stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Podolian kuvernementti

| Podolian kuvernementti Подільська губернія Подольская губерния |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Podolian kuvernementti Venäjän keisarikunnan kartalla 1914.
Valtio:   Venäjän keisarikunta
Perustettu:  1.5.1795 (15.1.1797)
Lakkautettu:  1925
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kamjanets-Podilskyi, vuodesta 1914 lähtien Vinnytsja
Pinta-ala  (36 921,7 neliövirstaa (1897)):  42 019 km²
Väkiluku (1897)  ():  3 018 299
Kielet:  ukraina, venäjä
Podolian kuvernementti (ukr. Поді́льська губе́рнія, Podilska hubernija, ven. Подо́льская губе́рния, Podolskaja gubernija) oli kuvernementti vuosina 1795–1925. Se kuului ensin Venäjän keisarikuntaan vuosina 1795–1917, ja sittemmin muodosti osan Ukrainan kansantasavaltaa (1917–21) ja Ukrainan sosialistisista neuvostotasavaltaa (1921–1925).
Podolian kuvernementin kartta 1820.
Podolian kuvernementin rajat ja kihlakunnat. Brockhaus–Jefron -tietosanakirjan (1890—1907) kuvitusta.
Kuvernementin naapureina olivat vuoden 1917 alussa pohjoisessa Volynian, koillisessa Kiovan ja kaakossa Hersonin kuvernementit. Lounaassa alue rajoittui Bessarabian kuvernementtiin ja lännessä Itävalta-Unkariin.
Vuonna 1897 kuvernementin alue oli jaettu 12 kihlakuntaan. Asukasluku oli 3 018 299 ja 92,6 prosenttia väestöstä asui maaseudulla. Suurimmat kaupungit olivat tällöin Kamjanets-Podilskyi (35 934 as.), Vinnytsja (30 563 as.), Balta (23 363 as.), Proskurov (22 855 as.) ja Mohyliv-Podilskyi (Могилі́в-Поді́льський; Могилёв-Подо́льский, Могилев на Днестре, 22 315 as.).
Asukkaiden äidinkielistä tärkeimmät olivat vuonna 1897: ukraina (80,9 % väestöstä), jiddiš (12,2 %), venäjä (3,3 %), saksa (2,3 %). Jokin muu äidinkieli oli 1,3 prosentilla asukkaista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Podolian kuvernementti Wikimedia Commonsissa
Merkinnän syy: Artikkelia alulle
Proseduraalinen muisti

Proseduraalinen muisti (myös taitomuisti) on ihmisen säilömuistin osa, joka huolehtii fyysisten ja motoristen taitojen muistamisesta. Monet proseduraalisen muistin tiedoista ovat tietoisuudesta riippumattomia, kuten esimerkiksi käveleminen. Proseduraalisen muistin tieto ilmeneekin usein juuri suorituksissa.
Proseduraalinen muisti sai paikan deklaratiivisen muistin rinnalla säilömuistin osa-alueena, kun tutkittiin muistinmenetyksestä kärsiviä potilaita. Deklaratiivisen muisti eroaa jossain määrin proseduraalisesta, sillä tutkitut potilaat saattoivat kyetä oppimaan uusia pelejä, mutta eivät muistaneet pelaamisestaan mitään.
Pontgibaud

| Pontgibaud |
| --- | --- |
 Château-Dauphin
 vaakuna
 Pontgibaud
 Koordinaatit: 45°49′59″N, 2°51′04″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Puy-de-Dôme
Arrondissementti:  Riom
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,6 km²
Väkiluku (2020):  746 
 – Väestötiheys:  162 as./km²
Kunnan numero:  63285
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pontgibaud on kunta Ranskassa Puy-de-Dômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Sioulejoen varrella, noin 23 kilometriä Clermont-Ferrandin kaupungista länteen.
Kaupungin läpi virtaava Sioulejoki
Kunnan nähtävyys on linna Château-Dauphin. Alkuperäisen linnan rakennutti Robert I Dauphin. Nykyisen muotonsa linna sai 1400-luvulla. Linna on ollut 1700-luvulta saakka de Germinyn suvun omistuksessa. Ranskan suuren vallankumouksen aikana linna kansallistettiin ja se kärsi suuria tuhoja. 1800-luvun lopulla suku sai linnan takaisin, ja Pontgibaudin kreivi César III kunnosti linnan. Suvun nykyiset omistajat pitävät linnan ja sen puutarhan avoinna vierailijoille. Lisäksi linnassa on hopeakaivosmuseo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pontgibaud Wikimedia Commonsissa
Peruskuivatus

