stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Callum Hudson-Odoi

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Callum James Hudson-Odoi
Syntymäaika: 7. marraskuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Wandsworth, Lontoo, Englanti
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Nottingham Forest
Pelinumero: 14
Junioriseurat
2007–2017: Chelsea
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2017–2023 | Chelsea | 72 | (4) |
| 2022–2023 | → Bayer Leverkusen | 14 | (0) |
| 2023– | Nottingham Forest | 33 | (9) |
Maajoukkue
| 2015−2016 | Englanti U16 | 2 | (0) |
| 2016−2017 | Englanti U17 | 22 | (5) |
| 2018 | Englanti U18 | 2 | (1) |
| 2018 | Englanti U19 | 7 | (2) |
| 2019− | Englanti U21 | 9 | (4) |
| 2019− | Englanti | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. syyskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 15. syyskuuta 2024.
Callum James Hudson-Odoi (s. 7. marraskuuta 2000 Wandsworth, Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia.
Seurajoukkueura

Hudson-Odoi on Chelsean kasvatti. Hän teki debyyttinsä edustusjoukkueessa 28. tammikuuta 2018 EFL Cup -ottelussa Newcastle Unitedia vastaan tultuaan kentälle 81. minuutilla. Kolme päivää myöhemmin 31. tammikuuta 2018 hän esiintyi ensi kerran Valioliigassa. Hän pelasi kahdessa ottelussa Chelsean voittaessa FA Cupin 2018. Seuraavalla kaudella hän pelasi Eurooppa-liigassa yhdeksän ottelua, joissa teki neljä maalia, Chelsean voittaessa sarjan mestaruuden. Valioliigassa hän teki ensimmäisen maalinsa 11. tammikuuta 2020 kotiottelussa Burnleya vastaan. Hän pelasi seitsemän ottelua ja teki kaksi maalia Chelsean voittaessa Mestarien liigan kaudella 2020–2021. Hän ei kuitenkaan päässyt neljännesvälierien jälkeen kentälle. Hän voitti samana vuonna UEFA Super Cupin ja seurajoukkueiden maailmanmestaruuden. Hän pelasi kauden 2021–2022 loppuun mennessä Chelseassa 72 valioliigaottelua, joissa hän teki neljä ja syötti 12 maalia. Chelseassa pelaamissaan 17 Mestarien liigan ottelussa hän sekä tehki että syötti kolme maalia.
Hudson-Odoi pelasi kaudella 2022–2023 Bayer Leverkusenissa lainalla 14 ottelua Bundesliigassa. Mestarien liigassa pelaamissaan kuudessa ottelussa hän teki yhden maalin. Eurooppa-liigassa hän pelasi yhden ottelun.
Hudson-Odoi siirtyi syyskuun 2023 alussa Englannin Valioliigassa pelaavaan Nottingham Forestiin. Hän teki kauden ensimmäisessä liigaottelussaan kotikentällä Burnleyä vastaan 1–1-tasoitusmaalin. Kauden aikana hän pelasi 29 valioliigaottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia.
Maajoukkueura

Hudson-Odoi pelasi kaikki ottelut Englannin saavuttaessa vuonna 2017 alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden ja saman ikäluokan EM-hopeaa. Ensimmäisen ottelunsa Englannin A-maajoukkueessa hän pelasi EM-karsintaottelussa Tšekkiä vastaan maaliskuussa 2019 ja toisen kolme päivää myöhemmin Montenegroa vastaan. Jälkimmäisen ottelun hän pelasi kokonaan. Kolmannen maaottelunsa Hudson-Odoi pelasi marraskuussa 2019 EM-karsinnassa Kosovoa vastaan.
Aaron Wan-Bissaka

