stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tampereen Ilveksen SM-liigakausi 2009–2010
Kokoonpano

Ilveksen joukkue kaudelle lähdettäessä.
| # | Kans>  | Pelaaja | Paikka | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 |  | Aalto, JouniJouni Aalto | 2.0 P | L | 2010 | Tampere, Suomi |
| 8 |  | Akkanen, JuusoJuuso Akkanen | 2.0 P | L | 2010 (2011) | Rauma, Suomi |
| 61 |  | Anttila, MarkoMarko Anttila | 2.0 P | R | 2010 | Lempäälä, Suomi |
| 42 |  | Antonen, JuusoJuuso Antonen | 5.0 LH | L | 2010 | Tampere, Suomi |
| 23 |  | Bruun, AnttiAntti Bruun | 2.0 P | L | 2010 | Savonlinna, Suomi |
| 5 |  | Hulkkonen, AnttiAntti Hulkkonen (A) | 2.0 P | L | 2010 | Liperi, Suomi |
| 28 |  | Johner, DustinDustin Johner | 4.0 KH | R | try-out | Estevan, SK, Kanada |
| 40 |  | Kauvosaari, JarkkoJarkko Kauvosaari | 4.0 KH | L | 2010 | Ylitornio, Suomi |
| 31 |  | Korhonen, MarkusMarkus Korhonen | 1.0 MV | L | 2010 | Tampere, Suomi |
| 20 |  | Korhonen, VilleVille Korhonen | 5.0 LH | L | 2010 | Tampere, Suomi |
| 19 |  | Kuukka, MikkoMikko Kuukka (A) | 2.0 P | L | 2010 | Hämeenkyrö, Suomi |
| 12 |  | Laine, VilleVille Laine | 2.0 P | L | 2010 | Tampere, Suomi |
| 15 |  | Marjamäki, MasiMasi Marjamäki | 5.0 LH | L | 2011 | Pori, Suomi |
| 10 |  | Myttynen, MatiasMatias Myttynen | 5.0 LH | L | 2010 (2011) | Tampere, Suomi |
| 51 |  | Määttänen, PasiPasi Määttänen (C) | 4.0 KH | L | 2010 | Tampere, Suomi |
| 65 |  | Niinimäki, JesseJesse Niinimäki | 4.0 KH | L | try-out | Tampere, Suomi |
| 27 |  | Näppilä, JarkkoJarkko Näppilä | 2.0 P | L | 2010 | Tampere, Suomi |
| 85 |  | Pellinen, JaakkoJaakko Pellinen | 4.0 KH | R | 2010 | Tampere, Suomi |
| xx |  | Petriläinen, PasiPasi Petriläinen | 2.0 P | L | toistaiseksi | Pirkkala, Suomi |
| 29 |  | Pesonen, JussiJussi Pesonen | 5.0 LH | L | 2010 (2011) | Muurame, Suomi |
| 33 |  | Pitkämäki, JuhaJuha Pitkämäki | 1.0 MV | L | 2011 | Tampere, Suomi |
| 88 |  | Rask, JoonasJoonas Rask | 5.0 LH | R | 2010 (2011) | Savonlinna, Suomi |
| 9 |  | Salonen, PasiPasi Salonen | 5.0 LH | L | 2010 (2011) | Helsinki, Suomi |
| 22 |  | Seikola, MarkusMarkus Seikola | 2.0 P | R | 2012 | Laitila, Suomi |
| 21 |  | Snellman, NikoNiko Snellman | 5.0 LH | L | 2010 | Tampere, Suomi |
| 53 |  | Snellman, VilleVille Snellman | 5.0 LH | R | 2010 | Tampere, Suomi |
| 17 |  | Sointu, MatiasMatias Sointu | 5.0 LH | L | 2010 (2011) | Tampere, Suomi |
| 81 |  | Tukio, ArtoArto Tukio | 2.0 P | L | 2011 | Tampere, Suomi |
Lähtökohdat kauteen

