stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
A. Lamminmäki

A. Lamminmäki on parkanolainen linja-autoyritys. Yritys toimii Parkanon lisäksi Kankaanpäässä ja lähikunnissa. Yritys on perustettu vuonna 1994. Yrityksen toimitusjohtajana on Jura Snåre, tätä ennen toimitusjohtajana oli Ari Lamminmäki.Yrityksen liikevaihto oli 3,79 miljoonaa euroa vuonna 2023. Vuonna 2023 yrityksellä oli 37 työntekijää.
| A>  Lamminmäki |
| --- | --- |
Perustettu:  1994
Perustaja:  Ari Lamminmäki
Toimitusjohtaja:  Jura Snåre
Kotipaikka:  Parkano, Suomi
Toimiala:  seutuliikenne, vakiovuoroliikenne, pikavuoroliikenne, tilausajoliikenne, koulukuljetusliikenne, matkat
Henkilöstö:  37
Tytäryhtiöt:  AL-Travels, AL-Matkat
Kotisivu:  www.lamminmaki.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo:
Toimitusjohtajat

1994–2023 Ari Lamminmäki
2023– Jura Snåre
Liikenne

Yrityksen toimialaan kuuluu tilausajoliikenne, seutuliikenne ja tärkeänä osana koulukuljetusliikenne. Yritys tekee myös matkoja erilaisiin matkakohteisiin.
Aiheesta muualla

A. Lamminmäen kotisivu
Pantheon (Rooma)

Santa Maria della Rotonda eli Pantheon Roomassa.
Jakob Altin akvarellissa vuodelta 1836 näkyvät Berninin kellotornit eli "aasinkorvat", jotka myöhemmin poistettiin. Etuosan friisin pronssikirjaimet puuttuvat kuvasta. Ne palautettiin vasta vuonna 1883.
Pantheon (m.kreik. Πάνθειον, Pántheion, kaikkien jumalien temppeli) on parhaiten säilynyt antiikinaikainen monumentti Roomassa. Se rakennettiin alun perin pyhäköksi seitsemälle planeetalle ja niiden jumalille. Nykyään se toimii katolisena kristillisenä kirkkona.
Pantheonin pyöreä cella kupoleineen on maailmankuulu, ja sitä ovat myöhempien sukupolvien arkkitehdit ihailleet ja jäljitelleet. Rakennukseen on haudattu kuuluisia henkilöitä, kuten Raffaello ja yhdistyneen Italian ensimmäinen kuningas Viktor Emanuel II. Sanaa onkin myöhemmin käytetty valtionjohtajien ja suurmiesten hautapaikasta, kuten Pariisissa. Pantheonin kupoli on halkaisijaltaan 43,44 metriä, ja se on maailman suurin raudoittamattomasta betonista rakennettu kupoli.
Historia > Agrippan temppeli

Nykyinen Pantheon on järjestyksessä toinen samalla paikalla. Alkuperäisen temppelin rakennutti keisari Augustuksen vävy Marcus Vipsanius Agrippa vuonna 27 eaa. (julkisivun inskription mukaan) tai 25 eaa. (Dion Kassioksen mukaan) Rooman Mars-kentälle (Campus Martius). Tämän ensimmäisen rakennuksen arkkitehtuurista ei ole täyttä varmuutta. Useimmat arvelevat, että temppelissä oli etruskilaiseen tyyliin kolme cellaa ja että se oli leveä ja matala. Temppeli olisi ollut dekastyylinen eli kymmenpylväinen, ja sen julkisivu olisi antanut etelään. Tällöin se olisi muistuttanut varmasti hyvin paljon arkaaista Capitoliumin Juppiterin temppeliä. Jotkut sitä vastoin arvelevat, että kyseessä oli alun perin kattamaton templum eli auguurien käyttämä enteiden tarkkailupaikka. Rodolpho Lanciani ehdottaa, että se olisi ollut samanlainen kuin Forum Romanumin Concordian temppeli, jossa julkisivu oli vastoin yleistä käytäntöä temppelin pitkällä sivulla.
Agrippan rakennus oli osa suurempaa rakennusprojektia, johon kuuluivat myös kylpylät. Plinius vanhempi mainitsee Agrippan temppelin kirjassaan Naturalis historia. Hän käyttää siitä latinalaistettua nimeä ”Pantheum”. Plinius puhuu ateenalaisen Diogeneen tekemistä ”karyatideista” (naishahmoisia pylväitä), joiden sijainnista ei ole tarkempaa selvyyttä. Agrippan rakennuttama Pantheonin temppeli paloi noin vuonna 80. Keisari Domitianus korjautti temppelin kunnes se tuhoutui uudelleen Trajanuksen aikana.
Historia > Hadrianuksen temppeli

