stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jorma Soiro
Uran alku

Ensimmäiset työkokemuksensa hän hankki koulupoikana ollessaan harjoittelijana Viipurin Telefooni Oy:ssä, jossa hänen isänsä oli teknillisenä johtajana. Hänellä oli jo silloin mielessä liikemiehen ura, ja suoritettuaan ylioppilastutkinnon hän jatkoi Helsingin kauppakorkeakoulussa, jossa hän valmistui ekonomiksi 1930 ja kauppatieteiden kandidaatiksi 1932. Hän sai ensikosketuksen ravintoloitsijan työhön hoitamalla vanhempiensa kanssa ravintola Nizzaa, ruokala Jääkarhua ja ruokala Munkkia. Lisää alan kokemusta karttui Kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan isäntänä, kun hän vastasi juhlien ja tapahtumien järjestelyistä.
Ravintoloitsijana ja hotellinomistajana

Ensimmäiset ravintolansa hän avasi 1930-luvun alkupuolella ja laajensi toimintaansa myös hotelleihin. Yksi hänen saavutuksistaan oli kansallisravintoloiden tuominen Helsingin ravintolatarjontaan (muun muassa Hungaria ja Grinzing). Muita hänen johtamiaan ravintoloita olivat muun muassa ravintolat Nizza, Golf Casino, Taverna, Haaga ja Uimastadionin ravintola sekä hotellit Grand Hotel, Hotelli Atlas, Hotelli Karelia ja Hotelli Skandinavia.
Tunnetuin Soiron johtamista yrityksistä oli Hotelli Torni, joka siirtyi hänen hallintaansa 1948 sen jälkeen, kun se oli vapautunut Liittoutuneiden valvontakomission käytöstä. Hän johti sitä vuoteen 1972. Soiron johdolla Tornista kehittyi hotellitoiminnan ohella suomalaisen gastronomian keskus, jonka asemaa vahvistivat vuosina 1959–1972 ilmestynyt Torni-lehti sekä hotellin nimeä kantanut kirjasarja. Hänen aloitteestaan perustettiin myös kulinaristinen herrasmiesten yhteisö Tornin Ritarit, joka kokoontui hotellin tiloissa. Sen lisäksi että Soiro toi Suomen ravintolaelämään ulkomaisia vaikutteita, hän oli vahvasti kehittämässä suomalaista ruokakulttuuria ja -perinnettä.
Hän hankki yhtiökumppaniensa kanssa omistukseensa hotelleja Helsingin lisäksi Joensuusta, Kuopiosta ja Loviisasta. Hänestä tuli 1948 perustetun Liikemieshotellit Oy:n pääosakas ja johtaja.
Järjestötoiminta

Soiro ansioitui myös järjestötoiminnassa. Hän rupesi aktiivisesti luomaan ja organisoimaan hotelli- ja ravintola-alan ensimmäistä valtakunnallista keskusjärjestöä Suomen Ravintoloitsijain Liittoa (nykyinen Suomen hotelli- ja ravintolaliitto). Hänet valittiin ensin sen hallituksen varajäseneksi ja myöhemmin varsinaiseksi jäseneksi. Liiton puheenjohtajana hän oli 1945–1966. Hän toimi myös alan kansainvälisissä järjestöissä, kehitti koulutusta ja esiintyi alan puolestapuhujana kaikissa mahdollisissa tilaisuuksissa.  Hänestä tuli ravintolaelinkeinon keulakuva, joka johdatti hotelli- ja ravintola-alaa sodanjälkeisten vaikeiden aikojen läpi. Ala oli suurten haasteiden edessä, koska kaikesta oli pulaa. Elintarvikkeet olivat kortilla, ja ravintoloiden ruoka-annokset laskettiin grammalleen.
Soiro oli myös jäsenenä Oy Alkoholiliike Ab:n asettamissa hotelli- ja ravintola-alaa käsitelleissä toimikunnissa ja työryhmissä. Niiden tehtävänä oli kieltolain kumoamisen jälkeen luoda säännöksiä ravintola-alalle ja alkoholin anniskeluun. Soiro oli myös Helsingin kaupunginvaltuustossa Kansallisen Edistyspuolueen valtuutettuna 1948–1950 sekä Helsingin kaupungin irtaimen omaisuuden tarkastajana 1947–1948.
Yksityiselämä

