stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikko Korttila

| Veikko Korttila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1903 Kuopio
Kuollut: 30. tammikuuta 1987 (83 vuotta)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1923–1963
Komentajuudet:  Lahden sotilaspiirin päällikkö (1952–1955) 3.Prikaatin/Porin prikaatin komentaja (1955–1958) Kuopion sotilaspiirin päällikkö (1958–1960) Savo-Karjalan sotilasläänin komentaja (1960–1963)
Taistelut ja sodat:  talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  Eversti
Kunniamerkit:  SL komentajamerkki, VR 2 tammenlehvien kera, 2. lk Rautaristi
Veikko Alfred Korttila (30. heinäkuuta 1903 Kuopio – 30. tammikuuta 1987) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, sotilasarvoltaan eversti.
Veikko Korttila syntyi heinäkuussa 1903 Kuopiossa ja hänen vanhempansa olivat konelatoja Alfred Korttila ja Anna o.s. Hasu. Hänen puolisonsa oli Eine Marita Korttila o.s. Kotkavuori.
Veikko Korttila valmistui Kuopion Lyseosta 1923 ja opiskeli Kadettikoulun 6. kadettikurssilla 1923–1925. Tämän jälkeen hän palveli nuorempana upseerina Polkupyöräpataljoona 2:ssa vuosina 1925–1926 ja Laivaston Koulutuskunnassa 1926–1930. Vuonna 1930 hän suoritti Taistelukoulun luutnanttikurssin ja palasi sitten takaisin PPP 2:n kouluttajaksi vuoteen 1933 asti.
Vuosina 1933–1938 hän toimi komppanianpäällikkönä Karjalan Kaartin Rykmentissä (KKR) Viipurissa. Talvisodan sytyttyä Korttila toimi pataljoonan komentajana JR 6:ssa. Välirauhan aikana hän opiskeli Sotakorkeakoulun yleisesikuntalinjalla ja sai ylennyksen kapteeniksi.  Jatkosodan aikana hän toimi ensin pataljoonan komentajana JR 2:ssa mutta komennettiin 1941 esikuntapäälliköksi 17. Divisioonan esikuntaan Syvärille ja Karjalankannakselle.
Sodan jälkeen Korttila toimi esikuntapäällikkönä Helsingin sotilasläänin esikunnassa vuoteen 1948 asti, jonka jälkeen hänet komennettiin Jääkäripataljoona 3:n komentajaksi vuosiksi 1948–1952. Tämän jälkeen hän toimi Lahden sotilaspiirin päällikkönä vuosina 1952–1955 ja 3. prikaatin komentajana vuosina 1955–1956. 1957 hänestä tuli uuden, Porin prikaatin 1. komentaja vuoteen 1958 asti. Säkylästä Korttila siirtyi takaisin Kuopioon, ensin sotilaspiirin päälliköksi vuosiksi 1958–1960 ja tämän jälkeen Savo-Karjalan sotilasläänin komentajaksi vuoteen 1963 asti, jolloin hän siirtyi reserviin.
Siviiliansiot

Siviilitoiminaan Korttila toimi Viipurin kadettipiirin puheenjohtajana vuonna 1935, Lappeenrannan kadettipiirin varapuheenjohtajana vuonna 1940 ja Taipalsaaren piirin varapuheenjohtajana vuonna 1941. Vuonna 1948 hän toimi Helsingin piiritoimikunnan jäsenenä sekä 1949 Lahden piirin puheenjohtajana. Vuosina 1951–1952 hän toimi Kadettikunnan valtuuskunnan jäsenenä. Vuodesta 1960 alkaen hän toimi Kuopion Lyseon senioreiden yhdistyksen puheenjohtajana ja 1964–1965 Rotarypiiri 143:n kuvernöörinä.
Muuta mainittavaa

Vuosina 1945–1947 Korttila oli 25 kuukautta vangittuna asekätkentäjutun tutkimusten yhteydessä.
Ylennykset

