stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaco Pastorius
Elämä > Ensimmäinen soololevy

Loppukesästä 1975 Blood, Sweat & Tearsin rumpali Bobby Colomby kuuli Pastoriuksen soittoa jazzklubilla ja halusi tuottaa Pastoriuksen albumin Epic Recordsille. Esimies Steve Popovich oli epäileväinen, mutta myöntyi syyskuussa 1975 järjestetyn koesoiton jälkeen. Pastoriuksen debyyttialbumi Jaco Pastorius (1976) on tyylillisesti laaja. Avausraita on basso–congarumpu-duoversio kappaleesta ”Donna Lee” ja R&B-tyyliä edustaa Sam & Daven laulama ”Come On, Come Over”. Herbie Hancockin sävellystuotantoa ja soittoa kuullaan raidalla ”Kuru/Speak Like a Child”. Soolobassokappaleen ”Portrait of Tracy” huiluäänet olivat siihen aikaan vallankumouksellisia. Levyä pidetään yhä Pastoriuksen suurimpana soolouran saavutuksena, ja se on samalla yksi keskeisistä bassolevyistä. Yleensä se lasketaan tyylinsä puolesta fuusiojazzin piiriin, joskin levyllä kuullaan myös perinteistä jazzia.
Oma sooloalbumi avasi Pastoriukselle ovia musiikkimaailmassa, vaikkakin kaupallisesti basistin sooloalbumi oli hankala tuote. Pastorius jatkoi studiosessioitaan ja oli mukana muun muassa Pat Methenyn esikoissooloalbumilla Bright Size Life (1975). Metheny harkitsi alun perin Dave Hollandia, mutta rumpali Bob Moses sai Methenyn kallistumaan Pastoriuksen puoleen. Samana vuonna 1975 Pastorius soitti sijaisbasistina Blood, Sweat & Tearsissä, johon tuolloin kuuluivat myös lyömäsoittaja Don Alias ja kitaristi Mike Stern, joiden kanssa Pastorius teki yhteistyötä myöhemminkin.
Kanadalainen laulaja-lauluntekijä Joni Mitchell halusi kehittää 1970-luvun puolivälissä omaa tyyliään folk-rockista jazzin suuntaan ja kaipasi yhtyeeseensä monipuolisempaa basistia. Hän kuuli Pastoriuksen sooloalbumia ja kutsui tämän Hejira-albuminsa levytyksiin 1976. Pastorius ei tuntenut Mitchellin tuotantoa etukäteen lainkaan, joten he saattoivat aloittaa puhtaalta pöydältä. Pastorius soitti myös Mitchellin seuraavilla albumeilla Don Juan’s Reckless Daughter (1977), Mingus (1979) ja Shadows & Light (live-tupla, 1980).
Elämä > Word of Mouth

Pastorius alkoi Weather Reportin jälkeen esiintyä Word of Mouth -nimen saaneen big bandinsä kanssa. Sen debyytti oli jazzklubilla Fort Lauderdale Pastoriuksen 30-vuotissyntymäpäivänä 1.12.1981. Yhtye oli suuri menestys, ja Pastoriuksen musiikillinen kurssi oli vaihtanut taas suuntaa, joka sai yleistä suosiota. Hän itse sanoi: ”Kun jättää niin suuren yhtyeen kuin Weather Report, se pitää tehdä näyttävästi.” Pastorius oli ollut selvänä jonkin aikaa, mutta sitä ei kauan kestänyt. Kesällä 1982 yhtye kiersi Japanissa, jossa Pastorius muun muassa ajoi moottoripyörällä hotellin aulaan. Vuonna 1982 hänet silti yhä äänestettiin Guitar Player -lehdessä vuoden jazzbasistiksi.
Kaksospojat Julius ja Felix syntyivät kesällä 1982, mutta Ingrid ei halunnut enää nähdä alkoholisoitunutta miestään. Pastorius suuntasi New Yorkiin, jossa hän soitteli Word of Mouth -yhtyeestä kootun pienemmän yhtyeen kanssa. Siihen kuuluivat rumpali Kenwood Dennard, lyömäsoittaja Carol Steele, saksofonisti Alex Foster, trumpetisti Elmer Brown ja kosketinsoittaja Delmar Brown. Vuoden lopulla yhtye oli Italian-kiertueellaan, jonka konsertit olivat erittäin vaihtelevia. Milanon konsertissa 20 000 hengen yleisö hermostui Pastoriuksen käytöksestä. Vuoden lopulla yhtye kävi Japanissa, ja mukana olivat myös steel pan -soittaja Othello Molineaux, lyömäsoittaja Don Alias ja trumpetisti Ron Tooley. Kesällä 1983 Pastorius otti yhtyeeseensä ystävänsä Mike Sternin, jolle Miles Davis oli antanut potkut päihteiden takia. Yhtye teki Euroopan-kiertueen, joka oli tasoltaan vaihteleva. Kiertueeseen kuului myös esiintyminen Pori Jazzissa.
Pastorius nauhoitti albumin Holiday for Pans, joka oli suurelta osin steel-rumpuja ja Othello Molineaux’n soittoa, mutta Warner Brothers Records ei julkaissut sitä ja levytyssopimus raukesi. Pastorius otti tämän kunnianloukkauksena ja koki syviä masennuskausia. Muidenkin levytuottajien silmissä Pastoriuksen maine oli mennyt, ja Word of Mouth -yhtye hajosi väliaikaisesti.
Elämä > Viimeiset vuodet

