stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oranssi Asunnot
Aiheesta muualla

Oranssi Asunnot Oy
Oranssi ry
Organonatriumyhdisteet

Syklopentadienyylinatrium on esimerkki organonatriumyhdisteestä
Organonatriumyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät hiilen ja natriumin välisen kemiallisen sidoksen. Eräillä organonatriumyhdisteillä on käyttöä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Organolitiumyhdisteistä poiketen organonatriumyhdisteiden luonne on kovalenttisen molekyyliyhdisteen sijaan ioniyhdisteen kaltainen ja organonatriumyhdisteiden voidaan katsoa koostuvan karbanionista ja natriumionista. Yksinkertaiset alkyyliryhmän sisältävät organonatriumyhdisteet ovat hyvin reaktiivisia muun muassa ilman ja kosteuden kanssa. Näillä on suhteellisen korkea sulamispiste ja ne eivät helposti liukene polaarittomiin liuottimiin. Molemmat ovat tyypillisiä ominaisuuksia ioniyhdisteille. Aromaattiset organonatriumyhdisteet, joissa karbanionin negatiivinen varaus on delokalisoitunut, ovat stabiilimpia. Näitä ovat esimerkiksi syklopentadienyylinatrium, eräät vinyyliset ja allyyliset natriumyhdisteet sekä trifenyylimetyylinatrium. Kolmas organonatriumyhdisteiden luokka ovat yhdisteet, joissa natriumionin vastaionina on radikaalianioni. Näitä muodostuu natriumin reagoidessa polyaromaattisten hiilivetyjen kuten naftaleenin, fenantreenin ja antraseenin kanssa. Näillä yhdisteille on tyypillistä voimakkaan vihreä väri ja ne ovat voimakkaita pelkistimiä.
Organonatriumyhdisteet ovat hyvin reaktiivisia. Esimerkiksi ne reagoivat organohalogenidien kanssa muodostaen alkaaneja ja tätä kutsutaan Wurtz-reaktioksi. Yhdisteiden karbanioniosa on hyvin nukleofiilinen ja reagoi helposti elektrofiilien kuten aldehydien ja ketonien kanssa muodostaen additiotuotteen. Organonatriumyhdisteet voivat toimia myös radikaalien lähteinä ja niitä käytetäänkin radikaalipolymeroinneissa reaktion initiaattoreina. Syklopentadieeninatriumia käytetään monien metalloseenien valmistuksessa.
Valmistus

Organonatriumyhdisteitä voidaan valmistaa natriumhydridin tai -alkoksidin ja happamia vetyjä sisältävien hiilivetyjen esimerkiksi terminaalisten alkyynien tai aromaattisten hiilivetyjen kanssa. Allyylisiä ja vinyylisiä organonatriumyhdisteitä voidaan valmistaa natriummetallin ja organohalogenidin välisellä reaktiolla. Hyvin yleisesti käytetty tapa on myös transmetallointireaktio organomagnesium- tai organoelohopeayhdisteen kanssa. Polyaromaattiset hiilivedyt reagoivat eetteriliuoksessa natriummetallin kanssa muodostaen yhdisteen.
Opiskelijalaulu

Opiskelijalaulu on ylioppilaspiirien illanistujaisissa laulettava laulu, joka kertoo opiskelusta, yliopisto-opiskelijaelämästä tai muutoin sopii tilanteeseen. Monilla opiskelijajärjestöillä on yleensä virallinen laulukirja, jossa ovat yhteisön tärkeimmät laulut, mutta myös kirjoihin merkitsemättömiä lauluja lauletaan.
Isänmaalliset laulut

Isänmaalliset laulut ovat edelleenkin tärkeä osa ylioppilaslauluperinnettä. Isänmaallisiin lauluihin kuuluvat myös sotilaalliset laulut ja maakuntalaulut. Sotilaallisten laulujen historiallinen asema opiskelijoiden laulukirjoissa johtuu siitä, että ylioppilaista suuri osa on asevelvollisuutensa käyneitä miehiä.
Juomalauluja

