stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo uinnin olympiamitalisteista
Naiset > Nykyiset tapahtumat > 400 metrin sekauinti

|  Mitalitaulukko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1964 Tokio tulokset |   Donna de Varona (USA) |   Sharon Finneran (USA) |   Martha Randall (USA)  |  |
| 1968 México tulokset |   Claudia Kolb (USA) |   Lynn Vidali (USA) |   Sabine Steinbach (GDR)  |  |
| 1972 München tulokset |   Gail Neall (AUS) |   Leslie Cliff (CAN) |   Novella Calligaris (ITA)  |  |
| 1976 Montréal tulokset |   Ulrike Tauber (GDR) |   Cheryl Gibson (CAN) |   Becky Smith (CAN)  |  |
| 1980 Moskova tulokset |   Petra Schneider (GDR) |   Sharron Davies (GBR) |   Agnieszka Czopek (POL)  |  |
| 1984 Los Angeles tulokset |   Tracy Caulkins (USA) |   Suzie Landells (AUS) |   Petra Zindler (FRG)  |  |
| 1988 Soul tulokset |   Janet Evans (USA) |   Noëmi Ildiko Lung (ROU) |   Daniela Hunger (GDR)  |  |
| 1992 Barcelona tulokset |   Krisztina Egerszegi (HUN) |   Lin Li (CHN) |   Summer Sanders (USA)  |  |
| 1996 Atlanta tulokset |   Michelle Smith (IRL) |   Allison Wagner (USA) |   Krisztina Egerszegi (HUN)  |  |
| 2000 Sydney tulokset |   Yana Klochkova (UKR) |   Yasuko Tajima (JPN) |   Beatrice Coada-Caslaru (ROU)  |  |
| 2004 Ateena tulokset |   Yana Klochkova (UKR) |   Kaitlin Sandeno (USA) |   Georgina Bardach (ARG)  |  |
| 2008 Peking tulokset |   Steph Rice (AUS) |   Kirsty Coventry (ZIM) |   Katie Hoff (USA)  |  |
| 2012 Lontoo tulokset |   Ye Shiwen (CHN) |   Elizabeth Beisel (USA) |   Li Xuanxu (CHN)  |  |
| 2016 Rio de Janeiro tulokset |   Katinka Hosszú  (HUN) |   Maya DiRado  (USA) |    Mireia Belmonte  (ESP)  |  |
  Lähde: Swimming Women's 400 metres Individual Medley Medalists Sports-Reference. Arkistoitu 15.4.2009. Viitattu 8.8.2016. (englanniksi)  400M INDIVIDUAL MEDLEY WOMEN International Olympic Committee. Viitattu 21.1.2017. (englanniksi)
Naiset > Nykyiset tapahtumat > 4 × 200 m vapaauintiviesti

