stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stephen Bengo

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 24. joulukuuta 1988 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Rugaba, Uganda
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: URA FC
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006-2009 | SC Villa |  |  |
| 2009-2010 | Young Africans SC |  |  |
| 2010- | URA FC |  |  |
Maajoukkue
| 2009- |  Uganda | 17 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21.4.2011 .  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21.4.2011 .
Stephen Bengo (s. 24. joulukuuta 1988 Rugaba) on ugandalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa seuratasolla maansa pääsarjassa pelaavaa URA FC:tä. Bengo on pelannut maajoukkueessa vuodesta 2009 lähtien. Hän on ollut kentällä seitsemässätoista maaottelussa ja tehnyt niissä yhteensä neljä maalia.
Steppenwolf

| Steppenwolf |
| --- | --- |
 Steppenwolf vuonna 1971.
Tiedot
Toiminnassa:  1967–1971, 1974–1976, 1980–
Tyylilaji:  psykedeelinen rock hard rock blues rock proto-metal
Kotipaikka:  Toronto, Kanada
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  John Kay, laulu, kitara   Danny Johnson, kitara   Michael Wilk, kosketinsoittimet   Ron Hurst, rummut   Gary Link, basso  
Levy-yhtiö:  ABC Dunhill Records   Mums Records   Epic Records   MCA Records   Wolf Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Steppenwolf on vuonna 1967 perustettu kanadalais-yhdysvaltalainen rockyhtye. Sen suurin menestyskausi oli 1960- ja 1970-lukujen taitteessa. Yhtyeen tunnetuin kappale on elokuvassa Easy Rider – matkalla soiva ”Born to Be Wild”. Muita tunnettuja kappaleita ovat ”The Pusher”, ”Magic Carpet Ride” ja ”Rock Me”. Steppenwolfia on pidetty yhtenä heavy metal -musiikin uranuurtajista. Sen albumeja on myyty maailmanlaajuisesti 25 miljoonaa kappaletta. Yhtyeen johtohahmona on ollut alusta asti saksalaissyntyinen laulaja-kitaristi John Kay.
Historia > Alkuajat, menestyskausi ja hajoaminen (1967–1972)

Kanadalainen yhtye The Sparrows oli vuonna 1967 tullut tien päähänsä. Yhtyeen laulaja-kitaristi John Kay matkusti Los Angelesiin, ja levy-yhtiö ABC Dunhillin tuottaja Gabriel Mekler rohkaisi häntä perustamaan uuden yhtyeen ja levyttämään hänen yhtiölleen. Kay ryhtyi toimiin ja kutsui vanhasta yhtyeestään mukaan rumpali Jerry Edmontonin ja urkuri Goldy McJohnin sekä uusina muusikkoina basisti Rushton Moreven ja vasta 17-vuotiaan kitaristin Michael Monarchin. Yhtyeen nimeksi tuli Steppenwolf Hermann Hessen samannimisen romaanin Arosusi mukaan.
Ensimmäinen albumi Steppenwolf levytettiin muutamassa päivässä ja julkaistiin vuoden 1968 alussa. Albumilta nousi menestykseksi Mars Bonfiren (oik. Dennis Edmonton, myös Sparrowsin entinen jäsen) kirjoittama "Born To Be Wild". Siitä tuli myöhemmin elokuvan Easy Rider tunnussävelmä. Elokuvan ansiosta kappaleesta tuli myös moottoripyöräkulttuurin tunnuslaulu. Kappaletta "Born To Be Wild" on myös pidetty ensimmäisenä kappaleena, jossa termi "heavy metal" mainitaan, tosin sillä viitataan pikemminkin moottoripyörän tai auton raskaisiin metalliosiin kuin musiikilliseen "raskauteen". Toinen elokuvassa kuultu Steppenwolfin kappale "The Pusher" oli myös ensimmäiseltä albumilta.[lähde? ]
Yhtye levytti edelleen tiiviiseen tahtiin, ja samana vuonna ilmestyi albumi The Second, jolta nousi menestykseksi kappale "Magic Carpet Ride". Pian albumin julkaisun jälkeen Ruston Moreve erosi yhtyeestä, ja hänen tilalleen otettiin Sparrowsin entinen basisti, Kayn tapaan saksalaissyntyinen Nick St. Nicholas. Myös seuraavat albumit At Your Birthday Party (1969) ja poliittisesti kantaa ottava Monster (1969) menestyivät myyntilistoilla. Monsteria ja vuonna 1970 julkaistua albumia Steppenwolf Live pidetään yleisesti yhtyeen levytysuran huippuina. Albumeilta löytyi myös myynnillisiä menestyksiä, kuten "Rock Me", "Monster" ja "Hey Lawdy Mama". Yhtyeessä tapahtui lisää muusikkovaihdoksia, kun kitaristi Monarch lähti vuoden 1969 lopulla. Hänen tilalleen tuli ensin Larry Byrom ja sittemmin Kent Henry. St. Nicholas erotettiin vuonna 1970, ja tilalle tuli George Biondo. Suomessa yhtye esiintyi lokakuussa 1969, Kulttuuritalolla Helsingissä.
Steppenwolf julkaisi vielä kaksi albumia, Steppenwolf 7 (1970) ja For Ladies Only (1971), ennen kuin hajosi ystävänpäivänä 1972 kovan työtahdin uuvuttamana. John Kay aloitti soolouran, ja myös muut jäsenet perustivat omia yhtyeitään.[lähde? ]
Historia > Paluu (1974–1976)

