stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Armas Ensiö

| Armas Ensiö |
| --- | --- |

Turun kaupunginjohtaja
 1. tammikuuta 1930 – 11. syyskuuta 1930  
Edeltäjä:  ei edeltäjää
Seuraaja:  Arvi Hällfors
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1884 Turku
Kuollut: 8. huhtikuuta 1956 (71 vuotta) Turku
Tiedot
Puolue:  Kokoomus
Armas Bernhard Ensiö, sukunimi aik. Nyman (18. huhtikuuta 1884 – 8. huhtikuuta 1956) oli suomalainen rehtori, pitkäaikainen kaupunginvaltuutettu ja Turun ensimmäinen kaupunginjohtaja.
Armas Ensiön vanhemmat olivat ylikonduktööri Josef Nyman, sittemmin Ensiö ja Anna Helminen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 Turun klassillisesta lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1909, maisteriksi 1910, lisensiaatiksi 1918 ja tohtoriksi 1921.
Ennen valintaansa Turun kaupunginvaltuustoon Ensiö oli väitellyt Filosofian tohtoriksi vuonna 1917 aiheenaan "oppikoulujen pohjakoulukysymys Suomessa". Valtuutettuna Ensiö toimi vuodesta 1919 alkaen ja vuonna 1920 hänet valittiin Turun kaupungin aktuaariksi.
Kaupunginvaltuutettuna Ensiö tunnettiin aktiivisuudestaan, sillä hän käytti valtuustoaikanaan valtaosan Turun kaupunginvaltuuston kokoomusryhmän puheenvuoroista ja teki suuren osan myös ryhmän valtuustoaloitteista. Hän toimi myös valtuuston valmisteluvaliokunnan puheenjohtajana.
Turun kaupunginjohtajana > Ensimmäisen Turun kaupunginjohtajan valinta

Suomen kunnallislakia oli muutettu heti Suomen itsenäistymisen jälkeen vuonna 1919, koska lain tuli perustua kaikkien kunnan asukkaiden yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen. Seuraava muutos lakiin tehtiin vuonna 1927, kun siihen kirjattiin määräykset kaupunginhallituksista ja johtajista. Uuden lain perusteella vuonna 1929 myös Turun kaupungille ilmoitettiin, että valtioneuvosto oli vahvistanut Turun kaupunginhallituksen johtosäännön ja että sen tulisi olla voimassa 1. tammikuuta 1930 alkaen. Tuosta päivästä lähtien Turussa tuli olla toimintakykyinen kaupunginhallitus, kaupunginjohtaja sekä apulaiskaupunginjohtajat.
Turun kaupunginvaltuusto päätti 18. huhtikuuta 1929 julistaa kaupunginjohtajan ja apulaiskaupunginjohtajien toimet haettaviksi. Prosessin käynnistyttyä alkoi keväällä 1929 Turun eri poliittisissa ryhmittymissä vilkas kaupunginjohtajien ja kaupunginhallituksen jäsenten valinnan valmistelu. Valinnat tulisivat osumaan myös samaan aikaan, kun kaupungissa vietettiin Turun 700-vuotisjuhlaa. Kaupunginvaltuuston piti päättää virkojen täytöstä torstaina 20. kesäkuuta 1929, kun kaupungin juhlapäiväksi oli valittu tiistai 18. kesäkuuta.
Varsinaista kaupunginjohtajan virkaa oli hakenut vain kunnallisen keskustoimiston eli nykyisen kuntaliiton ensimmäinen sihteeri Arvi Hällfors. Apulaiskaupunginjohtajan virkaa oli sen sijaan hakenut neljä henkilöä, mukaan lukien kaupunginvaltuutettu Armas Ensiö. Sosiaalisen apulaiskaupunginjohtajan virkaa oli hakenut 13 henkilöä, heidän joukossaan Tampereen taloustarkastaja Jaakko Ranta sekä Turun suomalaisen yhteiskoulun rehtori Juhani Wuorela.
Kaupunginvaltuuston valmisteluvaliokunta esitti virkoihin kaupunginjohtajaksi Armas Ensiötä, sosiaaliseksi apulaiskaupunginjohtajaksi Jaakko Rantaa ja teknilliseksi apulaiskaupunginjohtajaksi Turun rahatoimikamarin sihteeriä, insinööri Kaarlo Waaramäkeä. Ensimmäisessä kokouksessa valtuusto päätti jättää asian vielä pöydälle, jotta ulkopaikkakuntalaisista hakijoista voitaisiin saada lisätietoja.
5. syyskuuta 1929 Turun kaupunginvaltuusto kokoontui toista kertaa valitsemaan kaupungin ensimmäistä kaupunginjohtajaa. Kokouksen alku sai yllättävän käänteen, kun kokoomuslainen kaupunginvaltuutettu Otto Gunnar Neovius esitti, että koska Ensiö oli hakemuksessaan ilmoittanut mieluummin ottavansa vastaan apulaiskaupunginjohtajan viran, häntä ei tulisi valita kaupunginjohtajaksi. Neovius esitti että Ensiö tulisi valita sosiaaliseksi kaupunginjohtajaksi ja kaupunginjohtajan virka tuli myöntää Arvi Hällforsille. Tämän jälkeen kaupunginvaltuusto äänesti ehdokkaiden väliltä. Vaalissa Armas Ensiö sai 21 ja Arvi Hällfors 17 ääntä. Apulaiskaupunginjohtajiksi valittiin valmisteluvaliokunnan esityksen mukaisesti Jaakko Ranta ja Kaarlo Waaramäki.
Turun kaupunginjohtajana > Toiminta kaupunginjohtaja