Tulvatasanne
Peruskuivatus on termi, jolla tarkoitetaan valtaojien ja purojen kaivua peltojen kuivatuksen parantamiseksi. Peruskuivatuksella tarkoitetaan myös pengertämistä ja perkaamista. Peruskuivatuksen avulla luodaan edellytykset salaojitukselle.
Historia

Lähes tulkoon kaikki Suomen maatalousalueiden purot on perattu. Nykypäivänä perkaukset liittyvät aikaisemmin perattujen uomien kunnostamiseen. Suomen ilmaston vuoksi Suomessa edellytetään tehokkaampaa peruskuivatusta kuin muissa maissa.
Asutus on Suomessa alkujaan keskittynyt vesistöjen varsille lähinnä kulkuyhteyksin takia. Ongelmia viljelyksille tuolloin aiheuttivat vuosittain toistuvat kevättulvat, vaikka ne toivatkin mukanaan hedelmällistä lieteainesta ja ehkäisivät niittyjen sammaloitumista, haitallista tulvimista pyrittiin kuitenkin ehkäisemään. Työ oli yksityisille taloudellisesti mahdoton tehtävä, minkä takia valtiovalta otti sen itselleen 1700-luvulla ja ryhtyi tukemaan toimintaa. Vuonna 1799 perustettiin Suomea varten oma koskenperkaustoimikunta, jonka seurauksena vesistöjen perkaaminen vilkastui Lounais-Suomessa, vuonna 1816 edellisen korvasi koskenperkausjohtokunta.
1800-luvun alkupuolella toteutettiin useita satoja järvenlaskuja ja jokien perkauksia, mutta vuosisadan loppupuolella niistä alettiin luopua, koska ne eivät tuottaneet riittävän hyviä niittymaita. Tuohon aikaan oli tarkoituksena kasvattaa rantaniittyjä karjan rehuntarpeeseen eikä niinkään peltopinta-alaa. Hankkeet olivat 1800-luvun teknisen kehityksen huomioiden erittäin suuria, jossa uutta maata syntyi kymmeniätuhansia hehtaareja.
Soiden raivaamisen tiedetään alkaneen Pohjanmaalla jo 1600-luvulla, jolloin myös purojen perkaamisesta ja valtaojien kaivamisesta muodostui välttämätön toimenpide suurempien vesimassojen johtamiseksi kuivattavalta alueelta pois. Vuonna 1681 säädettyjen ohjeiden mukaan tuli valtaojan syvyyden olla 60 cm ja vuonna 1868 osanottovelvollisuus yhteisiin ojiin syveni 75 cm. Vuonna 1902 säädettiin laki, jonka mukaan osanottovelvollisuus yhteisiin ojiin tuli toteuttaa siten että pelto voitiin kuivattaa 90 cm:n syvyyteen, mikäli siitä ei aiheudu hyötyjä suurempia kustannuksia. Lakisääteinen peltojen kuivatussyvyys nostettiin 120 cm:n vuonna 1951.
Kaivettavien vesiväylien vedenjohtokyky riippuu väylän syvyyden lisäksi pohjanleveydestä ja luiskien kaltevuudesta. Pienin valtaojan pohjanleveys oli 40-50 cm ja syvyys 150 cm 1950-60-luvuilla. Kivennäismailla luiskien kaltevuus oli yleensä 1:1,125, jolloin ojan pintaleveydeksi tuli 4 metriä. Tehokkaimmaksi työvälineeksi tällaisten valtaojien kaivamiseksi todettiin telatraktorilla vedettävä valtaoja-aura. Se soveltui erityisesti vanhojen lapiolla kaivettujen ojien syventämiseen 40-60 cm:llä. Koneyhdistelmän työsaavutus oli noin 200-400 metriä valmista ojaa tunnissa.
Perkaustöiden suorituksesta ja rahoituksesta vastaisi 1950-luvulla maataloushallituksen insinööriosasto. Ennen töiden aloittamista tuli laatia kuivatussuunnitelma, jossa hyödynnettiin ilmakuvia tai niiden puuttuessa alueen maastokarttoja. Suunnittelussa huomioitiin vanhojen vesilinjojen ja purojen mutkaisuus, joita pyrittiin oikaisemaan mahdollisimman kustannustehokkaasti parhaan mahdollisen hyödyn saavuttamiseksi. Ennen varsinaisen kaivuutyön aloittamista suoritettiin maastomittauksia muun muassa alueen kaltevuussuhteista eli vaaitusta.
Perusperkauksen ekologiset vaikutukset

