stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rantaraitti (Jyväskylä)
Historia > Suunnitelmasta rakentamiseen

Ajatus rantaraitista sai alkunsa ensimmäisen kerran 1970-luvulla Vaajakosken moottoritien suunnittelun yhteydessä. Vuosien 1973–1975 liikuntasuunnitelmassa Rantaraitti mainittiin muiden vastaavien ranta-alueiden yhteydessä rakentamiselta vapaana harraste-/luontoliikuntaan sopivana alueena, ja sen yleispiirteinen linjaus vahvistettiin yhdeksän vuotta myöhemmin yleiskaavan yhteydessä. Uuden väylän rakennus käynnistyi 1990-luvun alussa, minkä jälkeen siihen valmistui vuosittain noin 1–2 kilometrin mittainen osuus muiden hankkeiden lomassa. Viimeinen, vajaan kilometrin mittainen osuus valmistui Äijälänrantaan vuonna 2014, noin kaksitoista vuotta virallisten avajaisten jälkeen. Kyseinen osuus viimeisteltiin ennen Jyväskylän asuntomessuja, ja yleiseen käyttöön se tuli messujen päätyttyä.
Historia > Rantaraitin varren liikuntapaikat

Vuoden 2016 syksyllä kaupungin Kulttuuri- ja liikuntalautakunta hyväksyi Rantaraitin kehittämissuunnitelman. Sen mukaan väylän kokonaisuus muodostuu tulevaisuudessa seitsemästä suuremmasta liikuntapuistosta, kahdeksasta kuntoilupisteestä ja viidestä reitillä jo olevia rakenteita hyödyntävästä pisteestä. Asukkaiden liikunnallista aktiivisuutta kasvattavan tarjonnan lisäämistä kaavailtiin työnimellä ”Suomen suurin ulkokuntosali”.
Ensimmäinen ulkoilmakuntosali avattiin Jyväskylän satamaan huhtikuussa 2018. Tavoitteena oli jatkaa  hanketta noin 60 000 euron vuosittaisella investointitahdilla.
Vuonna 2023 Rantaraitin varteen rakennettiin lapsille tarkoitettu seikkailupuisto Kylmänoronpuisto. Se sijaitsee Ainolan ja Ylistönrinteen välissä.
Käyttötavat

Rantaraitti katsotaan kuuluvaksi Jyväskylän suosituimpiin liikunta- ja virkistysalueisiin. Oletettavasti osaltaan tämän johdosta se palkittiin Vuoden tie 2005 -arvonimellä Suomen Kuntaliiton, Suomen Tieyhdistyksen ja Tiehallinnon järjestämässä ”Tie paikallaan – katu kohdallaan” -kilpailussa.
Väylää käytetään lisäksi erilaisten urheilutapahtumien järjestämiseen kuten vuosittaiseen Finlandia Marathoniin, joka juostaan pääsääntöisesti Rantaraitilla. Vuonna 2002 vietettyjen avajaisten yhteydessä raitti toimi myös Jyväsjärven ympäriajopyöräilyn tapahtumapaikkana.
Kritiikki

Rantaraitti kohtasi alkuvaiheessaan vastustusta, ja sen asemasta riideltiin Jyväskylän kuntapolitiikassa. Siitä valitettiin myös hallinto-oikeuteen, sillä osa päättäjistä katsoi sen olevan haitallinen. Kritiikkiin reagoitiin esimerkiksi rakentamalla Ylistönrinteen väylän ensimmäinen versio hiekkapäällysteisenä, koska ajateltiin, että sen päällystäminen asfaltilla tuhoaisi luontoa.
Raitin rakennusvaiheessa teknisenä johtajana toiminut Osmo Rosti totesi jälkeenpäin eläkkeellä ollessaan, että kritiikin ja vastustuksen takia väylästä tuli alun perin liian kapea, koska sitä jouduttiin rakentamaan pätkissä. Vuonna 2018 alulle laitetun uudistuksen myötä on tutkittu, olisiko reittiä mahdollista leventää tietyistä kohdista ja näin välttää vilkkaimpien päivien ruuhkautumista.
Kuvasto

