stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juri Vlasov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Juri Vlasov |  Juri Vlasov |  Juri Vlasov |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | yli 90 kg |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | yli 90 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Varsova 1959 | yli 90 kg |  |
|  Kultaa | Wien 1961 | yli 90 kg |  |
|  Kultaa | Budapest 1962 | yli 90 kg |  |
|  Kultaa | Tukholma 1963 | yli 90 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Varsova 1959 | yli 90 kg |  |
|  Kultaa | Milano 1960 | yli 90 kg |  |
|  Kultaa | Wien 1961 | yli 90 kg |  |
|  Kultaa | Budapest 1962 | yli 90 kg |  |
|  Kultaa | Tukholma 1963 | yli 90 kg |  |
|  Kultaa | Moskova 1964 | yli 90 kg |  |
Juri Petrovitš Vlasov (ven. Юрий Петрович Власов, 5. joulukuuta 1935 Makijivka, Donetsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 13. helmikuuta 2021) oli venäläinen painonnostaja, runoilija ja poliitikko. Hän voitti olympiakultaa painonnostossa 1960.
Vlasov voitti raskaassa sarjassa (yli 90 kg) olympiakultaa Roomassa 1960 yhteistuloksella 537,5 kg, joka oli uusi maailmanennätys. Hänen tuloksensa punnerruksessa oli 180 kg, tempauksessa 155 kg ja työnnössä 202,5 kg. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti hopeaa tuloksella 570 kg häviten Leonid Žabotinskille 2,5 kilon erolla. Vlasov oli paras punnerruksessa tuloksellaan 197,5 kg mutta tempauksellaan 162,5 kg ja työnnöllään 210 kg hän hävisi maanmiehelleen.
Vlasov voitti MM-kilpailujen raskaassa sarjassa kultaa vuosina 1959, 1961, 1962 ja 1963. Hän voitti EM-kultaa raskaassa sarjassa vuosina 1959–1964.
Urheilu-uransa jälkeen Vlasovista tuli tunnettu runoilija. Hän siirtyi myös politiikkaan ja tuli valituksi Duuman jäseneksi vuonna 1993. Hän pyrki Venäjän presidentiksi vuonna 1996, mutta jäi kymmenestä ehdokkaasta toiseksi viimeiseksi ja jätti politiikan.
Sour (albumi)

