stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Latvian asevoimat
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Latvian asevoimien kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Johan Alfred Nystén

Johan Alfred Nystén (18. lokakuuta 1843 Pukkila – 10. maaliskuuta 1901 Joensuu) oli suomalainen juristi, kollegiasessori, valtiopäivämies ja Joensuun pormestari.
Nysténin vanhemmat olivat kirkkoherra Karl Alfred Nystén ja Amanda Matilda Stråhlman. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion kymnaasista 1863 ja suoritti tuomaritutkinnon Helsingin yliopistossa 1867. Nystén sai varatuomarin arvon 1870 ja kollegiasessorin arvon 1895.
Nystén toimi Joensuun pormestarina 1871–1901. Hän oli porvarissäädyssä säätyvaltiopäivillä Joensuun ja Kajaanin edustaja 1877–1878.
Nystén osti muutamien yhtiökumppanien kanssa Puhoksen konepajan ja maatilan Kiteen pitäjästä. Hän omisti konepajan useita vuosia kunnes hän myi sen Enson osakeyhtiölle. Nystén omisti myös maatiloja Joensuun lähistöllä ja hän harjoitti lisäksi puutarhaviljelystä, rakennuttaen asuintalonsa lähelle kasvihuoneen.
Johan Alfred Nystén oli naimisissa vuodesta 1871 Fanny Wilhelmina Holmströmin kanssa. Juristi, pormestari ja valtiopäivämies Karl Woldemar Nystén oli Johan Alfred Nysténin veli.
Aiheesta muualla

Esko Järvelin: Kolmen kauppaneuvoksen aikaa: Pormestari Johan Alfred Nystén, s. 7-25.  Joensuu:  Joensuu-seura, 1978.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Gabriel Ehnberg | Joensuun pormestari 1871-1901 | Seuraaja: William Wallenius |
Jokisokeus

Aikuinen mäkärä (Simulium yahense). Parasiitti (Onchocerca volvulus) näkyvissä hyönteisen tuntosarvessa. Elektronimikroskooppikuva, suurennos 100x.
Jokisokeus (onkosersiaasia) on Onchocerca volvulus -sukkulamadon aiheuttama sairaus, joka aiheuttaa sokeutta. Jokisokeudelle on altistunut jopa 40 miljoonaa ihmistä Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Sairauden aiheuttava sukkulamato tarttuu ihmisiin mäkäröiden, hyttysten tai kärpästen välityksellä. Mäkärät elävät lähinnä jokien varsien kosteikoissa. Tästä tauti on saanut nimensä.
Tauti alkaa ihottumana ja ihonalaisena kutinana. Sukkulamadot voivat säilyä loisina ihmisessä jopa 20 vuotta. Ne vahingoittavat ihoa ja silmän pintaa siten, että ihminen sokeutuu. Sukkulamatonaaras voi kasvaa jopa 50-senttiseksi, kun taas uros 4–5-senttiseksi. Sukkulamato aiheuttaa turvotusta muun muassa haarojen alueella, ja ihosta tulee kuiva ja paperinen.
Sukkulamatoa voidaan torjua hyönteismyrkyillä. Jokisokeudelle on olemassa tehokas ja suhteellisen halpa lääke. Muun muassa jokisokeuden puhkeamisen estävän loismatolääkkeen kehittäjät japanilainen Satoshi Omura ja irlantilainen William C. Campbell palkittiin vuoden 2015 lääketieteen Nobel-palkinnolla. Länsi-Afrikassa tauti on lääkkeen avulla saatu voitettua lähes kokonaan, mutta esimerkiksi Keski-Afrikassa tilanne on yhä paha.
Paikoitellen ihmiset välttävät viljavia alueita tartunnan pelossa, ja näin viljelykseen parhaiten soveltuvat alueet jäävät käyttämättä. Tämä pahentaa joidenkin alueiden nälkäongelmaa. Tehokkain tapa estää sairauden leviämistä on kuivattaa mäkäröiden lisääntymispaikkoja. Ihmisiä kehotetaan myös suojaamaan itsensä pitkähihaisilla vaatteilla ja kasvonsa verkkohatuilla sekä hakemaan vettä kuumimpaan aikaan keskipäivällä, jolloin mäkärät eivät liiku.
Myös Ison-Britannian Dorsetissa elää mäkäräislaji Simulium posticatum, niin kutsuttu ”blandfordinkärpänen”, jonka purema aiheuttaa turvotusta, kutinaa ja pahoinvointia. Tämä ei kuitenkaan johtune ihmisessä menestyvästä loiseliöstä, toisin kuin jokisokeuden tapauksessa.
Johannes Filoponos

