stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vöyri
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Vöyrin väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 7 652 | 7 652 |
| 1985 | 1985 |    | 7 700 | 7 700 |
| 1990 | 1990 |    | 7 427 | 7 427 |
| 1995 | 1995 |    | 7 298 | 7 298 |
| 2000 | 2000 |    | 6 935 | 6 935 |
| 2005 | 2005 |    | 6 749 | 6 749 |
| 2010 | 2010 |    | 6 689 | 6 689 |
| 2015 | 2015 |    | 6 714 | 6 714 |
| 2020 | 2020 |    | 6 455 | 6 455 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Seurakunnat

Vöyrin vanha puukirkko sijaitsee Rökiön kylässä, parin kilometrin päässä kuntakeskuksesta. Vuoden 2018 aluejaon mukaan Vöyrillä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Vöyrin seurakunta (ruots. Vörå församling )
Oravaisten kappeliseurakunta (ruots. Oravais kapellförsamling)
Suomen helluntaikirkon jäsenseurakunnista Vöyrillä toimivat Oxkangar Betelförsamling ja Särkimo Fria församling. Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Vöyrillä toimii Vörå frikyrkoförsamling.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Vöyrin alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta.
Väestö > Seurakunnat > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Vöyrin kunnan nykyisellä alueella.
Maxmo församling (liitetty Vöyrin seurakuntaan 2007)
Oravaisten seurakunta (ruots. Oravais församling, liitetty Vöyrin seurakuntaan 2011)
Koulutus

Vöyrin, Maksamaan sekä Oravaisten yhteinen yläaste (vuodesta 2011 alkaen koko uuden Vöyrin kunnan yläaste), Tegengrenskolan, sijaitsee Koskenkylässä.
Vöyrillä toimii Campus Norrvalla -leirikeskuksessa ruotsinkielinen urheilulukio Vörå idrottsgymnasium.
Kulttuuri

Vöyrillä on oma ruotsinkielinen murteensa.
8. maaliskuuta 2025 KAJ-yhtye valittiin Ruotsin Melodifestivalenissa edustamaan Ruotsia Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Bara bada bastu". Yhtyeen jäsenet ovat Kevin Holmström, Axel Åhman, Jakob Norrgård.
Kulttuuri > Ruoka

Vöyrin pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa nimeltä vöråsoppan.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Suomen vanhin ympärivuotisessa käytössä oleva puukirkko
Ehrsin puisto
Verner Rasmuksen posliinimuseo
Erik Hägglundin valokuvamuseo
Fädernegården (talonpoikaismuseo)
Myrbergsgården, jossa on laaja tekstiilikokoelma.
Vitmossen, pronssikauden asuinpaikka
Mikkelinsaaret
Kuvia

Fassgrundin kalliorantaa
Luontoasema Kummelskärillä
Hiekkarantaa Vitfågelskärillä.
Tunnettuja vöyriläisiä

Matti Aura (1885–1975), hallintoneuvos, sisäministeri
Immanuel Bäck (1878–1939), pappi, kansanedustaja (RKP)
Johannes Bäck (1872–1952), pappi, kansanedustaja (RKP)
Håkan Bäck, kirkkoherra ja runoilija
Anna Bertills, poliitikko, yrittäjä
Mikael Choraeus, runoilija
Adolf Engström, vuorineuvos
Georg Mauritz von Essen, lääkäri, valtiopäivämies
Matts Forss, maanviljelijä ja kansanedustaja
Edvard Haga, pankinjohtaja ja kansanedustaja
Kevin Holmström, lauluntekijä, taiteilija, KAJ-yhtyeen jäsen
Erik Hägglund, valokuvaaja
Jim Härtull, yhdistetyn hiihtäjä
Johannes Miemois, maanviljelijä ja kansanedustaja
Jakob Norrgård, taiteilija, koomikko, KAJ-yhtyeen jäsen
Oscar Ohlis, poliitikko
Alfred Sandberg, jääkäri
Irja Simola, oopperalaulaja, ohjaaja
Lennart Simons, fyysikko, professori
Herman Fredrik Sohlberg, rovasti, valtiopäivämies
Tim Sparv, jalkapalloilija
David Söderberg, yleisurheilija
Jacob Tegengren, kirjailija, runoilija
KAJ, musiikki- ja viihderyhmä
Axel Åhman, muusikko, kirjailija, koomikko, KAJ-yhtyeen jäsen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vöyri Wikimedia Commonsissa
Vöyrin kunnan sivusto
Tilastokeskus - Vöyrin avainluvut
| n k Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Kaskinen  Korsnäs  Kristiinankaupunki  Kruunupyy  Laihia  Luoto  Maalahti  Mustasaari  Närpiö  Pedersören kunta  Pietarsaari  Uusikaarlepyy  Vaasa  Vöyri 
Entiset kunnat:  Alaveteli  Bergö  Björköby  Jepua  Koivulahti  Lapväärtti  Maksamaa  Munsala  Oravainen  Petolahti  Pirttikylä  Purmo  Raippaluoto  Siipyy  Sulva  Teerijärvi  Tiukka  Uudenkaarlepyyn maalaiskunta  Vähäkyrö  Vöyri-Maksamaa  Ylimarkku  Ähtävä 
Vöyrin vaakuna vuoteen 2007 asti.
Cobra (taiteilijaryhmä)