Aaron Wan-Bissaka vuonna 2018
Aaron Wan-Bissaka (s. 26. marraskuuta 1997 Lontoo)  on englantilainen ammattijalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa West Ham Unitedia. Wan-Bissaka on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Wan-Bissaka aloitti liigauransa Crystal Palacessa, jossa hän pelasi vuoteen 2019 saakka. Ensimmäisen liigaottelunsa hän pelasi  Tottenhamia vastaan helmikuussa 2018. Kaudella 2017–2018 hän pelasi kaikkiaan seitsemän liigaottelua ja seuraavalla kaudella 35. Crystal Palacen kannattajat valitsivat hänet joukkueen vuoden pelaajaksi kaudella 2018–2019.
Wan-Bissaka siirtyi 55 miljoonan euron siirtosummalla Manchester Unitediin kesällä 2019. Hän pelasi debyyttikaudellaan Unitedissa 35 valioliigaottelua, joista 34 ottelua avauskokoonpanossa, ja viisi Eurooppa-liigan ottelua. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 34 liigaottelua, joissa teki kaksi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ja Eurooppa-liigassa yhdeksän ottelua, mukaan lukien tappiollinen finaali. Hän menetti vakituisen avauskokoonpanon paikkansa kesken kauden 2021–2022, jolloin pelasi kaikkiaan 20 valioliigaottelua ja kuusi peliä Mestarien liigassa. Hän nousi takaisin vakiokokoonpanoon joulukuussa 2022, ja pelasi kauden 2022–2023 aikana 19 ottelua Valioliigassa, kuusi Eurooppa-liigassa ja viisi peliä Unitedin voittamassa liigacupissa. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 22 valioliigaottelua, joista viisi vasempana laitapuolustajana. Mestarien liigassa hän pelasi kolme peliä ja Unitedin voittamassa FA Cupissa neljä ottelua.
Wan-Bissaka siirtyi Valioliigan West Hamiin 17,6 miljoonan euron siirtosummalla ja seitsenvuotisella sopimuksella elokuussa 2024.
Wan-Bissaka on pelannut Kongon demokraattisen tasavallan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa sekä Englannin alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.
Aurora Galli

Galli MM-karsintaottelussa vuonna 2018.
Aurora Galli (s. 13. joulukuuta 1996) on italialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Italian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 41 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kolmessa ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa. Hän teki turnauksessa kaksi maalia alkulohko-ottelussa Jamaikaa vastaan ja yhden maalin neljännesvälieräottelussa Kiinaa vastaan.
Galli edusti kotimaassaan Juventusta, kunnes hän vuonna 2021 siirtyi Evertoniin.
Pietarsaaren teloitukset

Strengbergin tupakkatehdas. Teloitukset tapahtuivat rakennuksen oikealla näkyvän nurkan takana.
Pietarsaaren teloitukset tapahtuivat Suomen sisällissodan aikana 2. maaliskuuta 1918.
Johdanto

Joukko humalaisia tykistöjääkäreitä teloitti Pietarsaaressa kuusi paikallista työväenjärjestöjen jäsentä sekä heidän ampumistaan vastustaneen valkoisiin kuuluneen lakimiehen Johannes Jääskeläisen. Teloitetut olivat Pietarsaaren suomenkielisen työväenyhdistyksen jäseniä, heidän joukossaan muun muassa entinen kansanedustaja Kalle Suosalo. Yksikään ammutuista ei osallistunut sotatoimiin punaisten puolella. Teloitukset suoritettiin kaupungin keskustassa sijaitsevan Strengbergin tupakkatehtaan seinää vasten.
Teloitukset tehtiin jääkäreiden illanvieton aikana järjestetyn pikaoikeudenkäynnin jälkeen. Istuntoa johti jääkärimajuri Lauri Malmberg ja teloituspäätöksen allekirjoitti Pietarsaaren tykistökoulun päällikkönä toiminut ruotsalainen kreivi Adolf Hamilton. Teloituksiin ei ollut mitään erityistä syytä, vaan niitä on pidetty jonkinlaisena varoituksena punaisille. Tapahtumista vaiettiin Pietarsaaressa pitkään ja esimerkiksi osa uhrien lastenlapsista kuuli asiasta ensimmäistä kertaa vasta kodin ulkopuolelta. Tapausta tutkinut Johannes Jääskeläisen pojantytär toimittaja Marjatta Cronvall katsoo, että teloitusten taustalla oli myös kielipolitiikka, sillä teloittajat olivat ruotsinkielisiä (Malmberg kylläkin suomenkielinen) ja kaikki teloitetut suomenkielisiä, eikä yhtään Pietarsaaren ruotsinkielisen työväenyhdistyksen jäsentä teloitettu. Jääskeläinen tunnettiin innokkaana suomalaisuusmiehenä, joka ennen Pietarsaareen saapumistaan oli aikaisemmassa virassaan usein erimielisyyksiä Pohjanmaan ruotsinkielisten kanssa.
Historioitsija Lars Westerlundin mukaan taas kyseessä oli osa niin sanottua jääkärikonfliktia. Teloitukset olivat valkoisen armeijan ylipäällikköä kenraali C. G. E. Mannerheimia vastaan suunnattu jääkärien protesti, joilla haluttiin osoittaa, ettei hänen 25. helmikuuta antamalla määräyksellään vankien kohtelusta ollut mitään merkitystä. Westerlundin mukaan tarkoituksena oli nöyryyttää Mannerheimia ja horjuttaa hänen heikkoa asemaansa. Suuri osa jääkäreistä vastusti Mannerheimia, koska hän oli entinen Venäjän armeijan upseeri. Teloitus herätti närkästystä valkoisten päämajassa, mutta Mannerheim ei kuitenkaan provosoitunut vastatoimiin ja säilytti asemansa.
Taustaa

