stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nummi (maantiede)

Lüneburgin nummea Saksassa. Kanervaa ja heinää sekä harvassa kasvavia kitukasvuisia mäntyjä.
Nummi on hiekkainen tai sorainen, puuton, varpuvaltainen alue. Aiemmin nummia on käytetty  laitumina ja ne ovat yleensä laidunnuksen tuloksena syntyneitä. Yleensä nummella kasvaa sammalta, jäkälää ja varpuja, mutta hyvin vähän tai ei lainkaan puita.
Pohjoismaisessa alueidenkäyttöluokituksessa nummi on määritelty puuttomaksi (kasvillisuus alle kaksi metriä korkeaa) kasvipeitteiseksi avomaaksi, jossa kasvaa saniaisia, kanervia ja piikkipensaita mutta ei rehukasveja.
Kuuluisia nummialueita ovat Bodminin nummi Cornwallissa, Yorkshiren ja Skotlannin nummet ja Öölannin Stora Alvaret. Suomessa nummia on Lounais-Suomen saaristossa sekä Merenkurkun ja Perämeren saarissa ja rannikolla. Maan suurin nummialue on Korppoon Jurmon saaressa Paraisilla.
Suomen nummet ovat kehittyneet moreenimaiden ja harjujen havumetsästä kulotuksen, laidunnuksen ja hakkuiden myötä, ja niiden maannos on havumetsien tapaan ravinteiltaan niukkaa podsolia. Laidunnetut nummet ovat Suomessa erittäin harvinaisia ja ne ovat arvokkaita sekä perinnebiotooppeina että maisemallisesti.
Perinnebiotooppina

Nummet jaotellaan kasvillisuuden perusteella kol­meen tyyppiin: varpunummiin, pienruohonummiin ja heinänummiin. Vuonna 2018 nummien kokonaispinta-alaksi arvioitiin 1 500–2 300 hehtaaria, josta 1 300 hehtaaria on suojeltu ja 200–1 000 hehtaaria on suojelualueiden ulkopuolella tai kartoittamatto­mina suojelualueilla. Nummia esiintyy Suomessa koko rannikkoalueella ja ne on luokiteltu erittäin uhanalaisiksi.
Perinnebiotooppina > Pienruohonummet

Pienruohonummet ovat äärimmäisen uhanalainen nummityyppi, jota esiintyy Ahvenanmaalla ja Saaristome­rellä. Niiden kokonaispinta-alaksi arvioidaan joita­kin kymmeniä hehtaareja (10–50 ha).
Perinnebiotooppina > Heinänummet

Heinänummet ovat erittäin uhanalainen nummityyppi, jonka kokonaispinta-alaksi arvioidaan 300–500 hehtaaria. Pinta-ala on supistunut 50–80 % 1960-luvun tilanteesta.
Perinnebiotooppina > Varpunummet

Varpunummet ovat erittäin uhanalainen nummityyppi, jonka kokonaispinta-alaksi arvioidaan 1 000–1 700 hehtaaria. Varpunummien pinta-ala on supistunut 50–60 % 1960-luvun tilanteesta.
Nummi murresanana

Suomen murteissa sana nummi merkitsee myös ’kuivaa hiekkaperäistä maata’ tai ’ympäristöään korkeampaa metsämaata tai kumparetta’. Tässä merkityksessä se esiintyy monissa paikannimissä etenkin Etelä- ja Lounais-Suomessa, ja samassa merkityksessä sitä ovat käyttäneet myös esimerkiksi kirjailijat Helvi Hämäläinen ja Aleksis Kivi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nummi (maantiede) Wikimedia Commonsissa
Nurmeksen vaakuna

Nurmeksen vaakuna
Nurmeksen vaakuna on Nurmeksen kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa rajaseutujen karhunkaatajiin ja Suomen sodan aikana talonpoikaississipäällikkönä kunnostautuneeseen Olli Tiaiseen.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kolme hopeista karhukeihäänkärkeä pystyssä vierekkäin.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Nurmeksen kauppalanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 16. marraskuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 11. helmikuuta 1952.
Nurmi (Tusinan piiri)

