stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Family
Historia > 1970-71: a Song For Me ja Anyway

Vuoden 1970 alussa yhtye suuntasi jälleen muutamille keikoille Yhdysvaltoihin esiintyen ainakin San Franciscossa ja Bostonissa. Varsin pian ilmestyi bändin kolmas a Song For Me-niminen levy, jonka he olivat tuottaneet itse. Levy jatkoi edeltäjänsä linjoilla sisältäen niin folkia kuin hardrockia. Suosio Briteissä oli nousussa, koska levy saavutti siellä neljännen ja näinollen korkeimman yhtyeen albumin listasijoituksen. Kesällä yhtye esiintyi lukuisilla festivaaleilla Euroopassa. Se saapui myös Suomen Ruisrockiin esiintyen 21. elokuuta.  Vielä saman vuoden lopussa ilmestyi Familyn neljäs Anyway-niminen levy, josta ensimmäinen puoli nauhoitettiin ainakin osittain Fairfield Hallin konsertissa Englannissa ja toinen puoli kokonaan studiossa. Levyn kannesta tuli jälleen erikoinen: se pakattiin muovitaskuun, jossa on kultaisilla kirjaimilla bändin ja levyn nimi. Muovitaskun sisällä oli kuvallinen, avautuva pahvi, jonka sisältä löytää viimein levyn.  Levy nousi jälleen Brittien listoille sijalle 7. Maaliskuussa 1971 julkaistiin yhtyeen ensimmäinen Old Songs New Songs -kokoelmalevy, joka sisälsi levyiltä napattujen uudelleenmiksattujen kappaleiden lisäksi harvinaisempia lauluja. Pian levyn julkaisun jälkeen Weider erosi. Hänen tilalleen tuli Mogul Thrash-yhtyeessä soittanut John Wetton, joka oli juuri kieltäytynyt liittymästä King Crimsoniin. Kuten aikanaan Grech hyvä-ääninen Wetton myöskin otti yhtyeessä laulajan vastuuta.
Historia > 1971-72: Fearless ja Bandstand

Pian uusi kokoonpano julkaisi Briteissä korkeimmalla sijalle yhtyeiden singleistä nousseen In My Own Time/Seasons -pikkukiekon. Se nousi listan neljänneksi. Myös levy Fearless pääsi listoille niin Briteissä kuin Yhdysvalloissakin.  Pitkäsoitolla kuullaan Chapmanin ja Wettonin upeaa yhteislaulua ja Whitneyn taidokasta akustisen kitaran soittoa kappaleessa Spanish Tide. Muita levyn kohokohtia ovat sen aloittava Between Blue & Me ja sen lopettava Burning Bridges.Levyn kansi oli persoonallinen: siinä oli neljä avautuvaa, muotoonleikattua sivua, jotka peittivät jokaisen yhtyeen jäsenen epäselviksi muuttuvat kuvat. Vuoden 1972 puolella julkaistiin bändin kuudes, Bandstand-niminen albumi. Ilmeisesti edellisen saadessa menestystä Yhdysvalloissa yhtye yritti lisätä sitä muuttamalla musiikkiaan kohti tavallisempaa hardrockia. Levyn kansi oli jälleen erikoinen: tällä kertaa muotoonleikattu kansi esitti vanhaa televisiota, jonka kuvaruudussa nähdään yhtye istuskelemassa.  Pian Family kärsi jälleen miehistönvaihdoksista: Wetton päätti sitten vastaanottaa kutsun liittyä King Crimsoniin vuoden 1972 puolivälissä ja loppuvuuodesta myös Palmer erosi. Heidän tilalleen tulivat Jim Cregan bassoon ja Tony Ashton koskettimiin. Ennen Palmerin lähtöä yhtye yritti vielä kerran Yhdysvaltojen valloitusta Elton Johnin lämmittelybändinä, mutta Palmerin mukaan ainoat taputtajat olivat Elton Johnin PA-laitteistosta huolehtivat työntekijät.
Historia > 1973: It´s Only a Movie ja yhtyeen hajoaminen

