stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruokolampi (Sortavalan piiri)

| Ruokolampi Руоколампи |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Sortavalan piiri
Koordinaatit:  61°56′16″N, 30°46′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Jänisjoen vesistöalue
Tulo-oja:  Sahinoja
Laskuoja:  Töyhinoja Ylälampeen
Järvinumero:  01040300211102000013520
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87 m
Pituus:  1,5 km
Leveys:  0,55 km
Pinta-ala:  0,5 km²  
Saaria:  1
 fiRuokolampi 
Ruokolampi (ven. Руоколампи, Руоко-лампи) on Venäjällä Karjalan tasavallan Sortavalan piirissä sijaitseva järvi, jonka laskujoki Töyhinoja laskee Ylälampeen.
Maantietoa

Ruokolampi on 1,5 kilometriä pitkä, 550 metriä leveä ja sen pinta-ala on noin 50 hehtaaria. Järvi on pitkän muotoinen eikä siinä ole merkittäviä niemiä tai lahtia. Keskellä järveä on saari, jolla ei ole kartoissa nimeä. Järven luoteispään rantaa viistää Matkaselän (ven. Маткаселькя) ja Jänisjärven (ven. Янисъярви) välinen rautatie, joka kulkee järven lähellä koko sen pituudelta ja ylittää järven laskuojan. Järven rantametsät ovat alavaa ja suoperäistä metsämaata paitsi pohjoisessa, missä kohoaa korkea mäki. Järvi on nykyään asumaton.
Vesistösuhteita

Ruokolampi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Kelokosken valuma-alueessa se sijaitsee. Järven lasku-uoma kuuluu vesireittiin, joka laskee Jänisjärveen. Tämän laskujoki Jänisjoki laskee Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Ruokolampi sijaitsee Kelokosken valuma-alueen pääjärven Vahvajärven länsipuolella. Ruokolampi kuuluu Vahvajärvestä Sahinojana alkavaan pääuomaan, joka laskee suoraan Jänisjärveen. Lasku-uomaan kuuluvat Sahinojan ja Ruokolammen lisäksi Ylälampi ja sen laskuoja sekä Alalampi (Алалампи) ja sen laskuoja Kelokoski. Kelokoski laskee Jänisjärven lounaisrantaan aivan Kontioleppälahden viereen. Vahvajärven vedenpinnan korkeus on 88 metriä, Ruokolammen 87 metriä, Ylälammen 86,6 metriä ja Jänisjärven 64 metriä mpy.
Valuma-alueen muita järviä ovat Päähimainenlampi (ven. Пяяхимайненлампи), Venelampi (Венелампи), Riuttalampi (Риутталампи), Perttilampi (Перттилампи) ja Hiijärvi.
Lähteitä > Huomioita

1 2 3  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Руоколампи.
1 2  Asia katsottu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
Aiheesta muualla

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Руоколампи
Käännös suomeksi
Horace Silver

| Horace Silver |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1928 Norwalk, Connecticut, Yhdysvallat
Kuollut: 18. kesäkuuta 2014 (85 vuotta)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  jazz ja Hard bop 
Soittimet:  piano 
Levy-yhtiöt:  Blue Note ja Columbia Records 
Aiheesta muualla
horacesilver.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Horace Ward Martin Tavares Silver (2. syyskuuta 1928 Norwalk, Connecticut, Yhdysvallat – 18. kesäkuuta 2014) oli yhdysvaltalainen jazzmusiikin pianisti ja säveltäjä.
Silverin isä oli kapverdeläinen ja muutti nimensä Silva muotoon Silver tultuaan Yhdysvaltoihin. Hänen äitinsä oli syntynyt Connecticutissa irlantilais-afrikkalaisten vanhempien perheeseen.
Silver aloitti jazzuransa soittamalla tenorisaksofonia. Hän sai vaikutteita Lester Youngilta ja myöhemmin pianistina Bud Powellilta.
Ensilevytyksensä Silver teki Stan Getzin kanssa. Kun hän muutti New Yorkiin, hän pääsi Blue Note Recordsin vakituiseksi artistiksi 1952–1953. Silver teki yhteistyötä muun muassa Art Blakeyn kanssa ja oli hard bop -tyylin pioneereja.
Henryn laki

