stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter von Bagh
Koulutus

Pietarinsaksalaisen lääkäri-isän Konrad von Baghin poika Peter von Bagh suoritti ylioppilastutkinnon Oulun lyseossa vuonna 1961. Helsingin yliopistosta hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1970 aineyhdistelmällä teoreettinen filosofia, sosiologia, estetiikka ja kirjallisuus. Laudaturtyö Elokuvalliset keinot ja niiden käyttö: Alfred Hitchcockin Vertigo julkaistiin myöhemmin kirjana (Helsingin yliopisto, 1979). Valtiotieteen tohtoriksi von Bagh valmistui vuonna 2003. Väitöskirja (2002) Peili jolla oli muisti – elokuvallinen kollaasi kadonneen ajan merkityksien hahmottajana (1895–1970) (SKS, 2002) tutkii elokuvailmaisun perusyksikköjä, montaasia ja kollaasia.
Von Bagh toimi opettajana ja luennoitsijana useissa koti- ja ulkomaisissa oppilaitoksissa ja yliopistoissa, muun muassa Taideteollisen korkeakoulun elokuvahistorian -teorian professorina vuodesta 2000 alkaen. Hän myös laati kouluille suunnatun elokuvaoppikirjan Salainen muisti (Sanoma Pro, 2009).
Ura > Elokuvat

Peter von Baghin tuotannon punaisena lankana on suomalaisen arjen historia: kuvat sellaisista yksityiskohdista, jotka välittävät jotakin siitä, millaista suomalaisten elämä on kulloinkin ollut.kenen mukaan? Teoksissa Vuosi 1952 (1980), Viimeinen kesä (1992), Helsinki, ikuisesti (2008) ja Lastuja – taiteilijasuvun vuosisata (2011) historiaan kurkistetaan tietyn ajankohdan, paikan tai taiteilijasuvun rajaaman suurennuslasin kautta.
Von Bagh teki useita kymmeniä televisioelokuvia, muun muassa henkilökuvia eri alojen suomalaisista merkkihenkilöistä (Tapio Rautavaara Tapsa – viiltoja reissumiehen elämästä, 1980; Paavo Nurmi, 1978; Otto Ville Kuusinen Mies varjossa, 1994), muusikoista (Olavi Virta, 1972; Suomi Pop, 1984), näyttelijöistä (Tauno Palo, 1981) ja ohjaajista (Edvin Laine, 2006; Mikko Niskanen, 2010).
Von Baghin fiktioelokuvat ovat usein dokumentaarisia omalla tavallaan: Kreivi (1971) -elokuvan päähenkilö on iltapäivälehtien kruunaama huijari Pertti Ylermi Lindgren. Pockpicket (1968) on Robert Bressonin Taskuvaras (1959) -elokuvan muunnelma, jossa vieraantunut mies hakee elämäänsä jännitettä sujauttelemalla seteleitä hyvää aavistamattomien kaupunkilaisten lompakkoihin.
Von Bagh osallistui käsikirjoittajana Risto Jarvan elokuviin Ruusujen aika (1969), Bensaa suonissa (1970) ja Kun taivas putoaa... (1972).
Ura > Kirjallinen tuotanto

