stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1949
Syntyneitä > Heinäkuu−syyskuu

2. heinäkuuta – Riitta Loiva (Miina Äkkijyrkkä, ”Liina Lång”), suomalainen kuvataiteilija ja karjanhoitaja
3. heinäkuuta – Bo Xilai, kiinalainen poliitikko
5. heinäkuuta – Sepp Schauer, saksalainen näyttelijä
7. heinäkuuta – Shelley Duvall, yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja
8. heinäkuuta – Pekka Niemelä, suomalainen biodiversiteetti- ja ympäristötutkimuksen professori
15. heinäkuuta – Carl Bildt, Ruotsin pääministeri 1991–1994
15. heinäkuuta – Muhammad ibn Rašid Al Maktum, Dubain hallitsija, Arabiemiraattien pääministeri ja varapresidentti
15. heinäkuuta – Tom Pryce, walesilainen Formula 1 -kuljettaja (k. 1977)
17. heinäkuuta – Zlatko Mateša, Kroatian pääministeri 1995–2000
22. heinäkuuta – Ulla-Leena Alppi, suomalainen poliitikko, kirjailija ja sijaisvanhempikouluttaja
22. heinäkuuta – Lasse Virén, suomalainen poliitikko ja juoksija (nelinkertainen olympiavoittaja)
24. heinäkuuta – Michael Richards, yhdysvaltalainen näyttelijä
24. heinäkuuta – Joan Enric Vives Sicília, espanjalainen Urgelin piispa ja toinen Andorran valtionpäämiehistä
26. heinäkuuta – Roger Taylor, brittiläinen rumpali (”Queen”)
31. heinäkuuta – Kristina Carlson (”Mari Lampinen”, ”Kristina Alapuro”), suomalainen kirjailija
31. heinäkuuta – Tarleena Sammalkorpi, suomalainen toimittaja ja suomentaja (k. 2016)
3. elokuuta – Pertti Kaijanlaakso, suomalainen nyrkkeilijä (k. 2018)
6. elokuuta – Olli Ahvenlahti, suomalainen kapellimestari, säveltäjä ja pianisti
8. elokuuta – Matti Ruohonen, suomalainen iskelmälaulaja ja -säveltäjä
9. elokuuta – Abdullah Öcalan, turkkilainen kurdipoliitikko
10. elokuuta – Jarmo (Jake) Nyman, suomalainen musiikkitoimittaja
12. elokuuta – Mark Knopfler, skotlantilainen muusikko (”Dire Straits”)
17. elokuuta – Julian Fellowes, brittiläinen käsikirjoittaja, näyttelijä, kirjailija ja elokuvaohjaaja
17. elokuuta – Henning Jensen, tanskalainen jalkapalloilija (k. 2017)
17. elokuuta – Alpo Rusi, suomalainen diplomaatti
20. elokuuta – Phil Lynott, irlantilainen rockmuusikko (k. 1986)
24. elokuuta – Pia Degermark, ruotsalainen elokuvanäyttelijä
25. elokuuta – Chaim Witz (Eugene Klein, ”Gene Simmons”), yhdysvaltalainen muusikko (”Kiss”)
31. elokuuta – Richard Gere, yhdysvaltalainen näyttelijä
31. elokuuta – David Politzer, vuoden 2004 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut yhdysvaltalainen teoreettisen fysiikan professori
2. syyskuuta – Seppo Närhi, suomalainen laulaja
3. syyskuuta – Petros VII, Aleksandrian ortodoksinen patriarkka (k. 2004)
8. syyskuuta – Raoul Cédras, haitilainen upseeri, valtionpäämies 1991–1994
9. syyskuuta – Jorma Toiviainen, suomalainen sanoittaja (k. 2011)
10. syyskuuta – Tarja Kautto, suomalainen poliitikko
16. syyskuuta – Kabibulla Džakupov, kazakstanilainen poliitikko
23. syyskuuta – Bruce Springsteen, yhdysvaltalainen muusikko
Syntyneitä > Lokakuu−joulukuu