Keisari Hadrianuksen hallituskaudella Roomassa suoritettiin suuria korjauksia vanhoissa monumenteissa ja rakennettiin uusia. Agrippan temppeliä pidettiin arkkitehtuuriltaan jo vanhentuneena, ja se oli kärsinyt tulipaloista. Hadrianus pystytti uuden Pantheonin entiselle paikalle vuosien 120 ja 124 välisenä aikana. Ajoitus on voitu vahvistaa rakennukseen käytetyistä tiilistä, joissa on Hadrianuksen leima. Hadrianuksen temppeli oli nyt pyöreä rotunda entisen suorakaiteen sijasta. Temppelin arkkitehtuurin perusratkaisut rotunda ja kupoli ovat hyvin tyypillisiä Hadrianuksen ajalle. Samankaltaisia rakenteita on nähtävissä hänen huvilallaan Tivolissa.
On kiistelty siitä, kuinka paljon Agrippan temppeliä Hadrianuksen luomuksessa on jäljellä. Uudisrakennuksessa käytettiin luultavasti hyödyksi osia alkuperäisestä portiikista, josta tuli kuitenkin kapeampi ja oktastyylinen eli kahdeksanpylväinen. Melkein kaikki muu, perustuksista alkaen, on uutta.
Agrippan omistuskirjoitus siirrettiin uuden temppelin friisiin sellaisenaan:
M·AGRIPPA  = Marcus Agrippa
L·F  = Lucii filius eli Luciuksen poika
COS·TERTIVM  = consul tertium eli kolmannen kerran konsulina
FECIT = rakennutti tai teki.
Kirjoituksen siirtämistä on pidetty Hadrianukselle tyypillisenä pyyteettömyytenä, mutta myös pyrkimyksenä liittää oma hallituskausi Augustuksen ajan ”kulta-aikaan”. Hadrianuksen muutosten jälkeen uusi portiikki katsoo pohjoiseen.
Keisari Severus ja hänen poikansa Caracalla korjauttivat temppelin vuonna 202, mistä tehtiin maininta vanhan piirtokirjoituksen alle arkkitraaviin: ”Imp. Caes. L. Septimius Severus et Imp. M. Aurelius Antoninus Pantheum vetustate corruptum cum omni cultu restituerunt” (”Septimius Severus ja Marcus Aurelius Antoninus korjasivat vanhuuttaan rapistuneen temppelin”).
Nykyisen Pantheonin suunnittelijasta ei ole varmuutta. Yleensä kunnia annetaan Apollodoros Damaskolaiselle.
Historia > Kristilliseksi kirkoksi

Konstantinus Suuri kääntyi kristinuskoon, ja pakanatemppelit suljettiin viimeistään 500-luvulle tultaessa. Vuonna 608 Bysantin keisari Fokas lahjoitti Pantheonin paavi Bonifatius IV:lle muunnettavaksi kristilliseksi kirkoksi, minkä ansiosta Pantheon on säästynyt tuholta. Vastavihittyyn kirkkoon tuotiin kasapäin luita katakombeista karkottamaan pakanahenget. Jossakin vaiheessa keskiajalla Pantheoniin tehtiin kellotapuli. 1309–1377 kirkko oli suljettuna paavien Avignonin vankeuden aikana. Kirkko joutui huonolle hoidolle – sitä käytettiin linnoituksena Colonnien ja Orsinien valtakiistoissa ja välillä jopa siipikarjatorina. Avignonin vankeudesta päästyään paavi avasi kirkon uudelleen.
Historia > Ryöstelijät