Turun Sanomissa kerrottiin valintaa seuranneena päivänä, että Edistyspuolueen, Sosialistisen työväenpuolueen ja sosiaalidemokraattien kaupunginvaltuutetut sekä Kokoomuksen valtuutettu Ilmari Kataja äänestivät Ensiötä, muut kokoomuslaiset ja RKP:n ryhmä äänesti Hällforsia. Vaikka vaali suoritettiin salaisena, niin ilmeisesti Edistyspuolueen valtuutetulla, Turun Sanomien toimitusjohtaja Arvo Ketosella oli ollut varmaa tietoa valtuutettujen äänestyskäyttäytymisestä. Ketonen oli itse tukenut äänestyksessä Ensiötä.
Valintansa jälkeen Ensiö lähetti kaupunginvaltuustolle kirjeen, jossa hän pyysi valtuustoa hyväksymään hänen kaupunginjohtajan virkaan tulonsa ensin vastaavana kaupunginjohtajana yhden vuoden ajaksi. Valtuusto hyväksyi hakemuksen äänin 20 vastaan 16. Vastustajat epäilivät, että Ensiö halusi jättää itselleen takaportin pois virasta, mikäli hän ei viihtynytkään tehtävässään.
Kaupunginhallitus ja kaupunginjohtaja työskentelivät nykyisin jo puretussa rakennuksessa Turussa osoitteessa Aurakatu 4. Kunnallispoliittisessa ohjelmassaan Ensiö korosti ensimmäisenä kaupunginjohtajana päätöksenteon suunnitelmallisuutta. Hän halusi kaupunginhallituksen kokoavan käyttövaroja tekemällä varauksia ja perustamalla rahastoja eri tarkoituksia varten. Käytännössä kuitenkin uudet kaupunginjohtajat ja vastavalittu kaupunginhallitus joutuivat painimaan 1930-luvun alun laman ennennäkemättömän korkean työttömyyden ja hätäaputöiden kanssa.
Ensiön aloitteesta eri hallintokunnat laativat arviolaskelmia vuosien 1931-1935 uudistustöiksi, mutta tämän pidempiä suunnitelmia eivät hallintokunnat suostuneet tekemään. Ensiö ajatui tämän vuoksi erimielisyyksiin muiden kaupungin toimijoiden kanssa ja irtisanoutui tehtävästään 11. syyskuuta 1930 alle vuosi valintansa jälkeen. Hän ryhtyi tämän jälkeen hoitamaan aikaisempia virkojaan. Ensiön turhautumisen syynä on sanottu olleen myös se, ettei hän saanut kaupunginjohtajan vaalissa tukea omalta puolueeltaan kokoomukselta. Samalla kun valtuusto hyväksyi Ensiön eron, se päätti nostaa kaupunginjohtajan palkkaa tuntuvasti. Ensiö hakikin paikkaa tämän jälkeen vielä toistamiseen, mutta hävisi äänestyksessä Arvi Hällforsille, joka valittiin hänen seuraajakseen vuoden 1931 alussa.
Kaupunginjohtajuuden jälkeen