Johannes Filoponos (tunnetaan myös nimillä Joannes Filoponos sekä Johannes Aleksandrialainen) oli merkittävä 500-luvun kristitty filosofi, joka eli noin vuosina 490–570. Hänen teoksensa julistettiin pannaan 681, missä ne pysyivät seuraavat 600 vuotta.
Filoponos oli aikansa johtava fyysikko ja loi pohjaa modernille tieteelle, sen kriittiselle ajattelulle ja analyysille. Hän kritisoi Aristoteleen ja Platonin ajattelun virheitä mm. todistamalla heidän gravitaatioteoriansa ja oppinsa tyhjyyden mahdottomuudesta vääräksi. Kyseessä oli kappaleen putoamiskiihtyvyyden riippuvuus kappaleen tiheydestä. Liikelaiksi hän ehdotti hitauden periaatetta (impetusteoria), jonka vaikutuksesta kappaleet jatkavat liikettään.
Filoponos oli Aleksandrian filosofeja ja läheisesti yhteydessä Aleksandrian uusplatonilaiseen koulukuntaan. Nimen kieliopintutkija hän sai kieltä ja kirjallisuutta koskevista luennoistaan. Nimi filoponos ("uurastuksen rakastaja") puolestaan sai alkunsa hänen runsaasta tuotannostaan. Hän kirjoitti ainakin 40 filosofiaa tai teologiaa käsittelevää teosta. Hänen kynästään on peräisin varhaisin säilyt kuvaus astrolabista.
Noin vuoden 1200 paikkeilla Filoponoksen työt löydettiin uudelleen. Ne vaikuttivat mm. Bonaventuran, Gersonidesin, Jean Buridaniin, Nicole Oresmen ja Galileo Galilein ajatteluun.
Aiheesta muualla

Wildberg, Christian: John Philoponus The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Jokitiira

| Jokitiira |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Lokit Laridae
Alaheimo::  Tiirat Sterninae
Suku::  Tiirat Sterna
Laji::  aurantia
Kaksiosainen nimi
 Sterna aurantia  (J.E. Gray, 1831) 
Katso myös
   Jokitiira Wikispeciesissä   Jokitiira Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jokitiira (Sterna aurantia) on eteläaasialainen tiira. Sen elinympäristö ulottuu sisämaan jokivarsilla Itä-Pakistanista Etelä-Intiaan, Nepaliin, Lounais-Kiinaan ja Mekongin suistoon. John Edward Gray kuvaili lajin holotyypin Intiasta 1831.
Len Duncan

| Len Duncan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1953–1956
Talli(t):  Kurtis Kraft,  Schroeder
Kilpailuja:  4 (1 lähtö)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1953
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1956
Leonard "Len" Duncan (25. heinäkuuta 1911 Brooklyn, New York – 1. elokuuta 1998 Lansdale, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. Hän kilpaili kääpiöautokilpailuissa 1920-luvulta aina 1980-luvulle asti. Hän voitti American Automobile Associationin Eastern Midget -mestaruuden. Hän voitti myös kahdeksan American Racing Drivers Club -mestaruutta vuosien 1955–1967 välillä. Duncan osallistui myös vuoden 1954 Indianapolis 500 -kilpailuun, jossa hän sijoittui sijalle 31 ajettuaan 101 kierrosta ennen jarrujen rikkoutumista.
Toisen maailmansodan aikana Duncan sai kunnian olla presidentti Harry S. Trumanin autonkuljettaja tämän matkalla Englantiin ja Saksaan. Duncan valittiin National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 1991.
Jokisätkin

