stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Merihaarikko
Levinneisyys

Merihaarikkoa kasvaa Euroopan ja Pohjois-Afrikan rannikoilla Atlantilla, Itämerellä ja Välimerellä. Keski-Norjasta ja eteläiseltä Itämereltä Pohjois-Espanjaan saakka levinneisyysalue on suhteellisen yhtenäinen. Euroopan puoleisella Välimeren rannikolla lajia tavataan satunnaisemmin, Pohjois-Afrikassa levinneisyysalue on yhtenäinen Marokosta Libyaan. Suomessa merihaarikkoa on tavattu Ahvenanmaalta ja Saaristomeren alueelta kaikkiaan noin 50 paikasta. Näistä kolmisenkymmentä paikkaa on arvioitu hävinneeksi, ja kymmenkunnan tila on epävarma. Säilyneitä esiintymiä on runsas kymmenen, joista useimmat Korppoon Jurmossa ja sen lähisaarilla.
Elinympäristö

Merihaarikko on hiekkaisten merenrantaniittyjen laji. Se kasvaa usein säännöllisesti veden peittämillä vyöhykkeillä. Itämeren alueella laji on suuresti harvinaistunut varsinkin lammaslaidunnuksen ja Itämeren rehevöitymisen vuoksi, jotka ovat johtaneet rantojen umpeenkasvuun.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Merihaarikon (Sagina maritima) levinneisyys Suomessa.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q160080  Wikispecies: Sagina maritima  APDB: 13193  APNI: 102987  CoL: 4TYH8  eFloraSA: Sagina_maritima  EoL: 595335  EPPO: SAIMA  EUNIS: 167033  FloraBase: 2908  FoAO2: Sagina maritima  FoIO: SAGMAR  GBIF: 3085407  iNaturalist: 338465  IPNI: 156478-1  IRMNG: 10802199  ITIS: 504938  NBN: NHMSYS0000463050  NCBI: 1053390  NSWFlora: Sagina~maritima  Observation.org: 7384  OBIS: 426079  Open Tree of Life: 785896  PFI: 732  Plant List: kew-2485351  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:156478-1  SANBI: 3949-2  Tropicos: 6302954  VicFlora: bac49964-fba6-452c-a2a2-1c71cee2dec1  WoI: 2984  WFO: wfo-0000438539  WoRMS: 426079  Laji.fi: MX.38089
Kersti Merilaas

Kersti Merilaas (oik. Eugenia Moorberg, vuodesta 1936 Kersti Sang; 7. joulukuuta 1913 Narva – 8. maaliskuuta 1986 Tallinna) oli virolainen runoilija ja lasten- ja nuortenkirjailija.
Merilaas toimi kirjastonhoitajana, kunnes hän 1938 liittyi Viron kirjailijaliittoon ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi. Neuvosto-Viron aikana hänellä oli vaikeuksia sensuurin kanssa, ja vasta vuodesta 1960 hän saattoi kirjoittaa vapaasti. Hän kirjoitti kolme librettoa Gustav Ernesaksin musiikkiin ja käänsi kirjallisuutta saksasta viroksi.
Hän avioitui 1936 August Sangin (1914–1969) kanssa. Heidän poikansa on runoilija Joel Sang (s. 1950).
Teokset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Runokokoelmat Maantee tuuled (1938)  Rannapääsuke (1963)  Kevadised koplid (1966)  Kuukressid (1969)  Antud ja võetud (1981, 2. p. 1985)  |  Lastenkirjat Munapühad (1940)  Kallis kodu (l1944)  Päikese paistel (1948)  Turvas (v1950)  Veskilaul (1959)  Lugu mustast ja valgest (1962)  Lumest lumeni (1982)  Kui vanaema noor oli (1983)  Kindakiri. – Варежки (p1986)  Siit siiani. Piksepill (l1989)  |  Näytelmiä Kaks viimast rida (näytelmä, ilm. 1973)  Pilli-Tiidu (näytelmä) Muut teokset Valitud teosed I-II, 1986 – runoja, näytelmiä, novelleja  |
Teokset > Suomennettuja runoja