Pietarsaareen oli syksyllä 1917 perustettu työväen järjestyskaarti, joka marraskuun yleislakon aikana vastasi kaupungin järjetyksenpidosta. Kun valkoiset sisällissodan syttyessä 28. tammikuuta aloittivat Pohjanmaalla toimineiden venäläisten varuskuntien valtauksen ottivat he haltuunsa myös Pietarsaaressa toimineen pienen varuskunnan. Työväen järjestyskaarti oli edellisenä iltana kokoontuneena Koulukadun varrella sijaitsevalle työväentalolle, mutta yöksi kaarti kuitenkin hajaantui ja paikalle jäi ainoastaan muutama vartiomies. Suojeluskuntalaisten marssiessa Pietarsaareen kello 6.30 jääkäriluutnantti Lauri Tiaisen johdolla kaupungissa toiminut venäläinen varuskunta antautui lyhyen laukaustenvaihdon jälkeen ilman suurempaa vastarintaa. Venäläisillä rivimiehillä ei ollut juurikaan motivaatiota sotimiseen ja lisäksi heidän upseerinsa olivat tehneet Pietarsaaren suojeluskunnan kanssa salaisesti yhteistyötä jo ennen hyökkäystä. Aamupäivän aikana noin 60 suojeluskuntalaista valtasi vielä työväentalon, jonka vartiomiehet eivät myöskään tehneet vastarintaa. Yksi suojeluskuntalainen kuitenkin haavoittui kuolettavasti pihan perällä olleen vartiomiehen ampumasta luodista. Punakaartin aseet takavarikoitiin ja sen jäseniä käytiin vangitsemassa kodeistaan. Seuraavien päivien aikana kaupungissa vangittiin lisää työväenjärjestöjen jäseniä, joista ainakin kaksi surmattiin.
Tapahtumat > Teloitus

Tuomion jälkeen miehet saivat kirjoittaa viimeisen viestin omaisilleen, mutta Jääskeläisen kirjettä ei milloinkaan toimitettu leskelle. Tuomittuja oli ilmeisesti yhteensä kahdeksan, sillä pietarsaarelainen kirjailija Anna Bondestam on kertonut, että yksi teloitettavista onnistui pakenemaan teloituspaikalle vietäessä ja piileskeli hänen lapsuudenkotinsa ullakolla. Seitsemän muuta ammuttiin Hämeenkadun ja Koulukadun kulmauksessa sijaitsevan Strengbergin tupakkatehtaan seinää vasten. Ruumiit vietiin kasaan työväentalon portaiden eteen, jossa ne olivat seuraavaan iltaan asti, kunnes omaiset saivat hakea vainajat. Ainakin Jääskeläisen ruumis oli myös ryöstetty.
Teloitetut työväenjärjestöjen jäsenet haudattiin yhteishautaan, jonne haudattiin myös aikaisemmin helmikuussa teloitettu Erik Svalberg. Paikallisia pappeja oli kuitenkin vaikea saada siunaamaan edes Jääskeläisen ruumista. Kreivi Hamilton kertoi isälleen lähettämässään kirjeessä päättäneensä jatkossa hirttää kolme ”huligaania” jokaista kaupungissa valkoista vastaan tehtävää hyökkäystä kohden. Bondestamin mukaan kaupungin työväenjärjestöjen jäseniä haettiin kodeistaan kuulusteluihin vielä kuukausia teloitusten jälkeen.
Uhrit