Hän harrasti lapsuudesta asti liikuntaa. Hänen mieluisimpia lajejaan olivat keilailu ja uinti. Hän toimi keilailuseura Jyrän ja uimaseura Vetehisten hallituksissa, Suomen Uimaliiton puheenjohtajana ja Suomen Olympiakomitean hallituksessa.
Musiikki oli hänen toinen harrastuksensa. Opiskeluaikanaan hän soitti selloa Kauppakorkeiden Orkesterissa ja toimi myös sen kapellimestarina.
Hänen puolisonsa oli vuodesta 1937 hammaslääkäri Marjatta Soiro, o.s. Paalanen. Heidät on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Tunnustukset

Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1964.
Lisäksi hän sai useita kunnia- ja ansiomerkkejä, muun muassa:
Vapaudenristi 4 1940
Kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan ansiomerkki 1932
Suomen hotelli- ja ravintolaliiton ansiomerkki 1945
Suomen Olympialainen ansioristi 1 1952
Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki 1955
Suomen Urheilun ansioristi 1962
Suomen Uimaliiton ansiomerkki 1966
Jonas Åkerlund

Jonas Åkerlund.
Hans Uno Jonas Åkerlund (s. 10. marraskuuta 1965 Bromma, Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen musiikkivideo- ja elokuvaohjaaja.
Åkerlund oli black metal -yhtye Bathoryn rumpali ja perustajajäsen. Hän ohjasi 1990-luvun puolivälissä muun muassa Roxetten musiikkivideoita. Kun Åkerlund oli ohjannut Madonnan ”Ray Of Light” -kappaleen musiikkivideon vuonna 1998, hänelle alkoi sadella ohjauspyyntöjä muiltakin alan tähdiltä ja yhtyeiltä, kuten Metallicalta, Christina Aguileralta ja U2:lta[lähde? ].
”Ray of Lightin” jälkeen Åkerlundista kehkeytyi Madonnan videoiden luotto-ohjaaja. Hän on ohjannut tälle muitakin musiikkivideoita sekä vuonna 2005 ilmestyneen I’m Going to Tell You a Secret -kiertuedokumentin.
Åkerlundin ensimmäinen pitkä elokuva oli vuonna 2002 ilmestynyt Spun. Sen jälkeen ovat saaneet ensi-iltansa Horsemen (2009), Small Apartments (2012), Lords of Chaos (2018) ja Polar (2019).
Åkerlundin ohjaamia musiikkivideoita

