stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brasil Open

| Brasil Open |
| --- | --- |
 Nelinpeli käynnissä Brasil Openissa vuonna 2011.
Tiedot
Kiertue:  ATP-turnaus
Sijainti:  São Paulo  Brasilia
Kilpailupaikka:  Ginásio do Ibirapuera
Kilpailuluokka:  ATP World Tour 250
Kenttätyyppi:  Massa / sisäkentät
Kaavio:  28S / 16Q / 16D
Palkintorahaa:  550 145 $
Virallinen sivusto
Brasil Open on helmi-maaliskuussa São Paulossa, São Paulon osavaltiossa, Brasiliassa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001 ja se kuuluu ATP World Tour 250 -sarjaan. Turnaus järjestettiin vuoteen 2011 asti Costa do Sauípessa. Naisten turnaus kuului Brasil Openiin vuosina 1999–2002.
Tulokset > Miesten kaksinpeli

| Paikka | Vuosi | Voittaja | Loppuotteluvastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Costa do Sauípe | 2001 |  Jan Vacek  |  Fernando Meligeni | 2–6, 7–6(2), 6–3 |
| Costa do Sauípe | 2002 |  Gustavo Kuerten  |  Guillermo Coria | 6–7(4), 7–5, 7–6(2) |
| Costa do Sauípe | 2003 |  Sjeng Schalken  |  Rainer Schüttler | 6–2, 6–4 |
| Costa do Sauípe | 2004 |  Gustavo Kuerten  |  Agustín Calleri | 3–6, 6–2, 6–3 |
| Costa do Sauípe | 2005 |  Rafael Nadal  |  Alberto Martín | 6–0, 6–7(2), 6–1 |
| Costa do Sauípe | 2006 |  Nicolás Massú  |  Alberto Martín | 6–3, 6–4 |
| Costa do Sauípe | 2007 |  Guillermo Cañas  |  Juan Carlos Ferrero | 7–6(4), 6–2 |
| Costa do Sauípe | 2008 |  Nicolás Almagro  |  Carlos Moyà | 7–6(4), 3–6, 7–5 |
| Costa do Sauípe | 2009 |  Tommy Robredo  |  Thomaz Bellucci | 6–3, 3–6, 6–4 |
| Costa do Sauípe | 2010 |  Juan Carlos Ferrero  |  Łukasz Kubot | 6–1, 6–0 |
| Costa do Sauípe | 2011 |  Nicolás Almagro  |  Aleksandr Dolgopolov | 6–3, 7–6(3) |
| São Paulo | 2012 |  Nicolás Almagro  |  Filippo Volandri | 6–3, 4–6, 6–4 |
| São Paulo | 2013 |  Rafael Nadal  |  David Nalbandian | 6–2, 6–3 |
| São Paulo | 2014 |  Federico Delbonis  |  Paolo Lorenzi | 4–6, 6–3, 6–4 |
| São Paulo | 2015 |  Pablo Cuevas  |  Luca Vanni | 6–4, 3–6, 7–6(4) |
| São Paulo | 2016 |  Pablo Cuevas  |  Pablo Carreño Busta | 7–6(4), 6–3 |
| São Paulo | 2017 |  Pablo Cuevas  |  Albert Ramos | 6–7(3), 6–4, 6–4 |
| São Paulo | 2018 |  Fabio Fognini  |  Nicolás Jarry | 1–6, 6–1, 6–4 |
| São Paulo | 2019 |  Guido Pella  |  Christian Garín | 7–5, 6–3 |
Tulokset > Miesten nelinpeli