Tampereen Ilves lähti kauteen kysymyksiä täynnä. Ilveksen edellinen kausi päättyi mahalaskuun. Tälle kaudelle joukkue uudistui rajusti, joten moni uskoi Ilveksen onnistuvan paremmin tällä kaudella viime kauteen nähden. Muutoksista huolimatta suurimmalla osalla joukkueen pelaajista oli vahva Ilves-tausta.
Lähtökohdat kauteen > Joukkue

Ilveksen joukkue uudistui paljon kaudelle 2009-2010. Kahdella edellisellä kaudella Ilveksen päävalmentajana toiminut Sakari Pietilä jätti tehtävänsä menestysvalmentaja Heikki Mälkiälle, jonka edellinen pesti Ilveksessä päättyi pronssimitaleihin kaudella 2000–2001. Tämän jälkeen Ilves ei ole mitalia saanutkaan, vaan se on rimpuillut playoff-paikan perässä välillä onnistuen. Mälkiän pelitaktiikan odotettiin muuttuvan kiekollisempaan suuntaan, jotta taitavat keskushyökkääjät pääsisivät näyttämään parasta osaamistaan.
Lähtökohdat kauteen > Pelaajasiirrot

Valmennusjohdon lisäksi myös pelaajalista koki rajuja muutoksia. Vielä edellisenä keväällä näytti siltä, että Hannu Toivonen jatkaisi Ilveksen maalivahtina, mutta hän päätti lähteä NHL:ään, ja heinäkuussa 2009 hän teki sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Näin Ilveksen valmennusjohto palkkasi maalinsa vartijaksi Juha Pitkämäen, joka on Ilveksen oma kasvatti ja myös Mälkiälle tuttu mies. Toisena maalivahtina jatkoi edellisellä kaudella vain viisi ottelua pelannut Markus Korhonen.
Viime kauden sensaatio, Markus Seikola jatkoi Ilveksen puolustuksessa, mutta muista puolustajista Matt Nickerson siirtyi Edmonton Oilersiin, Joonas Lehtivuori Philadelphia Flyersiin ja Troy Milam Porin Ässiin. Hyökkääjistä Geoff Platt siirtyi Venäjän KHL-liigassa pelaavaan Dinamo Minskiin, ja Miikka Männikkö vaihtoi SM-liigaseuraa siirtymällä Hämeenlinnan Pallokerhoon.
Puolustajia saatiin monen menetyksen jälkeen toki lisääkin, muun muassa Jokereissa kauden pelannut Antti Hulkkonen, Mestiksen Jokipojissa vakuuttanut Juuso Akkanen sekä paluumuuttaja Antti Bruun.
Uusia pelaajia Ilves-hyökkäyksessä olivat HPK:sta saapunut Pasi Salonen, Elitserienin MODO Hockeyssä kauden pelannut paluumuuttaja Ville Snellman, try-outilla pelannut kanadalainen Dustin Johner, kahden HIFK:ssa pelatun kauden jälkeen paluun Ilvekseen tehnyt Jussi Pesonen, sekä try-outilla Jesse Niinimäki, joka on parhaimmillaan erittäin lahjakas ja taitava, mutta hänen heikkoudekseen on monesti mainittu laiska harjoittelu ja motivaation puute.
Kauden alussa odoteltiin innolla myös kesken edellisen kauden Ruotsin Allsvenskanin Mora IK:hon lähtenyttä Colby Genowayta, joka ennen Ilveksestä poistumistaan oli osoittautunut selvästi yhdeksi joukkueen tärkeimmistä avainpelaajista, ja ykkösketjun johtohahmoksi.
Ilveksen joukkueen puhuttiin koostuvan tällä kaudella monista kysymysmerkeistä, joita olivat ainakin motivaatio-ongelmien ympärillä pyörinyt Niinimäki, Ville Snellman, Pasi Salonen, Antti Hulkkonen ja ykkösmaalivahti Pitkämäki.
Runkosarjan syyskausi

