stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Roy Jenkins
Elämä ja ura > Politiikka

Vuoden 1964 vaalien jälkeen Jenkins toimi Harold Wilsonin hallituksen ilmailuministerinä (1964–1965), sisäministerinä (1965–1967) ja valtiovarainministerinä (1967–1970). Jenkins ajoi useita vapaamielisiä uudistuksia kuten Obscene Publications Actin lieventämistä 1959, avioeron helpottamista, teatterin sensuurin poistoa, abortin ja homoseksuaalisuuden laillistamista.[lähde? ] Jenkins seurasi James Callaghania valtiovarainministerinä marraskuun 1967 punnan devalvoinnin jälkeen ja toimi virassa aina työväenpuolueen vuoden 1970 vaaleissa kokemaan tappioon asti. Heinäkuussa 1970 hänet valittiin puolueen varajohtajaksi.
Jenkins erosi työväenpuolueesta vuonna 1972, kun puolue tuki kansanäänestyksen järjestämistä Britannian jäsenyydestä Euroopan talousyhteisössä (EEC). Jenkins palkittiin 1972 Kaarle Suuren palkinnolla "Euroopan idean edistämisestä."[lähde? ] Vuonna 1973 hän oli varjohallituksen sisäministeri ja työväenpuolueen voitettua vaalit 1974 hän toimi sisäministerinä vuoteen 1976. Hän ajoi läpi kiistellyn Prevention of Terrorism Actin, joka muun muassa pidensi aikaa jonka pidätettyjä sai pitää vangittuna.[lähde? ]
Jenkins oli ehdolla työväenpuolueen johtoon maaliskuussa 1976, mutta jäi kolmanneksi kuudesta ehdokkaasta Callaghanin ja Michael Footin jälkeen. Jenkins pyrki ulkoministeriksi, mutta hänet nimitettiin Euroopan komission johtoon. Jenkinsin komissio ajoi läpi Euroopan talous- ja rahaliiton, josta tuli 1979 Euroopan valuuttajärjestelmä, nykyisen euron edeltäjä.[lähde? ] Jenkins työskenteli komission johdossa vuoteen 1981.
22. marraskuuta 1979 Jenkins piti vuotuisen Dimblebly-luennon otsikolla "Home Thoughts from Abroad", jossa hän piti Britannian ongelmien syynä kaksipuoluejärjestelmää. Hän kannatti uuden "radikaalin keskustan" luomista ja rohkaisi uuden poliittisen ryhmittymän syntyyn.[lähde? ] Niin sanottu neljän kopla, Jenkins, David Owen, Bill Rodgers ja Shirley Williams perusti tammikuussa 1981 Sosiaalidemokraattisen puolueen (Social Democratic Party; SDP), jonka ensimmäisenä johtajana Jenkins toimi 1982–1983.
Vuonna 1981 Jenkins pyrki parlamentiin Warringtonin vaalipiiristä, mutta työväenpuolue piti paikan. Hän pääsi läpi seuraavan vuoden vaalissa Glasgow’n Hillheadista vieden konservatiivien paikan. Vuoden 1983 vaaleissa hänestä kampanjoitiin SDP:n ja liberaalien pääministeriehdokasta. Jenkinsin puheenjohtakauden jälkeen SDP:tä johti David Owen. Jenkins pettyi Owenin tukiessa Margaret Thatcherin politiikkaa. Jenkins piti paikkansa SDP:n edustajana parlamentissa aina vuoteen 1987 saakka.
Jenkins oli ylähuoneessa SDP:n ja liberaalien yhdistyessä 1988 muodostuneen Liberaalidemokraattisen puolueen johdossa vuoteen 1997. Hallitus nimitti hänet joulukuussa 1997 itsenäisen komission johtoon kehittämään maalle uutta vaalijärjestelmää. Jenkinsin komissio kehitti ennennäkemättömän järjestelmän nimeltä Alternative Vote Top-up, jossa suurin osa ehdokkaista valittaisiin yhden ehdokkaan piireistä ja suhteellisuuden varmistamiseksi osa alueellisilta listoilta. Mitään toimia vaalijärjestelmän uudistamiseksi ei kuitenkaan tehty.
Elämä ja ura > Muu toiminta ja kunnianosoitukset