Juomalaulut kuuluvat osana opiskelijalauluihin. Juomalaulut voidaan jakaa nautittavien juomien mukaan. Snapsilauluja lauletaan usein paljon, sillä ne ovat lyhyitä ja reippaita, usein laajalti tunnettuja ja helppoja oppia. Viini- ja olutlaulut ovat pidempiä, koska nautittavaa juomaakin on enemmän. Joskus myös laulunaihe on yksinkertaisesti vesi: Aqua vera – lauletaanpas vedestä.
Juomalauluihin liittyvät myös juomaleikit, joissa laulun aikana voidaan liikkua, kuten nousta tuolille tai taputtaa käsiä tahdin mukaan.
Käännöslaulut

Käännöslaulut ovat suosittuja kappaleita, joihin on sanoitettu uudet sanat. Joskus tapana on myös ex tempore keksiä uusia sanoja lauluihin ilman ennakkosuunnittelua. Perinteinen esimerkki käännöslaulusta on teekkarien suosima Lauletaanpas vedestä, joka lauletaan saksalaisen kansanlaulun Alle Vögel sind schon da sävelellä.
Teekkarilaulut

Teekkarilaulut juontavat juurensa tekniikan ylioppilaiden keskuuteen. Teekkarilauluista kuvastuu hyvä yhteishenki ja aktiivinen laulukulttuuri. Teekkarilauluja voivat olla teekkarien itsensä sepittämät sävellykset ja sanoitukset, juomalaulukilpailujen aikaansaannokset ja muut elämään jääneet käännökset jostain tunnetuista kappaleista. Tuttujen laulujen uudelleen sanoittaminen on aina kuulunut teekkarilaulujen syntyhistoriaan.
”Ikuisen teekkarin laulu” on yksi vanhimpia teekkarilauluja, joka on vieläkin suosittu. Kappaleen melodia on karjalaisesta kansanlaulusta ”Kun minä kotoani läksin.” Teekkarisanat on riimitelty joskus 1920-luvulla. Teekkariylioppilaskunnat ovat puolestaan antaneet virallisen aseman Teekkarihymnille, jonka sanat ovat väännös 1910-luvulla suositusta kupletista.
Tutustumislaulut

Tutustumislauluja ovat yksinkertaiset kappaleet sekä sanoiltaan, että säveleltään, joihin kaikki voivat osallistua. Laulujen tavoitteena on tutustuttaa kaikki toisiinsa. Tyypillisiä esimerkkejä ovat "Ken on syntynyt tammikuussa" muunnelmineen ja 1990-luvun lopulla syntynyt Homonaama-laulu.
Ylioppilaslaulut

Ylioppilaslaulut ovat arvokkaasti esitettäviä lauluja. Ylioppilaslaulut keskiajalta viime vuosikymmeniin käsittelevät opiskelua ja ylistävät yliopistoa, mutta myös nuoruutta ja opiskelijaelämää käsitellään. Ylioppilaslauluja esitetään myös ruotsiksi, saksaksi ja viroksi. Ehdottomasti juhlallisin ylioppilaslaulu on latinankielinen Gaudeamus igitur (Riemuitkaamme, vielä on suonissamme tulta), joka on saanut puolivirallisen aseman yliopistoyhteisön juhlalauluna.
Kirjallisuutta

Nurminen, Erkki & Sarpaneva, Ontrei (toim.): Ylioppilaan laulukirja.  Turku:  Turun yliopiston ylioppilaskunta, 1999.  ISBN 951-96351-1-4
Aiheesta muualla

Arvinen, M. Kuinka teekkarilaulu määritellään? Polyteekkari. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tarhapöllö – teekkarilaulun alkulähteillä. Tekniikan akateemisten liitto TEK ry, Helsinki 2005
Organoseleeniyhdisteet

Organoseleeniyhdisteiden rakenteita
Organoseleeniyhdisteet ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät kovalenttisen sidoksen hiilen ja seleenin välillä. Monia organoseleeniyhdisteitä esiintyy luonnossa ja niillä on biokemiallista merkitystä. Useat organoseleeniyhdisteet ovat myös hyödyllisiä synteettisen orgaanisen kemian reaktioissa.
Organoseleeniyhdisteitä

