stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vespa
Historia > Taustaa

Vastoin yleistä käsitystä Vespa ei ollut ensimmäinen motorisoitu skootteri. On vaikea sanoa, kuka keksi skootterin, mutta Britteinsaarilla tehtiin skoottereita jo varhain. Brooklandsissä toiminut All British Engine Company (ABC) valmisti Skootamota-nimisiä skoottereita 1920-luvun vaihteessa. Gloucestershiressä tehtiin 1920–1922 Unibus-merkkisiä skoottereita, joita mainostettiin "autoksi kahdella pyörällä". Yhdysvalloissakin Cushman Motor Works toi markkinoille ensimmäisen skootterinsa Auto-Gliden vuonna 1937. Italiassa Nibbio-skootteri syntyi samoihin aikoihin kuin Vespa. Piaggion Vespa oli kuitenkin ensimmäinen skootteri, josta tuli suosittu. Vespan maailmanvalloitukseen vaikuttivat ennen kaikkea sopiva ajoitus ja onnistunut suunnittelu sekä massatuotannon hyötynä saavutettu edullinen hinta.lähde?
Historia > Vespa syntyy

Toisen maailmansodan jälkeen Italian teollisuus ja liikennevälineet olivat raunioina ja kansan varallisuus niukkaa. Vanha raskaan teollisuuden edustaja Piaggio, joka oli valmistanut junia ja lentokoneita, etsi vallinneessa tilanteessa tuotetta, joka saisi kansakunnan jälleen pyörille kohtuullisella hinnalla. Joidenkin epäonnistuneiden skootterihahmotelmien (pilkallisesti kutsuttu nimellä Paperino – Aku Ankka) jälkeen Enrico Piaggio antoi tehtävän lentokoneinsinööri Corradino D'Ascaniolle, joka sanojensa mukaan vihasi moottoripyöriä.
"Nykyaikainen liikenneväline, joka on yleinen kuin polkupyörä, suorituskykyinen kuin moottoripyörä ja mukava kuin auto" – oli D'Ascanion ohjenuora suunnittelutyössään. Hän otti lähtökohdaksi tuolin, jolla istui ihminen, ja piirsi sille kaksi pyörää ja ohjaustangon, sekä asetti moottorin taakse.lähde?
Uutta tässä skootterissa oli kantava peltirunko, sivuposket, jotka kätkivät tekniikan ja taakse sijoitettu moottori, jolloin jalkatilasta voitiin tehdä tilava, pienet 8" pyörät, jotka tekivät pyörästä matalan ja helpon käyttää, sekä etuosan polvisuoja. Etupyörä oli lisäksi ripustettu lentokoneen laskupyörän tavoin toispuolisesti ja vanteet halkesivat kahtia pultit irrottamalla, mikä helpotti renkaanvaihtoa. Moottoripyörän rengasta pienempi rengaskoko mahdollisti varapyörän mukanaolon joka kävi sekä eteen tai taakse sopivan ja oli varsin helposti vaihdettava.lähde?
Syyskuussa 1945 nähdessään prototyypin (MP6) Enrico Piaggio huudahti legendan mukaan "Sembra una vespa!" ([Sehän on] aivan kuin ampiainen!). Patenttihakemus jätettiin 23. huhtikuuta 1946. Tuotantomalli sai iskutilavuuden mukaisesti nimekseen Vespa 98, ja ensimmäiset kappaleet tulivat hihnalta huhtikuussa 1946. Vespa oli heti ilmestyessään suuri menestys, osittain koska tehdas avitti myyntiä osamaksusuunnitelmalla (uutukaisen hinta oli 68 000 liiraa). Alkuperäisestä mallista tehtiin neljä versiota ja se pysyi tuotannossa vuoden 1947 loppuun, jona aikana sitä myytiin 18 000 kappaletta.
Historia > Kehitys

