neuvostotasavaltaan. Stalinin puhdistusten käynnistyttyä hänet tuomittiin vuonna 1935 viideksi vuodeksi vankeuteen, mikä muutettiin karkotukseksi Astrahaniin. Hänet vangittiin uudelleen vuonna 1936, tuomittiin seuraavana vuonna salaisessa oikeudenkäynnissä kuolemaan ja teloitettiin syyskuussa 1937. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1988.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksandr Šljapnikov Wikimedia Commonsissa
Ömer Aşık

| Ömer Aşık |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ömer Aşık
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1986 (ikä 38) Bursa, Turkki
Kansalaisuus:   Turkki
Koripalloilija
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  213 cm
Paino:  116 kg
NBA-varaus:  36. varaus 2008 (Portland Trail Blazers)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2005–2006 2006–2007 2007–2010 2010–2012 2012–2014 2014–2018 2018:  Fenerbahçe Ülker Alpella BK Fenerbahçe Ülker Chicago Bulls Houston Rockets New Orleans Pelicans Chicago Bulls
Maajoukkueet
2007–:   Turkki
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Maa:   Turkki> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Turkki 2010 |  |  |
Ömer Aşık (s. 4. heinäkuuta 1986 Bursa) on turkkilainen koripalloilija.
Ura > Seurajoukkueet

Aşık aloitti koripallon Fenerbahçen juniorijoukkueissa, joista hänet nostettiin edustusjoukkueeseen kaudeksi 2005–2006. Hän pelasi seurassa yhden ottelun, jonka jälkeen hänet lainattiin toisella sarjatasolle pelanneeseen joukkueeseen. Seuraavan kauden Aşık pelasi Alpellassa, jota hän edusti joulukuuhun 2007 asti. Tämän jälkeen Fenerbahçe hankki hänet takaisin. Samalla kaudella hän voitti Turkin koripalloliigan mestaruuden. Kesällä 2008 Aşık osallistui NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Portland Trail Blazers varasi hänet 36. pelaajana. Pian tämän jälkeen Chicago Bulls hankki oikeudet Aşıkiin. Hän ei kuitenkaan siirtynyt heti NBA:han vaan jatkoi pelaamista Fenerbahçessa, jota hän edusti kesään 2010 asti. Heinäkuussa 2010 Aşık siirtyi Chicagoon.
Heinäkuussa 2012, kahden Chicagossa pelatun kauden jälkeen, Aşık siirtyi Houston Rocketsiin. Hän hyväksyi rajoitettuna vapaana pelaajana kolmivuotisen ja 25,1 miljoonan dollarin arvoisen sopimustarjouksen, johon Chicago olisi halutessaan voinut vastata samanlaisella tarjouksella. Seura jätti tämän tekemättä. Kausi 2012–2013 oli tilastollisesti Aşıkin siihenastisen NBA-uran paras, sillä hän teki 10,1 pistettä ja otti 11,7 levypalloa ottelua kohden. Seuraavalla kaudella seura hankki Dwight Howardin, minkä myötä Aşıkin peliaika väheni. Tämän myötä hän halusi saada vaihtaa seuraa, mutta pääsi siirtymään New Orleans Pelicansiin vasta kesällä 2014.
Helmikuussa 2018 Aşık palasi Chicago Bullsiin osana pelaajakauppaa. Syyskuussa 2018 Aşık joutui toistaiseksi sivuun pelikentiltä kesästä asti vaivanneen niveltulehduksen vuoksi. Lokakuussa Bulls luopui hänestä.
Ura > Maajoukkue

Aşık kuului Turkin miesten maajoukkueen kokoonpanoon koti-MM-kilpailuissa 2010, missä Turkki saavutti hopeaa, ja Espanjan MM-kilpailuissa 2014. EM-kilpailuissa hän edusti Turkkia vuosina 2009, 2011 ja 2013.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ömer Aşık Wikimedia Commonsissa
NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
TBL:n pelaajaprofiili (englanniksi)
Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Turkin joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2010
4 Akyol |
5 Güler |
6 Ermiş |
7 Onan |
8 İlyasova |
9 Erden |
10 Tunçeri |
11 Savaş |
12 Gönlüm |
13 Arslan |
14 Aşık |
15 Türkoğlu |
Valmentaja Tanjević
Ahvenanmaan kongressi

Ruotsin kuningas Kaarle XII ja hänen luotettunsa Georg Heinrich von Görtz.
Ahvenanmaan kongressi tarkoittaa Ruotsin ja Venäjän suuren Pohjan sodan aikana vuosina 1718–1719 Ahvenanmaalla käymiä tuloksettomia rauhanneuvotteluja, joilla yritettiin saada aikaan erillisrauha Ruotsin ja Venäjän välille.
Neuvottelut