Lääninsihteeri Johannes Jääskeläisen ja entisen kansanedustajan leipuri Kalle Suosalon lisäksi teloitettiin työmiehet Emil Lind (s. 1880), Aksel Salonen (s. 1894), Johannes Puurunen (s. 1883) ja Petter Tiihonen (s. 1879) sekä seppä Yrjö Eriksson (s. 1888). Jääskeläistä lukuun ottamatta kaikki olivat Pietarsaaren suomenkielisen työväenyhdistyksen jäseniä.
Jääskeläinen oli ainoa sisällissodan valkoisen terrorin uhrina kuollut juristi. Hänen leskensä Karin Jääskeläisen mukaan kyseessä oli kielipoliittinen kosto suomalaisuusaatteesta, kun Jääskeläinen oli lääninsihteerin virassaan joutunut vastakkain Pohjanmaan ruotsinkielisten kanssa. Hän oli myös saanut vasemmistolaisen leiman neuvotellessaan vuoden 1917 levottomuuksien aikana työväenjärjestöjen edustajien kanssa. Karin Jääskeläinen yritti sodan jälkeen selvittää miehensä kohtaloa ja oikeudenkäynnin laillisuutta. Oikeuskansleri Axel Charpentier totesi kuitenkin vuonna 1919 antamassaan vastauksessa, että tuomio jää ennalleen, koska leski ei ollut pystynyt todistamaan miehensä syyttömyyttä. Tämä oli mahdotonta, koska esimerkiksi oikeudenkäyntiin liittyneitä asiakirjoja oli hävitetty. Tapausta ryhtyi myöhemmin tutkimaan Karin Jääskeläisen jäämistöstä löytyneiden asiapapereiden pohjalta hänen pojantyttärensä toimittaja Marjatta Cronvall. Tutkimustyön pohjalta syntynyt kirja Seitsemäs mies julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen vuonna 2007.
Muista teloitetuista Emil Lind oli Pietarsaaren suomenkielisen työväenyhdistyksen puheenjohtaja. Hänen leskestään Eriika Lindistä tuli myöhemmin ensimmäinen Pietarsaaren kaupunginvaltuustoon valittu nainen. Pekka Tiihonen puolestaan oli yksi Pietarsaaren suomenkielisen työväenopiston perustajista. Entinen kansanedustaja Suosalo oli vakaumuksellinen pasifisti. Hän oli myös puolustanut suomenkielisten asemaa ja sisällissodan sytyttyä vaatinut lehtikirjoituksessa, että vangittuja venäläissotilaita pitää kohdella hyvin.
»Rakas vaimo ja lapset. Kun luet nämä rivit en ole enää elossa olen tuomittu kuolemaan. Älä menehdy surusta se oli välttämätöntä. Koita urhollisesti kestä kaikki kärsimykset. Sytämeliset jäänhyväiset Eriikkalle, Intolle, Olaville, Kertulle ja kaikille tuttaville. Sano Alinalle että se jonka lupasin sille antaa jäi antamatta tässä elämässä mutta kyllä tulevassa. Jääkää hyvästi voikaa hyvin sitä toivoo kuolemaan tuomittu Emelisi.» 
(Emil Lind viimeisessä viestissään.)
Joukkohauta ja muistomerkit