Jo vuonna 1948 iskutilavuus nostettiin 125 kuutioon (Vespa 125) ja 150 kuutioon vuonna 1955 mallissa Vespa GS, jota pidetään Vespoista kaikkein tyylikkäimpänä ja halutuimpana. Vuonna 1953 valmistui viidessadastuhannes Vespa, ja vuoteen 1956 mennessä Vespoja oli myyty huikeat miljoona kappaletta, minkä kunniaksi julkaistiin postimerkki 28. huhtikuuta 1956. Yhtiö turvautui pahimman myyntikuumeen aikana lisenssivalmistajiin, joita olivat Hoffmann ja Messerschmitt Saksassa, ACMA Ranskassa, Douglas Britteinsaarilla ja Bajaj Intiassa.
Vuonna 1948 esiteltiin kolmipyöräinen Ape (suom. mehiläinen), joka tunnetaan myös markkinointinimellä Vespa Commercial. Tästä mallista juontavat juurensa lukemattomat Aasiassa edelleen käytetyt autorikšamukaelmat, kuten intialainen Bajaj. Vuonna 1957 Piaggio halusi osansa kääpiöautomarkkinoista esittelemällä nelipyöräisen Vespa 400:n, jota valmistettiin 1957–1961 Ranskassa ACMA:n tehtailla Fourchambaultissa. 1963 yhtiö toi markkinoille ensimmäisen 50 cm³ Vespan (Vespa 50), joka oli samalla viimeinen Corradino D'Ascanion suunnittelema malli. "Vespina" (suom. pikku-Vespa) oli Piaggion vastaus vuoden 1962 lainmuutokseen, joka vaati kaikki yli 50-kuutioiset ajoneuvot rekisteröitäviksi Italiassa.
Vespan kehitys oli hyvin nopeaa 1950- ja 1960-luvulla, josta kiitos lankeaa tehtaan pahimmalle kilpailijalle milanolaisen Innocenti-yhtiön Lambrettalle. Lambretta-skootteri hävisi markkinoilta 1970-luvun alussa, jonka jälkeen Vespan evoluution voidaan sanoa pysähtyneen pitkäksi aikaa 1977 esiteltyyn P-sarjaan (Nuova linea). P-sarjan Vespojen valmistus lopetettiin vuonna 2008, koska malli ei enää täyttänyt kiristynyttä Euro III -päästödirektiiviä. P-sarjan Vespojen, kuten PX 200:n, perusratkaisut pysyivät samankaltaisina kolme vuosikymmentä.lähde?
Historia > Nykyaika

Vasta kaukoidän tuotteiden vallattua markkinat 1990-luvulla alkoi Piaggiolla uuden nykyaikaisen nelitahtimalliston kehitystyö. Vuonna 1996 Piaggio esitteli tuotemerkin 50-vuotisjuhlan kunniaksi aivan uuden Vespan, variaattorivälitteisen ET-sarjan. Vespa ET4 125 oli ensimmäinen nelitahtinen Vespa, mutta ei suinkaan merkin ensimmäinen automaattiskootteri (joka oli PK 125 vuonna 1984).lähde?
Vuonna 2003 julkaistu GT-sarja (Granturismo 200) korvasi PX-sarjan isorunkoisten lippulaivana. 2005 julkaistun LX-sarjan jälkeen (korvasi ET-sarjan) Vespalla on jälleen tuotannossa kaksi rinnakkaista mallistoa (isorunkoiset ja pikkurunkoiset). 2006 Vespan 60-vuotisjuhlamalleina esiteltiin kolme uutta mallia: LXV, GTV ja rajoitettu painos GT60°, josta tehdään 999 numeroitua kappaletta.lähde?
Viime vuosina Piaggio on kiinnittänyt suurta huomiota Vespa-tuotemerkkiinsä, josta esitellään yhä tiuhemmin uusia malleja, usein vain kosmeettisin muutoksin. Brändin ympärille on myös kehitetty aktiivinen jälkimarkkinointi ja tarjolla on suuri oheistuotevalikoima kypäristä kirjallisuuteen.lähde?
Kulttuuri-ilmiö