Vuoden 1985 alussa Pastorius keikkaili jälleen Word of Mouthin kanssa, mutta vaihtelevilla kokoonpanoilla. Yhtyeen jäsenillä oli omia projekteja, ja joidenkin välit Pastoriuksen kanssa olivat viileähköt. Mike Stern ja Pastorius jammasivat sekä käyttivät päihteitä tuohon aikaan paljon yhdessä. Pastoriuksen suoritukset vaihtelivat laidasta laitaan, ja hän sekoili Japanin kiertueella Gil Evansin orkesterin kanssa. Media, kuten Guitar Player -lehti, välitti yhä myönteistä kuvaa hänestä, mutta newyorkilaiselle yleisölle Pastorius oli fyysisesti ja henkisesti lopuillaan oleva sekopää.
Pastorius tutustui näihin aikoihin naiseen nimeltä Theresa Nagell, joka oli elämäntavoiltaan samankaltainen. Tämä johti avioeroon Ingridin kanssa, ja Pastoriuksen ongelmat vain pahenivat. Hän ei tunnustanut olevansa sairas. Vuoden 1985 Euroopan-kiertue sanfranciscolaisen rumpalin Brian Melvinin orkesterissa oli kaaos.
Pastoriuksesta oli tullut legenda ja myytti, jota hän käytöksellään ravitsi. Hän vietti aikaansa Manhattanin kaduilla pummien ja ilotyttöjen kanssa. Pastorius vietiin heinäkuussa 1986 psykiatriseen hoitoon Bellevuen sairaalaan, jossa hänet diagnosoitiin maanis-depressiiviseksi. Tämän hänen lähipiirinsä oli tiennyt jo kauan, mutta Pastorius itse ei katsonut silti hoidossa oloaan tärkeäksi. Holiday for Pans -nauhojen sekasotku sai alkunsa.selvennä Masternauhat löydettiin lopulta, ja Pastorius miksasi neljä kappaletta. Hän luovutti floridalaiselle Gary Byrdille oikeudet albumin nauhoihin 5 000 dollarista. Tämä levy on bootleg, ja Pastoriuksen perikunta on kieltänyt sen myymisen. Pastorius ei myöskään soita itse levyllä.
Pastorius oli vieraantunut monista ystävistään ja sukulaisistaan ja vietti öitä kadulla, joskus ystäviensä luona, joskus putkassa. Woodchuck-trion rumpalin Bob Herzogin ja lapsuudentoveri Alex Sadkinin kuolemat pahensivat hänen tilaansa.
Kuolema