| Jokisätkin |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit
Suku::  Leinikit Ranunculus
Alasuku::  Sätkimet
Laji::  fluitans
Kaksiosainen nimi
 Ranunculus fluitans  Lam. 
Katso myös
   Jokisätkin Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jokisätkin (Ranunculus fluitans) on vedessä kasvava leinikkilaji. Sen varsi on hyvin vankka, 3–5 millimetriä paksu ja kahdesta viiteen metriä pitkä. Kasvilla ei ole kelluslehtiä ja uposlehdet ovat pitkiä ja siimamaisia. Kukka on valkoinen, keskeltä keltainen ja koostuu yleensä seitsemästä terälehdestä. Jokisätkin on sopeutunut kasvamaan joissa, myös nopeasti virtaavassa vedessä. Laji esiintyy Euroopassa, pääosin Keski-Euroopassa. Pohjoismaissa se esiintyy vain Ruotsin Skånessa Helge åssa.
Lahr/Schwarzwald

| Lahr/Schwarzwald |
| --- | --- |

 vaakuna
 Lahr/Schwarzwald
 Koordinaatit: 48°20′N, 7°52′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baden-Württemberg
Piirikunta:  Ortenaukreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  69,84 km²
Korkeus:  170 m
Väkiluku (30.6.2022):  48 695
 – Väestötiheys:  697 as./km²
Postinumero:  77933
Suuntanumero(t):  07821
 
 www.lahr.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lahr/Schwarzwald on kaupunki Ortenaukreisin piirikunnassa Baden-Württembergin osavaltiossa Lounais-Saksassa. Schwarzwaldin länsireunalla sijaitseva Lahr on paikallisesti merkittävä kaupunki, jonka vanhimmista osista on kirjallinen maininta jo 700-luvulta. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 48 695 asukasta.
Maantiede

Lahr/Schwarzwald sijaitsee osavaltionsa länsiosassa lähellä Ranskan rajaa. Sen itäpuolella levittäytyy laaja Schwarzwaldin metsä, lännessä virtaa Rein. Kaupungin halki virtaa Kinzigin 57-kilometrinen sivujoki Schutter; Kinzig puolestaan on Reinin 93-kilometrinen sivujoki. Lahrin etäisyys Freiburg im Breisgausta on noin 40 kilometriä pohjoiseen, Stuttgartista runsaat 100 kilometriä lounaaseen ja Strasbourgista noin 30 kilometriä eteläkaakkoon. Ortenaun piirikunnan hallintokaupungista Offenburgista Lahr sijaitsee viitisentoista kilometriä etelään.
Lahrin länsipuolisko on voimakkaasti kulttuurivaikutteinen, itäpuolisko on suurelta osin metsää. Muusta Lahrista lähes erillään on kaupungin lounainen kolkka, jonka alueella sijaitsee Kippenheimweilerin kaupunginosa. Kippenheimweiler on entisten maalaiskuntien Hugsweier, Kuhbach, Langenwinkel, Mietersheim, Reichenbach ja Sulz ohella yksi Lahriin 1970-luvulla liitetyistä kunnista. Kanta-Lahriin liitettiin jo 1899 Burgheim ja 1933 Dinglingen.
Lahr kuuluu eteläisen Ylä-Reinin alueeseen (Region Südlicher Oberrhein), jonka pinta-ala on runsaat 4 000 neliökilometriä ja väkiluku noin 1,1 miljoonaa.
Historia

