stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gustaf Gründgens
Mefisto

Klaus Mann kirjoitti vuonna 1936 avainromaanin Mefisto, jonka päähenkilö on Hendrik Höfgen, jolla on hämäriä yhteyksiä natseihin. Gründgens oli ilmiselvästi Höfgrenin esikuva, ja Gründgensin ottopoika ja perijä Peter Gorski haastoi kirjan kustantajan oikeuteen Mannin kuoleman jälkeen. Pitkällisen oikeuskäsittelyn jälkeen teos kiellettiin lopulta Länsi-Saksassa.
István Szabó ohjasi Mannin teoksen pohjalta elokuvan Mephisto vuonna 1981. Sen pääosaa näytteli Klaus Maria Brandauer.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustaf Gründgens Wikimedia Commonsissa
HIFK Kaukalopallo

HIFK Kaukalopallo on suomalainen kaukalopallojoukkue. Kaudella 2006–2007 joukkue pelasi III-divisioonassa, jossa se voitti mestaruuden voittamalla finaaliottelussa MyPS:n lukemin 14–8. Mestaruuden myötä seura nousi kaudeksi 2007–2008 II-divisioonaan. HIFK:lla on kaukalopallosta viisi Suomen mestaruutta, joista yhden voitti sen kakkosjoukkue.
Saavutukset

Suomen mestari 5 kertaa: 1977, 1978, 1979, 1980, 1984
SM-pronssia 2 kertaa: 1981, 1985
Naisten EM-kultaa yhden kerran.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kauden 2013–14 SM-sarjajoukkueet. Yle Uutiset 22.8.2013. Viitattu 8.4.2013.
HIFK
Jääpallo • Jalkapallo • Jääkiekko • Salibandy • Futsal • Golf • Yleisurheilu • Käsipallo • Keilailu • Kaukalopallo • Voimistelu
Hedwig Courths-Mahler

Hedwig Courths-Mahler
Hedwig Courths-Mahler (oik. Ernestine Friederike Elisabeth Mahler, 18. helmikuuta 1867 Nebra – 26. marraskuuta 1950 Rottach-Egern am Tegernsee) oli saksalainen kirjailija, jonka rakkausromaanit olivat suosittuja eri puolilla Eurooppaa erityisesti 1920-luvulla.
Courths-Mahlerin teoksia julkaisivat suomeksi monet kustantajat vuosina 1918–1927 yhteensä runsaat 50, mutta niistä ei otettu lisäpainoksia. Niiden romanttiset tarinat sijoittuvat yleensä saksalaisen aateliston piiriin ja edustavat kristillis-siveellistä moraalia. Kansanvalistus ja Kirjasto-lehdessä 1922 hänen tyyliään luonnehdittiin näin:
Courths-Mahler näkyy mielellään kirjoittavan avioliittodraamoja, joissa mies ja vaimo kiihkeästi rakastavat toisiaan, mutta syystä tai toisesta eivät tahdo sitä tunnustaa. Sitten tulee jonkunlainen katastroofi, nainen jättää kodin ja senjälkeen molemmat huomaavat, etteivät voi elää toisittaan. Niin he yhtyvät jälleen ja loppu on sitten kovasti onnellista.
Eteenpäin-lehti suhtautui Courths-Mahlerin teoksiin tyrmäävästi:
On varmaa, että kun nuoret neitoset tällaisia teoksia ahmivat, heille ei koskaan voi kehittyä taidetajua – eikä muutakaan tervettä arvostelukykyä. On surkeaa, että tällaiset kirjat pääsevät muokkaamaan nuorten naistemme maailmankatsomusta.
Aamulehden arvostelu vuodelta 1926 oli myötämielisempi:
Hän osaa – – tarjota sellaista kepeää, helposti sulavaa ja kauniilla moraalilla, mielenjaloudella ja tunteellisuudella höystettyä hengenravintoa, jota suuri yleisö tai ainakin eräs sen suuri osa tarvitsee ja kaipaa pieneksi, vaivattomaksi virkistykseksi elämän arkisen aherruksen ja harmauden lomassa.
Suomennetut romaanit

