stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salla Simukka
Teokset > Suomennoksia

Michael Druker: Patrik 1,5, näytelmä, Linnateatteri 2005, Tampereen Teatteri 2006, Helsingin kaupunginteatteri 2008
Marianne Peltomaa: Ihon alla (Färgen under huden), romaani, Schildts 2007
Martin Olczak: Megajätkä (Megakillen), lastenromaani, Gummerus 2007
Elä, kuolet kumminkin - Mummojen ja pappojen viisauksia (Lev livet - det går inte i repris), Ajatus Kirjat 2007
Martin Olczak: Megajätkä ja kaksoisolennon arvoitus (Megakillen i dubbeltrubbel), lastenromaani, Gummerus 2008
Jan Guillou: Uinuva uhka (Fienden inom oss), romaani, Like 2008
Marianne Peltomaa: Pimeä portaikko (Flickan i trappan), romaani, Schildts 2009
Bo Lönnqvist: Kartanot ja rusthollit Helsingin seudulla (Herrgårdar och rusthåll i Helsingforstrakten), tietokirja, Schildts 2009
Pär Stenbäck: Kriisejä ja katastrofeja. Poliittinen ja humanitaarinen työni (Kriser och katastrofer), muistelmateos, Schildts 2009
Pia Ingström: Äitiä ikävä (Inte utan min mamma), omaelämäkerrallinen romaani, Schildts 2010
Marianne Peltomaa: Ja minä irrotan sinusta kaiken kuonan (Och jag skall avlägsna din slagg), romaani, Schildts 2011
Palkinnot ja tunnustukset

Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 2008 (Takatalvi), 2012 (Jäljellä & Toisaalla)
Topelius-palkinto 2013 (Jäljellä & Toisaalla)
Suomi-palkinto 2013
Pirkanmaan taidepalkinto 2014
Kalle Kaiharin kulttuurisäätiön palkinto 2015
Kaarina Helakisa -palkinto 2017
Lasten LukuVarkaus -palkinto 2017
Laivakello-palkinto 2020
Valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha 2021
Blogistanian lastenkirjallisuuden Kuopus 2024
Aiheesta muualla

Salla Simukan kirjailijasivu Facebookissa
Salla Simukka Kirjasampo.fi:ssä
Ylen Elävä arkisto: Salla Simukan Lumikki seikkailee Tampereella
Tekijä: Nuortenkirjailija Salla Simukka Yle Areena. 24.7.2013.
Salla Simukka Porin kaupunginkirjaston vieraana, Kirjastokaista-video 23.4.2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Puola 
Muut:  IdRef
Sirppisiipismäiset

| Sirppisiipismäiset |
| --- | --- |
 Täpläsirppisiipi (Drepana falcataria)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Sirppisiipismäiset Drepanoidea  Boisduval, 1828
Heimot
 Epicopeiidae  Sirppisiivet ja villaselät Drepanidae 
Katso myös
   Sirppisiipismäiset Wikispeciesissä   Sirppisiipismäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sirppisiipismäiset (Drepanoidea) on perhosten yläheimo, johon kuuluu maailmanlaajuisesti noin 700 lajia. Ryhmän nimi tulee monien lajien etusiipien kaarevista kärjistä.
Aikuiset perhoset ovat pieniä tai keskikokoisia perhosia. Lajien ulkonäön suhteen heimo jakaantuu poikkeuksellisen jyrkästi kolmeen osaan. Ryhmän keskeisenä yhdistävänä piirteenä on rakenteeltaan erikoinen kuuloelin, joka liittyy takaruumiin tyven selkä- ja vatsapuolen kitiinilevyjä yhdistävään levyyn. Yhdistäviä tuntomerkkejä on myös toukkien karvoituksessa. Sirppisiipismäisten toukat kommunikoivat tuottamiensa äänten avulla.
Itäaasialaiset Epicopeiidae-heimon lajit lentävät päivällä ja muistuttavat myös ulkonäöltään oikeita päiväperhosia. Muut kaksi, Drepanidae-heimoon kuuluvaa, ryhmää ovat yöaktiivisia. Näistä kahdesta ulkonäöltään myös hyvin erilaisesta ryhmästä villaselkiä – erityisesti tukevaruumiisimpia lajeja – erehtyy helposti pitämään yökkösinä. Niillä on myös toimiva imukärsä ja perhoset käyvät mielellään sokeripitoista nestettä sisältävällä syötillä.
Varsinaiset sirppisiivet ovat siroja, ohutsiipisiä ja muistuttavat sekä ulkonäöltään että olemukseltaan suuresti mittareita. Lisäksi varsinaisilla sirppisiivillä toukan takimmainen jalkapari on surkastunut ja toukka pitää peräpäätään tunnusomaisesti koholla. Lisäksi aikuisen perhosen suuosat ovat surkastuneet ja aikuiset perhoset elävät vain muutaman päivän.
Aiheesta muualla