Rantaraitti kulkee Ainolanrannan editse
Väylä myötäilee myös Lutakon niemen rantaviivaa
Vuoden 2013 Finlandia Marathonin kymmenen kilometrin juoksijat lähdössä Kuokkalan Graniitin edestä. Graniitti ei ole osa Rantaraittia.
Iiro Rantala

| Iiro Rantala |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Helsinki
Ammatti:  Pianisti, säveltäjä, juontaja
Muusikko
Aktiivisena:  1988–
Tyylilajit:  Jazz
Soittimet:  Piano
Yhtyeet:  Trio Töykeät, Tango Kings, Big Bad Family, Iiro Rantala New Trio, Eppu Normaali
Levy-yhtiöt:  ACT Music 
Aiheesta muualla
iirorantala.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Iiro Emil Rantala (s. 1970 Helsinki) on suomalainen pianisti ja säveltäjä. Hän on jazzyhtye Trio Töykeiden perustaja ja on säveltänyt muun muassa pianokonserton sekä musiikkia useisiin musikaaleihin. Rantala on myös juontanut televisio-ohjelmia.
Ura > Opiskeluaika ja Trio Töykeät

Rantala aloitti musiikkiharrastuksen Cantores Minores -poikakuorossa seitsemänvuotiaana. Piano-opintonsa hän aloitti Käpylän musiikkiopistossa ja pääsi opiskelemaan Oulunkylän Pop & Jazz -opistoon vuonna 1983. Tuolloin hän otti yksityistunteja pianisti Seppo Kantoselta. Pop- & jazzopistossa Rantala sävelsi ensimmäiset kappaleensa Ikivirheät-yhtyeelle, johon kuuluivat myös muun muassa rumpali Sami Kuoppamäki ja saksofonisti Manuel Dunkel, sekä soitti Upi Sorvalin johtamassa Big Bad Family -big bandissa.
Vuonna 1988 Rantala pääsi opiskelemaan Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolle. Samana vuonna perustettiin Trio Töykeät, jonka kokoonpanoksi kahden ensimmäisen kuukauden jälkeen muodostui Rantala, rumpali Rami Eskelinen sekä basisti Eerik Siikasaari. Trio voitti perustamisvuotenaan Jazz Hoeilaart -yhtyekilpailun Belgiassa. Vuonna 1989 yhtye teki ensimmäisen ulkomaankiertueensa, ja seuraavana vuonna se julkaisi ensimmäisen albuminsa Päivää.
Vuonna 1990 Rantala ja Eskelinen lähtivät opiskelemaan Yhdysvaltoihin, New Yorkin Manhattan School of Musiciin. Rantalan mukaan opiston jazzosasto oli ”täysi floppi”, joten hän siirtyi opiskelemaan klassista pianoa. Hän opiskeli New Yorkissa kolme vuotta. Vuonna 1992 New Yorkissa Rantala perusti yhdessä harmonikansoittaja Gil Goldsteinin kanssa Tango Kings -yhtyeen, joka julkaisi osittain Rantalan sävellyksistä koostuvan debyyttialbuminsa vuonna 1995.
Trio Töykeät on julkaissut seitsemän albumia, joista lähes jokaista on myyty yli 10 000 kappaletta. Yhtyeen viimeisin albumi on vuonna 2007 julkaistu konserttitaltiointi Tampere-talosta One night in Tampere. Yhtye on esiintynyt yli 2 000 kertaa 43 maassa ja toiminut UNICEFin hyvän tahdon lähettiläänä vuodesta 1993.
Ura > Muut projektit