2. lokakuuta – Richard Hell, yhdysvaltalainen laulaja, basisti, lauluntekijä ja kirjailija
2. lokakuuta – Pekka Ryynänen, suomalainen kuvataiteilija
3. lokakuuta – Lindsey Buckingham, yhdysvaltalainen kitaristi ja laulaja
5. lokakuuta – Peter Ackroyd, brittiläinen kirjailija, toimittaja ja kirjallisuusarvostelija
8. lokakuuta – Sigourney Weaver, yhdysvaltalainen näyttelijä
13. lokakuuta – Egil Olli, norjansaamelainen poliitikko
15. lokakuuta – Tanya Roberts, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 2021)
17. lokakuuta – Göran Färm, ruotsalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
21. lokakuuta – Benjamin Netanjahu, Israelin yhdeksäs pääministeri
22. lokakuuta – Arsène Wenger, ranskalainen jalkapalloilija ja valmentaja
26. lokakuuta – Hannele Rubinstein, suomalainen teatteriohjaaja
27. lokakuuta – Garry Tallent, yhdysvaltalainen muusikko
1. marraskuuta – Pekka Joutsi, suomalainen sanaristikoiden laatija
3. marraskuuta – Anna Wintour, brittiläis-yhdysvaltalainen päätoimittaja
9. marraskuuta – Kenneth Stevenson, brittiläinen anglikaaninen piispa (k. 2011)
10. marraskuuta – Uula Laakso, suomalainen näyttelijä
16. marraskuuta – Jukka Alihanka, suomalainen lääkäri, unitutkija, sanoittaja ja säveltäjä (k. 2013)
17. marraskuuta – Nguyễn Tấn Dũng, Vietnamin pääministeri
18. marraskuuta – Sverre Diesen, norjalainen kenraali
20. marraskuuta – Juha Mieto, suomalainen hiihtäjä
21. marraskuuta – Risto Lauriala, suomalainen pianisti
21. marraskuuta – Heikki Määttänen, suomalainen näyttelijä (k. 2002)
26. marraskuuta – Marí Alkatiri, itätimorilainen poliitikko
28. marraskuuta – Aleksandr Godunov, venäläinen balettitanssija (k. 1995)
1. joulukuuta – Sebastián Piñera, Chilen presidentti 2010–2014 ja 2018–2022 (k. 2024)
3. joulukuuta – Mikael Lilius, suomalainen yritysjohtaja
4. joulukuuta – Jeff Bridges, yhdysvaltalainen näyttelijä
6. joulukuuta – Esa Suvilehto, suomalainen näyttelijä
7. joulukuuta – Tom Waits, yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, elokuvasäveltäjä ja näyttelijä
9. joulukuuta – Anne Enger, norjalainen poliitikko
11. joulukuuta – Peter Brixtofte, tankalainen poliitikko (k. 2016)
12. joulukuuta – Bill Nighy, englantilainen näyttelijä
14. joulukuuta – Inger Lise Rypdal, norjalainen laulaja ja näyttelijä
15. joulukuuta – Don Johnson, yhdysvaltalainen näyttelijä
16. joulukuuta – Billy Gibbons, yhdysvaltalainen kitaristi (ZZ Top)
21. joulukuuta – Thomas Sankara, Burkina Fason entinen johtaja (k. 1987)
22. joulukuuta – Robin Gibb, brittiläinen laulaja ja lauluntekijä (k. 2012)
26. joulukuuta – José Ramos Horta, vuoden 1996 Nobelin rauhanpalkinnon saanut itätimorilainen poliitikko, Itä-Timorin presidentti 2007–2012
26. joulukuuta – Mihail Bojarski, venäläinen näyttelijä
28. joulukuuta – Pirkko Alitalo, suomalainen talouselämän vaikuttaja ja Pohjola Vakuutuksen ent. varatoimitusjohtaja
Syntyneitä > Tuntematon päivämäärä

