stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Diadem-luokka

| Diadem-luokka |
| --- | --- |
 Piirros luokan alusten aseistuksesta ja suojasta

Tekniset tiedot
Uppouma:  11 000 t
Pituus:  140,97 m (kokonaispituus)
Leveys:  21,0 m
Syväys:  7,77 m
Koneteho:  16 500 hv
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  677
Aseistus
Meritorjunta:  16 x QF 6" L/40 -tykkiä 14 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä 3 x QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 x 18" torpedoputkea
Diadem-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston panssarikansiristeilijäluokka, johon kuului kahdeksan 1890-luvulla valmistettua alusta.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Diadem | Fairfield Shipbuilding and Engineering Company, Govan | 23. tammikuuta 1896 | 21. lokakuuta 1896 | 19. heinäkuuta 1898 | myyty romutettavaksi 1921 |
| HMS Amphitrite | Vickers, Barrow-in-Furness | 8. joulukuuta 1896 | 5. tammikuuta 1898 | 17. syyskuuta 1901 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Andromeda | Pembroken telakka | 2. joulukuuta 1895 | 30. huhtikuuta 1897 | 5. syyskuuta 1899 | myyty romutettavaksi 1956 |
| HMS Argonaut | Fairfield | 23. marraskuuta 1896 | 24. tammikuuta 1898 | 19. huhtikuuta 1900 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Ariadne | J. & G. Thomson, Clydebank | 29. lokakuuta 1896 | 22. huhtikuuta 1898 | 5. kesäkuuta 1902 | uponnut sukellusveneen SM UC-65 torpedoimana 26. heinäkuuta 1917 |
| HMS Europa | Thomson | 10. tammikuuta 1896 | 20. maaliskuuta 1897 | 23. marraskuuta 1899 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Niobe | Vickers | 16. joulukuuta 1895 | 20. helmikuuta 1897 | 6. joulukuuta 1898 | myyty romutettavaksi 1922 |
| HMS Spartiate | Pembroke | 10. toukokuuta 1897 | 27. lokakuuta 1898 | 17. maaliskuuta 1903 | myyty romutettavaksi 1932 |
Inosiini

| Inosiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  9-[(2R,3R,4S,5R)-3,4-dihydroksi-5-(hydroksimetyyli)oksolan-2-yyli]-3H-purin-6-oni
CAS-numero:  58-63-9
PubChem CID:  6021 ja 135398641
SMILES:  C1=NC(=O)C2=C(N1)N(C=N2)C3C(C(C(O3)CO)O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H12N4O5
Moolimassa:  268,236 g/mol
Sulamispiste:  218 °C 
Liukoisuus veteen:  1,58 g/l 
Inosiini (C10H12N4O5) on glykosidi, joka muodostuu, kun riboosisokeri liittyy glykosidisidoksella hypoksantiinimolekyyliin. Inosiini on osa siirtäjä-RNA:ta. Inosiini muodostaa parin adeniinin, sytosiinin tai urasiilin kanssa.
Kliininen merkitys

Elimistö muodostaa inosiinia aminohapoista ja glukoosista. Inosiini itse on osa puriinien kuten adeniinin valmistusta. Inosiinin on väitetty parantavan urheilusuorituksia parantamalla veren hapenkuljetuskykyä, vaikuttamalla insuliinin tuotantoon ja täten vapauttaa sokereista nopeammin energiaa. Tutkimuksissa tällaisia vaikutuksia ei kuitenkaan ole tavattu.
Inosiinin on eläinkokeilla osoitettu kykenevän suojaavan selkäytimen hermosoluja ja silmän gangliosolujen aksoneita vaurioilta. Inosiini auttaa myös ihmisen toipumista aivoverenkiertohäiriöstä, koska se vaikuttaa aksonien uudelleenyhdistymistä helpottavasti.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database: Inosine (englanniksi)
ChemBlink: Inosine (englanniksi)
KEGG: Inosine (englanniksi)
Saïfoulaye Diallo