1950-luvulla Italiassa vallitsi varsinainen vespamania, joka levisi halki Euroopan. Ajankuva tallentui osuvasti filmille William Wylerin elokuvassa Loma Roomassa (1953), jossa Audrey Hepburn ja Gregory Peck ajavat 125-kuutioisella Vespalla kaupungin vilinässä. Monet muutkin filmitähdet poseerasivat mielellään Vespan satulassa, kuten John Wayne ja Charlton Heston. 1960-luvulla nuorisoalakulttuuri modit ottivat Vespan omakseen Britteinsaarilla. Tyypillinen mod-Vespa oli ylenkoristeltu peileillä, Yhdistyneen kuningaskunnan lipulla ja maalitaulukuviolla. Vuonna 1979 ilmiöstä tehtiin The Whon Quadrophenia-levyn innoittamana modien ja rokkarien yhteenottojen sävyttämä elokuva Quadrophenia – 60-luvun kapinalliset, jossa sivuosassa näytellyt poplaulaja Sting ajoi Vespa GS:llä.lähde?
Tärkeimmät mallit

Piaggio on 60 vuoden aikana valmistanut Vespa-nimikkeellä 140 mallia, ja Vespoja on myyty 17 miljoonaa kappaletta. Joukossa on useita vain rajoitetun ajan myynnissä olleita juhlamalleja (Limited Edition), kuten Vespa PX 200 Serie Speciale (2002), Vespa PX 150 Ltd ja Vespa GT60° (2006).lähde?
Eri markkina-alueilla on myös myyty eri malleja eri aikoina, kuten Japanissa vuoteen 2000 asti Classic-mallia (melko lailla kuin Vespa Primavera, jonka myynti loppui Euroopassa 1983). 1985–1990 tuotannossa oli PX 125:stä terästetty versio T5 Pole Position, joka on tehokkain Vespa luokassaan. 150-kuutioisena löytyy useita malliversioita GS, GL, Sprint, Sprint Veloce.lähde?
Vuodeksi 2007 Piaggio esitteli uuden mallin Vespa S, jonka retromainen muotokieli on haettu 1970-luvulta. Sitä aiotaan valmistaa 50- ja 125-kuutioisena. Kaksitahtisen Vespa PX -mallin 30-vuotisen tuotannon päättymisen kunniaksi Piaggio toi lokakuussa 2007 myyntiin viimeisen tuhannen kappaleen erän 125-kuutioista mallia erikoisvarusteltuna versiona P125X Ultima Serie Vespa PX on ollut tehtaan tuotannossa vuodesta 1977 lähtien, katkeamatta 30 vuotta. PX mallin 30 vuotta jatkuneen suosion ja tuotannon loppumisen juhlistamiseksi tehdas on tehnyt erikoiserän P125X Ultima Serie -mallia. Mallia on valmistettu vain tuhat kappaletta ja näistä kahdeksan on Suomessa.lähde?
Alla luetellaan tärkeimmät virstanpylväät Vespan kehityskaaressa.lähde?
Tärkeimmät mallit > Käsivaihteiset

Vespa 98 (1946)
Vespa 125 (1948)
Vespa 150 GS Gran Sport (1955)
Vespa 160 GS (1962)
Vespa 150 GL (Gran Lusso) (1962)
Vespa 50 (1963)
Vespa 180 SS Super Sport (1964)
Vespa 150 Sprint (1965), Sprint Veloce (1969)
Vespa Primavera 125 (1967)
Vespa Rally 180 (1968), 200 (1972)
Vespa PX 125, 150, 200 (1977)
Vespa Cosa 200 (1987)
Tärkeimmät mallit > Variaattorivaihteiset

Vespa ET4 125 (1996)
Vespa GT 200 Granturismo (2003)
Vespa LX 125 (2005)
Vespa GTS 250 (2005)
Vespa GTS 300 Super (2008)
Kuvagalleria

