stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
12. divisioona (talvisota)
Yleiskuvaus 12. divisioonan käymistä taisteluista > Helmikuu 1940 divisioonan alueen eteläosassa

Taisteluosasto Tiikeri joutui helmikuun alussa taisteluihin Uuksunjoen rintamalla, jossa neuvostojoukkojen vakavin yritys päästä motittautuneiden joukkojensa avuksi tapahtui 5. helmikuuta. Noin pataljoonan vahvuisen joukon suorittama hyökkäys kuitenkin torjuttiin. Tämän jälkeen taisteluosasto pyrki valtaamaan Uomaan motin 10. ja 12. helmikuuta, mutta yritykset epäonnistuivat. Uuksujoen rintama hiljeni helmikuun puolenvälin jälkeen taisteluosaston torjuttua puna-armeijan mottien avustusyrityksen 17. helmikuuta.
Taisteluosasto Ruusun tehtävänä oli helmikuun alussa vain estää motittautuneiden neuvostojoukkojen ulosmurtautumisyritykset. 14.-16. helmikuuta välisenä aikana käydyissä taisteluissa onnistui taisteluosastolle alistettu II/JR 37 kukistamaan läntisimmän motin (Lavajärven motti).
Saarijärven ja Siiran tienhaaran motit jatkoivat taisteluaan ilmasta toimitetun huollon turvin. 21. helmikuuta aloitettu hyökkäys johti Saarijärven eteläpuolella olleen motin antautumiseen. Aivan helmikuun lopulla myös Siiran tienhaaran motin odotettiin purkautuvan vain parin kilometrin päähän edenneen hiihto-osaston suojiin. Motti ei kuitenkaan purkautunut ja osa avuksi lähetetyistä puna-armeijan yksiköistä joutui jopa vetäytymään motin suojiin. 29. helmikuuta yritti II/JR 36 motin valtausta, mutta menestys jäi vähäiseksi.
Sissitoiminta alueella jatkui koko kuukauden ajan, mutta neuvostojoukkojen varmistettua tielinjan tehokkaasti sekä jopa valaistua sen 10. helmikuuta alkaen muuttui toiminta huomattavasti aiempaa hankalammaksi.
Yleiskuvaus 12. divisioonan käymistä taisteluista > Maaliskuu 1940 divisioonan alueen eteläosassa

Maaliskuun aikana, ennen rauhan tuloa, ei 12. divisioonan eteläisellä vastuualueella ollut kovin merkittävää taistelutoimintaa lukuun ottamatta puna-armeijan hiihto-osastojen pyrkimyksiä päästä puolustautuvien suomalaisjoukkojen sivustoilta näiden selustaan. Etenevät neuvostojoukot kyettiin kuitenkin pysäyttämään. Tilanteen ollessa pääosin suomalaisten hallinnassa kyettiin alueelta siirtämään joukkoja Kollaanjoen rintamalle, mutta toisaalta myös alueella olevat Siiran tienhaaran motti ja Uomaan motti kykenivät puolustautumaan sodan loppuun asti, koska suomalaisilla ei ollut alueella enää niiden valtaamiseen riittäviä voimia.
Rauha 13. maaliskuuta 1940

Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
12. divisioona vetäytyi koko muun IV armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin muun muassa maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Tappiot

12. divisioona kuului talvisodassa kolmen eniten tappioita kärsineen yhtymän joukkoon. 12. divisioonan tappiot johtuivat muun muassa Kollaanjoen materiaalitaisteluista, jossa mainittu yhtymä oli koko sodan ajan päävastuullisena yhtymänä sekä hyökkäyksellisistä sotatoimista divisioonaan vastuualueen eteläosassa liittyen IV armeijakunnan mottitaisteluihin.
12. divisioonan kokonaistappiot olivat noin 1 170 kaatunutta, noin 260 kadonnutta ja noin 3 100 haavoittunutta. Tappiot olivat siis yhteenlaskettuina noin 4 530 miestä.
Divisioonan komentaja eversti Antero Svensson
IV armeijakunnan taistelualue ja joulukuun sotatapahtumat pääpiirteissään esitettyinä. 12. divisioona keskimmäinen sininen joukko-osastomerkki.
Puna-armeijan T-26 hyökkäysvaunu Kollaanjoella joulukuussa 1939
12. divisioonan joukkoja jouluaaton hartaustilaisuudessa vain muutama sata metriä etulinjan takana.
Suomalaisjoukot liikkuivat divisioonan eteläisellä vastuualueella lähinnä hiihtäen.
Kartta Kollaan taisteluista maaliskuussa 1940
Kuvassa 20 ItK 35 Br 12. divisioonan esikunnan suojana Loimolassa talvisodan lopulla.
Kemin lyseon lukio