| Sour Olivia Rodrigo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2020–2021
 Studio : Amusement (Los Angeles)   Heavy Duty (Burbank)   Funk (Salt Lake City)
 Julkaistu: 21. toukokuuta 2021
 Formaatti: CD, vinyyli, C-kasetti, lataus, streaming
 Tuottaja(t): Dan Nigro
 Tyylilaji: pop, pop-punk, alternative
 Kesto: 34.41
 Levy-yhtiö: Geffen Records
Listasijoitukset
  Billboard 200: 1.  Suomen virallinen lista: 2.
Olivia Rodrigon muut julkaisut
|   | Sour 2021 | Guts 2023 |
Singlet albumilta Sour
 ”Drivers License” Julkaistu: 8. tammikuuta 2021  ”Deja Vu” Julkaistu: 1. huhtikuuta 2021  ”Good 4 U” Julkaistu: 14. toukokuuta 2021  ”Traitor” Julkaistu: 10. elokuuta 2021  ”Brutal” Julkaistu: 3. syyskuuta 2021
Sour on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Olivia Rodrigon esikoisalbumi. Se julkaistiin 21. toukokuuta 2021.
Albumin debyyttisingle ”Drivers License” julkaistiin 8. tammikuuta 2021 ja se nousi listaykköseksi useassa maassa, Yhdysvallat ja Suomi mukaan lukien.
Albumin toinen single ”Deja Vu” julkaistiin 1. huhtikuuta ja kolmas single ”Good 4 U” 14. toukokuuta. ”Deja Vu” nousi Yhdysvalloissa Billboard 100 -listan sijalle 8. ”Good 4 U” nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Rodrigo on osallistunut kaikkien albumin kappeleiden säveltämiseen. Hän on säveltänyt ja sanoittanut useimmat kappaleet Dan Nigron kanssa. Nigro toimi albumilla päätuottajana.
Albumin julkaisun jälkeen kahden sen kappaleen tekijöihin on lisätty takautuvasti muita kirjoittajia. Kappaleen ”Deja Vu” tekijäksi lisättiin muun muassa Taylor Swift, sillä se muistuttaa Swiftin ”Cruel Summer” -kappaletta. ”Good 4 U” -kappaleen tekijöihin lisättiin Paramore -yhtyeen laulaja Hayley Williams ja entinen kitaristi Josh Farro, koska kappale muistuttaa yhtyeen kappaletta ”Misery Business” (säv. Williams ja Farro).
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Tuottajat | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Brutal | Olivia Rodrigo Dan Nigro | Nigro | 2.23 |  |  |  |  |  |
| 2. | Traitor | Rodrigo Nigro | Nigro | 3.49 |  |  |  |  |  |
| 3. | Drivers License | Rodrigo Nigro | Nigro | 4.02 |  |  |  |  |  |
| 4. | 1 Step Forward, 3 Steps Back | Rodrigo Taylor Swift Jack Antonoff | Nigro Rodrigo | 2.43 |  |  |  |  |  |
| 5. | Deja Vu | Rodrigo Nigro Antonoff Swift Annie Clark | Nigro | 3.35 |  |  |  |  |  |
| 6. | Good 4 U | Rodrigo Nigro Hayley Williams Josh Farro | Nigro Alexander 23 | 2.58 |  |  |  |  |  |
| 7. | Enough for You | Rodrigo | Nigro Rodrigo | 3.22 |  |  |  |  |  |
| 8. | Happier | Rodrigo | Nigro Rodrigo | 2.55 |  |  |  |  |  |
| 9. | Jealousy, Jealousy | Rodrigo Nigro Casey Smith | Nigro Jam City | 2.53 |  |  |  |  |  |
| 10. | Favorite Crime | Rodrigo Nigro | Nigro | 2.32 |  |  |  |  |  |
| 11. | Hope Ur Ok | Rodrigo Nigro | Nigro | 3.29 |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  | 34.41 |  |  |  |  |  |
Kappale ”1 Step Forward, 3 Steps Back” käyttää pohjana melodiaa Taylor Swiftin kappaleesta ”New Years Day” (säv. Swift & Jack Antonoff).
Swift, Antonoff ja Annie Clark lisättiin kappaleen ”Deja Vu” tekijöihin jälkikäteen, koska kappale on saanut vaikutteita Swiftin kappaleesta ”Cruel Summer” (säv. Swift, Antonoff & Clark).
Hayley Williams ja Josh Farro lisättiin kappaleen ”Good 4 U” tekijöihin jälkikäteen, koska kappale muistuttaa Paramore -yhtyeen kappaletta ”Misery Business” (säv. Williams & Farro)
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Soundi:
Aiheesta muualla

Sour Discogsissa (englanniksi)
Juovalentobarbi

| Juovalentobarbi> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Cyprinidae
Alaheimo::  Danioninae
Suku::  Lentobarbit Esomus
Laji::  lineatus
Kaksiosainen nimi
 Esomus lineatus  Ahl, 1923 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juovalentobarbi (Esomus lineatus) on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Ernst Ahl vuonna 1923.
Juovalentobarbia tavataan luonnonvaraisena Sri Lankasta, Intiasta ja Bangladeshista. Laji kasvaa yleensä korkeintaan kuuden senttimetrin mittaiseksi. Naaraat ovat koiraita kookkaampia.
Siirtolaisuus Australiaan

Alankomaalaisia siirtolaisia saapumassa Australiaan vuonna 1954.
Siirtolaisuus Australiaan on tuonut Australiaan miljoonia siirtolaisia kaikkialta maailmasta.
Siirtolaisuus ennen ja nykyään