Saïfoulaye Diallo (1. heinäkuuta 1923 Diary, Labén piiri – 25. syyskuuta 1981 Conakry) oli guinealainen poliitikko.
Diallo valmistui William Ponty -koulusta ja työskenteli kirjanpitäjänä Niameyssa, Conakryssa, Bobo-Dioulassossa ja Mamoussa. Hänet valittiin Guinean edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen Rassemblement démocratique africain -puolueen listalta vuonna 1956.
Diallo toimi Guinean aluekokouksen ja maan itsenäistyttyä kansalliskokouksen puheenjohtajana vuodesta 1957. Hänet nimitettiin Guinean valtionvarain- ja suunnitteluministeriksi vuonna 1963. Vuonna 1969 hän korvasi Louis Lansana Béavoguin maan ulkoministerinä. Diallon nimitys puheenjohtajaministeriksi vuonna 1972 oli hänen heikon terveytensä takia lähinnä kunniavirka. Hän sai kuoltuaan valtiolliset hautajaiset.
Deutschland (1931)

| Deutschland |
| --- | --- |
 Deutschland vuonna 1936

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deutsche Werke, Kiel
Hinta:  80 miljoonaa RM
Kölinlasku:  5. helmikuuta 1929
Laskettu vesille:  19. toukokuuta 1931
Palveluskäyttöön:  1. huhtikuuta 1933
Poistui palveluskäytöstä:  1949
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 630 t (standardi) 14 290 t (kuormattu)
Pituus:  181,7 m (vesiraja) 186,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  20,69 m
Syväys:  7,25 m
Koneteho:  52 050 hv (40 MW)
Nopeus:  28,5 solmua (53 km/h)
Toimintamatka:  8 900 meripeninkulmaa 20 solmun nopeudella  (16 500 kilometriä 37km/h)
Miehistöä:  1 150
Panssarointi:  40 mm kannessa
Aseistus
Aseistus:  6 × 28 cm SK L/52 C28 8 × 15 cm SK L/55 C28 3 × 8,8 cm C13 8 × 3,7 cm Flak L/83 C30 8 × 2 cm Flak L/65 C30 8 × 50 cm torpedoputkea 2 × Arado 196
Deutschland (myöhemmin raskas risteilijä Lützow) oli Saksan laivaston vuonna 1931 vesillelaskettu Deutschland-luokan taskutaistelulaiva. Alus tuhoutui 1949 Itämerellä Neuvostoliiton laivaston maalilaivana.
Valmistus

