stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turun Ursa
Havaintovälineet

Iso-Heikkilän tähtitornissa sijaitsee Turun Ursan useimmin käytetty havaintoväline, 15 cm:n linssikaukoputki. Tähtitornissa on myös 13 cm:n linssikaukoputki ja 19 cm:n Schmidt-Väisälä-valokuvausteleskooppi. Samanlaiset Yrjö Väisälän 1950-luvulla valmistamat kaukoputket ovat myös Jyväskylän Siriuksella, Kuopion Saturnuksella, Lahden Ursalla ja Tampereen Ursalla.
Kevolan observatoriossa sijaitsee 50 cm:n Schmidt-Väisälä-teleskooppi sekä pienemmät 18 cm:n ja 8 cm:n linssikaukoputket. Vuonna 1934 valmistunut teleskooppi sijaitsi Iso-Heikkilässä 1960-luvun alkupuolelle, missä Yrjö Väisälän ryhmä löysi sillä 1930- ja 1940-luvuilla yhteensä 807 asteroidia ja seitsemän komeettaa.
Yhdistyksellä on lisäksi siirrettävä Celestron NexStar 11 GPS -kaukoputki. Tämän Schmidt-Cassegrain-tyyppisen kaukoputken polttoväli on 280 cm ja pääpeilin halkaisija 28 cm. Kaukoputken F/10-aukkosuhdetta saadaan parannettua F/6,3 polttovälin lyhentimen avulla.
Valokuvausta varten yhdistyksellä on SBIG ST-2000M CCD -tähtivalokuvauskamera RGB-värikehillä ja adaptiivisella korjauspeilillä. Lisäksi vanhoilla Schmidt-Väisälä-teleskoopeilla voi ottaa erittäin laajakulmaisia valokuvia laakafilmille.
SBIG:n CCD-kamera ja Celestron-kaukoputki on hankittu yhdistykselle vuonna 2002; hankintaa tukivat Jenny ja Antti Wihurin rahasto ja Turun kaupunki.
Toiminta

Turun Ursa järjestää Iso-Heikkilän tähtitornilla jäseniltoja joka perjantai sekä pimeänä vuodenaikana yleisönäytöksiä. Yhdistykseen kuuluu noin 200 jäsentä.
Aiheesta muualla

Turun Ursan kotisivut
Pansion satamarata

Pansion satamarata pisimmillään ja Turun sataman rataverkko - Turun kaupunkikartta 1965
Pansion satamarataa Raisionjoen ja Jalostajan pääkonttorin välillä.
Pansion satamarata rakennettiin 1930-luvulla ja se erosi Turku–Uusikaupunki-radasta Härkämäen kohdalla ja jatkui sitten pisimmillään aina Pansioon Turun laivastoasemalle saakka. Radalta erkanivat sivuraiteet Turun rautatehtaalle, Turun sataman länsilaiturille sekä Suomen Säilyke Oy:n tehtaalle ja Jalostajan Artukaisten tehtaalle. Radan varrella sijaitsivat myös Standardin ja Shellin öljyvarastot (Pansion öljysatama) sekä Laivateollisuuden Pansion telakka. Pansion satamarata avattiin öljysatamalle saakka 1932 ja rataa jatkettiin 1942 Turun laivastoasemalle.
Raisionjoen yli Crichton-Vulcan rakensi 1931 läppäsillan, koska  alukset liikennöivät jokea pitkin sen varrella sijaitsevalle telakalle.  Maantieliikenteen kahden kaistan lisäksi siltaan yhytettiin myös rautatie. Telakan toiminta päättyi kuitenkin pian ja läppäsilta otettiin pois käytöstä 12. elokuuta 1933 tapahtuneen Raisionjoen junaonnettomuuden jälkeen, jossa veturi ajoi ylösnostetulle sillalle ja kuljettaja että lämmittäjä saivat surmansa. Sillan nostokoneisto poistettiin vasta 1976.
Nykyisin radan Turun laivastoasemalle johtanut osa on purettu ja rata jatkuu öljysatamaan saakka. Pansiossa toimi 1998–2007 Suomen ainoa junalauttasatama, jota varten rakennettiin oma ratapiha telinvahtohalleineen satamaradan viereen. Pansion telakka lakkautettiin 1988.
Aiheesta muualla

