stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henrik Johan Wilhelm Zilliacus

Henrik Zilliacus vuonna 1907.
Henrik Johan Wilhelm Zilliacus (18. kesäkuuta 1857 Helsinki – 10. heinäkuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, sairaalanjohtaja ja sortokausien ajan aktivisti.
Zilliacuksen vanhemmat olivat senaattori Henrik Wilhelm Johan Zilliacus ja Ida Charlotta Söderhjelm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1874 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1878, filosofian maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1880, lääketieteen lisensiaatiksi 1885 ja lääketieteen tohtoriksi 1907. Hän erikoistui ensimmäisenä Suomessa nenä-, kurkku- ja korvatauteihin.
Zilliacus oli Helsingin yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautiopin dosentti vuodesta 1907 ja oli alan suomalaisia uranuurtajia sekä tieteelliseltä että käytännölliseltä kannalta. Hän oli perustamassa Eiran yksityissairaalaa ja toimi sen johtajana vuoteen 1917. Hän oli porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1905–1906. Zilliacus oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1910. Routavuosien aikaan hän oli kagaalin johtokunnassa ja kuului passiivisen vastarinnan johtajiin. Hän oli mukana jääkäriliikkeen toiminnassa jo syksystä 1914 alkaen ja tuki jääkäriliikettä rahoittamalla sitä. Zilliacus vastasi myös itsenäisyysliikkeen raha-asioiden hoitamisesta.
Zilliacus oli naimisissa vuodesta 1889 Gertrud Charlotta Lönnbladin kanssa. Heidän poikiaan olivat kamreeri Henrik Fabian Zilliacus (s. 1891) ja jääkärieversti, Sotakorkeakoulun johtaja sekä suojeluskuntain ylipäällikkö Per Zilliacus.  Henrik Johan Wilhelm Zilliacuksen veli oli sortovuosien aktivistijohtaja Konni Zilliacus.
Henri Guisan

Henri Guisan
Henri Guisan (21. lokakuuta 1874 Mézières – 7. huhtikuuta 1960 Pully) oli sveitsiläinen sotilas, joka toimi Sveitsin armeijan kenraalina ja ylipäällikkönä toisen maailmansodan aikana. Sveitsi oli koko sodan ajan puolueeton, mutta valmistautui torjumaan mahdollisen Saksan ja sen liittolaisten hyökkäyksen.
Guisan opiskeli useissa yliopistoissa Sveitsissä ja ulkomailla, ja suoritti tutkinnon maataloustieteessä, mutta ryhtyi lopulta sotilasuralle. Hänet ylennettiin vuonna 1921 everstiksi Sveitsin armeijassa ja nimitettiin 1926 1. divisioonan, 1932 toisen armeijakunnan ja 1933 ensimmäisen armeijakunnan komentajaksi. Guisan valittiin kenraaliksi ja nimitettiin ylipäälliköksi elokuussa 1939, aivan maailmansodan puhkeamisen alla. Hän kohosi lähes kansallissankariksi pidettyään 25. heinäkuuta 1940 upseereilleen kannustuspuheen symbolisesti merkittävällä Rütlin ylängöllä, jossa Sveitsin vanha valaliitto legendan mukaan perustettiin vuonna 1291. Sveitsin jäätyä akselivaltiojen ympäröimäksi Guisan laati niiden hyökkäyksen varalta puolustussuunnitelman, jossa vihollisen hyökätessä raja-alueet olisi hylätty ja armeija olisi vetäytynyt Alppien muodostamalle luonnolliselle puolustuslinjalle turvatakseen maan sisäosat. Sveitsiin ei kuitenkaan hyökätty sodan aikana. Guisan vetäytyi palveluksesta vuonna 1945.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henri Guisan Wikimedia Commonsissa
Hello Kitty -murha

