stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shunga
Tuotanto > Formaatit

Osa varhaisesta shungasta 1600-luvun lopulla oli nimellä emakimono tunnettuja kokoon rullattavia kuvakääröjä. Paperille tai silkille maalattu vaakarulla saattoi olla jopa kymmenen metriä pitkä. Rullan korkeus vaihteli kahdeksasta 40 senttimetriin.
Ensimmäiset painetut shungat olivat 1660-luvulla julkaistuja kuvakirjoja. Kuvakääröissä tai kirjoissa ei ollut yhtenäistä tarinaa, eivätkä kuvat yleensä liittyneet toisiinsa tai muodostaneet jatkumoa. Ensimmäisen signeeratun shunga-kuvakirjan suunnitteli Hishikawa Moronobu (1618–1694) vuonna 1672. 1680-luvulla julkaistiin ensimmäiset kuva-albumit, jotka oli painettu kokoon taiteltavaan haitarimaiseen orihon-formaattiin. Uusi muoto mahdollisti entistä suurempien kuvien painamisen ja saumattomasti jatkuvat kuvasarjat. Orihon-albumeissa oli yleensä 12 erillistä kuvaa ja muutamia sivuja tekstiä.
Shunga-kuvat olivat lähes aina vaakakuvia. Varhaisimmat kuvat olivat yksivärisiä. Väripainokuvien yleistyttyä 1700-luvun lopussa shungaa myytiin erillisinä arkkeina tai useamman arkin kokoelmina. 1800-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä valtaosa shungasta julkaistiin erillisten painoarkkien kokoelmina. Pian tämän jälkeen ryhdyttiin julkaisemaan myös väripainokuvakirjoja. 1820- ja 1830-luvuilta eteenpäin shungaa julkaistiin lähes pelkästään moniväripainettuina kuvakirjoina.
Kuvien sisältö

Shungan erotiikka oli maanläheistä. Sukuelimet kuvattiin selkeästi ja tarkasti. Kuvattu seksi oli suoraviivaista ja usein groteskin liioiteltua. Nykyajattelun mukaan kuvat ovat avoimen pornografisia. Kuvien omalla aikakaudella koko käsitettä ei kuitenkaan tunnettu. Kuvien tavassa kuvata seksuaalisuutta on joskus nähty myös muutoksia Edo-kauden aikana. Varhaisten kuvien vihjailevan ja hienovaraisemman kerronnan syrjäyttivät myöhemmin suoraviivaisemmat, rajummat ja avoimemmat kuvat.
Kuvien sisältö > Henkilöt ja hahmot

Suurimmassa osassa kuvista esiintyy tavallisia ihmisiä: kaupunkien kauppiaiden ja artesaanien chōnin-luokkaa, kotirouvia ja maanviljelijöitä. Joskus myöhäinen shunga esittää hollantilaisia ja portugalilaisia kauppiaita. Shunga poikkeaa siten selvästi muista ukiyo-e-genreistä, esimerkiksi bijingasta, jonka kuvat keskittyivät lähes täysin Edon viihdekeskusten Yoshiwaran ilotalokaupunginosan ’leijuvaan maailmaan’ (ukiyo). Osa shungastakin kuvaa elämää Yoshiwarassa, mutta osuus on paljon vähäisempi kuin yleensä oletetaan. Prostituoidut eivät osallistuneet mitenkään kuvien tekemiseen, eikä shungaa tuotettu tai juurikaan myyty tai luettu Yoshiwarassa.
Kuvien sisältö > Tarinat ja tilanteet

