stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Avaintodistaja
Tuotanto ja levitys

Elokuvan valmistumisaikaan Unkarissa vallinneessa ilmapiirissä 1950-luvun Rákosin diktatuuri ja vuoden 1956 Unkarin kansannousu olivat tabuaiheita, joiden käsittely ei ollut toivottua. Kommunistihallinto salli ja rahoitti elokuvan tuottamisen, mutta arkaluontoisen aiheensa vuoksi se julkaistiin vain "koetuotantona", hyllytettiin sitten yli kymmeneksi vuodeksi, ja sitä sai esittää vain suljetuissa tilaisuuksissa.
”Avaintodistaja” sai epävirallista mainetta jo ennen virallista julkistustaan, kun sitä esitettiin elokuvakerhoissa, kommunistipuolueen ja sen nuorisojärjestön tilaisuuksissa. Vuonna 1979 silloisen kulttuuriministerin Imre Pozsgayn aloitteesta sitä alettiin esittää julkisesti yhdessä elokuvateatterissa, ja vuonna 1981 se näytettiin Cannesin elokuvajuhlilla festivaalijohtaja Gilles Jacobin erityisestä pyynnöstä, mikä avasi elokuvalle tien kansainväliseen levitykseen.
Elokuvasta on tullut Unkarissa todellinen kulttifilmi. Sen siivekkäitä lausahduksia toistellaan yhä myös nykyisessä poliittisessa keskustelussa.
Elokuvalle valmistui jatko-osa Megint tanú (’Jälleen todistajana’) vuonna 1994.
Vuonna 2019 elokuvan restauroitu versio, johon oli palautettu joitakin alkuperäisestä levitysversiosta leikattuja kohtauksia, esitettiin jälleen Cannesin elokuvajuhlilla.
Juoni ja hahmot

Elokuva sijoittuu 1950-luvulle, stalinistisen diktatuurin aikaan. Padonvartija József Pelikán, kiltti ja naiivi suurperheen yksinhuoltajaisä, elelee mökissään Tonavan varrella tarkkaillen työkseen vedenpinnan korkeutta. Eräänä päivänä hän törmää padolle kalastelemaan tulleeseen Zoltán Dánieliin, vanhaan tuttavaansa sodanaikaisesta vastarintaliikkeestä. Vuonna 1944 Pelikán piilotti Dánielin turvaan nuoliristiläisiltä kellariinsa, samaan paikkaan, minne nyt on kätkenyt salaa teurastamansa porsaan lihat. Valtion turvallisuuspoliisi on saanut tästä vihjeen ja ilmestyy tutkimaan Pelikánin mökkiä. Dániel – josta nyttemmin on tullut ministeri – kavaltaa Pelikánin, joka joutuu merkillisten tapahtumien pyörteeseen. Hänet viedään vankilaan mutta haetaan sitten sieltä mustalla limusiinilla ja pannaan hoitamaan monenlaisia arvokkaita tehtäviä: johtamaan huvipuistoa, uimalaa ja appelsiininkasvatuslaitosta. Kaiken takana langoista vetelee mahtava toveri Virág, jonka tarkoituksena on painostaa Pelikán toimimaan avaintodistajana näytösoikeudenkäynnissä vanhaa ystäväänsä Zoltán Dánielia vastaan. Yksinkertainen ja ideologisesti "kehittymätön" Pelikán ei ymmärrä tätä outoa, valheellista näytelmää vaan lipeää roolistaan ja päätyy jälleen kerran vankilaan. Sieltäkin hänet sitten yllättäen vapautetaan, sillä poliittinen ilmapiiri on taas muuttunut, ja hän palaa padonvartijaksi. Loppukohtauksessa Pelikán tapaa vielä toveri Virágin, joka on menettänyt valtansa.
Padonvartija Pelikán kuvastaa Bacsón mukaan häntä itseään: naiivia ihmistä, joka pitkään uskoi sosialistiseen järjestelmään. Muillakin päähahmoilla on tunnistettavat esikuvansa. Ministeri Zoltán Dániel on helppo yhdistää kenties kuuluisimpaan Rákosin ajan näytösoikeudenkäyntien uhriin, ministeri László Rajkiin. Diktaattori, toveri Bástya, on eräänlainen yhdistelmä Mátyás Rákosia ja puolustusministeri Mihály Farkasia. Toveri Virágin hahmossa on yhtymäkohtia turvallisuuspoliisi ÁVO/ÁVH:n johtajaan Gábor Péteriin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Ferenc Kállai   | … |   József Pelikán, padonvartija   |
|   Lajos Őze   | … |   Árpád Virág   |
|   Béla Both   | … |   Toveri Bástya   |
|   Zoltán Fábri   | … |   Zoltán Dániel   |
|   Lili Monori   | … |   Gizi   |
|   Károly Bicskey   | … |   Elemér Gulyás   |
|   György Kézdi   | … |   Virágin salapoliisi   |
|   József Horváth   | … |   rautatieläinen   |
|   Róbert Rátonyi   | … |   operettinäyttelijä   |
Aiheesta muualla

