stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vieremän kirkko
Historiaa

Rakennustoimikunta oli 1910-luvun alussa tutustunut Pyhännän ja Sonkajärven kirkkoihin. Puinen Pyhännän kirkko oli miellyttänyt erityisesti interiööriltään ja lisäksi se oli maksanut vain neljänneksen Sonkajärven kivikirkon hinnasta. Kuopion tuomiokapituli hylkäsi vähävaraisen seurakunnan anomukset puukirkon rakentamiseksi vedoten 2. syyskuuta 1811 annettuun Keisarilliseen julistukseen, joka edellytti kivikirkon rakentamista. Senaatti yhtyi ensin tuomiokapitulin kantaan, mutta metsähallitus lupasi puukirkon rakentamiseksi 600 rakennuspuuta käsikauppahinnalla Iisalmen hoitoalueelta. Senaatin talousosasto myönsi luvan puukirkon rakentamiseksi 27. lokakuuta 1914.
Seurakunta hyväksyi arkkitehti Ilmari Launiksen piirustukset marraskuun alussa 1915. Launis oli ehdottanut seinien rakennetyypiksi ristikkorakennetta, mutta tuomiokapituli vaati toteutusta hirrestä. Koska päätöksessä ei ollut määrätty hirsien suuntaa, päätyi Launis pystyhirsirakenteeseen, joka hänen mielestään oli ainoa mahdollisuus kirkossa, jossa myös pilarit kannattavat sisäkattoa. Vaakahirsirakenteessa ongelmana olisi se, että sisäkatto jäisi hirsien ja niillä lepäävien kattotuolien laskeutuessa ainoastaan pilarien varaan. Kirkon rakentaminen aloitettiin elokuussa 1918 rakennusmestari Eetu Niemisen johdolla. Kirkon vihkimisjuhla pidettiin 26. joulukuuta 1919. Kirkon urut valmistuivat vuonna 1920.
Launis kertoi suunnitelleensa kirkon "puutyyliseksi". Hänen mukaansa tapa, jossa toisesta aineesta tehdessä jäljiteltiin kalliimman rakennusaineen työtapoja ja muotoja, kuului rakennustaiteessa ohitettuun vaiheeseen.
Skyline (elokuva)

| Skyline |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Greg Strause  Colin Strause 
Käsikirjoittaja:   Joshua Cordes  Liam O'Donnell 
Tuottaja:   Greg Strause  Colin Strause  Kristian Andresen  Liam O'Donnell 
Säveltäjä:  Matthew Margeson
Kuvaaja:  Michael Watson
Leikkaaja:  Nicholas Wayman-Harris
Pääosat:   Eric Balfour  Scottie Thompson  Brittany Daniel  Crystal Reed  David Zayas  Donald Faison 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Rogue  Relativity Media  Hydraulx  Transmission  Rat Entertainment 
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   2010-11-1212. marraskuuta 2010 (Yhdysvallat)  2010-12-1010. joulukuuta 2010 (Suomi)  
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  10 milj. dollaria
Tuotto:  66 milj. dollaria
Seuraaja:  Beyond Skyline
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skyline on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka on ohjanneet Greg ja Colin Strause. Elokuvan pääosissa esiintyvät Eric Balfour, Scottie Thompson ja Brittany Daniel.
Strausen veljekset ilmoittivat varhain tekevänsä elokuvalle jatko-osan.
Elokuvan soundtrack julkaistiin 16. marraskuuta 2010.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eric Balfour  | … |  Jarrod   |
|  Scottie Thompson  | … |  Elaine   |
|  Brittany Daniel  | … |  Candice   |
|  Crystal Reed  | … |  Denise   |
|  Neil Hopkins  | … |  Ray   |
|  David Zayas  | … |  Oliver   |
|  Donald Faison  | … |  Terry   |
|  Tanya Newbould  | … |  Jen   |
|  J. Paul Boehmer  | … |  Colin   |
Tuotanto

Kuvaukset alkoivat Kaliforniassa helmikuussa 2010 ja ne saatiin päätökseen maaliskuun lopulla. Kuvauksista suurin osa tehtiin Greg Strausen asunnolla.
Oikeustoimet

