stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Al-Fil
Islamilaiset tafsir-tulkinnat

Ensimmäisen eksegeettisen selityksen Norsun suuralle antoi Ibn Hisham 800-luvun alussa Muhammedin elämäkerrassa. Hisham kertoo pitkän tarinan, joka sopii tai on sovitettu suuran sisältöön. Sen mukaan Jemenin varakuningas Abraha (historiallinen henkilö) oli rakentanut pääkaupunkiinsa Sanaan kirkon. Lähellä Kaaban temppeliä asunut mies piti sitä Kaaban vaarallisena kilpailijana. Saadakseen pyhiinvaeltajavirrat ohjattua takaisin Mekkaan mies kävi teki tekemässä tarpeensa tähän yli 1000 kilometrin päässä olevaan kilpailevaan temppeliin. Kuningas raivostui ja lähti sotaretkelle vuonna 570 eli Muhammedin syntymävuotena. Mukana hänellä oli norsu nimeltä Mahmud. Jumala asettui mekkalaisten puolelle ja norsun väestä tehtiin jumalallisen väliintulon avulla ”kuin katkottuja korsia” aivan Mekan liepeillä. Ibn Hisham kertoo myös kuulleensa, että Muhammedin vaimo Aiša oli itse nähnyt kyseisen norsun ja sen tallirengin nilkuttamassa Mekan liepeillä vielä 600-luvun alussa eli yli 100 vuotta myöhemmin, jos sotaretki olisi tapahtunut 500-luvun alussa, jolloin Abrahan sotaretki todellisuudessa tapahtui.
Islamilaiset lähteet esittävät tarinasta erilaisia versioita. Peruskoulun oppikirja ”Salam – islamin polku” kertoo, että norsuja oli kymmenen, ja sotaretken syynä kuninkaan kateus Kaaban temppeliä kohtaan, ei hänen omaan temppeliinsä kohdistunut häpäisy.  Toisissa versioissa norsuja on kerrottu olleen 8, 12, 13 tai jopa 1000.
Muhammedin syntymä aletaan yhdistää samaan vuoteen kuin Abrahan sotaretki vasta 1000-luvulta lähtien. Varhaisin  sitä koskevan maininnan esittää al-Jahiz 900-luvun lopulla. Tapahtumaa alettiin sen jälkeen myös pitää enteenä profeetan syntymästä.
Hishamin selityksen arviointia

Norsun matkaa autiomaan halki Sanaasta Mekkaan on pidetty logistisesti vaikeana. Autiomaan halki pitäisi kuljettaa myös norsun vaatima ruoka ja juoma eli noin 90 kiloa rehua ja viljaa sekä 100–200 litraa vettä jokaista päivää varten. Brittiarmeijan kokemusten mukaan sotanorsu marssii päivässä noin 25 kilometriä. Tuhannen kilometrin matka olisi vaatinut 40 päivää. Yhtä norsua varten tarvittaisiin tällöin 3,6 tonnia rehua ja 6 tonnia vettä yhdensuuntaiseen matkaan.  Pelkästään yhden norsun tarvitseman ravinnon ja veden kuljettamiseen tarvittaisiin 1000 km matkalle noin 64 kamelia, joista kukin kantaisi 100–200 kg kuorman. Orientalisti C.C. Rossini kuitenkin kertoo, että jemeniläisten ei tiedetä käyttäneen sotanorsuja.
Ibn Ishaq sijoittaa Abrahan sotaretken Muhammedin syntymävuoteen eli noin vuoteen 570. Abraha on historiallinen henkilö, mutta hänen sotaretkensä  tapahtui jo 500-luvun alussa. Abraha kuoli 550-luvulla, joten hän ei voinut tehdä sotaretkeä vuonna 570. Ibn Ishaqin tarinassa kiinnittää huomiota myös se, että Jumala auttoi pakanallista Mekkaa kristittyä kuningas Abrahaa vastaan.
Aiheesta muualla

Suura 105
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä suura: al-Humaza | Koraanin suurat | Seuraava suura: al-Quraiš |
| Edeltävä suura: al-Humaza | Al-Fil | Seuraava suura: al-Quraiš |
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114
Persian kuningas Khosraun sotanorsu
Alabastron

