stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Feodor Novgorodilainen

Pyhä autuas Feodor Novgorodilainen (ven. Блаженный Феодор Новгородский, s. ? – 19. tammikuuta 1392) oli Venäjällä Veliki Novgorodissa 1300-luvulla vaikuttanut niin sanottu Jumalan hullu eli Kristuksen tähden houkka.tarvitaan parempi lähde
Feodor syntyi hurskaiden ja varakkaiden vanhempien perheeseen. Jo nuorena hän tutki Raamattua. Täysi-ikäisenä Feodor omistautui kokonaan Jumalan palvelemiseen. Harjoitettuaan itseään paastossa ja hyveissä Feodor alkoi kilvoitella Veliki Novgorodin kauppiaiden kaupunginosassa. Hän jakoi omaisuutensa köyhille ja eli lopun elämäänsä äärimmäisessä köyhyydessä vailla kotia ja ilman lämpimiä vaatteita talvipakkasilla. Solvaajiaan ja loukkaajiaan hän siunasi.
Samaan aikaan Olhavanjoen toisella puolella kilvoitteli toinen houkka, Nikolai Kaalinpää (Kotšanov), joka tunnetaan myös nimellä autuas Nikolai Novgorodilainen (k. 1392). Nämä kaksi houkkaa olivat olevinaan koko ajan vihoissa keskenään ja kävivät heti toistensa kimppuun, jos toinen erehtyi tulemaan "väärälle" puolelle jokea. Nikolai Kaalinpää sai lisänimensä siitä, että hän kerran heitti Feodoria kaalinkerällä. Hulluttelullaan houkat parodioivat kaupungin eri väestönosien välistä vihanpitoa ja keskinäistä kahinointia.
Feodor oli kertonut saaneensa selvänäkemisen lahjan. Hänen väitettiin ennustaneen muun muassa erään tulipalon ja nälänhädän. Lähestyvästä kuolemastaan Feodor sanoi kaikille tapaamilleen ihmisille: "Jääkää hyvästi, olen lähdössä kauas."
Feodor Novgorodilainen kuoli 19. tammikuuta 1392. Siksi ortodoksinen kirkko viettää hänen muistopäiväänsä 19. tammikuuta. Hänen pyhäinjäännöstensä päälle Veliki Novgorodiin on rakennettu tsasouna.tarvitaan parempi lähde Hänet kanonisoitiin pyhäksi kirkonlaajuisesti vuonna 1981.
Seinäjoella toimi ortodoksinen maallikkoyhdistys nimeltä Pyhän autuaan Feodor Novgorodilaisen seura ry.
Kirjallisuutta

Synaksarion. Tammikuu (toim. munkki Serafim) Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 2006
Microsoft Lumia 435

| Microsoft Lumia 435 |
| --- | --- |

Valmistaja:  Microsoft Mobile
Julkaistu:  tammikuu 2015
Suoritin:  Qualcomm Snapdragon 200
Muisti:  8 Gt, 1 Gt RAM
Kamera:  2 megapikseliä
Käyttöjärjestelmä:  Windows Phone 8.1
Infobox OKNimi-testi OK: 
Microsoft Lumia 435  on Microsoft Mobilen tammikuussa 2015 julkaisema älypuhelin. Puhelimessa on neljän tuuman näyttö ja se on saatavilla vihreänä, oranssina, valkoisena, sekä mustana.
Laitteeseen pystyi lataamaan Windows Phone 10:n.
Kansallispukuraati

Kansallispukuraati on Suomen kansallispukukeskuksen asiantuntijaelin, jonka jäseniä ovat kansallispukukulttuuriin perehtyneet asiantuntijat. Kansallispukuraatii päättää pukutarkistusten ja uusien pukujen kokoamisen aloittamisesta, nimeää pukuhankkeille asiantuntijan, hyväksyy mallipuvut ja ottaa kantaa sekä antaa lausuntoja erilaisissa kansallispukuihin liittyvissä kysymyksissä.
Historia