Kerrostalo, jossa uhria pidettiin ennen hänen murhaansa
Hello Kitty -murhaksi kutsutaan tapausta, jossa Fan Man-yee -niminen prostituoitu kidutettiin kuoliaaksi Hongkongissa. 23-vuotias Fan Man-yee kidnapattiin 17. maaliskuuta 1999 maksamattoman velan vuoksi. Chan Man-lok, Leung Shing-cho ja Leung Wai-lun kiduttivat naista noin kuukauden, kunnes tämä kuoli. Miehet pilkkoivat ruumiin ja hävittivät enimmän osan siitä talousjätteiden seassa. Tuntemattomaksi jääneestä syystä he kätkivät uhrin pään Hello Kitty -nuken pään sisään.
Murha tuli ilmi, kun toukokuussa 1999 13-vuotias tyttö Ah Fong kertoi Hongkongin poliisille siihen liittyvistä painajaisistaan. Hänen poikaystävänsä oli yksi tekijöistä, ja tyttö tunnusti myöhemmin oikeudessa osallistuneensa itsekin uhrin pahoinpitelyyn. Hän todisti oikeudessa miehiä vastaan, ja sai itse siitä hyvästä vapautuksen syytteistä.
Joulukuussa 2000 Leung Wai-lun, Leung Shing-cho ja Chan Man-lok tuomittiin vähintään 20 vuodeksi vankeuteen. Tuomio tuli taposta, koska uhrin jäänteiden perusteella kuolinsyytä ei pystytty määrittelemään varmuudella.
Haukkamäen koulu

Haukkamäen koulu on peruskoulun alakoulu Karkkilassa Högforsin ruukkimiljöössä, osoitteessa Vanha Turuntie 28. Koulu on perustettu Högfors-tehtaan kouluksi vuonna 1899. Sitä laajennettiin ja peruskorjattiin 2006–2007. Lukuvuonna 2017–2018 Haukkamäen koulussa on 145 oppilasta.
Kirjallisuutta

Hasselman, Tuure & Salmi-Niklander, Kirsti: Vuosisadan
koulutarina. Haukkamäen koulu 1899–1999.  Karkkila:  Haukkamäen koulun vanhempainyhdistys, 1999.  ISBN 952-91-1338-2.  Teoksen verkkoversio.
Maidenhead-paikannusjärjestelmä

Maidenhead-paikannusjärjestelmä, englanniksi Maidenhead locator system on ollut radioamatöörien tapa osoittaa radioasemansa paikka onnistuneiden yhteyksien tilastoimiseksi paikkatietona lähinnä VHF-radioyhteyksille, mutta myös UHF-radioiyhteyksille. Myöhemmin järjestelmän käyttö on laajentunu myös muilla aaltoalueille.  Nimensä järjestelmä on saanu Maidenheadin kaupungista.
Yleisin tapa on antaa ruutu kuudella merkillä, mutta se voidaan antaa tätä tarkemmin kahdksalla, kymmenellä tai kahdellatoista merkillä, joillain ruudun tarkkuus on vain muutama metri. Merkitätapa on lyhyt, ja sitä voidaan hyödyntää tehokkaasti kapeakaistaisessa viestiliikenteessä, kun sähkötyksessä ja nykyään enenevässä määrin kapeassa dataliikenteessä, kuten WSPR, FT8 jne.
Järjestelmän viimeinen uudistus luotiin vuonna 1980, mikä astui voimaan 1985.
Heinoo

Heinoo on kylä Sastamalan kaupungissa Rautaveden länsirannalla Pirkanmaalla. Se oli aikoinaan Karkun kunnan toinen taajama keskustaajaman lisäksi, nykyisin sitä ei lasketa enää taajamaksi. Nykyisin kylässä on noin 300 asukasta.
Heinoo paloi 1881 ja rakennettiin sittemmin uudelleen. Kylää on kutsuttu myös Heinoseksi ja Heinoo on siitä kansanomainen muunnos.[lähde? ] Kylässä toimi koulu vuosina 1899–1997. Heinoossa on ollut myös kauppa ja pankki. Kylässä on myös useita eri yhdistysten ylläpitämiä kokoontumistiloja. Heinoossa on myös kesällä 2016 valmistunut beach volley -kenttä.
Heinoossa sijaitsee entinen Heinoon rautatieasema. Sen asemarakennus valmistui Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan junaliikenteen alkamisen aikoihin vuonna 1895. Rautatieasema alennettiin seisakkeeksi vuonna 1965. Heinoon seisake lakkautettiin vuonna 1983.
Mamemo

