stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Santeri Alatalo
Ura > Seuraura

Alatalo pelasi juniorina isänsä Matin valmentajauran takia myös Sveitsissä, mutta hänen kasvattajaseuransa katsotaan olevan kuitenkin JYP. Alatalo oli kaudella 2005–2006 JYPin C-nuorten tehokkain puolustaja runkosarjassa tehopistein 7+8=15. Hän oli samalla kaudella myös koko C-nuorten SM-karsintojen tehokkain puolustaja tehopistein 12+6=18. Seuraavan kauden 2006–2007 päätteeksi Alatalo voitti JYPissä B-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 2007–2008 Alatalo siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon, jossa hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-hopeaa. Seuraavalla kaudella 2008–2009 Alatalo pelasi ensimmäiset ottelunsa SM-liigassa. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa kauden neljännessä ottelussa 23. syyskuuta 2008 vieraissa Tapparaa vastaan. Alatalo pelasi kauden aikana kaikkiaan neljä SM-liigaottelua. Hän pelasi miesten pelejä myös kahden Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Kaudella 2009–2010 Alatalo pelasi yhteensä kymmenen Mestis-ottelua lainalla Savonlinnan Pallokerhossa sekä alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. SM-liigassa hän pelasi kauden aikana kolmen runkosarjaottelun verran tehden niissä liigauransa avausmaalin, joka syntyi 18. maaliskuuta 2010 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Alatalon osuma jäi HPK:n 2–4-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kahden tähden tähtipelaajana. Alatalo pelasi SM-liigassa myös yhden pudotuspeliottelun, joka oikeutti hänet voittamaan kauden päätteeksi SM-hopeaa. Suurimman osan kahdesta ensimmäisestä HPK:n liigaringissä vietetyistä kausistaan Alatalo pelasi kuitenkin joukkueen A-nuorissa.
Kausi 2010–2011 oli Alatalon tulokaskausi SM-liigassa. Hän teki 59 runkosarja- ja kahdessa pudotuspeliottelussa tehopisteet 3+7=10. Tammikuussa 2011 Alatalo teki kaksivuotisen jatkosopimuksen HPK:n kanssa. Kesken viimeisen sopimuskautensa 2012–2013, jo neljän ottelun jälkeen lokakuussa 2012 hän purki sopimuksensa HPK:n kanssa ja siirtyi loppukaudeksi Sveitsin National League A:ssa pelaavan HC Davosin riveihin. Alatalo edusti joukkuetta myös Spengler Cupissa, jonka tähdistökentälliseen hänet yllättäen valittiin. Joulukuussa 2012 Alatalo teki kahdeksi seuraavaksi kaudeksi sopimuksen samassa liigassa pelaavan EV Zugin kanssa. Lokakuussa 2014 hän teki vuoteen 2017 ulottuvan jatkosopimuksen. Kaudella 2020–2021 Alatalo voitti Sveitsin mestaruuden EV Zugin riveissä. Alatalo sopi HC Luganon kanssa nelivuotisen sopimuksen joka kestää kaudelle 2024–2025 saakka.
Ura > Maajoukkueura

Alatalo on pelannut Suomen maajoukkueessa kymmenen nuorten ja kahdeksan poikien maaottelua.
Alatalo pelasi vuoden 2021 jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa Sveitsin maajoukkueessa.
Muuta

Alatalon isä Matti toimii tällä hetkellä National League B:ssä pelaavan GC Küsnacht Lionsin päävalmentajana. Hän on aiemmin valmentanut myös SM-liigassa.
Ranskan parlamenttivaalit 2024

Ranskassa järjestettiin parlamenttivaalit ensimmäisen kierroksen osalta 30. kesäkuuta ja toisen kierroksen osalta 7. heinäkuuta 2024. Kyseessä ovat ennenaikaiset vaalit. Vaaleissa valitaan kaikki kansalliskokouksen 577 edustajaa, joiden kausi on viisi vuotta.
Tausta ja vaalijärjestelmä