Tree of Life web project (englanniksi)
Drepanoidea of Canada (englanniksi)
BugGuide.net (englanniksi)
Sinisilmäkakadu

| Sinisilmäkakadu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kakadut Cacatuidae
Suku::  Töyhtökakadut Cacatua
Laji::  ophthalmica
Kaksiosainen nimi
 Cacatua ophthalmica  Sclater, 1864 
Katso myös
   Sinisilmäkakadu Wikispeciesissä   Sinisilmäkakadu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinisilmäkakadu (Cacatua ophthalmica) on uhanalainen oseanialainen kakadu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 50 cm ja paino 500–570 g. Sen höyhenpuku on näennäisesti kokovalkoinen, paitsi päässä ja niskapuolella olevassa töyhdössä voi olla keltaisia höyheniä. Siipien ja pyrstön alapinnat ovat kellertävät. Paljas alue silmän ympärillä on sininen, nokka tummanharmaa, koivet harmaat ja iiris koiraalla tummanruskea, naaraalla punertava.
Esiintyminen

Sinisilmäkakadut elävät Bismarckinsaarilla Papua-Uusi-Guineassa. Populaation koko on noin 10 000 yksilöä. Laji on vaarantunut elinympäristön tuhoutumisen takia, sillä suuret alat sademetsiä on raivattu ja istutettu öljypalmulle viimeisten 30 vuoden aikana.
Elinympäristö

Alavien maiden sademetsät kilometrin korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen

Pesä on puunkolossa. Munamäärä on kaksi, joskus kolme.
Ravinto

Ruokavalio on monipuolinen ja koostuu siemenistä, pähkinöistä, hedelmistä, marjoista sekä luultavasti myös hyönteisistä ja niiden toukista.
Paavo Siro

Paavo Siro vuonna 1979.
Paavo Rudolf Siro (2. elokuuta 1909 Helsinki – 27. helmikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori. Hän oli Tampereen yliopiston suomen kielen professori 1965–1974. Hän tutki lauseoppia ja sovelsi tutkimuksissaan strukturalistisia ja transformationalistisia periaatteita.
Kirjallisuutta

Juhlakirja Paavo Siron täyttäessä 60 vuotta 2.8.1969.  (Acta Universitatis Tamperensis, A:26)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1969.  ISSN 0496-7909
Leino, Pentti: ”Siro, Paavo (1909–1996)”, Suomen kansallisbiografia, osa 9, s. 72–73.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-450-5  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Savolainen, Erkki: Jatko-opiskelija törmäyskurssilla Tampereen yliopistossa 1973–1975 (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Sinipingviini

| Sinipingviini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pingviinilinnut Sphenisciformes
Heimo::  Pingviinit Spheniscidae
Suku::  Eudyptula
Laji::  minor
Kaksiosainen nimi
 Eudyptula minor  (Forster, 1781) 
Katso myös
   Sinipingviini Wikispeciesissä   Sinipingviini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinipingviini (Eudyptula minor) on maailman pienin pingviinilaji. Se on lentokyvytön kuten kaikki pingviinit. Lajin nimesi Johann Reinhold Forster vuonna 1781.
Koko ja ulkonäkö

