stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sollefteån kunta
Kunnanvaltuusto

Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Sollefteån kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
| Puolue | Puolue | 1973 | 1976 | 1979 | 1982 | 1985 | 1988 | 1991 | 1994 | 1998 | 2002 | 2006 | 2010 | 2014 | 2018 | 2022 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Maltillinen kokoomus | 5 | 5 | 6 | 6 | 6 | 5 | 6 | 5 | 6 | 4 | 7 | 7 | 5 | 2 |  |
|   | Keskustapuolue | 17 | 17 | 14 | 12 | 10 | 9 | 7 | 6 | 5 | 5 | 6 | 4 | 4 | 9 |  |
|   | Liberaalit | 1 | 1 | 1 | 0 | 3 | 3 | 2 | 1 | 1 | 3 | 2 | 2 | 1 | 0 |  |
|   | Kristillisdemokraatit | 0 | 0 | 0 | 2 | 1 | 2 | 3 | 1 | 4 | 5 | 2 | 1 | 0 | 0 |  |
|   | Ympäristöpuolue vihreät | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 4 | 2 | 3 | 2 | 2 | 2 | 2 | 1 | 0 |  |
|   | Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue | 34 | 35 | 36 | 37 | 36 | 34 | 27 | 31 | 25 | 21 | 22 | 21 | 21 | 16 |  |
|   | Vasemmistopuolue | 4 | 3 | 4 | 4 | 3 | 4 | 3 | 4 | 8 | 5 | 4 | 3 | 3 | 6 |  |
|   | Ruotsidemokraatit | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 2 | 3 |  |
|   | Muut | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 8 | 9 |  |
|   | Yhteensä  | 61 | 61 | 61 | 61 | 61 | 61 | 51 | 51 | 51 | 45 | 45 | 45 | 45 | 45 |  |
Piirit

Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Boteån piiri
Edin piiri (Ångermanland)
Edselen piiri
Graningen piiri
Helgumin piiri
Junselen piiri
Långselen piiri
Multrån piiri
Ramselen piiri
Reselen piiri
Sollefteån piiri
Sångan piiri
Ådals-Lidenin piiri
Överlännäsin piiri
Seurakunnat

Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Sollefteå
Multrå-Sånga
Graninge
Långsele
Ed
Resele
Helgum
Ådals-Liden
Junsele
Boteå
Överlännäs
Ramsele-Edsele
Seurakunnat > Historialliset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri" (ruots. kyrkobokföringsdistrikt), joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Boteå
Boteå utom Gålsjö (ei ollut seurakunta)
Ed
Edsele
Graninge
Gålsjö
Helgum
Junsele
Långsele
Multrå
Norrlands trängkår* (Norrlands trängbataljon)
Ramsele
Resele
Sollefteå
Sånga
Ådals-Liden (Liden)
Överlännäs (Lännäs)
Seurakunnat > Kirkot

Boteån kirkko
Edin kirkko
Edselen kirkko
Graningen kirkko
Helgumin kirkko
Junselen kirkko
Långselen kirkko
Multrån kirkko
Ramselen vanha kirkko
Ramselen uusi kirkko
Reselen kirkko
Sollefteån kirkko
Sångan kirkko
Ådals-Lidenin kirkko
Överlännäsin kirkko
Historia

Alueelta on löydetty Nämforsenin kalliopiirrokset, jotka on ajoitettu vuodelle n. 5000-1000 eaa. Lisäksi seudulta on löytynyt kivikautinen kylä. Uudempaa historiaa edustaa rautaruukkimiljöö 1700-luvulta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sollefteån kunnan kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Sollefteå kommun – Kuntajaon kehitys on käännöstä.
Västernorrlandin läänin kunnat
Kartta Sollefteån kunnan piireistä.
Käännös suomeksi
Jääkiekko talviolympialaisissa 2026

Vuoden 2026 talviolympialaisten jääkiekko järjestetään Milanossa 6.–22. helmikuuta. Jääkiekon talviolympialaisissa käytetään kahta jäähallia: pääareena on Palaltalia Santa Giulia, johon mahtuu 15 000 henkeä, ja kilpailun toisena jäähallina toimii Pala Trussardi 8 479 hengen kapasiteetilla.
Osallistuvat joukkueet > Osallistumisensa varmistaneet