Seleenin hapetusluku organoseleeniyhdisteissä on tyypillisesti +II tai +IV. Monet organoseleeniyhdisteet muistuttavat rakenteeltaan vastaavia orgaanisia rikkiyhdisteitä, mutta ovat hieman rikkiyhdisteitä pysymättömämpiä ja hapettuvat helpommin. Organoseleeniyhdisteitä ovat muun muassa selenolit (RSeH), selenidit eli selenoeetterit (RSeR), diselenidit (RSeSeR), triselenidit (RSeSeSeR), selenyylihalidit (RSeX), selenoaldehydit (RCHSe), selenoketonit (R2CSe), selenohapot (RCOSeH), selenoksidit (R2SeO), selenonit (R2SeO2) ja seleniinihapot (RSe(O)OH). Tunnetaan myös seleeniä sisältäviä heterosyklisiä yhdisteitä kuten tiofeenin seleenianalogi selenofeeni.
Selenoleja voidaan valmistaa alkyyli- tai aryylihalidin ja alkalimetallivetyselenidin kuten natriumvetyselenidin avulla. Selenidien kuten natriumselenidin käyttö johtaa selenoeetterien muodostumiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Organoseleeniyhdisteet Wikimedia Commonsissa
Organobooriyhdisteet

Organobooriyhdisteet sisältävät boorin ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen
Organobooriyhdisteet ovat yhdisteitä, joiden rakenteessa on kovalenttinen sidos boorin ja hiilen välillä. Monet organobooriyhdisteet ovat tärkeitä orgaanisen kemian synteesien lähtöaineita.
Organobooriyhdisteitä > Organoboraanit

Organoboraaneja voidaan pitää boraanin (BH3) johdannaisina, joissa yksi tai useampi vetyatomi on korvautunut orgaanisella ryhmällä ja rakenteeltaan ne ovat tasomaisia. Nämä ovat tyypillisesti nestemäisiä tai kiinteitä ja hyvin reaktiivisia aineita, koska ne hapettuvat helposti ilman vaikutuksesta. Mono- ja dialkyyliboraanit esiintyvät tyypillisesti dimeereinä ja trialkyyliboraanit esiintyvät monomeereinä. Organoboraanit voivat reagoida myös esimerkiksi happi-, typpi- tai rikkifunktionaalisuuksien kanssa, jolloin muodostuu näiden komplekseja tai yhdisteitä, joissa vetyatomi on korvautunut jollain näistä ryhmistä.
Organoboraaneja voidaan valmistaa boorin halogenideista ja organomagnesium-, organoalumiini- tai organosinkkiyhdisteistä. Hyvin tyypillinen synteesitapa on myös alkeenien hydroboraatio. Näin valmistetaan esimerkiksi 9-BBN:ää ja di-isopinokamfeyyliboraania. Organoboraaneja käytetään orgaanisen kemian synteeseissä ja trietyyliboraania myös rakettien polttoaineena.
Organobooriyhdisteitä > Boriinihapot ja borinaattiesterit

Boriinihapot ovat organobooriyhdisteitä, joiden yleinen kaava on muotoa R2BOH. Niiden esterit ovat borinaatteja, jotka voidaan hydrolysoida boriinihapoiksi. Boriinihappoja muodostuu organoboraanien hapettuessa ja ne ovat stabiileja kiinteitä aineita. Boriinihapot ovat heikkoja happoja ja aromaattiset boriinihapot ovat alifaattisia happamampia.
Boronihapot ja boronaattiesterit

Boronihapot ovat orgaanisia booriyhdisteitä, joiden rakennetta kuvaa yleinen kaava RB(OH)2. Sen esterit ovat boronaatteja. Boronihapot ovat yleisesti käytettyjä reagensseja orgaanisissa synteeseissä esimerkiksi Suzuki-kytkennöissä. Boronihappoja voidaan valmistaa alkyyliboraaneista hapetuksen ja hydrolyysin avulla tai hydroboraatiolla ja hydrolyysillä alkeeneista. Boronihapot ovat heikosti happamia ja aromaattiset yhdisteet ovat alifaattisia happamampia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Organobooriyhdisteet Wikimedia Commonsissa
Trietyyliboraani on tyypillinen organoboraani
Boriinihappo
Boronihappo
Organolyijy-yhdisteet

Organolyijy-yhdisteet sisältävät lyijyn ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen
Organolyijy-yhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät lyijyn ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen. Aikaisemmin organolyijy-yhdisteet olivat hyvin käytettyjä polttomoottoreissa nakutuksenestoaineina ja muovien stabiloijina, mutta näistä käytöistä on luovuttu yhdisteiden myrkyllisyyden vuoksi.
Rakenne ja ominaisuudet