Avaintodistajan alkuperäinen esitetty sekä sensuroimaton versio Unkarin kansallisen filmiarkiston sivuilla
Avaintodistaja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Fränti, Mikael: Belushin viimeinen elokuva ja todistaja Unkarista. Helsingin Sanomat, 29.1.1983, s. 18.  Näköislehden aukeama (tilaajille).
Haminan Palloilijat

| Haminan Palloilijat |
| --- | --- |

Koko nimi:  Haminan Palloilijat
Historia:  Haminan Palloilijat   1928–
Perustettu:  1. kesäkuuta 1928 Suojeluskuntatalo Puistotalo
Kaupunki:  Hamina
Kenttä:  Vallikenttä
– kapasiteetti:  4000
Miesten sarjataso:  Superpesis
Naisten sarjataso:  Ykköspesis
Värit:  oranssi, musta          

Puheenjohtaja:  Rami Orola
Miesten pelinjohtaja:  Toni Kohonen
Naisten pelinjohtaja:  Marko Hovi
Omistaja:  Haminan Palloilijat ry
Miesten SM-mitalit
Kultaa:  7 (1939, 1943, 1947, 1948, 1954, 1955, 1974)
Hopeaa:  5 (1928, 1929, 1930, 1946, 1950)
Pronssia:  4 (1932, 1945, 1953, 1970)
Naisten SM-mitalit
Hopeaa:  2 (1932, 1939)
Pronssia:  2 (1934, 1951)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haminan Vallikenttä.
Haminan Palloilijat (HP) on vuonna 1928 perustettu haminalainen pesäpalloseura, joka pelaa kaudella 2025 miesten Superpesistä ja naisten Ykköspesistä. Se on pelannut miesten pääsarjassa 49 kautta ja voittanut Suomen mestaruuden seitsemän kertaa.
Haminan Palloilijoiden miesten edustusjoukkue voitti ykköspesiksen 2023 ja palasi siten korkeimmalle sarjatasolle miesten Superpesikseen kaudelle 2024.. HP säilytti sarjapaikkansa voittamalla Superpesis-karsinnassa Kankaanpään Mailan otteluvoitoin 3-0. HP pelaa vuonna 2025 toisen peräkkäisen kautensa miesten Superpesiksessä. Näin tapahtui viimeksi seuran Superpesis-taipaleella vuosituhannen molemmin puolin 1996–2001.
Haminan Palloilijoiden naisten edustusjoukkue voitti ykköspesiksen nousukarsinnat 2022, ja palasi siten korkeimmalle sarjatasolle naisten Superpesikseen kaudelle 2023, jossa pelasi edellisen kerran kaudella 2007. Kauden 2024 päätteeksi HP putosi Ykköspesikseen hävittyään suoran putoajan karsinnassa Pöytyän Urheilijoille otteluvoitoin 2-3.
Historia