Lahrin alueelta on löydetty jälkiä roomalaisesta asutuksesta, kuten gallo-roomalaisen fanumin eli pienen temppelin rauniot. Vakituinen kaupunkimainen asutus alkoi kehittyä Geroldseckin suvun rakennuttaman linnan liepeille 1200-luvulla, linnasta on säilynyt torni, Storchenturm Lahr. Paikkakunta kohotettiin kaupungiksi oletettavasti 1278. Lähes sata vuotta myöhemmin, 1377, kaupunkiprivilegiot uusittiin. Ne mahdollistivat Lahrin vaurastumisen ja kehittymisen kaupankäynnin keskukseksi aina vanhan valtakunnan loppuun asti. Suurin takaisku myönteiselle kehitykselle oli kolmikymmenvuotinen sota, jolloin väkiluku pieneni voimakkaasti. Sodan jälkeen 1677 François de Créquyn joukot polttivat Lahrin.
Vuonna 1803 Lahrista ympäristöineen tehtiin osa Badenia. Kaupunkiin perustettiin 1800-luvun kuluessa useita painotaloja. Vuosina 1898–1919 ja 1936–1945 Lahrissa toimi varuskunta. Toisen maailmansodan jälkeen Lahr toimi ranskalaisjoukkojen tukikohtana ja vuodesta 1969 aina 1990-luvulle kaupungissa oli Kanadan NATO-joukkojen päämaja. Sodan jälkeen Lahriin muutti venäjänsaksalaisia tuhansittain ja kaupunkiin jäi noin 200 hengen kanadalaisyhteisö sen jälkeen, kun maan joukot olivat poistuneet. Lahrin piirikunta, Landkreis Lahr, lakkautettiin 1973 ja samalla perustettiin Ortenaun piirikunta.
Lahrin kaupunginosilla on niin ikään pitkä historia. Mietersheim mainitaan ensi kerran 762 muodossa Mutherisheim, Dinglingen 961 muodossa Tuntelinga, Burgheim 1035 muodossa Burcheim, Sulz 1270 muodossa Sulz ja Hugsweier keskiajan loppupuolella 1341 muodossa Hugeswilre.
Nyky-Lahrin lounaiskulman Kippenheimweiler mainitaan ensi kerran 1417 muodossa Wilre ja 1462 muodossa Kippenwiler. Kuhbach, joka nykyisin muodostaa Lahrin keskustasta itään ulottuvan nauhamaisen asutusjatkumon, mainitaan 1035 muodossa Cuobach ja Reichenbach, joka on Lahrin itäisin kaupunginosa aivan Kuhbachin kaakkoispuolella, mainitaan 1270 muodossa Richenbach.
Langenwinkel on nuori kulmakunta. Sinne rakennettiin ensimmäinen talo vasta 1790 ja seitsemän vuotta myöhemmin se sai itsenäisen kunnan aseman.
Lahrin maamerkki on pyöreä torni Storchenturm Lahr, jota kutsutaan myös nimellä Burg Lahr. Se on ainoa keskiaikaisesta vesilinnasta säilynyt osa, alun perin torneja oli neljä. Lahrin kaupunginpuisto tunnetaan ruusuistaan ja Villa Jammista. Lahrin pääkirkko on evankelinen Unserer Lieben Frau, arkkitehtuuriltaan se on varhaisgoottilainen basilika.
Talous ja liikenne

Lahrissa on muun muassa koneenrakennusta, autoteollisuuden alihankkijoita, painotaloja, pakkausten valmistajia, logistiikkakeskuksia, terveydenhoitoalan toimijoita ja luovien alojen yrityksiä.
Lahrin rautatieasema sijaitsee rataosuudella Mannheim–Basel. Rataosuudella sijaitsevat myös Heidelberg, Karlsruhe ja Freiburg im Breisgau. Etäisyys Freiburgin päärautatieasemalta on noin 44,7 kilometriä. Lounaisen Saksan valtaväylä BAB 5 kulkee aivan Lahrin länsiosia hipoen ja risteää Bundesstraße 415:n kanssa keskustan luoteispuolella liittymässä 56. Lahrissa sijaitsee yksi Saksan erikoislentokentistä (Sonderflughafen). Se on rahtiliikenteen käytössä. Kiitotien pituus on 3 000 metriä.
Lähteet ja viitteet

↑  Bevölkerung, Gebiet und Bevölkerungsdichte Statistik-bw.de. Statistisches Landesamt Baden-Württemberg. Viitattu 14.6.2023.
1 2  Bevölkerung der Gemeinden Baden-Württembergs am 30. Juni 2022 (PDF) (s. 12) Statistisches Landesamt Baden-Württemberg. Viitattu 14.6.2023. (saksaksi)
↑  Entfernung von Lahr/Schwarzwald nach_ Luftlinie.org. Viitattu 12.6.2020.
↑  Porträt Lahr.de. Stadt Lahr. Viitattu 16.6.2020.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin verkkosivut (saksaksi, englanniksi, ranskaksi)
Lahr, Baden-Württemberg, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Lahr/Schwarzwald
Lahr/Schwarzwaldin sijainti Ortenaun piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Baden-Württembergin osavaltiossa.
Kaupunginpuisto
Käännös suomeksi
Lilja Dögg Alfreðsdóttir