Pansion satamaradan linjaus 1940-luvulla Turun topografisessa kartassa (Timo Meriluodon karttasivusto)
Keke Rosberg

| Keke Rosberg |
| --- | --- |
 Keke Rosberg vuonna 1982.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Keijo Erik Rosberg
Syntynyt: 6. joulukuuta 1948 (ikä 76) Solna, Ruotsi
Kansalaisuus:   Suomi
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1978–1986
Talli(t):  Theodore (1978) ATS (1978) Wolf (1979) Fittipaldi (1980–1981) Williams (1982–1985) McLaren (1986)
Kilpailuja:  128 (114 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  1 (1982)
Voittoja:  5
Palkintosijoja:  17
Paalupaikkoja:  5
Nopeimpia kierroksia:  3
MM-pisteitä:  159,5
Ensimmäinen kilpailu:  Etelä-Afrikan GP 1978
Ensimmäinen voitto:  Sveitsin GP 1982
Viimeinen voitto:  Australian GP 1985
Viimeinen kilpailu:  Australian GP 1986
Keijo Erik ”Keke” Rosberg (s. 6. joulukuuta 1948 Solna, Ruotsi) on suomalainen entinen autourheilija ja Formula 1:n ensimmäinen suomalainen maailmanmestari.
Rosberg nousi Formula 1 -sarjaan kaudeksi 1978 Formula 2 -sarjasta. Hänen ensimmäiset neljä kauttaan autourheilun kuninkuusluokassa eivät vielä tuoneet menestystä joskin kaudella 1980 hän saavutti yhden kolmossijan. Päästyään Williams-talliin Rosberg voitti maailmanmestaruuden kaudella 1982. Hän ajoi sen jälkeen vielä neljän kauden ajan Formula 1:ssä kunnes lopetti ja siirtyi urheilu- ja vakioautoluokkiin.
Rosberg tunnettiin hyvin aggressiivisesta ajotyylistään, johon kuuluivat esimerkiksi sivuluisut ja radan reunakiveysten yli ajaminen.
Rosberg päätti ajouransa kauteen 1995 ja keskittyi sen jälkeen oman Team Rosberg -tallinsa johtamiseen. Hän on toiminut myös poikansa Nico Rosbergin sekä suomalaisten Formula 1 -kuskien managerina. Myös Nico Rosberg on Formula 1 -maailmanmestari.
Varhainen elämä

Keijo Erik Rosberg syntyi perheensä esikoisena 6. joulukuuta 1948 Solnassa, Tukholman naapurikaupungissa Ruotsissa. Hänen isänsä, haminalainen Lars Rosberg oli hakeutunut Tukholmaan sodan jälkeen opiskelemaan eläinlääketiedettä. Siellä hän tapasi haminalaisen Lea Lautalan ja pariskunta avioitui. Myöhemmin Suomessa Keijolle syntyi kaksi pikkusiskoa, Seija ja Jaana.
Vuosi Keijon syntymästä perhe muutti Suomeen, kun Lars Rosberg sai töitä Lapinjärveltä kunnaneläinlääkärinä. Perhe oli suomenkielinen, vaikka kunta oli enimmäkseen ruotsinkielinen. Kaksi vuotta myöhemmin perhe muutti Haminaan ja sen jälkeen Ouluun, missä Keijo kävi Tuiran kansakoulun. Vuonna 1962 perhe muutti Iisalmeen. Lukiota käydessään Rosberg sairastui vakavaan aivokalvontulehdukseen. Hän pääsi ylioppilaaksi Iisalmen lyseosta keväällä 1968. Hän ilmoittautui hammaslääketieteellisen tiedekunnan pääsykokeisiin mutta ei lukenut kesän aikana ja reputti kokeen.
Kilpa-ajajan ura > Karting

