stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Varhaiskuntoutus
Varhaiskuntoutus suomalaisena innovaationa

Varhaiskuntoutus on kansainvälisesti tarkastellen tyypillinen suomalainen toimintatapa. Palveluiden oikea-aikaisuus ja varhainen puuttuminen erilaisiin ongelmiin on itsestään selvä, joskin vaikeasti toteutettavissa oleva, vaatimus kaikkien hyvinvointipalveluiden kohdalla. Erityisesti ammatillista kuntoutusta on arvosteltu liian hitaasta käynnistymisestä, jolloin irtaantuminen työstä on jo päässyt liian pitkälle ja vastaavasti paluu työhön on tullut vaikeaksi. Kansaneläkelaitoksen kehittelemä ja rekisteröimä ASLAK-toiminta (ammatillisesti syvennetty lääketieteellinen kuntoutus) on yksi esimerkki varhaiskuntoutuksesta. Valtiokonttori on omassa ammatillisessa kuntoutuksessaan myös painottanut varhaiskuntoutuksellisia näkökohtia. Samoin vuonna 2004 toteutettu työeläkelain muutos pyrki kuntoutuksen varhentamiseen ottamalla käyttöön työkyvyttömyyden uhkan yhtenä kuntoutuksen myöntöperusteena. 
Varhaiskuntoutuksella on selkeä yhteys ehkäisevään terveydenhuoltoon kuten myös ehkäisevään sosiaalipolitiikkaan laajemminkin. 1960-luvulla määriteltiin terveyspolitiikassa prevention kolme tasoa:
primaaripreventio
sekundaaripreventio
tertiaaripreventio.
Primaaripreventio estää sairaudet ja vammat, sekundaaripreventio estää niiden pahenemisen ja tertiaariprventio minimoi kroonistuneiden sairauksien ja pysyvien vammojen haitat. Varhaiskuntoutus on tässä luokittelussa totuttu sijoittamaan sekundaariprevention ajalliseen etuosaan, ”early secondary prevention”.
Varhaiskuntoutuksesta on muodostunut yksi, voi ehkä sanoa, keskeinen kuntoutuspalvelujärjestelmän kehittämishankkeiden tyyppilaji. Sen merkityksen on varmistanut usein mainittu ongelma, että kuntoutuksen viivästyminen on kuntoutuksen heikon vaikuttavuuden tärkein syy. Ratkaisu on siis ”löytää asiakkaat riittävän ajoissa”, ”tarttua asioihin silloin kun ne eivät ole vielä päässeet pahoiksi” jne. Pääosalla valtion varhaiskuntoutushankkeeseen osallistuneista ”aktiivinen kuntoutusintervention käynnistyi myöhään. Monet arvelivat, että kuntoutuksen vaikutukset olisivat olleet parempia, mikäli kuntoutus olisi järjestynyt jo vuosia aiemmin”. Edellä siteeratun raportin nimi kuitenkin oli ”… ilman sitä mä en olis työelämässä enää”. 
Kelan laitosmuotoisen kuntoutuksen standardin mukaan ASLAK-kuntoutuksen tavoitteena on
parantaa ja ylläpitää työ- ja toimintakykyä sekä asettaa niihin liittyvät henkilökohtaiset kuntoutustavoitteet
oppimisprosessin avulla luoda edellytyksiä kuntoutujan työkyvyn säilyttämiselle ja pitkäaikaiselle parantamiselle
terveydenedistäminen ja neuvonta
auttaa kuntoutujaa arvioimaan ja kehittämään omia työmenetelmiään
käsitellä työn kehittämistä ja siihen liittyvää osaamista sekä yksilöllisesti että työyhteisöllisesti
nivouttaa kuntoutusprosessi työpaikalla ja työterveyshuollossa tapahtuvaan toimintaan
hyödyntää tukiverkostoa kuntoutuksen aikana, esimerkiksi välitehtävien avulla
Vasaraluu

Vasaraluu (lat. malleus) on yksi keskikorvassa sijaitsevista kuuloluista. Muita kuuloluita ovat jalustinluu ja alasinluu. Ne johtavat ääniaaltojen aiheuttamat tärykalvon värähtelyt ns. soikeaan ikkunaan (eteisikkunaan), joka on keski- ja sisäkorvan välisessä luuseinässä.
Vanhan Suomen lahjoitusmaat