Alus tilattiin nimellä Panzerschiffe A korvaamaan käytöstä poistuva SMS Preussen Deutsche Werken telakalta Kielistä, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1929 telakkanumerolla 219. Se laskettiin vesille 19. toukokuuta 1931, jolloin tilaisuuteen osallistui noin 60 000 katselijaa ja kaikki satamassa olleet sotalaivat ampuivat 21 kunnialaukausta tilaisuuteen saapuneen presidentti von Hindenburgin kunniaksi. Tohtori Brüning piti kastepuheen ja aluksen kummina oli von Hindenburg. Tähän mennessä oli kuitenkin poistettu jo liian monta jarrua meren puolelta ja alus laskeutui veteen ennenaikaisesti katkaisten samalla mikrofonien kaapelit.
Ensimmäiset hinaajien avustuksella toteutetut koeajot, joissa testattiin aluksen koneita, toteutettiin 5. marraskuuta 1932. Varsinaiset koeajot toteutettiin 18.-19. tammikuuta ja 8. helmikuuta 1933, joiden päätyttyä alus siirrettiin 27.-28. helmikuuta Wilhelmshaveniin viimeisteltäväksi. Onnistuneet vastaanottotestit laivasto suoritti 27. helmikuuta Heligolandin edustalla ja alus otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta päällikkönään Hermann von Fischel. Hieman ennen palvelukseenottoa alukselle oli siirretty 474 miestä modernisoitavana olleelta risteilijä Emdeniltä. Siirron jälkeen aluksella oli täysi 643 hengen miehistö, johon kuului 33 upseeria, 155 aliupseeria ja 440 miehistönjäsentä sekä viisitoista siviiliä. Siviilit olivat kahdeksan kokkia ja tarjoilijaa, parturi, kolme suutaria ja kolme ompelijaa.
Toukokuun puolivälissä 1933 alukselle saapui 100 MAN-yhtiön dieselinsinööriä aluksen neitsytmatkaa varten Wilhelmshavenista Skagerrakin läpi Kieliin, missä alus esiteltiin 22. toukokuuta pidetyssä laivastokatselmuksessa yleisölle. Alus ei kuitenkaan osallistunut merisotaharjoitukseen, vaan pysyi laiturissa. Harjoituksen päätyttyä alus jatkoi neitsytmatkaansa vieraillen Norjassa Balholmenilla ja Färsaarilla, läpäisi Tanskansalmen ennen vierailua Islannissa. Aluksella pidettiin Skagerrakissa muistotilaisuus ensimmäisessä maailmansodassa surmansa saaneiden merisotilaiden muistoksi ennen kuin se saapui Wilhelmshaveniin 1. kesäkuuta.
Propulsiojärjestelmän testit olivat edenneet hyvin ja aluksen huippunopeudeksi vahvistettiin 25 solmua 377 rpm:llä. Alus kykeni matkaamaan kuudesta kymmeneen tuntia 390 rpm:llä, kolmesta viiteen tuntiin 400 rpm:llä ja tunnin maksimikierroksin, jolloin saavutettaisiin noin 28 solmun huippunopeus. Täten aluksen toimintamatkaksi määritettiin 11 600 merimailia 19 solmun nopeudella.
Alus palasi 6. joulukuuta Itämerelle ja Pillaun edustalla järjestetyssä koeajossa alus saavutti 28,2 solmun nopeuden. Alus suoritti koeammunnat 30. kesäkuuta maalilaivanaan Baden. Ammunnat suoritettiin ensin harjoituskranaatein ja sitten sisäpiipuilla. Lopuksi suoritettiin pimeällä ammunnat kovin ampumatarvikkein. Alus sai 10. joulukuuta päätökseen koeajot ja se liitettiin taistelulaivaston komentajan alaisuuteen.
Palvelus

Vuoden 1934 ensimmäiset kuukaudet Deutschland oli miehistöineen koulutettavana erilaisissa harjoituksissa. Alus lähti Kielistä huhtikuussa Norjan rannikolle Sogneen ja Hardangeriin. Valtakunnan kansleri nousi alukselle yhdessä korkeiden puoluevirkailijoiden ja asevoimien esikunnan henkilöstön kanssa. Hitlerin ollessa aluksella matkustajana joka ei halunnut erikoiskohtelua, vaan hän vaelsi aluksella yksin keskustellen miehistön kanssa.
Toukokuussa osallistuttuaan merisotaharjoitukseen Warnemünden ja Sassnitzin edustalla alus lähti Wilhelmshavenista 9. kesäkuuta  Kölnin saattamana tykistöharjoitukseen Länsi-Atlantille. Matkalla alus vieraili Funchalissa ja palasi Saksaan 23. kesäkuuta.
Elokuussa alus vieraili Göteborgissa syksyn merisotaharjoituksen aikana ja 1. lokakuuta alus vastaanotti taistelulaivaosaston komentajan lipun Schlesieniltä. Vierailtuaan Leithissä Skotlannissa alus siirrettiin huollettavaksi telakalle Wilhelmshavenissa, missä työt alkoivat 13. joulukuuta. Alus palasi 21. helmikuuta 1935 telakalta.
Taistelulaivaosaston komentaja nosti 14. maaliskuuta lippunsa aluksella, minkä jälkeen alus lähti Brasiliaan, Trinidadiin ja Aruballe. Matkan tarkoituksena oli propulsiojärjestelmän testaus ja merikelpoisuuden testaaminen. Alus palasi matkalta Saksaan 19. huhtikuuta vietettyään 32 vuorokautta merellä ja matkattuaan 12 286 merimailia 16 solmun keskinopeudella.
Alus osallistui elokuussa laivaston tykistöharjoitukseen, jonka aikana Hitler, von Blomberg, Raeder ja Göring vierailivat aluksella. Göring oli tutustumassa alukselle taistelumaston ja savuhormin väliin asennettuun katapulttiin, joiden asentaminen aluksille oli Versailles'n rauhassa kielletty. Syyskuussa Paul Fanger vastaanotti aluksen päällikön tehtävät.
Alus lähti 20. lokakuuta Admiral Scheerin kanssa Kanariansaarille ja Azoreille tykistöharjoituksiin, etäisyydenmittauskoulutukseen ja hinausharjoitteluun. Hakaristillä varustettu sotalippu nostettiin ensimmäisen kerran salkoon 7. marraskuuta. Kaksi päivää myöhemmin alus siirrettiin telakalle huoltoon, jonka aikana aluksen ilmatorjunta- ja torpedoaseistusta muutettiin.
Miehistönkoulutus ja erilaiset harjoitukset jatkuivat vuoden 1936 ensimmäisen puoliskon. Alus oli 29.-31. toukokuuta Kielissä Hitlerin julkistaessa Laboen laivastomonumentin. 6.-19. kesäkuuta alus matkasi Biskajanlahden ja Irlannin meren kautta Kööpenhaminaan. Heinäkuussa tykistö- ja torpedokoulutus jatkui Itämerellä, jona aikana alus vieraili useissa satamissa näyttämässä lippua.
Palvelus > Espanjan sisällissota