Pääosa shungasta kuvaa heteroseksiä. Kuvissa esiintyy kaikenikäisiä ihmisiä. Varsinkin 1700-luvulla kuvattiin myös miesten välistä seksiä, joka kuitenkin katosi kuvista lähes kokonaan 1800-luvulla. Naisten välistä seksiä kuvataan vain hyvin harvoin. Masturbointi on yleinen shunga-kuvien aihe. Toisinaan shungassa esiintyy myös kanssakäymistä ihmisten ja eläinten välillä.
Shungassa kuvattiin lähes kaikenlaisia asetelmia, tarinoita, tapahtumapaikkoja ja fetissejä. Lähes mikään ei ollut vierasta. Voyeurismi eli tirkistely oli yleinen aihe. Aikakauden taloissa oli paperiset liukuovet, eikä äänieristystä juuri ollut, joten äänet houkuttelivat katsomaan. Toinen yleinen teema oli seksi vieraiden läsnäollessa.
Seksiä kuvataan usein humoristisesti, mutta aiheena saattoi olla myös raju seksuaalinen väkivalta. Kuviin liitetty teksti on usein lainaus klassisesta kirjatekstistä, runo, vihjaava tai humoristinen sanaleikki tai suorasukaisen avoin dialogi, joka avasi tilannetta. Kuvissa oli myös symboliikkaa. Esineisiin liittyi seksuaalisia vihjeitä: esimerkiksi luumupuiden kukintojen nuput vihjasivat neitsyydestä, bonsai-puu viittasi erektioon, lattialla lojuvat pyyhkeet tai pyyhepaperit kertoivat tapahtuneesta ejakulaatiosta.
Kuvien sisältö > Pukeutuminen ja kuvien realistisuus

Shungan henkilöt ovat lähes aina ainakin osittain pukeutuneita. Yksi tarjotuista selityksistä on, että Edo-kauden japanilaiset olivat yhteisen peseytymisen vuoksi tottuneet alastomuuteen, eikä sitä koettu seksuaaliseksi. Toisaalta vaatteet myös helpottivat shungassa esiintyneiden henkilöiden ammatin ja yhteiskunnallisen aseman tunnistamista. Kuvien esittämät seksiasennot ovat usein luonnottomia tai käytännössä mahdottomia. Shungalle on tyypillistä myös sukuelinten epärealistinen, lähes groteskisti liioiteltu koko. Yksi selitys on, että suuremmassa koossa yksityiskohdat erottuvat paremmin pienistä kuvista. Toisaalta kyse saattoi olla vain taiteellisesta näkemyksestä. Asiaa on selitetty myös psykologisella teorialla, jonka mukaan sukuelimet ovat kuvissa esiintyvien intiimit, ’toiset kasvot’.
Shungan mestareita > Varhainen Edo-kausi

Hishikawa Moronobun (1618–1694) työt ovat shungalle epätyypillisen pidättyväisiä ja hienostuneita.
Sugimura Jihei (aktiivinen 1681–1703) julkaisi lähes pelkästään shunga-teoksia.
Shungan mestareita > Varhainen Edo-kausi > Siirtymä värikuvien aikakaudelle

Suzuki Harunobu (1725–1770) otti ensimmäisenä käyttöön väripainotekniikan myös shunga–painokuvissa.
Isoda Koryūsai (1735–1790) suunnitteli noin 1 000 shunga-kuvaa ja toi shungaan aiempaa suuremman ōban-formaatin.
Shungan mestareita > Varhainen Edo-kausi > 1700-luvun loppu

Torii Kiyonaga (1752–1815) tunnetaan nykyisin shunga-kuviksi poikkeuksellisen herkästä seksuaalisuuden kuvauksestaan.
Katsukawa Shunchō (aktiivinen noin 1783–1795) oli toinen suunnittelija, joka tunnetaan shungaksi tasa-arvoisista kuvistaan.
Kitagawa Utamaro (noin 1753 – 1806) tunnetaan varsinkin kuvasarjoistaan kuten Utamakura (’Tyynyn runot’, 1788) ja kirjankuvituksistaan, esimerkiksi Ehon kiku no tsuyu (’Krysanteemien kaste’, 1786).
Shungan mestareita > 1800-luku

Katsushika Hokusai (1760–1849) suunnitteli kuvasarjoja ja shungakirjoja, joista osaan hän kirjoitti myös tekstin.
Kikukawa Eizan (1787–1867) vältti rangaistuksen kiellettyjen kuvien suunnittelusta 1800-luvun alussa. Kun useat suunnittelijat luopuivat riskipitoisten kuvien suunnittelusta Eizanista tuli yhdessä Hokusain kanssa johtava shunga-suunnittelija.
Utagawa Kunisada (1786–1865) oli tuotteliain Utagawa-koulukunnan shunga-suunnittelijoista.
Keisai Eisen (1790–1848) suunnitteli kahdentoista kuvan ōban-sarjoja.
Shungan mestareita > Meiji-kaudesta nykypäivään

