stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Runeberginkatu (Helsinki)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Runeberginkatu (Helsinki) Wikimedia Commonsissa
Näkymä Kampista 1930-luvulla. Keskellä Runeberginkatu, jonka oikealla puolella venäläis­aikaisia kasarmi­rakennuksia nykyisen Autotalon korttelissa, vasemmalla puolella kaupungin varastoaluetta ja sen laidalla kaasukello. Kuvan vasemmassa laidassa Malminkadun talorivi, taustalla Leppäsuon alue, Hietaniemen hautausmaa ja Seurasaarenselkä.
Näkymä Runeberginkadusta 1960-luvulla.
Viimeinen Turun kasarmin varuskunnan tiilirakennuksista Runeberginkadun varrella nykyisen Kampin metroaseman kohdalla 1960-luvulla. Vasemmalla Autotalo.
Kauppakorkeakoulun Chydenia-rakennus, entinen Tyttönormaalilyseo.
Runeberginkatu 19, vuonna 1922 valmistunut asuinkerrostalo.
NrII-raitiovaunu Runeberginkadulla.
Tioflaviini T

| Tioflaviini T |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-(3,6-dimetyyli-1,3-bentsotiatsol-3-ium-2-yyli)-N,N-dimetyylianiliinikloridi
CAS-numero:  2390-54-7
PubChem CID:  16953 ja 622721
SMILES:  CC1=CC2=C(C=C1)[N+](=C(S2)C3=CC=C(C=C3)N(C)C)C.[Cl-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C17H19SN2Cl
Moolimassa:  318,862 g/mol
Sulamispiste:  137,9 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,301 g/cm3
Liukoisuus veteen:  17,36 g/l (20 °C)
Tioflaviini T (C17H19SN2Cl) eli Basic Yellow 1 on bentsotiatsolijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen ja aromaattinen orgaaninen yhdiste.  Yhdistettä voidaan käyttää väriaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa tioflaviini T on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin etanoliin.
Tioflaviini T:n synteesin ensimmäisessä vaiheessa p-toluidiinia kuumennetaan rikin kanssa, jolloin muodostuu dehydrotio-p-toluidiinia. Tämä yhdiste alkyloidaan dimetyylisulfaatin tai metanolin avulla happamissa oloissa.
Tioflaviini T:tä käytetään värjäämään tektiilejä vihertävänkeltaisiksi ja mustekynien musteissa. Aine sitoutuu erityisesti proteiinien beetalaskoksiin ja värjää erityisesti proteiineja, joissa on runsaasti beetalaskoksia. Tällaisia ovat muun muassa beeta-amyloidi, musiinit ja hyaliini. Värjäytynyt proteiini fluoresoi ja tioflaviini T:tä käytetään esimerkiksi Alzheimerin taudin diagnostiikassa ja virusten värjäämiseen. Tioflaviini T:tä sulfonoimalla saadaan toista väriainetta tioflaviini S:ää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tioflaviini T Wikimedia Commonsissa
Pg

Pg tarkoittaa seuraavia asioita:
PG, Papua-Uuden-Guinean ISO-3166-1-maatunnus
Perugian maakunta, tunnus PG.
petagramma, tunnus Pg, massan yksikkö
pikogramma, tunnus pg, massan yksikkö
Bangkok Airways, IATA-koodi PG, lentoyhtiö
PG, Parti de Gauche, Ranskan Vasemmistopuolue
PG (akronyymi englannin kielen sanoista parental guidance), joissakin maissa käytössä oleva elokuvien ja televisio-ohjelmien ikärajoitus, jonka mukaan lasten tulee katsoa ohjelmaa vain vanhempien valvonnassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pg”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Opel Omega