Vänrikki 1925
Luutnantti 1927
Kapteeni 1933
Majuri 1941
Everstiluutnantti 1943
Eversti 1955
Kunniamerkit

SL komentajamerkki
VR 2 tammenlehvien kera
VR 2 miekkojen kera, VR 3 miekkojen kera, VR 4 miekkojen kera
talvisodan muistomitali
jatkosodan muistomitali
2. lk Rautaristi
Heinonen HK-1 Keltiäinen

HK-1 Malmin lentoasemalla elokuussa 1962.
Heinonen HK-1 "Keltiäinen" Suomen ilmailumuseossa
Heinonen HK-1 Keltiäinen on diplomi-insinööri Juhani Heinosen suunnittelema 1-paikkainen lentokone.
Koneen ensilento tapahtui 25. elokuuta 1954 ja sitä käytettiin 1970-luvulle asti.  Vuonna 1957 Heinonen lensi koneellaan Madridista Turkuun välilaskutta – tämä oli alle 500 kg painavien lentokoneiden maailmanennätys FAI:n mukaan. Pitkään Finnairin moottorikorjaamon johtajana toiminut Juhani Heinonen lensi koneellaan useita eri painoluokan ennätyslentoja.
Tekniset tiedot

Matkalentonopeus: 185 km/h
Moottoriteho: 65 hv
Kärkiväli: 6,9 m
Pituus: 5,4 m
Lentopaino: 400 kg
Museokoneita Suomessa

Kone on Suomen ilmailumuseon kokoelmassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinonen HK-1 Keltiäinen Wikimedia Commonsissa
Korukeräpallokas

| Korukeräpallokas> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Silmälläpidettävä  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Staphyliniformia
Yläheimo::  Haiskiaismaiset Staphylinoidea
Heimo::  Sienipallokkaat Leiodidae
Suku::  Keräpallokkaat Agathidium
Laji::  pulchellum
Kaksiosainen nimi
 Agathidium pulchellum  Wankowicz, 1869 
Katso myös
   Korukeräpallokas Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Korukeräpallokas (Agathidium pulchellum) on varsin pieni, pyöreä kovakuoriainen. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteen lajeihin, on luokiteltu Suomen uhanalaisarvioinnissa 2010 vaarantuneeksi (VU) ja laji on Suomessa rauhoitettu. Korukeräpallokas kuuluu myös Suomen kansainvälisiin vastuulajeihin.
Koko ja ulkonäkö

Korukeräpallokkaalla on pituutta vain 2,0–2,5 mm ja sen selkäpuoli on hyvin kupera. Kuoriainen on pohjaväriltään kellanruskea, mutta etuselässä on tumma laikku ja keskellä peitinsiipiä tumma, sydämenmuotoinen kuvio. Häirittynä kuoriainen vetäytyy palloksi.
Levinneisyys

Erittäin harvinainen laji, joka tunnetaan koko maailmassa ainoastaan Valko-Venäjältä, Suomesta sekä yhdestä paikasta Pohjois-Ruotsista. Suomesta se löydettiin ensimmäisen kerran Ilomantsista vuonna 1975 ja sittemmin esiintymiä on löydetty useita. Ne kaikki sijaitsevat maan itäosissa ulottuen Uudeltamaalta Kuhmoon.
Elinympäristö ja elintavat