Minkä Jumala on yhdistänyt..., Otto Andersin 1918.
Prinsessa Lolon perintö, Otava 1919.
Rakkauden umpisokkeloissa, Suomi 1919.
Rakkaus voittaa, Otava 1919.
Villi Hassberg 1–2, Suomi 1919.
Annan sinulle vapautesi, Otava 1920.
Ken teistä on synnitön, Otava 1920.
Rakkauden voima, Minerva 1920.
Taistelu rakkaudesta, Otava 1920.
Diana, Otava 1921.
Hänen salaisuutensa, Suomi 1921.
Kaulanauha,	Otto Andersin 1921.
Minä tahdon, Otava 1921.
Ottotytär, Satakunnan kirjateollisuus 1921.
Salaisuuden varjo, Otava 1921.
Suo anteeksi! Otava 1921.
Heidän onnensa lehto, Otava 1922.
Liselotten naiminen, Otto Andersin 1922.
Minun onneni, Sosialistin kirjapaino-osuuskunta 1922.
Mitä minä olen tehnyt sinulle? Otava 1922.
Mitä olen sinulle tehnyt, Satakunnan kirjateollisuus 1922.
Punaisia ruusuja, Otava 1922.
Ruth, Otava 1922.
Sydämeni on sinun, Otava 1922.
Taiteilijaverta, Suomi 1922.
Ei onnea ilman sinua,	Otava 1923.
Entisyyden varjo, Sosialistin kirjapaino 1923.
Ihminen erehtyy, Otava 1923.
Kärsimysten kautta onneen, Satakunnan kirjateollisuus 1923.
Neiti Päivänpaiste, Otava 1923.
Onnenneula, Otava 1923.
Perijätär, Satakunnan kirjateollisuus 1923.
Assmannin pojat, Otto Andersin 1924.
Griseldis, Otava 1924.
Halveksittu, 	Suomi 1924.
Kuningas Ludwig ja hänen lemmikkinsä, Otava 1924.
Maija-rouvan onni, Otto Andersin 1924.
Rakkaudesta osaton, Otto Andersin 1924.
Sisarukset, Satakunnan kirjateollisuus 1924.
Unelmien linna, Otava 1924.
Auttaja hädässä, Satakunnan kirjateollisuus 1925.
Hans Ritter ja hänen vaimonsa, Otava 1925.
Kaksi rakastavaista, Otto Andersin 1925.
Liselotten avioliitto, Otava 1925.
Meren takana, Otava 1925.
Rakkauden voima, Minerva 1925.
Rikos ja rangaistus, Suomi 1925.
Viattoman voitto, Otava 1925.
Näennäisavioliitto, Sampo 1926.
Rakkauden taikavoima, Satakunnan kirjateollisuus 1926.
Kadonnut asiakirja, Satakunnan kirjateollisuus 1927.
Näön vuoksi, Otava 1927.
Perinnön vuoksi, Satakunnan kirjateollisuus 1927.
Uskoton, Patria 1927.
Käännös suomeksi
Ismo Apell

| Ismo Apell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ismo Otto Ensio Apell
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1968 (ikä 56) Kiuruvesi
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, yrittäjä, juontaja
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Apeli (lempinimi)
Merkittävät roolit:  Veijo Salmi   (Puhtaat valkeat lakanat)   Auren   (Lapin kullan kimallus)   Keijo Sahioja   (Karjalan kunnailla)
Palkinnot
 Yleisö-Venla, Karjalan kunnaat 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ismo Otto Ensio Apell (s. 9. maaliskuuta 1968 Kiuruvesi), lempinimeltään Apeli, on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja yrittäjä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta 1992. Apell teki debyyttinsä vuonna 1991 itsemurhaa käsitelleessä televisiosarjassa Edessä lupaava tulevaisuus. Tämän jälkeen hän on esiintynyt muun muassa sarjoissa Puhtaat valkeat lakanat (1993–1996), Lehmän vuosi (2006–2009) ja Karjalan kunnailla (2007–2012).
Televisio