Nurmi (ven. Нурма, Nurma) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Venäjällä Leningradin alueen Tusinan piirissä. Se sijaitsee 9 kilometriä Tusinan kaupungista itään. Kunnassa on 3 300 ja kylässä 3 100 asukasta (vuonna 2010).
Kunnan pinta-ala on 138 neliökilometriä. Pohjoisessa se rajoittuu Kirovskin piiriin, idässä Tusinan piirin Hattulan kuntaan, etelässä ja lännessä Tusinan kaupunkiin ja luoteessa Lomkan kaupunkikuntaan. Pinta-alasta 77,8 % on osittain soistunutta metsää ja 15,9 % maatalousmaata. Suurimmat vesistöt ovat Pentikäisenjärvi ja Voittolanjoki.
Nurmen kuntaan kuuluvat keskuskylän lisäksi Korkan (ven. Горки, Gorki) ja Savotan (Жоржино, Žoržino) kylät. Entisten Metsäpirtin (Нечеперть, Netšepert) ja Kylväjän (Кюльвия, Kjulvija) kylien paikalla on puutarhapalsta-alueita.
Ruotsin vallan aikana kylässä asui inkerinsuomalaisia, mutta Suuren Pohjan sodan jälkeen asukkaat pakenivat muualle, esimerkiksi Nurmesta kotoisin ollut Olli Matinpoika Julli kuoli vuonna 1709 Pyhtäällä.
Nurmen kylä mainitaan Venäjällä ensimmäisen kerran 1700-luvulla, jolloin keisarinna Elisabet lahjoitti seudun maat rippi-isälleen Fjodor Dubjanskille. Myöhemmin ne kuuluivat Hattulan kartanonherroille. Nurmi oli metsien ja soiden ympäröimä pikkukylä, johon 1800-luvulla rakennettiin Balašovin tilallissuvun metsästysmaja. Kylän talonpojat olivat venäläisiä, jotka kuuluivat Hattulan ortodoksiseen seurakuntaan. 1870-luvulla alueelle alkoi saapua virolaisia Liivinmaan kuvernementista, koska he olivat maaorjuden lakkauttamisen jälkeen jääneet ilman maata. Nurmen pohjoispuolelle oli silloin rakennettu uusi kylänosa, joka sai sittemmin nimi "Estonskij" (ven. Эстонский). Vuonna 1926 kylässä oli 55 taloa ja 225 asukkaita. Vuonna 1933 Nurmi kuului Estonskin kansallisen kyläneuvostoon. Kurjien olojen vuoksi kaikki paikkakunnan virolaiset lähtivät keväällä 1942, saksalaismiehityksen aikana, Viroon.
Neuvostoaikana kunnassa harjoitettiin turpeen tuotantoa. Vuonna 1974 kylään rakennettiin Neuvostoliiton suurin siankasvatuskompleksi. Kunnan kautta kulkee Kemppaalan ja Hattulan välinen R-40-maantie sekä Tusinasta Hattulaan johtava rautatie. Nurmesta on linja-autoyhteys Tusinaan.
Paikallisista elinkeinoista tärkein on maatalous, joka on erikoistunut sianlihan ja rehun tuotantoon. Lisäksi viljellään vihanneksia ja perunaa. Maatalousyrityksiä ovat Rjurik-Agron suursikala ja Tusinan rehuseostehdas. Kolme neljäsosaa asukkaista käy työssä kunnan ulkopuolella, heistä viidesosa Pietarissa.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, kerhotalo, lasten taidekoulu, kirjasto, terveysasema, posti, pankki sekä joukko kauppoja. Nurmen kylässä toimii ortodoksinen seurakunta.
Nähtävyyksiä ovat Pokrovan kirkon rauniot ja keskiaikainen asuinpaikka Tsaritsyna Gorassa, kaksi sotamuistomerkkiä sekä Metsäpirtin hautapaikka.
Nummitatti

| Nummitatti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Suillaceae
Suku::  Tahmatatit Suillus
Laji::  bovinus
Kaksiosainen nimi
 Suillus bovinus  (Pers.) Roussel 
Katso myös
   Nummitatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nummitatti (Suillus bovinus) on syötäväksi kelpaava sieni.
Koko ja ulkonäkö