Teoksessa: 20 nykyvirolaista runoilijaa, toim. Raili Kilpi-Hynynen & Arvo Turtiainen, Helsinki: Tammi 1969 Merilaasin runot suomentanut Pirkko Huurto.
Aamuvoimistelu
Ilmasto
Maa
Pillipiiparit
Teoksessa: Pihlaja: kahdeksan eestiläistä naisrunoilijaa, suomentanut Aino Kaasinen, Lahti 1983 ISBN 951-99491-1-9 (mukana vironkieliset tekstit)
Kaksi ihmisvihaajaa
Kevät ulkona – minä sisällä
Koivu kasvoi pihallamme
Kuuruohot
Mehiläiset tulevat juomaan
Ne vanhat astiat: 1
Ne vanhat astiat: 2
Poika ja sateenkaari
Ruiskukka
Satakielten laakso
Siitä suvesta erosin ontuen.
Suvi
Voi, puodit ja muodit!
Teoksessa: Viron kirjakieli, Pertti Virtaranta, Seppo Suhonen, suomentaja Johanna Laakso, Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2. uudistettu painos 1975 ISBN 951-717-400-4
Kevät (Kevad)kokoelmasta Kuukressid (Kuuruohot) vuodelta 1969.
Kuuruohot (Kuukressid)
Syyshämärä (Sügishämarus)
Aiheesta muualla

Nirk, Endel: ”Kersti Merilaas”, Viron kirjallisuus, s. 312–314.  SKS, 1986.  ISBN 951-717-443-8
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Herman Melville

| Herman Melville |
| --- | --- |
 Herman Melville 1870.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. elokuuta 1819 New York
Kuollut: 28. syyskuuta 1891 (72 vuotta) New York
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  Kirjailija, toimittaja
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Herman Melville (1. elokuuta 1819 New York, New York – 28. syyskuuta 1891 New York, New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Melville toimi nuoruudessaan merimiehenä. Hän saavutti kirjallisen uransa alkupuolella menestystä merta käsitelleillä seikkailukertomuksillaan, mutta myöhemmin hänen suosionsa hiipui ja kuollessaan hänet oli melkein unohdettu. Myöhemmin Melville on tunnustettu yhdeksi amerikkalaisen kirjallisuuden keskeisistä klassikoista. Hänen tunnetuin teoksensa on valaanpyytäjistä kertova Moby Dick.
Nuoruus ja merimatka