Ismo Apell on tuttu muun muassa MTV3:n sketsisarjasta Paristo, draamasarjasta Puhtaat valkeat lakanat, jossa Apell nähtiin Veijo Salmen roolissa ja TV2:lla sarjasta Meidän jengi, jossa hän näytteli Jari Willgreniä, Lehmän vuosi, jossa hänet nähtiin Lasse Sjöbergin roolissa, Pertsa ja Kilu, jossa hän näytteli Paavolaa, Tahdon asia, jossa hän näytteli Veikko Rastilaa sekä Karjalan kunnailla, jossa hän näytteli Keijo Sahiojaa. Vuoden 2007 alusta Apell juonsi Jeopardy -tietovisailun Suomen versiota Nelosella.
Televisio > Filmografia televisiossa

Edessä lupaava tulevaisuus (1991), Tom, MTV3
Puhtaat valkeat lakanat (1993–1996), Veijo Salmi, MTV3
Ihana mies (1999), Hannu, Nelonen
Pertsa ja Kilu (2000), Paavola, TV2
Paristo (2002–2004), MTV3
Tahdon asia (2005), Veikko Rastila, TV2
Karjalan kunnailla (2007–2012), Keijo Sahioja, TV2
Jeopardy (2007–2008) - tietovisan juonto, Nelonen
Lehmän vuosi (2006–2009), "Lasse Sjöberg", TV2
Meidän jengi (2010), Jari Willgren, TV2
Modernit miehet (2021), Tane, TV2
Hymyä! (2022), "Kalevi Keihänen", C More
Teatteri

Apell näytteli Tampereen Työväen Teatterissa menestysmusikaalissa Vuonna -85 sekä  Jaakko Teppo -musikaalissa Onnen kerjäläiset, joka sai ensi-iltansa 26. marraskuuta 2009 Tampere-talossa. Vuonna 2011 hän näytteli Porthosia rock-komediamusikaalissa Muskettisoturit (Komediateatteri Arena / Suomen Komediateatteri) Linnanmäen Peacock-teatterissa, jonka lisäksi produktiosta järjestettiin vierailunäytös ainakin Turkuhallissa Turussa saman vuoden toukokuun kuudentena.
Ismo Apell on paitsi käsikirjoittaja – toimien muun muassa yhtenä Komediateatteri Arenassa esitetyn Potut pottuina -revyyn käsikirjoittajista  – myös ohjaaja ja dramaturgi: hän ohjasi Pielavesi-Teatterille näytelmän Simpauttaja vuonna 2005, näytelmän Ulvova mylläri 2006 ja näytelmän Kivenpyörittäjän kylä 2007. Hän on ollut ohjaamassa myös kesällä 2008 Iisalmessa näytelmää Koljonvirta 1808. Tuon jälkeen Apell on ohjannut esimerkiksi Joensuussa Hasaniemen Teatterissa ja Kiuruveden Maalaiskaupunginteatterissa, joiden johtajanakin hän on toiminut.
Hieman tuoreempiin ohjauksiin ja dramatisointeihin kuuluvat muun muassa Kauppa-auto (Koljonvirtateatteri 2015), Olviretki (Koljovirtateatteri 2014 – yhteistyössä Jamppa Kääriäisen kanssa), Siunattu Hulluus (Kiuruveden Maalaiskaupunginteatteri, Kesäteatteri Eerola 2013), Onnen maa (Siilinjärven Teatteri 2013) [lähde? ], Mummon saappaassa soi fox (Mikkelin Teatteri 2013), Katsastus (Siilinjärven Teatteri 2012), Rölli ja metsänhenki (Hasaniemen Teatteri 2011) sekä Lämminveriset (Mikkelin Teatteri 2011). Lisäksi hän käsikirjoitti, ohjasi ja myös näytteli kansanmusikaalissa Jaakko Teppo goes to Mallorca, joka teki kolme valtakunnan laajuista kiertuetta vuosina 2011 ja 2012.
Apellin aivan viimeisimpiin ohjaustöihin lukeutuvat ainakin Pölhölä (Koljonvirtateatteri 2019; avustava ohjaaja),Pertti (rauhalahti teatteri 2018 ),Vuonna -85 Kuopio Remix (Rauhalahti Teatteri 2019;  uutuutena Suomessa kolmiulotteista virtuaalitekniikkaa hyödyntänyt Huojuva talo (Koljonvirtateatteri 2018; dramatisointi Antti Heikkinen) sekä Suomen teatterihistoriassa ainutlaatuinen Tuntematon sotilas -suurproduktio (Koljonvirtateatteri 2017; Suomi 100 -juhlavuoden kunniaksi; dramatisointi Antti Heikkinen; lisäksi huomionarvoisesti pommeja ja muita tehosteita; uusi kävijäennätys maan kärkiviisikkoon sijoittumisen kera).
Yritystoiminta