Hansikaslokero edessä
Keinuvipuvaimennettu eturipustus
Vespa-skoottereita
Vespa ACMA 125
Vespa GTS 250ie
Kirjallisuutta

Davide Mazzanti, Ornella Sessa: Vespa – Italian Street Style, Scriptum Editions, Lontoo (2003), ISBN 1-902686-32-2
Vilagi, Tamas: Vespa: Italian ampiainen.  Jyväskylä:  Atena, 2005.  ISBN 951-796-380-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vespa Wikimedia Commonsissa
Piaggio-yhtiön viralliset Vespa-sivut
Piaggion museon Vespa-kokoelma (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
Vespan mallit
Vespan entisöintiin keskittyneet sivut
P-sarjan Vespojen korjausohjeita (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen maahantuojan sivut
Tampereen seudun skootteristien (TASS) skootterinäyttely 30.9.2001 (Arkistoitu – Internet Archive)
Motorcycle Online: Vespa ET4:n arvostelu (1997) (Arkistoitu – Internet Archive)
Tekniikka & talous -lehden artikkeli Corradino D'Ascaniosta 6.4.2006
Touhumaan skootterit: Sprint, ACMA, GL, Hoffmann (Arkistoitu – Internet Archive)
Vespa PX200 Serie Speciale Owners Register (Arkistoitu – Internet Archive)
Vespacar / Ape scale models
Scooter Lounge: Den of the Vespa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Intialaisvalmisteinen Belladonna RV 150 (Vespa PX-klooni) (englanniksi)
PX 125 Ultima Serie (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Suomen Skoottericlubi
Italialaisia moottoripyörävalmistajia
Aprilia
Benelli
Beta
Bimota
Cagiva
Ducati
Fantic
Garelli
Gilera
Innocenti
Italjet
Laverda
Malaguti
Minarelli
Mondial
Morbidelli
Motobi
Moto Guzzi
Moto Morini
MV Agusta
Piaggio
Vespa
Vyrus
Nibbio-skootteri
Vespan prototyyppi MP5 "Paperino".
Vespa 125 Hoffmann (1950), jossa vielä moottoripyörämäinen paljas ohjaustanko ja ajovalo etulokasuojassa.
Piaggion viimeinen perinteinen kaksitahtinen skootteri, P-sarja, oli tuotannossa 1977–2008. Kuvassa P 200 E (1981). Taustalla mallisarjan edeltäjä Rally 200.
Vespa ET4 125 (1996) oli ensimmäinen nelitahtinen Vespa.
Vespa Primavera 125, joka esiteltiin vuonna 1967, kuuluu pienirunkoisiin Vespoihin.
Vespa Granturismo 200 korvasi PX-sarjan 2003.
Olkkala

| Olkkala |
| --- | --- |
 Olkkala
 Koordinaatit: 60.4484°N, 24.3473°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Uusimaa
Seutukunta:  Helsingin seutu
Kunta:  Vihti
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Pinta-ala:  
 – Maa:  2,36 km²
Väkiluku (2022):  245
 – Väestötiheys:  103,8 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Olkkala on Vihdin kylä, jossa on Olkkalan kartano ja on ollut Ojakkalan–Olkkalan rautatie (1911–1957) sekä tehdasrata (1957–1966). Sinne siirrettiin myös Malminkartanosta Maatalousteknologian tutkimuskeskus Vakola 1979, joka sijaitsee Olkkalan kartanon lähellä.
Historia

