stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samuli Virkkunen
Ura > Seuraura

Virkkunen on Porin Ässien kasvatti. Hän oli kaudella 2007–2008 21 osumallaan joukkueen B-nuorten paras maalintekijä runkosarjassa. Kaudella 2009–2010 Virkkunen jakoi 27 osumallaan koko A-nuorten SM-liigan maalipörssin voiton Kärppien Julius Junttilan kanssa ja 49 tehopisteellään pistepörssin viidennen sijan KalPan Jaakko Rissasen kanssa. Hän oli Ässien paras maalintekijä myös kevään 2010 pudotuspeleissä neljällä osumallaan. Virkkunen debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä pelattuaan neljä Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa tehden niissä yhden syöttöpisteen.
Kesäkuussa 2010 Virkkunen teki vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen Ässien kanssa. Hän ei tehnyt liigadebyyttiään vielä kaudella 2010–2011, jolloin Virkkunen toimi Ässien A-nuorten varakapteenina. Hän oli tehoilla 23+24=47 joukkueen paras pistemies ja maalintekijä. Virkkunen sijoittui A-nuorten SM-liigan maalipörssissä neljänneksi ja jakoi pistepörssin seitsemännen sijan Ilveksen Roope Nikkilän ja HPK:n Otto Paajasen kanssa. Hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton myös kevään 2011 pudotuspeleissä Kristian Ruisman kanssa tehoilla 1+3=4. Huhtikuussa 2011 Virkkunen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ässien kanssa.
Elokuun 2011 lopulla Ässät lainasi Virkkusen koko kauden 2011–2012 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Vaasan Sportiin. Hänen tulokaskautensa Mestiksessä toi 41 runkosarjaottelussa tehot 10+21=31, joilla Virkkunen oli Sportin neljänneksi paras pistemies sekä 11 playoff-ottelussa tehot 4+5=9. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen-mestaruuden ja palkittiin sarjan parhaana tulokkaana Petri Varis -palkinnolla.
Virkkunen teki SM-liigadebyyttinsä kauden 2012–2013 kolmannessa ottelussa 19. syyskuuta 2012 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 8 minuuttia ja 22 sekuntia. Ottelu jäi Virkkuselle kuitenkin toistaiseksi kauden ainoaksi SM-liigassa, sillä Virkkunen ja Ässät irtisanoivat sopimuksensa lokakuussa 2012. Hän teki jo samana päivänä loppukauden kattavan sopimuksen Sportin kanssa.
Ura > Maajoukkueura

Virkkunen on pelannut kuusi nuorten ja kolme poikien maaottelua.
The Best of Both Worlds

The Best of Both Worlds tai Best of Both Worlds voi tarkoittaa:
Best of Both Worlds, Midnight Oil -yhtyeen albumi vuodelta 2004
Best of Both Worlds Tour, Hannah Montana -televisiosarjan Miley Cyrusin Pohjois-Amerikan konserttikiertue vuosina 2007–2008
The Best of Both Worlds, Van Halen -yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 2004
”The Best of Both Worlds”, Hannah Montana -televisiosarjan tunnuskappale
The Best of Both Worlds, Marillion-yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 1997
The Best of Both Worlds, R. Kellyn ja Jay-Z:n yhteisalbumi vuodelta 2002
”Best of Both Worlds”, kappale Van Halenin vuonna 1986 ilmestyneeltä albumilta 5150
Hannah Montana & Miley Cyrus: Best of Both Worlds Concert, elokuvatallenne Hannah Montana -tähti Miley Cyrusin konsertista.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”The Best of Both Worlds”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tiki Gelana