Von Baghin kirjallinen tuotanto käsittää liki 40 tietokirjaa. Opetusministeriö myönsi von Baghille tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinnon vuonna 2007. Samana vuonna Sininen laulu – itsenäisen Suomen taiteiden tarina palkittiin Tieto-Finlandialla. Valtion tiedonjulkistamispalkinto osoitettiin hänelle kahdesti, vuonna 1986 teoksesta Iskelmän kultainen kirja (yhdessä Ilpo Hakasalon kanssa) ja vuonna 1975 teoksesta Elokuvan historia. Lisäksi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Lönnrot-palkinto myönnettiin hänelle teoksesta Suomalaisen elokuvan kultainen kirja vuonna 1992.
Von Baghin esseitä ja artikkeleita on julkaistu lukuisissa koti- ja ulkomaisissa elokuvakirjoissa ja -lehdissä, joista tunnetuimpia ovat ranskalaiset L’Écran, Cahiers du cinéma, Trafic ja Cinema 02, italialainen Cinegrafie, espanjalainen Nosferatu, ruotsalainen Chaplin ja englantilainen Movie. Ulkomailla julkaistujen artikkeleiden kooste on suomennettu kokoelmaan Cinefilia (Johnny Kniga 2013).
Peter von Bagh toimi vuodesta 1971 Filmihullu-lehden päätoimittajana.
Ulkomailla von Bagh toimi elokuva-alan asiantuntijana ranskalaiselle Larousse-tietokirjakustantamolle vuonna 2009 sekä vakituisena avustajana italialaiselle Einaudi-kustantamolle.
Peter von Bagh toimi Love Kirjat -kustantamon toimittajana ja esipuheiden kirjoittajana vuosina 1977–1996.
Ura > Festivaalijohtajuudet

Sodankylän elokuvajuhlat perustettiin Anssi Mänttärin aloitteesta vuonna 1986. Mänttärin lisäksi festivaalin linjan loivat Kaurismäen veljekset Aki ja Mika sekä Peter von Bagh.
Vuodesta 2001 alkaen Peter von Bagh toimi myös Bolognan Il Cinema Ritrovato -festivaalin taiteellisena johtajana. Festivaalin erityisalaa ovat ”jälleenlöydetyt”, kadonneiksi luullut ja tuntemattomat aarteet, mykkäelokuvat ja restauroidut filmikopiot.
Von Bagh toimi myös San Sebastiánin elokuvajuhlien taiteellisena neuvonantajana vuonna 2009, Telluriden elokuvafestivaalin vierailevana taiteellisena johtajana vuonna 1997 sekä tuomariston jäsenenä Cannesin festivaalin kilpailusarjassa vuonna 2004.
Ura > Työ Suomen elokuva-arkistossa

Suomen Elokuva-arkiston toiminnanjohtajana Peter von Bagh toimi vuosina 1966–1969 ja ohjelmistosuunnittelijana vuoteen 1984. Tuona aikana arkiston ohjelmatarjonta vakiinnutti arvostetun maineensa ja näytösten määrä moninkertaistui.
»Kun aloitin, arkisto tarjosi vain kaksi näytäntöä viikoittain. Lisäsin näytösten määrän heti neljään. Pian onnistuimme näyttämään 8 elokuvaa viikossa. Näin kului muutamia vuosia, kunnes yleisön luottamuksen vakiinnuttua aloimme näyttää kolme elokuvaa päivittäin.» 
()
Helsingissä elettiin elokuvateattereiden kulta-aikaa, mistä esimerkkinä ”1970-luvulla Bressonin elokuvat keräsivät enemmän rahaa Helsingissä kuin Pariisissa”.
Lissabonissa, FIAFin (elokuva-arkistojen kansainvälisen liiton) konferenssissa vuonna 1989, pitämässään puheessa von Bagh tähdensi:
»Moni arkisto on langennut liian helppoihin täkyihin ja muotielokuvien painotukseen. Lyhytnäköisillä laskelmilla varustautuneiden virkamiesten voi olla vaikea käsittää, miksi pieni arkisto tilaisi harvinaisen elokuvan kaukaisesta maasta vain yhtä näytäntöä varten. Tällainen laskelmointi lamauttaa helposti kulttuurityön kokonaan. Ristiriita on ilmassa tulikirjaimin: yleisö näyttää kuolaavan de Palman ja Eastwoodin perään, vaikka sisäinen ääni kutsuu näyttämään Victor Sjöströmin ja Carl Th. Dreyerin tuotantoa luotaavia kokonaisuuksia...