|  Mitalitaulukko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1996 Atlanta tulokset |   YhdysvallatTrina Jackson Cristina Teuscher Sheila Taormina Jenny Thompson Lisa Jacob Annette Salmeen Ashley Whitney |   SaksaFranziska van Almsick Kerstin Kielgass Anke Scholz Dagmar Hase Meike Freitag Simone Osygus |   AustraliaJulia Greville Nicole Stevenson Emma JohnsonEmma Johnson Susie O'Neill Lise Mackie  |  |
| 2000 Sydney tulokset |   YhdysvallatDiana Munz Jenny Thompson Samantha Arsenault Lindsay Benko Julia Stowers Kim Black |   AustraliaGiaan Rooney Petria Thomas Kirsten Thomson Susie O'Neill Jacinta van Lint Elka Graham |   SaksaFranziska van Almsick Antje Buschschulte Sara Harstick Kerstin Kielgass Meike Freitag Britta Steffen  |  |
| 2004 Ateena tulokset |   YhdysvallatNatalie Coughlin Carly Piper Dana Vollmer Kaitlin Sandeno Lindsay Benko Rhi Jeffrey Rachel Komisarz |   KiinaZhu Yingwen Xu Yanwei Yang YuYang Yu Pang Jiaying Li JiLi Ji |   SaksaFranziska van Almsick Petra Dallmann Antje Buschschulte Hannah Stockbauer Janina Götz Sara Harstick  |  |
| 2008 Peking tulokset |   AustraliaStephanie Rice Bronte Barratt Kylie Palmer Linda Mackenzie Felicity Galvez Angie Bainbridge Melanie Schlanger Lara Davenport |   KiinaYang YuYang Yu Zhu Qianwei Tan Miao Pang Jiaying Tang Jingzhi |   YhdysvallatAllison Schmitt Natalie Coughlin Caroline Burckle Katie Hoff Christine Marshall Kim Vandenberg Julia Smit  |  |
| 2012 Lontoo tulokset |   YhdysvallatMissy Franklin Dana Vollmer Shannon Vreeland Allison Schmitt Lauren Perdue Alyssa Anderson |   AustraliaBronte Barratt Melanie Schlanger Kylie Palmer Alicia Coutts Brittany Elmslie Angie Bainbridge Jade Neilsen Blair Evans |   RanskaCamille Muffat Charlotte Bonnet Ophélie-Cyrielle Étienne Coralie Balmy Margaux Farrell Mylène Lazare  |  |
| 2016 Rio de Janeiro tulokset |   YhdysvallatAllison Schmitt Leah Smith Maya DiRado Katie Ledecky Missy Franklin* Melanie Margalis* Cierra Runge* |   AustraliaLeah Neale Emma McKeon Bronte Barratt Tamsin Cook Jessica Ashwood* |   KanadaKaterine Savard Taylor Ruck Brittany MacLean Penny Oleksiak Kennedy Goss* Emily Overholt*    |  |
  Lähde: Swimming Women's 4 × 200 metres Freestyle Relay Sports-Reference. Arkistoitu 24.3.2009. Viitattu 8.8.2016. (englanniksi)  4X200M FREESTYLE RELAY WOMEN International Olympic Committee. Viitattu 21.1.2017. (englanniksi)
Naiset > Nykyiset tapahtumat > 10 km avovesiuinti

|  Mitalitaulukko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 2008 Peking tulokset |   Lara Ilchenko (RUS) |   Keri-Anne Payne (GBR) |   Cassie Patten (GBR)  |  |
| 2012 Lontoo tulokset |   Éva Risztov (HUN) |   Haley Anderson (USA) |   Martina Grimaldi (ITA)  |  |
| 2016 Rio de Janeiro tulokset |   Sharon van Rouwendaal (NED) |   Rachele Bruni (ITA) |   Poliana Okimoto (BRA)  |  |
  Lähde: Swimming Women's 10 kilometres Open Water Medalists Sports-Reference. Arkistoitu 23.4.2010. Viitattu 8.8.2016. (englanniksi)  MARATHON 10KM WOMEN International Olympic Committee. Viitattu 21.1.2017. (englanniksi)
Naiset > Poistetut tapahtumat > 300 metrin vapaauinti

|  Mitalitaulukko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1920 Antwerpen tulokset |   Ethelda Bleibtrey (USA) |   Margaret Woodbridge (USA) |   Frances Schroth (USA)  |  |
  Lähde: Swimming Women's 300 metres Freestyle Medalists Sports-Reference. Arkistoitu 23.4.2010. Viitattu 8.8.2016. (englanniksi)
Niinikkosaari

Niinikkosaari
| --- | --- |
Sijainti:  Liperi Pohjois-Karjala Suomi
Vesialue:  Saimaa: Orivesi
Korkein kohta:  135 m mpy. 
Pinta-ala:  18 km² 
| --- | --- |
Asutuskeskukset:  Liperinsalo
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Niinikkosaari on Oriveden saari Liperissä. Se on yhteydessä sillalla mantereeseen pohjoisesta. Sen pinta-ala on 18 neliökilometriä . Siellä on pieni Niinikkolampi. Niinikkosaari kuuluu Liperinsalon kylään. Saari on saaristo-osakunta-aluetta.
Moottoripyöräurheilu

