stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sörlin tarina
Sisältö > Heðinn ryöstää Högnin tyttären Hildrin

Hieman myöhemmin Högni lähtee sotaretkelle, mutta Heðinn jää kotiinsa puolustamaan Högnin valtakuntaa. Eräänä päivänä Heðinn harhautuu jälleen metsään, missä tapaa Göndulin uudelleen. Tämä huomauttaa, etteivät Högnin ja Heðinn ole tasavertaisia, sillä Högnillä on vaimo suuresta suvusta kun taas Heðinnillä ei ole puolisoa ollenkaan. Heðinn päättää ryöstää Hildrin mukaansa Serklantiin Högnin poissa ollessa ja siinä samassa hän tulee häpeällisesti surmanneeksi Hildrin äidin, Högnin puolison. Heðinn palaa vielä samaan metsään, missä tapasi Göndulin aiemmin ja tällä kertaa Göndul asettaa Heðinnin ja Högnin ylle kirouksen Óðinnille antamansa lupauksen mukaisesti.
Sisältö > Hjaðningien taistelu (isl. Hjaðningavíg)

Högnin palattua hän lähtee ajamaan Heðinniä takaa ja lopulta he kohtaavat Há-nimisellä saarella. Miehet aloittavat joukkoineen taistelun ja Hildr jää seuraamaan heidän taisteluaan. Kaikki taisteluun osallistuvat kuolevat, mutta Freyjan loitsujen vuoksi he palaavat takaisin ja jatkavat elävinä kuolleina taisteluaan uudelleen ja uudelleen joka yö.
Sisältö > Ikuinen taistelu päättyy

143 vuotta myöhemmin kuningas Óláfr Tryggvinpoika laivoineen saapuu saarelle, jossa Heðinn ja Högni joukkoineen ovat taistelleet joka yö. Tiedetään, että saarella ollessa yöllä vartioon jätetty mies on aina kadonnut, eikä kukaan tiedä minne. Tällä kertaa vartioon jää Ívarr Säde (isl. ljómi), ja yöllä Ívarr kohtaa saarella Heðinnin, joka kertoo Ívarrille tarinansa. Hän antaa myös Ívarrille ohjeet siitä, miten tämän tulisi toimia, että loitsujen vuoksi päättymättömäksi tuomittu taistelu saataisiin päätökseen. Ívarr toimii Heðinnin antamien ohjeiden mukaisesti ja aamun sarastaessa hän on onnistunut tuhoamaan jokaisen taistelussa mukana olleen elävän kuolleen niin, etteivät nämä enää nouse ylös. Aamulla hän palaa kuningas Óláfrin luokse ja kertoo asiasta. Maissa ei näy mitään merkkejä siellä yön aikana käynnissä olleesta taistelusta, mutta Ívarrin miekassa on verijälkiä. Kuningas miehineen palaa tämän jälkeen kotiin valtakuntaansa.
Tarinassa mainittuja alueita

Sörlin tarinassa mainitulla Idäntiellä (isl. Austrvegr) ei saagoissa tarkoitettu pelkästään merireittiä vaan myös idässä sijaitsevia alueita. Idäntielle sijoitettiin monia alueita, kuten esimerkiksi Vendien maa (Vindland/Wendland), jonka katsotaan viittaavan alueisiin Pohjois-Saksan ja Puolan alueella. Idäntielle sijoittui myös todennäköisesti Karjalan kannakseen ja Viipurin alueeseen viittaava Kirjálaland. Idäntiellä on voitu viitata myös nykyisen Venäjän, Suomen ja Baltian alueeseen. Tarinassa mainittu Serkland on terminä poliittinen pikemmin kuin kulttuurinen käsite ja viittasi lähteestä riippuen esimerkiksi Vähä-Aasiaan, Palestiinaan, Pohjois-Afrikkaan, Mesopotamiaan tai maurien Espanjaan. Se on yhdistetty myös niihin Kaspianmeren ympäristön alueisiin, missä valmistettiin ja myytiin silkkiä. Finnabú taas tarkoittaa kirjaimellisesti "Finnien asuinsijaa". Finnar viittasi terminä yleensä saamelaisiin, mutta Finnabú ei ole tavanomaisin viittaus heidän asuinsijoihinsa, vaan yleensä Finnmörk.
Sörlin tarina lähteenä > Flateyjarbókin käsikirjoituskonteksti

