stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koulupuutarha
Suomalainen koulupuutarha > Emäntäkoulujen puutarhat

Maaseudulle alettiin perustaa nuoria naisia varten emäntäkouluja 1880-luvulta lähtien. Emäntäkoulujen tehtävänä oli lisätä maaseudun tyttöjen sivistystasoa ja antaa opetusta kodinhoitajalle maalaisoloissa välttämättömissä taidoissa kuten ruokataloudessa, puutarhanhoidossa, käsitöiden tekemisessä, lastenhoidossa, terveysopissa sekä karjan- ja pienkarjanhoidossa. Emäntäkoulu antoi myös jatkokoulutusmahdollisuuden kotitalousopettaja- ja kotitalousneuvojakoulutukseen. Kotitalousopetus on ollut sidoksissa yhteiskunnan kehitykseen ja olosuhteisiin. Opetusta on eniten kaivattu poikkeuksellisina aikoina, kuten sota- ja pulavuosina.
Puutarhaoppi oli tärkeä osa emäntäkoulun opetustoimintaa. Puutarhalla oli suuri merkitys myös koulun ruokatalouden ylläpitäjänä, sillä puutarhasta saatiin monenlaisia elintarvikkeita. Kasviksia, marjoja ja hedelmiä käytettiin paljon ruoanvalmistuksessa opetuskeittiössä. Omasta puutarhasta saatiin myös kukkia koristamaan koulun sisätiloja. Emäntäkoulussa maalaistalojen töitä opittiin vuodenaikojen mukaisesti, joten keväällä ja kesällä työskenneltiin pääasiassa puutarhassa ja syksyllä korjattiin satoa. Puutarhaopetus muiden oppiaineiden tavoin oli jaettu tietopuoliseen ja käytännölliseen opetukseen. Opetuksessa pyrittiin tuomaan esille sekä käytännöllistä että tieteellistä ajattelutapaa. Tietopuolisella opetuksella selvitettiin ja perusteltiin käytännön työssä tarvittavia asioita ja syvennettiin muutakin osaamista. Käytännön harjoitustöitä tehtiin puutarhassa, lavoilla, kasvihuoneessa ja puutarhaluokassa. Tärkeä käytännön harjoitustehtävä oli kotipuutarhassa viljeltävien keittiökasvien kasvattaminen siementilauksen laatimisesta sadonkorjuuseen ja talvisäilytykseen asti. Emäntäkoulut ovat osaltaan vaikuttaneet siihen, että kotipuutarhat ja puutarhaviljelys levisivät maaseudulle.
Aiheesta muualla

Taina Laaksoharju: Koulukasvitarhatoiminta 1900-luvulta nykypäivään Helsingissä; Kasvatus 1/2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
Puutarhahistoriaa; Lasten ja nuorten puutarhayhdistys ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansakoulupuutarhat; Ikkunoita Pirkanmaalaiseen puutarhakulttuuriin, puutarhahistoria.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Ukrainan taiteilijoiden unioni

| Ukrainan taiteilijoiden unioni> Спілка художників України |
| --- | --- |
Perustettu:  1938
Toimiala:  taide
Kotipaikka:  Kiova
Toiminta-alue:   Ukraina
Viralliset kielet:  ukraina
Puheenjohtaja:  Volodymyr Tšepelyk
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ukrainan taiteilijoiden unioni (ukr. Спілка художників України, Spilka hudožnykiv Ukrajiny) on ukrainalainen taiteilijoiden etua ajava kansalaisjärjestö. Järjestön perustava kokous pidettiin 27. lokakuuta 1938.
Järjestö oli alusta alkaen tiukasti kommunistisen puolueen ohjauksessa. Tästä syystä monet Ukrainan merkittävimmistä taiteilijoista eivät koskaan olleet sen jäseniä. 1980-luvun loppua kohden järjestö sanoutui irti puolueen kontrollista ja sosialistisesta realismista. Vuonna 1998 sille myönnettiin kansallisen järjestön asema.. Samassa yhteydessä presidentti Leonid Kutšma määräsi, että maassa aletaan viettää Taiteilijoiden päivää lokakuun toinen sunnuntaina.
Volodymyr Tšepelyk on toiminut järjestön puheenjohtajan vuodesta 1990 alkaen.
VAXELN

