stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lappeenrannan vaakuna

Lappeenrannan vaakuna
Lappeenrannan vaakuna on Lappeenrannan kaupungin heraldinen tunnus. Vaakunan selitys kuuluu: ”Hopeakentässä luonnonvärinen metsäläinen, pidellen maahanlaskettua nuijaa, seisomassa vihreällä maalla. Otsan ja vyötäisten ympärillä vihreä seppele.”
Vaakunan historiaa

Lappeenrannan vaakuna on saanut aiheensa kaupungin sinetistä vuodelta 1652. Sinetin metsäläinen on peräisin kaupungin alkuperäisestä nimestä Lappstrand, josta myöhemmin, vuonna 1721 tuli Willmanstrand (vildmansstrand) etuliitteen alkuperäisen merkityksen tulkinnan perusteella; sen ajan ruotsin kielessä sana lapp viittasi metsäläisiin eikä nykykielen mukaisesti saamelaisiin.
Ruotsi menetti Lappeenrannan Venäjälle Turun rauhassa vuonna 1743. Vuonna 1788 kaupungille vahvistettiin ruotsalaisajan sinettiin pohjautuva vaakuna, jossa villimies oli kuvattuna sinisellä kentällä. George Granfelt kuvasi vuoden 1892 teoksessaan Finlands städers vapenbok Lappeenrannan vaakunan kentän hopeisena ja kyseinen malli vakiintuikin kaupungin käyttöön.
Nykyisin käytössä olevan vaakunan on piirtänyt uudelleen Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 29. joulukuuta 1954. Lappeenranta käyttää vaakunan päällä kultaista muurikruunua, jonka on katsottu kuvaavan kaupungin linnoitusta.
Lappeenrannassa sijaitseva entinen elokuvateatteri Nuijamies ja sen tiloissa nykyisin toimiva Kulttuuritila Nuijamies ovat nimetty kaupungin vaakunan aiheen mukaan.
Galleria

Lappeenrannan vuoden 1652 sinetti.
Lappeenrannan vaakuna vuodelta 1788.
Heraldikko Bernhard von Köhnen malli Lappeenrannan vaakunasta vuodelta 1862. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Viipurin läänissä.
George Granfeltin malli Lappeenrannan vaakunasta vuodelta 1892.
Lappeenrannan vaakuna Finlands städers vapen -postikorttikokoelmasta 1900-luvun alusta.
Lappeenrannan sinetti 1930-luvulta.
Lappeenrannan vaakuna vuoden 1949 postimerkissä.
Vaakuna Lappeenrannan 300 vuotisjuhlan julisteessa vuodelta 1949.
Olof Erikssonin Kansallisarkistolle lahjoittama malli Lappeenrannan vaakunasta vuodelta 1952.
Erikssonin vuonna 1954 vahvistettu alkuperäispiirros.
Aiheesta muualla

Бойко Дм. А. Геральдика Великого Княжества Финляндского. – Запорожье, 2013.
Lakhes (dialogi)

Lakhes (m.kreik. Λάχης; lat. Laches) on Platonin kirjoittama dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen ryhmittelyssä on Urhoollisuudesta (Περὶ ἀνδρείας, Peri andreias). Dialogissa Sokrates keskustelee Lakheen, Nikiaan ja eräiden muiden henkilöiden kanssa urhoollisuuden määritelmästä.
Historia

Platonin teosten joukossa Lakhes kuuluu tämän varhaisvaiheen dialogeihin, toisin sanoen se on kirjoitettu suhteellisen pian Sokrateen kuoleman jälkeen. Tarkemmin dialogi on ajoitettu kirjoitetuksi 370-luvulla eaa. dialogien Lysis ja Kharmides jälkeen. Dialogia on usein pidetty yhtenä Platonin varhaisimmista. Holger Thesleff piti aiemmin dialogia epäperäisenä, jonkun Platonin oppilaan tämän eläessä kirjoittamana.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu V tetralogiaan yhdessä dialogien Theages, Kharmides ja Lysis kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin kätilöivien (maieutikos) teosten joukkoon.
Sisältö