Amstelveenissa Alankomaissa sijatseva Cobra-museo ulkoa.
Cobra (tyyliteltynä COBRA tai CoBrA) oli abstraktia ekspressionismia edustanut taiteilijaryhmä Euroopassa vuosina 1948–1952. Nimen taustalla ovat perustajien kotikaupungit Kööpenhamina (Copenhague), Bryssel ja Amsterdam, ja sen keksi belgialainen runoilija Christian Dotremont. Ryhmä syntyi kun alankomaalainen ryhmä Reflex, tanskalainen ryhmä Høst ja belgialainen Vallankumouksellinen surrealistiryhmä sulautuivat yhteen.
Ryhmä toimi intensiivisesti, julkaisi kahdeksan numeroa Cobra-aikakauslehteä ja piti kaksi suurta näyttelyä, toisen Stedelijk Museumissa Amsterdamissa 1949, toisen Palais des Beaux-Artsissa Liègessä 1951. Vaikka ryhmä pian sen jälkeen hajosi, on sen vaikutus jatkunut vuosikymmenten ajan.
Ryhmän syntyaikana, toisen maailmansodan jälkeisessä tunnelmassa, antoi surrealismi monen taiteilijan mielestä keinoja heidän ilmaisutarpeeseensa. Surrealisteista heitä kiinnosti erityisesti espanjalainen Joan Miró. Osa ryhmän jäsenistä ei kuitenkaan hyväksynyt kirjailija André Bretonin johtoasemaa surrealistien piirissä ja he alkoivat pitää omaa ryhmäänsä ekspressionistisena tai vallankumouksellisena surrealismina. Samalla he asettuivat vastustamaan “porvarillista kulttuuritaidetta”. Cobra-ryhmälle oli ominaista ihailla kaikkein kömpelöimpiä ja avuttomimpia taideluomuksia ja kansantaidetta, jotka olivat heidän mukaansa myyttisen nuoruuden ilmentymiä. He halusivat esittää ylistyslaulun viattomuudelle, luonnolle ja elämänilolle. Surrealismia he pitivät liian älyllisenä. Lopulta useimmat ryhmän jäsenet ajautuivat abstraktiin ekspressionismiin.
Amstelveenissa Alankomaissa on Cobra-museo, jossa on esillä Karel Appelin teoksia ja muuta kansainvälistä avantgarde-taidetta.
Ryhmän maineikkaimpia jäseniä

Pierre Alechinsky (s. 1927)
Else Alfelt (1910–1974)
Karel Appel (1921–2006)
Jean-Michel Atlan (1913–1960)
Mogens Balle (1922–1988)
Ejler Bille (1910–2004)
Eugene Brands (1913–2002)
Pol Bury (1922–2005)
Jacques Calonne (s. 1930)
Hugo Claus (1929–2008)
Georges Collignon (1923–2002)
Constant (1920–2005)
Corneille (1922–2010)
Christian Dotremont (1922–1979)
Jacques Doucet (1924–1994)
Lotti van der Gaag (1923–1999)
William Gear (1915–1997)
Stephen Gilbert (1910–2007)
Svavar Guðnason (1909–1988)
Karl Otto Götz (1914–2017)
Reinhoud d'Haese (1928–2007)
Henry Heerup (1907–1993)
Egill Jacobsen (1910–1998)
Edouard Jaguer (1924–2006)
Asger Jorn (1914–1973)
Aart Kemink (1914–2006)
Louis van Lint (1909–1986)
Lucebert (1924–1994)
Jørgen Nash (1920–2004)
Joseph Noiret (1927–2012)
Jan Nieuwenhuys (1922–1986)
Erik Ortvad (1917–2008)
Andrea de la Devix
Pieter Ouborg (1893–1956)
Carl-Henning Pedersen (1913–2007)
Anton Rooskens (1906–1976)
Raoul Ubac (1910–1985)
Theo Wolvecamp (1925–1992)
Muutamia taiteilijoita, joilla oli yhteyksiä Cobra-ryhmään ja joihin heidän ajattelutapansa vaikutti:
Vali Myers
John Olsen
Alasdair Taylor
Aiheesta muualla