Vielä Family julkaisi vuonna 1973 Amerikan valloitukseen tähtäävän It´s Only a Movie-levyn omalla Raft-levymerkillään ilman mainittavia tuloksia. Yhtye hajosi kiertueen jälkeen, jonka viimeinen keikka heitettiin Leicesterin ammattikorkeakoulussa 10 lokakuuta 1973. Pian hajoamisen jälkeen Chapman ja Whitney perustivat Streetwalkers-nimisen yhtyeen. King Crimsonin hajoamisen jälkeen Wetton perusti Asian. Townsend oli mukana 70-luvulla Medicine Head-nimisessä yhtyeessä. Myöhemmin hän on soittanut the Blues Bandissa ja the Manfredissa. Ric Grech kuoli alkoholismin aiheuttamiin sairauksiin vuonna 1990. Tony Ashton kuoli syöpään vuonna 2001 ja Jim King poistui keskuudestamme vuonna 2012. Vuonna 2017 John Wetton kuoli suolistosyöpään.
Historia > 2013-16: Paluukeikat

Family kokosi rivinsä alunperin vain yhtä keikkaa varten 2 helmikuuta 2013 Lontoon 02 Shepherd Bush Empireen. Keikkoja soitettiin sitten kaksi peräkkäisinä iltoina ja miehistössä oli 70-luvun jäsenistä Chapman, Palmer, Townsend ja Cregan. Chapman muisti keikan puheessaan poissaolevia jäseniä ja kutsui Whitneytä liittymään mukaan Englannin sateeseen Kreikan lomaltaan. Yhtye teki vielä yksittäisiä keikkoja vuosina 2014-16.
Musiikkityyli

Yhtyeen tyyli muodostui monista eri tekijöistä. Keskeisenä on ollut laulaja Roger Chapmanin persoonallinen ääni: häntähän kutsuttiin mm. "sähköiseksi vuoheksi". Hänen tarkoituksenaan oli kuitenkin jäljitellä Little Richardin ja Ray Charlesin sielukasta laulua. Joitakin arvioia hänen äänensä on myös ärsyttänyt. John Whitney puolestaan oli taitava kitaristi. Hänen mutkikkaiden sävellystensä esitys mahdollistui, kun bändissä oli Ric Grechin ja Jim Kingin kaltaisia multi-instrumentalisteja. Lisäväriä yhtyeen musiikkiin toi senaikaisten kosketinsoittimien, kuten hammond-urkujen ja mellotronin käyttö. Yhtyeen musikillisesta moninaisuudesta johtuen sen tyyliä on kuvattu niin progressiiviseksi-, psykedeeliseksi-, happo-, folk-, jazz-, taide- kuin hardrokiksi. Yhtye tunnettiin hyvin räiskyvistä livekeikoista: jopa Jimi Hendrix Experienceä oli arveluttanut tulla lavalle yhtyeen jälkeen! Vaikuttajakseen Familyn ovat maininneet mm. Jethro Tullin Ian Anderson ja Genesiksen Peter Gabriel.
Jäsenet

Roger Chapman – laulu, huuliharppu, tenorisaksofoni, lyömäsoittimet (1967–1973)
John ”Charlie” Whitney – kitara, sitar, kosketinsoittimet (1967–1973)
Jim King – saksofoni, huuliharppu, tinapilli, piano, laulu (1967–1969)
Ric Grech – basso, viulu, sello, laulu (1967–1969)
Harry Ovenall – rummut, lyömäsoittimet (1967)
Rob Townsend – rummut, lyömäsoittimet (1967–1973)
John Weider – basso, kitara, viulu (1969–1971)
John ”Poli” Palmer – kosketinsoittimet, huilu, vibrafoni, syntetisaattori (1969–1972)
John Wetton – basso, kitara, laulu (1971–1972)
Jim Cregan – basso, kitara (1972–1973)
Tony Ashton – kosketinsoittimet, harmonikka, laulu (1973)
Diskografia > Studioalbumit