Apell on perustajajäsen, toimitusjohtaja ja toinen osakas koulutus-, ohjelma-, mainonta- ja tapahtuma- sekä teatterituotantopalveluja tarjoavassa Tuotantotalo Turpatalli Oy:ssä, joka perustettiin vuonna 2008 Karjalan kunnailla -televisiosarjan kuvausten yhteydessä Kontiolahdella. Kuopiossa päämajaansa pitävä Turpatalli toimii valtakunnallisesti.
Turpatalli jatkoi Apellin aiemman yrityksen, Mela & Meisseli Oy:n, veneilypalveluiden rinnalla aloittamaa ohjelmapalvelutoimintaa. Apell myi Mela & Meisselin osakkeet vuonna 2011.
Joulukuussa 2017 Savon Yrittäjät ry myönsi Apellille Vuoden yrittäjäteko -tunnustuksen. Hän on myös osaltaan vastannut Iisalmessa kesästä 2014 lähtien entisen Mansikkaniemen kesäteatterin korvanneen Koljonvirtateatterin tuotannosta yrityksensä kautta, toimien sekä toimitus- että teatterinjohtajana.   Kuopiossa sijaitseva Rauhalahti Teatteri kuuluu niin ikään toiminnan piiriin. Niin sen kuin Koljonvirtateatterinkin tuottajina työskentelevät myös Apellin tyttäret Iitu ja Iidaliina.   Ismo Apell on viime vuosina tehnyt myös ohjaustöitä kummallekin edellä mainituista teattereista.
Yksityiselämä

Apell palasi Helsingistä kotiseudulleen Kiuruvedelle vuonna 2004. Hän asuu nykyään Kuopiossa ja hänellä on seitsemän lasta. Hänet valittiin kuntavaaleissa 2017 Kuopion kaupunginvaltuustoon keskustan listalta.
Aiheesta muualla

Ismo Apell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Harold E. Varmus

| Harold E>  Varmus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. joulukuuta 1939 (ikä 84) Oceanside, New York, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto Columbian yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  J. Michael Bishop
Tutkimusalue:  solubiologia
Palkinnot:   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto
Harold Elliot Varmus  (s. 18. joulukuuta 1939) on yhdysvaltalainen lääketieteilijä, joka sai vuonna 1989 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä J. Michael Bishopin kanssa syöpägeeneihin liittyvästä tutkimuksesta. Aškenasijuutalaisille siirtolaisvanhemmille New Yorkissa syntynyt Varmus valmistui Amherst Collegesta, Harvardin yliopistosta ja Columbian yliopistosta.
Hella