Kanada
Ruotsi
Saksa
Suomi
Yhdysvallat
NHL pelaajien osallistuminen

NHL-pelaajat osallistuvat vuoden 2026 turnaukseen. NHL-pelaajat olivat edellisen kerran osallistuneet talviolympialaisiin vuonna 2014. Vuoden 2018 talviolympialaisiin NHL-pelaajat eivät osallistuneet siksi, että IIHF ja IOC eivät päässeet NHL:n ja sen pelaajien liiton kanssa yhteisymmärrykseen NHL pelaajien suurista vakuutuksista. Vuoden 2022 Kiinan järjestämiin talviolympialaisiin NHL-pelaajat eivät osallistuneet muun muassa koronaviruspandemian vuoksi.
Jaakko Kuusisto

| Jaakko Kuusisto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. tammikuuta 1974 Helsinki
Kuollut: 23. helmikuuta 2022 (48 vuotta) Oulu
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  viulisti, säveltäjä, kapellimestari
Vanhemmat:  Ilkka Kuusisto
Sukulaiset:  Pekka Kuusisto
Muusikko
Soittimet:  viulu
Palkinnot
 Pro Finlandia 
Aiheesta muualla
www.jaakkokuusisto.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jaakko Ilkka Kuusisto (17. tammikuuta 1974 Helsinki – 23. helmikuuta 2022 Oulu) oli suomalainen viulisti, säveltäjä ja kapellimestari. Koulutukseltaan hän oli musiikin maisteri.
Ura

Kuusisto opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja Indianan yliopistossa. Hän esiintyi viulistina lähes kaikkien suomalaisten orkesterien solistina ja oli kesäfestivaalien vakiovieraita. Ulkomailla Kuusisto esiintyi muun muassa Minnesotan orkesterin, Belgian kansallisen orkesterin, Deutsches Symphonie-Orchesterin, BBC:n skottilaisen sinfoniaorkesterin, Malesian filharmonikkojen sekä Sydneyn sinfoniaorkesterin solistina. Hänen levytyksiinsä lukeutuvat muun muassa Bachin viulukonsertot veljensä Pekka Kuusiston kanssa sekä Einojuhani Rautavaaran ja Aulis Sallisen viulukonsertot. Hän levytti myös Jean Sibeliuksen koko nuoruudentuotannon viululle. Kuusisto jakoi vuonna 1989 Kuopion viulukilpailun voiton Pekka Kauppisen kanssa ja pääsi kansainvälisen Jean Sibelius -viulukilpailun finaaliin seuraavana vuonna. Vuosina 1998–2012 hän toimi Sinfonia Lahden konserttimestarina.
Kapellimestarina Kuusisto johti useita Sinfonia Lahden konsertteja ja levytyksiä, mukaan lukien orkesterin ja lauluyhtye Rajattoman yhteistuotannot. Hän vieraili muun muassa Radion sinfoniaorkesterin, Tapiola Sinfoniettan, Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin, BBC:n konserttiorkesterin, Belgian kuninkaallisen filharmonian, Trondheimin sinfoniaorkesterin, Tallinnan, Lausannen ja Liettuan kamariorkesterien, sekä Tampereen, Vaasan, Jyväskylän, Kuopion, Porin ja Joensuun kaupunginorkesterien johtajana. Vuosina 2005–2009 Kuusisto oli Oulu Sinfonian päävierailija ja vuosina 2013–2020 Oulun Musiikkijuhlien taiteellinen johtaja. Kuopion kaupunginorkesterin ylikapellimestarina hän toimi elokuusta 2018 alkaen.
Kuusiston tunnetuin sävellys on todennäköisesti kokoperheen ooppera Koirien Kalevala, joka kantaesitettiin säveltäjän johdolla Savonlinnan Oopperajuhlilla 2004 ja jota on kantaesityksen jälkeen esitetty runsaasti, muun muassa Naantalin Musiikkijuhlilla vuonna 2010. Oopperasta ilmestyi DVD-tallenne vuonna 2008. Elina Vähälä kantaesitti Kuusistolta tilaamansa viulukonserton vuonna 2012, ja keväällä 2013 sai ensi-iltansa ooppera Leirintäalueooppera. Kuusiston ooppera Jää sai kantaesityksensä tammikuussa 2019 Suomen Kansallisoopperassa.
Alkuvuodesta 2013 Kuusisto nimitettiin Taiteen edistämiskeskuksen Taideneuvoston varapuheenjohtajaksi. Hän toimi neuvoston jäsenenä vuosina 2013–2019.
Keväällä 2017 Kuusisto nimettiin VOS-asiantuntijatyöryhmän puheenjohtajaksi. Työryhmän tehtävänä oli valmistella ehdotus museoiden, teattereiden, tanssin ja sirkustoiminnan, sekä orkestereiden valtionosuusjärjestelmän uudistamiseksi.
Kuusisto valittiin vuoden 2021 kuntavaaleissa Oulun kaupunginvaltuuston jäseneksi vihreiden listalta 341 äänellä. Hänet valittiin myös kaupunginhallituksen jäseneksi.
Yksityiselämä

