stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannu Haahti
Tausta

Haahden vanhemmat olivat kokkolalainen filosofian maisteri, kollega Johan Adrian Hahnsson ja Sofia Theodolinda Limón. Isä oli kielentutkija, joka myöhemmällä iällään ryhtyi julkaisemaan Ruotsalais-suomalaista sanakirjaa, ja äiti tunnettiin Suomen ensimmäisenä naiskirjailijana. Haahti oli runoilijana tunnetuksi tuleen Hilja Haahden vanhempi veli. Hilja Haahti syntyi Hämeenlinnassa, jonne perhe oli muuttanut v. 1870. Siellä perheen isä opetti Ruotsalaisessa yläalkeiskoulussa. Haahden perhe oli alun perin ruotsinkielinen, mutta vanhemmat olivat J. V. Snellmanin innoittamana omaksuneet suomalaisuusaatteen jopa fanaattisena. Niinpä perheen lapsista aiottiin tehdä suomenkielisiä. Tätä näkökohtaa silmällä pitäen perhe rakensi Naantalissa kesänviettopaikalleen umpinaisen aidan, jotta lapset olisivat pysyneet erossa ruotsinkielisistä naapureistaan.
Haahti valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta vuonna 1883. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1887 ja teologisen erotutkinnon hän suoritti vuonna 1890. Hän toimi aluksi vt. kappalaisena Rymättylässä ja sitten Virtain kappalaisena. Hänellä oli tehtäviä valtiopäivillä vuosina 1885–1891.
Haahti ei ollut minkään herätysliikkeen jäsen vaan oli suuntaukseltaan yleisesti kirkollinen. Evankelisen liikkeen äärimmäisyyssuuntaan hän otti jyrkän kannan.
Hannu Haahden puoliso oli Ella Lovisa Gabriella Geitlin. Heillä oli kahdeksan lasta, joihin kuuluivat muun muassa tuberkuloosiopin professori Hannu Haahti, kirjailija Elli Kaarlehto, sairaanhoitaja ja henkilökohtaisen sosiaalityön kehittäjä Helvi Boothe sekä everstiluutnantit Usko Haahti ja Yrjö Haahti.
Toiminta Suomen Lähetysseurassa

Haahtea pyydettiin alun perin Lähetysseuran sihteeriksi, mutta tämän mielestä tarjotut työtehtävät olivat vaativammat, joten hänet nimitettiin seuran apulaisjohtajaksi vuonna 1904. Hänen ensimmäisiä tehtäviään oli palvella vuodesta 1904 lähtien toimikunnassa, joka valmisteli Lähetystalon laajennusosan rakentamista. Laajennus valmistui vuonna 1906.
Haahtea on luonnehdittu monipuoliseksi mieheksi, joka vaikutti ratkaisevasti lukemattomien asioiden ratkaisuihin, kehitykseen ja järjestelyihin. Hän toimi useasti lähetysjohtajan sijaisena, piti huolta seuran kustannusliikkeestä, toimi saarnatoimen järjestäjänä ja itsekin innokkaana matkasaarnaajana.
Vuonna 1905 Haahti kävi muissa Pohjoismaissa tutustumassa sisälähetystyöhön, Norjassa erityisesti Albert Lunden herätykseen, josta hän raportoi kotimaassa lämpimään sävyyn.
Vuosina 1906–1913 Haahti opetti sekä mieslähetyskoulussa että naislähetyskoulussa.
Toiminta Suomen Lähetysseurassa > Tarkastusmatka Ambomaalle 1911–12