Herman Melville syntyi New Yorkissa vuonna 1819. Hän oli kolmas Allan ja Maria Gansevoort Melvillin (Maria lisäsi myöhemmin miehensä kuoleman jälkeen ylimääräisen e-kirjaimen sukunimeen) kahdeksasta lapsesta. Hermanin molemmat isoisät olivat osallistuneet Yhdysvaltain vapaussotaan. Allan Melvill oli Hermanin syntymän aikaan menestyvä ylellisyystuotteiden, kuten silkin ja kölninveden, maahantuoja. Perhe elikin suhteellisen hyvissä oloissa. Yritys kaatui kuitenkin vuonna 1830, ja perhe muutti Albanyyn Maria Melvillin sukulaisten luokse. Allan Melvill yritti perustaa uutta yritystä siellä, mutta hän kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1832.
Isänsä kuoleman jälkeen Herman Melville kävi väliaikaisesti eri kouluja teki monia eri palkkatöitä. Hänen mahdollisuuksiansa työllistyä heikensi myös vuoden 1837 talouslama. Monet Melvillen varhaisista yhteiskunnasta vieraantuneista kertojista ovatkin peräisin tämän ajanjakson turhautumisesta. Taloudelliset vaikeudet ja vaellushalu ajoivat Melvillen lopulta merille. Hän lähti 4. kesäkuuta 1839 hyttipoikana kauppalaiva St. Lawrencelle ja vietti neljä kuukautta ulkomailla. Mukana oli myös pysähdys Liverpoolissa, mistä hän sai inspiraationsa romaanin Redburn – ensimmäinen merimatka englantilaisen kaupunkiköyhyyden kuvauksiinsa.
Palattuaan Yhdysvaltoihin Melville teki jälleen tilapäisiä töitä. Hän päätyi jälleen merille, kun hän lähti valaanpyyntialus Acushnetin mukana Tyynellemerelle 3. tammikuuta 1841. Melville jätti 9. heinäkuuta 1842 yhdessä Richard Tobias Greenen kanssa aluksen Nuku Hivalla Marquesassaarilla ja karkasi saaren sisäosiin. Paikalliset naapuriheimoja kohtaan aggressiiviset ja jopa kannibalismia harjoittaneet taipiit nappasivat Melvillen ja Greenen. Tärkein lähde Melvillen Nuku Hivan -ajasta on hänen seikkailullinen matkakirjansa Taipii – kappale polynesialaisten elämää, jonka perusteella hän oli saarella sekä vankina että vieraana. Melville asui taipiiden luona neljä viikkoa ja listautui sen jälkeen australialaiselle valaanpyyntialukselle Lucy-Ann. Hän kieltäytyi aluksella työnteosta, ja hänet vangittiin Tahitilla. Sieltä hän pääsi Havaijille, missä hänestä tuli Yhdysvaltain laivaston USS United Statesin miehistönjäsen. Elokuussa 1843 alkanut kotimatka Havaijilta päättyi Bostoniin 14 kuukautta myöhemmin.
Ura kirjailijana

Melvillestä tuli paikallinen kuuluisuus Lansingburghissa hänen Tyynenmeren tarinoidensa ansiosta. Ystävät ja perheenjäsenet innostivat häntä kirjoittamaan seikkailuistaan, ja hänen ensimmäinen teoksensa Taipii – kappale polynesialaisten elämää julkaistiin 1846. Kirjasta tuli suosittu, vaikka yhdysvaltalainen Harper and Brothers ei suostunutkaan julkaisemaan sitä. Kirja julkaistiin Lontoossa, ja sitä myytiin noin 6 000 kappaletta myös Yhdysvalloissa. Kirjaa myös pääasiassa kehuttiin, vaikka esimerkiksi Britanniassa sen todenmukaisuutta epäiltiin ja Yhdysvalloissa vastustettiin sen esittämää kritiikkiä lähetystyöntekijöitä kohtaan. Vuonna 1847 Melville avioitui Elizabeth Shaw’n kanssa. He saivat neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tytärtä.
Melville vastasi hänen kahden ensimmäisen romaanin totuudenmukaisuuden epäilijöille julkaisemalla vuonna 1849 hyvin allegorisen rakkaustarinan Mardi. Se sai heikon vastaanoton, mutta samana vuonna ilmestynyt Redburn – ensimmäinen merimatka puolestaan vastaanotettiin lämpimästi. Sen ansiosta Melville pystyi julkaisemaan seuraavana vuonna teoksen Valkotakki, eli, Maailma sotalaivassa.
Melville tapasi Pittsfieldissä kesällä 1850 Nathaniel Hawthornen, jonka kanssa ystävystyi. Kirjailijat viettivät paljon aikaa keskustellen intellektuelleista ja filosofisista asioista. Hawthorne myös vaikutti Melvillen seuraavan romaanin Moby Dick sisältöön, sillä hän kannusti Melvilleä tekemään allegorisen tarinan suoran valaanpyyntikertomuksen sijaan. Vaikka kirja on nykyään todella tunnettu, omana aikanaan se oli paha pettymys. Sitä myytiin koko Melvillen elinaikana vain 3 000 kappaletta. Hänen seuraava romaaninsa Pierre oli vieläkin suurempi pettymys.
Pierren julkaisun jälkeen Melville yritti saada töitä konsulina. Hän julkaisi vuosina 1853–1856 neljätoista novellia ja pientä kirjoitelmaa sanomalehdissä. Melvillen taloudellinen tilanne heikkeni, eikä hänen ensimmäisiä runojaan suostuttu julkaisemaan. Hän joutui myymään talonsakin, mutta sai lopulta 1866 töitä tullitarkastajana. Hän jatkoi kuitenkin kirjoittamista, ja joitain hänen runojaan julkaistiinkin. Melville jäi eläkkeelle 1889 ja kuoli 1891. Kirjallisuuspiirit olivat tuolloin käytännössä unohtaneet hänen uransa, ja The New York Timesin kuolinilmoituksessa Moby Dick oli kirjoitettu väärin.
Tyyli