Jaakko Kuusiston isä oli säveltäjä Ilkka Kuusisto, isoisä oli säveltäjä Taneli Kuusisto ja veli viulisti Pekka Kuusisto. Jaakko Kuusisto oli naimisissa Oulu Sinfonian intendentin Maija Kuusiston kanssa vuodesta 2019. Jaakko Kuusistolla oli aiemmasta liitostaan kaksi lasta.
Kuusistolla diagnosoitiin heinäkuussa 2020 aivoissa pahanlaatuinen syöpäkasvain, joka leikattiin saman vuoden elokuussa. Hän sai syöpään sädehoitoa ja sytostaatteja.
Sävellyksiä

Koirien Kalevala, koko perheen ooppera
Prinsessan och vildsvanarna, lastenooppera
Makuukamariooppera, kahdelle laulajalle ja pianolle
Jouluevankeliumi, lapsikuorolle ja orkesterille
Play, viululle, klarinetille, sellolle ja pianolle
Play II, viululle, alttoviululle, sellolle ja pianolle
Play III, jousikvartetille
Loisto, viululle ja pianolle (kansainvälisen Jean Sibelius -viulukilpailun pakollinen teos vuonna 2000)
Musiikki elokuvaan Täällä Pohjantähden alla
Leika, orkesterille
Wiima, jousiorkesterille
Serenadi, kamarikuorolle ja harpulle
Viulukonsertto, viululle ja orkesterille
Miniö, viululle ja kontrabassolle
Leirintäalueooppera, kahdelle laulajalle ja pianolle
Jurmo, soolopianolle
Elämälle, ooppera Oskar Merikannosta (kantaesitys kesäkuussa 2015 Ilmajoen Musiikkijuhlilla)
Jää, Ulla-Lena Lundbergin saman nimiseen romaaniin perustuva ooppera (kantaesitys tammikuussa 2019 Kansallisoopperassa)
Sinfonia, Jaakko Kuusiston viimeiseksi jäänyt, Pekka Kuusiston viimeistelemä teos (kantaesitys Minnesotassa kesäkuussa 2022)
Palkinnot ja tunnustukset

Pro Finlandia -mitali 2017
Valtion viisivuotinen taiteilijaprofessoriapuraha 2021.
Aiheesta muualla

Jaakko Kuusisto.
Kuusisto, Jaakko hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Kroatia  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Eusebi Güell

Eusebi Güellin muotokuva.
Kreivi Eusebi Güell i Bacigalupi (15. joulukuuta 1846 – 8. elokuuta 1918) oli katalonialainen liikemies. Hänet tunnetaan parhaiten arkkitehti Antoni Gaudín mesenaattina.
Güell oli teollisuusmies Joan Güell i Ferrerin ja genovalaisen aatelisnaisen Francisca Bacigalupin poika. Güell tutustui Gaudíin aivan tämän uran alussa ja uskoi, että Gaudí oli sopiva mies suunnittelemaan ainutlaatuisia rakennuksia. Miehiä yhdisti harras katolilaisuus.
Eusebi Güell tilasi Gaudilta kotitalonsa vuonna 1886. Vuonna 1898 hän suunnitteli kirkon Güellin tekstiilitehtaan työntekijöille. Vuonna 1900 Gaudi sai suuren tilauksen, Güellin puiston.
Liiketoimillaan Güell hankki miljoonaomaisuuden, jolla hän pystyi rahoittamaan Gaudílle antamiaan kunnianhimoisia rakennushankkeita. Muun Espanjan halvemmat tuotantokustannukset kuitenkin johtivat Güellin tulojen vähittäiseen ehtymiseen.
Fransiskaanit