Kansallispukuraadin perusti vuonna 1979 Suomen kansallispukuneuvosto ohjaamaan kansanpukujen ja kansallispukujen tutkimusta sekä dokumentointia, vastaamaan pukujen kokoamisesta sekä hyväksymään uudet ja tarkistetut kansallispuvut. Kansallispukuraati on laatinut kansallispuvun käyttöohjeet vuonna 1991.
Jäsenet

Kansallispukuraadissa on 12 jäsentä. Toimikaudella 2020-2022 sen puheenjohtaja on KM Ktyö Inga Pihlhjerta, varapuheenjohtaja on FT Seija Johnson ja sihteeri on kansallispukukonsultti Taina Kangas. Raadin jäsenet ovat tekstiilityön opettaja KM Ritva Hänninen, FM tekstiilikonservaattori (AMK) Jaana Kataja, artenomi (AMK) Minna Koskinen, kansallispukukonsultti/folkdräktskonsult Maria Lindén, FM pääsihteeri Aila Nieminen, Eija Mendelin, Dessinatör, amauenssi Sari Tauriainen, koulutuspäällikko Marjo Vainio, ja kansallispukuamanuenssi Marja Liisa Väisänen.
Hellenismi

Hellenismi tarkoittaa Aleksanteri Suuren valtakunnan raunioille syntynyttä, useiden eri etnisten ryhmien yhteistä kreikankielistä kulttuuripiiriä. Hellenistinen kausi käsittää noin vuodet 323–30 eaa.
Hellenismiä edeltäneen kreikkalaisen kulttuurin valtakeskuksia olivat olleet Ateenan tapaiset kaupunkivaltiot, mutta hellenistisellä kaudella valta oli laajemmilla kuningaskunnilla. Hellenistisenä aikakautena kreikkalainen kulttuuri muuttui voimakkaan itäisen, erityisesti persialaisen vaikutuksen johdosta uskonnon, vallankäytön ja monien muiden asioiden suhteen. Toisaalta myös itäinen kulttuuri sai vahvoja vaikutteita kreikkalaisilta. Kulttuurikeskukset siirtyivät pois Kreikan mantereelta Pergamoniin, Antiokiaan ja Aleksandriaan.
Hellenistisen aikakauden katsotaan yleensä alkavan Aleksanteri Suuren kuolemasta vuonna 323 eaa. ja päättyvän vuoteen 30 eaa., jolloin Rooma valloitti viimeisen itsenäisen hellenistisen kuningaskunnan, Ptolemaiosten Egyptin.
Siirtolaisuus

Aleksanteri Suuren aluevalloitukset avasivat uuden maailman kreikkalaisille, joiden asuma-alueen aiempi laajentumisvaihe oli päättynyt satoja vuosia aiemmin. Siirtolaisuus oli ollut mahdotonta idässä Persian valtakunnan ja lännessä Karthagon ja etruskien takia yli kahden vuosisadan ajan. Liian tiheä asutus oli johtanut Kreikassa yhteiskunnallisiin kriiseihin. Ennen Aleksanteri Suuren valloituksia Välimeren seudut ja kaukaisemmat itämaat olivat muodostaneet kaksi toistensa vieressä ollutta erillistä maailmaa. Valloitusten jälkeen tiet Intiaan ja Egyptiin oli avattu myös kreikkalaisille. Aleksanteri Suuren Egyptin ja Intian väliselle alueelle perustamat kaupungit toimivat helleenisen kulttuurin tukikohtina, joiden välistä liikennettä edisti persialaisten tieverkon avaaminen kreikkalaisten käyttöön. Diadokit seurasivat Aleksanteri Suuren esimerkkiä ja saivat tuhansia helleenejä lähtemään itään asuttamaan uusia kaupunkeja, joita Aleksanteri ja hänen seuraajansa olivat perustaneet. Seleukos I ja hänen poikansa Antiokhos olivat suurimmat kaupunkienperustajat.
Vaikutus talouselämään