Haahti teki tarkastusmatkan Ambomaalle vuonna 1911. Matkalle olisi periaatteessa pitänyt lähettää lähetysjohtaja Mustakallio, mutta tämä oli uupunut työssään ja oli jo yrittänyt hakeutua muualle seurakuntavirkaan. Tässä tilanteessa johtokunta katsoi, ettei Mustakalliota pitänyt lähettää tällaiselle pitkälle matkalle, vaan sen sijaan sille lähetettiin Haahti.
Haahden matka oli toinen laatuaan Lähetysseuran historiassa. Ensimmäisen tarkastusmatkan oli tehnyt lähetysjohtaja Jooseppi Mustakallio vuonna 1900. Haahti saapui perille Ambomaalle 5.7.1911 ja viipyi paikalla seuraavan vuoden ensimmäisiin päiviin saakka.
Haahden suorittama tarkastus oli erittäin perinpohjainen. Hän kävi paitsi kaikilla lähetysasemilla myös kaikilla sivuasemilla. Tarkastuksiin osallistui n. 2100 henkeä eli 75% kaikista aikuisista kristityistä ja kastekoulua käyneistä pakanoista. Kun lähetyssaarnaajia oli kotimaasta käsin arvosteltu, niin paikan päällä asiat asettuivat toiseen yhteyteen ja kuva muuttui toiseksi.
Haahden matkan kuluessa ratkaistiin kysymys opettajaseminaarista Ambomaalla. Se tuli olemaan ensimmäinen askel tiellä kohti pappiskoulutusta, vaikkakaan tuo kysymys ei vielä tuolloin ollut ajankohtainen. Seminaari päätettiin perustaa, vaikka itse Martti Rautanen vastusti hanketta, ja se aloitti toimintansa vuonna 1913 Oniipassa.
Haahti osallistui matkallaan myös Onandjokwen sairaalan vihkimiseen käyttöön 9.7.1911.
Ambomaan matkastaan Haahti teki selkoa kirjassaan Mustien maassa: Muistelmia tarkastusmatkalta Ambomaalle (1913).
Toiminta Suomen Lähetysseurassa > Lähetysjohtajan vaali

Jooseppi Mustakallion siirtyessä pois lähetysjohtajan tehtävästä 1913, tuli tämä virka nyt täyttää. Ehdolla olivat Matti Tarkkanen, Haahti ja Uno Paunu. Valinnan suoritti ns. lisätty johtokunnan kokous. Siinä Paunu ei saanut lainkaan kannatusta. Valinta tapahtui siten Tarkkasen ja Haahden välillä. Vaalissa valituksi tuli Tarkkanen. Hänen kannattajansa olivat sitä mieltä, että seuran johtoon haluttiin voimakas parivaljakko, jossa Tarkkasen kirkollisella urallaan saavuttama pätevyys ja Haahden monipuolinen Lähetysseuran työn tuntemus täydensivät toisiaan.
Toiminta Suomen Lähetysseurassa > Tarkastusmatka Kiinaan 1914

Toisen tarkastusmatkan Haahti suoritti Kiinaan vuonna 1914. Alun perin sinne piti lähteä lähetysjohtaja Jooseppi Mustakallion vuonna 1909, mutta tuolloin seuralla ei ollut talouden puolesta varaa lähettää häntä sinne. Kun matka sitten aktualisoitui, oli Mustakallio siirtymässä seurakuntavirkaan, mistä syystä matkaan lähetettiin Haahti. Hän lähti matkaan joulukuussa 1913. Viimeisenä sysäyksenä tälle matkalle oli se hajaannus, jonka helluntaiherätys oli Kiinan-lähettien joukossa saanut aikaan.
Haahti tutustui matkallaan useiden eri lähetysjärjestöjen toimintaan Henanin ja Hunanin maakunnissa. Suomalaisten parissa hän viipyi kaksi ja puoli kuukautta. Matkasta tuli kuukautta pitempi kuin oli suunniteltu, mutta siitä huolimatta ajan niukkuus esti häntä jossakin määrin saamasta tehtäviään suoritetuksi.
Tarkastus oli perinpohjainen. Sen tuloksena kaksi mieslähettiä poistui seuran tehtävistä, toinen vaimoineen, sekä lisäksi myös kaksi naimatonta naislähettiä. Eräänä syynä hajaannuksen syntyyn oli ollut voimakkaasti ekspansiivinen työ. Oli palkattu paljon kiinalaista työvoimaa, josta osa osoittautui peräti kelvottomaksi. Niinpä päätelmä oli, että määrän sijasta piti ottaa ohjenuoraksi työn laatu, ja toiminnan tuli olla keskittynyttä ja laajentamiseen tuli suhtautua varauksellisesti. Haahti oli valmis antamaan koulutoiminnalle aiempaa tärkeämmän roolin lähetystyössä. Tätä varten tarvittiin riittävän pätevä lähetti, joka voitaisiin asettaa koulujentarkastajana tämän työn johtoon. Oli myös suoritettava opintomatkoja, jotta pysyttäisiin ajan tasalla muiden lähetysseurojen toiminnan suhteen.
Seurakuntiin piti asettaa vanhimpia, jotka seurakuntalaiset itse keskuudestaan valitsivat. Näitä tuli asettaa kaikille pääasemille sekä myös kaikille sivuasemille. Myös kiinnitettiin huomiota siihen, että seurakuntien jäsenistössä miehet olivat yliedustettuina. Siksi naistyöhön piti kiinnittää erityistä huomiota.
Toiminta Suomen Lähetysseurassa > Matkojen jälkeen Suomessa