Vuoden 2022 parlamenttivaaleissa presidentti Emmanuel Macronin Ensemble! -koalitio menetti enemmistönsä, minkä johdosta mahdollisista ennenaikaisista vaaleista alettiin puhua jo vuonna 2023. Presidentillä on valta hajottaa parlamentti, ja Macronin uskottiin tekevän niin saadakseen parlamentaarisen enemmistönsä takaisin.
Macron ilmoitti europarlamenttivaalien tulosiltana hajottavansa kansalliskokouksen, mikä johtaa ennenaikaisiin vaaleihin. Syynä Macronin päätökseen oli hänen puolueensa huono tulos eurovaaleissa.
Ranskan kaikissa vaaleissa järjestetään ennakko-oletuksena kaksi kierrosta. Mikäli joku ehdokkaista saa yli puolet vaalipiirinsä äänistä, toista kierrosta ei järjestetä kyseisessä vaalipiirissä. Toiselle kierrokselle jatkavat kaksi eniten ääniä saanutta sekä kaikki ne ehdokkaat, jotka saivat ensimmäisellä kierroksella vähintään 12,5 prosenttia äänistä. Näin ollen toisella kierroksella voi olla kaksi, kolme tai jopa neljä ehdokasta. Toisella kierroksella valituksi tulee se, joka saa suurimman ääniosuuden, vaikka se ei olisikaan yli puolta äänistä.
Äänioikeus vaaleissa on samoilla henkilöillä kuin presidentinvaaleissa, eli 18 vuotta täyttäneillä vaaliluetteloon kirjatuilla Ranskan kansalaisilla, jotka eivät ole menettäneet poliittisia oikeuksiaan.
Vaaliliittoja

Tasavaltalaisten puheenjohtaja Éric Ciotti ehdotti julkisesti vaaliliittoa kansallisen liittouman kanssa 11. kesäkuuta. Puoluehallitus ilmoitti seuraavana päivänä, että oli yksimielisessä äänestyksessä erottanut Ciottin puheenjohtajan paikalta. Ciotti itse on kiistänyt äänestyksen tuloksen.
Kansallinen liittouma ja Reconquête-puolue neuvottelivat myös mahdollisesta vaaliliitosta, mutta neuvottelut kariutuivat 11. kesäkuuta. Syyksi on epäilty sitä, ettei kansallinen liittouma halua olla tekemisissä Reconquêten perustaja Éric Zemmourin kanssa.
Vasemmistopuolueista koostuva NUPES-vaaliliitto ei osallistunut EU-vaaleihin, mutta sen jälkeen kun Macron hajotti parlamentin, äärivasemmistolainen François Ruffin ehdotti uuden vasemmistolaisen vaaliliiton luomista "pahimman välttämiseksi". Uusi kansanrintama -niminen vaaliliitto perustettiin 10. kesäkuuta. Siihen kuuluvat mm. EELV, Alistumaton Ranska, kommunistipuolue ja sosialistipuolue.
Kampanjointi

Kampanja-aika oli vain 19 päivää, mikä on lyhin koko viidennen tasavallan historiassa (vuodesta 1958 lähtien).
France 3- ja France Bleu -kanavat ilmoittivat järjestävänsä yhteensä yli 200 vaaliväittelytilaisuutta, joita esitettiin sekä radiossa että televisiossa.
Toiselle kierrokselle päädyttiin 306, eli ennätysmonissa, vaalipiireissä. Vuoden 2022 vaaleissa vastaava luku oli 8. Toisella kierroksella monet kolmanneksi tulleet keskustalaiset ja vasemmistolaiset ehdokkaat jättäytyivät pois vaaleista estääkseen äänien hajautumisen ja sitä kautta potentiaalisen kansallisen liittouman ehdokkaan voiton vaalipiirissä.
Ranskan laki määrää, että puolueille tulee taata televisiossa ja radiossa tasavertaiset mahdollisuudet, minkä johdosta esim. vaaliväittelyissä kunkin puolueen käyttämä puheaika kellotetaan ja puheenvuoroja jakamalla puheaikaa tasataan. Vaaliviikonlopun aikana noudatetaan ns. vaalihiljaisuutta, jolloin jopa puolueiden nimien sanominen televisiossa tai radiossa on kiellettyä. Lehdissä ja sosiaalisessa mediassa vastaavaa vaatimusta ei ole.
Tulokset