Korukeräpallokas on Suomen lajiston harvinaisimpia ja huonoimmin tunnettuja kovakuoriaisia. Lajin biologia on vasta äskettäin alettu tuntea niin hyvin, että sen systemaattinen etsiminen on ollut mahdollista. Se elää kosteapohjaisissa ja kuusivaltaisissa vanhoissa metsissä ainakin kuolleiden haapojen kuoren alla käyttäen ravinnokseen siellä kasvavia limasieniä, joista nuijanuoranen (Trichia decipiens) on ilmeisesti sekä aikuisten kuoriaisen että toukkien ainoaa ravintoa. Sittemmin lajia on tavattu myös kuuselta. Toukkien kehitys on nopeaa ja aikuisia kuoriaisia tavataan ympäri vuoden. Lajia tavataan paikoittaisesti ja se on aina yksilömäärältään niukka. Ilmeisesti runsaan lahopuun lisäksi laji edellyttää elinpaikaltaan myös sopivaa mikroilmastoa.
Suomen esiintymispaikoista useimmat ovat suojelualueilla, mutta metsätalous uhkaa lajia niiden ulkopuolisilla esiintymispaikoilla.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Korukeräpallokas (Agathidium pulchellum)
kuva (Arkistoitu – Internet Archive)
Artfakta: brokig aspmycelbagge (ruotsiksi)
kuva
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Agathidium pulchellum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q11872710  Wikispecies: Agathidium pulchellum  BioLib: 262598  CoL: 5TR3F  EoL: 3381404  EUNIS: 11  Fauna Europaea (new): 0e1163fe-eb1c-4d48-886c-ff0ef7c8a50e  GBIF: 5747828  iNaturalist: 93530  IUCN: 157552  Open Tree of Life: 5041064  Laji.fi: MX.190068
Kosken Tl seurakunta

| Kosken Tl evankelis-luterilainen seurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Turun arkkihiippakunta
Rovastikunta:  Paimion rovastikunta
Perustettu:  1913
Lakkautettu:  2019
Liitettiin:  Yhdistyy Marttilan seurakunnan kanssa Martinkosken seurakunnaksi
Kirkkoherra:  Tapio Hietalahti
Pääkirkko:  Kosken Tl kirkko
Jäseniä:  2 001, 84,82% kunnan väkiluvusta (v. 2017)
Aiheesta muualla
Kosken Tl seurakunta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kosken Tl seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Kosken Tl kunnassa Varsinais-Suomessa. Kosken Tl seurakunta kuului Turun arkkihiippakuntaan ja Paimion rovastikuntaan.
Kosken Tl seurakunta perustettiin Marttilaan kuuluneena kappeliseurakuntana vuonna 1647. Itsenäiseksi seurakunnaksi se muodostettiin vuonna 1913.
Seurakunta yhdistyi vuoden 2019 alussa jälleen Marttilan seurakunnan kanssa muodostaen uuden Martinkosken seurakunnan.
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Heikki Koskenkylä

Heikki Koskenkylä (s. 11. heinäkuuta 1946) on suomalainen taloustieteilijä. Koskenkylä teki pitkän uran Suomen Pankissa. Hän aloitti Suomen Pankin taloudellisessa tutkimuslaitoksessa vuonna 1968 ja jäi eläkkeelle rahoitusmarkkinaosaston osastopäällikön virasta vuonna 2008. Koskenkylä on koulutukseltaan valtiotieteen tohtori (väitös vuonna 1985).
Valittuja julkaisuja

Koskenkylä, H.: Suomen talous ja talouspolitiikan linja - Miten Suomi saadaan uudelleen nousuun?.  Helsinki:  Suomen Perusta, 2014.  ISBN 978-952-67921-5-6  Teoksen verkkoversio.
Koruperhoset

| Koruperhoset |
| --- | --- |
 Kaarikorehtija (Callicore excelsior)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Koruperhoset Biblidinae  Boisduval, 1833
Tribukset ja suvut
 Katso teksti 
Katso myös
   Koruperhoset Wikispeciesissä   Koruperhoset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koruperhoset (Biblidinae) on hieman alle 400 perhoslajia käsittävä täpläperhosten alaheimo. Ryhmään kuuluvia perhosia tavataan lähinnä Keski- ja Etelä-Amerikassa, mutta joitakin lajeja myös trooppisessa Afrikassa ja Aasiassa.
Piirteitä

