stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kymenlaakson laulu (televisiosarja)

| Kymenlaakson laulu |
| --- | --- |
Tyyli:  Draama   Komedia
Kestoaika:  n. 70 min / jakso
Luoja(t):  Pirkka-Pekka Petelius   Harri Virtanen
Pääosissa:  Pirkka-Pekka Petelius   Kristiina Halttu   Ritva Oksanen   Jussi Vatanen   Jemina Sillanpää
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV1
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  3
Ikäraja:  
Tuotanto
Tuottaja(t):  Ilmo Laevuo   Petri Riikonen
Ohjaaja(t):  Pirkka-Pekka Petelius
Käsikirjoittaja(t):  Pirkka-Pekka Petelius   Harri Virtanen
Kuvaaja(t):  Jari Pollari
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Kymenlaakson laulu on vuonna 2008 esitetty, Pirkka-Pekka Peteliuksen ohjaama ja yhdessä Harri Virtasen kanssa käsikirjoittama kolmiosainen television draamasarja. Siinä Petelius myös näyttelee pääosaa, kouvolalaista julkkispsykologi ja kirjailija Fabian Djupsjötä. Mies terapoi Voikkaan paperitehtaalta työttömäksi jääneitä, kipuilee suhteessaan rakkaudettomaan äitiinsä (Ritva Oksanen) ja luo suhdetta uuteen naisystäväänsä, kollega Kariniin (Kristiina Halttu). Sarjan dramaturgia perustuu paljolti pitkiin, intensiivisiin dialogeihin sekä tangosävelmiin instrumentaaliesityksinä. Petelius on sanonut sarjan olevan kaikista töistään itselleen henkilökohtaisin, kokonaisvaltaisin ja painavin.
Sarja esitettiin uusintana vuonna 2012, 12. maaliskuuta - 26. maaliskuuta Yle TV1:llä. Se on julkaistu DVD:nä, joka sisältää myös Peteliuksen ja Harri Virtasen toisen draamayhteistyön, 55-minuuttisen lyhytelokuvan 55 minuuttia puheaikaa (2004).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pirkka-Pekka Petelius  | … |  Fabian   |
|  Kristiina Halttu  | … |  Karin    |
|  Ritva Oksanen  | … |  Fabianin äiti   |
|  Jemina Sillanpää  | … |  Silja, Karinin tytär   |
|  Jussi Vatanen  | … |  Juha, Fabianin poika   |
|  Jani Volanen  | … |  miesasiakas   |
|  Pirjo Lonka  | … |  naisasiakas   |
|  Seppo Halttunen  | … |  haastattelija   |
|  Ilkka Heiskanen  | … |  Karinin ex-asiakas    |
|  Jukka Rasila  | … |  mies portaissa    |
|  Jouko Puolanto  | … |  mies linja-autossa    |
|  Toni Wahlström  | … |  tarjoilija    |
|  Tommi Korpela  | … |  veturinkuljettaja    |
|  Anja Pohjola  | … |  Fabianin entinen opettaja    |
|  Janne Reinikainen  | … |  toimittaja    |
|  Aimo Räsänen  | … |  hautakivien veistäjä    |
|  Hannu-Pekka Björkman  | … |  koulutusanalyytikko    |
|  Ville Virtanen  | … |  Seppo    |
|  Juhani Niemelä  | … |  Risto    |
|  Petri Manninen  | … |  vartija   |
|  Matti Ristinen  | … |  Sakari    |
|  Jari Pehkonen  | … |  Keijo    |
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Jussi Karjalainen piti Kymenlaakson laulua kauden merkittävimpänä kotimaisena draamasarjana, jossa koomikkona tunnettu Petelius on sydänjuuriaan myöten tosissaan. Hän rinnasti sarjan jopa Mikko Niskasen ylistettyyn sarjaan Kahdeksan surmanluotia ja Ingmar Bergmanin tuotantoon.
Lamminmäenlampi

Lamminmäenlampi -nimisiä lampia ovat:
Lamminmäenlampi, lampi Karstulassa
Lamminmäenlampi, lampi Keuruulla
Lamminmäenlampi, lampi Multialla
Lamminmäenlampi, lampi Pihtiputaalla
Lamminmäenlampi, lampi Uuraisissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, jolla luetellaan useita samannimisiä järviä.
Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring

Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring (LLH) on norjalainen seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajava järjestö. 1940-luvun lopussa Tanskan Forbundet af 1948 hyväksyi kaksi edustajaa Norjassa, ja norjalainen Forbundet av 1948 perustettiin erillisenä järjestönään vuonna 1952. LLH syntyi vuonna 1992, kun Forbundet av 1948 ja Fellesrådet for homofile organisasjoner i Norge yhdistyivät. Nykyisin järjestön jäsenmäärä on noin 2 300.
Taistelu Algeriasta

| Taistelu Algeriasta> La battaglia di Algeri |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gillo Pontecorvo
Käsikirjoittaja:   Gillo Pontecorvo  Franco Solinas 
Tuottaja:   Antonio Musu  Yacef Saadi 
Säveltäjä:   Ennio Morricone  Gillo Pontecorvo 
Kuvaaja:  Marcello Gatti
Leikkaaja:   Mario Morra  Mario Serandrei 
Pääosat:   Jean Martin  Yacef Saadi  Brahim Haggiag 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia  Algeria 
Tuotantoyhtiö:   Casbah Film  Igor Film 
Levittäjä:  RCS MediaGroup Netflix
Ensi-ilta:  31. elokuuta 1966
Kesto:  135 min
Alkuperäiskieli:  englanti arabia ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taistelu Algeriasta (ital. La battaglia di Algeri)  on Gillo Pontecorvon ohjaama italialais-algerialainen elokuva vuodelta 1966. Elokuva kertoo Algerian sodasta sen algerialaisen johtohahmon Alin näkökulmasta. Algerian hallitus tuki tämän poliittisesti latautuneen elokuvan tuotantoa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta ja BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati kaikkien aikojen 20 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Pääosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jean Martin  | … |  Mathieu, ranskalainen upseeri   |
|  Yacef Saâdi  | … |  Djafar   |
|  Tommaso Neri  | … |  ranskalainen upseeri   |
|  Brahim Haggiag  | … |  Ali La Pointe, algerialainen vapaustaistelija   |
Tuotanto

Vuonna 1954 puhjennut Algerian itsenäisyyssota päätti Ranskan siirtomaahallinnon Algeriassa jälkimmäisen itsenäistyessä 2. heinäkuuta 1962 Front de Libération Nationalen eli FLN:n johdolla. Elokuvaohjaaja Gillo Pontecorvo ja käsikirjoittaja Franco Solinas viettivät jonkin aikaa Algerissa hieman ennen maan itsenäistymistä väärennettyjä toimittajan asiakirjoja käyttäen. Oikeana tarkoituksena oli tehdä tutkimusta elokuvaprojektia varten. Solinas sai lopulta yhdesä Paul Newmanin kanssa valmiiksi käsikirjoituksen, joka sai nimen "Parà". Käsikirjoitus kertoi entisestä Ranskan laskuvarjojoukkojen sotilaasta, joka työskentelee toimittajana Algerian sodasta uutisoiden. Ajan kanssa hän väsyy sodan verisyyteen. Käsikirjoitus esiteltiin Italiassa FLN:n edustaja Salah Baazille. Baazi ei kuitenkaan pitänyt käsikirjoituksesta, joka ei keskittynyt algerialaiseen näkökulmaan. Sen tilalle hän tarjosi entisen FLN:n sotilaskomentaja Yacef Saâdin käsikirjoitusta, joka perustui Yacefin omaan Algerin taistelusta kertovaan kirjaan Souvenirs de la Bataille d’Alger. Pontecorvo ei lämpemnnyt käsikirjoitukselle, jota hän piti "kuvottavan propagandistisena". Sen sijaan hän ja Solinas tekivät samasta aiheesta kokonaan uuden käsikirjoituksen, joka pyrki kuvaamaan tapahtumia todenmukaisesti välttäen ranskalaisten ja algerialaisten näkökulmien ääripäitä.
Elokuvan tuotantoryhmä teki Algerian valtion tukemia tutkimuksia Algeriassa kuuden kuukauden ajan etsien kuvauspaikkoja ja haastatellen paikallisia. He kävivät myös Pariisissa tutkimassa aiheeseen liittyvää arkistoitua dokumentti- ja uutismateriaalia. He haastattelivat myös ranskalaisia sotaveteraaneja. Elokuvan käsikirjoitusta päädyttiin muuttamaan viiteen kertaan, kunnes lopputulos tyydytti Pontecorvoa ja Solinasia. Vuonna 1965 tehtiin yhteistyösopimus Yacefin ja Algerian valtion omistaman tuotantoyhtiö  Casbah Filmin, sekä Antonio Musun omistaman italialaisen tuotantoyhtiö Igor Filmin kanssa.
Elokuvan kuvauksissa Pontecorvo ja kuvaaja Marcello Gatti painottivat italialaisen neorelismin vaikuttamaa tyyliä. Elokuvassa yritettiin myös jäljitellä uutisfilmejä ja dokumenttielokuvia. Mustavalkoisessa elokuvassa hyödynnettiin myös monia Pontecorvon aikaissemman elokuvan Kapo – keskitysleirin vartija kuvauksien aikana opittuja tekniikoita. Elokuvan näyttelijöistä suurin osa oli paikallisia algerialaisia. Ainut ammattinäyttelijä oli eversti Mathieuta näytellyt ranskalainen Jean Martin, joka oli tosin näytellyt aikaisemmin lähinnä teatterialalla. Hänellä oli kuitenkin rooliin liittyvää kokemusta. Martin oli taistellut toisessa maailmasodassa Ranskan vastarintaliikkeen riveissä, sekä Indokiinan sodan aikana ranskalaisissa laskuvarjojoukoissa.
Vastaanotto

Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 31. elokuuta 1966, jossa se voitti Kultainen leijona-palkinnon. Elokuvan ensi-ilta Algerissa järjestettiin 27. lokakuuuta 1966 ja Yhdysvaltoissa 20. syyskuuta 1967. Suomen ensi-ilta oli 14. toukokuuta 1971. Elokuvan esittäminen oli kiellettyä Ranskassa aina lokakuuhun 1970 saakka, koska sen aihetta pidettiin liian tulenarkana. Espanjassa sen esitykset sallittiin vasta vuonna 1978, kolme vuotta maan diktaattori Francisco Francon kuoleman jälkeen. Elokuvasta julkaistiin restauroitu versio Italissa huhtikuussa 1999, sekä pidennetyt versiot Hongkongissa toukokuussa 2000 ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa joulukuussa 2003. Se myös julkaistiin uudelleen Yhdysvalloissa 9. tammikuuta 2004 ja esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla 15. toukokuuta 2004. Elokuvan 50-vuotisjuhlilla esitettiin digitaalisesti restauroitu versio Venetsian, Toronton ja New Yorkin elokuvajuhlilla. Elokuvan koko esityshistorian lipputuloista ei ole varmaa tietoa, mutta se menestyi ilmeisesti kohtalaisesti.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Taistelun Algeriasta vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 20 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Elokuvan kuvausta sodasta on pidetty yleisesti historiallisesti tarkkana. Elokuvan päähenkilöt pohjautuvat oikeisiin henkilöihin, tosin osa rooleista edustaa useampia todellisia henkilöitä. Sen kuvaukselle on esitetty kuitenkin myös kritiikkiä. Esimerkiksi sen nimi "taistelu" ei joidenkin mielestä kuvaa hyvin ennemminkin useina pieninä yhteenottoina käytyä konfliktia. Sen on sanottu myös antaneen painoarvoa vain FLN:lle ja ranskalaisille laskuvarjojääkäreille ja pois jätettiin esimerkiksi FLN:n kilpailijan kommunistisen Mouvement National Algérien (MNA) osuus, sekä FLN:n sisäiset hajaannukset.
Kuvankaappaus.
Yacef Saâdi (vas.) ja Gillo Pontecorvo (oik.) vaimoineen Venetsian elokuvajuhlissa vuonna 1966.
Lahnalampi (Mäntyharju)

| Lahnalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°18′37″N, 26°37′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskuoja:  oja Siikaseen 
Järvinumero:  14.915.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  81,3 m  
Pituus:  560 m  
Leveys:  230 m  
Rantaviiva:  1,382 km  
Pinta-ala:  7,939 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLahnalampi 
Lahnalampi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Pankalahden lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 560 metriä pitkä, 230 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Nurmaanjärven valuma-alueeseen (14.915) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 81,3 metriä mpy.
Leena Pakkanen