Moottoripyöräurheilu on moottoripyörällä harjoitettavaa urheilua. Suurinta osaa moottoripyöräurheilun lajeista hallinnoi Kansainvälinen moottoripyöräliitto Fédération Internationale de Motocyclisme (FIM).
Moottoripyöräurheilun lajeja

Ratamoottoripyöräily on kilvanajoa yleiseltä liikenteeltä eristetyllä useimmiten kestopäällysteisellä radalla.
Speedway on soikealla radalla nappularenkaisilla pyörillä tapahtuvaa kilvanajoa, jossa kaarteissa otetaan jalalla tukea radan pinnasta. Maarata-ajo on vastaava laji yleensä pidemmillä radoilla.
Moottoripyöräurheilun lajeja > Jääspeedway

Jääspeedway on speedwayn talvinen muoto, joka “keksittiin” Venäjällä 1920-luvulla . Jääspeedway kuuluu FIM (Fédération Internationale de Motocyclisme) auktorisoimiin moottoriurheilulajeihin. Jääspeedwaypyörissä on kaksi vaihdetta. Niissä ei saa olla jarruja ja moottorin polttoaineena käytetään metanolia. Moottoripyörissä on 1-sylinterinen 4-tahtinen moottori, jossa saa olla enintään 2 venttiiliä, yksi enimmäisläpimitaltaan 34 mm:n kaasutin ja 1 sytytystulppa. Moottorissa on tehoja noin 60 hv, kaiketi se on maailman nopein ”sirkkeli”, Kiihtyvyys 0 – 80 km/h 1,5 s. Huippunopeus jäällä noin 130 km/h
Renkaat ovat erikoisvalmisteisia. Jääspeedwayssä renkaan pinnassa on liukuestepiikit, jotka takaavat turvallisen ja hallitun ajaminen jäällä. Liukuesteen (terästä) enimmäispituus on 28 mm mitattuna renkaan pinnasta tai liukuesteen muusta kiinnityspinnasta (piikkejä on takarenkaassa 200 ja eturenkaassa 160). Liukuesteitä ei saa kiinnittää eturenkaan oikealle puolelle siten, että ne ulottuvat renkaan oikean puoleisen leveimmän kohdan kautta vedetyn linjan ulkopuolelle. Jäärata, luonnon jäätä tai tekojäätä, on 400 m pitkä ja ajosuunta on vastapäivään
Yhden kilpailuerän kesto noin 60 sekuntia. Kilpailussa ajetaan yhteensä 16 erää, eli jokainen jokaista vastaan. Neljä ajajaa kussakin erässä ajavat neljä kierrosta. 3, 2, 1, 0, pistelaskujärjestelmä on selkeän yksinkertainen.
Lajissa on ajettu henkilökohtaisesta maailmanmestaruudesta on vuodesta 1966 ja joukkuemestaruudesta 1979. Vuoden 2007 henkilökohtainen maailmanmestari on Nikolai Krasnikov ja joukkuemestari Venäjä (Krasnikov, Bazeev, Bogdanov).
Moottoripyöräurheilun lajeja > Muita