Jenkins oli Oxfordin yliopiston kansleri 1987–2003. Vuonna 1987 kuningatar Elisabet II aateloi Jenkinsin arvonimellä Baron Jenkins of Hillhead, of Pontypool in the County of Gwent. Vuonna 1993 Jenkinsille myönnettiin Order of Meritin jäsenyys.
Jenkins kirjoitti 19 kirjaa. Gladstonen elämäkerta voitti Whitbread-palkinnon 1995. Ennen kuolemaansa hän valmisteli elämäkertaa John F. Kennedystä.
Jenkins kuoli sydänkohtaukseen tammikuussa 2003. Tätä ennen hänelle oli tehty sydänleikkaus marraskuussa 2000.
Białogardin piirikunta

Białogardin piirikunta (puol. powiat białogardzki) on piirikunta Länsi-Pommerissa, Puolassa. Se on nimetty keskuskaupunkinsa Białogardin mukaan. Piirikunnan toinen kaupunki, Karlino, sijaitsee noin yhdeksän kilometriä Białogardista luoteeseen. Białogardin naapuripiirikuntia ovat Koszalinin, Szczecinekin, Świdwinin ja Kołobrzegin piirikunnat. Piirikunnan pinta-alasta kaksi viidesosaa on metsää.
Piirikunnassa asuu noin 48 000 ihmistä, joista puolet Białogardissa (24 339 asukasta vuonna 2006). Karlinossa on asukkaita hieman alle 6 000.
Białogardissa rekisteröityjen ajoneuvojen rekisterikilven kirjaintunnus on ZBI.
Talous

Maatalous on tärkeässä asemassa ja työllistää 15 prosenttia piirikunnan asukkaista. Maatilojen keskikoko on piirikunnassa Puolan suurimpia.
Kuntajako

Białogardin piirikunta jakautuu neljään kuntaan. Näistä yksi on määritelty kaupunkikunnaksi, kaksi maalaiskunnaksi ja yksi näiden välimuodoksi, maalaiskaupunkikunnaksi (puol. gmina miejsko-wiejskie). Maalaiskuntia ovat Białogardin maalaiskunta ja Tychovo, Karlinolla on oma maalaiskaupunkikuntansa ja Białogard on kaupunki. Białogardin maalaiskunnan hallinnollinen keskus on Białogard, vaikkei se olekaan osa maalaiskuntaa. Pinta-alaltaan suurin kunta on Tychovo (350,7 km²), joka on kuitenkin väkiluvultaan pienin (alle 7 000 asukasta).
Aiheesta muualla

Piirikunnan viralliset kotisivut (puolaksi, saksaksi, jonkin verran myös englanniksi ja ranskaksi)
Białogardin kuntajako. Karlinon taajama-alue rajattu erilleen muusta kunnasta.
Rovaniemen tuhopoltto 1930

Rovaniemen tuhopoltto (tunnettiin aikanaan nimellä Rovaniemen murhapoltto) tapahtui heinäkuun 1930 alussa Rovaniemellä samaan aikaan kun Lapuan liikkeen talonpoikaismarssi oli käynnissä. Tuhopoltosta syytettiin paikallisia kommunisteja ja jutun kuulustelujen aikana poliisin väitettiin syyllistyneen pidätettyjen pahoinpitelyyn tunnustuksien saamiseksi.
Tapahtumien kulku

Yöllä 7. heinäkuuta 1930 sytytettiin Rovaniemen kauppalassa Rovaniemen Sähkömylly Oy:n rakennus tuleen ja seuranneessa tulipalossa tuhoutui useita lähellä sijainneita varastorakennuksia. Aineelliset vahingot nousivat noin 5 miljoonaan markkaan. Palosta syytettiin kommunisteja. Heinäkuun 10. päivään mennessä oli pidätetty jo 14 henkilöä, joista yhdeksän oli kommunistiseen nuorisoliittoon kuuluneita 15-18-vuotiaita nuoria. Väitettiin, että palo oli sytytetty kostoksi siitä, että kommunistisessa työväenliikkeessä aktiivisesti toiminut kauppias Alex Hyvönen oli kesäkuun lopulla muilutettu itärajan taakse. Toisen version mukaan tulipalon takana olivat paikalliset Lapuan liikkeen kannattajat.
Oikeudenkäynnit

