stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puntti Valtonen

| Puntti Valtonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Hannu Veli Matti Valtonen
Syntynyt: 23. syyskuuta 1961 (ikä 63) Kemi
Ammatti:  Näyttelijä, Muusikko
Näyttelijä
Aktiivisena:  1984–
Merkittävät roolit:  Simo (Hamlet liikemaailmassa) Arde (Badding) Rane (Emmauksen tiellä) Risto (FC Venus)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Hannu Veli Matti ”Puntti” Valtonen (s. 23. syyskuuta 1961 Kemi) on suomalainen näyttelijä ja Juice Leskisen Grand Slam -yhtyeen entinen kitaristi.
Puntti harrasti nuorena painonnostoa ja kitaransoittoa. Kitaristi saikin parikymppisenä puhelinsoiton entiseltä soittokaveriltaan, Ila Louerannalta, joka kysyi josko tämä halusi liittyä Juice Leskisen Grand Slam -yhtyeeseen. Puntti soitti yhtyeessä vuosina 1981–1985. Valtonen on ollut suomenkielisenä äänenä useissa animaatioelokuvissa ja -sarjoissa. Lisäksi hän on toiminut Äänekosken Sarjakuvaseurassa. Valtonen on toiminut monena kesänä Uuden Iloisen Teatterin näyttelijänä.
Valtonen keikkaili Lapinlahden Lintujen kanssa koko kesän 1994 ja satunnaisesti myös aiemmin.
Valtonen oli avoliitossa näyttelijä Pirkko Hämäläisen kanssa ja heillä on kaksi lasta. He erosivat maaliskuussa 2009.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1984 | Maho mies | ei niin laiha mies |
| 1985 | Calamari Union | Frank |
| 1987 | Hamlet liikemaailmassa | Simo |
| 1991 | Tuuli leppeä lounaasta |  |
| 1991 | Petterin parempi elämä |  |
| 1992 | Hiilisangolla ratsastaja |  |
| 1994 | Susi tulee | mies |
| 1994 | Rondaus | Finn |
| 1994 | Matka Viipuriin | autokauppias |
| 1994 | Amerikan unelma | autokauppias |
| 1994 | Iron Horsemen | Guzzler |
| 1996 | Alkoholiton(ik) | valtion virkamies |
| 1996 | Haloolla päähän |  |
| 1997 | Skin Deep | Eki |
| 1997 | Kettutytöt |  |
| 1997 | Siivoton juttu | adjutantti |
| 1997 | Hotelli Voodoo | Toropainen |
| 1998 | Taivaallinen illallinen | isä |
| 1998 | Papparaizet tulevat |  |
| 2000 | Badding | Arde |
| 2000 | Oho sano iimeili |  |
| 2001 | Kun eurojentalolla tanssittiin |  |
| 2001 | Klassikko | STT-toimittaja |
| 2001 | Emmauksen tiellä | Rane |
| 2002 | Eteenpäin | Hyttinen |
| 2002 | Magiaa mahantäydeltä |  |
| 2003 | Raid | pornokauppias |
| 2005 | Puhdas päämäärä | Sami Aahlman |
| 2005 | FC Venus | Risto |
| 2006 | Rock’n Roll Never Dies | tanssiorkesteri Taika-Jimin jäsen |
| 2007 | Lieksa! | Jore |
| 2010 | Risto Räppääjä ja polkupyörävaras | Masa |
| 2017 | Toivon tuolla puolen | Vaittinen |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1989 | Rivitaloelämää |  |
| 1992 | Oppisopimuspelle Niko | Eläintenkesyttäjä Carlos |
| 1993 | Joulukalenteri | poliisi Isonapa |
| 1993 | Lapinlahden Linnut Show | monia rooleja |
| 1995 | Lapinlahden Linnut | monia rooleja |
| 1995–1998 | Kotikatu | Reijo Kuparinen |
| 1996–1997 | Mahdottoman tavallinen Jorma Laine | Jorma Laine |
| 1997 | Liljankukka | Pertti |
| 1997 | Trabant  Express | monia rooleja |
| 1999 | Laura Wou! | omana itsenään + muita rooleja |
| 1999–2000 | Tunteen palo | komisario Uolevi Kakku |
| 2000 | Mahtihäät | Murto |
| 2000 | Raid | Rusanen |
| 2001 | Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna | kunnanvaltuuston puheenjohtaja Petkel |
| 2001 | Muodollisesti pätevä |  |
| 2002 | Tummien vesien tulkit | Simo Kauklahti |
| 2003 | Kansankynttilät | Eki Naukkarinen |
| 2005 | Presidentit | presidentti Lauri Kristian Relander |
| 2008 | Röyhkeä diplomaatti | Kaarlo Suominen |
| 2008 | Lukio | Atte Virkkunen |
| 2008 | Harvoin tarjolla | Panu Möttö |
| ? | Sauhu-Santtu | lentäjä Eto-Epeli |
| 2007–2012 | Karjalan kunnailla | Smouki |
| 2012 | Maailma on valmis | Panu Möttö |
| 2017 | Kimmo | Jari Kekäräinen |
| 2018 | Joulukalenteri: Maukan ja Väykän ensimmäinen joulu | Aasi Oinkvist |
| 2022 | Sininen enkeli | pankinjohtaja Tiainen |
Albumit > Juice Leskinen Grand Slam – kitaristina