Sörlin tarina on säilynyt Flateyjarbók-käsikirjoituksessa (GkS 1005 fol), joka on useita kuningassaagoja ja niihin liittyviä lyhytsaagoja ja tarinoita (þættir) sisältävä laaja kokoelmakäsikirjoitus. Flateyjarbók-käsikirjoituksen laati kaksi kirkonmiestä, Jón Þórðarson ja Magnús Þórhallsson vuosien 1387 ja 1390 välillä. Kuten muutkin kyseisen käsikirjoituksen saagat ja tarinat osalta, myös Sörlin tarina on todennäköisesti perustunut jollekin varhaisemmalle luostarikirjastossa olleelle käsikirjoitukselle, josta teksti on kopioitu osaksi Flateyjarbókia.




Kertoessaan niin pakanajumalista, kuningas Óláfr Tryggvinpojasta kuin elävistä kuolleista ja ikuisesta taistelusta, Sörlin tarina yhdistää kerronnassaan myyttiä, historiaa ja legendoja. Tarina on osa Länsi-Skandinavian kristillistäjänä pidetyn kuningas Óláfrin saagaa ja tarjoaa siinä yhden esimerkin siitä, miten kristitty kuningas voittaa pakanalliset voimat. Sen lisäksi tarinan tarkoituksena on todennäköisesti ollut myös lukijoiden viihdyttäminen.
Sörlin tarina lähteenä > Keskiaikainen käsitys muinaisista kuninkaista

Sörlin tarina kuuluu niihin muinaissaagoihin, jotka voidaan määritellä origo gentis -tyyppisiksi teksteiksi, sillä kuvatessaan kuningas Högniä ja tämän puolisoa sen voitiin katsoa kertovan keskiajan skandinaaveille näiden muinaisesta historiasta. Sörlin tarina kertoi sellaisten muinaisten kuninkaiden sukupuista, joihin useat merkkisuvut ja kuninkaalliset saattoivat jäljittää juurensa. Högnin puolison Hervörin kerrotaan saagassa olevan Heiðrekr Sudennahan (isl. úlfhamr) pojantytär. Kyseistä Heiðrekriä pidettiin naissoturi Hervörin poikana. Sekä Heiðrekr että Hervör esiintyivät myös Hervörin ja kuningas Heiðrekr Viisaan saagassa (Hervarar saga ok Heiðreks konungs ins vitra), joka esitti goottien ja hunnien välisiin sotiin liittyvää tarinaperinnettä. Suurvalta-ajan Ruotsissa kyseinen Hervörin saaga nähtiin lähteeksi ruotsalaisten kuninkaiden esi-isistä. Sörlin tarina ilmestyi Ruotsissa latinankielisenä käännöksenä vuonna 1697 (Jón Guðmundsson, Sagan af Hiedine og Hogna. Historia duorum regum Hedini et Hugonis. Teoksessa Ketilli Hængii et Grimonis Hirsutigenæ Patris et Filii Historia. Upsala: Olof Rudbeck, 1697).
Sörlin tarina lähteenä > Hjaðningavíg