Mamemo on lastenohjelma, jota esitettiin Pikku Kakkosessa Yle TV2:lla vuosina n. 2001- n. 2007. Mamemossa on päähenkilönä lapsi, jolla on ystävänään lehmiä.
Henri Ghéon

Henri Ghéon by Jean Veber
Henri Ghéon (oik. Henri Vangeon, 15. maaliskuuta 1875 Bray-sur-Seine – 13. kesäkuuta 1944 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, runoilija, näytelmäkirjailija ja kriitikko. Koulutukseltaan hän oli lääkäri.
Hartaan katolisen äidin poika Henri Ghéon hylkäsi oman uskonsa lukioiässä ja korvasi sen puolipakanallisella uskolla kauneuteen ja taiteisiin. Kirjallisuuden lisäksi Gheón harrasti musiikkia ja maalaamista.
Vuonna 1893 Ghéon muutti Pariisiin opiskelemaan lääketiedettä. Samoihin aikoihin hän alkoi kirjoittaa runoja ystäviensä Francis Jammes’in ja Stéphane Mallarmén innoittamana. Vuonna 1887 hän tapasi André Giden, josta tuli hänen mentorinsa ja seksuaalinen seikkailukumppani pariksikymmeneksi vuodeksi. Ghėonin luonnostelema homoseksuaalisuutta puolustava teksti La Vie secrète de Guillaume Arnoult oli innoituksena Giden romaaniin Corydon (1920). Vuonna 1909 Ghéon ja Gide olivat mukana perustamassa kirjallisuuslehteä Nouvelle Revue Française.
Ensimmäisessä maailmansodassa Ghéon palveli sotilaslääkärinä ja löysi uudelleen katolisen uskonsa. Sodan jälkeen hän perusti amatööriteatteriryhmän Compagnons de Notre Dame, jolle hän kirjoitti noin 60 näytelmää, yleensä pohjautuen raamatunkertomuksiin ja keskiaikaisiin mysteerinäytelmiin. Ryhmä kiersi esiintymässä Euroopan ranskankielisissä maissa, ja Ghéon sai tästä hyvästä Ranskan akatemian palkinnon. Hän kirjoitti myös uskonnollisia runoja, pyhimyselämäkertoja ja romaaneja. Niistä merkittävin on kolmiosainen Les Jeux de l’enfer et du ciel, joka kertoo Arsin kirkkoherrasta Jean Vianneystä.
Ghéon kuoli syöpään pariisilaisessa sairaalassa viikon päästä liittoutuneiden Normandien maihinnoususta ja viimeiseksi jääneen näytelmänsä Saint Gilles kantaesityksestä.
Vuonna 2008 kirjailija ja filosofi Fabrice Hadjadj arvioi  Catherine Boschian-Campanerin kirjoittamaa Ghéonin elämäkertaa Le Figaro -sanomalehdessä. Hän rinnasti Ghéonin tyyliä romaanikirjailijana Charles Dickensiin ja piti hänen näytelmiään Jean Anouilhin ja Jean Giraudoux’n teosten veroisina.
Kirjallisuutta

Boschian-Campaner, Catherine: Henri Ghéon, camarade de Gide: Biographie d'un homme de désirs, Presses de la Renaissance, 2008.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Henri Ghéon
Käännös suomeksi
Martti Siikaluoma