Ensimmäisessä kihlakunnanoikeuden istunnossa elokuussa 1930 yksi syytetyistä Väinö Paaso väitti poliisin pahoinpidelleen häntä tunnustuksen saamiseksi. Syytetyt valittivat tuomiosta hovioikeuteen, joka palautti muotovirheiden takia jutun takaisin kihlakunnanoikeudelle. Tässä vaiheessa syytettyjen avustajina toiminut Kullervo Tuominen laati kirjelmän, jonka mukaan kaikkia syytettyjä oli kuulusteltu epätavallisin keinoin tunnustusten saamiseksi. Jutun käsittelyä jatkettiin kihlakunnanoikeudessa joulukuussa 1930, jolloin syytettyjen puolustusasianajajana toimi Ernesti Hentunen. Hentunen toi pahoinpitelysyytteet uudelleen esille ja väitti myös itse joutuneensa lapualaismielisten pahoinpitelemäksi matkallaan oikeuden istuntoon. Oikeus ei kuitenkaan saanut mielestään päteviä todisteita kidutuksesta tai voimankäytöstä kuulustelujen yhteydessä.
Kihlakunnanoikeus kovensi syytettyjen rangaistuksia, niin että useat heistä saivat 4–10 vuotta kuritushuonetta. Juttu siirtyi huhtikuussa 1931 hovioikeuteen ja sieltä edelleen korkeimpaan oikeuteen, joka alensi jonkin verran rangaistuksia. Sodan jälkeen Valpo aloitti uudelleen jutun tutkimukset, ja kemiläisen kommunistin  Einar Mäkisen (josta oli tuolloin tehty Valpon etsivä vailla minkäänlaista pätevyyttä) laatiman raportin mukaan tuomitut olivat olleet syyttömiä. Vuonna 1948 neljä tuomittua vaati vielä tuomioiden purkua, mutta silloinen oikeuskansleri ei halunnut ottaa asiaan kantaa.
Ristiriitaisia näkemyksiä

Kirjailija Jorma Etto käsitteli 1961 Rovaniemen tuhopolttojuttua romaanissaan Merkkitulia. 2000-luvulla juttua ovat tutkineet Ilkka Levä ja viimeksi Mikko Uola, jotka päätyivät lähes päinvastaisiin tuloksiin. Levän mukaan tuomitut olivat syyttömiä kun taas Uola teoksessaan Vallankumouksellisia, vakoilijoita ja aseveljiä on sitä mieltä että tuomitut todella sytyttivät rakennukset. Uola ei myöskään usko pahoinpitelysyytöksiin, vaikkakin myöntää ettei niitä voi osoittaa täysin perättömiksi.
Kirjallisuutta

Ilkka Levä : Rovaniemen murhapoltto 1930 : poliisin ja työväestön kohtaamisen muistijäljestä historiaksi, s. 164–217 teoksessa Ruumiita ja mustelmia : näkökulmia väkivallan historiaan, toimittaneet Ulla Aatsinki ja Johanna Valenius. Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura, Helsinki 2005
Ilkka Levä : Kansallisvaltion teräsmiehestä valtakunnan sovittelijaksi. Poliisikulttuurin psykohistorialliset solmukohdat 1930-1997, SKS, Helsinki 2008
Mikko Uola : Vallankumouksellisia, vakoilijoita ja aseveljiä. Myyttejä ja tosiasioita Lapin historiasta 1910-luvulta 1940-luvulle. Minerva Kustannus 2010
Białowieżan metsä

Białowiezan metsä
| --- | --- |
Sijainti:  Podlasian voivodikunta Puola ja Valko-Venäjä
Pinta-ala:  1 610,0 km2, 1 418,9 km2, 1 667,1 km2 
| --- | --- |
Tyyppi:  Aarniometsä, luonnonpuisto, metsä, biosfäärialue 
Perustettu:  1932 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Białowieżan metsä (puol. Puszcza Białowieska, valkoven. Белавежская пушча, Belavežskaja puštša, ven. Беловежская пуща, Belovežskaja puštša) on Puolassa ja Valko-Venäjällä sijaitseva suurin vielä jäljellä oleva yhtenäinen alavan maan metsäalue Euroopan lehtimetsävyöhykkeellä. Se on suurin jäänne metsistä, jotka ammoisina aikoina peittivät laajaa osaa Euroopasta. Alueen on sanottu edustavan tyypillisiä eurooppalaisen kivikauden ja varhaisen pronssikauden aikaisia metsiä. Alue on maailmanperintökohde, ja se on kansallispuistoa molemmin puolin valtioiden rajaa. Kansallispuisto ja maailmanperintökohde ovat pinta-alaltaan 876 neliökilometriä. Rajalla on aita, joka estää ihmisten ja suurien eläinten liikkumisen sen yli. Valko-Venäjän puolella metsää reunustaa suojavyöhyke, mutta sitä kuitenkin hakataan melko laajamittaisesti. [lähde? ]
Kansallispuistot