Ambomaan matkan jälkeen Haahden tehtäväksi annettiin erityisesti seuran kirjankustannustoiminnan johtaminen ja asiamiesten ja kirjanmyyjien ohjaaminen. Kustannuspuolelle palkattiin myös lisätyövoimaa.
Tätä tehtävää varten Haahti vapautettiin omasta toivomuksestaan saarnatoiminnan järjestelyistä, lähetysyhdistyksiä koskeneiden asioiden hoitamisesta ja johtokunnan asettamien komiteain sihteerin töistä. Hän kuitenkin pysyi johtokunnan komiteoiden jäsenenä ja toimi entiseen tapaan lähetysjohtajan sijaisena tämän ollessa estyneenä.
Toiminta Suomen Lähetysseurassa > Viron lähetysseuran perustaminen

Haahti vieraili Virossa sikäläisen luterilaisen kirkon kirkolliskokouksessa syyskuussa 1919. Sen jälkeisessä pappeinkokouksessa keskusteltiin lähetystyön järjestämisestä nyt, kun maa oli itsenäistynyt. Haahti selvitti kokoukselle Suomen Lähetysseuran toimintaa. Hän ehdotti lopuksi, että Viroon perustettaisiin oma lähetysseura, joka aluksi kannattaisi suomalaista lähetystyötä. Tällainen seura perustettiinkin saman tien, ja sen sihteeriksi kutsuttiin virolainen lähetyssaarnaaja Hendrik Kokamägi, joka oli toiminut Suomen Lähetysseuran työntekijänä Kiinassa ja jolla oli pappisoikeudet Viron kirkossa. Viron lähetysseuran tarkoituksena oli tukea etenkinsellaisia virolaisia lähetyssaarnaajia, jotka toimivat Suomen Lähetysseuran kautta. Vuoteen 1922 mennessä uudella seuralla oli jo 20 haaraosastoa, ja lissä oli syntymässä.
Vuonna 1929 ollessaan jo seurakuntavirassa Haahti vieraili Viron Lähetysseuran 10-vuotisjuhlassa ja totesi, että tämä seura oli ”julistettu Viron kirkon viralliseksi lähetysorgaaniksi”.
Siirtyminen seurakuntavirkaan

Vuoden 1921 keväällä Haahti jätti Lähetysseuran ja siirtyi Vehkalahden kirkkoherraksi, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa 1935 saakka. Haahden seuraajaksi Lähetysseuran apulaisjohtajana tuli K. A. Paasio. Rovastin arvon Haahti sai vuonna 1922. Hän toimi ajoittain myös vt. lääninrovastina.
Erottuaan seuran palveluksesta Haahti toimi sittemmin vuodesta 1925 lähtien sen johtokunnan puheenjohtajana, kuolemaansa 1935 saakka. Kuolemaan liittyi tragiikkaakin, sillä Haahden hautajaisissa tuolloinen lähetysjohtaja K. A. Paasio vilustui pahoin ja kuoli pian tämän jälkeen.
Julkisuudessa valokuvaajana myöhemmin 1900-luvulla