Paavillisesta suojeluksesta huolimatta romumetallin metsästäjät verottivat kirkkoa vuosisatojen aikana. Vuonna 663 keisari Konstans II Herakleios ryösti Pantheonin kupolikaton kullatut pronssitiilet Rooman-vierailunsa aikana. Hän todennäköisesti menetti ne kuitenkin Sisiliassa arabimerirosvoille. Ne korvattiin vuonna 735 lyijystä tehdyillä. Friisin roomalaisen piirtokirjoituksen metalliset kirjasimet oli ryöstetty jo aiemmin – nykyiset ovat kopioita alkuperäisistä. Päätykolmio oli varustettu pronssisella reliefillä, joka esitti Titaanien taistelua.
Munkki Paulus Diaconus, joka eli 700-luvulla, kirjoitti Konstans II:n matkasta Roomaan vuonna 663:
»Roomassa viettämiensä kahdentoista päivän aikana hän revitytti alas kaiken metallin ja muun arvokkaan, joka entisinä aikoina oli tehty kaupungin koristamiseksi – jopa niin, että otti kattotiilet Pyhän Marian kirkosta, jota ennen sanottiin Pantheoniksi ... ja lähetti ne muun saaliin mukana Konstantinopoliin.»
Vielä niinkin myöhään kuin vuonna 1632 paavi Urbanus VIII, sukuaan Barberini, irrotti portiikin sisäkaton pronssilevyt ja valoi niistä 80 tykkiä Castel Sant’Angeloon. Joissakin lähteissä mainitaan virheellisesti, että osa pronssista olisi käytetty Pietarinkirkon baldakiinin pylväisiin, mutta sinne siitä ei riittänyt. Temppu oli aikalaistenkin mielestä paheksuttava rikos kirkollista koskemattomuutta vastaan. Siitä on tullut lentävä lause ”Quod non fecerunt barbari, fecerunt Barberini” (”Mitä barbaarit jättivät tekemättä, tekivät Barberinit”). Kritiikistä pelästyneenä Barberini päätti korjata kirkon katon paremmaksi kuin se oli ollut ennen häntä.
Historia > Paavien korjaukset

Portiikin vasemman kulman kolmesta pylväästä uloin oli vahingoittunut (kapiteeli oli hävinnyt) ja kaksi taimmaista pylvästä puuttuivat kokonaan. Ilmeisesti ne oli poistettu, kun kirkkoon rakennettiin kellotapuli keskiajalla. Urbanus VIII vaihtoi ensimmäisen vioittuneen pylvään uuteen. Hän myös puratti kellotornin ja antoi Berninin tehdä kaksi pienempää tilalle. Näitä torneja kutsuttiin pilkallisesti ”aasin korviksi” (”le orecchie d’asino”). Nekin purettiin tyyliin sopimattomina 1800-luvulla. Myöhemmin paavi Aleksanteri VII (1657–1667) lisäsi vielä kaksi puuttuvaa pylvästä, jotka olivat peräisin keisari Neron kylpylöistä. Hän myös puratti portiikkiin kiinni kasvaneet rakennukset. Paavi Innocentius XI (1676–1689) korjautti rapistumaan päässeen katon.
Paavit Pius VII (1820) ja Pius IX (1857) tekivät viimeisen kerran restaurointitöitä Pantheoniin purkamalla sitä ympäröivät röttelöt, minkä jälkeen rakennus siirtyi Italian valtiolle. 1900-luvun merkittävimmät korjaustyöt Pantheoniin tehtiin 1929–1934.
Nykyaika

Pantheon on koko historiansa ajan aina ollut uskonnollisessa käytössä lukuun ottamatta paavien Avignonin vankeuden aikaa. Nykyään se kuuluu Italian valtion arkeologisen viraston alaisuuteen, joka on osa Italian kulttuuriministeriötä. Sitä käytetään edelleen kirkkona Chiesa di Santa Maria ad Martyres (tunnetaan myös nimellä Santa Maria della Rotonda), mitä useimmat vierailijat eivät huomaa. Siellä järjestetään jumalanpalveluksia erityispäivinä, kuten helatorstaina ja Marian taivaaseenottamisen päivänä. Pantheonia korjataan ja restauroidaan jatkuvasti. Restaurointityöt pyritään suorittamaan sulkematta kirkkoa.
Pantheon sijaitsee Piazza della Rotondan aukiolla Pignassa, Rooman yhdeksännessä kaupunginosassa (rione). Alue rajoittuu lännessä Rione Sant’Eustachioon, pohjoisessa Rione Colonnaan, idässä Rione Treviin ja etelässä Rione Sant’Angeloon ja Rione Campitelliin. Aukiolla on Giacomo della Portan vuonna 1575 rakentama suihkulähde, johon 1711 lisättiin Ramses II:n ajalta peräisin oleva egyptiläinen obeliski (obelisco Macuteo). Pantheonin oikealla puolella on kaksi vanhaa aatelispalatsia, palazzo Crescenzi ja palazzo Melchiorri.
Arkkitehtuuri > Pronaos