Kavuttuaan salaa esiintymislavalle Carlos Santanan esiintymisen aikana 11. syyskuuta 1987, hänet poistettiin rakennuksesta ja hän siirtyi Midnight Bottle Club -baariin Wilton Manorsissa Floridassa. Hän potki baarin lasioven rikki, koska ei päässyt sisään ja joutui väkivaltaiseen tappeluun baarin ovimiehen, Luc Havanin kanssa.
Pastorius joutui sairaalaan, koska hänellä oli useita murtumia kasvoissa sekä vasemmassa kädessä ja vaurioita oikeassa silmässä, ja vajosi koomaan.
Aluksi hän osoitti toipumisen merkkejä, mutta hänen kohtalokseen koitui massiivinen aivoverenvuoto muutamaa päivää myöhemmin, joka johti aivokuolemaan. Pastorius kuoli 21. syyskuuta 1987 35-vuotiaana Broward General -sairaalassa Fort Lauderdalessa, ja hänet haudattiin Our Lady Queen of Heavenin hautausmaalle Fort Lauderdalen pohjoisosassa.
Pastoriuksen kuoleman jälkeen Havania syytettiin toisen asteen murhasta, mutta myöhemmin hän tunnusti syyllistyneensä tappoon. Koska hänellä ei ollut aiempia vapausrangaistuksia, ja ottaen huomioon tutkintavankeudessa istutun ajan, oikeus tuomitsi hänet 22 kuukaudeksi vankeuteen viiden vuoden koeajalla. Hän vapautui vankilasta neljän kuukauden jälkeen hyvän käytöksen vuoksi.
Pastoriukselle pidettiin kaksi-iltainen muistokonsertti, jossa Pat Metheny ja Bob Moses soittivat Methenyn Bright Size Life -debyyttilevyn kappaleita. Basistina toimivat Victor Bailey sekä Marcus Miller. Kahdestakymmenestä soittajasta koottu Word of Mouth soitti muun muassa kappaleet ”Liberty City” ja ”Dania”. Miles Davis ehti levyttää ”Mr. Pastorius” -nimisen kappaleen kunnianosoituksena ennen omaa kuolemaansa.
Diskografia

|  | Soololevyt | Weather Reportin kanssa | Muut levytykset> Albumi | Muut levytykset> Artisti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1974 |  |  |  Jaco | Jaco Pastorius, Pat Metheny, Bruce Ditmas, Paul Bley |
| 1975 |  |  |  Bright Size Life | Pat Metheny |
| 1976 |  Jaco Pastorius |  Black Market |  All-American Alien Boy  Hejira | Ian Hunter Joni Mitchell |
| 1977 |  |  Heavy Weather |  Don Juan's Reckless Daughter  Trilogue - Live at the Berlin Jazz Days | Joni Mitchell Albert Mangelsdorff, Alphonse Mouzon |
| 1978 |  |  Mr. Gone |  Everyday, Everynight | Flora Purim |
| 1979 |  |  8:30 |  Mingus  Shadows and Light  Michel Colombier | Joni Mitchell Joni Mitchell Michel Colombier |
| 1980 |  |  Night Passage |  Mr.Hands | Herbie Hancock |
| 1981 |  Word of Mouth |  |  |  |
| 1982 |  Holiday for Pans  The Birthday Concert |  Weather Report |  |  |
| 1983 |  Invitation  Twins I & II |  |  |  |
| 1984 |  |  |  Last Flight | Essence |
| 1985 |  |  |  Down by Law | Deadline |
| 1986 |  Broadway Blues & Teresa  Golden Roads  Heavy & Jazz  PDB |  |  Nightfood  Stuttgart Aria  Upside Downside  The Standards Zone  Jazz Street (Japani-julkaisu) | Brian Melvin Biréli Lagrène Mike Stern The Brian Melvin Trio Brian Melvin |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaco Pastorius Wikimedia Commonsissa
Jaco Pastorius (viralliset sivut) www.JacoPastorius.com
Jaco, the Early Years (toinen virallinen Pastorius-sivu) (Arkistoitu – Internet Archive) www.JacoTheEarlyYears.com
Jaco Pastoriuksen bio- ja diskografiat verkkosivustolla AllMusic.com
Jaco Pastoriuksen äänitetuotanto verkkosivustolla Discogs.com
| n k Weather Report |
| --- | --- |
 Joe Zawinul  Wayne Shorter   Miroslav Vitouš  Airto Moreira  Alphonse Mouzon  Dom Um Romão  Eric Gravatt  Greg Errico  Alphonso Johnson  Ishmael Wilburn  Skip Hadden  Alyrio Lima  Leon 'Ndugu' Chancler  Chester Thompson  Jaco Pastorius  Michael Walden  Alex Acuña  Don Alias  Manolo Badrena  Peter Erskine  Erich Zawinul  Robert Thomas Jr.  Omar Hakim  Victor Bailey  Jose Rossy  Mino Cinelu 
Albumit:  Weather Report  I Sing the Body Electric  Live In Tokyo  Sweetnighter  Mysterious Traveller  Tale Spinnin'  Black Market  Heavy Weather  Mr. Gone  8:30  Night Passage  Weather Report  Procession  Domino Theory  Sportin' Life  This Is This!  Live and  Unreleased  Best Of  Young And Fine Live  Forecast: Tomorrow 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef 
Jaco Pastorius vuonna 1980
Woluwe Shopping Center