1980-luvun puolessa välissä valokuvaaja Hans von Schantz, joka työskenteli Lähetysseurassa valokuvalaboranttina, löysi Haahden negatiivit Ambomaan ja Kiinan-matkoilta. Von Schantz koosti näistä kuvista yhdessä valokuvaaja Timo Korhosen kanssa Galleria Hippolyteen näyttelyn nimeltä Rovasti lähtee Kiinaan. Vedokset teki von Schantz.
Tuomo-Juhani Vuorenmaa luonnehti Haahden kuvia seuraavasti:
»Haahti ei ole kuvannut vanhaa idylliä, ehjää harmonista maailmankuvaa, jossa jokaisella on paikkansa ja osansa, jossa kaikki on selitetty hamasta alusta hamaan loppuun. Haahden kuvat paljastavat nykyaikaisen, absurdin maailman, sen selittämättömyyden ja ristiriitaisen olemuksen. Haahti on nähnyt satamiljoonaisen kansan energian ja tuntenut tuhatvuotisen kulttuurin painon. Hän on aistinut suhteensa ympäristöön ja pannut muukalaisuutensa kuviin. […] Varmasti myös ajalla, historialla on osuutensa näihin kuviin, niiden viehätykseen. Sattumalla? Ei enempää kuin valokuvissa yleensä — ja sattumakin voi olla metodi. Kuvien määrä osoittaa kuvaamisen tietoisuuden. Kyse ei ole yksittäisistä kuvista, vaan kokonaisesta tuotannosta. Valokuvaus on ollut Haadelle harrastus, taiteilijana hän oli amatööri. Ehkä juuri se on vapauttanut hänet kaavamaisesta kuvaustyöstä etsiytymään kohti valokuvan sisintä. Häntä voisi luonnehtia sisäsyntyiseksi modernistiksi ilman siihen liittyvää ohjelmallisuutta. Ilmaisuvälineestään hän on löytänyt samoja ominaisuuksia kuin valokuvan kielen kansainväliset uudistajat muutamia vuosikymmeniä myöhemmin.»
Helsingin Sanomien arvostelija puhui tämän näyttelyn yhteydessä “pienestä sensaatiosta”. Haahden aikoihin asti valokuvaus oli sekä Suomessa että muualla ollut “lähinnä jäykkää dokumentarismia tai estetisoivaa ‘kaunokuvausta’ ”. Haahti taas edusti “oman aikansa hurjaa avantgardea, kansainvälisestikin ajatellen.” Ne olivat mahdollisesti liian rajuja omana aikanaan, eikä niitä koskaan julkaistu Haahden eläessä eikä myöhemminkään ennen tätä näyttelyä. Näyttelyssä oli mukana vain muutama kuva Lounais-Afrikasta. Näitä kuvia arvostelija pitää perinteisinä ja niiden sommitelmia “jäykkinä”. Kiinassa kuvattuja kuvia arvostelija sen sijaan arvostaa modernin katukuvauksen tuotteina, keskellä ihmismassoja kuvattuina kuvina — kauan ennen kuin kukaan edes tiesi mistään sellaisesta kuin katukuvaus:
»Pastori lähti Kiinaan —ja ryhtyi katukuvaajaksi! Haahden suhde miljööseen on uskomattoman tuore ja välitön. Hän menee lähelle ihmisiä, käyttää hyväkseen liike-epäterävyyttä, rajaa rohkeasti. Muutamat kuvat suoraan kameraan katsovista, epäluuloisista ihmisistä tuovat mieleen William Kleinin tunnetut New Yorkin kuvat 1950-luvulta.»
»Haahden kokema Kiina ei ollut jähmeä ja pysyvä vaan jatkuvassa dynaamisessa liikkeessä. Juuri tämä suhde maailmaan on ihmeen moderni, viime vuosikymmenten katukuvaajien suosima.»
Haahden Kiinan-kuvia julkaistiin muun muassa Ruotsissa Picture Show -lehdessä sekä vuonna 1995 ilmestyneessä kirjassa Itään ja etelään. Lähetyssaarnaajat valokuvaajina 1890–1930.
Teokset