Ensimmäiset Sjöströmin ja Dreyerin esitykset tuovat saliin ehkä tosiaan vain 15 katsojaa – mutta viiden vuoden täsmällisten valintojen ja taitavasti sijoitettujen uusintojen jälkeen samaiset näytännöt voivat olla loppuunmyytyjä. – – Alussa jokin elokuva voi olla täysin tuntematon, mutta sen jättämä käyntikortti on ikuinen: ihmeellinen kauneus.» 
()
Samassa puheenvuorossa von Bagh määrittelee arkistojen velvollisuudet seuraavasti: luottamuksellisen yleisösuhteen vaaliminen, klassikoiden ja etenkin kotimaisten elokuvien suojelu ja restaurointi sekä elokuvakerhotoiminnan tukeminen yhteisenä elokuvapankkina, josta teokset ovat esitettävissä.
Viimeiset vuodet

Von Bagh kuoli pitkään sairastettuaan 71-vuotiaana oltuaan lyhyen aikaa sairaalassa. Von Bagh on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Teokset > Elokuvat > Varhaisia lyhytelokuvia

Pockpicket eli katkelmia helsinkiläisen porvarisnuoren elämästä (& Pertti Maisala, 1968)
Vanhan valtaus (ryhmä: Bagh–Toiviainen–Maisala–Katainen, 1968)
Joulukuu (1969)
Teokset > Elokuvat > Pitkä näytelmäelokuva

Kreivi (1971)
Teokset > Elokuvat > Pitkiä dokumenttielokuvia teatterilevitykseen

Viimeinen kesä (1992)
1939 (1993)
Muisteja (2013)
Sosialismi (2014)
Lauluja utopiasta (2017) (yhdessä Jouko Aaltosen kanssa)
Teokset > Elokuvat > Lähinnä TV-tuotantoja

Olavi Virta (1972)
Paavo Nurmi – mies ja aika (& Markku Koski, 1978)
Sinitaivas – matka muistojen maisemaan (1978)
Repe – sirpaleita Reino Helismaan elämästä (1979)
Tankavaaran Travolta (1979)
Vuosi 1952 (1980)
Tapsa – viiltoja reissumiehen elämästä (1980)
Laulajan lähtö (1980)
Tauno Palo (1981)
Väliasemalla Veikko Lavi (1982)
Päivä Karl Marxin haudalla (1983)
Suomi Pop – suomalaisen iskelmän historia (1984–1985)
Lähikuvassa 1–19: Tuomari Nurmio, Remu Aaltonen, Pelle Miljoona, Juice Leskinen, Hassisen Kone, Eppu Normaali, Dave Lindholm, Rauli "Badding" Somerjoki, Kipparikvartetti, Erkki Junkkarinen, Jorma Ikävalko, Matti Jurva, Harmony Sisters, Esa Pakarinen, Palle, Henry Theel, Vili Vesterinen, Eugen Malmstén ja Big Band, Metro-tytöt (1983–1992)
Yhdeksän hetkeä Urho Kekkosen elämästä (1985)
Elämä ja aurinko – rapsodia F.E. Sillanpään maisemasta (1985)
Isoveli (1985)
Ajan draama (1986)
Muisto (1987)
Faaraoiden maa (1987)
Asema (1987)
Tämä on Suomi (1987)
Olavi Virta (1987)
Jukeboxin ikivihreät (1988)
Henkilökohtainen ongelma (1988)
SF:n tarina 1–6 (1990–1991)
T. J. Särkkä 100 vuotta (1990)
Kohtaaminen (1992)
Suomi-Filmin tarina 1–5 (1993)
Fennadan tarina 1–3 (1993)
Mies varjossa 1–3 (& Elina Katainen & Iikka Vehkalahti, 1994)
Erään oopperan synty: Lapualaisooppera (1996)
Oi kallis Suomenmaa 1–8 (1997) (16-osainen versio: 1999)
Victor Eríce: unelma valosta (1997)
Irma Seikkula – kulta-ajan tähti (1998)
Sininen laulu – Suomen taiteiden tarina 1–12 (2003–2004)
Kansalainen Puupää (Armand Lohikosken muotokuva) (2004)
Edvin Laine (2006)
Helsinki, ikuisesti (2008)
Tähtien tarina 1–6: Hannes Häyrinen, Ville Salminen, Hannu Leminen, Eeva-Kaarina Volanen, Leif Wager, Tarmo Manni (2008)
Ohjaaja matkalla ihmiseksi: Mikko Niskasen tarina 1–3 (2010)
Sodankylä ikuisesti 1–4: Elokuvan vuosisata, Ensimmäisen elokuvamuiston kaiho, Ikuinen aika, Valon draama (2010–2011)
Lastuja – taiteilijasuvun vuosisata (2011)
Suomalaiset ja raha: rakkaustarina (2011)
Teokset > Elokuvat > Käsikirjoittajana muiden ohjaamissa elokuvissa