Henryn laki koskee kaasun paineen ja sen liukoisuuden suhdetta. Laki on saanut nimensä keksijänsä englantilaisen kemistin William Henryn mukaan
 c=k_{H}p_{0}\ \! , missä po =liuenneen kaasun osapaine, c=konsentraatio ja kH=kaasulle ominainen, lämpötilasta riippuva vakio eli Henryn vakio
Henryn laki on voimassa vain suhteellisen laimeissa liuoksissa.
Typpi liukenee elimistöön Henryn lain mukaisesti. Koska ilmanpaine kasvaa mitä syvemmälle mennään, myös komponenttien osapaine kasvaa, niinpä mitä syvemmällä ilmaa hengitetään, sitä enemmän typpeä liukenee vereen ja kudoksiin. Typpiylimäärä aiheuttaa myrkytystilan, typpinarkoosin eli syvyyshumalan, ja nousun yhteydessä sukeltajantaudin, jossa kudoksissa muodostuu kuplia, jotka aiheuttavat kovaa kipua ja joskus jopa kuoleman. Siksi sukeltajan on noustava niin hitaasti, että typpi ehtii poistua elimistöstä keuhkojen kautta, mikä taas on suhteellisen hidas prosessi.
Tilanne on erilainen muun muassa hapella, joka ei liukene Henryn lain mukaisesti vaan käyttää fysikaalisen liukenemisen lisäksi hyväkseen kemiallista sitoutumista punasolujen hemoglobiiniin. Siten yhteen litraan verta mahtuu 0,2 dm³ happea. Henryn lain mukainen happimäärä olisi vain 0,0025 dm³.
Saksan Grand Prix 1977

|  Saksan Grand Prix 1977  |
| --- | --- |
 11 osakilpailu 17 osakilpailusta kaudella 1977. 
Päivämäärä:  31. heinäkuuta 1977
Sijainti:  Hockenheimring, Saksa
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  6,789 km
Kilpailun pituus:  47 kierrosta, 319,083 km
Paalupaikka
Kuljettaja:    Jody Scheckter   (Wolf)
Paaluaika:  1.53,07
Palkintokoroke
Voittaja:   Niki Lauda   (Ferrari)
Toinen:    Jody Scheckter   (Wolf)
Kolmas:   Hans Joachim Stuck   (Brabham)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Niki Lauda   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.55,99 (kierroksella 28)
Saksan Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 31. heinäkuuta 1977 Hockenheimringin radalla. Kilpailun voitti Niki Lauda.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 11 |  Niki Lauda | Ferrari | 47 | 1.31.49,3 | 3 | 9 |
| 2 | 20 |  Jody Scheckter | Wolf-Ford | 47 | +14,33 | 1 | 6 |
| 3 | 8 |  Hans Joachim Stuck | Brabham-Alfa Romeo | 47 | +20,9 | 5 | 4 |
| 4 | 12 |  Carlos Reutemann | Ferrari | 47 | +1.00,27 | 8 | 3 |
| 5 | 19 |  Vittorio Brambilla | Surtees-Ford | 47 | +1.27,37 | 10 | 2 |
| 6 | 23 |  Patrick Tambay | Ensign-Ford | 47 | +1.29,81 | 11 | 1 |
| 7 | 18 |  Vern Schuppan | Surtees-Ford | 46 | +1 krs. | 19 |   |
| 8 | 9 |  Alex Ribeiro | March-Ford | 46 | +1 krs. | 20 |   |
| 9 | 3 |  Ronnie Peterson | Tyrrell-Ford | 42 | Moottori | 14 |   |
| 10 | 16 |  Riccardo Patrese | Shadow-Ford | 42 | Vanne | 16 |   |
| Kesk. | 24 |  Rupert Keegan | Hesketh-Ford | 40 | Ulosajo | 23 |   |
| Kesk. | 5 |  Mario Andretti | Lotus-Ford | 34 | Moottori | 7 |   |
| Kesk. | 1 |  James Hunt | McLaren-Ford | 32 | Polttoaineen syöttö | 4 |   |
| Kesk. | 6 |  Gunnar Nilsson | Lotus-Ford | 31 | Moottori | 9 |   |
| Kesk. | 2 |  Jochen Mass | McLaren-Ford | 26 | Vaihteet | 13 |   |
| Kesk. | 4 |  Patrick Depailler | Tyrrell-Ford | 22 | Moottori | 15 |   |
| Kesk. | 26 |  Jacques Laffite | Ligier-Matra | 21 | Moottori | 6 |   |
| Kesk. | 25 |  Hector Rebaque | Hesketh-Ford | 20 | Moottori | 24 |   |
| Kesk. | 30 |  Brett Lunger | McLaren-Ford | 14 | Ulosajo | 21 |   |
| Kesk. | 10 |  Ian Scheckter | March-Ford | 9 | Kytkin | 19 |   |
| Kesk. | 7 |  John Watson | Brabham-Alfa Romeo | 8 | Moottori | 2 |   |
| Kesk. | 34 |  Jean-Pierre Jarier | Penske-Ford | 5 | Vaihteet | 12 |   |
| Kesk. | 17 |  Alan Jones | Shadow-Ford | 0 | Ulosajo | 17 |   |
| DNQ/ Kesk./ DSQ | 35 |  Hans Heyer | Penske-Ford | 9 | Vaihteet, osallistui kilpailuun sääntöjen vastaisesti | 25 |   |
| DNQ | 27 |  Patrick Nève | March-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 36 |  Emilio de Villota | McLaren-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 28 |  Emerson Fittipaldi | Fittipaldi-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 37 |  Arturo Merzario | March-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 40 |  Teddy Pilette | BRM |   |   |   |   |
Muuta