| Kemin lyseon lukio> Kemin suomalainen-porvari-yhteiskoulu |
| --- | --- |
 Kemin lyseon lukion päärakennus.
Sijainti:  Sauvosaari, Kemi
Koordinaatit:  65°43′55″N, 024°33′42″E
Tyyppi:  lukio
Perustettu:  1897
Rehtori:  Helena Niemitalo
Oppilaita:  n. 285
Verkkosivut
Kemin lyseon lukio edustaa klassistista tyyliä.
Vuosina 1905–1930 koulu toimi vanhassa kaupungintalossa. Kuva vuodelta 1910.
Kemin lyseon lukio on Kemin kaupungin ainoa lukio. Koulu sijaitsee Sauvosaaren kaupunginosassa Kemin keskustassa, Kemin kirkon naapurikorttelissa. Lukuvuonna 2021–2022 lukiossa opiskeli 283 opiskelijaa, 20.9.2021 tilastoinnin mukaan. Lukion yhteydessä toimii ravintola Melissa.
Historiaa

Kemin suomalainen-porvari-yhteiskoulu sai perustamisluvan 25. toukokuuta 1897. Koulu oli aluksi viisiluokkainen yhteiskoulu. Vuonna 1900 nimi muutettiin Kemin Suomalaiseksi yhteiskouluksi ja heti seuraavana vuonna koulu laajeni yliopistoon johtavaksi oppilaitokseksi. Ensimmäiset ylioppilaat nykyisen Lapin läänin alueelta kirjoittivat Kemin Suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1904.
Aluksi koulu toimi eri puolilla kaupunkia olevissa vuokratiloissa, mutta vuonna 1905 silloiselle yhteiskoululle kunnostettiin kirjasto- ja lukuhuonerakennus, joka oli alun perin rakennettu kaupungintaloksi. Näissä tiloissa koulu toimi aina vuoteen 1930 saakka, jolloin valmistui uusi, vielä nykyäänkin käytössä oleva koulutalo. Uuden koulurakennuksen suunnitteli Yleisten rakennusten ylihallituksen arkkitehti Hjalmar Åberg. Rakennusta on sittemmin laajennettu vuosina 1956–1957.
Koulu oli pitkään Kemin ainoa oppikoulu ja toinen oppikoulu saatiin vasta vuonna 1940, kun talvisodassa Neuvostoliitolle jääneen Sortavalan kaupungin tyttökoulu siirrettiin Kemiin. Uuden koulun nimi muutettiin Sortavalan tyttökoulusta Kemin tyttölyseoksi ja samalla Kemin Suomalainen yhteiskoulu sai nimen Kemin lyseo. Viimeiset tytöt kirjoittivat Kemin lyseosta vuonna 1950 ja koulu muuttui siis poikakouluksi. Tyttölyseolaiset saivat oman koulurakennuksen lyseon viereiseen kortteliin vuonna 1953. Tyttölyseon toiminta loppui vuonna 1972 eli samana vuonna, kun Lapin lääni siirtyi peruskoulujärjestelmään. Kemin lyseo muutettiin yhteiskouluksi ja sen uudeksi nimeksi tuli Kemin lukio.
Poikalyseon ja tyttölyseon lisäksi Kemissä on toiminut kolmaskin oppikoulu: vuonna 1957 perustettu yksityinen yhteiskoulu, Kemin yhteiskoulu. Kemin yhteiskoulusta käytiin 1970-luvun alussa yksi maamme tunnetuimmistalähde? koulutaisteluista. Kemin yhteiskoulu valitsi lain sille suomalla oikeudella korvaavan koulun vaihtoehdon, mutta Kemin kaupunki kieltäytyi sisällyttämästä koulua kaupungin koulusuunnitelmaan. Kouluhallituksen ja korkeimman hallinto-oikeuden hyväksyttyä Kemin yhteiskoulun asiaa koskevan valituksen Kemin kaupunki yhä kieltäytyi hyväksymästä lakiin perustuvaa korvaavan koulun valintaa. Tällöin koulujärjestelmän perusteista annetun lain 14 pykälä muutettiin sellaiseen muotoon, joka teki Kemin kaupungin Kemin yhteiskoulun asiassa tekemät päätökset lainmukaisiksi ja koulu katsoi olevansa pakotettu liittymään kaupungin koulutoimeen.lähde?
Vuodesta 1975 Kemin lukio oli taas ainoa lukio Kemin kaupungissa. Koulun satavuotisjuhlavuonna 1997 nimi muutettiin Kemin lyseon lukioksi. Vuonna 2007 koulun täyttäessä 110 vuotta Kemin lyseon lukion senioriyhdistys lahjoitti koululle sen rakennuskantahistoriaa käsittelevän valokuvakokoelman, joka on esillä koulun toisen kerroksen käytävän seinällä.
Historiaa > Rehtorit