Opel Omega on Opelin vuosina 1986–2003 valmistama E-segmentin automalli, joka korvasi Opel Rekordin. Valmistuksen päätyttyä Omega ei saanut itselleen suoraa seuraajaa, mutta sen mallistoon jättämää aukkoa täydensivät ylellinen hatchback-korinen Opel Signum sekä aiempaa suuremmaksi kasvanut farmarikorinen Opel Vectra. Omega oli viimeinen takavetoinen Opel-henkilöautomalli.
Opel Omega A (1986–1993)

| Opel Omega A |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Brasilia  Jugoslavia  Saksa
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  1986–1993
Muut nimet:  Chevrolet Omega Vauxhall Carlton
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  Opel Rekord E
Seuraaja:  Opel Omega B
Teknisesti samankaltaisia:  Holden Commodore (VN/VP/VR/VS) Lotus Omega Opel Calais Opel Senator B Toyota Lexcen
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  GM V
Moottori:  R4 R6
Iskutilavuus:  1,8–3,6 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Mitat
Massa:  1225–1370 kg (Sedan)
Pituus:  4687 mm
Akseliväli:  2730 mm
Leveys:  1772 mm
Korkeus:  1447 mm
Ensimmäisen sukupolven Omega esiteltiin vuonna 1986, ja se valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1987. Korimalleina olivat neliovinen sedan sekä farmarimalli Caravan. Isossa-Britanniassa mallin nimenä oli Vauxhall Carlton, Brasiliassa puolestaan autoa myytiin Chevrolet-merkkisenä.
Helsingin Sanomien Matti Jansson totesi Opel Rekordin seuraajaksi suunnitellun uuden Omegan lähestyvän jo edustusauton mittoja, tehoja ja varustelua. Hän ei löytänyt siitä juuri muuta moitittavaa kuin saksalaisten moottoriteiden nopeuksiin viritetyt tehot, jotka suomalaisessa arkiajossa tahtovat jäädä teoreettisiksi.
Vuonna 1990 Omega sai muun muassa uuden etusäleikön.
Opel Omega B (1994–2003)

| Opel Omega B |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa  Thaimaa
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  1994–2003
Muut nimet:  Cadillac Catera Vauxhall Omega
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  Opel Omega A
Seuraaja:  Opel Signum Opel Vectra C
Teknisesti samankaltaisia:  Holden Commodore (VT/VX/VY/VZ) Holden Monaro (V2/VZ) Pontiac GTO
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  GM V
Moottori:  R4 R6 V6
Iskutilavuus:  2,0–3,2 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven Omega esiteltiin keväällä 1994. Myös Vauxhall-merkkisenä auton mallinimenä oli nyt Omega. Vuosina 1996–2001 mallia myytiin Yhdysvalloissa nimellä Cadillac Catera saavuttamatta suurta menestystä.
Vuoden 1998 Euro NCAP -kolaritestistä Omega sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Vuonna 1999 Omegan etupuskuri uudistettiin ja etusäleikköä nostettiin aiempaa ylemmäksi. Takavalojen vilkunlaseista tuli valkoiset. Sisällä ovipaneelit olivat uudet ja myös kojelaudan keskikonsolia oli uudistettu. Ajonvakautusjärjestelmä ESP tuli saataville uutena varusteena.
Geneven autonäyttelyssä keväällä 2000 esiteltiin konseptina Omega V8, jossa oli sama 5,7-litrainen moottori kuin Chevrolet Corvettessa. Malli ei kuitenkaan edennyt tuotantoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Omega Wikimedia Commonsissa
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:  Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:  Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:  Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira 
Facelift-mallin Opel Omega A.
Facelift-mallin Opel Omega A Caravan.
Opel Omega B Caravan
Facelift-mallin Opel Omega B.
Vaasan Osake-Pankki

| Vaasan Osake-Pankki |
| --- | --- |

Perustettu:  1878
Lakkautettu:  1920
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wasa Aktie Bankin talo Helsingissä
Vaasan Osake-Pankki (Wasa Aktie-Bank) oli vuonna 1879 Vaasassa perustettu liikepankki. Pääkonttorin lisäksi sillä oli 23 sivukonttoria, joista yksi sijaitsi Helsingin Eteläesplanadilla Wasa Aktiebankin talossa. Wasa Aktie Bankilla oli 160 miljoonan markan talletukset vuonna 1920.
Historia

