stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Äyräpään kirkko
Muistomerkit

Äyräpään kirkonrauniot saatiin suojelukohteeksi vuonna 1993. Kirkon muistomerkkiä suunniteltaessa valittiin muistomerkiksi itse kirkon rauniot. Mustasta marmorista valmistettu muistolaatta kiinnitettiin suureen teräsbetonin palaseen, jonka räjähdys oli repäissyt kirkon lattiasta ja nostanut pystyyn. Marmorilaatassa on kuva kirkosta ja teksti "Tällä paikalla sijaitsi Äyräpään kirkko 1934-1944. Muisto on kuolematon. Äyräpääläisten pitäjäseura ry." Samaiseen lattianpalaseen kiinnitettiin Äyräpään ja Vuosalmen taistelujen muistolaatta, jossa on teksti Äyräpäässä ja Vuosalmella Suomen sodissa 1939-1944 kaatuneitten suomalaisten sankarivainajien muistoa kunnioittaen (Suomen vaakuna). Nämä muistolaatat paljastettiin 13. kesäkuuta 1993. Läheinen sankarihauta-alue suojeltiin vuonna 1995 ja sankarivainajien muistomerkki paljastettiin 17. elokuuta samana vuonna. Tässä muistomerkissä on valettuun betonilaattaan kiinnitetty musta graniittitaulu, jossa kerrotaan paikan merkityksestä suomeksi ja venäjäksi. Suomen valtio pystytti kirkon raunion vieressä sijaitsevalle 118 tuntemattomaksi jääneen sotilaan kenttähautausmaalle muistomerkin 12. elokuuta 1996. Tämän 4,3 metriä korkean graniittisen muistopaaden suunnitteli kuvanveistäjä Ari Laitila, ja siinä on suomeksi ja venäjäksi teksti "Äyräpään sankarihautausmaa. Toisessa maailmansodassa kaatuneitten tässä lepäävien suomalaisten sotilaiden muistoksi. Suomen valtio." Äyräpään siviilihautausmaan muistomerkki paljastettiin 8. kesäkuuta 1997.
Sotaveteraanit Pentti Holopainen ja Toimi Olkku toivat vuonna 1993 kenraalilleen Adolf Ehrnroothille muisteluretkeltään kristallipullollisen Äyräpään kirkon raunioilta kerättyä hiekkaa. Tällä hiekalla Ehrnrooth siunattiin viimeiselle matkalleen.
Aiheesta muualla

Äyräpää www.luovutettukarjala.fi
Äyräpään kirkon (yllä) sekä Äyräpään ja Vuosalmen taistelujen (alla) muistomerkki.
Gunnar Björnstrand

Gunnar Björnstrand
Gunnar Björnstrand, alk. Knut Gunnar Johansson, (13. marraskuuta 1909 Tukholma – 26. toukokuuta 1986 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä.
Björnstrand kuului 1900-luvun puolivälissä Ingmar Bergmanin ympärille muodostuneeseen ryhmään, jossa mukana olivat myös muun muassa näyttelijät Erland Josephson, Max von Sydow, Ingrid Thulin ja Bibi Andersson.
Björnstrandin viimeinen roolisuoritus oli Bergmanin merkkiteoksessa Fanny ja Alexander vuonna 1982. Sairauden merkit olivat tuolloin jo näkyvissä.kenen mukaan?
Filmografiaa