Olkkalassa sijaitsevat Vihdin vanhimpiin rälssitiloihin kuuluvat Olkkalan kartano sekä Kourlan kartano. Olkkalan kartanon omisti Ekestubbe-suku vuoteeen 1815. Kourlan kartano sai rälssioikeuden vuonna 1649 kuuluessaan Hästesko-suvulle. Myöhemmin Kourlan kartanon omisti Toll-suku, jonka hautakappelli vanhan Porintien reunassa on rakennettu 1785. 1970-luvulla uusi Porintien linjaus siirsi liikenteen Olkkalasta. Vihdin kesäteattteri toimi 1970-luvulla Olkkalassa mutta siirtyi sittemmin Vihdin kirkonkylän Kirkkoniemeen. Vuodesta 1979 lähtien Olkkalassa on toiminut Vakolan maataloustutkimuksen keskus.
Muuta

Olkkalasta löysivät Pirkko Kahila ja Aila Korhonen olkkalanruusun, joka esiteltiin Suomalaisen ruusukirjan ensimmäisessä painoksessa 1995. Ruusu löydettiin Ojakkalan–Olkkalan rautatien penkalta.
Olkkalassa on 2005 kunnostettu Hiidenveden kunnostushankkeen yhteydessä Vakolan lähellä olevan vedenpuhdistamon alapuoleinen kosteikko ja Tiiliruukin kosteikko.
Aiheesta muualla

Olkkalan kylän verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Olive Schreiner

Olive Schreiner.
Olive Emilie Albertina Schreiner (24. maaliskuuta 1855 Wittebergen, Etelä-Afrikka – 10. joulukuuta 1920) oli eteläafrikkalainen kirjailija, feministi ja sosialisti. Hän vastusti kolonialismia ja puolusti naisten oikeuksia.
Nuoruus

Olive Schreiner oli Gottlob ja Rebekka Schreinerin yhdeksäs lapsi. Hänen saksalainen isänsä ja englantilainen äitinsä olivat molemmat lähetyssaarnaajia Etelä-Afrikassa. Perheessä vallitsi tiukka kalvinistinen kuri. Perheen talous oli kuitenkin hyvin epävakaa, mikä johtikin lopulta Oliven joutumiseen eroon perheestään 12-vuotiaana.
Opiskeltuaan kolme vuotta Schreinerista tuli kotiopettaja, jona hän toimi seuraavat 11 vuotta. Jo varhain lapsena hän oli kapinoinut perheensä uskonnollista ilmapiiriä vastaan. Ollessaan kotiopettajana hän paneutui jälleen aiheeseen, luki merkittävää kirjallisuutta, kirjoitti novelleja ja kehitti omia ideoitaan, jotka myöhemmin leimasivat hänet viktoriaaniseksi vallankumoukselliseksi.
Schreiner työskenteli jonkun aikaa myös opettajana telttäkylässä Kimberlyn timanttikaivausten luona, missä hänen vanhimmat veljensä ja sisarensa yrittivät parantaa perheen taloudellista asemaa. Tuona aikana hän kirjoitti ensimmäisiä tarinoita, joiden hahmoja hän myöhemmin kehitti romaaneissaan.
Vuonna 1881 Schreiner matkusti kotiopettajana ansaitsemillaan rahoilla Britanniaan toiveenaan päästä opiskelemaan lääketiedettä.  Työskennellessään Edinburghin kuninkaallisessa sairaalassa hän kuuli naisten lääketieteellisestä koulusta Lontoossa, jonne hän pian muuttikin opiskelemaan. Lopulta hän joutui hylkäämään lääketieteen opinnot oman heikon terveytensä vuoksi.
Kirjailija ja radikaali

Opiskelun sijaan Schreiner päätyi kirjoittamaan romaanin The Story of an African Farm, joka julkaistiin vuonna 1883 salanimellä Ralph Iron. Se saavutti heti suosiota, ja sitä pidetään yhtenä ensimmäisistä feministisistä romaaneista. Hän sai teoksellaan hyväksyntää vallankumouksellisten parissa, ja ryhtyi paneutumaan yhä enemmän sosialismin oppeihin, käyden muun muassa erilaisissa kokouksissa, jota kautta ystävystyi johtavien radikaalien kuten Havelock Ellisin, Edward Carpenterin, Karl Marxin tyttären Eleanor Marxin, Oscar Wilden ja Bruce Glacierin kanssa.lähde?
Aktivismi Etelä-Afrikassa

