stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lippue

laivasto
lippue
laivue
viirikkö
ruotu
Lippue on merivoimien joukko-osasto, johon kuuluu 3–6 laivuetta sekä esikunta ja huoltoyksiköt. Lippue vastaa maavoimien prikaatia. Lippuetta suurempi yksikkö on laivasto. Suomen merivoimissa lippue ei ole enää joukkokokoonpanona käytössä, vaan prikaati-tason joukko-osasto on Rannikkolaivasto.
Ratsuväessä lippue (fana) on viitannut perusyksikköä (komppaniaa) suurempaan yksikköön, johon kuului 1500- ja 1600-luvuilla keskimäärin 300 ratsukkoa. Ratsuväen organisaatiouudistuksessa vuonna 1621 lippueet korvattiin pienemmillä komppanioilla ja näiden yhtymiä kutsuttiin eskadrooniksi.
Lippue Suomessa

Suomen merivoimat eivät enää käytä lippue-nimitystä, vaan rauhan aikana laivueita sisältävät joukko-osastot ovat meripuolustusalueita, joissa on myös maalla toimivia joukko-osastoja. Nämä ovat Suomenlahden meripuolustusalue ja Saaristomeren meripuolustusalue, joihin kuuluu sekä laivasto- että rannikkojoukkoja.  Ne tosin yhdistettiin vuoden 2015 alusta Rannikkolaivastoksi.
Turussa sijainnut merivoimien joukko-osasto tunnettiin 1990-luvulle asti nimellä Laivastolippue (LaivLp). Sen alaisuudessa toimi Helsingin Lippue (HelLp) vuodesta 1961 alkaen.
Logan O’Connor

| Logan O’Connor |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. elokuuta 1996 (ikä 28) Missouri City, Texas
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura:  Colorado Avalanche
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Logan O’Connor (s. 16. elokuuta 1996 Texas) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. O’Connor edustaa NHL-joukkue Colorado Avalanchea. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja hänen kätisyytensä on oikea. O’Connor on pelannut 124 NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt 13 maalia ja 18 syöttöä eli 31 tehopistettä. Lisäksi O’Connor on pelannut 18 NHL:n pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt yhden maalin ja kolme syöttöä eli neljä tehopistettä. Tilastot päivitetty 9. kesäkuuta 2022. Syyskuussa 2024 O'Connor solmi Avalanchen kanssa kuusivuotisen jatkosopimuksen.
Leonard Auala

Leonard Auala vuonna 1967, jolloin hänet vihittiin teologian kunniatohtoriksi Helsingin yliopistossa.
Leonard Nangolo Auala (25. syyskuuta 1908 Iiyale, Oniipa, Ambomaa, Saksan Lounais-Afrikka — 4. joulukuuta 1983 Onandjokwe, Lounais-Afrikka) oli Ambo-Kavangon kirkon ensimmäinen piispa 1963–1978.)
Varhaisvaiheet

Auala syntyi Oniipassa, joka nykyään kuuluu Oshanan alueeseen. Hänen vanhempansa olivat Nakanyala Vilho yaAwala (Shihwa) waAmukwiyu ja Nekwaya Loide yaShikongo shaNangolo dhaAmutenya. Hänet kasvattivat suomalaiset lähetyssaarnaajat Oniipassa. Hän kävi alkeiskoulun Oniipassa vuosina 1919–31 ja jatkoi opintojaan Augustineumissa Okahandjassa. Teologiaa hän opiskeli Elimissä ja vuosina 1956–57 Määrin kirkon teologisessa seminaarissa Port Elizabethssa Etelä-Afrikassa.
Ura