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tiki Gelana Rotterdamissa 2011. |  Tiki Gelana Rotterdamissa 2011. |  Tiki Gelana Rotterdamissa 2011. |  |
Maa:   Etiopia
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | maraton |  |
Tiki Gelana (s. 22. lokakuuta 1987) on etiopialainen kestävyysjuoksija, maratonin olympiavoittaja.
Gelana voitti Amsterdamin maratonin 2011 ajalla 2.22.08 ja Rotterdamin maratonin 2012 Etiopian ennätysajalla 2.18.58. Myöhemmin samana vuonna hän voitti olympiakultaa Lontoossa ajalla 2.23.07.
Henkilökohtaiset ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m | 8.55,88 | Nantes | 6. kesäkuuta 2008 |
| 5 000 m | 15.17,74 | Berliini | 1. kesäkuuta 2008 |
| 10 000 m | 31.27,80 | Ostrava | 12. kesäkuuta 2008 |
| Puolimaraton | 1.08.48 | Marugame | 5. helmikuuta 2012 |
| Maraton | 2.18.58 | Rotterdam | 15. huhtikuuta 2012 |
Saul Perlmutter

| Saul Perlmutter |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1959 (ikä 65) Champaign–Urbana, Illinois, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Richard Muller
Instituutti:  Lawrence Berkeley National Laboratory
Tutkimusalue:  astrofysiikka
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (2011)
Saul Perlmutter (s. 22. syyskuuta 1959) on yhdysvaltalainen astrofyysikko Lawrence Berkeley National Laboratory -tutkimuslaitoksessa ja fysiikan tohtori Kalifornian yliopistossa, Berkeleyn kampuksella. Perlmutter palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla yhdessä Brian Schmidtin ja Adam Riessin kanssa lokakuussa 2011 maailmankaikkeuden kiihtyvän laajenemisen tutkimuksesta kaukaisia supernovia tutkimalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saul Perlmutter Wikimedia Commonsissa
Tanatoforinen dysplasia

Tanatoforinen dysplasia, kehityshäiriö eli lyhytkasvuisuus on neloskromosomin FGFR3-geenin kautta vallitsevasti periytyvä oireyhtymä, johon kuuluu poikkeavuuksia eri puolilla kehoa. Raajojen hermojuuret ovat lyhyet ja liikaihoiset. Pää on muuhuun ruumiiseen nähtynä suhteettoman suuri ja kalloa kuvataan usein apilanlehden muotoiseksi.
Tanatoforinen dysplasia on vakava sairaus, joka johtaa ennenaikaiseen kuolemaan. Kuolleena syntyminen on tavallista, mutta jotkut voivat elää lapsuusikään asti. Vaikka vammautunut ei syntyisi kuolleena, hän jää vaikeasti kehitysvammaiseksi ja kärsimään hengityksen vajaatoiminnasta. Mahdollista on myös vesipäisyys.
Arviot tanatoforisen dysplasian esiintyvyydestä väestötasolla vaihtelevat. Vuonna 1989 julkaistun tanskalaisen tutkimuksen mukaan kolme ihmistä 78 000 syntyneestä kärsisivät häiriöstä. Vuonna 1986 Latinalaisessa Amerikassa pääteltiin, että vammasta kärsisi yksi 20 000:sta.
Tunnettuja potilaita

Sun Hudson (2004–2005), vaikeasti vammautuneena syntynyt poika, jolle tehtiin eutanasia vastoin vanhempien tahtoa.
Sahalin 2

Sahalin 2 -hankkeen porauslauttoja Sahalinin koillispuolella
Sahalin-2 (ven. Сахалин-2) on Venäjän Sahalinin alueelle, Sahalinin saaren koillispuolen Ohotanmeren merenalaisten öljy- ja kaasuesiintymien hyödyntämiseen keskittynyt tuotantoprojekti. Sahalinskaja Energijan hallinnoimalla kahdella kentällä on yli miljardi tynnyriä öljyä ja yli 500 mrd. kuutiota kaasua.
Projektiin kuuluu Piltun-Astohskojen öljykenttä ja Lunskojen kaasukenttä.
Projektiin kuuluu myös Venäjän ensimmäinen nesteytetyn maakaasun (LNG) vientisatama.
Sahalinin alue ja öljyntuotanto