Cobra-museo, Alankomaat
Elämäkertoa ja kuvia Galerie Birchissä, joka tunnetaan Cobrasta (aloitti Asger Jornilla 1936) (Arkistoitu – Internet Archive)
Huntfor.com taidehistoria
Didrichsenmuseum.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Galerie Birch, Danish gallery founded 1946 with specialty in the CoBrA-Movement. Kuvia ja elämäkertoja
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Arttu Paaso

| Arttu Paaso> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. tammikuuta 2002 (ikä 23) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  176 cm
Paino:  77 kg
Seura
Seura:  Kärpät
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  25
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Arttu Matias Paaso (s. 10. tammikuuta 2002 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Oulun Kärppiä.
Ura > Seuraura

Paaso aloitti jääkiekkoilun Haukiputaan Ahmoissa, mutta hän siirtyi jo varhain juniorina varsinaiseen kasvattajaseuraansa Oulun Kärppiin. Kaudella 2017–2018 Paaso voitti C-nuorten SM-hopeaa. Hänet valittiin C-nuorten SM-sarjan tähdistökentälliseen. Kaudella 2019–2020 Paaso edusti Kärppien A-nuoria Junior Club World Cupissa, joka päättyi pronssiin. Kaudella 2020–2021, helmikuussa 2021 seura lainasi hänet Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen, jossa Paaso pelasi kaksi ottelua tehopistein 1+2=3.
Huhtikuussa 2021 Paaso teki Kärppien kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2021–2022 seuran U20-joukkueessa, jonka varakapteeniksi Paaso nousi. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan kymmenennellä kierroksella 8. lokakuuta 2021 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Paasolle avautui paikka Kärppien kokoonpanosta, kun Miihkali Teppo joutui sivuun vain hetki ennen ottelun alkua. Hänet merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Paaso sai ottelussa jääaikaa 13 minuuttia. Kuuden pelaamansa ottelun jälkeen hän joutui yli kuukaudeksi sivuun loukkaantumisen vuoksi. Kuntouduttuaan Paaso teki liigauransa avausmaalin toisessa paluuottelussaan eli kaikkiaan kahdeksannessa liigaottelussaan 10. joulukuuta 2021 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Hän keräsi ottelusta teholukeman +2. Pete Suonpää valitsi Paason ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Kaikkiaan hän pelasi SM-liigassa tulokaskautensa aikana 31 runkosarjaottelua tehopistein 4+4=8.
Kauden 2022–2023 Paaso pelasi lähes kokonaan SM-liigassa, jossa hän pelasi 51 runkosarjaottelua tehden kymmenen syöttöpistettä ja kolme playoff-ottelua tehden yhden maalin. Paaso pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla Hermeksen Mestis-joukkueessa lokakuussa 2022. Kaudella 2023–2024 Paaso pelasi pääasiassa Kärppien ykköspuolustajaparissa Atte Ohtamaan kanssa. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Hermeksessä. Paaso voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Toukokuussa 2024 hänen sopimuksensa kerrottiin jatkuvan kahdella vuodella, samalla kun Kärpät uutisoi Ville Heikkalan jatkosopimuksesta.
Ura > Maajoukkueura