Auala oli kirkon lääninrovasti vuodesta 1954, ja hän oli ehdolla kirkon toiseksi esimieheksi Birger Erikssonin jälkeen mutta hävisi vuonna 1958 vaalissa suomalaiselle Alpo Hukalle. Hänet kuitenkin valittiin kirkon johtajaksi vuonna 1960 ja vihittiin kirkkonsa ensimmäiseksi piispaksi vuonna 1963.
Auala oli mukana kansainvälisissä tehtävissä, kuten Luterilaisen Maailmanliiton toimeenpanevassa komiteassa ja toimi koko Etelä-Afrikan mustan väestön tilanteen kohentamisen hyväksi. Auala kuului SWAPOon, ja siksi eteläafrikkalaiset apartheid-viranomaiset uhkailivat häntä. Hän tapasi usein Etelä-Afrikan edustajia ja keskusteli heidän kanssaan kontrahtityöläisten oloista ja muista apartheid-politiikkaan liittyvistä asioista.
Leonard Auala oli naimisissa Aina Aluhe yaSakeuksen kanssa vuodesta 1935 lähtien. He saivat 10 lasta, kuusi poikaa ja kaksi tytärtä.
Teokset

The Ovambo: Our Problems and Hopes. Munger Africana Library, California Institute of Technology, Pasadena. 1973.
Kerron elämästäni. (Onakuziwa yandje.) Käsikirjoituksesta suomentanut Kirsti Ihamäki. Helsinki: Suomen Lähetysseura, 1975.
Kirjallisuutta

Ihamäki, Kirsti: Leonard Auala: Mustan Namibian paimen.  (Suomen Lähetysseuran julkaisu)  Helsinki:  Kirjaneliö, 1985.  ISBN 951-600-677-9.
Shekutaamba V. V. Nambala: Onjokonona yaasita naateolohi, s. 58–59.  (Namibian Evankelis-Luterilaisen kirkon teologimatrikkeli)  Oniipa:  ELCIN, 1995.
Laskuperustekorko

Laskuperustekorolla tarkoitetaan Sosiaali- ja terveysministeriön vahvistamaa laskennallista korkoprosenttia, joka määrittelee eläkerahastojen korkotuottovaatimuksen. Laskuperustekorko on työeläkeyhtiön vuotuinen rahastoonsiirtovelvoite, ja korko määrittää mikä osa eläkeyhtiön sijoitustuotoista käytetään eläkkeiden rahastoituihin osiin.
Yleistä

TEL:n laskuperustekorkoa käytetään ennakkomaksun ja lopullisen vakuutusmaksun korkouttamisessa. YEL:n laskuperustekorko vahvistetaan koko vuodeksi, TEL laskuperustekorko tyypillisesti puolivuosittain. Laskuperustekorko määrittelee osuuden, joka siirretään kunakin vuonna kasvattamaan eläkerahastoja. Laskuperustekorko on sitä korkeampi, mitä suurempi on eläkelaitosten keskimääräinen toimintapääoma eli laskuperustekorko määrittyy eläkelaitosten vakavaraisuuden perusteella.
Laskuperustekorolla on tarkoitus kattaa sen hetkinen eläkemeno ja eläkejärjestelmän hallinnosta aiheutuneet kulut. Laskuperustekorko määrittelee eläkeyhtiön vakavaraisuutta: eläkeyhtiön/-säätiön tuoton on pysyttävä nk. tavoitevyöhykkeellä. Eläkeyhtiön vakavaraisuus määrittyy sijoitusjakaumasta: mitä enemmän eläkeyhtiön sijoituksista on riskipitoisissa sijoituksissa (johdannaiset, osakkeet) sitä suurempi on vakavaraisuusvaatimus.
Laskuperustekorolla ajatellaan olevan eläkeyhtiöiden sijoitustoimintaa ohjaava vaikutus. Kuitenkin laskuperustekoron taso ei vielä riitä ratkaisemaan, miten sijoitustuottojen vaikutus kanavoituu työeläkemaksuun. Ratkaisevaa eläkkeiden turvaamisen kannalta on, että työeläkemaksun taso säilyy kansantalouden kantokyvyn puitteissa.
Lakimääritelmä