| Rehtorit | Vuosi |
| --- | --- |
Vihtori Friman: 1897–1926
Matti Eemeli Huumonen: 1926–1934
Toivo Kittelä: 1934–1967
Martti Itkonen: 1967–1969
P. T. Hakala: 1969–1990
Terttu Soinila: (vs. rehtori 1983–1984, syyslukukausi 1990)
Heikki Lakkala: kevätlukukausi 1991
Pekka Mäkelä: 1991–1992
Margit Kettunen: 1992–2016
Pekka Mäkelä: 2016–2023
Timo Tikkala: 2023–2024
Helena Niemitalo: 2024–?
Kuuluisia oppilaita

Aarne Blick, jääkärikenraali ja Mannerheim-ristin ritari, yo 1918
Satu Haapanen, kansanedustaja, yo 1988
Uuno Hannula, maaherra, yo 1912
Mikko Heikka, Espoon hiippakunnan ensimmäinen piispa, yo 1963
Olavi Hulkko, kauppaneuvos, yo 1924
Olli Kivinen, Helsingin Sanomien kolumnisti, yo 1960
Jari Knuutinen, säveltäjä ja muusikko
Tapani Kurkela, energianeuvos, yo 1964
Heidi Kyrö, laulaja ja viihdetaiteilija, yo 1997
Jorma Lammasniemi, VTT:n tieteellinen johtaja, yo 1968
Suvi Miinala, malli ja Miss Suomi, yo 2000
Sari Mällinen, näyttelijä, yo 1981
Olli Nylander, juristi ja Kemin ensimmäinen kaupunginjohtaja, yo 1917
Kaarlo Pitsinki, maaherra, yo 1945
Erkki Raappana, kenraalimajuri toisen maailmansodan aikaan, yo 1918
Liisa Rautiainen, taidemaalari, yo 1939
Yrjö Rautio, toimittaja, yo 1970
Juha Ruusuvuori, kirjailija
Antti Saartola, kaupunginjohtaja, yo 1952
Hannu Tervaharju, muusikko ja kääntäjä
Pekka Ulmanen, muusikko
Puntti Valtonen, näyttelijä ja muusikko, yo 1980
Jari Vilén, kansanedustaja, yo 1983
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kemin lyseon lukio Wikimedia Commonsissa
Kemin Lyseon lukion kotisivut
Stanislav Gross

| Stanislav Gross |
| --- | --- |
 Stanislav Gross vuonna 2004
Tšekin 5. pääministeri
 4. elokuuta 2004 – 25. huhtikuuta 2005  
Presidentti:  Václav Klaus
Edeltäjä:  Vladimír Špidla
Seuraaja:  Jiří Paroubek
Tšekin sisäministeri
 5. huhtikuuta 2000 – 12. heinäkuuta 2002 15. heinäkuuta 2002 – 4. elokuuta 2004  
Presidentti:  Václav Havel Václav Klaus
Edeltäjä:  Václav Grulich
Seuraaja:  František Bublan
Tšekin sosiaalidemokraattisen puolueen parlamenttiryhmän puheenjohtaja
 17. tammikuuta 1995 – 6. kesäkuuta 1996  12. kesäkuuta 1996 - huhtikuu 2000  
Tšekin edustajainhuoneen jäsen
 1992–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. lokakuuta 1969  Praha, Tšekkoslovakia
Kuollut: 16. huhtikuuta 2015  Praha, Tšekki
Puoliso:  Dagmar Větrovcová Šárka Grossová (1996–2015)
Tiedot
Puolue:  Tšekin sosiaalidemokraattinen puolue
 Nimikirjoitus
Stanislav Gross (30. lokakuuta 1969 Praha, Tšekkoslovakia –  16. huhtikuuta 2015 Praha, Tšekki) oli tšekkiläinen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 2004–2005. Tätä ennen hän toimi maansa sisäministerinä kahteen otteeseen 2000–2004. Gross on yhä nuorin Tšekin pääministerinä toiminut henkilö, mutta hänen hallituksensa kaatui vain kahdeksan kuukauden jälkeen korruptiosyytöksiin.
Gross kuoli vuonna 2015 sairastamaansa ALS-tautiin.
Elämänkerta