Martti Siikaluoma Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Martti Mikael Siikaluoma (s. 30. huhtikuuta 1992 Heinola) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän on edustanut vuodesta 2014 lähtien Lahden Ahkeraa ja hänen valmentajanaan toimii Tom Andtbacka.
Siikaluoma saavutti Kalevan kisoissa 2019 kultaa 5 000 metrin juoksussa ja pronssia 1 500 metrillä. Sisäratojen SM-kilpailuista hän on saanut hopeaa 3 000 metrin juoksusta vuosina 2014 ja 2020. Viestijuoksun SM-kisoissa hän on ollut mukana saamassa 4 × 800 metrin viestijuoksusta kultaa vuosina 2014 ja 2016, hopeaa vuonna 2017 ja pronssia 2019, 4 × 1 500 metrin viestijuoksusta kultaa vuosina 2014, 2016 ja 2019, hopeaa 2018 ja pronssia vuonna 2017, 4 × 1 500 metrin sekaviestistä hopeaa 2022 sekä 4 000 metrin viestistä hopeaa 2021. Maastojuoksun SM-kilpailuista Siikaluoma on saavuttanut neljän kilometrin matkalla pronssia vuosina 2015 ja 2016 sekä lyhyen matkan joukkuekilpailusta kultaa vuosina 2015, 2016, 2017, 2019, 2020 ja 2022.
Ennätyksikseen Siikaluoma on juossut 800 metrillä ulkona ajan 1.54,57 (2019), 1 500 metrillä ulkona ajan 3.47,96 (2014) ja hallissa 3.54,59 (2014), 3 000 metrillä ulkona ajan 8.11,73 (2017) ja hallissa 8.23,57 (2014), 5 000 metrillä ajan 14.19,96 (2016) ja 10 000 metrillä ajan 32.36,23 (2012).
Henrik Johan Standertskjöld

Henrik Johan Standertskjöld (31. toukokuuta 1811 Janakkala – 18. kesäkuuta 1899 Janakkala) oli suomalainen upseeri, maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Standertskjöldin vanhemmat olivat Henrik Gustaf Standertskjöld ja Johanna Maria von Törne ja puoliso vuodesta 1839 Margareta Christina von Kraemer. Insinööri Henrik Carl Gustaf August Standertskjöld, 
eversti, tehtailija Hugo Standertskjöld ja kapteeni, maanviljelijä Axel Oskar Achates Standertskjöld olivat heidän poikiaan. Standertskjöld kävi Haminan kadettikoulun ja palveli vänrikkinä vuodesta 1833, sotapalveluksesta hän erosi aliluutnanttina 1835 ja oli sitten maanviljelijä omistamassaan Vanantaan kartanossa.
Standertskjöld oli valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä 1867.
Ritarikunnat

Pyhän Annan ritarikunta kolmannen luokan ritarimerkki (1870)
Hello Hi

| ”Hello Hi” Dolly Style |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 7. helmikuuta 2015
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tyylilaji: synthpop, purukumipop, dancepop
 Kesto: 02.58
 Levy-yhtiö: Capitol Music Group
Hello Hi on ruotsalaisen tyttöbändi Dolly Stylen kappale. Se oli yksi Melodifestivalen 2015-kilpailun ehdokkaista, jossa se onnistui pääsemään läpi ensimmäisestä semifinaalista 7. helmikuuta 2015, mutta epäonnistui pääsemään finaaliin asti. Kappale oli kotimaassaan kaupallisesti kohtalainen menestys, päästyään Ruotsin singlelistan sijalle kolmekymmentäkaksi.
Listasijoitukset

| Listat (2015) | Paras Sijoitus |
| --- | --- |
Ruotsi (Sverigetopplistan): 32
Käännös suomeksi
Hannu Järvenpää