Vuonna 1889 Schreiner palasi Etelä-Afrikkaan ja tapasi kolme vuotta myöhemmin tulevan miehensä, Samuel Cronwrightin, jonka kanssa avioitui vuonna 1894. Ennen buurisotien puhkeamista vuonna 1899 hän menetti ensimmäisen lapsensa, mikä vaikutti hänen myöhempään tuotantoonsa. Hän julkaisi runsaasti fiktiivisiä kirjoituksia ja poliittisia esseitä ja Schreinerin rooli kehittyi poliittiseksi johtajaksi. Hän kirjoitti vastustuksestaan Cecil Rhodesin Afrikassa harjoittamaa kolonialistista toimintaa ja Englannin buurisotiin puuttumista kohtaan. Vuonna 1890 hän oli tavannut Cecil Rhodesin ja julkaisi myöhemmin 1897 kirjan Trooper Peter Halket of Mashonaland, joka kritisoi tämän toimia. 1900-luvulla hän kirjoitti poleemisia tekstejä, osallistui naisasialiikkeisiin ja oli pasifistisella kannalla ensimmäisen maailmansodan puhkeamisen suhteen.
Vuonna 1899 puhjenneessa buurisodassa englantilaiset polttivat hänen talonsa ja käsikirjoituksensa ja lähettivät hänet vankileirille, koska hän oli tukenut afrikaanereita.
Schreinerin elämä ja kirjoitukset paljastivat kolonialismin jäljet Etelä-Afrikassa ja yhden naisen taistelun imperialismia ja naisten sortoa vastaan. Kaikesta huolimatta hänen teoksensa pursuavat rasistisia viitteitä afrikkalaisia kohtaan. Hänen ensimmäisessä kirjassaan hahmot kuvaavat palvelijoitaan usein ’neekereiksi’ ja ’eläimiksi’. Vaikka Schreiner puolusti naisten oikeuksia, hän näki afrikkalaiset sivistymättömänä rotuna kuten aikalaisensa Euroopassa. Sukupuolten välisestä tasa-arvosta tulisi sivistyneen ja kehittyneen Euroopan ylivertaisuuden indikaattori. Naisten oikeuksien parantaminen merkitsi näiden oikeuksien kieltämistä afrikkalaisilta. Jalot aatteet tasa-arvosta yhdistyivät puhtaasti rasistiseen ajatteluun, mikä oli ajalle tyypillistä.lähde?
Schreiner julkaisi viimeisen teoksensa Women and Labour vuonna 1911. Schreiner itse ei ollut tyytyväinen kirjaansa, mutta siitä tuli pian tärkeä feministinen julistus, jolla oli vaikutusta moniin nuoriin naisiin. Hän uskoi maailmanlaajuiseen naisasialiikkeeseen ja työskenteli naisten äänioikeuden eteen. Schreinerin näkemykset vaikuttivat suomalaiseen kirjailijaan ja sosialistiin Aino Malmbergiin, jonka novelleissa on yhtäläisyyksiä tämän teoksiin.lähde?
Keskeneräiseksi jääneitä käsikirjoituksia julkaistiin Schreinerin kuoleman jälkeen.
Viimeiset vuodet

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Schreiner matkusti takaisin Britanniaan. Siellä hän työskenteli rauhanliikkeessä ja monissa pasifistisissa järjestöissä.
Elokuussa 1920 hän palasi takaisin Etelä-Afrikkaan ja kuoli neljä kuukautta myöhemmin sydänhalvaukseen. Hänet haudattiin ilman uskonnollisia seremonioita tyttärensä viereen Buffels Kopiin. Osa Schreinerin teoksista julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen.
Teokset