Attikalainen valkopohjatekniikalla koristeltu alabastron, n. 470 eaa. Kuvituksessa housuihin pukeutunut amatsoni. British Museum, B 673.
Alabastron (m.kreik. ἀλάβαστρον) on antiikin aikana käytetty keraaminen hajuvoidepullo. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Historia ja käyttö

Alabastroneita käytettiin hajustevoiteiden ja öljyjen säilytykseen.  Alabastronia voitiin kantaa nauhassa, joka oli kiedottu sen kaulan ympärille. Joissakin alabastroneissa on pieni lenkki nauhan sitomista varten. Pullon sisältöön pääsi käsiksi esimerkiksi pienen ruokotikun avulla.
Alabastron-muoto ja oletettavasti myös niiden alkuperäisen materiaalin alabasterin nimi oli alun perin peräisin Egyptistä. Niitä valmistettiin pitkään Korintissa korinttilaisessa keramiikassa, mutta 500-luvulta eaa. lähtien tunnetuimmat säilyneet esimerkit ovat peräisin Ateenasta eli attikalaisesta keramiikasta.
Muoto

Alabastronin vartalo on pienikokoinen ja kapea päättyen pyöreään pohjaan. Kaulaosa on ahdas päättyen leventyvään kiekkomaiseen huuleen. Useimmiten alabastron on jalaton ja kädensijaton. Alabastronit valettiin savesta tai kaiverrettiin alabasterista, mistä vaasi on saanut nimensä.
Alabastronit koristeltiin usein valkopohjatekniikalla ja Attikassa myöhemmin punakuviotekniikalla. Maalausten kuva-aiheet liittyvät usein alabastroneiden käyttöön, ja esittävät esimerkiksi naisia kylvyn jälkeen. Toinen, pyöreämpi hajuvoidepullojen muoto on aryballos.
Alabastronin muoto ulkoa ja sisältä.
Egyptiläinen alabastron, n. 664–525 eaa.
Korinttilainen alabastron, n. 620–590 eaa.
Attikalainen punakuviotekniikalla koristeltu alabastron, n. 500–450 eaa.
Eteläitalialainen Gnathia-tyyliä edustava alabastron, n. 300-luku eaa.
Roomalainen lasista valmistettu alabastron, n. 200–50 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta alabastronit Wikimedia Commonsissa
Altti Alarotu

| Altti Alarotu> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Altti Matti Ensio Alarotu
Syntynyt: 30. syyskuuta 1945 Jämijärvi
Kuollut: 8. huhtikuuta 2005 (59 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  liikunnanohjaaja
Uran tiedot
Pituus:  186 cm
Laji:  seiväshyppy
Seura:  Lahden Sampo (1965-1968) Jämin Jänne (1969-1971) Brigham Young Cougars (1967-1970) Punkalaitumen Kunto
Valmentaja:  Valto Olenius (Suomessa) Clarence Robinson (Yhdysvalloissa)
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  Maailmantilastossa  seiväshypyssä : 1967: 13. (512 cm)  1968: 9. (526 cm)  1969: 11. (520 cm) 1970: 8. (531 cm)
Ennätykset:  seiväshyppy: 531 cm (1970, ulkona) 5181 cm (1968, sisällä) korkeushyppy: 212 cm (1971)
Altti Matti Ensio Alarotu (30. syyskuuta 1945 Jämijärvi – 8. huhtikuuta 2005) oli suomalainen seiväshyppääjä. Hän edusti Suomea muun muassa olympiakisoissa ja hyppäsi epävirallisen sisäratojen Euroopan ennätyksen vuonna 1968.
Alarotu sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 kolmanneksitoista, Méxicon 1968 olympiakisoissa neljänneksitoista sekä Helsingin EM-kilpailuissa 1971 kymmenenneksi. Prahan EM-hallikilpailuissa 1967 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 480 cm.
Jämijärveltä maatilalta kotoisin ollut Alarotu paransi viidesti Suomen ennätystä vuosina 1967–1970, parhaana tuloksenaan 531 cm. Tänä aikana Suomen ennätystä paransivat myös kilpakumppanit Risto Ivanoff ja Erkki Mustakari. Vuonna 1968 hän hyppäsi epävirallisen sisäratojen Euroopan ennätyksen 518 cm. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1967 ja 1971 sekä sisäratojen Suomen mestaruuden vuonna 1967.
Hän opiskeli vuodet 1967–1970 Yhdysvalloissa Utahin Provossa Brigham Youngin yliopistossa ja edusti myös yliopistonsa joukkuetta NCAA:n kilpailuissa. Parhaat saavutukset NCAA:n mestaruskisoissa olivat vuoden 1970 sisähallikisoissa 2. sija tuloksella 518 cm ja vuoden 1968 ulkona 3. sija tuloksella 498 cm. Samaan aikaan Brigham Young-yliopistossa opiskelivat pituushyppääjä-kolmiloikkaaja Pertti Pousi, aitajuoksija Jaakko Tuominen sekä koripalloilijat Kari Liimo ja Veikko Vainio.
Uransa aikana Alarotu joutui vaikeuksiin niin edustamansa seuran Lahden Sammon kuin SUL:n kanssa. Edellisessä oli kysymys kieltäytyminen osallistumasta seuran kilpailuihin ja jälkimmäisessä SUL:n Reykjavikin kilpailumatkalta. Hän sai näissä molemmissa tapauksissa kilpailukieltoa, joiden kestoa kuitenkin lyhennettiin alkuperäisestä.
Lempinimellä ”Jämijärven Chaplin” tunnettu Alarotu suoritti Pajulahden urheiluopistossa liikunnanohjaajan tutkinnon. Hän työskenteli uransa jälkeen Kymenlaaksolaisen Elimäen liikuntasihteerinä ja oli vuodesta 2001 myös Elimäen kunnanvaltuuston jäsen. Hän kuoli alkoholismiin vuonna 2005.
Altti Alarodun veli Aaro Alarotu menestyi korkeushyppääjänä ja setä Martti Alarotu 1930-luvulla kuulantyöntäjänä.
Al-Kafirun