Sivilisaatio (1982)
Deep Sea Diver (1983)
Boogieteorian alkeet peruskoulun ala-astetta varten, lyhyt oppimäärä (1983)
Kuopio-Iisalmi-Nivala (live, 1984)
Pyromaani palaa rikospaikalle  (1985)
Albumit > Juice Leskinen Grand Slam – laulajana

Yölento (1986)
Taivaan kappaleita (1991)
Aiheesta muualla

Puntti Valtonen Elonetissä.
Puntti Valtonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Vammalan lukio

Vammalan lukio on Sastamalassa sijaitseva lukio, jossa on noin 320 oppilasta ja 16 opettajaa. Lukion rehtorina on toiminut Leeni Kirvesmäki vuodesta 2018.
Koulun historia yltää vuoteen 1904, jolloin Tyrvään yhteiskoulu perustettiin. Koulun toiminta on jatkunut keskeytyksettä läpi sen historian muun muassa nimillä Tyrvään yhteiskoulu ja Tyrvään yhteislyseo. Vuonna 1909 koulusta tuli yliopistoon johtava oppikoulu, ja koulun ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat keväällä 1912. Koulun oppilasmäärä oli suurimmillaan 1960- ja 1970-lukujen taitteen tienoilla, jolloin oppilaita oli muutamana lukuvuonna yli 900.
Ensimmäiset puoli vuosisataa Tyrvään yhteiskoulu toimi yksityisenä, kunnes se muuttui vuonna 1955 valtion omistamaksi oppikouluksi nimellä Tyrvään yhteislyseo. Vammalan tultua kaupungiksi vuonna 1965 koulun nimeksi vaihdettiin Vammalan yhteislyseo.Peruskoulujärjestelmään siirryttäessä koulusta tuli vuonna 1973 Vammalan kaupungin koululaitokseen kuuluva Vammalan lukio.
Tyrvään yhteiskoulu aloitti toimintansa vuokratiloissa, kunnes sille valmistui ensimmäinen oma talo vuonna 1908 tontille, jolta Tyrvään oluttehdas oli hieman aiemmin häädetty. Koulutalo säästyi Vammalan vuoden 1918 palosta vaurioitta, mutta tuhoutui maaliskuussa 1920 sattuneessa tulipalossa perustuksiaan myöten. Uusi koulutalo rakennettiin entisen paikalle vuonna 1921, ja sitä laajennettiin kahteen otteeseen vuosina 1928 ja 1954. Koulun laajennusosa, jossa Vammalan lukio nykyisin toimii, valmistui syyslukukauden 1962 alkaessa.
Menestys kansallisessa vertailussa

Vammalan lukio on valittu STT:n lukiovertailussa suurista lukioista parhaaksi ja kaikista lukioista Vammalan lukio on sijalla 12. Lukion tarjoama lentopallolinja kerää myös opiskelijoita ympäri suomea.
Opiskelijakuntatoiminta