Vanhan Suomen lahjoitusmaat olivat yksittäisiä tiloja tai kokonaisia kyliä, joita Venäjän keisarit luovuttivat ansioituneille alaisilleen suuressa Pohjan sodassa ja hattujen sodassa vallatulta Vanhan Suomen alueelta. Lahjoitusmaan saajat eli donetaarit paitsi keräsivät alueelta talonpoikien ja torppareiden verotulot, päättivät pitkälti myös tämän alueen hallinnosta ja oikeudenpidosta.
Lahjoitusmaiden synty

Lahjoitusmaat perustettiin pääasiassa suuren Pohjan sodan aikana vuosina 1713–1721, jolloin Pietari Suuri luovutti Suomessa alueita suosikeilleen. Vuonna 1720 kaikki Viipurin–Käki­salmen tien länsipuolella sijainneita alueita koskeneet lahjoitukset peruutettiin, mutta sodan päättyessä Uudenkaupungin rauhassa Venäjään liitetyllä alueella oli vielä kaikkiaan 736 lahjoitus­maa-aluetta. Myöhemmin niitä perustettiin vielä lisää, mutta myös peruutettiin.
1700-luvun puolenvälin jälkeen ei muutamaan vuosikymmeneen enää perustettu uusia lahjoitusmaita. 1790-luvulla, Ruotsia vastaan käydyn sodan jälkeen, lahjoituksia alettiin kuitenkin myöntää uudestaan, aikaisemmasta poiketen myös Haminan ja Lappeenrannan piirikuntien alueelta, jotka oli liitetty Venäjään vasta hattujen sodan jälkeen Turun rauhassa vuonna 1743.
Alun perin lahjoitus­maan saajilla oli vain oikeus saada haltuunsa niiden asukkaiden maksamat kruununverot, mutta myöhemmin he saivat alueillaan muitakin oikeuksia siinä määrin, että heistä tuli lopulta alueiden tosi­asiallisia omistajia. He saattoivat korottaa veroja, vaatia niiden sijasta päivä­töitä .
Lahjoitusmaaisäntä eli donataari itse asui tavallisesti Pietarissa ja hänen asettamansa tilanhoitaja, vouti (moisneikka, upraviteli) toimi paikallisessa hovissa alueellisena vallankäyttäjänä. Usein nämä voudit olivat taustaltaan saksalaisia tai baltteja ja heidän itsevaltaiset toimintatapansa olivat vieraita paikalliselle väestölle.
Lahjoitusmaahovin kantatilaa nimitettiin hovileiriksi eli ”pääkonttori”. Se sijaitsi alueen parhailla viljelypaikoilla ja töihin käytettiin lampuotien verotyöpäiviä. Pääsääntönä oli, että veroista kuului ⅓ kruunulle ja ⅔ donataarille. Isännän osuuden kasvattamiseksi lahjoitusmaahovi saattoi omavaltaisesti korottaa verojen ja työsuoritusten määriä.
Pinta-alaltaan suurin lahjoitus­maa 1700-luvun lopussa oli kreivi Aleksei Orlov-Tšesmenskin hallitsema Salmin donaatio eli lahjoitusmaa,  jonka peri hänen tyttärensä Anna vuonna 1807.  Lahjoitusmaita omistivat myös muun muassa Musin-Puškinin, Kušeljev-Besborodkon ja Freedrickszin suvut.
Lahjoitusmaat autonomian aikana