Mustien maassa: Muistelmia tarkastusmatkalta Ambomaalle.  (178 s)  Kuopio:  Suomen Lähetysseura, 1913.
Miksi nukun.  (48 s. Julkaistu ruotsiksi 1919 otsikolla Hvi sover jag?)  Kuopio:  Suomen Lähetysseura, 1916.
Katsaus Suomen Lähetysseuran toimintaan vuosina 1908–1913.  (12 [3] s)  Helsinki:  Suomen Lähetysseura, 1913.
F. Würtz: Onko minusta tuleva lähetystyöntekijä?  (101 [2] s. Toimittanut Hannu Haahti)  Suomentanut Edvard Kilpeläinen. Suomen Lähetysseura, 1907.
Kyproksen jalkapalloliitto

| Kyproksen jalkapalloliitto> Kypriaki Omospondia Podosfairon |
| --- | --- |
Laji:  jalkapallo
Perustettu:  1934
Alueellinen:  Kypros
Jäsenyydet:   FIFA  UEFA 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kyproksen jalkapalloliitto (kreik. Κυπριακή Ομοσπονδία Ποδοσφαίρου, Kypriakí Omospondía Podosfaírou, lyh. KOP) on jalkapallon lajiliitto Kyproksella. Kyproksen jalkapalloliitto on perustettu vuonna 1934. Liitosta tuli FIFA:n täysjäsen vuonna 1960.
Aiheesta muualla

Lajiliiton verkkosivusto (puolaksi)
| n k UEFA:n kansalliset jäsenliitot |
| --- | --- |
 Albania  Alankomaat  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Italia  Itävalta  Islanti  Israel  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Puola  Portugali  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Sveitsi  Suomi  Tanska  Turkki  Tšekki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales
Sakari Nupponen

Sakari Nupponen (s. 5. heinäkuuta 1956 Lahti) on suomalainen toimittaja, joka toimi Karjala -nimisen uutis- ja kulttuurilehden päätoimittajana vuonna 2023.
Hänet työskenteli kaupunkilehti Helsingin Uutisten päätoimittajana 2014–2016 ja 2012–2014 kaupunkilehti Tamperelaisen päätoimittajana. Nupponen on toiminut myös Ilta-Sanomien, Taloussanomien ja Talouselämän toimittajana ja taloustoimittajana sekä Aamulehden, Satakunnan Kansan ja Ylä-Satakunnan toimittajana.
Nupponen valittiin Suomen Lehtiyhtymässä Vuoden 2012 kaupunkijournalistiksi. Vuonna 2014 Olutliitto myönsi hänelle Hyvä Tuomas -palkinnon.
Hän on kirjoittanut vuonna 2007 ilmestyneen kirjan Aikamatka hotelli Viruun. Teos on käännetty myös viroksi. Vuonna 2017 Siltala julkaisi Nupposen kirjoittaman Salve – 120-vuotias merimieskapakka Helsingin Hietalahdessa -kirjan.
Artemis (avaruusohjelma)