Rosneft on kerännyt Pohjois-Sahalinista öljyä 70 vuoden ajan. 1990-luvulla öljyetsijöihin liittyivät Shell, BP ja Exxon. Huhtikuussa 1994 Shell ja japanilaisyhtiöt Mitsui ja Mitsubishi perustivat Bermudaan rekisteröidyn yhtiön Sahalinskaja Energija (eng. Sakhalin Energy Investment Company Ltd, SEIC, Sakhalin Energy). Vuodesta 2000 omistus jakautui: Shell 55 %, Mitsui 25 % ja Mitsubishi 20 %. Sahalinskaja Energijan hallinnoimalla kahdella kentällä on yli miljardi tynnyriä öljyä ja yli 500 mrd. kuutiota kaasua.
Shell ja Sahalinskaja Energija rakensivat vuonna 2005 Venäjän saarelle Sahalin suurta öljy- ja kaasuprojektia 20 mrd. $ investoinnilla.
Sittemmin Venäjän valtiollinen kaasuyhtiö Gazprom hankki määräävän aseman Sahalinskaja Energijasta. Vuonna 2014 omistusosuudet olivat: Gazprom 50% + 1 osake, Shell 27,5% - 1 osake, Mitsui (12,5%) ja Mitsubishi (10%).
Vuonna 2022 Sakhalin Energysta puolet omisti Gazprom ja 27,5 %, 12,5 % ja 10 % osuudet Shell, Mitsui ja Mitsubishi. Kenttä toimitti noin 10% Japanin käyttämästä LNG-kaasusta.
Shell ilmoitti helmikuussa 2022 eroavansa yhteisyrityksistä Gazpromin kanssa, joihin kuuluvat Sahalin-2:n lisäksi Salymin öljykenttä länsi-Siperiassa ja Gydanin kenttä Gydan niemimaalla sekä Nord Stream 2.
Japani asetti pakotteita Venäjälle presidentti Putinin allekirjoitettua 1. heinäkuuta 2022 määräyksen Sahalin-2-projektin siirtämisestä venäläisomisteiselle yritykselle.
Jolleivat ulkomaiset omistajat vaadi osuuttaan kuukauden kuluessa niiden osuus huutokaupataan ja kaupasta saadut varat jäädytetään.
Pääministeri Fumio Kishidan mukaan Japani jatkaa Sahalin-2-osakkaana, koska se on tärkeää maan energiaturvallisuudelle.
Pohjoismaiset yritykset mukana toimittajina

Pohjoismaiset yritykset ovat tehneet sopimuksia Sahalin-2-projektiin 566 miljoonalla dollarilla. Pohjoismaisiin sopimuksiin sisältyivät: ABB:n  kolme sopimusta, Aker Kvaernerin ja espoolaisen Quattrogeminin kaksi porauslauttaa ja ruotsalaisten SWECO ja Swedish Consafe Offshore toimittamat lauttojen palvelut. Espoolainen Quattro rakennusyhtiöihin sisältyvä Quattrogemini rakensi perustan öljynporauslautoille 234 miljoonan dollarin kaupalla 4/2003–8/2005. Yrityksen mukaan hankkeeseen osallistui 2 500 ihmistä, joista 2 350 oli venäläistä.
Kritiikki > Ympäristöriskit

Yhteensä 35 kansalaisjärjestön mukaan, kuten Sakhalin Environmental Watch, WWF, Greenpeace ja Maan ystävät, Sahalin 2 -öljyprojekti loukkasi ympäristönsuojelun varovaisuusperiaatetta ja olisi kansainvälisten määräysten vastainen.
SwedWatch-ympäristöjärjestön mukaan projekti olisi johtanut läntisen Tyynenmeren harmaavalaiden sukupuuttoon ja olisi ollut uhka joillekin villilohikannoille. Suurena riskinä pidettiin mahdollisia öljypäästöjä, joiden puhdistus pohjoisen jääpeitteen alta olisi äärimmäisen vaikeaa. Projektin ympäristövaikutukset uhkaavat järjestön mukaan alkuperäisväestöä.
Monet paikalliset ihmiset ja ympäristöjärjestöt kyseenalaistivat projektin kannattavuuden Venäjälle ja sen asukkaille. Euroopan kehityspankki (European Bank for Reconstruction and Development EBRD) edellytti rahoitukseen  ympäristöarviointia, mutta lokakuussa 2005 jo puolet rakennelmista oli valmiina.
Aiheesta muualla

