stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sinfonia nro 9 (Aho)

Kalevi Aho sävelsi yhdeksännen sinfoniansa vuosina 1993–1994. Kolmiosaisessa teoksessa käytetään soolosoittimena pasuunaa. Vaikka kahdeksas ja yhdeksäs sinfonia sävellettiin itsenäisiksi, on ne myös suunniteltu laajaksi konserttikokonaisuudeksi, jonka "avausnumerona" yhdeksäs sinfonia on.
Aho sävelsi sinfoniansa Helsingin juhlaviikkojen tilaustyönä. 2. syyskuuta 1994 järjestetyssä kantaesityksessä solistina toimi Christian Lindberg ja Lahden kaupunginorkesteria johti Osmo Vänskä. Teoksella on alaotsikko Sinfonia concertante nro 2. Yhdeksäs sinfonia on tyyliltään kepeämpi kuin kahdeksas. Siinä kuullaan eri aikakausien (nykyisyys, menneisyys, tulevaisuus) vaikutteita. Vaikka tärkeimmässä asemassa on nykytyyli, sisältyy teokseen myös esimerkiksi barokkityylisiä kohtia, joissa pasuuna jopa vaihtuu sackbutiin. Orkesterin kokoonpanoon kuuluu cembalo.
Sapsojärvet

| Sapsojärvet |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Sotkamo
Koordinaatit:  64°06′N, 28°27′E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Hirvensalmen kautta Pirttijärveen, sieltä Nuasjärveen johtava Tenetinvirta eli Tenetti
Järvinumero:  59.861.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  137,9 m
Rantaviiva:  44,43 km
Pinta-ala:  19,74 km² 
Tilavuus:  0,127 km³
Keskisyvyys:  6,43 m
Suurin syvyys:  25,73 m
 fiSapsojärvet 
Sapsojärvet ovat keskikokoinen järvi Oulujoen päävesistössä. Se sijaitsee Kainuun maakunnassa, Sotkamon keskustan etelä- ja länsipuolella. Se koostuu kahdesta järvestä: Iso Sapsojärvi ja Pieni Sapsojärvi. Niiden välissä on Kumpusalmi. Sotkamon Jymyn kotikenttä Hiukan pesäpallostadion on Ison Sapsojärven rannan tuntumassa.
Säännöstely

Järven vedenpinnan korkeus on 137,9 metriä mpy. Järven vedenpinta on samalla korkeudella kaikilla Sotkamonjärvillä, joita ovat myös Nuasjärvi, Sapsojärvet, Kiantajärvi, Pirttijärvi-Kaitainjärvi ja Iso-Kiimanen. Niitä voi siten pitää  Sotkamonjärvien eri järvialtaina. Tilanne johtuu kuitenkin Kajaaninjoessa olevasta Koivukosken voimalaitoksesta, jonka patoaltaaseen edellä luetellut järvet kuuluvat. Sotkamonjärviä on säännöstelty siten, että Sapsojärvien vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 136,20 metriä ja 138,70 metriä mpy.
Pailĭn

| Pailĭn ប៉ៃលិន |
| --- | --- |

 Pailĭn
 Koordinaatit: 12°51′02″N, 102°36′34″E 
Valtio:  Kambodža
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Provinssi
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 100 km²
Väkiluku (2007):  35 234
 – Väestötiheys:  32 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pailĭn (suom. safiiri) on kaupunki ja samanniminen provinssi Kambodžan länsiosassa Thaimaan vastaisella rajalla, Khao Banthatin (Phnom Kravanh) vuoriharjanteella. Kaupungista on 20 kilometrin matkaa Thaimaan rajalle Ban Phakkadin rajanylityspaikalle  ja Băt Dâmbângin kaupunkiin 80 km. Asukkaita Pailĭnin kaupungissa on 35 234 henkeä (2007) .
Pailĭn erotettiin omaksi hallinnolliseksi yksikökseen Băt Dâmbângin provinssista 2001. Thaimaan puolella Pailĭnin maakunta rajoittuu Sa Kaeon, Chanthaburin ja Tratin provinsseihin. Ympäröivä maaseutu on vuosikymmeniä jatkuneiden vetäytymistaisteluiden jäljiltä hyvin tiheästi miinoitettua  .
Punaiset khmerit