Menestyksekkään Euroopan-kiertueen jälkeen vuonna 1974 John Kay päätti perustaa Steppenwolfin uudelleen yhdessä Goldy McJohnin, Jerry Edmontonin, George Biondon ja uuden kitaristin Bobby Cochranin kanssa. Kay oli esiintynyt Euroopassa myös nimellä Steppenwolf ja oli vaikuttunut hyvästä vastaanotosta. Yhtye teki sopimuksen Epic Records -yhtiöön kuuluvan Mums-levymerkin kanssa ja levytti albumin Slow Flux, jolta singleksi irrotettu kappale "Straight Shootin' Woman" menestyi kaupallisesti. Goldy McJohn erotettiin yhtyeestä albumia seuranneen kiertueen jälkeen. John Kayn mukaan McJohnin holtiton elämäntyyli alkoi vaikuttaa yhtyeen esiintymisiin. Hänen tilalleen tuli Andy Chapin. Chapinin tilalle tuli vielä ennen yhtyeen hajoamista Wayne Cook.[lähde? ]
Steppenwolf julkaisi vielä myynnillisesti heikosti menestyneet albumit Hour of the Wolf (1975) ja Skullduggery (1976, lähinnä levy-yhtiön sopimusvelvoitteiden täyttämiseksi) ja hajosi jälleen vuonna 1976. Levymerkki Mums lopetettiin Hour of the Wolfin julkaisun jälkeen, eikä Epic Records enää juuri huomioinut yhtyettä.
Historia > Epäviralliset versiot yhtyeestä (New Steppenwolf 1977–1980)

Goldy McJohn, Nick St. Nicholas ja Kent Henry perustivat Steppenwolfin uudelleen vuonna 1977, ensin yhdessä toimien ja myöhemmin omikseenselvennä käyttäen kiertueilla yhtyeen nimeä. Myös alkuperäinen basisti Rushton Moreve oli mukana yhdessä kokoonpanoista. Uusi Steppenwolf levytti albumin, jota ei kuitenkaan ole julkaistu. Taustavoimana toimi promoottori Steve Green, joka oli erikoistunut huijauksiin, joissa käytettiin tunnettujen yhtyeiden nimiä, kuitenkin ilman varsinaisia oikeuksia. Vuosina 1977–1980 ehti olla toiminnassa kaiken kaikkiaan yhdeksän Steppenwolf-kokoonpanoa.
Alkuperäisen Steppenwolfin johtohahmo John Kay oli raivoissaan kuultuaan yhtyeen uudelleenkokoamisesta, ja yhdessä toisen alkuperäisjäsenen Jerry Edmontonin kanssa Kay haki oikeusteitse määräystä keskeyttää yhtyeiden toiminta rekisteröimällä nimen. Kay ja Edmonton vetosivat yhtyeen alkuaikoina tekemään sopimukseen, jonka mukaan nimen käyttöoikeus on vain hajoamiseen asti mukana olevilla alkuperäisjäsenillä (eli Kayllä ja Edmontonilla). Tämän jälkeen he tekivät sopimuksen, jonka mukaan Goldy McJohn ja Nick St. Nicholas saisivat käyttää nimeä, mutta menettäisivät levyistä saatavat rojaltimaksut. McJohn ja Nicholas suostuivat yllättäen sopimukseen, mutta kun luvattuja maksuja ei suoritettu Kaylle ja Edmontonille, sopimus mitätöitiin, ja Kay otti nimen hallintaansa ja perusti yhtyeen uudelleen nimellä John Kay & Steppenwolf väärinkäsitysten välttämiseksi.
Historia > John Kay & Steppenwolf (1980–)