Laskuperustekorko määritellään työeläkelaissa: TEL 12 a § ja  TYEL 171 §.
TEL 12 a §: ”Vastuuvelan tai eläkevastuun perusteissa käytettävä korko on määriteltävä ottaen huomioon eläkkeiden turvaamisesta johtuvat vaatimukset sekä vastuuvelan tai eläkevastuun katteena oleville varoille saatavissa oleva tuotto”
TYEL 171 §:”Vanhuuseläkkeen rahastoituja osia täydennetään rahastoinnin lisäämiseksi vuosittain määrällä, joka lasketaan 166 §:n mukaisiin laskuperusteisiin sisällytettävän eläkevastuun täydennyskertoimen avulla. Täydennyskerroin on määriteltävä ottaen huomioon eläkkeiden turvaamisesta johtuvat vaatimukset ja eläkelaitosten vakavaraisuus.”
Laskuperustekoron laskentamalleista

Yksinkertaistettuna laskentamenetelmät voidaan jakaa kahteen ryhmään. Ensimmäiseen kuuluvat ne, joissa korko perustuu eläkejärjestelmän ulkopuoliseen tekijään, esimerkiksi johonkin viitekorkoon, inflaatioon, ansiotasoindeksiin tai tuottoindeksiin. Toisen ryhmän malleissa koron peruste on järjestelmän sisältä saatava tieto, joka voi olla esimerkiksi sijoitusten toteutunut tuotto tai vakavaraisuusaste.
Vakiokorkomalli
Korolle määritellään vakiomalli, joka voimassa useita vuosia. Malli on selkeä, mutta ei ota huomioon sijoitusmarkkinoita ja eläkeyhtiön tuottoja.
Reaalikorkomalli
Inflaatioon lisätty kiinteäsuuruinen reaalikorko.
Viitekorkomalli
Kuten reaalikorko, mutta viitekorkomallissa lasketaan lisäämällä valittuun viitekorkoon (esimerkiksi Euribor) kiinteä korkopreemio.
Ansiotasomalli
Ansiotasomallissa laskuperustekorko saadaan lisäämällä ansiotasoindeksin muutokseen sopivan suuruinen preemio. Vaihtelun vähentämiseksi indeksin muutos voidaan laskea usean vuoden keskiarvona. Malli on yksinkertainen, mutta koska ansiotason vaihtelut ovat vielä kauempana
sijoitustuotoista kuin reaalikorko- ja viitekorkomalleissa.
Sijoitussalkkumalli
Laskuperustekorko perustuu sijoitussalkkumallissa annetun sijoitussalkun tuottoihin. Kullekin sijoituslajille käytettäisiin sopivaa markkinoilta saatavaa tuottoa kuvaavaa tilastolukua.
Vakavaraisuusmalli
Korkotason perusteena on eläkelaitosten vakavaraisuusaste. Tällainen malli perustuu
menettelyyn, jolla valitulla laskentamenettelyllä arvioidaan kunkin vakavaraisuusaseman
mahdollistama sijoitustuottojen taso.
Tuottoprosenttimalli
Laskuperustekorko määritetään käyttämällä eläkelaitosten sijoitussalkkujen keskimääräistä
todellista tuottoprosenttia. Tuotto voi olla esimerkiksi joko edellisen vuoden toteutunut
tuotto tai jokin ennuste.
Yhdistelmämallit
Sovellettu korkomalli voi olla myös yhdistelmä erilaisista puhtaista vaihtoehdoista. nykyinen malli perustuu vakavaraisuuteen (vakavaraisuusmalli), mutta siihen lisätään korjaustermi, joka perustuu korkoinstrumenttien osuuteen yhtiöiden keskimääräisessä sijoitussalkussa (tuottoprosenttimalli) ja niille viitekorkojen pohjalta laskettuihin tuottoihin (viitekorkomalli).
Laskuperustekoron määräytyminen