Neuvotteluja käytiin aluksi toukokuusta joulukuuhun 1718, mutta ne keskeytettin Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n kuoltua. Ne jatkuivat helmikuusta syyskuuhun 1719. Venäjää edustivat kongressissa kenraali Jacob Bruce, saksalainen diplomaatti Andrei Osterman ja vuoden 1719 aikana myös Pavel Jagužinski, Ruotsia puolestaan kreivi Carl Gyllenborg, saksalainen paroni Georg Heinrich von Görtz (vuonna 1718) ja kreivi Johan Lillienstedt (vuonna 1719). Neuvottelut käytiin Lövön kylässä Vårdössä. Turusta Tukholmaan kulkeneen suuren postitien puolivälissä sijainnutta Lövötä ehdottivat kokouspaikaksi venäläiset.
Ruotsin alkuperäinen pääneuvottelija Görtz viivytti kongressin aloitusta saapumalla paikalle vasta toukokuussa 1718, vaikka Venäjän edustajat olivat odotelleet Turussa jo tammikuusta alkaen, ja hän venytti neuvotteluja pelatakseen aikaa samalla kun lähetteli Kaarle XII:lle harhaanjohtavan optimistisia raportteja neuvotteluiden kulusta. Kaarle XII:n kuoltua Görtz vangittiin ja teloitettiin Ruotsissa neuvottelujen ollessa tauolla.
Venäjä ehdotti rauhansopimusta, jossa se olisi saanut Inkerin, Karjalan, Liivinmaan ja Vironmaan mutta palauttanut miehittämänsä Suomen Ruotsille, ja uusi raja olisi kulkenut Kymijoelta Savonlinnaan. Ruotsi vaati kompensaationa alueita Venäjän liittolaiselta Tanskalta, aluevaihtoja Preussin ja Mecklenburgin kanssa sekä Stanisław Leszczyńskin palauttamista Puola-Liettuan valtaistuimelle. Syyskuussa 1718 laaditussa sopimusluonnoksessa Venäjä olisi pääosin saanut vaatimansa alueet ja tukenut vastineeksi Ruotsia Norjan valloittamisessa Tanskalta. Sopimusta ei kuitenkaan allekirjoitettu Kaarle XII:n vastustuksen vuoksi. Hän halusi ilmeisesti valloittaa Norjan omin päin ja jatkaa sen jälkeen sotaa Venäjää vastaan saadakseen paremmat rauhanehdot. Lopulta neuvottelut päättyivät tuloksettomina.
Neuvotteluihin toivat lisäväriä kiistat Ruotsin kruununperimyksestä. Lapsettoman Kaarle XII:n seuraajan asemasta kilpailivat hänen lankonsa Fredrik Hesseniläinen (myöhemmin Fredrik I) ja sisarenpoikansa Holstein-Gottorpin herttua Kaarle Fredrik. Holsteinilaisten ulkopolitiikka keskittyi Tanskan vastustamiseen, kun taas hesseniläiset olivat ennen kaikkea venäläisvastaisia.
Suuri Pohjan sota päättyi Uudenkaupungin rauhaan vuonna 1721.
Paikallinen vaikutus Ahvenanmaalla

Puolitoista vuotta jatkunut kongressi oli Ahvenanmaan kaikkien aikojen suurin poliittinen tapahtuma. Lövön kylän luonnonsatamaa rakennettiin suuremmaksi ja diplomaatteja varten rakennettiin uusia rakennuksia. Ahvenanmaan taloja oli paljon tyhjillään, sillä ahvenanmaalaiset olivat paenneet sotaa manner-Ruotsiin jo vuonna 1714. Niinpä työväkeä tuotiin Suomen puolelta. Hienoja asuintaloja purettiin muualta Ahvenanmaalta ja pystytettiin uudelleen Lövöhön. Ruotsalaiset neuvottelijat asutettiin kylän eteläosaan, venäläiset pohjoisosaan. Molemmilla puolilla järjestettiin näyttäviä juhlia, joilla osoitettiin omaa valtaa ja varakkuutta. Kaikkiaan kongressi työllisti yli kaksituhatta henkeä.
Yngwie Malmsteen

| Yngwie Malmsteen |
| --- | --- |
 Yngwie Malmsteen esiintymässä vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1963 (ikä 61)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Yngwie Malmsteen Yngwie J. Malmsteen
Aktiivisena:  1982–
Tyylilajit:  neoklassinen metalli, shred metal, speed metal, power metal, heavy metal, glam metal
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Alcatrazz Steeler Yngwie Malmsteen's Rising Force
Levy-yhtiöt:  Polydor PolyGram
Aiheesta muualla
www.yngwiemalmsteen.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Yngwie Johan Malmsteen (oikealta nimeltään Lars Johan Yngve Lannerbäck, s. 30. kesäkuuta 1963 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen kitaristi, joka saavutti 1980-luvulla mainetta soittotekniikallaan ja yhdistämällä klassisen musiikin elementtejä raskaan rockin kitaransoittoon. Hänet tunnetaan erittäin teknisestä ja nopeasta soittotaidostaan.
Lapsuus ja nuoruus