Gross syntyi Prahassa vuonna 1969. Hän opiskeli Prahan liikennekoulussa 1984–1988, mistä valmistuttuaan hän työskenteli muutaman viikon Vršovicen varikolla veturinkuljettajakokelaana ja sähköteknikkona. Gross suoritti asepalveluksensa 1988–1990 Olomoucissa. Tänä aikana Tšekkoslovakian poliittinen tilanne oli mullistunut täysin samettivallankumouksen päätettyä kommunistinen puolueen yksinvallan. Gross liittyi uudistuneeseen Sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (ČSSD) vuonna 1989, ja hänet valittiin sen nuorisojärjestön puheenjohtajaksi 1990. Häntä kehuttiin kommunikaatiotaidoltaan poikkeuksellisen taitavaksi sekä muiden asioista välittäväksi poliitikoksi.
Elämänkerta > Nousu edustajainhuoneeseen

Kesäkuun 1992 vaaleissa Gross valittiin ensimmäistä kertaa Tšekin parlamenttiin. Hän jatkoi tehtävässä kun Tšekki itsenäistyi tammikuussa 1993. Vuosina 1993–1999 Gross opiskeli Kaarlen yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa.
1990-luvulla Gross hyötyi läheisistä väleistään ČSSD:n puheenjohtaja Miloš Zemaniin, jota hän tuki jo vuoden 1993 puheenjohtajakisassa. Gross kutsuttiin tällöin yleisesti Zemanin kruununprinssiksi, ja tämä oli jopa Grossin bestman tämän mentyä naimisiin Šárka Grossován kanssa 1996. Zemanin myötävaikutuksella Gross nousi muutamassa vuodessa Tšekin politiikan huippupaikoille. Edustajainhuoneen varapuheenjohtajana hän toimi 1998–2000 ja sisäministeriksi hän nousi Zemanin hallitukseen vuonna 2000. Parin välit rikkoontuivat kuitenkin pysyvästi kun Gross oli mukana ČSSD:n sisäpiirin Zeman-vastaisessa kapinassa vuoden 2003 presidentinvaalien aikana. Tämä johti Zemanin pitkäaikaisen vastustajan Václav Klausin valintaan.
Elämänkerta > Sisäministerikaudet

Huhtikuussa 2000 Gross korvasi Václav Grulichin Zemanin hallituksen sisäministerinä pitkään jatkuneiden spekulaatioden jälkeen. Ensimmäisenä sisäministerikautenaan Gross sai kritiikkiä kokoontumisvapautta rajoittaneen lain tuomisesta edustajainhuoneeseen.
Syyskuussa 2024 Tšekin radio uutisoi tapauksesta, joka sijoittui Grossin toiselle sisäministerikaudelle. Vuonna 2003 hän myönsi maan kansalaisuuden ukrainalaissyntyiselle Elena Šapošnikovoválle, jonka hakemukset oli hylätty tätä ennen neljä kertaa. Sisäministeriön virkamiehet perustelivat hylkäyksiä Šapošnikovován toistuvalla valehtelemisella. Gross kuitenkin hyväksyi Šapošnikovován hänelle lähettämän valituksen virkamiestensä suositusten vastaisesti. Šapošnikovová sai kansalaisuuden 27. tammikuuta 2004. Myöhemmin Šapošnikovová on liitetty osaksi Venäjän tiedustelupalvelun orkestoimia Vrběticen ammusvarikkojen räjähdyksiä vuonna 2014.
Tšekin pääministerinä vuodesta 2002 toiminut Vladimír Špidla erosi tehtävästä kun ČSSD menestyi huonosti kesän 2004 europarlamenttivaaleissa. Uudeksi pääministeriksi valittiin ČSSD:n sisäisessä äänestyksessä Gross, josta tuli nuorin asemassa toiminut henkilö.
Elämänkerta > Pääministerikausi ja korruptiosyytökset