Teloitetut työväenyhdistyksen jäsenet haudattiin joukkohautaan Pietarsaaren uudella hautausmaalla sijaitsevan Johanneksen kappelin edustalle. Paikalle on myös haudattu hieman aikaisemmin teloitettu Erkki Svalberg. Pietarsaaren ruotsalainen seurakunta ei vuonna 1918 suostunut suorittamaan kristillistä hautausta, jonka vuoksi kirkkoherra Bo-Göran Åstrand esitti lokakuussa 2018 järjestetyssä tilaisuudessa anteeksipyynnön ja piispa Björn Vikström siunasi vainajat.
Teloituspaikkana toimineen Strengbergin tupakkatehtaan seinään maalattiin teloitusten vuosipäivänä salaa seitsemän ristiä aina 1960-luvulle saakka. Muistolaattaa suunniteltiin ensimmäistä kertaa vuonna 1968, jolloin sisällissodasta tuli kuluneeksi 50 vuotta, mutta tupakkatehtaan johto kielsi laatan kiinnittämisen, eikä kaupunki katsonut asian kuuluvan sille. Samana vuonna paljastettiin kuitenkin punaisten muistomerkki Koulupuistossa. Paikalle oli alun perin tarkoitus asettaa Vestersundsbyn koulun pihassa ollut luonnonkivi, mutta sitä ei saatu kaupungilta, joten lopulta paikalle pystytettiin työväenjärjestöjen kustantama kivipaasi. Vuonna 2018 muistomerkki siirrettiin syrjäisestä puistosta teloituspaikan tuntumaan.
Strengbergin tupakkatehtaan seinään kiinnitettiin viimein muistolaatta teloitusten satavuotispäivänä maaliskuussa 2018. Laatan paljasti Pietarsaaren kaupunginjohtaja Kristina Stenman. Tilaisuudessa oli paikalla myös useita teloitettujen lastenlapsia. Työväenyhdistysten aloittama keräys 5 400 euroa maksanutta laattaa varten käynnistettiin jo vuonna 2013.
Teloitukset kulttuurissa

Cronvallin, Bondestamin ja Westerlundin tutkimuksen lisäksi Pietarsaaren teloitukset esiintyvät myös kaunokirjallisuudessa. Anna Bondestam käsitteli tapausta vuonna 1946 ilmestyneessä romaanissaan Kuilu. Teloitukset esiintyvät myös kirjailija Kaarlo Haapanen 1980-luvulla ilmestyneessä Skata-trilogiassa sekä sivujuonteena Kjell Westön vuoden 2000 romaanissa Isän nimeen. Lisäksi Solveig Emtö käsittelee teloituksia lyhyesti 1987 julkaistussa romaanissaan Pihlajanmarjoja ja krookustalo.
Marjatta Cronvall ohjasi Johannes Jääskeläisen kohtalosta myös vuonna 1988 valmistuneen televisioelokuvan Laittomuuden aika.
Kirjallisuutta

Bondestam, Anna: Jakobstad, vintern 1918 — Pietarsaaren talvi 1918.  Pietarsaari:  Pietarsaaren museo, 1990.  ISBN 952-90225-6-5
Cronvall, Marjatta: Seitsemäs mies.  (Toimittaneet Emilia Cronvall ja Janne Mäkelä)  Helsinki:  Edita, 2007.  ISBN 978-951-37478-1-7
Lappalainen, Tarja: Ottakaa ryssiltä aseet : kenraali Uno Fagernäsin sodat.  Jyväskylä:  Docendo, 2022.  ISBN 978-952-38235-6-3
Westerlund, Lars: Massakern i Jakobstad: Klubbliv, jägarprotest och privatjustis.  Helsingfors:  Folkkontraktet i Finland, 1993.  ISBN 952-90501-3-5
Kreivi Adolf Hamilton.
Johannes Jääskeläinen.
Oikeudenkäynnin puheenjohtajana toiminut Lauri Malmberg everstinä 1920-luvulla.
Kalle Suosalo, Johannes Puurunen ja työväenyhdistyksen näytelmäseuran johtaja Kössi Paatero (s. 1885).
Pietarsaaren teloitusten muistomerkki
Annamari Sipilä

Annamari Sipilä on suomalainen toimittaja. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomien Lontoon kirjeenvaihtajana vuodesta 2014 ja sitä ennen vuosina 2001–2006. Sipilä on toiminut myös Helsingin Sanomien pääkirjoitustoimittajana, taloustoimittajana sekä EU-kirjeenvaihtajana Brysselissä vuosina 2007–2011. Kesällä 2019 hänen irvaileva kirjoituksensa korkeakouluopiskelijoista herätti keskustelua opiskelijoiden uupumuksesta ja siihen suhtautumisesta.
Luettelo Cristiano Ronaldon maajoukkuemaaleista