Jäärata-ajo on rata-ajon talvinen vaste luonnonjäällä.
Supermoto on ratamoottoripyöräilyn ja motocrossin yhdistelmä.
Motocross on kilvanajoa esteettömiksi maastoon raivatuilla radoilla yhteislähdöillä.
Enduro on ennakolta laaditun aikataulun puitteissa käytävää maastoajoa.
Trial on maastossa tai sisätiloissa tapahtuvaa taitoajoa, jossa pyörällä ajetaan erikoisjaksoja jotka koostuvat erilaisista esteistä. Sijoituksen ratkaisevat virhepisteet joita kilpailija saa kosketuksista maahan tai ajoajan ylityksestä.
Kiihdytysajossa pyritään ajamaan tietty – yleensä joko 1/8 tai 1/4 mailia (noin 200/400 metriä) – mahdollisimman nopeasti.
Ylämäkiajossa pyritään ajamaan mahdollisimman nopeasti mäki ylös.
Nopeusajossa pyritään saavuttamaan mahdollisimman suuri nopeus.
Moottoritorpedovene Hurja (H 3)

| Hurja (H 3) |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Baglietto, Genova
Palveluskäyttöön:  1943
Poistui palveluskäytöstä:  1963
Tekniset tiedot
Uppouma:  20 t
Pituus:  16,5 m
Leveys:  4,4 m
Syväys:  1,5 m
Koneteho:  2 × 800 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  11 (1 ups., 4 au ja 6 mieh.)
Aseistus
Aseistus:  2 × 45 cm torpedosivuheittimet 1 × Madsen 20 mm ilmatorjuntatykki
Hurja (H 3) oli Suomen merivoimien italialaisvalmisteinen jatkosodan lopun Hurja-luokan moottoritorpedovene, joka Pariisin rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti muutettiin 1949 moottoritykkiveneeksi.
Valmistus

Alus tilattiin talvisodan aikana 1940 Bagliettolta Italiasta , mutta materiaalien puute hidasti aluksen tekoa. Se luovutettiin 13. huhtikuuta 1943 La Speziassa Suomesta saapuneille insinöörikomentaja professori Jaakko Raholalle, komentajakapteeni Orvo Peuranheimolle ja luutnantti diplomi-insinööri Jarl von Schantzille. Alus lähti sisaraluksineen maantiekuljetuksena Stettiniin, mitä oli vaikeuttanut Saksan ja Italian kiristyneet välit. Italian meriministetin Riccardin avustamana tarvittava kuljetuskapasiteetti saatiin kuitenkin järjestettyä. Aluksia kuljettaneeseen Päämajan rahtaus- ja huolintatoimiston päällikön luutnantti Aarno Kaivolan johtamaan saattueeseen kuului 20 moottoriajoneuvoa, kun se lähti Genovasta ylittämään Alppeja kohti Saksaa ja edelleen laivalla Turkuun, jossa se laskettiin Aurajokeen kaksitoista päivää myöhemmin. Alukset vastaanotti aluksista muodostetun osaston päällikkö kapteeniluutnantti ekonomi Ilmari Lehtonen, joka varusti veneensä ensimmäisiä harjoituksia varten.
Palvelus

Hurja sijoitettiin sisaraluksineen moottoritorpedoveneosaston 2. laivueeseen, joka siirtyi 19. toukokuuta Teikariin emälaivansa Döbelnin johtamana. Laivue siirrettiin heinäkuuksi Helsinkiin koulutettavaksi. Lentokonemoottorien laatu oli huono ja niiden käyttö harjoituksissa oli kiellettyä, mikä heikensi koulutuksen tehoa. Kahdenkymmenen tunnin käytön jälkeen moottorien teho oli pahasti laskenut. Laivue palasi elokuun alussa Virolahdelle uuteen tukikohtaan.
Aluksen käyttö moottoritorpedoveneenä lopetettiin ja siitä tehtiin nopea miinanlaskija ja savunkehittäjä. Aluksen torpedoputket korvattiin miinakiskoilla, joilla kyettiin kuljettamaan kaksi miinaa sekä 2-4 raivausestettä. Alus osallistui uudessa roolissaan Lavansaareen johtavien huoltoväylien miinoittamiseen syksyllä 1943. Ensimmäisen matkansa se teki 14.-15. syyskuuta Seiskarin koilliskulman Salpa 2 -miinoitetta rakennettaessa Hyökyn ja Hyrskyn kanssa. Samoin se osallistui Lavansaaren luoteiskulman Salpa 3:n 24.-25. syyskuuta, lounaiskulman Salpa 4:n 15.-16. lokakuuta ja Diamant-matalan Salpa 1:n täydentämiseen 2.-3. joulukuuta sekä 3.-4. joulukuuta miinojen laskuihin.
Alus siirrettiin 9. joulukuuta laivueen mukana Helsinkiin talviteloille jäätilanteen estäessä toiminnan. Kesän taistelutoimet aloitettiin siirtymällä toiminta-alueelle Klamilaan 13. toukokuuta 1944.
Alus muutettiin 1949 moottoritykkiveneeksi, minkä jälkeen se palveli aina 1960-luvun alkuun saakka.
Aluksen päälliköt