| --- | --- |
 Candlemass – "Bewitched" (1988)  Roxette – "Fingertips" (1993)  Roxette – "Vulnerable" (1995)  Roxette – "Spending My Time" (1997)  Moby – "James Bond Theme" (1997)  The Prodigy – "Smack My Bitch Up" (1997)  Madonna – "Ray of Light" (1998)  The Cardigans – "My Favourite Game" (1998)  Metallica – "Whiskey In The Jar" (1998)  Metallica – "Turn the Page" (1998)  Jamiroquai – "Canned Heat" (1999)  Iggy Pop – "Corruption" (1999)  Madonna – "Music" (2000)  Ozzy Osbourne – "Gets Me Through" (2001)  U2 – "Walk On" (2001)  Paul McCartney – "Lonely Road" (2002)  Lenny Kravitz – "If I Could Fall in Love" (2002)  Christina Aguilera – "Beautiful" (2002)  U2 – "Beautiful Day" (2002)  Madonna – "American Life" (2003) :  Blondie – "Good Boys" (2003)  Robbie Williams – "Sexed Up" (2004)  Rammstein – "Mann Gegen Mann" (2005)  Madonna – "I’m Going to Tell You a Secret" (2005 – konserttitaltiointi)  Madonna – "Jump" (2006)  Maroon 5 – "Wake Up Call" (2007)  Pink – "Sober" (2008)  Lady Gaga – "Paparazzi" (2009)  Rammstein – "Pussy" (2009)  Rammstein – "Ich tu dir weh" (2009)  Lady Gaga ft. Beyoncé – "Telephone" (2010)  Britney Spears – "Hold It Against Me" (2011)  Maroon 5 feat. Christina Aguilera – "Moves Like Jagger" (2011)  Rammstein – "Mein Land" (2011)  Coldplay – "Magic" (2014)  Beyoncé – "Haunted" (2014)  Beyoncé – "Superpower" (2014)  David Guetta – "Dangerous" (2015)  Lady Gaga – "John Wayne" (2017)  Ozzy Osbourne – "Under The Graveyard" (2019)
Aiheesta muualla

Jonas Åkerlund Elonetissä.
Jonas Åkerlund Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jukka Ristimäki

Kesällä 2007 ottelussa Manse PP – KaMa
Jukka Ristimäki (s. 28. maaliskuuta 1980 Kankaanpää) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelasi kaudella 2010 Ulvilan Pesä-Veikoissa. Hän pelaa ulkokentällä polttolinjassa ja sisäpelissä vaihtajana.
Kaudella 2007 Ristimäki edusti Kankaanpään Mailaa. Hän löi seitsemän ja toi 14 juoksua 14 runkosarjaottelussa. Kaudeksi 2009 hän siirtyi Hyvinkään Tahkoon ja kaudeksi 2010 Ulvilan Pesä-Veikkoihin.
Ristimäestä käytetään lempinimeä ”Risti”. Ammatiltaan hän on sähkösuunnittelija.
Tilastoja

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Sarjataso | Ottelut | K | L | T | KL |  |
| 2000 | Kankaanpään Maila | Superpesis | 24 | 1 | 8 | 12 | 68 |  |
| 2001 | Kankaanpään Maila | Superpesis | 28 | 0 | 7 | 7 | 63 |  |
| 2002 | Kankaanpään Maila | Superpesis | 29 | 0 | 8 | 3 | 76 |  |
| 2003 | Kankaanpään Maila | Ykköspesis | 22 | 0 | 3 | 24 | 95 |  |
| 2004 | Vimpelin Veto | Superpesis | 28 | 1 | 8 | 20 | 88 |  |
| 2005 | Vimpelin Veto | Superpesis | 18 | 1 | 5 | 2 | 39 |  |
| 2006 | Kankaanpään Maila | Ykköspesis | 22 | 2 | 12 | 20 | 108 |  |
| 2007 | Kankaanpään Maila | Ykköspesis | 14 | 0 | 7 | 21 | 71 |  |
| 2008 | Kankaanpään Maila | Ykköspesis | 22 | 1 | 11 | 29 | 108 |  |
| 2009 | Hyvinkään Tahko | Superpesis | 24 | 1 | 9 | 11 | 64 |  |
| 2010 | Ulvilan Pesä-Veikot | Superpesis | 25 | 1 | 1 | 11 | 91 |  |
| 2011 | Manse PP | Suomensarja | 14 | 2 | 12 | 24 | 95 |  |
| 2012 | Alajärven Ankkurit | Superpesis | 19 | 1 | 10 | 9 | 91 |  |
Jukka Rintamäki