Perinteisen maatalousuomien perkauksen seurauksena virtavesille ominainen eliöstö heikentyy. Peratussa uomassa puuttuu leveys- ja syvyysvaihtelut. Uomien monimuotoisuutta köyhdyttävät pensas- ja puukasvillisuuden raivaaminen. Ekosysteemi häiriintyy uoman perkauksen yhteydessä, sillä se on iso konkreettinen ympäristömuutos. Veden liettyminen, laadun heikkeneminen ja sameneminen ovat vesieliöitä haittaavia vaikutuksia. Luonnonuomiin kuuluneet tulva-alueet ja kosteikot usein katoavat peruskuivatustoiminnan seurauksena.
Perusperkauksen ongelmia

uoma- ja pintaeroosio
liettyminen
tiheä kasvillisuus/umpeenkasvu
Aiheesta muualla

Luonnonmukainen vesirakentaminen, Suomen ympäristökeskus
Longinojan kunnostus
Proseduraalinen ohjelmointi

Proseduraalinen ohjelmointi on imperatiivinen ohjelmointiparadigma, jossa ohjelman suoritusta jäsennetään jakamalla aliohjelmiin, proseduureihin. Aliohjelma on itsenäinen ohjelman osa, jota voidaan kutsua mistä tahansa pääohjelmasta tai muista aliohjelmista.  Kutsuttaessa aliohjelmaa ohjelman suoritus siirtyy aliohjelman alkuun ja aliohjelman suorituksen päätyttyä suoritus jatkuu aliohjelmakutsua seuraavasta komennosta pääohjelmassa. Aliohjelmat mahdollistavat toiminnallisuuden uudelleenkäytön useissa eri kohdassa ohjelmaa. Aliohjelmille voidaan antaa parametreja, jolloin jonkin ongelman ratkaisu voidaan kuvata yleisesti kaikille mahdollisille lähtöarvoille.
Proseduraaliseen ohjelmointiin liittyy olennaisesti hajota ja hallitse -suunnittelumenetelmä. Menetelmässä ongelma ratkaistaan jakamalla se osatehtäviin yhä uudestaan, kunnes tuloksena on niin yksinkertaisia tehtäviä, että niiden ratkaisut voidaan ilmaista ohjelmointikielen lauseilla. Tätä kutsutaan funktionaaliseksi dekompositioksi.
Tyypillisiä proseduraalisia ohjelmointikieliä ovat C, Ada ja Pascal.
Peruskiven muuraus

Peruskiven muuraus Tampereella Vuoreksen kaupunginosassa vuonna 2010.
Peruskiven muuraus on harjannostajaisten ohella toinen rakentamiseen liittyvä perinnejuhla. Se on kuitenkin harjannostajaisia harvinaisempi tapahtuma, jollainen järjestetään lähinnä suurten julkisten rakennuskohteiden yhteydessä. Peruskiven muuraus on luonteeltaan virallinen tilaisuus, joka on suunnattu rakennuttajan ja rakentajan sekä elinkeinoelämän, päättäjien ja tiedotusvälineiden edustajille. Kutsuvieraina on yleensä arvovaltaisia henkilöitä, jotka merkittävimmissä rakennuskohteissa voivat edustaa jopa valtionjohtoa. Harjannostajaiset sen sijaan on yleensä pelkästään rakennuksen rakentamiseen ja suunnitteluun osallistuneille työntekijöille tarkoitettu yksityistilaisuus.
Historia

Peruskiven muuraus on tuhansia vuosia vanha perinne. Se on alun perin lähtöisin babylonialaisesta tavasta, jossa kaikki rakentamiseen osallistuvat laittoivat ensimmäiset tiilet yhdessä paikoilleen. Seremoniasta on lukuisia mainintoja myös muun muassa Vanhassa testamentissa. Tuolloin tapana oli asettaa alimpien kivien alle uhrilahjaksi muun muassa viljaa sekä viiniä. Nykyisen peruskiven muuraus periytyy 1700–1800-luvun vapaamuurareilta, ja myös eri kristillisillä kirkkokunnilla on omat seremoniansa kirkonrakentamisen yhteydessä.
Seremonia