Pingviinit kasvavat keskimäärin 40 cm pitkiksi ja ne painavat noin yhden kilogramman. Sukupuolet ovat keskenään samannäköisiä mutta uros saattaa olla hieman painavampi ja sillä on hieman suurempi nokka. Lajin äänivalikoima on laaja ulottuen pehmeistä vihellyksistä rääkymiseen ja trumpettimaisiin kutsuääniin.
Esiintyminen

Sinipingviinejä tavataan Uuden-Seelannin pääsaarten, Pohjois- ja Eteläsaaren, rannikoilla sekä Stewartinsaarelta ja Chathamsaarilla. Lisäksi niillä on yhdyskuntia myös Tasmaniassa sekä Australian etelärannikolla. Noin 60 % lajin koko kannasta pesii Tasmanian Australiasta erottavan Bassinsalmen alueella. Maailman pesimäpopulaation koko on 350 000–600 000 yksilöä, mihin ei ole laskettu mukaan pesimättömiä nuoria lintuja, joita on ainakin saman verran, jolloin kokonaisyksilömäärä on yli miljoonan. Sinipingviineistä noin 90 % elää Australiassa ja noin 10 % Uudessa-Seelannissa. Toisen lähteen mukaan niitä on yli miljoona paria. Tarkkaa määrää ei tiedetä, koska uusia yhdyskuntia löytyy aina silloin tällöin ja toisinaan jokin yhdyskunta kuolee pois. Lajin kanta uhanalaisuusluokituksessa on elinvoimainen.
Elinympäristö

Sinipingviinit pesivät hiekka- tai kivikkorantaisilla, riuttojen ympäröimillä saarilla ja rannikolla maapedoille vaikeakulkuisissa osissa. Joitakin yhdyskuntia on urbaanissa ympäristössä ja ihmisen tekemissä rakennelmissa, kuten aallonmurtajissa.
Viholliset

Sinipingviinien pahin uhka ovat ihmisen alueelle levittämät ketut, koirat, fretit, kissat ja kärpät. Rottien ei ole havaittu aiheuttaneen merkittävää tuhoa. Asutuilla alueilla, joissa yhdyskunnat sijaitsevat teiden varsilla, jää paljon pingviinejä autojen alle ja tutkimuksin on osoitettu siitä johtuvan kuolleisuuden pienentävän yhdyskuntien kokoa. Ravustus aiheutti aikaisemmin huomattavia tappioita mutta pyydysten kehittyessä sen merkitys on nykyisin vähäinen. Kalastus verkoilla aiheuttaa suuria tappioita. Maastopalot voivat paikoin tuhota yhdyskuntia. Sinipingviinit ovat herkkiä laivojen öljypäästöille ja niitä on joskus kuollut suuria määriä, esimerkiksi 40 prosenttia Portlandissa Victorian osavaltiossa pesineestä noin sadan parin yhdyskunnasta kuoli öljypäästön takia vuonna 1988. Meressä ajelehtivat muovit ovat nykyisin suuri uhka pingviineille, joko joutuessaan niiden ruuansulatukseen tai lintujen takertuessa niihin. Pahimpia ovat juomatölkkien tai -pullojen, ns. sikspäkkien, sitomiseen käytettävät muoviosat, joiden lenkkien läpi pieni sinipingviini saa pujotettua päänsä, mutta jota se ei useinkaan saa poistettua. Elinympäristöjen tuhoutuminen rakentamisen ja muun maankäytön ja eroosion muodossa on vähentänyt sinipingviineille soveliaiden elinpaikkojen määrää.
Turismi on paikoin ongelma, esimerkiksi Phillip Islandilla käy vuosittain puoli miljoonaa turistia katsomassa sinipingviinien yöllistä vaellusta merestä pesilleen ("Pingviiniparaati"). Australiassa on lisäksi 12 muuta paikkaa, joissa turisteille on tarjolla kaupallista pingviiniviihdettä. Paikoin on havaittu turismin aiheuttaman häiriön pienentäneen yhdyskuntia.
Lisääntyminen