Jukka Alarik Rintamäki (s. 25. tammikuuta 1974) on Sundbybergissä Ruotsissa asuva ruotsinsuomalainen muusikko ja säveltäjä. Hän on Silverbullit-yhtyeen basisti, toinen laulaja ja lauluntekijä. Viime vuosina hän on erikoistunut peli- ja elokuvamusiikkiin sekä modernin tanssin sävellyksiin.
Rintamäki sävelsi Johan Skuggen kanssa EA:n vuonna 2011 julkaistun Battlefield 3- sekä vuonna 2013 julkaistun Battlefield 4 -pelien musiikit. Hän sävelsi myös kappaleen Johan Skuggenin kanssa vuonna 2013 kuolleen DICE:n kehittäjä Kjell Reuterswärdin muistoksi[lähde? ].
Ennen muuttoa Ruotsiin ruotsinkielinen Rintamäki vaikutti vaasalaisessa punk-yhtyeessä Oppsprätta Schakaler.
Aiheesta muualla

Jukka Rintamäen kotisivut (englanniksi)
Jay Maynard

Jay Maynard Tron-puvussaan vuonna 2004.
Jay Maynard (s. 27. heinäkuuta 1960) on yhdysvaltalainen tietokoneohjelmoija, järjestelmänvalvoja ja vapaaehtoinen projektin ylläpitäjä Herculesille, joka on ilmainen IBM:n suurtietokonelaitteistojen emulaattori. Hänet tunnetaan Tron-elokuvaan perustuvasta itsetehdystä asustaan, josta hän sai lempinimen Tron Guy (suom. Tron-mies).
Jouko Kuusela

Jouko Ilmari Kuusela (15. joulukuuta 1934 Pori – 23. toukokuuta 2020) oli suomalainen haitarinsoittaja, joka teki yhden pitkäsoitton Selecta-levymerkille vuonna 1983 ja sen jälkeen omakustanteen vuonna 1988.
Diskografia

Silhouette (1983,  Selecta)
Jazz hanuri (1988,  omakustanne)
Aiheesta muualla

Jouko Kuuselan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jouni Grönroos

| Jouni Grönroos> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jouni Grönroos
Syntynyt: 11. helmikuuta 1967 (ikä 57)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Valmennusura
2000–2001 2001–2002 2002–2005 2005–2006 2009–2014 2016–2019:   Pantterit  Torpan Pojat  Kouvot  KTP-Basket  Porvoon Tarmo  FoKoPo
Jouni Grönroos (s. 11. helmikuuta 1967) on suomalainen koripallovalmentaja ja -vaikuttaja, joka toimii kesästä 2018 lähtien Korisliigassa pelaavan Korihaiden henkilöstö- ja talousjohtajana.
Ura

Grönroos toimi Panttereiden organisaatiossa parikymmentä vuotta, kunnes siirtyi seuran edustusjoukkueen päävalmentajaksi kaudeksi 2000–2001. Seuraavan kauden hän toimi Torpan Poikien päävalmentajana ja valmensi seuran I-divisioonan kolmanneksi. Kaudet 2002–2005 Grönroos toimi Kouvojen päävalmentajana. Kaudella 2003–2004 hän johdatti seuran Suomen-mestaruuteen saakka. Vuonna 2005 hän siirtyi KTP:n päävalmentajaksi, mutta toimi päävalmentajana vain kymmenen ottelua, joista joukkue voitti yhden. Paluun valmentajaksi Grönroos teki kauden 2008–2009 aikana Porvoon Tarmossa. Grönroos valmensi eri pätkissä Tarmoa vuosina 2009–2014.
Grönroos siirtyi heinäkuussa 2016 forssalaisen FoKoPon päävalmentajaksi. Toukokuussa 2017 Grönroos teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen FoKoPon kanssa.
Elokuussa 2018 Grönroos nimitettiin Korisliigassa pelaavan uusikaupunkilaisen Korihaiden henkilöstö- ja talousjohtajaksi.
Juhani Peltonen (kasvatustieteilijä)