Woluwe Shopping Center on brysseliläisen Woluwe-Saint-Lambertin kunnassa sijaitseva kauppakeskus, joka koostuu yli 130 kaupasta. Kauppakeskuksen pysäköintialue koostuu yli 2 000 pysäköintiruudusta kolmessa eri kerroksessa. Lisäksi on yli 200 paikkaa polkupyörille.
Palvelut

Woluwe Shopping Center tarjoaa muun muassa autopesun, postikonttorin, aamiaisen, ja yli 130 kauppaa ostoksien tekoa vaten.
Sijainti

Woluwe Shopping Center sijaitsee Itä-Brysselissä, Woluwe-Saint-Lambertin kunnassa, metropysäkki Roodebeekin välittömässä läheisyydessä.
Sijainti > Pääsy

Woluwe Shopping Center sijaitsee metro- ja bussireittien varrella, ja metroasemalta pääsee suoraan ostoskeskuksen sisätiloihin.
STIB:n bussit 29, 42 ja 45 sekä De Lijnin bussit 359 ja 659 pysähtyvät kauppakeskuksen vieressä.
Afrikannorsut

| Afrikannorsut |
| --- | --- |
 Savanninorsu (Loxodonta africana)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Norsueläimet Proboscidea
Heimo::  Norsut Elephantidae
Suku::  Afrikannorsut Loxodonta  Anonymous, 1827 
Synonyymit
 Loxodon Falconer, 1857  
 Savanninorsun (L. africana) levinneisyys.
Lajit lähde?
 Savanninorsu (Loxodonta africana)  Metsänorsu (Loxodonta cyclotis)  †Loxodonta adaurora  †Loxodonta angammensis  †Loxodonta atlantica  †Loxodonta exoptata 
Katso myös
   Afrikannorsut Wikispeciesissä   Afrikannorsut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Afrikannorsut (Loxodonta) on afrikkalainen nisäkkäiden suku, joka kuuluu norsujen heimoon. Savanninorsua ja metsänorsua kutsuttiin ennen yhteisnimellä afrikannorsu, mutta ne on sittemmin todettu omiksi lajeikseen. Afrikannorsut ovat maalla elävistä nisäkkäistä suurimpia: afrikannorsu voi saavuttaa kuudesta kahdeksaan metrin pituuden ja monen tonnin painon.
Afrikannorsut ovat uhanalaisia, ja niitä on jäljellä arvioista riippuen muutama sata tuhatta yksilöä. Ennen afrikannorsuja oli Afrikassa yli 27 miljoonaa, mutta ihmisen toiminta on pienentänyt kantaa huomattavasti. WWF:n arvion mukaan norsut voivat kadota täysin osasta Afrikkaa 50 vuodessa, mikäli niihin ei kohdisteta tehokkaita suojelutoimia.
Eläintieteilijät kutsuvat norsuja avainlajeiksi, sillä ne pitävät asuinalueensa avoimena, kaivavat maasta itselleen tarpeellisia kivennäisaineita ja levittävät samalla siemeniä. Jos norsut häviävät tietyltä alueelta, niiden mukana häviää monia muitakin lajeja ja elinympäristö muuttuu suotuisaksi toisille lajeille.
Biologia > Koko, ulkonäkö ja muut tuntomerkit