Laskuperustekoron suuruuden määrittää Eläketurvakeskus (ETK), jonka Sosiaali- ja terveysministeriö vahvistaa. Kuitenkin eläkeyhtiöillä on merkittävä rooli koron määräytymisessä – laskuperustekorko on viime kädessä neuvottelutulos. Laskuperusteasian neuvottelukunta käsittelee muun muassa:
varsinaisen vastuuvelan perusteet
takaisinmaksun suuruuden
tasausmaksun suuruuden
laskuperustekoron (täydennyskerroin) suuruuden
IFRS-19 standardin määräytymisen.
Neuvottelukunnassa toimii vakuutusyhtiöiden ja Eteran aktuaarit, eläkesäätiöiden edustajat, ministeriön ja eläketurvakeskuksen asiantuntijat.
Nykyinen laskuperustekorko määritellään käyttäen Markowitzin portfolioteorian mukaista optimointimallia, joka on yleisesti käytössä oleva menetelmä sijoitusten optimaalisen tuotto–riski-suhteen arvioimiseen. Malli perustuu eri sijoituslajeille arvioituihin tuottojen keskimääriin, hajontoihin ja korrelaatiokertoimiin. Laskuperustekorkolaskelmissa käytetyt sijoituslajit ovat takaisinlainat, sijoituslainat, lyhyet sijoitukset, joukkovelkakirjat, osakkeet ja kiinteistöt. Tarkastelun lähtökohtana on sijoituksille pitkällä ajalla keskimäärin saatavissa oleva tuotto, joten tunnusluvut on pyritty arvioimaan niin, että ne kuvaavat sijoitustuottojen pitkän aikavälin ominaisuuksia.
Optimoinnilla haetaan kutakin sijoitustuottojen hajontaa (riskiä) vastaava allokaatio, jolla saadaan maksimaalinen tuotto-odotus. Tulos yhdistetään laitosten vakavaraisuustarpeeseen (= toimintapääoma suhteessa vastuuvelkaan) käyttämällä hyväksi sitä, että kullekin optimaaliselle sijoitusjakaumalle voidaan arvioida vakavaraisuusrajan arvo. Laskelmissa käytetty riskitaso on valittu siten, että vakavaraisuusasema on keskimäärin yhden tuottojen hajonnan verran tavoitevyöhykkeen alarajan yläpuolella. Näin saadaan arvioitua kutakin vakavaraisuusastetta vastaava valitulla riskitasolla saatavissa oleva pitkän aikavälin keskituotto-odotus.
Koko järjestelmää kuvaava keskituotto-odotus saadaan eri laitosten yleisen vakavaraisuusasteen
perusteella. Näin saatuun tulokseen tehdään vielä korjauksia, joilla otetaan huomioon muun muassa lähiajan arvioitu korkotaso ja vastuuvelan kasvusta aiheutuva tarve ohjata osa tuotoista vakavaraisuustason ylläpitämiseen. Kun laskentaoletukset on sovittu, malli antaa laskuperustekorolle yksikäsitteisen arvon.
Let Chaos Prevail

| Let Chaos Prevail Demigod |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Fantom Studio
 Julkaistu: 30. toukokuuta 2007
 Tuottaja(t): Henri Virsell & Demigod
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 40.25
 Levy-yhtiö: Xtreem Music
Demigodin muut julkaisut
| Shadow Mechanics 2002 | Let Chaos Prevail 2007 |   |
Let Chaos Prevail on suomalaisen death metal -yhtyeen Demigodin kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2007.
Kappaleet

Not Dead Enough – 3.55
Let Chaos Prevail – 3.44
Dark Turns Black – 5.17
Cult of Sickness – 3.57
God Said Suffer – 4.22
To See the Last One Die – 3.38
Self-Caged – 3.16
End of Evolution – 4.36
The Uncrowned – 3.37
Baptized in Enmity – 4.03
Kokoonpano

Tuomas Ala-Nissilä – laulu
Jussi Kiiski – kitara
Tero Laitinen – kitara
Sami Vesanto – basso
Tuomo Latvala – rummut
Kokoonpano > Muut tekijät

Henri Virsell – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Mika Jussila – masteroija
Mika Haapasalo – äänittäjä (rummut)
Timo Haakana – avustava äänittäjä
Russa Lynn Waldren – kansikuva
Jani Rämö – design, layout
Hanna Maunuksela – valokuvat
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
The Metal Crypt: 3.25/5
The Metal Forge:
Aiheesta muualla