sijainti Valko-Venäjällä. EU:n puoleiseen  on käynti Puolan puolelta.
Metsässä on kaksi kansallispuistoa. Niiden yhteispinta-ala on 164 000 hehtaaria, josta  11 000 Puolassa ja 153 000 hehtaaria Valko-Venäjällä. Valko-Venäjän puistossa on eläintarha, kirjasto ja museo, ja siellä edistetään perinteisiä puutöitä. Puolan puoleisessa puistossa on tsaarinaikainen palatsi ja sitä ympäröivä englantilainen  maisemapuutarha.
Historia

Białowieża oli visentin viimeisiä esiintymisalueita maailmassa ensimmäiseen maailmansotaan saakka, jonka kuluessa sotilaat ja salametsästäjät tappoivat metsien viimeiset visentit. Sodan jälkeen vuonna 1929 neljä visenttiä hankittiin kasvatettavaksi eläintarhoista ja Länsi-Kaukasukselta, jossa visenttejä eli vielä vähän aikaa. [lähde? ] Vuonna 1932 Białowieżan metsistä tehtiin kansallispuisto. Alue selvisi toisesta maailmansodasta vaikeakulkuisuutensa takia varsin vähin vaurioin, vaikka puolalaiset ja venäläiset partisaanit piiloutuivat metsiin Natsi-Saksan hyökätessä. Vuonna 1951 ensimmäiset visentit palautettiin metsiin, ja näistä yksilöistä alkunsa saanut populaatio on pikkuhiljaa kasvanut ja levittäytynyt muualle Valko-Venäjälle. [lähde? ] Nykyisin puistossa elää noin 300 visenttiä.
Valko-Venäjän puolella puistoa sijaitsee hallituksen residenssi Viskuli, jossa neuvostotasavaltojen johtajat allekirjoittivat vuonna 1991 sopimuksen Itsenäisten valtioiden yhteisön muodostamiseksi, mikä johti myöhemmin samana vuonna Neuvostoliiton lakkauttamiseen.
Euroopan unionin tuomioistuin on määrännyt, että Puolan on lopetettava laajamittaiset hakkuut Białowiezassa. Marraskuussa 2017 tuomioistuin määräsi 100 000 euron päivittäisen uhkasakon, mikäli hakkuut eivät lopu. Puola on perustellut hakkuita kirjanpainajan leviämisen estämisellä ja sienestäjien turvallisuudella.
Aiheesta muualla

Trees of Bialowieza National Park (englanniksi)
Belavezhskaya Puscha Belarus Guide (englanniksi)
Belovezhskaya Pushcha XXI Century Valokuvia (englanniksi)
Pushcha welcomes 300,000th visitor Belta. Arkistoitu 2.1.2011. (englanniksi)
Bialowieza Forest Puolan puiston virallinen sivu (englanniksi, puolaksi, venäjäksi)
Belovezhskaya Pushcha National Park, Belarus The Encyclopedia of Earth. (englanniksi)
Belovezhskaya Pushcha / Białowieża Forest Unescon maailmanperintöluettelo (englanniksi)
Białowiezan metsää Puolan puolella
Rådhusplassen

Näkymä aukiolta vuonolle päin.
Rådhusplassen on aukio Oslon keskustassa kaupungintalon vieressä Pipervikan rannalla. Aukion läntinen osa on nimetty Brynjulf Bullin ja itäinen Rolf Strangerin mukaan. Aukiolla on useita patsaita muun muassa Emil Lieltä, Per Hurumilta ja Axel Enderiltä. Aiemmin aukion läpi kulki vilkas autoliikenne, mutta se siirtyi 1990-luvulla aukion alittavaan tunneliin. Nykyisin Rådhusplassenilla järjestetään paljon tapahtumia ja se toimii esimerkiksi Oslon maratonin lähtöpaikkana ja maalina.
Peter Tordenskjoldin muistopatsas (Axel Ender, 1901)
Franklin D. Rooseveltin muistopatsas (Stinius Fredriksen, 1950) pystytettiin kiitoksena Yhdysvaltain tuesta Norjalle toisen maailmansodan jälkeen.
Rådhusplassen täynnä ihmisiä muistotilaisuudessa kolme päivää heinäkuun 2011 terrori-iskun jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rådhusplassen Wikimedia Commonsissa
Białogard