Espanjan sisällissota alkoi 18. heinäkuuta ja alus määrättiin palaamaan Wilhelmshaveniin 23. heinäkuuta samoin kuin muut Heligolandin edustalla harjoittelemassa olleet alukset. Wilhelmshavenissa aluksen varastot täytettiin kovin ampumatarvikkein. Seuraavana päivänä alus lähti Admiral Scheerin kanssa kohti Espanjaa. Hieman myöhemmin aluksia seurasivat Köln ja 2. torpedovenelaivue. Saksan laivaston lähettämän osaston johtajana oli vara-amiraali Carls.
Osasto tuki Espanjan rannikolla Francisco Francon kansallismielisiä. Deutschland osallistui yhteensä seitsemään operaatioon vuosien 1936 ja 1939 välillä. Aluksen kimppuun hyökkäsi 27. toukokuuta 1937 kaksi Espanjan tasavallan lentokonetta, joiden pudottamat pommit tappoivat 31 ja haavoittivat 105 miestä.
Palvelus > Toinen maailmansota - Lützow

Toisen maailmansodan alettua Deutschland nimettiin uudelleen Lützowiksi, sillä Adolf Hitler ei halunnut isänmaan mukaan nimetyn laivan joutuvan vaaraan merellä. Helmikuussa 1940 Lützow luokiteltiin sisaralustensa kanssa raskaiksi risteilijöiksi. Huhtikuussa Lützow osallistui Norjan valtaukseen, jossa se seurasi Blücheria Oslonvuonoon, mutta kääntyi takaisin Blücherin upottua.  Lützowiin osui ennen vetäytymistä kolme Kaholmin rannikkopatterin 280 mm:n kranaattia, joista yksi osui etummaisen tykkitornin keskiputkeen, toinen sairaalatiloihin ja kolmas vasempaan venenosturiin. Paluumatkalla Saksaan 11. huhtikuuta Lützowin perään osui Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneen HMS Spearfishin laukaisema torpedo, joka irrotti molemmat potkurit sekä peräsimen.
Lützow oli yksi Britannian pienoissukellusvenein toteuttaman Operaatio Lähteen kohteista syyskuussa 1943. Operaation tärkein kohde oli taistelulaiva Tirpitz, jota vahingoitettiin vakavasti. Lützowiin suunnattu hyökkäys ei sen sijaan onnistunut. Sen kohteekseen saanut pienoissukellusvene X-8 oli jouduttu upottamaan ennen kohdealueelle saapumista.
Kesästä 1944 alkaen Lützow yhdessä risteilijöiden Prinz Eugenin ja Admiral Scheerin kanssa tuki maavoimien vetäytymistaistelua Itämerellä. Saarenmaan eteläkärjessä olevaa Sõrven kaupunkia evakuoitaessa laivojen suurikaliiperiset tykit olivat merkittävä tuki ahtaalle ajetuille maavoimille ja evakuoivalle laivastolle. Tulenjohtoa vaikeutti se, että maavoimien tulenjohtosanasto oli erilainen kuin laivaston, karttaruudusto poikkesi täysin ja viestityksessä vain morseaakkoset olivat yhteisiä.  Merkittävässä asemassa olivat laivaston vesitasolentäjät, jotka toimivat tulenjohdon tähystäjinä .
Lützow vaurioitui vakavasti kolmesta Royal Air Forcen pudottamasta kuuden tonnin pommista huhtikuussa 1945 ja upposi. Kansirakenteet jäivät kuitenkin pinnan yläpuolelle ja se jatkoi maavoimien tukemista tykeillään, kunnes sen oma miehistö upotti sen 4. toukokuuta 1945.
Sodan jälkeen Neuvostoliitto nosti Lützowin ja käytti sitä maalilaivanaan, kunnes se upposi Itämerellä vuonna 1949.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Whitley, M. J.: Battleships of World War Two - an international encyclopedia.  Lontoo:  Arms and Armour, 1998.  ISBN 1-85409-386-X  (englanniksi)
Slader, John: The Red Duster at War - A History of the Merchant Navy During the Second World War.  Bristol:  William Kimber, 1988.  ISBN 0-7183-0679-1  (englanniksi)
Deutschland-luokan taskutaistelulaivat
Deutschland |
Admiral Scheer |
Admiral Graf Spee
Aluksen vesillelaskutilaisuus
Adolf Hitler (äärimmäisenä oikealla, seuranaan amiraali Erich Raeder) vierailee Deutschlandilla vuonna 1934. Takana aluksen 279 mm pääaseistusta.
Diadeemitangara