»Se on niin kristallinkirkasta, että edes kristalli ei voi olla sitä kirkkaampaa. Sillä mikä voisi olla puhtaampaa kuin pankkilaina, joka kattaa lähes koko ostohinnan?» 
(Gross kiinteistökaupoistaan vuonna 2005)
Grossin pääministerikausi joutui vaikeuksiin vain noin reilu viikko sen alkamisen jälkeen, kun hänen valtioneuvoston kansliapäälliköksi nimeämänsä Pavel Přibyl paljastui entiseksi kommunistisen järjestyspoliisin jäseneksi. Přibylin johtama poliisijoukko oli pahoinpidellyt mielenosoittajia alkuvuodesta 1989. Přibylin pikainen ero aiheutti Grossin uudelle hallitukselle mainehaittaa. Tammikuussa 2005 Přibyl palkattiin sisäministeriön ulkopuoliseksi avustajaksi poliisin toimintatapojen parantamiseen liittyneessä projektissa.
Tammikuun 17. päivänä 2005 Tšekin media julkaisi tietoja Grossin Prahan Barrandovissa sijainneesta asunnosta, johon hänellä ei parlamentaarikon palkallaan voinut olla varaa. Kuusi vuotta aiemmin Gross oli maksanut 2,5 miljoonan korunan talletuksen, ja ottanut 1,7 miljoonan asuntolainan. Seuraavien viikkojen aikana Gross pyrki selittämään varojensa alkuperää siinä tyydyttävästi onnistumatta. Vuonna 2014 hän kertoi haastattelussa katuvansa, ettei kertonut heti aluksi saaneensa varat asunnon hankintaan parlamentaarikon palkoistaan, vaan sortui puolitotuuksiin.
Grossin varojen selvitysten yhteydessä toimmittajat paljastivat hänen Praha 9:ssä sijainneen asuntoa vuokranneen liikenaisen, sekä Grossin vaimon välisen yhteyden. Liikenainen oli käyttänyt asuntoa prostituutioon. Tšekin poliisi ilmoitti myöhemmin ettei epäillyt tapauksessa tapahtuneen rikosta.
Kevään mittaan paine Grossin erolle jatkoi kasvuaan, kunnes kristillisdemokraattien puheenjohtaja Miroslav Kalousek kehoitti pääministeriä jättämään tehtävänsä. Lopulta Grossin pääministerikauden kohtaloksi koituivat korruptiosyytökset kemikaalikonglomeraatti Unipetrolin yksityistämisprosessin aikana. Grossin hallituksen uhatessa kaatua hän jätti eronpyyntönsä presidentti Klausille. Maan oikeisto-opposition vaatimuksista ennenaikaisten vaalien järjestämisestä huolimatta Klaus nimesi ČSSD:n Jiří Paroubekin maan uudeksi pääministeriksi, joka astui virkaan huhtikuussa 2005.
Elämänkerta > Myöhemmät vaiheet

Päivänpolitiikasta jättäytymisensä jälkeen Gross rikastui osakekaupoilla. Viikkolehti Euro paljasti syyskuussa 2007 Grossin hankkineen 31 prosentin osuuden Moravia Energo nimisestä energiayrityksestä. Myöhemmin selvisi, että osakkeet oli ostettu entiseltä teollisuusministeriltä Robert Sýkoralta. Kauppahinta oli noin 21 miljoonaa korunaa, mikä oli huomattavan pieni summa niiden todelliseen arvoon verrattuna. Lyhyessä ajassa Gross onnistui kasvattamaan sijoitustensa arvoa lähes kymmenkertaiseksi. Tämä aiheutti mediassa sekä Grossin puoluetovereissa epäilyksiä siitä, että kyseessä olisi ollut Grossin ministerikausillaan hankkiman varallisuuden rahanpesu. Tšekin poliisin korruptionvastainen ryhmä lopetti tutkimuksensa nostamata syytettä. Varoillaan Gross ja hänen vaimonsa hankkivat muun muassa Yhdysvaltojen Floridasta 735 000 dollarin arvoisen kiinteistön.
Siviiliammatiltaan Gross oli juristi, mitä hän harjoitti poliitikon uransa jälkeen. Maaliskuussa 2008 hän ei päässyt läpi pakollisesta asianajajakokeesta.
Vuonna 2014 Gross kertoi tv-haastattelussa tulleensa uskoon. Samalla hän pyysi anteeksi kaikilta häneen luottaneilta ihmisiltä.
Elämänkerta > Kuolema