Ruusujen aika (Jarva, 1969)
Kesäkapina (kokoonpanossa työryhmä Sex, 1970)
Bensaa suonissa (Jarva, 1970)
Kun taivas putoaa... (Jarva, 1972)
Synopsis Aki Kaurismäen elokuvaan I Hired a Contract Killer (1990)
Teokset > Radiotyöt

Satoja radio-ohjelmia vakituisesti vuodesta 1961, myös laajoja sarjoja:
Yöradio
Suuria elokuvaohjaajia (1963)
Amerikan ääniä (1974)
Kohtaamisia (1976)
Keskusteluja elokuvasta (1981)
Elämää suuremmat elokuvat (1984–1993 vuosittain 10 ohjelmaa, yhteensä 100)
Elämää suuremmat näyttelijät (1997, 36 ohjelmaa)
Elokuvan historia (2006, 52 ohjelmaa)
Palkinnot ja tunnustukset > Huomionosoituksia

Ranskan Kansallisen Ansioritarikunnan upseeri
1966 Ylioppilaslehden kirjoittajapalkinto
1969 Elokuvataiteen valtionpalkinto
1976 Valtion tiedonjulkistamispalkinto teoksesta Elokuvan historia
1978 Vuoden teatteriteko -palkinto teoksesta Teatterikirja (toim. yhdessä Pekka Milonoffin kanssa)
1980 Valtion elokuvapalkinto teoksesta Vuosi 1952
1980 Kulttuurityöntekijäin tunnustuspalkinto
1980 Tampereen elokuvajuhlien Risto Jarva -palkinto
1985 Venla-palkinto teoksesta Suomi Pop – suomalaisen iskelmän historia
1986 Valtion tiedonjulkistamispalkinto teoksesta Iskelmän kultainen kirja (yhdessä Ilpo Hakasalon kanssa)
1989 Kuulonhuoltoliiton parhaan tv-esiintyjän palkinto
1991 Venla-palkinto teoksesta SF:n tarina I-VI
1992 Betoni-Jussi-palkinto
1994 SKS:n Lönnrot-palkinto teoksesta Suomalaisen elokuvan kultainen kirja
2003 Suomen Arvostelijain Liiton kunniajäsen
2004 Blue Sea Film Festival -elämäntyöpalkinto
2005 DocPoint-dokumenttielokuvafestivaalin Aho-Soldan-elämäntyöpalkinto
2005 Koura-palkinto (Sininen laulu)
2005 Pro Arte Lapponiae -mitali
2007 G. Pula-aho -palkinto (Leo Jokela Boozing Society)
2007 Bolognan kaupungin kulttuuripalkinto Turrita d'argento
2007 Valtion tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinto
2007 WSOY:n kirjallisen säätiön tunnustuspalkinto
2007 Tieto-Finlandia teoksesta Sininen laulu
2012 Matti Pellonpää -palkinto
2013 San Franciscon elokuvajuhlien Mel Novikoff -palkinto "elämäntyöstä kansainvälisen elokuvan parissa".
2013 Sodankylän kunta päätti nimetä Vaasankadun Peter von Baghin kaduksi. 2015 kunta päätti kuitenkin antaa nimen eräälle kevyen liikenteen väylälle
2013 Suomen Tietokirjailijoiden Warelius-palkinto
Palkinnot ja tunnustukset > Apurahoja

Valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha 1984–1999
Suomen Kulttuurirahaston Eminentia-apuraha 2011
Kirjallisuutta

Alanen, Antti – Möller, Olaf (toim.): Citizen Peter.  Helsinki:  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0974-5
Peter von Baghille omistettu teemanumero, Filmihullu 6/2014.
Dokumentteja

Rautakorpi, Esko & Mykkänen, Marjaana Suomalainen elokuvaohjaaja: Peter von Bagh, 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter von Bagh Wikimedia Commonsissa
Alanen, Antti: / Bagh, Peter von (1943–2014) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 22.10.2018. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Muistokirjoitus. (Arkistoitu – Internet Archive) Kavi.
”Rovaniemen markkinoilla” ja rillumarei (Peter von Baghin haastattelu) (1976). Yle Elävä arkisto.
Otteita Peter von Baghin ohjelmasta ”Isoveli YLE” (1986). Yle Elävä arkisto.
Turkka ja von Bagh viettävät Chaplin-yötä (1989). Yle Elävä arkisto.
Peter von Baghin haastattelu. Kirjastokaista-video.
Esityssarja ja seminaari Orionissa 2013.
Peter von Bagh Elonetissä.
Peter von Bagh Internet Movie Databasessa. (englanniksi).
Peter von Baghin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. (Arkistolinkki)
| n k Betoni-Jussi elämäntyöstä |
| --- | --- |
 Teuvo Aura, Annikki Arni (1978)  Paula Talaskivi (1979)  Tapio Vilpponen (1980)  Erik Blomberg, Eino Mäkinen (1981)  Spede Pasanen (1985)  Risto Orko (1987)  Tapio Vilpponen (1989)  Tampereen elokuvajuhlat (1990)  Renny Harlin (1991)  Peter von Bagh (1992)  Jukka Mäkelä (1997)  Vesa-Matti Loiri (1998)  Åke Lindman (2008)  Lasse Pöysti (2010)  Matti Kassila (2011)  Elina Salo (2012)  Anneli Sauli (2013)  Jörn Donner (2014)  Antti Litja (2015)  Kari Sohlberg (2016)  Helena Ylänen (2017)  Maunu Kurkvaara (2018)  Hannele Lauri (2019)  Markus Selin (2020)  Pirjo Honkasalo (2021)  Heikki Nousiainen (2022)  Esko Salminen (2023)  Kati Outinen (2024) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Peter von Bagh työhuoneessaan vuonna 1979.
Jacques Attali