Pankkihankkeen alullepanija oli Joachim Kurtén, joka järjesti vaasalaisten kauppiaiden ja liikemiesten kanssa alustavan osakemerkinnän syksyllä 1878. Pankin perustava kokous pidettiin joulukuussa 1878. Yleisölle pankki avasi ovensa 4.8.1879.
Perustajien alkuperäinen tarkoitus oli perustaa maakuntapankki. Pankki kuitenkin perusti konttoreita myös maakunnan ulkopuolelle suurimpiin kaupunkeihin ja toimi valtakunnallisena liikepankkina. Vaasan Osake-Pankki oli erityisesti pohjalaisten viljakauppiaiden pankki.
Pankki kärsi suuria luottotappioita ennen ensimmäistä maailmansotaa. Se kuitenkin selvisi niistä vahvan taseensa ansiosta. Tappiot saivat johdon pohtimaan yhdistymistä toiseen pankkiin. Vuonna 1920 Vaasan Osake-Pankki, helsinkiläinen Landtmannabanken ja Turun Osakepankki yhdistyivät Suomen Liittopankiksi. Myöhemmin vuonna 1931 Liittopankki sulautui osaksi Helsingin Osakepankkia, jonka puolestaan Yhdyspankki osti vuonna 1986.
Pankin osakkeet oli listattu Helsingin pörssiin vuosina 1912–1920.
Setelit

Pankki sai vuonna 1918 luvan laskea liikkeeseen omia setelin kaltaisia maksuvälineitään, joita kutsuttiin konttokuranttisekeiksi. Niiden nimellisarvot olivat 25, 100 ja 500 markkaa. Seteleitä tarvittiin, sillä Suomen Pankki ja setelipaino olivat jääneet sisällissodassa punaisten puolelle.
Aiheesta muualla

Kurtenialla on hieno historia: "Aikansa komeinta kaupunkiarkkitehtuuria"
Jonne Piippo

Jonne Aapeli Piippo (19. kesäkuuta 1914 Lapinlahti – 14. lokakuuta 1985 Mikkeli) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Piipon vanhemmat olivat puuseppä Aapeli Piippo ja karjakko Liisa Pekkala. Hän kävi keskikoulun ja sen jälkeen vuosina 1931–1936 Kajaanin seminaarin valmistuen kansakoulunopettajaksi. Piippo toimi opettajana Sulkavalla 1936–1937, Kiuruvedellä 1937–1944, Lappajärvellä 1944–1949 ja viimeksi Vihdissä Palojärven koululla 1949–1974.
Piippo oli naimisissa kutoja Vilma Kyllikki Huhtalan kanssa vuodesta 1945. Heidän poikiaan olivat Kari Piippo ja Matti Piippo (s. 1954).
Teoksia

Helena-mamsellin kolmas kosija, leikillinen romaani. Suomen kirja, Helsinki 1945.
Norsunluutorni, romaani. Tammi 1945
Tehdas huutaa, romaani. Kirjokansi, Turku 1945
Sininen kuolema, rikosromaani. Karisto 1946
Atomipommiakin voimakkaampi, seikkailuromaani nuorisolle. Kirjokansi, Turku 1947
Muudan Juntunen, romaani. Kansankulttuuri 1951
Meira, romaani. Kansankulttuuri 1953
Puuyhtiö, romaani. Kansankulttuuri 1958
Käpälälauta, romaani. Kansankulttuuri 1964
Hanna Wass

Hanna Maria Wass (s. 26. toukokuuta 1977 Helsinki) on suomalainen politiikantutkija, joka toimii yleisen valtio-opin apulaisprofessorina Helsingin yliopistossa. Wass on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. Wass on toiminut poliittisena asiantuntijana eri medioissa ja kommentoinut erityisesti kotimaan politiikkaa. Wass on yksi valtiotieteellisen tiedekunnan neljästä varadekaanista, ja hänen erityisalanaan on yhteiskunnallinen vuorovaikutus.
Koulutus ja ura

Wass on kirjoittanut ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1996 ja valmistunut valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 2001. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2008. Wassin väitöskirjan nimi on Generations and Turnout: The Generational Effect in Electoral Participation in Finland.
Wass nimitettiin yleisen valtio-opin dosentiksi Helsingin yliopistosta vuonna 2012.
Teokset