سورة الكافرون
Al-Kafirun (arab. سورة الكافرون‎, suom. Uskottomien suura) on Koraanin 109. suura. Siinä on 6 jaetta, ja suura on mekkalainen tai medinalainen.
Teksti

Lyhyt suura kuuluu kokonaisuudessaan seuraavasti (suomennos Jaakko Hämeen-Anttila):
»”Sano: Uskottomat,
minä en palvo sitä, mitä te palvotte,
ettekä te palvo Häntä, jota minä palvon,
enkä minä ole palvova sitä, jota te palvotte,
ettekä te ole palvova Häntä, jota minä palvon.
Teillä on uskontonne ja minulla uskontoni.”»
Islamilainen tafsir-tulkinta

Muhammad ibn Jarir al-Tabari antoi 900-luvun alussa Uskottomien suuralle sen virallisen selityksen. Tabari kertoo ibn Abbasiin palautuvan hadithin, jonka mukaan eräät Quraish -heimon jäsenet lupasivat tehdä Muhammedista Mekan rikkaimman miehen, antaa hänelle puolisoksi kenet tämä tahtoi ja kulkea aina hänen jäljessään kunnioituksesta. Muhammedin piti vastineeksi luopua parjaamasta heidän kunnioittamiaan jumalia. Jos tämä ei käynyt, he ehdottivat toista ratkaisua: Muhammed suostuisi palvomaan al-Latia ja al-Uzzaa vuoden ajan ja he puolestaan palvoisivat Muhammedin Jumalaa. Muhammed ei heti vastannut vaan kertoi, että hänen pitää katsoa, mitä Jumala ilmoittaa tästä asiasta. Tämän jälkeen Muhammedille laskeutui Uskottomien suura.
Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan suura on ytimekäs erojulistus pakanoista.  Vielä tarkemmin suuran alas laskeutumisesta kertoo Al-Islam.org .sivusto.
Buddhalainen rinnakkaisteksti