Alaheimon perhoset ovat yleensä melko pieniä tai keskikokoisia. Siivet ovat useilla lajeilla varsin värikkäät ja joillakin esiintyy varsin näyttäviä kuvioita. Toukat ovat useimmiten piikikkäitä ja monien lajien päässä on pitkiä, sarvimaisia ulokkeita. Suuri enemmistö lajeista elää trooppisessa Amerikassa, mutta joitakin lajeja elää myös Afrikassa sekä Aasiassa. Ryhmän lähimpiä sukulaisia ovat häiveperhoset sekä aitotäpläperhoset.
Tribukset ja suvut

Alaheimon kuuteen tribukseen kuuluu vajaat 400 perhoslajia. Lajimäärältään suurimpia sukuja ovat solkiset (Dynamine), sinikot (Eunica) ja kidehtijät (Perisama)
Biblidini
oppaat Ariadne
sinioppaat Laringa
punakehät Biblis
piiparit Eurytela
liitopiiparit Neptidopsis
narriseitikäiset Byblia
sädeseitikäiset Mesoxantha
seitikäiset Mestra
lumeseitikäiset Archimestra
emalikot Vila
Epicaliini
tiernaset Myscelia
hiilut Catonephele
sepelsiivet Nessaea
afrikansinikot Sallya
leimusinikot Cybdelis
sinikot Eunica
nokkasinikot Libythina
Ageroniini
karnevaaliperhoset Batesia
ritisiivet Hamadryas
pikkuritisiivet Ectima
välkeritisiivet Panacea
Epiphilini
jadesiivet Pyrrhogyra
punamitalikaiset Temenis
mitalikaiset Asterope
raitoset Epiphile
lieskoset Lucinia
nirhoraitoset Bolboneura
kärkilieskoset Nica
lännenfaunit Peria
Eubagini
solkiset Dynamine
Callicorini
leimot Diaethria
kidehtijät Perisama
juomukidehtijät Orophila
säihkekidehtijät Mesotaenia
sinikorehtijat Antigonis
hehkulaikut Haematera
tulikorehtijat Paulogramma
korehtijat Callicore
nauhakorehtijat Catacore
Aiheesta muualla

Butterflies of America (englanniksi) (runsaasti kuvia amerikkalaisista lajeista)
Afrotropical Butterflies and Skippers: Biblidinae (englanniksi)
Butterflies of India (englanniksi)
Markku Savela
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q794596  Wikispecies: Biblidinae  BioLib: 133340  BugGuide: 12672  CoL: 93MRY  iNaturalist: 134159  ITIS: 777463  NCBI: 127268  Paleobiology Database: 213002
Antti Koskinen (ampuja)

Antti Kalervo Koskinen (21. huhtikuuta 1929 Helsinki – 31. elokuuta 1988) oli suomalainen kivääriampuja.
Koskinen sijoittui Tokion olympialaisissa 1964 pienoiskiväärin makuuasentokilpailussa 41:nneksi. Hän edusti Suomea myös maailman-, Euroopan- ja Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa.
Koskinen edusti kotimaassaan Kajaanin Ampujia sekä Kuopion Ampuma- ja Metsästysseuraa.
Heinälahti