VAXELN on sekä VAX-tietokonearkkitehtuurille tehty reaaliaikainen käyttöjärjestelmä että kokoelma työkaluja, joita käytetään tehtäessä ohjelmia kyseiselle järjestelmälle. Se kehitettiin alun perin Digital Equipment Corporationilla 1980-luvulla, ja suunnittelusta vastasi pitkälti David Cutler. Järjestelmän nimen piti aluksi olla ELAN, mutta nimi muutettiin, koska tällainen tavaramerkki oli jo käytössä.
VAXELN-ohjelmat on usein kehitetty VMS-ympäristössä, jossa itse käyttöjärjestelmäkin tyypillisesti käännetään. Näin saatu binäärikoodi on sitten esimerkiksi saatettu ajoon kiintolevyttömässä VAXissa DECnet-perheeseen kuuluvaa MOP-verkkoprotokollaa käyttäen.
Aiheesta muualla

Käyttäjän ohjekirja (PDF) (englanniksi)
VAXELN Experimentation: Programming a Real-Time Clock and Interrupt Handling Using VAXELN Ada 1.1[vanhentunut linkki] (PDF) (englanniksi)
VB 10b

VB 10 b:n kiertorata verrattuna Merkuriuksen kiertorataan.
VB 10 b on tähteä VB 10 kiertävä mahdollinen eksoplaneetta. Kohteen löytyminen julkaistiin 28. toukokuuta 2009 ja se saattaa olla ensimmäinen astrometrian avulla löydetty eksoplaneetta.
Mahdollisen planeettakandidaatin löysivät NASAn Jet Propulsion Laboratoryssa työskentelevät Steven Pravdo ja Stuart Shaklan käyttäen Palomarin observatorion viisimetristä Hale-teleskooppia. Havaittu planeettakandidaatti lukeutuu kuumien jupiterien luokkaan. Sen massa on noin kuusi Jupiterin massaa ja planeetta kiertää keskustähtensä ympäri noin 240 Maan vuorokauden jaksolla.
Joulukuussa 2009 ilmestyneessä artikkelissa toinen tutkijaryhmä ilmoitti, ettei ole kyennyt havaitsemaan VB 10 b:tä keskustähdestä tehtyjen säteisnopeusmittausten perusteella. Planeetan olemassaoloa voidaan tällä hetkellä pitää kyseenalaisena.
Aiheesta muualla

BBC news: "Distant world circles tiny star" (englanniksi)
| --- | --- |
Tähdet:  Altair, γ Aql, ζ Aql, θ Aql, δ Aql, λ Aql, β Aql, η Aql, ε Aql, 12 Aql, 71 Aql, ι Aql, μ Aql, ν Aql, ξ Aql, 69 Aql, 70 Aql, κ Aql, ρ Aql, 26 Aql, 4 Aql, 36 Aql, 18 Aql, 23 Aql, 37 Aql, ο Aql, 21 Aql, 31 Aql, σ Aql, 19 Aql, 11 Aql, ω1 Aql, χ Aql A, φ Aql, FF Aql, 20 Aql, 51 Aql, 14 Aql, 15 Aql, 66 Aql, 42 Aql, 27 Aql, τ Aql, 28 Aql, 62 Ser, 22 Aql, 58 Aql, V1291 Aql, 45 Aql, 62 Aql, π Aql B, 57 Aql A, 14 Sge, π Aql, 56 Aql, 35 Aql, 5 Aql, υ Aql, 10 Aql, 64 Aql, QS Aql, ω2 Aql, 8 Aql, R Aql, V923 Aql, 68 Aql, ψ Aql, 46 Aql, V450 Aql, U Aql, V1472 Aql, V1401 Aql, 24 Aql, V Aql, V1339 Aql, 57 Aql B, TT Aql, HD 183263, HD 192263, HD 231701, V603 Aql, χ Aql B
Eksoplaneetat:  HD 183263 b, HD 231701 b
Kouluratsastus