Music in a Doll’s House (Reprise, 1968)
Family Entertainment (Reprise, 1969)
A Song for Me (Reprise, 1970)
Anyway (Reprise, 1970)
Fearless (Reprise, 1971)
Bandstand (Reprise, 1972)
It’s Only a Movie (Raft, 1973)
Diskografia > Livealbumit

BBC Radio 1 in Concert (1991)
Family Live (2003)
BBC Volume 1: 1968-1969 (2004)
BBC Volume 2: 1971-1973 (2004)
BBC Volume 3: 1970 (2009)
Diskografia > Kokoelmat

Old Songs New Songs (1971)
Best of Family (1974)
From The Archives (1980)
Peel Sessions (1989)
Best of Family (1990)
A's & B's (1992)
A Family Selection (2000)
The Best of Family & Friends (2002)
In Their Own Time (2006)
History (2013)
Diskografia > Singlet

"Scene Through the Eye of a Lens" / "Gypsy Woman" (1967)
"Me My Friend" / "Hey Mr. Policeman" (1968)
"Old Songs, New Songs" / "Hey, Mr. Policeman" (1968)
"Second Generation Woman"/ "Hometown" (1968)
"No Mule's Fool" / "Good Friend Of Mine" (1969)
"Today" / "Song For Lots" (1970)
"Strange Band" / "The Weaver's Answer" / "Hung Up Down" (1970)
"In My Own Time" / "Seasons" (1971)
"Larf & Sing" / "Between Blue and Me" (1971)
"Burlesque" / "The Rockin' R's" (1972)
"My Friend The Sun" / "Glove" (1973)
"Boom Bang" / "Stop This Car" (1973)
"Sweet Desiree" / "Drink To You" (1973)
"It's Only A Movie" / "Suspicion" (1973)
Speak No Evil

| Speak No Evil |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Christian Tafdrup
Käsikirjoittaja:  Christian Tafdrup Mads Tafdrup
Tuottaja:  Jacob Jarek
Säveltäjä:  Sune Carlsson Kølster
Kuvaaja:  Erik Molberg Hansen
Leikkaaja:  Nicolaj Monberg
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tanska Alankomaat
Tuotantoyhtiö:  Profile Pictures
Levittäjä:  Nordisk Film September Film
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti tanska hollanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Speak No Evil (Gæsterne) on tanskalais-alankomaalainen jännitys- tai kauhuelokuva vuodelta 2022. Sitä on kuvailtu myös sysimustaksi komediaksi.
Elokuvan ohjasi Christian Tafdrup, joka myös käsikirjoitti sen yhdessä veljensä Mads Tafdrupin kanssa.
Juoni

Tanskalaispariskunta Bjørn (Morten Burian) ja Louise (Sidse Siem Koch) ovat lomamatkalla lapsensa Agnesin (Liva Forsberg) kanssa, kun he tutustuvat hollantilaiseen perheeseen: lääkäri Patrickiin (Fedja van Huêt), tämän vaimoon Kariniin (Karina Smulders) ja poikaan Abeliin (Marius Damslev). Kotiin palattuaan Bjørn ja Louise saavat Patrickin perheeltä kutsun tulla vierailemaan heidän luonaan ja Bjørn suostuttelee Louisen lähtemään. Hollannin maaseudulla pariskuntien yhteiseloon alkaa pian tulla outoja säröjä. Mutta ehkä Hollannissa vain ”tehdään asiat eri tavalla”? Ehkä Bjørn ja Louise ovatkin itse epäkohteliaita? He eivät sano mitään, ettei tunnelma menisi pilalle, mutta lopulta  kohteliaisuus ei enää auta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Morten Burian   | … |   Bjørn   |
|  Sidsel Siem Koch  | … |   Louise   |
|  Fedja van Huêt   | … |   Patrick   |
|  Karina Smulders   | … |   Karin   |
|  Liva Forsberg   | … |   Agnes   |
|  Marius Damslev   | … |   Abel   |
Lähde:
Ikäraja