Viimeiset vuotensa Gross sairasti liikuntakykyä vakavasti rajoittavaa ALS-tautia. Gross kuoli 16. huhtikuuta 2015 Prahassa 45-vuotiaana, ja hänet haudattiin Vyšehradin hautausmaalle. Grossin hautajaisiin osallistuivat useat Tšekin politiikan johtonimet, mukaan lukien silloinen pääministeri Bohuslav Sobotka. Grossin perheen toivomusten mukaisesti ne eivät kuitenkaan olleet valtiolliset hautajaiset.
Yksityiselämä

Gross meni naimisiin ensimmäistä kertaa Dagmar nimisen naisen kanssa pian asepalveluksensa suorittamisen jälkeen. Avioliitto ei kuitenkaan kestänyt kauaa. Gross meni naimisiin Šárka Grossován kanssa (omaa sukua Perlíková) vuonna 1996, ja he pysyivät yhdessä aina Grossin kuolemaan saakka. Pari sai yhdessä kaksi tytärtä, joista Natálie Grossová on tehnyt uraa näyttelijänä ja laulajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stanislav Gross Wikimedia Commonsissa
Profile: Stanislav Gross (BBC) (englanniksi)
Czech PM faces corruption claim (BBC) (englanniksi)
| n k Tšekin pääministerit |
| --- | --- | --- |
| Böömin ja Määrin protektoraatti (1939–1945) |  Beran  Eliáš  Krejčí  Bienert  |  |
| Sosialistinen tasavalta (1969–1990) |  Rázl  Kempný  Korčák  Adamec  Pitra  |  |
| Liittotasavalta (1990–1992) |  Pithart  |  |
| Tasavalta (1993–) |  Klaus  Tošovský  Zeman  Špidla  Gross  Paroubek  Topolánek  Fischer  Nečas  Rusnok  Sobotka  Babiš  Fiala  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef 
Grossin hauta Vyšehradin hautuumaalla.
Lars Kepler

Lars Kepler -kirjailijanimen takana olevat Alexander Ahndoril ja Alexandra Coelho Ahndoril vuonna 2012.
Lars Kepler on kirjailijanimi, jota käyttää ruotsalainen aviopari Alexander Ahndoril (s. 20. tammikuuta 1967 Upplands Väsby) ja Alexandra Coelho Ahndoril (s. 2. maaliskuuta 1966 Helsingborg). He ovat julkaisseet Lars Keplerin nimellä yhdeksän dekkaria.
Ensimmäinen teos, Hypnotisoija, ilmestyi vuonna 2009. Ruotsissa sitä on myyty yli 400 000 kappaletta, ja sen käännösoikeudet on myyty 35 maahan. Kirjan ilmestymisen jälkeen mediassa arvuuteltiin nimimerkin taakse kätkeytyvää kirjailijaa. Esimerkiksi brittiläinen lehdistö arveli Lars Keplerin olevan Henning Mankell. Elokuussa 2009 ruotsalainen Aftonbladet paljasti Keplerin oikean henkilöllisyyden.
Hypnotisoijan pohjalta on tehty samanniminen elokuva, jonka pääosassa on suomalainen näyttelijä Tobias Zilliacus. Elokuva sai Ruotsissa ja Suomessa ensi-iltansa vuonna 2012.
Teokset