Kari Juhani Peltonen (s. 1945) on suomalainen kasvatustieteilijä. Hän toimi Turun yliopiston (Rauman opettajankoulutuslaitos) kasvatustieteen (käsityökasvatus) professorina vuodesta 1988. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet didaktiikka ja työkasvatus.
Juliusten basilika

| Juliusten basilika |
| --- | --- |
Sijainti:  Archaía Kórinthos, Kórinthos, Korinthia, Peloponnesos, Kreikka
Koordinaatit:  37°54′20″N, 22°52′52″E
Rakennustyyppi:  basilika
Valmistumisvuosi:  noin 1–10 jaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juliusten basilika oli antiikin aikainen basilika Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Gaius Caesarin patsas Juliusten basilikasta. Antiikin Korintin arkeologinen museo.
Basilika rakennettiin roomalaisella ajalla keisari Augustuksen kaudella aivan ensimmäisen vuosisadan jaa. alussa. Sen tarkoitus oli kunnioittaa Juliusten-Claudiusten hallitsijasukua. Rakennus tuhoutui maanjäristyksessä 300-luvulla.
Basilika sijaitsi Korintin agoran eli torin itäpäässä ja toimi samalla sen itäisenä sisäänkäyntinä. Rakennus oli kaksikerroksinen ja koostui peristyylisalista, joka oli nelilaivaisen kryptoportiikin päällä. Näin se oli pohjakaavaltaan suorakulmio suorakulmiossa. Alimman ja ulommaisen osan koko oli noin 38,4 × 23,6 metriä, ja ylemmän ja sisimmäisen osan koko noin 26,7 × 11,8 metriä. Pääsalin korkeus oli noin 10,4 metriä. Rakennus oli tehty stukkolla päällystetystä paikallisesta kalkkikivestä. Myöhemmässä vaiheessa rakennuksen sisäosat katettiin osittain marmorilla.
Rakennuksessa oli lukuisia Juliusten ja Claudiusten suvun jäsenten kuvapatsaita, mukaan lukien Augustus ja hänen tyttärenpoikansa Gaius ja Lucius. Löytyneet patsaat ovat esillä Antiikin Korintin arkeologisessa museossa. Agoran eteläpuolelle myöhemmin rakennettu niin kutsuttu Eteläinen basilika muistutti arkkitehtuuriltaan hyvin paljon Juliusten basilikaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juliusten basilika Wikimedia Commonsissa
Jokipakanjoki

| Jokipakanjoki (Myllyoja) |
| --- | --- |
 Jokipakanjokea Keljonkankaantien lähellä
Alkulähde:  Kaijanlampi  62.18825°N, 25.70237°E
Laskupaikka:  Päijänteen Keljonlahti  62.20637°N, 25.72808°E
Maat:  Suomi
Jokipakanjoki, yläjuoksullaan Myllyoja, on noin 3 km pituinen puro tai joki Jyväskylässä. Se sijaitsee Keljonkankaan kaupunginosassa. Sitä voidaan kutsua myös Keljonpuroksi ja aikaisemmin sitä on kutsuttu myös Majajoeksi. Maanmittauslaitos ei ole kuitenkaan merkinnyt purolle nimeä.
Myllyoja alkaa Kaijanlammesta ja levenee Lotilantien lähellä suvantomaiseksi Myllylammeksi, joka on 1940-luvulla suoritetun patoamisen seurauksena syntynyt tekolampi. Myllylammen jälkeen Sysmäläntien ja Jokipakantien välisellä alueella Myllyojaan yhtyy Vuorilammen laskuoja Kauraoja, jonka jälkeen puroa kutsutaan Jokipakanjoeksi, joka laskee Päijänteen Keljonlahteen.
Puro virtaa alajuoksullaan jyrkän, 10-15 m syvyisen notkon läpi. Jokipakan notko on kaupungin omistamaa luonnonsuojelualuetta. Notkossa kasvaa paljon saniaisia, suurimmaksi osaksi kotkansiipiä. Notkon kasvillisuuteen kuuluu myös muun muassa näsiä, tesma ja mustakonnanmarja. Alueella on havaittu myös liito-oravia.
Keljonkankaan pohjoisosassa on kaupungin virallinen pienalue nimeltään Jokipakka, jonka alueella on suurin osa purosta. Jokipakan eli Joppakan asuinalue syntyi 1930-luvulla alueella toimineen Keljon valimon lähelle, tosin sitä ennen alueella oli jo mäkitupina perustettuja taloja.
Jussi Hiltunen