Vammalan lukiossa toimiva Vammalan lukion opiskelijakunta on Sastamalan aktiivisimpia. Hallituskauden 2022-2023 aikana se on ottanut kantaa lukion järjestyssääntöjen uudistamiseen ja järjestänyt viihteellisiä tapahtumia opiskelijoille.
Rehtorit

Elli Saarinen 1904–1906
Veli Abiel Heikinheimo 1906–1907
Yrjö Sarasto 1907–1938
Harald Hariola 1938–1957
Eino Miilunpalo 1957–1991
Antti Rajakorpi 1991–2008
Anni Virnes 2008–2018
Leeni Kirvesmäki 2018–
Tunnettuja Vammalan lukion ja sen edeltäjien oppilaita

Aimo Hakanen, kielentutkija ja professori
Jukka Hankamäki, filosofi
Tapio Horila, opettaja ja kotiseututyön vaikuttaja
Armi Hosia, kansanedustaja ja ministeri
Reijo Ikävalko, toimittaja ja kirjailija
Arvo Junnila, vakuutusmatemaatikko
Tuure Junnila, poliitikko ja pankinjohtaja
Heikki Kalha, suurlähettiläs
Jorma Kallio, Naantalin kaupunginjohtaja
Tapio Kallio, aitajuoksija ja urheilulääkäri
Tauno Kallio, metsätieteilijä
Toimi Kankaanniemi, poliitikko, Uuraisten kunnanjohtaja
Aili Kari, elokuvanäyttelijä, toimistopäällikkö
Eino Kari, elokuvaaja
Reino Kero, historiantutkija ja professori
Mauri Kunnas, kirjailija
Auvo Kurvinen, filologian professori
Armas Lahoniitty, Turun kaupunginjohtaja
Mikko Lahtinen, filosofi
Kati Levoranta, yritysjohtaja
Allan Liuhala, lehtimies
Kauko Maijala, Perusyhtymän pääjohtaja, vuorineuvos
Armo Nokkala, kirkkoneuvos
Jouko Norén, kolmiloikkaaja
Hilkka Pietilä, Suomen YK-liiton pääsihteeri
Antero Piha, metsähallituksen pääjohtaja
Kalevi Piha, liiketaloustieteen professori
Martti Piha, säveltäjä, sanoittaja ja levytuottaja
Sakari Piha, biokemisti
Juhani Piilonen, historiantutkija
Matti Raipala, kansanedustaja
Kari Raivio, Helsingin yliopiston rehtori
Rauha Rentola, näyttelijä
Timo Roos, kansanedustaja
Aino Räsänen, kirjailija
Marja-Liisa Rönkkö, taidehistorioitsija
Eino Salmelainen, teatterinjohtaja
Unto Salo, historiantutkija ja professori
Kaarlo Sarkia, runoilija
Arto Satonen, kansanedustaja
Pekka Silvola, radiojohtaja
Risto Tainio, hallintomies, Hämeen läänin maaherra
Heikki Tala, hammaslääkäri, Suomalaisuuden liiton puheenjohtaja
Pirkko Talola, laulaja
Hannes Torpo, yleisurheilija
Pertti Virtaranta, kielentutkija ja akateemikko
Pekka Vuori, graafikko ja kuvittaja
Ilkka Välimäki, lääkäri ja professori
Vanhanmaailmankillit