| Diadeemitangara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Stephanophorus
Laji::  diadematus
Kaksiosainen nimi
 Stephanophorus diadematus  (Temminck, 1823) 
Katso myös
   Diadeemitangara Wikispeciesissä   Diadeemitangara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Diadeemitangara (Stephanophorus diadematus) on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Diadeemitangara kasvaa noin 19 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä, rinta ja vatsa ovat violetinsiniset. Otsa on musta ja päälaki punainen ja valkoinen. Diedeemitagaran siivet ja pyrstö ovat mustat ja sinireunaiset.
Levinneisyys ja elintavat

Diadeemitangaraa tavataan Brasilian eteläosista Uruguayihin ja Argentiinaan ulottuvalla alueella. Lajin elinympäristöä ovat vuoristometsät ja pensaikot tai puutarhat niiden lähellä. Lintu liikkuu useimmiten pareittain tai pieninä ryhminä myös muiden lintujen kanssa. Diadeemitangaran ravintoa ovat kukat, kukkien nuput, hedelmät ja hyönteiset.
Internet-palveluntarjoaja

Internet-palveluntarjoaja tai -yhteydentarjoaja (engl. internet service provider eli ISP) on yritys, joka tarjoaa asiakkailleen Internet-yhteyden, jolla pääsee Internetiin sekä siihen liittyviin palveluihin. Ennen useimmat Internet-palveluntarjoajat olivat puhelinyhtiöiden harjoittamaa liiketoimintaa. Nykyään melkein kuka vain voi ryhtyä Internet-palveluntarjoajaksikenen mukaan?. ISP:t tarjoavat palveluja kuten Internet-liikennettä, verkkotunnuksien rekisteröintiä ja isännöintiä, dial-up- tai DSL-yhteyksiä sekä vuokrayhteyksien ylläpitoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Internet-palveluntarjoaja Wikimedia Commonsissa
Di(2-etyyliheksyyli)