Suura poikkeaa tyyliltään muusta Koraanin tekstistä, koska siitä puuttuu normaali vääräuskoisten tuomitseminen. Myös suuran tarkoitus tuntuu olevan hukassa, koska säkeet toistelevat samaa, itsestään selvää asiaa. Pari johtolankaa on auttanut ymmärtämään, miten suuran teksti on syntynyt. Orientalisti Markus Groß on löytänyt Uskottomien suuralle 109 rinnakkaistekstin. Teksti on buddhalainen, ja suura vaikuttaa sen suoralta käännökseltä. Rinnakkaistekstissä puhutellaan ei-buddhalaisia ja kerrotaan, että monissa asioissa buddhalaiset ovat heidän kanssaan samaa mieltä ja vain muutamissa eri mieltä. Kyse on siten ei-uskovien taivuttelusta, jossa mielipide-eroja  vähätellään.
Suurassa 109 ei kuitenkaan ole kysymys sovun hieronnasta, koska siinä esitellään vain erimielisyyksiä. Gerd R. Puin on kuitenkin todennut, että kieltosana lā voidaan tulkita Koraanin käyttämässä ortografiassa myös vahvistavaksi partikkeliksi, jolloin sen merkitys muuttuu päinvastaiseksi. Teksti voidaan siis lukea käänteisesti eli ”minä kunnioitan hyvin paljon samaa, mitä tekin kunnioitatte” ja niin edelleen. Tällöin viimeinen virke muodostaisi edellisille kontrastin, ja kuuluisi ”(mutta) teillä on teidän oma din (= tie tai oppi) ja minulla omani.”
Tämän tulkinnan mukaan suuran taustalla olisi suvaitsevainen buddhalainen teksti, jossa korostetaan kahden uskonnon välisiä yhtäläisyyksiä. Partikkelin lukutapa olisi muslimien käytössä myöhemmin muutettu, jotta päästäisiin korostamaan eroja yhtäläisyyksien asemesta. Samanlainen la -partikkelin tulkintaongelma esiintyy suurassa Al-Balad (90).
Suuran buddhalainen tausta ei sovi teoriaan, jossa Koraanin katsotaan ilmestyneen Muhammedille Arabian niemimaalla tuhansien kilometrien päässä buddhalaisista. Se sopii kuitenkin revisionistisen islamintutkimuksen esittämään teoriaan, jossa on oletettu Koraanin useiden suurien saaneen alkunsa itäisessä Iranissa, joka oli tuohon aikaan buddhalaisen Afganistanin naapuri.
Aiheesta muualla

Islamopas.com: suura 109
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä suura: al-Kauthar | Koraanin suurat | Seuraava suura: an-Nasr |
| Edeltävä suura: al-Kauthar | Al-Kafirun | Seuraava suura: an-Nasr |
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114
Alasyaion

| Alasyaion> Ἀλασυαῖων |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Elis
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Elis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alasyaion (m.kreik. Ἀλασυαῖων, Alasyaiōn, lat. Alasyaeum) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Eliissä Kreikassa.
Alasyaionin tarkempaa sijaintipaikkaa ei tunneta. Sen oletetaan sijainneen Pisatiksen ja Amfidolian rajalla. Strabonin mukaan Alasyaion oli sama paikka kuin Homeroksen Iliaan laivaluettelossa mainittu Aleisios (myös Alesios, Aleision, Alesion).
Myöskään Alasyaionin historiasta ei tiedetä oikeastaan mitään sen olemassaolon lisäksi. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustaja ja eponyymi heeros oli Alesios, Skilluksen tai Gargettoksen poika. Kaupunki kuului ainakin osan historiastaan oletettavasti Eliin poliksen alaisuuteen sille alisteisena poliksena.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Alasyeus (Ἀλασυεύς).
Ilkka Alatalo