| Paikka | Vuosi | Voittajat | Loppuotteluvastustajat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Costa do Sauípe | 2001 |  Enzo Artoni   Daniel Melo  |  Gastón Etlis    Brent Haygarth | 6–3, 1–6, 7–6(5) |
| Costa do Sauípe | 2002 |  Scott Humphries   Mark Merklein  |  Gustavo Kuerten    André Sá | 6–3, 7–6(1) |
| Costa do Sauípe | 2003 |  Todd Perry   Thomas Shimada  |  Scott Humphries    Mark Merklein | 6–2, 6–4 |
| Costa do Sauípe | 2004 |  Mariusz Fyrstenberg  Marcin Matkowski  |  Tomas Behrend  Leoš Friedl | 6–2, 6–2 |
| Costa do Sauípe | 2005 |  František Čermák  Leoš Friedl  |  José Acasuso  Ignacio González King | 6–4, 6–4 |
| Costa do Sauípe | 2006 |  Lukáš Dlouhý  Pavel Vízner  |  Mariusz Fyrstenberg  Marcin Matkowski | 6–1, 4–6, [10–3] |
| Costa do Sauípe | 2007 |  Lukáš Dlouhý  Pavel Vízner  |  Rubén Ramírez Hidalgo   Albert Montañés | 6–2, 7–6(4) |
| Costa do Sauípe | 2008 |  Marcelo Melo  André Sá  |  Albert Montañés   Santiago Ventura | 4–6, 6–2, [10–7] |
| Costa do Sauípe | 2009 |  Marcel Granollers  Tommy Robredo  |  Lucas Arnold Ker   Juan Mónaco | 6–4, 7–5 |
| Costa do Sauípe | 2010 |  Pablo Cuevas   Marcel Granollers  |  Łukasz Kubot   Oliver Marach | 7–5, 6–4 |
| Costa do Sauípe | 2011 |  Marcelo Melo  Bruno Soares  |  Pablo Andújar   Daniel Gimeno-Traver | 7–6(4), 6–3 |
| São Paulo | 2012 |  Eric Butorac    Bruno Soares  |  Michal Mertiňák    André Sá | 3–6, 6–4, [10–8] |
| São Paulo | 2013 |  Alexander Peya    Bruno Soares  |  František Čermák    Michal Mertiňák | 6–7(5), 6–2, [10–7] |
| São Paulo | 2014 |  Guillermo García-López    Philipp Oswald  |  Juan Sebastián Cabal    Robert Farah | 5–7, 6–4, [15–13] |
| São Paulo | 2015 |  Juan Sebastián Cabal    Robert Farah  |  Paolo Lorenzi    Diego Schwartzman | 6–4, 6–2 |
| São Paulo | 2016 |  Julio Peralta    Horacio Zeballos  |  Pablo Carreño Busta    David Marrero | 4–6, 6–1, [10–5] |
| São Paulo | 2017 |  Rogério Dutra Silva    André Sá  |  Marcus Daniell    Marcelo Demoliner | 7–6(5), 5–7, [10–7] |
| São Paulo | 2018 |  Federico Delbonis    Máximo González  |  Wesley Koolhof    Artem Sitak | 6–4, 6–2 |
| São Paulo | 2019 |  Federico Delbonis    Máximo González  |  Luke Bambridge    Jonny O’Mara | 6–4, 6–3 |
Tulokset > Naisten kaksinpeli

| Vuosi | Voittaja | Loppuotteluvastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 |  Fabiola Zuluaga  |  Patricia Wartusch | 7–5, 4–6, 7–5 |
| 2000 |  Rita Kuti-Kis  |  Paola Suárez | 4–6, 6–4, 7–5 |
| 2001 |  Monica Seles  |  Jelena Dokić | 6–3, 6–3 |
| 2002 |  Anastasija Myskina  |  Eléni Daniilídou | 6–3, 0–6, 6–2 |
Tulokset > Naisten nelinpeli

| Vuosi | Voittajat | Loppuotteluvastustajat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 |  Laura Montalvo    Paola Suárez  |  Janette Husárová    Florencia Labat | 6–7(1), 7–5, 7–5 |
| 2000 |  Laura Montalvo    Paola Suárez  |  Janette Husárová    Florencia Labat | 5–7, 6–4, 6–3 |
| 2001 |  Amanda Coetzer    Lori McNeil  |  Nicole Arendt    Patricia Tarabini | 6–7(8), 6–2, 6–4 |
| 2002 |  Virginia Ruano Pascual   Paola Suárez  |  Émilie Loit    Rossana de los Ríos | 6–4, 6–1 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brasil Open Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (portugaliksi)
Doha Pune Brisbane Sydney Auckland Montpellier Sofia Quito New York Buenos Aires Marseille Delray Beach São Paulo Marrakech Houston Budapest Estoril München Istanbul Geneve  Lyon Stuttgart 's-Hertogenbosch Antalya Eastbourne Båstad Umag Newport Atlanta Gstaad Los Cabos Kitzbühel Winston-Salem Pietari Metz Chengdu Shenzhen Moskova Tukholma Antwerpen
NIF