Vaikka Sörlin tarinan varhaisin säilynyt versio on melko myöhäinen, kertomus Heðinnistä ja Högnistä ja ikuisesti kestävästä Hjaðningien taistelusta tunnetaan myös muista huomattavasti vanhemmista germaanisista lähteistä. Varhaisimmat maininnat Hjaðningeista Heðinnin seuraajina ja Högnistä ovat muinaisenglantilaisissa runoelmissa Deor ja Widsith, joista kumpikin esiintyy 900-luvun loppupuolelta peräisin olevassa Exeter-kirjassa. Niissä ei kuitenkaan mainita päättymättömästä taistelusta. Heðinnin ja Högnin välisen ikuisen taistelun teema esiintyykin vain skandinaavisissa lähteissä, missä se mainitaan Sörlin tarinan lisäksi Saxo Grammaticuksen latinankielisessä teoksessa Gesta Danorum (n. 1200), Snorri Sturlusonin Proosa-Eddan osiossa Skáldskaparmál (n. 1220) ja Háttalykill-nimisessä runossa (n. 1140). Proosa-Eddan 1300-luvulta peräisin olevissa käsikirjoituksissa on myös fragmentaarisesti säilynyt runo Ragnarsdrápa, joka on filologisin menetelmin ajoitettu 800-luvun puoliväliin. Näissä lähteissä esiintyvät versiot poikkeavat jonkin verran toisistaan.  On myös esitetty, että Stora Hammarin kivi Gotlannissa  esittäisi päättymättömän taistelun legendaa.
Toiset tutkijat ovat katsoneet että kertomusmotiivina kuolleiden sotureiden virkoaminen eloon öisin pohjautuisi kelttiläisille vaikutteille. Jotkut taas ovat pitäneet kelttiläisiä kertomuksia rinnakkaisina versioina, eivät skandinaavisen tarinan lähteinä. On myös esitetty, että tarinat olisivat kehittyneet rinnakkain, mutta että skandinaavinen perinne olisi pikemminkin ollut kertomusmotiivin lähde.
Käännökset ja editiot

Sagan af Hiedine og Hogna. Historia duorum regum Hedini et Hugonis, käänt. Jón Guðmundsson. Teoksessa Ketilli Hængii et Grimonis Hirsutigenæ Patris et Filii Historia. Upsala: Olof Rudbeck, 1697
Sörlin tarina tai Heðinnin ja Högnin saaga. Suomentaneet Sirpa Aalto, Alpo Honkapohja, Kirsi Kanerva, Eevastiina Korri, Karolina Kouvola, Ilkka Leskelä ja Philip Line. Teoksessa Egill Yksikätinen. Muinaissaagoja Pohjolasta, toim.  Helga Hilmisdóttir, Kirsi Kanerva ja Sari Päivärinne.  Helsinki: Finn Lectura, 2013.
Sörla þáttr. Teoksessa Flateyjarbók. En samling af Norske Konge-sagaer med indskudte mindre fortællinger om begivenheder i og udenfor Norge samt annaler, 1, toim. Carl Rikard Unger. Christiania: [s.n], 1860-1868, sivut 275-283.
Aiheesta muualla

Sörla þáttr  muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Sörla þáttr -bibliografia Stories for all time: The Icelandic Fornaldarsagas (Arkistoitu – Internet Archive) -sivustolla
Stora Hammarin kivi, jonka keskiossa olevan kuvan kahdesta sotajoukosta ja niiden välissä kulkevasta naisesta on tulkittu esittävän Hildriä sekä Högnin ja Heðinnin joukkoja.
Zbyněk Irgl