| Białogard |
| --- | --- |
 Pyhän Marian kirkko
 lippu:  vaakuna
 Białogard
 Koordinaatit: 54°00′11″N, 15°59′32″E 
Valtio:   Puola
Voivodikunta:  Länsi-Pommeri
Piirikunta:  Białogard
Kaupunkioikeudet:  1299
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Emilia Bury
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  25,7 km²
Korkeus:  25 m
Väkiluku (2019)  (arvio):  24 146
 – Väestötiheys:  939,5 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  78-200
Suuntanumero(t):  +48 94
 
 www.bialogard.info 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Białogard [bʲaˈwɔɡart] (saks. Belgard) on kaupunki Białogardin piirikunnassa Länsi-Pommerin voivodikunnassa Puolassa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 24 146. Białogard sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Koszalinista ja noin 140 kilometrin päässä voivodikunnan pääkaupungista Szczecinistä.
Białogard on tärkeä Keski-Pommerin rautatien risteys, jossa on kaksi päälinjaa (Kołobrzeg - Piła ja Gdańsk - Stargard).
Valokuvia

Entinen viljavarasto
Vanhan kaupungin historiallisia rakennuksia
Kaupungintalo
Kaupungin muurit
Rautatieasema
Ystävyyskaupungit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Aknīste, Latvia   Albano Laziale, Italia   Binz, Saksa |   Gnosjö, Ruotsi   Maardu, Viro |   Olen, Belgia   Teterow, Saksa |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Białogard Wikimedia Commonsissa
Rådhusetin metroasema

Rådhusetin metroasema on metroasema Tukholman metron Sinisellä linjalla. Se sijaitsee T-Centralenin ja Fridhemsplanin metroaseman välissä. Asema sijaitsee Tukholman raatihuoneen alapuolella. Aseman lähellä sijaitsevat myös poliisiasema ja Tukholman kaupungintalo.
Aseman liukuportaat
Sisäänkäynti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rådhusetin metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Fridhemsplanin metroasema ▷ Hjulsta |  |  Linja 10 |  | T-Centralen ▷ Kungsträdgårdenin metroasema |
| Fridhemsplanin metroasema ▷ Akallan metroasema |  |  Linja 11 |  | T-Centralen ▷ Kungsträdgårdenin metroasema |
muokkaa wikidataa
Borgarbyggð

| Borgarbyggð |
| --- | --- |
 vaakuna

 Koordinaatit: 64°32′24″N, 21°55′1.2″W 
Valtio:  Islanti
Hallinto:  
 – Kunnanjohtaja:  Þórdís Sif Sigurðardóttir
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4 926 km²
Väkiluku (2018):  3 868
 – Väestötiheys:  0,79 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC0
 
 borgarbyggd.is 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Borgarbyggð on kunta Länsi-Islannissa. Siellä asuu 3 868 asukasta. Kunnan keskupaikka on Borgarnes; muita asutuskeskuksia ovat Hvanneyri, Bifröst, Varmaland ja Kleppjárnsreykir. Kunnassa sijaitsee Bifröstin yliopisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Borgarbyggð Wikimedia Commonsissa
Biosemiotiikka

Biosemiotiikka on tiede, semiotiikan haara, joka tutkii semioottisia prosesseja ja eliöiden elämää suhteessa niiden ympäristöön, Umweltiin. Nykyisen biosemiotiikan mukaan kaikki eliöt muodostavat eräänlaisen merkkiprosessin eli semioosin.
Sen klassikko on virolais-saksalaisen biologin Jakob von Uexküllin teos Bedeutungslehre (suom. Merkitysoppi, 1940).
Kirjallisuutta