Nummitatin lakki on 3–12 cm leveä ja muodoltaan kupera. Väriltään se on ruskeankellertävä, usein punertava. Lakin pinta on märkänä limainen, muuten aivan kiiltävän sileä. Sienen kellanvalkoinen malto on pehmeää, joustavaa ja sitkeää. Hyvänä lajituntomerkkinä on, etteivät pillikerroksen kaikki pillit ole yhtä pitkiä. Siten osittain johteinen pillikerros antaa epätasaisen vaikutelman. Väriltään pillistö on harmahtavan keltainen ja kulmikkaat pillit ovat väljäaukkoisia.
Nummitatin jalka on myös sileäpintainen ja pitkä, väriltään se on lakin kaltainen. Muodoltaan jalka on usein käyrä. Nummitatin maku on hyvin mieto, eikä siinä ole juurikaan havaittavaa tuoksua.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaiset lajit

Nummitatin voi usein helposti sekoittaa kangastattiin (Suillus variegatus), josta sen kuitenkin erottaa pillien muodon avulla. Myös ruskotatti (Boletus badius) ja samettitatti (Boletus subtomentosus) voivat myös joskus muistuttaa nummitattia.
Kasvuaika ja -paikka

Nummitatin kasvuaika on elokuusta lokakuun loppuun. Sientä tavataan männyn seuralaisena kuivissa, hiekkapitoisissa kangasmetsissä sekä kalliojäkäliköissä ja sammaleisissa kallion painanteissa. Se muodostaa usein tiheitä, jalan tyveltä yhteenkasvaneita ryhmiä, usein yhdessä punanuljaskan (Gomphidius roseus) kanssa. Ryhmässä kasvaessaan nummitattien lakit usein peittävät toisensa. Sieni on hyvin yleinen koko maassa. Sen pillit ovat kulmikkaat, kerrotut.
Käyttö ravinnoksi

Nummitatti on satoisa ja hyvä ruokasieni. Keitettäessä se muuttuu punertavaksi. Kenties makunsa vuoksi nummitattia ei aina pidetäkään kangas- ja voitatin veroisena. Nummitatti sopii kuitenkin hyvin erilaisten muhennosten ja kastikkeiden raaka-aineeksi.
Aiheesta muualla

Wikikirjaston Sienikirjassa on  aihe:
Luontoportti: Nummitatti Suillus bovinus
Laji.fi: nummitatti (Suillus bovinus)
Luonnossa.org: Nummitatti (Suillus bovinus) (Arkistoitu – Internet Archive)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Suillus bovinus:  Wikidata: Q1165762  Wikispecies: Suillus bovinus  APNI: 163795  AusFungi: 60026478  BioLib: 60179  CoL: 53F32  EoL: 196980  EPPO: SUILBO  Fungorum: 356928  GBIF: 5239860  iNaturalist: 337850  IRMNG: 11394131  IUCN: 122090785  MycoBank: 356928  NatureServe: 2.1086177  NBN: NHMSYS0001499269  NCBI: 48563  NZOR: 9c1c4bf5-f80d-4153-8af8-1de90fd2614f  Observation.org: 15366  Open Tree of Life: 199366  Laji.fi: MX.72308 
Boletus bovinus:  Wikidata: Q12200192  AusFungi: 60026479  CoL: MCC6  Fungorum: 215589  GBIF: 6015733  MycoBank: 215589  NZOR: 695536dd-88be-4841-98b3-b09aee0e9992 
Wikikirjasto
Nuottikotilot

| Nuottikotilot |
| --- | --- |
 Voluta ebraea
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Caenogastropoda
Lahko::  Kapeakielikotilot Neogastropoda
Heimo::  Nuottikotilot Volutidae  Rafinesque, 1815
Alaheimot
 Amoriinae  Athletinae  Calliotectinae  Cymbiinae  Fulgorariinae  Plicolivinae  Scaphellinae  Volutinae 
Katso myös
   Nuottikotilot Wikispeciesissä   Nuottikotilot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nuottikotilot (Volutidae) on kapeakielikotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Nuottikotilot jaetaan kahdeksaan alaheimoon ja 44 sukuun. Suvuista yksi on tarkemmin alaheimoihin luokittelematon. Lajimääräksi on arvioitu noin 200. Nuottikotilot voivat kasvaa noin 1–50 cm pitkiksi. Heimon lajien kuoret ovat monimuotoisia, ja ne voivat olla esimerkiksi pitkänomaisia ja suippenevia tai pyöreähköjä. Kuoressa voi olla nystyjä tai piikkejä, sifonikanava on pitkä. Usein kuoret ovat myös värikkäitä ja kiitäviä. Muutamien nuottikotilosukujen kuoressa on sarveisaineesta muodostunut sulkulevy. Lajien jalka on kookas ja usein värikäs. Pää on pieni ja silmät sijaitsevat tuntosarvien juuressa. Sifoni on pitkä.
Levinneisyys ja elintavat