Kouluratsastusta: laukka
Kouluratsastus on ratsastuslaji, jossa ratsukko eli hevosen ja ratsastajan yhdistelmä pyrkii suorittamaan sileällä radalla ennaltamäärätyt liikesarjat mahdollisimman tarkasti ja laadukkaasti siten, että ratsastajan ja hevosen vuorovaikutus on eleetöntä ja katsojan silmään lähes näkymätöntä. Kouluratsastus on yleinen FEI:n alainen kilparatsastuslaji ja myös olympialaji.
Kouluratsastusta pidetään eurooppalaisessa ratsastusperinteessä kaiken ratsastuksen perustana, ja jonkintasoinen kouluratsastusharjoittelu (jota etenkin esteratsastajat usein kutsuvat ”sileällä työskentelyksi”) onkin osa lähes jokaisen ratsukon työskentelyä. Kouluratsastuksen tavoitteena on FEI:n kilpailusääntöjen mukaan tehdä hevosesta ”joustava, irtonainen ja notkea sekä toisaalta luottavainen, tarkkaavainen ja eteenpäinpyrkivä niin, että se on miellyttävä ratsastaa”. Näiden tavoitteiden kannalta on tärkeää, että hevonen käyttää liikkuessaan koko lihaksistoaan oikeaoppisesti kantaen suurimman osan painosta takajaloillaan. Kouluratsastusliikkeet eivät näyttävyydestään huolimatta ole itsetarkoituksellisia ”temppuja”, vaan lajin tavoitteisiin nähden hyödyllisiä harjoituksia. Oikein suoritettuina ne myös osoittavat, että tavoitteisiin on päästy.
Kouluratsastusharjoittelun tavoitteena on hevosen hienovarainen ja täsmällinen hallinta kaikissa askellajeissa sekä hevosen lihaksiston ja liikkeiden kehittyvä voima, notkeus ja symmetrisyys. Nämä tavoitteet ovat hyödyllisiä myös muiden ratsastuksen lajien kannalta.
Peruspiirteet