Hypnotisoija.  (Hypnotisören, 2009)  Suomentanut Saara Villa. Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5274-1
Paganini ja paholainen.  (Paganinikontraktet, 2010)  Suomentanut Elina Uotila. Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-5496-7
Tulitodistaja.  (Eldvittnet, 2011)  Suomentanut Elina Uotila. Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6651-9
Nukkumatti.  (Sandmannen, 2012)  Suomentanut Anu Koivunen. Helsinki:  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7270-1
Vainooja.  (Stalker, 2014)  Suomentanut Kari Koski. Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8141-3
Playground.  (Playground, 2015)  Suomentanut Kari Koski. Helsinki:  Tammi, 2016.  ISBN 978-951-31-8577-0
Kaniininmetsästäjä. (Kaninjägaren, 2016). Suom. Kari Koski. Helsinki: Tammi, 2017. ISBN 978-951-31-8336-3
Lazarus.  (Lazarus, 2018)  Suomentanut Maija Kauhanen ja Kari Koski. Tammi, 2018.  ISBN 978-951-31-9645-5
Peilimies. (Spegelmannen, 2020). Suomentanut Kari Koski ja Anu Heino. Tammi, 2020. ISBN 9789520420147
Hämähäkki : rikosromaani.  (Spindeln)  Suomentanut Terhi Vartia ja Antti Saarilahti. Helsinki:  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-4335-1
Unissakävelijä. (Sömngångaren) Suomentanut Anu Heino ja Antti Saarilahti. Helsinki: Tammi, 2024. ISBN 9789520466961
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lars Kepler Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Lars Kepler
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef 
Käännös suomeksi
Antroposofia

Goetheanum II. Antroposofisen seuran keskuspaikka  (1997).
Antroposofia on maailmankatsomuksellinen liike, jonka perusti aiemmin teosofisessa liikkeessä vaikuttanut itävaltalainen Rudolf Steiner.
Taide antroposofiassa

Steiner ajatteli, että taiteilla on parantavaa vaikutusta, ja antroposofisessa lääkinnässä käytetään taideterapioita. Steinerpedagogiikassa koko opetus- ja oppimistapahtuma pyritään luomaan taiteelliseksi prosessiksi. Antroposofian piirissä on myös kehitetty uusi taidemuoto, eurytmia.
Taiteilla oli Steinerille suuri merkitys. Hän näki taiteen tekemisen sekä henkisten asioiden ilmaisukeinona että ihmisen sisäisen kehityksen edistäjänä. Steiner katsoi taiteen harjoittamisen tekevän ihmisen ajattelun liikkuvaksi ja taiteen voivan elävöittää antroposofista liikettä.
Kuvataiteessa Steiner laittoi alulle goetheanistisen taiteen. Kirjassa New Eyes for Plants goetheanistista taidetta opettavat tohtori Margaret Colquhoun ja kuvanveistäjä Axel Ewald kuvaavat kurssiensa ydintä seuraavasti: ”Matka heräämiseen kokemuksen kautta, johon kuuluvat sekä ympäröivän luonnon että oman sisäisen luovuuden havaitseminen.” Goetheltä vaikutteita saaneessa goetheanistisessa taiteessa on pyrkimyksenä tarkastella luontoa yhdistämällä taiteellinen ja tieteellinen suhtautuminen.
Antroposofian kritiikki

Antroposofian kritiikkiä esittäneiden mukaan aatteen todellisuuskäsitys on epätosi ja näennäistieteellinen. Arvostelijoiden mukaan Steiner pyrki tietoisesti väistämään kriittiset arvioinnit, sillä hän ei halunnut esitellä oppejaan kokonaisuudessaan. Hän halusi, että antroposofiaan perehdytään vähitellen. Perustavalla tavalla voi Steinerin mukaan oppiin perehtyä vasta sitten kun on päässyt eroon kriittisestä asenteesta.
Kirjallisuutta > Elämäkertoja

Gut, Taja: Ihminen Rudolf Steiner - "Kaikki hengentapahtuma on vapautumistapahtumaa". Helsinki: Suomen antroposofinen liitto 2011. (Kirjanen)
Hemleben, Johannes: Rudolf Steiner. WSOY, 1988.
Lindenberg, Christoph: Rudolf Steiner - Omaelämäkerrallisin viittein ja kuvadokumentein. Osuuskunta Ciris, 2014.
Lissau, Rudi: Rudolf Steiner - Elämä, sisäinen tie, sosiaaliset aloitteet. Helsinki : Suomen antroposofinen liitto, 1992.
Samweber, Anna: Muistoja Rudolf Steinerista ja Marie Steiner von Siversistä. Helsinki: Suomen antroposofinen liitto, 2017. (Silmäyksiä henkilöistä.)
Steiner, Rudolf: Elämäni kulku. Helsinki: Suomen antroposofinen liitto, 1998. (Omaelämäkertaa. Jäi kesken.)
Wilenius, Reijo: Tuntemattoman tutkija - Steinerin tie hengentieteeseen. Suomen antroposofinen liitto ry, 1995.