Let Chaos Prevail Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Let Chaos Prevail Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Leonardo

Leonardo voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä

Leonardo, miehen etunimi
Henkilöitä > Nimellä Leonardo tunnettuja jalkapalloilijoita

Leonardo, Leonardo Nascimento de Araújo (s. 1969), brasilialainen jalkapalloilija ja valmentaja
Leonardo, Leonardo de Silva Souza (s. 1992), brasilialainen jalkapalloilija
Henkilöitä > Muita Leonardoja, Leonardo etunimenä

Leonardo Balada (s. 1933), espanjalainen säveltäjä
Leonardo Bertagnolli (s. 1978), italialainen maantiepyöräilijä
Leonardo Bittencourt (s. 1993), saksalainen jalkapalloilija
Leonardo Bonucci (s. 1987), italialainen jalkapalloilija
Leonardo Bruni (1370–1444), Firenzen kansleri, humanisti ja historioitsija
Leonardo Chiodo (s. 1998), suomalainen sellisti
Leonardo Cilaurren (1912–1969), espanjalainen jalkapalloilija
Leonardo Conti (1900–1945), saksalainen lääkäri, Saksan terveysjohtaja ja Obergruppenführer
Leonardo Cordeiro (s. 1989), brasilialainen moottoriurheilija
Leonardo De Lorenzo (1875–1962), italialainen huilisti
Leonardo de Deus Santos, Dedé (s. 1978), brasilialainen jalkapalloilija
Leonardo DiCaprio (s. 1974), yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvatuottaja
Leonardo Duque (s. 1980), kolumbialainen maantiepyöräilijä
Leonardo Fabbri (s. 1997), italialainen kuulantyöntäjä
Leonardo Genoni (s. 1987), sveitsiläinen jääkiekkomaalivahti
Leonardo González (s. 1980), costaricalaine jalkapalloilija
Leonardo Gutiérrez (s. 1978), argentiinalainen koripalloilija
Leonardo Jardim (s. 1974), portugalilainen jalkapallovalmentaja
Leonardo Zamora Legaspi (1935–2014), filippiiniläinen katolinen piispa
Leonardo Leo (1694–1744), italialainen säveltäjä
Leonardo Mayer (s. 1987), argentiinalainen tennispelaaja
Leonardo Yuzon Medroso (s. 1983), filippiiniläinen katolinen piispa
Leonardo de Miranda Pereira (s. 1936), brasilialainen katolinen piispa
Leonardo Moccia (1801–1852), italialainen katolinen piispa
Leonardo Morosini (s. 1995), italialainen jalkapalloilija
Leonardo Piepoli (s. 1971), italialainen maantiepyöräilijä
Leonardo Pisano, Fibonacci (1170–1250), italialainen matemaatikko
Leonardo Ponzio (s. 1982), argentiinalainen jalkapalloilija
Leonardo Pulcini (s. 1998), italialainen autourheilija
Leonardo José Rodríguez Ballón (1909–1992), perulainen katolinen arkkipiispa
Leonardo Sciascia (1921–1989), italialainen kirjailija ja poliitikko
Leonardo Spinazzola (s. 1993), italialainen jalkapalloilija
Leonardo Ulloa (s. 1986), argentiinalainen jalkapalloilija
Leonardo de Melo Vieira Leite, Hiquita (s. 1986), brasilialais-kazakstanilainen jalkapalloilija
Leonardo Vinci (1690–1730), italialainen säveltäjä
Leonardo da Vinci (1452–1519), italialainen yleisnero, tieteilijä ja taidemaalari
Henkilöitä > Leonardo sukunimenä

Felice Leonardo (1915–2015), italialainen katolinen piispa
Veddriq Leonardo (s. 1977), indonesialainen kiipeilijä
Muita merkityksiä

Leonardo S.p.A.,  Italian suurimpia teollisuuskonserneja ja teknologiayrityksiä
Leonardo, hahmo sarjakuvassa Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat
Leonardo, Kimmo Kaivannon ilmailuaiheinen veistos Tampereen Härmälässä
Leonardo, Italiaan sijoitettu supertietokone
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Leonardo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Leon Morduch