Vuonna 2003 julkaistiin Rantalan ja laulaja Heikki Salon SaloRantala Soi -yhtyeen albumi SaloRantala Soi!. Levyn kappaleet ovat Rantalan ja Salon sävellyksiä ja Salon sanoituksia. Yhtyeellä on tekeillä toinen albumi.
Rantala on esiintynyt lukuisten suomalaisten sinfoniaorkestereiden kanssa soittaen pääasiassa W. A. Mozartin pianokonserttoa nro 23, A-duuri, mutta on myös toiminut myös Riku Niemen Cartoon-konserton sekä George Gershwinin Sininen rapsodia -rapsodian solistina. Hän on myös säveltänyt pianokonserton Concerto for Piano and Orchestra in G♯ΔA♭ (GismajAs), joka kantaesitettiin 23. huhtikuuta 2003 April Jazzissa Rantalan toimiessa Tapiola Sinfonietan solistina. Konserttoa on esitetty myöhemmin muualla Suomessa, ja tammikuussa 2006 Ondine-levy-yhtiö julkaisi konserton CD:llä. Rantalan muita klassisia sävellystöitä ovat mm. Four Seasons for Finnish man (kuoroteos Polyteknikkojen Kuorolle) ja Gigi - Trio for piano, clarinet and violin, joka saa kantaesityksensä Sysmän Suvisoitossa heinäkuussa 2010. Rantala on myös säveltänyt musiikkia Triö Töykeiden, Jaakko ja Pekka Kuusiston sekä Sinfonia Lahden albumille Music!, joka julkaistiin vuonna 2001.
Lisäksi Rantala on säveltänyt musiikkia useisiin musikaaleihin, kuten Patukkaoopperaan (2007) Tampereen Työväen Teatteriin, Mulle kaikki ja heti -revyyseen (2004), Risto Räppääjä ja Pakastaja-Elvi- (2002) ja Hukassa on hyvä paikka -musikaaleihin (1999) Helsingin kaupunginteatteriin sekä Lava-ammuntaa-musikaaliin 1995 Ryhmäteatteriin. Kyseisiä sävellyksiä on myös levytetty. Lisäksi hän on säveltänyt musiikin helmikuussa 2008 ensi-iltansa saaneeseen elokuvaan Risto Räppääjä.  Rantala sai yhdessä Markku Kanervan kanssa elokuvasta Jussi-palkinnon. Elokuvan musiikeista on tehty myös soundtrack-levy.
Vuonna 2010 ilmestyi Rantalan ensimmäinen soolopianolevy Lost Heroes. Deutsche Phono-Akademie palkitsi marraskuussa 2011 levyn vuoden parhaan jazzlevyn Echo -palkinnolla ja vuonna 2012 Rantala palkittiin vuoden parhaana kansainvälisenä jazzpianistina samaisella palkinnolla. Vuonna 2013 Rantalalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali. Jazzliiton Yrjö-palkinnon Rantala sai 1996.
Rantala on tehnyt yhteistyötä myös nykytanssikoreografi ja tanssija Tommi Kitin kanssa. Heidän yhteisiä teoksiaan ovat muun muassa ”Kaksi miestä ja piano”, ”Harmaa Sointu” (2000) sekä ”Hyppy” (2005). Lisäksi kaksikko on tehnyt yhteisiä improvisaatioesityksiä.
Vuonna 2006 Iiro Rantala perusti Iiro Rantala New Trion, jossa Rantalan lisäksi soittaa kitaraa Marzi Nyman ja beatboxaa Felix Zenger. Yhtye julkaisi Elmo-levyn April Jazzissa 2008. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2010. Rantala ja viulisti Pekka Kuusisto julkaisivat vuonna 2009 tangolevyn Subterráneo.
Rantala perusti uuden yhtyeen Iiro Rantala HEL Trion, jonka muut soittajat ovat norjalainen rumpali Anton Eger ja irlantilainen basisti Conor Chaplin. Nimessä olevat kirjaimet HEL viittasivat Helsinki-Vantaan lentoasemaan, josta Rantala oli lähtenyt konserttimatkoille 35 vuoden ajan. Trio taltioi helmikuussa 2024 levyn, jonka nimeksi tuli Tough Stuff, jossa Stuff viittaa yhdysvaltalaiseen Stuff-yhtyeeseen.
Ura > Televisio- ja radiotyö