NIF tarkoittaa ainakin seuraavia:
National Ignition Facility, ydinkoelaitos Kaliforniassa
Norjan urheiluliitto, Norges idrettsforbund, NIF
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”NIF”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
NIGCOMSAT 1

NIGCOMSAT 1 on 13. toukokuuta 2007 laukaistu nigerialainen tietoliikennesatelliitti.
Nigeria tilasi tietoliikennesatelliitin joulukuussa 2004 Kiinan kansantasavallasta (China Aerospace Corporation). NIGCOMSAT-akronyymi tulee sanoista Nigerian Communication Satellite. Satelliitti perustuu kiinalaiseen DFH-4-tietoliikennesatelliittirunkoon. Siinä neljä C-kaistan, 18 Ku-kaistan, neljä Ka-kaistan ja kaksi L-kaistan transponderia. Operaattori on NASRDA. Satelliitin toiminta-aika on 15 vuotta. Se painaa 5 150 kg. Sen kiertorata on geostationaarinen kiertorata.
12.11.2008 satelliitti menetti sähkötehonsa aikana, jolloin se oli maan varjossa. Täten se tuli pysyvästi toimintakyvyttömäksi ja se pudotettiin ilmakehään tai siirrettiin hautausmaaradalle.  Satelliitin toimitussopimukseen kuuluu korvaava satelliitti tällaisen ennenaikaisen vian vuoksi.. Nigeria Communication Satellite -yrityksen toimitusjohtaja Alhaji Tima Ahmed Rufai ilmoitti helmikuun alussa 2009, että kiinalainen China Great Wall Corporation Limited laukaisisi vuoden 2010 alussa NIGCOMSAT-1:n korvaavan satelliitin, jolla oli myös vakuutus Lead Insurance -yhtiöltä. Korvaava NigComSat-1R laukaistaan vuonna 2011. Satelliitin tarkoitus on kehittää puhelin- ja internetyhteyksiä Nigeriassa. Samaan aikaan länsimainen "hyväntekeväisyyshanke" OB3 pyrkii samaan tavoitteeseen.
Tavoitteena on rakentaa NigComSat 2 ja 3 tietoliikennesatelliitit.
Nigeria on ilmaissut, että nykyisin se maksaa 450 miljoonaa dollaria vuosittain länsimaisille satelliittioperaattoreille satelliittitietoliikenneyhteyksistä. Nigeriassa uskotaan, että oma tietoliikennesatelliitti voi uudistaan maan taloutta merkittävästi.
Bruno Suviranta

Bruno Suviranta 1940-luvulla.
Bruno Kaarle Suviranta (vuoteen 1906 Olander; 18. maaliskuuta 1893 Sipoo – 29. elokuuta 1967 Nummi) oli suomalainen kansantaloustieteilijä. Hän oli Rautatiehallituksen tariffi- ja kontrolliosaston päällikkö 1924–1930, Suomen Pankin tutkija ja myöhemmin suhdannetutkimusosaston päällikkö 1930–1942, kansantaloustieteen professori Teknillisessä korkeakoulussa 1937–1944 ja Helsingin yliopistossa 1944–1956, valtionvarainministeriön kansantalousosaston päällikkö 1942–1946, Suomen Pankin taloudellinen neuvonantaja 1946–1949, Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan dekaani 1950–1954 sekä Helsingin kauppakorkeakoulun kansleri 1953–1967.
Suviranta osallistui aktiivisesti Suomen talouspolitiikkaa koskeneeseen päätöksentekoon ja keskusteluun. Häneltä pyydettiin usein asiantuntijalausuntoja. Suviranta suuntautui tutkijana Britanniaan ja Yhdysvaltoihin ja kannatti intohimoisesti taloudellista liberalismia. Hänen vuonna 1923 ilmestynyt englanninkielinen väitöskirjansa Englannin kauppataseesta herätti paljon huomiota. Suviranta kuului myös lukisten merkittävien suomalaisten yritysten johtokuntiin.
Suviranta meni naimisiin kanslianeuvos Jukka Tarjanteen tyttären Aino Tarjanteen kanssa. Heidän poikiaan olivat Antti Suviranta ja Timo Suviranta.
Toimitustöitä