| Jacques Attali |
| --- | --- |
 Attali Pariisissa vuonna 2020.
Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki
 huhtikuu 1991– kesäkuu 1993  
Edeltäjä:  Asema luotu
Seuraaja:  Jacques de Larosière
François Mitterrandin neuvonantajana
 1981–1991  
Edeltäjä:  Asema luotu
Seuraaja:  Asema lakkautettu
Ranskan kasvun vapauttamiskomission puheenjohtaja
 2007–2010  
Edeltäjä:  Asema luotu
Seuraaja:  Asema lakkautettu
Positive Planetin presidentti
 1998–  
Edeltäjä:  Asema luotu
Attali & Associésin puheenjohtaja
 1994–  
Edeltäjä:  Asema luotu
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. marraskuuta 1943 (ikä 81) Alger, Algerin maakunta, Ranskan Algeria
Kansalaisuus:  Ranska
Asuinpaikka:  Neuilly-sur-Seine
Ammatti:  Taloustieteilijä, kirjailija, virkamies
Vanhemmat:  Simon Attali ja Fernande Abécassisin
Puoliso:  Anne Sinclairi (1981–)
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Sosialistinen puolue
Koulutus:  Lycée Janson-de-Sailly  École polytechnique  École nationale supérieure des mines de Paris  École Nationale d'Administration
Uskonto:  Juutalaisuus 
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Lempinimi:  HE Dr. Dr. Jacques Attali
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jacques José Mardoché Attali (1. marraskuuta 1943 Alger, Ranskan Algeria) on ranskalainen talous- ja yhteiskuntateoreetikko, kirjailija ja poliittinen neuvonantaja.
Attali nousi julkisuuteen, kun hän toimi presidentti François Mitterrandin neuvonantajana kymmenen vuotta vuosina 1981–1991. Attali toimi Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin pääjohtajana 1991–1993. Hän on kirjoittanut 86 kirjaa, joita on myyty yli 10 miljoonaa kappaletta ja käännetty 22 kielelle. Attali on myös Ranskan tunnetuimpia tulevaisuuden ennustajia, kun hän ennustaa tulevaisuutta usein uhkien ja kriisien kautta.
Attali on myös toiminut useiden kansainvälisten ja kansainvälisen järjestöjen perustajana. Hän on ollut 2000-luvulta alkaen aktiivinen sosiaalisessa mediassa, erityisesti Youtubessa, Instagramissa ja X:ssä. Vuonna 2009 Attali oli Foreign Policyn maailman sadan parhaan ”globaalin ajattelijan” joukossa.
Tausta ja koulutus

Jacques Attali ja hänen kaksoisveljensä Bernard Attali syntyivät 1. marraskuuta 1943 Algeriin, Algerin maakuntaan, Ranskan Algeriaan varakkaaseen sefardijuutalaisessa perheeseen. Jacquesin isä oli Simon Attali (1904–1987) ja äiti oli Fernande Abécassisin (1915–2009). Jacques Attalin suku oli peräisin nykyisen Algerian alueelta. Jacquesilla on myös sisko Fabienne Attali.
Jacquesin isä Simon työskenteli menestyksekkäästi hajuvesialalla Algeriassa. Hän oli aloittanut hajuvesien parissa työskentelyn vuonna 1941. Kaksi vuotta Algerian sodan alkamisen jälkeen vuonna 1956, perhe muutti sotaa pakoon Ranskaan Pariisiin, kun Jacques oli 13-vuotias. Simon jatkoi Pariisissa hänen hajuvesi liiketoimintaansa.
Tausta ja koulutus > Koulutus

Jacques on suorittanut toisen asteen opinnot Lycée Janson-de-Saillystä. Hän lisäksi opiskellut ja valmistunut arvostetuista Ranskalaisista oppilaitoksista, kuten École Polytechniquesta, École des Mines de Parisista ja École Nationale d'Administrationista.
Ura > Akateeminen ura

Attali on toiminut lehtorina École polytechniquessa vuosina 1968–1985. Lisäksi hän on toiminut National School of Administrationin seminaarijohtaja vuotena 1974 ja Iris-laboratorion johtaja ja tutkimusjohtaja Université Paris Dauphinessä vuosina 1970–1980.
Ura > Poliittinen ura

Attalia pidetään usein Emmanuel Marconi kykyjen havaitsemisesta ja siitä, että hänestä tuli Ranskan presidentti. Attali tapasi Macronin ollessaan investointipankkiirina Rotschild & Co:ssa ja esitteli hänet sitten François Hollandelle ehdottaen, että Macronista tulisi Ranskan talousministeri.  Attali näki Macronin tulevana presidenttinä, mutta hän ei osannut ennustaa erittäin nopeaa Macronin nousua presidentiksi.
Attali on neuvonut elämänsä aikana monia henkilöitä ja tahoja, ja toiminut monien henkilöiden neuvonantajina. Hän on neuvonut  Yhdistyneitä Kansakuntia ydinaseiden leviämisen estämisessä sekä koulutuksen parantamisessa Iranissa ja Afganistanissa. Lisäksi Attali on toiminut neuvonantajana useille Ranskan presidenteille ja vaikuttanut neljän Ranskan presidenttin taustalla.
Ura > Poliittinen ura > Sosiaalistiseen puolueeseen liittyminen

