stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martti Välikangas
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia Välikankaan rakennuksista Korttelit.fi-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Martti Välikankaan kädenjälki Etelä-Savossa. Etelä-Savon kulttuuriperintötietokanta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Regio IV Templum Pacis

| Templum Pacis> Regio IV Templum Pacis |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Templum Pacis korostettuna.  Augustuksen Rooman alueet
Kaupunki:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia
Koordinaatit:  41°53′30″N, 12°29′19″E
Kaupunginosa nro:  IV
Osa-alueet:  Velia, Subura, Cispius
Lähialueet:  Regio III Isis et Serapis, Regio VI Alta semita, Regio VIII Forum Romanum, Regio X Palatium
Regio IV Templum Pacis oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta (regio). Se sijaitsi kaupungin keskiosissa Palatium-kukkulan pohjoispuolella, ja käsitti muun muassa Forum Romanumin itäosan ja pohjoispuolen sekä Suburan kaupunginosan.
Maantiede

Templum Paciksen alue käsitti Velian harjanteen, jota ei enää ole olemassa, sekä suuren osan Palatiumin, Esquilinuksen, Viminaliksen ja Quirinaliksen välisestä laaksosta lukuun ottamatta sen länsiosaa eli Forum Romanumin ydinaluetta. Alueeseen kuuluivat Sacra vian alkuosa aina Vestaalien talolle saakka, toisin sanoen Forumin itäosa, sekä Forumin pohjoislaidan rakennukset ja Rauhan temppeli, johon viitataan myös Vespasianuksen forumina.
Alueen itäraja kaupungin keskustassa kulki läheltä Colosseumia, koska siihen kuului Meta sudans, joka sijaitsi hyvin lähellä amfiteatteria. Koillisessa alue ilmeisesti jatkui käsittäen Esquilinuksen pohjoisosan eli Cispiuksen, jonka jälkeen aluetta rajasi idässä Serviuksen muuri. Pohjoisrajana toimi Vicus patricius -katu Porta Viminalikselta lähes Suburaan saakka. Sitten raja kulki Suburan pohjoispuolelta, toisin sanoen kyseinen kaupunginosa jäi alueen sisälle, ja tämän jälkeen Rauhan temppelin ja Nervan forumin eli Forum transitoriumin välistä, vaikkakin toisaalta alueluetteloissa Nervan forumin sanotaan kuuluneen alueeseen.
Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli 13 000 jalkaa eli noin 3,85 kilometriä. Alueeseen kuului kahdeksan vicusta.
Historia

Templum Paciksen alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen alueella olleesta Rauhan temppelistä. Templum Paciksen alue tuhoutui kokonaan Rooman palossa vuonna 64 jaa. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi curatoria ja 48 magister vicorumia.
Rakennukset

Alueluetteloiden mukaan alueella oli kahdeksan pyhäkköä (aedicula), 2 757 vuokrakasarmia (insula), 88 patriisitaloa (domus), 75 kylpylää (balneum), 18 viljavarastoa (horreum) ja 78 lähdekaivoa ja vesivarastoa (lacus).
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Antoninuksen ja Faustinan temppeli (Templum Antonini et Faustinae)
Area Volcani
Basilica Aemilia eli Basilica Paul(l)i
Juppiter Statorin temppeli (Templum Jovis Statoris)
Maxentiuksen basilika (Basilica Maxentii) eli Konstantinuksen basilika (Basilica Constantini)
Meta sudans
Neron kolossi (Colossus Neronis)
Nervan forum eli Forum transitorium (?)
Rauhan temppeli (Templum Pacis) eli Vespasianuksen forum (Forum Vespasiani)
Sororium tigillum
Telluksen temppeli (Aedes Telluris)
Venuksen ja Rooman temppeli (Templum Veneris et Romae)
Vestaalien talo (Atrium Vestae)
Maxentiuksen basilikan rauniot ja Forum Romanumin itäosaa.
Rauhan temppelin jäännöksiä.
Venuksen ja Rooman temppelin rauniot.
Regio II Caelimontium

| Caelimontium> Regio II Caelimontium |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Caelimontium korostettuna.  Augustuksen Rooman alueet
Kaupunki:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia
Koordinaatit:  41°53′09″N, 12°29′42″E
Kaupunginosa nro:  II
Osa-alueet:  Caelius
Lähialueet:  Regio I Porta Capena, Regio III Isis et Serapis, Regio V Esquiliae
Regio II Caelimontium eli Caelimontana oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta (regio). Se sijaitsi kaupungin itäosassa ja käsitti lähes koko Caelius-kukkulan.
Maantiede