Cristiano Ronaldo tuulettaa maaliaan Maanosaliittojen cupin 2017 ottelussa Uutta-Seelantia vastaan.
Cristiano Ronaldo on portugalilainen jalkapalloilija, joka on edustanut Portugalin A-maajoukkuetta elokuusta 2003 lähtien. Hän teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa kesäkuussa 2004 Kreikan maajoukkuetta vastaan EM-kilpailuissa. Ensimmäisen hattutemppunsa hän taas teki syyskuussa 2013 Pohjois-Irlantia vastaan.
Ronaldo teki sadannen maajoukkuemaalinsa Kansojen liigassa syyskuussa 2020 Ruotsia vastaan. Hän nousi kaikkien aikojen maajoukkuetilastojen parhaaksi maalintekijäksi vuotta myöhemmin MM-karsinnoissa Irlantia vastaan. Hän on tehnyt marraskuuhun 2024 mennessä 135 maajoukkuemaalia pelaamissaan 217 ottelussa.
Ronaldo on pelannut ennätyksellisissä kuusissa EM-kilpailuissa, ja hän on tehnyt niissä niin ikään ennätykselliset 14 maalia. Hän on pelannut viisissä MM-kilpailuissa ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. Hän on tehnyt ammattilaisten maajoukkuetasolla jaetulla ennätykselliset kymmenen hattutemppua.
Hattutemput

| Nro>  | Päivämäärä | Pelipaikka | Vastustaja | Maalit | Tulos | Ottelumuoto | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 6. syyskuuta 2013 | Windsor Park, Belfast, Pohjois-Irlanti |  Pohjois-Irlanti | 3 (68’, 77’, 83’) | 4–2 | MM-karsinnat 2014 |  |
| 2. | 19. marraskuuta 2013 | Strawberry Arena, Solna, Ruotsi |  Ruotsi | 3 (50’, 77’, 79’) | 3–2 | MM-karsinnat 2014 |  |
| 3. | 13. kesäkuuta 2015 | Vazgen Sargsjanin republikaanistadion, Jerevan, Armen |  Armenia | 3 (29’ p, 55’, 58’) | 3–2 | EM-karsinnat 2016 |  |
| 4. | 7. lokakuuta 2016 | Estádio Municipal de Aveiro, Aveiro, Portugali |  Andorra | 4 (2’, 4’, 47’, 68’) | 6–0 | MM-karsinnat 2018 |  |
| 5. | 31. elokuuta 2017 | Estadio do Bessa XII, Porto, Portugali |  Färsaaret | 3 (3’, 29’ p, 65’) | 5–1 | MM-karsinnat 2018 |  |
| 6. | 15. kesäkuuta 2018 | Sotšin olympiastadion, Sotši, Venäjä |  Espanja | 3 (4’ p, 44’, 88’) | 3–3 | MM-kilpailut 2018 |  |
| 7. | 5. kesäkuuta 2019 | Estádio do Dragão, Porto, Portugali |  Sveitsi | 3 (25’, 88’, 90’) | 3–1 | Kansojen liiga 2018–2019 |  |
| 8. | 10. syyskuuta 2019 | LFF-stadion, Vilna, Liettua |  Liettua | 4 (7’ p, 62’, 65’, 76’) | 5–1 | EM-karsinnat 2020 |  |
| 9. | 14. marraskuuta 2019 | Estádio Algarve, Algarve, Portugali |  Liettua | 3 (7’ p, 22’, 65’) | 6–0 | EM-karsinnat 2020 |  |
| 10. | 12. lokakuuta 2021 | Estádio Algarve, Algarve, Portugali |  Luxemburg | 3 (8’ p, 13’ p, 87’) | 5–0 | MM-karsinnat 2022 |  |
Tilastot

Päivitetty 16. marraskuuta 2024
Beatriz Zaneratto João

Beatriz Zaneratto João
Beatriz Zaneratto João, taiteilijanimeltään Beatriz (s. 17. joulukuuta 1993) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä. Hän on pelannut Brasilian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 72 maaottelua ja tehnyt niissä 22 maalia. Hän on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2011, 2015 ja 2019 sekä olympialaisissa vuonna 2016.
Baghdad Bounedjah

Baghdad Bounedjah (s. 24. marraskuuta 1991 Oran) on algerialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut seuratasolla kotimaansa lisäksi Tunisiassa ja Qatarissa.
Bounedjah on pelannut Algerian maajoukkueessa 30 ottelua ja tehnyt niissä 13 maalia marraskuusta 2014 alkaen. Hän on pelannut joukkueessa vuosien 2017 ja 2019 Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Jälkimmäisessä turnauksessa Algeria voitti kultaa ja Bounedjah teki maalin alkulohko-ottelussa Keniaa vastaan ja loppuottelun ainoan maalin Senegalia vastaan.
Achraf Hakimi