Sinipingviinit pesivät erilaisissa maakoloissa ja onkaloissa sekä kivikoissa elokuusta joulukuuhun. Pari muodostaa pysyvän yksiavioisen liiton, tavallisesti eliniän kestävän. Naaras munii 1-2 valkoista munaa 3-5 päivän välein. Haudonta alkaa epäsäännöllisenä jo ensimmäisen munan jälkeen ja intensiivisesti toisen munan jälkeen. Molemmat puolisot hautovat muutamia päiviä kerrallaan, yhteensä noin 36 päivää. Vastasyntynyt poikanen painaa noin 40 g. Ensimmäiset 10 päivää emot lämmittävät niitä ja seuraavat 1-3 viikkoa emot vartioivat niitä vuorotellen. Kun poikaset ovat 3-4 viikon ikäisiä, emo vartioi niitä enää öisin, ja myöhemmin ne vain pistäytyvät öisin ruokkimassa poikasia oksentamalla niille osittain sulanutta ravintoa. Kun poikaset ovat kasvaneet niin suuriksi, että ne painavat noin 90 % aikuisen painosta, ne lähtevät pesästä mutta palaavat alkuaikoina takaisin 2-3 päivän retkeilyn jälkeen. Lopulta ne itsenäistyvät kokonaan ja muuttavat yleensä eri alueelle kuin vanhempansa. Ne saavuttavat sukukypsyyden noin 3 vuoden iässä. Sinipingviinit elävät suhteellisen pitkään; keskivertoikä on noin 6,5 vuotta, mutta yksittäinen pingviini voi elää jopa 20-vuotiaaksi.
Ravinto

Pingviinien pääasiallisena ravintona ovat erilaiset kalat (sardiinit, sardellit, kilohailit), mutta myös kalmarit ja muut pienet merieläimet. Ravintonsa ne metsästävät laajalta alueelta, etupäässä päiväaikaan. Tavallisin sukellussyvyys on noin 30 metriä, syvin havaittu on ollut 69 metriä. Ne ruokailevat tavallisesti yksittäin ja syövät joka päivä.
Jouko Sirola

Jouko Sirola (s. 30. toukokuuta 1963) on suomalainen kirjailija.
Sirolalta ovat ilmestynyt novellikokoelmat Sisustus (Tammi 2000) ja Käveltävä takaperin (Tammi 2003), romaani Mitään pelättävää ei ole (Teos 2006), episodiromaani Etsijä ja hänen neljätoista elämäänsä (Teos 2011) ja tieto- ja kaunokirjallisuutta yhdistelevä teos Lumottu niitty – erään tien tarinoita (Teos 2012). Hänen novellejaan on käännetty unkariksi ja englanniksi. Sirolan novelli on julkaistu Johanna Sinisalon toimittamassa fantasia-antologiassa The Dedalus Book of Finnish Fantasy (2005).
Sirolan pakinoita on julkaistu Parnassossa ja kokoelmana Toniemi ja Huvuori, ylimmät ystävykset (Teos 2008). Kaunokirjallisuuden lisäksi Sirola on julkaissut kulttuurihistoriallisia matkaesseitä Hiidenkivi-lehdessä sekä lehtiartikkeleita, kolumneja ja kirja-arvioita.
Teokset

Sisustus (Tammi, 2000)
Käveltävä takaperin (Tammi, 2003)
Mitään pelättävää ei ole (Teos, 2006)
Toniemi ja Huvuori, ylimmät ystävykset, kuvittanut Jyrki Heikkinen (Teos, 2008)
Etsijä ja hänen neljätoista elämäänsä.  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-292-2
Lumottu niitty - erään tien tarinoita.  Helsinki:  Teos, 2012.  ISBN 978-951-851-421-6
Palanneiden vuoksi , kuvittanut Jyrki Heikkinen (Teos 2016) ISBN 978-951-851-683-8.
Ihmeellinen matka halki Suomen äärimmäisten seutujen.  Helsinki:  Teos, 2022.  ISBN 978-951-851-824-5
Käsijarru kukkapenkissä.  Helsinki:  Teos, 2023.  ISBN 978-952-363-452-7
Aiheesta muualla