Hellenistinen aika ja Aleksanteri Suuren valloitukset antoivat maailman taloudelliselle elämälle kansainvälisen luonteen sekä kreikkalaisille kauppiaille laajat raaka-ainelähteet ja markkina-alueet. Uusille alueille perustettuihin kreikkalaisyhdyskuntiin syntyi monipuolista kauppa- ja teollisuustoimintaa ja monin paikoin myös tuottavaa maanviljelystä. Seleukeia syrjäytti Babylonin maailmankaupan keskuksena, ja Aleksandriasta tuli huomattava kauppakaupunki kolmeksi vuosisadaksi. Ptolemaiosten määrätietoisen kauppapolitiikan seurauksena Egyptin vilja syrjäytti maailmanmarkkinoilla Mustanmeren maitten viljan. Egyptissä lahjakkaita kreikkalaisia valittiin liike-elämän ja pankkilaitoksen johtoon. Kreikan talouselämää vilkastutti se, että sotasaaliina saadut jalometalliaarteet lyötiin rahaksi.
Hellenistiset kuningaskunnat

Aleksanteri Suuren valloittama valtakunta hajosi pian hänen kuolemansa jälkeen pienempiin osiin. Hellenistisiä kuningaskuntia olivat:
Ptolemaiosten Egypti (324–30 eaa.)
Antigonoksen kuningaskunta (324–310 eaa.)
Lysimakhoksen Traakia (324–281 eaa.)
Seleukidien Persia (312–164 eaa.)
Pontos (302–64 eaa.)
Kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta (250–130 eaa.)
Intialaiskreikkalainen kuningaskunta (180 eaa. – n. 10 jaa.)
Paflagonia (joutui Pergamonin vallan alle 200-luvulla eaa.)
Pergamon (282–128 eaa.)
Bithynia (328–75 eaa.)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hellenismi Wikimedia Commonsissa
| n k Euroopan historia |
| --- | --- |
Esihistoria:  Paleoliittinen Eurooppa  Neoliittinen Eurooppa 
Antiikki:  Kreikan klassinen kausi  Rooman tasavalta  Hellenismi  Rooman keisarikunta  Varhaiskristillisyys  200-luvun kriisi  Rooman valtakunnan tuho  Myöhäisantiikki 
Keskiaika:  Varhaiskeskiaika  Kansainvaellusaika  Frankkien valtakunta  Anglosaksit  Bysantin valtakunta  Kirkkovaltio  Bulgarian valtakunta Ensimmäinen  Toinen  Venetsian tasavalta  Genovan tasavalta  Viikinkiaika  Kiovan Rus  Aragonian kruunu  Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta  Sydänkeskiaika  Firenzen tasavalta  Feodalismi  Ristiretket  Serbian valtakunta  Myöhäiskeskiaika  Musta surma  Satavuotinen sota  Kalmarin unioni 
Uusi aika:  Renessanssi  Uskonpuhdistus  Löytöretkiaika  Barokki  Toscanan suurherttuakunta  Kolmikymmenvuotinen sota  Absoluuttinen monarkia  Osmanien valtakunta  Portugalin siirtomaat  Espanjan siirtomaaimperiumi  Puola-Liettua  Kasakkahetmanaatti  Ruotsin valtakunta  Yhdistyneet provinssit  Brittiläinen imperiumi  Habsburgien monarkia  Venäjän keisarikunta  Valistus 
Uusin aika:  Teollinen vallankumous  Ranskan suuri vallankumous  Napoleonin sodat  Nationalismi Euroopassa  Euroopan hullu vuosi  Ensimmäinen maailmansota  Venäjän vallankumous  Maailmansotien välinen aika  Toinen maailmansota  Kylmä sota  Euroopan yhdentyminen 
 Eurooppalaisten alkuperä  Kristinuskon historia  Euroopan unionin historia 
Aleksanteri Suuren valtakunta jakaantui aluksi Antigonoksen, Seleukoksen, Ptolemaioksen, Kassandroksen ja Lysimakhoksen perustamiin kuningaskuntiin.
Mies San Fernandosta