| Artemis |
| --- | --- |
 Artemis-ohjelman logo.
Tavoite:  Kuun tutkiminen
Tilanne:  käynnissä
Ensimmäinen laukaisu:  16. marraskuuta 2022 (Artemis I)
Artemis on Nasan Kuuhun suuntaava avaruusohjelma, joka kuuluu vuoden 2017 Space Policy Directive-1 -direktiiviin. Aiemmasta Apollo-ohjelmasta poiketen Artemis-ohjelmassa on tarkoituksena yksittäisten lentojen sijaan synnyttää lopulta pysyvä pinnalle yltävä ja miehitetty Kuu-toiminta.
Alkuperäinen tavoite oli kuulaskeutuminen vuonna 2028, mutta vuonna 2019 tätä aikaistettiin vuoteen 2024. Aikaisemmaksi siirretyn laskeutumisen aikataulu ei pidä ja Kuuhun laskeutuminen jää myöhäisemmäksi. Ensimmäinen miehitetty lento kohdistuu mahdollisesti Shackleton-kraatteriin. Tavoitteena on ihmisten pysyvä oleskelu Kuussa vuoteen 2028 mennessä. Lopullinen tavoite on Mars ja Kuuta käytetään testaamiseen Mars-tehtävän vaikeuden vuoksi.
Arvioiden mukaan Nasa käyttää Artemis-ohjelmaan 93 miljardia dollaria vuoteen 2025 mennessä. Ohjelmasta ilmoitettiin virallisesti vuonna 2017, mutta Orion-aluksen ja Space Launch System -kantoraketin kehitys alkoi virallisesti vuonna 2011 (Constellation-ohjelma).
Suunnitellut tehtävät Artemis-ohjelmassa.
Nasan lisäksi ohjelmassa on mukana muun muassa Euroopan, Japanin, Kanadan, Italian, Australian, Britannian, Arabiemiraatien, Ukrainan ja Brasilian avaruusjärjestöt sekä kaupallisia toimijoita.
Yleiskuvaus

Artemis-ohjelmaan liittyvät Kuun pinnalla sijaitseva tukikohta ("Artemis Base Camp"), kulkuneuvo Kuun pinnalla liikkumiseen (Lunar Terrain Vehicle, LTV) ja liikuteltava asumus, jolla tutkijat voivat tehdä pitkäkestoisia matkoja Kuun pinnalla. Lisäksi ohjelmaan liittyy Lunar Gateway-asema Kuun kiertoradalla, jossa voi tehdä pitkäkestoisia kokeita Marsin tutkimusmatkaa varten.
Joulukuussa 2020 Nasa nimitti 18 hengen ryhmän, josta valitaan avaruuteen lähetettävät astronautit. Osa heistä on käynyt avaruudessa jo aikaisemmin. Puolet valituista on naisia, ja yksi heistä on ensimmäinen Kuuhun lähetettävä nainen. Astronautit ovat:
Joseph Acaba
Kayla Barron
Raja Chari
Matthew Dominick
Victor Glover
Warren Hoburg
Jonny Kim
Christina H. Koch
Kjell Lindgren
Nicole A. Mann
Anne McClain
Jessica Meir
Jasmin Moghbeli
Kate Rubins
Frank Rubio
Scott Tingle
Jessica Watkins
Stephanie Wilson
Tehtävät > Artemis I

Artemis-ohjelman ensimmäinen koelento Kuun kiertoradalle Artemis I laukaistiin 16. marraskuuta 2022. Artemis I -tehtävän tarkoitus on osoittaa SLS-raketin ja Orion-aluksen valmius Kuuhun suuntaaviin tehtäviin, jotka lopulta johtavat miehitettyihin lentoihin Marsiin.
Artemis I -lennolla Space Launch System -raketti lähettää Orion-avaruusaluksen Kuun taakse, josta se palaa Maahan. Mukana on kameroita keräämässä tietoa sekä aluksesta ja sen vaiheistä, sekä ottamassa kuvia Kuusta ja Maasta.
SLS-raketin kyydissä on myös kymmenen cubesat-satelliittia, jotka otetaan käyttöön matkalla Kuuhun.
Lennolla on mukana kolme testinukkea, joilla mitataan säteilyä.
Orionin matkustajamoduuli laskeutui onnistuneesti Tyyneen valtamereen 11. joulukuuta 2022.
Tehtävät > Artemis II