Vuosikymmeniä Melvillen kuoleman jälkeen hänen monitasoinen ja syvällinen pääteoksensa Moby Dick löydettiin ja myöhemmin se on tunnustettu yhdeksi amerikkalaisen kirjallisuuden tärkeimmistä romaaneista. Moby Dickin aiheena on pakkomielteisen valaanpyytäjän Ahabin kostoretki myyttistä valkoista valasta vastaan. Romaania voidaan lukea kuin meriseikkailukertomusta, mutta se sisältää lisäksi rikkaita kielikuvia, yleisempiä allegorioita muun muassa ihmisen toivottomasta kamppailusta luonnonvoimia vastaan, kuin myös kirjallisen modernismin enteitä. Melvillen tärkeimpiin kirjallisiin innoittajiin kuului hänen läheinen ystävänsä Nathaniel Hawthorne, jolle Moby Dick on omistettu.
Suomennettuja teoksia

Taipii: Kappale polynesialaisten elämää.  ((Typee: A peep at Polynesian life, 1846.) Suom. Risto Lehmusoksa)  Gummerus, 1973.  ISBN 951-20-0754-1
Omu: Seikkailukertomus Etelämereltä.  ((Omoo: A narrative of adventures in the South Seas, 1847.) Suomentanut Antero Tiusanen)  Helsinki:  Love kirjat, 1991.  ISBN 951-8978-21-2
Redburn: Ensimmäinen merimatka.  ((Redburn: His first voyage, 1849.) Suom. Antero Tiusanen)  Pequod, 1996.  ISBN 951-97226-2-9
Valkotakki, eli, Maailma sotalaivassa.  ((White-jacket, or, The world in a man-of-war, 1850.) Suom. Antero Tiusanen)  Pequod, 2006.  ISBN 952-99259-4-8
Moby Dick.  ((Moby-Dick; or, The whale, 1851.) Suom. Antero Tiusanen)  Otava, 2002.  ISBN 951-1-17407-X
Lumotut saaret ja muita kertomuksia.  ((Novellit pääosin kokoelmasta The piazza tales, 1856.) Suom. Antero Tiusanen)  Pequod, 1999.  ISBN 951-97226-7-X  Sisältö: Los Encantadas, eli, Lumotut saaret; Kukkokiekuu!; Benito Cereno; Ukkosenjohdatinmies; Bartleby, jäljentäjä.
Billy Budd.  ((Billy Budd, sailor (An inside narrative), jäänyt keskeneräiseksi 1891, julkaistu postuumisti 1924.) Suom. Meri Utrio)  Tammi, 1964.
Billy Budd, matruusi : (sisäinen kertomus); käsikirjoituksesta toimittaneet Harrison Hayford ja Merton M. Sealts Jr ; suomentanut Antero Tiusanen.  Pequod, 2015 ISBN 978-952-99259-6-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Herman Melvillen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta
Google Doodle for 161st anniversary of Moby-Dick (Arkistoitu – Internet Archive)
The Life and Works of Herman Melville
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef 
Melvillen kanssa Acushnet-alukselta Nuku Hivalla karannut Richard Tobias Greene.
Herman Melville vuonna 1885.
Melvillen kuolinilmoitus, jossa Moby Dick on kirjoitettu Mobie Dick.
Moby Dickin ensimmäisen Yhdysvaltain-painoksen nimikesivu.
Menneisyyden Vangit