Rosbergin vanhemmat alkoivat Haminassa asuessaan harrastaa kumpikin aktiivisesti autourheilua. Lars Rosberg kilpaili Jyväskylän suurajoissa ja tavoitteli osallistumisoikeutta Monte Carlon ralliin. Keijo ryhtyi ajamaan isäänsä seuraten go-kart-autoa eli mikroautoa tai kartingia perheen asuessa Oulussa. Täytettyään 16 vuotta Rosberg sai moottoripyöräajokortin ja kilpailuoikeuden mikroautojen Formula K -luokkaan. Isä toimi Rosbergin autonkuljettajana, huoltajana ja mekaanikkona tämän kilpaillessa SM-sarjassa. Ensimmäisen kilpailuvoittonsa Rosberg saavutti Kouvolassa, ja ensimmäisellä kaudellaan hän sai pronssia SM-sarjassa. Suomen mestaruuden ja Pohjoismaiden mestaruuden Formula K:ssa Rosberg voitti vuonna 1966. Saman vuoden joulukuussa hän sai ajokortin. Rosberg voitti Suomen mestaruuden jälleen vuonna 1967. Hän kilpaili paljon myös Ruotsissa ja elokuussa 1968 myös ensi kertaa EM-sarjassa.
Lokakuussa 1968 Rosberg aloitti varusmiespalveluksensa Karjalan Jääkäripataljoonassa Kontiorannassa ja yleni alikersantiksi. Hän pyrki uudelleen hammaslääketieteelliseen ja saikin kokeen ensimmäisestä osasta maksimipisteet mutta myöhästyi toisesta osasta viidellä minuutilla nukuttuaan pommiin. Asepalveluksen jälkeen Rosberg meni töihin ohjelmoijaksi Nokia Elektroniikalle Helsinkiin. Hän osti ensimmäisen autonsa, käytetyn Ford Mustangin.
Rosberg jatkoi kilpailemista Keski-Euroopassa kesällä 1970. Hän sijoittui Sveitsin EM-osakilpailussa ja Ranskan MM-finaalissa viidenneksi. Keväällä 1971 Rosberg meni naimisiin Pirjo Rauhamaan kanssa ja muutti Helsingin Lauttasaareen ja myöhemmin Vantaalle. Hän jatkoi ajamista Suomen Formula K -maajoukkueessa EM-sarjassa. Keväästä 1971 alkaen hän kirjoitti kolumneja turkulaiseen Auto Sport -lehteen, ja myöhemmin vuonna 1973 vakituisesti Vauhdin Maailmaan.
Kilpa-ajajan ura > Formula Vee ja Super Vee

Keväällä 1972 Rosberg siirtyi kartingista Formula Vee -luokkaan. Kilpa-autokseen hän osti vuoden vanhan Veemaxin. Rosbergin kanssa ajaneet ovat muistelleet nuoren Rosbergin antaneen itsestään ammattimaisen vaikutelman esimerkiksi suhtautumisessaan sponsoreihin ja itsestään tiedottamiseen. Rosberg sijoittui kesän SM-sarjassa kolmanneksi ja voitti VW Maljan. Vuonna 1972 Rosberg alkoi käyttää kutsumanimeä ”Keke”. Hän arveli sen olevan helpommin ihmisten muistettavissa ja lausuttavissa muilla kielillä kuin ”Keijo”.
Menestys Formula Vee -luokassa sai Rosbergin ensi kertaa pohtimaan julkisesti kilpa-autoilijan ammattilaisuraa. Kaudella 1973 hän voitti kaikki kotimaiset Formula Vee -lähdöt ja joitain myös Euroopassa. Hän voitti kauden lopuksi Formula Vee -luokan Euroopan mestaruuden, Pohjoismaiden mestaruuden ja Suomen mestaruuden. Hän jätti siviilityönsä ja ryhtyi kokopäivätoimiseksi autourheilijaksi. Hän liittyi itävaltalaisen Kurt Bergmannin Kaimann Racing Team -talliin.
Kauden 1974 kaksi ensimmäistä kilpailuaan ylemmässä Super Vee -luokassa Rosberg joutui keskeyttämään. Ensimmäisen voittonsa hän ajoi kesäkuussa Österreichringillä. Rosbergin lähettämät kilpailuraportit julkaistiin aina Vauhdin Maailma -lehdessä seuraavan viikon tiistaina. Hän ajoi kesällä myös Formula Veen SM-sarjaa, missä hän jäi kakkoseksi. Super Vee -sarjassa Rosberg oli kolmas. Ylempiin luokkiin hän ei vielä päässyt, koska hänellä ei ollut riittävästi sponsorirahaa takanaan. Super Veessä Rosbergia sponsoroivat Finnair, Canon ja Sunoco.
Toisella Super Vee -kaudellaan vuonna 1975 Rosberg ajoi Uwes Mode Racing -tallissa. Hän voitti Castrol GTX Trophyn ja Saksan mestaruuden. Euroopan mestaruussarjassa Gold Pokalissa hän sijoittui neljänneksi. Syksyllä hän ajoi yhden Super Vee -kilpailun Yhdysvalloissa.
Kilpa-ajajan ura > Formula 2