Vuonna 1812 Vanha Suomi liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan, ja siitä muodostettiin Viipurin lääni. Tähän aikaan lahjoitus­maita pidettiin jo yhteiskunnallisena ongelmana. Kartanonherrat saattoivat riistää talonpoikia julmastikin. Kysymys lahjoitus­maiden aseman järjestämisestä jätettiin Suomen hallituksen ratkaistavaksi, ja vuonna 1817 annettiin asetus, jonka mukaan lahjoitus­maat oli tietyissä tapauksissa katsottava rälssi­tiloiksi, joihin niiden isännillä oli täysi oikeus ja viljelijät olivat vuokralaisia. Tällaisia rälssi­tiloja oli 145, kun taas muut, kaikkiaan 2 400 tilaa katsottiin lahjoitus­tiloiksi, joihin talon­pojilla oli omistus­oikeus, mutta heidän maksamansa verot menivät lahjoituksen saajille. Lahjoitus­maiden haltijat eivät kuitenkaan hyväksyneet tätä ratkaisua, minkä vuoksi asiaa ratkaisemaan asetetun komitean esityksestä vuonna 1826 annettiin uusi asetus, jonka mukaan kaikki lahjoitus­maat oli katsottava rälsseiksi.  Asetus tuli voimaan vuonna 1837, ja se johti siihen, että kymmenet­tuhannet ihmiset häädettiin tiloiltaan, mikäli he eivät suostuneet isäntien ehtoihin. Tätä asetusta voitiin syystä pitää talon­poikien laillisten ja perustus­laillisten oikeuksien törkeänä loukkauksena. Seurauksena oli myös suuri joukko oikeus­riitoja, joita käsiteltiin vuonna 1839 perustetussa Viipurin hovi­oikeudessa.
Lahjoitusmaat autonomian aikana > Lahjoitusmaiden lunastus

Jo vuodesta 1860 lähtien Suomen valtio lunasti muutamia lahjoitus­maita. Vuonna 1864 säätyvaltiopäivät päättivät, että valtio hankkisi vähitellen kaikki lahjoitus­maat, minkä jälkeen talon­pojat saisivat lunastaa ne itselleen perintö­tiloiksi pitkä­aikaisen valtion­lainan avulla.
Vuonna 1867 säädyt myönsivät tarkoitukseen 12 miljoonan markan määrärahan, jonka katsottiin riittävän kaikkien lahjoitus­maiden lunastamiseen. Vuoteen 1890 mennessä valtio oli lunastanut kaikki lahjoitus­maat, mutta tämän jälkeenkin kesti vielä kauan, ennen kuin kaikki niillä asuneet talon­pojat olivat saaneet ostetuiksi ne itselleen. Viimeiset, Suo­järvellä ja Korpi­selällä sijainneet tilat myytiin niiden viljelijöille perinnöllisellä omistus­oikeudella vasta vuonna 1922.
Entiset lahjoitusmaat nykyisin

Toisen maailmansodan aikana tehdyillä rauhan­sopimuksilla suurin osa entisistä lahjoitus­maista joutui Neuvosto­liitolle luovutetulle alueelle. Nykyisen Suomen alueella ainoa lahjoitusmaakartano on Koitsanlahti. Se sijaitsee noin kymmenen kilometriä Parikkalan keskustasta Simpelejärven itärannalla korkean harjun laella.
Aiheesta muualla

Nagaikka päiväpalkkana. Kolmatta vuosisataa kestänyt oikeustaistelu, Suomen Kuvalehti, 23.11.1935, nro 47, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aarno Karimo : Kunnioita isääsi ja äitiäsi. Lahjoitusmaiden synkkää historiaa, Suomen Kuvalehti, 28.11.1936, nro 48, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Varpu (nimi)

| Varpu |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  20. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  sana varpu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varpu on suomalainen naisen etunimi, joka johtuu matalaa puuvartista kasvia tai lehtipuun oksaa tarkoittavasta sanasta varpu. Karjalassa sitä on käytetty myös Valpuri-nimen puhuttelumuotona, ja ortodoksit ovat pitäneet sitä Barbara-nimen vastineena.
Nimi Varpu on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 2601 henkilölle. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien, ja nimipäivä on 20. syyskuuta.
Tunnettuja Varpu-nimisiä

Varpu Lindström (1948–2012), suomalais-kanadalainen sosiaalihistorioitsija ja professori
Varpu Marjomäki (s. 1962), solu- ja molekyylibiologian professori
Varpu Reilin (s. 1937), näyttelijä
Varpu Siirala (1925–2017), sellisti ja musiikkipedagogi
Varpu Sintonen (1943–2018), pappi ja kansalaisaktivisti
Varpu Tavi (s. 1957), antropologi, tietokirjailija ja toimittaja
Varpu Tikanoja (1928–1983), kuvataiteilija
Varpu Tuovinen (1936–2020), kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä
Varpu Vilkuna (1951–2014), toimittaja ja kirjailija
Kuvitteellisia Varpu-nimisiä