Vern Schuppan paras sijoitus (7. sija)
Alex Ribeiron paras sijoitus (8. sija)
Hans Heyer karsiutui aika-ajoissa, mutta hän lähti laittomasti kilpailuun, missä hän keskeytti vaihdelaatikkovikaan ja hänet hylättiin.
Hans Joachim Stuckin ensimmäinen palkintosija.
Horace Mann

Horace Mann
Horace Mann (4. toukokuuta 1796 Franklin, Massachusetts – 2. elokuuta 1859 Yellow Springs, Ohio) oli yhdysvaltalainen juristi ja poliitikko, joka tuli tunnetuksi maan ensimmäisten julkisten koulujen perustajana.
Mann opiskeli Brownin yliopistossa Rhode Islandilla ja Litchfieldin lakikorkeakoulussa Connecticutissa. Opintojen jälkeen hän toimi 1823–1837 Massachusettsin osavaltion lainsäädäntötyössä. Näinä vuosina hän oli keskeinen vaikuttaja Yhdysvaltojen ensimmäisen osavaltiokohtaisen opetusasioiden lautakunnan perustamiseen.
Lautakunnan johdossa Mann kaksinkertaisti opettajien palkat, pidensi kouluvuotta silloisesta parista kolmesta kuukaudesta vähintään kuuteen kuukauteen ja perusti uusia opettajankoulutuslaitoksia. Hän kannatti uskonnollisen opetuksen ja julkisen koululaitoksen erottamista toisistaan. Hän ajoi myös muun muassa rotujen välistä tasa-arvoa, vankilaolojen kehittämistä ja rautateiden rakentamista.
Vuonna 1848 Mann valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Vuonna 1852 hänestä tuli Ohiossa toimivan Antioch Collegen rehtori. Hän hoiti virkaa kuolemaansta 1859 asti.
Horace Mannin poika oli kasvitieteilijä Horace Mann Jr.
Horace Mannin mukaan on nimetty parikymmentä koulua ja useita yliopistokampusten rakennuksia eri puolilla Yhdysvaltoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Horace Mann Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Horace Mann
Käännös suomeksi
He Zi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  He Zi |  He Zi |  He Zi |  |
Maa:   Kiina
Naisten uimahypyt
| Olympialaiset  | Olympialaiset  | Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo2012 | 3 m ponnahdus-lauta, parikilpailu |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | 3 m ponnahduslauta |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Melbourne2007 | 1 m ponnahduslauta |  |
|  Kultaa | Shanghai2011 | 3 m ponnahdus- lauta, parikilpailu |  |
|  Kultaa | Barcelona2013 | 1 m ponnahduslauta |  |
|  Kultaa | Barcelona 2013 | 3 m ponnahduslauta |  |
|  Hopeaa | Shanghai 2011 | 3 m ponnahduslauta |  |
|  Hopeaa | Kazan 2015 | 3 m ponnahduslauta |  |
|  Pronssia | Kazan 2015 | 1 m ponnahduslauta |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Guangzhou2010 | 3 m ponnahduslauta |  |
|  Hopeaa | Doha2006 | 1 m ponnahduslauta |  |
|  Hopeaa | Doha 2006 | 3 m ponnahduslauta |  |
He Zi (kiin. 何姿, Hé Zī, s. 10. joulukuuta 1990 Nanning) on kiinalainen uimahyppääjä ja maailmanmestari.
Ponnahduslautahyppyihin erikoistunut He on voittanut urheilu-urallaan kaksi olympiamitalia Lontoossa 2012, seitsemän MM-mitalia sekä kolme mitalia Aasian kisoista. Parihypyissä hän on kilpaillut Wu Minxian kanssa.
Hugh de Mapenor