Kaudeksi 1976 Rosberg pääsi Formula 2 -sarjassa ajavaan Team Obermoser Jörg -talliin. Ensimmäinen kausi toiseksi ylimmällä formulatasolla alkoi kolaroinneilla ja ulosajoilla. Myöhemmin kauden kuluessa Rosberg alkoi saavuttaa pistesijoja, ja hän sijoittui lopulta viidellä pisteellä EM-sarjan kymmenenneksi. Vuodenvaihteen jälkeen Rosberg ajoi Formula Pacificin viiden kilpailun Tasman-sarjan Uudessa-Seelannissa ja voitti sen ylivoimaisesti.
Toisella Formula 2 -kaudellaan 1977 Rosberg ajoi Fred Opert Racing -tallissa. Sopimukseen kuului 26 kilpailua neljässä eri sarjassa. Ensimmäisen F2-kilpailuvoittonsa hän otti Formula Atlantic -sarjan kilpailussa Kanadassa. Hän voitti kauden aikana myös ensimmäisen F2:n EM-sarjan kilpailunsa. Rosberg sijoittui lopulta Atlantic-sarjassa neljänneksi ja EM-sarjassa kuudenneksi.
Rosberg pääsi joulukuussa 1977 koeajamaan japanilaisen Formula 1 -talli Kojiman autoa. Hänen oli tarkoitus ajaa sillä seuraavan vuoden F1-kauden toinen kilpailu Brasiliassa. Talli ei kuitenkaan osallistunut kilpailuun, sillä sen toinen auto oli romuttunut testikaudella. Testiensä jälkeen Rosberg voitti Uudessa-Seelannissa jälleen Tasman-sarjan.
Vuonna 1978 Rosberg ajoi jo lähes täyden kauden F1-sarjassa. Hän jatkoi kuitenkin myös Formula 2:ssa ja ajoi koko vuoden aikana näissä kahdessa luokassa yhteensä 41 kilpailua. Hän sijoittui Atlantic-sarjassa toiseksi ja Euroopan sarjassa viidenneksi vaikka ajoi jälkimmäisessä vain puolet kilpailuista.
Kilpa-ajajan ura > Formula 1 > Kaudet 1978–1981