| Zbyněk Irgl |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. marraskuuta 1980 (ikä 43) Ostrava, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  179 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  HC Vítkovice
Sarja:  Tipsport Extraliga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1998–
Aik. seurat:  HC Vítkovice (ČEL) HC Dukla Jihlava (CZE I) HC Slezan Opava (CZE I) HC Davos (NLA) HK Lokomotiv Jaroslavl (RSL/KHL) HK Atlant (KHL) Dinamo Minsk (KHL) HC Ocelaři Třinec (ČEL) HC Olomouc (ČEL)
NHL-varaus:  197. varaus, 2000 Nashville Predators
| Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Tšekki> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Latvia 2006 | jääkiekko |  |
Zbyněk Irgl (s. 29. marraskuuta 1980 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Irgl pelaa Tšekin Extraliga-joukkue HC Vítkovicessa.
Irglin ura pääsarjatasolla alkoi kotikaupunkinsa joukkueessa HC Vítkovicessä vuonna 1998. Kauden 2006–2007 runkosarjan jälkeen Irgl siirtyi Vitkovicestä Sveitsin Davosiin, jossa pelasi pudotuspelit ja oli voittamassa Sveitsin mestaruutta. 15 pudotuspelissä hän teki 8 maalia, ollen näin pudotuspelien paras maalintekijä. Kaudelle 2007–2008 hän siirtyi Venäjälle Lokomotiv Jaroslavliin. Kaudeksi 2010–2011 Irgl vaihtoi HK Atlantiin, josta hän jatkoi seuraavaksi kaudeksi Dinamo Minskiin.
Irgl on ollut Tšekin maajoukkueessa kolmissa maailmanmestaruuskilpailuissa 2006 (hopeaa), 2007 ja 2008. Hän on voittanut Tšekin joukkueessa myös nuorten maailmanmestaruutta 2000.
Suomen alkoholipolitiikka

Valtion omistamalla Alkolla on yksinoikeus yli 8-prosenttisten käymisteitse valmistettujen alkoholijuomien sekä yli 5,5-prosenttisten tislattua alkoholia sisältävien alkoholijuomien vähittäismyyntiin Suomessa.
Suomen alkoholipolitiikan ohjenuorana on useimmiten pidetty alkoholin haittojen minimointia, johon on pyritty kohdistamalla interventio kaikkiin kansalaisiin ja vähentämällä kokonaiskulutusta hinnan ja saatavuuden sääntelyn kautta. Alkoholin kokonaiskulutuksen vähentyminen vuosina 2008–2017 selittyy 70-prosenttisesti talouteen liittyvillä tekijöillä, yksistään 56-prosenttisesti alkoholiveron korotuksin.
Poliittinen ajattelu

Suomalaisessa alkoholipolitiikassa on keskitytty yhteiskunnalliseen lähestymistapaan, jossa alkoholin käyttöä tarkastellaan osana yhteiskuntaa ja sen toimintamekanismeja. Tällöin kyse on sosiaalisen ilmiön ja juomistapahtuman tarkastelusta. Tämä poikkeaa lääketieteellisestä yksilönäkökulmasta, jossa alkoholikysymys nähdään liittyvän yksilöihin jotka muodostavat osan kansasta. Alkoholin kulutuksen tiedetään jakautuvan hyvin epätasaisesti, ja eniten juova kymmenys kuluttaa puolet kaikesta alkoholista. Epätasaisesta jakautumisesta huolimatta Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) mukaan suomalaisessa alkoholipolitiikassa ei pidä keskittyä suurkuluttajien ja ongelmakäyttäjien tunnistamiseen ja hoitamiseen. Tämä johtuu siitä, että vain vähemmistö suomalaisista on puhtaita kohtuukuluttajia ja suurin osa alkoholihaitoista koituu muille kuin eniten kuluttavalle vähemmistölle. Lisäksi koko väestöön kohdentuvat toimet vaikuttavat myös suurkuluttajiin, koska juomiskulttuuri muodostaa kokonaisuuden, jossa yksittäiset juojat vaikuttavat toisiinsa juomistaan koskevassa päätöksenteossa. Suurkuluttajien osuus väestöstä kasvaa ja vähenee väestön kokonaiskulutuksen kasvaessa ja vähetessä.
Alkoholiperäiset tulot ja menot