Attali liittyi sosiaalistiseen Ranskan Sosialistiseen puolueeseen (PS) vuonna 1973. Hän tapasi ja aloitti läheisen yhteistyön François Mitterrandin kanssa joulukuussa 1973. Sanotaan, että Attali tapasi Mitterrandin ensimmäistä kertaa yökerhossa.
Attali johti Mitterrandin kampanjaryhmää vuoden 1974  presidentinvaaleissa, jossa käytettiin pseudonyymiä ”Simon Ther”. Kyseisissä vaaleissa Valery Giscard d'Estaing voitti kuitenkin Mitterrandin niukasti.
Ura > Poliittinen ura > Francois Mitterrandin neuvonantajana

Läheisten suhteiden takia Ranskan entiseen presidentiin Francois Mitterrandiin, Attali toimi hänen neuvonantajana yli kymmenen vuotta, vuosina 1981–1991.
Ura > Poliittinen ura > Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtajana

Vuosina 1991–1993 Attali toimi Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin (EBRD) ensimmäisenä johtaja. Pankki perustettu vuonna 1991 kylmän sodan päättymisen seurauksena vallitsevaa kansainvälistä järjestelmää sekä sen hetkistä historiallista ja poliittista kontekstia koskevien erityisongelmien takia.
Vuonna 1991 kun Attali toimi Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtajana, hän kutsui Mihail Gorbatšovin EBRD:n päämajaan Lontooseen vastoin Britannian pääministerin John Majorin käskyä. Tapaamisen jälkeen Attali velvoitti samaan aikaan kaupungissa järjestettävän G7-maiden valtionpäämiesten tapaamaan Neuvostoliiton valtionpäämiehen Mihail Gorbatšovin.
Huhtikuussa 1993 lehdistö paljasti, että Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johto oli käyttänyt kaksi kertaa enemmän rahaa oman toiminta ympäristö kehittämiseen  (esimerkiksi Lontoon päämajan rakentamiseen) kuin markkinatalouden ja demokratian edistämiseen Länsi-Eurooppassa, joka oli pankin tarkoituskin.
Myöhemmin saman vuoden kesäkuussa Attali erosi EBRD:n johdosta. Hän oli saanut paljon kritiikkiä hänen toimista pankin johdosta ja hänen johtamistyylistä, erityisesti pankin raha politiikasta. Attali ei ikinä saanut johdossa toimiessaan tarpeeksi johtajien ja asiantuntioiden luottamusta puolelleen.
Ura > Poliittinen ura > Ranskan kasvun vapauttamiskomissio

Vuodesta 2008 vuoteen 2010 hän johti Ranskan talouden kasvun vauhdittamista käsittelevää hallituskomiteaa, Ranskan kasvun vapauttamiskomissioa Ranskan entiseen presidentti Nicolas Sarkozyn johdolla. Komiteaa kutsuttiin toisinaan Attalin mukaan ”Attalin komissioksi”.
Ura > Kirjallinen ura

