stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rob Waddell

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Rob Waddell |  Rob Waddell |  Rob Waddell |  |
Miesten soutu
Maa:   Uusi-Seelanti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | yksikkö |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Köln 1998 | yksikkö |  |
|  Kultaa | St. Catharines 1999 | yksikkö |  |
Robert Norman "Rob" Waddell (s. 7. tammikuuta 1975 Te Kuiti, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen soudun olympiavoittaja,, joka on kilpaillut myös purjehduksessa.
Waddell sijoittui soudun maailmanmestaruuskilpailuissa perämiehellisessä kaksikossa viidenneksi Indianapolisissa 1994 ja perämiehettömässä nelosessa kymmenenneksi Tampereella 1995. Atlantan olympialaisissa 1996 hän voitti yksiköissä B-finaalin eli sijoittui kokonaistuloksissa seitsemänneksi.
MM-kilpailuissa 1997 Waddell sijoittui yksiköissä kahdeksanneksi. Vuosina 1998 ja 1999 hän voitti yksiköissä maailmanmestaruuden. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän voitti kultaa 1,65 sekunnin erolla olympiavoittoa puolustaneeseen Sveitsin Xeno Mülleriin. Se oli Uuden-Seelannin ainoa kultamitali Sydneyn kisoissa.
Olympiavoittonsa jälkeen Waddell keskittyi purjehdukseen ja osallistui vuoden 2003 America’s Cupiin Team New Zealandin venekunnassa, joka hävisi kilpailun sveitsiläishaastaja Alinghille. Waddell oli mukana myös vuoden 2007 America's Cupissa, jossa Team New Zealand hävisi haastajana jälleen Alinghille.
Waddell palasi soutuun ja pyrki vuonna 2008 Uuden-Seelannin olympiaedustajaksi yksikköön mutta hävisi karsinnoissa maailmanmestari Mahé Drysdalelle. Waddell pääsi Pekingin olympialaisiin kaksikossa, jossa hän souti Nathan Cohenin parina. He sijoittuivat neljänneksi.
Waddell osallistui kolmannen kerran purjehduksen America's Cupiin vuonna 2013, jolloin Uuden-Seelannin joukkue hävisi yhdysvaltalaiselle Oracle Team USA:lle.
Rob Waddell avioitui vuonna 1998 myös soutajana olympialaisissa kilpailleen Sonia Waddellin (o.s. Scown) kanssa.
Sami Wahlsten

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Piešťany 1987 | jääkiekko |  |
Sami Wahlsten (s. 25. marraskuuta 1967 Turku) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelasi SM-liigassa 1980- ja 1990–luvuilla. Hän edusti Suomea seitsemässä A-maaottelussa vuosina 1992–1994 ja voitti nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1987. Philadelphia Flyers varasi hänet NHL:ään varausnumerolla 146 vuonna 1986. Hänen veljensä  Jali Wahlsten varattiin NHL:ään viisi vuotta aiemmin mutta kumpikaan ei pelannut ikinä NHL:ssä.
Sami Wahlsten pelasi kauden 1984–1985 EV Füssenin joukkueessa Saksassa, josta hän veljensä Jali Wahlstenin kanssa palasi kasvattajaseuraansa TPS:ään kolmeksi kaudeksi. Kesällä 1988 Sami Wahlsten siirtyi I-divisioonassa pelaavaan Helsingin Jokerien joukkueeseen. Keväällä 1989 Jokerit palasi SM-liigaan, ja seuraavat viisi kautta veljekset pelasivat jälleen samassa joukkueessa, joka voitti Suomen mestaruuden kaudella 1991–1992. Kauden 1993–1994 Sami Wahlsten pelasi Itävallassa Klagenfurtin joukkueessa mutta palasi taas yhdeksi kaudeksi Jokereihin ja saavutti SM-hopeaa keväällä 1995, jolloin Jokerit hävisi loppuotteluissa TPS:lle. Kaudet 1995–1997 Wahlsten pelasi Ranskassa Brestin joukkueessa. Kausi 1997–1998 jäi hänen viimeiseksi SM-liigakaudekseen. Tuolloin hän edusti Tampereen Ilvestä ja saavutti SM-hopeaa. Kaudeksi 1998–1999 hän palasi Ranskaan, tällä kertaa  Lyonin joukkueeseen.
Sami Wahlsten pelasi SM-liigassa kaikkiaan 378 runkosarjaottelua, joissa hän teki 113 maalia ja antoi 113 maalisyöttöä. Jäähyjä hänelle kertyi 189 minuuttia. Pudotuspeleissä hän pelasi 42 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 9+12 ja jäähymääränsä 6 minuuttia. Tehopisteillä mitattuna hänen paras runkosarjakautensa oli 1992–1993, jolloin hän teki 48 ottelussa 22 maalia ja antoi 21 maalisyöttöä. Kaudella 1991–1992 hän teki 10 pudotuspeliottelussa neljä maalia ja antoi neljä maaliin johtanutta syöttöä. Hän voitti urallaan yhden Suomen-mestaruuden ja saavutti kaksi SM-hopeaa.
Wahlsten edusti Suomea alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1985 ja oli kisojen paras pistemies tehtyään viidessä ottelussa seitsemän maalia ja annettuaan kuusi maalisyöttöä. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1986 ja 1987 ja voitti jälkimmäisissä kisoissa maailmanmestaruuden.
Wahlsten toimi Tikkurilan Urheilupuiston toimitusjohtajana vuoden 2013 huhtikuulle. Kesällä 2008 hänet valittiin jääkiekkoilijoiden pelaajayhdistyksen, Suomen Jääkiekkoilijat ry:n puheenjohtajaksi.
Nykyisin Sami Wahlsten toimii Helsingin Jääkiekkoklubi Ry:n päätoimisena valmennuspäällikkönä.
Wahlstenin veljesten isä Juhani Wahlsten on jääkiekkoilijana moninkertainen arvokisapelaaja ja on toiminut myös jääkiekkovalmentajana.
Väljäpillikääpä