Jussi Hiltunen (s. Rovaniemi) on suomalainen elokuvaohjaaja. Hänen tärkeimpiin töihinsä kuuluu Armoton maa ja televisiosarja Ivalon toinen kausi. Hiltusen elokuvat sijoittuvat Lappiin hänen taustansa takia.
Hiltusen kiinnostus elokuvia kohtaan heräsi 12-vuotiaana, kun hän sai lainaksi VHS-videokameran. Hän aloitti elokuvien kuvaamisen harrastetasolla koulukavereidensa kanssa.
Aiheesta muualla

Jussi Hiltunen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Joseph Jongen

Joseph Jongen
Marie-Alphonse-Nicolas-Joseph Jongen (14. joulukuuta 1873 Liège – 12. heinäkuuta 1953 Sart-lez-Spa) oli belgialainen urkuri, säveltäjä ja musiikkikasvattaja.
Elämä ja ura

Seitsemänvuotias Jongen ilmoitettiin synnyinkaupunkinsa Liègen konservatorioon, jossa alkoi opiskella urkujensoittoa ja sävellystä. 1890-luvulla Jongenista tuli Liègen St. Jacques -kirkon urkuri. 1900-luvun vaihteessa opintomatkallaan Berliinissä Jongen tapasi Max Bruchin sekä Richard Straussin, jolta otti muutamia sävellystunteja. Palattuaan kotimaahansa Joseph Jongen asui Brysselissä ja ensimmäisen maailmansodan aikana Isossa-Britanniassa. Palattuaan Belgiaan Jongenista tuli Brysselin konservatorion johtaja. Jongen valittiin kaksi kertaa Belgian kuninkaalliseen akatemiaan.
Jongen voitti vuonna 1897 Belgian Prix de Rome -palkinnon. Säveltämisen ohessa Jongen toimi urkurina ja pianistina ja esiintyi muiden muassa Artur Rubinsteinin, John Irelandin ja Eugene Ysayen kanssa. Urkumusiikin lisäksi Jongen sävelsi varsin paljon orkesteriteoksia, yhden baletin, kamarimusiikkia, vokaaliteoksia ja pianosävellyksiä. Tärkeimmiksi vaikuttajiksi mainitaan ranskalaissäveltäjät Gabriel Fauré ja Claude Debussy. Jongea pidetään merkittävimpänä belgialaisena säveltäjänä César Franckin jälkeen.
Aiheesta muualla

Worklist (Arkistoitu – Internet Archive)
Les Amis de Joseph Jongen
Joseph Jongen String Quartet Nos.1 & 2, Opp.3 & 50 & Piano Trio No.1, Op.10 (Arkistoitu – Internet Archive) Soundbites and short biography.
Joseph Jongen International Music Score Library Project (englanniksi)
Jay North

Jay North (1960)
Jay Waverly North (s. 3. elokuuta 1951) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti lapsena Ville Vallatonta (Dennis Mitchell) vuosien 1959–1963 televisiosarjassa Dennis the Menace.
Aiheesta muualla