Alue on tunnettu aiemmin rikkaista jalokiviesiintymistään (rubiini, safiiri), jotka ovat ehtymässä , ja punakhmerien perinteisenä tukialueena ja liikkeen vallasta syöstyjen johtajien turvapaikkana  Punakhmerien johtajat, kuten Ieng Sary, pitivät Pailĭnista kiinni viimeiseen asti, koska se turvasi heidän taloutensa .
Elinkeinot

Pailĭn on keskushallinnon heikkouden, huonojen kulkuyhteyksien ja rajakaupan vuoksi integroitunut enemmän Thaimaahan kuin Phnom Penhiin. 1990-luvulla Chatichain hallituksen ministeri solmi aluetta hallinneiden punakhmerien kanssa sopimuksen alueen metsävarojen hyödyntämisestä ja thaimaalaiset jalokivikauppiaat saivat luvan kaivaa jalokiviä . Kolmas merkittävä tulonlähde on Thaimaassa kielletty, mutta Kambodžassa sallittu kasinopelitoiminta, joka houkuttelee paikalle vierailijoita rajan takaa . Turismia pyritään kehittämään, mutta toistaiseksi infrastruktuurin kehittymättömyys ja olojen vakiintumattomuus ovat haitanneet matkailuelinkeinoa.
Sergei Butko

| Sergei Butko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1968 (ikä 56) Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1989–2002
Seurat:  Zvezda Olenegorsk, Spartak Moskova, Traktor Lipetsk, HC Chemopetrol Litvínov, Titan Klin, Ässät, Amur Habarovsk, Himik Voskresensk, ZSKA Moskova, Neftyanik Almetievsk
Sergei Butko (s. 10. heinäkuuta 1968 Moskova) on venäläinen uransa päättänyt jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hänen uransa paras kausi oli 1995–1996, jolloin hän oli voittamassa Tšekin Extraliigan hopeamitaleita Litvinovin joukkueessa.
Butko aloitti uransa Neuvostoliiton 3. sarjatasolla pelanneessa Zvezda Olenogorskin joukkueessa kaudella 1987–1988. Siellä hän pelasi myös seuraavan kauden ennen siirtymistään Spartak Moskovaan. Spartakissa Butko pelasi kevääseen 1995 asti ja siirtyi sitten sieltä Tšekin Extraliigaan HC Chemopetrol Litvínovin joukkueeseen. Kahden Tšekissä pelatun kauden jälkeen Butko siirtyi Suomeen pelaamaan Porin Ässien liigajoukkueeseen. Ässistä Butko palasi seuraavalle kaudelle takaisin Litvinoviin yhden kauden ajaksi. Kaudelle 1999–2000 Butko palasi Venäjän 2-liigaan pudonneen Spartakin riveihin ja sieltä vuoden jälkeen Superliigan Amur Habarovskin joukkueeseen. Habarovskissa hän pelasi kuitenkin vain kolme ottelua ilman tehopisteitä ja lähetettiin sitten 2-liigaan Himik Voskresenskin joukkueeseen loppukaudeksi. Seuraavalla kaudella Butko pelasi jälleen Superliigassa, tällä kertaa ZSKA Moskovan joukkueessa. Hän pelasi kauden aikana 26 ottelua ZSKA:ssa ja 14 ottelua 2-liigassa Neftyanik Almetievskin joukkueessa päättäen uransa kevääseen 2002.
Saavutukset

1990–1991 Sprengler Cupin voitto (Spartak Moskova)
1995–1996 Extraliigan hopeamitali (HC Chemopetrol Litvínov)
Siège Perilous

Siège Perilous eli vaarallinen istuin on kuningas Arthuriin ja pyöreän pöydän ritareihin liittyvissä tarinoissa Arthurin hovin pyöreän pöydän istuin, joka on varattu todelliselle Graalin maljan ritarille. Istuin on kohtalokas kaikille muille, jotka sille istuvat. Yksin Galahad pystyy istumaan Siège Perilousille vahingoittumatta.
Simone Perrotta