Jouko Sirola Teoksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive).
Kuikka, Kirsti: Matematiikka ratkaisee rakkauden ja kuoleman (arvio teoksesta Mitään pelättävää ei ole) Helsingin Sanomat. 19.10.2006.
Nyqvist, Sanna: Kävelyretkellä muistin maisemissa (arvio teoksesta Lumottu niitty) Kiiltomato.net. 19.9.2012.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Šiprage

| Šiprage |
| --- | --- |
 vaakuna
 Šiprage
 Koordinaatit: 44°27′56.16″N, 17°33′36″E 
Valtio:   Bosnia ja Hertsegovina
Entiteetti:  Republika Srpska
Kunta:  Kotor Varoš
Korkeus:  507–520 m
Väkiluku (2013):  788
Postinumero:  78224
Suuntanumero(t):  (+387)51
 
 opstinakotorvaros.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Šiprage (Шипраге) on kylä Kotor Varošin kunnassa Bosnia ja Hertsegovinassa. Vuonna 2013 Šipragessa oli noin 788 asukasta ja vuonna 1991 heitä oli 952.
Historia

Bosnian sodan aikana (1992–95) Bosnian Serbien poliisi ja armeija tuhosivat kyliä Vrbanja-joen ylävirtaa pitkin Kruševo Brdoniin. Vuoden 1996 jälkeen suurin osa bosnialaisista kylistä olivat osittain entisöityjä Luxemburgin hallituksen toimesta. Sodan aikana kylän keskustaan rakennettiin ortodoksinen kirkko.
Väestö

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
ŠiprageKokonaisasukasluku 2013: 788
| Väestonlaskentavuosi | 1991. | 1981. | 1971. |  |  |  |
| Bosniakit | 745 (78.25%) | 711 (60.10%) | 422 (51.33%) |  |  |  |
| Serbit | 168 (17.64%) | 320 (27.04%) | 370 (45.01%) |  |  |  |
| Kroaatit | 1 (0.10%) | 6 (0.50%) | 0 |  |  |  |
| Jugoslavialaiset | 32 (3.36%) | 136 (11.49%) | 21 (2.55%) |  |  |  |
| Muut  ja tuntemattomat  | 6 (0.63%) | 10 (0.84%) | 9 (1.09%) |  |  |  |
| Kokonaismäärä | 952 | 1,183 | 822 |  |  |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuotta | 1879. | 1885. | 1895. | 1910 | 1921. | 1931. | 1948. | 1953. | 1961. | 1971. | 1981. | 1991. | 2013. |
| Väestö | 64 (1.312♦) | 277 (1.575♦) | 88 (1.426♦) | 159 (760♦) | 999 | 5.098* | 1.774 | 7.764* | 828 | 822 | 1.183 | 952 | 788 |
1931. i 1953.: Kunta Šiprage.
♦ Alue Šiprage
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://opstinakotorvaros.com/
http://www.maplandia.com/bosnia-and-herzegovina/republika-srpska/siprage/ Maplandia
http://www.satellitecitymaps.com/europe-map/bosnia-and-herzegovina-map/federation-of-bosnia-and-herzegovina-map/%C5%A1iprage-map/
http://www.distancesfrom.com/distance-from-Siprage-to-Banja-Luka-Bosna-i-Hercegovina/DistanceHistory/5243320.aspx
http://www.satellitecitymaps.com/europe-map/bosnia-and-herzegovina-map/federation-of-bosnia-and-herzegovina-map/%C5%A1iprage-map/
http://www.distancesfrom.com/distance-from-Siprage-to-Banja-Luka-Bosna-i-Hercegovina/DistanceHistory/5243320.aspx
Väkiluvun määrän muutos 1961-2013
Boris Sirpo