Hugh de Mapenor tai de Mapenore (k. 1219) oli Herefordin piispa.
De Mapenorin valittiin Herefordin tuomiorovastiksi 29. syyskuuta 1202 mennessä. Hänet valittiin piispaksi 3. helmikuuta 1216 Kuningas Juhana Maaton vastusti valintaa ja valitti asiasta paavi Honorius III:lle, mutta ehti kuolla ennen päätöksen saamista. Tottelevaisuuslupauksen Canterburyn arkkipiispa Stephen Langtonille hän antoi 27. lokakuuta 1216 ja Sylvester Worcesterlainen vihki hänet virkaan 18. joulukuuta.
De Mapenor kuoli huhtikuussa 1219, luultavasti 16. päivä. Hänet on haudattu Herefordin tuomiokirkkoon.
Hugh Wilson

Hugh Wilson (21. elokuuta 1943 Miami, Florida – 14. tammikuuta 2018 Charlottesville, Virginia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Wilson muistetaan erityisesti esikoisohjauksestaan, pitkän ja menestyneen elokuvasarjan aloittaneesta Poliisiopisto-elokuvasta, joka oli yllättäen hitti vuonna 1984. Wilson ohjasi seuraavaksi western-komedian Vihoviimeinen hevosooppera (Rustlers’ Rhapsody, 1985), joka jäi pienemmälle huomiolle. 1980-luvulla valmistui vielä Whoopi Goldbergin tähdittämä komedia Murtovaras (Burglar, 1987).
Seuraavan kerran Wilson ohjasi teatterielokuvan vuonna 1994. Oma pikku agenttini (Guarding Tess) on yksi ensimmäisistä Nicolas Cagen suurista pääosaelokuvista. Naispääosassa nähtiin Shirley MacLaine. Hylättyjen vaimojen kerho (The First Wives Club, 1996) oli hitti tuottaen yli 100 miljoonaa dollaria teatterikierroksellaan. Elokuva sai myös Oscar-ehdokkuuden musiikistaan.
Vihdoinkin pihalla (Blast from the Past, 1999) oli Renny Harlinin tuottama ”vanhan hyvän ajan” komedia, jonka pääosassa nähtiin tuohon aikaan nousussa olleet Brendan Fraser ja Alicia Silverstone. Erinomaisista arvosteluista huolimatta elokuva floppasi. Wilson jatkoi kuitenkin yhteistyötä Fraserin kanssa samana vuonna valmistuneen komedia Peloton punatakki (Dudley Do-Right) myötä, joka floppasi vielä pahemmin.
Kahden epäonnistumisen jälkeen Wilsonin seuraavaa elokuvaa saatiin odottaa aina vuoteen 2004 asti, kun Mickey sai ensi-iltansa. Pienellä rahalla tehty elokuva ei pystynyt keräämään edes 300 000 dollarin lipputuloja Yhdysvalloista.
Hugh Whistler