Peruskiven muuraus tapahtuu yleensä rakennustöiden alkuvaiheessa perustustöiden yhteydessä. Rakennukseen voidaan myös jättää tilavaraus peruskivelle, mikäli tilaisuus halutaan järjestää myöhemmässä rakennusvaiheessa. Varsinainen peruskivi on betonista valettava antura, jonka sisään sijoitetaan metallinen säiliö. Sen sisälle on talletettu esineitä ja asioita, jotka kuvaavat juuri senhetkistä yhteiskuntaa. Säiliöön laitetaan muun muassa samana päivänä ilmestyneitä sanomalehtiä, käytössä olevia kolikoita, rakentamiseen osallistuvien osapuolten vuosikertomuksia sekä tilaisuuden ohjelma juhlapuheineen. Kyseessä on siis eräänlainen aikakapseli, jonka sisältö pakataan kutsuvieraiden läsnä ollessa ja suljetaan sen jälkeen betonisen anturan sisään. Jokainen kutsuvieras saa vuorollaan kauhoa betonia säiliön päälle ja tarkoitukseen käytetyt nimikoidut muurauskauhat luovutetaan heille muistoesineeksi. Muurauksen ja puheiden lisäksi tilaisuuden ohjelmaan kuuluu myös ruokailu sekä erilaisia musiikki- ja kulttuuriesityksiä.
Nurkkakivet

Esimerkiksi Keski-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa tapana on myös muurata johonkin rakennuksen nurkkaan erityinen ”nurkkakivi”. Ne on vuosiluvun lisäksi usein varustettu rakennuksesta kertovalla tekstillä tai symboliikalla. Tapaa käytetään varsinkin kirkkorakennuksissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peruskiven muuraus Wikimedia Commonsissa
Nurkkakivi amerikkalaisessa kirkossa.
Pontevedra (maakunta)

Pontevedran maakunnan kunnat
Pontevedra on maakunta Atlantin rannikolla luoteisessa Espanjassa Galician itsehallintoalueen lounaisosassa. Sen rajanaapureita ovat Portugali sekä A Coruñan, Lugon ja Ourensen maakunnat.
Pontevedran väkiluku on 942 731 (vuonna 2017) ja pinta-ala 4 495 neliökilometriä. 8 prosenttia väestöstä asuu pääkaupungissa Pontevedrassa. Maakunnan suurin kaupunki on Vigo. Maakunnassa on yhteensä 62 kuntaa.
Pontevedra jakaa Las Islas Atlánticas de Galician kansallispuiston A Coruñan maakunnan kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pontevedra (maakunta) Wikimedia Commonsissa
Espanjan maakunnat
Álava
Albacete
Alicante
Almería
Asturia
Ávila
Badajoz
Baleaarit
Barcelona
Biskaja
Burgos
Cáceres
Cádiz
Castellón
Ciudad Real
Córdoba
A Coruña
Cuenca
Gipuzkoa
Girona
Granada
Guadalajara
Huelva
Huesca
Jaén
Kantabria
León
Lleida
Lugo
Madrid
Málaga
Murcia
Navarra
Ourense
Palencia
Las Palmas
Pontevedra
La Rioja
Salamanca
Santa Cruz de Tenerife
Segovia
Sevilla
Soria
Tarragona
Teruel
Toledo
Valencia
Valladolid
Zamora
Zaragoza
Pine Gap

| Pine Gap> Joint Defence Facility Pine Gap |
| --- | --- |
 ilmakuva
Sijainti:  Alice Springs, Pohjoisterritorio, Australia
Koordinaatit:  23°48′00″S, 133°44′15″E
Rakennustyyppi:  tiedustelutukikohta
Käyttäjä:  CIA, NSA, NRO
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pine Gap (virallisesti Joint Defence Facility Pine Gap (JDFPG), suom. yhteinen puolustuslaitos Pine Gap) on satelliittitiedustelutukikohta ja maa-asema, jota käyttävät yhdessä Australia ja Yhdysvallat. Se sijaitsee Australian Pohjoisterritoriossa, noin 18 kilometriä lounaaseen Alice Springsistä.
Tukikohta on luonteeltaan hyvin salainen, mutta jotakin siitä tiedetään vuodettujen asiakirjojen ja virallisten lausuntojen perusteella.
Historia