Varpu, päähenkilö Selma Vilhusen ohjaamassa elokuvassa Tyttö nimeltä Varpu
Vantaan kuvataidekoulu

Vantaan kuvataidekoulu ja lasten Kulttuurikeskus Orvokki toimivat aiemman Tikkurilan koulun rakennuksessa Vantaan Tikkurilassa (Orvokkitie 15).
Vantaan kuvataidekoulu on Vantaan kaupungin ylläpitämä, lapsille ja nuorille (5−20-v.) suunnattu vapaa-ajan oppilaitos. Opetus seuraa kuvataiteen perusopetuksen laajaa oppimäärää. Lisäksi kuvataidekoulu järjestää lyhytkursseja lapsille, perheille ja aikuisille. Opettajat ovat kuvataide-opettajia ja visuaalisen alan ammattilaisia. Opetuspisteitä on eri puolilla Vantaata. Toiminta on maksullista.
Opetus

Opetusta annetaan tavallisesti 12–14 oppilaan ryhmissä. Varhaisiän- ja perusopinnoissa ryhmä koostuu joko samanikäisistä tai kahden ikäryhmän oppilaista. Syventävissä työpajoissa ikäjakauma on suurempi. Ryhmät kokoontuvat iltapäivisin ja iltaisin. Opetus on jaettu 34 opintoviikolle.
Opetuksen muodot:
Varhaisiän opinnot (5–6v)
Perusopinnot (7–12v)
Syventävät eli työpajaopinnot (13–20v)
Perus- ja syventävissä opinnoissa oppilas saa vuosittain kirjallisen arvioinnin opettajaltaan. Perusopintojen päättyessä oppilas saa perusopintojen päättötodistuksen ja opettajan kirjallisen arvioinnin opinnoistaan ja vapaaehtoisesta portfoliostaan. Syventävien opintojen päätteeksi oppilas voi halutessaan tehdä päättötyön. Opiskelija voi tehdä vapaaehtoisen päättötyön täytettyään 16 vuotta ja opiskeltuaan vähintään kolme vuotta työpajoissa. Se sisältää teoksen, portfolion ja siihen liittyvän itsearvioinnin. Päättötyöstä saa numeroarvosanan ja kirjallisen kuvauksen osaamisesta vähintään kahdelta arvioijalta
Työpajat

Työpajat ovat valinnaisia ja niihin ilmoittaudutaan vuodeksi kerrallaan. Työpajoissa oppilas syventää perusopinnoissa hankkimiaan tietoja ja taitoja valitsemallaan kuvataiteen tai kuvallisen median alueella. Työpajoja järjestetään Kulttuurikeskus Orvokissa (Tikkurila), Myyrmäkitalossa (Myyrmäki), Kartanonkosken koululla (Pakkala) ja Lumossa (Korso).
Työpajat > Työpajojen alueet

Arkkitehtuuri ja muotoilu
Digitaalinen kuvankäsittely ja valokuvaus
Keramiikka
Naamio- ja nukke
Kuvataide ja nykytanssi
Kuvitus
Piirustus ja maalaus
Piirustus ja taidegrafiikka -omaa viivaa etsimässä
Sarjakuva
Valokuva
Laaja kuvataide
Peliohjelmointi ja pelihahmojen suunnittelu 1.0
Nykytaide
Tekstiilitaide
Aiheesta muualla

Vantaan kuvataidekoulu
Vantaan kuvataidekoulun Facebook
Lastenkulttuurikeskus Toteemin rakennus rakennettiin Myyrmäkeen jo vuonna 1975. Toteemin vihkiäisten myötä vuonna 1989 Vantaan kuvataidekoulu aloitti toimintansa rakennuksessa.
Vartiamäki