Sakhalin II (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (gazprom.ru)
Energy profile of Sakhalin Island, Russia (englanniksi) (eoearth.org)
Sahalin Energyn kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (sakhalinenergy.ru)
Whale species threatened by oil and gas exploration (2006) (englanniksi) (swedwatch.org)
Uppföljning: Ryska miljömyndigheter riktar skarp kritik mot Sakhalin II SwedWatch 29.9.2006
Sergei Fjodorov

| Sergei Fjodorov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1969 (ikä 54) Pihkova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1986–2012
Seurat:  TsSKA Moskova (Soviet) Detroit Red Wings (NHL) Mighty Ducks of Anaheim (NHL) Columbus Blue Jackets (NHL) Washington Capitals (NHL) Metallurg Magnitogorsk (KHL)
NHL-varaus:  4. kierros, 74. varaus, 1989 Detroit Red Wings
Hockey Hall of Fame
 2015 
Sergei Viktorovitš Fjodorov (ven. Сергей Викторович Фёдоров, engl. Fedorov, s. 13. joulukuuta 1969 Pihkova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Fjodorov toimii tällä hetkellä jääkiekkoseura TsSKA Moskovan päävalmentajana. Fjodorov on eräs menestyneimmistä venäläisistä jääkiekkoilijoista.
Ura

Detroit Red Wings varasi Fjodorovin NHL:ään vuoden 1989 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella TsSKA Moskovan riveistä. Ennen NHL-uraansa hän pelasi samassa ketjussa kahden muun tulevan tähden, Pavel Buren ja Aleksandr Mogilnyin kanssa. TsSKA Moskovan ollessa Yhdysvaltain Seattlessa vuoden 1990 Hyväntahdon kisoissa Fjodorov livahti ulos hotellihuoneestaan ja nousi Detroitiin vievään lentokoneeseen. Hänestä tuli näin yksi monista silloisesta Neuvostoliitosta Pohjois-Amerikkaan loikanneista pelaajista.
Keskushyökkääjänä pelaavaan Fjodorovin menestyksekkäin kausi oli 1993–1994, jolloin hän voitti Hart Memorial Trophyn, Frank J. Selke Trophyn ja Lester B. Pearson Awardin sekä sijoittui pistepörssin toiseksi Los Angeles Kingsin Wayne Gretzkyn jälkeen 56 maalilla ja 64 syötöllä. Hänet palkittiin parhaalle puolustavalle hyökkääjälle annettavalla Frank J. Selke Trophyllä myös kaudella 1995–1996, jolloin hän teki 39 maalia ja 68 syöttöä. Vuotta myöhemmin Fjodorov oli mukana voittamassa Detroit Red Wingsin ensimmäistä Stanley Cupia sitten vuoden 1955 ja keräsi 20 pudotuspeliottelussa yhteensä 20 pistettä. Tätä seurasivat kaksi muuta Stanley Cup -mestaruutta vuosina 1998 ja 2002, molemmat Red Wingsin paidassa. Venäjän maajoukkueessa hän on voittanut olympiahopeaa Naganon talviolympialaisissa 1998 ja olympiapronssia Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002.
Vuonna 2003 Fjodorov siirtyi vapaana agenttina Mighty Ducks of Anaheimiin, jossa pelasi vuoteen 2005. Tuona aikana hän saavutti 1 000. NHL-pisteen rajan ensimmäisenä venäläissyntyisenä ja viidentenä eurooppalaisena pelaajana. 15. marraskuuta 2005 Fjodorov siirtyi Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa François Beaucheminiin ja Tyler Wrightiin.
Fjodorov siirtyi Columbuksesta Washington Capitalsiin 26. helmikuuta 2008 vaihdossa Ted Ruthiin.
Vuonna 1996 Sergei Fjodorov teki 5 maalia yhdessä pelissä Capitalsia vastaan. Viides maali syntyi jatkoajalla.
Perhe ja vapaa-aika