Attali on kirjoittanut vuoteen 2023 mennessä 86 kirjaa, joita käännetty yli kahdellekymmenelle kielelle. Lisäksi hän on kirjoittanut useita esseitä ja kolumnija. Attalin kirjallisia teoksia on myyty  maailmanlaajuisesti yli 10 miljoonaa kappaletta.
Attali on kirjoittanut monia erilaisia kirjallisuutyyppejä, esimerkiksi elämäkertoja, romaaneja, lasten tarinoita ja hänen kirjat käsittelevät useita aiheita, esimerkiksi matematiikkaa, taloustieteitä, musiikkia, maataloutta, terveyttä, globaalia hallintoa, nykyaikaa ja tulevaisuuden ennustamista.
Attalien useiden kirjojen lisäksi hän kirjoittaa kolumnia ranskalaiseen politiikkaan keskittyvän L'Express-lehteen (jonka päätoimittajana hän myös toimii) ja julkaisee myös kirjoituksiaan säännöllisesti kotisivuillaan. Ennen L'Expresselle kolumnien kirjoittamista Attali kirjoitti kolumneja taloussanomalehtiin Les Echos ja Nikkei.
Ura > Taiteellinen ura

Attali on intohimoinen erityisesti Klassinen musiikkia kohtaan ja hän on soittanut harrastuksekseen pianoa lapsuudesta asti. Lisäks Attali johtaa useita orkesteja ympäri maailmaa. Hän on johtanut esimerkiksi vuonna 2003 Grenoblessä Université Grenoble-Alpesin orkesteria.
Attali toimii Pariisissa sijaitsevan Orsayn taidemuseon hallituksessa. Vuonna 1978 Attali näytteli itseään Francis Fehrin elokuvassa Pauline ja tietokone ja vuonna Attali esiintyi ranskalaisen Emmanuel Itierin ohjaamassa Me ihmiset dokumentissa.
Ura > Muu toiminta

Vuonna 2012 Attalista tuli Genevessä toimivan sveitsiläisen meklarin Kepler Capital Marketsin hallintoneuvoston jäsen. Attali on yksi Slaten ranskan kielisen version Slate.fr:n perustajista vuonna 2009. Hän johtaa sen hallintoneuvostoa.
Ura > Attalin perustamia järjestöjä:

Attali on perustanut tai ollut mukana perustamassa näitä järjestöjä. Lisäksi hän on ollut vahvasti mukana perustamassa Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankkia (EBRD).
Ura > Attalin perustamia järjestöjä: > Action Against Hunger

Attali oli mukana perustamassa vuonna 1979 maailmanlaajuisesti toimivaan voittoa tavoittelematonta humanitaarista apua antavaa järjestöä Action Against Hungeriä. Järjestö on sitoutunut lopettamaan maailmasta nälänhädän.
Ura > Attalin perustamia järjestöjä: > Eureka

Attali oli mukana perustamassa vuonna 1985 maailman suurinta julkisen tutkimus ja tuotekehitys, ja innovaatioyhteistyön järjestöä Eurekaa. Järjestö toimii noin 45 maassa.
Ura > Attali et Associés

Vuonna 1994 Attali perusti Pariisissa toimivan kansainvälisen konsulttiyrityksen Attali & Associésin (A&A). Yritys on erikoistunut erityisesti strategiseen konsultointiin ja rahoitussuunnitteluun. Hän toimii perustamansa yrityksen ensimmäisenä puheenjohtajana.
Ura > Attali et Associés > Positive Planet

Marraskuussa 1998 Attali perusti ihmisten elinoloja parantavan, 16 maassa, erityisesti Ranskassa, Afrikassa ja Lähi-idässä toimivan voittoa tavoittelemattoman järjestön Positive Planetin. Järjestö auttaa vahvasti myös ihmisiä ansaitsemaan omatoimisesti rahaa ja ihmisiä perustamaan omia yrityksiä. Attali perusti järjestön alunperin PlaNet Finance -nimellä. Hän on toiminut vuodesta 1998 järjestön presidenttinä.
Ura > Attali et Associés > Frace Positive

Vuonna 2021 Attali perusti puolueiden välisen ajatushautomon France Positiven. Organisaatio ehdottaa toimenpiteitä, jolla saataisiin ”Ranska menestymään” luottaen positiiviseen talouteen. France Positive julkaisi samannimisen esseen Ranskan vuoden 2022 presidentinvaalien aikana.