| Hannu Järvenpää |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. toukokuuta 1963 (ikä 61) Ii
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Järvenpää VSV:n valmentajana vuonna 2013. |   Järvenpää VSV:n valmentajana vuonna 2013. |   Järvenpää VSV:n valmentajana vuonna 2013. |  |
Maa:   Suomi
Miesten jääkiekko
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tšekkoslovakia 1992 | jääkiekko |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | USA/Kanada 1982 | jääkiekko |  |
Hannu Rainer Järvenpää (s. 19. toukokuuta 1963 Ii) on suomalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä. Järvenpää on Suomen Jääkiekkoleijona numero 176. Nyt eläkkeellä hän työskentelee liikunta- ja terveysopettajana Itäkeskuksen peruskoulussa.
Ura > Seurajoukkueet

Järvenpää aloitti uransa SM-liigassa Oulun Kärpissä, jossa hän pelasi kaudet 1981–1986. Järvenpää teki uransa ensimmäisen SM-liigamaalin ensimmäisessä vaihdossaan, ensimmäisellä kosketuksella kiekkoon[lähde? ]. Winnipeg Jets varasi hänet NHL:ään vuoden 1986 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella numerolla 71. Järvenpää siirtyi Pohjois-Amerikkaan samana vuonna ja pelasi kolme kautta Jetsissä. Vuonna 1989 hän palasi Suomeen ja pelasi kaksi kautta Rauman Lukossa. Tämän jälkeen hän pelasi kauden Ruotsissa Leksandissa, jonka jälkeen tuli kaudeksi 1992–1993 Suomeen Jokereihin. Hän pelasi vielä kaudet 1993–1995 Kiekko-Espoossa, jonka jälkeen lopetti uransa. Järvenpää voitti SM-liigassa kolme pronssia.
Ura > Maajoukkue

Maajoukkueurallaan Järvenpää pelasi Suomen paidassa 126 maaottelua, joissa hän keräsi 44 maalia ja 35 syöttöä eli yhteensä 79 tehopistettä. Hän oli mukana 1992 talviolympialaisissa, 1991 Kanada-cupissa sekä vuosien 1985, 1986, 1989, 1991 ja 1992 MM-kilpailuissa. 1985 MM-kilpailuissa Prahassa hän voitti turnauksen maalipörssin yhdeksällä maalilla. 1986 Moskovan MM-kisoissa Järvenpää valittiin Suomen parhaaksi hyökkääjäksi. Albertvillen olympialaisissa 1992 Järvenpää palkittiin Suomen parhaana pelaajana. Järvenpää voitti maajoukkueessa MM-hopean ja Kanada-cupin pronssin.
Ura > Valmennusura