Paaso on pelannut kolme nuorten ja 27 poikien maaottelua.
Muuta

Paaso valmistui ylioppilaaksi Kastellin lukiosta keväällä 2022.
Lumikki (vuoden 2025 elokuva)

| Lumikki> Snow White |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Marc Webb
Käsikirjoittaja:  Greta Gerwig   Erin Cressida Wilson
Perustuu:  Disneyn Lumikki ja seitsemän kääpiötä   Grimmin veljesten satuun "Lumikki"
Tuottaja:  Marc Platt  Jared LeBoff
Säveltäjä:   Frank Churchill (alkup. sävellys)  Larry Morey (alkup. laulut)  Jeff Morrow (uusi sävellys)  Benj Pasek & Justin Paul (uudet laulut) 
Kuvaaja:  Mandy Walker
Leikkaaja:  Mark Sanger
Pääosat:   Rachel Zegler  Gal Gadot  Andrew Burnap 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Walt Disney Pictures  Marc Platt Productions 
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures   The Walt Disney Company Nordic AB
Ensi-ilta:  21. maaliskuuta 2025 (Yhdysvallat ja Suomi)
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  209,3 milj. dollaria
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lumikki (engl. Snow White) on tuleva vuonna 2025 ensi-iltansa saava Marc Webbin ohjaama sekä Greta Gerwigin ja Erin Cressida Wilsonin käsikirjoittama musikaalielokuva. Elokuva perustuu Disneyn samannimiseen animatioelokuvaan vuodelta 1937. Elokuvan pääosissa ovat Rachel Zegler, Gal Gadot, Andrew Burnap ja Martin Klebba. Elokuva saa ensi-iltansa 21. maaliskuuta 2025.
Rooleissa

| Rooli | Alkuperäinen näyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä |
| --- | --- | --- |
| Lumikki | Rachel Zegler |  |
Emilia Faucher (nuori): 
| Paha Kuningatar | Gal Gadot |  |
| Prinssi Jonathan | Andrew Burnap |  |
| Metsästäjä | Ansu Kabia |  |
| Viisas | Jeremy Swift |  |
| Jörö | Martin Klebba |  |
| Lystikäs | George Salazar |  |
| Nuhanenä | Jason Kravitz |  |
| Ujo | Tituss Burgess |  |
| Unelias | Andy Grotelueschen |  |
| Vilkas | Andrew Barth Feldman |  |
| Taikapeili | Patrick Page |  |
| "Maple" | Dujonna Gift |  |
| "Farno" | Colin Carmichael |  |
Luettelo vuonna 2024 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 2024 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tuntematon päivämäärä

Russell Bentley, yhdysvaltalais-venäläinen militantti (s. 1960)
Bob Bryar, yhdysvaltalainen alternative rock -rumpali (s. 1979)
Kimmo Leijala, suomalainen kirjailija ja kirjastotyöntekijä (s. 1982)
Jari Loisa, suomalainen laulaja, lauluntekijä ja basisti
Éric Poujade, ranskalainen telinevoimistelija (s. 1972)
Ritva Åberg, suomalainen näyttelijä (s. 1936)
Porkkalan vuokra-alue

Moskovan välirauhan­sopimuksen liitteenä ollut kartta Porkkalan vuokra-alueen rajoista. Kartassa alle­kirjoitukset: Neuvosto­liiton puolelta A. Ždanov ja Suomen puolelta C. Enckell, R. Walden, E. Heinrichs sekä O. Enckell.
Porkkalan vuokra-alue oli Porkkalanniemeä ympäröinyt alue, jonka Suomi joutui vuokraamaan 50 vuoden ajaksi Neuvostoliitolle vuoden 1944 Moskovan välirauhansopimuksen nojalla ja joka oli Neuvostoliiton hallussa vuosina 1944–1956. Alueen 7 252 asukkaan suomalainen väestö ja kotieläimet määrättiin evakuoitavaksi kymmenessä päivässä sopimuksen solmimisen jälkeen eli 29. syyskuuta 1944 mennessä, jolloin alue siirtyi Neuvostoliiton haltuun. Tukikohdan merkitystä lisäsi sen sijainti lähellä Helsinkiä sekä siihen kuulunut Mäkiluodon linnakesaari, jonka rannikkotykeillä oli huomattava kantama. Neuvostoliitto palautti alueen Suomelle ennenaikaisesti vuonna 1956.
Yleistä