| Fransiskaanit> Ordo Fratrum Minorum |
| --- | --- |
 Fransiskaanien vaakuna
Perustettu:  1209
Perustaja:  Franciscus Assisilainen
Tyyppi:  Katolinen sääntökunta
Kattojärjestö:  Katolinen kirkko
Infobox OKNimi-testi OK: 
Franciscus Assisilaista esittävä El Grecon maalaus.
Fransiskaanit (OFM, Ordo fratrum minorum, fratres minores, minoriitit, "vähäisempien veljien sääntökunta"; harmaat veljet) ovat Franciscus Assisilaisen vuonna 1209 perustama, vuonna 1223 vahvistettu kerjäläisveljestö, jonka jäsenet elävät apostolisessa köyhyydessä. Fransiskaanisääntökunnassa oli kaksi suuntaa: lievemmät eli konventuaalit ja ankarammat eli observantit. Kapusiinit (OFMCap) on fransiskaanien haarautuma. Fransiskaanista nunnakuntaa kutsutaan klarissalaiseksi Pyhän Klaaran mukaan. Tämä nunnakunta oli aluksi kuurian vaatimuksesta benediktiinisten sääntöjen alainen, kunnes Pyhä Klaara loi omat luostarisäännöt, jonka jälkeen klarissalaiset muodostivat fransiskaanien toisen sääntökunnan. Lisäksi sääntökuntaa lähellä elää myös maallikoita, jotka muodostavat ns. Franciscuksen kolmannen sääntökunnan. Suomessa keskiajalla toimi kolme konventtia: Viipurin fransiskaanikonventti, Rauman fransiskaanikonventti ja Kökarin fransiskaanikonventti.
Fransiskaanien ohella dominikaanit kuuluvat tärkeimpiin kerjäläisveljestöihin, jotka kielsivät jäseniltään paitsi yksityisomistuksen myös kollektiivisen omistuksen. Niinpä fransiskaanien talotkin olivat virallisesti esimerkiksi kaupunkien raatien omistamia.
Varhaisvaiheet

Fransiskaaninen liike syntyi  vuonna 1209 Franciscus Assisilaisen toiminnan myötä. Fransiskaanien ajatusmaailmaan kuuluivat köyhyydessä elämisen ja yksinkertaisen elämän tavoittelun lisäksi pyrkimys edistää rauhaa ja oikeudenmukaisuutta. Hänen tarkoituksensa ei alun perin ollut perustaa varsinaista organisoitua sääntökuntaa. Organisoituminen tuli kuitenkin tarpeelliseksi seuraajakunnan räjähdysmäisen kasvun vuoksi.
Vuonna 1217 sääntökunta jaettiin hallinnollisesti provinsseihin. Tästä lähtien veljet kokoontuivat ns. kapituleihin keskustelemaan yhteisistä asioista ja tekemään niitä koskevia päätöksiä.
Vuonna 1219 päätettiin ryhtyä toimimaan myös kristityn maailman ulkopuolella. Lähetystyö tuli nyt osaksi fransiskaanista elämäntapaa. Myös Franciscus itse otti osaa lähetystyöhön. Egyptissä sulttaani al-Kamillin sotilaat ottivat hänet vangiksi. Franciscus saarnasi myös sulttaanin edessä. Tämä teki sulttaaniin vaikutuksen, ja Franciscus sai jatkaa matkaansa kohti Jerusalemia.
Vuonna 1220 hän palasi takaisin Italiaan saatuaan tietää sääntökunnan sisäisistä kiistoista. Nyt hän nimitti Pietro Cataniin seuraajakseen sääntökunnan johtajana. Pietro kuitenkin kuoli jo seuraavana vuonna, minkä jälkeen veli Elias nousi sääntökunnan kenraalivikaariksi.
Franciscus laati vuonna 1223 minoriittien säännön toisen version. Kenraalikapituli käsitteli säännön kesäkuussa ja marraskuussa paavi Honorius III vahvisti sen. Paavin vahvistuksen johdosta sääntö tunnetaan myös nimellä Regula bullata.
Seuraavina vuosina Franciscuksen terveydentila heikkeni. Hän kuoli vuonna 1226. Paavi Gregorius IX julisti Franciscuksen pyhimykseksi vuonna 1228.
Köyhyyskiista