Musikaaliseen perheeseen syntyneenä Malmsteen sai vaikutteita klassisesta musiikista jo lapsena ja aloitti kitaransoiton viisivuotiaana, kun hänen äitinsä tuli kotiin kitara mukanaan. Kun hän yhdeksänvuotiaana näki televisiosta Jimi Hendrixin hajottamassa kitaroitaan, hän ajatteli, että se oli hienoa ja alkoi soittaa kitaraa tosissaan. Kymmenvuotiaana Yngve otti myös käyttöönsä hänen äitinsä tyttönimen Malmsteen ja muutti etunimensä englantilaisempaan muotoon Yngwieksi.
Teini-ikäisenä Malmsteen tutustui viulutaituri Niccolò Paganinin musiikkiin, jota hän pitää yhtenä tärkeimmistä klassisista vaikutteistaan. Muokatessaan Paganinin kappaleita kitaralle Malmsteen kehitti tunnetun soittotaitonsa. Malmsteen pitää tärkeinä innoittajinaan myös klassisen musiikin säveltäjiä, kuten Johann Sebastian Bachia ja Antonio Vivaldia, sekä rock-muusikoita, kuten Al Di Meolaa, Genesiksen Steve Hackettia ja Deep Purplen Ritchie Blackmorea.
Musiikkiura

Malmsteenin debyyttisooloalbumi Rising Force (1984) poiki Yhdysvaltain Billboard-listan sijoituksen nro 60 sekä Grammy-ehdokkuuden. Ura oli kuitenkin vähällä katketa vuonna 1987 vakavaan auto-onnettomuuteen, jossa kitaristin oikean käden hermot vaurioituivat. Määrätietoinen kuntoutus palautti soittokyvyn, ja vuonna 1988 sooloura jatkui albumilla Odyssey. Sitten 1980-luvun Malmsteenin suosio Yhdysvalloissa on hiipunut, mutta muualla maailmassa hänen levynsä ja kiertueensa ovat aina löytäneet yleisönsä. Etenkin Japanissa ja Etelä-Amerikassa hänen suosionsa jatkoi nousuaan 1990-luvulla.
Vuonna 1989 Yngwie Malmsteen konsertoi Neuvostoliitossa peräti 20 kertaa peräkkäin: kymmenen kertaa Moskovassa ja toiset kymmenen Leningradissa, jossa äänitettiin albumi Trial By Fire. Kaikkiaan konserteissa kävi yhteensä yli 240 000 kuulijaa.
Klassisen musiikin vaikutteiden kautta Malmsteen on antanut rockille oman panoksensa. Hän on neoklassisen metallin edelläkävijöitä ja esiintuojia muun muassa Randy Rhoadsin ja Eddie Van Halenin ohella. Musiikinharrastajien ja eritoten ”metallistien” keskuudessa ”Ynkkä” on jonkinlainen käsite – häneen yhdistetään usein taiturimainen nopea kitaransoitto eli tilutus.
Kitaravalmistaja Fenderin ensimmäiset nimikkomallit tehtiin Yngwie Malmsteenille ja Eric Claptonille.[lähde? ] Malmsteenin malli on Stratocaster, jossa otelauta on koverrettu nauhojen välistä (ns. scalloping), ja hän käyttää kitaroissaan hyvin ohuita kieliä.
Yksityiselämä

Malmsteen on naimisissa April Malmsteenin kanssa ja heillä on poika Antonio, joka on nimetty klassisen musiikin säveltäjän Antonio Vivaldin mukaan. He asuvat Miamissa Floridassa.[lähde? ]
Albumit > Steeler

Steeler (1982)
Albumit > Alcatrazz

No Parole from Rock N' Roll (1984)
Live Sentence (1984)
Albumit > Soolo

Rising Force (1984)
Marching Out (1985)
Trilogy (1986)
Odyssey (1988)
Eclipse (1990)
The Yngwie Malmsteen Collection (1991)
Fire and Ice (1992)
The Seventh Sign (1994)
Magnum Opus (1995)
Inspiration (1996)
Facing the Animal (1997)
Concerto Suite for Electric Guitar and Orchestra in E Flat Minor, Opus 1 (1998)
Alchemy (1999)
War to End All Wars (2000)
Attack!! (2002)
The Genesis (2002)
Unleash the Fury (2005)
Perpetual Flame (2008)
Angels Of Love (2009)
High Impact (2009)
Relentless (2010)
Spellbound (2012)
World on Fire (2016)
Blue Lightning (2019)
Parabellum (2021)
Albumit > Livetaltioinnit