Ulla Aartomaa, suomalainen museoamanuenssi
Markku Auvinen, suomalainen Harjavallan ja Valkeakosken kaupunginjohtaja
Kuolleita > Tammikuu−maaliskuu

1. tammikuuta – Donald Heins, englantilais-kanadalainen viulisti, urkuri, kapellimestari ja säveltäjä (s. 1878)
9. tammikuuta – Tommy Handley, englantilainen näyttelijä (s. 1892)
13. tammikuuta – Aino Aalto, suomalainen arkkitehti (s. 1894)
14. tammikuuta – Joaquin Turina, espanjalainen säveltäjä (s. 1882)
16. tammikuuta – Vasili Degtjarjov, neuvostoliittolainen asesuunnittelija (s. 1880)
19. tammikuuta – Uno Wikström, suomalainen näyttelijä (s. 1897)
20. tammikuuta – Gustaf Komppa, suomalainen kemisti ja Turun yliopiston kansleri (s. 1867)
28. tammikuuta – Emil Cedercreutz, suomalainen kuvanveistäjä (s. 1879)
2. helmikuuta – Rauli Tuomi, suomalainen näyttelijä (s. 1919)
5. helmikuuta − Ernst Estlander, suomalainen lakimies ja poliitikko (s. 1870)
5. helmikuuta – Rudolf Peersen, norjalainen poliitikko (s. 1868)
11. helmikuuta – Axel Munthe, ruotsalainen lääkäri ja kirjailija (s. 1857)
12. helmikuuta – Hassan al-Banna, egyptiläinen islamisti, Muslimiveljeskunnan perustaja (s. 1906)
20. helmikuuta – Anders Beer Wilse, norjalainen valokuvaaja (s. 1865)
25. helmikuuta – Asti Vermanen, suomalainen taidemaalari (s. 1892)
27. helmikuuta – Kaarlo Blomstedt, suomalainen historioitsija (s. 1880)
27. helmikuuta – E. Y. Pehkonen, suomalainen poliitikko ja valtioneuvos (s. 1882)
4. maaliskuuta – Karolina Widerström, ruotsalainen gynekologi, feministi ja poliittinen vaikuttaja (s. 1856)
9. maaliskuuta – Axel Fredrik Charpentier, suomalainen juristi, oikeuskansleri 1918–1928 (s. 1865)
12. maaliskuuta – Anna-Maria Tallgren, suomalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija (s. 1886)
16. maaliskuuta – Alma Söderhjelm, suomalainen historiantutkija ja kirjailija (s. 1870)
30. maaliskuuta – Friedrich Bergius, vuoden 1931 Nobelin kemianpalkinnon saanut saksalainen kemisti (s. 1884)
Kuolleita > Huhtikuu−kesäkuu