Vuonna 1978 Rosberg sai tilaisuuden kilpailla Formula 1 -sarjassa, kun Theodore-talli palkkasi hänet kuljettajakseen. Talli ei ollut sarjan parhaita eikä taistellut voitoista. Rosberg selvisi ensimmäisessä kilpailussaan Etelä-Afrikassa karsinnoista ja lähti kilpailuun 24. lähtöruudusta mutta joutui keskeyttämään polttoainevuotoon. Kauden kuluessa hän kilpaili myös ATS-tallin autolla. Kauden merkittävin suoritus oli MM-sarjan ulkopuolisena kilpailuna ajetun BRDC International Trophyn voitto sateisella Silverstonen radalla. Vaikka kilpailu oli MM-sarjan ulkopuolinen, sen osallistujalistalla oli F1:n kuljettajien parhaimmistoa.
Rosbergilla ei ollut sopimusta F1-kauden 1979 alussa, joten hän ajoi keväällä muutaman F2-kilpailun ja teki sitten sopimuksen Pohjois-Amerikan Can-Am-sarjaa ajavan Newman–Freeman-tallin kanssa. Vaikka hän saikin F1-tallipaikan kesken kautta, hän ajoi silti Can-Am-sarjan loppuun ja menetti mestaruuden vasta viimeisissä kilpailuissa.
Kauden 1979 puolivälin tienoilla Rosberg liittyi Wolf-talliin entisen maailmanmestarin James Huntin tilalle. Vauhti oli ajoittain lupaavaa, ja Alankomaissa hän oli harjoitusten 8:s. Paras kilpailusijoitus oli Ranskassa ajettu yhdeksäs sija.
Kaudeksi 1980 Rosberg sai paikan Fittipaldi-tallista, jonka ykköskuljettajana ajoi kaksinkertainen maailmanmestari Emerson Fittipaldi. Argentiinassa Rosberg oli harjoitusten 13. nopein. Itse kilpailussa hän ohitti yksi toisensa jälkeen edellä olevia autoja nousten kolmanneksi, ja vaikka hänen täytyi käydä varikolla polttoainetta tankkauttamassa, piti hän silti paikkansa maaliin asti. Näin hänestä tuli ensimmäinen suomalainen Formula 1:n palkintokorokkeella. Rosberg ajoi hyvin myös jatkossa, ja hän oli selvästi tallikaveriaan Fittipaldia nopeampi. Tallin autojen suorituskyky oli kuitenkin hiipunut suhteessa kilpailijoihin, eikä Rosberg ajanut enää kuin kerran MM-pisteille kauden aikana. Hän oli silti MM-sarjan 10:s.
Toisella kaudellaan Fittipaldilla Rosberg oli tallin ykköskuski, kun Emerson Fittipaldi oli lopettanut ajamisen. Kausi oli pettymys. Auto oli sarjan heikoimpia, ja usein Rosbergin osana oli karsiutuminen tai keskeytys mekaaniseen vikaan. Hän olisi halunnut siirtyä tallista muualle, mutta Fittipaldi ei suostunut purkamaan sopimusta. Hänellä oli sopimus tallin kanssa vuoden 1982 loppuun, mutta hänen onnistui irrottautua tallista kauden 1981 lopussa vedoten maksamattomiin palkkoihin.
Kilpa-ajajan ura > Formula 1 > Kaudet 1983–1986