1950 - Morsian vuokrattavana (Fästmö uthyres)
1950 - Sisareni ja minä (Min syster och jag)
1950 - Risteilyä ja rakkautta (Kyssen på kryssen
1950 - Kvartetten som sprängdes
1950 - Den vita katten
1951 - Pommi tullimiehenä (Tull-Bom)
1951 - Dårskapens hus
1951 - Livat på luckan
1952 - Oppåt med Gröna Hissen
1952 - Sano se kukkasin (Säg det med blommor)
1952 - Pommi lentäjänä (Flyg-Bom)
1953 - Viettelysten ilta (Gycklarnas afton)
1953 - Poppe yksityisetsivänä (Dansa min docka)
1945 - Flottans glada gossar
1954 - Rakkauden oppitunti (En lektion i kärlek)
1955 – Neropatti panttikonttorissa (Stampen)
1955 - Kesäyön hymyilyä (Sommarnattens leende)
1956 - Skorpan
1956 - Seitsemäs taivas (Sjunde himlen)
1957 - Seitsemäs sinetti
1957 - Nattens ljus
1957 - MansikkapaikkaMansikkapaikka (Smultronstället)
1958 - Neiti Huhtikuu (Fröken April)
1958 - Kasvot (Ansiktet)
1961 - Kuin kuvastimessa (Såsom i en spegel)
1963 - Talven valoa (Nattvardsgästerna)
1966 - Naisen naamio – Persona (Persona)
1966 - Träfracken
1966 - Syskonbädd 1782
1968 - Häpeä (Skammen)
1968 - Isi, minun tekee mieli... (Pappa varför är du arg – du gjorde likadant själv när du var ung)
1971 - Ratsumestarin aika (Lockfågeln)
1973 - Någonstans i Sverige
1978 - Syyssonaatti (Höstsonaten)
1979 - Skeppsredaren (TV-sarja)
1982 - Fanny ja Alexander (Fanny och Alexander)
Aiheesta muualla

Gunnar Björnstrand Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Roger Zelazny

| Roger Zelazny> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. toukokuuta 1937 Euclid, Ohio, Yhdysvallat
Kuollut: 14. kesäkuuta 1995 (58 vuotta) Santa Fe, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Harrison Denmark 
Aiheet:  scifi, fantasia
Esikoisteos:  This Immortal (1966)
Palkinnot
 Hugo-palkinto Nebula-palkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Roger Zelazny (13. toukokuuta 1937 Euclid, Ohio, Yhdysvallat – 14. kesäkuuta 1995 Santa Fe, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen fantasia- ja tieteiskirjailija. Zelaznyn ensimmäinen scifinovelli julkaistiin 1962. Sf-yleisölle hän tuli tunnetuksi saatuaan kaksi Nebula-palkintoa ja yhden Hugo-palkinnon 1966. Vuonna 1969 Zelazny ryhtyi kokopäiväiseksi tieteis- ja fantasiakirjailijaksi. Zelazny oli 1960- ja 70-lukujen science fictionin uuden aallon keulakuvia Yhdysvalloissa yhdistämällä science fictioniin psykologisia ja yhteiskunnallisia aiheita.
Zelaznyn suomennetuista tieteisnovelleista ”Ruusu ja Saarnaaja” (1963) oli vahva Hugo-ehdokas 1964. ”Olento nimeltä Bork” (1974) oli vuoden 1975 Nebula- ja Jupiter-palkintojen ehdokas.
Zelaznyn tieteisromaaneista on suomennettu Kujanjuoksu (1969), kertomus ydinsodan jälkeisestä maailmasta, jossa Helvetin enkeli, rangaistusvanki Hell Tanner kuljettaa ruttolääkettä läpi Amerikan mantereen. Zelazny on kertonut kirjoittaneensa kirjan tutkiakseen kysymystä, mitä merkitystä on sillä, tekeekö hyvä ihminen jotakin ylevistä syistä, vai siveetön itsekkäistä syistä.
Zelaznyn Amber-kirjoja on kaikkiaan kymmenen, joista viisi ensimmäistä kertoo prinssi Corwinin seikkailuista ja viisi jälkimmäistä hänen pojastaan Merlinistä. Sarjasta on suomennettu kaksi ensimmäistä osaa, Amberin yhdeksän prinssiä (1970) ja Avalonin luodit (1972). Alkuperäiseen sarjaan kuuluvat myös Sign of the Unicorn (1975), The Hand of Oberon (1976) ja The Courts of Chaos (1978).
Palkinnot ja tunnustukset

Hugo-palkinto, sarja: paras romaani, teoksesta This immortal, 1966
Hugo-palkinto, sarja: paras romaani, teoksesta Lord of light, 1968
Locus-palkinto, sarja: paras fantasiaromaani, 1986
Teokset > Suomennetut romaanit

Kujanjuoksu.  (Damnation alley, 1969.)  Suomentanut Leena Peltonen. Galaxy scifi 4. Book Studio, 1990.  ISBN 951-611-367-2
Amberin yhdeksän prinssiä.  (Nine princes in Amber, 1970.)  Suomentanut . Mervi Hämäläinen. Vaskikirjat, 2008.  ISBN 978-952-5722-03-1
Avalonin luodit.  (The Guns of Avalon, 1972.)  Suomentanut Mervi Hämäläinen. Vaskikirjat, 2008.  ISBN 978-952-5722-07-9
Teokset > Suomennetut novellit