Yhdysvallat ja Australia tekivät sopimuksen vuonna 1966 Joint Defence Space Research Facilityn perustamisesta Pine Gapiin. Tukikohta rakennettiin 1960-luvun lopulla. Läpi kylmän sodan tukikohtaa käytettiin muun muassa Neuvostoliiton ohjuskokeiden valvontaan. Terrorisminvastaisessa sodassa tukikohdan rooli on kasvanut sotatoimien tukemisessa ja elektronisen tiedustelutiedon keräämisessä.
Toiminta

Tukikohdan tilat koostuvat massiivisesta tietokonekompleksista ja 38:sta radioantenneja suojaavasta kupolista. Siellä työskentelee tiettävästi noin 800 ihmistä, joista yli puolet on yhdysvaltalaisia. Tukikohtaa pyörittää Yhdysvaltain tiedustelupalvelut CIA (keskustiedustelupalvelu), NSA (kansallinen turvallisuusvirasto) ja NRO (kansallinen satelliittitiedustelutoimisto). NSA:n koodinimi tukikohdalle on RAINFALL.
Sijainti on strategisesti tärkeä, koska sieltä voi hallita tiedustelusatelliitteja, jotka kulkevat kolmanneksen Maapallon yllä, pääosin Aasian eri alueiden yllä. Tukikohta on todella tärkeä satelliittien yhteydenpidossa ja sitä kautta myös Yhdysvaltain sotilaallisten toimien tukemisessa.
Tukikohdan tehtäviin kuuluu muun muassa kaikenlaisten laitteiden lähettämien signaalien kerääminen, paikantaminen ja analysointi. Näiden tietojen avulla onkin päätetty esimerkiksi lennokki-iskujen kohteista Lähi-idän terrorisminvastaisissa operaatioissa, joissa on kuollut myös siviilejä. Gazan sodan (2023–) aikana on epäilty, että Pine Gap on antanut Israelin puolustusvoimille yhteyksiä ja Orion-satelliiteilla kerättyä elektronista tiedustelutietoa. Tämä on synnyttänyt keskustelua Australiassa, koska Israelia on syytetty sotarikoksista.
Mielenosoituksia

11. marraskuuta 1983 aboriginaalinaiset johtivat 700 naista Pine Gapin porteille, jossa he pitivät 11 minuutin hiljaisen hetken Remembrance Dayn ja Britannian Greenham Commonin tukikodan mielenosoituksen vuoksi. Tämä oli kahden viikon, vain naisille tarkoitetun rauhanleirin alku, joka järjestettiin "Women For Survival" -järjestön alaisuudessa. Kokoontuminen oli väkivallaton, mutta ​​tukikohtaan tunkeutui useita naisia. Yli sata naista pidätettiin eräänä päivänä, ja he kertoivat nimekseen Karen Silkwood (amerikkalainen ydintyöntekijä, joka kuoli kampanjoittuaan ydinturvallisuuden puolesta). Poliisin väkivaltaa epäiltiin, ja ihmisoikeuskomissio aloitti tutkimuksensa.[lähde? ]
Lokakuussa 2002 ryhmiä kokoontui Pine Gapin porteille osoittamaan mieltään tukikohdan toimia Irakin sodassa vastaan.
Joulukuussa 2005 kuusi Christians Against All Terrorism -ryhmän jäsentä osoittivat mieltään tukikohdan ulkopuolella ja myöhemmin neljä livahti sen alueelle. Heitä syytettiin ennen käyttämättömällä lailla, mutta vuonna 2008 syytteet hylättiin.[lähde? ]
Loka- ja marraskuussa 2023 Palestiinaa tukeneet mielenosoittajat tukkivat kahdesti Pine Gapille johtavan tien, koska syyttivät Israelia palestiinalaisten kansanmurhaamisesta sodassa Hamasia vastaan ja Pine Gap on väitetysti avustanut Israelia sodassa.
Käännös suomeksi
Piet Salomons

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Alankomaat> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | joukkuekilpailu |  |
Pieter Johannes Alexander "Piet" Salomons (14. heinäkuuta 1924 Batavia – 8. lokakuuta 1948 Schiedam) oli alankomaalainen vesipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana saamassa lajissaan pronssia. Salomons syntyi Indonesiassa sen vielä kuuluessa Alankomaille. Hän teki itsemurhan pian olympialaisten jälkeen.
Maksuvalmius