Kawanabe Kyōsai (1831–1889) oli Meiji-kauden tuotteliaimpia shunga-suunnittelijoita. Hänen kuvansa ovat koomisia ja satiirisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shunga Wikimedia Commonsissa
Hishikawa Moronobu: ’Nuori nainen ja alaston mies matolla’, 1680, 26,1 × 37,8 cm, arkki painetusta kirjasta, Rijksmuseum, Amsterdam.
Isoda Koryūsai: ’Kurtisaani ja iäkäs asiakas’ sarjasta Kaksitoista näkymää hienostuneesta Edosta, 1770–1775, 14,1 × 15,3 cm, Riksmuseum, Amsterdam.
Nainen lukee shunga-kirjaa ja masturboi. Tuntematon, todennäköisesti Meiji-kaudelta.
Katsukawa Shunchō: ’Rakasteleva pari läheisessä syleilyssä’, 1780–1800, 21,8 × 32,0 cm. Rijksmuseum, Amsterdam. Shunchōn kuvat ovat shunga-kuviksi poikkeuksellisen herkkiä ja aistillisia.
Aukeama nykyisin tunnetuimman ukiyo-e-kuvittajan Katsushika Hokusain kirjasta Kinoe no komatsu. Kuva tunnetaan myöhemmin annetulla nimellä Kalastajan vaimon haave. Esimerkki eläimistä shunga-kuvissa. Kyseessä on usein – myös Hokusain kuvassa – asetelma, joka on lähempänä fantasiaa kuin realismia. 1814, 18,9 × 26,6 cm. British Museum, Lontoo.
Esimerkki enpon-väripainokirjasta, aukeama Kitagawa Utamaron kirjasta Ehon warai jogo, ’Naurava juomari’, 1803, 20,8 × 28,2 cm. British Museum, Lontoo.
Katsukawa Shunchōn kuvassa rakastelee todennäköisesti aviopari, jonka nainen imettää lasta. Hänet tunnistaa naimisissa olevaksi naiseksi ajelluista kulmakarvoista. Noin 1790–1799, 21,6 × 31,4 cm. British Museum, Lontoo.
Suzuki Harunobun painokuvassa mies ja nainen rakastelevat rajuilman aikana hyttysverkon alla, vaikka naisen aviomies on paikalla. 1769–1770, 18,7 × 24,8 cm. British Museum, Lontoo.
Nainen puree miestä käsivarteen. Väkivaltaisten kohtausten miehet kuvattiin usein vastemielisen rumina ja karvaisina. Raiskaus Kitagawa Utamaron shunga-albumista Uta makura, kirjaimellisesti ’Tyynyn runot’, 1788, 25,4 × 36,9 cm, puupiirrospainokuva. British Museum, Lontoo.
Esimerkki harvinaisesta makimono-formaatista. Keski-ikäinen pariskunta lepää rakastelun jälkeen. Torii Kiyonaga: Sode no maki, ’Rullakuva kansipaperiksi’, 1785, 12,3 × 77,1 cm. British Museum, Lontoo.
Jack Klugman

Jack Klugman vuonna 2005.
Jacob Joachim ”Jack” Klugman (27. huhtikuuta 1922 − 24. joulukuuta 2012) oli televisio- ja elokuvarooleistaan tunnettu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa, ja valmistui Carnegie Mellon -yliopistosta vuonna 1948.
Klugmanilla oli rooli 1970-luvun alkupuolen televisiosarjassa The Odd Couple, ja 1970–1980-lukujen vaihteessa hän esitti pääroolia Quincy, M.E. -sarjassa. Elokuvarooleja hänellä oli esimerkiksi Valamiesten ratkaisussa (1957), Viinin ja ruusujen ajassa (1962) ja Hyvästi Columbuksessa (1969).
Klugman oli toisen maailmansodan veteraani. Hänellä todettiin syöpä ensimmäistä kertaa vuonna 1974 ja tauti uusiutui vuonna 1989. Hän oli pitkään aktiivinen tupakoitsija.
1990-luvulla Klugman oli Diagnoosi: Murha -sarjan vierailevana tähtenä. Hänet on palkittu tähdellä Hollywood Walk of Famella ja kolmella Emmy-palkinnolla. Hän oli vuodesta 1954 naimisissa näyttelijä Brett Somersin kanssa ja vaikka pari eli jo 1970-luvulta saakka erillään, he eivät koskaan ottaneet virallisesti avioeroa. Somers kuoli 15. syyskuuta 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jack Klugman Wikimedia Commonsissa
TUL Cup 1951

Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailuihin 1951 osallistui 16 joukkuetta. Mestaruuden voitti Kotkan Työväen Palloilijat. Osallistumisoikeus oli kaikilla yhteisten sarjojen ja suursarjan joukkueilla.
Suzdal

| Suzdal Суздаль |
| --- | --- |
 Suzdalin linnoitettu vanhakaupunki eli kreml
 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Vladimirin alue
Piiri:  Suzdal
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  15 km²
Korkeus:  115 m
Väkiluku (2010):  10 535
 – Väestötiheys:  702 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 ww.gorodsuzdal.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suzdal (ven. Су́здаль) on kaupunki  Vladimirin alueella Venäjällä 200 kilometriä Moskovasta itäkoilliseen ja 26 km alueen pääkaupungista Vladimirista.  Vuonna 2010 kaupungissa oli 10 535 asukasta.
Vanhin kirjallinen maininta Suzdalista on vuodelta 1024. Se on toiminut vuosisatojen ajan erilaisten alueiden ja pikkuvaltioiden pääkaupunkina. Ruhtinas Juri Dolgoruki, joka perusti myös Moskovan, siirsi Kiovan Venäjän vallan painopisteen Kiovasta Suzdaliin. Hänen poikansa Andrei I siirsi pääkaupungin Vladimiriin.  1300-luvulla  Suzdalista tuli kirkollinen  keskus lukuisine luostareineen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suzdal Wikimedia Commonsissa
Epävirallinen kaupunkisivusto
Suzdal valokuvia
Sébastien Bourdon

Sébastien Bourdon, omakuva
Sébastien Bourdon (1616–1671) oli ranskalainen barokkimaalari ja graafikko, Poussinin ja Lorrainin opettama. Bourdon oli vuosina 1652–1654 Ruotsissa kuningatar Kristiinan hovimaalari ja teki Kristiinasta monta muotokuvaa. Niitä ovat mm. rintakuva Ruotsin kansallismuseossa ja ratsastajakuva Prado-museossa Madridissa. Muotokuvien lisäksi Bourdon maalasi uskonnollisia, historiallisia ja mytologisia sommitelmia. Tyyli niissä on kevyt ja taiturillinen. Vuodesta 1655 hän oli Ranskan taideakatemian johtaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sébastien Bourdon Wikimedia Commonsissa
Taki Taki

| ”Taki Taki” DJ Snake ft>  Selena Gomez, Ozuna & Cardi B |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Carte Blanche
 Äänitetty : 2018
 Julkaistu: 28. syyskuuta 2018
 Formaatti: CD single, digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tuottaja(t): DJ Snake
 Tyylilaji: moombahton
 Kesto: 03.32
 Levy-yhtiö: Geffen Records, Interscope Records
DJ Snaken muut singlet
| ”Creep On Me” 2018 | ”Taki Taki” 2018 | ”Try Me” 2019 |
Selena Gomezin muut julkaisut
| ”Back to You” 2018 | ”Taki Taki” 2018 | ”Anxiety” 2019 |
Cardi B:n muut julkaisut
| ”Backin' It Up” 2018 | ”Taki Taki” 2018 | ”Money” 2018 |
Taki Taki on ranskalaisen DJ-tuottaja DJ Snaken kappale, jolla esiintyvät myös yhdysvaltalaislaulaja Selena Gomez, puertoricolaislaulaja Ozuna sekä yhdysvaltalaisräppäri Cardi B. Se julkaistiin DJ Snaken toisen, Carte Blanche-studioalbumin toisena singlenä 28. syyskuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet DJ Snake, Gomez, Ozuna, Cardi B, Ava Brignol, Jordan Thorpe, Juan Vasquez sekä Vicente Saavedra. Kappaleelle on toteutettu myös Colin Tilleyn ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin 9. lokakuuta 2018. Videolla nähdään kaikki neljä artistia esiintymässä laavan täyttämässä tulivuoren kraatterissa. oli kaupallinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen 16 eri valtiossa. Lisäksi se myi Ranskassa timanttia sekä voitti lukuisia musiikkipalkintoja.
Käännös suomeksi
Israelin parlamenttivaalit 1965