2. huhtikuuta – Emil Söderström, suomalainen jääkärieverstiluutnantti (s. 1894)
5. huhtikuuta – Eduard Grüneisen, saksalainen fyysikko (s. 1877)
15. huhtikuuta – Wallace Beery, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1885)
15. huhtikuuta   – Niilo Latva, suomalainen taidemaalari (s. 1898)
22. huhtikuuta – Félix d’Herelle, kanadalainen mikrobiologi (s. 1873)
26. huhtikuuta – Alma Koskinen, suomalainen kotiteollisuuden edistäjä (s. 1872)
28. huhtikuuta – Chairil Anwar, indonesialainen runoilija (s. 1922)
4. toukokuuta – Valentino Mazzola, italialainen jalkapalloilija (s. 1919)
6. toukokuuta – Maurice Maeterlinck, vuoden 1911 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut belgialainen kirjailija (s. 1862)
7. toukokuuta – Leo Harmaja, suomalainen talous- ja tilastotieteilijä (s. 1880)
9. toukokuuta – Ludvig II, Monacon ruhtinas (s. 1870)
11. toukokuuta – William Lönnberg, suomalainen taidemaalari (s. 1887)
21. toukokuuta – Klaus Mann, saksalainen kirjailija (s. 1906)
22. toukokuuta – James Forrestal, Yhdysvaltain puolustusministeri (s. 1892)
22. toukokuuta – Hans Pfitzner, saksalainen säveltäjä ja musiikkiteoreetikko (s. 1869)
27. toukokuuta – Robert Ripley, yhdysvaltalainen piirtäjä, yrittäjä ja harrastaja-antropologi (s. 1890)
4. kesäkuuta – Maurice Blondel, ranskalainen filosofi (s. 1861)
9. kesäkuuta – Maria Cebotari, romanialaissyntyinen sopraano (s. 1910)
9. kesäkuuta – Eetu Murros, suomalainen rakennusmestari (s. 1880)
10. kesäkuuta – Sigrid Undset, vuoden 1928 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut norjalainen kirjailija (s. 1882)
11. kesäkuuta – Oskar Saxelin, suomalainen taidemaalari (s. 1862)
16. kesäkuuta – K. A. Paloheimo, suomalainen teollisuusmies ja vuorineuvos (s. 1862)
24. kesäkuuta – Themistoklís Sofoúlis, Kreikan pääministeri (s. 1861)
26. kesäkuuta – Julia Sucksdorff, suomalainen tietokirjailija ja taidemaalari (s. 1864)
27. kesäkuuta – Alejandro Lerroux, espanjalainen poliitikko ja pääministeri (s. 1864)
Kuolleita > Heinäkuu−syyskuu

2. heinäkuuta – Georgi Dimitrov, bulgarialainen kommunistipoliitikko (s. 1882)
7. heinäkuuta – K. R. Brotherus, suomalainen valtio-opin professori (s. 1880)
18. heinäkuuta – Vítězslav Novák, tšekkiläinen säveltäjä ja musiikinopettaja (s. 1870)
4. elokuuta – Jussi Sihvo, suomalainen jääkärikenraalimajuri (s. 1892)
8. elokuuta – Johan Brüning, suomalainen eläinlääkäri ja sotakorkeakoulun perustaja (s. 1877)
9. elokuuta – Edward Thorndike, yhdysvaltalainen kasvatustieteilijä ja professori (s. 1874)
13. elokuuta – Uno Harva, suomalainen uskontotieteilijä (s. 1882)
16. elokuuta – Margaret Mitchell, yhdysvaltalainen kirjailija (s. 1900)
16. elokuuta   – Knut Tallqvist, suomalainen seemiläisten kielten tutkija ja professori (s. 1865)
21. elokuuta – Hellevi Takkinen, suomalainen lastenkirjailija (s. 1930)
7. syyskuuta – K. F. Mattsson, suomalainen poliitikko ja Tampereen apulaiskaupunginjohtaja (s. 1873)
8. syyskuuta – Richard Strauss, saksalainen säveltäjä (s. 1864)
12. syyskuuta – Erik Adolf von Willebrand, suomalainen lääketieteen professori (s. 1870)
13. syyskuuta – August Krogh, vuoden 1920 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut tanskalainen fysiologi ja eläintieteilijä (s. 1874)
19. syyskuuta – Níkos Skalkótas, kreikkalainen säveltäjä (s. 1904)
20. syyskuuta – Richard Dix, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1893)
21. syyskuuta – Hillari Johannes Viherjuuri (”Veli Giovanni”), suomalainen opettaja, toimittaja, kustannusjohtaja ja sarjakuvantekijä (s. 1889)
22. syyskuuta – Kim Jong-suk, pohjoiskorealainen kommunisti, Kim Il-sungin ensimmäinen puoliso ja Kim Jong-ilin äiti (s. 1917)
28. syyskuuta – Karl F. Sundman, suomalainen tähtitieteilijä ja matemaatikko (s. 1873)
Kuolleita > Lokakuu−joulukuu