Caelimontiumin alue käsitti nimensä mukaisesti suuren osan Caelius-kukkulasta (Caelius mons) sekä sen kaakkoispuolista aluetta. Aluetta rajasi pohjoisessa suora katu, joka kulki Colosseumilta Serviuksen muurin Porta Caelimontanalle ja Aurelianuksen muurin Porta Asinarialle. Idässä sitä rajasi Aurelianuksen muuri ja etelässä Regio I Porta Capena. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli 12 200 jalkaa eli noin 3,6 kilometriä. Caelimontiumin alueeseen kuului seitsemän vicusta.
Historia

Caelimontiumin alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen Caelius-kukkulan mukaan. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi curatoria ja 48 magister vicorumia.
Rakennukset

Alueluetteloiden mukaan alueella oli seitsemän pyhäkköä (aedicula), 3 600 vuokrakasarmia (insula), 127 patriisitaloa (domus), 85 kylpylää (balneum), 27 viljavarastoa (horreum), 65 lähdekaivoa ja vesivarastoa (lacus) ja 15 leipomoa tai myllyä (pistrinum), sekä viidennen vigiles-kohortin asemapaikka.
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Arcus Neroniani -akvedukti
Basilica Hilariana
Caput Africae
Castra peregrina
Claudiuksen temppeli (Templum divi Claudii)
Clivus Scauri -katu
Dolabellan ja Silanuksen kaari (Arcus Dolabellae et Silani)
Domus Philippi
Domus Vectiliana
Ludus Dacicus
Ludus Matutinus
Macellum magnum
Vicus Capitis Africae -katu
Vicus Statae Matris -katu
Claudiuksen temppelin raunioita.
Lukinkalvonalainen verenvuoto

Aivojen CT-kuvassa näkyy subaraknoidaalivuoto vaaleana alueena keskellä.
Lukinkalvonalainen verenvuoto (SAV), joka tulee sanasta subaraknoidaalivuoto, on aivokalvon alainen verenvuoto. SAV on potilaan henkeä uhkaava sairaus joka vaatii aina välitöntä sairaalahoitoa. Aivoissa on kolme kalvoa, joista yhden (araknoideakalvon eli lukinkalvon) alaiseen tilaan vuotaa verta. Noin tuhat suomalaista sairastuu joka vuosi SAV:hen. Alle 30-vuotiailla SAV on poikkeuksellinen, keski-ikä sairastuneilla miehillä on runsaat 50 vuotta.
SAV:n oireet

Koska veri vuotaa aivokalvojen alle eikä suoraan aivokudoksen sisään, oireet poikkeavat selvästä aivoverenvuodosta. Ominainen oire on nopeasti alkava voimakas ja jatkuva päänsärky. Myös oksentelu ja pahoinvointi, silmien valonarkuus sekä niskan jäykkyys liittyvät usein oireisiin. Kouristeluita ja tajuttomuutta saattaa myös esiintyä. Halvausoireet ovat harvinaisempia oireita. 
Oireiden voimakkuus vaihtelee laajasti aina syvästä tajuttomuudesta hyväkuntoiseen potilaaseen.
SAV:n syyt