| --- | --- |

KAVI on luokitellut elokuvan sallituksi yli 18-vuotiaille. KAVIn mukaan elokuva sisältää "erittäin järkyttävää ja yksityiskohtaista julmuuksien kuvausta sekä yksityiskohtaista ja realistista väkivaltaa". Väkivaltakohtauksia ei ole määrällisesti paljon ja ne ovat kestoltaan suhteellisen lyhyitä, mutta elokuvan kokonaisuus on "erittäin voimakasta ahdistusta aiheuttava".
Arvosteluja

★★★★ Juho Typpö, Helsingin Sanomat
★★★★ Esa Karell, Film-o-Holic
★★★★★ Maria Lättilä, Episodi
Uudelleenfilmatisointi

Elokuvasta tehtiin vuonna 2024 uudelleenfilmatisointi, jossa näyttelevät James McAvoy, Mackenzie Davis ja Scoot McNairy.
Linnakreivi

Linnakreivi (saks. Burggraf) oli keskiajalla Saksassa kuninkaan tai piispan linnan tai linnoitetun kaupungin päällikkö, joka käytti tuomiovaltaa ja hoiti sotilaallisia tehtäviä. Linnakreivinä toimivat aatelin jäsenet ja arvo oli toisinaan perinnöllinen.
Suvi-Maaria Virta

Suvi-Maaria Virta (s. 1976 Porissa) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Joensuun kaupunginteatterissa vuodesta 2003.
Virta on näytellyt myös Rauman teatterissa, Teatteri Imatrassa, Porin teatterissa ja Rakastajat-teatterissa sekä elokuvissa ja tv-sarjoissa.
Virta on taitava laulaja ja laulanut monissa rooleissaan sekä eri yhtyeissä. Hänen isänsä on Dingon kitaristi Jonttu Virta.
Teatterirooleja

Eliza Doolittle. My Fair Lady, Joensuun kaupunginteatteri, 2022.
Elli. Lempi, Joensuun kaupunginteatteri, 2022.
Mollie Ralston. Hiirenloukku, Joensuun kaupunginteatteri, 2020, uusintaensi-ilta 2022.
Elokuva- ja tv-rooleja

Veturimiehet heiluttaa, 1992
Ei tiedossa olevaa roolinimeä. Mixteip - The Greatest Tape Ever Told -lyhytelokuva. 2016.
Tuija Pärnänen. Me Rosvolat -elokuva. 2015.
Ei tiedossa olevaa roolinimeä. Ilonen talo -minitv-sarja. 2006.
Adept

| Adept |
| --- | --- |
 Adept esiintymässä vuonna 2017.
Tiedot
Toiminnassa:  2004–2019 2024––
Tyylilaji:  post-hardcore, metalcore
Kotipaikka:   Trosa, Ruotsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Robert Ljung Jerry Repo Filip Brandelius Gabriel Hellmark Gustav Lithammer
Entiset jäsenet:  Jacob Papinniemi Andrew Brierly Chramer Tobias Ottosson Andreas Carlsson
Levy-yhtiö:  Panic & Action  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Adept on ruotsalainen post-hardcore-yhtye, joka perustettiin Trosassa vuonna 2004. Yhtyeen jäsenet ovat: Robert Ljung (laulu), Jerry Repo (kitara) Filip Brandelius (basso), Gabriel Hellmarkin (rummut) ja Gustav Lithammer (kitara). He ovat julkaisseet 3 EP:tä ja 5 albumia.
Diskografia > Studioalbumit

Another Year of Disaster (2009)
Death Dealers (2011)
Silence the World (2013)
Sleepless (2016)
Another Year of Disaster (10 Year Anniversary Edition) (2019)
Diskografia > EP:t