| Di(2-etyyliheksyyli)tereftalaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Bis(2-etyyliheksyyli)bentseeni-1,4-dikarboksylaatti
CAS-numero:  6422-86-2
PubChem CID:  22932
SMILES:  CCCCC(CC)COC(=O)C1=CC=C (C=C1)C(=O)OCC(CC)CCCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C24H38O4
Moolimassa:  390,544 g/mol
Sulamispiste:  -63,5 °C
Kiehumispiste:  383 °C
Tiheys:  0,982 g/cm3
Liukoisuus veteen:  4·10-7 g/l (20 °C)
Di(2-etyyliheksyyli)tereftalaatti (C24H38O4) eli bis(2-etyyliheksyyli)tereftalaatti, myös dioktyylitereftalaatti, on aromaattisiin estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muovinpehmentimenä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa di(2-etyyliheksyyli)tereftalaatti on väritöntä nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta.
Di(2-etyyliheksyyli)tereftalaattia valmistetaan esteröimällä 2-etyyliheksanolia ja tereftaalihappoa. Toinen tapa on dimetyylitereftalaatin ja 2-etyyliheksanolin vaihtoesteröintireaktio.
Di(2-etyyliheksyyli)tereftalaattia käytetään erityisesti polyvinyylikloridin pehmentimenä. Sillä voidaan korvata ftalaattien käyttöä esimerkiksi elintarvikesovellutuksissa, leluissa ja lääketieteellisissä sovellutuksissa.
Ilmasotakoulu

| Ilmasotakoulu |
| --- | --- |
 Ilmasotakoulun joukko-osastotunnus
Toiminnassa:  1942–
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Ilmavoimat
Aselajit:  ilmavoimien viesti, ilmatorjunta, huolto
Rooli:  aselajikoulu
Tukikohta:  Jyväskylän varuskunta, Tikkakoski, Jyväskylä
Kalusto:  Grob G 115, BAe Hawk
Värit:  
Marssi:  Kajanus: Sotamarssi
Vuosipäivät:  1. lokakuuta
Komentajat
Nykyinen komentaja:  eversti Vesa Mäntylä
Tunnettuja komentajia:  Matti Ahola
Ilmasotakoulu (ILMASK, aik. IlmaSK) on Suomen ilmavoimien puolustushaarakoulu Jyväskylän varuskunnassa Tikkakoskella. Ilmasotakoulun johtajana toimii eversti Vesa Mäntylä. Varusmies-, reserviläis- ja palkatun henkilöstön koulutuksen lisäksi Ilmasotakouluun kuuluu myös Ilmavoimien soittokunta.
Suomen Ilmavoimien virallinen taitolento-osasto Midnight Hawks lentonäytöksessä 17. heinäkuuta 2017 Iso-Brianniassa
Päätehtävä

Ilmasotakoulu vastaa upseerikoulutuksen yhteisten opintokokonaisuuksien toteuttamisesta, palkatun henkilökunnan jatko- ja täydennyskoulutuksesta sekä varusmieskoulutuksesta.
Ilmasotakoulu on ilmavoimien komentajan alainen puolustushaarakoulu sekä ilmavoimien johtamisjärjestelmän ja ilmatorjunnan aselajikoulu.  Sotilasopetuslaitoksen rooli sillä on ollut toukokuusta 1975 ja puolustushaarakoulun vuoden 2004 alusta lukien.
Yhdysvaltojen kanssa vuonna 2023 solmitun DCA-sopimuksen perusteella Yhdysvaltojen käyttöön annetaan tarvittaessa Ilmasotakoulun lentotukikohta.
Kokoonpano

Ilmasotakoululla on esikunta (E), jota johtaa Ilmasotakoulun johtaja. Ilmasotakoulun kokoonpanoon kuuluvat
Kokoonpano > Huoltokeskus

Huoltokeskus ylläpitää varuskuntaa. Se suunnittelee huoltoa ja toteuttaa valmiustehtäviä. Siihen kuuluvat Kuljetuskeskus ja Varastokeskus.
Kokoonpano > Hävittäjälentolaivue 41

Hävittäjälentolaivue 41 (HÄVLLV 41) järjestää Hawk-suihkuharjoituskoneilla lentäjien peruskoulutusta. Maanpuolustuskorkeakoulun Lentoupseerien ohjaajaopintosuunnan koulutus tapahtuu pääosin Ilmasotakoulussa Tikkakoskella. Koulutus jatkuu myöhemmin Ilmasotakoulussa, Lapin lennostossa Rovaniemellä, Karjalan lennostossa Kuopiossa tai Satakunnan lennostossa Pirkkalassa sen mukaan, että jatkaako maisteriopiskelija lentämistä Hornet-monitoimihävittäjillä, kuljetus- ja yhteyslentokoneilla vai Hawk-suihkuharjoituskoneilla.
Suomen ilmavoimien taitolento-osasto Midnight Hawks koostuu Hävittäjälentolaivue 41:n lennonopettajista.
Kokoonpano > Ilmavoimien soittokunta