| Puolue | Puolue | I kierros> Äänet | I kierros> Osuus (%) | II kierros> Äänet | II kierros> Osuus (%) | Paikat yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ensamble! | Ensamble! | 6 820 446 | 21,28 | 6 692 365 | 24,53 | 159 |
| NFP | NFP | 9 042 485 | 28,21 | 7 040 232 | 25,81 | 180 |
| RN ja liittolaiset | RN | 9 379 092 | 29,26 | 8 745 063 | 32,05 | 125 |
| RN ja liittolaiset | Muut | 1 268 822 | 3,96 | 1 364 950 | 5,00 | 17 |
| LR | LR | 2 106 166 | 6,57 | 1 474 723 | 5,41 | 39 |
| Reconquête | Reconquête | 238 934 | 0,75 | karsiutui pois | karsiutui pois | 0 |
| Sekalainen vas. | Sekalainen vas. | 490 898 | 1,53 | 401 063 | 1,47 | 12 |
| Ympäristöliike | Ympäristöliike | 182 478 | 0,57 | 37 808 | 0,14 | 1 |
| Sekalainen oik. | Sekalainen oik. | 1 154 785 | 3,60 | 980 548 | 3,59 | 27 |
| Regionalistit | Regionalistit | 310 727 | 0,97 | 288 201 | 1,06 | 9 |
| Sekalainen kesk. | Sekalainen kesk. | 391 423 | 1,22 | 177 164 | 0,65 | 6 |
| Sekalainen äärivas. | Sekalainen äärivas. | 366 594 | 1,14 | karsiutui pois | karsiutui pois | 0 |
| Suverinistit | Suverinistit | 90 110 | 0,28 | 18 672 | 0,07 | 1 |
| Sekalaiset | Sekalaiset | 142 871 | 0,45 | 38 025 | 0,14 | 1 |
| PRG | PRG | 12 434 | 0,04 | karsiutui pois | karsiutui pois | 0 |
| Sekalainen äärioik. | Sekalainen äärioik. | 59 679 | 0,19 | 23 216 | 0,09 | 1 |
| Hyväksyttyjä ääniä | Hyväksyttyjä ääniä | 32 057 944 | 32 057 944 | 27 282 030 | 27 282 030 |  |
| Hylättyjä ääniä | Hylättyjä ääniä | 267 803 | 267 803 | 395 302 | 395 302 |  |
| Tyhjiä ääniä | Tyhjiä ääniä | 582 908 | 582 908 | 1 193 011 | 1 193 011 |  |
| Ääniä yhteensä | Ääniä yhteensä | 32 908 655 | 32 908 655 | 28 870 343 | 28 870 343 |  |
| Rekisteröityneitä äänestäjiä | Rekisteröityneitä äänestäjiä | 49 332 709 | 49 332 709 | 43 328 540 | 43 328 540 |  |
Lähde:
Ensimmäisellä kierroksella valtakirjalla äänestäneiden määrä oli yli 2,7 miljoonaa.
Jälkipyykki

Pääministeri Gabriel Attal ilmoitti erostaan maanantaina, mutta sanoi olevansa valmis hoitamaan virkaa toimitusministeristön johtajana siihen saakka kunnes uusi pääministeri nimitetään virkaan, kun presidentti Macron pyysi tätä jäämään toistaiseksi.
Maanantaina 8. heinäkuuta Jordan Bardellan kerrottiin alkavan uuden äärioikeistolaisen Patriootit Euroopan puolesta -ryhmän, johon hänen puolueensa tulisi liittymään, puheenjohtajaksi Euroopan parlamentissa.
Galleria

