Luettelo kirjasarjojen Eleniumin taru ja Tamulin taru henkilöhahmoista
Dolmant

Dolmant on aatelisperheen poika, joka astuu varhain Pandionin ritariston palvelukseen noviisina. Hän osoittautuu hyväksi soturiksi, mutta ennen ritariksi lyömistä hänet kutsutaankin kirkon palvelukseen: hänestä tulee ensin piispa ja sittemmin Demosin kaupungin patriarkka.
Dolmant on askeettinen ja vaatimaton mies, joka ei etsi omaa etuaan. Kaikki sanovat että hän on tosiasiassa kirkon päämies, koska yli yhdeksänkymmenvuotias arkkiprelaatti Cluvonius viettää miltei kaikki aikansa nukkumalla.  Kun Cluvonius lopulta saadaan neuvoston kokoukseen, tulos on katastrofi: päämies torkkuu istuimellaan koko ajan ja lopulta herättyään tärkeätä aihetta käsitelleeseen keskusteluun kun patriarkka Makova korotti äänensä miltei huudoksi kimmastuttuaan, Cluvonius kiukuttelee kuin pikkulapsi heittäen mitransa lattialle ja ajaen neuvoston ulos salista, koska haluaa päästä takaisin huoneeseensa.  Yritys jääkin viimeiseksi: koska arkkiprelaatti on täysin seniili eikä häntä voi erottaa tai syrjäyttää,neuvosto on nyt pelkkä keskustelukerho, kunnes arkkiprelaatti kuolee ja uusi valitaan. Dolmant on erityisen murheissaan asiasta: hän korostaa että voiman päivinään Cluvonus oli tuottanut kunniaa virka-asemalleen.
Dolmant tukee tiukasti Sparhawkia ja tämän työtä kuningattaren parantamiseksi. Kun tehtävä on täytetty ja arkkiprelaatin hautajaiset takanapäin, onkin edessä uusi pulma: suuri määrä Martelin johtamia rendoreita aikoo vallata pyhän kaupungin.
Anniasin kätyri patriarkka Makova yrittää epätoivon vimmalla selittää että kyseessä on tavallista suurempi ryhmä pyhiinvaeltajia, mutta Kurik todistaa vastaansanomattomasti että kyseessä on hyökkäys.
Ankaran uskonkiihkoinen patriarkka Orzel vaatii julistamaan uskonkriisin, jota Makova vastustaa mutta Orzel vaientaa hänet: kirkon lain mukaan uskonkriisin julistamisesta ei saa keskustella sen jälkeen kun sitä on ehdotettu vaan äänestää suoraan. Makovan periharmiksi äänestys on salainen ja päätös tehdään yksinkertaisella eikä määräenemmistöllä. Äänestys päättyy Orzelin voittoon ja uskonkriisi julistetaan alkaneeksi.
Nyt valitaan niin ikään selvällä enemmistöllä Dolmant neuvoston puheenjohtajaksi Makovan tilalle, koska ovela patriarkka Emban paljastaa että tämä on entinen Pandioni ja siis ainoa sopiva kriisitilanteen johtajaksi. Dolmant ovelana miehenä muistaa myös vähän tunnetun lainkohdan: kun arkkiprelaatti on kuollut ja uskonkriisi voimassa, hän itse on tämän sijainen - seikka mikä Makovalta jäi autuaasti unohduksiin! Makova ei voi kuin kiroilla itsekseen, koska viimeisen sanan laintulkinnoissa sanova neuvoston lainoppinut jäsen asettuu Dolmantin kannalle.
Kun hyökkäys on ohi, alkaa arkkiprelaatin vaali uudelleen. Sen aluksi kaikki hallitsijat pitävät puheen, ja viimeisenä puhunut kuningatar Ehlana nimittää omassa puheessaan Dolmantin arkkiprelaatiksi - tosin nimeä mainitsematta.
Emsatin patriarkka Bergsten korottaa ensimmäisenä äänensä Dolmantin puolesta ja Orzel vahvistaa - ja seuraavaksi kahta lukuun ottamatta koko neuvosto äänestää Dolmantin puolesta. Hän itse pyytää itkien, että häntä ei valittaisi ja Makova marssii kiroillen ulos, mutta ei auta: Dolmantista tulee uusi arkkiprelaatti, ja hän aloittaakin hyvin siivoamalla korruption neuvostosta. Monen luostarin väkimäärä kasvaa entisillä piispoilla - ensimmäisten joukossa tietenkin Makovalla - ja uhkaava zemokkihyökkäyskin torjutaan.