Alkoholijuomien verotus tuo valtiolle noin 1,3 miljardia euroa vuodessa. Alkoholin haittakustannuksiksi on THL:n mukaan arvioitu julkiselle sektorille arviolta 906–1 112 miljoonaa euroa vuonna 2012. Alkoholihaittakustannuksiin on eritytelty sosiaalihuollon kustannukset (25 %), yleisen järjestyksen ja turvallisuuden ylläpitokustannukset (25 %), eläkkeiden ja sairauspäivärahojen haittakustannukset, oikeusjärjestelmän ja vankeinhoidon kustannukset, terveydenhoidon ja myös erikoissairaanhoidon alkoholihaittakustannukset. Sosiaali- ja terveysministeri Paula Risikon mukaan terveydenhuollolle koituvat kustannukset alkoholihaitoista ovat Suomessa noin 250 miljoonaa euroa. Vertailun vuoksi 64,1 miljoonan asukkaan Isossa-Britanniassa alkoholihaittojen kustannukset ovat terveydenhuollolle 3,5 miljardia euroa, joka on samassa suhteessa Risikon ilmoittaman luvun kanssa.
Historia

Suomessa on jo hyvin varhain kiinnitetty huomiota liialliseen alkoholinkäyttöön. Sen todettiin aiheuttavan köyhtymistä ja kurjuutta sekä järjestyshäiriöitä, pahoinpitelyjä ja murhia. Vuonna 1756 julistettu niin sanottu hattujen kieltolaki oli yksi ensimmäisiä laajempia yrityksiä hillitä juopottelua. Säätyjen suostumuksella hallitus julisti viinanpolttokiellon ja asetti korkeat tullit ulkomaalaiselle alkoholille. Silloisten olojen kuvaaja Juhana Fischerström havaitsi tappeluiden ja järjestyshäiriöiden vähentyneen lain vaikutuksesta. 1800-luvun jälkipuoliskolla Suomessa säädettiin useita lakeja, jotka rajoittivat alkoholijuomien valmistusta ja myyntiä. 1800- ja 1900-lukujen taitteessa muun muassa raittiusliike, Suomen työväenpuolue ja tohtori Akseli Granfelt tavoittelivat valtakunnallista kieltolakia.
Kieltolaki oli voimassa vuosina 1919–1932. Alkoholin ostaminen oli jatkosodan lopulta 1970-luvun alkuun säännösteltyä, ja sitä valvottiin henkilökohtaisten viinakorttien avulla. Suuriin kertaostoksiin esimerkiksi juhlien tarjoilua varten oli anottava poikkeuslupa. Kieltolain loppumisen jälkeen myös alkoholin anniskelua ravintoloissa ohjattiin tiukoin säännöin. Raittiusliike oli perinteisesti pitänyt mietoja alkoholijuomia, etenkin olutta, erityisen vaarallisina, mutta 1950-luvun lopusta alkaen Alko ryhtyi uusien tutkimustulosten ja hyvin sujuneiden kokeilujen rohkaisemana kampanjoimaan mietojen juomien puolesta. Alko alkoi tiedottaa tuotteistaan asiakkaille myymälöissä, ja ravintoloiden sääntelyä helpotettiin asteittain. Kuitenkin vielä 1980-luvun alussa pidettiin epäsopivana esimerkiksi julkaista viiniarvosteluja lehdissä, ja vasta vuosikymmenen lopulla hyväksyttiin ajatus, ettei ravintoloiden toimintaa tarvitse ohjata enempää kuin on välttämätöntä väärinkäytösten estämiseksi.
Historia > Enintään 4,7 til-% alkoholia sisältävä olut elintarvikeliikkeisiin 1969