Ensimmäiset ihmiset saapuivat Australiaan noin 50 000 vuotta sitten. Eurooppalainen siirtolaisuus maahan alkoi maan kolonisaation myötä vuodesta 1788. Alkujaan maa toimi brittien rangaistussiirtokuntana.
Australian liittovaltio synnytettiin vuonna 1901 ja maa omaksui heti White Australia -politiikan joka kielsi ei-eurooppalaista alkuperää olevien ihmisten muuton maahan. Valtaosa maahanmuuttajista tulikin maahan aina vuodesta 1788 toiseen maailmansotaan asti Brittein saarilta. Politiikkaa alettiin lieventää toisen maailmansodan jälkeen, purkaa vuonna 1966 ja se lakkautettiin kokonaan vuonna 1973, jonka jälkeen maan siirtolaisuuspolitiikka on perustunut monikulttuurisuuteen.
Heti toisen maailmansodan jälkeen maahan saapui runsaasti siirtolaisia ympäri Eurooppaa, erityisesti Etelä- ja itäisestä Euroopasta.  White Australia -politiikan loppumisesta lähtien Aasiasta on tullut merkittävin maahanmuuttajien lähtöalue. Nykyään maahanmuuttajien osuus väestöstä kuuluu kehittyneen maailman suurimpiin ja on huomattavasti suurempi kuin esim. Yhdysvalloissa.
Pakolaiset

Australia on allekirjoittanut pakolaisten asemaa koskevan yleissopimuksen, ja se on uudelleensijoittanut runsaasti kiintiöpakolaisia. 2010-luvun alkupuolelta alkaen Australian politiikka, joka koskee luvattoman veneellä saapuvien henkilöiden pidättämistä vankileireille, on herättänyt arvostelua ihmisoikeusjärjestöjen taholta.
Suurimmat maahanmuuttajaryhmät vuonna 2020

Alla olevaan taulukkoon on koottu kaikki yli 100 000 maahanmuuttajan lähtömaat. Kiinan lukuun ei sisälly siirtolaiset Hongkongista, Macaosta tai Taiwanilta, vaan ne on tilastoitu erikseen.
| Lähde: Australian Bureau of Statistics (2020)> Syntymäpaikka | Lähde: Australian Bureau of Statistics (2020)> Arvioitu lukumäärä |
| --- | --- |
Syntynyt Australiassa: 18 043 310
Ulkomailla syntyneiden kokonaismäärä: 7 653 990
 Englanti: 980 360
 Intia: 721 050
 Kiina: 650 640
 Uusi-Seelanti: 564 840
 Filippiinit: 310 050
 Vietnam: 270 340
 Etelä-Afrikka: 200 240
 Italia: 177 840
 Malesia: 177 460
 Sri Lanka: 146 950
 Skotlanti: 132 590
   Nepal: 131 830
 Etelä-Korea: 111 530
 Saksa: 111 030
 Yhdysvallat: 110 160
 Hongkong: 104 760
 Kreikka: 103 710
Aiheesta muualla

Journeys to Australia (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Immigration to Australia
Käännös suomeksi
Jukka Kero

Jukka Kero (s. 12. kesäkuuta 1974 Turku) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa ja hänen valmentajanaan toimii Jaakko Kero. Kero kilpailee kaikilla matkoilla 3 000 metrin juoksusta maratonille. Hän on saavuttanut aikuisten SM-kilpailuista ulkoradoilta hopeaa 4 × 1 500 metrin viestijuoksussa 2008, pronssia maratonilta 2014, 2016 ja 2019 ja sisäradoilta pronssia 3 000 metrin juoksussa 2005. Maastojuoksun SM-kisoissa hän on saavuttanut pitkän matkan joukkuekilpailussa kultaa vuosina 1999, 2003, 2005, 2008 ja 2019 sekä hopeaa vuosina 1997, 2000, 2010, 2012, 2016 ja 2018.
Sokokenpöllönen

| Sokokenpöllönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Pöllöset Otus
Laji::  ireneae
Kaksiosainen nimi
 Otus ireneae  Ripley, 1966 
Katso myös
   Sokokenpöllönen Wikispeciesissä   Sokokenpöllönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sokokenpöllönen (Otus ireneae) on Itä-Afrikassa elävä uhanalainen pöllölaji. Se löydettiin vasta vuonna 1965. Sokokenpöllö on pöllösten suvun pienin laji.
Koko ja ulkonäkö

Sokokenpöllönen on hyvin pienikokoinen pöllölaji. Sen ruumiinpituus on 15–18 senttimetriä ja paino 45–50 grammaa. Lajista tunnetaan kolme eri värimuotoa: tummanruskea, harmaanruskea ja punaruskea. Höyhenpuvussa on tiheässä myös juovia ja täpliä. Naaman höyhenten väri vaihtelee vaalean punaruskeasta ruskeaan ja ruskeankeltaiseen. Sokokenpöllösen ”kulmakarvat” ovat ruskeankeltaiset tai valkeahkot. Päässä olevat korvamaiset töyhdöt ovat heikosti erottuvat. Sokokenpöllösen isot, keltaiset silmät auttavat sitä näkemään ja saalistamaan yöllä. Sokokenpöllö muistuttaa akaasiavarpuspöllöä, mutta lajit erottaa siitä, että akaasiavarpuspöllö on suurempi ja sillä on vatsassa voimakkaat, sokokenpöllösen vastaavista selvästi eroavat juovat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sokokenpöllönen löydettiin Itä-Keniassa sijaitsevasta Arabuku-Sokoken metsästä vuonna 1965. Aluetta pidettiin lajin ainoana asuinpaikkana vuoteen 1992 asti, jolloin sokokenpöllösiä löydettiin myös Itä-Usambarasta Koillis-Tansaniasta. Myös Marafan metsässä Arabuko-Sokoken pohjoispuolella elää pieni, hiljattain löydetty populaatio. Lajia tavataan mahdollisesti myös Kenian Mundane Rangessa, lähellä Somalian rajaa. Pieniä vielä löytämättämiä kantoja saattaa tulevaisuudessa löytyä myös muualta. Arabuko-Sokoken kanta elää noin 220 neliökilometrin laajuisella alueella, jolla elää noin 1 000 paria. Itä-Usambarassa sopivanlaatuinen elinpiiri on 97 neliökilometrin kokoinen ja siellä elänee muutama sata yksilöä.
Sokokenpöllönen on metsälintu. Arabuko-Sokokessa se elää metsissä, joita hallitsevat Cynometra-suvun puut. Se elää sekä vanhoissa että muokatuissa Cynometra-metsissä, mutta on huomattavasti runsaampi alueilla, joilla ihmistoiminta ei ole vaikuttanut metsiin. Sokokenpöllönen lepää ja etsii ruokaa Cynometra-puiden latvuston alemman puoliskon alueelta. Pesänsä se rakentanee joko vanhoihin tai suuriin Brachylaena-suvun puihin. Usambaravuorilla sokokenpöllöjä on tavattu 200–400 korkeudessa kasvavissa sekametsissä. Arabuko-Sokokessa lajin elinpaikat ovat korkeintaan 70 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Elintavat