Loppuvuodesta 2005 Rantala juonsi TV1:llä neliosaista Iirottelua-talkshow’-ohjelmaa, jossa hän haastatteli musiikkivieraitaan ja soitti heidän kanssaan. Sarjaan tehtiin myöhemmin uusia jaksoja, jotka esitettiin TV1:llä syys-lokakuussa 2007.
Vuonna 2010 ja 2011 Rantala juonsi Yle Teemalla televisio-ohjelmaa Iiro irti, jossa hän soitti eri artistien keikoilla. Vuoden 2012 juhannuksena Rantala juonsi yhdessä Ella Kannisen kanssa YLE Teemalla Juhannusjuna -kulttuuriohjelmaa. Vuonna 2016 Rantala teki Yle Teemalle ohjelmasarjan Iiron musiikkiluokka.
Kesällä 2018 Yle Radio 1 -kanavalla Iiro Rantala haastatteli kerrallaan kahta ihmistä asunnossaan taiteilijakoti Lallukassa ohjelmasarjassa Kotikäynti Iiron pianohuoneessa. Vieraat eivät ennakolta tienneet kenen toisen ohjelmassa tapaavat..
Yksityiselämä

Rantala on naimisissa säveltäjä Ilkka Kuusiston tyttären, tanssija-koreografi Lotta Kuusiston kanssa ja heillä on kaksi poikaa. Perhe asuu Töölössä Lallukan taiteilijakodissa.
Diskografia > Soolo

Lost Heroes (ACT Music,  2011)
My History of Jazz (ACT Music,  2012)
My Working Class Hero (2015)
My Finnish Calendar (2019)
Potsdam (2022)
Diskografia > Trio Töykeät

Päivää (Sonet,  1990) (kansainvälinen versio: G'day (Emarcy,  1993)
Jazzlantis (Emarcy,  1995)
Sisu (PolyGram Emarcy,  1998)
Kudos (Universal Music Group,  2000)
High Standards (EMI Blue Note,  2003)
Wake (EMI Blue Note,  (2005)
One Night in Tampere (EMI Blue Note,  2007)
Diskografia > Big Bad Family

Big Bad Family (Kompass,  1988)
Big Bad Family (Final Mix Records,  1996)
Diskografia > Tango Kings

Tango Kings (Big World,  1995)
Diskografia > Sinfonia Lahti, Trio Töykeät, Jaakko ja Pekka Kuusisto

Music! (BIS Records,  2002)
Diskografia > SaloRantala Soi

SaloRantala Soi! (Johanna Kustannus,  2003)
Talvijalka (Sateen ääni,  2009)
Diskografia > Rantala & Tapiola Sinfonietta

Concerto for Piano and Orchestra in G♯ΔA♭ (Ondine,  2006)
Diskografia > Iiro Rantala New Trio

Elmo (Rockadillo Records,  2008)
Diskografia > Pekka Kuusisto & Iiro Rantala

Subterráneo (Liverace,  2009)
Diskografia > Iiro Rantala / Michael Wollny / Leszek Możdżer

Jazz at Berlin Philharmonic I (ACT Music,  2013)
Diskografia > Iiro Rantala String Trio

Anyone with a Heart (ACT Music,  2014)
Diskografia > Jukka Perko & Iiro Rantala

It Takes Two to Tango (ACT Music,  2015)
Diskografia > Iiro Rantala & Deutsche Kammerphilharmonie Bremen