Vartiamäki (ven. Вартемя́ги, Vartemjagi) on kylä Karjalankannaksen eteläosassa Leningradin alueen Seuloskoin piirin Ohalatvan kunnassa Ohtajoen rannalla. Asukkaita on 900 henkeä (vuonna 2007).
Vartiamäki mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Tuolloin se kuului Pähkinälinnan läänin Korpiselän pogostaan. Nimi perustunee Venäjän ja Ruotsin välisellä Pähkinäsaaren rauhan rajalla sijainneeseen vartiopaikkaan.
Vuosina 1628–1656 Vartiamäessä sijaitsi Korpiselän luterilaisen seurakunnan kirkko. 1900-luvun alkuun saakka kylässä asui venäläisten lisäksi myös inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Toksovan seurakuntaan.
Vuosina 1743–1917 Vartiamäen kartano kuului Šuvalovin kreivisuvulle. Vuosina 1826–1840 Šuvalovit rakennuttivat kylään arkkitehti Viscontin suunnitteleman ortodoksikirkon, joka nykyään kuuluu pyhän Johanneksen nunnaluostarille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vartiamäen kylä Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Vartiamäen kartano Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Pentti Vartia

Pentti Lauri Ilmari Vartia (s. 12. heinäkuuta 1943 Helsinki) on suomalainen taloustieteilijä. Hän väitteli taloustieteen tohtoriksi vuonna 1974 aiheenaan Suomen kansantalouden ekonometrinen malli. Vartia työskenteli Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen johtajana 1983–2005 ja Elinkeinoelämän valtuuskunnan (EVA) toimitusjohtajana 2000–2005. Hän on Helsingin yliopiston taloustieteen dosentti.
Presidentti Tarja Halonen myönsi Pentti Vartialle professorin arvonimen vuonna 2002.
Teokset

Vartia, Pentti: Talouden ennustamisen vaikeus.  Helsinki:  Elinkeinoelämän tutkimuslaitos, ETLA, 1994.  ISBN 951-628-202-4  Teoksen verkkoversio.
Vartia, Pentti & Ylä-Anttila, Pekka: Kansantalous 2021.  (Etla B 126)  Helsinki:  Elinkeinoelämän tutkimuslaitos, ETLA, 1996.  ISBN 951-628-238-5  Teoksen verkkoversio.
Kiander, Jaakko & Vartia, Pentti: Suuri lama: Suomen 1990-luvun kriisi ja talouspoliittinen keskustelu.  (Etla B 143)  Helsinki:  Taloustieto, 1998.  ISBN 951-628-261-X
Vaška

| Vaška |
| --- | --- |

Laskupaikka:  Mezenjoki
Maat:  Venäjä
Pituus:  305 km
Virtaama:  184 m³/s
Valuma-alue:  21 000 km²
Vaška (ven. Ва́шка, komiksi Ву, Vu) on Mezenin sivujoki Komin tasavallassa ja Arkangelin alueella Venäjällä. Sen pituus on 605 kilometriä, valuma-alueen laajuus 21 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama Reštšelskajan kylän luona 184 kuutiometriä sekunnissa.
Vaška saa alkunsa Mezenin ja Vienanjoen vedenjakajalta, virtaa kohti pohjoista ja laskee Mezeniin Lešukonskojen piirikeskuksen luona. Joen varrella sijaitsee Blagojevon taajama.
Vasilikí (Kálymnos)

| --- | --- |
Muut nimet:  Vasilikó (Βασιλικό)
Sijainti:  36°57′18″N, 27°09′56″E, Kálymnos Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,003 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vasilikí (kreik. Βασιλική, myös Vasilikó, Βασιλικό) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Psérimoksen saaren pohjoisrannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,003 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Vasilikí kuuluu Kálymnoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Vasara ja nauloja

| ”Vasara ja nauloja” Leevi and the Leavings |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Rakkauden planeetta
 B-puoli: ”Sunnuntaiksi San Franciscoon”
 Julkaistu: 1994
 Tuottaja(t): Johanna Kustannus
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Pyramid
Leevi and the Leavingsin muut singlet
| ”Mieletön Melinda” 1993 | ”Vasara ja nauloja” 1994 | ”Rei Ban Bombay” 1995 |
Vasara ja nauloja on Leevi and the Leavings -yhtyeen vuonna 1994 julkaistu single, jonka b-puolella on kappale ”Sunnuntaiksi San Franciscoon”. Single oli tulevalta, vuonna 1995 julkaistulta Rakkauden planeetta -albumilta.
Kappaleen on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.
Rautia otti laulun tunnuskappaleeksi televisiomainoksiinsa.
Luomistyö