kapteeniluutnantti I. Lehtonen 1943
ylikersantti M. Eriksson 1944
PIK-11 Tumppu

| PIK-11 Tumppu |
| --- | --- |
 Tumppu lennolla Helsingin keskustan yllä
Tyyppi:  urheiluilmailukone
Alkuperämaa:   Suomi
Suunnittelija:  Kai Mellén Ilkka Lounamaa
Ensilento:  15. maaliskuuta 1953
Valmistusmäärä:  5 
Muunnelmat:  PIK-15 Hinu
PIK-11 Tumppu on suomalainen puurakenteinen yksimoottorinen yksipaikkainen urheiluilmailukone. Tumppu kehitettiin 1950-luvun alkupuolella Polyteknikkojen ilmailukerhon moottorikoneeksi, jotta kerhon moottorilentolupakirjan hankkineet jäsenet voisivat jatkaa harrastustaan. PIK:n rakentaman prototyypin lisäksi kolme Tumppua rakennettiin Mikkelissä 1950-luvun puolivälistä 1960-luvun alulle. Kaksi koneyksilöä oli Suomen ilma-alusrekisterissä vuonna 2015.
Kehitys ja tuotanto > Tausta

Polyteknikkojen ilmailukerhon (PIK) perustamisen yhteydessä sen ensimmäiseksi tavoitteeksi määriteltiin VL Sääski -moottorikoneen rakentaminen, mutta suunnitelma ei toutetunut sen vaatiman tietotaidon puuttuessa. Kerho päätyi ostamaan käytetyn Klemm- tai de Havilland Moth -moottorikoneen, mutta tämä hanke kaatui heikkoon taloustilanteeseen. Toisen maailmansodan päätyttyä moottorikonetta ei olisi muutenkaan päässyt lentämään valvontakomission asettaman lentokiellon takia. Kielto ei kuitenkaan koskenut purjelentokoneita, ja PIK:n konstruktiotoiminta käynnistyikin purjelentokoneiden parissa. Vuoteen 1947 mennessä purjelentokoneita oli tekeillä niin paljon, ettei suuremmalle määrälle nähty enää tarvetta. Siirryttiin pohtimaan moottorikoneen suunnittelua. Juhani Heinosen ja Raimo Häkkisen diplomitöinä suunnittelemat PIK-8 ja PIK-9 loivat pohjaa kerhon tulevalle moottorikoneprojektille.
Paine koneen kehittämiseen kasvoi useiden kerhon aktiivijäsenten lentäessä A1-lentolupakirjat Akateemisen Ilmailukerhon ja Suomen Ilmailuliiton koneilla. Moottorilentoharrastuksen jatkoa varten Polyteknikkojen ilmailukerholle oli saatava oma kone. Ulkomaisten tyyppien heikko tuontilisenssin saatavuus kasvatti halua suunnitella oma kotimainen konetyyppi. Päätös moottorikoneen rakentamisesta tehtiin kerhon vuosikokouksessa lokakuussa 1948. Kokouksen jäsenet eivät olleet yksimielisiä siitä, pitäisikö koneesta tehdä yksi- vai kaksipaikkainen. Lopulta päädyttiin yksipaikkaiseen koneeseen, koska sen kustannukset olivat pienemmät ja rakennustilana käytetyn Teknillisen korkeakoulun kellari oli pieni.
Kehitys ja tuotanto > Suunnittelu