”Ruusu ja Saarnaaja” (1963). Portti 3/1982.
”Shoredanin kellot” (1966). Teoksessa Shoredanin kellot, 1992.
”Olento nimeltä Bork” (1974). Portti 2/1982.
”Camelotin viimeinen puolustaja” (1979). Teoksessa Kauhujen kirja 8, 1996.
”Yrjö-bisnes” (1980). Portti 4/1984.
”Yksisarvisen ehdotus” (1981). Isaac Asimovin Science Fiction -valikoima 6.
Viimeinen illallinen, suom. Marja Sinkkonen, teoksessa Murha à la carte, toimittanut Peter Haining ; suomentaneet Kari Salminen (I osa), Marja Sinkkonen (II osa), Sirkka-Liisa Sjöblom (III osa), Hyvinkää: Book Studio 1996 ISBN 951-611-762-7
Teokset > Amber-kirjat

Nine Princes in Amber (1970, suom. Amberin yhdeksän prinssiä)
The Guns of Avalon (1972, suom. Avalonin luodit)
Sign of the Unicorn (1975)
The Hand of Oberon (1976)
The Courts of Chaos (1978)
Toinen sarja:
Trumps of Doom (1985)
Blood of Amber (1986)
Sign of Chaos (1987)
Knight of Shadows (1989)
Prince of Chaos (1991)
Kokoelma The Chronicles of Amber sisältää sarjan viisi ensimmäistä osaa yksissä kansissa.
Kaikki kymmenen teosta sisältyvät teokseen The Great Book of Amber.
Zelazny laati myös  Amberin maailmaa ja henkilöitä kuvaavan, Neil Randallin kuvittaman hakuteoksen The Visual Guide to Castle Amber (1988).
Teokset > Muut romaanit

This Immortal (1966, 1968)
The Dream Master (1966)
Lord of Light (1967), Hugo-palkinto
Creatures of Light and Darkness (1969)
Isle of the Dead (1969)
Jack of Shadows (1971)
Today We Choose Faces (1973)
To Die in Italbar (1973)
Doorways in the Sand (1976)
Bridge of Ashes (1976)
Roadmarks (1979)
Changeling (1980)
Madwand (1981) (jatko-osa teokselle Changeling)
The Changing Land (1981)
Dilvish, the Damned (1982)
Eye of Cat (1982)
A Dark Traveling (1987)
Here There Be Dragons and Way Up High (1992) (lastenkirja, kuvittanut Vaughn Bode)
A Night in the Lonesome October (1993) (kuvittanut Gahan Wilson)
Teokset > Yhteistyöteoksia

Deus Irae (1976) (Philip K. Dickin kanssa)
Coils (1982, Fred Saberhagenin kanssa)
The Black Throne (1990, Fred Saberhagenin kanssa)
The Mask of Loki (1990) (Thomas T. Thomasin kanssa)
Bring Me the Head of Prince Charming (1991, Robert Sheckleyn kanssa)
If at Faust You Don't Succeed (1993, Robert Sheckleyn kanssa)
A Farce to Be Reckoned With (199, Robert Sheckleyn kanssa5)
Flare (1992) (Thomas T. Thomasin kanssa)
Wilderness (1994) (Gerald Hausmanin kanssa)
Psychoshop (1998) (Alfred Besterin käsikirjoituksen viimeistely)
Donnerjack (1997) (Jane Lindskoldin kanssa)
Lord Demon (1999) (Jane Lindskoldin kanssa)
Teokset > Kokoelmia

Four for Tomorrow (1967)
The Doors of His Face, The Lamp of His Mouth, and Other Stories (1971)
My Name is Legion (1976)
The Illustrated Roger Zelazny (1979)
The Last Defender of Camelot (1980)
Dilvish, the Damned (1982)
Unicorn Variations (1983)
Frost & Fire (1989)
The Graveyard Heart/Elegy for Angels and Dogs (1992) (yhdessä Walter Jon Williamsin kanssa)
Gone to Earth (1992)
Manna from Heaven (2004)
The Last Defender of Camelot (2002)
Teokset > Runokokoelmia