Hella tarkoittaa seuraavia asioita:
hella eli liesi, ruoanvalmistukseen käytettävä kodinkone
Hella, naisen etunimi
Hella, sukunimi
Hella, suomalainen rockmuusikko, Lordi-yhtyeen nykyinen kosketinsoittaja
Hella, kaupunki Islannissa
Hella, paikka Sognevuonon rannalla Norjan Leikangerissa
Hella, yhdysvaltalainen noise rock -yhtye
Hella, autovarusteita valmistava saksalainen yritys
hella, SI-järjestelmään lisättäväksi ehdotettu mittayksiköiden etuliite, 1027.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hella”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Helena Tuuri

Helena Tuuri on suomalainen diplomaatti. Hän on toiminut Itämeri-suurlähettiläänä 1. syyskuuta 2018 alkaen. Aiemmin hän toimi Suomen Prahan-suurlähettiläänä 15. elokuuta 2014 alkaen. Vuodesta 2015 hänet oli akkreditoitu Prahasta käsin myös Slovakiaan. Hän aloitti ulkoasiainministeriön palveluksessa 1987.
Ennen suurlähettilään tehtävää Tuuri työskenteli vuodesta 2008 päällikkönä ulkoministeriön Afrikan ja Lähi-idän osastolla Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan yksikössä. Hän on työskennellyt myös ministeriön kauppapoliittisella, oikeudellisella, Eurooppa-osastolla ja kehitysyhteistyöosastolla. Lisäksi Tuuri on työskennellyt valtioneuvoston kansliassa EU-sihteeristön apulaispäällikkönä ja pääministerin EU-neuvonantajana sekä eduskunnassa suuren valiokunnan valiokuntaneuvoksena. Hän on työskennellyt myös Suomen ulkomaanedustustoissa suurlähetystössä Pariisissa ja EU-edustustossa Brysselissä.
Tuurin puoliso on Etelä-Savon maakuntajohtaja Pentti Mäkinen.
Aiheesta muualla

Helena Tuuri Twitterissä
Helena Valtonen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ammunta.MM-kilpailut   | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ammunta.MM-kilpailut   | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ammunta.MM-kilpailut   | Maa:   Suomi> Naisten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lahti 2002 | 50 m pienoiskivääri, makuu, joukkue |  |
|  Hopeaa | Lahti 2002 | 300 m kivääri, 3x20 |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Zagreb 2001 | 300 m kivääri, 3x20 |  |
Tyttöjen ammunta
| MM-kilpailut   | MM-kilpailut   | MM-kilpailut   |  |
|  Hopeaa | Milano 1994 | 50 m pienoiskivääri, 3x20 |  |
|  Pronssia | Milano 1994 | 50 m pienoiskivääri, makuu |  |
Helena Valtonen (o.s. Juppala, s. 19. marraskuuta 1974 Vantaa) on suomalainen kivääriampuja. Hän edustaa Rauman Seudun Urheiluampujia.
Ennätykset

| Laji | Ennätys | Ennätys | Päivä | Paikka | Paikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Naisten 300 m kivääri, makuu | SE | 597 | 9.6.2002 | Tammisaari |  |
| Naisten 300 m kivääri, 3x20 | SE | 586 | 30.8.2003 | Hollola | SM |
SE=Suomen ennätys, SM=Suomen mestaruuskilpailut
Iiroonjärvi

| Iiroonjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Soini
Koordinaatit:  62°50′06″N, 24°21′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vahankajoen va (14.67)
Tulouoma:  Syväjoki Jokijärvestä
Laskujoki:  Iiroonjoki Hankajärveen
Järvinumero:  14.674.1.027
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  198,1 m  
Pituus:  2,9 km  
Leveys:  1,8 km  
Rantaviiva:  13,962 km  
Pinta-ala:  2,78311 km²  
Tilavuus:  0,0038452 km³  
Keskisyvyys:  1,38 m  
Suurin syvyys:  2,4 m  
Valuma-alue:  41,7 km²  
Saaria:  4 
:  Pukkisaari, Selkäsaari
 fiIiroonjärvi 
Iiroonjärvi tai Iironjärvi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Parviaisenkylän lähellä sijaitseva järvi. Soinin kirkonkylälle on matkaa seitsemän kilometriä. Karstulan kunnanraja seuraa järven pohjoisrannan rantaviivaa.
Maantietoa