Ilmavoimien soittokuntaan (ILMAVSK) kuuluu 21 henkilöä. Se on erikoistunut viihde- ja rytmimusiikkiin. Soittokunta on perustettu vuonna 1977.
Kokoonpano > Koulutuskeskus

Koulutuskeskus (KOULK) kuuluvat johtaja, opintoasiainosasto, korkeakouluosasto ja koulutusosasto. Keskuksen johtajana on toiminut muun muassa everstiluutnantti Vesa Sundqvist.
Kokoonpano > Koulutuspataljoona

Koulutuspataljoona (KOULP) taas muodostuu komentajasta, esikunnasta, aliupseerikoulusta (AUK), viestitekniikkakomppaniasta, lentotekniikkakomppaniasta ja Ilmavoimien reserviupseerikoulusta (ILMAVRUK ja LENTORUK).
Varusmiehiä koulutetaan Koulutuspataljoonassa aliupseerikurssilla, reserviupseerikursseilla sekä miehistössä eri tehtäviin. Varusmiesten on mahdollista hakeutua myös valtakunnallisiin ja varuskunnallisiin erityistehtäviin. Ilmasotakoulussa sijaitsee myös Ilmavoimien Reserviupseerikoulu, jossa koulutetaan eri aliupseerikoulun linjoilta valitut reservin upseereiksi. Samassa paikassa sijaitsee myös Lentoreserviupseerikoulu (LENTORUK), jossa koulutetaan ilmavoimien sotilaslentäjät.
Kokoonpano > Koulutuspataljoona > Miehistötehtävät

Miehistölle on tarjolla omat koulutushaaransa, joihin kuuluu viesti, kuljettaja, suojaus (sotilaspoliisi), ilmataistelu, keittäjä, lentosää, kirjuri, lääkintä sekä uusimpana erikoisalana media-ala. Sotilaskuljettajat koulutetaan Tikkakoskella.
Kokoonpano > Koulutuspataljoona > Aliupseerikoulun linjat

Johtokeskus (joke-linja, TIVA ja TSTJ)
Lentotekninen
Viesti (TKKviesti- ja tutkaopintosuunnat)
Suojaaminen (ent. sotilaspoliisi)
Komento- ja huolto
Ilmasotakoulu tarvitsee myös talous-, lääkintä- ja kuljetusaliupseereita. Kuljetus- ja lääkintäaliupseerit koulutetaan Vekaranjärvellä Karjalan prikaatissa, josta  on mahdollista päästä Reserviupseerikouluun Haminaan. Tammikuun saapumiserässä järjestetään viestin alaisena toimiva tutkalinja, jossa varusmiehiä koulutetaan pääasiassa ilmavoimien tutka-asemien (tka-as) toimitsijoiksi.lähde?
Kokoonpano > Koulutuspataljoona > Reserviupseerikoulun linjat

Tukikohta (JOJÄ- ja LNTTEKN-linja)
Suojaaminen (suojaus- ja viestilinja)
Lentoreserviupseerikurssi
Reserviupseerikoulutus alkaa maavoimien tavoin aliupseerikurssin I-vaiheen jälkeen. Erikoisaliupseerit voivat hakeutua maavoimien RUK:uun, josta he palaavat Ilmasotakouluun koulutustaan vastaaviin tehtäviin.lähde?
Kokoonpano > Lentotekniikkalaivue

Ilmaosotakoulun lentotekniikkalaivue huoltaa Hävittäjälentolaivue 41:n käytössä olevat Hawk-suihkuharjoituskoneet. Lentotekniikkalaivueen henkilöstöstä iso osa on aliupseereja, jotka työskentelevät asiantuntija-, esimies-, huolto- ja lennätystehtävissä.
Kokoonpano > Viestitekniikkakeskus

Viestitekniikkakeskuksen kuuluu johto, suunnittelutoimisto sekä kolme jaosta. Viestitekniikkakeskukseen siirtyi Ilmavoimien viestikoulun ja Ilmavoimien teknillisen koulun henkilöstöä.