Vaikka Ensiön kausi kaupunginjohtajana oli hyvin lyhyt, hän toimi kunnallispoliitikkona ja opettajana Turun kaupungissa pitkään. Vuonna 1921 hänet nimitettiin luonnonhistorian ja maantiedon nuoremmaksi lehtoriksi Turun tyttölyseoon. Samojen aineiden vanhemmaksi lehtoriksi hänet valittiin vuonna 1925, ja myöhemmin hän toimi pitkään Tyttölyseon rehtorina vuodesta 1935 vuoteen 1953 saakka.
Kaupunginvaltuustossa Ensiö toimi Köyhäinhoitolautakunnan puheenjohtajana vuosina 1919-1921 sekä Kansakoululautakunnan puheenjohtajana vuosina 1924-1945 ja 1948-1956. Sotavuosien aikana Ensiö toimi Kansanhuoltolautakunnan puheenjohtajana, jonka tehtävänä oli kirjoittaa elintarvikekortit 23 000 turkulaiselle ruokakunnalle.
Armas Esti

Karl Armas Esti (26. tammikuuta 1888 Pyhtää – 1. huhtikuuta 1952) oli suomalainen arkkitehti.
Pyhtäällä Tuuskin kylässä Munapirtin saarella syntynyt Armas Esti opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja hän valmistui 1908 Helsingin teollisuuskoulun huoneenrakennusosastolta. Esti opiskeli sitten 1909–1912 Saksassa Bad-Sulzan teknillisessä oppilaitoksessa valmistuen sieltä arkkitehdiksi. Esti oli harjoittelijana arkkitehtitoimistoissa Suomessa ja ulkomailla Wiesbadenissa, Leipzigissa ja Moskovassa. Hän teki opintomatkoja Saksaan, Hollantiin, Tanskaan, Viroon ja Venäjälle. Esti keskittyi erityisesti suunnittelemaan rakennuksia maaseudulle. Hän kirjoitti myös rakentamisen oppaita yhdessä Vilho Setälän kanssa.
Suunnittelutöitä

Munapirtin nuorisoseurantalo ja kansakoulu, Pyhtää
Munapirtin hautausmaa
Svedebon seurantalo, Purola (Svartbäck), Pyhtää
Pyhtään vapaudenpatsas
Pursimiehenkatu 13 - Albertinkatu 6, Punavuori, Helsinki 1928
Kirjallista tuotantoa

Maatalousrakennukset: ohjeita keskikokoisten ja pienten tilojen omistajille; kirj. A. V. Nieminen ja Armas Esti. 4. uud. painos Otava 1931
Oman tuvan rakentaja: rakennusohjeita joka-miehelle; kirj. Vilho Setälä ja Armas Esti. Oma-kirjasto n:o 3. Otava 1937, 2. painos 1943
Oman majan kalustus: ohjeita jokamiehelle; kirj. Vilho Setälä ja Armas Esti. Oma-kirjasto n:o 4. Otava 1937, 2. painos 1950
Oma maalarini: ohjeita joka miehelle; kirj. Vilho Setälä ja Armas Esti. Oma-kirjasto n:o 5. Otava 1938, 2. painos 1939, 3. painos 1951
Käännöksiä

Urho Orola : Reparation och underhåll av byggnader ; översättning från finskan av Armas Esti. Sällskapet Pellervo, Helsingfors 1945
Aiheesta muualla