Leena Pakkanen (s. 1948) on entinen Yleisradion toimittaja, juontaja ja toimituspäällikkö. Pakkanen on pitkän linjan radiotoimittaja, mutta 1990- ja 2000-luvulla hänet tunnettiin etenkin television aamuohjelmista. Koulutukseltaan hän on taloustieteen kandidaatti Tampereen yliopistosta.
Pakkanen on tehnyt suurimman osan urastaan Ylessä, mutta hänet tunnetaan myös MTV3:n Huomenta Suomen ensimmäisenä juontajana Arto Tuomisen kanssa. Radion puolella Pakkanen tuli tunnetuksi 1970-luvun Naapurineljännes- ja Näin naapurissa -ohjelmista, jotka käsittelivät Neuvostoliittoa. Myöhemmin hän toimi muun muassa radion ohjelmapäällikkönä ja Radiomafian ohjelmajohtajana, Ylen Ykkösen aamu-tv:n juontajana, tuottajana ja toimituspäällikkönä sekä tammikuussa 2003 alkaneen Yle Radio 1:n Ykkösaamun juontajana ja ensimmäisenä tuottajana.
Pakkanen sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon vuonna 2004. ”Sananvapaus ja demokratia perustuvat journalismiin, joka ei kumartele eikä pelkää. Pakkasen tinkimättömät haastattelut ja laaja-alainen osaaminen luotaavat päivän tärkeitä keskustelunaiheita”, lautakunta perusteli valintaa.
Tasavallan presidentti on myöntänyt Pakkaselle kunniamerkin, Suomen Leijonan ansioristin.
Leena Pakkanen jäi Ylestä eläkkeelle keväällä 2010. Hän on toiminut esiintymiskouluttajana omassa yrityksessään vuodesta 2010.
Taistelija

| Taistelija> First Blood |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ted Kotcheff
Käsikirjoittaja:  Michael Kozoll William Sackheim Sylvester Stallone
Perustuu:  David Morrellin romaaniin Ajojahti (First Blood)
Tuottaja:  Buzz Feitshans
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  Andrew Laszlo
Leikkaaja:  Joan E. Chapman
Lavastaja:  Kimberley Richardson
Pääosat:  Sylvester Stallone Richard Crenna Brian Dennehy
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Carolco Pictures Inc.  Elcajo Productions Orion Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   22. lokakuuta 1982  4. helmikuuta 1983
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  14 000 000 dollaria
Tuotto:  125 212 904 dollaria
Seuraaja:  Rambo – taistelija 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kawkawa Laken silta, jossa kuvattiin Rambon kävely sillan yli takaisin Hopen kaupunkiin ennen kuin sheriffi Teasle pidättää hänet. Silta romutettiin vuonna 2011.
Taistelija (engl. First Blood, tunnetaan myös nimellä Rambo: First Blood, Suomessa DVD-julkaisuissa nimellä Rambo – taistelija) on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuva perustuu David Morrellin romaaniin Ajojahti (First Blood). Elokuvan pääosassa nähdään Sylvester Stallone.
Elokuva on saanut neljä jatko-osaa: Rambo – taistelija 2 (1985), Rambo – taistelija 3 (1988), Rambo (2008) ja Rambo: Last Blood (2019). Ensimmäinen Rambo sijoittuu Hopen pikkukaupunkiin lähellä Portlandin kaupunkia luoteis-Yhdysvalloissa, toinen Vietnamiin, kolmas Afganistaniin, neljäs Myanmariin ja viides Meksikoon. Elokuvasta on ollut suunnitteilla myös Bollywood-versio, jonka pääosaan on kiinnitetty Tiger Shroff. Rambo on elokuvassa Intian armeijan eliittijoukkojen sotilas.
Juoni