Pantheonin korinttilaistyylinen eteishalli eli pronaos koostuu kahdeksasta pylväästä eturivissä, ja neljästä pylväästä kahdessa taimmaisessa rivissä, joiden välissä pylväikkö jakaantuu kolmeksi laivaksi etruskilaiseen tyyliin. Portiikki on 33,10 m leveä ja 13,60 m syvä. Monoliittiset pylväät ovat uurtamatonta egyptiläistä graniittia ja 14,14 m korkeat. Niiden halkaisija on 1,51 m juuresta ja 1,31 m huipusta. Pylväiden kapiteelit ovat Pentelikonista louhittua marmoria. Pylväiden kannattelema palkisto on korkeudeltaan 3,35 m. Päätykolmio oli alun perin koristeltu pronssisella korkokuvalla, joka esitti Titaanien taistelua. Vain kiinnitysreiät kertovat tämän reliefin olemassaolosta. Alkuperäiset antiikinaikaiset pronssiovet, joista kultaus on kulunut pois, ovat edelleen paikallaan, vaikkakin niitä on uudella ajalla korjattu voimakkaasti. Pylväshallin takaseinässä on kaksi apsista (syvennystä), joissa ammoin oli patsaat Augustukselle ja Agrippalle. Rotundan ja portiikin välisessä paksussa seinässä nousevat portaat rakennuksen ylempiin kerroksiin.
Antiikin aikana Pantheon antoi aivan toisenlaisen vaikutelman kuin nykyään. Se sijaitsi ympäröiviä rakennuksia korkeammalla ja alue sijaitsi kaupungin laidalla. Pantheonin edustalla oli suljettu pylväskäytävän ympäröimä esipiha, eikä rotundaa voinut fasadin takaa nähdä, ennen kuin astui sisään. Takaa Pantheon oli kiinni Agrippan kylpylöissä ja muissa rakennuksissa.
Arkkitehtuuri > Rotunda

Pantheonin rotunda – pyöreä, sylinterimäinen tila, joka muodostaa temppelin cellan, on varmasti kaikkein jäljitellyimpiä arkkitehtonisia muotoja maailmassa. Se on hyvin symmetrinen: sisähalkaisija ja korkeus ovat kummatkin 43,30 m. Rotunda lepää massiivisen perustan päällä, joka on 4,5 m syvä. 6,20 m paksut seinät ovat tiilellä vuorattua betonivalua (opus latericium), jossa on siellä täällä lujuutta lisääviä piilotettuja kaariholveja. Ulkopuolelta on nähtävissä, että rotundassa on kolme korniisien jaottelemaa kerrosta. Niistä alin oli alun perin verhoiltu marmorilla, ylemmät kerrokset taas rapattu ja stukko-koristeltu muistuttamaan kivenlohkareita. Ylin kerros muodostaa eräänlaisen tukirenkaan Pantheonin kupolille. Cellan ulkomuurin korkeus on 31,7 m. Ulkopuolen verhous on hävinnyt, mikä on paljastanut sisäiset rakenteet.
Rotundassa on kahdeksan syvennystä eli eksedraa kompassin suuntien mukaisesti. Eksedroista yksi on sisäänkäynti, kolme puolipyöreätä ja neljä neliskulmaista. Niissä oli luultavasti joskus patsaat temppelin kullekin jumalalle. Syvennyksissä, lukuun ottamatta ovea vastapäätä olevaa holvattua apsista, on kussakin kaksi värillisestä marmorista tehtyä alkuperäistä korinttilaista pylvästä tasoon upotettuina (in antis). Sisätilan seinien kiviverhous on suurimmaksi osaksi myöhempien aikojen perua. Kivilattia, joka on tehty graniitista, porfyyristä ja marmorista, on pääosin antiikkinen (Septimius Severuksen ajalta), mutta sitä korjattiin 1800-luvulla. Lattia on keskeltä hieman kohollaan, jotta kupolin aukosta sisään satava vesi pääsee valumaan pois sadevesiviemäreihin. Attikassa eli pylväiden ja kupolin välisessä kaistaleessa oli alun perin marmoripilasterit ja kivipanelointi (pavonazzettoa, giallo anticoa ja serpentiiniä), mutta 1747 paavi Benedictus XIV vaihtoi ne stukko-koristeluun. Pilasterien kapiteeleista osa on nyt British Museumissa. Pieni pala alkuperäisestä Severuksen aikaisesta attikasta on myöhemmin restauroitu antiikkiseen asuun.
Arkkitehtuuri > Kupoli