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 17. syyskuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Ashton-under-Lyne, Englanti
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 senttimetriä
Seura
Seura: AS Roma
Pelinumero: 20
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1998 1998–1999 1999–2001 2001–2004 2004–2013 | Reggina Calcio Juventus AS Bari AC Chievo AS Roma | 77 (1) 5 (0) 56 (1) 95 (6) 246 (36) |
Maajoukkue
| 2002–2009 |  Italia | 48 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. lokakuuta 2011.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 10. helmikuuta 2009.
Simone Perrotta (s. 17. syyskuuta 1977 Ashton-under-Lyne, Englanti) on italialainen entinen jalkapalloilija. Perrotta oli keskikenttäpelaaja, joka edusti viimeisenä Serie A:n AS Romaa. Roomaan hän siirtyi AC ChievoVeronasta 7,2 miljoonan euron siirtosummalla vuonna 2004.
Perrottan aiempia seuroja olivat Reggina, Juventus ja AS Bari. Perrotta pelasi Italian joukkueessa vuoden 2000 olympialaisissa , EM-kisoissa 2004 ja Italian voittoon päättyneissä MM-kisoissa 2006. Hän pelasi kaikkiaan 48 maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Perrotta teki päätöksen peliuransa päättämisestä kesäkuussa 2013.
Sjaivo

Sjaivo (ukr. Сяйво) oli ukrainalainen kuukausijulkaisu, jonka aihepiiriä olivat kirjallisuus ja taiteet. Lehti ilmestyi Kiovassa tammikuusta 1913 syyskuuhun 1914, yhteensä 21 numerona. Sen aloitteentekijänä oli kuvittaja Pavlo Kovžun. Virallinen päätoimittaja ja julkaisija oli näyttelijä Oleksander Koroltšuk, mutta käytännössä päätoimittajan tehtäviä hoiti  Ivan M. Stešenko. Sjaivossa julkaistiin nimekkäiden kulttuurihenkilöiden artikkeleita ja myös alkuperäistä kirjallisuutta ja kirjallisuuskritiikkiä. Myös aiemmin julkaistuja ukrainalaisten kirjailijoiden tekstejä julkaistiin uudelleen. Venäjän viranomaiset lakkauttivat lehden, kun ensimmäinen maailmansota syttyi.
Santa Maria in Organo

Interiöörinäkymä
Julkisivu
Santa Maria in Organo on Veronan vanhimpia kirkkoja. Se sijaitsee Adigejoen vasemmalla puolella Veronettaksi kutsutussa kaupunginosassa. Se on perustettu mahdollisesti 500-luvulla tai vähän myöhemmin langobardien valtakaudella, mutta vain kryptassa on säilynyt varhaiskeskiaikaista rakennetta. Kirkko sai romaanisen asun vuoden 1117 maanjäristyksen jälkeen ja uudistettiin jälleen renessanssiajalla. Keskeneräiseksi jääneen julkisivun suunnitteli Michele Sanmicheli. Vanhan roomalaisajan tornirakennuksen perustalta kohoava kellotorni on Fra Giovanni da Veronan suunnittelema.
Kirkon interiööri muodostuu lyhyestä ja leveästä kolmilaivaisesta, kappeleiden reunustamasta länsiosasta ja suunnilleen saman pituisesta avarasta, muutamaa porrasaskelmaa ylempänä olevasta kuoriosasta, jonka alla on krypta. Kirkkotilan erityisen runsas taiteellinen korstelu periytyy pääosin renessanssiajalta. Kirkon sakaristoa Vasari piti koko Italian kauneimpana. Sen seinäpaneelit puuleikkauksineen ovat yksi Fra Gicondon päätöistä ja kuuluvat lajissaan Italian merkittävimpiin.
Santa Maria in Organo oli aikanaan merkittävä ja vauras benediktiiniluostari, mutta näivettyi 1400-luvulla ja siirtyi 1444 olivetaaneille, joiden käsissä se alkoi uudelleen kukoistaa. Luostari lakkautettiin Napoleonin aikana. Kirkko toimii seurakuntakirkkona.
Kirjallisuutta