Emmeche, Claus; Kull, Kalevi; Stjernfelt, Frederik 2002. Reading Hoffmeyer, Rethinking Biology. (Tartu Semiotics Library 3.) Tartu: Tartu University Press.
Favareau, Donald 2006. The evolutionary history of biosemiotics. In: Barbieri, M. (ed.), Introduction to Biosemiotics: The New Biological Synthesis. Berlin: Springer, 1–67.
Kull, Kalevi 1999. Biosemiotics in the twentieth century: a view from biology. Semiotica 127(1/4): 385–414.
Sebeok T. A., Umiker-Sebeok J. (ed.) 1992. Biosemiotics: The Semiotic Web 1991. Berlin: Mouton de Gruyter.
Aiheesta muualla

Vihelmaa, Ella: ”Miten ihmiskeskeistä tekstikäsitystä voi kyseenalaistaa semioottisista lähtökohdista?”. Teoksessa Haapaniemi, Riku & Ivaska, Laura & Katajamäki, Sakari (toim.): Tekstit ympärillämme: Kirjoituksia tekstikäsityksistä ja -käytänteistä, s. 228–238.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2024.  ISBN 978-952-03-3465-9.  Vapaasti luettavissa
Raseiniain kunnallispiiri

| Raseiniain kunnallispiiri (Raseinių rajono savivaldybė) |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Liettua
Lääni:  Kaunasin lääni
Hallinnollinen keskus:  Raseiniai
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1573 km²
Väkiluku (2008):  41 895
 – Väestötiheys:  28,1 as./km²
 
 www.raseiniai.lt  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Raseiniain kunnallispiiri (liett. Raseinių rajono savivaldybė) on yksi Liettuan 60 kunnallispiiristä, joka sijaitsee Kaunasin lääniissä. Kunnallispiirin väkiluku oli 41 895 asukasta vuonna 2008.
Aluejako

Raseiniain kunnallispiiri jakautuu kahteen kaupunkiin ja seitsemään kunta-alueeseen. Kaiken kaikkiaan Liettuassa lasketaan olevan 594 kunta-aluetta, jotka hallinnollisesti kuitenkin sisältyvät kunnallispiireihin.
Kunta-alue, liettuaksi seniūnija, on nimitykseltään historiallinen ja tarkoittaa lähinnä kylää, jota Liettuan suuriruhtinakunnassa johti kylänvanhin. Koska Liettua on tasavalta ja koska suurimman osan kunnista muodostavat pikkukaupunkien ja kyliä vastaavien kunta-alueiden yhdessä muodostamat kunnallispiirit, joilla on kunnallisvaaleilla valittu valtuusto, ei kylänvanhinta vastaavaa järjestelmää ole, vaan kunnanjohtaja. Kylänvanhin kuuluu feodaalistiseen hallintojärjestelmään, jossa ortodoksinen tai katolinen kirkko ei vastannut paikallishallinnosta niin kuin evankelisluterilainen kirkko Ruotsin kuningaskunnassa tai Suomen suuriruhtinaskunnassa vuoden 1865 kunnallisasetuksen sisältämään siirtymäkauteen saakka.
Asutuskeskukset > Kaupungit