Kouluratsastuksen kansainvälinen nimi pohjaa ranskankieliseen verbiin dresser ’kouluttaa’. Useimmissa eurooppalaisissa kielissä lajin nimi juontuu tästä sanasta, esimerkiksi englannin ja ranskan dressage, saksan Dressurreiten ja ruotsin dressyr. Myös suomeksi lajia on vanhastaan kutsuttu myös ”dresyyriksi”.
Kouluratsastus tapahtuu tasamaalla. Askellajeista käytössä ovat käynti, ravi ja laukka kaikissa tempoissa (koottu, keski- ja lisätty). Lisäksi esitetään pysähdys ja tervehdys (aina ohjelman alussa ja lopussa) sekä joskus peruutus.
Eri askellajeissa esitettäviä liikkeitä ovat muiden muassa pohkeenväistö, avotaivutus, sulkutaivutus ja muut hevosen notkeutta lisäävät liikkeet. Vaativimmilla tasoilla esitetään muun muassa laukkapiruetteja (eli käännöksiä laukassa takajalkojen ympäri) puolikkaina ja kokonaisina, piaffea eli erittäin koottua ravia paikalla, passagea eli liitoravia sekä laukanvaihtoja sarjoina esimerkiksi joka toisella tai joka askeleella. Vapaaohjelmissa saatetaan esittää myös sellaisia epävirallisempia liikkeitä kuin piruetti piaffessa tai espanjalainen käynti. Itse askellajien ja liikkeiden lisäksi niiden välisiin siirtymisiin kiinnitetään suurta huomiota.
Kouluratsastuskilpailuiden helppojen luokkien ohjelma ratsastetaan 20 × 40 metrin kentällä, vaativien ja vaikeiden luokkien ohjelmat sekä kansainväliset ohjelmat 20 × 60 metrin kentällä. Kentän reunoilla on valkoiset matalat kouluaidat. Etenkin kansainvälisissä kilpailuissa ratsastetaan nykyisin monenlaisten ohjelmien lisäksi myös kür-luokkia, joissa kilpailijat esittävät luokan vaikeustasoa vastaavan vapaaohjelman musiikin tahtiin. Olympialaisissa ja mestaruuskilpailuissa finaali ratsastetaan kürina. Kouluratsastusohjelmassa on lukuisia arvostelukohtia, joista 3–5 tuomaria antaa pisteitä asteikolla 0–10 (10 erinomainen, 9 erittäin hyvä, 8 hyvä, 7 melko hyvä, 6 tyydyttävä, 5 välttävä, 4 heikko, 3 melko huono, 2 huono, 1 erittäin huono ja 0 ei esitetty). 9 katsotaan jo poikkeuksellisen hyväksi pistemääräksi, ja täyttä kymmentä pistettä annetaan hyvin harvoin. Eri liikkeiden lisäksi pisteitä jaetaan yleisarvosanoina myös hevosen liikkeiden laadusta, hevosen kuuliaisuudesta sekä ratsastajan istunnasta ja apujen käytöstä. Yhteenlasketut pisteet ratkaisevat voittajan. 80 prosentin osuutta tietyn ohjelman korkeimmista mahdollisista yhteispisteistä pidetään eräänlaisena haamurajana, jota kovin moni ratsastaja ei huipputasollakaan ylitä.
Yksilösuorituksiin perustuvien kouluratsastuskilpailujen lisäksi ratsastetaan, joskin harvemmin, sekä näytöksinä että kilpailuina kahden ratsukon vapaaohjelmia (Pas de Deux), joskus isommankin ratsukkomäärän niin kutsuttuja katrilleja. Ohjelmat perustuvat tällöin eri ratsukoiden liikesarjojen samanaikaisuuteen ja symmetriaan.
Klassinen kouluratsastus

Klassisen kouluratsastuksen juuret ulottuvat Kreikkaan aikaan noin 430–355 eaa., jolloin Ksenofon kirjoitti ratsastuksesta taiteena ja tieteenä. Ksenofonin oppeja alkoivat noudattaa parituhatta vuotta myöhemmin renessanssiajan ratsastajat, joiden alulle panemaa ratsastusta nimitetään nykyään klassiseksi kouluratsastukseksi. Nykyinen kouluratsastus kilpailulajina perustuu klassiseen kouluratsastukseen.
Korkea kouluratsastus

Korkea kouluratsastus keskittyy nykyisin Itävaltaan vuonna 1572 perustettuun Espanjalaiseen ratsastuskouluun Wienissä sekä ranskalaiseen Saumurin Cadre Noir -ratsastuskouluun, jonka pääasiassa käyttämä hevosrotu on englannintäysiverinen tai angloarabi, Wienissä käytetään raskastekoisempia barokkihevostyyppisiä lipizzanhevosia.
Korkea kouluratsastus erottuu klassisesta kouluratsastuksesta siten, että vain korkeassa koulussa esitetään hevosen tekemiä hyppyjä ilmaan. Ainoat muut korkean koulun liikkeet, joita ei esitetä klassisessa kouluratsastuskilpailussa, ovat espanjalainen askel sekä pas d'école, liitokäynti (kirjaimellisesti ”koulunkäynti”), jota esittää ainoastaan Cadre Noirin komendantti.
Korkean kouluratsastuksen hyppyliikkeet kehitettiin alun perin ratsuväen käyttöön taistelussa. Niiden tarkoituksena oli muun muassa mahdollistaa hallitut käännökset ahtaissa tilanteissa ja pitää vihollisen jalkamiehiä loitolla, joskin on epäselvää onko niillä koskaan ollut käytännön merkitystä taisteluissa. Muita korkean kouluratsastuksen liikkeitä eli piaffea, passagea ja levadea esitettiin jo Ksenofonin aikaan. 1600-luvun kouluratsastuksessa esitettiin seitsemää erilaista hyppyä ilmaan, mutta nykyisin liikkeistä esitetään vain kolmea tärkeintä: levade, courbette ja capriole.
Hevosen ja ratsastajan varusteet