Haminan suojeluskunnan perintönä oranssin värisissä peliasuissa pelannut Haminan Palloilijat (HP) saavutti ensimmäisen miesten SM-mitalinsa, hopeaa, jo perustamisvuonnaan 1928. Myös kahtena seuraavana vuonna se sai SM-hopeaa. Ensimmäisen Suomen mestaruutensa HP voitti vuonna 1939. Joukkueessa pelasivat tuolloin muun muassa jääkiekkoilijana tunnettu Eero Salisma, Olli Saressalo sekä Olavi, Onni ja Oiva Paavola.
Haminan Palloilijat voitti toisen Suomen mestaruutensa sotavuonna 1943 ja seuraavat vuosina 1947 ja 1948. Jälkimmäisten mestarijoukkueiden pelaajia olivat Pentti, Onni ja Otso Paavola, Olli, Sakari ja Leo Saressalo, Eero Vuorio, Pentti Hattari, Mauri Mäkelä sekä Osmo Leino. Laihempien vuosien jälkeen seura palasi mestariksi vuonna 1954, jolloin joukkueeseen kuuluivat Heikki Hattari, Antero Niemelä, Niilo Janhunen, Raimo Jaakkola, Matti Tilli, Rauno Paavola, Jorma Jokinen, Antero Martomaa, Eero Vuorio, kesken kauden loukkaantunut Toivo Niemelä sekä varamies Teuvo Koskiaho. Seuraavana vuonna joukkue voitti jälleen mestaruuden.
Haminan Palloilijain SM-sarjataipaleeseen tuli katkos, kun se vuonna 1958 putosi sarjasta. Se palasi kuitenkin nopeasti ylimmälle sarjatasolle, ja vuonna 1970 se voitti SM-pronssia ja vuonna 1974 SM-kultaa. Mestarijoukkueeseen kuuluivat Markku Raasu, Risto Kivelä, Matti Toikka, Raimo Pasanen, Kari Lindberg, Hannu Montonen, Jukka Parikka, Ilkka Porras, Jarkko Pakkanen, Olli Leino ja Lassi Forsell. Nämä ovat jääneet seuran viimeisimmiksi SM-mitaleiksi. Jo vuonna 1976 se putosi SM-sarjasta ja vuosina 1987–1995 se pelasi yhdeksän peräkkäistä kautta alemmissa sarjoissa. Viimeksi HP pelasi Superpesikseksi muuttuneessa miesten SM-sarjassa vuonna 2021.
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
A-pojat: 
| A-pojat |  Kultaa | 1939, 1940, 1942, 1943, 1950, 1951, 1970, 1979, 1982, 1990 | 10 |  |
| A-pojat |  Hopeaa | 1952, 1961, 1968, 1969, 1989 | 5 |  |
| A-pojat |  Pronssia | 1952, 1978, 1983, 1987 | 4 |  |
B-pojat: 
| B-pojat |  Hopeaa | 1967, 1977, 1988 | 3 |  |
| B-pojat |  Pronssia | 1968, 1981, 1987, 2010 | 4 |  |
C-pojat: 
| C-pojat |  Kultaa | 2021 | 1 |  |
| C-pojat |  Hopeaa | 1975, 1979, 1986, 2020 | 4 |  |
| C-pojat |  Pronssia | 1981, 1982 | 2 |  |
C-tytöt: 
| C-tytöt |  Kultaa | 2003, 2022 | 2 |  |
| C-tytöt |  Hopeaa | 1994, 2018 | 2 |  |
| C-tytöt |  Pronssia | 1999, 2023 | 2 |  |
D-pojat: 
| D-pojat |  Kultaa | 1975, 1976, 1977, 2001 | 4 |  |
| D-pojat |  Hopeaa | 1983, 1984 | 2 |  |
| D-pojat |  Pronssia | 1973, 2006, 2019 | 3 |  |
D-tytöt: 
| D-tytöt |  Kultaa | 2016, 2024 | 2 |  |
| D-tytöt |  Hopeaa | 2011 | 1 |  |
| D-tytöt |  Pronssia | 1986, 2001, 2021, 2022 | 4 |  |
E-pojat: 
| E-pojat |  Kultaa | 1973, 1974, 2004 | 3 |  |
| E-pojat |  Hopeaa | 1975, 2003 | 2 |  |
| E-pojat |  Pronssia | 1978, 1979, 2016 | 3 |  |
E-tytöt: 
| E-tytöt |  Kultaa | 2019, 2021 | 2 |  |
| E-tytöt |  Hopeaa | 1999, 2014, 2018, 2022, 2024 | 5 |  |
F-pojat: 
| F-pojat |  Kultaa | 1972, 1973, 1974, 1976, 1978 | 5 |  |
| F-pojat |  Hopeaa | 1977 | 3 |  |
| F-pojat |  Pronssia | 2001 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 79 |  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Saavutukset