Kaukalon ulkopuolella Fjodorov on yhdistetty muun muassa tennispelaaja Anna Kurnikovaan, jonka kanssa hän on paljastanut olleensa lyhyen aikaa naimisissa.  Sergein nuorempi veli Fjodor Fjodorov on myös ammattilaisjääkiekkoilija.
Saavutukset

| Mitalit> Miesten jääkiekko.Maa:   Neuvostoliitto.MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten jääkiekko.Maa:   Neuvostoliitto.MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten jääkiekko.Maa:   Neuvostoliitto.MM-kilpailut  | Miesten jääkiekko> Maa:   Neuvostoliitto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ruotsi 1989 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Sveitsi 1990 | jääkiekko |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 1989 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Neuvostoliitto 1988 | jääkiekko |  |
Maa:   Venäjä
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Salt Lake City 2002 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 2008 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Saksa 2010 | jääkiekko |  |
maailmanmestaruus (1989, 1990, 2008)
olympiahopea (1998) ja -pronssi (2002)
Stanley Cup (1997, 1998, 2002)
Frank J. Selke Trophy (1994, 1996)
Hart Memorial Trophy (1994)
Lester B. Pearson Award (1994)
Hockey Hall of Fame valinta (2015)
Aiheesta muualla

Jatkoaika – Sergei Fjodorov
NHL.com Players – Sergei Fjodorov
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Mario Lemieux | Hart Memorial Trophyn voittaja 1994 | Seuraaja: Eric Lindros |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Mario Lemieux | Lester B. Pearson Awardin voittaja 1994 | Seuraaja: Eric Lindros |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Doug Gilmour Ron Francis | Frank J. Selke Trophyn voittaja 1994 1996 | Seuraaja: Ron Francis Michael Peca |
Shabazz Muhammad

| Shabazz Muhammad |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Shabazz Nagee Muhammad
Syntynyt: 13. marraskuuta 1992 (ikä 31) Long Beach, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Heittävä takamies
Pituus:  198 cm
Paino:  101 kg
Nyk. joukkue:   Shanxi Brave Dragons
Sarja:  CBA
NBA-varaus:  14. varaus, 2013 Utah Jazz
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2012–2013:   UCLA Bruins
Seurajoukkueet
2013–2018 2014 2018 2018–:   Minnesota Timberwolves →  Iowa Energy  Milwaukee Bucks  Shanxi Brave Dragons
Shabazz Nagee Muhammad (s. 13. marraskuuta 1992, Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies. Hän pelasi NBA-liigassa Minnesota Timberwolvesissa vuosina 2011–2018 sekä Milwaukee Bucksissa keväällä 2018.
Ennen ammattilaisuraansa Muhammad pelasi yliopistokoripalloa UCLA:n joukkueessa, UCLA Bruinsissa.
Yliopistoura

Muhammad oli ikäluokkansa tavoitelluimpia lukiopelaaja vuonna 2012, ja ESPN sijoitti hänet lopullisessa rankingissaan toiselle sijalle, sentteri Nerlens Noelin jälkeen. UCLA:n lisäksi Muhammadin perässä olivat sekä Duken että Kentuckyn maineikkaat yliopistot.
Ensimmäisen yliopistokautensa kolme ensimmäistä ottelua Muhammad joutui seuraamaan katsomon puolelta, NCAA:n asetettua hänet pelikieltoon mahdollisesta amatöörisääntöjen rikkomisesta. Päätös kuitenkin kumottiin UCLA:n tehtyä valituksen asiasta.
Ammattilaisura

Muhammadia pidettiin vuosi ennen varaustilaisuutta mahdollisena kärkivarauksena NBA:n varaustilaisuudessa 2013. Utah Jazz varasi hänet 14. pelaajana kesällä 2013. NBA-uransa hän aloitti kuitenkin Minnesota Timberwolvesissa, jossa hän pelasi 267 ottelua. Maaliskuussa 2018 hän siirtyi Milwaukee Bucksiin, jossa hän pelasi 11 runkosarjaottelua ja neljä pudotuspeliä.
Lokakuussa 2018 Muhammad siirtyi kiinalaisseura Shanxi Brave Dragonsiin.
Tanatorn Džangrungruankit

| Tanatorn Džangrungruankit> ธนาธร จึงรุ่งเรืองกิจ |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. marraskuuta 1978 (ikä 45) Bangkok, Thaimaa
Kansalaisuus:   Thaimaa
Ammatti:  poliitikko
Poliitikko
Puolue:  Tulevaisuuden puolue
Kotipaikka:  Bangkok
Puoliso:  Raweephan Juangroongruangkit
Lapset:  1
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Tanatorn Džangrungruankit (thaiksi ธนาธร จึงรุ่งเรืองกิจ) (o.s. Eak; s. 25. marraskuuta 1978 Bangkok, Thaimaa) on thaimaalainen poliitikko. Hän kuuluu Tulevaisuuden puolueeseen.
Hänen vaimonsa on Rawiphan Džangrungruankit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tanatorn Džangrungruankit Wikimedia Commonsissa
Saul Nieminen

