Noottikriisi
Noottikriisin tapahtumat aikajärjestyksessä

10. lokakuuta 1961: Presidentti Kekkonen lähti kolme viikkoa kestävälle valtiovierailulle Kanadaan ja Yhdysvaltoihin.
16.–17. lokakuuta 1961: Kekkonen keskusteli Washingtonissa Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn ja ulkoministeri Dean Ruskin kanssa. Keskustelujen päätteeksi annetussa julkilausumassa Yhdysvallat ilmoitti kunnioittavansa Suomen harjoittamaa puolueettomuuspolitiikkaa.
30. lokakuuta 1961: Neuvostoliiton ulkoministeri Andrei Gromyko luovutti Moskovassa Suomen suurlähettiläälle Eero A. Wuorelle nootin, jossa Neuvostoliitto kiinnitti huomiota Saksan liittotasavallan lisääntyneeseen sotilaalliseen toimintaan Itämeren alueella ja ehdotti Suomelle YYA-sopimuksen toiseen ja kolmanteen artiklaan perustuen ”konsultaatioita toimenpiteistä molempien maiden rajojen puolustuksen turvaamiseksi Saksan (liittotasavallan) ja sen kanssa liitossa olevien valtioiden taholta ilmenevän sotilaallisen hyökkäyksen uhkan johdosta”. Presidentti Kekkonen sai tiedon nootista ollessaan lepäilemässä Havaijilla. Presidentti jatkoi alkuperäistä vierailuohjelmaansa nootista huolimatta, mutta seurueeseen kuulunut ulkoministeri Ahti Karjalainen palasi heti Suomeen.
1. marraskuuta 1961: Kekkonen piti Los Angelesin World Affairs Councilin päivällisillä puheen, jossa hän totesi, ettei nootti ollut tuonut mitään uutta Suomen ja Neuvostoliiton välisiin suhteisiin, vaan se heijastaa Euroopassa vallitsevaa jännitystä. Samana päivänä Helsinkiin saapunut ulkoministeri Karjalainen ilmoitti presidentin pitävän radio- ja televisiopuheen palattuaan Suomeen.
3. marraskuuta 1961: Presidentti Kekkonen palasi Suomeen. Hän tapasi samana päivänä Tamminiemessä pääministeri Martti Miettusen ja ulkoministeri Karjalaisen ja kertoi näille valmistelevansa puhetta, jossa hän ilmoittaisi kieltäytyvänsä konsultaatioista ja luopuvansa presidenttiehdokkuudesta.
5. marraskuuta 1961: Kekkonen piti radio- ja televisiopuheen, jossa hän vetosi Suomen puolueettomuuspolitiikan puolesta eikä pitänyt tarpeellisena tutkia, ovatko YYA-sopimuksen vaatimat neuvotteluedellytykset olemassa. Kekkonen ei kuitenkaan ilmoittanut luopuvansa presidenttiehdokkuudesta.
6. marraskuuta 1961: Ulkoministeri Karjalainen tapasi Neuvostoliiton Suomen suurlähettilään Aleksei Zaharovin. Karjalainen ehdotti keskustelua ulkoministeri Gromykon kanssa nootin poliittisesta puolesta ja sotilaallisten konsultaatioiden lykkäämistä tuonnemmaksi. Kekkosen ja Karjalaisen tavoitteena oli käynnistää keskustelu neuvostojohdon kanssa vain nootin poliittisista syistä ja välttää keskustelua sodan uhasta ja sotilaallisesta puolesta. Kekkonen totesi 7. marraskuuta Suomen sotilasjohdolle, että sotilaalliset ongelmat eivät olleet nootin pääsyy, vaikka tilanne olikin muutoin sotilaallinen. Hän määräsi sotilasjohdon pysymään sivussa neuvotteluista ja kielsi myös varotoimien käynnistämisen varuskunnissa.
10. marraskuuta 1961: Ulkoministeri Karjalainen lähti neuvottelumatkalle Moskovaan.
11. marraskuuta 1961: Karjalainen neuvotteli ulkoministeri Gromykon kanssa Moskovassa. Gromyko totesi, että Neuvostoliiton sotilasjohto oli jo pitkään vaatinut sotilaallisia konsultaatioita Suomen kanssa ja että maan poliittinen johto oli kuitenkin tähän asti torjunut nämä vaatimukset, koska se luotti Suomen ulkopolitiikan johtoon. Karjalainen ehdotti neuvotteluja noottiin johtaneista poliittisista syistä. Gromyko vaati Suomelta jotain nopeaa poliittista näyttöä Suomen ulkopoliittisen linjan jatkuvuudesta, jotta sotilaskonsultaatioita ei tarvitsisi aloittaa. Karjalainen ehdotti, että eduskuntavaalien aikaistaminen heinäkuulta helmikuulle 1962 voisi olla tällainen näyttö.