Nuottikotiloita tavataan maailmanlaajuisesti erityisesti lämpimiltä alueilta, mutta myös lauhkeista vesistä. Ne ovat pehmeäpohjaisten vesien lajeja ja niitä tavataan niin matalista kuin syvistä vesistä. Heimon lajit voivat kaivautua pohjaan. Nuottikotiloiden ravintoa ovat muut nilviäiset ja raadot.
Arto Nuotio

Arto Nuotio
Arto Nuotio (myös Aquarius, s. 9. syyskuuta 1952 Sauvo) on suomalainen laulaja.
Elämä

Ensimmäisen esiintymisen 7-vuotiaalle Nuotiolle järjesti hänen uimaopettajansa Tamara Lund, jonka pyynnöstä hän lauloi uimakoulun päättäjäisissä ”Tunturin juurella” -iskelmän. Tanssiorkesterin solistina Nuotio esiintyi 15-vuotiaana ja 1970 hän voitti Suosikki-lehden Supertähti 1970 -kilpailun. Palkinnoksi hän pääsi esiintymään Dannyn kesäkiertueelle ja tekemään oman singlelevyn. Suosikin päätoimittaja Jyrki Hämäläinen antoi Nuotiolle taiteilijanimen Aquarius kysymättä siitä Nuotion mielipidettä ja tämä sai tietää asiasta lukemalla siitä lehdestä.
Nuotion laulajanuran kiireisintä aikaa oli 1980-luku, jolloin hänellä oli aluksi oma yhtye ja vuodesta 1984 hän oli yhdessä Jussi Lammelan kanssa perustamansa Finlanders-yhtyeen solisti vuoteen 1990. Finlandersin kanssa Nuotio teki noin 2 000 keikkaa. Hän jätti yhtyeen vähentääkseen esiintymisiä, vaikka silti hänelle kertyi yli 200 keikkaa vuodessa. Vuonna 2022 Nuotio esiintyi yhä seitsenmiehisen Hariolax-yhtyeen kanssa, mutta vuodesta 2007 hänen päätyönsä on ollut tanssien järjestäminen ja ohjelmamyynti.
Nuotion keikkailu alkoi Pekka Arevan orkesterin laulusolistina. Vuonna 1970 hän osallistui Supertähti -70 -laulukilpailuun, jonka myötä hän pääsi levyttämään ensisinglen "Monja" / "Aina näin teen" taiteilijanimellä Aquarius. Sen jälkeen Nuotio keikkaili Semities-yhtyeen kanssa. Vuonna 1984 perustettiin Finlanders, jossa Nuotio oli laulajana kuusi vuotta, ja vuonna 1990 hän aloitti soolouran.
Nuotio asuu Maskussa.
Diskografia

Arto Nuotio – Uuden vuosikymmenen suosikki (1980)
Saari rakkauden (1991)
Kuutamoisin illoin (1999)
Ne haaveet (2001)
20 soitetuinta (2009)
Aiheesta muualla