Elokuussa 2010 kerrottiin Sony Pictures Entertainmentin aikeista haastaa Greg ja Colin Strausen oikeuteen heidän käytettyään Sonyn World Invasion: Battle Los Angeles -elokuvaa varten tuotettuja visuaalisia efektejä heidän samantyylisessä Skyline-elokuvassa.
Maaliskuussa 2011 riita sovittiin kun tarkastelujen jälkeen visuaalisia efektejä ei suoraan käytetty toisessa elokuvassa.
Jatko-osa

Vuonna 2017 julkaistiin Beyond Skyline -niminen jatko-osa.
Aiheesta muualla

Skyline Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Skyline Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Viherbarili

| Viherbarili |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Cyprinidae
Alaheimo::  Danioninae
Suku::  Barilius
Laji::  gatensis
Kaksiosainen nimi
 Barilius gatensis  (Valenciennes, 1844) 
Katso myös
   Viherbarili Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viherbarili (Barilius gatensis) on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Sen kuvasi tieteelle Achille Valenciennes vuonna 1844.
Viherbarili kasvaa yleensä korkeintaan 15 senttimetrin mittaiseksi. Lajia tavataan endeemisenä eli kotoperäisenä Intiasta. Sitä pidetään myös akvaariossa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut viherbarilin elinvoimaiseksi lajiksi.
Viherkonna

| Viherkonna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Sammakot ja konnat Anura
Heimo::  Konnat Bufonidae
Suku::  Bufotes
Laji::  viridis
Kaksiosainen nimi
 Bufotes viridis  (Laurenti, 1768)  
Synonyymit
 Bufo viridis 
 Viherkonnan levinneisyys
Katso myös
   Viherkonna Wikispeciesissä   Viherkonna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viherkonna (Bufotes viridis) on eurooppalainen sammakkolaji. Siitä on aiemmin käytetty myös nimeä vihertäpläkonna.
Viherkonna kasvaa 6–9 cm pitkäksi. Selkäpuoli on pohjaväriltään vaalean rusehtava ja siinä on selvärajaisia, vihertäviä läiskiä. Pohjaväri kuitenkin vaihtelee hieman konnan elinympäristön mukaan. Vatsapuoli on vaalea.
Viherkonnaa tavataan laajoilla alueilla Euroopassa Fennoskandian eteläpuolella, Rhein-joesta itään, Italiasta pohjoiseen ja idässä Kazakstaniin asti. Lajia on tavattu Suomessa vain satunnaisesti 1990-luvun alussa.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kaitsepolitseiamet

| Viron suojelupoliisi |
| --- | --- |
 Kaitsepolitseiamet, KAPO 

Tunnuslause:  Virtute et constantia
Perustettu:  alkuperäisesti 12. huhtikuuta 1920, perustettu uudelleen 12. helmikuuta 1991
Perustaja:  Viron hallitus
Tyyppi:  Suojelupoliisi
Päämaja:  Tallinna
Kattojärjestö:  Viron sisäministeriö
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viron suojelupoliisi eli Kaitsepolitseiamet (KAPO tai KaPo) on Viron tasavallan sisäministeriön alainen valtion virasto, jonka tehtävänä on perustuslaillisen järjestyksen turvaaminen, terrorismin ja korruption torjunta, valtiosalaisuuksien suojaaminen ja vastavakoilu.
Viron suojelupoliisin päämaja sijaitsee osoitteessa Toompuiestee 3, Tõnismäe, Tallinna.
Johtajat > Viron suojelupoliisin ja poliittisen poliisin johtajat 1920–1940