Hugh Whistler (1889 Mablethorpe, Englanti–7. heinäkuuta 1943) oli englantilainen lintutieteilijä.
Hugh Whistlerin isä oli majuri Fuller Whistler. Whistler opiskeli Aldenham Schoolissa. Hän palveli Intian poliisivoimissa Punjabissa 1909–1926. Täällä hän tutki ja keräsi lintuja. Palattuaan Englantiin hän jatkoi intialaisten lintujen tutkimista. Hän suoritti keräilymatkoja myös Espanjaan ja Albaniaan, usein Claud Buchanan Ticehurstin seurassa.
Whistler avioitui 2. lokakuuta 1925 Margaret Joan Ashtonin kanssa ja heille syntyi kaksi lasta: Benedicta ja Ralf Ashton.
Whistler julkaisi Popular Handbook of Indian Birds 1928. Hän toimitti kirjasta kaksi uusintapainosta ja kolmas ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen.
Eläkkeelle jäätyään Whistler asui Battlessa, Itä-Sussexissa, ja toimi rauhantuomarina. Hän liittyi British Ornithologists' Unioniin 1913 ja toimi seuran varapuheenjohtajana 1940. Sussexin yliopiston Whistler Prize, joka myönnetään parhaasta luonnonhistoriallisesta tai arkeologisesta esseestä, on nimetty hänen kunniakseen. Hänen 17 000 linnunnahan kokoelmansa on sijoitettu Natural History Museumiin.
Whistler kuvaili ja nimesi joitakin lintujen alalajeja, muun muassa pyrstötiaisen alalajin aremoricus.
Henna Sandvik

Henna Sandvik (s. 2003) on suomalainen koripalloilija. Hän pelaa laitahyökkääjänä ja on pituudeltaan 183-senttimetrinen. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa neljä, alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa kolme ja alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa 34 maaottelua. Hän on edustanut Suomen Korisliigassa kasvattajaseuraansa Tapiolan Honkaa kaudesta 2019–2020 alkaen. Jo kaudella 2018–2019 hän oli Hongan joukkueessa voittamassa I-divisioonaa.
Sandvik pelasi korisliigakaudella 2019–2020 runkosarjassa 25 ottelua yli 27,5 minuutin ottelukohtaisella peliajalla. Kausi jäi kesken koronaviruspandemian vuoksi. Kaudella 2020–2021 hän pelasi runkosarjassa 27 ottelua noin 25,5 minuutin peliajalla. Ottelua kohden hän teki 9,8 pistettä ja otti 4,4 levypalloa.
Sandvik voitti 19-vuotiaiden tyttöjen Suomen-mestaruuden Tapiolan Hongan joukkueessa kaudella 2018–2019.
Sakari Oramo

Sakari Markus Oramo (s. 26. lokakuuta 1965 Helsinki) on suomalainen viulisti ja kapellimestari. Vuoden 2020 alussa hän aloitti viisivuotiskauden Sibelius-Akatemian orkesteri- ja kapellimestarikoulutuksen professorina. Oramo on toiminut vuodesta 2013 BBC:n sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina.
Vuosina 1998–2008 Oramo työskenteli Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina ja musiikkijohtajana. Hän toimi Radion sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina 2003–2012.
Elämä ja ura