Kouluratsukon varusteiden tulee kilpailuissa olla eurooppalaisen perinteen mukaiset sekä yksinkertaiset, siistit ja tyylikkäät. Erotuksena esimerkiksi lännenratsastuksen tietyissä lajeissa suositusta tyylistä kouluratsastuksessa hevosen koristelemista tai huomiota herättävien varusteiden käyttämistä ei pidetä sopivana. Harjoitusvarusteiden ulkonäöllä ei juuri ole väliä, mutta kilpailuvarusteet määräytyvät tarkkojen sääntöjen ja perinteiden mukaisesti.
Hevosen kouluratsastuskilpailuvarusteet ovat yleensä mustaa tai tummaa nahkaa. Satulahuopa on aina valkoinen, samoin yleensä mahdolliset suitsien somisteet esimerkiksi otsapannassa. Useimmiten käytetään erityisesti kouluratsastusta varten kehitettyä kouluratsastussatulaa, jossa on syvä istuin ja suorat ohuet siivet. Säännöt eivät kuitenkaan vaadi tietynlaisen satulan käyttöä. Kilpailuissa käytetään melkein aina kankisuitsia, joskin helpon tason kilpailuissa sallitaan yleensä myös nivelsuitsituksen käyttö. Hevonen pyritään tuomaan radalle erittäin puhtaana ja siistinä ja kaikin puolin edustavan näköisenä. Harja on yleensä ohennettu ja lyhennetty nyppimällä ja kilpailuissa letitetty ja kääritty pieniksi sykeröiksi; myös häntä saatetaan osaksi letittää.
Kouluratsastajan kilpailuasu on hyvin muodollinen. Aivan pienimuotoisissa, alemman tason tai lapsi- tai junioriratsastajien kilpailuissa ei välttämättä vaadita muuta kuin siisti ratsastusasu mielellään vaaleiden ratsastus­housujen kanssa. Aivan alimpia tasoja lukuun ottamatta ratsastajan on käytettävä kannuksia. Pitkän tukan on oltava kiinni siististi; usein käytetään hiusverkkoa.
Helpon tason muodolliseen kilpailuasuun kuuluvat ratsastuskypärä, ratsastussaappaat kannuksin, vaaleat ratsastushousut, vaaleat käsineet ja musta tai tummansininen tyylikäs ratsastustakki (kilpailutakki), jonka alla on vaalea pusero. Kaulassa on plastron tai solmio. Vaaleat asusteet ovat käytännössä yleensä valkoisia.
Vaativa A -tasolta alkaen ratsastaja voi pukeutua ratsastustakin sijasta frakkiin. Ratsastuskypärä on tapana korvata vaativissa luokissa knallilla tai frakin kanssa silinterillä, mutta turvakypärän käyttö on sallittua kaikilla tasoilla.
Kouluratsastuskilpailuissa voi verryttelyalueella käyttää raippaa ja hevosella jalkasuojia, mutta apuohjat ovat kiellettyjä. Suoritusalueella ei sallita näistä mitään. Hajamieliset kouluratsastajat tulevatkin toisinaan hylätyksi ratsastettuaan vahingossa radalle raippa kädessä. Kuolaimille on kilpailuissa tiukat säännöt ja rajat, joita myös valvotaan. Varsinkin isoissa kilpailuissa jokaisen ratsukon suitsitus kuolainta myöten tarkastetaan suorituksen yhteydessä.
Kouluratsastus maailmalla ja Suomessa