| Heinälahti Сенная Губа, Sennaja Guba |
| --- | --- |
 Heinälahden kirkon rauniot.
 Heinälahti
 Koordinaatit: 61°59′23″N, 35°12′29″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Suurlahti
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  16
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Heinälahti (ven. Сенна́я Губа́, Sennaja Guba) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Suurlahden kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisjärven Suuren Klimetskoinsaaren luoteisrannalla 30 kilometriä Suurlahdesta vesiteitse etelään. Kylässä on 16 asukasta (vuonna 2012).
Heinälahti tunnetaan 1600-luvulta lähtien. Sen läheltä on löytynyt kivikautisia asuinpaikkoja sekä 1300–1700-luvun kylänpaikka. 1800-luvulla kylän asukkaat mainittiin venäläistyneiksi ”tšuudeiksi”.
1900-luvun alussa Heinälahti lähikylineen muodosti Suurlahden volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 kyläkunnassa oli 27 kylää ja yli 2 700 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Äänisentauksen piiriin kuulunut Heinälahden kyläneuvosto, jossa vuonna 1933 oli 31 asutusta ja lähes 2 000 asukasta. Kahta suomalaista lukuun ottamatta asukkaat olivat kaikki venäläisiä. Vuonna 1958 Heinälahteen liitettiin Kižin kyläneuvosto. 2000-luvun alun kuntauudistuksessa Heinälahden kylähallintoalue yhdistettiin Suurlahden maalaiskuntaan.
Kylästä on laivayhteys Petroskoihin, Kižiin ja Suurlahteen. Talvisin Petroskoin, Heinälahden ja Kižin välillä liikennöi helikopteri. Palveluihin kuuluvat kauppa ja posti. Kylässä toimii kaksi vierasmajaa.
Heinälahdella on historiallisen asutuksen status. Sen nähtävyyksiin kuuluvat 1800-luvun loppupuolella pystytetty Semjonovin talo sekä vuonna 1810 rakennettu Pyhän Nikolaoksen kirkko, jonka puuosat paloivat vuonna 1989. Kylän hautausmaalla on runonlaulaja Ivan Rjabininin hauta.
Aiheesta muualla

Heinälahti Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Peter Heise

Peter Heise
Peter Heise (11. helmikuuta 1830 – 12. syyskuuta 1879) oli tanskalainen säveltäjä. Hänen ensimmäiset sävellyksensä olivat C. E. F. Weysen tapaista vanhempaa tanskalaista romantiikka. Myöhemmin tyyli muuttui Schubertin ja Schumannin vaikutuksesta melodiikaltaan intensiivisemmäksi ja säestyksen osuudelta yksilöllisemmäksi.
Sävellyksiä

Heisen lauluista tunnetuimpia ovat 1850-luvulta olevat Fire folkeviser (Carl Ploug), Syv Kærlighedssange (Christian Winther) ja Havfruens Sange (Bernhard Severin Ingemann) sekä vuodelta 1879 oleva Dyvekes Sange (Holger Drachmann).  Hänen oopperansa Drot og marsk (1878) on kuulunut ilmestymisestään saakka pysyvään ohjelmistoon Tanskassa.
Koruseppä

| Koruseppä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Elateriformia
Yläheimo::  Seppämäiset Elateroidea
Heimo::  Sepät Elateridae
Alaheimo::  Elaterinae
Suku::  Punasepät Ampedus
Laji::  tristis
Kaksiosainen nimi
 Ampedus tristis  (Linnaeus 1758) 
Katso myös
   Koruseppä Wikispeciesissä   Koruseppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koruseppä (Ampedus tristis) on seppien heimoon kuuluva kovakuoriainen. Se on mustasepän (Ampedus nigrinus) jälkeen punaseppien laajan suvun (Ampedus) yleisin edustaja Suomessa.
Koko ja ulkonäkö

Koruseppä on 7–9 mm:n pituinen kovakuoriainen, joka on helppo tunnistaa värityksestään. Kuoriainen on kauttaaltaan musta, mutta selvästi pitkittäisuurteisten peitinsiipien ulkoreunat ovat lähes kärkeen saakka keltaiset ja tyviosassa on kolmiomainen keltainen alue. Raajojen kaikissa jaokkeissa on hieman ruskeaa sävyä ja tuntosarvet ulottuvat etuselän takanurkkiin saakka.
Levinneisyys

Korusepän levinneisyysalue ulottuu Euroopan poikki Siperian länsiosiin. Britteinsaarilta lajista on vain muutamia historiallisia havaintoja. Koruseppä on boreomontaani laji eli esiintymät painottuvat vuoristoihin ja pohjoisille alueille. Suomessa havaintoja on kyllä koko maasta Ahvenanmaalta ja etelärannikolta pohjoisimpaan Lappiin, mutta maan etelä- ja länsiosissa se on huomattavasti harvinaisempi kuin Suomenselältä pohjoiseen tai itään, missä se on erittäin yleinen.
Elinympäristö ja elintavat