Pantheonin kupoli on aina ollut suuren ihmetyksen aihe. Se on valettu eräänlaisesta betonista (opus caementicium), johon on käytetty sintteriä, hohkakiveä ja vulkaanista tuhkaa (pozzolana). Luultavasti rakentajat käyttivät puumuottia valaessaan kupolia. Roomalaiset eivät käyttäneet teräspunoksia betonissaan, vaan tiiliruoteita. Lisäksi kupolin materiaali ohenee ja kevenee ylöspäin mentäessä. Kupolin tarkka materiaalikoostumus ja rakennustapa on kuitenkin edelleen selvittämättä.
Pantheonin kupoli oli pitkään maailman suurin holvattu rakennelma, kunnes Brunelleschi rakensi Firenzen Duomon kupolin, joka valmistui 1436. Itse asiassa Pantheonin jänneväli on edelleen suurempi kuin Firenzen Duomon (sisämitta 42 m) tai Rooman Pietarinkirkon (sisämitta 41,9 m), mutta jälkimmäisten tilavuus on suurempi, johtuen suuremmasta korkeudesta. Brunelleschin kupoli on sitä paitsi kahdeksankulmainen.
Pantheonin kupoli on "vajonnut" sylinterin sisään ja ulospäin hädin tuskin näkyvissä, mutta sitä olikin alkujaan tarkoitus tarkastella vain sisältä. Tässä suhteessa se eroaa uuden ajan kupoleista – näissä käytetään bysanttilaisten kehittämää pendentiiviä, joka mahdollistaa neliömäisen pohjakaavan päällä pyöreän holvin. Kupolin sisäpintaan on valettu kasetteja eli syvennyksiä, joiden tehtävänä on keventää rakennelman painoa. Näiden kasettien keskellä oli alun perin stukko-koristeita tai kullattuja tähtiä, sillä kupolin pyöreä muoto symboloi taivasta ja ylimpänä oleva valoaukko aurinkoa (Heliosta). Aukko, jonka halkaisija on 8,23 m, on rakennuksen ainoa valonlähde ja kattamaton. Marmorilattiassa on kaivo valoaukon alla keräämässä vettä, sillä aukosta sataa sisään. Alkuperäinen pronssinen korniisi on edelleen paikallaan koristamassa kattoikkunan sisäkehää.
Arkkitehtuuri > Vaikutus arkkitehtuurin kehitykseen

Pantheon on fuusio kreikkalaisesta (pylväät, palkisto) ja roomalaisesta (holvit, kantava seinä) rakennusperinteestä. Pantheonin arkkitehtuuri ilmentää tätä kreikkalaisen ja roomalaisen rakennustaiteen eroa hyvin havainnollisesti. Kreikkalaisten rakennuksissa pylväät olivat kantava osa rakennelmaa, kun taas roomalaisten julkisissa monumenteissa kantava rakenne oli piilotettu betonirakenteisiin, ja pylväiden funktio oli vain koristeellinen.
Kreikkalaiset temppelit olivat yleisöltä suljettuja tiloja, ja uskonnolliset menot suoritettiin temppelin edessä pihamaalla. Sama koski normaaleja roomalaistemppeleitäkin, mutta Pantheonin arkkitehtuuri mahdollisti suuren väkijoukon kutsumisen sisätiloihin. Tämä seikka helpotti myöhemmin Pantheonin muuttamista kirkoksi ja siten edesauttoi rakennuksen säilymistä.
Pantheonin vaikutus uuden ajan arkkitehtuuriin renessanssista alkaen on ollut suunnaton. Sen konstruktioperiaatetta – portiikki ja rotunda – on käytetty uudelleen ja uudelleen lukemattomissa muissa kirkoissa, kaupungintaloissa ja palatseissa. Michelangelo oli suuri Pantheonin ihailija. Hänen mielestään sen täytyi olla ”enkelien pikemminkin kuin ihmisen työtä”. Pantheon tuli tunnetuksi uudella ajalla erityisesti Andrea Palladion (1508–1580) kirjoitusten perusteella (I Quattro Libri dell'Architettura, neljä kirjaa arkkitehtuurista, julkaistiin 1570).
Parhaimpia esimerkkejä muista Pantheonin esikuvan mukaan tehdyistä rotundoista on Suomessa Turun ortodoksinen Keisarinna Aleksandra marttyyrin kirkko, Yhdysvalloissa Virginian yliopiston kampuksen rotunda ja Washingtonin Jeffersonin muistomerkki, sekä Italiassa Napolin San Francesco di Paolan kirkko.
Kirkon koristelu