Oramo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1984 ja opiskeli viulunsoittoa Sibelius-Akatemiassa 1975–1985 Ari Angervon johdolla. Vuonna 1992 hän suoritti orkesterinjohdon diplomin Jorma Panulan johdolla. Oramo opiskeli myös Utrechtin yliopistossa Viktor Libermanin oppilaana ja suoritti täydentäviä opintoja Ilja Musinin ja Isaac Sternin johdolla.
Vuosina 1982–1989 Oramo oli kamariorkesteri Avanti!:n konserttimestari ja kvartetin jäsen. Hän toimi Polyteknikkojen Orkesterin kapellimestarina 1990–1992. Vuosina 1991–1994 Oramo oli Radion sinfoniaorkesterin vuorotteleva konserttimestari, 1994–2003 kapellimestari ja 2003–2012 ylikapellimestari. Vuosina 1998–2008 hän oli Birminghamin sinfoniaorkesterin musiikillinen johtaja. Vuosina 2008–2021 Oramo toimi Tukholman filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina ja taiteellisena neuvonantajana, ja hänet nimitettiin kautensa jälkeen orkesterin kunniakapellimestariksi. Hän toimi Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin taiteellisena johtajana 2013–2019. Oramo oli myös Kokkolan oopperan kapellimestari ja yksi sen perustajista yhdessä puolisonsa Anu Komsin kanssa.
Helmikuussa 2012 Oramo valittiin Britannian yleisradioyhtiö BBC:n sinfoniaorkesterin ylikapellimestariksi. Hänen ensiesiintymisensä ylikapellimestarina oli heinäkuussa 2013 BBC:n Proms-festivaalin konserttisarjassa. Syksyllä 2015 Oramon sopimusta jatkettiin vuoteen 2020 saakka. Oramon sopimusta BBC:n sinfoniaorkesterin kanssa on jatkettu useaan kertaan, viimeksi syksyllä 2024, jolloin sitä jatkettiin vuoteen 2030 saakka. Samana syksynä hän johti BBC:n Proms-festivaalin päätöskonsertin kuudennen kerran.
Oramo on johtanut muun muassa Wienin, Berliinin ja New Yorkin filharmonikkoja sekä Chicagon, San Franciscon, Concertgebouw’n, Pariisin ja Minnesotan orkestereita. Suomen Kansallisoopperassa hän on johtanut Benjamin Brittenin Peter Grimes -oopperan. Radion sinfoniaorkesteria Oramo on johtanut Tukholmassa, Wienissä, Prahassa, Saksassa ja Sveitsissä sekä Kanariansaarten, Edinburghin ja Bergenin musiikkijuhlilla ja Lontoon Proms-festivaaleilla.
Helmikuussa 2012 Oramo sijaisti sairastunutta Lorin Maazelia Wienin filharmonikkojen johtajana vain kahden tunnin harjoitusajalla Helsingin Musiikkitalossa. Hän sai kiitosta sekä orkesterilta että kriitikoilta. Oramo oli jo aiemmin saanut kutsun debytoimaan orkesterin johtajana vuonna 2013.
Vuonna 2004 Oramo sai Birminghamin yliopiston ja Keski-Englannin yliopiston kunniatohtorin arvon. Vuonna 2009 hänelle myönnettiin OBE-arvo. Vuonna 2010 Oramolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali. Vuodesta 2012 hän on ollut Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.
Ritarikunnat

Suomen Leijonan ritarikunta Pro Finlandia (2010)
Brittiläisen imperiumin ritarikunta upseeri (2009)
Yksityiselämä

Oramo on ollut vuodesta 1988 naimisissa oopperalaulaja Anu Komsin kanssa. Heillä on kaksi lasta. Oramon isä on musiikin teorian professori Ilkka Oramo ja äiti oli pianonsoiton professori Liisa Pohjola. Hänen sisarensa on cembalisti Anna-Maaria Oramo. Heidän serkkujaan ovat basisti Pekka Pohjola, viulisti Jukka Pohjola, huilisti Olli Pohjola, sellisti Matti Pohjola ja säveltäjä Seppo Pohjola.
Aiheesta muualla

HarrisonParrot -agentuurin sivut Sakari Oramosta
Yle Elävä arkisto: Sakari Oramo
Hirvilammi (Tammela)

| Hirvilammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°45′33″N, 23°56′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Turpoonjoen valuma-alue (35.98)
Laskujoki:  Ilmetynjoen läpivirtaus 
Järvinumero:  35.984.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  98,1 m 
Rantaviiva:  1,057 km 
Pinta-ala:  0,0557 km² 
 fiHirvilammi 
Hirvilammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu  Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 5,6 hehtaaria ja sen pituus on 450 metriä ja leveys 150 metriä. Siihen laskee yksi pelto-oja pohjoisesta ja Ilmetynjoki kaakosta. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,3 kilometriä pitkä Ilmetynjoen osuus, joka laskee Valkealammiin.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven rannat ovat soistuneita vain eteläpäässä. Rannoille on rakennettu asuntoja ja loma-asuntoja, joille johtaa tiet Huuvalasta ja Portaasta.
Historia