| SM-sarja \ Superpesis |
| --- | --- |
SM-kultaa: (7) 1939, 1943, 1947, 1948, 1954, 1955, 1974
SM-hopeaa: (5) 1928, 1929, 1930, 1946, 1950
SM-pronssia: (4) 1932, 1945, 1953, 1970
Ykkössarja \ Ykköspesis
Sarja nousu: (6) 1983, 1985, 1995, 2017, 2020, 2023
Suomensarja
Sarja nousu: (5) 1959, 1961, 1965, 1980, 2009
Suomen Cup
Hopeaa: (2) 1972, 1978
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lyöjäkuningas: Raimo Pasanen (1970)  |  Vuoden lukkari: Pentti Paavola (1949)  Markku Raasu (1972, 1974)  |  Vuoden pesäpalloilija: Kari Lindberg (1970)  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä-Länsi-valinnat

| --- | --- |
 Olavi Paavola (1932, 1933)  Veikko Vapalahti (1932, 1933, 1934)  Eero Salisma (1938, 1939, 1940)  Onni Paavola (1938, 1939, 1943, 1945)  Unto Liukkonen (1943)  Elmer Meilahti (1943)  Mauri Mäkelä (1943, 1948)  Hannu Vainio (1943)  Pentti Paavola (1945, 1946, 1947, 1948, 1949, 1950)  Olli Saressalo (1945, 1950)  Pentti Hattari (1947, 1948, 1949, 1950)  Osmo Leino (1947)  Sakari Saressalo (1947)  Eero Vuorio (1948, 1951, 1952)  Erkki Hattari (1951)  Niilo Janhunen (1952, 1954) :  Raimo Jaakkola (1953, 1955)  Heikki Hattari (1955)  Pauno Paavola (1955, 1956)  Antero Niemelä (1957, 1958)  Reino Raesmaa (1963)  Kari Lindberg (1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974)  Risto Kivelä (1967, 1969, 1970, 1971)  Erkki Antinniemi (1970)  Jarkko Pakkanen (1970)  Raimo Pasanen (1970, 1971, 1972, 1974, 1975, 1976)  Markku Raasu (1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1979)  Jukka Parikka (1974)  Kari Salmi (1984, 1985, 1986)  Vesa Toikka (1998)  Timo Laine (2000)  Vesa Kaukiainen (2001)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

Pentti Paavola (1945, 1948)
Mauri Mäkelä (1946)
Olli Saressalo (1946)
Pentti Hattari (1948)
Eero Vuorio (1948)
Toivo Niemelä (1956)
Pauno Paavola (1956)
Antero Niemelä (1957, 1958)
Aarre Huovila (1963)
Kari Lindberg (1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972)
Risto Kivelä (1967, 1968, 1969)
Ilkka Porras (1968)
Raimo Pasanen (1970, 1974, 1976)
Markku Raasu (1970, 1971, 1972, 1974, 1975, 1976)
Markku Koso (1972)
Jukka Parikka (1975)
Ilpo Harjama (1978, 1981, 1982)
Esa Niemelä (1986)
Tilastot ja luettelot > Miesten joukkueen pelinjohtajat