Boris Sirpo 1930-luvun alussa.
Boris Osipovitš Sirpo (aik. Sirob, alk. Wolfson; 3. huhtikuuta 1893 Vladikavkaz, Venäjä − 25. tammikuuta 1967 Portland, Oregon, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen suomalainen viulisti, kapellimestari ja musiikkipedagogi.
Boris Sirpo opiskeli viulunsoittoa ja orkesterinjohtoa Moskovan ja Pietarin konservatorioissa, myöhemmin Saksassa ja Itävallassa. Sirpo tuli Suomeen vuonna 1912 Helsingin Filharmonisen orkesterin viulunsoittajaksi.
Sirpon itselleen alkuperäisen nimensä Boris Wolfsonin tilalle ottama nimi Boris Sirob on palindromi.
Vuonna 1918 Sirpo perusti Viipurin musiikkiopiston, jonka johtajana hän toimi talvisodan syttymiseen saakka 1939. Hän teki johtamansa Viipurin musiikkiopiston kamariorkesterin kanssa vuonna 1932 laajan konserttimatkan Alankomaihin, Belgiaan ja Ranskaan. Vuosina 1922−1924 ja 1929−1939 hän toimi Viipurin Musiikin Ystäväin orkesterin johtajana.
Sirpo oli ennen kaikkea viulistien opettaja ja hänen oppilaistaan kuuluisin lienee Heimo Haitto. Sirpo oli musiikkiopiston johtajana myös monien muiden taiteilijoiden, kuten pianistien Orest Bodalewin ja Cyril Szalkiewiczin ”löytäjä”. Opettajana Sirpo oli erittäin vaativa ja tiukka antaessaan palautetta.
Talvisodan puhjettua Sirpo siirtyi Yhdysvaltoihin, Portlandin kaupunkiin Oregonin osavaltioon musiikinopettajaksi ja kapellimestariksi, ja siellä hän työskenteli kuolemaansa saakka. Yhdysvalloista hän teki johtamansa kuoron ja orkesterin kanssa konserttivierailun Suomeen vuonna 1955. Vuonna 1964 Sirpo kutsuttiin silloisen Lahden musiikkiopiston, entisen Viipurin musiikkiopiston, johtajaksi, mutta hän kieltäytyi tehtävästä heikentyneen terveytensä vuoksi.
Kirjallisuutta

Lehtonen, Tiina-Maija – Tarpila, Laila. Tutkimaton Boris Sirpo ja Viipurin musiikin menestystarina. Helsinki: Siltala 2022. ISBN 978-952-388-035-1.
Mäkelä-Alitalo, Anneli: ”Sirpo, Boris (1893–1967)”, Suomen kansallisbiografia, osa Hakemisto, s. 69–71.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.  ISBN 951-746-441-X  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Sirpo, Boris hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Harri Sirola