| Vanhanmaailmankillit |
| --- | --- |
 Viherkäpykilli (Pachypanchax omalonotus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Hammaskarppikalat Cyprinodontiformes
Alalahko::  Aplocheiloidei
Heimo::  Aplocheilidae ja Nothobranchiidae
Katso myös
   Vanhanmaailmankillit Wikispeciesissä   Vanhanmaailmankillit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vanhanmaailmankillit on hammaskarppikalojen ryhmä, joka sisältää monia akvaariokaloina pidettäviä lajeja. Nimensä mukaisesti vanhanmaailmankillien esiintymisalue on Aasiassa ja Afrikassa. Ryhmä käsittää nykyluokituksen mukaan kaksi heimoa, Aplocheilidae, joka esiintyy Kaakkois- ja Etelä-Aasiassa sekä Madagaskarilla, ja Nothobranchiidae, joka elää Afrikan mantereen sisävesissä. Aiemmin kaikkia vanhanmaailmankillejä pidettiin yhtenä heimona tai alaheimona (Aplocheilinae), mutta nykyään Aplocheilidae, Nothobranchidae ja Rivulidae (uudenmaailmankillit) ovat samantasoisia yksiköitä, eikä termi vanhanmaailmankillit vastaa yhtä taksonomista ryhmää.
Jotkut viuhkapyrstölajit (Nothobranchius) elävät Itä-Afrikassa hyvin pienellä alueella lammikoissa, jotka kuivuvat kuivan kauden aikana lähes kokonaan. Heimoon kuuluu kaksitoista sukua. Lajeja on noin sata, joista monet ovat kohtalaisen suosittuja akvaariokaloja, koska ne ovat värikkäitä, pienikokoisia ja kestäviä.
Afrikkalaiset viiripyrstöt taas on aiemmin luokiteltu yhteen sukuun Aphyosemion, mutta nyttemmin siitä on erotettu omiksi suvuikseen Fundulopanchax , Chromaphyosemion, Diapteron, Scriptapyhsosemion, Callopanchax ja Archiaphyosemion.
Heimot, suvut ja lajiesimerkkejä

Aplocheilidae
Aplocheilus
Juovavaanija Aplocheilus lineatus
Timanttivaanija (ent. pikkusukkulakala) Aplocheilus blockii
Sinivaanija (ent. sinisukkulakala) Aplocheilus panchax
Pachypanchax
Käpykilli (ent. käpykala) Pachypanchax playfairi
Nothobranchiidae
Adamas
Aphyoplatys
Aphyosemion
Kirjoviiripyrstö Aphyosemion australe
Loistoviiripyrstö Aphyosemion bitaeniatum
Kaksijuovaviiripyrstö Aphyosemion bivittatum
Teräsviiripyrstö Aphyosemion cameronense
Täpläjuovaviiripyrstö Aphyosemion ogoense
Kultakylkiviiripyrstö Aphyosemion congicum
Punajuovaviiripyrstö Aphyosemion striatum
Archiaphyosemion
Callopanchax
Chromaphyosemion
Chromaphyosemion loennbergii
Diapteron
Oranssiviiripyrstö Diapteron fulgens
Timanttiviiripyrstö Diapteron cyanosticum
Epiplatys
Kiilavaanija (ent. juovavaanijakala) Epiplatys dageti dageti
Episemion
Foerschichtys
Fundulopanchax
Hohtoviiripyrstö Fundulopanchax gularis
Täpläviiripyrstö Fundulopanchax gardneri
Safiiriviiripyrstö Funculopanchax walkeri
Turkoosiviiripyrstö Fundulopanchax scheeli
Rihmaviiripyrstö Fundulopanchax filamentosus
Siniviiripyrstö Fundulopanchax sjoestedti
Fundulosoma
Nothobranchius
Kirjoviuhkapyrstö, Nothobranchius guentheri
Siniviuhkapyrstö Nothobranchius patrizii
Loistoviuhkapyrstö Nothobranchius rachovii
Pronothobranchius
Scriptaphyosemion
Aiheesta muualla

Family Nothobranchiidae (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Saksankielinen kuvasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Englantilainen harrastajaseura (paljon kuvia)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q137975  Wikispecies: Nothobranchiidae  BOLD: 104136  CoL: 626G2  EoL: 5518  GBIF: 7658  iNaturalist: 85931  IRMNG: 108897  NCBI: 405002  Open Tree of Life: 529628  WoRMS: 267010
Yhdysvaltojen arkkitehtuuri