| Väljäpillikääpä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Elinvoimainen
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Fomitopsidaceae
Suku::  Rivikäävät Antrodia
Laji::  heteromorpha
Kaksiosainen nimi
 Antrodia heteromorpha  (Fr.) Donk 
Synonyymit
 Daedalea heteromorpha Fr., 1815  Trametes heteromorpha (Fr.) Bres., 1915  Antrodia albida 
Katso myös
   Väljäpillikääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Väljäpillikääpä (Antrodia heteromorpha) on Suomessa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta niukasti esiintyvä kääpälaji. Sitä tavataan tuoreista ja lehtomaisista kangasmetsistä, myös talouskäytössä olevista. Isäntäpuuna on yleensä kuusi, joskus mänty, koivu tai haapa.
Ulkonäkö

Itiöemä on yhden tai muutaman vuoden elävä ja tyypiltään joko pileaattinen tai puoliresupinaattinen. Pienet lakit ovat muodoltaan typäköitä tai hyllymäisiä ja kasvavat ryhminä. Lakin yläpinta on väriltään harmaa tai valkoinen, pinnaltaan epätasainen. Lohko- ja pillipinnat ovat valkoiset. Kulmikkaat tai sokkeloiset pillit ovat suuria, 9–14 pilliä senttimetrillä, ja voivat muistuttaa helttoja. Väljäpillikäävän aiheuttama ruskolaho on melko kovaa. Vertaa lajeihin: tanakkakääpä, vinopillikääpä, pähkinänkääpä, mesipillikääpä, pettukääpä, kelokääpä.
Levinneisyys

Väljäpillikääpää kasvaa Suomen lisäksi ainakin Isossa-Britanniassa, Slovakiassa ja Ruotsissa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Väljäpillikääpä (Antrodia heteromorpha)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Antrodia heteromorpha:  Wikidata: Q10697656  BioLib: 305119  CoL: F475  EoL: 1016881  Fungorum: 326336  GBIF: 2542648  iNaturalist: 118039  IRMNG: 10398455  MycoBank: 326336  NatureServe: 2.1063314  NBN: BMSSYS0000001511  NCBI: 157704  NZOR: 60fbc213-4d3d-4c91-991e-5accc9333961  Observation.org: 14260  Open Tree of Life: 77864  Laji.fi: MX.205425 
Daedalea heteromorpha:  Wikidata: Q107615029  CoL: 6BZJ7  Fungorum: 205347  GBIF: 2542657  MycoBank: 205347
Vihviläkasvit