Palattuaan Vietnamin sodasta Yhdysvaltoihin Rambo saapuu Hope-nimiseen pikkukaupunkiin. Seriffi Will Teasle ei kuitenkaan halua kulkureita kaupunkiinsa. Rambo haluaa paikan, jossa hän voisi syödä, mutta Teasle kuljettaa hänet pois kaupungista. Ramboa harmittaa Teaslen asenne, ja hän päättää kääntyä kävelemään takaisin kohti Hopea. Teasle pidättää Rambon irtolaisuudesta ja teräaseen hallussapidosta. Rambo viedään putkaan, jossa häntä aletaan valmistella oikeuskäsittelyä varten. Virkavalta huomaa, että Rambolla on selässään ja rintakehässään useita viiltojälkiä. Apulaissheriffin ja aseman työntekijöiden sadistinen kohtelu Ramboa kohtaan, sekä putkan kalterit ja parranleikkaajan veitsi tuovat Rambolle muistoja sotavankiajoista Vietkongin ”tiikerihäkistä”.
Rajua väkivaltaa käyttäen Rambo pakenee poliisiasemalta läheiseen vuoristoon. Helikopteri löytää hänet, ja apulaisseriffi alkaa ampua helikopterista kiväärillä Ramboa kohti. Rambo ajautuu kallion kielekkeelle, josta ainoa pakomahdollisuus on alaspäin. Hän pudottautuu suuren kuusen oksien hidastamana maahan. Helikopteri laskeutuu lähemmäs, jolloin Rambo heittää sen tuulilasiin kiven, minkä seurauksena helikopteri alkaa kieppua ja apulaisseriffi putoaa maahan ja kuolee. Rambo vahingoittaa takaa-ajajiaan rakentamillaan ansoilla ja neuvoo seriffiä lopettamaan ajojahdin. Seriffi ei usko varoitusta ja kutsuu paikalle kansalliskaartin. Paikalle saapuu myös eversti Samuel Trautman, Rambon komentaja Vietnamin sodassa, joka yrittää taivutella radiopuhelimen kautta Ramboa antautumaan. Kansalliskaarti saartaa Rambon hylättyyn kaivokseen ja sulkee sisäänkäynnin singon laukauksella, mutta Rambo pääsee pakoon toista reittiä pitkin lievästi haavoittuneena.
Seuraavana päivänä Rambo varastaa kansalliskaartin kuorma-auton ja lähtee tuhoamaan Hopen pikkukaupunkia. Hän saa paljon tuhoa aikaan vartioimattomassa kaupungissa räjäyttäessään muutaman rakennuksen. Lopussa hän on jo tappamassa Teaslea, mutta Trautman ehtii väliin ja saa taivuteltua Rambon antautumaan. Rambo lysähtää maahan ja tilittää Trautmanille katkerasti tunteitaan Vietnamin veteraanien törkeästä kohtelusta Yhdysvalloissa. Rambo viedään pois vangittuna.
Roolitus, maine ja vaikutus

John Rambon rooliin olivat ehdolla muun muassa Hollywood-kuuluisuudet John Travolta, Dustin Hoffman, Clint Eastwood, Steve McQueen ja Al Pacino.
Elokuvalla on todella väkivaltainen maine, vaikka todellisuudessa John Rambo aiheuttaa vain yhden miehen kuoleman. Ramboilusta on kuitenkin sittemmin muodostunut yhden miehen aikaansaamaa valtavaa tuhoa kuvaava käsite.
Taistelijan myötä markkinoille ilmestyi elokuvan myötä monenlaatuisia niin kutsuttuja ”Rambo-puukkoja”, joiden kahvassa oli elokuvassa nähdyt kompassi, neulontavälineet, hiomakivi ynnä muuta tavaraa. Veitsestä on valmistettu myös virallisesti lisensoitua kopiota.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Sylvester Stallone   | … |   John Rambo   |
|   Richard Crenna   | … |   Samuel Trautman   |
|   Brian Dennehy   | … |   Sheriffi Will Teasle    |
|   Bill McKinney   | … |   Dave Kern    |
|   Jack Starrett   | … |   Arthur Galt    |
|   Michael Talbott   | … |   Deputy Balford    |
|   David Caruso   | … |   Mitch   |
|   Chris Mulkey   | … |   Ward   |
|   John McLiam   | … |   Orval   |
|   Alf Humphreys   | … |   Lester   |
|   David Crowley   | … |   Shingleton   |
|   Don MacKay   | … |   Preston   |
Leonardo Zamora Legaspi