Jo 1200-luvulla sääntökunnan sisällä nousi kiistoja, jotka koskivat Franciscuksen tavoitteita ja niiden noudattamista. Pian Franciscuksen kuoleman jälkeen Assisissa ryhdyttiin rakentamaan suurellista basilikaa pyhimyksen haudan päälle. Osa fransiskaaneista näki tämän olevan vastoin fransiskaanien sääntöä.
Merkittäviä fransiskaaneja

Antonius Padovalainen
Bonaventura
Johannes Duns Scotus
Roger Bacon
Aleksanteri Halesilainen
Vilhelm Occamilainen
Giovanni da Pian del Carpini
Maximilian Kolbe
Paul Luther
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Konventuaalien kotisivu
Fransiskaanien kotisivu
Kapusiinien kotisivu
Klarissojen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
FRANCISCAN AUTHORS, 13TH – 18TH CENTURY
Inkeriläisten kansanmurha

Inkerin luterilaiset seurakunnat noin vuonna 1925.
Inkeriläisten kansanmurha on Venäjän vallankumouksen käynnistämä 1900-luvun tapahtumien sarja, jossa Neuvostoliitto karkotti, vangitsi sekä surmasi inkeriläisiä sekä mitätöi, tuomitsi ja tuhosi heidän kulttuurinsa, mikä johti Inkerin suomalaisten kansanmurhaan. Suomalaisia karkotettiin Neuvostoliitossa valtaosin 1930–1940-luvuilla. Yli 100 000 karkotetusta suurin osa oli inkerinsuomalaisia. Suuren terrorin teloituksissa ammuttiin arviolta yli 20 000 suomalaista, yhtä paljon kuin talvisodassa. Monet kuolivat myös karkotuksen aikana ankarissa oloissa, sodissa ja nälänhädissä.
Inkerinmaata sanan historiallisessa merkityksessä ei enää ole. Ennen Neuvostoliiton vainoja inkeriläisiä oli arviolta 140 000–160 000, kun nykyään heitä asuu hajanaisesti Venäjällä noin 19 000.
Vuodesta 1935 alkaen kansanmurha ilmeni kokonaisten inkerinsuomalaisten kylien väestön karkottamisina Neuvostoliiton rajaseudulta, joukkovangitsemisina sekä teloituksina, erityisesti vuosina 1937 ja 1938. Syynä kansanmurhaan oli Neuvostoliiton epäluuloinen suhtautuminen inkeriläisiin heidän Suomeen suuntautuneiden läheisten kulttuurillisten ja historiallisten suhteidensa vuoksi. Samoihin aikoihin myös monet muut etniset ryhmät ja vähemmistöt joutuivat vainon kohteiksi.
Inkerinsuomalaisiin kohdistettu tuhoamisprosessi oli keskusjohdettua ja harkittua. Myös 1990-luvun venäläinen lainsäädäntö viittaa siihen kansanmurhana. Tuhonnan tavoitteena oli erityisesti miespuolisen väestön murhaaminen. Kymmenet tuhannet inkeriläiset kuolivat karkotusmatkoilla ja erikoissiirtoloissa. Inkerinsuomalaiset joutuivat totaalisen karkotuksen kohteeksi. Yli 100 000 venäjänsuomalaista joutui joukkokarkotetuksi ilman tuomiota, ja suurin osa heistä oli inkerinsuomalaisia. Inkerinmaa ja Suomen vastainen raja-alue kokivat etnisen puhdistuksen suomalaisista Stalinin aikana.
Taustaa