| Lilja Dögg Alfreðsdóttir |
| --- | --- |

Islannin kulttuuri- ja kauppaministeri
 28. marraskuuta 2021– (31. tammikuuta 2022 asti turismi-, kauppa- ja kulttuuriministeri)  
Edeltäjä:  Þórdís Kolbrún R. Gylfadóttir (turismi-, teollisuus- ja innovaatioministeri)
Islannin opetus- ja kulttuuriministeri
 30. marraskuuta 2017 – 27. marraskuuta 2021  
Edeltäjä:  Kristján Þór Júlíusson
Seuraaja:  Ásmundur Einar Daðason (opetus- ja lapsiasiainministeri)
Islannin ulkoministeri
 7. huhtikuuta 2016 – 11. tammikuut 2017  
Edeltäjä:  Gunnar Bragi Sveinsson
Seuraaja:  Guðlaugur Þór Þórðarson
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1973 (ikä 51) Reykjavík
Kansalaisuus:   Islanti
Tiedot
Puolue:  Edistyspuolue
Lilja Dögg Alfreðsdóttir (s. 4. lokakuuta 1973) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka on toiminut Islannin kulttuuri- ja kauppaministerinä vuodesta 2022 lähtien ja sitä ennen vuodesta 2021 lähtien turismi-, kauppa- ja kulttuuriministerinä.
Lilja syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi Islannin yliopistosta vuonna 1998; hän opiskeli myös Itä-Aasian poliittista historiaa vuosina 1993–1994 Ewha-yliopistossa Etelä-Korean Soulissa sekä kansantaloustiedettä ja filosofiaa vuonna 1998. Hän suoritti kansantaloustieteen maisterintutkinnon Columbian yliopistossa vuonna 2001.
Vuosina 2001–2010, 2013–2014 ja 2016 Lilja työskenteli Islannin keskuspankissa. Vuosina 2010-2013 hän toimi Washingtonissa Kansainvälisen valuuttarahaston neuvonantajana. Vuosina 2014–2015 hän toimi Islannin valtioneuvoston kanslian projektijohtajana. Hänet valittiin Alltingiin vuoden 2016 vaaleissa Reykjavíkurkjördæmi suður -vaalipiiristä. Hän toimi ulkoministerinä vuosina 2016–2017, opetus- ja kulttuuriministerinä vuosina 2017–2021 ja turismi-, kauppa- ja kulttuuriministerinä vuosina 2021–2022. Vuodesta 2022 lähtien hän on toiminut kulttuuri- ja kauppaministerinä.
Lilja on naimisissa Magnús Óskar Hafsteinssonin kanssa. Heillä on vuosina 2007 ja 2009 syntyneet lapset.
Johan Fredrik Gefwert

Johan Fredrik Gefwert (4. marraskuuta 1821 – 11. tammikuuta 1881) oli ruotsalaissyntyinen Tampereella vaikuttanut vuori-insinööri ja tehtaanjohtaja.
Vallonilaiseen vuorimiessukuun kuulunut Gefwert kävi Ruotsissa Falunin vuoriopiston kurssin ja hän muutti Tampereelle vuonna 1843. Gefwertin johdolla rakennettiin Tammerkosken itärannalle Tampellan masuuni. Haverin kaivoksen rautamalmia käyttänyt masuuni valmistui 1844 mutta kun malmi osoittautui heikkolaatuiseksi masuuni alkoi käyttää raaka-aineena pääasiassa järvimalmia ja suomalmia. Masuunin yhteydessä toimi myös valimo ja paja. Masuuni laitoksineen myytiin 1856 Gustaf August Wasastjernalle, joka perusti sen yhteyteen konepajan. Tämä konepaja ja varatuomari Adolf Törngrenin vuonna 1856 perustama pellavakehräämö ja -kutomo yhdistettiin vuonna 1861 Tammerfors Linne- & Jern-Manufaktur Aktie-Bolag -nimiseksi yhtiöksi (vuodesta 1938 alkaen Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Osake-Yhtiö, sittemmin Oy Tampella Ab).
Gefwert oli pitkään konepajan johtajana ja kirjanpitäjänä ja hän työskenteli Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Osake-Yhtiön palveluksessa aina eläkkeelle siirtymiseensä asti 1878.
Gefwert oli naimisissa Agatha Johanna Lampenin (1818–1875) kanssa. Leskeksi jäätyään hän meni toisen kerran naimisiin paperitehtaan mestari Lindenin lesken Hulda Johanna Hartmanin kanssa. Gefwertin tytär ensimmäisestä avioliitosta Hilda Maria Gefwert (s. 1848) meni naimisiin Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Osake-Yhtiön konepajan johtajana toimineen insinööri Hermann Kauffmanin kanssa.
Gefwertin hauta on Tampereen Aleksanterin kirkon vieressä olevassa Pyynikin kirkkopuistossa.
Jalkaväkirykmentti 1 (jatkosota)