| Ilkka Alatalo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. syyskuuta 1955 (ikä 69) Oulu
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1977–1980
Seurat:  Oulun Kärpät (SML, I-div)
Ilkka Alatalo (s. 2. syyskuuta 1955 Oulu) on suomalainen jääpalloilija ja jääkiekkoilija.
Jääpallossa Alatalo pelasi 31 A-maaottelua, joissa teki 13 maalia. MM-kisoissa hän saavutti hopeaa 1987 ja pronssia 1985. Jääpallon SM-sarjassa hän saavutti Oulun Luistinseuran riveissä kuusi Suomen-mestaruutta.
Jääkiekossa Alatalo pelasi yhteensä kolme kautta jääkiekon SM-liigassa, edustaen Oulun Kärppiä. Alatalo pelasi SM-liigassa yhteensä 106 ottelua. Kärpissä hän pelasi miesten otteluita kaiken kaikkiaan 189. SM-liigassa Alatalo teki 25 maalia ja antoi 24 maalisyöttöä. Alatalo oli nostamassa Kärppiä SM-liigaan kauden 1976–1977 päätteeksi. Ensimmäisellä liigakaudellaan 1977–1978 Alatalo teki 20 tehopistettä. Kaudella 1978–1979 Alatalo teki runkosarjassa 22 tehopistettä ja liigakarsinnoissa kuudessa ottelussa yhtä monta tehopistettä. Kaudella 1979–1980 Alatalo teki runkosarjassa vain seitsemän pistettä ja kuudessa pudotuspeliottelussa yhden pisteen. Kauden päätteeksi hän voitti SM-liigassa pronssia.
Alatalon isä Seppo Alatalo ja serkku Matti Alatalo olivat myös jääpalloilijoita ja lajin MM-mitalisteja ja Suomen-mestareita.
Alavieskan vaakuna

Alavieskan vaakuna
Alavieskan kunnan vanha sinetti
Alavieskan vaakuna on Alavieskan kunnan tunnus. Vaakunan viikate-aihe viittaa laajoihin kunnan alueella oleviin niittylakeuksiin. Viikatetta käytettiin myös Alavieskan kunnan vanhassa sinetissä, jossa se oli ristikkäin haravan kanssa.
Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä ristikkäin kaksi hopeaviikatetta, joiden terät kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Alavieskan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 20. syyskuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 25. marraskuuta samana vuonna.
Alavetelin vaakuna

Alavetelin vaakuna
Alavetelin kunnanvaakuna on saanut aiheensa Mantovan ristin symboloimasta uskonnollisuudesta ja maataloudesta, johon aurankärki viittaa.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 31. maaliskuuta 1958. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä Mantovan risti kaateisen aurankärjen yläpuolella; molemmat kultaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi Alavetelin liityttyä Kruunupyyhyn 1969.
Alatonísi

| --- | --- |
Muut nimet:  Alatsonísi (Αλατσονήσι), Alatzonísi (Αλατζονήσι), Alafonísi (Αλαφονήσι)
Sijainti:  37°31′56″N, 26°24′57″E, Foúrnoi Korseón Ikaría, Pohjois-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Foúrnoi, Pohjoisen Egean saaret
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  59  m 
Pinta-ala:  0,298 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Alatonísi (kreik. Αλατονήσι, myös Alatsonísi, Αλατσονήσι, Alatzonísi, Αλατζονήσι, Alafonísi, Αλαφονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saarten saariryhmään ja tarkemmin Foúrnoin saariin ja sijaitsee Thýmainan saaren eteläpuolella, lounaaseen saariryhmän pääsaaresta Foúrnoista. Saaren pinta-ala on 0,298 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Alatonísi kuuluu Foúrnoi Korseónin kuntaan, Ikarían alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen.
Alankomaat olympialaisissa

Alankomaat on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1900 alkaen. Maa on saavuttanut olympialaisissa kaikkiaan 387 mitalia, joista 117 on kultaa. Alankomaiden menestyksekkäimmät yksittäiset kisat olivat Sydneyn 2000 kesäolympialaiset, joissa uimari Inge de Bruijn ja pyöräilijä Leontien Zijlaard-van Moorsel voittivat kolme kultamitalia sekä uimari Pieter van den Hoogenband kaksi kultamitalia. Yhteensä Alankomaat saavutti Sydneyssä 12 kulta-, 9 hopea- ja 4 pronssimitalia ja sijoittui mitalitilastossa kahdeksanneksi. Suurimman talviolympialaisten mitalisaaliinsa Alankomaat sai Sotšissa 2014, joissa se kokosi kahdeksan kultaa, seitsemän hopeaa ja yhdeksän pronssia ja sijoittui mitalitilastossa viidenneksi.  Yksittäisten talvikisojen mitalitilastossa Alankomaat on parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi Sapporossa 1972, jossa pikaluistelija Ard Schenk voitti kolme kultamitalia.
Alankomaissa on järjestetty kesäolympialaiset vuonna 1928. Isäntäkaupunkina toimi tuolloin Amsterdam. Myös näissä kotikisoissaan Alankomaat sijoittui mitalitilastossa kahdeksanneksi.
Alankomaille eniten olympiavoittoja ja -mitaleja tuoneet urheilumuodot ovat pikaluistelu, uinti ja pyöräily. Talviolympialaisissa maa on saavuttanut mitaleja pikaluistelun lisäksi vain kolme taitoluistelussa ja sekä yhden lumilautailussa ja yhden kaukalopikaluistelussa. Sotšissa 2014 maa voitti pikaluistelun 12 lajista kahdeksassa kultaa ja saavutti yhden neloisvoiton ja kolme kolmoisvoittoa.
Maan ensimmäiset olympiavoittajat olivat soudun perämiehellisen kaksikon Pariisin 1900 kesäolympialaisissa voittaneet François Antoine Brandt, Roelof Klein ja Hermanus Brockmann, joista viimeksi mainittu ei osallistunut loppukilpailuun, sillä hänet katsottiin liian painavaksi ja korvattiin alle 10-vuotiaalla, tuntemattomaksi jääneellä ranskalaispojalla. Alankomaiden ensimmäinen henkilökohtaisen lajin olympiavoittaja oli pyöräilijä Maurice Peeters, joka voitti 1 000 metrin eräajon Antwerpenin 1920 kesäolympialaisissa.
Akseliaika