SAV:n syynä on synnynnäisesti oleva heikko kohta aivovaltimossa. Valtimon sisällä oleva korkea paine aiheuttaa verisuonen seinämän heikkoon kohtaan pullistuman. Pullistuma voi olla valtimossa useita vuosia, monesti koko elämän, eikä se aiheuta mitään oireita. Joissain tilanteissa se saattaa kuitenkin revetä, jolloin veri leviää aivokalvon alle. Likimäärin 100 000 suomalaisella on aivovaltimoissa pieni pullistuma, mutta suurimmalle osalle se ei aiheuta mitään oireita.
Verenpainetauti, tupakointi tai runsas alkoholin käyttö nostavat SAV:n vaaraa. Henkilöitä, joilla on valtimon pullistuma aivoissa, kehotettiin aikoinaan välttämään fyysisiä ponnisteluita ja muita tilanteita, joissa verenpaine saattaa nousta. Nykyään tiedetään pullistuman useimmiten puhkeavan levossa, joten ruumiillisten ponnistuksien välttäminen ei ole tarpeellista.
Noin joka viidennellä SAV-potilaalla on suvussaan verosuonipullistumia tavallista enemmän. Jos kahdella lähisukulaisella on pullistuma, niin terveiden sukulaisten aivoverisuonien kuvausta suositellaan 30–60 vuoden iässä. Jos kuvissa löytyy pullistuma, leikataan se vuodon torjumiseksi.
SAV:n hoito

SAV vaatii välitöntä hoitoa. Vaiva havaitaan tietokonekerroskuvauksella, joten potilas on toimitettava sairaalaan kuvattavaksi. Jos SAV todetaan, on potilas lähetettävä sairaalaan, jossa neurokirurginen leikkaus on mahdollista suorittaa. Potilaista noin neljännes kuolee seuraavan vuoden sisällä vuodosta, mutta SAV:sta toivutaan myös täysin, ja onnistuneen leikkauksen jälkeen ei uusiutumisvaara ole oletettu.
Aiheesta muualla

Terveyskirjasto: Lukinkalvon alainen verenvuoto (SAV)
Japanin moottoritieverkko

Japanin moottoritieverkon kartta
Japanin moottoritieverkko on maailman seitsemänneksi suurin moottoritieverkko, jonka pituus oli vuoden 2019 alussa yhteensä 11 138 kilometriä. Maan ensimmäinen moottoritie on avattu vuonna 1962. Moottoriteitä kutsutaan japaniksi nimellä jidōshadō (jap. 自動車道) tai kōsokudōro (jap. 高速道路).
Standardit

Kansalliset moottoritiet (jap. 高速自動車国道, kōsoku jidōsha kokudō) muodostavat suurimman osan Japanin moottoritieverkosta. Japanin moottoritieverkko muodostaa yhtämittaisen moottoritieyhteyden Honshūn pohjoisosassa sijaitsevan Aomorin kaupungin ja Kyūshūn eteläosassa sijaitsevan Kagoshiman kaupungin välillä sekä yhdistää Shikokun saaren muihin saariin kolmea moottoritiesiltaa pitkin. Lisäksi Hokkaidōn ja Okinawan saarella on oma moottoritieverkkonsa, joka ei ole yhteydessä muuhun moottoritieverkkoon. Hokkaidōsta on tosin Shinkansen-yhteys pääsaarelle, ja myös moottoritietunnelia pääsaarelle sekä Venäjään kuuluvalle Sahalinin saarelle on harkittu. Jos pääsaarelle rakennetaan joskus tunneli, ulottuu yhtenäinen moottoritie (joskin pääosin Hokkaidōn saarella vain 1+1-kaistainen) Wakkanain kaupungista Kagoshiman kaupunkiin. Myös Japanin ja Korean välille on suunniteltu moottoritie- ja rautatietunnelia. Tämäntyyppinen tunneli yhdistäisi Japanin moottoritieverkon muun Euraasian moottoritieverkkoihin muodostaen muiden maiden moottoritiesuunnitelmien toteutuessa lopulta jatkuvan moottoritieyhteyden Wakkanaista Portugalin länsirannikolle (Kiinan Dandongista länteen on jo suunnittella tai toteutunut moottoritieyhteys).
Suurin osa moottoriteistä on nelikaistaisia ja varustettu keskialueella ja kaiteella. Jotkut moottoritiet kaupunkialueiden lähellä ovat kuusi- tai jopa kahdeksankaistaisia, ja useat maaseudulla olevat moottoritiet ovat (tai olivat alun perin) vain kaksikaistaisia, joissa ohittaminen on sallittu vain ohituskaistoilla ja joissa on keskikaide. Kaikilla kaksikaistaisilla osuuksilla on varaus nelikaistaistukseen liikennemäärien niin salliessa.
Nopeusrajoitus on pääsääntöisesti nelikaistaisilla osuuksilla 100 km/h ja vähimmäisnopeus 50 km/h. Ajoneuvot, joiden rakenteellinen nopeus on alle 50 km/h, kuten traktorit ja mopot, on kielletty moottoriteiltä. Lähes kaikki moottoritiet on varustettu vaihtuvilla nopeusrajoituksilla, joita voidaan alentaa väliaikaisesti (huonon kelin ja liikenteen takia) tai pysyvästi (kohonneen onnettomuusriskin alueilla). Kaksikaistaisilla moottoriteillä on yleensä 70 km/h:n nopeusrajoitus, joskin uusimmilla osuuksilla on kokeiltu ja tällä hetkellä käytössä pysyvästi 80 km/h:n nopeusrajoitus. Vuonna 2017 alkoi kokeilu moottoriteillä E1A ja E4 nopeusrajoituksen nostamisesta 110 km/h:iin. Vuonna 2019 nopeusrajoitus korotettiin näillä osuuksilla 120 km/h:iin. Uudet korkeammat nopeusrajoitukset saattavat yleistyä tulevaisuudessa muillakin Japanin moottoriteillä.
Moottoriteiden varsilla on useita levähdysalueita (joissa on yleensä vain vessat, kioski, kahvila tai pieni kauppa) sekä palvelualueita (joissa on yleensä myös huoltoasema, ravintola tai jopa hotelli). Kaksikaistaisilla vähäliikenteisillä moottoriteillä on yleensä vain levähdysalueita, ja niitäkin harvassa.
Tietullit