Iiroonjärvi on 2,9 kilometriä pitkä, 1,8 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 278 hehtaaria eli 2,8 neliökilometriä. Järven rantaviiva on selväpiirteisen näköinen, mutta itärannikolla sijaitsevat Jylhänniemi ja Leväniemi, niiden välinen Levälahti sekä Leväniemen eteläpuolella sijaitseva Syväjoen jokisuun lahti. Järven rannikkoalueet ovat alavaa maastoa ja Väliperällä sijaitseva Kaapinkankaan 220 metrin korkeuteen mpy. kohoava pieni mäki on rannikkovyöhykkeen korkein kohta. Järvellä on kartan mukaan neljä saarta. Suurin saarista on Pukkisaari, jonka pinta-ala on kartasta mitattuna noin 1,4 hehtaaria. Muita saaria ovat Selkäsaari ja Koiraluoto.
Iiroonjärvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Se on melko tasapohjainen järvi, jossa syvyyskartasta ei erotu syvänteitä. Järven tilavuudeksi on määritetty 3,85 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 1,4 metriä. Sen syvimmässä kohdassa, joka sijaitsee Jylhänniemen edustalla, on 2,4 metriä syvää .
Iiroonjärven rantaviivan pituus on 14,0 kilometriä. Kiinteä asutus sijaitsee lähinnä järven länsipuolella ja rannan tuntumassa sijaitsee noin 70 vapaa-ajan asuntoa. Järven luoteisrannassa on Parviaisenkylä, jonka kautta kulkee Soinin kirkonkylästä tuleva yhdystie 7140. Yhdystie jatkaa seuraten länsirannikkoa kohti etelää. Kylätie kiertää järven pohjoispuolelta itäpuolelle. Järven luoteisrannalla sijaitsee Iiroonkivi, joka on vanha kolmen historiallisen maakunnan rajakivi. Lyhyt osa rantaviivaa järven pohjoisosassa kuuluu Karstulan kuntaan.
Vesistösuhteet

Iiroonjärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Vahankajoen valuma-alueella (14.67), jonka Mustapuron valuma-alueeseen (14.674) järvi kuuluu. Järven valuma-alueen pinta-ala on noin 42 neliökilometriä . Mustapuron valuma-alue on Iiroonjärven kohdalta hyvin kapea, joilloin suoraan järveen laskevia järviä tai lampia on vain muutama. Kannaksenlahteen laskee Lemettilampi (5 ha) ja Halttuslampi yhteistä suo-ojaa myöten. Levälahteen laskee Onkilampi (11 ha). Järven länsipuolella ei järviä löydykään. Iiroonjärven kaakkoiskulmaan laskee Syväjoki, jonka valuma-alue muodostaa eteläisen osan Mustapuron valuma-alueesta ja jossa on vain yhdeksän yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea. Syväjoki alkaa Jokijärvestä (90 ha), jonne laskeva Kettujoki muodostaa latvaosuuden pääuoman. Kettujoki alkaa vuorostaan Isosta Lauttajärvestä (52 ha). Muita Syväjoen valuma-alueen lähijärviä ovat Pirttilampi (15 ha) sekä Jokijärveen laskevat Kurkilampi, Härkälampi (5 ha) ja Juuvinlampi (3 ha). Järvi laskee noin kuuden kilometrin pituista Iiroonjokea pitkin sen pohjoispuolella olevaan Hankajärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 198,1 metriä mpy. Iiroonjärven korkeutta säädellään joen luusuaan vuonna 1996 rakennetun pohjapadon avulla.
Aiheesta muualla