Vuokra-alueeseen kuului maata 380,5 km², ja vesialueineen sen pinta-ala oli noin 1 000 km². Siihen kuuluivat Porkkalanniemi ja Upinniemi, niiden edustalla oleva saaristo sekä manneraluetta niemien pohjois- ja länsipuolelta.
Alueeseen kuului suurin osa Degerbyn kunnasta, laajoja alueita Kirkkonummen, Siuntion ja Inkoon kunnista sekä vesialueita ja saaria myös Espoosta. Idässä alueen raja kulki pitkin Espoonlahtea. Kun alue palautettiin Suomelle, Degerby liitettiin Inkooseen, mutta muilta osin kuntien rajat palautettiin samoiksi kuin ne olivat olleet ennen luovutusta.
Sopimuksessa edellytettiin myös Mäkiluodon 12-tuumaisten tornikanuunoiden ja tuliaseman kaluston luovuttamista käyttökelpoisena. Neuvostoliitto maksoi alueesta vuokraa viisi miljoonaa Suomen markkaa vuodessa. Sillä oli sopimuksen mukaan myös oikeus henkilö- ja tavaraliikenteen kannalta tarpeellisiin kulkuyhteyksiin Suomen alueen kautta Porkkalaan.
Alueella asui 12 vuoden vuokra-aikana noin 30 000 neuvostoliittolaista. Paikallisen oppaan Berndt Gottbergin mukaan Porkkalassa arvellaan olleen myös saksalaisia tai itävaltalaisia sotavankeja sinne rakennettujen saksalaistyylisten bunkkereiden ja rakennusten perusteella.
Vuokra-alueella toimi Neuvostoliiton laivastotukikohta. Varsinainen sotasatama rakennettiin Upinniemeen ja huoltosatama Båtvikiin. Porkkalanniemen Friggesbyhyn rakennettiin lentokenttä, jota käyttivät ainakin MiG-15-suihkuhävittäjät. Degerbyssä sijaitsi tukikohdan toinen, rajavartioston käytössä ollut pienempi lentokenttä. Alueen hallintokeskus toimi Kirkkonummen kirkonkylässä. Tukikohdan strategisesti tärkein osa oli kuitenkin Mäkiluodon linnake kaksoistykkitorneineen.
Suomen rajavartioasemat olivat Luomassa ja Tähtelässä.
Neuvostoarmeija suhtautui luvattomiin rajanylityksiin, niin tahattomiin kuin tahallisiinkin, mielivaltaisesti. Toisinaan luvattomat rajanylittäjät vain ajettiin alueelta pois, mutta joskus seurauksena saattoi olla vuosien vankileirituomio Neuvostoliitossa. Valvonnan nimissä esimerkiksi veneissä tuli olla rekisterikilpi selkeästi näkyvillä.
Porkkalan alueen vuokraus Neuvostoliitolle vahvistettiin uudelleen vuonna 1947 Pariisin rauhansopimuksen 4. artiklassa.
Presidentti J. K. Paasikivi sanoi keväällä 1948 pitämässään puheessa Porkkalan vuokra-alueen muodostavan ”oman värinsä” Suomen puolueettomuuspolitiikalle. Paasikivi totesi, että Neuvostoliiton vuokraoikeus ja kauttakulkuoikeus Suomen alueen halki Porkkalaan ”ei hyvästi sovellu kansainvälisen oikeuden käsikirjoihin”, mutta lisäsi, että ”ratkaisevaa on todellinen elämä monine vivahduksineen, joita kansainvälinen oikeus saa luvan seurata niin paljon kuin ehtii ja kykenee”.
Tukikohdan komentajat

syyskuu 1944 – kesäkuu 1945: 1. luokan kapteeni (myöh. kontra-amiraali) Neon Antonov
kesäkuu 1945 – huhtikuu 1950: 1. luokan kapteeni (myöh. kontra-amiraali) Konstantin Suhiašvili
huhtikuu 1950 – lokakuu 1951: kontra-amiraali (myöh. amiraali) Andrei Tšabanenko
lokakuu 1951 – tammikuu 1956: kenraaliluutnantti Sergei Kabanov
”Porkkalan tunneli”