Kauden alussa Ilvekseltä odotettiin paljon. Harjoitusotteluiden perusteella kaikki näytti suhteellisen hyvältä, ja joukkueen uudistumisen myötä odotukset viime kauden epäonnistumisen jälkeen olivat melko kovat. Maalivahtikaksikkona oli kokenut ja varmoja otteita harjoituksissa ja aikaisemmilla kausilla esittänyt parivaljakko, Juha Pitkämäki ja Markus Korhonen. Valmentajana kauteen lähti kuitenkin ristiriitaisena valmentajana tunnettu Heikki Mälkiä, joten mahdollisuudet pieneen katastrofiinkin olivat.
Runkosarjan syyskauden avauspeli Ilveksellä oli Tapparaa vastaan Tampereen Hakametsässä. Ilves voitti ottelun Jussi Pesosen kahden maalin ja yhden maalisyötön avustamana 5–2.
Kausi jatkui loistavasti, kun Ilves voitti myös seuraavat kolme otteluaan. Ilves keikkui sarjataulukon kärkipäässä kohtuullisen kauan kauden alussa, mutta sitten alkoi mennä huonommin. Sen myötä myös yhteishenki Ilveksen leirissä alkoi rakoilla. Ensin päävalmentaja Mälkiä haukkui ensimmäisissä otteluissa Ilveksen maalivahtina pelanneen Juha Pitkämäen pystyyn perättäisten tappioiden jälkeen, ja pian myös muut pelaajat alkoivat saada osaansa.
Marraskuussa Ilveksen peli alkoi olla yhtä kaaosta. Ilves putosi koko sarjan viimeiseksi, ja kun Ilves koki yhä vain enemmän tappioita, alkoivat muut joukkueet jo karata. Oikeaa tunnetilaa ei otteluihin löytynyt millään, ja luonnollisesti puheet Mälkiän erottamisesta alkoivat olla monien huulilla.
Syyskauden viimeisestä kymmenestä ottelusta Ilves onnistui voittamaan ainoastaan yhden, Tapparaa vastaan. Joukkueiden kolmesta aikaisemmasta kohtaamisesta Ilves oli vienyt nimiinsä kaksi.
Runkosarjan kevätkausi

Tammikuussa Ilveksen muu johto päätti kuitenkin pysyä Mälkiän takana, ja jatkosopimus tuotiin julki. 23. tammikuuta noin 300 Ilveksen fania järjesti Bluesia vastaan pelatussa ottelussa ulosmarssin näyttääkseen mielipiteensä valmennusjohdon toiminnasta.
Hetkeä myöhemmin Heikki Mälkiän kanssa toraillut, joukkueen kultakypärä Jussi Pesonen lähti Ruotsin Leksandiin hakemaan parempaa ilmapiiriä. Hänen mukanaan samaan joukkueeseen lähti myös Antti Hulkkonen.
Hulkkosen ja Pesosen lähtö vaikuttikin piristävän joukkuetta, joka voitti tammi-helmikuun vaihteessa pelatuista kuudesta otteluista jopa neljä, mutta pikkuhiljaa alkoi uusi alamäki.
Ulosmarssin vaikutukset alkoivat näkyä, kun vain kaksi kuukautta Mälkiän jatkosopimuksen jälkeen hänet vapautettiin tehtävistään. Päätös oli toki ymmärrettävä kauden tapahtumien perusteella. Ennestään oli kuitenkin ollut tiedossa, että tietyt henkilöt eivät tulisi toimeen keskenään, ja tämä näkyi myös ulospäin. Epäonnistuneesta kaudesta ei siis voinut syyttää pelkästään Mälkiää. Uudeksi päävalmentajaksi valittiin Juha Pajuoja, ja mukaan valmennustiimiin liittyi myös kiekkolegenda Raimo Helminen.
Ensimmäinen ottelu Pajuojan valmennuksessa päättyi 7–1-murskavoittoon Ässistä. Sen jälkeen kaudella olikin enää neljä ottelua, joista Ilves hävisi kolme. Pajuojan johdolla Ilves suuntasi siis liigakarsintaan Mestiksen voittajaa Jokipoikia vastaan.
Liigakarsinta