Kouluratsastuksen ehdottomat kärkimaat ovat lajia jo pitkään hallinnut Saksa sekä Hollanti. Myös Yhdysvallat, Espanja ja Ruotsi ovat menestyneet hyvin. Lajin tunnetuimpiin nimiin kuuluvat hollantilaisratsastajat Anky van Grunsven ja Edward Gal sekä saksalaiset Ulla Salzgeber, Isabell Werth ja Nicole Uphoff-Becker.
Suomessa kouluratsastus on esteratsastuksen ohella suosituin ratsastuksen laji. Suomalaisista kouluratsastajista menestynein on Kyra Kyrklund, joka on 1970-luvulta lähtien tehnyt huipputason kansainvälistä kilpailu-uraa saavuttaen muun muassa hopeaa vuoden 1990 maailmanmestaruuskilpailuissa, maailmancupin finaalin voiton vuonna 1991 ja kolme viidettä sijaa olympialaisissa vuosina 1980, 1988 ja 1992. Melko menestykkäästi ovat kansainvälisellä tasolla kilpailleet myös muiden muassa Marko Björs, Elisabet Ehrnrooth, Jenny Eriksson, Maarit Raiskio, Tutu Sohlberg, Kimmo Sulkala ja Heidi Svanborg sekä suomalaistunut norjalainen Janne Bergh. Eriksson, Sohlberg ja Raiskio saavuttivat yhdessä Kyrklundin kanssa vuoden 1988 olympialaisten joukkuekouluratsastuksessa kuudennen sijan, mitä pidettiin Suomen kaltaiselta pieneltä kouluratsastusmaalta erinomaisena saavutuksena. Tämä on kuitenkin toistaiseksi ainoa kerta, kun Suomella on ollut olympialaisissa kouluratsastusjoukkue.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kouluratsastuksen Kannatusyhdistys ry
Kouluratsastusluokkien vaatimustasot (Arkistoitu – Internet Archive)
Kouluratsastusuutisia (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Hevonen koulussa (kouluratsastusta käsittelevä ohjelma vuodelta 1937)
Passage
Piaffe
Espanjalainen käynti
Capriole
Kouluratsastuksessa ratsastajalta odotetaan siistiä ja tyylikästä pukeutumista. Hevosen varusteiden tulee olla yksinkertaiset ja siistit.
Kouluratsastus on suosittu laji ympäri maailmaa.
Kemiö

| Kemiö Kimito> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Kemiönsaari |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Hiekkaranta Kemiössä.
Sijainti:  60°09′50″N, 022°43′40″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Turunmaan seutukunta
Kuntanumero:  243
Hallinnollinen keskus:  Kemiön kirkonkylä
Perustettu:  1863
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Dragsfjärd Västanfjärd Kemiö
– syntynyt kunta:  Kemiönsaari
Pinta-ala:  403,72 km²  (1.1.2008)
– maa:  318,83 km²
– sisävesi:  2,13 km²
– meri:  82,76 km²
Väkiluku:  3 235   (31.12.2008)
– väestötiheys:  10,15 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  15,4 %
– 15–64-v.:  61,6 %
– yli 64-v.:  23,0 %
Kemiö (ruots. Kimito) on Suomen entinen kunta ja vanha kirkkopitäjä, joka sijaitsee nykyisessä Varsinais-Suomen maakunnassa ja entisessä Länsi-Suomen läänissä. Kunta oli kaksikielinen: enemmistö eli 64 prosenttia asukkaista puhui ruotsia, ja 33 prosenttia puhui suomea. Kemiö sijaitsee samannimisellä saarella, jolla ovat sijainneet myös Dragsfjärdin ja Västanfjärdin kunnat. Kemiönsaari on Suomen rannikon suurin saari ja Suomen merialueiden toiseksi suurin saari Manner-Ahvenanmaan jälkeen.
Kemiö liitettiin vuoden 2009 alussa uuteen Kemiönsaaren kuntaan, jonka muodostavat Kemiön lisäksi Dragsfjärdin ja Västanfjärdin kunnat. Asiasta päättivät kolmen kunnan valtuustot 26. kesäkuuta 2007.
Kemiön naapurikunnat olivat Dragsfjärd, Halikko, Parainen, Perniö, Sauvo, Särkisalo ja Västanfjärd. Entisiä naapurikuntia olivat Halikkoon vuonna 1967 liitetty Angelniemi, silloiseen Paraisten kauppalaan samana vuonna liitetty Paraisten maalaiskunta ja Sauvoon vuonna 1969 liitetty Karuna.
Kemiön ja Perniön rajalla sijaitseva vuonna 1844 rakennettu Strömman kanava on Suomen ainoa paikka, jossa vuorovesi-ilmiö on ilman apuvälineitä selvästi havaittavissa.
Kemiön vanha käräjätalo 2012.
Historiaa