Melozzo da Forlì maalasi Pantheoniin freskon Pyhän Marian ilmestys 1400-luvulla. Kirkon pääalttari tehtiin paavi Klemens XI:n aikana 1700-luvulla. Sen suunnitteli Alessandro Specchi. Alttaritaulun maalasi Giovanni Guerra 1544. Alttarisyvennyksessä on kopio bysanttilaisesta Neitsyt Marian ikonista. Luigi Polettin suunnittelema kuori lisättiin 1840.
Pantheon hautapaikkana

Pantheoniin on 1500-luvulta alkaen haudattu suurmiehiä. Sisäänkäynnistä oikealle keskimmäisessä syvennyksessä on Italian kuninkaan Viktor Emanuel II:n hauta. Vastapäätä sitä löytyy kuningas Umberto I:n leposija. Sen viereisessä tukipilarissa on Rafaello Santin sarkofagi. Rafaellon hauta avattiin vuonna 1833. Haudasta löydettiin taiteilijan luut mudan keskeltä. Teverejoki (Tiber) oli tulvinut hautaan ja turmellut puisen arkun. Muita kirkkoon haudattuja ovat taiteilija Annibale Carracci ja arkkitehti Baldassare Peruzzi. Kirkkoon on haudattu myös naisia, kuten Umberto I:n vaimo kuningatar Margarita.
Italialaiset monarkistit pitävät edelleen Pantheonin kuningashaudoilla kunniavartiota.
Sanan toissijainen merkitys

Pantheon- tai pantheoni-sanaa voidaan käyttää myös kuvaamaan tiettyä jumalhahmojen kollektiivia (esimerkiksi olympolainen pantheon) ja siihen liittyvää mytologiaa. Kuvaannollisessa mielessä sanaa käytetään kuvaamaan alallaan erityisen ansioituneita ihmisiä tai jonkin taiteenlajin huippusaavutuksia ("musiikin pantheon").
Kirjallisuutta

Margaret Lyttelton and Werner Forman: The Romans. Their Gods and Their Beliefs. London 1984. ISBN 0-85613-473-2
Gianfranco Ruggieri: Führer ins Pantheon. Eine Reise ins Monument. Von der Idee über die architektonische, Erfahrung zur Form. Editoriale Museum. Roma 1995. ISBN 88-85396-02-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virtuaalinen Pantheon
Ilmakuva Pantheonista
Livekuvaa Pantheonilta
Kalervo Koskimiehen kuvia Pantheonista
Inka Moilasen kirjoittama essee Pantheonista
Rodolpho Lancianin tutkielma Pantheonista 1897
Italy, Rome, Pantheon (Virtuaalinen kierros Pantheonissa) Tolomeus. (englanniksi)
The Pantheon by David Moore, 1995
Pantheonin kupoli on kuin ylösalaisin käännetty teevati. Sen ulkopuoli koostuu seitsemästä renkaasta, jotka muodostavat ikään kuin askelmat.
Agrippan omistuskirjoitus.
Pantheonin cellan ulkomuuria, josta marmoripäällyste on karsittu pois. Muuri on 31,7 m korkea, ja korniisi ulottuu 1,1 m seinän yli muodostaen räystään.
”Neptunuksen temppeli” (tai Lakonikon) Pantheonin takana.
Piazza della Rotonda ja obelisco Macuteo.
Rooman kaupunginosat ja Pantheonin sijainti.
Portiikin vasemman kulman kolme pylvästä ovat paavien Urbanus VIII:n ja Aleksanteri VII:n korjaamia, ja niissä on heidän tunnuksensa, Barberinien mehiläinen ja Chigien tähti. Portiikki ei istu saumattomasti pyöreään rotundaan.
Pantheonin cella on sylinterin muotoinen. Kuvassa näkyvät karyatidit perustuvat Plinius vanhemman kirjoituksiin, vaikka nykytietämyksen valossa hänen näkemänsä temppeli oli Agrippan ajalta. 1900-luvun alun saksalainen ennallistus.
Pantheonin pohjakaava on pyöreä. Kuvasta puuttuu takaosan rakennus, jota kutsutaan Neptunuksen temppeliksi tai Lakonikoniksi.
Pantheonin kupoli on valettu betonista. Kasetit (syvennykset) keventävät rakenteen painoa. Avoin, halkaisijaltaan 9-metrinen kattoikkuna (oculus) on ainoa valonlähde.
Pantheonin interiööri 1700-luvulla Panninin kuvaamana. Attika (pylväiden ja kupolin välinen kaistale) on vielä alkuperäinen.
Melozzo da Forlìn fresko Pyhän Marian ilmestys Pantheonissa 1400-luvulta (tekovuosi tuntematon)
Tiusalan rautatieasema