Israelissa pidettiin parlamenttivaalit 2. marraskuuta 1965. Vaaleissa valittiin 120 edustajaa maan parlamenttiin Knessetiin. Noin 1 500 000 äänioikeutetusta äänesti 1 244 756 eli noin 83 %. Äänioikeutetuista 9 % oli arabeja ja druuseja.
Marokkolaissyntyinen, 105-vuotias mies äänestämässä Israelin parlamenttivaaleissa marraskuussa 1965.
Kahden työväenpuolueen Mapai – Ahdut Avoda -vaaliliitto voitti vaalit. Se sai 45 paikkaa. Toiseksi eniten ääniä sai Kansallisen Herut-puolueen ja liberaalien liitto, joka sai 26 paikkaa. Kansallinen uskonnollinen puolue sai 11 paikkaa, Ben Gurionin uusi puolue Rafi 10 paikkaa, Mapam eli vasemmistososialistit 8 paikkaa, riippumattomat liberaalit 5 paikkaa, uskonnollinen puolue Agudat Israel 4 paikkaa, kommunistit 4 paikkaa, uskonnollinen puolue Poalei Agudat Israel 2 paikkaa ja muut 1 paikan.
Jack Sock

| Jack Sock |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Tennispelaaja
Pituus:  185 cm
Paino:  82 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2011–
Palkintorahat:  11 952 110 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  8. (20.11.2017)
Turnausvoittoja:  4
Voitot/tappiot:  181–154
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  3. kierros (2017)
Ranskan avoimet:  4. kierros (2015)
Wimbledon:  3. kierros (2016)
Yhdysvaltain avoimet:  4. kierros (2016)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  2. (10.9.2018)
Turnausvoittoja:  14
Voitot/tappiot:  210–101
Aiheesta muualla
ITF
ATP
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten tennis. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten tennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | Sekanelinpeli |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 | Nelinpeli |  |
Jack Sock (s. 24. syyskuuta 1992 Lincoln, Nebraska) on yhdysvaltalainen tennispelaaja ja olympiavoittaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan kahdeksantena marraskuussa 2017 ja nelinpelissä toisena syyskuussa 2018. Hän on voittanut urallaan neljä ATP-turnausta kaksinpelissä ja 14 ATP-turnausta nelinpelissä.
Sock voitti vuoden 2010 Yhdysvaltain avoimissa junioreiden kaksinpeliturnauksen. Vuonna 2011 hän voitti Yhdysvaltain avointen sekanelinpelin Melanie Oudinin kanssa. Vuoden 2012 Yhdysvaltain avoimissa Sock voitti nelinpelissä Steve Johnsonin kanssa ensimmäisellä kierroksella ykkössijoitetun parin Maks Mirny ja Daniel Nestor. Tämä oli vasta toinen kerta kun Sock ja Johnson pelasivat yhdessä. Turnauksen kaksinpelissä hän eteni kolmannelle kierrokselle.
Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Sock saavutti sekanelinpelissä kultaa yhdessä Bethanie Mattek-Sandsin kanssa ja nelinpelissä pronssia Steve Johnsonin kanssa. He voittivat loppuottelussa Daniel Nestorin ja Vasek Pospisilin.
Aiheesta muualla

Jack Sock ATP:n sivuilla (englanniksi)
Jack Sock ITF:n sivuilla (englanniksi)
Ito

Ito tai Itō voivat tarkoittaa:
Maantiede

Itō, Japanin kaupunki Shizuokan prefektuurissa
Iton piirikunta, Japanin piirikunta Wakayaman prefektuurissa
Henkilöt