Maksuvalmius tarkoittaa yrityksen rahan riittämistä sen maksuvelvoitteiden maksamiseen joka hetki. Maksuvalmius merkitsee, että yritys pystyy suoriutumaan maksuvelvoitteistaan näiden tullessa maksuun. Jos yritys ei ole maksuvalmis mutta saa lisärahoitusta, sille voi tulla maksuviiveitä tai maksuhäiriöitä. Jos yritys ei pysty hankkimaan lisärahoitusta selviytyäkseen rästeistä, siitä tulee maksukyvytön.
Maksuvalmiuden selvittäminen on tärkeää suunniteltaessa esimerkiksi investointeja tai hankittaessa lisää lainaa rahoituslaitoksilta.
Maksuvalmiuden tekijät

Varantoperusteisella (staattisella) maksuvalmiudella tarkoitetaan yrityksen mahdollisuuksia selviytyä lyhyellä aikavälillä maksuun tulevista velvoitteista sen hetkisten likvidien varojensa avulla. Staattinen maksuvalmius kuvaa yhtiön rahoituspuskuria. Se ei ota huomioon tuloja ja menoja.
Virtaperusteisella (dynaamisella) maksuvalmiudella puolestaan tarkoitetaan tulorahoituksen riittävyyttä juoksevien maksuvelvoitteiden maksamiseen vastakohtana staattiselle maksuvalmiudelle. Jos yrityksen tulorahoitus ei riitä edes lyhytvaikutteisiin menoihin ja voitonjakoon, on sillä heikot mahdollisuudet jatkaa toimintaa pidemmällä aikavälillä.
Rahoituspuskuri ja tulorahoitus ovat toisiaan täydentäviä maksuvalmiuden tekijöitä. Tulorahoitus ei ole ratkaiseva, jos yrityksellä on sillä hetkellä riittävä rahoituspuskuri. Toisaalta yritys voi joutua maksuvalmiusvaikeuksiin, jos rahoituspuskuri on puutteellinen eikä tulorahoitus kata vajetta.
Tunnusluvut

Maksuvalmiutta mitataan tunnusluvuilla quick ratio, current ratio, rahoitustulosprosentti, rahoitusjäämäprosentti ja ostovelkojen kiertoaika. Tunnusluvut perustuvat yrityksen lakisääteisesti antamiin tilinpäätöstietoihin ja tuloslaskelmaan.
Tunnusluvut > Varantoperusteiset tunnusluvut

Quick ratio ja current ratio mittaavat yrityksen varantoperusteista maksuvalmiutta tilinpäätöshetkellä.
Tunnusluvut > Virtaperusteiset maksuvalmiuden tunnusluvut

Seuraavat tunnusluvut mittaavat virtaperusteista maksuvalmiutta:
Rahoitustulosprosentti on tehokas maksukyvyttömyyden ennakoija. Kriittinen arvo on tilastojen mukaan nolla toimialasta riippumatta. Negatiivinen rahoitustulosprosentti osoittaa, ettei tulorahoitus riitä kattamaan lyhytvaikutteisia kuluja ja voitonjakoa. Yritys joutuu kattamaan ne ulkopuolisella rahoituksella ainakin osittain.
Rahoitusjäämäprosentilla ei ole kriittistä arvoa. Sen arvo on epävakaa ja heilahtelee maksukykyisilläkin yrityksillä.
Tunnusluvut > Ostovelkojen kiertoaika

Jos ostot ovat yrityksen toiminnalle olennaisia, maksuvalmiuden kiristyminen näkyy ostovelkojen kasvuna. Näin käy, jos yritys joutuu venyttämään ostolaskujensa maksuaikaa. Tilastojen mukaan kiertoajan kriittinen arvo on noin 100 päivää. Tätä pidemmät kiertoajat voivat viitata maksuvalmiusvaikeuksiin, jos myös muut maksuvalmiuden tunnusluvut viittaavat niihin.
Tunnusluvut > Korkokulujen hoitokate

Rahoituslaitosten tarpeeseen on tuloslaskelmasta laskettavissa myös korkokulujen hoitokate.
Maksuvalmiusongelmien ratkaiseminen