Inkerinsuomalaiset olivat 1920-luvulla ja vielä 1930-luvun alussa itsenäisiä pienviljelijöitä, joilla oli verrattain korkea lukutaito. Uskonnoltaan he olivat pääasiassa luterilaisia. Inkeriläisten asuinalue, Inkerinmaa, sijaitsi Leningradin ympäristössä, ja inkeriläiset muodostivat 1930-luvulla alueen toiseksi suurimman etnisen ryhmän venäläisten jälkeen. Inkerin johtoasemiin nousi Suomen sisällissodan hävinneitä punapakolaisia. He ottivat alueen sivistyselämän johtajuuden, tekivät propagandaa maatalouden kollektivisoimiseksi ja ilmiantoivat pappeja. Lisäksi he auttoivat ihmisten vangitsemisessa sekä ahdistelivat inkerinsuomalaisia ja niin sanottuja kulakkeja. Terrorin kohteeksi inkeriläiset joutuivat vuodesta 1930 lähtien.
Itsenäisten maanviljelijöiden lisäksi kommunistinen hallinto hyökkäsi vanhaa sivistyneistöä sekä uskonnollista johtoa vastaan koko Neuvostoliitossa. Inkerin luterilaisia kirkon työntekijöitä vangittiin, lähetettiin pakkotyöhön, karkotettiin ja teloitettiin. Inkerin kirkot muutettiin klubeiksi, voimistelusaleiksi ja varastoiksi. Suomenkielinen opetus kiellettiin Inkerin kouluissa vuonna 1937. Suomalaiset kyläneuvostot, kulttuurilaitokset ja lehdet lakkautettiin. Inkerinsuomalaisia terrorisoitiin, ja heitä kohtaan käytettiin pakkokeinoja, joita nykyään kuvailtaisiin käsitteillä kansanmurha ja etninen puhdistus.
Puhdistukset

Vuonna 1926 inkeriläisten määräksi arvioitiin 115 000 ihmistä. Vuosina 1929–1931 heistä karkotettiin 18 000. Vuonna 1935 pakkosiirrettiin noin 7 000 henkeä ja vuosina 1935–1936 kaikkiaan 26 000–27 000 inkerinsuomalaista. Karkotetuista tuli käytännössä pakkosiirtolaisia ja pakkotyöläisiä ja heidän kuolleisuutensa oli korkea. Karkotukset toteutettiin kiireellä, ja kohteeksi joutuneiden ihmisten asuminen, työvälineet sekä elintarvike- ja terveydenhuolto olivat erittäin puutteellisia. Kaikkiaan vuosien 1929 ja 1938 välillä 60 000 inkeriläistä, eli puolet Inkerin väestöstä vangittiin ja karkotettiin pois kotiseudultaan.
Pakkosiirrot tehtiin kuorma-autoilla ja pääosin junilla. Karkotettavat eivät saaneet ottaa juurikaan matkatavaroita. Aina junan pysähtyessä täitä ja likaa täynnä olleiden vaunujen ovet avattiin ja tarkastettiin, oliko vaunuissa kuolleita, joita usein olikin. Matkojen aikana nälkäiset ja epätoivoiset ihmiset vaihtoivat yllään olevia vaatteitaan ruokaan, kuten leivänpaloihin ja perunoihin.
Toisen maailmansodan aikana inkeriläiset pakkosiirrettiin etnisistä syistä pois kotiseudultaan, ja sodan jälkeenkin heitä estettiin palaamasta kotiseudulleen vielä vuonna 1954. Siperiaan siirretyt inkeriläiset sijoitettiin vankileireille. Neuvostoliitto vaikeni inkeriläisistä, eikä heitä virallisesti ollut olemassa. Vasta Neuvostoliiton kaaduttua vuonna 1990 Venäjä pyrki parantamaan tilannetta uudella lainsäädännöllä.
Vainojen jälkeen