Playing Gershwin (ACT Music,  2020)
Aiheesta muualla

Iiro Rantalan kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Ritva  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana  IdRef 
Iiro Rantala ja Asja Valcic (2014)
Max Headroom (televisiosarja)

| Max Headroom> Max Headroom (1987–1988) The Max Headroom Show (1985–1987) |
| --- | --- |
Tyyli:  Science fiction, komedia, draama, keskusteluohjelma, kyberpunk
Luoja(t):  George Stone Rocky Morton Annabel Jankel
Pääosissa:  Matt Frewer Amanda Pays Chris Young William Morgan Sheppard Charles Rocket
Alkuperämaa:  Yhdysvallat Yhdistynyt kuningaskunta
Alkuperäiskieli:  englanti
Esitetty:  1987 – 1988
Tuotantokausia:  2 (Max Headroom) 3 (The Max Headroom Show)
Jaksoja:  14 (Max Headroom) 30 (The Max Headroom Show)
Tuotanto
Tuottaja(t):  Peter Wagg Brian Frankish
Ohjaaja(t):  Rocky Morton Annabel Jankel
Käsikirjoittaja(t):  George Stone Steve Roberts Michael Cassutt
Säveltäjä(t):  Michael Hoenig
Lavastaja(t):  Peter Litten  (visuaaliset erikoistehosteet) John Humphreys (kasvonaamiot ja -proteesit)
Tuotantoyhtiö(t):  ABC Channel 4
Aiheesta muualla
IMDb 
Max Headroom oli yhdysvaltalainen satiirinen science-fiction-tv-sarja, jota esitettiin vuosina 1987–1988. Sen päähenkilö oli peräisin brittiläisestä Max Headroom Showsta (1985-1987), joka puolestaan oli talk show, jossa esiteltiin musiikkivideoita. Yhdysvaltalaisen tv-sarjan teemana oli televisioyhtiöiden oligarkinen vaikutusvalta tulevaisuuden dystopisessa yhteiskunnassa.
Juoni

Tulevaisuudessa televisioyhtiöt hallitsevat maailmaa määräämällä nukkehallitusten osastoja toteuttamaan lakiehdotuksia sekä kieltämään yhtiöiden toimintaa vahingoittavat asiat, kuten kaukosäätimien sammutusnäppäimet ja televisiotoimintaan liittymättömät tiedotusvälineet. Teknologian avulla katsojien liikkeitä ja ajatuksia voidaan seurata televisioruutujen välityksellä. Ainoa todellinen järjestelmää kyseenalaistava henkilö on tutkiva journalisti Edison Carter, joka toimillaan ja apulaistensa kanssa paljastaa työnantajansa moraalittomia tekoja.
Hahmot > Edison Carter

Edison Carter (Matt Frewer) on Network 23 -kanavan reportteri, joka ajoittain paljastaa esimiestensä salaisia asiakirjoja.
Hahmot > Max Headroom

Max Headroom (Matt Frewer) on Carterista tietokoneelle tehty jäljennös eli rekonstruktio, jonka Bryce Lynch loi Carterin tietoisuudesta ja mielestä tehdyllä kopiolla. Headroomin fyysinen olemus koostuu Carterin kehon yläosasta, joka sijaitsee säikeistä ym. tietokonegrafiikasta koostuvassa kyberavaruudessa. Hahmo sai nimen Max Headroom rekonstrukturoidun Carterin muistaessa moottoripyöräonnettomuuspaikalla sijainneen pysäköintitalon portin kyltin ”Max. headroom”. Toisin kuin ammattilaismaisesti käyttäytyvä Carter, Headroom on ihmisten toimintaa seuraava vitsaileva tarkkailija.
Hahmot > Theora Jones

Theora Jones (Amanda Pays) on Network 23 -kanavan toiminnan valvoja, joka työskentelee Carterin kanssa. Jones usein myös auttoi maailman pelastamisessa televisioyhtiön julmilta aikeilta. Jonesin hahmo esiintyi ensimmäisen kerran sarjan pilottijaksossa, televisioelokuvaksi muutetussa Max Headroom: 20 Minutes into the Future yhdessä Carterin (Frewer) ja Blank Regin (William Morgan Sheppard) kanssa.
Hahmot > Bryce Lynch