Dialogin henkilöt ovat Sokrates; Lysimakhos, sotapäällikkö ja poliitikko Aristeideen poika; tämän ystävä Melesias, poliitikko Thukydideen poika; sotapäällikkö ja poliitikko Nikias, Nikeratoksen poika; sotapäällikkö ja poliitikko Lakhes; sekä Aristeides nuorempi, Lysimakhoksen poika. Heidän käymänsä keskustelu käsittelee urheutta tai "miehuullisuutta" (andreia), joka oli yksi neljästä kreikkalaisesta perushyveestä hurskauden (aiheena Euthyfronissa), järkevyyden (Kharmides) ja oikeudenmukaisuuden tai oikeamielisyyden (Valtio) ohella. Keskustelijat pyrkivät muodostamaan urheudelle yleispätevän määritelmän. Samalla sivutaan sitä erityisesti Protagoraassa käsiteltyä kysymystä, voiko hyvettä opettaa.
Sisältö > Kasvatus ja sotilaallisen koulutuksen arvo

Keskustelu alkaa siitä, että keskustelijat ovat olleet seuraamassa Stesilaos-nimisen raskasaseisen asetaistelijan esitystä. Aluksi käsitellään sitä, onko vastaavanlaisella asekoulutuksella arvoa ihmisen kasvatuksen kannalta. Lysimakhos ja Melesias kysyvät Lakheelta ja Nikiaalta neuvoa siihen, tulisiko heidän kouluttaa kuuluisien isoisiensä mukaan nimetyt poikansa asekoulutuksessa. Lakhes kannattaa ajatusta, Nikias vastustaa sitä. Tämän jälkeen keskustelijat pyytävät kysymykseen neuvoa Sokrateelta.
Sokrates kysyy, mikä kasvatuksen alkuperäinen tarkoitus on. Kun päädytään siihen, että tarkoituksena on iskostaa nuoriin hyveellisyyttä ja vielä tarkemmin urheutta, Sokrates kysyy Lakheelta ja Nikiaalta, mitä urheus tarkemmin ottaen on. Tämän jälkeen suurimman osan dialogista muodostaa Lakheen, Nikiaan ja Sokrateen keskustelu, jossa muotoillaan erilaisia määritelmiä urheudelle.
Nikias esittää argumentteja sen puolesta, että nuorille miehille tulee antaa asekoulutus. Hänen mukaansa tällainen koulutus edistää fyysistä kuntoa, valmistaa miehen sotilaallisiin velvollisuuksiin, antaa etulyöntiaseman kouluttamattomia vastaan, auttaa ymmärtämään sotastrategioita, tekee miehestä rohkeamman ja antaa miehelle sotaisan ulkomuodon. Lakhes puolestaan puhuu asekoulutuksen tarpeellisuutta vastaan väittämällä, etteivät spartalaisetkaan harrasta sellaista. Myöskään Lakheen kohtaamat opettajat eivät ole itse olleet urhoollisia sotilaita, mikä osoittaa sen, etteivät nämä ole itse hyötyneet tiedoistaan. Lisäksi koulutus saa aikaan sen, että miehet ottavat sodassa typeriä ja haitallisia riskejä.
Melesias ja Lysimakhos pyytävät Sokratesta päättämään, kumpi osapuoli on oikeassa. Sokrates aloittaa yrittämällä määritellä, mikä keskustelun varsinainen aihe on. Hän päätyy siihen, että kysymys koskee nuorten miesten luonteen kehittämistä, ja kysyy, onko tätä varten olemassa päteviä opettajia. Sokrates tunnustaa itse olevansa kyvytön tähän, ja olettaa, että Lakhes ja Nikias ovat joko kokeneita asiassa tai tuntevat alan asiantuntijoita. Sokrates tarjoutuu kuulustelemaan näitä nähdäkseen, onko näillä kokemusta asian suhteen. Kysymys koskee siis sitä, ovat sotapäälliköt päteviä puhumaan koulutuksesta.
Nikias varoittaa Sokrateen käyttämästä filosofisesta menetelmästä, joka johdattaa keskustelukumppanin tutkiskelemaan oman tietämyksensä laajuutta. Lakhes kuitenkin sanoo haluavansa kuulla keskusteluja, joissa henkilön sanat ovat yhteensopivia näiden tekojen kanssa, ja lupautuu ottamaan osaa Sokrateen tutkiskeluun, koska hän on aina valmis oppimaan hyviltä miehiltä.
Sisältö > Urhoollisuuden luonne