Konetyypin suunnittelun saivat vastuulleen Ilkka Lounamaa ja Kai Mellén, ja töihin päästiin elokuussa 1949. Konetyyppiin valittiin alkuun 40 hevosvoiman Continental A-40-5, jollainen hankittiin Britanniasta 75 punnalla. Prototyyppiä varten hankittiin kuitenkin myöhemmin tehokkaampi 65 hevosvoiman moottori. Pieni moottoriteho määritti koneen saavutusarvojen rajat. Perusrakenneratkaisuksi valittiin vapaasti kantava alataso, minkä pohjalta molemmat pääsuunnittelijat laativat oman luonnoksensa koneesta, joista Lounamaan luonnosta lähdettiin lopulta viemään eteenpäin. Mellén teki suurimman osan koneen aerodynaamisesta suunnittelusta ja lujuuslaskuista lentokoneenrakennuksen harjoitustöinään.
Kehitys ja tuotanto > Prototyypin rakentaminen

Tumpun rakennustyöt pantiin alulle Teknillisen korkeakoulun kellaritiloissa, ja koneen siiven ensimmäiset osat saatiin valmiiksi keväällä 1950. Seuraavaksi valmistuivat siivekkeet, peräsimet ja lopulta runko. Valmiit osat siirrettiin toukokuussa 1950 Jämijärvelle, missä niiden kokoamista jatkettiin ilmailukoulun tilavammissa ja paremmin varustelluissa tiloissa. Rakennustyö kuitenkin hidastui projektiin osallistuneiden rakentajien vähentyessä. Jämi oli sen aikaisilla kulkuvälineillä hankalasti saavutettavissa. Rakentaminen alkoi edistyä vasta Lounamaan ja Mellénin valmistuttua joulukuussa 1951, jolloin he pääsivät työskentelemään koneen parissa täysiaikaisemmin. Projektiin osallistui heidän lisäkseen muun muassa teknillisen korkeakoulun opiskelijat Per Andersson, Tuomo Tervo ja Keijo Tiusanen. Koneen puuosien työstämiseen kului arviolta 1 750 työtuntia. Prototyyppiin ja neljään muuhun valmisteilla olleeseen Tumppuun tilattiin alkuperäisen 40 hevosvoiman moottorin sijasta tehokkaampi 65 hevosvoiman moottori Yhdysvalloista. Hankitut moottorit olivat 114–300 tuntia käytettyjä Continental A-65-8 -bokserimoottoreita.
Rakentamisen loppuvaiheessa työt pysähtyivät kahden kuukauden ajaksi PIK:n joukkueen osallistuessa Espanjassa kesällä 1952 järjestettyihin purjelennon MM-kilpailuihin. Lounamaa siirtyi samoihin aikoihin töihin Tampereelle, ja projektin johto jäi Mellénin vastuulle. Myöhemmin syksyllä otettiin loppukiri, jonka jälkeen prototyyppi valmistui neljän vuoden työn ja 3 500–4 000 työtunnin jälkeen tammikuussa 1953. Loppukokoonpano tehtiin 20 asteen pakkasessa Jämillä, ja sen jälkeen huomattiin painopisteen siirtyneen liian eteen tehokkaamman, mutta samalla raskaamman voimalaitteen seurauksena, minkä takia Tumppu meinasi kaatua nokilleen jo moottorin osateholla tehdyissä koekäytöissä.
Koneen runkoon tehtiin rakenteellisia muutoksi, joiden tekemisessä kului kuukausi. Muutosten jälkeen koko rakenne koekuormattiin ennen verhoilua 4,4 g:n kuormalle. Siipi taipui noin 16 senttimetriä, eikä mitään normaalista poikkeavaa havaittu kokeiden aikana. Koekuormauksen jälkeen testattiin vielä laskutelineet kiinnityksineen pudottamalla kone 325 kilogramman painoon kuormattuna 26 senttimetrin korkeudelta.
Kehitys ja tuotanto > Kerhojen ja yksityishenkilöiden koneet