Rosbergin toinen kausi Williamsilla vuonna 1983 oli vaikea. Kauden kohokohta oli voitto Monacossa. Ennen lähtöä rata oli märkä, mutta kuivumassa. Kuljettajat valitsivat Rosbergia lukuun ottamatta sadekelin renkaat ja kisan alettua muiden oli käytävä varikolla vaihdattamassa kuivan kelin renkaat. Rosberg ajoi voittoon. Hän pääsi juhlimaan palkintokorokkeella myös Detroitissa sijoituttuaan toiseksi. Nämä olivat kuitenkin MM-kauden ainoat palkintosijoitukset ja Rosberg sijoittui mestaruustaulukossa viidennelle sijalle keräten yhteensä 27 pistettä. Vuonna 1983 järjestettiin kaikkien aikojen viimeistä kertaa MM-sarjan ulkopuolinen kilpailu: 1983 Race of Champions Brands Hatchissa, jonka Rosberg vei nimiinsä.
Kaudella 1984 auton epäluotettavuus kiusasi Rosbergia ja mies joutui keskeyttämään yhteensä kahdeksan kertaa. Viimeisestä seitsemästä kisasta hän pääsi maaliin vain yhdessä. Kauden kohokohtana voidaan pitää Dallasissa liukkaalla ja murenevalla katuradalla ajettua voittoa. Voitto oli ensimmäinen Hondan turbomoottorilla otettu ykköstila F1:ssä. Loppupisteissä Rosberg sijoittui kahdeksanneksi 20,5 pisteellään.
Kaudella 1985 autossa oli edelleen suuria ongelmia luotettavuuden kanssa etenkin alkukaudesta, mutta voitto Detroitissa alkoi muuttamaan tilannetta. Rosbergin kolmen palkintosijan putki (joista yksi oli kauden päätöskisan voitto Australiassa) nostivat hänet MM-sarjan kolmannelle tilalle 40 pisteellä. Kaudesta muistetaan hyvin myös hänen huima kierroksensa Silverstonen aika-ajoissa. Rosberg ajoi paalupaikalle, mittauttaen 258,9 km/h keskinopeuden. Se säilyi ennätyksenä aina 2000-luvulle asti, jolloin Williamsin kuljettaja Juan Pablo Montoya teki uuden ennätyksen vuoden 2002 Italian GP:ssä.
Kausi 1986 jäi Rosbergin viimeiseksi F1-kaudeksi. Hän ajoi McLarenilla, hallitsevan maailmanmestarin Alain Prostin tallikaverina. Rosberg ei voittanut kaudella yhtään kilpailua, pääsi palkintopallille vain yhden kerran ja hävisi selvästi tallitoverilleen. Aliohjautuva auto ei sopinut lainkaan Rosbergin ajotyylille, eikä sitä onnistuttu säätämään hänelle sopivaksi koko kauden aikana.
Rosberg ilmoitti heinäkuussa Hockenheimin kilpailuviikonlopun perjantaina lopettavansa uransa Formula ykkösissä. Hän kertoi tehneensä päätöksen jo kaksi vuotta aiemmin. Samalla Rosberg arvosteli uutta polttoainerajoitusta, joka pakotti kuskit säästelemään polttoainetta kilpailun aikana. Hän kertoi myös kyllästyneensä F1-auton ajamisen rasituksiin, matkustamiseen ja mekaanisten vikojen aiheuttamaan turhautumiseen.
Viimeisessä F1-kilpailussaan Australiassa Rosberg keskeytti rengasrikkoon ylivoimaiselta kärkipaikalta. Kauden loppusijoituksissa Rosberg oli kuudes 22 pisteellään.
Kilpa-ajajan ura > Urheilu- ja vakioautot

Rosberg osallistui Span 24 tunnin ajoon Ferrarilla vuonna 1989 mutta ei saanut sijoitusta. Vuosina 1990–1991 hän ajoi World Sportscar Championship -sarjaa Peugeot’lla. Jälkimmäisellä kaudella hän saavutti Yannick Dalmas’n kanssa osakilpailuvoitot Magny Coursissa ja Méxicossa, ja oli sarjan loppupisteissä 13:s.
Kaudeksi 1992 Rosberg siirtyi saksalaiseen DTM-vakioautosarjaan, jossa hän ajoi AMG Mercedes -autolla. Hän voitti yhden osakilpailun ja sijoittui sarjan viidenneksi. Kaudet 1993–1994 Rosberg kilpaili DTM:ssä Joestin Opelilla ja kaudella 1995 DTM:ssä ja ITC:ssä itse perustamansa Team Rosbergin Opelilla.
Rosberg päätti ajouransa kauteen 1995 ja keskittyi tallinsa johtamiseen. Toisinaan hän osallistui Tunturiralliin harrastemielellä. Viimeisen autokilpailunsa hän ajoi vuonna 2005.
Kausi kaudelta > Muut sarjat