Toisin kuin lyijyn epäorgaanisissa suoloissa organolyijy-yhdisteet, joissa lyijy esiintyy hapetusluvulla +II, ovat hyvin reaktiivisia ja disproportioituvat lyijyksi ja organolyijy(IV)yhdisteiksi. Ainoat suhteellisen stabiilit lyijy(II)organometalliyhdisteet ovat väriltään violetti bis(trimetyylisilyylimetyyli)lyijy ((CH(SiMe3))2Pb) ja metalloseeneihin kuuluva plumboseeni, jolla onniin kutsuttu vääntynyt sandwich-rakenne. Reaktiivisina välivaiheina tunnetaan niin kutsuttuja plumbyleenejä, jotka muistuttavat karbeeneja.
Organolyijy-yhdisteet lyijyn hapetusluvulla +IV ovat hieman pysyvämpiä, mutta silti reaktiivisempia verrattuna vastaaviin organotinayhdisteisiin. Hiilen ja lyijyn välinen sidos on heikompi kuin hiilen ja tinan välinen sidos johtuen lyijyn suuremmasta koosta, suuremmasta sidospituudesta lyijyn ja tinan välillä ja hiilen ja lyijyn välisestä suuresta polarisoituvuudesta. Neljänarvoisella lyijyllä on tuhansia organometalliyhdisteitä, joissa vaihtelee orgaanisten alkyyli- tai aryyliryhmien ja mahdollisten muiden lyijyyn sitoutuneiden ryhmien määrä. Mono-organolyijyt ovat pysymättömiä ja tunnetaan ainoastaan monoaryylilyijykarboksylaatteja tai monoalkyylilyijytrihalogenideja. Dialkyylilyijy-yhdisteet ovat hieman pysyvämpiä ja niiden yleinen kaava on muotoa R2PbX2, missä X on halogeeni, hydroksidi-ioni tai karboksylaatti-ioni. Triorganolyijy-yhdisteet ovat lähes yhtä stabiileja kuin vastaavat organotinayhdisteet ja niiden yleinen kaava on muotoa R3PbX, missä X on halogeeni, hydroksidiryhmä, karboksylaattiryhmä tai sulfinaattiryhmä. Stabiileimpia organolyijy-yhdisteitä ovat tetra-alkyyli- tai tetra-aryylilyijyt sekä heksaorganodiplumbaanit, joissa esiintyy myös kovalenttinen sidos kahden lyijyatomin välillä. Nämä ovat suhteellisen helposti haihtuvia värittömiä nesteitä.
Valmistus

Ensimmäisen kerran organolyjy-yhdisteitä valmisti Carl Jacob Löwig vuonna 1851. Tyypillisin tapa valmistaa organolyijy-yhdisteitä on lyijykloridin tai lyijyasetaatin reaktio Grignard-reagenssien kanssa. Muita tapoja ovat lyijyn ja natriumin metalliseoksen reaktio organohalogeenien kanssa pyridiinin toimiessa katalyyttinä, organotina- tai organoalumiiniyhdisteiden reaktio lyijysuolojen kanssa tai hydroplumbaatioreaktio, jossa trialkyyli- tai triaryylilyijyhydridi reagoi alkeenin kanssa. Heksaorganodiplumbaaneja valmistetaan matalassa lämpötilassa lyijysuolasta ja Grignard-reagenssista.
Käyttö

Tetraetyylilyijyä on aikaisemmin käytetty suuria määriä polttoaineiden lisäaineena estämää nakutusta ja sen on eniten tuotettu yksittäinen organolyijy-yhdiste. Aineen haitallisuuden vuoksi sen käytöstä on kuitenkin luovuttu. Organolyijy-yhdisteiden myrkyllisyys vähentää niiden käyttöä orgaanisissa synteeseissä verrattuna vastaaviin organotinayhdisteisiin. Muutamia käyttökohteita on kuitenkin kytkentäreaktioissa, joissa muodostuu uusia sidoksia hiiliatomien välille esimerkiksi fenyylilyijytriasetaattijohdannaiset reagoivat fenolien ja alkeenien kanssa kytkentäreaktiolla. Alkyylilyijy-yhdisteet ovat nukleofiilisia ja ne reagoivat elektrofiilien kuten karbonyyliyhdisteiden kanssa nukleofiilisella additioreaktiolla.
Tetraetyylilyijy on tyypillinen esimerkki stabiilista organolyijy-yhdisteestä
Miehen kahdet kasvot