Liigakarsinta pelattiin 30. maaliskuuta – 8. huhtikuuta Tampereen Ilveksen ja Joensuun Jokipoikien välillä. Ilves voitti sen otteluin 4–1 ja säilytti paikkansa SM-liigassa.
Ville Saxman

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 15. marraskuuta 1989 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Ylivieska, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja oikea laitapuolustaja
Pituus: 174 cm
Junioriseurat
2000–2005: YPA
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2009 | YPA | 95 | (14) |
| 2010–2012 | MyPa | 64 | (4) |
| 2013–2016 | RoPS | 112 | (4) |
| 2017–2020 | KuPS | 111 | (16) |
| 2022 | AC Barca | 1 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 383 | (39) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. helmikuuta 2022.
Ville Saxman (s. 15. marraskuuta 1989 Ylivieska) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai oikea laitapuolustaja.
Saxman on ylivieskalaisen FC YPAn kasvatti ja kuului useita kausia seuran Kakkosessa pelanneeseen edustusjoukkueeseen. Kaudeksi 2010 Saxman siirtyi Myllykosken Palloon, jonka kanssa hän solmi yksivuotisen sopimuksen. Hän teki Veikkausliiga-ensiesiintymisensä 18. huhtikuuta 2010 kauden avausottelussa Honkaa vastaan. Saxman teki Veikkausliiga-uransa avausmaalin heinäkuun 4. päivä 2010 ottelussa FC Inter Turkua vastaan. Kaudella 2013 Saxman siirtyi sarjanousija Rovaniemen Palloseuran (RoPS) riveihin. Vuoden mittainen pelaajasopimus julkistettiin ystävänpäivänä. Saxmanin ura Rovaniemen Palloseurassa kesti neljä kautta, jossa paras saavutus oli SM-hopeaa kaudella 2015.
Kaudesta 2017 lähtien Saxman edusti Kuopion Palloseuraa (KuPS). KuPS-kausi Saxmanilla on ollut menestyksekäs, sillä heti ensimmäisellä kaudella KuPS saavutti hopeaa, seuraavalla kaudella pronssia ja kaudella 2019 sitten tuli Suomen mestaruus. Syyskuussa 2019 hänet valittiin myös Veikkausliiga kuukauden pelaajaksi. Kaudesta 2020 tuli Saxmanille pelaajauransa viimeinen Veikkausliigassa. KuPS otti kaudella pronssia. Saxman palkittiin kauden viimeisessä ottelussa Turussa 4.11.2020. Valioerotuomarikerho VEK palkitsi hänet kauden 2020 Herrasmiespelaajana. Kaikkiaan Saxman pelasi 11 kautta Veikkausliigaa ja 251 ottelua tehden niissä 24 maalia.
Jalkapallon lisäksi Saxman on pelannut Futsal-liigassa Sievi Futsalissa ja Tervareissa sekä Suomen maajoukkueessa, jossa hän debytoi vuonna 2008. Hänet valittiin Suomen parhaaksi nuoreksi futsalpelaajaksi kahdesti peräkkäin kausina 2008–2010.
Saavutukset

Suomen mestaruus: 2019 KuPS:n riveissä
Suomen mestaruushopeaa: 2015 RoPS:n riveissä ja 2017 KuPS:n riviessä
Suomen mestaruuspronssia: 2018 ja 2020 KuPS:n riveissä
Aiheesta muualla

Ville Saxmanin esittely Veikkausliigan sivustolla
Ville Saxmanin esittely Soccerwayn sivustolla
Vasco de Quiroga

Vasco de Quiroga.
Vasco de Quiroga (1470–1565) oli Meksikon toisen audiensian tuomari ja Michoacánin ensimmäinen piispa, joka perusti Thomas Moren utopiaan perustuvia ns. hospitaaleja Meksikoon. Quirogan perustamat hospitaalit olivat kyläyhteisöjä, joilla oli Quirogan kirjoittamat säännöt. Quirogalla oli hiippakunnassaan 92 perustamaansa hospitaalia. Quiroga kuoli 1565 Michoacánin Uruapanissa 95-vuotiaana.
Lisensiaatti Quiroga oli Uuteen Espanjaan vuonna 1530 saapuneen ja vuoden 1531 alkupuolella toimintansa aloittaneen ns. Toisen Kuninkaallisen Audiensian tuomari. Uuden Espanjan ensimmäinen varakuningas Antonio de Mendoza, joka saapui maahan vuonna 1535, olisi halunnut nimittää lisensiaatti Vasco de Quirogan selvittämään paljon puheita aiheuttanutta kysymystä Cortésin 23000 alustalaisesta (vasallista). Varakuningas Mendozan suunnitelma jäi toteutumatta, koska paavi nimitti kuninkaan suosituksesta sääntökuntiin kuulumattoman lisensiaatti Quirogan vuonna 1536 Michoacánin ensimmäiseksi piispaksi.
Quiroga utopian toteuttajana

Michoacánin piispan virkaa hoitaessaan Vasco de Quiroga  perusti ja käytännössä toteutti Thomas Moren Utopia-periaatteilla toimivan kyläyhteisö-järjestelmän, eli ns. “Hospitaalit”. Ensimmäisen hospitaalinsa Quiroga perusti palkarahoillaan jo useita vuosia ennen piispaksi nimitystään Santa Fé-nimiseen kylään, lähelle Meksikon Kaupunkia. Quirogan perustamat Santa Fé-tyyppiset hospitaalit ovat tiettävästi ainoa morelaiseen filosofiaan perustuva käytännön toteutus.
Vasco de Quiroga pyrki käytännössä toteuttamaan Thomas Moren Utopiaa  eri puolille laajaa hiippakuntaansa sijoittamillaan hospitaaleilla, joiden lukumäärä lopulta lähenteli sataa.
Vasco de Quirogan hautapaikasta riidellään

Vasco de Quiroga kuoli 95-vuotiaana 1565 Uruapanin hospitaalissa, josta hänen luunsa siirrettiin Pátzcuaroon. Vuoden 1573 vaiheilla, jesuiittojen saavuttua Michoacániin, he yrittivät yön pimeydessä siirtää Quirogan luut Valladolidiin, mutta tuo yritys epäonnistui intiaanien massiivisen vastarinnan ansiosta. Koska tilanteen pelättiin riistäytyvän kapinaliikkeeksi, niin asiasta käytyjen neuvottelujen jälkeen Quiroga sai hautapaikan keskeneräiseksi jääneen Pátzcuaron katedraalin presbyterion seinämuurista. Quirogan kuoleman jälkeen, piispanistuimen tultua siirretyksi Valladolidiin, sai entinen Pátzcuaron katedraali nimekseen Jeesuksen Kirkko, jona se tunnetaan tänäkin päivänä. Jesuiitat tunsivat Quirogan läheisekseen, sillä olihan juuri Quiroga kutsunut jesuiitat Meksikoon Espanjan matkansa aikana 1550-luvun vaiheilla. Tuolloin neljän ensimmäisen jesuiitan matkalle lähdön esti heidän aluksensa haaksirikkoutuminen heti matkan alkuvaiheessa.
Quirogan perustamat Hospitaalit kuihtuivat vähitellen