Urosnorsut ovat keskimäärin 3,2 metriä korkeita, mutta suurin koskaan mitattu norsu saavutti peräti neljän metrin säkäkorkeuden. Afrikannorsunaaras painaa suunnilleen 3 000 kilogrammaa, se on säkäkorkeudeltaan noin 2,7 metriä ja pituudeltaan suunnilleen 5,4–6,9 metriä. Uros taas saattaa painaa kuusi tonnia ja olla pituudeltaan 6–8-metrinen.
Afrikannorsuilla on litteä otsa, valtavat korvat ja useimmiten kovera keskiselkä. Kärsänpäässä on sormimainen lisäke ylä- ja alareunassa. Kaviokynsiä on tavallisesti etujalassa neljästä viiteen ja takajalassa kolme.
Afrikannorsuilla on 21 kylkiluuta, ja niiden nahka on usein ruskean harmaata tai harmaata.
Afrikannorsu on kasvinsyöjä ja sen hampaat ja suolisto ovat kehittyneet tähän sopiviksi. Hampaat ovat litteämmät kuin lihansyöjillä ja ne soveltuvat hyvin sitkeiden kasvien jauhamiseen. Savanninorsuilla on neljä suurta poskihammasta, joista jokainen on 10 senttimetriä leveä ja 30 senttimetriä pitkä. Nämä hampaat ovat uusiutuvia ja niiden tehtävä on jauhaa kasviravinto mahdollisimman hyvin. Nuorilla norsuilla on myös 15 maitohammasta, jotka putoavat sen kasvaessa. Suolisto taas on pitkä, kun lihansyöjillä se on lyhyt. Näin kasviravinto ehtii sulaa suolistossa.
Biologit pitävät norsuja poikkeuksellisen älykkäinä eläiminä, ja niiden aivot ovatkin tavallista monimutkaisemmat. Norsuilla on hyvä muisti, ja laumojen johtajat saattavat muistaa lapsuudessa kulkemansa reitit ja vesistöjen sijainnit, vaikka viime käynnistä olisikin kulunut jo vuosikymmeniä. Hiukan liioittelevan sanalaskun mukaan ”norsu ei koskaan unohda”.
Biologia > Erot aasiannorsusta

Afrikannorsut eroavat ulkoisesti aasiannorsusta korvien ja syöksyhampaiden perusteella. Afrikannorsuilla on suuret korvat, jotka viilentävät sitä kuumina päivinä. Lisäksi afrikannorsujen molemmille sukupuolille kasvaa syöksyhampaat, jotka saattavat venyä jopa 2,5-metrisiksi. Aasiannorsuista ainoastaan uroksilla on näkyvät syöksyhampaat.
Afrikannorsut ovat vähemmän karvaisia kuin aasiannorsut, jotka ovat läheisempää sukua mammuteille kuin afrikannorsut.
Afrikannorsujen kärsässä on sekä ylä- että alahuuli ja poskihampaissa korkeammat harjanteet kuin aasiannorsuilla. Tämä heijastelee erilaista ravintoa: aasiannorsu syö heinäkasveja, afrikannorsut enemmän puiden ja pensaiden lehtiä ja nuoria oksia.
Biologia > Lajit, niiden väliset erot ja kehityshistoria

Norsueläinten esi-isät jakautuivat kolmeen ryhmään 3–5 miljoonaa vuotta sitten. Näistä kolmesta ryhmästä kehittyivät afrikannorsut (Loxodonta), aasiannorsut (Elephas) ja mammutit (Mammuthus), joista aasiannorsut ja mammutit erosivat toisistaan viimeisenä.
Vanhimmat fossiililöydöt Loxodonta-suvun lajeista ovat mioseenikauden lopulta noin viisi miljoonaa vuotta sitten. Myöhemmin fossiililöydöissä on tauko, joka alkaa kaksi miljoonaa vuotta sitten ja päättyy noin 500 000 vuotta sitten. Tällä jaksolla Afrikassa eli nykyisen aasiannorsun lähisukulaisia, Elephas recki -lajia. Elephas oli ruohonsyöjä, ja se väistyi vuorostaan lehtiä ja oksia syövien Loxodonta-lajien tieltä.
Sukupuuttoon kuollutta Loxodonta adaurora -lajia pidetään nykyisten afrikannorsulajien esi-isänä. Metsänorsua ja savanninorsua pidettiin ennen saman lajin alalajeina; geenitutkimukset ovat osoittaneet ne eri lajeiksi. Näkyviä eroja on koossa, korvien ja syöksyhampaiden muodossa ja varpaankynsissä. Lajien välisiä risteymiä tavataan usein, mikä sekoittaa selvien tuntomerkkien löytämistä.
Metsänorsu on selvästi pienempi (uroksen säkäkorkeus 250 cm ja paino 4 000–5 000 kg; savanninorsu 350 cm ja 7 000 kg)
Metsänorsu on tummempi
Metsänorsulla on etujalassa viisi ja takajalassa neljä varpaankynttä, savanninorsulla vastaavasti neljä ja kolme
Metsänorsun korvat ovat pyöreämmät
Metsänorsun syöksyhampaat ovat suoremmat ja suuntautuvat selvemmin alaspäin
Loxodonta adaurora -lajin lisäksi toinenkin laji, Loxodonta exoptata, tunnetaan plioseenikauden fossiileista. Niiden jälkeen Loxodonta atlantica eli koko Afrikassa aluksi rinnan nykyisen Loxodonta africanan kanssa mutta väistyi myöhemmällä pleistoseenikaudella. Loxodonta atlantica oli suurempi kuin savanninorsu, ja sitä tavattiin varsinkin Afrikan pohjoisosissa. On spekuloitu, että Hannibal olisi käyttänyt nimenomaan tätä lajia, sillä tuon ajan puunilaisissa kolikoissa kuvattujen norsujen tuntomerkit sopivat siihen parhaiten.
Kanta > Afrikannorsukannan kehitys 1800-luvulta alkaen