Gösta Sundqvist saattoi toisinaan ottaa sanoituksiinsa otteita levytyssessioiden välissä pidettyjen kahvitaukojen keskusteluista. Tuottaja Pekka Aarnio oli remontoimassa vanhaa puutaloa kodikseen, ja päätti kysyä Sundqvistilta neuvoa: ”eikö ollut aika erikoista, että oli tarjolla palonkestävää lasivillaa, joka oli niin kovaa, että sitä saattoi sahata sahalla.” Sundqvist ei tuolloin vastannut kysymykseen, mutta kuukautta myöhemmin viittasi siihen laulun kertosäkeessä.
Vaskuunjärven valuma-alue

Vaskuunjärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.44) on Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 70,53 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 3,43 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Vaskivesi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Tarjanneveden alueelle (35.41).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat viisi aluetta tai valuma-aluetta :
Koronjoen alue (35.441)
Vaskuunjärven alue (35.442)
Saukkolammin valuma-alue (35.443)
Ilvesperänpuron valuma-alue (35.444)
Palolamminojan valuma-alue (35.445)
Vasarankylä

Vasarankylän sijainti Lapinjärvellä
Vasarankylä (ruots. Norrby) on kylä Lapinjärven kunnassa. Kylän vanha nimi on Vasarby, josta juontuu suomenkielinen nimi, mutta ruotsinkielinen Norrby (suom. Pohjankylä) on saanut alkunsa todennäköisesti kylän sijainnista suhteessa Lapinjärven kirkonkylään: kylä rajoittuukin etelässä Kirkonkylään, idässä Lindkoskeen, koillisessa Pukaroon ja lännessä Ingermaninkylään. Vasarankylästä on löytynyt vanhimmat merkit (yhdessä Lindkosken kanssa) Lapinjärven asutuksesta kivikaudelta. Asukkaita Vasarankylässä on 144. Vasarankylässä sijaitsee seuratalo Wasargård, joka on palanut vuosina 1938 ja 1963, mutta rakennettu aina uudestaan. Vasarankylässä on myös toiminut meijeri, joka perustettiin vuonna 1891.
Alueita ja luonnon nähtävyyksiä

Lappängen (suom. Lapinniitty)
Högberget
Falkberget
Ekström

Ekström on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anna Ekström (s. 1959), ruotsalainen poliitikko ja ministeri
Arthur Ekström (1899–1991), suomenruotsalainen kirjailija
Esther Ekström (1899–1955), suomenruotsalainen kirjailija
Fritz Walter Ekström (1871–1920), suomalainen juristi, professori
Hanna Ekström (s. 1972), suomalainen jalkapalloilija
Holger Ekström (1901–1979), suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Ivar Ekström (1891–1971), suomalainen metsäteknikko ja valokuvaaja
Jussi Ekström (s. 1988), suomalainen jalkapalloilija
Lars Ekström (s. 1963), suomalainen koripalloilija ja valmentaja
Lars Ekström (s. 1956), ruotsalainen säveltäjä
Martin Ekström (1887–1954), ruotsalainen ammattisotilas ja seikkailija
Mattias Ekström (s. 1978), ruotsalainen kilpa-autoilija
Miika Ekström (s. 1984), suomalainen jalkapalloilija
Nikolai Ekström (1858–1926), suomenruotsalainen kirjailija
Olof Johan Ekström (1819–1995), suomalainen lääninsihteeri, laamanni ja valtioneuvos
Per Ekström (1844–1935), ruotsalainen taiteilija
Rudolf Ekström (1895–1971), suomalainen painonnostaja
Saara Ekström (s. 1965), suomalainen taiteilija
Sanny Ekström (1869–1920), suomalainen kirjastonhoitaja ja runoilija
Torsten Ekström (1926–2015), suomalainen graafikko, postimerkkien ja seteleiden suunnittelija
Yngve Ekström (1913–1988), ruotsalainen huonekalusuunnittelija, kuvanveistäjä ja arkkitehti.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Varsovan metro