Hopeless Illusions (Demo) (2004)
When the Sun Gave Up the Sky (2005)
The Rose Will Decay (2006)
Diskografia > Musiikkivideot

At Least Give Me My Dreams Back, You Negligent Whore!
Sound the alarm
Shark! Shark! Shark!
The Ivory Tower
Secrets
The Toughest Kids
Dark Clouds
Carry the Weight
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Jalmari Parikka

| Jalmari Parikka |
| --- | --- |
 Punapäällikkö Jalmari Parikka
Henkilötiedot
Koko nimi:  Hjalmar Fabian Parikka
Syntynyt: 16. lokakuuta 1891 Sortavala
Kuollut: 27. maaliskuuta 1959 (67 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Hjalmar Fabian Parikka (16. lokakuuta 1891 Sortavala – 27. maaliskuuta 1959 Helsinki) oli näyttelijä, teatterinjohtaja ja punakaartin Vuoksenlaakson komppanioiden päällikkö Suomen sisällissodassa. Myöhemmin hän oli rintamapäällikkönä ja jäi vangiksi Viipurin maalaiskunnassa käydyn Naulasaaren taistelun jälkeen. Hän sai kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi.
Ura

Parikalla oli pitkä teatteriura, joka alkoi Kaarlo Karin Suomalaisessa Teatteriseurueessa vuonna 1911 ja hän jatkoi teatteriuraansa näyttelijänä ja teatterinjohtajana. Hänestä tuli hetkellisesti Vaasan Teatterin teatterinjohtaja vuonna 1922, mutta johtajakausi ei kestänyt kauaa. Lisäksi hän johti muun muassa Porin ja Viipurin työväenteattereita sekä Mikkelin teatteria vuosina 1926–1927. Hän oli teattereissa erinomainen Molièren näytelmien koominen tulkitsija. Hän työskenteli pitkään Viipurin kaupunginteatterissa.
Myöhemmin hän näytteli noin 50 suomalaisessa elokuvassa, muun muassa Pekka ja Pätkä -elokuvissa. Hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa mainiona vanginvartijana elokuvassa Varastettu kuolema vuonna 1938. Samana vuonna hän kirjoitti Viimeinen taisto -nimisen kirjan sotakokemuksistaan.
Parikka tunnetaan ehkä parhaiten viihdytysjoukkojen kersantti Sampsa Samperin koomisesta elokuvaroolista sotilasfarssissa Niin se on, poijaat! (1942). Parikan pienikokoisuuden ja heiveröisen olemuksen vuoksi häntä hyödynnettiin koomisissa osissa: muita ikimuistettavia rooleja hän teki elokuvissa Miehen tie (1940) (Pälän isäntä), Kulkurin valssi (1941) (klovni Rudi), Rosvo-Roope (1949) (”pikku” Stefan), Orpopojan valssi (1950) (laulaja Rulf Frapin), Noita palaa elämään (1952) (Henrik), Kasvot kuvastimessa (1953) (romukauppias), Villi Pohjola (1955) (Musta-Pekka), Jokin ihmisessä (1956) (lumpunkerääjä), Nuori mylläri (1958) (Iisakki Hirmu) ja Niskavuoren naiset (1958) (Nikkilän isäntä).
Jalmari Parikka kuoli pitkän uransa jälkeen 67-vuotiaana vuonna 1959. Hän oli kaksi kertaa naimisissa, Aino Maria Railon ja Elin Maria Hokkasen kanssa.
Teokset