| Mies San Fernandosta> Every Which Way But Loose |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  James Fargo
Käsikirjoittaja:  Jeremy Joe Kronsberg
Tuottaja:  Robert Daley Jeremy Joe Kronsberg Fritz Manes
Säveltäjä:  Steve Dorff
Kuvaaja:  Rexford L. Metz
Leikkaaja:  Joel Cox Ferris Webster
Pääosat:  Clint Eastwood Sondra Locke Geoffrey Lewis Beverly D'Angelo Ruth Gordon Walter Barnes
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1978
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Lällärit lakoon
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mies San Fernandosta on James Fargon ohjaama toimintakomedia vuodelta 1978. Se merkitsi suunnanvaihtoa pääosaa esittävälle Clint Eastwoodille, sillä elokuva sisältää paljon komediallisia tilanteita ja ajoittain lähes sarjakuvamaisia nyrkkitappeluita, jotka eivät ole raakoja ja väkivaltaisia niin kuin Eastwoodin aiemmissa elokuvissa. Lisäksi juoni ei ole kovin merkittävä; elokuva nojaa enimmäkseen humoristiseen tilannekomiikkaan ja kantrimusiikkiin. Eastwoodin näyttelemän hahmon ”apurina” on oranki. Suosiota seurasi jatko-osa Lällärit lakoon kaksi vuotta myöhemmin.
Clint Eastwood on rekka-autonkuljettaja Philo Beddoe, joka ottelee rahasta paljain nyrkein. Hänen seuranaan ovat Clyde-oranki, kaveri Orville Broggs (Geoffrey Lewis) ja naisystävä Lynn Halsey-Taylor (Sondra Locke).
Patrice Talon

| Patrice Talon |
| --- | --- |
 Patrice Talon vuonna 2020.
Beninin presidentti
 6. huhtikuuta 2016 –  
Varapresidentti:  Mariam Chabi Talata
Edeltäjä:  Yayi Boni
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1958 (ikä 66) Ouidah
Puoliso:  Claudine Gbènagnon
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
Tutkinnot:  Dakarin yliopisto École nationale de l’aviation civile
 Nimikirjoitus
Patrice Guillaume Athanase Talon (s. 1. toukokuuta 1958 Ouidah, Ranskan Dahomey) on beniniläinen liikemies, poliitikko ja maan presidentti. Hän astui virkaansa 6. huhtikuuta 2016.
Varhainen elämä ja opinnot

Patrice Talonin isä oli fon, rautatietyöntekijä ja äiti Abomeysta. Hän sai peruskoulutuksen Beninissä ja opiskeli sen jälkeen matematiikkaa ja luonnontieteitä Dakarin yliopistossa. Opiskeltuaan ylipistossa kaksi vuotta hän suoritti tutkinnon Air Afriquen  lentäjänä jatkaakseen siviililentäjän opintoja Ranskassa. Hän ei läpäissyt pääsykokeen lääketieteellisiä vaatimuksia, joten hänen oli luovuttava uneksimastaan lentäjän urasta.
Vuonna 1983 Patrice Talon aloitti uransa liikemiehenä pakkaus- ja maanviljelysaloilla. Hänellä on liiketoimissaan yhteyksiä huomattaviin globaaleihin yrityksiin, kuten hotelleihin, logistiikkaan ja satamapalveluihin.
Poliittinen ura