Luciano Rognini. La chiesa di S. Maria in Organo: Guida storico-artistica. Verona, 2002.
Aiheesta muualla

http://www.verona.com/guida/
Shelter Island (New York)

| Shelter Island |
| --- | --- |


Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  New York
Piirikunta:  Suffolk
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  75,39 km²
 – Josta vettä:  43,82 km² 
Väkiluku (2020):  3 253
 – Väestötiheys:  43 as./km²
 
 https://www.shelterislandtown.us 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Shelter Island on kunta (town) Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltiossa. Sen väkiluku oli 3 253 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Suffolkin piirikunnan itäosassa.
Väestö

Vuonna 2020 Shelter Islandin 3 253 asukkaasta valkoisia oli 86,9 %, aasialaisia 1,5 %, mustia 0,9 % ja alkuperäisasukkaita 0,2 %. Asukkaista 2,6 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 8,0 % asukkaista asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. Asukkaista 5,2 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 6,9 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shelter Island (New York) Wikimedia Commonsissa
Sensō-ji

| Sensō-ji> 金龍山浅草寺 |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  Asakusa Taitō Tokio Japani
Koordinaatit:  35°42′53.10″N, 139°47′48.34″E
Rakennustyyppi:  Temppeli
Uskonnollinen käyttö:  Buddhalaisuus
Arkkitehtuuri
Valmistumisvuosi:  628
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sensō-ji (jap. 金龍山浅草寺, Kinryū-zan Sensō-ji) on 600-luvulla perustettu buddhalaistemppeli Japanin pääkaupungissa Tokiossa. Se sijaitsee Taitōn erillisalueella, Asakusan kaupunginosassa ja toimii Shō Kannon -lahkon päätemppelinä.
Temppeli on Tokion vanhin ja sen merkittävin palvonnan kohde on Kannon, myötätunnon bodhisattva, jonka mukaan siitä käytetään myös nimitystä Asakusa Kannon. Viereinen Asakusan šintolaispyhäkkö toimi aikaisemmin Sensō-jin alaisuudessa mutta itsenäistyi Meiji-kaudella, jolloin buddhalaisuuden ja šintolaisuuden harjoittaminen erkanivat toisistaan.
Sensō-jissä vierailee vuosittain noin 30 miljoonaa kävijää, ja se onkin kävijämäärältään suurimpia uskonnollisia kohteita maailmassa Tokion Meiji-temppelin ohella.
Historia

Perimätiedon mukaan Sensō-ji sai alkunsa keisarinna Suikon hallitessa Japania. Veljekset Hinokuma Hamanari ja Takenari olivat kalastamassa rannikolla lähellä Sumidajoen suuta varhain maaliskuun 18. päivän aamuna vuonna 628. Nostaessaan verkkoja vedestä he huomasivat, että niihin oli tarttunut pieni, kultainen patsas.
Asakusan kyläpäällikkö Haji no Nakatomo kääntyi buddhalaisuuteen tajutessaan, että miesten löytämä patsas esitti Kannonia. Hän muutti kotinsa temppeliksi ja omistautui kokonaan Kannonin palvelemiseen loppuelämänsä ajaksi.
Vuonna 645 seudulle saapui pyhiinvaellusmatkalle buddhalainen pappi nimeltä Shōkai. Hän päätti asettua asumaan kylään, rakensi nykyisen Sensō-jin paikalle Kannonia varten suuren temppelin ja ryhtyi sen ensimmäiseksi papiksi. Saatuaan unessa näyn hän määräsi, että patsaasta tehtäisiin ns. ”kätketty kuva”, joka pidettäisiin pysyvästi piilossa ihmisten katseilta. Aina siitä lähtien patsasta on säilytetty temppelin päähallissa pienoistemppelissä, lukkojen takana ja tarkasti vartioituna.
Asakusa oli vielä tuolloin pieni kalastajakylä Tokionlahden pohjukassa, Musashinon laajalla erämaa-alueella. Kylä alkoi kasvaa ja kukoistaa, kun sinne saapui yhä enemmän pyhiinvaeltajia. Enryaku-jin ylipappi Ennin (794–864) vieraili Sensō-jissä 800-luvun puolivälissä ja teetätti alkuperäisestä patsaasta kopion, jota voitiin esitellä suurelle yleisölle.
Kamakura-kauden (1185–1333) shōgunit pitivät Sensō-jitä suuressa arvossa. Temppelin arvostus lisääntyi vähitellen, kun sotapäälliköt, kirjanoppineet ja muut merkkihenkilöt alkoivat noudattaa shōgunien esimerkkiä. Vuonna 1590 Tokugawa-shōgunaatin perustanut Tokugawa Ieyasu julisti Sensō-jin shōgunaatin keskeisimmäksi pyhäköksi. Myös häntä seuranneet shōgunit vierailivat temppelissä usein, ja Kannonin palvonta levisi kansan keskuuteen Edo-kaudella (1603–1867).
Sensō-ji vaurioitui pahoin toisen maailmansodan pommituksissa. Päätemppeli korjattiin lahjoitusvarojen turvin ja vihittiin käyttöön 17. lokakuuta 1958. Pommien tuhoamat Hozomon- ja Kaminarimon-portit rakennettiin uudelleen 1960-luvulla ja viisikerroksinen pagodi 1970-luvulla.
Temppelialue