Afrikannorsuja arvioidaan olleen 1800-luvun alussa vielä noin 27 miljoonaa, ja vielä puoli vuosisataa sitten Afrikassa oli luonnonvaraisena noin viisi miljoonaa yksilöä, mutta 1970- ja 1980-lukujen norsunluukauppa sai kannan romahtamaan dramaattisesti. Miljoonia yksilöitä teurastettiin syöksyhampaiden takia, kunnes 1989 astui voimaan kansainvälinen norsunluun vientikielto. Tuolloin afrikannorsujen kanta oli kutistunut suunnilleen puoleen miljoonaan yksilöön.
Huolimatta norsunluun vientikiellosta ei kanta ole kasvanut kovinkaan paljon. Nykyään luonnossa tavataan arviolta 470 000–690 000 afrikannorsua. Norsukantaa on yritetty saada kasvamaan erilaisilla luonnonsuojeluhankkeilla, mutta monet niistä ovat epäonnistuneet, sillä niissä ei ole otettu huomioon paikallisen väestön tarpeita. Yksi onnistuneimmista hankkeista on 4 200 neliökilometrin laajuinen Dzanga-Sanghan kansallispuisto, joka lukeutuu Keski-Afrikan viimeisiin alueisiin, joissa kasvaa luonnontilassa olevaa trooppista metsää. Alue tunnetaan poikkeuksellisen monipuolisesta ja runsaasta eläimistöstään, mutta pääpaino on kuitenkin norsujen suojelussa.
Norsujen tarkasta lukumäärästä ei ole tietoa, sillä kannan laskeminen on vaikeaa. Laskeminen voidaan suorittaa kahdella tavalla: helikopterista tai maastosta. Molemmissa on huonot puolensa: Helikopterista voidaan laskea vain savanneilla ja muilla aukeilla paikoilla elävät norsut, kun metsien ja muiden alueiden norsut eivät erotu puiden seasta. Maastosta laskeminen (tekniikalla, joka perustuu esim. jätöskasojen lukumäärään ja niiden hajoamisasteeseen tietyllä alueella) taas vie aikaa. Nämä menetelmät tuottavat jokseenkin yhtä tarkkoja tuloksia. Jätöksiin perustuvan menetelmän arvellaan sopivan paremmin pienten tai hupenevien populaatioiden seurantaan. Se on myös käytetyin menetelmä metsissä olevien norsujen lukumäärän mittaamiseen.
Kanta > Elinalueet