Itō Hirobumi (1841–1909), japanilainen ruhtinas ja valtiomies
Daiki Itō (s. 1985), japanilainen mäkihyppääjä
Futaba Ito (s. 2002), japanilainen kiipeilijä
Hiroki Itō (s. 1999), japanilainen jalkapalloilija
Itchō Itō (1945–2007), Nagasakin kaupungin pormestari
Jun’ya Itō (s. 1993), japanilainen jalkapalloilija
Kanako Itō (s. 1983), japanilainen jalkapalloilija
Keisuke Itō (1803–1901), japanilainen lääkäri ja biologi
Ken Itō (s. 1965), japanilainen säveltäjä
Kenji Itō (s. 1968), japanilainen pelimusiikin säveltäjä
Kenshirō Itō (s. 1990), japanilainen mäkihyppääjä
Kentarō Itō (s. 1974), japanilainen ääninäyttelijä
Kiyoshi Itō (1915–2008), japanilainen matemaatikko
Mima Itō (s. 2000), japanilainen pöytätennispelaaja
Naoji Itō (s. 1959), japanilainen jalkapalloilija
Noe Itō (1895–1924), japanilainen anarkisti ja kirjailija
Seiichi Itō (1890–1945), japanilainen vara-amiraali
Shin Ito (s. 1972), japanilainen karateka
Suguru Itō (s. 1975), japanilainen jalkapalloilija
Tatsuma Itō (s. 1988), japanilainen tennispelaaja
Tatsuya Itō (s. 1997), japanilainen jalkapalloilija
Teruyoshi Itō (s. 1974), japanilainen jalkapalloilija
Tōru Itō (s. 1966), japanilainen ohjaskelkkailija
Toyoo Itō (s. 1941), japanilainen arkkitehti
Yūki Itō (s. 1994), japanilainen mäkihyppääjä
Yuna Itō (s. 1983), japanilais-yhdysvaltalainen laulaja
Historia

Ito, historiallinen japanilainen valtiomuodostelma
Itō-klaani, japanilainen klaani
Lin–Itōn kokous (1885), kokous Japanin ja Kiinan välillä
Muuta

Itōn lemma, matemaattinen apulause
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ito”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ignalina (kaupunki)

| Ignalina |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Sijainti kartalla
 Koordinaatit: 55°21′0″N, 26°10′0″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Utena
kunnallispiiri:  Ignalinan kunnallispiiri
Väkiluku (2010):  5 948
 
 www.ignalina.lt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ignalina on itäisessä Liettuassa, Utenan läänissä sijaitseva kaupunki. Se toimii Ignalinan kunnallispiirin hallinnolisena keskuksena. Ignalinan ydinvoimalaitos on nimetty kaupungin ja kunnallispiirin mukaan. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 5 948 asukasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi)
Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
TUL:n pesäpallomestaruus 1934

Työväen Urheiluliiton pesäpallomestaruudesta pelattiin viidennen kerran kesällä 1934. Mestaruus meni ensimmäistä kertaa pääkaupungin ulkopuolelle, kun Kuusankosken Puhti osoittautui parhaaksi.
Ottelut > Karsintakierros

Helsingin Kisa-Toverit - Työväen Mailapojat 5-2
Tapanilan Tarmo - Turun Toverit 2-5
Haminan Ponteva - Lahden Kaleva 2-3
Ottelut > Itälohko

Idän loppuottelut pelattiin Kuusankoskella, ja lopputurnaukseen selvisivät Lappeenrannan Työväen Urheilijat ja Kuusankosken Puhti.
Ottelut > Länsilohko

| joukkue | Ot>  | V | T | H | Juoksut | Pst | HKT | HK | TuTo | NP |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin Kisa-Toverit | 3 | 3 | 0 | 0 | 19-5 | 6 |  | 5-1 | 9-2 | 5-2 |
| Helsingin Kullervo | 3 | 2 | 0 | 1 | 16-7 | 4 |  |  | 10-0 | 5-2 |
| Turun Toverit | 3 | 1 | 0 | 2 | 5-20 | 2 |  |  |  | 3-1 |
| Napialan Pyrkivä | 3 | 0 | 0 | 3 | 5-13 | 0 |  |  |  |  |
Ottelut > Lopputurnaus