Temppelialueella on seuraavat rakennukset:
Kaminarimon-portti
Hozomon-portti
Päähalli
Viisikerroksinen pagoda
Yogodo-halli
Yakushido-halli
Awashimado-halli
Zenizuka Jizo-do -halli
Nitenmon-portti
Demboin ja sen puutarha
Chingodo-halli
Bentendo-halli
Komagatado-halli
1910
1820
Hiroshige
Sanja Matsuri
Hiroshigen Asakusa Kinryuzan (1856) sarjasta Sata kuuluisaa näkymää Edosta.
Pahvi

Pahvilaatikko
Pahvi on vähintään 250 g/m2 painavaa paksua kartonkia. Pahvi-nimitystä käytetään puhekielessä yleensä ulkopakkauskartongeista tai ulkopakkauskartongin ja aallotuskartongin muodostamasta puolivalmisteesta, ei kartonkikerrosten väliin jäävästä aallotuspahvista. Esimerkiksi vähittäiskaupassa käytettävissä pahvilaatikoissa on pinnassa ja sisällä pintapakkauskartonkia ja niiden väliin liimattu aaltoileva kerros on ominaisuuksiltaan vaatimattomampaa aallotuskartonkia, mikä antaa pahvilaatikolle edullisesti sen pakkaustarkoituksiin tarviseman lujuuden.
Pahvia valmistetaan monikerroksisten kartonkien tapaan ajamalla 2–4 paperirataa yhteen.
Erilaiset pahvit

Pahveja eli ulkopakkauskartonkeja on periaatteessa kahta eri tyyppiä: kraftlainerista (englanniksi kraftliner; suomen puhekielellä "voimapaperi") tai testlainerista (englanniksi testliner) tehtyjä.
Laineria käytetään pahvin ulkopinnoilla, minkä vuoksi siltä vaaditaan kirjapaino-ominaisuuksia merkitöjen ja logojen painamista varten.
Jos pahvi on niin kutsuttua aaltopahvia, ajetaan pahvin keskikerrokseksi useimmiten flutingia eli aallotettua uusiomassaa aallotuspahviksi. Valkoisten pahvien pintaan on ajettu ohutta normaalia päällystettyä paperia.
Lainerityypit

Lainerityypeistä kraft on hyvin kestävää ja neitseellisestä kuidusta (ei uusiomassaa) valmistettua kovat lujuusarvot saavuttavaa paperia jota käytetään myös säkkipaperissa. Kraftlaineri on valkaisematonta mekaanista ja sellumassaa sekoittamalla tehtyä paperia. Testlaineri eroaa kraftista siinä että siinä on pääasiassa käytetty uusiomassaa, jonka sekaan on saatettu käyttää hieman neitseellistä kuitua. Testlaineri ei omaa kovinkaan hyviä lujuusarvoja, joten se ei sovi vaativiin käyttötarkoituksiin, mutta on halvempaa kuin kraftlaineri.
Pahvien käyttö