1. lokakuuta – Buddy Clark, yhdysvaltalainen laulaja (s. 1912)
8. lokakuuta – Hendrik Cornelis Siebers, alankomaalais-indonesialainen lintutieteilijä (s. 1890)
10. lokakuuta – Wilhelm Bensow, suomalainen kauppaneuvos (s. 1864)
12. lokakuuta – Viktor Andro, suomalainen lentäjä ja laskuvarjohyppääjä
12. lokakuuta   – Armas Kemppi, suomalainen jääkärieversti (s. 1893)
14. lokakuuta – Aaro Pajari, suomalainen kenraalimajuri ja Mannerheim-ristin ritari (s. 1897)
15. lokakuuta – László Rajk, Unkarin kommunistijohtaja (teloitettiin) (s. 1909)
14. lokakuuta   – Johannes Öhquist, suomalainen kielenopettaja, taidehistorioitsija ja kirjailija (s. 1861)
17. lokakuuta – Fjodor Tolbuhin, Neuvostoliiton marsalkka (s. 1894)
23. lokakuuta – Kristofer Lehmkuhl, norjalainen poliitikko (s. 1855)
29. lokakuuta – G. I. Gurdjieff, armenialainen mystikko (s. 1866?)
31. lokakuuta – Edward Stettinius, Jr., yhdysvaltalainen poliitikko ja ministeri (s. 1900)
1. marraskuuta – Nikola Žekov, bulgarialainen kenraali (s. 1865)
3. marraskuuta – Solomon R. Guggenheim, yhdysvaltalainen liikemies ja taiteentukija (s. 1861)
7. marraskuuta – Jere Juutilainen, suomalainen punakaartilainen ja SDP:n kansanedustaja (s. 1889)
15. marraskuuta – Nathuram Godse, intialainen hinduradikaali, Mahatma Gandhin murhaaja (s. 1910)
19. marraskuuta – James Ensor, belgialainen taidemaalari ja taidegraafikko (s. 1860)
29. marraskuuta – Yrjö Rauanheimo, suomalainen sanomalehtimies ja kirjailija (s. 1904)
3. joulukuuta – Maria Uspenskaja, venäläinen näyttelijä (s. 1876)
5. joulukuuta – K. J. Virtanen (”K. J. Tuulensuu”), suomalainen näytelmäkirjailija (s. 1885)
16. joulukuuta – Emil Aaltonen, suomalainen teollisuusmies ja suurlahjoittaja, vuorineuvos (s. 1869)
16. joulukuuta – Traitšo Kostov, entinen Bulgarian kommunistijohtaja, tuomittiin kuolemaan yhteistyöstä fasistien ja Titon kanssa ja teloitettiin (s. 1897)
18. joulukuuta – Lydia Blåfield (”Aini Sinikka”), suomalainen näytelmäkirjailija (s. 1871)
19. joulukuuta – Sulo Autere, suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja (s. 1892)
22. joulukuuta – Paul Salminen, suomalainen kantelensoittaja (s. 1887)
28. joulukuuta – Yrjö Oinonen, suomalainen kirjallisuudentutkija ja runoilija (s. 1906)
29. joulukuuta – Juhani Viiste, suomalainen arkkitehti (s. 1890)
31. joulukuuta – Emanuel Pohjaväre, suomalainen SDP:n kansanedustaja (s. 1875)
31. joulukuuta – Raimond Valgre, virolainen säveltäjä (s. 1913)
Nobelin palkinnot

Nobelin fysiikanpalkinto: Hideki Yukawa
Nobelin kemianpalkinto: William Giauque
Nobelin lääketieteen palkinto: Walter Rudolf Hess, António Egas Moniz
Nobelin kirjallisuuspalkinto: William Faulkner
Nobelin rauhanpalkinto: John Boyd Orr
Muuta