John Kay luotsasi yhtyettä vuodesta 1980 lähtien. Kayn mukaan ensimmäiset vuodet menivät pelkästään suosion ja maineen uudelleen rakentamisessa, sillä 1970-luvun lopun riidat ja nimisekoilut olivat nakertaneet yhtyeen julkisuuskuvaa. Yhtye on julkaissut albumeja harvakseen, eikä ole enää yltänyt suureen listamenestykseen. Silti yhtyeen keikoilla on riittänyt yleisöä, ja myös uusi sukupolvi on löytänyt yhtyeen. Kayn ohella pitkäaikaisimpia jäseniä yhtyeessä ovat olleet kosketinsoittaja-basisti Michael Wilk ja rumpali Ron Hurst. Viimeisimpänä kitaristina on ollut Danny Johnson. Steppenwolf soitti jäähyväiskonsertin vuonna 2007, mutta teki sen jälkeen muutamia keikkoja vuosina 2009–2010.[lähde? ]
Jäsenet > Nykyiset

John Kay: laulu, kitara (alkuperäinen jäsen)
Danny Johnson: kitara (1996– )
Michael Wilk: kosketinsoittimet (1981– )
Ron Hurst: rummut (1984– )
Gary Link: basso
Jäsenet > Entiset

Jerry Edmonton: rummut, laulu (1967–1972, 1974–1976)
Goldy McJohn: kosketinsoittimet (1967–1972, 1974)
Michael Monarch: kitara (1967–1969)
Rushton Moreve: basso (1967–1969)
Nick St. Nicholas: basso (1969–1970)
Larry Byrom: kitara (1969–1971)
George Biondo: basso, laulu (1970–1972, 1974–1976)
Kent Henry: kitara (1971–1972)
Bobby Cochran: kitara (1974–1976)
Andy Chapin: kosketinsoittimet (1975)
Wayne Cook: kosketinsoittimet (1976)
Michael Palmer: kitara (1980–1984)
Steven Palmer: rummut (1980–1984)
Kurtis Teel: basso (1980)
Danny Ironstone: kosketinsoittimet (1980)
Chad Peery: basso (1981, 1982–1984)
Brett Tuggle: kosketinsoittimet (1981)
Welton Gite: basso (1982)
Rocket Richotte: kitara (1985–1989, 1990–1993)
Les Dudek: kitara (1989)
Steve Fister: kitara (1989–1990, 1993–1996)
Diskografia > Studioalbumit

Steppenwolf (1968)
The Second (1968)
At Your Birthday Party (1969)
Monster (1969)
Steppenwolf 7 (1970)
For Ladies Only (1971)
Slow Flux (1974)
Hour of the Wolf (1975)
Skullduggery (1976)
Wolftracks (1982)
Paradox (1984)
Rock & Roll Rebels (1987)
Rise & Shine (1990)
Feed the Fire (1996)
Summerdaze (1997)
Diskografia > Livealbumit

Early Steppenwolf (1969)
Steppenwolf Live (1970)
Live in London (1981)
Live at 25 (1995)
Live in Louisville (2004)
Diskografia > Kokoelmat

Gold: Their Great Hits (1971)
Rest in Peace (1972)
16 Greatest Hits (1973)
The ABC Collection (1976)
Reborn to be Wild (1976)
Born to be Wild - A Retrospective (1991)
Silver (1997)
All Time Greatest Hits (1999)
20th Century Masters - The Millennium Collection: The Best of Steppenwolf (2000)
Steppenwolf Gold (2005)
Aiheesta muualla

John Kay & Steppenwolf virallinen sivusto
Goldy McJohnin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Michael Monarchin virallinen sivusto
Bobby Cochranin virallinen sivusto
"Uuden" Steppenwolfin (1977–1980) sivusto
Sprinttiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 1992

Sprinttiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1992 toisen kerran. Kilpailut pidettiin Espoossa Espoonlahden uimahallissa 21.–22. marraskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Mitalistit > Miehet

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 50 metrin vapaauinti |  Juri Vlasov | 22,06 |  Mark Pinger | 22,32 |  Mark Foster | 22,38 |
| 50 metrin selkäuinti |  Jani Sievinen | 25,07 |  Rudi Dollmayer | 25,53 |  Patrick Hermanspann | 25,62 |
| 50 metrin rintauinti |  Vasili Ivanov | 27,25 |  Ron Dekker | 27,67 |  Dmitri Volkov | 27,89 |
| 50 metrin perhosuinti |  Mark Foster | 23,89 |  Dirk Vandenhirtz | 24,31 |  Miloš Milošević | 24,49 |
| 100 metrin sekauinti |  Jani Sievinen | 53,78 |  Antti Kasvio | 54,93 |  Indrek Sei | 55,85 |
| 4 × 50 metrin vapaauintiviesti |  Ruotsi Pär Lindström Göran Titus Joakim Holmquist Peter Pärlklo | 1.27,94 |  Saksa Mark Pinger Ingolf Rasch Christian Tröger Axel Hickmann | 1.28,14 |  Venäjä Vasili Ivanov Aleksandr Popov Gennadi Prigoda Vladislav Kulikov | 1.29,99 |
| 4 × 50 metrin sekauintiviesti |  Suomi Jani Sievinen Petri Suominen Vesa Hanski Antti Kasvio | 1.38,10 |  Ruotsi Rudi Dollmayer Peter Haraldsson Jan Karlsson  Joakim Holmquist | 1.38,16 |  Venäjä Aleksei Batuhin Vasili Ivanov Dmitri Volkov Aleksandr Popov | 1.38,59 |
Mitalistit > Naiset

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 50 metrin vapaauinti |  Franziska van Almsick | 24,95 |  Simone Osygus | 25,42 |  Annette Hadding | 25,75 |
| 50 metrin selkäuinti |  Sandra Völker | 28,57 |  Nina Živanevskaja | 28,66 |  Anja Eichhorst | 28,95 |
| 50 metrin rintauinti |  Louise Karlsson | 31,19 EE |  Peggy Hartung | 31,55 |  Alicja Pęczak | 31,73 |
| 50 metrin perhosuinti |  Louise Karlsson | 27,28 |  Inge de Bruijn | 27,57 |  Susanne Müller | 27,80 |
| 100 metrin sekauinti |  Louise Karlsson | 1.01,03 EE |  Daniela Hunger | 1.01,95 |  Alicja Pęczak | 1.02,76 |
| 4 × 50 metrin vapaauintiviesti |  Saksa Simone Osygus Annette Hadding Daniela Hunger Franziska van Almsick | 1.40,63 |  Ruotsi Ulrika Bramer Linda Olofsson Louise Karlsson Susanne Lööv | 1.41,65 |  Venäjä Svetlana Lešukova Natalja Meštšerjakova Nina Živanevskaja Jelena Šubina | 1.43,73 |
| 4 × 50 metrin sekauintiviesti |  Saksa Sandra Völker Peggy Hartung Bettina Ustrowski Franziska van Almsick | 1.52,44 |  Ruotsi Therese Lundin Ulrika Jardfelt Louise Karlsson Linda Olofsson | 1.52,60 |  Venäjä Nina Živanevskaja Julija Landik Natalja Razunova Jelena Šubina | 1.55,97 |
Mitalitaulukko

Isäntämaa
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Saksa | 4 | 6 | 4 | 14 |
| 2 |  Ruotsi | 4 | 4 | 0 | 8 |
| 3 |  Suomi | 3 | 1 | 0 | 4 |
| 4 |  Venäjä | 1 | 1 | 5 | 7 |
| 5 |  Iso-Britannia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6 |  Ukraina | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 |  Alankomaat | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 8 |  Puola | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 9 |  Kroatia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9 |  Viro | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 14 | 14 | 14 | 42 |
Super Cobra