Afrikannorsuja tavattiin aikanaan koko Afrikan mantereella lukuun ottamatta aavikkoalueita. Nykyään niitä esiintyy hajanaisesti Saharan etelänpuolisilla alueilla.
Norsuja tavataan muun muassa savanneilla, suoalueilla, vuoristoseuduilla ja metsissä. Nimensä mukaisesti savanninorsut pysyvät useammin savannilla, metsänorsut metsissä.
Afrikannorsu ei yleensä elä aavikolla muun muassa Saharassa ja Kalaharissa, koska siellä on liian kuumaa ja kuivaa sekä ravinnoiksi sopivia kasveja liian vähän. Malin ja Luoteis-Namibian puoliaavikolle sopeutuneet niin kutsutut aavikkonorsupopulaatiot ovat tästä poikkeus. Aavikkonorsut liikkuvat pitkiä jopa 70 kilometrin matkoja hiekkadyyniltä toiselle keitaiden väliä. Populaation yksilöt ovat sopeutuneet kuivuuteen ja tarvitsevat vähemmät vettä savanneilla eläviin norsuihin verrattuna.
Viime aikoina norsut ovat menettäneet elinalueitaan ihmisille. Lisäksi aavikoituminen on pakottanut jotkin norsut muuttamaan. Tavallisen afrikannorsulauman reviiri on laajuudeltaan 15–3 700 neliökilometriä.
Vaikka alueet, joilla norsuja tavataan, ovat laajoja, ne ovat silti hajanaisia. Kanta tällaisilla hajanaisilla alueilla on sangen pieni eikä kovinkaan vakaata, vaan vakaa kanta on vain eteläisessä Afrikassa, missä norsuja esiintyy luonnonpuistoissakin jo liiaksi asti.
Kanta > Afrikannorsujen määrä eri valtioissa

Jakauma perustuu arvioon vuodelta 2000, jonka mukaan afrikannorsuja olisi luonnonvaraisena 300 000–600 000 yksilöä. WWF:n tarkempi arvio antaa kokonaismääräksi 470 000–690 000 yksilöä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tansania 73 500–98 000 norsua  Botswana 63 000–80 000 norsua  Kongon demokraattinen tasavalta 4 500–83 500 norsua  Kongon tasavalta 0–32 600 norsua  Gabon 0–82 000 norsua  Zimbabwe 56 000–82 000 norsua  Sambia 19 500–33 000 norsua |  Kenia 14 000–26 500 norsua  Namibia 6–12 000 norsua  Kamerun 1–17 000 norsua  Etelä-Afrikan tasavalta 10 000 norsua  Angola 0–8 200 norsua  Keski-Afrikan tasavalta 1 750–9 300 norsua  Etiopia 850–2 400 norsua |  Tšad 0–3 000 norsua  Sudan 22 000 norsua  Mosambik 1 000–15 000 norsua  Burkina Faso 1 500–2 500 norsua  Malawi 1 100–2 300 norsua  Norsunluurannikko 500–2 200 norsua |
33 muussa Afrikan valtiossa kussakin alle 2 000 norsua.
Kanta > Uhat

Nykyään pahimmat norsuihin kohdistuvat uhat ovat salametsästäjät ja elinalueiden muutokset. Afrikan väkiluvun kasvaessa tarvitaan yhä enemmän maatalousmaata. Uusien peltojen raivaus pienentää norsujen asuinalueita ja eristää niitä toisistaan. Norsut joutuvat tekemään yhä pidempiä vaelluksia, jotka saattavat koitua norsujen kohtaloksi. Aavikoituminen vähentää sekä norsuille että viljelysmaiksi kelpaavia alueita, ja lisää entisestään paineita ottaa norsujen elinalueita viljelykäyttöön.
Norsujen suurempaa suojelua vaaditaan eniten rikkaissa teollisuusmaissa, mutta paikallisväestölle asia ei ole yhtä yksinkertainen. He näkevät norsunluun ja -lihan arvokkaana tulonlähteenä. Lisäksi moni on rakentanut tulevaisuutensa juuri peltojen varaan, eivätkä he juuri pidä pelloille ajoittain ryöstöretkiä tekevistä norsuista. Maanviljelijöiden riskikäsitystä saattaa lisätä se, että tungettelevienkin villieläinten surmaaminen on laitonta. Tapauksissa, joissa paikallisten suhtautumista villieläinten suojeluun on selvitetty, on paljastunut tyytymättömyyttä. Syiksi on tunnistettu muun muassa suojeluhankkeiden tulosten epätasainen jakautuminen, sekä liian vähäinen paikallisyhteisön osallistaminen villieläinten hoitoon.
Myös ihmisten keskinäiset konfliktit saattavat vahingoittaa norsukantoja. Suurin osa Mosambikin norsukannoista kuoli vuonna 1992 päättyneessä sisällissodassa. Onni onnettomuudessa oli kuitenkin se, että Etelä-Afrikka lahjoitti Mosambikille 1 000 norsua kansallispuistoistaan, jotka alkoivat jo olla täynnä norsuja.