Peliuransa jälkeen Järvenpää on toiminut valmentajana. Hän on ollut apuvalmentajana SaiPassa ja Pelicansissa. Hannu Järvenpää nimitettiin vuonna 2006 Espoon Jääklubin valmennuspäälliköksi.
Työskentelyään kolme vuotta Espoon Jääklubin valmennuspäällikkönä Järvenpää siirtyi 2009 Kanadaan luisteluvalmentajaksi. Hän työskenteli kanadalaisen Steve Serdachnyn organisaatiossa kunnes siirtyi slovenialaisen Olympia Ljubljana joukkueen päävalmentajaksi. Joukkue pelasi Itävallan liigassa. Kolmen Ljubljanassa vietetyn kauden aikana Järvenpään seura voitti yhden Slovenian mestaruuden sekä saavutti kolmannen tilan Itävallan liigassa 2011-2012.
Keväällä 2012 Järvenpää allekirjoitti neljän vuoden valmentajasopimuksen itävaltalaisen VSV Villacherin kanssa. Kaudella 2013–2014 VSV:n joukkue sijoittui kolmanneksi Itävallan liigassa ja näin ansaitsi paikan Champions Hockey League’een kaudelle 2014–2015.
Champions Hockey League päättyi alkusarjaan joukkueen voitettua Ranskan mestari Brianconin mutta kärsittyään tappiot ruotsalaiselle Västra Frölundalle sekä sveitsiläiselle Geneve Servettelle. Marraskuussa 2015 Järvenpää irtisanottiin VSV:n päävalmentajajuudesta. Tammikuussa 2016 unkarilainen, myös Itävallan liigassa pelaava AV Fehervar 19, allekirjoitti Järvenpään kanssa loppukauden kattavan sopimuksen. Kyseinen kausi päättyi AV Fehervar 19 voitettua Unkarin mestaruuden, lyötyään MAC Budapestin loppuottelussa 4–1. Keväällä 2016 Järvenpää allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen Saksan DEL2 liigassa pelaavan Lausitzer Füsche’n kanssa.
Ensimmäisellä kaudellaan 2016–2017, Järvenpää luotsasi joukkueen sarjassa välieriin. Lisäksi Järvenpää valittiin kauden jälkeen DEL2 liigan Vuoden Valmentajaksi. Marraskuussa 2017 Järvenpää irtisanoutui saksalaisseuran palveluksesta ja siirtyi takaisin Unkariin, uudelleen AV Fehervar 19 joukkueen päävalmentajaksi. Keväällä 2018 Järvenpää allekirjoitti kahden vuoden jatkosopimuksen unkarilaisseuran kanssa.
Järvenpää valittiin vuonna 2006 Suomen jääkiekkoleijonaksi numero 176.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hannu Järvenpää Wikimedia Commonsissa
Hannu Järvenpää Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Hannu Järvenpää Eurohockey.com. (englanniksi)
Hannu Järvenpää nhlfinns.com:ssa
Järvenpään haastattelu Etelä-Saimaassa[vanhentunut linkki]
Järvenpään tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Suomen joukkue – Olympialaiset 1992
1 Tammi |
3 Blomqvist |
4 Eloranta |
5 Jutila |
6 Ruotanen |
7 Saarinen |
8 Selänne |
9 Siren |
11 Lindroos |
12 Laukkanen |
14 Skriko |
15 Järvenpää |
16 Säilynoja |
18 Tuomisto |
22 Saarikoski |
25 Summanen |
27 Peltomaa |
28 Helminen |
30 Ketterer |
40 Nieminen |
42 Mäkelä |
44 Laurila |
Valmentaja Pentti Matikainen
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1986
Kamppuri |
 Tammi |
 Eloranta |
 Grönstrand |
 Laksola |
 Narvanmaa |
 Nikander |
 Ruotanen |
 Suoraniemi |
 Virtanen |
 Arbelius |
 Jalonen |
 Järvenpää |
 Lehtonen |
 Makkonen (C) |
 Oksanen |
 Pohja |
 Ruuttu |
 Suikkanen |
 Susi |
 Vilander |
 Vuori |
Valmentaja Rauno Korpi
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1989
1 Ketterer |
2 Narvanmaa |
3 Blomqvist (C) |
4 Lehtonen |
5 Kuusisto |
7 Saarinen |
9 Eloranta |
10 Susi |
11 Tikkanen |
12 Jalonen |
14 Järvinen |
15 Järvenpää |
17 Kurri |
19 Lindfors |
20 Vilander |
22 Vuori |
23 Virta |
24 Mikkolainen |
26 Keskinen |
29 Ruotsalainen |
30 Tammi |
31 Järvi |
33 Seppo |
Valmentaja Pentti Matikainen
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1991
1 Takko |
2 Numminen |
3 Henriksson |
5 Jutila |
6 Ruotanen |
8 Selänne |
9 Sirén |
13 Kivelä |
14 Järvinen |
15 Nieminen |
16 Järvenpää |
17 Kurri |
18 Tuomisto |
19 Lindfors |
20 Kurkinen |
21 Ruuttu |
22 Tirkkonen |
23 Virta (C) |
25 Summanen |
26 Keskinen |
27 Peltomaa |
29 Lumme |
30 Ketterer |
Valmentaja Pentti Matikainen
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1992
1 Siekkinen |
4 Hämäläinen |
5 Jutila (A) |
6 Ruotanen |
7 Immonen |
9 Rautio |
11 Viitakoski |
12 Laukkanen |
14 Lehtinen |
15 Järvenpää |
16 Säilynoja |
18 Tuomisto (C) |
21 Ruuttu |
22 Saarikoski |
24 Riihijärvi |
25 Raitanen |
27 Timo Peltomaa |
28 Varvio |
30 Ketterer |
35 Lindfors |
40 Nieminen |
42 Mäkelä (A) |
44 Laurila |
Valmentaja Pentti Matikainen
Martti Salovaara