Saul (Sakke) Nieminen (31. lokakuuta 1913 Taipalsaari – 8. toukokuuta 1990 Taipalsaari) oli opetusneuvos, pappi, päätoimittaja ja usean eri työkeskuksen johtaja ja opiston rehtori, joka toimi myös Ylen ohjelmapäällikkönä ja julkaisi useita teoksia.
Henkilöhistoria

Saul Niemisen vanhemmat olivat konemestari Antti Nieminen ja Ida Maria Rautiainen ja puoliso vuodesta 1944 Elvi Marjatta Valtanen. Nieminen tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteislyseosta 1935 ja valmistui teologian kandidaatiksi 1942. Hän oli kulkulaitosministeriön palveluksessa 1940–1942, sotilaspastorina 1942–1944, Suomen Aseveljien Liiton piirisihteeri 1944–1945, settlementti- ja vapaaopisto Otsolan johtaja Porissa 1945–1947 ja Rovaniemen vapaaopiston 1948–1950. Työkeskus Toivolan johtajana ja Kemin työväenopiston rehtorina Nieminen toimi 1950–1964 ja Joutsenon Opiston rehtorina 1964–1976. Hän oli myös Yleisradion Rovaniemen studion ohjelmapäällikkö 1948–1950, Kemin kaupunginvaltuuston jäsen 1960–1964, Etelä-Karjalan maakuntaliiton va. toiminnanjohtaja 1968–1972 ja Partiojohtajan päätoimittaja 1938–1940, Tapulin 1950–1964 ja Itäsuomen 1966–1968. Opetusneuvoksen arvon hän sai vuonna 1977.
Julkaisuja

Paateneen teräsiltä: kuvia Selkin selänteiltä, Paateneen parmanteilta, 1943, Saul Nieminen, Kalevi Kajava
Taistelu ihmisen arvosta, 1945, Yrjö J. E. Alanen, Saul Nieminen
Nuoriso lähettää hätämerkkejä, 1945
Joko laululle lähemmä, 1946
Yrjö Kallinen: mies äänen takana, 1978
Löytäjän ilo: puheita ja aforismeja, 1979, Yrjö Kallinen, toim. Saul Nieminen
Revontulten pappi: Aaro Tolsan elämäntarina, 1980
Elämän onnesta, 1984
Nää rannat rakkaan synnyinmaan: Lappeenrannan suojeluskunta 1917–1944, 1985
Uskolla, toivolla, rakkaudella: Lappeenrannan vanhainkotiyhdistys r.y. 1925–1985, 1986
Erään ihmisen tarina: Viktor Ripatti 1876–1918, 1987
Kaikki isänmaan puolesta, 1988, Saul Nieminen, Miikku Nieminen
Sillä voitto kellä kunnia: Lappeenrannan seudun sotainvalidit 1940–1990, 1990
The Forest (videopeli)

| The Forest |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Endnight Games
Julkaisija:  Endnight Games
Jakelija:  Steam, Humble Bundle
Säveltäjä:  Gabe Castro
Pelimoottori:  Unity 5
Julkaistu:  WW 30. huhtikuuta 2018   Microsoft Windows: WW 30. toukokuuta 2014   PlayStation 4: WW 6. marraskuuta 2018
Lajityyppi:  avoin pelimaailma, selviytymiskauhupeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 18
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 4
Jakelumuoto:  digitaalinen jakelu
Oheislaite:  Oculus Rift (valinnainen)
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
The Forest on Endnight Gamesin julkaisema ja kehittämä selviytymiskauhupeli. Sen alfaversio julkaistiin ennakkojulkaisuversiona Microsoft Windowsille 30. toukokuuta 2014 Steamissa. Pelin virallinen versio julkaistiin 30. huhtikuuta 2018. Peli on julkaistu Windowsin lisäksi myös PlayStation 4:lle. The Forestin kehityksessä ovat toimineet vaikuttimena muun muassa kauhuelokuvat The Descent – loukussa ja Kannibaalien polttouhrit.
The Forest on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.4/10. Peliä on myyty yli viisi miljoonaa kappaletta.
Pelin jatko-osa Sons of the Forest julkaistaan 20. toukokuuta 2022.
Pelaaminen