Bryce Lynch (Chris Young) on lapsinero ja tietokonehakkeri, joka ylläpitää yksinään Network 23 -kanavan teknologian tutkimusosastosta. Lynchin toiminta perustuu hakkerietiikkaan, minkä vuoksi hänellä on vähän periaatteita ja lojaalisuutta, ja hän kokee saaneensa vapauksia tehdä teknologian parissa kuten itse haluaa. Lynch ajoittain auttaa teknisenä asiantuntijana Carteria ja Jonesia.
Hahmot > Blank Reg

Reg (William Morgan Sheppard) on "blank" eli henkilö, jota ei löydy hallitusten tietokannoista. Reg lähettää maanalaista Big Time Television Network -kanavaa kulkuvälineenä toimivasta bussista. Hän on Carterin hyvä ystävä. Luonteeltaan Reg on energiaa ja nostalgista tunnelmaa täynnä oleva henkilö, joka puolustaa musiikkivideoita ja painettuja kirjoja.
Hahmot > Ned Grossberg

Ned Grossberg (Charles Rocket) kuuluu Network 23 -kanavan johtoportaaseen ja on sarjan päävastustaja. Hän on vastuussa televisioyhtiöiden käyttämän huippunopean ja ihmisiä tappavan mainontajärjestelmän Blipvertin kehittämisestä yhdessä Lynchin kanssa. Myöhemmin Grossberg nousee Network 66 -kanavan johtoportaaseen. Rocketin esittämä Grossberg on tyyliltään juppi.
Televisioelokuvassa Max Headroom: 20 Minutes Into the Future hahmon nimi oli Grossman ja häntä esitti Nickolas Grace.
Jaksot (Max Headroom 1987–88) > Kausi 1: 1987

| Nro>  | Nimi | Käsikirjoitus | Ajankohta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Blipverts | Steve Roberts | 31. maaliskuuta 1987 |
| 2 | Rakers | James Crocker | 7. huhtikuuta 1987 |
| 3 | Body Banks | Steve Roberts | 14. huhtikuuta 1987 |
| 4 | Security Systems | Steve Roberts & Michael Cassutt | 21. huhtikuuta 1987 |
| 5 | War | Steve Roberts & Michael Cassutt | 28. huhtikuuta 1987 |
| 6 | The Blanks | Steve Roberts | 5. toukokuuta 1987 |
Jaksot (Max Headroom 1987–88) > Kausi 2: 1987–1988

| Nro>  | Nimi | Käsikirjoitus | Ajankohta |
| --- | --- | --- | --- |
| 7 | Academy |  | 18. syyskuuta 1987 |
| 8 | Deities | Michael Cassutt | 25. syyskuuta 1987 |
| 9 | Grossberg´s Return | Steve Roberts | 2. lokakuuta 1987 |
| 10 | Dream Thieves |  | 9. lokakuuta 1987 |
| 11 | Whackets (The Addiction Game) |  | 16. lokakuuta 1987 |
| 12 | Neurostim | Michael Cassutt | 28. huhtikuuta 1988 |
| 13 | Lessons |  | 5. toukokuuta 1988 |
| 14 | Baby Grobags |  | 12. toukokuuta 1988 |
Jaksot (Max Headroom 1987–88) > Muuta

Max Headroomin jaksoja, mm. "Theora´s Tale" ja "Xmas" ei koskaan kuvattu (kirjailija George R. R. Martin kirjoitti käsikirjoituksen jaksoon "Xmas").
Yhteiskunnallinen vaikutus

Sarja oli ehdolla viidessä eri Emmy-palkintoluokassa, joista voitti kolmessa (loistava taiteellinen ohjaustyö tv-sarjalle OUTSTANDING ART DIRECTION FOR A SERIES - 1987; loistava musiikkimiksaus draamasarjalle OUTSTANDING SOUND MIXING FOR A DRAMA SERIES - 1987 sekä loistava äänieditointi tv-sarjalle OUTSTANDING SOUND EDITING FOR A SERIES - 1987).
Vuonna 1987 kahdella chicagolaisella televisiokanavalla tapahtui piraattilähetys, jossa Max Headroomiksi naamioitunut hakkeri häiritsi televisiolähetyksiä.
Max Headroom populaarikulttuurissa