Jay North Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Julián Arredondo

| Julián Arredondo |
| --- | --- |
 Julián Arredondo 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Julián David Arredondo Moreno
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1988 (ikä 36)
Kansalaisuus:   Kolumbia
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  mäkiajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2008–2009 2010–2011:  Massi Team S.C.A.P. Prefabbricati Foresi
Ammattilaisjoukkue(et)
2012–2013 2014–2016  2017:  Team Nippo Trek Factory Racing / Trek-Segafredo Nippo - Vini Fantini
Suurimmat voitot
 Tour de Langkawi 2013 Italian ympäriajo, mäkikirikilpailu 2014, etappi 
 Tiedot päivitetty: 9. tammikuuta 2024 
Julián David Arredondo Moreno (s. 30. heinäkuuta 1988 Ciudad Bolívar, Antioquia) on kolumbialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Nippo -joukkueessa 2012–2013, edusti Trek Factory Racing / Trek-Segafredoa 2014–2016 ja Nippo - Vini Fantinia viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2017.
Arredondo voitti Italian ympäriajossa 2014 Rifugio Panarottan nousuun päättyneen 18. etapin sekä mäkikirikilpailun.
Saavutuksia

Lähteet: Cycling Archives, Cyclingbase, Pro Cycling Stats
Jorma Serlachius

Jorma Olavi Serlachius (27. helmikuuta 1908 Hämeenlinna – 3. joulukuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen mekaanisen teknologian professori.
Serlachius kirjoitti ylioppilaaksi 1926, valmistui diplomi-insinööriksi 1933 ja opiskeli Tukholman teknillisessä korkeakoulussa. Hän oli Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Osake-Yhtiön Tampereen konepajan apulaistyöpajainsinööri, lentokonemoottoriosaston johtaja ja apulaiskäytönjohtaja 1933–1944, Sotevan metalliteollisuusosaston päällikkö ja teknillinen johtaja 1944–1948, Teknillisen korkeakoulun mekaanisen teknologian professori vuodesta 1946, Metexin toimitusjohtaja 1948–1951, sitten teknillinen johtaja ja sijaistoimitusjohtaja. Serlachius kuului Suomen valtuuskuntaan useissa kauppasopimusneuvotteluissa vuosina 1945–1955. Hän oli Suomen Työn Liiton puheenjohtaja vuosina 1953–1959 ja kuului Suomen Standardisoimisliiton johtokuntaan.
Jussi Henriksson

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 23. kesäkuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 187 cm
Seura
Seura: MaPS
Pelinumero: 6
Junioriseurat
1999–2005: FC Inter
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2006 | VG-62 | 18 | (1) |
| 2006 | FC Inter | 6 | (0) |
| 2007 | VG-62 | 23 | (0) |
| 2008–2009 | Sinimustat | 43 | (5) |
| 2010 | KaaPo | 6 | (0) |
| 2010 | → Sinimustat (laina) | 9 | (3) |
| 2011–2012 | ÅIFK | 25 | (3) |
| 2013–2014 | FC Inter/2 | 6 | (1) |
| 2015– | MaPS | 11 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 147 | (13) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. helmikuuta 2016.
Jussi Henriksson (s. 23. kesäkuuta 1987 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kolmosessa pelaavaa Maskun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Aiheesta muualla

Henriksson FC Interin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Henriksson Veikkausliigan sivuilla
Jäniksen vuosi (täsmennyssivu)

Jäniksen vuosi viittaa seuraaviin:
Jäniksen vuosi , Arto Paasilinnan romaani vuodelta 1975
Jäniksen vuosi, Risto Jarvan ohjaama elokuva vuodelta 1977 Arto Paasilinnan samannimisen kirjan pohjalta
Jäniksen vuosi (ransk. Le Lièvre de Vatanen), Marc Rivièren ohjaama elokuva vuodelta 2006 Arto Paasilinnan samannimisen kirjan pohjalta
Jäniksen vuosi, kiinalaisen kalenterin joka 12. vuosi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jäniksen vuosi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jäniksen vuosi