Juhlajulkaisu Rainer von Fieandtin kuusikymmen-vuotispäivänä; toimituskunta Br. Suviranta, Hugo E. Pipping, Klaus Waris. Helsinki 1950
Suomennoksia

Frank A. Vanderlip : Miten Euroopalle on käynyt ; tekijän luvalla suomentanut Br. Suviranta. WSOY 1920
Aiheesta muualla

Br. Suviranta : Amerikan pankki- ja rahakriisi, Helsingin Sanomat, 02.04.1933, nro 89, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mikael Höckert

Ernst John Mikael (Mikko) Höckert (1. lokakuuta 1882 Helsinki – 1966) oli suomalainen konsuli ja pankkiiriliike Mikael Höckert & Co:n omistaja.
Mikael Höckertin vanhemmat olivat valtiokonttorin johtaja, valtioneuvos John Höckert (1849–1914) ja Hulda Sigrid Hjelt. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900, valmistui Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta 1906 ja opiskeli sitten kieliä Tallinnassa, Englannissa ja Ranskassa.
Höckert oli aluksi työssä valtiokonttorissa ja 1906–1909 Kansallis-Osake-Pankissa. Hän toimi sitten prokuristina pankkiiriliike E. Winckelmann & Co:n palveluksessa 1909-1912 ja arvopaperiosaston päällikkönä Helsingin Osakepankissa 1913. Vuonna 1914 hänestä tuli yksi pankkiiriliike Viktor Tavaststjerna & Co:n osakkaista ja johtajista ja vuonna 1917 hän perusti pankkiiriliike Mikael Höckert & Co:n. Höckert omisti Fabianinkatu 27:ssa toimineen pankkiiriliikkeen vuoteen 1961 saakka.
Höckert oli mukana perustamassa Tampereen Trikootehdas Oy:tä vuonna 1907 ja oli mukana sen johtotehtävissä vuoteen 1917 saakka. Hän oli mukana osakkaana Ab Granitissa, Keravan tiilitehtaassa (Aktiebolaget Kervo Tegelbruk) ja Oy Hultmanin panimoissa sekä oli tilintarkastajana useissa muissa yhtiöissä. Höckert oli Helsingin pörssin jäsenenä vuodesta 1912 ja jäsenenä  pörssikomiteassa 1920–1938. Hän toimi Helsingin kaupungin inventoimismiehenä 1912–1918. Hän oli myös Bolivian kunniakonsulina Suomessa vuodesta 1924 alkaen.
Höckert kuului Helsingin suojeluskunnan Old Boys-osastoon, Pelikanerna-voimistelukerhoon ja Espoon purjehdusseuraan.
Mikael Höckert oli naimisissa Walborg Emilia Lindegrénin kanssa. Heidän poikansa oli talvisodassa kaatunut kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja Gunnar Höckert. Toinen heidän pojistaan Lars Mikael Höckert (1910–1944) kaatui jatkosodan aikana 26. kesäkuuta 1944. Mikko Höckertin veli oli jääkärieläinlääkintäluutnantti Oskar Arne Höckert (1890-1918).
Musta-Parlammi

| Musta-Parlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°21′42″N, 24°56′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  oja Parlammiin 
Järvinumero:  35.783.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  103 m  
Rantaviiva:  0,828 km  
Pinta-ala:  3,809 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMusta-Parlammi 
Musta-Parlammi  on Päijät-Hämeessä Padasjoella  sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,8 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Nerosjärven alueeseen (35.783) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 103 metriä mpy.
Musta-Tokamo

| Musta-Tokamo |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kangasala
Koordinaatit:  61°36′09″N, 24°04′43″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Rukojärveen 
Järvinumero:  35.317.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  159,9 m  
Rantaviiva:  1,912 km  
Pinta-ala:  9,297 ha  
Saaria:  1 
 fiMusta-Tokamo 
Musta-Tokamo  on Pirkanmaalla Kangasalla Säynäjärven kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 9,3 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vaavunjoen valuma-alueeseen (35.317) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 159,9 metriä mpy.
NIC-maa