Martti Salovaara (25. marraskuuta 1916 Kuopio – 26. tammikuuta 1984) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti Savon Sisua, Karhulan Katajaisia ja Kuopion Urheilu-Veikkoja.
Salovaara voitti 1 500 metrin Suomen-mestaruuden Helsingissä 1943 ajalla 3.59,8. Hän sai samalla matkalla SM-hopeaa 1940, 1942 ja 1945 sekä SM-pronssia 1939. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 1 500 metrillä SM-kultaa 1947 ja hopeaa 1945 sekä 4 × 800 metrillä SM-hopeaa 1947.
Salovaara kilpaili 1 500 metrillä viidessä maaottelussa vuosina 1939–1946. Hän voitti 1939 Kouvolassa käydyn maaottelujuoksun ajalla 3.58,0.
Salovaara juoksi 800 metrin ennätyksensä 1.55,2 Kouvolassa 3. kesäkuuta 1947 ja 1 500 metrin ennätyksensä 3.53,2 Viipurissa 20. heinäkuuta 1943.
Martti Salovaaran kaksoisveli Pentti Salovaara (kuollut 3.2.1984) kilpaili myös keskimatkoilla. Salovaarat yhdessä Niilo Hartikan ja Toivo Sarkaman kanssa juoksivat 17. syyskuuta 1939 Göteborgissa 4 × 1 500 metrin viestijuoksun maailmanennätyksen 15.54,8. Salovaarojen asuinkunta oli Kuopio.
Maria Huhmarniemi

Maria Huhmarniemi (s. 1977 Rovaniemi) on rovaniemeläinen taiteilija, tutkija, kuvataidekasvattaja ja kansalaisvaikuttaja.
Tutkijana Huhmarniemi on keskittynyt poliittiseen nykytaiteeseen, nykytaiteen ja kuvataidekasvatuksen suhteeseen, ympäristökasvatukseen sekä perinteisiin käsityömenetelmiin. Koulutukseltaan Huhmarniemi on taiteen tohtori Lapin yliopistosta. Väitöskirjassaan hän tarkasteli taiteilijan osallistumista Lapin ympäristökonflikteista käytäviin keskusteluihin. Huhmarniemi on julkaissut tutkimusta taidekasvatukseen, aktivistiseen taiteeseen, käsityöperustaiseen nykytaiteeseen ja luovan matkailun kehittämiseen liittyen.
Taiteilijana Huhmarniemi on töidensä kautta käsitellyt ympäristökysymyksiä, pohjoisuutta, monikulttuurisuutta sekä yhteisöllisyyttä. Huhmarniemi on kuvaillut itseään arktisen taiteen taiteilijaksi lappilaistaiteilja-käsitteen sijaan.
Opettajana Huhmarniemi on toiminut Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa, jossa hän on opettanut kuvataidekasvatusta ja soveltavaa kuvataidetta vuodesta 2002 lähtien. Vuodesta 2022 alkaen hän toimii Itä-Suomen yliopistossa dosenttina sosiaalipedagogiikan, erityisesti yhteisöllisen taidekasvatuksen alalla, Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan apulaisprofessorina sekä opetuksen kehittämisestä vastaavana varadekaanina.
Huhmarniemi toimii aktiivisesti niin paikallispolitiikassa kuin järjestötoiminnassa. Hän istuu Rovaniemen kaupunginvaltuustossa, jonne hänet valittiin Vihreiden ehdokkaana vuoden 2021 kunnallisvaaleissa . Huhmarniemi on ollut Rovaniemen vihreiden puheenjohtaja vuosien 2019-2021 ajan, minkä lisäksi hän toimii Lapin taiteilijaseuran puheenjohtajana vuosien 2012-2022 ajan.
Rovaniemen lisäksi Huhmarniemi asuu osan ajasta Pohjois-Ruotsissa Muodoslompolon kylässä perheensä kanssa. Huhmarniemen perheeseen kuuluu puoliso sekä kaksi lasta.
Hanhikosken rautatieasema