Martikainen, Tuomo & Wass, Hanna: Äänettömät yhtiömiehet: Tutkimus osallistumisesta vuosien 1987 ja 1999 eduskuntavaaleihin.  Helsinki:  Tilastokeskus, 2002.  ISBN 952-46710-6-9
Generations and Turnout: The Generational Effect in Electoral Participation in Finland.  (Väitöskirja)  Helsinki:  University of Helsinki, 2008.  ISBN 978-952-10470-4-6
Fredriksson, Sami & Hyvärinen, Olli & Mattila, Mikko & Wass, Hanna: Kilpailuttaminen poliittisena päätöksenä: Kuntapäättäjien näkemyksiä sosiaali- ja terveyspalvelujen hankinnasta yksityisen sektorin tuottajilta.  (Kunnallisalan kehittämissäätiön kunnat ja kilpailu -sarjan julkaisu nro 14)  Helsinki:  Kunnallisalan kehittämissäätiö, 2009.  ISBN 978-952-58010-6-4
Kankainen, Tomi & Pessala, Heli & Siisiäinen, Martti & Stranius, Leo & Wass, Hanna & Wilhelmsson, Niklas: Suomalaiset osallistujina: Katsaus suomalaisen kansalaisvaikuttamisen tilaan ja tutkimukseen.  Helsinki:  Oikeusministeriö, 2009.  ISBN 978-952-46681-1-8
Grönlund, Kimmo & Wass, Hanna (toim.): Poliittisen osallistumisen eriytyminen: Eduskuntavaalitutkimus 2015.  Helsinki:  Oikeusministeriö, 2016.  ISBN 978-952-25951-6-4
Mattila, Mikko & Rapeli, Lauri & Wass, Hanna & Söderlund, Peter: Health and Political Engagement.  Taylor & Francis Ltd, 2020.  ISBN 9780367878436
Borg, Sami & Kestilä-Kekkonen, Elina & Wass, Hanna: Politiikan ilmastonmuutos: Eduskuntavaalitutkimus 2019.  Helsinki:  Oikeusministeriö, 2020.  ISBN 9789522598349
Suomalainen kansanrunous

Runonlaulajia kuvattuna vuonna 1897.
Suomalaisen kansanrunouden juuret ulottuvat pitkälle esihistoriaan. Otaksutaan, että kalevalamitta, joka on yhteinen suomalaiselle, karjalaiselle ja virolaiselle kansanrunoudelle, on peräisin kanta­suomalaiselta ajalta, joka ajoittuu varhaiselle rauta­kaudelle.
1800-luvulla alkaneilta kansanrunojen keräysmatkoilta on koottu maailman suurin kansanrunousarkisto, jonka kortistoissa on noin 2,2 miljoonaa korttia. Keräysmatkoja rahoitti Suomalaisen Kirjallisuuden Seura SKS, jonka varojen turvin esimerkiksi Elias Lönnrot teki kymmenen perinteen keräysmatkaa. Hän kokosi omista ja muiden löytämistä runoista Kalevalan ja Kantelettaren ja toimitti satu- ja arvoituskokoelmia. SKS:n Suomen kansan vanhat runot -sarjan 33 kirjaa julkaistiin vuosina 1908–1948.
Historia

Jo varhaisina aikoina itä­meren­suomalaiseen runouteen näyttää tulleen vaikutteita toisaalta balttilaiselta ja slaavilaiselta ja toisaalta germaaniselta ja skandinaaviselta taholta. Kertovien ainesten ohella kansanrunouteen kuului mahdollisesti jo rautakaudella lyyrillistä runoutta sekä sananlasku- ja loitsurunoutta.
Matti Kuusen 1950-luvulla kehittämän tyylikausiteorian mukaan kulttuuri­heeroksia ja maailman syntyä kuvaava myyttinen eeposrunous on varhaisempaa kuin niin sanottu sankarirunous, jota edustavat varsinkin Sammon ryöstö -runo, saarelaisepiikka ja samaaniepiikka. Sotaisa sankarirunous on Kuusen mukaan syntynyt keskisen ja myöhäisen rautakauden kuluessa. Sankarirunouden alkuperä on eri tutkimuksissa yhdistetty Länsi-Suomeen tai Laatokan Karjalaan.
Kansanrunojen keräys