| Miehen kahdet kasvot> Авантаж Avantaž |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Georgi Djulgerov
Käsikirjoittaja:  Georgi Djulgerov Roussi Chanev
Säveltäjä:  Bozhidar Petkov
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Bulgarian kansantasavalta
Tuotantoyhtiö:  Studiya za igralni filmi "Boyana"
Kesto:  138 minuuttia
Alkuperäiskieli:  bulgaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Miehen kahdet kasvot (Авантаж, Avantaž) on Georgi Djulgerovin ohjaama bulgarialainen elämäkertaelokuva vuodelta 1977. Kotimaassaan kuuluisasta taskuvarkaasta Lazar Kasabovista kertovan elokuvan pääosassa näyttelee Roussi Chanev, joka myös osallistui käsikirjoituksen tekoon yhdessä ohjaajan kanssa. Muita pääosia esittävät Maria Statoulova, Plamen Donchev, Plamena Getova, Radosveta Vassileva ja Velyo Goranov. Elokuva toi ohjaajalleen Hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla, mutta kotimaassaan se herätti keskustelua.
Elokuva perustuu tositapahtumiin ja niistä syyttäjä Petko Zdravkovin kokoamaan muistioon, jonka ohjaaja Djulgerov ja pääosaan valittu Roussi Chanev saivat luettavakseen. Lazar Kasabovia kutsuttiin Bulgarian alamaailman kuninkaaksi, ”Kukoksi”. Hän ei joutunut koskaan vankilaan vaan kuoli yrittäessään pelastaa rikostoveriaan.
Miehen kahdet kasvot on esitetty Suomen televisiossa syyskuussa 1980.
Ordos

| Ordos (mong>  ᠣᠷᠳᠣᠰ ᠬᠣᠲᠠ, Ordos qota) kiin. 鄂尔多斯市, È'ěrduōsī Shì |
| --- | --- |
 Ordos (punaisella) Sisä-Mongoliassa (oranssilla).
 Koordinaatit: 39°36′N, 109°47′E 
Valtio:  Kiina
Autonominen alue:  Sisä-Mongolia
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Prefektuuritason kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  86 882 km²
Väkiluku (2010):  1 940 653
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  017000
Suuntanumero(t):  0477
Rekisterikilpi:  蒙K
 
 www.ordos.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ordos (mong. ᠣᠷᠳᠣᠰ ᠬᠣᠲᠠ, Ordos qota, kiin. 鄂尔多斯市, È'ěrduōsī Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Sisä-Mongolian autonomisen alueen länsiosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 220 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Hohhotista lounaaseen. Kaupungin pinta-ala on 86 882 neliökilometriä ja väkiluku 1,94 miljoonaa (2010).
Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Bayannurin liittoon ja Baotoun prefektuuritason kaupunkiin, idässä Hohhotin ja Xinzhoun, etelässä Yulinin, Wuzhongin, lännessä Yinchuanin, Shizuishanin, Wuhain prefektuuritason kaupunkeihin ja Alxan liittoon.
Historia

Ordosin tasanko oli aikanaan xiongnujen (209 eaa.–91 jaa.) ja Xia-dynastian (1038–1227) ydinaluetta. Mongolit asuttivat alueen vuoden 1449 jälkeen, jolloin paikalle tuotiin Tšingis-kaanin mausoleumi. Mongolien ryöstöretket Ordosista Kiinaan olivat yksi Kiinan muurin rakentamisen syistä. Ligdab-kaanin valtakauden (1604–34) päättäneen sisällissodan myötä Ordos päätyi Qing-dynastian vallan alle. Ordosissa syntynyt Duguilang-järjestö kamppaili ensin kristittyjä lähetyssaarnaajia, kiinalaisia siirtolaisia ja sittemmin Kiinan tasavaltaa vastaan 1800- ja 1900-luvuilla.
Kiinan–Japanin sodan aikana tasavaltalaiset siirsivät Tšingis-kaanin mausoleumin Qinghaihin estääkseen sen joutumisen japanilaisten käsiin. Kommunistit valtasivat Ordosin vuosina 1949-50 ja palauttivat mausoleumin paikalleen vuonna 1954.
1900-luvun loppupuoliskolla kaupunkia rakennettiin huomattavasti Sisä-Mongolian hiilikaivosten kasvun takia. Kasvu pysähtyi kuitenkin 2000-luvun puolella sijoittajien pelätessä Kiinan asuntomarkkinoiden kuplaa. Ordos tunnetaankin "Kiinan suurimpana aavekaupunkina" useiden hylättyjen toimisto- ja asuinrakennusten takia. Kangbashi on Ordosin uusi vasta rakennettu kaupungin keskusta. Vuonna 2010 asukasmäärä oli 20 000 - 30 000, vaikka kaupunginosaan olisi mahtunut vähintään 300 000 asukasta.
Hallinnollinen jako

Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan yhdeksään osaan seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Galleria

Patsaita Ordosissa.
Ordosin museo.
Oopperatalo.
Tšingis-kaanin mausoleumi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ordos Wikimedia Commonsissa
Ordosin hallinnollinen jako.
Orih’iv

| Orih’iv (Оріхів) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Orih’iv
 Koordinaatit: 47.5658°N, 35.7885°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Zaporižžjan alue
Piiri:  Polohyn piiri
Kaupungiksi:  1938
Väkiluku (2021):  14 136
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Orih’iv (ukr. Оріхів; ven. Орехов, Orehov), vuosina 1783–1801 Orih’ove (ukr. Оріхове) on kaupunki Polohyn piirissä, Ukrainan eteläosan Zaporižžjan alueen pohjoisosassa, maanteitse noin 65 kilometriä aluekeskus Zaporižžjan keskustasta kaakkoon. Kaupunki on Zaporižžjasta kaakkoon (muun muassa Berdjanskiin) johtavan rautatieyhteyden varrella.
Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 14 136 (2021). Orih’iv sijaitsee Polohyn piirissä (167 060 as., 2021), jonka osaksi aiempi Orih’ivin piiri liitettiin Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa. Tätä ennen kaupunki oli Orih’ivin piirin hallinnollinen keskus.
Kaupunkityyppisen taajaman aseman Orih’iv sai 1923, kaupungiksi se tuli vuonna 1938.
Osana 24. helmikuuta 2022 aloittamaansa  hyökkäyssotaa Venäjä on kohdistanut vihollisuuksia kaupunkiin useita kertoja esimerkiksi kaupunkia pommittamalla tai ampumalla tykistöllä kaupunkiin maalis-huhtikuussa 2022.
Linja-autoasema.
Kaupungintalo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orih’iv Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Оріхів
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine 
Käännös suomeksi
Oriens (prefektuuri)

| Oriens Praefectura praetorio Orientis> Rooman prefektuuri |
| --- | --- |

 Oriensin prefektuurin alue.
Valtio:  Rooman valtakunta Itä-Rooman valtakunta
Perustettu:  n. 306–337
Oriens eli Idän (pretoriaani)prefektuuri (lat. Praefectura (praetorio) Orientis / per Orientem) oli Rooman valtakunnan pretoriaaniprefektuuri, joka käsitti valtakunnan itäosat Vähässä-Aasiassa, Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikan itäosassa.
Prefektuuri perustettiin keisari Konstantinus Suuren aikana noin vuonna 306–337. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 prefektuuri oli osa Itä-Roomaa. Prefektuuri toimi ylemmän tason hallintoyksikkönä, ja jakautui diokeeseihin ja provinsseihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oriensin pretoriaaniprefektuuri Wikimedia Commonsissa
Rooman pretoriaaniprefektuurit
Gallia · Italia, Illyricum et Africa (Italia et Africa · Illyricum) · Oriens
Orion (mytologia)