Tasavaltalaisten vaalitilaisuus
Toisen kierroksen tuloksia juhlivia ihmisiä Tasavallan aukiolla Pariisissa.
Endel Lippmaa

| Endel Lippmaa> Salkuton ministeri (Neuvostoliitto/Venäjä-neuvottelut) |
| --- | --- |
 Savisaaren hallitus 11.4.1990–29.1.1992  
Seuraaja:  Klara Hallik
Salkuton ministeri (Eurooppa-integraatio)
 Vähin II hallitus Vähin III hallitus 17.4.1995–6.8.1996  
Edeltäjä:  Raul Mälk (viransijainen)
Seuraaja:  Riivo Sinijärv
Riigikogun jäsen
 21. lokakuuta 1992 – 6. elokuuta 1996  
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1930 Tarto, Viro
Kuollut: 30. heinäkuuta 2015 (84 vuotta) Tallinna, Viro
Kansalaisuus:  viro
Ammatti:  professori, akateemikko, poliitikko
Puoliso:  Helle Lippmaa
Tiedot
Puolue:  Tasavaltalaispuolue (1990-1992) Viron kokoomuspuolue (1998–2000)
Koulutus:  fysiikan ja matematiikan tohtori
Tutkinnot:  Tallinnan teknillinen yliopisto Neuvostoliiton tiedeakatemian kemiallisen fysiikan instituutti
Endel Lippmaa (s. 15. syyskuuta 1930 Tartto – 30. heinäkuuta 2015) oli virolainen akateemikko, professori (kemiallinen fysiikka ja fysikaalinen kemia), fysiikan ja matematiikan tohtori Viron tiedeakatemian kemiallisen ja biologisen fysiikan laitoksen johtaja, tiedeakatemian energianeuvoston puheenjohtaja ja useiden yliopistojen kunniatohtori. Lippmaa nousi tunnetuksi Laulavan vallankumouksen ajan ympäristökysymysten esiinnostajana ja Viron itsenäisyyttä koskevien neuvottelujen virolaisosapuolena ollessaan Savisaaren hallituksen salkumattomana ministerinä.
Yksityiselämä

Endel Lippmaan isä oli kasvitieteilijä Teodor Lippmaa. Hänen äitinsä isoisä oli proosakirjailija ja toimittaja Jakob Mändmets. Endel Lippmaa oli naimisissa Helle Lippmaan kanssa  Heillä on kaksi poikaa Jaak Lippmaa ja Mikk Lippmaa.lähde?
Tieteellinen ura

Endel Lippmaa valmistui Nõmmen lukiosta vuonna 1948 ja vuonna 1953 Tallinnan teknillisestä yliopistosta kemian insinööriksi pääaineenaan öljyliusketekniikka. Vuonna 1956 hän puolusti kandidaatintutkielmansa (=väitöskirja) Viron öljypohjaisten liusketuotteiden dynamiikka lämpöhajoamisen aikana. Vuosina 1956–1961 hän toimi vanhempana lehtorina ja apulaisprofessorina Tallinnan teknillisessä yliopistossa. Vuosina 1961–1980 hän johti Kybernetiikan instituutin fysiikan osastoa. Vuonna 1969 hän väitteli tutkimustohtoriksi (=D.Sc.) fysiikasta ja matematiikasta Moskovan Kemiallisen fysiikan instituutissa. Hänestä tuli yksi Neuvostoliiton johtavia ydinmagneettisen resonanssin tutkijoita analyyttisessä kemiassa ja spektroskopiassa. Vuonna 1971 hänelle myönnettiin kemiallisen fysiikan ja fysikaalisen kemian alan professorin arvo. Vuodesta 1980 hän oli mukana kemiallisen ja biologisen fysiikan instituutin perustamisessa. Endel Lippmaa johti vuosina 2001–2006 Analyyttisen spektrometrian huippuyksikköä.
Poliittinen ura