”Viimeinen taisto” : punaisen rintamapäällikön muistelmia v:lta 1918, alahuomautukset laatinut U. V. Rauanheimo. WSOY, 1938
Maire-rouvan jalokivet: yksinäytöksinen huvinäytelmä, Karisto, 1951. Sarja: Seuranäytelmiä; 551.
Filmografia

| --- | --- |
 Varastettu kuolema (1938)  Hätävara (1939)  Herra Lahtinen lähtee lipettiin (1939)  Herrat ovat herkkäuskoisia (1939)  Isoviha (1939)  Kaksi Vihtoria (1939)  Ketunhäntä kainalossa (1940)  Miehen tie (1940)  Kulkurin valssi (1941)  Onnellinen ministeri (1941)  Totinen torvensoittaja (1941)  Niin se on, poijaat! (1942)  Onni pyörii (1942)  Rantasuon raatajat (1942)  Rosvo-Roope (1949)  Hallin Janne (1950)  Orpopojan valssi (1950)  Aila – Pohjolan tytär (1951)  Noita palaa elämään (1952)  Salakuljettajan laulu (1952)  Yö on pitkä (1952)  Kasvot kuvastimessa (1953)  Rantasalmen sulttaani (1953)  Hei, rillumarei! (1954)  Kovanaama (1954)  Mä oksalla ylimmällä (1954) :  Minä soitan sinulle illalla (1954)  Morsiusseppele (1954)  Niskavuoren Aarne (1954)  Olemme kaikki syyllisiä (1954)  Onnelliset (1954)  Opri (1954)  Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä (1954)  Taikayö (1954)  Kiinni on ja pysyy (1955)  Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955)  Pekka ja Pätkä puistotäteinä (1955)  Rakkaus kahleissa (1955)  Villi Pohjola (1955)  Muuan sulhasmies (1956)  Evakko (1956)  Jokin ihmisessä (1956)  Lain mukaan (1956)  Silja – nuorena nukkunut (1956)  Tyttö tuli taloon (1956)  Herra sotaministeri (1957)  Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957)  Risti ja liekki (1957)  Lumisten metsien tyttö (1958)  Niskavuoren naiset (1958)  Nuori mylläri (1958)
Aiheesta muualla

Pirjo Hämäläinen: Koomikko kapinakenraalina, Kansan Uutiset 12.7.2010
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
Halabdja

| Halabdja (Helebce) حلبجة‎ |
| --- | --- |
 Kaupunkia
 Halabdja
 Koordinaatit: 35°11′N, 45°59′E 
Valtio:  Irak
Autonominen alue:  Irakin Kurdistan
Maakunta:  Halabdja
Piirikunta:  Halabdja
Väkiluku (2013):  117 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Halabdja (kurdiksi هه‌ڵه‌بجه tai  Helebce) on Irakin Kurdistanin itäosassa, Halabjan maakunnassa sijaitseva kaupunki. Se on noin 240 kilometriä koilliseen Bagdadista ja 13–16 kilometriä Iranin rajalta.
Saddam Husseinin johtama Irakin armeija kaasupommitti kaupunkia vuonna 1988. Hyökkäyksessä kuoli 6000–7000 ihmistä. Edelleen sadat kaupungin asukkaat kärsivät pommitusten aiheuttamista vammoista. Tutkijoiden mukaan kemiallisissa pommeissa käytettiin sinappikaasua ja hermokaasuja, kuten sariinia, tabuunia ja VX:ää sekä ilmeisesti syanidia. Hyökänneitä joukkoja komensi Husseinin serkku Ali Hasan al-Majid, joka sai joukkomurhan vuoksi lempinimeksi "Kemikaali-Ali".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halabdja Wikimedia Commonsissa
Mika Rämä

| Mika Rämä |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2003– 
Tyylilaji:  Rock/country/folk
Kotipaikka:  Valkeakoski
Laulukieli:  Suomi
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mika Petteri Rämä (s. 26. tammikuuta 1985 Valkeakoski) on suomalainen laulaja, lauluntekijä sekä muusikko.
Ura muusikkona