Mikkelissä aloitettiin kolmen Tumpun rakentaminen samoihin aikoihin PIK:n prototyypin kanssa. Ensimmäinen mikkeliläinen kone, OH-YHB, valmistui ja lensi ensilentonsa maaliskuussa 1955. Kone tuhoutui kuitenkin jo huhtikuussa, eikä sillä ehditty lentää kuin 20 tuntia. Seuraava kone, OH-YMC, valmistui viitisen vuotta myöhemmin heinäkuussa 1960. Kone myytiin myöhemmin Joensuuhun, mistä se siirtyi Helsinkiin ja lopulta Lappeenrantaan.
Viimeinen mikkeliläisten tumppu, OH-YMD, valmistui kesäkuussa 1966 ja varastoitiin 1970-luvulla. Kone kunnostettiin ja palautettiin rekisteriin vuonna 1990, ja seuraavana vuonna se myytiin lappeenrantalaisomistuksesta Helsinkiin. Suomen ilma-alusrekisterissä oli vuonna 2015 kaksi konetyypin edustajaa, koneet OH-YHC ja -YHE.
Myöhemmät koneet olivat prototyyppiin verrattuna noin 40 kilogrammaa raskaampia ja olivat alkuun taitolentokiellossa. Kiellosta haluttiin myöhemmin eroon, mutta aikavieviin lujuuslaskuihin ei koettu olevan aikaa. Kesällä 1967 Tumppu OH-YMC kuormattiin 417 kilogramman lentomassaan, ja Tapio Kilpinen lensi koneen rasitustestit liikenneministeriön ilmailuosaston edustajana. Positiiviselle puolelle raja asetettiin 5,5 g:n voimaan ja negatiiviselle -1,5 g:n voimaan.
Käyttö > Koelento-ohjelma

Noin 50 lentotunnin kokemuksen omannut Kai Mellén lensi Tumpun 15-minuuttisen ensilennon 15. maaliskuuta 1953 Jämillä. Valtion lentokonetehtaan koelentäjän Esko Halmeen piti alun perin lentää OH-YMA-rekisteritunnuksen saaneen prototyypin ensilento, mutta Halmeen myöhästymisen vuoksi Mellén päätti jättää odottelun sikseen ja lentää itse. Ensivaikutelma koneesta oli positiivinen. Suunnittelijoiden mieliä vaivanneista mahdollisista puutteista huolimatta koneen lento-ominaisuudet osoittautuivat odotettua paremmiksi, eikä aerodynaamisia muutoksia tarvittukaan. Jämillä lennettiin vielä saman päivän aikana muutama lyhyt lento, minkä jälkeen Mellén lensi koneen Tampereen kautta Malmin lentokentälle Helsinkiin. Koelennot jatkuivat ja koneeseen tehtiin pieniä muutoksia siihen tulleiden pikkuvikojen korjaamiseksi. Vielä saman kuun lopulla konetta esiteltiin kutsuvierastilaisuudessa muun muassa professori Bernard Wuolleelle, hallitussihteeri K. T. B. Koskenkylälle ja PIKn ensimmäiselle puheenjohtajalle, Jorma Serlachiukselle. Paria kuukautta myöhemmin, vappuna 1953, koneella lennettiin Helsingin yllä ylioppilaiden tempauksessa, johon osallistui myös Akateemisen lentokerhon Praga E.114 -lentokone OH-PRB. PIK lensi prototyypillä ensimmäisten koelentojen jälkeen varsin perusteellisen yhdysvaltalaisiin CAR part 3 -lentokelpoisuusvaatimuksiin pohjautuneen koelento-ohjelman. Koneella lensi myös Tekniikan Maailma -lehden toimittaja Eero Juurikkala, jonka kirjoittama artikkeli koneesta julkaistiin lehden numerossa 5/1960.
Käyttö > Aktiivikäyttö