Menneisyyden Vangit on vuonna 1991 perustettu suomalainen rock-, pop- ja iskelmäyhtye, jonka laulusolisteina toimivat Freeman ja Virve Rosti.
Historia

Menneisyyden Vangit sai alkunsa Virve Rostin ja Freemanin (Leo Friman) tavattua toisensa sattumalta keväällä 1991. Kummallakin oli takanaan menneisyys 1970-luvun listahitteineen. Virve Rosti oli ollut perhesyiden vuoksi useita vuosia sivussa iskelmämaailmasta lukuun ottamatta osallistumistaan Suomen edustajana vuoden 1987 Eurovision laulukilpailuun kappaleella "Sata salamaa". Freeman puolestaan oli aktiiviuransa jälkeen työskennellyt toimittajana. Rosti ja Freeman olivat kumpikin tahollaan alkaneet haaveilla paluusta esiintymislavoille, ja tapaamisen yhteydessä Freeman sai idean takavuosien hittejä esittävästä yhtyeestä.
Yhtyeen rumpaliksi pestattiin Kari Kuivalainen, joka oli edustanut Suomea vuoden 1986 Eurovision laulukilpailussa itse tekemällään kappaleella "Päivä kahden ihmisen" ja tehnyt yhden vähäiselle huomiolle jääneen sooloalbumin. Yhtyeen kitaristiksi tuli Raimo Hillilä. Alkuvaiheessa toisena kitaristina toimi Jukka Nurmela sekä basistina Rütger Orjatsalo. Myöhemmin basistiksi vaihtui aikanaan mäkihyppääjänäkin tunnettu Hannu Rantala. 2000-luvun puolella yhtyeeseen liittyi kosketinsoittaja Jussi Aaltonen, joka hallitsi myös harmonikansoiton.
Menneisyyden Vankien alku oli vaatimaton, mutta kun tieto yhtyeestä levisi, se alkoi kerätä kaikenikäistä yleisöä. Yhtyeen jäsenten hämmästykseksi jopa parikymppiset nuoret lauloivat yhteislauluna Freemanin vanhaa hittiä "Ajetaan tandemilla". Pikkuhiljaa keikkamarkkinat kasvoivat niin, että yhtyeen jäsenet jättivät siihenastiset päivätyönsä, ja Menneisyyden Vankien keikoista muodostui nostalgiannälkäisen yleisön yhteislaulutilaisuuksia. Vuonna 1993 yhtye osallistui Syksyn sävel -kilpailuun Freemanin, Virve Rostin ja Kari Kuivalaisen kappaleella "Lemmenjuomaa", ja saman vuoden lopulla julkaistiin yhtyeen ensimmäinen studioalbumi.
Jäsenet

Virve "Vicky" Hannele Rosti – laulu
Leo "Freeman", "Lexa", "Fribbe", "Nunu" Christer Friman – laulu ja kitara
Ari "Nude" Kaasalainen - kitara
Sami "Sam The Ham" Järvinen
Hannu "Hanski" Rantala – basso
Jussi "Jupa" Aaltonen – kosketinsoittimet ja haitari
Jäsenet > Entiset jäsenet

Raimo "Rami Hillilä - kitara
Kari "Kuja" Salmi - rummut
Kari Kuivalainen – rummut
Jukka Nurmela
Rütger Orjatsalo
Pepe Laaksonen
Diskografia > Albumit