| --- | --- |
 Aarre Huovila (1964)  Antero Niemelä (1970–1971)  Ossi Vanhala (1970–1972)  Aarre Huovila (1972–1976)  Juhani Leislahti (1973)  Kari Lindberg (1981)  Antero Niemelä (1981)  Matti Toikka (1982–1984)  Markku Raasu (1985)  Matti Toikka (1986–1988)  Jorma Ahvenainen (1986)  Markku Raasu (1989–1990)  Tero Pasi (1993–1994)  Raimo Bragge (1996) :  Jari Heikkilä (1997–1998)  Tapio Juntunen (1999)  Aulis Paski (2000)  Jari Penttinen (2001–2002)  Matti Pietikäinen (2003)  Sami Toikka (2008)  Vesa Toikka (2009–2012)  Jari Heikkilä (2013–2014)  Marko Hovi (2015)  Saku Kapanen (2016)  Vesa Toikka (2016)  Petri Pulliainen (2017-2018)  Juho Kaikko (2019-2021)  Petri Pulliainen (2021)  Petri Tuuva (2022)  Jukka Mäkinen (2023)  Eerik Häkämies (2023-2024)  Toni Kohonen (2025)
Aiheesta muualla

Haminan Palloilijoitten internet-sivut
http://vessix.kotisivukone.com/files/vessix.kotisivukone.com/Pesis/seurat/haminan_palloilijat.xls
| n k Miesten pesäpallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Miehet:  1922: HPL  1923: HPL  1924: HPL  1925: LSK  1926: HPL  1927: HPL  1928: VPL  1929: Maila-Veikot  1930: Maila-Veikot  1931: Maila-Veikot  1932: Maila-Veikot  1933: RPL  1934: HPL  1935: KuVe  1936: HPK  1937: KuVe  1938: HPL  1939: HP  1940: KuVe  1941: ei pelattu  1942: Valtion lentokonetehdas  1943: HP  1944: ei pelattu  1945: Pallo-Veikot  1946: Pallo-Veikot  1947: HP  1948: HP  1949: Maila-Veikot  1950: Maila-Veikot  1951: Maila-Veikot  1952: Maila-Veikot  1953: Kiri  1954: HP  1955: HP  1956: Kiri  1957: Kiri  1958: Kiri  1959: Pallo-Toverit  1960: Veto  1961: IK  1962: IK  1963: Jymy  1964: Kiri  1965: Veto  1966: KPL  1967: KPL  1968: KPL  1969: KPL  1970: U-PV  1971: Lippo  1972: Lippo  1973: Puna-Mustat  1974: HP  1975: Maila-Jussit  1976: KPL  1977: Pallo-Veikot  1978: Pallo-Veikot  1979: Tahko  1980: Tahko  1981: Tahko  1982: Kiri  1983: Maila-Jussit  1984: Kiri  1985: Maila-Jussit  1986: Pallo-Veikot  1987: Maila-Jussit  1988: Ankkurit  1989: Ankkurit  1990: Jymy  1991: Pallo-Veikot  1992: Jymy  1993: Jymy  1994: Lippo  1995: Jymy  1996: Jymy  1997: Jymy  1998: Lippo  1999: KiPa  2000: KiPa  2001: Jymy  2002: Jymy  2003: Jymy  2004: Jymy  2005: KiPa  2006: Jymy  2007: Tahko  2008: PattU  2009: Jymy  2010: Veto  2011: Jymy  2012: Jymy  2013: Jymy  2014: Jymy  2015: Jymy  2016: Veto  2017: Veto  2018: JoMa  2019: JoMa  2020: Jymy  2021: MPP  2022: Veto  2023: Jymy
Alison Jackson

| Alison Jackson |
| --- | --- |
 Alison Jackson Holland Ladies Tour -kilpailussa 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1988
Kansalaisuus:  Kanada
Pyöräilijä
Pituus:  168 cm
Paino:  63 kg
Joukkue:  EF-Oatly-Cannondale
Laji:  maantiepyöräily
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2015–2016 2017 2018–2019 2020 2021–2022 2023 2024–:  Twenty16 Bepink-Cogeas Tibco–Silicon Valley Bank Team Sunweb Liv Racing EF Education–Tibco–SVB EF Education–Cannondale / EF-Oatly-Cannondale
Suurimmat voitot
 Pariisi–Roubaix 2023 La Vuelta Femenina, etappi Maantieajon Kanadan-mestaruus 2021, 2023 Aika-ajon Kanadan-mestaruus 2021 
 Tiedot päivitetty: 8. taammikuuta 2025 
Alison Jackson (s. 14. joulukuuta 1988 Vermilion, Alberta) on kanadalainen maantiepyöräilijä, Pariisi–Roubaix'n voittaja. Hän edusti Twenty16-joukkuetta vuosina 2015–2016, Bepink-Cogeas-tallia 2017, Tibco–Silicon Valley Bank -joukkuetta vuosina 2018–2019, Team Sunwebia 2020, Liv Racing -joukkuetta 2021–2022, EF Education–Tibco–SVB -tallia vuonna 2023 ja EF Education–Cannondale / EF-Oatly-Cannondalea vuodesta 2024 lähtien.
Jackson voitti vuoden 2023 Pariisi–Roubaix'n oltuaan loppukirissä nopein kuuden ajajan kärkiryhmästä.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Pienen pojan haaveet