PIK käytti tunnuksella OH-YMA lentänyttä prototyyppiä vuoteen 1966. Käytövuosiensa aikana se peruskorjattiin ja moottori vaihdettiin tehokkaampaan 75 hevosvoiman Continental-moottoriin. Koneella lennettiin useissa Suomen- ja Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa sekä vierailtiin Keski-Euroopassa saakka. Prototyyppi esiintyi myös taitolentonäytöksissä muun kaluston ollessa huollossa. PIK:n Tumppu esiintyi myös Edvin Laineen Tuntematon sotilas -elokuvassa sekä saksalaisessa 08/15-sotaelokuvasarjassa.
Rakenne

Tumpun puurakenteinen siipi oli pienen kärkivälinsä ansiosta yksiosainen ja muodoltaan trapetsimainen. Sen profiileina olivat tyvessä NACA 2415 ja kärjessä NACA 4409R. V-kulmaa oli viisi astetta ja geometristä kiertoa 2,8 astetta. Rungossa käytettiin nokkapeltejä lukuun ottamatta kantavaa vanerikuorirakennetta. Koneessa oli lieriömäinen 65 litran polttoainesäiliö, joka oli kiinnitetty vöillä eturungon kaareen. Laskuteline koneistettiin puolen tuuman junanvaunun jousesta, eikä siinä ollut jarruja. Kannus oli ohjattava. Continental A65-8 -moottoristen koneiden käynnistys tapahtui potkurista heittämällä.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&05.05000005,50 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&08.&&&&008,00 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&&09.&&&&009,00 m²
Siipiprofiili: NACA 2415 tyvessä, NACA 4409R kärjessä
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&&0235.&&&&00235 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&&0415.&&&&00415 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Continental A65-8 -nelisylinterinen bokserimoottori; &&&&&&&&&&&&&048.&&&&0048 kW (&&&&&&&&&&&&&065.&&&&0065 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0235.&&&&00235 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0175.&&&&00175 km/h
Sakkausnopeus: &&&&&&&&&&&&&065.&&&&0065 km/h
G-voimarajat: 5,5 g positiivista, -1,5 g negatiivista
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&&05.&&&&005,0 m/s
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta PIK-11 Tumppu Wikimedia Commonsissa
PIK-11 Tumpun esittely Polyteknikkojen ilmailukerhon verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
PIK-sarjan ilma-aluksia
| --- | --- |
Purjekoneet:   PIK-3  PIK-5  PIK-7 Harakka  PIK-12  PIK-13  PIK-16 Vasama  PIK-17  PIK-20 
Moottorikoneet:   PIK-10 Moottoribaby  PIK-11 Tumppu  PIK-15 Hinu  PIK-18 Sytky  PIK-19 Muhinu  PIK-21 Super-Sytky  PIK-23 Suhinu  PIK-25 Varttimarkka  PIK-26 Mini-Sytky  PIK-27 
OH-YMA Jämijärven lentokentällä heinäkuussa 1961
Tumppu Suomen ilmailumuseossa Vantaalla
Nokiminivetti

| Nokiminivetti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Käpinkäiset Campephagidae
Suku::  Minivetit Pericrocotus
Laji::  tegimae
Kaksiosainen nimi
 Pericrocotus tegimae  Stejneger, 1887 
Katso myös
   Nokiminivetti Wikispeciesissä   Nokiminivetti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nokiminivetti (Pericrocotus tegimae) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Nokiminivettiä tavataan Japanissa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.