Menneisyyden Vangit (1993)
Live! Elossa ja lujaa (1999,  live)
Tähdet näyttää tien (2002)
Aurinko voittaa (2003)
Diskografia > Kokoelmat

Tandemilla Chicagoon – Hittiputki 1975–2008 (2008)
Aiheesta muualla

Kotisivut
Menneisyyden Vangit Last.fm:ssä (englanniksi)
Suomen PEN

Suomen PEN ry (Finlands PEN rf) on vuonna 1928 perustettu kirjailijoiden kansainvälinen sananvapausjärjestö. Se on osa yli sadassa maassa toimivaa PEN Internationalia, joka on maailman suurin kirjallisuusjärjestö ja maailman vanhimpia kansalaisjärjestöjä. Peruskirjansa mukaisesti PEN puolustaa ja edistää kirjallisuutta sekä taiteen- ja ilmaisunvapautta kaikkialla maailmassa. Suomen Penin puheenjohtaja on kirjailja Peter Mickwitz ja seuralla oli 31. joulukuuta 2023 kaikkiaan 365 jäsentä.
PEN seuraa kirjailijoiden sananvapauden tilaa kotimaassa ja ulkomailla, julkaisee kaunokirjallisia ja muita kirjoituksia verkkosivuillaan ja PEN-vuosikirjassa, järjestää kirjallisuustapahtumia sekä esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia, tekee kannanottoja ja tukee kunniajäseniksi valitsemiaan, mielipiteidensä vuoksi vainottuja kirjailijoita sekä muita Suomessa asuvia, tukea tarvitsevia kirjoittajia. Lisäksi PEN puolustaa erityisesti pienten ja uhattujen kielten ja kulttuurien asemaa.
Toiminnallaan Suomen PEN lisää eri väestöryhmien osallisuutta ja osallistumista kulttuuriin ja edistää kulttuuristen oikeuksien toteutumista sekä mahdollisuutta ylläpitää ja kehittää sekä levittää omaa kulttuuria. Suomen PEN on mukana osaltaan takaamassa kirjallisen kulttuurin perustan jatkuvuutta ja elinvoimaisuutta. Suomen PEN osallistuu Kansainvälisen PENin toimintaan kansainvälisissä kokouksissa ja olemalla yhteistyössä muiden maiden PEN-keskusten kanssa.
Sananvapauskysymykset ovat muuttuneet tiedonvälityksen pirstaloitumisen, sosiaalisen median kasvun ja globalisaation vuoksi yhä monimutkaisemmiksi. Voimistunut nationalismi, poliittinen polarisaatio ja uskonnollisten ääriliikkeiden nousu ovat korostaneet neutraalin, neuvottelevan välitystoiminnan merkitystä. Kansainvälisen PENin ja Suomen PENin yhteisenä tavoitteena on luoda konfliktitilanteissa propagandasta vapaita keskusteluareenoita.
Suomen PENistä on tullut luotettu kansainvälinen toimija, jonka panos kirjailijoiden sananvapauskysymyksissä on tunnustettu sekä PEN-yhteisössä että sen ulkopuolella. Vuosi 2018 oli Suomen PENin 90. toimintavuosi, ja juhlavuotta juhlistettiin monin eri tavoin.
Suomen PENin jäsenmäärä 31. joulukuuta 2021 oli 369 jäsentä. Suomen PENin jäseneksi voi hakea jokainen Suomen Kirjailijaliittoon, Finlands Svenska Författareföreningeniin, Suomen Näytelmäkirjailijaliittoon, Finlands Svenska Dramatikerförbundiin tai Suomen Arvostelijain liittoon kuuluva.
Historia