| Super Cobra |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Konami
Julkaisija:  Konami
Julkaistu:  1981
Lajityyppi:  ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  kolikkopeli, Atari 2600, Atari 5200, Casio PV-1000, ColecoVision, Intellivision, MSX, NEC PC-6001, Philips Videopac G7000, Sord M5
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Super Cobra (jap. スーパーコブラ, Sūpā Kobura) on Konamin vuonna 1981 julkaisema kolikkopeli.
Pelissä ohjataan helikopteria kapeiden tunnelien, vuoriston ja korkeiden rakennusten ohi välttäen törmäämistä. Kopterissa on aseistus vihollistankkeja vastaan. Kopterissa on rajoitetusti polttoainetta määränpäähän pääsyyn.
Peli on samankaltainen kuin samana vuonna julkaistu Scramble, joka suositumpi pelihalleissa kun taas Super Cobra oli suositumpi kotilaitteilla.
Entex on julkaissut pelistä version käsikonsolille.
Peli on voittanut Arcade Awards -palkinnon parhaana toimintapelinä.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Super Cobra MobyGamesissa (englanniksi)
Super Cobra Arcade History -sivustolla (englanniksi)
Super Cobra Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
Super Cobra Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suomen Sitoutumattomat
Puheenjohtajat

Veikko Kostiainen 1991–1997
Vesamatti Laakso 1998–2002
Heidi Mikkola 2003–2004
Teuvo Nieminen 2005–2009
Antti O. Arponen 2010
Antti Mustonen 2011–
Aiheesta muualla

Suomen Sitoutumattomat ry
Sprinttiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 1993

Sprinttiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1993 kolmannen kerran. Kilpailut pidettiin Ison-Britannian Gatesheadissa 11.–13. marraskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kisojen menestynein maa oli 23 mitalia (yhdeksän kultaa, seitsemän hopeaa, seitsemän pronssia) saavuttanut Saksa.
Mitalistit > Miehet

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 50 metrin vapaauinti |  Joakim Holmquist | 22,26 |  Silko Günzel  Vladimir Predkin | 22,45 | – | – |
| 50 metrin selkäuinti |  Patrick Hermanspann | 25,76 |  Tino Weber | 25,78 |  Zsolt Hegmegi | 25,99 |
| 50 metrin rintauinti |  Vasili Ivanov | 27,82 |  Ron Dekker | 27,89 |  Mark Warnecke | 28,03 |
| 50 metrin perhosuinti |  Carlos Sánchez | 24,04 |  Jan Karlsson | 24,19 |  Vladimir Predkin | 24,32 |
| 100 metrin sekauinti |  Ron Dekker | 55,77 |  Indrek Sei | 56,07 |  Christian Keller | 56,14 |
| 4 × 50 metrin vapaauintiviesti |  Ruotsi Christer Wallin Pär Lindström Joakim Holmquist Zsolt Hegmegi | 1.28,80 |  Saksa Silko Günzel Axel Hickmann Torsten Spanneberg Ingolf Rasch | 1.28,88 |  Kroatia Miloš Milošević Marijan Kanjer Alen Lončar Miroslav Vučetić | 1.32,96 |
| 4 × 50 metrin selkäuintiviesti |  Saksa Patrick Hermanspann Torsten Spanneberg Tino Weber Steffen Smollich | 1.44,97 |  Iso-Britannia Neil Willey Fraser Walker Michael Fibbens Mark Jones | 1.48,28 | – | – |
| 4 × 50 metrin rintauintiviesti |  Saksa Christian Poswiat Mark Warnecke Christian Keller Steffen Smollich | 1.55,53 |  Iso-Britannia Peter McGinty Michael Fibbens Ian Swift Richard Maden | 1.58,24 | – | – |
| 4 × 50 metrin perhosuintiviesti |  Ruotsi Christer Wallin Jan Karlsson Jonas Åkesson Kenneth Nyman | 1.36,53 |  Saksa Dirk Vandenhirtz Fabian Hieronimus Christian Keller Ingolf Rasch | 1.37,36 |  Iso-Britannia Mark Jones John Bradley Neil Metcalfe Michael Fibbens | 1.40,27 |
| 4 × 50 metrin sekauintiviesti |  Ruotsi Zsolt Hegmegi Peter Haraldsson Jan Karlsson Joakim Holmquist | 1.39,54 |  Venäjä Vitali Kirintšuk Vasili Ivanov Vladimir Predkin Aleksandr Vasiljev | 1.40,22 |  Saksa Patrick Hermanspann Mark Warnecke Dirk Vandenhirtz Silko Günzel | 1.40,23 |
Mitalistit > Naiset