| Vihviläkasvit |
| --- | --- |
 Röyhyvihvilä (Juncus effusus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Vihviläkasvit Juncaceae  Juss.
Katso myös
   Vihviläkasvit Wikispeciesissä   Vihviläkasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihviläkasvit (Juncaceae) on Poales-lahkoon kuuluva yksisirkkaisheimo.
Vihviläkasvit ovat tavallisesti karvattomia ja mättäitä muodostavia ruohoja, joiden varret ovat liereät. Lehdet ovat usein yksipintaisia ja liereitä. Niiden lehtitupet ovat avonaisia ja joskus kielekkeellisiä ja korvakkeellisia. Kukat ovat harvoin kaksilukuisia, yleensä yksisirkkaisille tyypilliseen tapaan kolmilukuisia. Kukkalehdet sijaitsevat viidessä kiehkurassa ja kehälehdet ovat nahkeat. Sikiäimessä on kutakin emilehteä kohden yksi pohjaistukallinen tai monta keski-istukallista siemenaihetta. Vartaloita on tavallisesti yksi, mutta se on haaroittunut.
Vihviläkasveja kasvaa kaikkialla maapallolla, erityisesti kuitenkin Andeilla, joiden alueelta on tavattu kolme endeemistä eli kotoperäistä sukua. Eteläisestä Etelä-Amerikasta ja Uudesta-Seelannista on löytynyt kaksi kotoperäistä sukua. Yhteensä sukuja on kahdeksan ja niissä noin 400 lajia.
Suvut

Vihviläkasveihin luokitellaan kahdeksan sukua:
Distichia
Juncus – vihvilät eli aitovihvilät
Luzula – piipot (syn. piipposet Ebingeria)
Marsippospermum
Oreojuncus – vuorivihvilät
Oxychloe
Patosia
Rostkovia
Suomeksi nimetty laji vaskipiipponen (Luzula elegans, syn. Ebingeria elegans piipposten (Ebingeria) suvussa) kuuluu päivitetyn sukujaon mukaan yhdistää piippoihin.
Käyttö

Vihviläkasveista voidaan valmistaa kynttilöitä eli niin sanottuja "vihvilävaloja" kastamalla vihviläkasvin lehtituppi rasvaan. Kynttilän palamisnopeutta ja kirkkautta voi vaihdella säätämällä sen kulmaa.
Suomen vihviläkasvit

Vihviläkasvit kuuluvat myös Suomen kasvistoon, jossa niitä edustaa kaksi sukua ja 30 lajia.
Juncus , vihvilät
J. filiformis, jouhivihvilä
J. arcticus, ruijanvihvilä
J. balticus, merivihvilä
J. inflexus, sinivihvilä
J. effusus, röyhyvihvilä
J. conglomeratus, keräpäävihvilä
J. trifidus, tunturivihvilä
J. squarrosus, harjasvihvilä
J. compressus, tannervihvilä
J. gerardii, suolavihvilä
J. tenuis, nurmivihvilä
J. bufonius, konnanvihvilä
J. ranarius, sammakonvihvilä
J. ensifolius, miekkavihvilä
J. bulbosus, rentovihvilä
J. alpinoarticulatus, rantavihvilä
J. articulatus, solmuvihvilä
J. biglumis, kaksikkovihvilä
J. triglumis, kolmikkovihvilä
J. stygius, rimpivihvilä
Luzula , piipot
L. campestris, ketopiippo
L. multiflora, nurmipiippo
L. pallescens, kalvaspiippo
L. sudetica, sykeröpiippo
L. arcuata, kaaripiippo
L. spicata, tähkäpiippo
L. luzuloides, valkopiippo
L. wahlenbergii, tunturipiippo
L. parviflora, röyhypiippo
L. pilosa, kevätpiippo
L. divulgata, mäkipiippo – kasvaa mahdollisesti Suomessa.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Juncaceae
Suomen Lajitietokeskus: Vihviläkasvit – Juncaceae
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q156169  Wikispecies: Juncaceae  APNI: 54508  ATRF: Juncaceae  BOLD: 121533  CoL: BJG  EoL: 4076  EPPO: 1JUNF  FloraBase: 22764  FNA: 10462  FoAO2: Juncaceae  FoC: 10462  GBIF: 5353  GRIN: 597  iNaturalist: 52642  IPNI: 77126749-1  IRMNG: 112538  ITIS: 39219  NBN: NBNSYS0000160247  NCBI: 14101  NZOR: a187b90d-95f7-4eab-9580-ea4f85537f3e  Open Tree of Life: 931271  Paleobiology Database: 55814  Plazi: 60DF0D65-09A3-8966-E8B2-8A1B2C1D1E35  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126749-1  Tropicos: 50181959  VASCAN: 150  VicFlora: b89f18f9-06fb-4b01-b3c2-d7908f43e484  Watson & Dallwitz: juncacea  WFO: wfo-7000000310  WoRMS: 394964
Värttö