Armas Esti : Poimintoja Pyhtään pitäjän historiasta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 17.07.1932, nro 29, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot</ref>
Shirley & Company

| Shirley & Company> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1974–1976
Tyylilaji:  disko, funk
Kotipaikka:   Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shirley & Company oli vuosina 1974–1976 toiminut yhdysvaltalainen diskoyhtye, johon kuuluivat Shirley Goodman, Jesus Alvarez, Walter Morris, Bernadette Randle, Seldon Powell, Jonathan Williams ja Clarence Oliver.
Ryhmä tunnetaan erityisesti singlestään ”Shame, Shame, Shame”, joka nousi vuonna 1975 Yhdysvaltain Billboard-listan sijalle 12. Lisäksi se oli ykkösenä Disko- ja R&B-listalla. Vielä suurempi menestys se oli Britanniassa, missä se nousi listan sijalle 6. Toinen single ”Cry Cry Cry” kuitenkin muodostui flopiksi sen yllettyä Yhdysvalloissa Billboard-listalla sijalle 91 ja R&B -listallakin vain sijalle 38.
Diskografia > Albumit

Shame, Shame, Shame (1975)
Shlomo Mintz

Shlomo Mintz
Shlomo Mintz (hepr. ‏שלמה מינץ‎‎; s. 30. lokakuuta 1957) on israelilainen viulisti ja kapellimestari. Hän syntyi Moskovassa ja opiskeli Ilona Feherin johdolla, jonka välityksellä hän tutustui myös Isaac Sterniin.
Mintz oli tuomariston jäsenenä Kansainvälisessä Henryk Wieniawski -viulukilpailussa Poznańissa, Puolassa vuonna 2001.
Mintz on soittanut useiden aikakausien huomattavimpia viuluteoksia – hänen levyttämiään säveltäjiä ovat muiden muassa Johann Sebastian Bach, Max Bruch, Felix Mendelssohn Bartholdy, Niccolò Paganini, Sergei Prokofjev ja Jean Sibelius.
Asosa

| Asosa |
| --- | --- |
 Asosa
 Koordinaatit: 10°4′N, 34°31′E 
Valtio:   Etiopia
Osavaltio:  Benishangul-Gumuz
Väkiluku (2007):  24 214
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Asosa (amharaksi አሶሳ) on Etiopian Benishangul-Gumuzin osavaltion pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 24 214.
Maantiede

Asosa on kaupunki Etiopian Benishangul-Gumuzin osavaltiossa. Matkaa Asosasta Etiopian pääkaupunki Addis Abebaan on noin 673 kilometriä ja Etiopian Sudanin vastaiselle rajalle noin 30 kilometriä.
Vuotuinen sadanta Asosassa oli vuonna 2004 1176 mm ja vuoden keskimääräinen lämpötila 23 °C.
Historia

Nykyinen Asosa tunnettiin historiallisesti nimellä Aqoldi. Italian miehittäessä Etiopiaa 1930-luvulla nykyisessä Asosassa oli Béni Sciangùlin alueen hallinnollinen keskus, joka käsitti esimerkiksi torin ja postitoimiston. Toisen maailmansodan aikana maaliskuussa 1941 sen valtasivat sen italialaisilta puolustajilta belgialaiset joukot.
Etiopian sisällissodanaikana kaupunkia hallitsivat ensin maan kommunistihallinnon eli Dergin joukot. Oromojen vapautusrintaman taistelijat ilmoittivat vallanneensa sen tammikuussa 1990. Vuonna 1995 Asosasta tehtiin edellisenä vuonna perustetun Benishangul-Gumuzin osavaltion hallinnollinen pääkaupunki.
Väestö

Gambelan kaupungin ja piirikunnan (woreda) asukasluku oli Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 24 214. Vuonna 2001 vastaava lukema oli 14 400, vuonna 1984 4 200 ja vuonna 1967 1 332.
Asosan lentoasema.
Naisia paikallisella torilla.
Ari Romppanen