Länsi-Suomen ympäristölupaviraston lupapäätös, Iiroonjokeen rakennetun pohjapadon pysyttäminen
Soinin järvet
Ähtärinjärvi (vain pieni osa järvestä Soinissa)
Hankajärvi
• Iiroonjärvi
• Limajärvi
Jokijärvi
• Iso-Punsa
• Ulvotuinen
• Korpisenjärvi
• Kolunjärvi
• Isojärvi
• Iso Lauttajärvi
Riuttonen
• Naarasjärvi
• Iso-Ruokonen
• Valkeisenjärvi
• Vähä-Kokkanen
• Alainen Leväjärvi
• Iso-Kokkanen
• Pieni-Ruokonen
• Viitajärvi
Iso-Hykkönen
• Matolampi
• Viitalampi
• Lintulampi
• Muikkulampi
• Teerilampi
• Niittylampi
• Pieni-Hykkönen
Peuralampi
• Alanen
• Haukilampi
• Haukilampi
• Pieni Lintulampi
• Likolampi
• Kalliolampi
• Kantolampi
• Kerkinlampi
• Asmalampi
• Kallio-Musta
• Kannuslampi
• Mustalampi
• Löytölampi
• Läskilampi
• Löytölampi
Kalliolampi
• Neva-Valkeinen
• Pirttilampi
• Pirttilampi
• Pirttilampi
• Kalliolampi
• Hoikkalampi
• Heinälampi
• Sammakkolampi
• Neva-Musta
• Hirsilampi
• Kilpilampi
• Lumperoisenlampi
(14.6)
Jabla

| Jabla (جبلة, Ǧabla) |
| --- | --- |

 Jabla
 Koordinaatit: 35.3617°N, 35.9254°E 
Valtio:  Syyria
Maakunta:  Latakian maakunta
Piirikunta:  Jablan piirikunta
Väkiluku (2004)  ():  53 989
Suuntanumero(t):  +963 41
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jabla (arab. جبلة‎, Ǧabla, myös esimerkiksi Jablah, Jableh, Jable, Jabala) on Välimeren rannikkokaupunki Syyrian Latakian maakunnassa. Se on Jablahin piirikunnan keskus. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 53 989 ja koko piirikuntaan 196 171 asukasta.
Maantiede

Jablah sijaitsee linnuntietä noin 208 kilometriä Syyrian pääkaupunki Damaskoksesta pohjoiseen ja 22 kilometriä maakuntakeskus Latakiasta kaakkoon. Turkin raja on noin 54 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen.
Historia

Nykyistä Jablahia asuttivat aikanaan foinikialaiset ja se oli tärkeä alueellisen kaupan keskus. 400-luvulla eaa. kaupungista tuli doorialainen siirtokunta ja myöhemmin sen valtasi Rooman valtakunta. Arabit valtasivat kaupungin Bysantin valtakunnalta vuonna 638. Sittemmin Bysantti valtasi kaupungin takaisin kahteen otteeseen. Ensin kaupungin valtasivat Nikeforos II Fokas ja myöhemmin Johannes I Tzimiskes vuonna 975. Muslimit valtasivat sen vuonna 1080 ja vuonna 1108-9 heitä seurasivat ristiretkeläiset. Kaupunki luovutettiin genovalaisille ja sinne asetettiin katolilainen piispa. Saladin valtasi kaupungin vuonna 1188 ja vuosien 1192 ja 1285 sen omistuksesta kamppailiat temppeliherrat ja johanniitat.
Egyptin mamelukkisulttaani Qalawun valtasi kaupungin vuonna 1285 ja Osmanien valtakunta vuonna 1516. Kaupunki kuului Osmanien valtakuntaan seuraavien viiden vuosisadan ajan. Syyrian sisällissodan alussa maaliskuussa 2011 Jablassa ja läheisissä Latakian ja Baniyasin kaupungeissa järjestettiin hallituksen vastaisia mielenosoituksia ja saman vuoden huhtikuussa turvallisuusjoukot tulittivat paikallisia.
Liikenne