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 50 metrin vapaauinti |  Sandra Völker | 25,55 |  Linda Olofsson | 25,56 |  Annette Hadding | 25,79 |
| 50 metrin selkäuinti |  Sandra Völker | 28,26 |  Nina Živanevskaja | 28,71 |  Andrea Kutz | 29,32 |
| 50 metrin rintauinti |  Sylvia Gerasch | 31,57 |  Peggy Hartung  Karen Rake | 31,89 | – | – |
| 50 metrin perhosuinti |  Louise Karlsson | 27,49 |  Svetlana Pozdejeva | 27,88 |  Julia Voitowitsch | 27,91 |
| 100 metrin sekauinti |  Louise Karlsson | 1.01,45 |  Ulrika Jardfelt | 1.02,74 |  Sylvia Gerasch | 1.03,12 |
| 4 × 50 metrin vapaauintiviesti |  Ruotsi Ellenor Svensson Linda Olofsson Louise Karlsson Susanne Lööv | 1.41,27 |  Saksa Sandra Völker Annette Hadding Silvia Stahl Anke Scholz | 1.43,08 |  Iso-Britannia Maxine Lock Sue Rolph Nicola Goodwin Alison Sheppard | 1.46,04 |
| 4 × 50 metrin selkäuintiviesti |  Saksa Andrea Kutz Anke Scholz Silvia Stahl Sandra Völker | 2.01,15 |  Iso-Britannia Helen Slatter Sue Rolph Alison Sheppard Alex Bennett | 2.02,45 | – | – |
| 4 × 50 metrin rintauintiviesti |  Iso-Britannia Lorraine Coombes Alison Sheppard Zoë Baker Karen Rake | 2.11,28 |  Saksa Peggy Hartung Sandra Völker Jutta Renner Sylvia Gerasch | 2.11,34 | – | – |
| 4 × 50 metrin perhosuintiviesti |  Saksa Julia Voitowitsch Katrin Sliep Jutta Renner Annette Hadding | 1.53,06 |  Iso-Britannia Nicola Goodwin Alex Bennett Kerry Martin Maxine Lock | 1.55,62 |  Suomi Marja Pärssinen Minna Salmela Marena Aimonen Raakel Pietarinen | 1.57,17 SE |
| 4 × 50 metrin sekauintiviesti |  Saksa Sandra Völker Sylvia Gerasch Julia Voitowitsch Annette Hadding | 1.53,26 |  Ruotsi Ulrika Jardfelt Hanna Jaltner Louise Karlsson Linda Olofsson | 1.53,74 |  Iso-Britannia Alex Bennett Karen Rake Maxine Lock Sue Rolph | 1.57,13 |
Mitalitaulukko

Isäntämaa
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Saksa | 9 | 7 | 7 | 23 |
| 2 |  Ruotsi | 7 | 4 | 1 | 12 |
| 3 |  Iso-Britannia | 1 | 5 | 3 | 9 |
| 4 |  Venäjä | 1 | 4 | 1 | 6 |
| 5 |  Alankomaat | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 6 |  Espanja | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 |  Viro | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 |  Kroatia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 20 | 22 | 14 | 56 |
Storfjellet

Storfjellet
| --- | --- |
Sijainti:  Nordland / Tromssan lääni,  Norja
Vuoristo:  Skandit
Korkeus merenpinnasta:  1 037 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Storfjellet on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Narvikin, Gratangenin ja Skånlandin kuntien rajalla Pohjois-Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 037 metriä.
Suomen purjetaitolentomaajoukkue