Elinympäristöltään koruseppä edellyttää avonaisuutta. Sen ominta elinympäristöä ovat metsäpalojen ja avohakkuiden tuottamat aukeat maastot ja se kuuluukin hakkuuaukeiden tyypilliseen lajistoon. Pohjoisessa se viihtyy myös riittävän valoisissa metsissä.
Toukat elävät kuolleessa puussa, joko keloissa tai maapuissa, olivatpa ne havu- tai lehtipuita. Ehdoton vaatimus on kuitenkin, että puu on sisäosistaan ruskolahonnut. Muiden Ampedus-suvun lajien tapaan toukka on muita toukkia saalistava peto. Koteloituminen tapahtuu aivan puun pinnan alle.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Koruseppä (Ampedus tristis)
Ötökkätieto: Koruseppä (Ampedus tristis)
Pherobase: Semiochemicals of Ampedus tristis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2318100  Wikispecies: Ampedus tristis  BioLib: 9395  BOLD: 286654  EUNIS: 256636  Fauna Europaea: 235555  Fauna Europaea (new): c0ed0d45-5c55-4d07-920c-34e94cfe6264  GBIF: 4429515  iNaturalist: 889400  IRMNG: 11503854  NBN: NBNSYS0000010923  NCBI: 1501860  Open Tree of Life: 3411908  Laji.fi: MX.193037
Korvakalat

| Korvakalat |
| --- | --- |
 Kneria angolensis
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Maitokalat Gonorynchiformes
Heimo::  Korvakalat  Kneriidae  Günther, 1868
Suvut
 Cromeria  Grasseicthys  Kneria  Parakneria 
Katso myös
   Korvakalat Wikispeciesissä   Korvakalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korvakalat (Kneriidae) on maitokalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan trooppisen Afrikan makeista vesistä.
Lajit

Korvakalojen heimoon kuuluu lähteestä riippuen 24–30 lajia, jotka jaetaan neljään sukuun. Cromeria nilotica ja Grasseicthys gabonensis eroavat muista heimon lajeista, niin, että ne katsotaan joskus kuuluvaksi omiin heimoihinsa Cromeriidae ja Grasseicthyidae. Korvakaloihin kuuluvia lajeja ovat muun muassa korvakala (Kneria polli), ruahankorvakala (Kneria ruahae), kirjokorvakala (Parakneria tanzaniae) ja kongonkorvakala (Parakneria thysi)
Anatomia

Korvakalalajit ovat melko pienikokoisia ja suurin laji Parakneria marmorata kasvaa korkeintaan noin 15 cm pitkiksi. Suurimmilla lajeilla on suomut ja kylkiviiva aisti, kun C. nilotica ja G. gabonensis lajit ovat neoteenisia eli muistuttavat suomuttomia, läpikuultavia poikasiaan myös sukukypsinä. Kaikille lajeille on tyypillistä yläleuka, jonka ne voivat työntää eteenpäin. Eräiden lajien koirailla kiduskannen suomut ovat kookkaat ja muodostavat ruusukemaisen ulokkeen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Korvakalalajeja tavataan Niilistä ja trooppisen Afrikan makeista vesistä. Tyypillistä elinympäristöä ovat viileähköt ylängöillä sijaitsevat nopeasti virtaavat joet ja purot. Muun muassa rintaevät, jotka voivat toimia imukupin tavoin on sopeutuma tällaisiin ympäristöihin.
Korykos (Joonia)

| Korykos> Κώρυκος.Sijainti |
| --- | --- |
 Korykos
Koordinaatit:  38°08′47″N, 26°35′09″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?, İzmir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Korykos (m.kreik. Κώρυκος, Kōrykos, lat. Corycus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Mimaksen niemimaan eli nykyisen Karaburunin niemimaan etelärannikolla, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Maantiede