Quirogan perustamat hospitaalit kuihtuivat vähitellen perustajansa kuoleman jälkeen. Muutosta edisti myös piispanistuimen siirtyminen Valladolidiin. Piispan perustamissa hospitaaleissa syntynyt ja niistä levinnyt osaaminen ja ammattitaito vaikuttavat tähän päivään saakka erityisesti Michoacánissa.  Quirogan perillisiä ovat Santa Claran kuparisepät, Parachon sorvarit ja soitintentekijät, Patamban ja muiden kylien savenvalajat, Capacuaron puusepät, tai Uruapanin lakkatyöntekijät. Quirogan ideana oli, että kukin kyläyhteisö erikoistuisi johonkin erikoisalaan turhan kilpailun välttämiseksi.
Vasco de Quiroga on haudattu Pátzcuaron Jeesus-kirkkoon.
Ville Salmikivi

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 20. toukokuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Paino: 72 kg
Seura
Seura: PK-35
Pelinumero: 11
Junioriseurat
1998–1999: HIFK
2000–2010: PK-35
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010 | PK-35 | 2 | (1) |
| 2011–2012 | Viikingit | 49 | (27) |
| 2013–2014 | MYPA | 28 | (6) |
| 2014 | → Sudet (laina) | 1 | (1) |
| 2015–2016 | HIFK | 49 | (12) |
| 2017– | Beroe Stara Zagora | 1 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 130 | (48) |
Maajoukkue
| 2011 | Suomi U19 | 3 | (1) |
| 2012 | Suomi U21 | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 17. helmikuuta 2017.
Ville Salmikivi (s. 20. toukokuuta 1992 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa A PFG:ssä pelaavaa Beroe Stara Zagoraa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura

Salmikivi aloitti jalkapalloilun 5-vuotiaana HIFK:ssa. HIFK:n junioriorganisaatio siirtyi Pallokerho-35:n alaisuuteen vuonna 2000, ja Salmikivi edusti seuraa kauteen 2010 asti. Hänet valittiin seuran vuoden poikapelaajaksi vuonna 2008.
PK-35:n edustusjoukkueen suunnitelmiin Salmikivi ei mahtunut, joten kaudeksi 2011 hän siirtyi Viikinkeihin. Itähelsinkiläisseurassa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan Ykkösen maalitilaston 20 maalillaan, minkä myötä hänet valittiin myös Ykkösen vuoden pelaajaksi Pelaajayhdistyksen äänestyksessä. Kaudella 2012 hän teki seitsemän maalia.
Kaudeksi 2013 Salmikivi siirtyi Veikkausliigan Myllykosken Palloon. Hän debytoi liigassa 14. huhtikuuta 2013 kauden avauskierroksen ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan. Ura jatkui MyPassa myös kaudella 2014.
Kaudelle 2015 Salmikivi teki sopimuksen kasvattajaseuransa HIFK:n kanssa.
Helmikuussa 2017 Salmikivi teki sopimuksen Bulgarian A PFG:ssä pelaavan Beroe Stara Zagoran kanssa. Tuo pesti ei kuitenkaan kestänyt pitkään, sen jälkeen seuraksi tuli Puolan 2. divisioonan Olimpia Grudziadz josta matka jatkui maan rajojen sisällä sarjaporrasta ylöspäin GKS 1962 Jastrzebieen ja takaisin Olimpiaan. Puolan seikkailujen jälkeen Salmikivi palasi kaudella 2019 Suomen Veikkausliigaan FC Lahteen josta tie vei kaksi sarjaporrasta alaspäin nykyiseen joukkueeseen PK-35.
Salmikivi on pelannut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa. Vuonna 2013 hän kuuluu alle 21-vuotiaiden maajoukkueryhmään.
Aiheesta muualla