1. tammikuuta 1969 keskiolutlaki antoi oikeuden myydä III-veroluokan olutta elintarvikeliikkeissä. Tämä oli kieltolain jälkeen merkittävin muutos alkoholipolitiikassa. Kun vuonna 1968 koko Suomessa oli alle 600 ravintolaa, vuonna 1969 A-oikeuksin (niin sanotut täydet anniskeluoikeudet) varustettuja ravintoloita oli jo 795, ja lisäksi 2 716 keskiolutravintolaa, joita ei ennen keskiolutlakia ollut. Tuohon aikaan Alkon myyntiverkosto oli harva ja keskioluen vapautuminen helpotti merkittävästi alkoholin ostamista maaseudulla. Suomen Keskusta vaati vuonna 2013 keskiolutta Alkoon turvatakseen Alkon monopoliaseman. Ehdotus ei kuitenkaan saanut kannatusta ja jätettiin pois hallitusohjelmasta.
Historia > Alkoholiveron alentaminen Viron EU-jäsenyyden yhteydessä

1. maaliskuuta 2004 Vanhasen hallitus laski alkoholiveroja. Muutosten perustana oli kasvava tuontipaine Suomen joutuessa luopumaan Euroopan unionin jäsenyyden siirtymäajan rajoituksista 1. tammikuuta 2004 ja erityisesti Viron liittyessä EU-jäseneksi 1. toukokuuta 2004.
Historia > Enintään 5,5 til-% alkoholia sisältävät oluet ja ei-käymisperäiset alkoholituotteet elintarvikeliikkeisiin 2018

1. tammikuuta 2018 alkoholilain uudistuksessa elintarvikeliikkeissä myytävän alkoholin sallittu prosenttiraja nostettiin 4,7 %:sta 5,5 %:n. Myös valmistustaparajoite, jossa alkoholin tuli olla valmistettu käymisteitse, poistui samalla. Alkoholijuomien anniskeluaikoja koskevat muutokset tulivat voimaan 1. maaliskuuta 2018.
Historia > Enintään 8 til-% alkoholia sisältävät oluet ja käymisperäiset alkoholituotteet elintarvikeliikkeisiin 2024

Eduskunta päätti asiasta kesäkuussa 2024. Alkoholilaki meni läpi äänin 102–80. Lakia kannattivat muun muassa Olutliitto, Pienpanimoliitto ja Päivittäistavarakauppa ry. Laki tuli voimaan maanantaina 10.6.2024.
Alkon monopoli

Suomalaisista 61 % kannatti kesällä 2017 tehdyssä tutkimuksessa, että vahvat oluet tai vahvat juomasekoitukset tuotaisiin myyntiin ruokakauppohin.
Helsingin Sanomien toukokuussa 2018 teettämässä mielipidemittauksessa 1 024:stä vastaajasta 60 prosenttia sallisi yli 5,5-prosenttisten juomien vähittäismyynnin myös muualla kuin Alkossa. Kielteisesti suhtautui 34 prosenttia. Kysymyksessä ei eritelty, haluttaisiinko ruokakauppoihin vain viinit vai myös väkevät viinat. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tammikuussa 2018 teettämässä mielipidemittauksessa noin tuhannesta vastaajasta 50 prosenttia hyväksyisi viinien myynnin ruokakaupoissa ja 85 prosenttia vastaajista pitäisi väkevät alkoholijuomat Alkossa. 60 prosenttia vastaajista oli sitä mieltä että Alkon monopoli on hyvä tapa rajoittaa alkoholihaittoja. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tammikuussa 2024 teettämässä mielipidemittauksessa noin tuhannesta vastaajasta 44 prosenttia hyväksyisi viinien myynnin ruokakaupoissa ja 89 prosenttia vastaajista pitäisi väkevät alkoholijuomat Alkossa. Viinien päivittäistavarakaupassa myymisen kannatus laski 21 prosenttiin siinä tapauksessa, että viinien tulo päivittäistavarakauppoihin tarkoittaisi, että niissä myytäisiin myös väkeviä alkoholijuomia.
Alkon myynnistä puolet muodostuu viinien myynnistä. Alko ei kilpaile hinnoilla, kuten päivittäistavarakaupat, joten viinien myynnin salliminen elintarvikemyymälöissä tarkoittaisi, että suurin osa viinimyynnin volyymista siirtyisi päivittäistavarakauppoihin. Tästä seuraisi, että suurin osa Alkon myymälöistä jouduttaisiin lopettamaan kannattamattomina ja arvioiden mukaan nykyisen noin 350 myymälän sijaan jäljelle jäisi noin 50 myymälää. Koska Alko ei pystyisi ylläpitämään nykyisen kaltaista myymäläverkostoa, väkevien viinojen saatavuus heikkenisi niin paljon, että niidenkin myynti jouduttaisiin siirtämään päivittäistavarakauppoihin. Lisäksi jos viinit vapautettaisiin päivittäistavarakauppoihin, EU-komissio voisi kyseenalaistaa perustelut Alkon monopoliasemalle.
Alkon monopolin purkamista on ehdotettu sekä Kokoomuksen poliitikkojen että kahden tutkijan taholta.
Ehkäisevän päihdetyön järjestöjen kantoja