Varsovan metro on metrojärjestelmä Varsovassa, Puolan pääkaupungissa. Se avattiin Puolan ensimmäisenä metrojärjestelmänä vuonna 1995 ja on edelleen Puolan ainoa metrojärjestelmä. Metrolinjoja on kaksi ja pituutta sillä on 32,1 kilometriä.
Historia

Metroa kaavailtiin Varsovaan jo vuonna 1918. Työt pääsivät alkamaan 1938. Toinen maailmansota kuitenkin hidasti hanketta ja rakennustyöt aloitettiin uudelleen vasta vuonna 1984.
Syksyllä 2010 alettiin rakentaa toista metrolinjaa M2. Sen ensimmäinen osa valmistui vuonna 2013.
Tulevaisuus

Tulevaisuudessamilloin? tullaan metroa laajentamaan rakentamalla 3. linja.
Varsovan ensimmäinen metrolinja M1 sinisellä, kuvassa myös linja M2 ja tuleva linja M3.
Plac Wilsonan metroasema
Wierzbnon metroasema
Victor Vasarely

Victor Vasarely
Vasarelyn teos Pálosin kirkon pihassa Pécsissä.
Victor Vasarely, oikealta nimeltään Győző Vásárhelyi, (9. huhtikuuta 1906 Pécs – 15. maaliskuuta 1997 Pariisi) oli unkarilais-ranskalainen taidemaalari. Hän oli op-taiteen pioneeri ja merkittävimpiä kineettisen taiteen tekijöitä.
Vasarely tunnetaan abstrakteista maalauksista, jotka synnyttivät optisia kohokuvia tai liikkeen ja värähtelyn optisia harhoja. Maalaukset rakentuivat geometrisista kuvioista ja kirkkaiden värien rinnastuksista. Hän sommitteli myös viivastojen ja kineettisten verkkojen avulla.
Ranskassa on Aix-en-Provencessa Vasarely-museo. Museon ulkoseinillä on suuria Vasarelyn maalauksia. Myös Vasarelyn synnyinkaupungissa Pécsissä on hänelle omistettu museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Victor Vasarely Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Varesjoki

| Varesjoki |
| --- | --- |
 Varesjokea Varesjoen sahan luona
Alkulähde:  Varesjärvi
Laskupaikka:  Aneriojärvi
Maat:  Suomi
Pituus:  noin 13 km
Alkulähteen korkeus:  86,1 m
Valuma-alue:  57,71 km²
Varesjoki on Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluva joki Kiikalassa ja Suomusjärvellä Salossa.
Joen kulku

Noin 13 kilometrin pituinen joki saa alkunsa Varesjärvestä Kiikalassa ja laskee Aneriojärveen Suomusjärvellä. Yläjuoksullaan joki on Kiikalan Saaren ja Yltäkylän, sitten Kiikalan Silvan ja Yltäkylän kylien rajajokena, virtaa keskijuoksullaan Kiikalan Yltäkylän ja alajuoksullaan Suomusjärven Kitulan kylien alueilla ja laskee Aneriojärveen Suomusjärven Laperlan ja Kitulan kylien rajalla.
Luonnonarvot

Yläjuoksullaan Varesjoki muodostaa noin 20 metriä syvän puronotkon Kolmanteen Salpausselkään kuuluvalla Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -alueella. Notkoon liittyy useita sivupuroja sekä hetteisiä lähdealueita ja vanhaa metsää, jotka kuuluvat soidensuojelun ja vanhojen metsien suojeluohjelmiin ja on merkitty suojeltaviksi myös luonnonsuojelulailla.
Kulttuuriympäristö

Alajuoksullaan joki virtaa vanhojen viljelysmaisemien halki, ja sen varteen jäävät Kiikalan Yltäkylän historiallinen kylätontti ja vanhimmat pellot. Tämä Aneriojärven kyläasutukseksi nimetty kokonaisuus, johon sisältyvät myös Suomusjärven Häntälän ja Laperlan kylät Aneriojärven rannalla, kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Vuodesta 1751 aina 1900-luvun loppuvuosikymmeniin Varesjoen varressa joen yläjuoksulla Kiikalan Saaren ja Yltäkylän kylien rajalla toimi alueen metsävaroja hyödyntänyt Varesjoen saha.