| Vuosi | Auto | Sarja | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1966 | Formula K | SM | 1. |
| 1966 | Formula K | PM | 1. |
| 1967 | Formula K | SM | 1. |
| 1970 | Formula K | SM | 1. |
| 1970 | Formula K | EM | 5. |
| 1970 | Formula K | MM | 5. |
| 1972 | Formula V | SM | 3. |
| 1972 | Formula V | Amer-cup | 1. |
| 1973 | Formula V | SM | 1. |
| 1973 | Formula V | PM | 1. |
| 1973 | Formula V | EM | 1. |
| 1974 | Formula Super V | EM | 3. |
| 1974 | Formula Super V | Castrol-cup | 2. |
| 1975 | Formula Super V | EM | 5. |
| 1975 | Formula Super V | Castrol-cup | 1. |
| 1975 | Formula Super V | Solex-cup | 1. |
| 1975 | Formula Super V | Saksan-mestaruus | 1. |
| 1976 | Formula 2 | EM | 10. |
| 1977 | Formula Pacific | Tasman-sarja | 1. |
| 1977 | Formula 2 | EM | 6. |
| 1977 | Formula Atlantic | Atlantic-sarja | 4. |
| 1978 | Formula Pacific | Tasman-sarja | 1. |
| 1978 | Formula Atlantic | Atlantic-sarja | 2. |
| 1978 | Formula 2 | EM | 5. |
| 1978 | Formula 1 | International Trophy | 1. |
| 1983 | Formula 1 | XIV Race of Champions | 1. |
| 1991 | Peugeot | World Sportscar Championship | 13. |
| 1992 | Mercedes | DTM | 5. |
| 1993 | Mercedes | DTM | 17 |
| 1994 | Opel | DTM | 14. |
| 1995 | Opel | DTM | 18. |
| 1995 | Opel | ITC | 20. |
Formula 1 -ennätykset

Ensimmäinen maaliin päässyt suomalainen
Ensimmäinen suomalainen MM-pisteillä
Ensimmäinen suomalainen palkintokorokkeella
Ensimmäinen suomalainen kilpailun kärjessä
Ensimmäinen suomalainen paalupaikalla
Ensimmäinen suomalainen osakilpailuvoittaja (Sveitsin Grand Prix 1982)
Ensimmäinen suomalainen maailmanmestari
Ensimmäinen pohjoismaalainen maailmanmestari
Nopein keskinopeus aika-ajokierroksella vuodesta 1985 (Silverstone 4,718 km, 1.05,591, 258,95 km/h) hallussa aina vuoteen 2001 asti.
Kilpauran ulkopuolinen elämä

Rosbergin ensimmäinen vaimo oli  Pirjo Rauhamaa, jonka kanssa hän oli naimisissa vuosina 1971–1974.
Rosberg avioitui saksalaisen tulkin, Gesine (Sina) ent. Gleitsmann-Dengelin kanssa Mauritiuksella vuonna 1983. Heidän poikansa Nico Rosberg on entinen Formula 1 -kuljettaja ja kauden 2016 maailmanmestari.
Ajouransa jälkeen Rosberg on toiminut Mika Häkkisen, Jyrki Järvilehdon ja poikansa Nico Rosbergin managerina.
Rosberg on toiminut kommentaattorina MTV3-kanavan F1-lähetyksissä. Hän on kommentoinut kilpailuja myös Saksan TV:lle.
Rosbergilla on ollut kaksi omaa nimikkoautomallia. Opel Calibraa sai nimellä Opel Calibra Keke Rosberg Edition. Auto oli erittäin suosittu, Keke ajoi vastaavan mallisella autolla DTM-sarjaa. Vuonna 1991 Subaru Justy-mallia tehtiin 150kpl sarja "Keke Design Limited Edition".
Joulukuussa 2017 Rosberg nimettiin yhdessä muiden Formula 1 -maailmanmestareiden kanssa Kansainvälisen autourheiluliiton uuteen kunniagalleriaan (FIA Hall of Fame).
Populaarikulttuurissa

Juice Leskinen sävelsi ja sanoitti Rosbergista laulun ”Keke Rosberg formula rock”, jonka esitti yhtye Matti Pellonpää ystävineen. Galicialaisella Siniestro Total -yhtyeellä on puolestaan kappale nimeltä ”Keke Rosberg”. Rosbergiin viitataan myös vuonna 1986 Aku Ankan 25:nnessa numerossa ilmestyneessä sarjakuvatarinassa, jossa yksi hahmoista mainitsee ”hurjan formulakuskin” Kake Ruusuvuoren.
Rusko (Tampere)