Ensimmäiset kirjalliset tiedot suomalaisesta kansanrunoudesta ovat Mikael Agricolan Psalttarin käännöksen esipuheessa vuodelta 1551 ja Jacobus Finnon virsikirjassa 1580-luvulta. Piispa Petrus Bång julkaisi ensimmäisen näytteen, karhurunon, vuonna 1675. Daniel Juslenius käsitteli suomalaista kansanrunoutta väitöskirjassaan Aboa vetus et nova (1700) ja Henrik Gabriel Porthan väitöskirjassa Dissertatio de poësi Fennica (1766–1778). Porthanin oppilaita olivat Kristfrid Ganander ja Kristian Erik Lencqvist, jotka myös keräsivät ja tutkivat kansanrunoutta.
1800-luvun alussa kansanrunoutta keräsivät Johann Gottfried von Herderin innostamina Anders Johan Sjögren, Kaarle Aksel Gottlund, Abraham Poppius ja Adolf Ivar Arwidsson. Gottlund lausui vuonna 1817 ensimmäisenä ajatuksen runojen kokoamisesta yhtenäiseksi kokoelmaksi, ja ensimmäisen yrityksen siihen teki R. von Becker kirjoituksessaan Väinämöisestä Turun Wiikko-Sanomissa vuonna 1820.
Zacharias Topelius julkaisi vuosina 1822–1831 viisi vihkoa Suomen kansan vanhoja runoja. Topeliuksen ja von Beckerin työn jatkajana Elias Lönnrot julkaisi keräämiään ja muokkaamiaan runoja kokoelmissa Kanteletar (1840) ja  Kalevala (1835, 1849).
Kirjallisuutta

Hautala, Jouko (toim.): Vanhat merkkipäivät.  (7. painos (1. painos 1948))  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2000.  ISBN 951-746-162-3
Kuusi, Matti (toim.): Kalevalaista kertomarunoutta.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1980.  ISBN 951-717-232-X
Lampinen, Petra & Enqvist, Eero & Hahtola, Pinja (toim.): Tupa ryskyi, parret paukkui. Suomen kansan rivot runot.  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-41003-5
Lönnrot, Elias (koonnut): Kalevala.  (1. laitos 1835)  Helsingissä:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23676-4  (useita muita laitoksia)
Lönnrot, Elias (koonnut): Kanteletar, elikkä, Suomen kansan vanhoja lauluja ja virsiä.  (18. painos (1. painos 1840))  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2005.  ISBN 951-746-668-4
Virtanen, Leea & Virtanen, Merja (toim.): Kukkarokivi. Suomalaisen folkloren antologia.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1998.  ISBN 951-746-023-6
Järvinen, Irma-Riitta (toim.): Legendat. Kansankertomuksia Suomesta ja Karjalasta.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1981.  ISBN 951-717-242-7
Paasio, Marja (toim.): Syntyjä syviä. Vanhoja kansankertomuksia.  (2. uudistettu painos (1. painos 1976 nimellä: Synnyt))  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1985.  ISBN 951-717-408-X
Simonsuuri, Lauri (toim.): Myytillisiä tarinoita.  (4. painos (1. painos 1947))  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1999.  ISBN 951-746-083-X
Havaste, Paula: Loitsukirja.  Helsinki:  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7363-4
Lönnrot, Elias (toim.): Suomen kansan muinaisia loitsurunoja.  (Näköispainos. Alkuperäinen: Helsingissä: Suomalaisen kirjallisuuden seuran kirjapainossa, 1880)  Helsingissä:  Salakirjat, 2008.  ISBN 978-952-5774-01-6
Sihvo, Pirkko (koonnut): Mull on kourat kontiolta. Loitsuja ja taikoja.  (Pohjautuu Suomen kansallismuseossa 1985 järjestettyyn näyttelyyn)  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1986.  ISBN 951-717-463-2
Kaivola-Bregenhøj, Annikki (toim.): Vanhoja arvoituksia.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2014 (1. laitos 1977).  ISBN 978-952-222-476-7
Kuusi, Matti (koonnut ja järjestänyt): Vanhan kansan sananlaskuviisaus. Suomalaisia elämänohjeita, kansanaforismeja, lentäviä lauseita ja kokkapuheita vuosilta 1544–1926.  (4. painos (1. painos 1953))  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-02280-2
Lönnrot, Elias (koonnut): Suomen kansan sananlaskuja.  (Alkuperäinen teos: Suomen kansan sanalaskuja, ilmestynyt Suomalaisen kirjallisuuden seuran kustantamana 1842. Kirjaksi koonnut Elias Lönnrot. Piirrokset: Seppo Lindqvist)  Espoo:  Weilin + Göös, 1981.  ISBN 951-35-2567-8
Nirvi, R. E. & Hakulinen, Lauri (toim.): Suomen kansan sananparsikirja.  (8. painos (1. painos 1948))  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-18127-7
Runonlaulaja Iivana Härkönen kanteleineen vuonna 1917.
Koripallon Mestarien liiga 2018–2019