| Värttö |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Värttö korostettuna.
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Oulunsuun suuralue
Koordinaatit:  65°01′06″N, 025°31′06″E
Kaupunginosa nro:  23
Väkiluku:  1 354  31.12.2023
Työpaikkoja:  232 kpl   (31.12.2016)
Osa-alueet:  Erkkoperä, Värttö
Postinumero(t):  90230
Värttö on pääasiassa 1970-luvulla rakennettu asuinalue noin 2,5 kilometrin päässä Oulun kaupungin keskustasta, Oulujoen varrella. Pääosin rakennuskanta on vuosina 1960–1980 valmistuneita omakotitaloja. Kaupunginosan itäosassa on uudempia kerrostaloja, muiden muassa vuonna 2004 valmistunut kerrostaloyhtiö. Värtön alkuperäinen puutaloalue on  korvautumassa uusrakennuksilla, ja alkuperäisestä rakennuskannasta on jäljellä enää muutamia puutaloja.
Värttö rajoittuu lännessä Pohjantiehen (valtatie 4), pohjoisessa Oulujokeen, idässä Oulunsuuntiehen ja etelässä Peltolaan ja Kajaanintiehen.
Nimitys värttö on peräisin alueella asuneen Värttöisen suvun nimestä, sekä nykyisen Jaakonkujan paikkeilla sijainneesta Wärtön tilan päärakennuksesta.
Palvelut

Oulujoen rannassa sijaitsevat Värtön venesatama sekä Koivurannan kahvila. Kahvilana toimii vuonna 1920 rakennettu jugendtyylinen huvila. Koivurannan kahvilan laiturista lähtevät kesäisin jokiristeilyt Turkansaareen. Värttöön vuosina 2006–2011 rakennettu kerrostaloasuinalue 'Riverside Värttö' lisäsi niin asumismahdollisuuksia kuin palveluitakin. Värttöön valmistui K-Market keväällä 2011.
Kaupungin liikuntaviraston ylläpitämä Värtön palloiluhalli on monen oululaisen alemman sarjatason salibandyjoukkueen vakioharjoittelupaikka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Värttö Wikimedia Commonsissa
Oulun kaupunginosat ja suuralueet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Suuralueet | Kaupunginosat |  |
| 1. Keskusta | I Pokkinen • II Vaara • III Vanhatulli • IV Hollihaka • V Leveri • Myllytulli • Intiö • Raksila |  |
| 2. Höyhtyä | Höyhtyä • Karjasilta • Lintula • Mäntylä • Nokela |  |
| 3. Oulunsuu | Kontinkangas • Oulunsuu • Peltola • Värttö |  |
| 4. Kaukovainio | Hiironen • Kaukovainio |  |
| 5. Nuottasaari | Limingantulli • Nuottasaari • Äimärautio |  |
| 6. Kaakkuri | Kaakkuri • Kiviniemi • Metsokangas • Perävainio |  |
| 7. Maikkula | Hangaskangas • Heikkilänkangas • Iinatti • Juurusoja • Knuutila • Maikkula • Madekoski • Pikkarala |  |
| 8. Tuira | Hietasaari • Koskikeskus • Pikisaari • Toppilansaari • Tuira • Vihreäsaari |  |
| 9. Puolivälinkangas | Isko • Puolivälinkangas • Pyykösjärvi • Takalaanila • Välivainio |  |
| 10. Koskela | Alppila • Koskela • Taskila • Toppila |  |
| 11. Pateniemi | Rajakylä • Pateniemi • Herukka |  |
| 12. Kaijonharju | Kaijonharju • Kuivasjärvi • Liikanen • Linnanmaa • Ritaharju |  |
| 13. Myllyoja | Haapalehto • Hintta • Kirkkokangas • Kynsilehto • Laanila • Myllyoja • Parkkisenkangas |  |
| 14. Sanginsuu | Lapinkangas • Sanginjoki • Sanginsuu • Ulkosanki |  |
| 15. Korvensuora | Heikinharju • Korvenkylä • Korvensuora • Rusko • Ruskonselkä • Saviharju • Talvikangas |  |
| 16. Ylikiiminki | Jolos • Nuoritta • Vepsä • Vesala • Vuotto • Ylikiiminki |  |
| 17. Hiukkavaara | Haukkasuo • Hiukkavaara • Kivikkokangas · Niiles • Puolukkakangas • Saarela • Vanha Hiukkavaara |  |
| 20. Haukipudas | Haukipudas • Jokikylä • Martinniemi |  |
| 21. Kello | Kalimenkylä • Kello |  |
| 30. Kiiminki | Alakylä • Hannus • Huttukylä • Kiiminki |  |
| 31. Jääli | Jäälinkylä • Välikylä |  |
| 40. Oulunsalo | Kylänpuoli • Oulunsalo • Salonpää |  |
| 50. Yli-Ii | Pahkala • Tannila • Yli-Ii |  |
Koivurannan kahvila talvella 2006.
Marieke van der Wal