Hanhikosken rautatieasema (lyh. Hnh) on rautatieliikennepaikka Kemijärven kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Laurila–Kelloselkä. Nykyisin liikennepaikka on miehittämätön linjavaihde, eikä siellä ole henkilöliikennettä.
Hanhikoski avattiin liikenteelle 15. tammikuuta 1934. Thure Hellströmin suunnittelema laiturirakennus oli valmistunut jo vuonna 1932. Saksalaiset tuhosivat rakennuksen Lapin sodassa. Uusi laiturirakennus rakennettiin 1948. Hanhikoski muutettiin miehittämättömäksi 1. syyskuuta 1954 ja henkilöliikenne lakkautettiin 31. toukokuuta 1970. Laiturirakennus ja muita rakennuksia siirtyi vuonna 2007 Senaatti-kiinteistöille ja sitä kautta myyntiin.
Hanhikosken ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi yhden lyhyen kuormausraiteen, jonka pituus on noin 160 metriä. Ratapihalla on aiemmin ollut lisäksi pitkä sivuraide, joka on purettu.
Halikon kirkonkylä

Halikon kirkko
Halikon kirkonkylä on entisen Halikon kunnan keskusta. Kyseessä ei ole kuitenkaan kylä, vaan useiden kylien yhteen kasvanut alue. Halikon kirkonkylä onkin enemmän kansan suussa kulkeva käsite, jota ei ole tarkkaan rajattu. Yleisesti sen katsotaan itä–länsi-suunnassa alkavan entisestä Salon kaupungin rajasta ja loppuvan Halikonjokeen. Tilastollisessa taajamaluokituksessa Halikon kirkonkylä on kasvanut yhteen Salon keskustaajaman kanssa.
Halikon kirkon ympärille ei muodostunut laajaa asutusta omaksi kyläkseen, kuten yleensä vanhojen kirkkojen ympärille on rakentunut. Tämä johtui siitä, että kirkko rakennettiin Joensuun kartanon maille, joten kirkkoa ja pappilaa ympäröivät maat olivat Joensuun viljelykäytössä. Tilanne muuttui toisen maailmansodan jälkeen, kun valtio lunasti Joensuun maita Karjalan evakkojen asuttamiseksi. Kirkon ympäristöön rakennettiin paljon rintamamiestaloja, joista osa on myöhemmin purettu.
Kirkonkylän asutus kasvoi nopeasti, koska Salon kaupunki on lähellä. 1970-luvulla kylään rakennettiin useita kerrostaloja, yläkoulu ja lukio ja tiestöä ja kaavoitusta parannettiin. Kirkonkylän kasvu jatkuu edelleen: kerrostaloja on rakennettu vanhoille rintamamiestonteille keskustan tuntumaan ja esimerkiksi vanhalle torille. 2000-luvun alussa nousi 110-tien laitaan Salitunojan länsipuolelle Prismakeskus-niminen kauppakeskittymä. Sen läheisyyteen valmistui Salo Retailpark entiselle Salon ja Halikon raja-alueelle vuonna 2009.
Museovirasto on määritellyt Halikon kirkonseudun, johon kuuluu myös läheinen Rikalan muinaislinna Halikonjoen vastarannalla, yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.