Pienen pojan haaveet on suomalainen country-kappale, jonka Kari Kuuva teki alun perin Jarno Sarjaselle. Sarjanen esitti kappaleen Syksyn Sävel -ohjelmassa vuonna 1971.
Levytykset

Jarno Sarjanen (Jarno Sarjanen, 1971)
Tapio Heinonen (Vaeltaja Tapio Heinonen, 1976)
Jukka Raitanen (Jukka Raitanen, 1977)
Ykä ja Sylvesterit (Tunnelmallisesti, 1983)
Antti Hautaniemi (Töpinää töppösiin, 1985)
Lasse Hoikka ja Souvarit (Nuoruuden tie, 1985)
Kari Tapio (Olen suomalainen - Kaikki levytykset 1972-1992)
Country Cowboy (Sepeteus, 1989)
Keijo Minerva (Miehen tie, 1991)
Yölintu (Pienen pojan haaveet, 2000)
Micco Vuorio (Pienen tytön haaveet, 2000)
Harri Marstio: 10 (2006)
Jukka Moilanen: (Jusu, Pienen pojan haaveet 2012)
Jussi Syren and the Groundbreakers (My Dreams of Yesterday , 2015)
LäpiValaisu (Pienen pojan haaveet, 2015)
Chelsean posliinitehdas

Katukauppias noin vuodelta 1760
Chelsean posliinitehdas oli varhainen englantilainen posliinitehdas, joka toimi vuosina 1745–1770 Lontoon Chelseassa. Sen perusti hopeaseppä Nicholas Sprimont, joka jatkoi hopeaesineiden valmistamista posliinin rinnalla. Tehdas sijoittui lähelle Ranelaghin puistoa, missä liikkui kuninkaallisia ja ylhäisöä. Yksi Sprimontin suojelijoista oli Cumberlandin herttuan sihteeri. Tämän avulla Sprimont onnistui hankkimaan Meissenin posliinia, ja monet Chelsean varhaisista esineistä olivatkin kopioita Meissenin posliinista.
Chelsea tähtäsi selvästi ylellisyystuotteiden markkinoille. Tehdas keskittyi lähinnä posliinisiin koriste-esineisiin, ja 1760-luvulla se teki myös astioita rokokootyyliin. Tähän saatiin vaikutteita ranskalaisesta Sèvresin posliinista. Tehtaan leimana oli aluksi kolmio, vuodesta 1752 ankkuri. Ensimmäisten vuosien eli "kolmio-kauden" tuotteet ovat läpikuultavia ja erittäin kiiltäviä. Astioissa ei ole juuri koristelua, ja niiden muoto muistuttaa klassisten hopeaesineiden muotoa. Kun ankkuri tuli käyttöön leimassa, posliinimassan koostumusta muutettiin eikä se ole enää yhtä läpikuultavaa. Koristeluissa näkyy vaikutteita Japanista ja Meissenistä. Ankkurikaudella alettiin tuottaa myös luonnollisen näköisiä pienoispatsaita eläimistä ja hedelmäasetelmista. Kun Ranskan Sèvres syrjäytti Meissenin esikuvana, myös tehtaanmerkki vaihdettiin punaisesta ankkurista kultaiseen ankkuriin.
Vuonna 1770 tehdas siirtyi derbyläisen William Duesburyn omistukseen, ja senjälkeinen tuotanto tunnetaan "Chelsea-Derbyn" posliinina. Tehdas toimi samalla paikalla vuoteen 1784, jolloin sen koneet ja muotit siirrettiin Derbyyn. Vuonna 2010 Derbyn kaupunginmuseo sai kokoelmiinsa yli seitsemäntuhatta muottia ja esinettä Chelsean ja Derbyn tehtailta.
TUL Cup 2024