Maisema, jossa sokaistu Orion etsii aurinkoa. Nicolas Poussinin maalaus vuodelta 1658.
Orion (m.kreik. Ὠρίων, Ōriōn) oli kreikkalaisessa mytologiassa jättiläiskokoinen metsästäjä ja Poseidonin ja Euryalen poika.
Orionin saapui Khioksen saarelle, jossa hän ihastui Oinopionin tyttäreen – tai puolisoon – Meropeen. Toiset versiot esittävät asian sitten, että Orion yritti humalapäissään vietellä Meropen, mutta lopulta päätyneen makaamaan tämän väkisin. Hänen nukahdettuaan Oinopion kosti tyttärensä kohtalon puhkaisemalla Orionin silmät ja karkottamalla hänet pois saarelta. Toiset runoilijat kertoivat Orionin pyytäneen Meropen – tai Aeron – kättä, ja ehdoksi tälle Oinopion asetti saaren villipetojen hävittämisen. Vaikka Orion näin tekikin, Oinopion inhoten ajatustakin Orionista hänen tyttärensä aviomiehenä vain lykkäsi aina uudelleen hääpäivää eteenpäin. Eräänä päivänä Orion humaltuneena yritti ottaa Meropen väkisin, jolloin Oinopion hyökkäsi hänen kimppuunsa ja sokaisi hänet palavalla oksalla.
Orion vaelsi sokeutettuna Lemnokselle Hefaistoksen luo, ja täällä joko Hefaistos antoi hänelle Kedalionin oppaaksi tai vaihtoehtoisesti Orion sieppasi pojan, jonka hän istutti oppaakseen olkapäilleen. Oppaansa avulla Orion pääsi katsomaan nousevaa aurinkoa, joka palautti hänen näkönsä ennalleen. Tämän jälkeen hän palasi kiireesti takaisin Khiokselle kostamaan Oinopionille, mutta tämän ystävät olivat kätkeneet tämän.
Epäonnistuneen kostoretkensä jälkeen hän palasi Kreetalle, jossa hän eli metsästäjänä Artemiin seurassa. Orionin kohtalosta on tästä eteenpäin olemassa useita versioita. Erään mukaan Eos, joka ihastui Orionin komeuteen, sieppasi metsästäjän mukaansa, mutta Artemis surmasi tämän nuolellaan estääkseen Eosta ottamasta Orionia puolisokseen. Toisen mukaan Apollon närkästyneenä sisarensa Orionia kohtaan osoittamasta huomiosta väitti sisarelleen tämän olevan kykenemätön osumaan jousella hänen mereltä osoittamaansa maaliin. Kun Artemis osoitti väitteen perättömäksi, selvisi, että kohde oli ollut merellä uimassa ollut Orion. Kolmannen mukaan Artemis tappoi Orionin tämän haastettua hänen kiekonheittokilpailuun tai maattuaan Opiksen, Artemiin neitsyen kanssa. Neljännen mukaan Orion kerskui voivansa voittaa minkä tahansa villieläimen, jolloin maasta nousi suunnaton skorpioni, joka surmasi hänet.
Kuoleman jälkeen Orion korotettiin tähtitaivaalle, jossa on nähtävissä myös hänen metsästyskoiransa Sirius. Tämä on luultavasti varhaisin kreikkalaisesta mytologiasta tunnettu katasterismi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orion (mytologia) Wikimedia Commonsissa
Oriveden keskustan seisake

Oriveden keskustan seisake (vir. Orivesi keskusta, lyh. Ovk) on rautatieliikennepaikka Orivedellä kaupungin keskustan itäpuolella Parpolanrinteen kaupunginosassa Tampere–Haapamäki-radan varrella. Seisake avattiin ensimmäisen kerran Parpola-nimisenä (lyh. Prp) toukokuussa 1951, ja se lakkautettiin joulukuussa 1955. Seisake oli seuraavan kerran käytössä vajaan vuoden ajan toukokuusta 1976 maaliskuuhun 1977.
Dm12-kiskobussien käyttöönoton myötä junien parempi kiihtyvyys mahdollisti ylimääräisten seisakkeiden käyttöönoton. Seisake otettiin uudelleen käyttöön Orivesi keskusta -nimisenä kesäkuussa 2007 yhdessä Kolhon kanssa, ja sinne rakennettiin 80 metriä pitkä asfaltoitu, korkea laituri sekä pysäköintialue. Matkustajia varten paikalla on odotuskatos. Seisakkeella pysähtyvät kaikki Tampereen ja Keuruun väliä kulkevat taajamajunat.
Ormajoen valuma-alue

Ormajoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.79) on Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 222,06 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 6,77 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Pyhäjärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Hauhon alueelle (35.77).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kolme aluetta tai valuma-aluetta :
Leheejärven alue (35.791)
Ormajärven valuma-alue (35.792)
Teuronjärvenojan valuma-alue (35.793)