8.-9.9. Lappeenrannassa
| joukkue | Ot>  | V | T | H | Juoksut | Pst | KP | HK | HKT | LTU |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuusankosken Puhti | 3 | 1 | 2 | 0 | 13-4 | 4 |  | 2-2 | 2-2 |  |
| Helsingin Kullervo | 3 | 1 | 1 | 1 | 7-5 | 3 |  |  | 4-1 |  |
| Helsingin Kisa-Toverit | 3 | 1 | 1 | 1 | 11-9 | 3 |  |  |  |  |
| Lappeenrannan Työväen Urheilijat | 3 | 1 | 0 | 2 | 5-18 | 2 | 0-9 | 2-1 | 3-8 |  |
Mestarit

K. Lahtinen
T. Tarkiainen
M. Sjöholm
A. Saarinen
S. Aalto
E. Lahtinen
T. Valo
E. Aro
V. Jungell
Jan-Ingwer Callsen-Bracker

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 23. syyskuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Schleswig, Saksa
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 189 senttimetriä
Seura
Seura: FC Augsburg
Pelinumero: 6
Junioriseurat
  1998–2002: Bollingstedt Beuel Leverkusen
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002–2007 2004–2008 2008– | Leverkusen II Leverkusen Mönchengladbach | 69 (2) 36 (2) 5 (0) |
Maajoukkue
| 2004–2006 | Saksa U-21 | 5 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. maaliskuuta 2009.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 17. elokuuta 2008.
Jan-Ingwer Callsen-Bracker (s. 23. syyskuuta 1984 Schleswig, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa FC Augsburgia. 189 senttimetriä pitkän Callsen-Brackerin pelipaikka on puolustaja.
Hän on edustanut Saksaa maajoukkuetasolla alle 21-vuotiaissa.
TUL Cup 1973

| TUL Cupin kausi 1973 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  15   (70 karsinnoissa)
Mestari:  Kemin Into
  ← 1955 :  1974 → 
TUL Cup 1973 oli 34. kerran järjestetty Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Mestaruudesta pelattiin ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1955, jolloin TUL:n ja Suomen Palloliiton sarjat yhdistettiin 1919 lähtien jatkuneen hajaannuksen jälkeen. Samalla otettiin käyttöön myös kilpailun nykyinen nimi. Turnaukseen osallistui 70 joukkuetta, joista alueellisten karsintojen jälkeen piirien parhaat pelasivat cup-systeemillä mestaruudesta.
Loppuottelussa Kemin Into voitti Suolahden Urhon maalein 5–0. Innon joukkueessa oli kaikkiaan 11 pelaajaa, jotka olivat edustaneet seuraa sen ainolla pääsarjakaudella vuonna 1970. Into voitti 1973 myös II divisioonan pohjoislohkon ja nousi sarjaporrasta ylemmäs.
Vuonna 1973 oli ensimmäistä kertaa jaossa kilpailun uusi kiertopalkinto Sulo Penttilän malja. Metallityöväen Liiton lahjoittama palkinto nimettiin järjestön pitkäaikaisen puheenjohtajan Sulo Penttilän mukaan.
Mestarit

Kemin Innon pelaajat: Timo Haapa, Tuomo Haapa, Aatos Harju, Martti Hillervo, Olavi Kellokangas, Kari Kotkansalo, Risto Kovaniemi, Kari Malinen, Raino Manniala, Jarkko Markkio, Erkki Metso, Juhani Myllyoja, Olavi Niskanen, Jarmo Palonen, Tauno Piipponen, Jorma Pulkkinen, Jouko Rissanen, Markku Tainio; valmentajat: Timo Tainio, Kaarlo Salmi.
Jan-Erik Salo

Jan-Erik Mathias Salo (s. 26. kesäkuuta 1975) on suomalainen este- sekä keski- ja kestävyysmatkojen juoksija.
Salo voitti 3 000 metrin esteiden Suomen mestaruuden vuonna 1999 ajalla 8.43,43 . Pronssilla hän oli vuonna 2004. Hän voitti myös pronssia 1 500 metrillä vuonna 1999.
Seuratasolla Salo edustaa IF Åsarnaa.