| TUL Cupin kausi 2024 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  5
Ajankohta:  25. huhtikuuta - 28. syyskuuta 2024
Mestari:  Tampereen Pallo-Veikot
  ← 2023 :  2025 → 
TUL Cup 2024 oli 81. kerran järjestetty Suomen Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Mestaruuden voitti Tampereen Pallo-Veikot.
Joukkueet

Kilpailuun osallistui kuusi joukkuetta, joista TPV pääsi suoraan loppuotteluun.
| Joukkue | Kotipaikka | Sarjataso |
| --- | --- | --- |
| Lapuan Ponnistus | Lapua | Vitonen |
| Seinäjoen Sisu | Seinäjoki | Nelonen |
| Sisu-Pallo | Seinäjoki | Kutonen |
| Someron Voima | Somero | Kutonen |
| Tampereen Pallo-Veikot | Tampere | Kakkonen |
| Warkauden Jalkapalloklubi | Varkaus | Nelonen |
Charlotte Kool

| Charlotte Kool |
| --- | --- |
 Charlotte Kool RideLondon Classiquen 1. etapin voittajana 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1999
Kansalaisuus:  Alankomaat
Pyöräilijä
Joukkue:  Team Picnic PostNL
Laji:  maantiepyöräily
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2018–2019 2020–2021:  GRC Jan van Arckel NXTG Racing
Ammattilaisjoukkue(et)
2022–:  Team DSM / Team dsm-firmenich PostNLx / Team Picnic PostNL
Suurimmat voitot
 RideLondon Classique 2023 Tour de France Femmes, 2 etappia La Vuelta Femenina, etappi 
 Tiedot päivitetty: 21. elokuuta 2024 
Charlotte Kool (s. 6. toukokuuta 1999 Blaricum, Pohjois-Hollanti) on alankomaalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team DSM:ssä vuonna 2022 ja edustaa edelleen samaa joukkuetta, nimeltään nyt Team Picnic PostNL.
Kool voitti vuonna 2023 UCI Women's World Touriin kuuluneen etappikilpailu RideLondon Classiquen 11 sekunnin erolla Chloe Dygertiin. Hän voitti kaksi etappia Tour de France Femmes -kilpailussa 2024.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Maan päällä kuin taivaissa

| Maan päällä kuin taivaissa> This Side of Paradise |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  F. Scott Fitzgerald
Kansitaiteilija:  W. E. Hill
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Kustantaja:  Charles Scribner's Sons
Julkaistu:  1920
Suomennos
Suomentaja:  Heikki Salojärvi
Kustantaja:  Love Kustannus
Julkaistu:  1984
Sivumäärä:  259
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maan päällä kuin taivaissa (engl. This Side of Paradise) on amerikkalaisen F. Scott Fitzgeraldin ensimmäinen, vuonna 1920 ilmestynyt romaani. Kirja tarkastelee ensimmäisen maailmansodan jälkeisen nuorison elämää ja moraalia. Kirjan päähenkilö, Amory Blane on viehättävä Princetonin yliopiston opiskelija, joka harrastaa kirjallisuutta ja etsii itseään koko kirjan läpi.
Tausta