| Jalkaväkirykmentti 1 |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1941 - 1944
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Jalkaväkirykmentti 1 (JR 1) oli Suomen maavoimien 10. divisioonan yksikkö jatkosodassa. Sen rungon muodostivat välirauhan aikaisen 1. prikaatin varusmiesyksiköt täydennettynä Päijänteen sotilasläänin ja Suur-Saimaan suojeluskuntapiirin perustamilla reserviläisyksiköillä.
Perustaminen

Perustamisvaiheessa rykmentin kokoonpanoon kuuluivat:
Esikunta
I pataljoona (I/JR 1) 1. prikaatin I pataljoona
II pataljoona (II/JR 1) 1. prikaatin II pataljoona
III pataljoona (III/JR 1) Suur-Saimaan suojeluskuntapiiri perusti Lemillä
13. komppania eli kranaatinheitinkomppania (13./JR 1)
14. komppania eli tykkikomppania (14./JR 1)
Kolonna (Kol./JR 1)
Jalkaväkirykmentti 1 sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen ns. varusmiesrykmenttinä, joten sen varustus oli pääosin parempi kuin divisioonan muiden rykmenttien.
Komentajat

Rykmentinkomentajina olivat:
jääkärieversti Lauri Maskula 18. kesäkuuta 1941 - 18. marraskuuta 1943
everstiluutnantti Tauno Viljanen 18. marraskuuta 1943 - 30. kesäkuuta 1944
eversti Kosti Lyly 30. kesäkuuta - 4. joulukuuta 1944
Aiheesta muualla

Yli 30 veteraania avaa viimein suunsa jatkosodan verilöylystä: Pakokauhua, seonneita päälliköitä eikä tietoakaan organisoidusta puolustuksesta Yle, 2017
Rykmentin komentaja Tauno Viljanen
Lilja Rafney Magnúsdóttir

| Lilja Rafney Magnúsdóttir |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 2009–2021  
Ryhmä/puolue:  Vihreä vasemmisto
Vaalipiiri:  Norðvesturkjördæmi
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1957 (ikä 67) Staður, Sugandafjörður, Länsivuonot
Kansalaisuus:  Islanti
Tiedot
Puolue:  Vihreä vasemmisto
Lilja Rafney Magnúsdóttir (s. 24. kesäkuuta 1957) on islantilainen vihreän vasemmiston poliitikko, joka toimi kansanedustajana Alþingissä vuosina 2009–2021.
Vuosina 1990–1994 Lilja toimi Suðureyrarhreppurin kunnanjohtajana. Vuoden 2009 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Hän toimi vuonna kalastus- ja maatalousvaliokunnan puheenjohtajana ja vuosina 2017–2021 elinkeinovaliokunnan puheenjohtajana.
Lehmusjärvi

| Lehmusjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°53′01″N, 23°51′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Paloveden alue (35.32)
Laskuoja:  oja Pikkuiseen Hammonjärveen 
Järvinumero:  35.321.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  147,1 m  
Rantaviiva:  1,504 km  
Pinta-ala:  6,897 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLehmusjärvi 
Lehmusjärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Karjulan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,9 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Paloveden lähialueeseen (35.321) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 147,1 metriä mpy.
Lauklampi (Lohja, Puujärvi)

| Lauklampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Lohja, Salo
Koordinaatit:  60°14′12″N, 23°38′43″E
Järvinumero:  82.002.1.073
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  49,3 m 
Rantaviiva:  3,4 km 
Pinta-ala:  0,11 km² 
 fiLauklampi 
Lauklampi on metsäjärvi Lohjan ja Salon rajalla läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 11,3 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 23 kilometriä länteen.
Maantiede