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Achraf Hakimi Mouh
Syntymäaika: 4. marraskuuta 1998 (ikä 26)
Syntymäpaikka: Madrid, Espanja
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: Paris Saint-Germain
Pelinumero: 2
Junioriseurat
2005–2006: Ofigevi
2006–2016: Real Madrid
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2017 | Real Madrid Castilla | 28 | (1) |
| 2017–2020 | Real Madrid | 9 | (2) |
| 2018–2020 | → Borussia Dortmund | 54 | (7) |
| 2020–2021 | Internazionale | 37 | (7) |
| 2021– | Paris Saint-Germain | 46 | (7) |
Maajoukkue
| 2015–2016 | Marokko U20 | 8 | (0) |
| 2019 | Marokko U23 | 2 | (0) |
| 2016– | Marokko | 61 | (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. joulukuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21. joulukuuta 2022.
Achraf Hakimi Mouh eli Achraf (s. 4. marraskuuta 1998 Madrid, Espanja) on marokkolainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan pääsarjassa pelaavaa Paris Saint-Germainia ja on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura

Hakimi kasvoi Espanjan pääkaupunkiseudulla Madridin naapurikaupungissa Getafessa. Hän jalkapalloili Ofigevissä, kunnes liittyi liittyi Real Madridin junioreihin vuonna 2006. Kauden 2016–2017 Hakimi pelasi Real Madridin reservijoukkueessa Castillassa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Kaudeksi 2017–2018 hänet nostettiin seuran edustusjoukkueeseen. Hän pelasi kauden aikana yhdeksän Primera Divisiónin ottelua ja teki kaksi maalia. Realin mestaruusjuhliin päättyneessä Mestarien liigassa hän pelasi kaksi alkulohkon ottelua. Hän oli lisäksi voittamassa seurajoukkueiden maailmanmestaruutta.
Hakimi pelasi kaudet 2018–2020 lainalla Bundesliigan Borussia Dortmundissa. Hän pelasi 54 bundesliigaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia ja antoi 14 maalisyöttöä. Mestarien liigan 13 ottelussa hän viimeisteli neljä ja alusti kolme maalia. Hän oli voittamassa DFL-Supercupia 2019.
Hakimi siirtyi syyskuussa 2020 italialaisjoukkue Interiin. Hän pelasi kauden aikana 37 Serie A -ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Hän voitti Italian-mestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua.
Hakimi siirtyi kesällä 2021 ranskalaiseen Paris Saint-Germainiin. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Ligue 1:ssä 32 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän voitti Ranskan-mestaruuden. Mestarien liigassa Hakimi pelasi kahdeksan ottelua.
Maajoukkueura

Kansainvälisesti Hakimi edustaa vanhempiensa kotimaata Marokkoa. Hän debytoi Marokon maajoukkueessa 11. lokakuuta 2016 ottelussa Kanadaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki MM-karsintaottelussa Malia vastaan syyskuussa 2017.
Hakimi pelasi täyden ajan Marokon kaikissa kolmessa ottelussa MM-kilpailuissa 2018, jokaisessa neljässä ottelussa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 ja jokaisessa viidessä ottelussa tammikuussa 2022 käydyissä Afrikan-mestaruuskilpailuissa. MM-kilpailuissa 2022 Marokko selviytyi kaikkien aikojen ensimmäisenä afrikkalaismaana MM-kilpailujen välieriin ja Hakimi pelasi joukkueen kaikki seitsemän ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki neljännesvälierän Espanjaa vastaan päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa joukkueensa neljäntenä laukojana maalin, mikä vei Marokon tavoittamattomaan 3–0-johtoon.
Huomionosoituksia

Hakimi on valittu Vuoden nuoreksi afrikkalaispelaajaksi 2018 ja 2019. Hänet valittiin vuoden afrikkalaiseen tähdistökentälliseen 2019.
Yksityiselämä

Hakimi on naimisissa espanjalais-tunisialaisen näyttelijän Hiba Aboukin kanssa, ja heillä on vuosina 2020 ja 2022 syntyneet pojat, mutta vaimo on hakemassa avioeroa. Hakimi on joutunut syytteeseen raiskauksesta, jonka väitetään tapahtuneen pariskunnan kotona vaimon ja lasten poissaollessa.