Raseiniai
Ariogala
Asutuskeskukset > Kauppalat

Viduklė
Girkalnis
Nemakščiai
Šiluva
Betygala
Asutuskeskukset > Kylät

Paliepiai
Gyliai
Norgėlai
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kunnallispiirin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi)
Kaunasin lääni
| --- | --- |
Kunnat:  Birštonasin kunta • Jonavan kunnallispiiri • Kaunasin kaupunkikunta • Kaunasin kunnallispiiri • Kaišiadorysin kunnallispiiri • Kėdainiain kunnallispiiri • Prienain kunnallispiiri • Raseiniain kunnallispiiri
Kaupungit:  Birštonas • Jonava • Kaunas • Garliava • Vilkija • Ežerėlis • Kaišiadorys • Žiežmariai • Kėdainiai •  Prienai • Jieznas • Raseiniai • Ariogala
Kauppalat:  Akademija (Kaunas) • Karmėlava • Rumšiškės • Žasliai • Kruonis • Josvainiai • Šėta • Krakės • Akademija (Kėdainiai) • Dotnuva •  Balbieriškis • Veiveriai • Pakuonis • Viduklė • Girkalnis • Nemakščiai • Šiluva • Betygala
Kylät:  Birštono Vienkiemis • Kernuvės • Bučiūnai • Siponys • Geležūnai • Jundeliškės • Škėvonys • Naudžiūnai • Žemaitkiemis (Birštonas) • Upninkai • Šveicarija • Užusaliai • Bukonys • Kuigaliai • Šilai • Išorai • Domeikava • Raudondvaris • Neveronys • Ringaudai • Šlienava • Vilainiai • Vainotiškiai • Pelėdnagiai • Labūnava • Pravieniškės II • Gudiena • Stasiūnai • Dovainonys • Pravieniškės • Stakliškės • Išlaužas • Skriaudžiai • Geruliai • Mauručiai • Paliepiai • Gyliai (Raseiniai) • Norgėlai
Liettuan läänit ja kunnallispiirit
| --- | --- |
Alytus:   Alutys  Druskininkai  Varēna  Lazdijai 
Kaunas:   Birštonas  Jonava  Kaišiadorys  Kaunas  Kaunasin kaupunkikunta  Kēdainiai  Prienai  Raseiniai 
Klaipėda:   Klaipėdan kaupunkikunta  Klaipėdan kunnallispiiri  Kretinga  Neringa  Palangan kaupunkikunta  Skuodas  Šilutė 
Marijampolė:   Kalvarija  Marijampolėn kunta  Šakiai  Vilkaviškis  Kazlų Rūdan kunta 
Panevėžys:   Biržai  Kupiškis  Panevėžysin kaupunkikunta  Panevėžysin kunnallispiiri  Pasvalys  Rokiškis 
Šiauliai:   Akmenė  Joniškis  Kelmė  Pakruojis  Radviliškis  Šiauliain kaupunkikunta  Šiauliain kunnallispiiri 
Tauragė:   Jurbarkas  Pagėgiai  Šilalė  Tauragė 
Telšiai:   Mažeikiai  Plungė  Rietavas  Telšiai 
Utena:   Anykščiai  Ignalina  Utena  Visaginasin kaupunkikunta  Zarasai  Molėtai 
Vilna:   Elektrėnai  Šalčininkai  Širvintos  Švenčionys  Trakai  Ukmergė  Vilnan kaupunkikunta  Vilnan kunnallispiiri
Biosfäärialue

Bardenas Realesin biosfäärialue
Biosfäärialue on kestävän kehityksen alue, joka kuuluu Unescon ohjelmaan Programme on Man and the Biosphere (MAB, suom. Ihminen ja biosfääri). Ohjelmaan kuului vuoden 2009 listauksen mukaan maailmanlaajuisesti 553 aluetta 107 maassa . Ohjelma käynnistyi vuonna 1970. Biosfäärialueen määritelmä kehitettiin vuonna 1974 ja uudelleenmuotoiltiin vuonna 1995.
Biosfäärialueeseen pitää kuulua lailla suojeltu alue, puskurivyöhyke, jossa luonnonsuojelun vastaiset toimet ovat kiellettyjä ja yhteistoiminta-alue, jossa hyväksytyt toimet ovat sallittuja. Tämä tehdään kunnioittaen paikallisten asukkaiden luonnonvarojen järkevää käyttöä. Biosfäärialueet eivät ole suojelualueita, vaikka ne sellaisia sisältävätkin. Yhteistoiminta-alueilla on asutusta ja harjoitetaan taloudellista toimintaa, minkä tavoitteena on tasapainoinen suhde ihmisen ja luonnon välillä .
Suomen biosfäärialueet

Pohjois-Karjalan biosfäärialue
Saaristomeren biosfäärialue
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
UNESCO - MAB-ohjelma (englanniksi)
Lista biosfäärialueista (2022) (englanniksi)
Biosfäärikierros Euroopasta Aasiaan (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (saksaksi) (ranskaksi) (kiinaksi)
Rovaniemen työväentalo

| Rovaniemen työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Lapinkatu 2, Rovaniemi
Sijainti:  Rovaniemi
Koordinaatit:  66°30′33″N, 25°42′30″E
Rakennustyyppi:  työväentalo
Valmistumisvuosi:  1907, 1952, 2017
Purkuvuosi:  2. talo: 2016
Tuhoutui:  1. talo: 1944
Omistaja:  Rovaniemen Työväentalosäätiö
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rovaniemen työväentalotalo on Rovaniemen kaupungissa sijaitseva työväentalo. Nykyinen (2022) työväentalo on jo kolmas ja toinen samalla paikalla sijainnut työväentalo.