Sokrates käyttää lääketieteellistä analogiaa: jos silmät paranevat sillä, että niihin lisätään näkö, silloin nuoren miehen luonne paranee, jos siihen lisätään hyvyys. Koska vaaditaan tieto siitä, mitä näkö on, jotta sitä voidaan pitää parannuksena, samoin on tiedettävä, mikä on hyvää, jotta sitä voidaan käyttää luonteen kehittämiseen. Sen sijaan, että yritettäisiin määritellä, mitä hyvyys yleisesti on, Sokrates ehdottaa, että on helpompaa yrittää määritellä hyvyyden osa-alue, joka on oleellisin keskustelun kannalta: urhoollisuus.
Lakheen ensimmäinen urhoollisuuden määritelmä on, että urhoollinen sotilas on sellainen, joka pitää taistelussa tällä määrätyn paikan, ilman että juoksee karkuun vihollisen hyökätessä. Sokrates vastaa, että tämä määritelmä on sidoksissa jalkaväen toiminnan tiettyyn tilanteeseen, kun taas hän kaipaa yleisempää urhoollisuuden määritelmää, joka toimisi paitsi kaikissa sotatilanteissa myös kaikissa elämän tilanteissa.
Lakhes tarjoaa toisen määritelmän: urhoollisuus on ”jonkinlaista sielun lujuutta”. Sokrates huomauttaa, että monissa taistelutilanteissa on järkevintä vetäytyä tai paeta. Koska urhoollisuus on hyve, se ei voi olla ristiriidassa järkevyyden kanssa, ja siksi ei voida ajatella, että urhoollisuus vaatii aina sielun lujuutta. Lakhes joutuu myöntämään tämän.
Näin ollaan siis umpikujassa. Lakhes haluaisi kuitenkin jatkaa keskustelua ja sanoo, että hänellä on kyllä aavistus siitä, mitä urhoollisuus on, mutta hän ei kykene pukemaan sitä sanoiksi. Siksi Nikiasta pyydetään esittämään oma määritelmänsä. Nikias ehdottaa, että urhoollisuus on sitä, että ”tietää mikä on sodassa ja kaikessa muussakin pelättävää ja mikä on vaaratonta”. Urhoollisuus on siis tietynlaista tietoa.
Tämän johdosta Sokrates kysyy, voiko sika olla urhoollinen? Nikias kieltää tämän, koska katsoo, että urhoollisuus vaatii tietyn määrän viisautta, ja siksi hyvin harvoja voidaan pitää todella urhoollisina. Sokrates vastaa leikillisesti, että Nikias on saanut vaikutteita Damon-nimiseltä sofistilta, ja tarjoutuu vastaamaan Nikiaan väitteeseen.
Nikias täsmentää, että jokin ”pelättävä” tarkoittaa odotusta tulevaisuudessa tapahtuvasta pahasta ja jokin ”toivottava” tarkoittaa odotusta tulevaisuudessa tapahtuvasta hyvästä. Sokrates huomauttaa, että todellinen tieto vaatii ymmärrystä paitsi tulevasta myös menneestä ja nykyisestä. Siksi jos urhoollisuus on tietoa hyvästä ja pahasta, sen tulee olla tietoa myös nykyisestä ja menneestä hyvästä ja pahasta. Sokrates toteaa, että Nikias on itse asiassa määritellyt hyveen itsensä, kun taas urhoollisuus on vain yksi osa hyvettä. Siksi keskustelussa on päädytty ristiriitaan, ja määritelmän tulee olla väärä.
Lopuksi Sokrates toteaa, että kummankin keskustelukumppanin tarjoamat määritelmät ovat epätyydyttäviä, ja niin dialogi päättyy aporiaan.
Kirjallisuutta > Suomennos