Neuvostoliiton romahdettua tuore Venäjän valtio myönsi vuonna 1993 suomalaisten kokeman vainon. Presidentti Boris Jeltsinin johtama Venäjä rehabilitoi Venäjän suomalaiset ja eräät muut ryhmät vainottuina kansoina. Kansanmurhan käsitteeseen sisällytettiin surmaamisen lisäksi joukkokarkotukset. Venäjän valtio teki kuitenkin vain vähän vainojen uhrien hyväksi. Harva sai merkittävämpiä korvauksia tai omaisuuttaan takaisin.
Tietokirjailija Anni Reuterin mukaan suomalaisiin kohdistuneet Stalinin vainot nousivat Suomessa keskustelun ja tutkimuksen kohteeksi myöhään. Hän katsoo, että Suomessa tunnetaan eri suomalaisryhmien historia Neuvostoliitossa varsin heikosti. Reuter toteaa, että asia näyttää olleen pitkään tabu, josta on vaiettu niin kodeissa kuin kouluissakin. Tähän on voinut Reuterin näkemyksen mukaan vaikuttaa suomettuminenkin, hyvien suhteiden ylläpito Neuvostoliittoon ja kylmä sota. Hän on painottanut, että suomalaisten kokemat mittavat joukkokarkotukset ja vainot olisi aika nostaa mukaan kouluopetukseen ja yleiseen tietoisuuteen Suomessa.
24. maaliskuuta

24. maaliskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 83. päivä (84. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 282 päivää. Monissa juliaanisen kalenterin eurooppalaisissa versioissa 24. maaliskuuta on vuoden 365. eli viimeinen päivä.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Gabriel, Kaapo, Kaapro, Kaappo
suomenruotsalainen kalenteri: Gabriel, Gabriella
ortodoksinen kalenteri: Arto
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Gábe, Gáppe
vanhemmissa kalentereissa: Axelius, Casimir, Fides, Gaabriel, Keiho, Rosina
Tapahtumia

1603 – Jaakko I Englannin kuninkaaksi.
1603 – Tokugawa Ieyasusta tuli Japanin shōgun.
1852 – Kaarle-kuninkaan metsästyksen, ensimmäisen suomalaisen oopperan, ensi-ilta.
1882 – Robert Koch ilmoitti löytäneensä tuberkuloosia aiheuttavan bakteerin (mycobacterium tuberculosis).
1932 – Sisäministeri Arvo Manner kielsi Lapuanliikkeen toiminnan.
1944 – Natsi-Saksan sotilaat surmasivat 335 italialaista siviiliä Roomassa.
1958 – Elvis Presley astui armeijan palvelukseen.
1972 – Yhdistynyt kuningaskunta otti Pohjois-Irlannin ”suoraan hallintaansa”.
1973 – Pink Floyd julkaisi albumin The Dark Side of the Moon.
1976 – Argentiinan asevoimat syöksi presidentti Isabel Martínez de Perónin vallasta.
1980 – Asemiehet surmasivat arkkipiispa Óscar Romeron San Salvadorissa.
1989 – Exxon Valdezin öljyonnettomuus Alaskassa.
1998 – Jonesboron verilöyly: Arkansasin Jonesborossa 11- ja 13-vuotiaat pojat tulittivat muita koululaisia Westsiden keskikoulussa; neljä koululaista ja yksi opettaja sai surmansa, kymmenen ihmistä loukkaantui.
1999 – Kosovon sota: Nato aloitti ilmaiskut Jugoslaviaan. Nato hyökkäsi ensimmäisen kerran itsenäistä maata vastaan.
2001 – Apple julkaisi Mac OS X:n version 10.0.
2008 – Bhutan siirtyi demokratiaan, kun siellä pidettiin ensimmäiset parlamenttivaalit.
2015 – Perämies Andreas Lubiz ohjasi Germanwingsin lennon 9525 tahallaan vuorenrinteeseen Ranskassa. 150 ihmistä sai surmansa.
2020 – Kansainvälinen olympiakomitea ilmoitti Tokion olympiakisojen siirtyvän vuodesta 2020 vuoteen 2021; ensimmäinen kerta, kun olympialaisia siirretään rauhan aikana.
2023 – Yö esiintyi Nokia Areenalla 40 vuotta Yötä -juhlakonsertissa.