Ehkäisevän päihdetyön järjestöt ovat toivoneet alkoholiveron tuottojen ohjaamista päihdehaittojen ehkäisyyn ja hoitoon sekä kunnille mahdollisuutta rajoittaa alkoholin nauttimista esimerkiksi leikkipuistoissa. Järjestöjen kanta on, että alkoholipolitiikka ei ole elinkeinopolitiikkaa vaan terveys- ja hyvinvointipolitiikkaa. Kyselyn mukaan suomalaisten näkemys alkoholilainsäädännön uudistamisen lähtökohdista ovat toimet, jotka tähtäävät alkoholin kokonaiskulutuksen vähentämiseen sekä lasten ja nuorten suojelemiseen alkoholihaitoilta.
Alkoholin nauttiminen julkisella paikalla

Järjestyslain mukaan päihdyttävien aineiden nauttiminen on kiellettyä julkisella paikalla taajamassa, rajavartiolaissa tarkoitetulla rajanylityspaikalla ja julkisessa liikenteessä olevassa kulkuneuvossa. Tämä kuitenkaan ei koske erityisen luvan tai ilmoituksen mukaista anniskelualuetta taikka yksityisessä käytössä olevan kulkuneuvon sisätilaa. Se ei liioin koske alkoholijuoman nauttimista puistossa tai muulla siihen verrattavalla yleisellä paikalla siten, että nauttiminen sekä siihen liittyvä oleskelu ja käyttäytyminen ei estä tai kohtuuttomasti vaikeuta muiden oikeutta käyttää paikkaa varsinaiseen tarkoitukseensa. Järjestyslaki korvaa aiemmat kuntien järjestyssäännöt.
Alkoholilaki kieltää nauttimisen alkoholijuomien vähittäismyyntipaikassa sekä muussa avoimessa kauppaliikkeessä, ravitsemisliikkeessä ja muussa paikassa, jossa yleisölle maksusta pidetään saatavana ruokaa tai virvokkeita, sekä huoneistossa tai muussa paikassa, johon on järjestetty julkinen tilaisuus.
Poliisi voi, milloin yleinen järjestyksen ylläpitäminen niin vaatii, kieltää alkoholijuomien nauttimisen julkisella paikalla.
Aiheesta muualla

Alkoholipolitiikka Sosiaali- ja terveysministeriö.
Herttua, Kimmo: The effects of the 2004 reduction in the price of alcohol on alcohol-related harm in Finland : A natural experiment based on register data. Helsingin yliopisto, valtiotieteellinen tiedekunta, sosiaalitieteiden laitos. Väitös. (2010)
Ylen Elävä arkisto: Viinan vartija Alko
Ylen Elävä arkisto: Kuuhun ja takaisin – keskioluen tarina.
Lainsäädännön kehitys - Terveyden ja hyvinvoinnin laitos 27.4.2016.
Findikaattori - Alkoholin kokonaiskulutus (aikasarja vuodesta 1990 alkaen)
Findikaattori - Alkoholisyihin kuolleet (aikasarja vuodesta 1969 alkaen)
Mielenosoittajat vaativat keskiolutta R-Kioskeihin kansanliikkeen voimin Helsingissä vuonna 1980.
Zeus murhemielellä