Poems (1974)
When Pussywillows Last in the Catyard Bloomed (1980)
To Spin is Miracle Cat (1981)
Kirjallisuutta

Juhani Hinkkanen: ”Roger Zelazny 1937–1995”. Aikakone 4/1995.
Aiheesta muualla

Roger Zelazny Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Leena Peltonen: Damnation Alley – sankarin tie (1985).
P. A. Manninen: Kujanjuoksu. Aikakone 1/1991.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Fuerte Olimpo

| Fuerte Olimpo |
| --- | --- |

 Fuerte Olimpo
 Koordinaatit: 21°2′15″S, 57°52′12″W 
Valtio:  Paraguay
Departementti:  Alto Paraguay
Väkiluku (2022):  4 586
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fuerte Olimpo on Alto Paraguayn departementin pääkaupunki Paraguayssa Paraguayjoen varrella. Paikka on perustettu 23. syyskuuta 1770 alkujaan nimellä Fuerte Borbón. Sen asukasluku vuonna 2022 oli 4 586.
Maantiede

Fuerte Olimpo sijaitsee Paraguayn pohjoisosassa Alto Paraguayn departementissa Paraguay- ja Blancojokien yhtymäkohdalla noin 480 kilometrin päässä maan pääkaupunki Asunciónista. Alue on osa Gran Chacoa ja kaupunki on jokireitillä Pantanalin kosteikkoalueelle.
Ilmasto seudulla on trooppinen. Vuoden ylin lämpötila on 45 °C ja alin 9 °C. Keskilämpötila on 25 °C. Sateet tulevat usein rankkasateina, joita seuraa kuivakausi.
Historia

Fuerte Olimpon perusti eversti José Antonio Zavala y Delgadillo 23. syyskuuta 1770. Paikan alkuperäinen nimi oli Fuerte Borbón. Sen tarkoituksena oli estää portugalilaisten vaikutusvallan eteneminen seudulle, sekä luoda yhteyksiä Paraguaysta nykyisen Bolivian suuntaan. Paikka sai nykyisen nimensä Fuerte Olimpo diktaattori José Gaspar de Francian kaudella.
Paraguay ja Bolivian välisen Chacon sodan aikana 1900-luvun alkupuoliskolla Fuerte Olimpo oli tärkeä Paraguayn laivaston tukikohta. Pientä laivaston osastoa on ylläpidetty paikalla myös myöhemmin.
Väestö

Fuerte Olimpon asukasluku oli Paraguayn vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 4 586.
María Auxiliadoran katedraali.
Öljykala

| Öljykala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Scombroidei
Heimo::  Käärmemakrillit Gempylidae
Suku::  Ruvettus
Laji::  pretiosus
Kaksiosainen nimi
 Ruvettus pretiosus  Cocco, 1833 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Öljykala (Ruvettus pretiosus) on käärmemakrilleihin kuuluva syvänmeren kalalaji. Se on sukunsa Ruvettus ainoa laji.
Tuntomerkit

Öljykala on ruskean tai tummanruskean värinen. Sen iho on erittäin karkea. Selässä on 13–15 piikkiä. Rintaevien kärjet ovat mustia. Nuorella yksilöllä jälkimmäisen selkäevän reuna ja peräevä ovat valkoisia. Öljykalat ovat yleensä noin 150 cm pitkiä, enimmäispituuden ollessa 300 cm. Painavin yksilö painoi 63 kg.
Levinneisyys

Öljykalaa on havaittu ympäri maapalloa, mutta eniten havaintoja on tehty Australian itä- ja länsipuolella sekä Afrikan länsipuolella. Pohjoisimmat havainnot ovat Irlannin eteläpuolelta.
Ravinto ja elintavat

Öljykalat syövät ravinnokseen kaloja, äyriäisiä ja mustekaloja. Ne ovat avomeren kaloja ja elävät yksin tai pareittain lähellä pohjaa 100–800 metrin syvyydessä, mutta useimmiten 200–400 metrissä.
Käyttö