Kesällä 1919 22-vuotiaan Fitzgeraldin kihlattu Zelda Sayre purki parin kihlauksen Fitzgeraldin vähäisten rahavarojen vuoksi. Juopoteltuaan lähes koko kesän Fitzgerald palasi kotiinsa Minnesotan St. Pauliin viimeistelläkseen romaaninsa. Hän toivoi tulevansa menestyväksi kirjailijaksi ja näin saavansa Zeldan takaisin. Princetonissa Fitzgerald oli jo kirjoittanut julkaisemattoman romaanin The Romantic Egoist, ja lopulta 80 sivua tästä aikaisemmasta työstä päätyi Maan päällä kuin taivaissa -romaaniin.
Fitzgerald lähetti käsikirjoituksen ystävänsä mukana New Yorkiin Charles Scribner’s Sons -kustantamoon 4. syyskuuta 1919, ja se hyväksyttiin  16. syyskuuta. Fitzgerald yritti jouduttaa julkaisemista tehdäkseen vaikutuksen Zeldaan, mutta kirjan oli odotettava kevääseen. Julkaisupäätös kuitenkin riitti Zeldalle, ja he jatkoivat kihlaustaan.
This Side of Paradise julkaistiin 26. maaliskuuta 1920. Sen 3 000 kappaleen painos myytiin loppuun kolmessa päivässä. Ennustuksensa mukaan Fitzgerald näin nousi yhdessä yössä kuuluisuuteen. Zelda ja Scott avioituivat New Yorkissa 3. huhtikuuta, tuskin viikkoa julkaisun jälkeen.
Juoni

Amory Blaine viettää lapsuutensa kiertäen hienostopiireistä toisiin omalaatuisen äitinsä kanssa. Beatrice Blaine opettaa pojalleen koko tämän lapsuuden ajan hienoimpia käytöstapoja ja niin Amorystä varttuu mitä sivistynein ja viehättävin nuori mies. Sekä rouva Blaine että Amory itse ovat vakuuttuneita pojan tulevaisuuden olevan erityisen lupaava. Amory tutustuu myös äitinsä vanhaan ystävään, Monsignor Darcyyn, josta tulee hänelle eräänlainen henkinen opas ja heidän välilleen syntyy syvä ystävyys.
Siirtyessään kotiopettajien opetuksesta sisäoppilaitokseen Amoryllä on vaikeuksia pärjätä muiden kanssa, koska hänellä on suuri vaikeus peitellä sitä, että tietää hyvin olevansa muita parempi. Sama ongelma jatkuu hänen siirtyessään opiskelemaan Princetonin yliopistoon. Vähitellen Amory kerää kuitenkin ympärilleen joukon tarpeeksi sivistyneitä ja miellyttäviä ystäviä ja elämä alkaa taas maittaa.  Eräissä tanssiaisissa Amory tutustuu kauniiseen ja keimailevaan Isabelle Borgéen. Amory rakastuu hänen päättäväiseen luonteeseensa, mutta lopulta hänestä tuntuu, ettei Isabelle ole mitään ilman hänestä peilautuvaa Amoryn luonnetta.
Isabellen ja Amoryn erottua Amory lähtee sotaan. Hän menettää siellä useita hyviä ystäviään, mutta selviää itse haavoittumattomana. Sodasta palattuaan hän tapaa elämänsä rakkauden; Rosalind Connagen. Viikkojen ja kuukausien kuluessa parin rakkaus syvenee entisestään, ja häistäkin puhutaan jo, kunnes Rosalind kertoo murtuneena, että hänen on naitava toinen mies Amoryn kuihtuneiden rahavarojen vuoksi. Lopullisen iskun Amory saa, kun hän kuulee rakkaan Monsignor Darcynsa kuolleen.
Tämän jälkeen Amoryn elämässä tulee pitkä, sisällyksetön aika, jona hän maansa menettäneenä juo ja riehuu baareissa päivästä toiseen. Hän alkaa irtaantua ystävistäänkin ja kulkea ilman määränpäätä paikasta toiseen.
Vieraillessaan Marylandissa Amory tapaa raikkaan ja omapäisen Eleanorin. Amory rakastuu taas, vaikkei voikaan Rosalindin jälkeen rakastaa ketään enää yhtä vahvasti. Amory ja Eleanor viettävät kaksi ihanaa kuukautta yhdessä, ja samalla kun kesä vaihtuu syksyksi, myös heidän rakkautensa kuihtuu. 
Kirja päättyy Amoryn katkeriin sanoihin: ”Tunnen itseni, mutta siinä kaikki.”