Shreve, Lamb & Harmon, Empire State Building, 1929–1931 (etualalla) ja William Van Alen, Chrysler Building, 1928–1930 (vasemmalla takana), New York. Kumpikin on art deco -tyyliä.
Yhdysvaltojen arkkitehtuuri koostuu erilaisista arkkitehtuurisista tyyleistä maan yli neljän vuosisadan itsenäisyyden ajalta sekä aikaisemmalta ajalta Britannian vallan alla.
Maan arkkitehtuuri on yhtä moninaista kuin sen monikulttuurinen yhteiskunta, ja sitä ovat muokanneet monet sisäiset ja ulkoiset tekijät sekä alueelliset erot.
Amerikan alkuperäiskansojen arkkitehtuuri

Yhdysvaltojen itäosista löytyy todisteita varhaisesta kumpurakentamisen kulttuurista, jonka alueella rakennettiin hautakumpuja ja maapyramideja.
Yhdysvaltojen lounaisosissa on jälkiä Kristoffer Kolumbuksen aikakauteen sijoittuneesta myöhemmin kadonneesta sivilisaatiosta. Tunnetuimmat arkeologiset esimerkit tästä pueblojen anasazi-kulttuurista ovat Mesa Verde Coloradossa ja Aztec Ruins National Monument New Mexicossa. Acoman pueblo lähellä Albuquerquen kaupunkia on Yhdysvaltojen vanhin jatkuvasti asutettu paikka.
Siirtomaakauden arkkitehtuuri 1500-luvulta Yhdysvaltojen itsenäistymiseen

Eurooppalaiset siirtolaiset toivat uuteen maailmaan arkkitehtuuriperinteensä ja rakennustapansa, ja varhaisen siirtomaakauden arkkitehtuuri oli länsimaalaisvaikutteista. Rakentamisessa käytettiin paikallisia materiaaleja, Uuden-Englannin rakennukset olivat puuta ja tiiltä.
Aikakauden arkkitehtuurissa näkyy myös eurooppalainen hallinto. Alueelle rakennettiin kuvernöörien palatsien tai linnoitusten kaltaisia hallinnollisia rakennuksia sekä tulli- ja plantaasirakennuksia ja varastoja kaupankäyntiä varten.
Katolisten ja protestanttisten kirkot sekä fransiskaanien ja jesuiittojen lähetysasemat olivat esimerkkejä aikakauden uskonnollisesta arkkitehtuurista.
Siirtomaakauden arkkitehtuuri 1500-luvulta Yhdysvaltojen itsenäistymiseen > Etelän espanjalaiset vaikutteet

Espanjalaisten tutkimusmatkat Amerikan lounaisosissa alkoivat 1540-luvulla. Konkistadori Francisco Vásquez de Coronado vaelsi hedelmättömällä ja kuivalla alueella etsien pueblo-intiaanien myyttistä kultaista kaupunkia. Alueen alkuperäisasukkaat rakensivat talonsa savitiilistä, joita tuki puurakenne. Kylien kubistinen ja maanpintojen muotoja joustavasti mukaillut yhtenäinen muotokieli nimettiin myöhemmin pueblo-tyyliksi. Rakennusten lämpötila pysyi vakaana ja viileänä.
Espanjalaiset valloittivat pueblojen kylät ja perustivat paikalle hallintoalueensa pääkaupungin Santa Fen vuonna 1609. Vuosina 1610–1614 rakennettu kuvernöörin palatsi yhdisti intiaanien savitiili- ja espanjalaisten takorautarakentamista. Pitkä rakennus sisälsi pation. Myös vuonna 1610 rakennetussa San Miguel de Santa Fe-kappelissa käytettiin savitiilitekniikkaa. Rakennus on massiivinen ja muotokieleltään ankara.
1600–1700-luvuilla espanjalaiset perustivat ryhmän linnoituksia (presidios) nykyisten Los Angelesin ja San Franciscon kaupunkien välille. Espanjalaisten hallitsemille alueille perustettiin myös lähetysasemien verkosto. Tunnetuin lähetysasemista on Alamo San Antoniossa Texasissa ja vanhin 1595 rakennettu San Gabriel de Yungue-Ouinge New Mexicossa.
New Mexicon Isleta Pueblon koristelemattomassa savitiilikirkossa on suorakulmainen laiva, ulkoiset tukipilarit ja kaksi symmetristä kellotornia. San Xavier del Bac-lähetysasema Arizonassa on esimerkki latinalaisessa Amerikassa suositusta churrigueresco-tyylistä. Julkisivu on ympäröity kahdella massiivisella tornilla ja portaali on rytmitetty vain ornamenteiksi tarkoitetuilla koristeellisilla estipite-pylväillä.
Espanjalaiset hallitsivat ajoittain myös nykyisen Floridan aluetta vuosien 1559–1821 välillä. Pensacolasta ja New Orleansin ranskalaiskortteleista Lousianassa löytyy esimerkkejä "simpukkatyylistä" (conch style), jossa taloja koristivat takorautaparvekkeet. Espanjalaisten rakentamat linnoitukset Pensacolassa ja St. Augustinessa (Castillo de San Marcos National Monument, 1565) ovat harvoja jäänteitä 1600-luvun arkkitehtuurista Yhdysvalloissa.
Siirtomaakauden arkkitehtuuri 1500-luvulta Yhdysvaltojen itsenäistymiseen > Itärannikon englantilaiset vaikutteet