1. toukokuuta 1920 – 27. lokakuuta 1920, Kapteeni Helmut Veem, suojelupoliisin päähallinnon päällikkö.
27. lokakuuta 1920 – 21. helmikuuta 1921, Andres Purri, suojelupoliisin päähallinnon väliaikainen päällikkö.
21. helmikuuta 1921 – 13. elokuuta 1921, Eduard Alver, suojelupoliisin päähallinnon päällikkö.
13. elokuuta 1921 – 11. lokakuuta 1921, Andres Purri, suojelupoliisin päähallinnon väliaikainen päällikkö.
11. lokakuuta 1921 – 5. tammikuuta 1923, Eduard Andreas Lensin, suojelupoliisin päähallinnon päällikkö.
5. tammikuuta 1923 – 3. heinäkuuta 1924, Johan Sooman, suojelupoliisin päähallinnon päällikkö.
3. heinäkuuta 1924 – 1. joulukuuta 1924, August Tenson, poliisiviraston KAPO-osaston päällikkö.
1. joulukuuta 1924 – 1925, Hugo-Johannes Möldre, Viron tasavallan poliisiviraston päällikkö. Pääosastojen lakkauttamisen myötä kenttäpoliisi, rikospoliisi ja poliittinen poliisi siirrettiin hänen alaisuuteensa.
1924–1938, Johan Sooman, poliisiviraston poliittisen poliisin päällikkö.
1938–1940, Konstantin Kirsimägi, poliittisen poliisin päällikkö, poliisiviraston apulaisjohtaja.
Johtajat > Suojelupoliisin johtajat vuodesta 1991

1991–1993, Viron poliisiviraston suojelupoliisin johtaja Jüri Pihl
1993–2003, suojelupoliisin pääjohtaja Jüri Pihl
2003–2008, suojelupoliisin pääjohtaja Aldis Alus
2008–2013, suojelupoliisin pääjohtaja Raivo Aeg, pääjohtajan apulaisjohtajat Aleksander Toots (2008-), Arnold Sinisalu (...-2013, Eerik Heldna 2009-2017)
2013–2023 suojelupoliisin pääjohtaja Arnold Sinisalu, pääjohtajan kolme apulaisjohtajaa Aleksander Toots, Martin Arpo (2017–2023), Martin Perling (2017-)
Vuodesta 2023 alkaen, suojelupoliisin pääjohtaja Margo Palloson, pääjohtajan kolme apulaisjohtajaa Aleksander Toots, Martin Perling, Andres Ratassepp
Organisaatio

Suojelupoliisilla on kolme alueellista osastoa:
Eteläinen osasto (palvelualue: Valga-, Võru-, Viljandi-, Tartu,- Jõgeva- ja Põlvamaa), johtaja Jaanus Kann.
Virumaan osasto (palvelualue: Länsi-Virumaa ja Itä-Virumaa), johtaja Andres Kangur.
Läntinen osasto (palvelualue: Hiiu-, Saare-, Länsi-, Järva-, Rapla- ja Pärnumaa), johtaja Veiko Germann.
Toukokuun 1. päivään 2019 asti Harjun maakuntaa palveli myös erillinen pohjoinen osasto.
Suojelupoliisin tarkka rakenne on salassa pidettävää, 20. joulukuuta 2007 annetun Viron tasavallan hallituksen asetuksen N:o 262 ”Valtionsalaisuuksien ja turvaluokiteltujen ulkoisten tietojen suojaamista koskeva menettely” 7 §:n 6 momentin 1 kohdan mukaisesti.
Aiemmin työalat oli jaettu osastojen kesken seuraavasti:
ensimmäinen osasto - maan sisäinen tilanne,
toinen - järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin torjunta sekä vastavakoilu,
kolmas - salainen tarkkailu,
neljäs osasto - hallinnollinen työ ja muun muassa suhteet lehdistöön.
Historia > Suojelupoliisin perustaminen