Leon Morduch (3. joulukuuta 1897 Pietari – 23. joulukuuta 1966 Lontoo) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Morduchin vanhemmat olivat liikemies David (Dave) Morduch ja Ida Bella Werner ja puoliso vuodesta 1930 Esther Rubinstein. Morduch suoritti ylioppilastutkinnon 1915 ja harjoitti talous- ja tilastotieteen opintoja taloudellisessa korkeakoulussa Pietarissa 1915–1917. Hän opiskeli myös Battersea Polytechnicumissa Lontoossa 1919–1920. Morduch oli isänsä yrityksen Toiminimi D. Morduchin prokuristi vuodesta 1921 ja Viljantuonti-yhtiön johtaja ja hallituksen jäsen vuodesta 1926 ja toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1945. Hän oli myös Kauppa Oy Transition -yhtiön hallituksen jäsen ja johtaja vuodesta 1923, Viipurin Valssimylly -yhtiön johtaja ja hallituksen jäsen vuodesta 1935 sekä Forssan Terva -yhtiön omistaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1945. Morduch oli kansanhuoltoministeriön valtuuttama viljanostaja Washingtonissa ja Buenos Airesissa 1946–1947 ja hänellä oli muitakin kansainvälisen kaupan tehtäviä. Morduch oli myös Suomalais-neuvostoliittolaisen kauppakamarin perustajia 1946. Hän oli Helsingin juutalaisen seurakunnan puheenjohtaja 1949–1952 ja Suomen juutalaisten seurakuntien keskuskomitean puheenjohtaja 1949–1952, Suomi–Israel -yhdistyksen perustajia ja jäsen 1949–1952 sekä Israelin konsuli Suomessa 1950–1953. Kauppaneuvoksen arvonimen Morduch sai 1948. Englannissa Morduch asui vuodesta 1952.
Leon McKenzie

Leon Mark McKenzie (s. 17. toukokuuta 1978 Lontoo) on englantilainen ammattilaisnyrkkeilijä ja entinen jalkapalloilija.
McKenzie pelasi ammattilaisjalkapalloa hyökkääjänä vuosina 1995–2013. Valioliigassa hän pelasi Norwich Cityn paidassa 40 ottelua, ja teki niissä yhteensä seitsemän maalia.
Jalkapallouran päätyttyä McKenzie siirtyi välittömästi nyrkkeilyn pariin. Ensimmäisen ammattilaisnyrkkeilyottelunsa McKenzie otteli kesäkuussa 2013.
Miesten Superpesiksen kausi 2013

| --- | --- |
Järjestyksessä:  24
Joukkueita:  12
Runkosarja
Päiväys:  17. toukokuuta – 6. elokuuta
Voittaja:  Sotkamon Jymy
Lyöjäkuningas:  Janne Mäkelä (Vimpelin Veto)
Etenijäkuningas:  Sami Haapakoski (Vimpelin Veto)
Paras pelaaja:  Antti Hartikainen (Sotkamon Jymy)
Vuoden lukkari:  Toni Kohonen (Sotkamon Jymy)
Pudotuspelit
Päiväys:  9. elokuuta – 8. syyskuuta
Mestari:  Sotkamon Jymy
Hopeaa:  Vimpelin Veto
Pronssia:  Joensuun Maila
Muut sarjat
Alempi sarja:  Ykköspesis
Naisten kausi:  Naisten Superpesis
   ← 2012  2014 →
Miesten Superpesiksen kausi 2013 on Superpesiksen 24. kausi. Kausi alkoi 17. toukokuuta. Miehet pelasivat Runkosarjan viimeisen kierroksen 6. elokuuta.
Miesten sarjaan osallistui kaudella 2013 täydet 12 joukkuetta. Hallitsevana mestarina kauteen läksi Sotkamon Jymy , joka onnistui myös uusimaan tittelinsä. Miesten sarjan ainoa uusi tulokas oli seinäjokinen JymyJussit, joka muodostui Nurmon Jymyn ja Seinäjoen Maila-Jussien edustusjoukkueiden yhdistyessä.
Itä–Länsi-ottelut pelattiin 12.–14. heinäkuuta Hyvinkäällä Pihkalan pesäpallostadionilla. Länsi voitti kaikki viisi ottelua. Miesten ottelu päättyi Lännen hyväksi 2–0 (2–1, 1–0) ja naisten ottelu 1–0 (2–2, 6–2). Näiden lisäksi Länsi voitti A-poikien, B-poikien sekä tyttöjen ottelun.
Sarjajärjestelmä > Runkosarja