Öljykalan liha on erittäin rasvaista ja jonkin verran myrkyllistä. Nautittuna se saattaa aiheuttaa muun muassa rasvaripulia; sitä kuitenkin myydään Japanissa. Öljykaloista tehdään myös kalanruokaa.
Aiheesta muualla

Afrikkanet: Öljykala (Ruvettus pretiosus) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Ruvettus pretiosus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q297007  ADW: Ruvettus_pretiosus  AFD: Ruvettus_pretiosus  BOLD: 52776  CoL: 4TTNW  EUNIS: 125013  FishBase: 1044  GBIF: 2397731  iNaturalist: 194885  IRMNG: 10835312  ITIS: 172364  IUCN: 190432  NatureServe: 2.101947  NBN: NBNSYS0000186694  NCBI: 13662  NZOR: 737a6bcc-ce29-49aa-ad91-24af049413c2  Observation.org: 598121  OBIS: 126867  Open Tree of Life: 643948  Plazi: BEC69980-36E3-EC5C-1013-40C3E8B9FEDB  WoRMS: 126867  ZooBank: E22342BB-858C-4336-95EF-CFCFA435724A
Erillinen pataljoona 8 (talvisota)

Erillinen pataljoona 8:n (ErP 8) perusti Salmin suojeluskuntapiiri 6.10.1939 saamansa käskyn mukaisesti Pitkärannassa seuraavasta päivästä alkaen.
Varustaminen

Suojajoukkoihin kuuluvana yksikkönä pataljoona sai keskimääräistä paremman varustuksen talvisodan muihin joukkoihin nähden. Määrävahvuuksia ei kuitenkaan kaikilta osin saavutettu.
Yksiköt

Komentaja + esikunta (vahvuus 1+6)
Esikuntakomppania (vahvuus 118)
1. komppania (1./ErP 8) (vahvuus 191)
2. komppania (2./ErP 8) (vahvuus 191)
3. komppania (3./ErP 8) (vahvuus 191)
Konekiväärikomppania (KKK/ErP 8) (vahvuus 154)
Komentaja(t)

kapteeni Artturi Nikula
kapteeni Martti Aho (vs. komentaja 7.-18.12.1939)
luutnantti Ilmari Inomaa (toimi Nikulan sijaisena useaan otteeseen talvisodan aikana)
Keskittäminen

Erillinen pataljoona 8 perustettiin sen tulevalla toiminta-alueella Laatokan Karjalassa ja se oli jo 9.10.1939 toimintavalmiina puolustusalueellaan Salmin pitäjässä.
ErP 8 kuului IV armeijakunnan puolustusalueen ns. suojajoukkoihin. Suojajoukkotehtävää varten IV armeijakunnan esikunta oli perustanut alajohtoportaakseen Karjalan ryhmän.
Suojajoukkojen tehtävänä oli aluksi suojata kenttäarmeijan keskittäminen YHn julistamisen jälkeen. Kenttäarmeijan keskittämisen jälkeen Karjalan Ryhmä lakkautettiin ja joukot liitettiin IV armeijakuntaan.
Sodan alkaessa 30. marraskuuta ErP 8 oli ryhmittyneenä itärajan tuntumaan Laatokan rannasta pohjoiseen päin teiden suunnissa. Tehtävänä oli viivyttäen vetäytyä IV armeijakunnan pääpuolustuslinjalle.
Knesset

| Knesset |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  yksikamarinen
Johto
Puhemies:  Amir Ohana (Yesh Atid)
Kokoonpano
Edustajia:  120
 