Patrice Talonin palattua kotimaahansa Beninin sosialistisen hallinnon valta alkoi heikentyä, joka johti Kansallisen konferenssin kokoontumiseen vuonna 1990. Talon osallistui varhain poliittisiin keskusteluihin ja tuki useita poliitikkoja, kuten presidentti Boni Yayia saavuttaakseen taloudellisia ja poliittisia pyrkimyksiään.
Yhteistyö presidentin hallinnon kanssa loppui nopeasti, kun Patrice Talonia syytettiin useissa valituksissa talousrikoksista, ja hänet pidätettiin vuonna 2012 Cotonoussa. Hänet vapautettiin kuitenkin syytteistä, jonka jälkeen Talon pakeni Ranskaan Lisää syytteitä tuli muun muassa valtionpäämiehen myrkyttämisyrityksestä radioaktiivisilla pillereillä, dronien hankinnasta presidentin lentokoneeseen hyökkäämiseen, kommandojen hankkimisesta ja tullin varojen kavaltamisesta 12 miljardin CFA frangin (18,3 miljoonaa euroa) edestä. Mikään syytteistä ei kuitenkaan johtanut tuomioon.
Poliittinen ura > Presidenttinä

Presidentti Yayin myönnettyä Talonille armahduksen vuonna 2014 hän palasi maanpaosta ja pyrki pyrki presidentiksi vuoden 2016 vaaleissa iskulauseella "Le Nouveau Départ" (Uusi alku). Hän ehdotti maahansa murroksen, siirtymän, talouden elpymisen ja erityisesti poliittisten uudistusten luottamustehtävää vauhdittaakseen uutta dynamiikkaa. Maaliskuun 2016 presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella Talon sai toiseksi eniten ääniä pääministeri Lionel Zinsoun jälkeen, mutta voitti toisen kierroksen saaden 65 prosenttia äänistä.
Patrice Talonin politiikkaa on luonnehtinut hänen kriitikkojensa mukaan räätälöidyt uudistukset ja peruutus lupauksesta olla presidenttinä vain yhden kauden. Toisen kerran Patrice Talon voitti presidentinvaalit ensimmäisellä kierroksella vuonna 2021.
Syyskuussa 2021 Patrice Talon ja Thomas Boni Yayi, poliittiset liittolaiset, joista on tullut läheisiä vihollisia, tapasivat Cotonoun satamassa. Tapaamisessa Thomas Boni Yayi esitti Patrice Talonille useita ehdotuksia ja pyyntöjä, jotka koskivat erityisesti Beninin poliittisten vankien vapauttamista.
Käännös suomeksi
Naurun pidginenglanti

| Naurun pidginenglanti> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:   Nauru
Puhujia:  Toisena kielenä suurimmalla osalla naurulaisista.
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Pidginenglanti
ISO 639-3:  cpi
 Ohje 
Naurun pidginenglanti on englannin kieleen perustuva pidgin, jota puhutaan Naurussa. Se on Kiinan pidginenglannin ja Melanesian pidginenglannin tuotos.
Mustio (Suomen entinen kunta)

| Mustio Svartå> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Raasepori |
| --- | --- |

 sijainti 
Sijainti:  60°08.4′N, 023°51.0′E
Lääni:  Uudenmaan lääni
Maakunta:  Uusimaa
Hallinnollinen keskus:  Mustion ruukki
Perustettu:  1868
Liitetty:  1929
– liitoskunnat:  Karjaan maalaiskunta Mustio
– syntynyt kunta:  Karjaan maalaiskunta
Pinta-ala:  6 km²   (1926)
Väkiluku:  529   (1926)
– väestötiheys:  88,17 as./km²
  Laiton kunta. 
Mustio (ruots. Svartå) oli Suomen entinen kunta (laiton), joka liitettiin osaksi Karjaan maalaiskuntaa vuoden 1929 alussa. Nykyisin Mustio kuuluu Raaseporin kaupunkiin.
Historia