Runkosarjassa pisteitä jaettiin edellisiltä kausilta tutulla kaavalla: 2–0-voitosta saa kolme pistettä ja 1–0-voitosta kaksi. Jos ottelu on kahden jakson jälkeen tasan (0–0 tai 1–1), molemmat joukkueet saavat yhden pisteen. Tällöin ottelun voittaja ja toisen sarjapisteen saava joukkue ratkaistaan supervuorossa tai tämän jälkeen kotiutuslyöntikilpailussa.
Runkosarjassa tasapisteissä olevien joukkueiden keskinäinen paremmuus ratkaistiin kaavalla: 1) kolmen pisteen voitot, 2) voitetut ottelut, 3) kaikkien otteluiden juoksuero, 4) keskinäisten otteluiden voitot, 5) keskinäisten otteluiden pisteet, 6) keskinäisten otteluiden jaksoero, 7) keskinäisissä otteluissa voitettujen jaksojen määrä, 8) keskinäisten otteluiden juoksuero, 9) keskinäisissä otteluissa tehdyt juoksut, 10) kaikkien otteluiden jaksoero, 11) voitettujen jaksojen määrä, 12) kaikissa otteluissa tehdyt juoksut ja 13) arpa.
Miesten runkosarjassa pelattiin kaksinkertaisen sarjan (22 ottelua) lisäksi niin kutsutut valintakierrokset (2 ottelua). Lisäksi pelattiin kaksi paikallisottelukierrosta. Näin ollen otteluita tuli joukkueille yhteensä 26. Paikallisparit olivat: Alajärvi–Vimpeli, Hyvinkää–Kouvola, Joensuu–Kitee, Kankaanpää–Jyväskylä, Koskenkorva–Seinäjoki ja Sotkamo–Pattijoki.
Valintakierroksilla joukkueet valitsivat vastustajan itselleen kahteen otteluun. Ensimmäisenä valitsi runkosarjan kevätkierroksen (n. puolet otteluista pelattu) jälkeen huonoimmin menestynyt joukkue, joka sai valita haluamansa vastustajan sekä sen, kumman kotikentällä pelattiin valintakierrosten ensimmäinen ottelu. Tämän jälkeen valintavuorossa oli jäljellä olevista joukkueista heikoiten sijoittunut. Tätä jatkettiin, kunnes kaikki otteluparit ovat selvillä. Valintavuorot ratkaistaan joukkueiden valintapäivään mennessä pelattujen otteluiden mukaan seuraavassa järjestyksessä: 1) pistekeskiarvo ottelua kohden, 2) kolmen pisteen voitot ottelua kohden, 3) voitetut ottelut ottelua kohden, 4) kaikkien otteluiden juoksuero ja 5) arpa.
Sarjajärjestelmä > Pudotuspelit ja sarjakarsinta