Platon: Lakhes. Teoksessa Teokset I.  (Apologia, Kriton, Lakhes, Hippias (lyhyempi dialogi), Ion, Euthyfron, Kharmides, Lysis, Protagoras. Toinen painos)  Suomentanut Marja Itkonen-Kaila. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15892-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Laches. Teoksessa Burnet, J. (toim.): Opera, Volume III: Theages, Charmides, Laches, Lysis, Euthydemus, Protagoras, Gorgias, Meno, Hippias Maior, Hippias Minor, Io, Menexenus. Oxford Classical Texts.  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145424  Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: Laches. Teoksessa Plato’s Works.  (Volume II: Laches. Protagoras. Meno. Euthydemus. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99183-4  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Rabieh, Linda R.: Plato and the Virtue of Courage.  JHU Press, 2006.
Schmid, Walter T.: On Manly Courage: A Study of Plato’s Laches.  SIU Press, 1992.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Laches. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Plato: Laches. The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Woodruff, Paul: Plato’s Shorter Ethical Works: Laches The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Platonin teokset
| --- | --- |
Varhaisvaihe:  Sokrateen puolustuspuhe · Kharmides · Kriton · Euthyfron · Alkibiades I · Laajempi Hippias · Lyhyempi Hippias · Ion · Lakhes · Lysis
Keskivaihe:  Kratylos · Euthydemos · Gorgias · Meneksenos · Menon · Faidon · Protagoras · Pidot · Faidros · Valtio · Parmenides · Theaitetos
Myöhäisvaihe:  Kleitofon · Timaios · Kritias · Sofisti · Valtiomies · Filebos · Lait
Mahdollisesti epäperäiset ja epäperäiset:  Aksiokhos · Alkibiades II · Demodokos · Hipparkhos · Epigrammit · Epinomis · Eryksias · Hyveestä · Kilpailijat · Kirjeet · Minos · Määritelmiä · Oikeamielisyydestä · Sisyfos · Theages
Dialogin alku ensimmäisessä painetussa laitoksessa (editio princeps) vuodelta 1513.
Ionipumppu

Ionipumput ovat solukalvossa olevia ioneja kuljettavia proteiineista koostuvia rakenteita. Ionit eivät varauksensa vuoksi pääse liikkumaan vapaasti solukalvon läpi, ja siksi niille tarvitaan erityisiä tunneleita kalvon läpi. Ionipumput pumppaavat ioneja kohden suurempaa pitoisuutta, joten pumppujen toimintaan tarvitaan energiaa. Energian vuoksi ionipumppujen toiminta on aktiivista kuljetusta. Energia saadaan yleensä ATP:n hydrolyysistä. Aktiivinen kuljetus jaetaan primaariseen ja sekundaariseen kuljetukseen, joista ionipumppujen kuljetustapa kuuluu primaariseen kuljetukseen.
Ionit voivat kulkeutua kalvon läpi myös passiivisesti ionikanavaa pitkin.
Esimerkkejä ionipumpuista

Hermosolujen yleisin ionipumpputyyppi on natrium-kaliumpumppu (Na+-K+-ATPaasi). Hermosolun ulkopuolella on enemmän natriumioneja kuin sen sisäpuolella, ja vastaavasti sen sisäpuolella on enemmän kaliumioneja kuin sen ulkopuolella. Ionipumput ylläpitävät pitoisuuseroa. Natrium-kaliumpumput kuljettavat kaksi kaliumionia soluun samalla kun ne siirtävät kolme natriumionia solun ulkopuolelle. Ionien pumppauksella saavutettu kalvojännite on välttämätön hermosolujen toiminnalle. Noin neljännes ihmisen käyttämästä energiasta kuluu natrium-kaliumpumppujen työhön.
Kasvisolun solukalvon H+-ATPaasit pumppaavat H+-ioneja solun sisältä solukalvon ulkopuolelle ja vakuoliin. Tällöin kasvisolun solulimasta saadaan ympäristöään negatiivisempi, millä on vaikutusta solun toimintaan.
Kasvisolun Ca2+-ATPaasi pumppaa kalsiumioneja pois solulimasta. Näin kalsiumia saadaan soluseinän lähelle. Kalsiumia tarvitaan soluseinän muodostumisessa.
Laplace-muunnos