| Zeus murhemielellä> Ζεὺς Τραγῳδός.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Lukianos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  satiiri
Julkaistu:  100-luku
Suomennos
Suomentaja:  Ernst Lampén
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1924
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Zeus murhemielellä (m.kreik. Ζεὺς Τραγῳδός, Zeus tragōdos; lat. Juppiter Tragoedus) on Lukianoksen kirjoittama satiiri, joka käsittelee jumalten olemassaoloa ja jumalallista kaitselmusta.
Lukianoksen teos on muodoltaan dialogi. Se alkaa kreikkalaisen mytologian jumalten parista. Zeus on murheissaan siitä, että ihmiset eivät enää usko ja turvaa jumaliin eivätkä uhraa heille hurskaasti. Eräskin ateenalainen oli polttanut uhriksi sitkeää kukkoa ja valmistanut suitsukkeen homeisista aineksista. Kaiken huipuksi Zeus oli kohdannut Stoa poikilen luona kaksi filosofia väittelemästä koulukuntiensa käsityksistä jumalista ja jopa jumalten olemassaolosta. Nämä filosofit olivat epikurolainen Damis ja stoalainen Timokles. Damis katsoi, etteivät jumalat välitä ihmisistä, ja samalla myös kyseenalaisti jumalien olemassaolon kokonaan. Timokles puolusti ajatusta jumalallisesta kaitselmuksesta.
Varsinainen keskustelu teoksessa käydään tämän jälkeen näiden kahden filosofin välillä. Jumalat seuraavat väittelyä olinpaikastaan ja kommentoivat sitä välillä, pitäen Timokleen puolta. Jumalista esiintyvät Zeuksen lisäksi Hermes, Hera, Kolossos eli Rhodoksen kolossi (Helioksen patsas), Herakles, Athene, Poseidon, moitteen jumala Momos, Hermagoras (Hermes Agoraios, Agoralla sijainnut Hermeen patsas), Afrodite sekä Apollon.
Timokles tukee ajatuksiaan jumalista muun muassa runoilijoiden näkemyksillä sekä sillä, että kaikkien kansojen parissa uskotaan jumaliin. Damis vastaa sanomalla runoilijoiden vain halunneen lumota kuulijoitaan sanomalla jotain miellyttävää; eri kansojen uskomukset puolestaan eivät todista mitään, koska ne ovat niin ristiriitaisia. Tämän jälkeen Timokles vetoaa ennustuksiin sekä siihen, että maailmankaikkeus tarvitsee ikään kuin perämiehen ohjaajakseen. Damis sanoo ennustusten olevan sekavia ja maailman tapahtumien osoittavan, ettei kaitselmusta ja ohjausta ole. Lopuksi Timokles turvaa viimeiseen oljenkorteensa: hänen mukaansa jumalia on oltava olemassa, koska myös heille omistettuja alttareita on olemassa. Damis toteaa tähän vain sen, että väittely on selvästikin lopussa.
Teos päättyy Zeuksen toteamukseen, että hän haluaisi mieluummin yhden sellaisen liittolaisen kuin Damis, kuin olisi tuhannen Babylonin valtias.
Ernst Lampén on suomentanut teoksen lyhennellen (Otava 1924).
Kirjallisuutta

Lukianos: Zeus murhemielellä. Teoksessa Lampén, Ernst: Terve, Lukianos!.  (Sisältää osittaisia ja kokonaisia suomennoksia Lukianoksen teoksista)  Helsinki:  Otava, 1924.
Aiheesta muualla

Lucian: Zeus Tragoedus. (englanniksi)
Lucian: Zeus Rants (Arkistoitu – Internet Archive), katkelma. (englanniksi)