Trial By Fire: Live in Leningrad (1989)
LIVE! (1998)
Concerto Suite LIVE (2002)
G3 Live (2004)
Raw Live (DVD) (2010)
Albumit > EP:t

I Can't Wait (1994)
Albumit > Singlet

Heaven Tonight (1988)
Power & Glory (1994) (vain Japanissa)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yngwie Malmsteen Wikimedia Commonsissa
Yngwie Malmsteenin kotisivut
Yngwie Malmsteen Last.fm:ssä (englanniksi)
Alpinen piirikunta

Alpinen piirikunta (engl. Alpine County) on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Se on Kalifornian piirikunnista väkiluvultaan pienin.
Piirikunnassa asui 1 204 ihmistä vuoden 2020 väestönlaskennassa. Heistä 67,9% oli valkoihoisia ja 25,7% kuului Amerikan alkuperäiskansoihin.
Piirikunta sijaitsee Sierra Nevadan vuoristossa. Siellä on kaksi hiihtokeskusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alpinen piirikunta Wikimedia Commonsissa
https://www.alpinecountyca.gov
Kalifornian osavaltio
Ilmasto | 
Piirit | 
Talous | 
Vaalit | 
Maantiede | 
Hallinto | 
Kuvernöörit |
Historia | 
Politiikka | Teemasivu
| --- | --- |
Alueet:  Antelope Valley |  Big Sur |  Central Coast |  Channel Islands |  Coachella Valley |  Cucamonga Valley |  East Bay (SF) |  Etelä-Kalifornia |  Gold Country |  Los Angelesin suuralue |  Imperial Valley |  Inland Empire | Itäinen Kalifornia |  Keskuslaakso |  Kuolemanlaakso |  Los Angeles Basin | Lost Coast |   Mojave |  North Bay (SF) |  Owens Valley |  The Peninsula |  Pomona Valley |  Redwood Empire |  Russian River |  Sacramento Valley |  Salinas Valley |  San Diegon piirikunnan pohjoisosa |  San Fernando Valley |  San Franciscon lahden ympäristö |  San Gabriel Valley |  San Joaquin Valley |  Santa Clara Valley |  Shasta Cascade |  Sierra Nevada |  Piilaakso |  Pohjois-Kalifornia |  Sonoma Valley |  Tech Coast |  Tri-Valley |  Victor Valley |  Wine Country |  Yosemiten kansallispuisto
Kaupungit (suurimmat):  Bakersfield |  Chico |  Fresno |  Los Angeles-Long Beach-Glendale |  Modesto |  Napa |  Oakland-Fremont-Hayward |  Oxnard-Thousand Oaks-Ventura |  Redding |  Riverside-San Bernardino-Ontario | Sacramento-Roseville |  Salinas |  San Diego-Carlsbad-San Marcos |  San Francisco-San Mateo-Redwood City |  San José-Sunnyvale-Santa Clara | Santa Ana-Anaheim-Irvine |  Santa Barbara-Santa Maria |  Santa Cruz-Watsonville |  Santa Rosa-Petaluma |  Stockton |  Vallejo-Fairfield |  Visalia-Porterville |  Yuba City
Piirikunnat:  Alameda |  Alpine |  Amador |  Butte |  Calaveras |  Colusa |  Contra Costa |  Del Norte |  El Dorado |  Fresno |  Glenn |  Humboldt |  Imperial |  Inyo |  Kern |  Kings |  Lake |  Lassen |  Los Angeles |  Madera |  Marin |  Mariposa |  Mendocino |  Merced |  Modoc |  Mono |  Monterey |  Napa |  Nevada |  Orange |  Placer |  Plumas |  Riverside |  Sacramento |  San Benito |  San Bernardino |  San Diego |  San Francisco |  San Joaquin |  San Luis Obispo |  San Mateo |  Santa Barbara |  Santa Clara |  Santa Cruz |  Shasta |  Sierra |  Siskiyou |  Solano |  Sonoma |  Stanislaus |  Sutter |  Tehama |  Trinity |  Tulare |  Tuolumne |  Ventura |  Yolo |  Yuba
Aleksi Honka

| Aleksi Honka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1993 (ikä 31) Jyväskylä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  83 kg
Pelinumero:  4
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–2018
Seurat:  JYP-Akatemia (Mestis)   Chamonix HC (Ranska)   Remparts de Tours (Ranska I)   Kiekko-Espoo (Suomi-sarja)
Aleksi Honka (s. 27. maaliskuuta 1993 Jyväskylä) on suomalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan pääasiassa Suomen ja Ranskan alasarjoissa, mutta myös 18 ottelua Ranskan pääsarjassa.