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten käsipallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten käsipallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten käsipallo.MM-kilpailut  | Maa:   Alankomaat> Naisten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tanska 2015 |  |  |
Marieke van der Wal (s. 7. marraskuuta 1979 Delft) on alankomaalainen käsipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi Alankomaiden maajoukkueessa 196 maaottelua vuosina 2000–2016. Hän saavutti MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2015.
Van der Wal pelasi seuratasolla kotimaassaan HV Quintusissa (aiemmalta nimeltään Van Der Voort Quintus) vuosina 1998–2003 ja 2014–2016 sekä V&L Geleenissä 2003–2005. Ulkomailla hän edusti saksalaista Borussia Dortmundia 2005–2007, espanjalaista CBM Elche Mustangia 2007–2009, espanjalaista SD Itxako Navarraa 2009–2010, saksalaista Frisch auf Göppingeniä 2010, ranskalaista Havre Athletic Clubia 2010–2011 ja ranskalaista Cergy-Pontoise Handballia 2011–2014.
Wakan Tanka

Wakan Tanka (Wakȟáŋ Tȟáŋka) on sioux-intiaanien (dakotat, lakotat ja nakotat) ylin jumaluus. Se ei ollut yksittäisen olennon ilmentymä, vaan maailmankaikkeuden yhtenäisyyttä edustava mystinen voima.  Tämä näkymätön henki muodostui  neljän jumalolennon ryhmästä, jotka kukin edustivat neljää erilaista pyhää voimaa. Näihin voimiin kuuluivat muun muassa aurinko, kuu, tuulet ja ukkonen. Wakan Tankan ulkopuolella liikkui pahoja voimia kuten pyörremyrskyt ja muut vitsaukset, jotka aiheuttivat kärsimystä ihmiskunnalle.
Myöhempien aikojen kristinuskon vaikutus sai siouxit kutsumaan Wakan Tankaa "Suureksi hengeksi" ja rinnastamaan sen kristinuskon jumalaan.
Wakan Tankan alaiset henget käyttivät pyhää kieltä, jota tavallinen ihminen ei ymmärtänyt. Taivaallisten viestien välittäjinä toimivat pyhät miehet (joskus naiset), jotka olivat perehtyneet yliluonnolliseen maailmaan. Nämä siouxien "papit" jakaantuivat eri ryhmiin sen mukaan, mihin tarkoitukseen he olivat voimansa saaneet. Vahvimpia olivat shamaanit, jotka johtivat uskonnollisia seremonioita ja kykenivät halutessaan muuttamaan yhteisön lakeja. Heidän tehtävänään oli ilmoittaa kansalleen Wakan Tankan tahto.
Algonkinkielisten intiaanien keskuudessa Wakan Tankan vastine tunnettiin nimellä Manitou.
Svein Ellingsen

Svein Ørnulf Ellingsen (13. heinäkuuta 1929 Kongsberg – 5. huhtikuuta 2020) oli norjalainen kuvataiteilija ja virsirunoilija.
Elämänvaiheet