Runkosarjan päätyttyä kahdeksan parasta joukkuetta pääsivät pudotuspeleihin. Puolivälierät, välierät ja loppuottelut pelataan paras viidestä -järjestelmällä ja pronssiottelut paras kolmesta. Joka kierroksella runkosarjassa parhaiten sijoittunut joukkue kohtaa heikoimmin sijoittuneen, ja kotietu on aina paremmin sijoittuneella.
Runkosarjassa yhdeksänneksi sijoittuneen joukkueen kausi päättyi runkosarjaan. Runkosarjan viimeiseksi jäänyt joutui puolestaan suoraan sarjakarsintaan Ykköspesiksen parasta joukkuetta vastaan (kotietu ykköspesisjoukkueella). Runkosarjassa sijoille 10–11 sijoittuneet pelaavat alemmat pudotuspelit paras viidestä -järjestelmällä. Otteluparin häviäjä joutuu karsintaan ykköspesiksen toiseksi parasta joukkuetta vastaan (kotietu superpesisjoukkueella).
Sarjataulukko

| Sijoitus | Joukkue | Pelattu | 3P | 2P | 1P | 0P | TJ | PJ | JE | P | P/O |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sotkamon Jymy | 26 | 18 | 6 | 2 | 0 | 291 | 87 | +204 | 68 | 2,62 |
| 2 | Vimpelin Veto | 26 | 17 | 6 | 1 | 2 | 287 | 121 | +166 | 64 | 2,46 |
| 3 | Pattijoen Urheilijat | 26 | 7 | 9 | 3 | 7 | 207 | 174 | +33 | 42 | 1,62 |
| 4 | Joensuun Maila | 26 | 8 | 8 | 0 | 10 | 205 | 138 | +67 | 40 | 1,54 |
| 5 | Hyvinkään Tahko | 26 | 8 | 5 | 6 | 7 | 207 | 212 | –5 | 40 | 1,54 |
| 6 | Kiteen Pallo | 26 | 9 | 2 | 6 | 9 | 188 | 168 | +20 | 37 | 1,42 |
| 7 | JymyJussit, Seinäjoki | 26 | 8 | 4 | 5 | 9 | 170 | 156 | +14 | 37 | 1,42 |
| 8 | Koskenkorvan Urheilijat | 26 | 9 | 4 | 1 | 12 | 191 | 212 | –21 | 36 | 1,38 |
| 9 | Kouvolan Pallonlyöjät | 26 | 4 | 5 | 3 | 14 | 150 | 247 | –97 | 25 | 0,96 |
| 10 | Kankaanpään Maila | 26 | 2 | 7 | 5 | 12 | 136 | 232 | –96 | 25 | 0,96 |
| 11 | Jyväskylän Kiri | 26 | 2 | 2 | 5 | 17 | 112 | 230 | –118 | 15 | 0,58 |
| 12 | Alajärven Ankkurit | 26 | 1 | 5 | 1 | 19 | 109 | 276 | –167 | 14 | 0,54 |

Valintakierrokset pelattiin otteluparein: Kankaanpää–Jyväskylä, Alajärvi–Kitee, Kouvola–Hyvinkää, Joensuu–Koskenkorva, Seinäjoki–Pattijoki ja Vimpeli–Sotkamo (valitsijajoukkue ilmoitettu ensin).
Tilastot > Runkosarjan lyöjätilasto

| Sij>  | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Kunnarit | Lyödyt | Yhteensä | Yht> /peli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Janne Mäkelä | Vimpeli | 26 | 6 | 93 | 99 | 3,81 |
| 2. | Roope Korhonen | Sotkamo | 26 | 8 | 82 | 90 | 3,46 |
| 3. | Jukka-Pekka Vainionpää | Seinäjoki | 26 | 1 | 87 | 88 | 3,38 |
| 4. | Jere Dahlström | Koskenkorva | 26 | 5 | 79 | 84 | 3,23 |
| 5. | Juha Niemi | Joensuu | 26 | 4 | 78 | 82 | 3,15 |
| 6. | Mika Laukkanen | Kitee | 26 | 5 | 65 | 70 | 2,69 |
| 7. | Marko Pelkonen | Pattijoki | 23 | 7 | 56 | 63 | 2,74 |
| 8. | Sami Joukainen | Kouvola | 26 | 1 | 61 | 62 | 2,38 |
| 9. | Mikko Rantalahti | Vimpeli | 26 | 1 | 52 | 53 | 2,04 |
| 10. | Timo Rantatorikka | Hyvinkää | 26 | 2 | 46 | 48 | 1,85 |