Suuri osa Japanin moottoriteistä on maksullisia (joskin suuri osa äskettäin avatuista moottoriteistä on ilmaisina). Maksulliset valtakunnalliset moottoritiet ovat muihin maihin verrattuna kalliita käyttää, esimerkiksi noin 325 kilometrin mittainen matka Tokiosta Nagoyaan maksaa 7 100 jeniä henkilöautolle.
Tietullit perustuvat joitain poikkeuksia lukuun ottamatta pääsääntöisesti ajettuun matkaan ja sisältävät 150 jenin kiinteän vähimmäishinnan. Moottoritielle ajettaessa otetaan lippu, joka annetaan moottoritieltä poistuttaessa ja maksettaessa joko virkailijalle tai syötetään automaattiin. Lisäksi käytössä on ETC-järjestelmä, jota käytettäessä ajetaan erillisille kaistoille tietulliasemalla. ETC-järjestelmä veloittaa tiemaksun automaattisesti eikä vaadi pysähtymistä. Kaikki tiemaksut pyöristetään 50 jenin suuruiseksi ja niihin sisältyy kulutusvero. Jos tulliasemien välillä on voinut käyttää useampaa eri reittiä, veloitetaan tiemaksu aina lyhimmän reitin mukaan.
| Ajoneuvo | Hinta ¥/km |
| --- | --- |
Pieni auto tai moottoripyörä: 19,68
Henkilöauto: 24,60
Pieni kuorma-auto: 29,52
Suuri kuorma-auto: 40,59
Ajoneuvoyhdistelmä (suuri): 67,65
Tienumerointi

Japanin moottoritiet olivat alun perin numeroimattomia, ja niillä oli pitkään vain nimet. Vasta 24. lokakuuta 2016 Japanin maa-, infrastruktuuri-, liikenne- ja turistiministeriö (MLIT) julkaisi tienumerointijärjestelmän kansallisille moottoriteille.
Moottoriteiden numero alkaa E-kirjaimella ja kehämoottoriteiden C-kirjaimella. C-kirjaimella alkavat numerot voivat esiintyä useilla kaupunkialueilla.
Moottoritiet on numeroitu sen mukaan, mitä valtatietä ne seuraavat, esim. Tokion ja Osakan välistä valtatietä 1 seuraava moottoritie on numeroltaan E1. Numerot E59–E79 on annettu moottoriteille, jotka eivät seuraa mitään kaksinumeroista valtatietä. Nämä on numeroitu alkaen pohjoisesta etelään. Numerot E80-E99 ovat aiemmin valtakunnalliseen moottoritieverkkoon kuulumattomille moottoriteille, jotka lisättiin verkkoon vuonna 2016.
Päävaltateiden 1–5 reittiä seuraa useampi moottoritie, joista uudempi moottoritie on numeroitu numerolla ExA, esim. Tokion ja Aomorin välistä valtatietä 4 seuraa pohjoisosissa kaksi eri reittiä, Kosakan kautta kulkeva vanhempi pääreitti E4 ja Hachinohen kautta kulkeva uudempi sivureitti E4A.
Nikolai Karotamm