Laplace-muunnos (Laplacen muunnos) on eräs yleisimmin käytetyistä integraalimuunnoksista. Muunnoksella on käytännön sovelluksia monilla fysiikan osa-alueilla, erityisesti elektroniikassa sekä matematiikassa todennäköisyyslaskennassa. Laplace-muunnosta voidaan käyttää myös differentiaaliyhtälöiden alkuarvotehtävien ratkaisemiseen.
Mielivaltaisen funktion f(t), joka on määritelty kaikilla t>0, Laplace-muunnos määritellään integraalina:
missä  0-=\lim _{\epsilon \rightarrow +0}-\epsilon . Joskus käytetään myös kaksipuolista muotoa:
Yleisessä tapauksessa muunnoksen argumentti  s on kompleksiluku:  s=\sigma _{1}+i\sigma _{2}, missä  i on imaginääriyksikkö ja  \sigma _{1},\sigma _{2}\in \mathbb {R} . Laplace-muunnoksen käänteismuunnos tunnetaan Bromwichin integraalina. Se on kompleksinen integraali:
Laplace-muunnoksen ominaisuuksia

Laplace-muunnos on selvästi lineaarinen:
Kahden funktion konvoluution Laplace-muunnos:
Signaalinkäsittelyssä käytännöllinen on alku- ja loppuarvoteoreema:
Erityisen kiintoisa on funktion derivaatan Laplace-muunnos:
Tämän ominaisuuden avulla differentiaaliyhtälö voidaan muuttaa algebralliseksi yhtälöksi, jonka ratkaiseminen on tyypillisesti paljon differentiaaliyhtälöä yksinkertaisempaa.
Yleensä on Laplace-muunnosta käytettäessä kätevää käyttää valmiita muunnoskaavoja, joita on taulukoitu erilaisille funktioille. Seuraavassa on keskeisimpiä:,
| Funktio | Laplace-muunnos | Rajoitteet |
| --- | --- | --- |
| 1 |  {\frac {1}{s}} | s>0 |
|  e^{ax} |  {\frac {1}{s-a}} |  s>\max\{a,0\} |
|  x^{n} |  {\frac {n!}{s^{n+1}}} | s>0 |
|  \sin(ax) |  {\frac {a}{s^{2}+a^{2}}} | s>0 |
|  \cos(ax) |  {\frac {s}{s^{2}+a^{2}}} | s>0 |
|  \sinh(ax) |  {\frac {a}{s^{2}-a^{2}}} | s>0 |
|  \cosh(ax) |  {\frac {s}{s^{2}-a^{2}}} | s>0 |
Kirjallisuutta

Väisälä, Kalle: Matematiikka V: Laplace-muunnos.  Espoo:  Otakustantamo, 1980 (1965).  ISBN 951-671-020-4
Oppenheim, Alan V.; Willsky Alan S.; with Nawab, Syed Hamid: Signals and Systems, s. 1–957.  Prentice-Hall Signal Processing Series, 1997 (1983).  ISBN 0-13-651175-9
Aiheesta muualla

Laplace- ja Fourier-muunnoksia online (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Luettelo funktioiden Laplace-muunnoksista ja käänteismuunnoksista (englanniksi)
Toinen luettelo eri funktioiden Laplace-muunnoksista (englanniksi)
Alexandru Ioniță

Alexandru Ioniță (sukunimi esiintyy myös saksalaistetussa muodossa Ionitza) (24. lokakuuta 1948 Iași, Romania – 2. tammikuuta 2010) oli romanialainen oopperalaulaja, tenori, joka esiintyi useilla kansainvälisillä oopperanäyttämöillä, kuten Münchenissä ja Düsseldorfissa. Suomessa hänet tunnettiin Tamara Lundin (1941–2005) toisena puolisona (vuodesta 1985 lähtien), jonka kanssa hän piti useita operettikonsertteja. Laulaja Maria Lund on Ionițăn ja Tamara Lundin tytär.
Aiheesta muualla