Korykos sijaitsi Erythrain poliksen alueella lähellä kaupungille nimen antanutta Korykos-vuorta, Mimaksen niemimaasta etelään eli Samokselle päin osoittaneella pienemmällä niemellä, joka tunnettiin Korykoksen niemenä (lat. Coryceon Promontorium). Korykos oli yksi Korykos-vuoren juurella sijainneen rannikon pienistä satamapaikoista. Samalla niemellä sijaitsi Kasystoksen satamakaupunki, joka saattaa myös olla sama paikka. Kaupungin lähellä sijaitsivat Airain ja Myonnesoksen polikset. Korykoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Joonian Korykosta ei tule sekoittaa tunnetumpaan Korykoksen kaupunkiin Kilikiassa, eikä antiikin muihin Korykos-nimisiin paikkoihin.
Historia

Korykoksen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Kaupungin tiedetään olleen olemassa suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa.  Korykos-vuoren rannikko tunnetaan merirosvouksestaan, ja oletettavasti sitä harjoitettiin myös Korykoksessa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Korykaīos (Κωρυκαῖος), Kōrykios (Κωρύκιος) ja Kōrykiōtēs (Κωρυκιώτης).
Odin Koskinen

Odin Helmer Koskinen (9. helmikuuta 1904 – 15. helmikuuta 1985) oli suomalainen keilailun maailmanmestari.
Koskinen voitti Helsingissä 1954 käydyissä keilailun MM-kilpailuissa kultaa parikilpailussa Osmo Koivusen kanssa ja hopeaa kahdeksan miehen joukkuekilpailussa. Essenin MM-kilpailuissa 1955 hän voitti maailmanmestaruuden kahdeksan miehen joukkuekilpailussa ja hopeaa viisimiehiskisassa.
Eero Heinonen (pianisti)

Eero Heinonen (oik.) ja kapellimestari Okko Kamu ennen konserttia Kuusaankoskitalon Kuusaasalissa 12. tammikuuta 1987.
Eero Juhani Heinonen (s. 26. marraskuuta 1950 Turku)  on suomalainen pianisti ja pianonsoiton dosentti Sibelius-Akatemiassa. Hän on levyttänyt kamari- ja pianomusiikkia, muun muassa kaikki Sibeliuksen pianoteokset.
Henkilöhistoria

Heinosen vanhemmat olivat liikenneneuvos Uuno Mikael Heinonen ja Kerttu Helena Revola. Heinonen opiskeli Turun musiikkiopistossa 1962–1969 ja Moskovan konservatoriossa 1970–1973. Hän voitti ensimmäisen palkinnon Maj Lind -pianokilpailussa 1966 ja diplomin Tšaikovski-kilpailussa Moskovassa 1974. Heinonen piti ensikonserttinsa 1968 Helsingissä ja on sen jälkeen konsertoinut kotimaan lisäksi lukuisissa Euroopan maissa, Japanissa ja Yhdysvalloissa. Heinonen on opettanut Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1975 lähtien, vuodesta 1996 lähtien dosenttina. Hänelle myönnettiin Suomi-palkinto 1999,  Sibelius-syntymäkotimitali 2000 ja professorin arvonimi 2010. Heinonen on saanut myös useita valtion pitkäaikaisia taiteilija-apurahoja.
Levytyksiä

Jean Sibelius: Piano Works Finlandia 2564-60114-2 (2003)
Sibelius for Violin and Piano. Eero Heinonen,  Yoshiko Arai Ondine (1988)
Joonas Kokkonen Sonata for Cello and Piano. Arto Noras, sello, Eero Heinonen, piano Finlandia 1991
Aiheesta muualla

Eero Heinosen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Fazer artists
http://www.arkivmusic.com/classical/album.jsp?album_id=139663 (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef