stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bruno Breider
Tehtävien laatija ja tuomari

Breiderin laatijaura kesti 1920-luvulta 1980-luvulle. Hänen esikoistehtävänsä oli kolmisiirtoinen mattitehtävä, joka julkaistiin Karjala-lehdessä joulukuussa 1926. Sittemmin hän erikoistui lopputehtäviin, joista ensimmäinen julkaistiin Karjala-lehdessä 1933. Kaikkiaan Breider laati 80 lopputehtävää, joista julkaistiin 67. Muita tehtäviä (muun muassa mattitehtäviä ja apumattina) hän laati 15. Kansainvälisiä valiotehtäviä esitteleviin FIDE-albumeihin häneltä on kelpuutettu kuusi tehtävää, joista hän sai kahdeksan albumipistettä.
Breider saavutti shakkitehtävillään menestystä kotimaassa ja ulkomailla. Kotimaisissa kilpailuissa sijoittuneita tehtäviä oli 14 ja ulkomaisissa kisoissa 19. Vielä Visa Kiven 75-vuotisjuhlakilpailussa 1980–1981 hän sijoittui lopputehtävillään sijat viidenneksi ja yhdeksänneksi.  Ansioistaan laatijana hän sai kansallisen tehtävämestarin arvonimen vuonna 1979.
Laatimisen lisäksi hän toimi myös toimitsijana useissa kotimaisissa ja kansainvälisissä laadintakilpailuissa. Tunnustuksena toiminnastaan laadintakilpailujen tuomarina hän sai kansallisen tehtävätuomarin arvonimen 1970 pätevyysalueenaan lopputehtävät.
Vuodesta 1959 lähtien Breider tuomaroi useita kertoja kansallista shakkitehtävien ratkaisijamestaruuskilpailua. Vuonna 1974 kisa järjestettiin jo 18. kerran. Kisan ylituomarina toimi tuolloin Hannu Harkola. Breider oli kisassa tuomarina ja luottamusmiehenä.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Valkea alkaa ja tekee tasapelin.
Ratkaisu: 1. Rf5! Lc8  2. Kg3  Lxf5  3. Kf4! Lc8  4. Re6! Lxe6  5. Ke5! Lc8  6. Kxd4 tasapelein.
Shakkikirjailija ja -toimittaja

Aktiivivuosinaan Breider oli ahkera shakkikirjailija ja -toimittaja. Hän toimitti useita vuosia shakkipalstoja lehdissä ja kirjoitti muutamia shakkikirjoja. Viipurissa asuessaan hän toimitti Karjala-lehden shakkipalstaa vuosina 1935–1939. Sodan jälkeen hän toimitti vuosina 1948–1951 Suomen Shakin lopputehtäväosastoa. Suomen Shakin shakkitehtäviä esittelevä osio oli jaettu kahteen osaan eli lopputehtäväosastoon ja varsinaiseen tehtäväosastoon. Lopputehtäväosastossa julkaistiin ensipainoksina eri maiden tehtäväniekkojen laatimia lopputehtäviä. Tehtäväosastossa julkaistiin muita shakkitehtäviä (mattitehtävät, apumatit ja itsematit) ja tehtäväshakkia koskevia uutisia (muun muassa laadintakilpailujen tuloksia ja laatijoiden elämäkertoja). Breiderin toimittajakaudella tehtäväosastoa toimitti 1948 Leo Valve ja hänen jälkeensä 1949-1951 Jan Hannelius. Breider joutui luopumaan toimitustyöstä terveydellisten syiden takia.
Breider kirjoitti Osmo Kailan (1916–1991) ja Aarne Dunderin (1914–1988) kanssa tehtäväshakkia käsittelevät teokset 123 suomalaista lopputehtävää ja Toiset 123 suomalaista lopputehtävää. Jälkimmäinen julkaistiin alun perin Suomen Shakin numeroissa 7 ja 8 vuonna 1971. Teokset sisältävät valikoiman suomalaisia lopputehtäviä vuosilta 1946-1971. Ne ovat jatkoa Aarne Dunderin ja Arnold Hindsin (1896–1952) aikaisemmin julkaisemalle teokselle 111 suomalaista lopputehtävää (1946).
Osmo Kaila toimitti shakkipalstaa Suomen Sosialidemokraatissa vuosina 1964-1971. Kailan shakkipalstoilla julkaistuista materiaaleista Breider toimitti myöhemmin Kailan ja Kerttu Örlundin kanssa teoksen Lauantaishakkia: 363 Suomen Sosialidemokraatissa julkaistua shakkipalstaa 24.12.1964–31.12.1971, joka julkaistiin vuonna 1975.
Julkaisuja

Bruno Breider, Aarne Dunder ja Osmo Kaila: 123 suomalaista lopputehtävää. Kokoelma valiotehtäviä vuosilta 1946-71. 1972. WSOY, Helsinki. ISBN 951-0-00003-5
Bruno Breider, Aarne Dunder ja Osmo Kaila: Toiset 123 suomalaista lopputehtävää. Kokoelma valiotehtäviä vuosilta 1946-71. Lehdissä Suomen Shakki no 7-8/1971. 1972. ST, Helsinki.
Bruno Breider, Kerttu Örlund ja Osmo Kaila (toim.): Lauantaishakkia: 363 Suomen Sosialidemokraatissa julkaistua shakkipalstaa 24.12.1964-31.12.1971. 1975. Kansanvalta, Helsinki.
Aiheesta muualla

Bruno Breider vs. Nicolaas Cortlever (1936) Breiderin voitto Cortleverista Münchenin kansainotteluissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Alankomaat
Fredric Brown

| Fredric Brown> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. lokakuuta 1906 Cincinnati, Ohio
Kuollut: 11. maaliskuuta 1972 Tucson
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tyylilajit:  Rikoskirjallisuus, science fiction
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Fredric Brown (29. lokakuuta 1906 Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat – 11. maaliskuuta 1972 Tucson) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti erityisesti rikos- ja tieteisromaaneja.
Ensimmäisestä rikosromaanistaan Brown sai Mystery Writers of American Edgar Allan Poe -palkinnon vuonna 1948. Brown kirjoitti yhteensä 29 romaania, joista 23 on rikosromaaneja. Brown on kirjoittanut myös yhden omaelämäkerrallisen romaanin, lastenkirjan, lukuisia novelleja sekä tv-käsikirjoituksia.
Teoksia

Etaoin Shrdlu (1942) kertoo Linotype-ladontakoneesta, joka muuttuu älykkääksi, oppii kaiken latomansa ja yrittää valloittaa maailman.
Brownin tunnetuimpia rikosromaaneja ovat Äänetön huuto (1949), Syntipukin yö (1951) ja Täältä ikuisuuteen (1951). Syntipukin yö on saanut vaikutteita Lewis Carrollin teoksesta Liisan seikkailut peilimaailmassa. Kirjan jokainen luku alkaa lainauksella jostakin Carrollin runosta (mm. Jabberwocky).
Suomennetut teokset

Hänen nimensä oli kuolema, suom. Risto Kalliomaa. Nide 1956 Sarja: Yhden illan dekkari, 3.
Ihmismetsästys, suomentanut K. O. Harri. Hyvinkää: Viihdeviikarit, 1982 ISBN 9519564136
Kohtalokas koputus (Knock three-one-two), suom. Tapio Hiisivaara. Helsinki: Otava 1961 Sarjaj: Otavan taskuromaani, 24 – Otava, 1974 Sarja: Rautaiset kirjat, 18 ISBN 9511012657
Marsilaiset, menkää kotiin!  (Martians, go home, 1955)  Suomentanut Pekka Markkula. John Books, 1980.  ISBN 951-9427-10-4  Fantasy-sarja
Miksi murhaan? (Lenient beast), suom. Risto Kalliomaa. Hämeenlinna: Nide, 1958
Rahaa ja tivolityttöjä (Madball), suom. Sirkka Carlson. Lahti: Nide 1956 Sarja: Yhden illan dekkari, 5.
Syntipukin yö (Night of the jabberwock) suomentanut Matti Rosvall. Helsinki:Book Studio, 1999 ISBN 951-611-993-X Sarja: Jännityksen mestarit, 115
Täältä ikuisuuteen (The far cry), suomentanut Tapani Bagge. Hyvinkää : Book Studio, 1995 ISBN 951-611-706-6 Sarja: Crime noir
Umpikujassa, (The deep end) suomentanut suomentanut Jari Niittylä. Helsinki:Gummerus, 2001 ISBN 951-20-5925-8 Jännityksen mestarit, 127.
Äänetön huuto, (The screaming Mimi), suomentanut Tapani Bagge. Hyvinkää : Book Studio, 1995 ISBN 951-611-760-0 Sarja: Crime noir
Ilotyttö on kuollut, teoksessa: Pahan palkka, Gummerus Book Studio 2003 ISBN 951-20-6305-0
Punainen painajainen. teoksessa: 'Pieni kauhukirja, toimittanut, Sebastian Wolf, useita suomentajia. Hyvinkää: Book Studio 1992 Sarja: Collector antologia, 6. ISBN 951-611-508-X
Aiheesta muualla

Dekkarikirjailijoita: Fredric Brown. Tornion kaupunginkirjasto.
Keijo Kettunen: Rankka yö pikkukaupungissa. Helsingin Sanomat 2.7.2000.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia 2  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Robert Browning

| Robert Browning |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. toukokuuta 1812 Lontoo
Kuollut: 12. joulukuuta 1889 (77 vuotta) Venetsia
Ammatti:  runoilija
Puoliso:  Elizabeth Barrett Browning
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Robert Browning (7. toukokuuta 1812 – 12. joulukuuta 1889) oli brittiläinen runoilija, joka on erityisesti tunnettu dramaattisista monologeistaan kuten ”Porphyria’s Lover” ja ”My Last Duchess”. Browning on yksi tunnetuimmista viktoriaanisen ajan runoilijoista. Browning avioitui 1846 Elizabeth Barrettin kanssa, ja pari asui 1840-luvulta alkaen Firenzessä, Italiassa.
Browningin tunnetuimpien teostensa joukossa on 1860-luvun lopussa julkaistu The Ring and the Book, 21 000 riviä pitkä ylistyslaulu Barrett Browningille.
Browning jäi leskeksi vuonna 1861, mutta hän ei solminut uutta avioliittoa. Hän kuoli itse Venetsiassa 77-vuotiaana. Hänet haudattiin Englantiin Westminster Abbeyyn.
Browningin kirjoitustyyli

Browning oli eksoottinen luonne, jonka runoelmissa tuntuu hänen kreolilaisen verensä väreilyä. Hänen runoutensa, joka ikään kuin huohottelee ajatus- ja kuvittelurikkautensa alla, on omituinen kudos hentoa, syvällistä tunnelmaa ja ihmeellisiä, enemmän häämöttäviä kuin kuvattuja tapauksia, jotka kuitenkaan eivät kehity yhtäjaksoiseksi, ulkokohtaiseksi tapaukseksi, vaan pysyvät kummallisen intuitiivisen kuvitteluvoiman hahmottamina kohtauksina. Browningin vahvin ja luonteenomaisin muoto on draamallinen monologi, sen puitteissa hän loihtii lukijan mieleen eläytyvän, keskitetyn sisäisen kuvan jostakin draamallisesti jännitetystä tilanteesta, antaen puhtaasti sisäisin keinoin vähitellen tapauksen ulkohahmot lukijan mielikuvitukselle, mutta täytettynä niin intensiivisellä ajatus- ja elämänrikkaudella, että kuvaus saa huumaavan tehon.
Browningin pääteos on The ring and the book (1869). Toinen huomattava teos on kokoelma Bells and pomegranates (1841−1846), johon sisältyy muun muassa dramaattinen runoelma Pippa passes. Muita ovat Balaustion’s adventure, Men and women, runokokoelma Dramatis personæ sekä näytelmä Paracelsus. 1888−1889 ilmestyneet kootut teokset sisältävät 16 nidettä.
Browning on useimmiten tunnettu lyhyistä runoistaan,selvennä joista esimerkkeinä ”Rabbi Ben Ezra”, ”How they brought the good News to Aix”, ”Evelyn Hope”, ”The Pied Piper of Hamelin”, ”A Grammarian’s Funeral” ja ”A Death in the Desert”. Alun perin Browningia ei pidetty suurena runoilijana, sillä hänen runojensa aiheet olivat suurten massojen näkemyksen ja ymmärryksen ulkopuolella. Myös runojen teemojen käsittely oli usein vaikeaselkoista ja hämäräperäistä.lähde?
Browningin nykymaine on pääosin hänen ”dramaattisten monologiensa” ansiota: näissä sanavalinnat eivät ainoastaan välitä lukijalle tapahtumia ja tapahtumapaikkoja, vaan myös paljastavat kertojan luonteen. Toisin kuin yksinpuheluissa, dramaattisissa monologeissa tarkoituksena ei ole se, mitä puhuja suoraan ilmaisee, vaan ennemminkin mitä hän epäsuorasti paljastaa itsestään. Sen sijaan, että hän ajattelisi ääneen, henkilöhahmo rakentaa itselleen puolustuksen, jonka läpi hän haastaa lukijan näkemään. Browning valitsi hahmoikseen äärimmäisiä, jopa psykopaateiksi luokiteltavia hahmoja, kuten runossaan ”Porphyria’s Lover”.lähde?
Suomennettu tuotanto

Lähde:
Galuppin Toccata, suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta, WSOY 1957, 1974, 2004
Galuppin toccata: runoilija tulkitsee musiikkia, suom. Lauri Viljanen, teoksessa: Helikonin lähde, WSOY 1951
Hamelnin pillinsoittaja: 1–14, suom. Jalmari Finne, teoksessa: Lausunto-ohjelmaa kaunoluvun opetusta ja esitystä varten, toim. Onni Savola, WSOY 1920
Hamelnin pillipiipari: I–XV, suom. Yrjö Jylhä, teoksissa: Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1933 ja Runon pursi, WSOY 1934
Kevät, suom. Elina Vaara, teoksessa: Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1933
Keväässä vuosi, aamussa päivä, suom. Aila Meriluoto, teoksessa: Luontopäiväkirja 1905, Helsinki: Otava 1989 ISBN 951-1-11140-X
Olet rakastava, suom. Elina Vaara, Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1933
Tapaus ranskalaissodassa, suom. Yrjö Jylhä, teoksissa: Hallitse, Britannia!, WSOY 1929; Hevonen taiteessa, runoudessa, historiassa, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 2003 ISBN 951-0-22877-X; Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1933 ja Runon pursi, WSOY 1934
Viimeinen herttuattareni, suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta, WSOY 1957, 1974, 2004
Yöllinen kohtaaminen: I–II, suom. Risto Ahti, teoksessa: Maailman runosydän, WSOY 1998 ISBN 951-0-22134-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Browning Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Robert Browning Wikisitaateissa
Lisää luettavaa aiheesta Robert Browning on Wikiaineistossa
Lisää luettavaa aiheesta Robert Browning on Wikiaineistossa (englanniksi)
Robert Browningin teoksia Gutenberg-projektissa
Robert Browningin runoja PoetryFoundation.org-sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Bretoni

| Bretoni |
| --- | --- |
 Bretonin kielten puhujien osuus Bretagnessa alueittain vuonna 2018.
Oma nimi:  Brezhoneg
Tiedot
Alue:   Bretagne   Ranska   Yhdysvallat
Virallinen kieli:  ei
Puhujia:  530 000–1 200 000 
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  kelttiläiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  br
ISO 639-2:  bre
ISO 639-3:  bre
 Ohje 
Tienviittoja ranskaksi ja bretoniksi.
Bretoni on kelttiläinen kieli, jota puhutaan Bretagnessa, Luoteis-Ranskassa bretonien keskuudessa. Bretoni ei kuitenkaan ole mannerkelttiläinen kieli (jota Ranskassa muinoin puhuttiin, ja joka on jo ammoin hävinnyt), vaan sen ensimmäiset puhujat olivat noin 400-luvulla Britanniasta siirtyneitä kelttiläisiä brittejä, minkä vuoksi kieli muistuttaa kymriä ja kornia. Kieltä puhutaan Bretagnen lisäksi Yhdysvalloissa. Toinen Bretagnen alueellisista kielistä on romaaninen kieli gallo.
Historia

Bretoni periytyy Englannin länsiosissa puhutuista kelttiläisistä kielistä. Bretonin kielen puhujat saapuivat Britanniasta Rooman vallan luhistuttua siellä ja saksien valloitettua nykyisen Englannin alueen. Bretonin lähin sukulainen onkin Bretagnen pohjoispuolella Cornwallissa puhuttu korni. Kielen historian aikana bretoniksi ei kirjoitettu moniakaan tekstejä, sillä Bretagnen hallitsijat ovat käyttäneet kielenään aina jotain muuta kieltä. Bretagne kuului Bretagnen herttuakuntaan 1400-luvulle saakka jolloin se liitettiin Ranskaan. Ranskan hallitsijat eivät juurikaan välittäneet kielestä, mutta Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen alettiin suosia ranskaa vähemmistökielien sijaan, sillä vähemmistökieliä pidettiin uhkana Ranskan yhtenäisyydelle. 1800–1900- luvuilla koulutusjärjestelmässä tehtiin muutoksia, joilla tähdättiin bretonin kielen hävittämiseen.
Äännerakenne