Kivikaudella Kemiö oli joukko pienempiä saaria, jotka ovat myöhemmin yhtyneet maankohoamisen myötä. Kemiön alueelta on löydetty yli 70 pronssikautista hautarauniota eli hiidenkiuasta. Tutkituista röykkiöistä on löytynyt vain palamisjätteitä ja säännöllisiä kivilatomuksia.
Kemiö kuuluu Varsinais-Suomen vanhoihin kirkkopitäjiin; ensimmäinen asiakirjamaininta siitä on vuodelta 1325. Siitä erotettiin Dragsfjärd, Västanfjärd ja Hiittinen. Myöhemmin Kemiön hallintopitäjä jaettiin 19 verokuntaan. Vuoden 1571 hopeaveroluettelon mukaan pitäjässä oli 551 talollista, joiden lisäksi oli 12 aatelisten omistamaa kartanoa, verosta vapautettuja taloja sekä autiotiloja. Kemiöläiset tekivät kauppamatkoja Tukholmaan ja Tallinnaan, joihin vietiin varsinkin kalaa. Lisäksi vietiin 1600-luvulla marmoria Tukholmaan ja Upsalaan.
Vuonna 1614 Ruotsin valtakunnankansleri Axel Oxenstierna sai Kemiöstä suuren läänityksen, joka laajennettiin vuonna 1627 kattamaan koko pitäjän. Samalla kuningas myönsi oikeuden perustaa alueelle kaupungin. Kaupunkia ei kuitenkaan koskaan perustettu. Tämä Kemiön vapaaherrakunta oli Vaasaporin kreivikunnan ohella Varsinais-Suomen ainoa suurläänitys. Oxenstierna perusti Tjudan kylään vuonna 1649 alkeiskoulun eli pedagogion, joka oli Suomen ensimmäinen maaseutukoulu.
Kemiön kirkko on valmistunut vuoden 1469 tienoilla ja se on omistettu Pyhälle Andreakselle. Länsipään torni lisättiin kirkkoon vuonna 1781 sattuneen tulipalon jälkeen. Kirkon eteläsivulla oleva asehuone toimi Kemiön suomalaisen seurakunnan kirkkona vuodet 1781–1903.
Kylät

Albrektsböle
Berga
Bjensböle
Bogsböle
Branten
Brokärr
Båtkulla
Böle
Dalby
Dalkarlby
Degerdal
Ekniemi (Eknäs)
Elmdal
Engelsby
Flugböle
Fröjdböle
Gammelby
Gräsböle
Gundby
Gästerby
Helgeboda
Hova
Hulta
Högmo
Kalkkila (Kalkila)
Kaskärr
Kiila (Kila)
Kirkonkylä (Kyrkoby)
Koddböle
Koivuranta
Koustar
Kuggböle
Kvarnböle
Kylppy
Kårkulla
Labböle
Lamkulla
Lappdal
Lemnäs
Lillvik
Linnarnäs
Länsiniemi (Västerudden)
Lövböle
Mainiemi (Majniemi)
Makila
Mattböle
Mattkärr
Mjösund
Måsa
Nordvik
Norrlångvik
Norrsundvik
Orrnäs
Pajböle
Pederså
Pungböle
Påvalsby
Reku
Rugnola
Santasaari (Sandö)
Skarpböle
Skoböle
Skog
Skogsböle
Skålböle
Skäggböle
Smedaböle
Smedsböle
Småland
Stenmo
Strömma
Suomenkulma (Finnudden)
Syvälahti (Sjölax)
Tavasttrona
Tjuda
Tolfsnäs
Torsböle
Trotby
Träskö
Vestlahti (Vestlax)
Viksgård
Viksvidja
Villkärr
Vreta
Västankärr
Västermark
Östermark
Liikenne