Ari Romppanen (s. 1974) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa Erkki Jokisen johdolla, ja on osallistunut myös mestarikursseille opettajinaan mm. Jouni Kaipainen ja Jukka Tiensuu. Ennen sävellysopintojaan hän opiskeli myös pianopedagogiksi Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulussa Joensuussa mm. Matti Haapasalon ja Janne Mertasen oppilaana, ja on esiintynyt myös pianistina. Hän on toiminut myös sekä sävellyksen että pianonsoiton opettajana. Hän on toiminut myös erinäisissä luottamustehtävissä, kuten Suomen Säveltäjien Sibelius-rahaston hallituksessa sekä sen varapuheenjohtajana.
Ari Romppasen tuotannossa korostuvat kamarimusiikki sekä soolosoitinteokset, joita hän on kirjoittanut eniten pianolle, mutta myös kitaralle kitaristi-säveltäjä Kai Niemisen vaikutuksesta. Pianoteoksia hän on kirjoittanut useille pianisteille, kuten Emil Holmströmille, Arto Satukankaalle, Sari Blålle, Janne Mertaselle, sekä Eriko Takahashille, joka on kantaesittänyt suurimman osan Romppasen pianotuotannosta lähinnä Wienissä ja Tokiossa. Viime aikoina Romppasen tuotantoon on vaikuttanut taiteidenvälinen yhteistyö niin kuvataiteiden kuin esitystaiteidenkin osalta.
Romppasen teoksissa muotorakenteet ovat usein keskeisellä sijalla. Viime vuosina hän on antanut yhä enemmän tilaa myös improvisaatiolle. Lyyris-ekspressiivistä ilmaisua värittää usein monikerroksellisuus ja erityisesti pianoteosten osalta huomattava virtuoosisuus.
Pianoteos Rho Cas sai toisen palkinnon Espoon 9. kansainvälisen pianoviikon sävellyskilpailuissa 2007, ja Kiku oli yksi vuoden 2021 Tampereen pianokilpailun pakollisista teoksista saatuaan toisen palkinnon pianokilpailun yhteydessä järjestetyssä sävellyskilpailussa. Romppanen itse palkittiin Petroskoin 5. avoimissa pianokilpailuissa 1996. Kaiken kaikkiaan hänen teoksiaan on soitettu kotimaan ja Pohjoismaiden lisäksi erityisesti Itävallassa ja Japanissa, mutta myös mm. Virossa, Saksassa, Intiassa, USAssa, Argentiinassa, Ukrainassa, ja Bulgariassa.
Yhdessä professori Seppo Kimasen ja japanilaiseen musiikkiin erikoistuneen tutkija FT Lasse Lehtosen kanssa Romppanen on FinJa Musicin perustaja sekä sen musiikkitoiminnan koordinaattori.  Suomalais-Japanlaisen Yhdistyksen (SJY) musiikkijaostona toimivan FinJa Musicin tarkoituksena on pääasiassa konsertteja järjestämällä edistää japanilaisen musiikin tuntemusta Suomessa, edistää yhteistyötä suomalaisten ja japanilaisten muusikoiden ja säveltäjien kesken sekä pitää yllä yhteyksiä Tokiossa toimivaan sisarjärjestöönsä Japan Finland Contemporary Music Society.
Valikoituja teoksia

Rho Cas pianolle 2005-2006
Sol/Nemesis solistiselle harmonikalle ja yhtyeelle 2007
Snowball Earth pianolle 2008-2009
Transfiguratio konsertto kitaralle ja jousille 2009-2010
Tvashtar Catena pianolle 2013
Far and Beyond - Four Icy Worlds for Guitar 2015
Arcturus pianotrio 2015-2016
Titan - Three Seas for Clarinet/Bass Clarinet and Piano 2015-2017
Erakis pianolle 2016-2017
Valo rakentuu palasista laulusarja sopraanolle, klarinetille, alttoviululle ja pianolle 2017 (teksti Ari Romppanen)
Tanssikaamme sopraanolle ja pianolle 2018 (teksti Tomi Kontio)
Sandbox of Almach pianolle 2019-2020
Convolvulus kamariyhtyeelle ja kuorolle 2020
Kiku - For a Noble Child pianolle 2020
Silence of Kharon pianolle 2021
Sinun valossasi sopraanolle, kuorolle ja orkesterille 2022 (teksti Ari Romppanen)
Aiheesta muualla