NIC-maat
NIC-maa eli nopeasti teollistunut maa on sosiologien ja yhteiskunta- ja politiikantutkijoiden käyttämä käsite eri maista ympäri maailman. Yhteistä näille maille on se, että ne eivät ole saavuttaneet vielä kehittyneen maan statusta, mutta nopean taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksensä ansiosta ne myös eroavat huomattavasti suurimmasta osasta kehitysmaista. NIC on lyhenne sanoista Newly industrialized country. Ne ovat usein siirtyneet maatalouspainoitteisesta taloudesta teollisuus-, rakennus- ja kaivospainoitteiseen talouteen.
Käsitettä käytettiin ensimmäistä kertaa 1970-luvulla kuvaamaan Aasian tiikereiksi kutsuttujen Etelä-Korean, Hongkongin, Singaporen ja Taiwanin nopeaa kehitystä kehitysmaista kehittyneiksi maiksi. Nykyään NIC-maiksi lasketaan yleensä Brasilia, Etelä-Afrikka, Filippiinit, Intia, Kiina, Malesia, Meksiko, Thaimaa ja Turkki. Mukaan voidaan laskea myös Venäjä ja Argentiina.
CIMO

Kansainvälisen liikkuvuuden ja yhteistyön keskus CIMO (The Centre for International Mobility) oli opetus- ja kulttuuriministeriön hallinnonalalla toimiva asiantuntija- ja palveluorganisaatio, joka edisti kansainvälistä vuorovaikutusta koulutuksen, työelämän ja kulttuurin alueilla sekä nuorison keskuudessa. CIMO perustettiin vuonna 1991.
Opetushallitus ja Kansainvälisen liikkuvuuden ja yhteistyön keskus CIMO yhdistyivät vuoden 2017 alusta uudeksi virastoksi, jonka nimi on Opetushallitus.
CIMO hallinnoi ja toimeenpani erilaisia vaihto- ja apurahaohjelmia sekä vastasi Euroopan unionin koulutus- ja nuoriso-ohjelmien kansallisesta toimeenpanosta sekä Luova Eurooppa- ja urheiluohjelman tiedottamisesta. CIMO myönsi hallinnoimiensa ohjelmien kohderyhmien kansainvälistymiseen apurahoja, avustuksia ja hanketukea. Keskeisiin tehtäviin kuului myös kerätä, muokata ja välittää toimialaan kuuluvaa tietoa asiakasryhmien tarpeisiin.
Kansainvälisessä toimintaympäristössä CIMO teki tunnetuksi suomalaista koulutusta ja osallistumismahdollisuuksia opiskelijavaihto-, harjoittelu- ja nuoriso-ohjelmiin Suomessa. Lisäksi CIMO tuki Suomen kielen ja kulttuurin opetusta ulkomaisissa yliopistoissa.
Laissa Kansainvälisen liikkuvuuden ja yhteistyön keskuksesta CIMOsta (19.12.2008/951) säädettiin CIMOlle ohjaus- ja neuvontavelvoite kansainväliseen henkilövaihtoon liittyvissä kysymyksissä. CIMOssa harjoitettavaa viestintää ohjasivat perustuslain mukainen kansalaisen oikeus tiedonsaantiin ja julkisuuslain velvoite harjoittaa aktiivista, avointa ja ymmärrettävää viestintää, valtioneuvoston viestintäohjeistus julkishallinnolle, opetus- ja kulttuuriministeriön omistajaohjaus ja ohjelmakohtaisesti esimerkiksi Euroopan komission ja Pohjoismaiden ministerineuvoston asettamat tavoitteet.
Aiheesta muualla