Pahveja käytetään pääasiassa suurten pakkausten pakkaamiseen. Pahvit ovat pakkaamiseen hyviä edullisuutensa ja käytön jälkeisen hävittämisen tai kierrätyksen vuoksi. Pahvin ja muiden materiaalien yhdistelmät esimerkiksi muovilaminointi tai -vuoraus, mahdollistavat tuotteen säilyvyyden ja suojan myös kosteissa tai muutoin vaikeissa olosuhteissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pahvi Wikimedia Commonsissa
Sergei Brylin

| Sergei Brylin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. tammikuuta 1974 (ikä 50) Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  left (vasen)
Pituus:  178 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  Albany Devils
Sarja:  AHL
Tehtävä:  apulaisvalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1991–2012
Seurat:  HK TsSKA Moskova (NL/MHL)   New Jersey Devils (NHL)   Albany River Rats (AHL)   Himik Vorskresensk (RSL)   SKA Pietari (KHL)   Metallurg Novokuznetsk (KHL)
NHL-varaus:  42. varaus, 1992 New Jersey Devils
| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Venäjä 2007 | jääkiekko |  |
Sergei Vladimirovitš Brylin (ven. Сергей Владимирович Брылин, s. 13. tammikuuta 1974 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja, joka toimii AHL-seura Albany Devilsin apulaisvalmentajana. Pelaajaurallaan Brylin voitti kolme Stanley Cupia New Jersey Devilsissä. Venäjän jääkiekkomaajoukkueessa Brylin sai yhden MM-pronssin.
Brylinin ura alkoi TsSKA Moskovassa 1991. New Jersey Devils varasi hänet vuoden 1992 varaustilaisuudessa numerolla 42. Kaudeksi 1994–1995 Brylin siirtyi NHL:ään New Jerseyhin, jossa hän on ollut voittamassa kolmea Stanley Cupia (1995, 2000 ja 2003). Brylin on yksi viidestä New Jersey Devilsin pelaajasta, jotka ovat olleet voittamassa jokaista kolmea mestaruutta, muut pelaajat ovat: Martin Brodeur, Scott Niedermayer, Scott Stevens ja Ken Daneyko. NHL:n työsulkukauden 2004–2005 hän pelasi Venäjän superliigassa Himik Vorskresenskissa. Brylin palasi takaisin Venäjälle KHL:n avauskaudelle 2008–2009 SKA Pietariin 13:n Pohjois-Amerikassa vietetyn kauden jälkeen. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Metallurg Novokuznetskiin.
Brylin lopetti pelaajauransa keväällä 2012. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Pohjois-Amerikkaan, jossa hän konsultoi AHL-seura Albany Devilsiä. Valmennusuran Brylin aloitti syksyllä 2012, kun hänet valittiin Albany Devilsin apulaisvalmentajaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sergei Brylin Eurohockey.com. (englanniksi)
Sergei Brylin The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Pajunen (Heinola)

| Pajunen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°19′39″N, 26°00′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Valkjärveen 
Järvinumero:  14.173.1.026
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  113,6 m  
Pituus:  280 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,63 km  
Pinta-ala:  1,954 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPajunen 
Pajunen  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Makkaramäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 113,6 metriä mpy.
Sekulaarihumanistinen julistus

| Sekulaarihumanistinen julistus> A Secular Humanist Declaration.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Paul Kurtz (toim.)
Kieli:  englanti
Genre:  sekulaari humanismi
Kustantaja:  Council for Democratic and Secular Humanism
Julkaistu:  1980
Suomennos
Kustantaja:  Vapaa-ajattelijain liitto
Julkaistu:  1986
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sekulaarihumanistinen julistus (engl. A Secular Humanist Declaration) on vuonna 1980 julkaistu sekulaarin humanismin puolustus, jonka toimitti Paul Kurtz.
Allekirjoittajat