Viron hallitus kutsui kesällä 1919 koolle toimikunnan, jonka tehtävänä oli laatia suunnitelma valtioon kohdistuvien rikosten käsittelyä varten perustettavasta lainvalvontavirastosta.
Elokuun 6. päivästä 1919 alkaen suojelupoliisi siirrettiin oikeusministeriön alaisuuteen, ja tammikuussa 1920 suojelupoliisi siirrettiin sisäministeriön alaisuuteen.
Suojelupoliisin oikeusperustan muodosti Viron hallituksen 12. huhtikuuta 1920 antama Viron tasavallan suojelupoliisin määräys. Määräyksen mukaan KAPOn tehtävänä oli torjua rikoksia, joiden tarkoituksena oli demokraattisen tasavallan ja nykyisen hallinnon kaataminen. Suojelupoliisin päähallinnon alaisuudessa toimi suojelupoliisin päällikön johdolla 11 asemaa, jotka sijaitsivat useimmissa maakuntien keskuksissa.
Tallinnan asemaa johtivat Viljam Liiv ja August Ingermann (1923–1933).
Vuonna 1920 perustettu suojelupoliisi nimettiin 1. joulukuuta 1924 tapahtuneen vallankaappausyrityksen jälkeen poliittiseksi poliisiksi, ja sen tehtävänä oli tutkia Viron valtiota vastaan suunnattuja salaliittoja. Se piti myös silmällä henkilöitä, jotka saattoivat kiinnostaa Neuvostoliiton tiedustelupalvelua, ja suojeli ulkomaisia diplomaatteja ja paikallisia korkea-arvoisia henkilöitä. Organisaatioon kuului 220 miestä, joista viidesosa toimi Tallinnassa.
Vuonna 1924, kun poliisilaitoksia liitettiin yhteen lainvalvontaviranomaisten vahvistamiseksi, suojelupoliisi liitettiin erillisenä osastona sisäministeriön poliisivirastoon, jossa se toimi lakkauttamiseensa asti vuonna 1940.
Historia > Poliittinen poliisi

Vuodesta 1925 lähtien suojelupoliisin nimi oli Poliittinen poliisi (lyhenne PolPol). PolPol-komissaarit olivat yleisen poliisihallinnon apulaisjohtajan ja tämän alaisen poliittisen poliisin tarkastusosaston alaisia.
Aiheesta muualla

Kaitsepolitseiametin sivusto (viroksi) (englanniksi) (ranskaksi) (saksaksi)
KAPOn historiaa 1920-1940
KAPO Facebookissa
Viherkoskitonkija

| Viherkoskitonkija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Retroculus
Laji::  xinguensis
Kaksiosainen nimi
 Retroculus xinguensis  Gosse, 1971 
Katso myös
   Viherkoskitonkija Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viherkoskitonkija (Retroculus xinguensis) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva jokivesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan 31 senttimetrin mittaiseksi ja painaa korkeintaan 520 grammaa. Viherkoskitonkijaa tavataan endeemisenä eli kotoperäisenä Brasiliasta. Laji elää noin 27–30 asteen lämpöisissä vesissä.
Vetäytymisestä

| Vetäytymisestä> Περὶ ἀναχωρήσεως.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Dion Khrysostomos
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  puhe
Julkaistu:  n. 81–96
Suomennos
Suomentaja:  Juhana Torkki
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2022
ISBN:  978-951-1-42569-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vetäytymisestä (m.kreik. Περὶ ἀναχωρήσεως, Peri anakhōrēseōs) on Dion Khrysostomoksen eli Dion Prusalaisen kirjoittama puhe, joka käsittelee vetäytymistä tyhjänpäiväisistä asioista todella tärkeiden asioiden pariin.
Historia

Dion Khrysostomos kirjoitti ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvun alussa. Puhe Vetäytymisestä on kirjoitettu oletettavasti keisari Domitianuksen hallituskaudella eli vuosina 81–96. Ainakaan sitä ei ole kirjoitettu Dionin nuoruusvuosina, jolloin hän toimi sofistina. Aiheensa puolesta puhe muistuttaa paljon Seneca nuoremman 56. kirjettä, joka käsittelee myös syrjään vetäytymistä. Siksi on arveltu, että ne voisivat perustua yhteiseen kyyniseen tai stoalaiseen lähteeseen.
Puhe on Dionin kirjoitusten luettelossa numerolla 20. Tekstin on suomentanut Juhana Torkki osana Dionin tekstien kokoelmaa Onnellisuudesta (Otava 2022).
Sisältö