An English South African’s View of the Situation (1899)
Closer Union (1909)
Dream Life and Real Life (1893)
Dreams (1891)
From Man to Man (1926)
Labour Leader (1916)
Letter on the Jew (1906)
Stories, Dreams, and Allegories (1923)
The Letters of Olive Schreiner 1870–1920 (1924)
The Life of Olive Schreiner (1924)
The Political Situation (yhdessä aviomiehen kanssa; 1896)
The Story of an African Farm (1883)
Thoughts on South Africa (1923)
Trooper Peter Halket of Mashonaland (1897) (Ratsumies Peter Halket Mashonamaasta, Otava 1900)
Undine (1929)
Woman and Labour (1911)
Aiheesta muualla

Olive Schreinerin teoksia Gutenberg-projektissa. (englanniksi) (suomeksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat 2  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
National Book Award

National Book Award on vuonna 1950 perustettu yhdysvaltalainen kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuosittain parhaalle yhdysvaltalaiselle kirjailijalle eri kategorioissa. Tällä hetkellä palkinto myönnetään viidessä eri kategoriassa: proosa, runous, käännöskirjallisuus, tietokirjallisuus sekä nuortenkirjallisuus. Vuodesta 1991 on lisäksi jaettu vuosittain elämäntyöpalkinto lukemista ja amerikkalaisen kirjallisuuden saatavuutta ja monipuolisuutta edistäneelle henkilölle.
Palkinnon myöntää National Book Foundation -säätiö. Kussakin kategoriassa on viisijäseninen tuomaristo, jonka ovat valinneet aikaisempien vuosien voittajat, finalistit sekä tuomaristo. Voittajat saavat palkinnoksi 10 000 dollaria sekä pronssipatsaan.
Kyyrölä (kylä)

| Kyyrölä Красносельское, Krasnoselskoje |
| --- | --- |
 Kyyrölä Красносельское, Krasnoselskoje
 Koordinaatit: 60°32′35″N, 29°29′20″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Viipurin piiri
Kunta:  Kyyrölä
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+3
Postinumero:  188836 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kyyrölän katukuvaa ennen talvisotaa.
Kyyrölän kirkko ennen talvisotaa.
Kyyrölä vuonna 2016
Kyyrölä (ven. Красносельское,  Krasnoselskoje, ennen v. 1948 Красное Село, Krasnoje Selo) on Kyyrölän maalaiskunnan keskuskylä  Leningradin alueen Viipurin piirissä Venäjällä. Kylä sijaitsee Yskjärven länsipuolella Karjalankannaksella. Matkaa Viipuriin on 49 kilometriä ja Pietariin 110 kilometriä. Kyyrölä on Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja se oli Suomeen kuuluessaan osa Kyyrölän kuntaa vuosina 1890-1934 ja sen jälkeen osa Muolaan kuntaa.
Historia > Suomen aika > Kyläkuva 1930-luvulla

Suomelle kuuluessaan Kyyrölä oli Kyyrölän ortodoksisen seurakunnan ja vuoteen 1934 asti myös Kyyrölän kunnan kirkonkylä. Kyyrölän kylä sijaitsi niin Kyyrölän kuin Muolaankin kunnan keskiosassa noin neljä ja puoli kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta länteen. Kyyrölän naapurikyliä olivat lännessä Tervola ja Oinala, etelässä Parkkila ja Yskjärven eteläpuolella Sormula, idässä Pällilä, pohjoisessa Koirala, Paakeli ja Sudenoja. 
Kyyrölän kylä sijaitsi Viipurista Kivennavalle johtaneen kantatie 63 varrella Yskjärven ja sen laskujoen Yskjoen länsipuolella. Kyyrölässä kantatie 63 erkani maantie itään Muolaan kirkonkylään ja kylätie länteen Oinalaan.
Kyyrölä oli yksi Muolaan kunnan huomattavimpia liikekeskuksia. Siellä sijaitsi apteekki, osuuskauppa, useita yksityiskauppoja, Kyyrölän ortodoksinen kirkko, pappila ja hautausmaa, Muolaan kunnanlääkärin vastaanotto, kansakoulu, käräjätalo, posti, puhelinkeskus ja kirjasto. Teollisuutta kylässä edustivat pitkälle kehittynyt saviteollisuus sekä Uschanoffin saha ja mylly ja aiemmin toiminut Galkinin saha. Kyyrölän väestö oli lähes kokonaan ortodoksisia venäläisiä, joiden esi-isät oli siirretty alueelle 1700-luvulla. Kyyrölässä oli noin 240 taloa, joista vain 5-6 oli luterilaisia suomalaisia. Kylä oli rakennettu perinteisen venäläisen maalaiskylän tavoin: talot sijaitsivat vieri vieressä maantien molemmin puolin, päädyt tielle päin. Vuonna 1936 Kyyrölän kylän pinta-ala oli 24,79 neliökilometriä, josta oli peltoa 352 hehtaaria, niittyä 112 hehtaaria ja metsää 1 935 hehtaaria. Suurin osa kylän pelloista sijaitsi maantien ja Yskjärven välisellä rinteellä.
Historia > Suomen aika > Koulu