Kemiön kirkonkylä on Kemiönsaaren maanteiden solmukohta, josta lähtevät tiet Sauvoon, Perniöön, Dragsfjärdiin ja Västanfjärdiin sekä Angelniemen kautta Saloon. Kemiöstä on matkaa Saloon 40 kilometriä ja Turkuun 50 kilometriä.
Uutta Kemiön ja Sauvon välistä yhdystietä seututietä 181 alettiin rakentaa vuoden 1967 lopulla, ja se valmistui vuonna 1972, jolloin aiemmat kaksi lossia lopettivat liikennöintinsä. Tie ylittää Kemiönsalmen Rungonsalmen siltaa pitkin.
Uskonnolliset yhteisöt

Suurin osa kemiöläisistä kuuluu evankelisluterilaiseen Kemiön seurakuntaan, johon kuuluu noin 3 000 jäsentä, joista kolmanneksen äidinkieli on suomi. Lisäksi kunnassa toimii Kemiönsaaren helluntaiseurakunta.
Tunnettuja kemiöläisiä

Amos Anderson (1878–1961), poliitikko, kulttuuri- ja talouselämän vaikuttaja
Toivo Arisuo (1911–2005), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
E. Gunnar Hagman (1889–1958), opettaja ja rehtori, maanviljelysneuvos
Fredrik Gabriel Hedberg (1811–1893), Kemiön kirkkoherra (1862–1893) ja evankelisen herätysliikkeen perustaja
Kjell Lagerroos (s. 1962), elokuvaaja
Karl Alfred Wasastjerna (1860–1945), maanviljelysneuvos, Strömman kartanon omistaja
Edvin Wide (1896–1996), Kemiössä syntynyt, Ruotsiin muuttanut suurjuoksija 1920-luvulla
Kulttuuri > Murre

Kemiön alue on historiallisesti ruotsinkielistä ja nykyisin kaksikielistä aluetta. Kemiön ruotsinkielinen murre luetaan turunmaanruotsin Itä-Turunmaan murteisiin.
Kulttuuri > Pitäjäruoka

Kemiön pitäjäruoaksi valittiin 1980-luvulla protto, joka on sianpotkasta, perunasta ja lantusta keitetty muhennos.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kemiö Wikimedia Commonsissa
Saariston venesatamia
Ulrika Wolf-Knuts

Gisela Ulrika Christina Wolf-Knuts (s. 6. joulukuuta 1947 Turku) on suomalainen Åbo Akademin folkloristiikan emeritaprofessori. Hän toimii Åbo Akademin kanslerina 2015–2019.
Ulrika Wolf-Knuts on saksalaisen kielitieteilijän Werner Wolfin tytär. Hän itseselvennä oli Donnerin instituutissaselvennä uskonnon- ja kulttuurihistorian tutkijana vuosina 1972–1976. Vuodesta 1985 hän on ollut folkloristiikan lehtori Åbo Akademissa, ja vuodesta 2003 folkloristiikan professori.
Vuosina 1993–2002 Wolf-Knuts oli aikakauskirjan Arv – Nordic Yearbook of Folklore päätoimittajana. Vuosina 1990–1995 hän oli NIFin (Nordiska institutet för folkdiktning) puheenjohtajana.
Wolf-Knuts on Suomen Tiedeseuran jäsen.
Teokset

Människan och djävulen (1991)
Ett bättre liv (2000)
Aiheesta muualla

Åbo Akademi: Ulrika Wolf-Knuts