Endel Lippmaa osallistui Laulavan vallankumouksen aikaisen Kansanrintaman toimintaan. Hän tuli julkisuuteen erityisesti vastustaessaan Rakveren alueelle suunniteltujen uusien fosforitti- ja apatiittikaivosten avaamista. Hän oli myös Viron kongressin jäsen. Hän oli Neuvostoliiton kansanedustaja 1989–1991. Hän oli salkuton ministeri Edgar Savisaaren hallituksessa, jolloin hän oli Viron valtuuskunnan jäsen Moskovan neuvotteluissa vuosina 1989-1991. Myöhemmin hän toimi vielä Viron itsenäistyttyä Euroopan yhdentymisestä vastaava salkuttomana ministerinä Tiit Vähin toisessa hallituksessa ja Tiit Vähin kolmannessa hallituksessa. Hän oli Riigikogun jäsen vuosina 1995–1999. Hän toimi myös Tallinnan kaupunginvaltuutettuna vuosina 1993–1999lähde?.
Tutkinnot ja tieteelliset tehtävät > Tutkinnot

1956 tekninen kandidaatti Tallinnan teknillisessä yliopistossa,
1969 fysiikan ja matematiikan tohtori, aihe: "Atomin Overhauser-ilmiö (engl. NOE) ja orgaanisten yhdisteiden rakenne.
Tutkinnot ja tieteelliset tehtävät > Viron tieteelliset organisaatiot

Viron tiedeakatemian fysiikan ja tähtitieteen osaston johtaja
1999–2004 Viron tiedeakatemian hallituksen jäsen
Viron tiedemiesliiton jäsen
Tutkimus- ja kehitysneuvoston jäsen (1990–1996)
Kemiallisen ja biologisen fysiikan instituutin tieteellisen neuvoston puheenjohtaja
Viron fyysisen seuran jäsen
Viron kemian seuran jäsen
Tasavallan presidentin akateemisen neuvoston jäsen
Opetus- ja tutkimusministeriön tutkimuspoliittisen valiokunnan ja korkeakoulujen arviointineuvoston jäsen
Tutkinnot ja tieteelliset tehtävät > Kansainväliset tieteelliset jäsenyydet

1975 American Physical Societyn jäsen
1975 American Chemical Societyn jäsen
1990 Suomen Tiedeakatemian jäsen
1992 Ruotsin kuninkaallisen tekniikan akatemian jäsen
1992 New Yorkin tiedeakatemian jäsen
1993 AAAS:n jäsen (USA).
1993 Optical Society of America:n jäsen
1994 Suomen Kemian Seuran jäsen
1996 IEEE:n jäsen (USA).
1997 Saksan fysiikan seuran jäsen
Tutkinnot ja tieteelliset tehtävät > Tieteelliset tunnustukset

1975 Jyväskylän yliopiston kunniatohtori
1989 Royal Society of Chemistry Centenary Lectureship -mitali
1990 Viron tiedeakatemian mitali
1991 Tallinnan teknillisen yliopiston kunniatohtori
1992 Max Planck -tutkimuspalkinto
1995 Paul Kogermanin muistomitali
1999 Tarton yliopiston kunniatohtori
1999 Viron yleisö valitsi hänet 1900-luvun 100 suurhahmon joukkoon
2000 Valtionvaakunan ritarikunta II luokan mitali
2000 Valtion tutkimuspalkinto pitkäaikaisesta tuloksellisesta tutkimus- ja kehitystyöstä
National Thought Award 2006 [5]
2007 Viron kansallisen kulttuurisäätiön elämäntyöpalkinto
2013 Viron ortodoksisen kirkon Pyhän Platonin III luokan kunniamerkki.
Veikko Vainio (johtaja)