Aivan kaupungin koillispuolella on sekä siviili- että sotilaslentoliikennettä palveleva Latakian lentoasema, viralliselta nimeltään Bassel al-Assadin kansainvälinen lentoasema (IATA: LTK, ICAO: OSLK). Jablan lentotukikohdan toiminta vilkastui merkittävästi elo-syyskuussa 2015, kun Venäjä toi sotavoimiaan tukikohtaan, laajensi sitä ja ryhtyi muun muassa ilmavoimillaan aktiivisemmin osallistumaan sotilaallisesti Syyrian sisällissotaan Syyrian hallituksen joukkojen liittolaisena. Lokakuussa 2015 tukikohtaan kuljetettiin myös Iranin merijalkaväen sotilaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jabla Wikimedia Commonsissa
Roomalaisen teatterin rauniot.
Hard Candy

Hard Candy voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Hard Candy, David Sladen ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2005
Hard Candy, Counting Crows -yhtyeen albumi vuodelta 2002
Hard Candy, Madonnan albumi vuodelta 2008.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hard Candy”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Insei

Insei (jap. 院政) eli luostarihallinto oli hallintojärjestelmä Japanissa. Siinä keisari laskeutui valtaistuimelta mutta piti kuitenkin vaikutusvaltansa. Eläköityneitä keisareita yleensä kutsutaan termillä daijō tennō tai jōkō. Jos keisari valitsi liittyvänsä buddhalaiseen luostariin, hänestä tuli daijō hōō eli luostarikeisari. Daijō tennōita ja luostarikeisareita oli ennen ja jälkeen Heian-kauden, mutta insei-järjestelmällä tarkoitetaan yleensä keisari Shirakawan vuonna 1086 aloittamaa hallintoa Heian-kaudella.
Tausta

Ritsuryō-laki antoi valtaistuimestaan luopuneille keisareille mahdollisuuden käyttää jonkinasteista valtaa. Eronneista keisareista onkin varhaisia esimerkkejä, kuten keisarinna Jitō, keisari Shōmu ja keisari Uda 600-, 700- ja 800-luvuilla. Eronnut keisari Uda oli luultavasti ensimmäisiä insei-järjestelmän käyttäjiä, sillä hänen seuraajansa Daigo oli usein sairaana. 900-luvun lopussa Fujiwara-klaanin Hokke-suvulla oli poliittista valtaa sesshō ja kanpaku -järjestelmän kautta, ja keisari toimi pikemminkin keulakuvana.
Vuonna 1068 keisari Go-Sanjōsta tuli ensimmäinen Hokke-suvun ulkopuolelta valtaan noussut keisari lähes kahteen vuosisataan. Hän käytti itsenäistä valtaa, kun Hokke-suku keskittyi sisäisiin valtataisteluihin Fujiwara no Yorimichin ja hänen veljensä Fujiwara no Norimichin välillä. Hän onnistui ottamaan käyttöön useita lakeja ja asetuksia hallituskautensa aikana, heikentäen siten sijaishallitsijoiden asemaa. Sairaana hän luopui vallasta vuonna 1072 keisari Shirakawan hyväksi ja kuoli seuraavana vuonna. Vaikka hänellä ei ollutkaan aikaa käyttää itse valtaa eronsa jälkeen, hän oli heikentänyt sijaishallitsijoita ja tasoittanut tietä luostarikeisarijärjestelmälle.
Vuonna 1086 keisari Shirakawa luopui vuorostaan valtaistuimesta poikansa, vain neljävuotiaan keisari Horikawan hyväksi. Keisarin tavoite saattoi olla poikansa suojeleminen omaa pikkuveljeään vastaan, joka oli vakavasti otettava vallantavoittelija, mutta käyttämällä huomattavaa valtaa eronsa jälkeen hän käytännössä aloitti insei-järjestelmän ja heikensi edelleen ratkaisevasti sijaishallitsijoita.