Artemis II on marraskuulle 2024 suunniteltu miehitetty lento, joka kiertää Kuun noin kymmenessä päivässä. Tammikuussa 2024 kerrottiin tehtävän lykkäämisestä syyskuulle 2025. Joulukuussa 2024 kerrottiin lykkääntymisestä, jonka myötä lento olisi aikaisintaan huhtikuussa 2026. Lykkääntymisen syyksi kerrottiin, että Orion-kapselin lämpösuoja kului ennakoimattomasti.
Artemis II on Artemis-ohjelman ensimmäinen miehitetty koelento SLS-raketilla ja Orion-aluksella. Tehtävä kestää arviolta kahdeksasta kymmeneen päivää, jolloin astronautit ja tehtävän johto keräävät tietoa valmiusasteesta. Miehistöön kuuluu neljä jäsentä: Christina Koch, Reid Wiseman, Victor Glover ja Jeremy Hansen.
Lennolla ensimmäinen kanadalainen (Hansen) ihminen pääsee kiertämään Kuuta.
Tehtävät > Artemis III

Artemis III on suunniteltu miehitetty lento, jolloin kaksi ihmistä laskeutuu Kuun etelänavalle. Toinen kyydissä olevista on nainen ja he ovat Kuussa noin viikon. Aiemman suunnitelman mukaan lento olisi tapahtunut vuonna 2025. Tätä lykättiin syyskuulle 2026 ja joulukuussa 2024 kerrottiin lykkääntymisestä vuoteen 2027.
Lento kohdistuu mahdollisesti Shackleton-kraatteriin Kuun etelänavalle. Kraatteri on suuri ja sen notkoissa on pysyvästi varjoa, jossa jäätä saattaa muodostua ja on lupaavin paikka etsiä resursseja.
Lennolla Kuun pinnalle pääsee ensimmäinen nainen.
Human Landing System (HLS) on tehtävässä käytettävä laskeutumisalus, johon on aiemmin valittu SpaceX Starship, mutta Blue Origin on nostanut aiheesta lakikanteen. Lisäksi uudet avaruuspuvut on oltava valmiina tehtävää varten ja Nasan on odotettava tuloksia kahdesta aiemmasta tehtävästä. SpaceX:n on tarkoitus tehdä miehittämätön demonstraatiotehtävä Kuuhun ennen Artemis III -lentoa.
Tehtävät > Artemis IV

Artemis IV on vuodelle 2027 suunniteltu miehitetty lento Lunar Gateway -asemalle, johon liittyy I-Hab -asumismoduulin toimitus asemalle. Tehtävään ei aluksi suunniteltu Kuuhun laskeutumista, mutta suunnitelmaa on muutettu toista laskeutumista varten.
Nasa on myöntänyt SpaceX:lle muutoksen sopimukseen laskeutumisjärjestelmää varten, jonka myötä SpaceX suorittaa toisen laskeutumisdemonstraation vuonna 2027 osana Artemis IV -tehtävää.
Tammikuussa 2024 julkaistun päivityksen mukaan lento on suunniteltu vuodelle 2028. Lentoa varten Nasa rakentaa uuden korkeamman laukaisutornin SLS-raketin Block 1B -versiota varten, jossa on kookkaampi ja tehokkaampi toinen vaihe (Exploration Upper Stage). Raketin uuden version myötä laukaisu tapahtuisi aikaisintaan puolivälissä vuotta 2029.
Tehtävät > Artemis V (2028) - Artemis XI (2034)

Ohjelmaan suunnitellut tulevat tehtävät ovat Artemis V (2028), Artemis VI (2029), Artemis VII (2030), Artemis VIII (2031), Artemis IX (2032), Artemis X (2033) ja Artemis XI (2034).
Artemis Base Camp

