Henrik VII (Saksan kuningas)
Täysi-ikäisyys ja kapina isää vastaan

Vuonna 1228 hänellä oli riitaa Baijerin herttua Ludvigin kanssa, jota epäiltiin paavi Gregorius IX:n kanssa juonesta keisari Fredrik II:ta vastaan. Saman vuoden joulun aikaan Henrik otti vallan itselleen, pakotti Ludvigin alistumaan ja kääntyi sitten Straßburgin piispaa vastaan. Saksan ruhtinaat, jotka olivat suuttuneet hänen valtakunnankaupunki politiikastaan, pakottivat Henrikin antamaan Wormsissa 1. toukokuuta 1231 kaupunkeja vastaan suunnatun Statutum in favorem principumin, ja valituksillaan käänsivät Fredrik II:n poikaansa vastaan. Keisari oli riippuvainen ruhtinaiden tuesta paavin vastaisen politiikkansa vuoksi. Muita seikkoja jotka lisäsivät isän ja pojan välistä eripuraa oli se, että Fredrik kumosi useita Henrikin alaikäisenä määräämiä säädöksiä vähentääkseen tämän valtaa. Keisarin sitkeästä vihollisesta Svaabian kreivi Egeno von Urachista tuli Henrikin tärkein neuvonantaja.
Vuonna 1232 Fredrik sai aikaan sovinnon paavi Gregorius IX:n kanssa, vahvisti Statutum in favorem principumin ("Prinssien perussääntö") vuodelta 1231, joka on yksi tärkeimmistä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan oikeuslähteistä Saksan alueella ja sai Henrikin vannomaan hänelle tottelevaisuuttaan Cividalessa. Samana vuonna Henrik uudisti Hohenstaufen-suvun ja Ranskan Kapeting-suvun välisen liiton. Seuraavana vuonna hän joutui konfliktiin Wittelsbach-suvun kanssa ja kukisti Baijerin Otto II:n, Baijerin herttua Ludvigin pojan. Peläten saksalaisten ruhtinaiden tyytymättömyyttä Fredrik vaati kaikkien panttivankien vapauttamista. Vuonna 1233/1234 Henrik suututti isänsä uudelleen, puuttuessaan joihinkin inkvisition toimenpiteisiin, erityisesti Bremenin arkkipiispan ristiretkeen Stedingenin kapinallisia talonpoikia vastaan. Paavi Gregorius IX, joka oli valtuuttanut ristiretken, asetti Henrikin kirkonkiroukseen. Keisari Fredrik julisti poikansa lainsuojattomaksi 5. heinäkuuta 1234 ja ilmoitti palaavansa Saksaan.
Henrik kapinoi vastaan ja muodosti syyskuussa liiton useiden saksalaisten piispojen ja svaabilaisten aatelisten kanssa. Jatkoneuvottelut Ranskan kuningas Ludvig IX:n ja Lombardian liiton kanssa kuitenkin epäonnistuivat. Ruhtinaat omaksuivat odottavan asenteen, kun taas Henrikin joukot juuttuvat taisteluihin Hohenlohe-suvun ylimysten, Badenin rajakreivi Hermann V:n ja Wormsin kaupungin kanssa. Saavuttuaan Saksaan keisari Fredrik sai pian suuren suosion. Kun molemmat osapuolet tapasivat Svaabiassa, Henrik pakotettiin alistumaan isälleen 2. heinäkuuta 1235 Wimpfenin linnassa, useimpien kannattajiensa hylkäämänä. Fredrik II ja ruhtinaat kävivät oikeutta Henrikiä vastaan 4. heinäkuuta 1235 Wormsissa ja syrjäyttivät hänet. Hänen pojiltaan sekä häneltä itseltään riistettiin perintö. Henrikin nuorempi veli Konrad sai sen sijaan Svaabian herttuan arvon ja valittiin myös Saksan eli Roomalaisten kuninkaaksi.
Henrikin liittolaiset enimmäkseen armahdettiin. Fredrik II:n ja Henrikin väliset erimielisyydet heikensivät kuninkaan valtaa, joten Fredrik joutui muun muassa hyväksymään Mainzissa 25. elokuuta 1235 ensimmäisen maanrauhaa koskevan lain (saks. Landfriedensgesetz) ja uudisti regaalit eli kuninkaan valtaa symbolisoivat esineet.