Kyyrölän koulupiiriin kuului Kyyrölän kylän lisäksi osa Sudenojan kylää. Kyyrölän pappilassa oli aloittanut toimintansa seurakunnallinen koulu jo 1800-luvun alkupuoliskolla tilanomistaja Bogajevskin aloitteesta. Ensimmäinen koulurakennus rakennettiin vuonna 1942 pappi Dremjatskin ehdotuksesta ja uusi koulutalo valmistui vuonna 1874 hautausmaan läheisyyteen. Koulusta muodostettiin kansakoulu 1890-luvulla. Tuolloin koulussa oli kaksi opettajaa, joista toinen oli suomenkielinen ja opetti oppilaille suomenkieltä, mutta suomenkielen opetus lopetettiin sortovuosina. Opetus tapahtui vuoteen 1920 asti venäjäksi ja sen jälkeen piti antaa myös suomenkielistä opetusta. Vuonna 1900 Kyyrölän kansakoululle valmistui uusi ajanmukainen koulurakennus, jossa oli kolme luokkahuonetta, juhlasali ja kaksi opettajan asuntoa. Vuonna 1920 Kyyrölään perustettiin suomenkielinen yksityinen koulu luterilaisia suomalaislapsia varten, mutta muutaman vuoden kuluttua tämäkin koulu tuli Kyyrölän kunnan ylläpidettäväksi.
Kun Kyyrölän kunta liitettiin Muolaaseen vuonna 1934, tuli Kyyrölän kansakouluun kaksi yläkoulun opettajaa ja kaksi alakoulun opettajaa. Kyyrölän koulu tuhoutui talvisodassa täysin. Jatkosodan aikana yläkoulu aloitti toimintansa vuonna 1942 manttaalikunnan talossa ja alakoulu myöhemmin pappilassa. Parkkilan koulupiiri lakkautettiin ja liitettiin Kyyrölän koulupiiriin jatkosodan aikana.
Historia > Suomen aika > Sota-aika 1939–1944

Kyyrölän asukkaat evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennuksen lisäksi päätettiin Kyyrölän jakokunnan kylissä, joihin kuului Kyyrölän lisäksi Kangaspelto, Sudenoja ja Parkkila, aloittaa tilusjärjestely, jonka avulla useisiin osiin ja palstoihin jakautuneet tilat saataisiin toimivimmiksi kokonaisuuksiksi. Tilusjärjestelyn yhteydessä Kangaspellon, Sudenojan ja Parkkilan maarekisterikylät lakkautettiin ja liitettiin Kyyrölän kylään. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäivät taas Neuvostoliiton puolelle. Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Hämeenlinnan seudulle, Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Kyyrölän asukkaat asutettiin pääasiassa Hämeenlinnan kaupunkiin Hämeenlinnan maalaiskuntaan ja Vanajan kuntaan.