Bretonin äännerakenne on seuraavanlainen:
|  | etu> lavea | etu> pyöreä | taka> lavea | taka> pyöreä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| suppea | i ⟨i⟩ | y ⟨u⟩ |  | u ⟨ou⟩ |
| puolisuppea | e ⟨e⟩ | ø ⟨eu⟩ |  | o ⟨o⟩ |
| puoliväljä | ɛ ⟨e⟩ | œ ⟨eu⟩ |  | ɔ ⟨o⟩ |
| lavea | a ⟨a⟩ |  | ɑ ⟨a⟩ |  |
Diftongeja ovat /ai ei/.
Vokaali voi olla painollisessa tavussa lyhyt tai pitkä. Vokaalin pituutta ei oikeinkirjoituksessa merkitä. Vokaali voi olla myös nasaalinen, mitä merkitään oikeinkirjoituksessa vokaalia seuraavalla ñ-kirjaimella, joskus myös n-kirjaimella tai tildellä vokaalin päällä.
|  |  | Labiaalit | Dentaalit | Alveolaarit | Postalveolaarit | Palataalit> tavalliset | Palataalit> labiaaliset | Velaarit> tavalliset | Velaarit> labiaaliset | Uvulaarit | Glottaalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaalit | Nasaalit | m ⟨m⟩ |  | n ⟨n⟩ |  | ɲ ⟨gn⟩ |  |  |  |  |  |
| Klusiilit | soinnilliset | b ⟨b⟩ |  | d ⟨d⟩ |  |  |  | g ⟨g⟩ | gʷ ⟨gw⟩, ⟨gou⟩ |  |  |
| Klusiilit | soinnittomat | p ⟨p⟩ |  | t ⟨t⟩ |  |  |  | k ⟨k⟩ | kʷ ⟨kw⟩, ⟨kou⟩ |  |  |
| Frikatiivit | soinnilliset | v ⟨v⟩ | (ð ⟨z⟩, ⟨d⟩) | z ⟨z⟩, ⟨zh⟩ | ʒ ⟨j⟩ |  |  | ɣ ⟨c'h⟩ |  |  |  |
| Frikatiivit | soinnittomat | f ⟨f⟩ |  | s ⟨s⟩ | ʃ ⟨ch⟩ |  |  | x ⟨c'h⟩ |  |  | h ⟨h⟩, ⟨zh⟩ |
| Tremulantit | Tremulantit |  |  | r ⟨r⟩ |  |  |  |  |  | ʁ ⟨r⟩ |  |
| Approksimantit | keskiset |  |  |  | ɹ ⟨r⟩ | j ⟨y⟩ | ɥ ⟨u⟩ |  | w ⟨w⟩ |  |  |
| Approksimantit | lateraaliset |  |  | l ⟨y⟩ |  | ʎ ⟨lh⟩ |  |  |  |  |  |
Kirjaimen ⟨r⟩ ääntämys vaihtelee: ranskalaisvaikutteisessa yleiskielessä ja Ala-Bretagnessa se on yleisesti [ʁ], kun taas [r] on yleisempi Léonissa ja Vannesin ympäristössä.
Nykypäivä

Bretoni ei ole virallinen kieli Ranskassa. Ranskan perustuslaissa annetaan kuitenkin tunnustus alueellisille vähemmistökielille, vaikkakaan se ei takaa minkäänlaista rahoitusta tai muuta tukea kielten kehittämiselle. Bretonia ei käytetä kovin laajasti alueellisessa hallinnossakaan. Muutamia kaksikielisiä tienviittoja käytetään. Ranskassa on laitonta pitää esillä mainosta, jossa teksti ei lue myös ranskaksi, mikä vähentää vähemmistökielten käyttöä. Vuonna 2008 12 333 opiskelijaa, eli noin 1,4 % kaikista Bretagnen alueen opiskelijoista, kävi bretoninkielistä koulua. Lisäksi noin 4000 aikuista käy erilaisia bretonin kielen kursseja. Kielen puhujien määrä on kuitenkin laskenut noin 10 000 henkilöllä vuosittain.
Levinneisyys

Bretonia puhutaan pääasiassa Länsi-Bretagnessa, mutta myös muualla Bretagnessa ja bretagnelaisten siirtolaisten keskuudessa ympäri maailmaa. Bretonilla on neljä murretta: leoneg, tregerieg, kerneveg ja gwenedeg. Viides murre hävisi Pays de la Loiren alueelta 1900-luvulla. Murteiden maantieteellinen erottelu on vaikeaa, sillä ääntämisessä voi olla eroja jopa saman kylän sisällä. Nykyisin valtaosa bretonin puhujista asuu Bretagnen länsiosassa. Näin on ollut historiallisestikin, perinteisesti ranska on ollut alueen lounaisosien, ja gallo koillis- sekä kaakkoisosien kieli. Nykyisin ranska on vallannut aluetta sekä bretonin että gallon historiallisilla puhuma-alueilla.
Kielinäyte