Puheessa Dion käsittelee termin ”vetäytyminen” todellista merkitystä. Se ei tarkoita sitä, että joku siirtyy jonnekin muualle välttääkseen velvollisuuksiaan tai vaaroja, tai edes sitä, että tekee näin välttyäkseen häiriötekijöiltä. Todellisessa merkityksessä vetäytyminen tarkoittaa sitä, että ihminen keskittää mielensä niihin asioihin, joilla todella on merkitystä, ja jättää tyhjänpäiväiset ja häiritsevät tekijät huomiotta. Näin vetäytyneiksi tulee sanoa ”niitä, jotka ovat luopuneet hyödyttömistä toimista ja järjestäneet itselleen vapaa-aikaa rasittavista joutavuuksista”. Dion huomauttaa, että ihmiset ovat kyllä tarkkoja rahoistaan, ja ymmärtävät tuhlaamisen tai varomattomuuden voivan haaskata koko heidän omaisuutensa, mutta he eivät ole samalla tavalla tarkkoja ajasta ja elämästään, jotka voivat samalla tavalla valua pois huomaamatta.
Ihmisen on kuitenkin vetäytymisenkin suhteen seurattava järkeään. Samoin kuin koulutettu vainukoira seuraa tiukasti jälkeä hairahtumatta muualle häiriötekijöiden vuoksi, samoin ihmisen on totutettava mielensä seuraamaan järkeä, niin ettei se hairahdu pois siitä, mihin halutaan keskittyä. Typerillä ja paheellisilla ihmisillä vetäytyminen johtaa sen sijaan vain siihen, että he voivat antautua typerien ja paheellisten ajatustensa vietäviksi, ja alkaa suunnitella sitä, kuinka heidän haaveensa voisivat muuttua tosiksi. Tästä Dion antaa pitkällisen esimerkin kertomalla siitä, kuinka Paris eli Aleksandros alkoi haaveilla maailman kauneimmasta naisesta, ja päätyi lopulta toteuttamaan suunnitelmaansa, mikä johti moniin ikävyyksiin ja onnettomuuksiin, Troijan sotaan. Sen sijaan Dion ei käsittele juurikaan sitä, miten hyvät ihmiset voisivat käyttää aikansa hyvin.
Kirjallisuutta > Suomennos

Dion Prusalainen: Vetäytymisestä. Teoksessa Dion Prusalainen: Onnellisuudesta, s. 123–135.  (Muinaiskreikasta suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Juhana Torkki)  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-42569-4
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Dio Chrysostom: On Retirement. Teoksessa Dio Chrysostom: Discourses 12–30.  (Translated by J. W. Cohoon. Loeb Classical Library 339)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1939.
Aiheesta muualla

Dio Chrysostom: Περὶ ἀναχωρήσεως. LacusCurtius. (muinaiskreikaksi)
Dio Chrysostom: On Retirement. LacusCurtius. (englanniksi)
Dion Chrysostome: Sur la retraite. Université catholique de Louvain. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Vihan lähettiläs

| Vihan lähettiläs> Monkey Shines: An Experiment in Fear |
| --- | --- |

Ohjaaja:  George A. Romero
Käsikirjoittaja:  Michael Stewart (romaani) George A. Romero (käsikirjoitus)
Tuottaja:  Charles Evans
Säveltäjä:  David Shire
Kuvaaja:  James A. Contner
Leikkaaja:  Pasquale Buba
Pääosat:  Jason Beghe John Pankow Kate McNeil Joyce Van Patten Christine Forrest Stephen Root
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures
Levittäjä:  Orion Pictures Netflix
Ensi-ilta:  29. heinäkuuta 1988
Kesto:  113 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  $7 000 000 (arvioitu)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihan lähettiläs (Monkey Shines) on George A. Romeron käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka perustuu Michael Stewartin romaaniin. Siinä neliraajahalvaantunut urheilijanuorukainen saa avukseen apinan, johon hänen pimeimmät ja aggressiivisimmat ominaisuutensa alkavat siirtyä.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo Vihan lähettilästä erikoiseksi Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde -muunnelmaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa elokuvalle kaksi tähteä neljästä.
Satu Vihavainen