Ville Salmikivi Veikkausliigan sivustolla
Ville Salmikivi Myllykosken Pallon sivustolla[vanhentunut linkki]
The King Has Lost His Crown

| ”The King Has Lost His Crown” ABBA |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Voulez-Vous
 Äänitetty : 1978
 Julkaistu: 1979
 Tuottaja(t): Benny Andersson Björn Ulvaeus
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.35
 Levy-yhtiö: Polar Music
Voulez-Vous'n muut kappaleet
|   | ”The King Has Lost His Crown”  |   |
The King Has Lost His Crown on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1979. Sen sävelsivät ja sanoittivat Benny Andersson ja Björn Ulvaeus. Päävokalistina on Anni-Frid Lyngstad. Kappale julkaistiin yhtyeen kuudennen studioalbumin Voulez-Vous a-puolen päätösraitana ja singlen "Gimme! Gimme! Gimme! (A Man After Midnight)" b-puolena.
"The King Has Lost His Crown" -kappaleen levyttäminen aloitettiin 17. elokuuta 1978 työnimenään "Belsebub". Kappale on lievästi kostonhimoinen balladi, jossa hurmuri on kohdannut naisen, jota ei hän voikaan kääriä pikkusormensa ympärille, kuten hänen aiempia naisiaan, joihin ilmeisesti myös laulun kertoja kuuluu.
"The King Has Lost His Crown" on versioitu harvoin. Hazell Dean levytti siitä oman tulkintansa 1996.
Käännös suomeksi
Ville Sandqvist

| Ville Sandqvist> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. tammikuuta 1960 (ikä 64) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ville Sandqvist (s. 23. tammikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja näyttämötyönopettaja.
Sandqvist on valmistunut  näyttelijäntyön maisteriksi  1986 ja teatteritaiteen tohtoriksi 2013 Teatterikorkeakoulusta. Sandqvist on toiminut Suomen Näyttelijäliiton puheenjohtajana vuosina 2001–2007. Sandqvist on esiintynyt useissa Teatteri Jurkan näytelmissä.
Sandqvistin isä oli kuvataiteilija ja kirjailija Rolf Sandqvist, äiti näyttelijä Vappu Jurkka ja isoäiti näyttelijä ja teatterinjohtaja Emmi Jurkka.
Elokuvat

Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984, näyttelijä)
Pimeys odottaa (1985, näyttelijä)
Perhosen uni (1985, näyttelijä)
Näkemiin, hyvästi (1986, näyttelijä)
Terroristit (1989, näyttelijä)
Kuolleita unelmia (1991, näyttelijä)
Hype (1995, ohjaaja)
Aiheesta muualla

Sanomalehti Karjalainen: Näyttelijä Jurkan suvusta[vanhentunut linkki]
The King and I

The King and I voi tarkoittaa seuraavia:
The King and I, Kuningas ja minä, elokuvamusikaali vuodelta 1956
The King and I, Wanggwa Na, eteläkorealainen televisiosarja vuosilta 2007–2008
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”The King and I”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vanhaenglanninlammaskoira

| Vanhaenglanninlammaskoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 2 294
Rodun syntyaika:  1870-luku
Alkuperäinen käyttö:  karjanajo, lampaiden paimennus
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Elinikä:  10–12 vuotta
Muita nimityksiä:  bobtail, lampuri, Old English Sheepdog, berger anglais ancestral, Altenglischer Schäferhund, antiguo perro de pastor inglés, vana-inglise lambakoer
FCI-luokitus:  ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #16
Ulkonäkö
Paino:  uros 35-45 kg narttu 30-40 kg
Säkäkorkeus:  uros vähintään 61 cm narttu vähintään 56 cm
Väritys:  valko-sininen, valko-siniharmaa tai valko-harmaa
Vanhaenglanninlammaskoira (engl. Old English Sheepdog) on Isosta-Britanniasta peräisin oleva lammaskoira, jonka toinen nimitys bobtail viittaa sen perinteisesti typistettyyn häntään.
Ulkonäkö