Koripallon Mestarien liigan kausi 2018–2019 oli sarjan historian kolmas. Sarjaan osallistui karsinta mukaan lukien 55 joukkuetta 28 maasta. Kausi alkoi karsintakierroksilla 20. syyskuuta 2018 ja päättyi final four -turnauksen loppuotteluun 5. toukokuuta 2019.
Sarjan mestaruuden voitti ensimmäisen kerran italialainen Virtus Bologna, joka voitti loppuottelussa toista voittoaan tavoitelleen espanjalaisen CB 1939 Canariasin 73–61. Pronssiottelussa belgialainen Antwerp Giants voitti saksalaisen Brose Bambergin 58–72.
Osallistujat

| Runkosarja |
| --- | --- | --- | --- |
|  Le Mans Sarthe |  Promitheas Patras |  CB 1939 Canarias |  Beşiktaş JK |
|  Strasbourg IG |  AEK Ateena |  Baloncesto Fuenlabrada |  BC Oostende |
|  JDA Dijon |  Reyer Venezia Mestre |  Hapoel Holon |  BK Ventspils |
|  Riesen Ludwigsburg |  Felice Scandone |  Hapoel Jerusalem |  KK Włocławek |
|  Brose Bamberg |  Virtus Bologna |  KK Neptūnas |  KK Olimpija |
|  Telekom Baskets Bonn |  ČEZ Nymburk |  KK Lietkabelis |  |
|  PAOK BC |  BK Opava |  Banvit BK |  |
Kolmas karsintakierros
|  BK Pardubice |  Nanterre 92 |  Sakarya Büyükşehir |  |
|  CB Murcia |  BBC Bayreuth |  |  |
Ensimmäinen karsintakierros
|  Antwerp Giants |  AEK Larnaca |  Aris |  Donar Groningen |
|  Spirou Charleroi |  Bakken Bears |  Szolnoki Olaj |  Twarde Pierniki Toruń |
|  Avtodor Saratov |  Club Estudiantes |  Hapoel Tel Aviv |  FC Porto |
|  BK Nižni Novgorod |  Kauhajoen Karhu |  Pallacanestro Cantù |  CSM Oradea |
|  Tsmoki-Minsk |  Leicester Riders |  KB Prishtina |  Norrköping Dolphins |
|  Levski Sofia |  Dinamo Tbilisi |  KK Šiauliai |  Fribourg Olympic |
Karsinta

Karsintakierrosten otteluparit arvottiin 11. heinäkuuta 2018. Ensimmäinen osaottelu pelattiin ensin mainitun joukkueen kotona.
Karsinta > Ensimmäinen karsintakierros