Yhdysvallat:
George Ogden Abell
John Anton
Khoren Arisian
Isaac Asimov
Paul Beattie
H. James Birx
Brand Blanshard
Joseph L. Blau
Francis Crick
Arthur Danto
Albert Ellis
Roy Fairfield
Herbert Feigl
Joseph Fletcher
Sidney Hook
George Hourani
Walter Kaufmann
Marvin Kohl
Richard Kostelanetz
Paul Kurtz
Joseph Margolis
Floyd Matson
Ernest Nagel
Lee Nisbet
George Olincy
Virginia Olincy
Willard Van Orman Quine
Robert Rimmer
Herbert Schapiro
Herbert Schneider
B. F. Skinner
Gordon Stein
George Tomashevich
Valentin Turchin
Sherwin Wine
Marvin Zimmerman
Kanada:
Henry Morgentaler
Kai Nielsen
Ranska:
Yves Galifret
Jean-Claude Pecker
Britannia:
Alfred J. Ayer
H. J. Blackham
Bernard Crick
Raymond Firth
Jim Herrick
Zhores A. Medvedev
Dora Russell
Ritchie Calder
Harry Stopes-Roe
Nicolas Walter
Barbara Wootton
Intia:
B. Shah
V. M. Tarkunde
Israel:
Shulamit Aloni
Norja:
Alastair Hannay
Jugoslavia:
Milovan Ðilas
Mihailo Markovic
Svetozar Stojanovic
Aiheesta muualla

A Secular Humanist Declaration. (englanniksi)
Sinnamary (joki)

| Sinnamary |
| --- | --- |
 Joki Ranskan Guayanan kartalla.
Alkulähde:  Saülin lähellä
Laskupaikka:  Atlantti
Maat:  Ranskan Guayana
Pituus:  290 km
Virtaama:  300 m³/s
Valuma-alue:  6 565 km²
Sinnamary on Atlantin valtamereen laskeva joki Ranskan Guayanassa. Sen pituus on 290 kilometriä, valuma-alue 6 565 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 300 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Saülin kylän läheltä ja virtaa koskien ja suvantojen läpi keskellä sademetsää. Lähes koskematon yläjuoksu kuuluu Guayanan Amazonian kansallispuistoon. Alajuoksulla sijaitsee Petit-Sautin vesivoimalaitos, jonka pato muodostaa 365 neliökilometrin laajuisen tekojärven. Tärkeimmät sivujoet ovat Courcibo ja Tigre, joiden varrella huuhdotaan kultaa. Lähellä joen suuta sijaitsee Sinnamaryn kaupunki. Joen estuaari on 284 neliökilometrin laajuinen Ramsar-alue.
Sinnemäki

Sinnemäki on seuraavien henkilöiden sukunimi;
Anni Sinnemäki (s. 1973), runoilija, poliitikko ja ministeri
Anssi Sinnemäki (s. 1947), kirjailija ja kustannustoimittaja
Hannu Sinnemäki (s. 1945), tenori, kuoronjohtaja, säveltäjä ja sovittaja
Juho Sinnemäki (1866–1923), maanviljelijä, kunnallismies, herastuomari ja herännäisvaikuttaja
Jussi Sinnemäki (1895–1958), pappi, kirjailija
Maunu Sinnemäki (1928–2006), kirkkoherra, kirjailija
Siiri Sinnemäki (s. 1990), oikeustieteen maisteri.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Saveron lasitehdas

Saveron lasitehdas oli silloisen Sippolan kunnan Saveron kylässä sijainnut lasitehdas, joka oli toiminnassa vuosina 1858–1899. Tehtaan perusti Sippolan kartanon omistanut kapteeni Aleksander von Daehn. Lasitehdasta kutsuttiin ”mustaksi ruukiksi” siellä valmistettujen lasipullojen tumman värin vuoksi. Saveron kylä kuuluu nykyisin Kouvolaan.
Tehtaan perustajalla von Daehnilla oli aluksi pietarilainen liikekumppani, joka hankkii tehtaan tuotteille ostajia Venäjältä. Tehdas tuotti aluksi talouslasia ja apteekkipulloja, mutta se kärsi tuotteiden laatuongelmista. Vuonna 1860 tehtaalle valmistui uusi hytti, jossa alettiin valmistaa tummia pulloja. Von Daehn hankki tehtaalle Saksasta ammattitaitoisia lasinpuhaltajia, ja pian myös tuotteiden laatu parani niin, että tehtaan valmistamat pullot saivat kunniakirjan Moskovassa pidetyssä näyttelyssä.
Saveron lasitehdas myytiin vuonna 1899 kotkalaiselle Halla-yhtiölle, joka lopetti tehtaan toiminnan jo samana vuonna.