Keskusta (Jyväskylä)
Historia

Kun Jyväskylän kaupunki perustettiin vuonna 1837, sen asemakaava-alue käsitti vain ruutukaava-alueen, joka muodostaa nykyään pääosan Jyväskylän ydinkeskustaa. Asemakaavan laati Carl Ludvig Engel. Kauppakatu on Jyväskylän ainoa katu, jolla on ollut sama nimi kaupungin perustamisesta asti. Niinpä nykyinen Yliopistonkatu oli Stakettikatu ja Hannikaisenkatu Rantakatu. Läpikulkuliikenne kulki Kauppakadun kautta, ja siitä tuli hyvin pian kaupungin merkittävin liikekatu. Talot olivat empiretyylisiä puutaloja. Useimmissa kortteleissa oli kahdeksan tonttia ja korttelin läpi kulkeva lehtipuuvyöhyke, palokuja. Keskimmäisessä korttelissa, nykyisen Kirkkopuiston kohdalla oli tori. Korttelien lisäksi alueen kummassakin päässä oli pienempiä tontteja.
Vuonna 1863 rakennettiin asemakaava-alueen länsipuolelle Jyväskylän seminaarin rakennukset – nykyisen Jyväskylän yliopiston vanhimmat rakennukset.
Kirkko, joka oli rakennettu 1700-luvulla, sijaitsi nykyisen Cygnaeuksenpuiston kohdalla. Alusta asti suunniteltiin, että uusi kirkko rakennettaisiin torin keskelle. Tämä toteutuikin, ja kun vanha kirkko purettiin 1888, sen paikalle rakennettiin puisto. Ruutukaava alkoi eristyä rannasta, kun sen ja rannan väliin rakennettiin rautatie.
Viimeinen vapaa tontti Jyväskylän ensimmäiseltä asemakaava-alueelta myytiin vuonna 1862. Toisin kuin monissa muissa Suomen kaupungeissa samoihin aikoihin, Jyväskylässä ei laajennettu kaavaa heti tonttien loputtua. Siten kaupunkialueen asukastiheys kasvoi huomattavasti. Viimein 1899 vahvistettiin ensimmäinen asemakaavanlaajennus. Se oli yksinkertainen ruutukaavan jatke, mutta ruutuasemakaavoitus oli tuolloin poistumassa muodista, joten kaavaa kritisoitiin. Tämä sai kaupungin lopettamaan tonttien myynnin kokonaan 1907. Ensimmäisestä laajennuksesta ehdittiin toteuttaa sen takia vain pieni osa. Vuonna 1910 astui voimaan uusi asemakaavanlaajennus, joka perustui toisenlaisiin periaatteisiin, epäsäännölliseen keskiaikaisten kaupunkien katuverkkoja muistuttavaan katuverkkoon, jollainen oli tulossa muotiin. Tuohon kaavaan sisältyi jo koko nykyinen Jyväskylän keskusta. Uudet kadut nimettiin enimmäkseen Kalevalan hahmojen mukaan ajan kansallisromanttisen tyylin mukaisesti. Tori siirrettiin nykyiselle paikalleen, ja siihenastisesta torista tuli Kirkkopuisto. Keskustan koillisen laajennuksen pääväyläksi tuli Puistokatu, joka tuli siihenastisen Laukaaseen menevän maantien tilalle. Vuoden 1899 asemakaavan toteutuessa Laukaantie olisi jätetty kaavan alle.
Vuonna 1910 Jyväskylässä oli vain 3 000 asukasta, lähes kaikki nykyisen Jyväskylän keskustan alueella. Jussi Jäppisen mukaan asukkaita olisi voinut olla jo ainakin 5 000, jos tonttipolitiikka olisi ollut toisenlaista.
Ruutukaavan reunalla sijaitsevalle Harjulle eli Syrjänharjulle rakennettiin Neron portaat. Harjulle rakennettiin myös Vesilinna ja urheilukenttä. Vuonna 1946 ehdotettiin sangen suurta muutosta: Harju olisi poistettu ja sen hiekat heitetty Jyväsjärven Korkeakoskenlahden täytteeksi. Niin olisi saatu tasaista rakennusmaata ruutukaavan kummallekin puolelle, mutta kovin paljon kannatusta ehdotus ei saanut.
Toisen maailmansodan jälkeen lähes kaikki Jyväskylän keskustan puutalot purettiin ja tilalle rakennettiin kerrostaloja. Satama siirrettiin keskustan rannasta Lutakkoon. 1990-luvulla ranta siirtyi yhä kauemmas ruutukaavan reunasta, kun rakennettiin Rantaväylä. Rantaväylä helpotti läpikulkuliikennettä, mutta monien mielestäkenen mukaan? se huononsi Jyväskylän kaupunkikuvaa huomattavasti. Kauppakatu oli pitkään joukkoliikennekatuna, mutta sen koillisosa muutettiin kävelykaduksi vuonna 1995. 2000-luvun alussa vanha rautatieasema jäi pois käytöstä, kun rakennettiin matkakeskus.