Akseliaika (saks. Achsenzeit) on saksalaisen filosofi Karl Jaspersin kehittämä termi, joka kuvaa 800-luvun eaa. ja 200-luvun eaa. välistä aikaa. Jaspersin mukaan tällöin tapahtui samanlaisia ajattelutapojen muutoksia yhtä lailla niin Kiinassa, Intiassa kuin länsimaissakin (kuten antiikin Kreikassa).lähde?
Jaspers tunnisti teoksessaan Vom Ursprung und Ziel der Geschichte (”Historian alkuperä ja päämäärä”, 1949) keskeisiä akseliajan ajattelijoita sellaisiksi henkilöiksi, joilla on ollut suuri merkitys filosofian ja uskontojen myöhemmälle suunnalle. Hän hahmotteli myös tyypillisiä piirteitä kullekin niistä maantieteellisistä alueista, joista nämä ajattelijat olivat syntyisin. Jaspers näki, että kullakin alueella oli tapahtunut samantyyppistä kehitystä ilman, että alueiden välillä oli tapahtunut suoraa ajatustenvaihtoa — hän ei löytänyt kirjallisia todisteita ainakaan mistään suuremmasta yhteydenpidosta kreikkalaisen, kiinalaisen ja intialaisen kulttuurin välillä.lähde?
Jaspersin ajattelu on saanut useita seuraajia, ja käsitteestä on tullut laajan keskustelun kohde uskonnonhistoriallisessa tutkimuksessa. Termiä ovat käyttäneet muun muassa Karen Armstrong ja Johann Arnason.lähde?
Akseliaika ihmiskunnan käännekohtana

Jaspers katsoi, että ihmiskunnan henkinen perusta luotiin akseliajalla yhtä aikaa ja itsenäisesti eri puolilla maailmaa, ja että tämä on se perusta, jonka päällä ihmiskunta edelleen elää ja toimii. Tämä perusta on tiettyjen keskeisten ajattelijoiden luoma, ja se on syntynyt tietyssä historiallisessa tilanteessa, yhteiskunnallisen muutoksen ollessa käynnissä.lähde?
Akseliaika ihmiskunnan käännekohtana > Ajattelijat ja liikkeet

Jaspersin kuvaamiin keskeisiin muutoksiin kuului muun muassa platonismin nousu, joka vaikutti myöhemmin länsimaiseen ajatteluun sekä kristinuskon että keskiajan ja renessanssin maallisen ajattelun kautta. Siddhartha Gautama, joka eli Intiassa, perusti buddhalaisuuden. Kiinassa syntyi kungfutselaisuus, joka vaikuttaa edelleen maan yhteiskunnallisen ja uskonnollisen elämän taustalla. Zarathustralaisuus oli merkittävä monoteismin kehityksen kannalta. (Jaspers tosin ajoittaa zarathustralaisuuden synnyn seleukidien ajalle, vaikkakin se on uskontona merkittävästi vanhempi.)
Jaspers luki mukaan myös Upanishadien kirjoittajat, Laozin, Homeroksen, Sokrateen, Parmenideen, Herakleitoksen, Thukydideen, Elian, Jesajan, Jeremian ja Deuterojesajan. Jaspers itse piti Sokratesta, Kungfutsea ja Siddhartha Gautamaa erityisen korkeassa arvossa, kuvaten heidät esimerkillisiksi ihmisiksi tai ”paradigmaattisiksi persoonallisuuksiksi”.
Akseliaika ihmiskunnan käännekohtana > Akseliajan luonteenpiirteitä