| 1>  joukkue | Yhteistulos | 2>  joukkue | 1>  osaottelu | 2>  osaottelu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Leicester Riders  | 161–193 |  Bakken Bears | 77–90 | 84–103 |
| Fribourg Olympic  | 167–165 |  Avtodor Saratov | 89–89 | 78–76 |
| AEK Larnaca  | 128–159 |  Antwerp Giants | 74–83 | 54–76 |
| Dinamo Tbilisi  | 118–182 |  Aris | 64–90 | 54–92 |
| Norrköping Dolphins  | 133–143 |  Club Estudiantes | 62–74 | 71–69 |
| Kauhajoen Karhu  | 167–158 |  CSM Oradea | 87–84 | 80–74 |
| Pallacanestro Cantù  | 159–139 |  Szolnoki Olaj | 69–68 | 90–71 |
| Hapoel Tel Aviv  | 135–146 |  Spirou Charleroi | 76–73 | 59–73 |
| Šiauliai  | 144–170 |  Levski Sofia | 79–91 | 65–79 |
| Twarde Pierniki Toruń  | 160–151 |  Tsmoki-Minsk | 87–61 | 73–90 |
| Porto  | 134–178 |  Nižni Novgorod | 85–86 | 49–92 |
| Prishtina  | 139–144 |  Donar Groningen | 84–64 | 55–80 |
Karsinta > Kolmas karsintakierros

| 1>  joukkue | Yhteistulos | 2>  joukkue | 1>  osaottelu | 2>  osaottelu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Fribourg Olympic  | 163–137 |  Sakarya Büyükşehir | 87–85 | 76–52 |
| Kauhajoen Karhu  | 112–182 |  Nanterre 92 | 54–91 | 58–91 |
| Spirou Charleroi  | 144–149 |  CB Murcia | 62–71 | 82–78 |
| Nižni Novgorod  | 177–141 |  BK Pardubice | 92–84 | 85–57 |
| Twarde Pierniki Toruń  | 146–159 |  BBC Bayreuth | 73–73 | 73–86 |
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)
Maakuntain Pankki

Maakuntain Pankki Oy oli Suomessa vuosina 1929–1932 toiminut liikepankki.
Perustaminen

Maakuntain Pankki muodostettiin yhdistämällä kolme liikepankkia: Länsi-Suomen Osake-Pankki, Tampereen Osake-Pankki ja näiden yhdessä omistama Maakuntain Keskus-Pankki Oy. Pankilla oli pääkeskuskonttori Helsingissä ja keskuskonttorit Turussa ja Tampereella. Yhteensä konttoreita oli 103. Pankki aloitti toimintansa vuoden 1929 alusta.
Vaikeudet ja fuusio

Maakuntain Pankki oli perustamisensa jälkeen Suomen kolmanneksi suurin liikepankki. Se joutui 1930-luvun lamavuosina vaikeuksiin holtittoman luotonantonsa takia. Pankin tappiot nousivat yli 180 miljoonan markan, ja Suomen Pankki painosti sen yhdistymään 1932 Kansallis-Osake-Pankkiin.
Ongelmiin Maakuntain Pankin oli ajanut kritiikitön luotonanto. Sitä oli harjoitettu jo pankin edeltäjässä Länsi-Suomen Osake-Pankissa ja jatkettu Maakuntain Pankissa. Ongelmia oli ollut erityisesti Turun konttorissa, jonka asemaa oli pönkitetty lähes luvattomin keinoin. KOP:n piirissä korostettiin, että kuinka ongelmat olivat aiheutuneet luotonannosta eivätkä 1930-luvun pula-ajasta.
KOP:n ja Maakuntain Pankin fuusio toteutettiin niin, että KOP sai kaikki Maakuntain Pankin varat ja velat. Maakuntain Pankin kantaosakkeet vaihdettiin KOP:n osakkeisiin ja etuoikeutetut osakkeet lunastettiin. Pankit toimivat yhteiseen laskuun 1.2.1932 alkaen.
Fuusio aiheutti KOP:lle talousvaikeuksia 1930-luvun alussa. KOP:n pääjohtaja Juho Kusti Paasikivi kuvaili, kuinka KOP sai Maakuntain Pankista vain ”sontakasan”.
Pörssihistoria

Maakuntain Pankin osakkeet noteerattiin Helsingin pörssissä vuosina 1929–1931.
Johto

Maakuntain Keskus-Pankin johtajana vuosina 1918–1928 ollut Gustaf Waldén jatkoi Maakuntain Pankin 2. johtajana 1928–1932.