Käytyään koulun Kongsbergissa hän opiskeli eri taideoppilaitoksissa, kuten Statens håndverks- og kunstindustriskole 1950–1951, Bjarne Engebretsin maalauskoulu, Statens kunstakademi 1952–1955 ja Statens lærerskole i forming 1966–1967. Hän työskenteli taidekriitikkona ja lehtimiehenä opiskeluaikanaan muun muassa Vårt land- ja Vår Kirke -lehdissä. Myöhemmin hän toimi opettajana Arendalissa 1968–1983.
Hän sai valtion stipendin 1976 ja julkaisi useita kirjoja. Hän on tullut tunnetuksi ennen muuta virsirunoilijana. Ensimmäiset virtensä hän julkaisi 1950-luvulla ja hänen ensimmäiset kirjansa (Det skjulte nærvær ja Noen må våke) ilmestyivät 1978. Hänen virsiään ovat säveltäneet muun muassa Knut Nystedt, Egil Hovland, Harald Herresthal, Harald Gullichsen ja Trond Kverno. Hän oli jäsenenä Norjan kirkon virsikomiteassa, joka valmisteli vuoden 1984–1985 virsikirjaa Norsk Salmebok.
Hän on osallistunut useisiin taidenäyttelyihin ja saanut lukuisia kulttuuripalkintoja. 2002 hän sai Åbo Akademin teologisen tiedekunnan kunniatohtorin arvon. 2008 hänestä tuli kunniatohtori Det Teologiske menighetsfakultetetin 100-vuotisjuhlassa. 2009 hän sai Petter Dass -palkinnon työstään virsirunoilijana. Häntä pidetäänkin merkittävämpänä 1900-luvun norjalaisena virsirunoilijana.
Ellingsenin virsiä on  käännetty kaikille muille pohjoismaisille kielille sekä saksaksi ja englanniksi. Norjan kirkon virsikirjassa on 43 hänen kirjoittamaansa ja 15 kääntämäänsä virttä. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on kaksi hänen virttään, suomenruotsalaisessa virsikirjassa kahdeksan ja Ruotsin kirkon virsikirjassa seitsemän hänen virttään.
Ellingsenin runoja ja virsiä > Virsiä > Virsiä ruotsiksiː

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielinen virsikirja (Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland)
50 Å, vilka stora gåvor (Å, hvilke store gaver)
142 Herre, när din dag är inne (Herre, når din time kommer)
191 Vi bär så många med oss (Vi bærer mange med oss)
214 Med vår glädje över livets under (Fylt av glede over livets under)
243 Din frid skall aldrig vika (Din frid skal aldrig vike)
376 Nu öppnar saknnad sina öde vidder (Nå åpner savnet sine öde vidder)
456 Hejda du vår väg mot stupet
487 Någon skall vara i världens mitt (Noen må våke i verdens natt)
Sång i Guds värld. TIllägg till Svensk psalmbok för en evangelisk-lutherska kyrkan i Finland
815 Vi kommer för vår Gud med sång och jubel
855 Vinden känner inga gränser (Vinden kjenner ingen grenser)
896 Vi sträcker våra händer fram (Vi rekker våre hender frem)
Ellingsenin runoja ja virsiä > Virsiä > Virsiä suomeksiː

Suomen evanklelis-luterilaisen kirkon virsikirja
217 Täynnä kiitosta ja hämmästystä  (Fylt av glede over livets under, suom. Anna-Maija Raittila 1979)
841 Ei väisty meistä koskaan (Din frid skal aldrig vike, suom. Niilo Rauhala 1995)
Ruotsin kirkon virsikirja
173 Ei väisty meiltä koskaan (Din frid skal aldrig vike, suom. Niilo Rauhala 1984, uud. 1995)
174 Herra, päivänäsi kerran (Herre, når din time kommer, suom. Pekka Kivekäs 1997)
383 Täynnä kiitosta ja hämmästystä ((Fylt av glede over livets under) suom. Anna-Maija Raittila 1979)
399 On mielessämme monta nyt luona alttarin (Vi bærer mange med oss, suom. Anna-Maija Raittila 1996)
413 Jonkun on jäätävä valvomaan (Noen må våke i verdens natt, suom. Anna-Maija Raittila 1982)
435 Oi kuinka suuret lahjat sait kuninkailta (Å, hvilke store gaver, suom. Anna-Mari Kaskinen 1999, Niilo Rauhala 2002)
627 Kätkettyinä Jumalaan me annamme kaiken pois (Nå er livet gjemt hos Gud, suom. Anna-Maija Raittila 1998)
Ellingsenin runoja ja virsiä > Muita runoja suomeksi