Alexandru Ionițăn muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Pjotr Irklis

Pjotr Andrejevitš Irklis (ven. Пётр Андре́евич И́рклис; 15. tammikuuta 1887 Riika – 9. syyskuuta 1937 Levassova Leningradin lähellä) oli neuvostoliittolainen poliitikko.
Pjotr Irklis syntyi latvialaisen räätälin perheeseen. Ammattikoulun jälkeen hän työskenteli latojana ja sekatyömiehenä. Syyskuussa 1905 hän liittyi Latvian sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen ja osallistui vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumiin. Vuosina 1908–1913 hän palveli armeijassa ja osallistui myöhemmin ensimmäiseen maailmansotaan. Toukokuussa 1919 hän toimi Riian Tšekassa ja vuosina 1919–1920 Puna-armeijan divisioonan vallankumoustribunaalin päällikkönä.
Vuodesta 1921 lähtien Irklis työskenteli kihlakunnan toimeenpanevan komitean puheenjohtajana Lugassa ja Gdovissa ja vuodesta 1925 Neuvostoliiton kommunistisen puolueen lääninkomiteassa Leningradissa. Neuvosto-Karjalan suomalaisjohdon syrjäyttämisen jälkeen hänet valittiin syyskuussa 1935 NKP(b):n Karjalan aluekomitean ensimmäiseksi sihteeriksi.
Heinäkuussa 1937 Pjotr Irklis erotettiin kommunistipuolueesta. Syyskuussa 1937 hänet tuomittiin vastavallankumouksellisena kuolemaan ja teloitettiin.
Lapinkimalainen

| Lapinkimalainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Osalahko::  Myrkkypistäiset Aculeata
Yläheimo::  Mesipistiäismäiset Apoidea
Heimo::  Aitomehiläiset Apidae
Alaheimo::  Apinae
Tribus::  Bombini
Suku::  Kimalaiset Bombus
Alasuku::  (Pyrobombus)
Laji::  lapponicus
Kaksiosainen nimi
 Bombus lapponicus  (Fabricius, 1793) 
Katso myös
   Lapinkimalainen Wikispeciesissä   Lapinkimalainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lapinkimalainen (Bombus lapponicus) on kimalaisiin kuuluva, Euroopan pohjoisimpien seutujen mesipistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö

Lapinkimalainen on pieni, väritykseltään kirjava kimalaislaji. Kimalaisen päälaki, keskiruumiin etu- ja takareuna sekä takaruumiin tyviosa ovat vaaleankeltaiset. Takaruumis on suurimmaksi osaksi oranssinpunainen, mutta kärkiosa on vaalean kellertävä. Keskiruumiin keskiosa on musta. Samoin takaruumiin tyviosa joillakin yksilöillä. Kuningattaren keskiruumiista saattaa keltainen väri puuttua lähes kokonaan. Koiraiden väritys on naaraiden ja työläisten väritystä vaaleampi. Pään sivu verkkosilmän takana on tiheään pisteinen eikä pinta juuri kiillä. Kuningattaren pituus on 18–20 mm. Työläiset ja koiraat ovat pienempiä, vain 8–16 mm.
Levinneisyys

Euroopassa lapinkimalaista tavataan vain Fennoskandian vuoristoissa ja pohjoisosissa sekä sieltä itään Venäjän pohjoisosiin, ei kuitenkaan kylmimmille tundra-alueille. Lajin levinneisyysaluetta ei tunneta tarkkaan sillä merkittävimpien kartoitusten aikaan vuoristokimalaista ei vielä pidetty omana lajinaan. Suomessa lapinkimalaista tavataan eteläisimmillään Etelä-Lapissa ja se alkaa yleistyä vasta Rovaniemen pohjoispuolella.
Elinympäristö ja elintavat