Mustio oli Mustion linnan ja Mustion ruukin ympäristön kattanut laiton kunta, joka perustettiin Mustion ruukinseurakunnasta 1860-luvulla ja liitettiin 1920-luvun lopussa Karjaan maalaiskuntaan. Kunnan perusti Mustion ruukin tehtaanomistaja Fridolf Linder, ja ensimmäinen maininta siitä on 2. helmikuuta 1868. Tilastollisen päätoimiston julkaiseman Suomen tilastollisen vuosikirjan kunnittaisissa väestötilastoissa Mustion kunta tilastoitiin omana maalaiskuntanaan vuosina 1893–1917 ja 1923–1930 (vuoteen 1917 saakka Mustion ruukinseurakunta/tehdasseurakunta, vuodesta 1923 Mustio). Samoin eduskuntavaalien 1907–1929 viralliset kunnittaiset tulokset julkaistiin vaalitilastoissa erikseen myös Mustion kunnalle.
Vuonna 1920 tehtaan uusi omistaja Constantin Linder anoi Mustion kuntaa liitettäväksi Karjaan kuntaan. Kunnan asema oli kuitenkin epäselvä, kun esimerkiksi henkikirjoituksen suhteen viranomaiset eivät tienneet siitä mitään. Tämä ilmeni esimerkiksi väestötilastoissa siten, että Mustion kunnan kohdalla henkikirjoitettu väestö tilastoitiin yhdessä Karjaan kunnan kanssa, vaikka kirkonkirjoihin merkitty väestö ilmoitettiinkin Mustion kunnalle erikseen. 19. tammikuuta 1928 saatiin Korkeimman hallinto-oikeuden ratkaisu, jonka mukaan Mustion tehtaan seurakunta ei ollut erillinen kunta vaan osa Karjaan kuntaa. Liitos myöhempään Karjaan maalaiskuntaan toteutui lopullisesti 1. tammikuuta 1929.
Vuonna 1926 tehtaanseurakunnan pinta-ala oli 6 km², väkiluku 529 ja väestötiheys 88,17 asukasta/km².
Historia > Kunnallishallinnon aikajana

Mustion ruukkiseurakunta (1673–1868)
Mustio (1868–1929)
Karjaan maalaiskunta (1929–1969)
Karjaa (1969–2009)
Raasepori (2009–)
Antero Palaja

Antero Juho Lauri Palaja (s. 4. helmikuuta 1946 Turku) on oikeustieteen tohtori, joka toimi Turun hovioikeuden presidenttinä.
Antero Palaja syntyi apulaiskaupunginjohtaja Uuti Palajan ja Eevi Jänteen perheeseen. Hänen puolisonsa on Tuula Helinä Rahkonen. Palaja tuli ylioppilaaksi 1965 ja valmistui Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi 1970 ja lisensiaatiksi 1974. Oikeustieteen tohtoriksi hän väitteli 1981. Palaja toimi Turun hovioikeuden tilapäisenä esittelijänä 1974–1976, viskaalina 1976–1986 ja hovioikeuden neuvoksena 1986–1994. Hovioikeuden presidentiksi hänet nimitettiin vuonna 2000. Suomen Akatemian tutkimusassitenttina Palaja työskenteli 1976–1980 ja Turun yliopistossa vs. professorina 1981. Hän on yliopiston dosentti vuodesta 1983. Turun kauppakorkeakoulussa Palaja toimi vs. professorina 1982–1984 ja hänet nimitettiin korkeakoulun dosentiksi vuonna 1985. Palaja oli korkeimman oikeuden oikeusneuvos 1994–2000. Hän jäi eläkkeelle Turun hovioikeuden presidentin tehtävästä vuonna 2012, jolloin hänen seuraajakseen valittiin Timo Esko.
Saana Sassali

Saana Sassali (s. 3. lokakuuta 1988 Sodankylä) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin tangokuningattareksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla 2018. Sassalin ja samana vuonna tangokuninkaaksi kruunatun Jarno Kokon esikoisalbumi Tangokuninkaalliset 2018 Saana Sassali & Jarno Kokko ilmestyi lokakuussa 2018. Sassali on valmistunut ylioppilaaksi Sodankylän lukiosta, ja koulutukseltaan hän on sairaanhoitaja, jossa ammatissa hän toimi tangomarkkinakesään saakka.
Sassalin isoveli on Tenavatähti-kilpailuun osallistunut Matias Sassali.
Kasvatusopillisen korkeakoulun asuntola

| Kasvatusopillisen korkeakoulun asuntola |
| --- | --- |

Sijainti:  Seminaarinmäki, Jyväskylä, Suomi
Koordinaatit:  62°14′06″N 25°43′49″E﻿ / ﻿62.235094°N 25.730228°E﻿ / 62.235094; 25.730228
Rakennustyyppi:  Rakennus
Suunnittelija:  Alvar Aalto
Valmistumisvuosi:  1954
Omistaja:  Suomen Yliopistokiinteistöt
Käyttäjä:  Jyväskylän yliopisto
 fiKasvatusopillisen korkeakoulun asuntola 
  