Arto Nuotion esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arto Nuotio Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Kalevi Numminen

| Kalevi Numminen |
| --- | --- |
 Tapparan valmentaja Kalevi Numminen vuonna 1970.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1940 (ikä 84) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Sukulaiset:  Pirkko Tanskanen (puoliso)  Teppo Numminen (poika)  Teemu Numminen (poika)
Muut tiedot
Aktiivisena:  Pelaajana 1957–1969  Tapparan päävalmentajana 1970–1979, 1991–1992  A-maajoukkueen päävalmentaja 1973–1974, 1979–1982
Veijo Kalevi Numminen (s. 31. tammikuuta 1940 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja ja -valmentaja. Numminen pelasi Tapparan riveissä aikana 1957–1969 ja voitti kolme Suomen-mestaruutta, kolme hopeaa sekä kerran pronssia. Hän edusti myös MM-kisoissa ja olympialaisissa. Valmentajana Numminen luotsasi Tapparan lisäksi Suomen jääkiekkomaajoukkuetta vuosina 1973–1974 ja 1977–1982. Numminen toimi myös Tapparan toimitusjohtajana. SM-liiga jakaa vuosittain Kalevi Nummisen nimeä kantavaa valmentajan tunnustuspalkintoa.
Yksityiselämä

Numminen syntyi Mouhijärvellä, jossa hänen äitinsä oli talvisotaa paossa isän ollessa rintamalla Summassa Jalkaväkirykmentti 17:n vahvuudessa
Numminen avioitui Pirkko Tanskasen kanssa, joka aloitti opiskelun Jyväskylän yliopistoon siirtyneen liikuntatieteellisen tiedekunnan 1. vuosikurssilla syksyllä 1963. Pirkko Numminen valmistui 3-vuotisen opiskelun jälkeen liikuntatieteiden kandidaatiksi ja toimi sen jälkeen liikunnanopettajana Tampereella. Heillä on kolme lasta, joista keskimmäinen lapsi Teppo on tullut tunnetuksi ammattijääkiekkoilijana. Teppo lopetti pitkän NHL-uransa kauden 2008–2009 päätteeksi. Teemu pelasi hyökkääjänä parhaimmillaan SM-liigassa. Hän lopetti uransa kauteen 2005–2006 Suomi-sarjan HCM:ssä.
Pelaajaura

Numminen aloitti jääkiekon C-juniori-ikäisenä TBK:n kaupunginosasarjassa. Syksyllä 1957 mestarivalmentaja Jarl Ohlson nosti Nummisen Tapparan edustusjoukkueeseen, jossa hän pelasi koko 12 kautta kestäneen uransa. Keväällä 1959 Numminen voitti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa ja pääsi maailmanmestaruuskisoihin. Hän lopetti pelaajauransa keväällä 1969 vain 29-vuotiaana. Numminen ehti voittaa pelaajana kolme Suomen-mestaruutta ja yhteensä seitsemän mitalia. SM-sarjapelejä Nummiselle kertyi 201 tehopistein 41+40.
Suomea Numminen edusti yhdeksän kertaa arvokisoissa. Hän pelasi seitsemät maailmanmestaruuskisat ja kahdet olympialaiset. A-maaotteluita Numminen pelasi yhteensä 143.
Valmentajana

Valmentajana Numminen aloitti Tapparassa vuonna 1970. Jääkiekkoliitto ei vielä tuolloin kouluttanut valmentajia, joten hän kouluttautui omatoimisesti valmentajaksi. Numminen lainasi valmennusmateriaalia Tommy Sandlinilta sekä Ludek Bukacilta. Lisäksi hän teki vierailuja Neuvostoliittoon, Punakonetta valmentaneen Anatoli Tarasovin luokse. Tarasovilta hän sai selkeän opin, että vuodessa piti harjoitella tuhat tuntia sekä pelata sata peliä. Hän oli mukana tuomassa suomalaiseen kiekkoiluun puoliammattilaisuutta. Nummisen ja Mikko J. Westerbergin johtama Montreal-Urheilu vuokrasi talousvaikeuksissa olleen Tapparan ja sen pelaajat käyttöönsä. Tapparan pelaajat toimivat tavallaan Montrealin tuotekehittelijöinä ja se maksoi pelaajille palkkaa. Joukkue siirtyi samalla myös harjoittelu- ja markkinointitoiminnassa puoliammattilaisuuteen. Numminen toi Tapparaan muun muassa aamuharjoitukset. Numminen toimi koko 1970-luvun Tapparan valmentajana ja loi pienen etumatkan muihin seuroihin, mikä kantoi menestystä vielä 1980-luvulla. Hän johdatti Tapparan kolmeen Suomen mestaruuteen.
Maajoukkueen peräsimeen Numminen astui vuonna 1973. Vuoden pestin jälkeen hän palasi uudestaan ruoriin vuonna 1977. Numminen oli Suomen päävalmentajana viisi kertaa MM-kilpailussa ja kerran olympialaisissa sekä Kanada Cupissa.
Muuta