Ari Romppasen kotisivut
Shmita

Shmita (hepr. ‏שְׁמִטָּה‎) on juutalaisuuden Tooran määräämä seitsemän vuoden välein toistuva  sapattivuosi, jota nykyaikainen ortodoksijuutalaisuus seuraa. Shmitan tärkeimmät määräykset ovat että "Israelin maiden" pitää jäädä viljelemättä ja vuoden lopussa velat annetaan anteeksi. Shmita toistuu juutalaisessa kalenterissa vuosina: 1951 (5712), 1958 (5719), 1965 (5726), 1972 (5733), 1979 (5740), 1986 (5747), 1993 (5754), 2000 (5761), 2007 (5768), 2014 (5775) ja 2021 (5782).
Shmitan katsotaan perustuvan seuraaviin Tooran kohtiin:
Toinen Mooseksen kirja 23:10–11
Kolmas Mooseksen kirja 25:1–7
Viides Mooseksen kirja 15:1–6
Toinen aikakirja 36:20–21
Juutalaisen lain mukaan kaikkien juutalaisten omistamalla maalla kasvatettujen vihannesten syöminen on kielletty shmita-vuoden aikana, joka alkaa roš hašana -päivästä (vuonna 2007 12. syyskuuta illalla).
Edah Hareditin rabbien mukaan ei-juutalaisten ei-juutalaisten omistamalla maalla kasvatetut vihannekset ovat kuitenkin sallittuja. Tämän vuoksi Israelissa on ajoittain salakuljetettu vihanneksia arabien kyliin ja väitetty että ne on kasvatettu arabien mailla. Aiemmin noin kolmannes Israelin vihanneksista on tuotu shmita-vuoden aikana Gazan kaistalta.
Toisena vaihtoehtona on käytetty maan myymistä ei-juutalaisille vuoden ajaksi, sopimuksella joka velvoittaa sen myynnin takaisin vuoden loputtua. Tämän heter mechira -käytännön hyväksyvät monet modernit ortodoksijuutalaiset, mutta harediortodoksit eivät.
Shlomo Hillel

Hillel
Shlomo Hillel (hepr. ‏שלמה הלל‎; 9. huhtikuuta 1923 Bagdad, Irak – 8. helmikuuta 2021) oli israelilainen diplomaatti ja poliitikko.
Hillel syntyi mizrahijuutalaiseen perheeseen Irakissa, ja 11-vuotiaana hän muutti perheensä kanssa Palestiinan mandaattialueelle. Hän järjesti Operaatio Esra ja Nehemia -nimellä kutsutun operaation, joka toteutti irakinjuutalaisten massamaahanmuuton Israeliin. Hän toimi urallansa myös ministerin tehtävissä ja knessetin puhemiehenä. Hillelille myönnettiin Israel-palkinto vuonna 1988.
Shlomo Ben-Ami

Shlomo Ben-Ami
Shlomo Ben-Ami (hepr. ‏שלמה בן עמי‎‎, 17. heinäkuuta 1943, Marokko) on israelilainen diplomaatti, poliitikko ja historioitsija, joka toimi Ehud Barakin hallituksen turvallisuus- ja ulkoministerinä sekä Israelin pääneuvottelijana Camp Davidissa.
Ben-Ami opiskeli Tel Avivin ja Oxfordin yliopistoissa ja suoritti tohtorintutkinnon historiassa.  Ben-Ami on toiminut Tel Avivin yliopiston historian laitoksen johtajana, Israelin Espanjan suurlähettiläänä ja julkaissut lukuisia kirjoja englanniksi, espanjaksi ja hepreaksi. Vuonna 1996 hänet valittiin Knessetiin ja vuonna 1999 kansallisen turvallisuuden ministeriksi. Elokuussa 2000 David Levyn erottua, Ehud Barak nimitti hänet myös ulkoministeriksi. Ben-Ami toimi näissä tehtävissä Barakin hallituksen kauden loppuun maaliskuuhun 2001 asti. Hän oli myös Israelin pääneuvottelija Camp Davidin neuvotteluissa.
Toisen intifadan alettua Ben-Ami oli vastuussa sekä levottomuuksien tukahduttamisesta, että neuvotteluiden jatkamisesta palestiinalaisjohdon kanssa. The Nation-lehden mukaan Ben-Ami järjesti neuvotteluiden kariuduttua myös Israelin propagandakampanjan, jolla syy Camp Davidin neuvotteluiden epäonnistumisesta ja toisen intifadan syttymisestä pyritiin laittamaan yksinomaan Jasser Arafatin syyksi.
Shlomo Benizri