Suomen PEN perustettiin vuonna 1928 kirjailija Aino Kallaksen aloitteesta. Viron suurlähettilään ja kirjailijan Oskar Kallasin puoliso Aino Kallas asui Lontoossa vuosina 1922–1934. Hän liittyi vuonna 1921 perustettuun Lontoon PEN-klubiin ja ehdotti klubin perustamista myös Suomeen. Kallas otti yhteyttä myös Kirjailijaliittoon, jossa asiaa teoriassa kannatettiin. Ensimmäinen epävirallinen kokous oli lokakuussa 1927 ja paikalla 34 jäsentä. Perustajajäseniä olivat muun muassa Kersti Bergroth, Otto Manninen, Anni Swan, V. A. Koskenniemi, F. E. Sillanpää ja monet muut suomalaisen kirjallisuuden keskeiset vaikuttajat. Myös kustantajat, etenkin WSOY:n Jäntit ja Otavan Reenpäät, olivat aktiivisesti mukana. Ruotsin Penin mukaan laadittiin säännöt, jotka vahvistettiin toukokuun 26. päivänä 1928. Tämä on siis Suomen Penin virallinen syntymäpäivä.
Suomen PENin kotimaan toiminta > Julkaisut

Vuonna 2012 ilmestyi Suomen PENin ensimmäinen vuosikirja, Vapaasanakirja. Kirjassa on kaunokirjallisia tekstejä, esseitä, sarjakuvia ja muita kirjoituksia. Julkaisusarja on kolmikielinen (suomi, ruotsi, englanti).
Suomen PENin kotimaan toiminta > Vapaa sana -kirjoitussarja

Suomen PENin verkkosivuilla julkaistaan säännöllistä Vapaa sana -kirjoitussarjaa, jossa vierailevat ulkomaiset ja kotimaiset kirjoittajat käsittelevät sananvapautta eri näkökulmista. Sarja on myös käännösrunouden julkaisukanava.
Suomen PENin kotimaan toiminta > Keskustelutilaisuudet

Suomen PEN osallistuu vuosittain lukuisiin kirjailijoiden sananvapautta koskeviin keskustelutilaisuuksiin.
Suomen PENin kotimaan toiminta > Verkostot

Suomalaisia kustantajia kannustetaan mukaan PEN Internationalin Publishers Circle -toimintaan. Vuonna 2013 alkanutta Turkki-yhteistyötä Toimittajat ilman rajoja -järjestön kanssa jatketaan. Suomen PENillä on edustaja ja varaedustaja ulkoasiainministeriön ihmisoikeusasiain neuvottelukunnassa.
Suomen PENin kotimaan toiminta > Turvakaupunkiresidenssi

Tärkeänä painopistealueenaan Suomen PEN pitää International Cities of Refuge Network – ICORN-turvakaupunkikirjailijaresidenssin saamista Suomeen. Kaikissa muissa Pohjoismaissa tällainen kirjailijaresidenssi – tai useampia residenssejä – toimii.
Suomen PENin kotimaan toiminta > Sananvapausgaala

Suomen PEN järjestää vuosittain Sananvapausgaalan marraskuussa.
Suomen PENin kotimaan toiminta > PEN-sananvapauspalkinto

Suomen PEN jakaa vuosittaisen sananvapauspalkinnon. Palkinnolla nostetaan esiin ajankohtaisia sananvapauskysymyksiä ja ilmaisunvapautta esimerkillisellä tavalla puolustaneita toimijoita.
2012 sarjakuvataiteilija Ville Ranta
2014 Baltic Circle -teatterifestivaalin johtaja ja ihmisoikeusaktivisti Eva Neklyaeva
2014 toimittaja, tietokirjailija ja kolumnisti Kimmo Oksanen
2015 tasa-arvo- ja monikulttuurisuusaktivisti, yrittäjä ja poliitikko Abdirahim ”Husu” Hussein
2016 kustantaja ja kirjailija Matti Suurpää
2017 ihmisoikeusaktivisti ja feministi Sunniva Drake
2018 ylikirjastonhoitaja, sananvapauden ja sensuurin tutkija Kai Ekholm
2019 toimittaja ja tietokirjailija Johanna Vehkoo
2020 ihmisoikeusasiantuntija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja Ujuni Ahmed
2021 Journalistien tukirahasto
2022 elokuvantekijä Katariina Lillqvist
2023 kirjallisen kulttuurin edistäjä Aleksis Salusjärvi
2024 toimittaja Thomas Sandholm
Suomen PENin kotimaan toiminta > Mediataitoviikko