Elokuvavuosi 1949
Kirjallisuusvuosi 1949
Hangon edustalla uponneen Tide-aluksen uhreja muistettiin uppoamispaikalla seuraavana kesänä.
Kloropreeni

| Kloropreeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-klooributa-1,3-dieeni
CAS-numero:  126-99-8
PubChem CID:  31369
SMILES:  C=CC(=C)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H5Cl
Moolimassa:  88,54 g/mol
Sulamispiste:  –130 °C
Kiehumispiste:  59,4 °C
Tiheys:  0,9598 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,26 g/l (25 °C)
Kloropreeni eli 2-klooributadieeni eli 2-klooributa-1,3-dieeni eli beta-kloropreeni (C4H5Cl) on helposti polymeroituva normaalioloissa nestemäinen monomeeri, jota käytetään erityisesti neopreeni-nimisen synteettisen kumin valmistukseen.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäinen kaupallinen kloropreenisynteesi käytti lähtöaineena etyyniä. Prosessin ensimmäisessä vaiheessa muodostuu kupari(I)kloridin katalysoimana monovinyyliasetyleeniä, joka hajotetaan suolahapon ja kupari(I)kloridin avulla kloropreeniksi. 1960-luvulta alkaen kloropreenin pääasiallinen valmistusmenetelmä on perustunut butadieenin klooraukseen. Tämän prosessin ensimmäisessä vaiheessa kloori reagoi butadieenin kanssa, jolloin muodostuu 3,4-dikloori-1-buteenin ja 1,4-dikloori-2-buteenin seos. Näistä 1,4-dikloori-2-buteeni isomeroidaan katalyyttisesti 3,4-dikloori-1-buteeniksi ja viimeisessä vaiheessa 3,4-dikloori-1-buteeni reagoi emäksen, kuten natriumhydroksidin kanssa muodostaen kloropreenia.
Kloropreeni polymeroituu helposti ja se muun muassa muodostaa syklisiä oligomeerejä. Yhdistettä käytetään polykloropreenin eli neopreenin valmistuksessa ja katalyytteinä käytetään vapaaradikaali-initiaattoreita.
Aiheesta muualla

Kloropreenin kansainvälinen kemikaalikortti
Inchem: Chloroprene CAS N°: 126-99-8 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
PubChem: Chloroprene (englanniksi)
Dan Spang

| Dan Spang |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1983 (ikä 41) Winchester, MA, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat  Italia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  92 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–2019
Seurat:  Cleveland Barons (AHL) Worcester Sharks (AHL) Quad City Flames (AHL) Las Vegas Wranglers (ECHL) Syracuse Crunch (AHL) Nürnberg Ice Tigers (DEL) Texas Stars (AHL) HPK (SML) HV71 (SEL) SaiPa (SML) Kärpät (SML) Torpedo Nižni Novgorod (KHL) HC Kometa Brno (ČEL) HC Lugano (Spengler Cup) Hamburg Freezers (DEL) Nottingham Panthers (EIHL) Löwen Frankfurt (DEL2)
NHL-varaus:  52. varaus, 2002 San Jose Sharks
Dan Spang (s. 16. elokuuta 1983 Winchester, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-italialainen uransa päättänyt jääkiekkopuolustaja.
Eliteprospects.com -sivuston Ulf Andersson kuvaili Spangia pelityyliltään kahden suunnan puolustajaksi, joka on monipuolinen, hyvä luistelemaan ja tasainen suorittaja. Andersson luonnehti häntä käyttökelpoiseksi ylivoimapelaajaksi hänen pelinrakennustaitojensa ansiosta. Spang pelasi urallaan Euroopassa Saksassa, Suomessa, Ruotsissa, Venäjällä, Tšekissä ja Britanniassa.
Tilastot

Spang SM-liigajoukkue Oulun Kärppien paidassa harjoitusottelussa elokuussa 2014.
Skeptikot