Mika Rämä aloitti uransa 2000-luvun alussa toimimalla kitaristina sekä laulajana useissa eri yhtyeissä. Vuosien varrella hän on toiminut myös teattereissa sekä konsertti-produktioissa, sekä kirjoittanut kappaleita muille.
Rämän merkittävimmät musiikilliset esikuvat ovat hänen itsensä mukaan Heikki Salo, J. Karjalainen ja Edu Kettunen.
Vuonna 2017 Rämä julkaisi ensimmäisen täysin omaa materiaalia sisältävän EP-levyn Joskus laulu tekee sinut, ja sen myötä hän aloitti oman musiikin esittämisen. 1. huhtikuuta 2020 julkaistiin ensimmäinen pitkäsoitto Ihan tavallinen tiistai.Toinen albumi, "Festina Lente", ilmestyi 1. lokakuuta 2021. 9. kesäkuuta 2023 Rämä julkaisi Manserock tribuutti-albumin oman 20-vuotistaiteilijajuhlan merkeissä.
Kappaleissa on paljon vaikutteita rock-, country- ja folk-musiikista. Kappaleiden teemoissa käsitellään useasti elämää tarinallisesti; ihminen ja maailma, tai ihminen ja toinen ihminen.
Rämä on esiintynyt Julma isäntä -yhtyeessä noin 20 vuotta.
Diskografia

Joskus laulu tekee sinut (EP, 2017)
Päästä irti (Single, 2018)
Toijala (Single, 2018)
Kumpi pitää koiran? (Single, 2018)
Y2K (Single, 2019)
Teet maailmastani kauniin (Single, 2019)
6.12. (Single, 2019)
FESTAREILLE! (Single, 2019)
Siinä soi Suomi (Single, 2019)
Laulan sen pois (Single, 2020)
Ihan tavallinen tiistai (Pitkäsoitto, 2020)
Mestarille (Single, 2020)
Nyt on kaikki paremmin (Single, 2021)
Kaikki menee päin helvettiä (Single, 2021)
Everything Is Fucked up Again (Single, 2021)
Perspektiivii (Single, 2021)
Kauko-vainaan laudat (Single, 2021)
Puhalla kun sattuu (Single, 2021)
Festina Lente (Pitkäsoitto, 2021)
Sanoja Suomesta, Vol 1 (EP, 2022)
Sirota mun tuhkat Roineeseen (Single, 2022)
Laula ilosta! Laula surusta! (Single, 2022)
Pimeyden tango (Single, 2023)
Striptease tanssija (Single, 2023)
Musta aurinko nousee (Single, 2023)
Mika Rämä laulaa Manserockin kuolemattomia (Pitkäsoitto, 2023)
Parannetaan maailmaa (Single, 2023)
Jos se mun käsissä ois (Single, 2024)
Yöajelulla (Single, 2024)
Pistooli ja raamattu (Single, 2024)
Mä rakastan tätä baaria (Single, 2024)
Sä et oo kadonnut minnekään (Single, 2024)
Maamme ja Finlandia (Single, 2024)
Kultareunus (Pitkäsoitto, 2025)
Aiheesta muualla

Kotisivut
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
FugeFest

| FugeFest |
| --- | --- |
Tyyppi:  iskelmäfestivaali
Päivämäärä:  Lokakuun lopussa
Järjestämistiheys:  vuosittain
Tapahtumapaikka:  Palazio de la Paz
Paikkakunta:  Fuengirola, Espanja
Ensimmäisen kerran:  2015
Järjestäjä:  RH Entertainment
Kotisivut
FugeFest on Fuengirolassa Espanjassa vuosittain järjestettävä suomalaisen iskelmämusiikin pienoisfestivaali. Tapahtuma järjestetään lokakuun lopulla ja se on kaksipäiväinen. Aurinkorannikolla (Costa del Sol) asuu yhteensä yli 20 000 suomalaista, joille festivaali on suunnattu. Tapahtumapaikkana on Palazio de la Paz (Rauhanpalatsi), jossa on myös ruokaa ja alkoholitarjoilua. Festivaalille järjestetään myös pakettimatkoja Suomesta.
Esiintyjät 2015