Muiden pöllöjen tavoin sokokenpöllönen on yöaktiivinen lintu, joka liikkuu jonkin verran myös iltahämärän ja auringonnousun aikana. Ravinto koostuu lähinnä hyönteisistä, kuten kovakuoriaisista ja sirkoista. Arabuko-Sokokessa vuonna 1993 tehdyn tutkimuksen mukaan peräti 91 prosenttia lajin ravinnosta koostuu kovakuoriaisista ja noin 7 prosenttia sirkoista. Vuonna 1971 tehdyssä tutkimuksessa puolestaan lajin todettiin saavan ravintonsa enimmäkseen kummitussirkoista sekä suorasiipisistä, joihin sirkatkin kuluvat. Saalishyönteisten vaihtuminen saattaa johtua siitä, että metsän afrikannorsut olivat runsastuneet sitten edellisen tutkimuksen. Norsunlanta houkuttelee lantakuoriaisia, jotka ovat taas sokokenpöllösen ravintoa. Pienen kokonsa takia sokokenpöllösen on ilmeisesti hankala saalistaa pikkujyrsijöitä. Saalistava etsivä sokokenpöllönen tähyilee usein saalista noin 3–4 metrin korkeudessa puun oksalla, ja pudottautuu alas maahan saaliin havaittuaan.
Päivällä sokokenpöllönen lepäilee tiheikössä pitäen ruumiinsa lytyssä ja korvatupsut pystyssä. Lajin reviirin koko on tyypillisesti noin 12–14 hehtaaria. Sokokenpöllösen uskotaan pesivän vanhojen ja suurten Brachylaena-puiden onkaloissa, mutta lajin lisääntymistavoista ei tiedetä juuri muuta.
Uhat ja suojelu

Sokokenpöllönen luokitellaan erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Sen suurin uhka elinympäristöjen turmeltuminen. Arabuko-Sokokessa metsien käyttö on ollut viime vuosina kestämätöntä ja usein myös laitonta. Isojen Brachylaena-puiden korjuu metsästä saattaa vaikuttaa merkittävästi lajin pesimismenestykseen. Metsää uhkaa myös titaanin kaivaus. Itä-Usambarassa useimmat suojelualueiden ulkopuolelle jääneet metsät on jo hakattu maatalouden käyttöön. Jäljellä olevia metsiäkin heikentävät yhä jatkuva laiton puutavarakauppa sekä laajamittainen polttopuun keräys. Lisäksi sateet ovat Keniassa muuttuneet epäsäännöllisemmiksi ja kuivuus on lisääntynyt.
Sokokenpöllönen kuuluu lajien kansainvälistä kauppaa rajoittavan CITES-sopimuksen liitteeseen II. Sekä Tansaniassa että Keniassa on ohjelmia alueen metsien suojelemiseksi. Peregrine Fund järjestö on myös rahoittanut tutkimustyötä, jossa lintuja tarkkaillaan esimerkiksi radioseurannan avulla. Sokokenpöllöstä tavataan myös Itä-Usambaraan ja Arabuko-Sokokeen perustetuilla suojelualueilla.
Slohokej Liga

| Slohokej Liga |
| --- | --- |
Laji:  Jääkiekko
Maa(t):   Itävalta  Kroatia  Serbia  Slovenia
Perustettu:  2009
Lopetettu:  2012
Eniten mestaruuksia:   HK Partizan Belgrad (2)
Slohokej Liga oli kansainvälinen jääkiekkoliiga vuosina 2009–2012. Suurin osa liigan joukkueista tuli Sloveniasta, mutta joukkueita tuli yhteensä myös kolme Kroatiasta, yksi Serbiasta ja yksi Itävallasta.
Slohokej Liga perustettiin vuonna 2009 slovenialaisten pelaajien kehittämiseen. Se toimi myös niin ikään farmisarjana Itävallan pääsarja Erste Bank Eishockey Ligassa pelanneille EC Graz 99ersille, HK Jesenicelle, Olimpija Ljubljanalle sekä Medveščak Zagrebille. Slohokej Ligan myötä Slovenian omasta pääsarjasta tuli enää lyhyt sarja, johon kauden päätteeksi osallistui myös EBEL:n slovenialaisjoukkueet.
Kolmen Slohokej-kauden jälkeen Slovenian jääkiekkoliitto ja liigaa hallinnoinut yhtiö joutuivat erimielisyyksiin. Kun myös Itävallan kakkossarjatason Eishockey-Nationalligan joukkueista suurin osa jätti sarjan, päätti osa molempien sarjojen joukkueista perustaa uuden Inter-National-Leaguen. Sarjaan osallistui Slohokej-joukkueista aluksi vain HK Slavija Ljubljana ja HK Triglav Kranj sekä neljä itävaltalaisjoukkuetta, mutta nykyään sarjassa pelaa 12 joukkuetta, joista puolet tulee Sloveniasta.
Osallistuneet joukkueet