Vanhaenglanninlammaskoira on suurikokoinen, lihaksikas ja tuuheaturkkinen koira. Koiran takaosa on yksivärinen, väriltään joko siniharmaan, harmaan tai sinisen sävyinen. Pohjaväri on valkoinen ja siinä voi olla edellä mainitun värisiä läikkiä. Koiran tulisi olla sopusuhtaisen näköinen, urosten minimi säkäkorkeus on 61 cm ja narttujen 56 cm. Silmät voivat olla siniset tai ruskeat myös kaksiväriset, eli toinen silmä on ruskea ja toinen sininen.
Luonne ja käyttäytyminen

Vanhaenglanninlammaskoira on rohkea, uskollinen ja luotettava. Se ei ole ollenkaan hermostunut tai aggressiivinen aiheettomasti. Se on seurallinen ja leikkisä koira, joka nauttii paljon kaikenlaisesta liikunnasta. Vanhanenglanninlammaskoiran luonne riippuu kuitenkin yksilöllisesti koirasta. Toiset yksilöt vartioivat hurjasti reviiriään ja toiset valitsevat rauhallisen paikan, josta sitä vartioivat.
Alkuperä

Vanhaenglanninlammaskoira on kehittynyt Ison-Britannian Walesissa sekä Länsi-Englannissa Devonin, Somersetin ja Cornwallin alueilla 1870-luvun aikoihin, todennäköisesti mannereurooppalaisista bergamonpaimenkoiran ja ovtcharkan kaltaisista roduista sekä brittiläisistä lammaskoirista. Britanniassa sen alkuperäinen tehtävä oli ajaa nautakarjaa ja lampaita paikallisille markkinoille. Sen jälkeen sitä käytettiin paimentamaan lampaita ja se joutuikin työskentelemään ulkona paljon, jonka ansiosta sen turkki on hyvin säänkestävä. Vanhaenglanninlammaskoirien ensimmäinen rotujärjestö perustettiin Isoon-Britanniaan vuonna 1888. Ajan kuluessa rodun käyttö työkoirana on vähentynyt todella paljon. Ennen typistämiskiellon voimaan tulemista rodun yksilöiltä typistettiin häntä, eikä luonnostaan töpöhäntäisiä rodun edustajia ole ilmeisesti koskaan syntynyt.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen kennelliitto: Vanhaenglanninlammaskoira (PDF)
Vihassa ja rakkaudessa

| Vihassa ja rakkaudessa> Enemies, A Love Story |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Mazursky
Käsikirjoittaja:  Paul Mazursky Roger L. Simon
Perustuu:  Isaac Bashevis Singerin romaaniin Vihassa ja rakkaudessa
Tuottaja:  Paul Mazursky
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  Fred Murphy
Leikkaaja:  Stuart H. Pappé
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Morgan Creek Productions 20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1989, Suomessa 1990
Kesto:  119 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihassa ja rakkaudessa (Enemies, A Love Story) on Paul Mazurskyn ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1989. Tarina perustuu Isaac Bashevis Singerin romaaniin Vihassa ja rakkaudessa (1972, suom. Tammi 1991), jonka pohjalta Mazursky teki elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Roger L. Simonin kanssa. Pääosissa näyttelevät Ron Silver, Anjelica Huston ja Lena Olin.
Juoni

Puolanjuutalainen Herman Broder (Silver) on asettunut New Yorkin Brooklyniin yhdessä katolisen palvelustytön kanssa, joka piilotteli häntä vintillä toisen maailmansodan aikana. Naimisissa he eivät ole. Umpimielisellä Hermanilla on suhde myös kauniin mutta naimisissa olevan Mashan (Olin) kanssa. Triangelidraama saa farssin piirteitä, kun Hermanin Euroopassa vihille viemä vaimo (Huston) saapuu yllättäen kaupunkiin.