Max Headroom on esiintynyt useissa medioissa:
Max Headroom mainosti Coca-Colan New Coke-virvoitusjuomaa 1980-luvulla.
Mad Magazinen maaliskuun 1987 kansikuvassa parodioidaan Max Headroomia.
1980-luvulla sarjakuvantekijä Garry Trudeau loi Max Headroomista ja 1980-luvulla virassa toimineesta Yhdysvaltain presidentistä Ronald Reaganista parodiahahmon Ron Headrest poliittiseen Doonesbury-sarjakuvaan.
Televisiosarja Farscape'n jaksossa "John Quixote John Crichton kohtaa virtuaalimaailmassa Max Headroom-tyylisen minänsä.
"Second Chance for Max Headroom" on rockyhtye Sum 41:n vuonna 2000 julkaistulla albumilla Half Hour of Power esiintyvä kappale.
Kirjailija Ernest Clinen romaanissa Ready Player One esiintyy viittauksia Max Headroomiin.
Eminemin vuoden 2013 "Rap God"-videolla artisti itse esittää Max Headroomia.
Vuoden 2015 elokuvassa Pixels, avaruusolento saapuu maapallolle ja kommunikoi ihmisten kanssa Max Headroomina.
DVD-julkaisu

Yhdysvaltalainen kotivideo- ja musiikkiyritys Shout! Factory julkaisi Warner Bros. Home Entertainmentin lisenssillä sarjasta DVD-kokoelman Max Headroom: The Complete Series Yhdysvalloissa ja Kanadassa on elokuussa 2010.
Aiheesta muualla

IMDb: Max Headroom (1987–88)
IMDb: Max Headroom (1985–87)
EPGuides: Max Headroom
TV.com: Max Headroom (Arkistoitu – Internet Archive)
Sarjan alkutekstit ja tunnusmusiikki
The Max Headroom Chronicles (fanisivusto)
Matt Frewer, Max Headroomin näyttelijä.
Pavel Trahanov

| Pavel Trahanov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1978 Moskova, Neuvostoliitto
Kuollut: 7. syyskuuta 2011 (33 vuotta) Jaroslavl, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–2011
Seurat:  PHK TsSKA Moskova   Severstal Tšerepovets   HK MVD   HK Atlant
Pavel Sergejevitš Trahanov (ven. Павел Сергеевич Траханов) (21. maaliskuuta 1978 – 7. syyskuuta 2011) oli venäläinen jääkiekkopuolustaja joka pelasi KHL-joukkue Lokomotiv Jaroslavlissa. Trahanov sai surmansa lento-onnettomuudessa 7.9.2011, kun joukkueen piti matkata Minskiin Valko-Venäjälle KHL-kauden ensimmäiseen otteluun.
Max Wikström

| Max Wikström |
| --- | --- |
 Max Wikström
Henkilötiedot
Syntynyt: 1971 (ikä 53–54) Amsterdam
Ammatti:  lavastaja, pelisuunnittelija
Puoliso:  Leena Pöysti
Pelisuunnittelija
Aktiivisena:  1997–
Palkinnot
 Sädepalkinto 2015, Valonsäde 
Max Wikström (s. 1971 Amsterdam) on lavastaja, valosuunnittelija ja pelisuunnittelija.
Opinnot

Wikström opiskeli kuvaamataitopainoitteissa Kaitaan lukiossa ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1991. Valo- ja äänisuunnittelua hän on opiskellut Teatterikorkeakoulussa, valo- ja äänisuunnittelun laitoksella 1992-1998.
Tämän lisäksi hän on opiskellut Kuvataideakatemiassa (1995), Wimbeldon School of Artissa (1997) sekä Taideteollisen korkeakoulun Lavastustaiteen laitoksella (2000-2001)..
Työura teatterissa