| Rusko |
| --- | --- |
 Ruskoa Saarenmaantien ja Kauhakorvenkadun risteyksessä lähellä Kangasalan rajaa.
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Kaakkoinen suuralue
Suunnittelualue:  Rusko
Koordinaatit:  61°27′00″N, 023°53′38″E
Kaupunginosa nro:  075
Väkiluku:  65 (2023)
Postinumero(t):  33720
Lähialueet:  Hervanta, Hervantajärvi, Kaukajärvi, Kangasala
Rusko on Tampereen kaupunginosa noin kahdeksan kilometriä kaakkoon kaupungin keskustasta. Alue on enimmäkseen teollisuusaluetta. Ruskossa sijaitsee vuonna 1971 perustettu Tampereen Veden vedenpuhdistuslaitos.
Rusko sijaitsee Kangasalan rajalla. Pohjoisessa se rajautuu Kaukajärveen, lännessä Hervantaan ja etelässä Hervantajärven kaupunginosaan. Ruskon halki virtaa Houkanjärvestä Kangasalan puolelta alkunsa saava Houkanoja, jonka nimi muuttuu alajuoksulla Vihiojaksi. Oja laskee Pyhäjärven Vihilahteen.
Vuoteen 1947 saakka Messukylän kuntaan kuulunut Kaukajärven eteläpuolinen alue tunnettiin aikoinaan Ruskonmaana, josta nykyinen kaupunginosan nimi on lyhennetty. Siellä sijaitsi Hatanpään kartanoon kuulunut Etu-Ruskon torppa ja sen kautta kulki kylätie Kaukajärveltä Kangasalan puolelle Luukkaalan kylään (nykyisin Saarenmaantie). Toisen maailmansodan jälkeen alueelle muodostettiin muutamia tiloja paikkakunnalle asutetulle siirtoväelle. Ruskon ensimmäinen osa-asemakaava vahvistettiin vuonna 1977, ja alue varattiin pääasiassa pienteollisuudelle. Katujen nimet viittaavat suurelta osin alueella olleiden peltojen ja niittyjen nimiin.
Ruskossa oli vuoden 2021 lopussa melkein 1 800 työpaikkaa. Niistä 1 100 oli teollisuudessa. Rusko onkin pääosin teollisuusaluetta, mutta kaupunginosassa on myös asutusta. Ruskon läpi kulkevalta Kauhakorvenkadulta erkanee sorapintainen Solkimäenkatu, jonka varrella asuu suurin osa alueen asukkaista. Yhteensä Ruskossa asui vuoden 2023 tietojen mukaan 65 ihmistä.
Turun Pursiseura

Turun Pursiseuran Ruissalon vierasvenesatama ruotsinlaivalta kuvattuna talvella 2015.
Turun Pursiseura ry on Turussa toimiva, vuonna 1906 perustettu pursiseura.
Historia

Turun Pursiseura perustettiin 6. huhtikuuta 1906 paikkakunnan ensimmäiseksi suomenkieliseksi pursiseuraksi nimellä Pursiseura Maininki. Nykyisen nimensä pursiseura sai vuonna 1917.
Toiminta

Turun Pursiseura järjestää muun muassa koulutusta ja yhteispurjehduksia sekä harjoittaa kilpailutoimintaa. Yhteensä seura järjestää noin 70 tapahtumaa vuodessa.
Toiminta > Satama ja saaritukikohdat

Turun Pursiseuran vierasvenesatama sijaitsee Ruissalon saaressa. Myös pursiseuran ravintola sijaitsee Ruissalossa.
Turun Pursiseuralla on neljä saaritukikohtaa: Pyytinkari, Svinö, Tjärulot ja Marholmsören. Vanhin saaritukikohta, Rymättylän kunnan länsiosassa sijaitseva Pyytinkari, siirtyi purjehdusseuran omistukseen vuonna 1966. Nauvon itäosassa sijaitsevan Svinön pursiseura osti vuonna 1988. Åselholman länsipuolella sijaitseva Marholmsören on ollut vuokrattuna 1980-luvulta lähtien ja siirtyi pursiseuran omistukseen vuonna 2011. Korppoossa sijaitseva Tjärulot on ollut vuokrattuna seuran käyttöön 1980-luvulta lähtien.
Aiheesta muualla

Turun Pursiseuran kotisivu