Vuonna 1947 Suomi sai läpiajo-oikeuden alueen läpi kulkevaa rautatietä pitkin. Tällöin oli kuitenkin junanvaunujen ikkunat suljettava teräsluukuilla, sillä matkustajat eivät saaneet nähdä, mitä alueella tapahtui.
Juniin vaihdettiin neuvostoliittolainen veturi alueen ulkopuolella sijainneiden Kauklahden ja Tähtelän rautatieasemien väliselle osuudelle, ja Neuvostoliiton sotilaat nousivat läpikulun ajaksi vaunuihin valvomaan järjestystä.  Tätä rautatien osaa kutsuttiinkin yleisesti  ”Porkkalan tunneliksi” tai ”maailman pisimmäksi rautatietunneliksi”. Kuljetuksista maksettiin 50 Yhdysvaltain dollaria junalta.
Harvinainen tilaisuus päästä käymään rautaesiripun takana veti juniin runsaasti ulkomaisia, eritoten amerikkalaisia turisteja – ja neuvostoliittolaiset hyödynsivät tämän tuomalla propagandamielessä vartijoiksi nimenomaan sodassa kasvoihin haavoittuneita ja runsain kunniamerkein koristeltuja miehiä, jotka lisäksi erityisesti valmennettiin esiintymään mahdollisimman asiallisesti mutta tuikeailmeisesti.
Aiheesta muualla

Kartta
Kirkkonummen historiallisia karttoja
Ylen Elävä arkisto. Reijo Perälä: Puna-armeija miehitti Porkkalan 70 vuotta sitten. (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto. Porkkala tyhjennettiin kymmenessä päivässä.
Ylen Elävä arkisto: Maailman pisin tunneli.
Ylen Elävä arkisto. Lähdön tunnelmissa.
Vuokra-alueen rajapuomi. (Kuva Caj Bremer.)
Porkkalan sotilastukikohdan neuvostoliittolaiskomentaja Sergei Kabanov poistumassa Porkkalasta 26. tammikuuta 1956. Kuvassa hän on antamassa haastattelua Pasilan asemalla, josta juna jatkoi matkaa Neuvostoliittoon.
Junan ikkunat peitetään Kauklahden asemalla.
Suomalaissotilaat palaamassa Porkkalaan.
Barbara Hershey

| Barbara Hershey |
| --- | --- |
 Barbara Hershey WonderConissa vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Barbara Lynn Herzstein
Syntynyt: 5. helmikuuta 1948 (ikä 77) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Stephen Douglas (1992–1993)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Barbara Seagull
Aktiivisena:  1965–
Palkinnot
 mm. Emmy-palkinto (1990) Golden Globe (1991) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Barbara Hershey (alk. Barbara Lynn Herzstein; s. 5. helmikuuta 1948 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hänet tunnetaan elokuvista Kypsymättömät (1969), The Babymaker (1970), Entity – tuntematon voima (1981), Hannah ja sisaret (1986), Verisukulaiset (1987), Kristuksen viimeinen kiusaus (1988), Toinen maailma (1988), Mies nimeltä Paris Trout (1991), Naisen muotokuva (1996), Lantana (2001) ja Reflex (2003). Lisäksi hänet tunnetaan televisiotuotannoista Uudisasukkaat (1966–1967), Kirvesmurha (1990) ja The Staircase (1998).
Yksityiselämä

Herseyn sukujuuret ovat hänen isänsä puolelta unkarin- ja venäjänjuutalaiset, ja hänen äitinsä puolelta englantilaiset ja pohjoisirlantilaiset. Hershey oli naimisissa Stephen Douglasin kanssa vuodet 1992–1993. Hänellä on yksi poika suhteesta näyttelijä David Carradinen kanssa.lähde?
Palkinnot

DVDX Award (2006)
Ginemerit Award (2002) Elämäntyöpalkinto
IF Award (2001)
NSFC Award (1997)
LAFCA Award (1996)
Golden Globe (1991)
Emmy (1990)
CFCA Award (1989)
Prix d'interprétation féminine (1987, 1988) Cannesin elokuvajuhlilla
Bronze Wrangler (1967)
Palkinnot > Ehdokkuudet

Golden Satellite Award (1999)
Chlotrudis Award (1997)
Oscar (1997) Paras naissivuosa
Golden Globe (1989, 1997)
Emmy (1991)
BAFTA Film Award (1987)
Golden Laurel (1970)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barbara Hershey Wikimedia Commonsissa
Barbara Hershey Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Taiteenala:  Emmy Awards  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Janne Peltonen

| Janne Peltonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. maaliskuuta 2005 (ikä 19) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  192 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura (P):  Kärpät
Sarja:  SM-liiga
Nyk. seura:  Hermes (Mestis)
Pelinumero:  7 / 33
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2024–
NHL-varaus:  195. varaus, 2023 Chicago Blackhawks
Janne Peltonen (s. 22. maaliskuuta 2005 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä lainalla SM-liigajoukkue Oulun Kärpistä.