| Nikolai Karotamm |
| --- | --- |
 Nikolai Karotamm puhumassa 19. kesäkuuta 1948 Tallinnassa.
Viron kommunistinen puolue (EKP), ensimmäinen sihteeri
 huhtikuu 1944 – maaliskuu 1950  
Edeltäjä:  Karl Säre
Seuraaja:  Johannes Käbin
Viron kommunistinen puolue (EKP), toinen sihteeri
 heinäkuu 1940 – huhtikuu 1944  
Seuraaja:  Sergei Sazonov
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. lokakuuta 1901 Pärnu, Viro
Kuollut: 21. syyskuuta 1969 Moskova, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  virolainen
Tiedot
Puolue:  Viron kommunistinen puolue (EKP)
Nikolai Karotamm (23. lokakuuta 1901 Pärnu – 21. syyskuuta 1969 Moskova) oli Viron kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri vuosina 1944–1950, jonka jälkeen hän toimi taloustieteen tutkijana Moskovassa.
Itsenäistyneessä Virossa nuoruutensa viettänyt Nikolai Karotamm kävi vuosina 1919–1920 Rakveren opettajaseminaaria, josta hänet kuitenkin erotettiin. Sen jälkeen hän suoritti asepalveluksen Viron armeijassa vuosina 1921–1923. Hän muutti maaliskuussa 1925 Alankomaihin, josta hän muutti elokuussa 1926 Neuvostoliittoon. Alankomaissa ollessaan hän oli liittynyt paikalliseen Alankomaiden kommunistipuolueeseen. Sen jälkeen alkoi ura Neuvostoliitossa ja Neuvostoliittoon liitetyssä Virossa.
Kommunistitoimijana Neuvostoliitossa ja Virossa

Neuvostoliittoon muutettuaan Karotamm opiskeli vuosina 1926–1928 Leningradissa Julian Marchlewski -nimisessä läntisten kansojen yliopistossa. Siirtyessään vuonna 1928 Viroon kommunistien maanalaiseen työhön hän liittyi Viron kommunistipuolueeseen. Hän oleskeli Virossa vuoteen 1929 toimien kommunistipuolueen Tallinnan kaupunkikomitean sihteerinä. Sen jälkeen hän palasi Neuvostoliittoon opiskellen vuosina 1931–1933 Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa ja sen jälkeen samassa yliopistossa aspiranttina vuoteen 1935 ja osan ajasta myös opettajana. Sen jälkeen hän siirtyi vuodeksi Kominternin palvelukseen toimien siellä esittelijän tehtävässä vuosina 1935–1936. Seuraavaksi hän oli aikakauslehtitoimittajana Leningradissa vuosina 1936–1937. Vuonna 1937 alkanut Suuri terrori kosketti myös Karotammea, joka pidätettiin, mutta vapautettiin 1938. Sen jälkeen hän toimi Leningradissa kääntäjänä tehden muun muassa venäjä–viro-sanakirjan.
Paluu Neuvosto-Viroon vuosina 1940–1941

Neuvostovallan mukana Karotamm palasi heinäkuussa 1940 Viroon toimien Kommunist-lehden päätoimittajana ja Tartumaan ensimmäisenä sihteerinä ja Viron kommunistipuolueen toisena sihteerinä Karl Sären johtaessa puoluetta. Tästä alkoi Nikolai Karotammen vuosikymmenen kestänyt asema Viron kommunistipuolueen johtotehtävissä. Kun Karl Säre joutui toisen maailmansodan aikana saksalaisten käsiin, neuvostoliittolaiset hylkäsivät hänet epäillen hänen antavan tietoja viholliselle. Puolueen johto siirtyi Nikolai Karotammelle.
Sodan aikana Karotamm johti Viron kommunistipuoluetta toimien Viron sosialistisen Partisaaniliikkeen pääesikunnan komentajana.
Nikolai Karotammista tuli 28. huhtikuuta 1944 virallisesti puolueen ykkösmies, ensimmäinen sihteeri, vaikka Viro oli vielä saksalaisten hallussa.
Sodan jälkeen Neuvosto-Viron ykkösmies