Suomen PEN tekee sananvapausyhteistyötä Kansallisen Audiovisuaalisen Instituutin Mediataitoviikon ja sen yhteistyökumppaneiden kanssa.
Suomen PENin kansainvälinen toiminta

Kansainvälinen yhteistyö on keskeinen osa Suomen PENin toimintaa. Suomen PENillä on muiden Pohjoismaiden kanssa perinteisesti merkittävä rooli PEN Internationalin toiminnassa. Suomen PENin edustajat osallistuvat vuosittain PEN Internationalin kongresseihin. PEN International on lisännyt jäsenmaiden alueellisten verkostojen toimintaa ja eri maiden PEN- keskusten kahdenkeskistä yhteistyötä. Lisäksi Suomen PEN on mukana PEN European Networkin sekä pohjoismaisten PEN-keskusten yhteistyöverkostossa. Venäjänkielisiin alueisiin panostaminen on tärkeää Suomen PENin sananvapaustyössä.
Komiteoiden toiminta > Kieli- ja käännöskomitea

Kieli- ja käännöskomitea keskittyy kieliin ja kääntämiseen liittyviin kysymyksiin sekä siihen, miten ne vaikuttavat kirjoittajiin ja lukijoihin. Komitea edistää kielten ja kulttuurien vuoropuhelua ja toimii pienten ja huonossa asemassa olevien kielten tukemiseksi. Suomessa Kieli- ja käännöskomitea puolustaa erityisesti suomalais-ugrilaisten kielten uhattua asemaa ja saamelaisten kielellisiä oikeuksia. Se pyrkii parhaansa mukaan tukemaan myös muita Suomessa puhuttuja kieliä. Kieli- ja käännöskomitea järjestää kirjallisuustapahtumia, keskustelutilaisuuksia ja julkaisee erikielisiä tekstejä Suomen PENin Vapaa sana -kirjoitussarjassa.
Gironan julistuksen periaatteiden mukaisesti PEN puolustaa ihmiskunnan monikielisyyttä ja kielellisiä oikeuksia kaikkialla maailmassa. Erityisesti edistetään pieniä, uhattuja kieliä ja pienten kielialueiden kirjallisuuden kääntämistä. Suomen PENin Kieli- ja käännöskomitea julkaisee käännöksiä ja muita kirjoituksia Vapaa sana -verkkokirjoitussarjassa sekä juhlavuoden julkaisussa. Kansainvälisessä PEN-yhteistyössä Kieli- ja käännöskomitea pitää erityisesti esillä suomalais- ugrilaisten kielten ja saamen kielen asemaa. Pohjoismais-baltialainen yhteistyö sekä saamen kielen erityisaseman tukeminen ovat komitean painopisteitä.
Komiteoiden toiminta > Naiskomitea

Naiskomitea kartoittaa kirjoittaviin naisiin liittyviä erityisiä sananvapaudellisia kysymyksiä ja pyrkii omalta osaltaan vaikuttamaan maailman kirjoittavien naisten asemaan. Komitea toimii ympäri Suomen ja järjestää kirjallisia iltoja, seminaareja, tapaamisia ja mielenosoituksia tarpeen mukaan, kirjoittaa vainotuille kirjailijoille vankiloihin, kampanjoi vainottujen naiskirjailijoiden puolesta ja järjestää kirjallisuustapahtumia, kuten vuotuisen ystävänpäiväklubin sekä Ainon nimipäivät toukokuussa Aino Kallaksen kunniaksi.