Itärannikon kolmentoista siirtokunnan siirtomaatyyli-arkkitehtuurissa näkyvät englantilaiset vaikutteet, johon uuden mantereen ilmasto ja uskonto lisäsivät kotoperäisiä amerikkalaisia piirteitä.
Uudessa-Englannissa Topsfieldissä Massachusettsin osavaltiossa pastori Capenin taloa (1683) hallitsee savupiippu: rakennus oli pidettävä lämpimänä talvella. Tyypillisiä amerikkalaisia piirteitä ovat rakennuksen limivuorauslaudoitus ja puukehikkorakenne.
Puritanismin vaikutuksesta uskonnolliset rakennukset olivat yksinkertaisia, pidättyväisiä ja ornamentiikasta riisuttuja. Kokoontumistaloja (’’meeting house’’) käytettiin uskonnollisiin tarkoituksiin, mutta myös yhteisön sosiaalisina keskuksina. Old Ship Meeting House (1681) Hinghamissa Massachusettsissa on Yhdysvaltojen vanhin puukirkko. Sen pohjakaava ei ole katolisten kirkkojen tapaan latinalainen risti. Saarnastuoli on sijoitettu keskelle rakennusta ja katon puuristikko on jätetty tarkoituksella näkyviin. Rakennuksessa ei ole koristelua tai apsista.
1700-luvulla itärannikolla yleistyivät Virginian osavaltion Williamsburgista levinneet georgiaaninen tyyli ja palladiolaisuus. Vuosina 1706–1720 Williamsburgiin rakennetun arkkitehtonisesti symmetrisen Kuvernöörien palatsin pääsisäänkäynnin yllä on valtava kattopääty, jonka kruunaa balustradeilla lepäävä kattolyhty. Rakennuksessa on käytetty Uudesta-Englannista saatavilla olleita punatiiltä ja valkoiseksi maalattua puuta. Harjakatto on rakennettu sinisestä savuliuskeesta. Arkkitehtuurissa on vaikutteita Christopher Wrenin englantilaisesta barokkiarkkitehtuurista.
Kuvernöörien palatsista tuli esikuva Atlantin rannikon plantaasinomistajille ja alueen varakkaille kauppiaille. Philadelphian Independence Hallin suunnitellut Andrew Hamilton otti vaikutteita rakennuksen julkisivuun Christopher Wreniltä ja torniin James Gibbsiltä.
Aikakauden uskonnollisen arkkitehtuurin yhteisiä elementtejä olivat punatiili, kiveä jäljittelevä stukko ja yksi ainoa torni. Saint Michael -kirkossa (1752–1761) Charlestonissa ja Saint Paul's Chapel of Trinityssä (1764–1766) New Yorkssa näkyvät vaikutteet Lontoon St Martin-in-the-Fields-kirkosta. First Baptist Church in America -kirkossa Providencessa Rhode Islandissa esiintyvät ensimmäisen kerran palladiolaisuudelle tyypilliset muodot ja toskanalaiset pylväät.
Kauden arkkitehteihin vaikuttivat voimakkaasti vanhan maailman perinteet. Peter Harrison (1716–1755) sovelsi matkoillaan omaksumiaan eurooppalaisia tekniikoita Rhode Islandiin suunnittelemissaan Redwood-kirjastossa ja Newportin torissa (1748–1761). Bostonin ja Salemin arkkitehtuurissa englantilaiset vaikutteet olivat karsitumpia ja amerikkalaiseen elämään sovellettuja. Arkkitehti Charles Bulfinch suunnitteli vuosina 1795–1798 Massachusetts State Houselle omaleimaisen kultaisen kupolin. Hän suunnitteli synnyinkaupunkiinsa Bostoniin myös Louisburg Squaren aukion ja useita rakennuksia Beacon Hillin kortteliin.
Itsenäisen Yhdysvaltojen varhainen arkkitehtuuri