"Artemis Base Camp" on suunnitelma, jolla tarkoitetaan Kuussa olevaa tukikohtaa (Kuuasema), jossa neljä henkilöä voisi asua viikon kerrallaan. Tukikohta olisi perusta Kuun tutkimiselle ja pitkällä tähtäimellä se vaatisi infrastruktuuria energiaan, jätehuoltoon, kommunikaatioon sekä säteilysuojaukseen ja laskeutumisalustan. Tukikohdassa voisi testata uusia tekniikoita kuupölyn käsittelyyn, materiaalien käsittelyyn ja uusia rakennustekniikoita. Tukikohdassa olisi myös kulkuneuvo Kuussa liikkumiseen.
Tukikohdan on tarkoitus alkaa pienenä ja sopia vain viikon tai kahden tehtäviin, mutta toiveena on sen kasvaminen kahden kuukauden olemista tukevaksi. Nasan visiona on käyttää Kuusta löytyviä materiaaleja rakentamiseen. Kuun akselin kallistuksen vuoksi sen etelänavalla on saatavilla pitkään auringonvaloa, joka on riittävästi tukikohdan tarpeisiin. Kuussa on myös kraatereita, jotka ovat jatkuvasti varjossa ja siten kylmiä, ja joista on löytynyt todisteita vesijäästä, joka olisi arvokasta tukikohdalle. Nasa tutkii modulaarisia ilmalla täytettävien rakenteiden käyttöä, jotka ovat kevyitä ja voidaan kuljettaa pienessä tilassa. Myös kolmiulotteisen tulostamisen käyttöä Kuusta löytyvillä materiaaleilla tutkitaan. Kuukivissä on myös paljon happea, jonka hyödyntämistä tutkitaan.
Lunar Gateway

Lunar Gateway tai lyhyesti Gateway on suunnitelma Kuuta kiertävälle avaruusasemalle, joka olisi portti Marsiin suuntautuville tehtäville. Asemalla voisi pitää kuukausia kestäviä harjoituksia, jotka matkivat matkaa Marsiin sekä laskeutumista pinnalle.
Aseman kaksi ensimmäistä elementtiä ovat Power and Propulsion Element (PPE) ja Habitation and Logistics Outpost (HALO), jotka laukaistaan kaupallisesti hankitulla raketilla. PPE on 60 kilowatin aurinkoenergiaa käyttävä työntövoimaa tarjoava alus, jossa on kommunikaatio ja ohjausjärjestelmät Gateway-asemalle.
HALO on moduuli, jossa Gateway-asemalla vierailevat astronautit asuvat ja tekevät tutkimusta. HALO sisältää paineistetun asumisalueen, sekä telakoitumisportit avaruusaluksille.
Toukokuussa 2019 Nasa valitsi Maxar Technologiesin kehittämään ja rakentamaan PPE-moduulin.
Heinäkuussa 2021 Nasa valitsi Northrop Grummanin kehittämään HALO-moduulin.
Euroopan avaruusjärjestö (ESA) toimittaa asumismoduulin International Habitation module (I-HAB) sekä kommunikaatiojärjestelmän, Kanadan avaruusjärjestö (CSA) toimittaa aseman ulkopuolella käytettävä robottikäsivarren Canadarm3 ja Japanin avaruusjärjestö (JAXA) toimittaa I-HAB -moduuliin ympäristönhallinnan ja elossapitojärjestelmän.
Avaruuspuvut

Orion Crew Survival System (OCSS) on avaruuspuku, jota käytetään Orion-aluksen sisällä. Toinen avaruuspuku tarvitaan avaruuskävelyä varten. Uusi avaruuskävelyihin tarkoitettu puku on xEMU (Exploration Extravehicular Mobility Unit), joka korvaa aiemman Extravehicular Mobility Unit (EMU) -puvun.
xEMU pyrkii parempaan liikkuvuuteen ja ketteryyteen. Kommunikaatiojärjestelmä on suunniteltu uudelleen ja "ressuhuppu" poistuu sijoittamalla useampia mikrofoneja puvun sisälle.
Nasa on valinnut Axiom Space -yhtiön toteuttamaan puvut kuukävelyä varten Artemis III -tehtävään. Collins Aerospace toimittaa uudet puvut Kansainvälisellä avaruusasemalla käyttöön, mutta Axiom ja Collins kilpailevat edelleen jatkosopimuksista.