Jaspers kuvaili akseliaikaa hengähdystauoksi kahden suuren imperiumin hallitseman ajan välillä; lepohetkeksi vapauksille; syväksi hengenvedoksi, joka selkeytti tietoisuuden. Jaspers oli erityisen kiinnostunut akseliajan henkilöiden ajatusten ja heidän olosuhteidensa välisistä yhtäläisyyksistä. Näihin kuuluivat pyrkimys inhimillisen olemassaolon tarkoituksen selvittämiseen ja uuden uskonnollisten johtajien eliittiluokan nousu sekä Kiinassa, Intiassa että länsimaissa. Kaikki kolme aluetta synnyttivät ja institutionalisoivat kaupungista toiseen kiertelevien ja keskenään ajatuksia vaihtavien oppineiden perinteen. Nämä oppineet kuuluivat johonkin uskonnolliseen tai filosofiseen perinteeseen: Kiinassa kungfutselaisuuteen tai taolaisuuteen; Intiassa hindulaisuuteen, buddhalaisuuteen tai jainalaisuuteen; Lähi-idässä zarathustralaisuuteen tai juutalaisuuteen; ja Kreikassa sofistiseen tai muuhun klassisen filosofian perinteeseen.lähde?
Jaspersin mukaan nämä piirteet kehittyivät samanlaisissa yhteiskunnallisissa oloissa: sekä Kiinassa, Intiassa että lännessä valtiot olivat pieniä ja sekä niiden sisällä että välillä oli paljon jännitteitä.lähde?
Teoria

Saksalaisella sosiologilla Max Weberillä oli merkittävä osa Jaspersin ajattelussa. Shmuel Eisenstadtin mukaan Weberin teokset Kiinan ja Intian uskonnoista ja muinaisesta juutalaisuudesta tarjosivat taustaa ajan merkityksen ymmärtämiselle. Hänen mukaansa Eric Voegelinin Order and History sisälsi samantyyppisiä ajatuksia kuin Jaspersilla. Jaspers sai ajatuksilleen laajempaa hyväksyntää, kun hän esitti ne alan konferenssissa ja julkaisi ne Dædaluksessa vuonna 1975.
Uskonnonhistorioitsija Karen Armstrong tutki aikakautta teoksessaan The Great Transformation, ja teoria on ollut useiden tieteellisten konferenssien aiheena. Termin käyttö on laajentunut siitä, miten Jaspers sen alun perin muotoili. Armstrongin mukaan valistusaika ja sitä seurannut kehitys, mukaan lukien Isaac Newton, Sigmund Freud ja Albert Einstein, oli ”toinen akseliaika”. On myös esitetty, että nykyaika on uusi akseliaika, jolloin perinteiset suhteet uskonnon, maallisuuden ja perinteisten ajatusten välillä ovat muutoksessa..
Kirjallisuutta

Eisenstadt, Shmuel: The Axial Age: The Emergence of Transcendental Visions and the Rise of Clerics. European Journal of Sociology, 1982, 23. vsk, nro 2, s. 294–314.
Stark, Rodney: Discovering God: A New Look at the Origins of the Great Religions.  NY:  HarperOne, 2007.
Vidal, Gore: Creation.  NY:  Random House, 1981.  Novelli, jonka kertojana toimii Zarathustran kuvitteellinen pojanpoika vuonna 445 eaa. Tämä kuvaa matkoillaan sattuneita tapaamisiaan akseliajan keskeisten henkilöiden kanssa
Aiheesta muualla

Timeline: Origin of Major Religions Sacred-Texts (englanniksi)
The Axial Age and Its Consequences (Arkistoitu – Internet Archive) - vuoden 2008 konferenssi Erfurtissa, Saksassa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Axial age
Käännös suomeksi