Vuonna 1776 kongressi julisti 13 aiemmin brittiläistä siirtokuntaa itsenäisiksi ja Pariisin rauhansopimus tunnusti vuonna 1783 Amerikan Yhdysvallat. Uuden valtion talous ja väestö kasvoivat ja sen hallitsema alue laajeni. Vaikka poliittiset suhteet Yhdistyneeseen kuningaskuntaan katkesivat, arkkitehtuurin brittiläiset vaikutteet eivät kadonneet.
Tuoreen liittovaltion hallinnollisten ja oikeuslaitoksen uudisrakennusten uusklassinen pylväiden, kupolien ja päätykolmioiden muotokieli viittasi kreikkalaiseen ja roomalaiseen antiikkiin. Arkkitehtuuria käsittelevien julkaisujen määrä moninkertaistui, ja vuonna 1797 Asher Benjamin julkaisi merkittävän teoksen The Country Builder's Assistant. Amerikkalaiset halusivat varmistaa itsenäisyytensä kaikilla elämän osa-alueilla: politiikassa, taloudessa ja kulttuurissa ja uuteen valtioon perustettiin yliopistoja ja museoita.
Itsenäisen Yhdysvaltojen varhainen arkkitehtuuri > Thomas Jeffersonin visio: arkkitehtuuri, tasavalta ja demokratia

Yhdysvaltojen presidenttinä vuosina 1801–1809 toiminut Thomas Jefferson oli laaja-alainen ihminen, jonka kiinnostuksen kohteisiin kuului myös arkkitehtuuri. Euroopassa useita kertoja matkaillut Jefferson pyrki levittämään palladiolaisuuden ja antiikin tyylillistä synteesiä sekä julkisissa että yksityisissä rakennuksissa. Virginian yliopiston kirjasto (1817) oli Jeffersonin tilaisuus soveltaa arkkitehtonisia käsityksiään. Projektin suunnitteli loppuun Benjamin Henry Latrobe. Yliopiston kirjasto sijaitsee rotundassa, jonka yllä on Rooman Pantheonista vaikutteita saanut kupoli. Tiilistä ja valkoiseksi maalatusta puusta rakennettu kokonaisuus on yhtenäinen.
Virginiassa sijaitsevaan Richmond Capitolium -rakennukseen (1785–1796) Jefferson otti vaikutteita Nîmesissä Ranskassa sijaitsevasta Maison Carréesta ja lisäsi rakennukseen joonialaiset pylväät. Jefferson oli tutustunut esikuvaan Charles-Louis Clérisseaun kanssa vieraillessaan Pariisissa. Valistusajan ihmiselle Jeffersonille taiteella oli rooli demokratian palveluksessa, ja hänen roolinsa uuden maailman arkkitehtuurin muotoutumisessa oli merkittävä. Hän edisti federaalityylinä tunnetun amerikkalaisen uusklassismin kehittymistä ja haki vaikutteita eurooppalaisesta uusklassisesta arkkitehtuurista. Jefferson inhosi Williamsburgin arkkitehtuuria, sillä se symboloi hänesta englantilaista siirtomaavaltaa.