Leonardo Zamora Legaspi vuonna 1977.
Leonardo Zamora Legaspi (25. marraskuuta 1935 Meycauayan – 8. elokuuta 2014) oli filippiiniläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin dominikaanien papiksi 17. joulukuuta 1960 ja nimitettiin Manilan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Elephantaris in Mauretanian titulaaripiispaksi 25. kesäkuuta 1977. Piispaksi konsekroinnin suoritti 8. elokuuta Bruno Torpigliani, jota avustivat Juan Bautista Velasco Díaz ja Federico O. Escaler.
Legaspi sai 20. lokakuuta 1983 nimityksen Caceresin (Nueva Caceres) arkkipiispaksi.
Legaspi toimi Santo Tomasin yliopiston ensimmäisenä filippiiniläisenä rehtorina 1970-luvulla.
Le maschere

Le maschere on Pietro Mascagnin prologista ja kolmesta näytöksestä koostuva ooppera (commedia lirica). Se kantaesitettiin 17. tammikuuta 1901 Milanossa, Genovassa, Torinossa, Roomassa, Venetsiassa ja Veronassa. Teoksen libretto on Luigi Illican käsialaa.
Aiheesta muualla

Allmusic.com: Le maschere, opera (commedia lirica e giocosa) in 3 acts (englanniksi)
T. V. Smith

T. V. Smith
Tim Smith eli T. V. Smith (s. 5. huhtikuuta 1956, Hornchurch, Essex) on brittiläinen punkmusiikin laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hän sai varhaista menestystä osana The Adverts -yhtyettä 1970-luvun viimeisinä vuosina.
The Adverts hajosi vuonna 1980. Laulaja perusti uuden yhtyeen nimellä T.V. Smith's Explorers; se julkaisi singlen "Tomahawk Cruise" ja sittemmin albumin The Last Words of the Great Explorer, joka ei ollut toivotunlainen kaupallinen menestys.
Smithin seuraavan yhtyeen nimi oli Cheap, mutta sekään ei saavuttanut The Advertsin kaltaista suosiota. T.V. Smith keikkailee edelleen sooloartistina. Viimeisin albumi Land Of The Overdose ilmestyi syyskuussa 2018.
T.V. Smith on levyttänyt yhdessä Suomalaisen Punk Lurex OK:n kanssa 5 biisin mini-CD Future Used to be Better vuonna 2000. Tämän levyn julkaissut Hiljaiset Levyt julkaisi myös T.V. Smithin vinyylisinglen Dangerous Playground / Rock'n'roll marraskuussa 2014. SIngle on julkaistu vain Suomessa.
Diskografia > The Adverts

1978 Crossing The Red Sea With The Adverts
1979 Cast Of Thousands
Diskografia > T. V. Smith's Explorers

1981 Last Words Of The Great Explorer
Diskografia > T. V. Smith's Cheap

1994 RIP... Everything Must Go
Diskografia > T. V. Smith

1983 Channel 5
1992 March of the Giants
1994 Immortal Rich
1998 Generation Y
2001 Useless - The Very Best Of T. V. Smith Backing Band Die Toten Hosen
2003 Not a Bad Day
2006 Misinformation Overload
2005 One Chord Wonder – DVD Live At "The Sun Festival 1996", "Wild Heart", Berlin 2001, "Kuba" Jülich 2003
2007 T. V. Smith & The Bored Teenagers - Crossing The Red Sea With The Adverts Live At "The 100 Club", London April 5th 2007
2008 In the Arms of my Enemy
2009 Live at the N. V. A. Ludwigsfelde, Germany Doppel-CD
2010 Sparkle in the Mud
2011 Coming in to Land
2014 I Delete
2018 Land Of The Overdose
2020 Lockdown Holiday
Aiheesta muualla