Puolueet:  Hallitus (64)      Likud (32)       Shas (11)       Uskonnolliset sionistit (7)       Yhdistynyt toorajuutalaisuus (7)      Agudat Yisrael (4)       Degel HaTorah (3)       Otzma Yehudit (6)       Noam (1) Oppositio (56)      Yesh Atid (24)       Kansallinen yhtenäisyys (12)      Sininen ja valkoinen (6)      Israelin kestävyys (6)       Uusi toivo (4)       Sitoutumattomat (2)       Yisrael Beiteinu (6)       Yhdistynyt arabilista (5)       Hadash–Ta’al (5)      Hadash (4)      Maki (3)       Sitoutumattomat (1)       Ta'al (1)       Työväenpuolue (4)
Vaalit
Viimeisimmät vaalit:  1. marraskuuta 2022
Kokouspaikka
 Uusi knessetin rakennus Jerusalemissa.
Kotisivut
 https://knesset.gov.il/
Knesset (hepr. ‏כנסת‎, Kneset, kohtaamispaikka) on Israelin parlamentti. Edustajia siihen valitaan 120. Edustajien määrä on sama kuin Talmudissa esiintyvällä muinaisella juutalaisten lainlaatijoiden kokouksella, joka on nykyisen knessetin esikuva. Pysyviä valiokuntia siinä on 12.
Knessetissä päätetään Israelin valtion laeista ja se valitsee myös pääministerin, vaikkakin presidentti muodollisesti nimittää hänet. Pääministeri voi tarvittaessa hajottaa knessetin ja määrätä uudet vaalit, josta presidentti tällöin ilmoittaa knessetissä perinteen mukaan. Knessetissä myös valitaan presidentti parlamentin enemmistön äänillä.
Ensimmäinen istunto pidettiin 14. helmikuuta 1949. Vaalit pidetään neljän vuoden välein. Erillisiä vaalipiirejä ei ole, vaan koko maa toimii yhtenä vaalipiirinä. Edustajat valitaan puolueiden pitkiltä listoilta suhteellisella vaalitavalla D’Hondtin menetelmällä.
Käytössä on vaihteleva äänikynnys, joka viimeisimmissä vaaleissa oli 3,25 prosenttia. Äänestysikäraja on 18 vuotta ja ehdokkaaksi voivat asettua vähintään 21-vuotiaat kansalaiset. Tiettyjen virkamiesten, kuten tuomarien ja upseerien, tulee irtisanoutua vähintään 100 päivää ennen vaaleja, mikäli haluavat asettua ehdolle.
Knessetille on tyypillistä puolueiden suuri määrä ja kannatuksen sekä paikkojen hajaantuminen niiden kesken, mikä johtaa useiden puolueiden koalitiohallituksiin ja monesti myös vähemmistöhallituksiin.
Parlamentin työstä ja ajankohtaisista asioista raportoi hepreankielinen Arutz Knesset -kanava, joka aloitti toimintansa 2004. Lähetyksiä tulee sunnuntaista perjantaihin (lauantai on sapatti). Knessetillä on myös oma YouTube-kanava.
Viimeisimmät vaalit pidettiin marraskuussa 2022.
Edustajat

Istunnoissa käytetään lähtökohtaisesti hepreaa, mutta arabiankieliset edustajat voivat käyttää arabiaa. Nämä puheet tosin käännetään hepreaksi.
Edustajat voivat irtautua puoluepoliittisista ryhmistä, mutta uuden ryhmän perustaminen kesken istuntokauden on hankalaa. Knessetin edustajat eivät myöskään saa tehdä istuntokauden aikana mitään muita töitä tai harjoittaa yritystoimintaa. Palkaton vapaaehtoistyö on sallittua, mikäli se ei häiritse parlamenttityön tekemistä..
Sijainti

Knesset sijaitsee kalliolla Länsi-Jerusalemissa. Sen kustansi pankkiiri James de Rothschild, joka kuuluu Rothschildin pankkiirisukuun.
Knessetillä on ollut monta sijaintia.
14. helmikuuta 1949: Ensimmäinen istunto Juutalaistoimiston rakennuksessa Jerusalemissa
8. maaliskuuta 1949–14. joulukuuta 1949: Knesset istui Kessemin elokuvateatterissa Tel Avivissa
26. joulukuuta–8. maaliskuuta 1950: Siirrettiin uudelleen  Juutalaistoimiston rakennukseen
13. maaliskuuta 1950: Tilapäinen paikka Froumie-rakennuksessa Jerusalemissa.
1957: James A. Rothschild vakuutti David Ben-Gurionille, että hän kustantaa knessetin rakennuksen.
14. lokakuuta 1958: Ensimmäisen peruskiven muuraus uudessa knesset-rakennuksessa.
31. elokuuta 1966: Uuden rakennuksen harjannostajaiset
1981: Lisäsiipi rakennetaan, otettiin käyttöön vuonna 1992
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Knesset (englanniksi)
Knessetin YouTube-kanava (hepreaksi)
Knessetin istuntosali.
Johannes Öhquist

