Suomalaiset Stalinin puhdistuksissa
Arvioita

Helsingin Sanomien Unto Hämäläisen mukaan Reuterin tieotokirja laajenee sukukertomuksesta kattamaan koko inkerinsuomalaisten historiaa. Hämäläisen mukaan se on Suomessa heikosti tunnettua, vaikka inkerinsuomalaiset olivat selkeästi suurin suomalaisryhmä Neuvostoliitossa, paljon suurempi kuin loikkarit ja punasuomalaiset. Hämäläisen luonnehdinnan mukaan kirja on sekoitus tietoa, tunnetta ja tarinaa.
Dosentti Lassi Saressalon mukaan Suomalaiset Stalinin puhdistuksissa on varsin kokonaisvaltainen esimerkkitutkimus niistä vainotoimenpiteistä, joita Neuvostoliitto kohdisti ensi vaiheessa itsenäiseen talonpoikaisväestöön eli kulakkeihin sosialismia rakennettaessa, etnisiin väestönsiirtoihin ja poliittisiin puhdistuksiin Stalinin aikana. Saressalo toteaa, että vaikka Reuterin teos keskittyykin näiltä osin erityisesti inkerinsuomalaisten kohtaloihin historian julmissa pyörteissä, voidaan teos nähdä myös laajemmassa kontekstissa. Arviossaan Saressalo taustoittaa, että ensimmäiset inkerinsuomalaisia koettelevat pakkosiirrot toteutettiin 1920-luvun lopulta alkaen, kun kulakeiksi syytetyt pientalonpojat Inkerinmaalta saivat lähtökäskyn ja vietiin massasiirtoina Keski-Aasiaan, Siperiaan, Kuolan niemimaalle ja jopa Tyynenmeren rannikolle usein asumattomille seuduille oman onnensa nojaan. Keski-Aasiaan karkotettujen kohtalona oli joutua puuvillapelloille pakkotyöhön, Uralilla ja Siperiassa raadettiin metsätöissä, Kuolan rannalla kalastettiin. Reuter vertaa näitä kohtaloita, erityisesti puuvillapelloille joutuneita Pohjois-Amerikan puuvillapeltojen orjiin, eikä vertaus ole Saressalon mukaan väärä, sillä sittemminhän GULAG:n toiminta-ajatuksena oli käyttää vankityövoimaa mahdollisimman tarkkaan ennen yksilöiden kuolemista nälkään, kylmään ja pakkotyöhön.
Kansan Uutisten arvion mukaan teos valottaa suomalaisten kansanmurhan koko kuvaa. Kai Hirvasnoron piti kirjaa vuoden tärkeimpänä tietokirjana ja kuvaa sitä vavahduttavaksi. Kirjassa lainotut kirjeet ja valokuva-aineisto nostivat sen hänen mielestään uudelle, korkealle tasolle.
Kulttuuri-toimitus antoi kirjalle viisi tähteä viidestä. Pauli Välimäen mukaan Anni Reuterin kirja antaa kasvot ja äänen inkerinsuomalaisille, jotka joutuivat Stalinin Neuvostoliitossa useiden karkotusten ja kansanmurhan kohteeksi. Välimäki pitää teosta vaikuttavana, koska se yhdistää yksittäisten ihmisten kokemukset yleisiin yhteiskunnallisiin muutoksiin Stalinin ajan Neuvostoliitossa. Hän nosti esille kirjan ajankohtaisuuden ja tärkeyden nykyaikana Putinin puhdistaessa Stalinin mainetta ja tukahduttaessa oppositiota ja demokratiaa. Tämän takia hän piti kirjaa yhtenä vuoden tärkeimmistä tietokirjoista.
Ilta-Sanomien pääkirjoitus nosti esille suomalaisuhrien vainojen yhteyden nykyaikaan. Päätoimittaja Arja Paananen kirjoitti Putinin toistavan vainojen logiikkaa.
Markku Jokipii painotti kirja-arviossaan Stalinin vainojen suomalaisuhrien muistamisen tärkeyttä Suomessa erityisesti nyt, kun muistamisesta on tullut rikollista Venäjällä.
Reuterin teos sai laajaa näkyvyyttä eri medioissa. Printtimedian ja verkkolehtien arvioiden lisäksi Reuteria haastateltiin Ylen radio-ohjelmissa, Ruben Stillerin radio-ohjelmassa ja Pauliin Grymin vetämässä Ylen Kulttuuri ykkösessä sekä MTV:n Huomenta Suomessa kirjan julkaisupäivänä.[lähde? ]
Toimittaja Juho Mäkelä kirjoittaa Maaseudun tulevaisuudessa, että Anni Reuterille paljastui sukulaistensa kohtalo vasta väitöskirjaa tehdessä. Isoisän oli väitettu kuolleen sydänkohtaukseen, mutta paljastuikin että hänet teloitettiin. Mäkelä nostaa esille Anni Reuter toiveen, että suomalaisten kokemat puhdistukset Neuvostoliitossa nostettaisiin koulujen opetuksessa esille siinä missä Hitlerin diktatuurin natsirikokset.
Kirkko ja kaupunki -lehdessä toimittaja Pauli Juusela toteaa Inkerin kirkon tuhosta sekä uskonnon ja naismaallikoiden merkityksestä vaikeina karkotusvuosina, että kirkolliset tehtävät, kuten kasteet ja hautajaiset, siirtyivät naisten vastuulle.
Suomen Kuvalehdessä nostetaan esille tutkija Anni Reuterin huomio, että Stalinin vainoissa kuolleiden suomalaisten kohtalo tunnetaan Suomessa huonosti, toisin kuin holokausti. Hän arvioi, että suomettuneisuus rajoitti sitä, miten näistä hirmuteoista on puhuttu oppilaitoksissa.