Shlomo Benizri vuonna 1997.
Shlomo Benizri (hepr. ‏שלמה בניזרי‎; s. 7. helmikuuta 1961 Haifa, Israel) on israelilainen ääriuskonnollisen Shas-puolueen poliitikko ja juutalainen rabbi. Hän tuli valituksi knessetiin ensimmäistä kertaa vuonna 1992 ja istui siellä vuoteen 2008. Hän toimi maansa terveysministerinä vuosina 1999–2000 oltuaan sitä aiemmin vuodesta 1996 varaterveysministerinä. Vuosina 2001–2002 ja 2002–2003 hän toimi työ- ja sosiaalihuoltoministerinä.
Benizri on saanut osakseen julkisuutta kielteisestä suhtautumisestaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä kohtaan. Benizrin mukaan vuosina 2007–2008 Israelissa sattuneet maanjäristykset johtuivat knessetin osoittamasta suvaitsevaisuudesta homoseksuaalisuutta kohtaan. Hän on myös vaatinut transsukupuoliselle Dana Internationalille kieltoa esiintyä Euroviisuissa. Juutalaisia leimaavaksi pelätyn The Passion of the Christ -elokuvan (2004) nostattamaa kohua hän kommentoi toteamalla, ettei ollut syytä kieltää juutalaisten tappaneen Jeesusta.
Benizri joutui lähtemään knessetistä saatuaan vuonna 2008 puolentoista vuoden vankeustuomion korruptioon liittyvistä syytteistä. Hänen kyseenalaiset toimensa olivat jatkuneet useita vuosia. Rangaistus oli melko lievä, koska Benizrille oli vaadittu jopa seitsemän vuoden vankeutta. Benizri väitti tuomion saatuaan, ettei valtakunnansyyttäjänvirasto ollut sallinut hänelle oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä. Hän uskoi itse olevansa täysin syytön.
Vuonna 2009 Benizrin rangaistus koveni neljäksi vuodeksi vankeutta. Samaan juttuun liittyen rabbi Reuven Elbaz tuomittiin sakkoon. Benizri väitti yhä joutuneensa vainon kohteeksi.
Haifassa syntynyt Benizri palveli Israelin armeijassa ja sai vihkimyksen rabbiksi Jerusalemin Or Hachaim -Talmud-opistossa. Hän on myös luennoinut juutalaisuudesta, toiminut Talmud-opiston rehtorina ja kirjoittanut kaksi kirjaa.
Schlern

Schlern
Schlern
| --- | --- |
Sijainti:  Etelä-Tiroli, Italia
Vuoristo:  Dolomiitit
Korkeus merenpinnasta:  2 563 m
Prominenssi:  210  m 
Ensimmäinen nousu huipulle:  Johann Santner, 1880
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Schlern (ital. Sciliar, ladin. Sciliër) on 2 563 metriä korkea vuori Dolomiittien vuoristossa Etelä-Tirolissa Italiassa. Sen huipulle kiipesi ensimmäisenä Johann Santner vuonna 1880. Vuori on osa Schlern-Rosengartenin luonnonpuistoa.
Shirley (nimi)

Shirley (/ˈʃɜɹ.li/) on englanninkielinen naisen etunimi, joka esiintyy myös sukunimenä. Suomessa etunimi Shirley on vuoteen 2023 mennessä annettu yhteensä alle 95 naiselle ja alle 15 miehelle.
Tunnettuja Shirley-nimisiä