Puna-armeijan vallattua syyskuussa 1944 Tallinnan siirtyi Karotamm Neuvosto-Viron ykkösmiehenä kotimaahansa. Ensimmäinen neuvostovallan aika kesästä 1940 kesään 1941 oli ollut niin lyhyt, että kommunistijärjestelmän mukaiset muutokset olivat jääneet kesken. Nyt oli siis niiden aika eli hallintorakenteiden, talouden ja kaiken jokapäiväisen elämän yhdenmukaistaminen muun Neuvostoliiton kaltaiseksi. Maahan tuli tässä yhteydessä tuhansia venäläisiä ja venäjänvirolaisia kommunistijärjestelmän pystyttämiseksi. Karotamm valittiin vuosiksi 1946–1954 Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäseneksi.
Neuvosto-Viron maatalouden kollektivisointi tapahtui 1940-luvulla Moskovan keskusjohdon mukaan hitaasti. Karotamm kirjoitti tammikuussa 1949 generalissimus Stalinille, että kollektivisointiin menisi kahdesta kolmeen vuotta. Tyytymättömänä kehitykseen Neuvostoliiton ministerineuvoston päätöksellä pantiin käyntiin maaliskuussa 1949 joukkokyyditykset, joiden uhreiksi joutui yli 20 000 virolaista. Maaliskuussa 1949 alkanut kollektivisointi näyttää olleen Karotammille yllätys. Kollektivisoinnin vauhti oli paljon nopeampi kuin hänen Stalinille esittämät suunnitelmat olivat esittäneet.
Keväällä 1949 alkoi Neuvosto-Viron lehdistössä myös ankara hyökkäys ”porvarillis-estetisoivaa, epäisänmaallista” kulttuuria ja monia sen edustajia vastaan. Lopputuloksena oli se, että puolueen ensimmäinen sihteeri Nikolai Karotamm erotettiin puolueen johdosta 8. keskuskomitean täysistunnossa maaliskuussa 1950. Erottamisten takana oli Neuvostoliiton keskusjohto, ja Karotammen tilalle valittiin Ivan Käbin, puolueen silloinen ideologiasihteeri, joka oli uutterasti paljastanut ”porvarillisia nationalisteja”. Epäilemättä Karotammin syrjäyttämisen päätekijöitä oli ollut tyytymättömyys maatalouspolitiikkaan eli Karotammin alkuperäisten suunnitelmien mukaisen kollektivisoinnin hitaus.
Tiedemieheksi Moskovaan 1950-luvulla

Vaikka Karotamm menetti johtavan asemansa Viron kommunistipuolueessa, hän säilytti henkensä eikä joutunut edes vankeuteen, mikä 1930-luvun lopulla ei olisi ollut välttämättä mahdollista tällaisissa tilanteissa. Hän siirtyi Moskovaan taloustieteen tutkijaksi. Hän toimi aluksi vuosina 1950–1951 Neuvostoliiton kommunistisen puolueen yhteiskuntatieteen akatemiassa, sitten vuosina 1951–1959 Neuvostoliiton tiedeakatemian talousinstituutin vanhempana tutkijana ja edelleen vuosina 1959–1967 tiedeakatemian maatalouden taloudellisuutta tutkineen sektorin johtajana Vuonna 1964 Nikolai Karotamm saavutti taloustieteen tohtorin arvon ja toimi vuodesta 1966 alkaen professorina. Vuosina 1967–1969 eli ennen kuolemaansa Karotamm toimi Neuvostoliiton tiedeakatemian talousinstituutin vanhempana tutkijana.
Köyhälampi

| Köyhälampi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°14′02″N, 25°43′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ristiselän alue (14.23) 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,9 m  
Rantaviiva:  343 m  
Pinta-ala:  0,89 ha  
 fiKöyhälampi 
Köyhälampi on pyöreähkö lampi Jyväskylässä Hippoksen alueella, Hippoksen pesäpallostadionin vieressä. Sitä on ilmastettu juhlasuihkulla.
Lammen ympärillä kulkee kevyen liikenteen väyliä. Lammen rannalla on Kari Juvan tekemä taideteos Pesäpalloilija ja Kaarina Kaikkosen vuonna 2022 valmistunut Höyhen-teos.
Maantietoa