CIMO:n kotisivut
Maailmalle.net
Study in Finland
Mustajärvi (Kuhmoinen, Myllykylä)

| Mustajärvi |
| --- | --- |
 Maanmittauslaitoksen ortoilmakuva Mustajärvestä.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°31′43″N, 25°01′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  oja Rimminjärveen 
Järvinumero:  35.784.1.044
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  133,9 m  
Rantaviiva:  3,136 km  
Pinta-ala:  16,872 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMustajärvi 
Mustajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Myllykylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,9 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,1 kilometriä ja rannat ovat metsämaata. Järvellä on yli kymmenen vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet etelästä seututieltä 325. Asutus painottuu järven eteläosaan.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 133,9 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi ojaa. Laskuoja lähtee järven kaakkoispäästä ja laskee 900 metrin päässä Rimminjärveen. Laskuojan pudotus on 19,8 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty sen nykyisellä nimellä.
Vuoden 1965 peruskartassa järvellä oli yksi talo ja rannoilla oli muutama pieni pelto. Vuoteen 1985 mennessä pellot olivat metsittyneet ja järvelle oli rakennettu lisää taloja.
Beninin presidentinvaali 2021

Beninin presidentinvaali 2021 järjestettiin 11. huhtikuuta 2021. Vaalissa valittiin Beninin tasavallan presidentti viiden vuoden toimikaudeksi. Istuva presidentti Patrice Talon valittiin jatkokaudelle.
Tausta

Vuoden 2016 presidentinvaalin voitti Patrice Talon, joka sai vaalin toisella kierroksella lähes kaksinkertaisen määrän ääniä verrattuna vastustajaansa Lionel Zinsouhun. Zinsou oli maan pääministeri ja Yayi Bonin puolueen Forces Cauris pour un Bénin émergent (FCBE) ehdokas. Beniniä on pidetty aikaisemmin demokratian mallimaana Länsi-Afrikassa.
Presidenttikautensa alussa Talon sitoutui nopeisiin uudistuksiin, jotka tähtäsivät talouden vapauttamiseen. Seurauksena oli mielenosoituksia ja lakkoja, ja myöhemmin hallitus kiristi julkisia mielenosoituksia koskevia sääntöjä, mikä puolestaan johti syytöksiin autoritaarisuudesta. Samanaikaisesti presidentti on yrittänyt torjua Korruptiota. Vaalikampanjansa aikana Talon korosti hyvää hallintotapaa yhtenä keskeisistä teemoistaan. Niihin kuului myös presidentin yhden hallintokauden käyttöönotto, jota hän kutsui "moraaliseksi vaatimukseksi". Parlamentti kuitenkin esti tämän uudistuksen ja kieltäytyi luomasta ennakkotapausta siitä, että presidentin toimivaltaan kuuluisi viran perustuslaissa määrättyjen aikarajojen muuttaminen.
Tausta > Poliittinen kriisi