Lauklammen etelä–pohjoissuuntainen pituus on 1,1 kilometriä. Pohjoisosan leveys on 200 metriä, eteläosa on kapeampi, ja eteläisin osa on kuroutunut lähes erilleen muusta järvestä. Lauklammen keskiosasta noin puoli hehtaaria sijaitsee Salon alueella, Lohjan ja Salon raja kulkee järven keskellä sijaitsevan muutaman aarin laajuisen saaren kautta. Lauklammen pohjoisosassa sijaitsee noin 70 aarin laajuinen mökitetty saari. Lauklammen länsipuolella sijaitsee Iso-Suonia, järvien välisellä kannaksella on jonkin verran pientaloja, myös Lauklammen itärannalla on rakennuksia. Lauklammen koillispuolella sijaitsee Tesväri ja idässä Puujärvi. Luoteessa on Pirunlinnan Suonia.
Lauklampeen virtaa ojia ympäristön soilta. Lauklammen eteläosasta virtaa laskuoja Iso-Suoniaan, jonka korkeustaso on 0,5 metriä Lauklampea alempi.
Lauklammen kuormitus on arvioitu vähäiseksi.
Lauklampi (82.002.1.073) kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen (82.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö päävesistöalueella Saaristomeren rannikkoalue, Ahvenanmaa (82). Fiskarsinjoen alueella on 76 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä. Lohjanjärven lounaispuolella levittäytyvä Fiskarsinjoen alue sijaitsee Saaristomeren rannikkoalueen kaakkoisosassa Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajaseudulla.
Läntisellä Uudellamaalla on kolme Lauklampea, Lohjalla on Puujärven Lauklammen lisäksi Koikkalan Lauklampi ja Siuntion pohjoisosassa on Lauklampi.
Lilja Erikkilä

Lilja Sofia Erikkilä (myöh. Elomaa, 16. maaliskuuta 1916 Raahe – 14. toukokuuta 1987) oli suomalainen pikajuoksija. Hän juoksi 100 metrillä Suomen ennätyksen 12,6 s Kalajoen vastavalmistuneella kentällä 13. elokuuta 1939.
Japani talviolympialaisissa 1956

Japani osallistui Cortina d'Ampezzon talviolympialaisiin 1956 kymmenen miesurheilijan joukkueella. Alppihiihtäjä Chiharu Igaya teki olympiahistoriaa tuomalla Japanille maan kaikkien aikojen ensimmäisen talviolympiamitalin: hopeamitali irtosi pujottelusta, jossa Igayan edelle ehätti vain Itävallan Toni Sailer. Kisojen mitalitilastossa Japani sijoittui 11:nneksi.
Japanin nuorin urheilija näissä olympiakisoissa oli pikaluistelija Yoshiyasu Gomi, jolla oli ikää 22 vuotta ja 279 päivää. Maan vanhin osallistuja oli vuorostaan maastohiihtäjä Tatsuo Miyao, ikää 27 vuotta ja 346 päivää.
Mitalistit > Hopeaa

Chiharu Igaya – Alppihiihto, miesten pujottelu
Joukkue > Alppihiihto

| Urheilija | Laji | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| Chiharu Igaya | Miesten pujottelu |  Hopeaa |
| Chiharu Igaya | Miesten suurpujottelu | 11. |
| Chiharu Igaya | Miesten syöksylasku | hyl. |
| Susumu Sugiyama | Miesten pujottelu | 33. |
| Susumu Sugiyama | Miesten suurpujottelu | 45. |
| Susumu Sugiyama | Miesten syöksylasku | 28. |