| Joukkue | Kotikaupunki | Mukana | Kotiareena | Kapasiteetti | Perustettu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HK Partizan Belgrad |  Belgrad | 2009–2012 | Ledena dvorana Pionir | 2,000 | 1946 |
| HDD Bled |  Bled | 2010–2012 | Hokejska dvorana Bled | 1,736 | 2005 |
| HK MK Bled |  Bled | 2009–2011 | Ledena dvorana Bled | 1,000 | 2000 |
| Junior Graz 99ers |  Graz | 2009–2011 | Eisstadion Graz Liebenau | 4,050 | 2009 |
| HD Jesenice mladi |  Jesenice | 2009–2012 | Dvorana Podmežakla | 5,900 | 1999 |
| HK Olimpija Ljubljana / Olimpija Ljubljana II |  Ljubljana | 2009–2012 | Hala Tivoli | 5,000 | 2004 |
| HDK Maribor |  Maribor | 2009–2012 | Ledna dvorana Tabor | 3,000 | 1993 |
| HK Triglav Kranj |  Kranj | 2009–2012 | Ledena dvorana Zlatno polje | 1,000 | 1968 |
| HK Slavija Ljubljana |  Ljubljana | 2009–2012 | Dvorana Zalog | 1,000 | 1964 |
| KHL Mladost Zagreb |  Zagreb | 2009–2012 | Dvorana Velesajam | 1,000 | 1946 |
| KHL Medveščak Zagreb II |  Zagreb | 2009–2010 | Dvorana Velesajam | 1,000 | 2003 |
| Team Zagreb |  Zagreb | 2010–2011 | Dvorana Velesajam | 1,000 | 2003 |
Mestarit

| Kausi | Mestari | Finaalivastustaja |
| --- | --- | --- |
| 2009–2010 |  HDK Maribor |  HK Partizan Belgrad |
| 2010–2011 |  HK Partizan Belgrad |  HK Olimpija Ljubljana |
| 2011–2012 |  HK Partizan Belgrad |  HK Olimpija Ljubljana |
Pelaajaennätyksiä

Eniten tehopisteitä runkosarjassa:  Ken Ograjenšek (HK Olimpija Ljubljana) (131)
Eniten maaleja runkosarjassa:  Marko Kovačević (HK Partizan Belgrad) (52)
Eniten syöttöjä runkosarjassa:  Ken Ograjenšek (HK Olimpija Ljubljana) (90)
Paras piste per peli -keskiarvo runkosarjassa:  Ivo Jan (HK Olimpija Ljubljana) (2.67; 24 ottelua, 28+36=64)
Eniten otteluita runkosarjassa:  Jan Gogala (HK Slavija Ljubljana) (81)
Eniten jäähyminuutteja runkosarjassa:  Tim Jurajevčič (HK Triglav) (305)
Eniten tehopisteitä pudotuspeleissä:  Marko Milovanović (HK Partizan Belgrad) (33)
Eniten tehopisteitä yhden kauden runkosarjassa:  Ken Ograjenšek (2010–2011, HK Olimpija Ljubljana) (74)
Eniten maaleja yhden kauden runkosarjassa:  Luka Bašič (2010–2011, HK Olimpija Ljubljana) (32)
Eniten syöttöjä yhden kauden runkosarjassa:  Ken Ograjenšek (2010–2011, HK Olimpija Ljubljana) (52)
Eniten jäähyminuutteja yhden kauden runkosarjassa:  Sean Cavanaugh (2010–2011, HDD Bled) (160)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Julianna Peña