Radio Helsinki (Arkistoitu – Internet Archive)
website
Lamminniemen ratapiha

Lamminniemen ratapiha (lyh. Lam) on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Kajaani–Lamminniemi. Liikennepaikka sijaitsee UPM-Kymmene Oyj:n Kajaanin paperitehtaan alueella Kajaaninjoen etelärannalla, noin kolmen kilometrin päässä Kajaanin rautatieasemalta. Lamminniemi erotettiin Kajaanin liikennepaikasta itsenäiseksi liikennepaikaksi 3. kesäkuuta 2007.
Liikennepaikka palvelee Tihisenniemen tehdasalueen rautatiekuljetuksia. Liikennepaikalla ei ole henkilöliikennettä eikä liikenteenhoitohenkilökuntaa, kaikki raideliikenne tapahtuu vaihtotyönä. Liikenne on vähentynyt huomattavasti Kajaanin paperitehtaan lakkauttamisen myötä.
Lanneveden työväentalo

| Lanneveden työväentalo> Lanneveden työväentalo Rientola |
| --- | --- |
Osoite:  Uuraistentie 1047,  41270 Lannevesi
Sijainti:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°36′46″N, 25°23′02″E
Valmistumisvuosi:  1919
Rakennuttaja:  Lanneveden työväenyhdistys
Omistaja:  Lanneveden työväenyhdistys
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  1
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lanneveden työväentalo on Saarijärvellä Lanneveden kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti arvokas. Talo edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Työväentalon omistaa Lanneveden työväenyhdistys ry, joka myös vuokraa taloa erilaisiin tilaisuuksiin.
Historia

Työväenyhdistys on perustettu Saarijärven Lannevedelle vuonna 1916 nimellä Lanneveden ja Summasjärven työväenyhdistys. Vuonna 1917 talollinen Matti Hänninen myi yhdistykselle tontin yhden markan nimellisestä kauppahinnasta. Vuonna 1918 ostettiin metsäherra Branderilta kruunun maalta kulovalkean vahingoittamia puita rakennustarpeiksi. Jäseniltä kerättiin rahaa rakennusrahastoon. Talo on rakennettu talkoilla, ja se valmistui vuonna 1919. Vuonna 1920 juhlasaliin rakennettiin rossilaipio ja kulissit aaltopahvista.
Talo on peruskorjattu vuonna 1938. Vuonna 1957 uusittiin katto ja rakennettiin ulkorakennukset. Myös keittiön ja kamarin ikkunat uusittiin. Vuonna 1960 vuorattiin salin seinät. Vuonna 1969 maalattiin talon ulkoseinät lahonestomaalilla.
Rakennus

Talo on hirsirunkoinen ja vuoraamaton. Katteena ollut päre on vaihdettu vuonna 1958 tiileen. Vuoraamattomat sisäseinät on vuonna 1955 peitetty kuitulevyillä. Sisäkatto on paneelia. Ulko-ovi on muutettu vuonna 1955. Talossa on uunilämmitys. Vesijohto ja viemäri on asennettu vuonna 1966.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola ja yhden huoneen ja keittiön asunto. Ulkorakennuksessa on puuvaja ja käymälät.
Toimintaa työväentalolla

Talossa on järjestetty kokouksia ja nuorisotoimintaa. Nykyään taloa käyttävät enimmäkseen eläkkeensaajat, juhlijat ja kirpputorin pitäjät.
Lavian kotiseutumuseo

| Lavian kotiseutumuseo |
| --- | --- |

Tyyppi:  Museo, kotiseutumuseo, kulttuurihistoriallinen museo, paikallismuseo 
Osoite:  Tampereentie 26, 38600 Lavia  
Sijainti:  Pori 
Perustettu:  1957  
Koordinaatit:  61°35′42″N, 22°35′53″E
 fiLavian kotiseutumuseo 
  
Lavian kotiseutumuseo on kotiseutumuseo, joka esittelee lavialaista elämää ja esinekulttuuria. Pääosassa on agraaritalouden aika ja esillä on siihen liittyvää maa- ja kotitaloustavaraa. Lisäksi museossa esitellään kalastusta ja metsästystä sekä kirkollista elämää.
Kotiseutumuseo sijaitsee vuonna 1853 valmistuneessa lainajyvästömakasiinissa Lavian kirkon vieressä. Se on osa Lavian kirkonkylän raittia, joka on osa valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.
Näytteillä on lisäksi paikallisen harrastajan Antti Kampin lahjoittama kivi- ja mineraalikokoelma. Lavian kotiseutumuseossa esitellään myös esihistoriaa.