Simo Veikko Vainio (1. huhtikuuta 1915 Käkisalmi – 23. elokuuta 2007 Helsinki) oli vuorineuvos, Metsäliiton pääjohtaja ja Raision Tehtaat Oy:n pääjohtaja.
Vainion vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Simo Armas Vainio ja Olga Gertrud Grönlund. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1938, mutta valmistui työn ohessa opiskellen myös kauppatieteiden maisteriksi 1955, KHT-tilintarkastaja hänestä tuli 1958. Vuodesta 1944 Vainio toimi Outokumpu Oy:n metallitehtaan huoltopäällikkönä, Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy:n hallinnollisen osaston päällikkö hänestä tuli 1947, Metsäliitto Osuuskunnan hallinnollinen johtaja 1955 ja osuuskunnan johtokunnan jäsen pari vuotta myöhemmin. Vainion johdolla kerättiin pääomia alueellisiin metsäteollisuusyksiköihin ja kehitettiin muutenkin liiketoimintaa rakenteellisesti. Osuuskunnan varatoimitusjohtajaksi Vainio kohosi 1965, mutta jo seuraavana vuonna hänet kutsuttiin Raision pääjohtajaksi Veikko Reinikaisen otteiden aiheuttaman kriisin jälkeen. Vainio teki Raisiossa useita yritysjärjestelyjä, hänen aikanaan ryhdyttiin uusiin liiketoimintoihin ja lanseerattiin uusia tuotteita. Raision reaalinen liikevaihto kasvoi kahdeksassa vuodessa 65 %. Vuorineuvoksen arvon Vainio sai 1970. Vuonna 1972 eli 57-vuotiaana hän siirtyi takaisin Metsäliittoon, nyt pääjohtajaksi. Vainio onnistui tehtävässään niin, että kun hän luovutti pääjohtajuutensa 1980 Mikko Wuotille, yhtymä oli merkittävimpiä suomalaisia puunjalostajia. Vainio osallistui aktiivisesti yhdistys- ja järjestötoimintaan ja tuli tunnetuksi lauluharrastuksestaan.
Vainion puoliso vuodesta 1939 oli varanotaari Aune Helka Seitola. Liike-elämän vaikuttaja, ministeri Vesa Vainio on heidän poikansa.
Vain yksi jäi. Miten meistä tuli ainoa ihmislaji

| Vain yksi jäi>  Miten meistä tuli ainoa ihmislaji.Lone Survivors: How we Came to Be the Only Humans on Earth |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Chris Stringer
Kieli:  englanti
Suomennos
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2014
Sivumäärä:  333
ISBN:  978-952-495-334-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vain yksi jäi. Miten meistä tuli ainoa ihmislaji on brittiläisen antropologin Chris Stringerin vuonna 2014 suomeksi ilmestynyt tietokirja ihmisen evoluutiosta. Kirjan on kustantanut Gaudeamus ja sen on suomentanut Jorma Keskitalo englanninkielisestä alkuteoksesta Lone Survivors: How we Came to Be the Only Humans on Earth (2012). Alun perin teos julkaistiin vuonna 2011 nimellä The Origin of Our Species.
Aiheesta muualla

Stringer, Chris: Vain yksi jäi. Miten meistä tuli ainoa ihmislaji.  Helsinki:  Gaudeamus, 2014.  ISBN 978-952-495-334-4
Sarcolytic

| Sarcolytic> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2004–
Tyylilaji:  tekninen death metal brutaali death metal
Kotipaikka:   Austin, Teksas
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jon Zig, laulu   Steven Watkins, kitara   Mark Denton, bassokitara   Ricky Myers, rummut  
Levy-yhtiö:  Unique Leader Records, 2009–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sarcolytic on yhdysvaltalainen death metal -yhtye, jonka perustivat Images of Violencen jäsenet sekä Disgorgen Ricky Myers. Yhtye oli alun perin sivuprojekti, mutta toiminta vakiintui vuonna 2006 Myersin muutettua Teksasiin.
Vuonna 2009 yhtye solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa. Yhtyeen esikoisalbumi Thee Arcane Progeny julkaistiin tammikuussa 2010.
Jäsenet

Jon Zig – laulu
Steven Watkins – kitara
Mark Denton – bassokitara
Ricky Myers – rummut
Diskografia