Jos yrityksellä on maksuvalmiusongelmia, on sillä kolme vaihtoehtoa selvitä tilanteesta:
1. Kassaanmaksujen nopeuttaminen
2. Kassastamaksujen lykkääminen
3. Lisälainan neuvotteleminen
Panelian työväentalo Torppa

| Panelian työväentalo Torppa |
| --- | --- |
 Panelian työväentalo vuonna 2022.
Osoite:  Paneliantie 28
Sijainti:  Panelia, Eura
Koordinaatit:  61°13′26″N, 21°58′25″E
Valmistumisvuosi:  1908
Rakennuttaja:  Panelian Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Kiukaisten Sosialidemokraatit ry
Runkorakenne:  hirsi, lauta
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosala:  500 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Panelian työväentalo vuonna 1951.
Panelian työväentalo Torppa on Euran Panelian keskustassa sijaitseva työväentalo. Rakennus on aatehistoriallisesti merkittävä sekä historiallisesti ja maisemallisesti arvokas.
Historiaa

Panelian työväenyhdistys järjesti ahkerasti kokouksia 1800-luvun viimeisinä vuosina ja kokousten yhteydessä yhdistys piti esitelmiä kansaa sivistävistä aiheista. Jo vuonna 1897 keskusteltiin arpajaisluvan hankinnasta, jotta yhdistykselle voitaisiin kerätä varoja. SDP:n puoluetilastossa yhdistyksen perustamisvuodeksi mainitaan vuodet 1904 ja 1906. Yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1907. Jäseniä oli 66, ja yhdistyksellä oli oma kirjasto, jossa oli 75 nidettä.
Rakennus

Työväentalon piirustukset valmistuivat vuonna 1906 ja talo valmistui vuonna 1908 vuokratontille. Kunnan yhteismaalla sijaitseva tontti oli vuokrattu 25 markan vuotuisesta maksusta 50 vuodeksi. Työväenyhdistys sai lunastettua tontin omakseen vuonna 1931. Tämän jälkeen yhdistys aloitti rakennuksen kunnostamisen: pärekatto uusittiin ja tehtiin ulkovuoraus. Alun perin jugend-henkisessä rakennuksessa oli 6–30-ruutuiset ikkunat, kaksi kuistia länsisivulla ja muutamia frontoneja taitetulla harjakatolla, jossa 1930-luvulla oli saumapeltikate.
Työväentalo oli suosittu tanssipaikka 1900-luvun puolivälissä, ja vuonna 1954 aloitettiin laajennustyöt, jotta tansseille saatiin lisätilaa. Rakennusta jatkettiin sekä pituus- että leveyssuunnassa, ja ulkoasu uudistettiin ajan tyyliin. 1960-luvun lopussa ravintolaa laajennettiin rakennuksen itäpuolelle, jolloin laajennuksen tieltä purettiin pieni kuisti. Tuolloin valmistui myös pääsisäänkäynnin nykyinen katos. Talon ikkunoita on uusittu myöhemmin. Rakennus on osin hirsi- ja osin rankorakenteinen, ja se on vuorattu rimalaudoituksella. Nykyinen kate on aaltopeltiä ja konesaumattua peltiä. Perustus on muurattua luonnonkiveä ja betonia.
Toimintaa työväentalolla

Työväentalo toimi kunnan kokoushuoneena ainakin 1910-luvun alkupuolen. Aluksi yhdistys tarjosi tilat kunnalle ilman korvausta, myöhemmin kunta maksoi tiloista vuokraa 25 markkaa vuodessa. Työväentalon iltamissa meno yltyi 1910-luvun alussa sen verran hurjaksi, että Euran piirin nimismies kielsi iltamien pidon talolla. Hurjan menon seurauksena tilalliset, joiden maalla työväentalo sijaitsi, laittoivat vireille häädön. He edellyttivät työväenyhdistystä siirtämään talon pois tontilta, muussa tapauksessa siirto tehtäisiin yhdistyksen kustannuksella. Asiaa käsiteltiin käräjillä useasti ja yhdistys tuomittiin siirtämään talonsa pois. Talo sai kuitenkin jäädä paikoilleen. Ministeri Miina Sillanpää luennoi Panelian työväentalolla juhannuksena 1927.
Työväentalo on edelleen aktiivisessa käytössä. Kokousten ja juhlien lisäksi talolla toimii paikallinen kansalaisopisto.
Aiheesta muualla

kuvia Panelian työväentalosta finna.fi-palvelussa