Tiusalan rautatieasema on entinen rautatieliikennepaikka Haapamäki–Jyväskylä-radalla Keuruun kunnassa.
Tiusalan ensimmäinen vuonna 1907 avattu pysäkki on sijainnut vanhalla ratalinjalla 4,5 km:n päässä Haapamäen asemalta. Vanha ratalinja on kulkenut Tiusalassa valtatie 23:n alla. ;
Liikennepaikkarakennus rakennettiin Bruno Granholmin Platformskjul VI -tyyppipiirustusten mukaan ja se oli ainoa VI-tyypin edustaja Suomessa valmistusvuonnaan. Se poikkesi yleisimmästä Platformskjul I -tyypistä siinä, että keskiosan odotushuone oli lämmitetty sisätila. Käytännössä useimmat I -tyypin Platformskjulit muutettiin vuosien mittaan tyypin VI mukaisiksi.
Rakennus siirrettiin uudistetun linjan yhteyteen vuonna 1924 . Samalla liikennepaikka siirtyi pari kilometriä alkuperäiseltä paikaltaan Jyväskylän suuntaan. Tiusalassa oli myös ratavartijan mökki. Tiusala muutettiin miehittämättömäksi seisakkeeksi 1968, henkilöliikenne lopetettiin 1979 ja liikennepaikka lakkautettiin 1980. Molemmat rakennukset on purettu 1980-luvun lopussa. Ne sijaitsivat Tiusalantien ja rautatien tasoristeyksen lähettyvillä radan eteläpuolella.;
Tiusala oli toiminnallisesti laiturivaihde  ja siellä oli sivuraide junakohtauksia varten ja erillinen kuormausraide. Haapamäen risteysaseman liikenne oli ruuhkaisaa 1940–1960-luvuilla. Tiusala, Tampereen radan Ristimäen ohella, paransi liikenteen välityskykyä Haapamäen asemalle.
Tiusalan laiturivaihde palveli Keuruun Tiusalan-Valkealahden kylän tarpeita.
Sotkia

Sotkia on kylä Akaan Kylmäkoskella ja entinen laiturivaihdetasoinen liikennepaikka (lyh. Sot) Toijalan ja Turun välisellä  rataosalla kuusi kilometriä Toijalan rautatieasemalta.
Sotkian kylään perustettiin rautatieliikennepaikka vuonna 1906; aluksi paikalla oli vain kuormauslaituri tavaraliikennettä varten. Laiturivaihteen ympärille muodostui tiivistä kyläasutusta ja muutamia teollisuuslaitoksia. Vuonna 1960 Sotkialla oli noin 300 asukasta ja se oli Kylmäkosken kirkonkylää suurempi taajama. Myöhemmin taaja-asutus on vähentynyt, mutta asutus on kasvanut nauhamaisena kiinni Toijalaan. Liikennepaikalla oli vuonna 1938 rakennettu asemarakennus, joka tehtiin tulipalossa tuhoutuneen vanhan liikennepaikkarakennuksen tilalle.
Vuonna 1968 otettiin käyttöön Turun radan uusi linjaus, joka kaarsi aikaisempaa loivempana Toijalan asemalta Sotkialle.
Kylässä oli OTK:n tytäryhtiö Oy Sotkian levytehdas.