Numminen vaikutti Tapparassa myös toimitusjohtajana vuodet 1986–1993. Tappara on jäädyttänyt Nummisen pelinumeron 2.
SM-liigan vuosittain jakama parhaan valmentajan palkinto kantaa hänen nimeänsä. (Kalevi Numminen -palkinto)
Numminen nimettiin vuonna 2011 kansainvälisen jääkiekkoliiton kunniagalleriaan. Hän kuuluu myös Tappara Hall of Fame -kunniagalleriaan numerolla 15.
Nummisesta ilmestyi lokakuussa 2020 Docendon kustantama, Ari Mennanderin kirjoittama elämäkertakirja Leijonakuningas – Kalevi Nummisen tarina, ISBN: 9789522918604.
Numminen oli myös perustamassa Montreal-Urheilu Oy:tä, joka valmistaa ja myy Montreal-merkkisiä mailoja.
Julkaisut

Pelikirja, omakustanne, 1966
Kallun kiekkokoulu, Semic, 1979
Saavutukset ja huomionosoitukset

3 Suomen mestaruutta pelaajana (1959, 1961, 1964)
3 SM-hopeaa ja 1 -pronssi pelaajana
3 Suomen mestaruutta valmentajana (1975, 1977, 1979)
Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (1963, 1967)
SM-liigan paras valmentaja (1977)
Tappara on jäädyttänyt Nummisen pelinumeron 2
Antanut nimensä SM-liigan valmentajan tunnustuspalkinnolle
Tappara Hall of Fame #15
IIHF Hall of Fame (2011)
Suomen Jääkiekkoleijona #44
Kalevi Numminen keräilykortissa kautena 1965-1966.
Pekka Nurmio

Pekka Nurmio (s. 14. syyskuuta 1958) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Nurmio edusti koko uransa ajan Turun Palloseuraa vuosina 1976–1985. Kaikkiaan hän pelasi kymmenen kauden aikana 176 mestaruussarjan ottelua. Nurmio pelasi Suomen maajoukkueessa kaksi maaottelua 1980.
Pelaajauran jälkeen Nurmio on toiminut muun muassa TPS:n maalivahtivalmentajana.
Uno Nurminen

Uno Lauri Nurminen (26. tammikuuta 1895 Kärkölä – 10. elokuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja ja poliitikko. Nurminen oli Rakennustyöväen liiton puheenjohtaja vuosina 1925–1930 ja Rakennustyöläisten liiton sihteeri 1931–1936 sekä puheenjohtaja 1936–1945. Sotien jälkeen hän toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön työmaahuollon ylitarkastajana 1945–1962.
Nurminen työskenteli maalarina Helsingissä 1912–1921. Vuonna 1921 hänet valittiin Suomen maalarien liiton sihteeriksi. Sieltä hän siirtyi 20 vuodeksi rakennustyöläisten etujen valvontaan. Nurminen oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijäin ryhmän kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1924–1927. Hän kuului eduskunnassa työväenasiainvaliokuntaan ja valtiovarainvaliokuntaan. Nurminen oli eduskuntaryhmänsä varapuheenjohtaja. Nurminen oli myös presidentin valitsijamies vaaleissa 1925 ja hän kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon.
1920-luvun loppupuolella – kommunistien kanssa aiemmin läheistä yhteistyötä tehnyt – Nurminen joutui SKP:n epäsuosioon. Itsenäisesti toiminut Nurminen oli puolueen jyrkentyneen linjan mukaisesti horjuvaa ainesta, josta haluttiin eroon. Häntä ei otettu ehdokkaaksi vuoden 1927 eduskuntavaaleihin. Joulukuussa 1929 Nurminen oli perustamassa SKP:n linjaa vastustanutta Suomen työväen vasemmistoryhmää, jonka keskustoimikunnan varapuheenjohtajaksi hänet valittiin. Toukokuussa Nurminen valittiin ryhmän muodostaman Sosialististen työväenyhdistysten keskuskomitean jäseneksi. Kommunistien hallitsema Rakennustyöväen liitto vapautti Nurmisen puheenjohtajuudesta keväällä 1930 ja valitsi tilalle Väinö Hannulan.
Nurmisella oli luottamustehtäviä muun muassa SDP:n Uudenmaan piirijärjestössä (pj), Helsingin työväen säästöpankin hallituksessa (pj), VR:n työaikalautakunnassa (pj) ja Valtion ravitsemuskeskuksen johtokunnassa (pj). Hän kuului myös Säästöpankkien keskusosakepankin hallintoneuvostoon, Suomen Ammattijärjestön toimikuntaan, SAK:n työvaliokuntaan ja Työterveyslaitoksen johtokuntaan.
Mauno Nurmi