Kasvatusopillisen korkeakoulun asuntola on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Kuvia

Rakennus 1970-luvulla.
Miesten asuntolan huoneisto 1950-luvulla.
Asuntola 1950-luvulla
Valkoiset emigrantit

Valkoiset emigrantit (ven. белоэмигрант, beloemigrant) eli valkoiset venäläiset olivat niitä venäläisiä, jotka pakenivat Venäjän vallankumousta ulkomaille, mistä käsin he vastustivat bolševikkihallitusta ja Neuvostoliittoa. Nimi ”valkoiset emigrantit” viittaa siihen, että useimmat heistä tukivat Venäjän sisällissodan aikana vastavallankumouksellista valkoista armeijaa.
Vuosina 1917–1923 noin 900 000–2 000 000 venäläistä lähti tai karkotettiin maasta.
Monet valkoiset emigrantit asettuivat asumaan Itä-Euroopan slaavilaisiin maihin, kuten Jugoslaviaan, Bulgariaan, Tšekkoslovakiaan ja Puolaan. Myös Viroon, Latviaan, Liettuaan, Suomeen ja Turkkiin asettui asumaan paljon valkoisia venäläisiä; näitä maita pidettiin usein kauttakulkumaina. Idässä monet asettuivat asumaan Kiinaan ja Japaniin. Suurin osa asettui kuitenkin asumaan Ranskaan, Isoon-Britanniaan, Saksaan tai Yhdysvaltoihin. Jotkut menivät Kanadaan, Brasiliaan, Argentiinaan tai Australiaan.
Monilla valkoisilla oli melkein sama ideologia: antikommunismi, ortodoksisen kirkon voimakas vaikutus, sananvapaus ja markkinatalous. Kahta viimeistä ei tosin ollut tsaarin Venäjälläkään, jossa valkoiset olivat olleet vallassa. Monet valkoisista emigranteista olivat monarkisteja, jotka kannattivat Romanovin hallitsijasuvun paluuta valtaan, mutta laillisesta kruununperijästä ei ollut yksimielisyyttä. Valkoisten emigranttien joukoissa oli Venäjältä paenneita ortodoksisen kirkon pappeja ja piispoja, jotka perustivat myöhemmin Karlovcin synodin eli ”Venäjän kirkon maanpaossa”. Maanpakoon asettui myös monia sellaisia henkilöitä, jotka olivat vastustaneet sisällissodan aikana valkoisia ja näiden tavoitteita: esimerkiksi bolševikkien kanssa kilpailleiden vasemmistopuolueiden kuten menševikkien johtajia ja Neuvostoliiton vähemmistökansallisuuksien separatisteja.
Valkoisia emigrantteja yhdistäneistä poliittisista järjestöistä tunnetuin oli kenraali Pjotr Wrangelin johdolla vuonna 1924 perustettu Venäjän yleissotilaallinen liitto eli ROVS. Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu NKVD onnistui soluttamaan järjestön johtoon omia kaksoisagenttejaan ja eliminoimaan useita sen johtajia.
Toisen maailmansodan aikana osa valkoisista emigranteista antoi isänmaallisista syistä tukensa Neuvostoliiton sodalle natsi-Saksaa vastaan, osa pysyi puolueettomina ja jotkut kannattivat Saksaa.
Tunnettu valkoisten venäläisten hautausmaa on Sainte-Geneviève-des-Bois'n venäläinen hautausmaa Sainte-Geneviève-des-Boisissa Pariisin lähellä.
Tunnettuja valkoisia emigrantteja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aleksandr Aljehin  André Andrejev  Mohammed Beck Hadjetlaché  Natalia Brasova  Yul Brynner  Stanisław Bułak-Bałachowicz  Ivan Bunin  Alexandra Danilova  Anton Denikin  Mihail Dieterichs  Sergei Djagilev  Severin Dobrovolski  Mihail Drozdovski  Aleksandr Dutov  Georges Florovsky  Aleksandr Gutškov  George Ignatieff  Ivan Iljin  Vladimir Jourkevitš  Nikolai Judenitš  Aleksandr Kerenski  Pjotr Krasnov  Konstantine Kromiadi  |  Aleksandr Kutepov  Wassily Leontief  Georgi Lvov  Vladimir Mai-Majevski  Pyhä Johan Maksimovitš  Nikolai Markov  Sergei Markov  Pavel Miljukov  Jevgeni Miller  Dmitri Nabokov  Vladimir Nabokov (vanhempi)  Vladimir Nabokov  Dimitri Obolenski  Oleg Pantjuktšov  Maria Pariisilainen  Anna Pavlova  Viktor Pokrovski  Olga Preobraženskaja  Sergei Rahmaninov  Ilja Repin  Aleksandr Rodzjanko  Nikolai Nikolajevitš Romanov  Mihail Rostovtzeff  |  Boris Savinkov  Sergei Sazonov  Alexander Schmemann  Grigori Semjonov  Alexander de Seversky  Igor Sikorsky  Andrei Škuro  Pitirim Sorokin  metropoliitta Andrei Surožilainen  Igor Stravinsky  Otto Struve  Pjotr Struve  Mihail Tereštšenko  Aleksandra Tolstaja  Nikolai Tšaikovski  Ariadna Tyrkova-Williams  metropoliitta Vitali Ustinov  Marija Vasiltšikova  George Vernadski  Vladimir Vojeikov  Pjotr Wrangel  Vladimir Zworykin  |
Kannelmäen seurakunta