Harri Sirola Kuusankosken kirjastossa 1983.
Harri Erkki William Sirola (28. toukokuuta 1958 Helsinki – 16. elokuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Sirola pääsi ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1977, opiskeli eri aineita Helsingin yliopistossa ja oli myös puusepän opissa. Hänen äitinsä on kirjailija ja lääkäri Irma Kerppola-Sirola.
Harri Sirolan esikoisteos Abiturientti ilmestyi 1980, ja siitä hänet muistetaan yhä parhaiten. Aikanaan se oli kohuttu teos, jossa kritisoitiin voimakkaasti Suomalaista Yhteiskoulua ja porvarillista elämää ja kuvailtiin päähenkilön estotonta sukupuolikäyttäytymistä silloiseen suhtautumiseen nähden melko värikkäästi. Vuonna 1983 Janne Kuusi ohjasi Abiturientista elokuvasovituksen Apinan vuosi, jonka pääosaa esittää Heikki Salomaa. Abiturientin jälkeen Sirolalta ilmestyi kahdeksan teosta, joiden aihepiirit vaihtelevat runsaasti. Ryhdyttyään kalastamaan hän innostui kirjoittamaan kokoelman kalastusnovelleja.
Sirola kirjoitti myös Viron vankila-, vankileiri- ja loikkauskokemuksista kertovan teoksen Kaksi kaupunkia. Kirjoitus- ja muokkausprosessi kesti viisi vuotta, minä aikana maailma muuttui hyvin paljon. Kun Sirola valmistautui kirjoittamiseen, hänellä oli käsissään runsaasti todellista kohumateriaalia, jollaista edes sensaatiolehdet eivät tuolloin uskaltaneet julkistaa. Vuosia kestäneen prosessin aikana Viro nousi kuitenkin yleiseksi puheenaiheeksi, eikä kirja saanut ehkä ansaitsemaansa huomiota.
Kun Kaksi kaupunkia jäi vaille suurempaa huomiota, Sirola vajosi syvään masennukseen. Itse hän kuvasi tilaa seuraavasti:
”Tuska-depressioon sairastuminen on kuin siirtyminen maanpäällisestä elämästä vedenalaiseen. Paine on veden alla kova. Korvat paukkuvat. Keuhkot eivät saa happea. Ja niin jonkin ajan kuluessa kaikki elintoiminnot pysähtyvät, tai paremmin sanottuna: lähes pysähtyvät. Jommoinenkin olkipilli johtaa kauas pinnalle. Pysyt vaivalloisesti hengissä, ilma virtaa pillin läpi katkonaisesti, mutta virtaa sittenkin – ja juuri kun kuvittelet hapen loppuvan, pillistä tuhahtaa sen verran mädänhajuista ilmaa, että kykenet tuntemaan kivun.”
Sirola oli mukana perustamassa nuorten kulttuuriradikaalien Kiima-lehteä.
Harri Sirola teki itsemurhan 16. elokuuta 2001 Helsingissä.
Anja Kaurasen Syysprinssi-teoksen päähenkilön esikuvana oli Harri Sirola. Kauranen ja Sirola seurustelivat 1980-luvun alkuvuosina, ja suhde päättyi Sirolan sairastuttua kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön. Alli Haapasalo on käsikirjoittanut ja ohjannut Syysprinssi-teoksen pohjalta samannimisen elokuvan, joka sai ensi-iltansa lokakuussa 2016.
Tuotantoa

Abiturientti.  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-10141-9
Anna palaa.  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11431-6
Turha hätkähtää. Runoja elämän turuilta.  Helsinki, Jyväskylä:  Gummerus, 1986.  ISBN 951-20-2740-2
Kaksi kaupunkia.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1991.  ISBN 951-20-2754-2  2. p. Teos 2015 ISBN 978-951-851-657-9
Silkkaa kalajuttua.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1995.  ISBN 951-20-3935-4
Syysprinssin kalaretki ja kolme muuta kertomusta.  Gummerus, 1997.  ISBN 951-20-5094-3
Jeesus Enkelinpoika Nasaretilainen.  Helsinki:  Gummerus, 2001.  ISBN 951-20-5591-0
Aiheesta muualla

Harri Sirolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Kirjailija Harri Sirola halusi teoksiinsa eurooppalaisen näkökulman
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
Tomorrow (Kissin kappale)

| ”Tomorrow” Kiss |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Unmasked
 B-puoli: ”Naked City”
 Äänitetty : Record Plant, New York, 1980
 Julkaistu: 1980
 Formaatti: vinyylisingle
 Tekijä(t): Paul Stanley, Vini Poncia
 Tuottaja(t): Vini Poncia
 Tyylilaji: rock, pop rock
 Kesto: 03.17
 Levy-yhtiö: Casablanca Records
Listasijoitukset
  Länsi-Saksa: 70.
Kissin muut singlet
| ”Talk to Me” 1980 | ”Talk to Me” 1980 | ”A World Without Heroes” 1981 |
Tomorrow on yhdysvaltalaisen Kiss-yhtyeen singlenä julkaistu kappale vuonna 1980 ilmestyneeltä albumilta Unmasked. Se ei saavuttanut listasijoitusta yhtyeen kotimaassa, mutta ylsi Länsi-Saksassa sijalle 70.
Kappaleen kirjoittivat yhteistyössä Kissin laulaja-kitaristi Paul Stanley sekä Unmasked-albumin tuottanut Vini Poncia. Alun perin ”Tomorrow” oli raskas ja kitaravoittoinen kappale, mutta studiossa siitä muotoutui kosketinsoittimien hallitsema popmainen raita.
Paul Stanley soittaa kappaleessa itse bassoa.