Johannes Öhquist vuonna 1897. (Valokuva Daniel Nyblin.)
Johannes Wilhelm Öhquist (6. joulukuuta 1861 Venjoki, Inkerinmaa – 15. lokakuuta 1949 Wolfach, Baden, Saksa) oli suomalainen virkamies, kielenopettaja, taidehistorioitsija ja poliittisesti aktiivinen kirjailija. Hän edisti Saksan ja Suomen kulttuurisuhteita ja levitti saksan kielellä tietoa Suomesta. Hän pyrki myöhemmin levittämään myös kansallissosialismin aatetta Suomeen. Johannes Öhquist oli kenraaliluutnantti Harald Öhquistin isä.
Saavutukset šakinpelaajana

Johannes Öhquist oli vuonna 1886 perustetun Helsingin Shakkiklubin perustajajäsen, sen varapuheenjohtaja vuosina 1886–1892, puheenjohtaja 1892–1897 sekä 1901–1906 ja kunniajäsen vuodesta 1911. Hän oli lisäksi Suomen ensimmäinen kärkipelaaja.
Šakista 1800-luvun Suomessa on hyvin niukasti historiallista aineistoa. On kuitenkin oletettu, että Öhquist nousi Helsingin Shakkiklubin johtavaksi pelaajaksi jo klubin alkuaikoina. Hänestä ei ehtinyt tulla šakkimestaria, koska arvonimi perustettiin Suomen mestaruuden myötä vasta vuonna 1922. Hänelle myönnettiin šakkitehtävien laadinnan ansioista kansallisen tehtävämestarin arvonimi vuonna 1936.
Öhquistin šakkihegemonian mursi joskus 1890-luvulla nuorukainen nimeltä Anatol Tschepurnoff. Vuonna 1893 Öhquist vielä voitti ottelun Tschepurnoffia vastaan tuloksella 7 voittoa, 2 tasapeliä ja 3 tappiota. Tarkkaa tietoa siitä, milloin Tschepurnoffista tuli Suomen johtava pelaaja, ei ole. Anatol Tschepurnoff oli sitten Suomen kärkipelaaja yli kolme vuosikymmentä.
Teoksia

Der Pilger, runokokoelma.  1908
Suomen taiteen historia. 1912
Das politische Leben Finnlands.   1916
Aus der Versdichtung Finnlands.   1918
Leijonalippu.   1923
Der kristallene Turm, romaani.   1928
Finnland.   1928
Deutsche Finnlandbibliographie.   1929
Samtida konst i Finland.   1929
Neuere bildende Kunst in Finnland.   1930
Kolmas valtakunta.   1938
Das Reich des Führers.    1940
Kirjallisuutta

Pietarista kolmanteen valtakuntaan. Johannes Öhquistin saksankielisestä käsikirjoituksesta Erinnerungen suomentanut sekä muistelmia täydentävän kuvauksen Johannes Öhquistin taustasta ja elämänvaiheista laatinut Matti Liinamaa. Fenix-Kustannus Oy, Espoo 2006. ISBN 978-951-862-171-6
Aiheesta muualla

Öhquist, Johannes hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 2  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  RISM  IdRef
Ñeembucú

| Ñeembucú |
| --- | --- |
 Sijainti
 Koordinaatit: 26°52′S, 58°18′W 
Valtio:  Paraguay
Ñeembucú on Paraguayn departementti. Sen pinta-ala on 12 147 neliökilometriä. Vuonna 2010 asukkaita oli 83 800. Departementin pääkaupunki on Pilar.
Departementti sijaitsee maan eteläosassa, lähellä paikkaa jossa Paraguay- ja Paranájoet yhtyvät. Se on ollut pitkään eristyksissä muusta maasta, mutta nykyisin maantieyhteydet ovat kehittyneet. Alueen talous perustuu hevosten ja lampaiden kasvatukseen.
Piirikunnat

Departementti jakaantuu 16 piirikuntaan:
Alberdi
Cerrito
Desmochados
General José Eduvigis Díaz
Guazú Cuá
Humaitá
Isla Umbú
Laureles
Mayor José J. Martinez
Paso de Patria
Pilar
San Juan Bautista del Ñeembucú
Tacuaras
Villa Franca
Villa Oliva
Villalbín