Wikström on työskennellyt valosuunnittelijana sekä lavastajana kymmenissä teatteri- sekä tanssiproduktioissa Suomessa ja Saksassa mm. Kansallisteatteri, Tampereen Teatteri, Espoon teatteri, Helsingin kaupunginteatteri, Ryhmäteatteri, KOM-teatteri, Q-teatteri, Staatstheater (Rostock) Academie der Kunst (Berlin), Ballhaus Ost (Berlin), Volksbuhne (Berlin), Dock 11 (Berlin)...
Pitkän ja runsaan teatteriuran aikana hänet on palkittu sädepalkinnolla. Palkinto myönnettiin valosuunnittelusta Janne Reinikaisen ohjaamaan Pohjalla-näytelmään Kansallisteatterissa vuonna 2014.
Pelisuunnittelu

Vuonna 2015 Wikström oli perustamassa Toad Kings oy:tä, jonka toimitusjohtajana hän on toiminut perustamisesta saakka.
Wikström on ollut pääsuunnittelijana neljässä lautapelissä: Agemonia, Realm of Wonder, Space Freaks ja Astro Drive. Lisäksi hän on ollut mukana kehittämässä Dokmus ja Allies lautapelejä sekä monia muita pelialan projekteja.
Yksityiselämä

Max Wikström on naimisissa näyttelijä Leena Pöystin kanssa. He asuvat Espoossa yhdessä pariskunnan vuonna 2013 syntyneen pojan ja Leenan pojan kanssa.
Wikström on monipuolinen ja intohimoinen lauta- sekä roolipelaaja.
Partiokauppa

Partiokauppa on kauppa, jolla on kytköksiä partiojärjestöön. Useimmat partiokaupat ovat jonkun paikallisen partiosäätiön, partiopiirin tai partiolaisten omistuksessa. Partiokaupat ovat retkeilytarvikemyymälöitä, joiden valikoimiin kuuluu myös partiovarusteita, kuten partiovaatteita ja -merkkejä. Partiokaupat antavat partiolaisille alennusta.
Partiokauppoja > Nykyiset > Ei enää partiokytköstä

Partioaitta: omistajana aiemmin Pääkaupunkiseudun Partiosäätiö, nyt ruotsalainen pörssiyhtiö Fenix Outdoor AB.
Scandinavian Outdoor: (entinen Partiovaruste) Helsinki, Vantaa, Tampere, Turku, Raisio, Pori ja Salo. Entinen omistaja Lounais-Suomen Partiosäätiö, vuodesta 2018 yksityisomistuksessa.
Partiokauppoja > Entiset

Partiopatikka: Jyväskylä, omistaja oli Hämeen Partiosäätiö.
Satakunnan Partiokauppa: Pori, omistajina oli Satakunnan Partiolaiset ja Satakunnan Partiosäätiö. Yhdistetty Scandinavian Outdooriin.
Trekki: (entinen Partioretki) pääomistaja oli Salpausselän Partiolaiset.
Aiheesta muualla

Partiokaupat PartioWikissä
Partioaitta Kirkkokadulla Oulun keskustassa vuonna 2008.
Alan Baker

| Alan Baker |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. elokuuta 1939 Lontoo, Englanti
Kuollut: 4. helmikuuta 2018 (77 vuotta) Cambridge, Englanti
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto, Trinity college (PhD 1964)
Väitöstyön ohjaaja:  Harold Davenport
Instituutti:  Cambridgen yliopisto
Oppilaat:  David Masser
Tutkimusalue:  Lukuteoria
Alan Baker (19. elokuuta 1939 – 4. helmikuuta 2018) oli brittiläinen matemaatikko. Hän syntyi Lontoossa ja on työskennellyt Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa lukuteorian parissa.
Baker oli Royal Societyn jäsen. Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1998. Hänelle myönnettiin Fieldsin mitali vuonna 1970 sekä Adamsin palkinto vuonna 1972.