Satu Vihavainen (o.s. Parviainen, s. 21. tammikuuta 1957 Nilsiä) on suomalainen oopperalaulaja, sopraano.
Vihavainen valmistui laulunopettajaksi Sibelius – Akatemiasta vuonna 1981. Lauludiplomin hän suoritti 1982 ja antoi ensikonserttinsa vuotta myöhemmin Helsingissä. Ulkomaisia opintoja Vera Rozsa Lontoo, Rudolf Bautz Aachen, Herbert Brauer Berliin ja Irina Gavrilovic Wien. Kilpailumenestyksiä hänellä on muun muassa Lappeenrannan laulukilpailujen naisten sarjan II –palkinto 1981 ja Timo Mustakallio laulukilpailun II-palkinto 1980.
Suomen Kansallisoopperassa Satu Vihavainen oli vierailija 1980–1982 ja kiinnitettynä solistina 1982–2009. Vuosina 1988–1998 hän työskenteli laulunopettajana Sibelius-Akatemiassa. Vihavainen on toiminut opettajana myös useilla laulun kesäkursseilla, kuten Porvoossa, Nivalassa, Sysmän Suvisoitossa, Sielua Liikuttava Musiikinhenki nimisellä laulukurssilla Valamon luostarissa ja Siuntion Lauluakatemiassa. Hän on esiintynyt kotimaassa ja ulkomailla, muun muassa Bayreuthin musiikkijuhlilla, Tukholman Kuninkaallisessa oopperassa, Savonlinnan Oopperajuhlilla, Helsingin juhlaviikoilla, Etelä-Saksan Zwingenberg-linnafestivaaleilla, Nilsiän Satua vai totta -festivaaleilla, ja Opera Cava –festivaaleilla.
Satu Vihavaisen laajasta yli 40 sopraanoroolia käsittävästä ohjelmistosta mainittakoon muun muassa Bizet´n Carmenin Micaëla, Gounod´n Faustin Marguerite, Puccinin La Bohèmen Mimì ja Madama Butterflyn Cio-Cio-San, Verdin Otellon Desdemona, Mozartin Taikahuilun Pamina ja Wagnerin Nibelungin sormuksen Freia, Gerhilde ja Gutrune. Suomalaisissa oopperoissa hän on esiintynyt muun muassa seuraavissa rooleissa: Kokkosen Viimeisten kiusausten Riitta, Sallisen Kullervon Sisar ja Kuningas Lear –oopperan Regan, Rautavaaran Auringon talon Noora, sekä Merikannon Juhan Anja.
Satu Vihavaisen ohjelmistoon kuuluvat myös keskeiset oratoriot, passiot ja orkesteriteokset. Hän on pitänyt omia konsertteja, laulanut useissa levytyksissä ja esiintynyt orkesterien solistina eri puolilla Eurooppaa, Venäjällä, Japanissa ja Yhdysvalloissa. Hän on tehnyt yhteistyötä monien merkittävien kapellimestareiden kanssa, kuten Neeme Järvi, Eri Klas, Leif Segerstam, Ulf Söderblom, Ari Rasilainen , Ralf Weikert ja Christian Thielemann.
Vihavaiselle on myönnetty musiikin Minna Canth -palkinto ja hänet on valittu Savon naiseksi vuonna 2001.
Hänen puolisonsa on oopperalaulaja Ilkka Vihavainen.
Aiheesta muualla

Satu Vihavaisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Pentti Vihanto

| Pentti Vihanto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. lokakuuta 1942 Turku
Kuollut: 18. joulukuuta 2020 (78 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Petu
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1965–1975
Seurat:  Turun Toverit
Pentti Olavi Vihanto (19. lokakuuta 1942 Turku – 18. joulukuuta 2020) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka hyökkääjän pelipaikalla edusti koko uransa Turun Tovereita. "Petun" mestaruussarjaura sijoittuu ajalle 1965–1975. Vihanto palkittiin vuonna 1970 Herrasmiespelaaja -palkinnolla. Hän voitti kaksi SM-pronssia. TuTon mukaan Vihanto, joukkueensa johtavia hahmoja, "pelasi aina järkevästi ja pystyi hyvän pelisilmänsä ansiosta tarjoilemaan ketjukavereilleen maalipaikkoja." Suomen maajoukkueessa Vihanto pelasi yhden maaottelun.
Vihanto menehtyi 78-vuotiaana pitkän sairauden jälkeen.
Tilastot ja saavutukset