Sarcolytic (2005,  EP, Lacerated Enemy Records)
Limb Splitter (2006,  split, Ossuary Industries)
Thee Arcane Progeny (2010,  Unique Leader Records)
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Sarcolytic Myspacessa (englanniksi)
Sarcolytic Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Pekka ja Pätkä miljonääreinä

| Pekka ja Pätkä miljonääreinä |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Armand Lohikoski
Käsikirjoittaja:  Armand Lohikoski
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Toivo Kärki
Kuvaaja:  Olavi Tuomi
Leikkaaja:  Elmer Lahti
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Pääosat:  Esa Pakarinen Masa Niemi Siiri Angerkoski Armas Jokio
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  29. elokuuta 1958
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Pekka ja Pätkä Suezilla
Seuraaja:  Pekka ja Pätkä mestarimaalareina
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pekka ja Pätkä miljonääreinä on Armand Lohikosken ohjaama elokuva vuodelta 1958. Se on yhdestoista Puupää-elokuva. Suomen Filmiteollisuuden tuottamaan sarjaan tehtiin kaikkiaan kolmetoista elokuvaa.
Elokuvassa on kaksi perusjuonnetta. Ensinnäkin Pekka saa kauppaneuvos Lillukan testamentin perusteella lelutehtaan Tmi Le-Lu, koska on tuottanut neuvokselle elokuvillaan iloa. Pekan ja Pätkän tehtailijanura jää kuitenkin lyhyeksi. Toisena juonteena on Lillukan lesken ja Pätkän romanssi. Vaikka tarinassa on aikuisille tarkoitettuja vitsejä, se ei jaksa kriitikkoa innostaa, vaan hän kokee sen väsähtäneeksi.
Perinnönjättäjän nimi Lillukka viittaa todennäköisesti viipurilaiseen mesenaattiin Juho Lallukkaan, perinnön peruste, ilon tuottaminen elokuvilla Lillukalle taas on piikki Puupää-elokuvia halveksineiden kriitikoiden suuntaan.
Juoni

Kauppaneuvos Lillukka on kuollut, ja perikunta on kokoontunut asianajajan luokse kuulemaan testamenttia. Monien läsnäolijoita ivailevien testamentinkohtien jälkeen paljastuu yllätys: Lillukka on testamentannut merkittävimmän omaisuutensa, leikkikalutehdas Toiminimi Le-lun, Pekka Puupäälle, koska on niin suuresti nauttinut hänen sarjakuvahahmostaan ja elokuvista.
Pekka ja Pätkä ryhtyvät johtamaan Le-lu-yhtiötä, joskin suuri osa heidän energiastaan kuluu leluilla leikkimiseen. Justiina nautiskelee johtajanrouvan leveästä elämästä, ja talonmies Pikkarainen palkataan konttoripäälliköksi. Tehtailijoiden luokse ilmaantuu keksintöjään kauppaamaan toinen toistaan omituisempaa väkeä. Keksijä Äly Nystyrä esittelee ideaansa liikkuvista rautatieasemista ja paikallaan seisovista junista. Sillä hänen mielestään estetään tuhoisat junaonnettomuudet. Kun Pekka ja Pätkä ihmettelevät, miksi keksijä oli tullut heidän puheilleen eikä mennyt Rautatiehallitukseen, Nystyrä kertoo Rautatiehallituksen herrojen todenneen hänelle "Puupää!" joten hän päätti tulla tänne. Keksijä Eisenstein sen sijaan esittelee nerokasta Sputnik-lelua, joka pannaan välittömästi tuotantoon.
Kauppaneuvos Lillukan pettyneet omaiset punovat erilaisia juonia saadakseen Le-lu-yhtiön takaisin. Kauppaneuvoksetar Gunilla Lillukka yrittää iskeä Pätkän, mutta tämä pelästyy leskirouvan kiivaita avioliittoaikeita ja kamalan unen jälkeen pakenee joksikin aikaa tukkikämpälle. Pekka ja Pisamanaama menivät Pätkän luo tukkijätkien kämppään ja kuulivat Timo Sahalan rakkaushuolistaan kun entinen kihlattu meni maisterin kanssa. Pekka ja Pätkä suunnitelivat kihlauttaa Timon ja Ingan Lillukan yhteen. Poika Viktor Lillukka puolestaan murtautuu yöllä Le-lun konttoriin ja varastaa Sputnikin piirustukset. Nokkelan juoksupoikansa Pisamanaaman avulla Pekka ja Pätkä kuitenkin kehittävät nopeasti uuden menestyslelun.
Elokuvan lopulla Pekka ja Pätkä päättävät lahjoittaa yrityksen orpolapsille ja saavat jalomielisyydestään arvonimet. Justiinaa surettaa, kun ei voi enää leveillä olevansa johtajan rouva. Justiinan mieli parani heti saatua Gunilan vihkijäiskutsu kirjeen ja Pekalle mutta ei Pätkälle joka antoi rukkaset.
Arviot