Lähteenkirkas hiljaisuus: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa (Suom. Anna-Maija Raittila 1983)
Me kurotamme kätemme
Suurempi kuin sydämeni: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa (Suom. Anna-Maija Raittila 1982)
Olemme annetut toinen toisemme käsiin
On ääni, joka etsii...
Päivän jälleen hiljetessä
Walat

Walanaiset tekemässä karitevoita.
Walat ovat gurilaista kieltä puhuva kansa Ghanan luoteisosassa Mustan-Voltan ja Kulpawnjoen välillä. Heitä on noin 100 000 henkeä.
Legendojen mukaan walat ovat saapuneet Mamprusista. 1600-luvulla he alistivat lobit ja dagarit ja muodostivat oman valtion. Myöhemmin waloihin on sulautunut myös muita naapurikansoja. 1700–1800-luvuilla walat olivat riippuvaisia gonjista ja 1880-luvulla he kuuluivat Samori Tourén mandinkavaltakuntaan.
Kansan pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, pavut, riisi, maapähkinä, jamssi ja vihannekset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja sekä käydään ansiotöissä kaakaoplantaaseilla ja kaivosteollisuudessa. Ruokavalio koostuu etupäässä kasvis- ja maitoruoista. Tasakattoiset savitiilitalot ja pyöreät talousrakennukset muodostavat suljetun kokonaisuuden. Perinteinen juhlavaate on miehillä usein raidallinen pitkä paita ja naisilla lyhyt hame.
Yhteiskuntajärjestyksen perustan muodostavat suurperheiden yhteisöt ja patrilineaariset suvut. Avioliitto on virilokaalinen, polygynia ja ostoavioliitto ovat yleisiä.
Perinteiseen uskontoon kuuluu esi-isien ja luonnonvoimien palvontaa, noituutta ja taikaesineitä. Nykyään suurin osa waloista on sunnimuslimeja ja osa on katolisia.
Wabi-sabi

Japanilainen teehuone heijastaa wabi-sabi-estetiikkaa
Wabi-sabi (jap. 侘寂) on japanilaisen estetiikan käsite. Se yhdistetään läheisesti zenbuddhalaisuuteen, ja kehityksensä alkuaikoina wabi-sabiin yhdistetyt henkilöt olivatkin jossain muodossa zenin harjoittajia. Käsitettä kuvataan monesti epätäydellisyydessä, keskeneräisyydessä ja häviävyydessä olevaksi kauneudeksi sekä yksinkertaisuuden ja vaatimattomuuden ihannoimiseksi. Käsite muodostuu kahdesta erillisestä sanasta, sabi ja wabi, joilla molemmilla on omat merkityksensä. Sanoja voidaan käyttää myös erillään, mutta nykyisin japanilaiset tarkoittavat sanojen muodostamaan kokonaisuutta myös puhuessaan vain toisesta.
Wabi-sabi liitetään yleensä japanilaiseen teeseremoniaan, jossa se ilmenee sekä itse seremoniassa että siihen liittyvissä osatekijöissä, kuten teeastioissa ja teehuoneessa. Se on kuitenkin olennainen osa myös monia muita Japanin taiteenlajeja, kuten ikebanaa, japanilaista puutarhataidetta sekä keramiikkaa. Myös japanilainen käsityöperinne kintsugi, jossa keramiikkaan tulleita säröjä korostetaan kultamaalilla, edustaa wabi-sabia.
Kirjallisuutta

Eväsoja, Minna: Teetaide ja runous. Wabi ja sabi japanilaisessa estetiikassa.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1394)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013.  ISBN 978-952-222-485-9
Västra Finland

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Västra Finland oli Turussa vuosina 1895–1928 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Åbo Tidningin kustannusyhtiön perustama Västra Finland oli rahvaalle tarkoitettu kansanlehti. Sen tavoitteena oli levittää kansanvalistusta ja herättää kansallisuustunnetta Turunmaan ruotsinkielisen maalaisväestön keskuudessa. Vuonna 1906 se siirtyi uudelle yhtiölle, jonka päälehdeksi tuli etupäässä kaupunkilaisille suunnattu seitsenpäiväinen Åbo Underrättelser. Västra Finland puolestaan levisi ruotsinkieliseen saaristoon.
Aluksi kahdesti ja vuodesta 1907 lähtien kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 4 800 kappaletta vuonna 1901.
Päätoimittajat

Julius Sundblom (1896–1901)
John Hedberg (1902–1905)
Rafael Colliander (1905–1919)
Valter Stenmark (1920–1928).