Nurmi 1960-luvun keskivaiheilla.
Mauno Uolevi Nurmi (23. joulukuuta 1936 Turku – 11. heinäkuuta 2018 Turku) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jalkapalloilija.
Mauno "Mutka-Manu" Nurmi pelasi maajoukkuetasolla sekä jääkiekkoa että jalkapalloa Turun Palloseurassa. Jääkiekossa hän pelasi hyökkääjänä yhteensä 176 pääsarjaottelua tehden pisteet 65+33 kausina 1953–1966. Nurmi voitti yhteensä kolme SM-mitalia, joista yksi oli kultainen. Vuodesta 1970 Nurmen seura oli Pallo-Kotkat. Jalkapallossa Nurmi voitti Suomen mestaruuden vuonna 1968. Hän pelasi hyökkääjänä kaikkiaan 200 SM-sarjaottelua, ampui niissä 93 maalia ja toimi vuosia TPS:n joukkueen kapteenina.
Jääkiekkomaajoukkueessa Nurmi esiintyi 53 kertaa. MM-edustuksia Nurmelle kerääntyi neljistä kisoista. Jalkapallomaajoukkueessa Nurmi pelasi viisi A- ja seitsemän B-maaottelua.
Nurmi tunnettiin teknisenä ja kovaa laukovana pelaajana. Lempinimensä mukaisesti hän hallitsi harhautukset ja jääkiekkokaukalossa vastustajan eksyttivät kiemurat. Nurmi oli ammatiltaan piiripäällikkö. Hänen kotikuntansa oli Turku.
Saavutukset ja palkinnot

1 Suomen mestaruus jääkiekossa (1956)
2 SM-hopeaa jääkiekossa
Suomen Jääkiekkoleijona #40
Suomen mestaruus jalkapallossa 1968 (TPS). Hopeamitali 1960.
Nurota

| Nurota |
| --- | --- |
 Nurota. Etualalla lähde moskeijoineen.
 Nurota
 Koordinaatit: 40°33′45″N, 65°42′3″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Navoiyn alue
Piiri:  Nurotan piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Korkeus:  524 m
Väkiluku (2016):  32 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nurota (ven. Нурата́, Nurata) on kaupunki ja Nurotan piirin keskus Navoiyn alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Oqtovvuorten juurella 85 kilometriä Navoiysta pohjoiseen. Kaupungissa oli 32 300 asukasta vuonna 2016.
Vuonna 1976 perustettu kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran 900-luvulla nimellä Nur. Paikallisen legendan mukaan se on syntynyt Aleksanteri Suuren aikana. Silkkitien varrella ja aavikon rajalla sijainnut Nurota oli aikoinaan tärkeä linnoitus ja kauppapaikka matkalla Buharaan ja Samarkandiin.
Nurotan tärkein yritys on paikallista marmoria hyödyntävä Nurotamamar. Kaupunki on myös perinteinen käsityöammattien keskus.
Kaupungin huomattavimmat nähtävyydet ovat sen eteläpuolella sijaitsevat antiikin aikaisen ”Aleksanterin linnoituksen” rauniot sekä Nurin mineraalipitoinen lähde, joka on suosittu pyhiinvaelluskohde. Lähteen lähellä ovat alun perin 800-luvulla rakennettu Chilustunin ja 1500-luvulta peräisin oleva Katta Gumbazin moskeija. Nurotan lähistöllä sijaitsee Nurotavuorten–Kyzylkumin biosfäärialue.