Presidentti Talonin hyväksyntä ja maine kärsivät vakavasti vuoden 2019 parlamenttivaalien jälkeen, jolloin hallitus rajoitti rajusti poliittisten puolueiden vaalikelpoisuutta. Tuolloin vain kaksi hallitusta kannattavaa puoluetta pystyi asettamaan ehdokkaitaan, ja kaikki oppositiopuolueet suljettiin pois vaaleista. Vaaleihin osallistuvat ryhmät Unionin progressiste ja Bloc républicain, olivat vaaleja varten perustettuja hallitusta kannattavia puolueita. Ne voittivat kaikki parlamenttipaikat, eikä millään opposition liikkeellä ollut suoraa edustusta lainsäädäntöasioissa. Oppositiopuolueet vaativat vaalien boikotointia, mikä johti ennätyksellisen matalaan 23 prosentin äänestysaktiivisuuteen, joka oli 65 prosenttia vähemmän verrattuna edellisiin vaaleihin.
Oppositio syytti presidenttiä jälleen autoritaarisuudesta ja vaati ääntenlaskennan lopettamista ja uusien vaalien järjestämistä, mutta ilman menestystä. Kaksi päivää vaalien jälkeen Amnesty International julkaisi lausunnon, jossa tuomittiin "poliittisten aktivistien ja toimittajien mielivaltaisten pidätysten aalto ja rauhanomaisten mielenosoitusten tukahduttaminen". Vaaleja leimasi myös äänestyspäivänä täydellinen Internetin sulku, jota oppositio, kansalaisyhteiskunta ja kansainväliset tarkkailijat arvostelivat. Hallituksen sorron tasoa kuvattiin "hälyttäväksi".
Vaalien jälkeisinä päivinä mielenosoittajat ja turvallisuusjoukot ottivat yhteen väkivaltaisesti. Turvallisuusjoukot ampuivat kyynelkaasua ja kovia ammuksia, ja mielenosoittajat polttivat renkaita ja heittivät esineitä. Amnesty International tuomitsi neljän mielenosoittajan kuoleman sekä mielivaltaisten pidätysten jatkamisen, mikä johti erään mielenosoittajan vakavaan loukkaantumiseen. Vahvat turvallisuusosastot sijoitettiin Cotonoun ja Porto-Novon kaduille uuden parlamentin virkaanasettamiseen asti. Erikoisjoukot,mellakka-autot, hätäapujoukot ja tasavaltalaiskaartin yksiköt lähetettiin järjestyksen ylläpitämiseksi.
Puoli vuotta jatkunut poliittinen keskustelu johti kuitenkin sopimukseen vaalien osallistumista koskevista säännöistä. Vuoden 2020 kunnallisvaaleissa keskusvaaliviranomainen vahvisti vain viisi poliittista puoluetta, kun vuoden 2015 kunnallisvaaleissa oli 34 puoluetta ja liittoa. Forces Cauris pour un Bénin émergent oli ainoa oppositiopuolue, joka ylitti edustukseen tarvittavan 10 prosentin äänikynnyksen. Tämä on johtanut siihen, että jotkut kansainväliset tarkkailijat ovat kyseenalaistaneet demokratian vahvuuden maassa, jota aiemmin pidettiin yhtenä Afrikan vakaimmista, koska maassa on ollut lisääntyvää rajoittamista ja taipumusta autoritaarisuuteen, sekä poliittisen moniarvoisuuden vähenemistä. Kaikki presidentti Talonin tärkeimmät poliittiset kilpailijat ovat joko maanpaossa tai suljettu poliittisen osallistumisen ulkopuolelle.
Tausta > Valmistautuminen vuoden 2021 vaaliin

Vuoden 2021 vaalin lähestyessä istuvan presidentin on nähty olevan teoriassa ainoa henkilö, joka pystyisi ehdokkaaksi. Vuoden 2019 perustuslain muutoksessa vaaditaan, että ehdokkaiden on saatava kymmenen prosentin kannatus parlamentin jäseniltä ja pormestareilta (noin 16 "sponsoria"). Asianomaisista vaalivirkailijoista160 (83 parlamentin jäsentä ja 77 pormestaria) kuuluu kuitenkin hallitusta suosiviin puolueisiin. Vain kuusi pormestaria, jotka kuuluvat Forces Cauris pour un Bénin émergentiin muodostaa opposition, eikä puolueella ole jäsentä parlamentissa.
Presidentti Talon lupasi "tehdä kaikkensa" järjestääkseen osallistavan, avoimen äänestyslistan vastustajilleen nimityksen saamiseksi. Tätä oppositiopuolueet pitivät presidentin tapana poimia suosikkinsa haastajistaan. Cauris-puolue sekä Demokraatit (entisen presidentin Yayi Bonin kannattajien perustama uusi puolue) pelkäävät, että presidentti Talon nimittää heidät Troijan hevosiksi.
Tausta > Väkivaltaisuuksia

Presidenttiehdokas Ganiou Soglon autoa ammuttiin helmikuun alussa. Soglo haavoittui välikohtauksessa, mutta sanoi jatkavansa vaalikampanjaa. Hän on entinen ministeri ja entisen presidentin Nicephore Soglon poika. Ganiou Soglo oli yksi 19 vaaliin osallistuvista ehdokkaista.
Tausta > Protestit

Vaaliviikolla, maanantaina  5.4. ja tiistaina presidentti Talonin vastustajat osoittivat mieltä useissa Beninin kaupungeissa. Sosiaalisessa mediassa postattiin kuvia mielenosoituksista Parakoun keskustassa ja kolmessa muussa akaupungissa. Cotonoussa sadat ihmiset marssivat, polttivat autonrenkaita ja pystyttivät barrikadeja Reutersin silminnäkijän mukaan. Siellä suurin osa protestoijien joukoista hajotettiin tiistaina ja sotilasajoneuvot vartioivat kaduilla.