| Jäniksen vuosi |
| --- | --- |

Kirjailija:  Arto Paasilinna
Genre:  kaunokirjallisuus
Kustantaja:  Weilin & Göös
Julkaistu:  1975
Sivumäärä:  182
ISBN:  951-35-1252-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jäniksen vuosi on Arto Paasilinnan tunnetuin romaani. Kirja on vuodelta 1975, jolloin kiinalaisen horoskoopinkin mukaan oli jäniksen vuosi, ja sen kustantaja oli Weilin & Göös. Myöhemmin sitä ovat julkaisseet kirjakerhot, WSOY ja Gummerus. Kirja on käännetty 30 eri kielelle, muun muassa ranskaksi, hepreaksi, japaniksi, kiinaksi, koreaksi, turkiksi, venäjäksi, ukrainaksi, latviaksi ja liettuaksi.
Tarina kertoo turhautuneesta toimittajasta Kaarlo Vatasesta, joka kesäisellä työmatkallaan löytää vammautuneen jäniksenpoikasen, joka oli jäänyt Vatasen ja tämän työtoverin auton alle. Vatanen päättää heittää hyvästit entiselle elämälleen ja aloittaa huumorilla ja haikeudella alkavan seikkailun ympäri Suomea jäniksen kanssa. Vatanen tapaa mm. Kiuruveden entisen nimismiehen, joka on tutkinut harrastuksenaan Kekkosta. Erityisesti hän on tutkinut Kekkosesta otettuja valokuvia ja tullut siihen tulokseen, että Kekkonen oli 1960-luvun lopulla korvattu nuoremmalla kaksoisolennolla. Ajauduttuaan karhujahdissa Neuvosto-Venäjälle Vatanen palautetaan vankivaunussa Suomeen, jossa hänet erotetaan jäniksestä. Lähetettyään kirjeen Kekkoselle hän saa kiireesti jäniksensä yhteiseen selliin.
Jäniksen vuosi ilmestyi ranskaksi Éditions Denoëlin kustantamana vuonna 1989 ja saavutti heti suuren suosion sekä arvostelijoiden että lukijoiden parissa. Romaani julkaistiin nimellä Le Lièvre de Vatanen (suom. Vatasen jänis), jottei sitä olisi sekoitettu samaan aikaan julkaistuun kiinalaisia horoskooppimerkkejä esittelevään teossarjaan. Jäniksen vuodesta on tullut Ranskassa kestosuosikki, jota myydään vuosittain tuhansia kappaleita.
Teoksen pohjalta on tehty myös elokuvia, Risto Jarvan ohjaama kehuja saanut Jäniksen vuosi vuodelta 1977 ja ranskalaisen Marc Rivièren vähemmän kehuttu Jäniksen vuosi (Le Lièvre de Vatanen) vuodelta 2006.
Jay Mohr

Jay Mohr vuonna 2004.
John Ferguson "Jay" Mohr (s. 23. elokuuta 1970) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hän on naimisissa toisen vaimonsa, näyttelijä Nikki Coxin kanssa. Hänellä on lapsi edellisestä avioliitosta.
Mohr syntyi Veronassa, New Jerseyssä. Hän tuli tunnetuksi Saturday Night Liven esiintyjänä jo 1990-luvun alkupuolella; hän kuvaa tätä aikaa menestyskirjassaan Gasping for Airtime: Two Years in the Trenches of Saturday Night Live (2004).
Mohr on esiintynyt myöhemmin muiden muassa elokuvissa Jerry Maguire – elämä on peliä (1996), Suicide Kings – epätoivoinen salaliitto (1997), Täydellinen Sulhanen (1997). Paulie (1998), Go (1999), Anna hyvän kiertää (2000) ja Pluto Nash (2002). Jay on myös esiintynyt sarjassa Aavekuiskaaja (kaudet 2. ja 3.) ja ollut pääroolissa sarjassa Sinkkuisä Gary.
Aiheesta muualla

Jay Mohr Internet Movie Databasessa. (englanniksi)