| Kannelmäen seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Kannelmäen kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta
Rovastikunta:  Huopalahden rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Helsingin seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Kannelmäen kirkko
Perustettu:  1966
Jäsenmäärä:  12 868 (2024)
– Osuus asukkaista:  40,7 %
Kirkollisvero:  1,00 %
Kirkkoherra:  Virpi Koskinen
Kannelmäen seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kannelmäen evankelisluterilainen seurakunta on yksi Helsingin evankelisluterilaisista seurakunnista ja kuuluu Helsingin seurakuntayhtymään, Huopalahden rovastikuntaan ja Helsingin hiippakuntaan. Seurakunta käsittää Etelä-Kaarelan alueen, ja siihen kuuluvat Kannelmäen lisäksi Hakuninmaa, Maununneva ja Malminkartano.
Vuoden 2024 lopussa Kannelmäen seurakuntaan kuului 12 868 jäsentä, mikä oli 40,7 prosenttia alueen asukkaista. 2000-luvulla seurakunnan jäsenmäärä on vähentynyt merkittävästi.
Historia

Kannelmäen seurakunnan alue kuului vuoteen 1946 asti Helsingin maalaiskuntaan ja Helsingin pitäjän seurakuntaan. Pyhän Laurin kirkko toimi seurakunnan kirkkona aina vuoteen 1953 saakka, minkä jälkeen alue kuului Malmin seurakuntaan. Vuonna 1961 Etelä-Kaarela liitettiin Huopalahden seurakuntaan, ja itsenäinen Kannelmäen seurakunta aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1966.
Historia > Seurakunnan kirkko

Kannelmäen kirkko vihittiin käyttöön 1. syyskuuta 1968. Se on rakennettu betonista ja kuvaa telttamajaalähde?. Kirkon ovat suunnitelleet arkkitehdit Martti ja Marjatta Jaatinen.