»Dieub ha par en o dellezegezh hag o gwirioù eo ganet an holl dud. Poell ha skiant zo dezho ha dleout a reont bevañ an eil gant egile en ur spered a genvreudeuriezh. »
Suomeksi:
»Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.»
(YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Office Public de la Langue Bretonne
Kelttiläiset kielet
bretoni
gaeli
iiri
korni
kymri
manksi
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Puola
John Buchan

John Buchan.
John Buchan, 1. Tweedsmuirin paroni (26. elokuuta 1875 – 11. helmikuuta 1940) oli skotlantilainen kirjailija, historioitsija ja poliitikko, joka toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä 1935–1940.
Häneltä on julkaistu yli sata teosta, joista alle puolet on fiktiota kuten novelleja ja jännitysromaaneja. Hänen tunnetuin teoksensa on 39 askelta (1915).
Suomennetut teokset

Prester John ,
Afrikan viimeinen kuningas, Gummerus 1926
1. osa: Sinisen Antiloopin lähde, 2. osa: Suuren Käärmeen luola, molemmat suom. Marja Laakkonen WSOY, 1962, Sarja: Punainen sulka 19 ja 20
39 askelta (The thirty-nine steps), suomennos ja esipuhe: Anssi Hynynen; Turku : Faros, 2011 ISBN 978-952-5710-15-1
Vihreä villieläin, teoksessa: Wendigo ja muita yliluonnollisia kauhukertomuksia, toim. Markku Sadelehto; suom. Matti Rosvall. Helsinki : Jalava, 2015 ISBN 978-951-887-512-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Buchan Wikimedia Commonsissa
John Buchan Societyn verkkosivut. Johnbuchansociety.co.uk. (englanniksi)
Project Gutenberg: John Buchan. (englanniksi)
Internet Movie Database: John Buchan. Imdb.com (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John Buchan
Käännös suomeksi
Kuparihiirensammal

| Kuparihiirensammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Hiirensammaletlähde? Bryales
Heimo::  Hiirensammalet Bryaceae
Suku::  Hiirensammalet Bryum
Laji::  klinggraeffii
Kaksiosainen nimi
 Bryum klinggraeffii  Schimp. in Klinggr. 
Katso myös
   Kuparihiirensammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuparihiirensammal (Bryum klinggraeffii) on lehtisammallaji hiirensammalten heimossa (Bryaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoisen ja eteläisen puoliskon lauhkeilla alueilla.
Kuparihiirensammal on pienikokoinen, alle yhden senttimetrin korkea sammal, joka kasvaa maapaljastumilla savella ja hiekalla. Kuparihiirensammalen juurtumahapsissa kasvaa lukuisia pieniä mukuloita, joiden ulkonäkö on lajin tuntomerkki. Ne ovat kooltaan alle sata mikrometriä, ruskeita ja muistuttavat valomikroskoopissa vadelman marjaa. (Kuparihiirensammalen englanninkielinen nimi on raspberry bryum, ruotsinkielinen hallonbryum.)
Aiheesta muualla

ITIS: Bryum klinggraeffii (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q15317625  Wikispecies: Bryum klinggraeffii  BioLib: 90652  CoL: NK8F  EoL: 891085  EUNIS: 197923  GBIF: 2676677  iNaturalist: 159538  IRMNG: 10637983  ITIS: 547628  NBN: NHMSYS0000309499  Observation.org: 17287  Open Tree of Life: 134176  Plant List: tro-35137054  PLANTS: BRKL2  Tropicos: 35137054  WFO: wfo-0001167407  Laji.fi: MX.43452
Ron Brown

Ron Brown
Ronald Harmon Brown (1. elokuuta 1941 – 3. huhtikuuta 1996) oli Yhdysvaltain kauppaministeri vuodesta 1993 kuolemaansa saakka. Hän oli ensimmäinen afroamerikkalainen tässä tehtävässä. Brown kuoli lento-onnettomuudessa Kroatiassa Yhdysvaltain Boeing-737 T34:n pudottua. Onnettomuudessa kuoli 35 ihmistä ja se johtui useasta samanaikaisesta virheestä.