| Julianna Peña |
| --- | --- |
 Peña vuonna 2021
Henkilötiedot
Koko nimi:  Julianna Nicole Peña
Syntynyt: 19. elokuuta 1989 (ikä 35) Spokane, Washington
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Vapaaottelija
Lempinimi:  Venezuelan Vixen
Aktiivisena:  2009–
Pituus:  170 cm
Paino:  61 kg
Painoluokka:  Kääpiösarja
Kätisyys:  Oikea
Tilastot
Ottelut:  16
Voitot:  11
– tyrmäyksellä:  3
– luovutuksella:  5
– päätöksellä:  3
Tappiot:  5
– tyrmäyksellä:  1
– luovutuksella:  2
– päätöksellä:  2
Julianna Nicole Peña (19. elokuuta 1989 Spokane, Washington) on yhdysvaltalainen vapaaottelija. Peña on entinen UFC:n kääpiösarjan mestari.
Ura

Peña otteli uransa ensimmäisen ammattilaisottelun toukokuussa 2009, jolloin hän voitti Raylene Harveyn. Peña voitti vielä kahdesti vuonna 2009, kun hän voitti ensin elokuussa Robyn Dunnen ensimmäisen erän tyrmäysvoitolla ja joulukuussa Stephanie Webberin. Joulukuussa 2011 hän voitti Rachael Swatezin. Uransa ensimmäisen tappion Peña koki huhtikuussa 2012, kun hön hävisi Sarah Morasille. Hän hävisi myös DeAnna Bennettille yksimielisellä päätöksellä helmikuussa 2013. Elokuussa 2013 ilmoitettiin, että Peña osallistuu Ultimate Fighterin 18. tuotantokaudelle. Peña eteni tuotantokauden loppuotteluun voitettuaan ensin Gina Mazanyn, jonka jälkeen hän voitti Shayna Baszlerin toisen erän luovutusvoitolla. Loppuotteluun hän eteni voitettuaan Sarah Morasin toisen erän luovutusvoitolla. Loppuottelussa hän voitti Jessica Rakoczyn ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Näin hänestä tuli sarjan historian ensimmäinen naisvoittaja. Peñan piti otella ensimmäinen varsinainen UFC-ottelu maaliskuussa 2014 UFC 171 -tapahtumassa Jéssica Andradea vastaan, mutta hän kärsi harjoituksissa polvivamman, joka vaati leikkaushoitoa.
Peña otteli ensimmäisen kerran varsinaisessa UFC-tapahtumassa huhtikuussa 2015, jolloin hän kohtasi Milana Dudievan. Hän voitti ottelun ensimmäisen erän tyrmäysvoitolla. Hän sai voitostaan myös ylimääräisen 50 tuhannen dollarin suorituspalkinnon. Hän otteli vuoden 2015 aikana vielä uudestaan elokuussa, kun hän kohtasi UFC 192:ssa Jessica Eyen. Peña voitti ottelun yksimielisellä päätöksellä. Vuoden 2016 ainoassa ottelussaan hän voitti Cat Zinganon yksimielisellä päätöksellä. Ottelu käytiin UFC 200 -tapahtumassa. Tammikuussa 2017 Peña hävisi Valentina Ševtšenkolle toisessa erässä luovutusvoitolla. Lokakuussa 2017 Peña ilmoitti olevansa raskaana ja pitävänsä taukoa ottelemisesta.
Peña teki paluun UFC-kehään heinäkuussa 2019 Nicco Montañoa vastan. Peña voitti ottelun yksimielisellä päätöksellä. Seuraavan kerran Peña otteli lokakuussa 2020 Germaine de Randamiea vastaan. Randamie voitti ottelun toisessa erässä luovutusvoitolla. Tammikuussa 2021 UFC 257:ssa Peña voitti Sara McMannin kolmannessa erässä luovutusvoitolla. Peñan piti otella UFC 265:ssa Amanda Nunesia vastaan kääpiösarjan mestaruudesta. Ottelu kuitenkin jouduttiin siirtämään Nunesin COVID-19-tartunnan takia. Mestaruusottelu käytiin lopulta UFC 269:ssa joulukuussa 2021. Peña voitti ottelun toisessa erässä. Peñan voiton todennäköisyys arvioitiin etukäteen pieneksi. Uusintaottelussa UFC 277:ssa Nunes voitti Peñan yksimielisellä päätöksellä.
Jukka Keskisipilä