Elokuvan piikittelemät kriitikot jatkoivat entisellä linjalla. Tema (Vaasa) haluaisi peräti kieltää Puupää-elokuvien teon ja huomauttaa muun lisäksi, että käsikirjoitus on surkea ja ohjaus vielä avuttomampi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Esa Pakarinen  | … |  Pekka Puupää   |
|  Masa Niemi  | … |  Pätkä   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Justiina Puupää   |
|  Armas Jokio  | … |  talonmies Pikkarainen   |
|  Elsa Turakainen  | … |  kauppaneuvoksetar Gunilla Lillukka   |
|  Leena Pulkkinen  | … |  Inga Lillukka   |
|  Uuno Montonen  | … |  kauppaneuvos Walfrid Lillukka   |
|  Heikki Heino  | … |  merkonomi Timo Sahala   |
|  Tauno Söder  | … |  Viljo, Ingan sulhanen   |
|  Juhani Kumpulainen  | … |  Victor Lillukka   |
|  Martti Seilo  | … |  varatuomari Frans Pykälä   |
|  Tommi Rinne  | … |  konstaapeli   |
|  Heikki Savolainen  | … |  konttoripäällikkö   |
|  Annikki Linnoila  | … |  neiti Kaihokannel, pääjohtajan sihteeri   |
|  Anu Kilpiö  | … |  konttoristityttö   |
|  Tarmo Manni  | … |  keksijä Äly Nystyrä   |
|  Pentti Irjala  | … |  keksijä Eisenstein   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  Orpokotisäätiön hallituksen puheenjohtaja   |
|  Harri Turunen  | … |  Pisamanaama   |
|  Varma Lahtinen  | … |  Hilda, kotiapulainen   |
|  Matti Lehtelä  | … |  Tikkanen, autonkuljettaja   |
|  Helmi Lehosti  | … |  konttorinainen   |
|  Laila Rihte  | … |  konttorinainen   |
|  Maija-Liisa Pohjola  | … |  konttorinainen   |
|  Paavo Hukkinen  | … |  vanginvartija   |
|  Kaarlo Wilska  | … |  vanginvartija   |
|  Hannu Halonen  | … |  harmonikansoittaja   |
|  Nestori Lampi  | … |  keilaaja   |
|  Suvi-Päivikki Ala-Könni  | … |  Suvi-Päivikki   |
|  Kielo-Tellervo  | … |  Kielo-Tellervo   |
|  Hannes Veivo  | … |  tukkilainen   |
|  Arttu Suuntala  | … |  tukkilainen   |
|  Kai Lind  | … |  helistimien soittaja   |
|  Toimi Kiviharju  | … |  taiteilija Piblo Pacasso   |
|  Anton Soini  | … |  mies muotokuvan paljastustilaisuudessa   |
|  Alice Lyly  | … |  nainen muotokuvan paljastustilaisuudessa   |
|  Impi Aro  | … |  Mattsonska   |
Aiheesta muualla

Pekka ja Pätkä miljonääreinä Elonet.