Pelaaja joutuu pelissä lento-onnettomuuden seurauksena yksin niemimaalle, jota asuttavat ihmissyöjäheimot sekä niiden kanssa liittoutuneet mutantit. Pelaajan on selviydyttävä niemimaalla rakentamalla itselleen yösijan ja suojia sekä metsästämällä. Pelimaailma on avoin eikä sisällä tehtäviä. Pelissä on myös valinnainen loppuratkaisu.
Pelissä on mahdollista selvitä useita öitä niin pitkään kun hahmolla on ruokaa, lääkkeitä, maja sekä valoa. Pelaajan on varottava ihmissyöjiä, jotka aiheuttavat satunnaisen määrän vahinkoa. Pelin alfaversiossa 0.71b on kuusi erilaista ihmissyöjätyyppiä, joista yleisin on niin kutsuttu ”nälkiintyvä ihmissyöjä”. Pelissä on myös harvinaisia, vaarallisia mutantteja, jotka ovat liittoutuneet ihmissyöjien kanssa. Pelissä on viisi erilaista mutanttia: pelaajaa kohti hyppäävät vauvamutantit, hämähäkkiä muistuttava Virginia, monikätinen rakennuksia tuhoava Armsy, lihava härkämäinen Cowman sekä monesta matomaisesta olennosta koostuva The Worm. Ne viihtyvät maan alla mutta näyttäytyvät maan päällä seitsemäntenä päivänä. Ainut mutantti joka ei tule tuolloin maalle on The Worm: se tulee vasta päivien 20 ja 50 välissä. Luoliin johtavia tunneleita on useita ja niiden tutkiminen on juonen edistämiseksi avainasemassa.
Ensimmäinen ”kuolema” pelissä vie vihollisten päämajan alla olevaan luolaan nimeltä ”Hanging Cave”, jossa ihmissyöjät säilyttävät uhrejaan. Toinen kuolema on lopullinen ja aiheuttaa pelin alkamisen alusta tai pelin jatkumisen pelaajan tekemästä tallennuspisteestä. Moninpelissä kanssapelaajat lähtevät liikkeelle lentokoneesta lopullisen kuoleman koittaessa.
Aiheesta muualla

The Forest MobyGamesissa (englanniksi)
Pelin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pelin wikisivu
Kuvakaappaus pelistä. Saarella asuva heimolainen keskellä.
Toivon johtaminen

| Toivon johtaminen |
| --- | --- |
Kirjailija:  Pauli Juuti
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2005
Sivumäärä:  191
ISBN:  951-1-20147-6
Sarja: Aavaranta-sarja
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Toivon johtaminen on Johtamistaidon Opiston tutkimusjohtajana toimivan KTT Pauli Juutin teos, jossa hän esittelee johtamisnäkökulmakäsitteen toivon johtaminen. Hänen määritelmäänsä toivon johtamisesta ovat vaikuttaneet useat aikaisemmin johtamiseen tuodut näkökulmat, muun muassa tarinallisuus, ratkaisukeskeinen ajattelu ja ihmisten johtaminen.
Teoksessa Juuti luonnehtii toivon johtamista siten, että se perustuu innostuksen luomiseen organisaatiossa. Innostus voi perustua positiiviseen ilmapiiriin, lupaaviin mahdollisuuksiin ja ratkaisujen korostamiseen ongelmien sijaan.
Juuti perustelee toivon johtamisen olemassaolon huikeilla esimerkeillä toivon merkityksestä ääritilanteissa. Vahva esimerkki toivon merkityksestä henkiseen ja fyysiseen terveyteen on voitu todeta toisen maailmansodan aikaisilla keskitysleireillä, joilla unelmien säilyttäminen vaikutti ratkaisevan positiivisesti ihmisten kohtaloihin. Hän myös toteaa yleisen elämänkokemuksen perusteella, että toiveikkuus ja unelmien toteutumisen mahdollisuus rohkaisevat ja innostavat työhön ratkaisevasti.