| Kausi | Sarja | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1962‑1963 | Suomensarja | 10 | 9 | 6 | 15 | 6 |
| 1963‑1964 | Suomensarja | 10 | 7 | 4 | 11 | 4 |
| 1964-1965 | Suomensarja | 14 | 13 | 8 | 21 | 4 |
| 1965-1966 | SM-sarja | 19 | 10 | 5 | 15 | 6 |
| 1966-1967 | SM-sarja | 22 | 14 | 7 | 21 | 2 |
| 1967-1968 | SM-sarja | 20 | 10 | 8 | 18 | 0 |
| 1968-1969 | SM-sarja | 21 | 12 | 4 | 16 | 4 |
| 1969-1970 | SM-sarja | 22 | 17 | 19 | 36 | 2 |
| 1970-1971 | SM-sarja | 22 | 7 | 5 | 12 | 0 |
| 1971-1972 | SM-sarja | 31 | 15 | 15 | 30 | 18 |
| 1972‑1973 | SM-sarja | 36 | 15 | 21 | 36 | 0 |
| 1973‑1974 | SM-sarja | 35 | 11 | 12 | 23 | 4 |
| 1974‑1975 | SM-sarja | 34 | 13 | 12 | 25 | 6 |
| YHT. (SMS) |  | 262 | 124 | 108 | 232 | 42 |
| YHT. (SS) |  | 34 | 29 | 18 | 47 | 14 |
2 SM-pronssia (1968, 1970)
TuTo:n paras pistemies (1970, 1972)
Herrasmiespelaaja (1970)
Juho Vihko

Juho Vihko (ven. Иван Андреевич Вихко, Ivan Andrejevitš Vihko; 1890 Vihonkylä, Tyrö – 15. huhtikuuta 1938 Voronež) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen opettaja ja hallintovirkailija.
Vihko syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui opettajaksi Kolppanan seminaarista, palveli armeijassa ja opiskeli Pietarin kansanvalistusinstituutissa vuosina 1920–1923. Sen jälkeen hän työskenteli koulutarkastajana ja ammattiliittojen kulttuuriosastossa. Vuonna 1925 Vihko lähetettiin Neuvosto-Karjalaan, jossa hän toimi valistusasiain kansankomissariaatin osastopäällikkönä ja vuosina 1927–1929 valistusasiain kansankomisaarin sijaisena. Vuosina 1929–1931 hän suoritti jatko-opintoja Moskovan tieteellisen pedagogiikan instituutissa.
Vihko työskenteli Karjalan pedagogisen instituutin ensimmäisenä rehtorina vuosina 1931–1932 ja Karjalan valistusasiain kansankomissaarina vuosina 1932–1936. Hänen aikanaan tasavallassa siirryttiin alkeiskouluista vajaakeski- ja keskikouluihin, toteutettiin aikuisväestön lukutaitokampanjaa ja perustettiin karjalaiset osastot Leningradin metsä- ja maatalouskorkeakouluihin.
Vihko erotettiin virastaan Neuvosto-Karjalan suomalaisjohdon syrjäyttämisen jälkeen, ja hänet siirrettiin opettajaopiston rehtoriksi Voronežiin. Hänet pidätettiin tammikuussa 1937 ja tuomittiin vastavallankumouksellisen porvarillis-nationalistisen järjestön jäsenenä, mutta sitä ennen hän kuoli sairaalassa sydänvikaan. Vihko rehabilitoitiin vuonna 1957.
Vihne

Ohrantähkä, jossa pitkiä vihneitä
Vihne on heinäkasvien kukan osa. Se sijaitsee heinän tähkylässä olevan kukan ulkohelpeen eli kukan tukilehden kärkeen tai selkäpuolelle kiinnittyneenä. Vihne on rakenteeltaan sukasmainen. Heinälajista riippuen vihne voi olla näkymättömäksi surkastunut tai jopa koko kukintoa pidempi. Esimerkiksi pelto-ohran (Hordeum vulgare) vihneet ovat erityisen pitkät.
21. marraskuuta

21. marraskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 325. päivä (326. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 40 päivää.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Hilma
suomenruotsalainen kalenteri: Hilma
ortodoksinen kalenteri: Maria, Maija, Marjatta
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Hilbmá
vanhemmissa kalentereissa: Coecilia, Ebba, Heliodora, Heliodorus, Pilvikki, Silja, Tuovi