Suomen purjetaitolentomaajoukkue on Suomen Ilmailuliiton alaisuudessa toimiva joukkue, joka edustaa Suomea taitolennon kansainvälisissä arvokilpailuissa.
Purjetaitolento on Suomessa varsin nuori laji, ja ensimmäisiin MM-kisoihin osallistuttiin 2010, kun kisat järjestettiin Jämillä Suomessa. Kisojen isänä voidaan pitää Suomessa Matti Peuraa, jonka ideasta ja johdolla kisat saatiin Suomeen.
Purjetaitolentoa, kuten moottoritaitolentoakin, kontrolloi kansainvälinen taitolentokomitea CIVA (Commission Internationale Voltienne Aeronautique) joka on FAI:n (Fédération Aéronautique Internationale) alajaosto.
Ensimmäisessä joukkueessa kilpailivat Advanced-luokan pilotit Toivo Huovinen (28.), Jyrki Viitasaari (26.) ja Mikko Luukkanen (18.).
Vuonna 2011 joukkue matkusti Puolan Toruniin seuraaviin kisoihin kokoonpanolla Toivo Huovinen (29.), Jyrki Viitasaari (34.) sekä Ville Sulkakoski (23.). Joukkueen johtajana toimi Hanna Räihä.
Vuonna 2012 purjetaitolennon MM-kisat järjestettiin Slovakiassa, Dubnica Nad Vahomissa. Mukana ei ollut Suomalaisia lentäjiä.
Vuoden 2013 Purjetaitolennon MM-kisat järjestettiin Oripäässä Suomessa ja joukkueessa lensivät Mikko Luukkanen, Jukka Pelto-aho, Sami Mäntyharju, Jyrki Viitasaari, Toivo Huovinen ja Janne Nyyssönen. Sijoitukset löytyvät www.civa-results.com
2014 purjetaitolennon MM-kisat olivat jälleen Torunissa, Puolassa. Mukana oli vain Jukka Pelto-aho, joka lensi Ilmasotakoulun Lentokerhon Acro SZD-59llä, ja sijoittui seitsemänneksi.
Aiheesta muualla

Urheilutaitolentäjät ry
Suomen Ilmailuliitto
The Fédération Aéronautique Internationale, FAI - The World Air Sports Federation
Commission Internationale de Voltige Aérienne, CIVA - FAI aerobatic commission (Arkistoitu – Internet Archive)
Store Vengetinden

Store Vengetinden
Store Vengetinden on Vengetindenen massiivin korkein huippu.
| --- | --- |
Sijainti:  Møren ja Romsdalin lääni,  Norja
Vuoristo:  Romsdalsalpene, Skandit
Korkeus merenpinnasta:  1 852 m
Prominenssi:  710  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Store Vengetinden (tai Store Venjetinden) on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Rauman kunnassa, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 852 metriä. Se on Vengetindenen massiivin huipuista korkein. Vuoren pohjois-länsi-puolella sijaitsee Vengedalenin laakso.
Ensimmäisen nousun koillisharjanteelta suorittivat William Cecil Slingsby ja Johannes Vigdal vuonna 1881. Länsiharjanteelta ensimmäisinä huipulle nousivat Erik Heen ja Karl Oshaug vuonna 1930.
Vengetindanen massiivia Litlefjelletiltä nähtynä kesäkuussa 2013.
Store Vengetinden Breitindeniltä nähtynä.
Storfallan

| Storfallan> Maantiede |
| --- | --- |
Saariryhmä:  Turunmaan saaristo
Merialue:  Saaristomeri
Valtio
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Varsinais-Suomi
Kunta:  Kemiönsaari
Infobox OKNimi-testi OK: 
Storfallan on saari Kemiönsaaren kunnan Dragsfjärdissä. Saari sijaitsee Dragsfjärdin pohjoispuolella useiden saarien keskellä.
Storfallanin saareen on kasvanut kiinni kaksi pienempää saarta Jeppan ja Linjen. Saarten yhdistäminen on luonut merenlahden saaren edustalle. Storfallanin naapurisaaria ovat Storön, Granholmen ja Gunholmen.
Storfallan muodostaa yhdessä muutamien Dragsfjärdin pohjoispuolisten saarten kanssa maarekisterikylän. Kylän alue on kolmessa osassa. Keskimmäinen osa on Storfallanin ympäristö. Idässä kylään kuuluu Lillfallanin ympäristö ja lännessä Höglandin ympäristö. Kylän länsiosa kuuluu Saaristomeren kansallispuistoon. Ainoastaan Hälholmenin saarella on nykyään vakituista asutusta.
Suoma Kyykoski

Suoma Helena Kyykoski, vuoteen 1905 Nordlund (7. syyskuuta 1882 Luvia – 29. tammikuuta 1963 Kuopio) oli talousneuvos ja tiettävästi maailman ensimmäinen naispuolinen agronomi, joka teki pitkän elämäntyön karjatalous- ja meijeriopettajana.