12. marraskuuta 1961: Karjalainen palasi Suomeen ja selosti neuvottelujen tuloksia presidentti Kekkoselle ja eduskuntaryhmille.
14. marraskuuta 1961: Presidentti Kekkonen hajotti eduskunnan ja määräsi uudet vaalit pidettäväksi 4. helmikuuta 1962.
15. marraskuuta 1961: Neuvostoliiton apulaisulkoministeri Vasili Kuznetsov ilmoitti Suomen suurlähettiläälle Wuorelle, että eduskuntavaalien aikaistaminen ei yksin riitä vaan tarvitaan vielä kiireellisiä neuvotteluja, koska kansainvälinen tilanne oli nootin luovuttamisen jälkeen edelleen kiristynyt muun muassa Saksan liittotasavallan ja Tanskan suunnittelemien yhteisten sotaharjoitusten vuoksi.
17. marraskuuta 1961: Suurlähettiläs Wuori sai vihjeen, että presidentti Kekkosen pitäisi matkustaa viikon päästä Novosibirskiin tapaamaan Nikita Hruštšovia. Wuori saapui samana iltana Helsinkiin ja neuvotteli Tamminiemessä Kekkosen, Miettusen ja Karjalaisen kanssa.
18. marraskuuta 1961: Suomen hallitus ehdotti, että presidentti Kekkonen saapuisi tapaamaan Hruštšovia noottikriisin selvittämiseksi. Suurlähettiläs Zaharov vahvisti 19. marraskuuta Hruštšovin olevan valmis tapaamiseen.
22. marraskuuta 1961: Presidentti Kekkonen lähti neuvottelumatkalle Novosibirskiin. Ahti Karjalaisen mukaan ilmapiiri Helsingissä oli sellainen, että Kekkosen lähtö päärautatieasemalta olisi voinut kerätä sinne suuret ihmisjoukot laulamaan isänmaallisia virsiä vuoden 1939 syksyn tavoin. Tämä olisi vaikeuttanut Kekkosen neuvotteluja, niinpä presidentin seurue matkasi autoilla Helsingistä ensin Loviisaan, jossa Kekkonen tapasi veljensä Jussi Kekkosen, ja sitten Luumäelle, jossa seurue nousi Moskovan junaan. Moskovasta seurue jatkoi 23. marraskuuta matkaa lentokoneella Novosibirskiin.
23. marraskuuta 1961: K.-A. Fagerholm ehdotti poikkeuslakia Kekkosen uudelleen valitsemiseksi.
24. marraskuuta 1961: Kekkonen ja Hruštšov neuvottelivat koko päivän Novosibirskissä. Kekkonen ehdotti, että Neuvostoliitto luopuisi konsultaatioista sotapsykoosin lisääntymisen estämiseksi. Kekkosen mielestä Suomen puolueettomuuspolitiikka tarjosi riittävät turvallisuustakeet Neuvostoliitolle. Hruštšovin mukaan nootti ei johtunut luottamuspulasta Suomea kohtaan, vaan Saksan liittotasavallan kasvaneesta sotilaallisesta uhasta. Hruštšovin mukaan läntinen sotilasliitto Nato oli joutumassa Saksan ohjaukseen, ja hän oli erityisen huolissaan Saksan sotilasyhteistyöstä Tanskan ja Norjan kanssa. Hruštšov ilmoitti Neuvostoliiton luottavan täysin presidentti Kekkoseen ja ehdotti sitten, että tämän luottamuksen vuoksi sotilaallisia konsultaatioita siirrettäisiin pidettäväksi vasta, jos siihen ilmenee akuuttia tarvetta. Hruštšov arvosteli lisäksi Väinö Tannerin ja Väinö Leskisen toimintaa ja väitti heidän olevan elvyttämässä vanhaa aseveljeyttä Saksan kanssa ja toimivan Neuvostoliittoa vastaan.
25. marraskuuta 1961: Olavi Honka luopuu presidenttiehdokkuudesta. Päätös oli itsenäinen, sillä Neuvostoliitto ei ollut asettanut tätä ehdoksi konsultaatioista luopumiselle. Samana päivänä Kekkonen palasi Novosibirskistä Moskovaan ja söi lounasta presidentti Leonid Brežnevin seurassa Kremlissä.
26. marraskuuta 1961: Presidentti Kekkonen palasi Suomeen ja piti kello 21.00 radio- ja televisiopuheen, jossa hän ilmoitti, että Neuvostoliitto oli luopunut vaatimasta konsultaatioita. Kekkonen sanoi Neuvostoliiton luottavan Suomen politiikkaan, mutta lisäsi samalla: ”Jos me omalla toiminnallamme aiheutamme sen, että luottamus loppuu, syy on meidän.”