Shirley Abbott (1924–2013), yhdysvaltalainen poliitikko ja diplomaatti
Shirley Babashoff (s. 1957), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Shirley Bassey (s. 1937), walesilainen laulaja
Shirley Booth (oik. Thelma Ford, 1898–1992), yhdysvaltalainen näyttelijä
Shirley Caesar (s. 1938), yhdysvaltalainen gospel-laulaja
Shirley Cawley (s. 1932), brittiläinen pituushyppääjä
Shirley Chisholm (1924–2005), yhdysvaltalainen poliitikko
Shirley Clamp (s. 1973), ruotsalainen laulaja
Shirley Douglas (1934–2020), kanadalainen kansalaisaktivisti ja näyttelijä
Shirley Eaton (s. 1937), englantilainen näyttelijä
Shirley Fry (1927–2021), yhdysvaltalainen tennispelaaja
Shirley Griffith (1908–1974), yhdysvaltalainen kitaristi ja laulaja
Shirley Hazzard (1931–2016), australialais-yhdysvaltalainen kirjailija
Shirley Henderson (s. 1965), skotlantilainen näyttelijä
Shirley Jackson (1916–1965), yhdysvaltalainen kirjailija
Shirley Jones (s. 1934), yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä
Shirley Knight (1936–2020), yhdysvaltalainen näyttelijä
Shirley MacLaine (oik. Shirley MacLean Beaty, s. 1934), yhdysvaltalainen näyttelijä
Shirley Manson (s. 1966), skotlantilainen laulaja
Shirley Mitchell (1919–2013), yhdysvaltalainen näyttelijä
Shirley Muldowney (oik. Shirley Ann Roque, s. 1940), yhdysvaltalainen kilpa-autoilija
Shirley Rumsey, brittiläinen muusikko
Shirley Scott (1934–2002), yhdysvaltalainen kosketinsoittaja
Shirley Sparks (oik. oik. Sari Savunen), suomalainen laulaja
Shirley Stelfox (1941–2015), englantilainen näyttelijä
Shirley Stobs (s. 1942), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Shirley Strickland (1925–2004), australialainen pikajuoksija
Shirley Temple (1928–2014), yhdysvaltalainen näyttelijä ja diplomaatti
Shirley Verrett (1931–2010), yhdysvaltalainen laulaja
Shirley Walters (o.s. Harrison, 1925–2017), australialainen poiitikko
Shirley Williams (1930–2021), brittiläinen poliitikko, akateemikko ja paronitar
Shirley Yamaguchi (oik. Yoshiko Otaka, 1920–2014), japanilainen laulaja, näyttelijä ja poliitikko
Shirley Young (1935–2020), kiinalais-yhdysvaltalainen liikenainen
Sukunimenä:
Anne Shirley (oik. Dawn Evelyeen Paris, 1918–1993), yhdysvaltalainen näyttelijä
Dorothy Shirley (s. 1939), brittiläinen korkeushyppääjä
James Shirley (1596–1666), englantilainen näytelmäkirjailija
John Shirley (s. 1953), yhdysvaltalainen kirjailija
John Shirley-Quirk (1931–2014), brittiläinen oopperalaulaja
Kevin Shirley (s. 1960), eteläafrikkalainen musiikkituottaja
Myra Shirley, Belle Starr (1848–1889), yhdysvaltalainen lainsuojaton ja villin lännen naisrikollinen
Robert Shirley (n. 1581–1628), englantilainen matkailija ja seikkailija
Washington Shirley (1722–1778), englantilainen amiraali ja jaarli
Kuvitteelisia henkilöitä:
Anna Shirley, päähenkilö kirjasarjassa Anna
Muita merkityksiä:
Shirley, Charlotte Brontën romaani
Shirley & Company, yhdysvaltalainen diskoyhtye
Shirley Jackson -palkinto, kirjailija Shirley Jacksonin mukaan nimetty kirjallisuuspalkinto
Shirley Temple, drinkki