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Hirsilampi". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Hirvilampi".
Hautalammi (Tammela)

| Hautalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°54′52″N, 23°52′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Laskujoki:  ei ole 
Järvinumero:  35.936.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  131,5 m 
Rantaviiva:  0,86 km 
Pinta-ala:  4,553 ha  
 fiHautalammi 
Hautalammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Lautaportaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 4,6 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 250 metriä. Siihen ei tule muualta ojia, vaan sen vesitalous perustuu sadantaan ja pohjaveden nousemiseen pinnalle. Järvellä ei myöskään ole laskuojaa.
Järven rantaviiva on 860 metriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Etelässä sitä rajoittaa Pätinkiharju, joka erottaa sen Iso Hosionlammista ja Pikku Hosionlammista. Rannoille on rakennettu toista kymmentä loma-asuntoa, joille pääsee yhdystieltä 2846.
Historia

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Haukalampi".
Saaristokunta

Saaristokunta on Suomen kunta, joka täyttää saaristolain mukaiset olosuhteet. Alueille kohdistetaan saaristopoliittisia toimenpiteitä, ja niille maksetaan muun muassa saaristolisiä. Saaristolaki ei koske Ahvenanmaata.  Saaristokunnat ja saaristo-osakunnat sijoittuvat 13 maakuntaan.
Saaristokunta määriteltiin ensi kerran lainsäädännössä vuonna 1981, kun laki saariston kehityksen edistämisestä astui voimaan. Lailla haluttiin valtion ja kuntien toimin turvata saariston vakinainen asutus luomalla väestölle riittävät mahdollisuudet toimeentuloon ja peruspalveluihin. Laissa saaristoon katsottiin kuuluviksi sellaiset merialueen ja sisävesistöjen saaret, joihin ei ole kiinteää tieyhteyttä, sekä saaret ja alueet, joiden olosuhteet ovat saaristoon verrattavia. Valtioneuvoston tehtäväksi annettiin määrätä saaristokunniksi ne kunnat, joissa saaristo-olot ovat esteenä kunnan kehitykselle.
Saaristo-osakunnat

Varsinaisten saaristokuntien lisäksi on nimetty erityisiä saaristo-osakuntia, jossa osa kunnan alueesta täyttää saaristolain mukaiset olosuhteet. Joissain tapauksissa kyse ei ole varsinaisista saarista, vaan kunnan keskustaajamasta vesialueen erottamista alueista. Esimerkiksi Kivijärven kunta määritellään saaristo-osakunnaksi, koska Kivijärven itäpuolella sijaitsevilla alueilla ei ole kunnan sisäistä kiinteää maayhteyttä järven länsirannalla sijaitsevalle Kivijärven kirkonkylälle.
Saaristoalue

Saaristokuntien ja saaristo-osakuntien lisäksi on määritelty maa- ja puutarhatalouden kansallisissa tuissa saaristoksi luettavia kuntien osa-alueita.
Aiheesta muualla

Luettelo saaristokunnista vuonna 2008
Luettelo saaristokunnista vuonna 2015
Luettelo saaristokunnista vuonna 2019
Kartta Suomen saaristo- ja saaristo-osakunnista. Saaristokunnat korostettu tummanpunaisella, saaristo-osakunnat vaaleanpunaisella.
Henschel Hs 126

| Henschel Hs 126 |
| --- | --- |

Tyyppi:  tiedustelukone, erikoistehtävät
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Henschel
Ensilento:  elokuussa 1936
Esitelty:  1936
Hs 126
Henschel Hs 126 oli Luftwaffen toisen maailmansodan aikana käyttämä tiedustelulentokone, jota valmistettiin vuosina 1937–1942 kahtena eri versiona, 126 A ja 126 B.
Lyhyen toimintamatkan tiedustelukoneeksi suunniteltu kone pystyi kantamaan myös 50 kg:n pommilastin ja oli varustettu kahdella 7,92 mm:n konekiväärillä. Toinen aseista ampui eteen ja toinen oli taka-ampujan/tähystäjän ase.
Myöhemmin konetyyppi toimi myös liitokoneiden vetokoneena ja öisin operoivana maataistelukoneena. [lähde? ]