Köyhälammen pinta-ala on 0,89 hehtaaria ja sen rantaviiva on 343 metrin pituinen. Se sijaitsee Hippoksen alueen eteläosassa, Hippoksen pesäpallostadionin itäpuolella. Lampi on osa noin 1,60 hehtaarin laajuista Köyhälammenpuistoa.
Vesistösuhteet

Köyhälampi sijaitsee Jyväsjärven valuma-alueella, joka kuuluu Kymijoen vesistön (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueeseen (14.23), tarkemmin sen Ristiselän-Murtoselän alueeseen (14.231). Lammella ei ole kartan mukaan avointa laskuojaa eikä tulo-ojia, mutta sen vedet kulkeutuvat Jyväsjärveen sadevesiviemärin kautta, jonne ohjataan myös Mattilanpellon ja Mäki-Matin kaupunginosien hulevesiä.
Historiaa

Vuoden 1804 isojakokartan mukaan Köyhälampi on ollut suurin piirtein lännempänä sijaitsevan Vasikkalammen kokoinen. Lampea on pienennetty ajan saatossa, lampi on merkitty vielä vuoden 1930 pitäjänkartalle hieman nykyistä suuremmaksi. Lampi esiintyy nykyisessä koossaan vuoden 1963 peruskartalla.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1927

Vuoden 1927 hiihdon MM-kilpailut järjestettiin Cortina d'Ampezzossa Italiassa 2.–5. helmikuuta.
Hiihto > 18 km

| Sija | Maa | Hiihtäjä | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | John Lindgren | 1.23.55 |
| 2 |  | Frantisek Donth | 1.29.42 |
| 3 |  | Viktor Schneider | 1.30.47 |
| 4 |  | John Wikström | 1.30.52 |
| 5 |  | Gustav Müller | 1.31.00 |
| 6 |  | Ernst Huber | 1.31.10 |
Päivämäärä: 3. helmikuuta
Hiihto > 50 km

| Sija | Maa | Hiihtäjä | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | John Lindgren | 4.11.52 |
| 2 |  | John Wikström | 4.29.01 |
| 3 |  | Frantisek Donth | 4.34.54 |
| 4 |  | Vincenzo Demetz | 4.51.51 |
| 5 |  | Hans Theato | 4.53.06 |
| 6 |  | Joseph Nemecky | 4.54.01 |
Päivämäärä: 5. helmikuuta
Yhdistetty > Normaalimäki + 18 km

| Sija | Maa | Kilpailija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Rudolf Burkert | 17,947 |
| 2 |  | Otakar Nemecky | 17,645 |
| 3 |  | František Wende | 17,489 |
| 4 |  | Adolf Rubi | 16,087 |
| 5 |  | Bronislaw Czech |  |
| 5 |  | Hugo Hörtnagel |  |
Päivämäärä: 2. helmikuuta
Mäkihyppy

| Sija | Maa | Kilpailija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Tore Edman | 18,200 |
| 2 |  | Willen Dick | 17,562 |
| 3 |  | Bertil Carlsson | 17,433 |
| 4 |  | Ernst Feuz | 16,833 |
| 5 |  | František Wende | 16,763 |
| 6 |  | Vitale Venzi | 16,527 |
Päivämäärä: 2. helmikuuta
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yht>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ruotsi | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 2 |  Tšekkoslovakia | 1 | 3 | 2 | 6 |
| 2 |  Saksa | 0 | 0 | 1 | 1 |
| n k Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut |
| --- | --- |
Olympialaiset:  1924  1928  1932  1936  1948  1952  1956  1960  1964  1968  1972  1976  1980  1984 
Maailmanmestaruuskilpailut:  1925  1926  1927  1929  1930  1931  1933  1934  1935  1937  1938  1939  1941  1950  1954  1958  1962  1966  1970  1974  1978  1980  1982  1984  1985  1987  1989  1991  1993  1995  1997  1999  2001  2003  2005  2007  2009  2011  2013  2015  2017  2019  2021  2023  2025