| Jukka Keskisipilä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. toukokuuta 1988
Salibandyn pelaaja
Lempinimi:  Jugi
Pelipaikka:  Puolustaja
Seura:  SPV
Pelinumero:  12
Pituus:  187
Paino:  81
Jukka Keskisipilä (s. 26. toukokuuta 1988) on suomalainen salibandyn pelaaja. Kaudesta 2009–2010 alkaen hän on pelannut Salibandyliigassa Seinäjoen Peliveljien joukkueessa. Kaudella 2011–2012 hän voitti Suomen-mestaruuden.
Julie Yu-Wen Chen

Julie Yu-Wen Chen (kiin.: 陳玉文; pinyin: Chén Yùwén) on taiwanilainen yhteiskuntatieteilijä, joka on toiminut Kiinan tutkimuksen professorina Helsingin yliopistossa vuodesta 2016 lähtien.
Chenin erityisosaamiseen kuuluvat Kiinan pehmeä valta, Vyö ja tie -hanke sekä Kiinan poliittinen ja taloudellinen toiminta entisissä Neuvostoliiton maissa, Afrikassa ja Pohjoismaissa. Aiemmin hän on tutkinut myös manner-Kiinan vähemmistöjä ja Kiinan internetiä.
Chen valmistui kandidaatiksi kansainvälisen politiikan oppiaineessa Taiwanin kansallisessa yliopistossa vuonna 2002 ja maisteriksi samassa oppiaineessa Leidenin yliopistossa Alankomaissa vuonna 2006. Hän väitteli tohtoriksi politiikan tutkimuksen oppiaineessa Konstanzin yliopistossa Saksassa vuonna 2009. Hän toimi apulaisprofessorina Academia Sinicassa Taiwanissa vuosina 2011–2012 ja University College Corkissa Irlannissa vuosina 2012–2014, dosenttina Nazarbajevin yliopistossa Kazakstanissa vuosina 2014–2015 ja vierailevana Aasian tutkimuksen professorina Palackýn yliopistossa Tšekissä vuosina 2015–2021.
Chen on Helsingin yliopiston ensimmäinen Kiinan tutkimuksen professori. Hän on toiminut myös sittemmin lakkautetun Helsingin yliopiston Konfutse-instituutin johtajana.
Chen on juontanut useita jaksoja Kiinan tutkimuksen uusia kirjoja käsittelevää New Books Network -podcastia.
Julkaisut

Yu-Wen Chen: The Tug-of-War over Taiwan in the US: A Case Study of the Formosan Association for Public Affairs. VDM Verlag Dr. Müller, 2008.
Yu-Wen Chen: Transnational Cooperation of Ethnopolitical Mobilization: A Survey Analysis of European Ethnopolitical Groups (väitöskirja). Peter Lang, 2009.
Chih-yu Shih ja Yu-Wen Chen (toim.): Tibetan Studies in Comparative Perspective. Routledge, 2012.
Yu-Wen Chen: The Uyghur Lobby: Global Networks, Coalitions and Strategies of the World Uyghur Congress. Routledge, 2014.
Yu-Wen Chen ja Chih-yu Shih (toim.): Borderland Politics in Northern India. Routledge, 2014.
Aiheesta muualla

Julie Yu-Wen Chen ORCID:ssa
Julie Yu-Wen Chen Scopuksessa