Lapinkimalainen elää etenkin soilla, tunturikoivikoissa ja tuntureiden paljakoilla. Se on pohjoisten marjojen tärkeimpiä pölyttäjiä. Kimalaisten lentoaika alkaa vasta keskikesällä. Pesä on usein maan alla vanhassa myyrän pesäkolossa, mutta sen on tavattu pesivän myös linnunpöntössä. Pesä on pieni ja siihen kuuluu suurimmillaankin vain muutamia kymmeniä yksilöitä.
Lajin koiraiden tuottama makeantuoksuinen feromoni on ihmisenkin haistettavissa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Lapinkimalainen (Bombus lapponicus)
Artdatabanken (ruotsiksi)
ITIS: Bombus lapponicus (englanniksi)
UniProt: Bombus lapponicus(englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Bombus lapponicus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3100136  Wikispecies: Bombus lapponicus  BOLD: 19753  CoL: 68NPM  EoL: 1065241  EUNIS: 254040  Fauna Europaea: 231886  Fauna Europaea (new): 5c867b22-c399-4a2c-82a8-821749f6e5e6  GBIF: 1340290  iNaturalist: 433295  ITIS: 714943  IUCN: 13340536  NatureServe: 2.1177284  NCBI: 85664  Observation.org: 164968  Laji.fi: MX.204750
Karl-Heinz Irmer

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 |  |  |
Karl-Heinz George Ludwig Kurt Irmer (22. heinäkuuta 1903 Bremen – 8. marraskuuta 1975 Bremen) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Irmer pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1924–1928 yhteensä kuusi ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi kahdessa ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Lapinkämmekkä

| Lapinkämmekkä |
| --- | --- |
 Dactylorhiza lapponica
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Vaarantunut
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Suku::  Liuskakämmekät Dactylorhiza
Laji::  lapponica
Kaksiosainen nimi
 Dactylorhiza lapponica  (Laestad.) Soó 
Synonyymit
 Orchis lapponica Laest.  Dactylorchis lapponica (Laest. ex Hartm.) Verm.  Dactylorhiza majalis subsp. lapponica (Laest. ex Hartm.) H.Sund.  Dactylorhiza traunsteineri subsp. lapponica (Laest. ex Hartm.) Soó 
Katso myös
   Lapinkämmekkä Wikispeciesissä   Lapinkämmekkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lapinkämmekkä (Dactylorhiza lapponica) on Lapissa ja Alpeilla kasvava liuskakämmekkä. Suomessa laji on rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko

Lapinkämmekkä kasvaa 10–25 cm korkeaksi. Varsi on ohut, ontto ja yläosastaan tummanpunaruskea. Juurimukulat ovat syvään liuskaisia. Lehdet ovat kapeansoikeita, suikeita tai vastapuikeita. Väriltään ne ovat päältä tummanvihreitä, tumma- ja isotäpläisiä, alta harmaanvihreitä. Kukinto on harsu, tummanpunainen tähkä. Kukkia on 5–15 kappaletta. Kukkien tukilehtien laidat ovat hienosahaisia. Kehälehdet ovat tummanpunaisia, huuli on täplikäs ja tyvestä vaaleampi. Lapinkämmekkä kukkii Suomessa heinäkuussa.
Muista kämmeköistä lapinkämmekkä muistuttaa lähinnä kaitakämmekkää (D. traunsteineri), mutta on sitä pienempikokoisempi, harvalehtisempi ja väriltään enemmän punaruskeiden ja punaisten värisävyjen hallitsema.
Lapinkämmekkä kuuluu liuskakämmeköiden sukuun, jonka lajit ovat muuntelevia ja muodostavat helposti paikallisrotuja, mikä hankaloittaa suuresti lajin tunnistamista. Määrittelyä vaikeuttaa myös se, että liuskakämmekät risteytyvät helposti. Lajin taksonominen asema on kiistelty.
Levinneisyys

Lapinkämmekän pääesiintymisalue on Norjan, Ruotsin ja Suomen Lapissa. Lisäksi lajia esiintyy ainakin Alpeilla. Suomessa lapinkämmekkä on harvinainen laji. Esiintymät keskittyvät Keski-Lapin runsaskalkkisiin alueisiin muun muassa Kittilässä.
Elinympäristö

Lapinkämmekän tyypillistä elinympäristöä ovat letot, lähdesuot ja tunturisoistumat. Laji on kalkinsuosija.