Festivaali järjestettiin 23.–24. lokakuuta 2015 ja yleisöä oli noin 3 500 henkeä. Juontajana toimi Lasse Norres.
Arttu Wiskari
Jukka Poika
Agents
Yö
Jari Sillanpää
Popeda
Virve Rosti&Laura Voutilainen show
Esiintyjät 2016

Festivaali järjestettiin 21.–22. lokakuuta 2016 ja yleisöä oli noin 4 000 henkeä. Festivaali näytettiin myös suorana nettistriimauksena ISTV:ssä.
Eppu Normaali
Danny
Frederik
Katri-Helena (paikkasi Tapani Kansaa, joka sairastui)
Matti ja Teppo
Ressu&Jussi (Ressu Redford ja Jussi Rainio)
Juha Tapio
Jari Sillanpää
Virve Rosti&Laura Voutilainen show
Esiintyjät 2017

Festivaali järjestettiin 20.–21. lokakuuta 2017. Yleisöä oli saman verran kuin vuotta aiemmin. Juontajana toimi Suomipopin hovimuusikko Ilkka.
Lauri Tähkä
Markku Aro
Dingo
Remu & Hurriganes feat. Michael Monroe
Juha Tapio
Neon 2
Eini
Matti Nykänen
Jari Sillanpää
Neljänsuora
Esiintyjät 2018

Festivaali järjestetään 19.–20. lokakuuta 2018. Suunnitellut esiintyjät ovat:
Leo
Jonne Aaron
Martti Servo & Napander
Neljänsuora
Kuningattaret Feat Danny “Iso D” ( Meiju Suvas, Virve Rosti ja Lea Laven )
Reino Nordin
Elastinen
Lauri Tähkä
Yö
Pelle Miljoona Oy
Hopeavero

Tanskan kuningas Fredrik II valtaa Älvsborgin vuonna 1563. Älvsborg oli Ruotsin ainut satama länteen.
Hopeavero oli Suomessa ja Ruotsissa vuonna 1571 säädetty vero. Ruotsin valtiopäivät 1571 päättivät kerätä veron maksaakseen niin sanotut Älvsborgin lunnaat Tanskalle. Veron suuruus oli maaseudulla yksi kymmenesosa irtaimesta omaisuudesta, johon sisältyivät raha, metallivarallisuus ja karja, kaupungissa puolestaan yksi kahdestoistaosa omaisuudesta. Suomen hopeaveroluettelot ovat säilyneet lähes kattavasti ja niden avulla voidaan tutkia aikakauden talous- ja sosiaalihistoriaa.
Älfsborg oli Götajoen suulla Hallannissa sijainnut linna. Se oli Ruotsille tärkeä, sillä se oli maan ainoa Pohjanmeren puoleinen satama. Vuonna 1563 ruotsalaiset menettivät linnan tanskalaisille, kun Ruotsin kuningas Eerik XIV yritti vallata Hallannissa sijaitsevan Halmstadin mutta epäonnistui. Rauha solmittiin Stettinissä vuonna 1570. Ruotsin piti ostaa Älfsborg takaisin 150 000 taalarin hinnalla. Sama linna joutui uudelleen tanskalaisille vuonna 1612, minkä seurauksena kruunun alamaisilta perittiin jälleen lunnasrahat vuosina 1614–1619.
Hopeaveron maksaminen oli suomalaisille kova rasitus, koska se tuli muiden verojen ja sotarasituksen lisänä. Rahvas yritti vapautua veronmaksusta esimerkiksi merkityttämällä itsensä veronmaksukyvyttömäksi. Vaikka vuoden 1571 hopeaveron maksaminen oli kansalle raskasta, se jäi kuitenkin pienemmäksi taakaksi kuin myöhempi verorasitus. On laskettu, että vuonna 1590 kerättiin erilaisia apuveroja kaksinkertaisesti hopeaveroon verrattuna. Lisääntyneen verotuksen syynä oli valtakunnan sotapolitiikka.
Aiheesta muualla

Uudenmaan hopeavero ja hopeaveroluettelo v. 1571 doria.fi