Skeptikot (m.kreik. οἱ σκεπτικοί, hoi skeptikoi, sanasta σκέψις, skepsis, "etsiä") olivat hellenistisen filosofian koulukunta antiikin Kreikassa. Skeptisismi vaikutti antiikin filosofiassa sekä niin sanottuna pyrrhonilaisena skeptisisminä että niin kutsuttuna akateemisena skeptisisminä. Näissä muodoissaan skeptisismin vaikutuskausi antiikin ajattelussa kesti 500 vuotta, 300-luvulta eaa. 200-luvulle jaa. Antiikin skeptisismi heräsi uudelleen henkiin uuden ajan filosofiassa.
Antiikin aikaisia skeptikoita yhdisti se näkemys, ettei varmaa tietoa voida saavuttaa. Akateemiset skeptikot katsoivat, ettemme voi tietää mitään, kun taas pyrrhonistit keskittyivät siihen, ettei millään uskomuksillamme ole oikeutusta. Yhtä mieltä koulukunnat olivat siitä, että meidän tulee tämän vuoksi omaksua arvostelmista pidättäytymisen tila (epokhē). Skeptisismin täsmällisestä alueesta eri koulukunnissa on kuitenkin erilaisia tulkintoja.
Historia > Pyrrhon ja muut esikuvat

Kreikkalainen filosofinen skeptisismi sai alkunsa Pyrrhonista, joka eli noin vuosina 360-270 eaa. Hänestä itsestään tiedetään vain vähän; suurin osa tiedosta on peräisin tämän seuraajalta Timonilta.
Pyrrhonin kerrotaan matkustelleen aina Intiassa saakka Aleksanteri Suuren sotajoukkojen mukana. Hän esitti, että filosofiassa tulisi omaksua ”käytännöllisen skeptisyyden” asenne tietoa kohtaan. Hänen skeptisyydessään keskeistä olivat näkemys asioiden tavoittamattomuudesta sekä kannanotoista pidättäytyminen. Pyrrhon katsoi, että kaikki käsitykset olivat vain seurauksia tavoista ja tottumuksista. Pyrrhon katsoi myös, että onnellisuus riippuu luonnosta, mutta koska luonnosta ei voida tietää mitään, mikään luonnossa ei ole itsessään hyvää eikä pahaa. Pyrrhon edelsi ajallisesti stoalaisia ja epikurolaisia, ja samoin heidän ajatuksiaan perusteettomien mielipiteiden ja tunteiden hylkäämisen ja mielenrauhaan (ataraksia) pyrkimisen osalta.
Pyrrhonin aikaan ei kuitenkaan vielä ollut olemassa minkäänlaista varsinaista skeptistä koulukuntaa, jota olisi voitu kutsua "pyrrhonilaiseksi koulukunnaksi", eikä häntä voida pitää minkäänlaisen skeptisistisen teorian perustajana. Pyrrhonin ajattelu ja elämäntapa vaikuttivat kuitenkin skeptisismiin sekä Akatemiassa että erityisesti Ainesidemoksen myöhemmin perustamassa niin kutsutussa pyrrhonistisessa skeptisismissä, joka jopa omaksui Pyrrhonin nimen.
Pyrrhonin lisäksi myöhemmät skeptikot hyödynsivät myös varhaisempien kreikkalaisten filosofien ajatuksia. Skeptikoiden kannalta hyödyllisiä argumentteja olivat esittäneet muun muassa Herakleitos, Parmenides, Zenon Elealainen, Anaksagoras, Protagoras, Ksenofanes, Empedokles ja Demokritos, sekä Sokrates erityisesti sellaisena kuin tämän ajattelu ilmenee Platonin varhaisissa aporeettisissa dialogeissa. Demokritoksen koulukunnassa täydellistä skeptisismiä oli kannattanut jo ennen Pyrrhonia Metrodoros Khioslainen.
Historia > Akateeminen skeptisismi

Pyrrhonin ajattelu vaikutti Platonin Akatemiassa toimineeseen Arkesilaokseen, josta tuli koulun johtaja noin vuonna 273 eaa. Akatemia kääntyikin tämän aikana, vielä Pyrrhonin oppilaan Timonin eläessä, skeptisismiin. Akateemisen skeptisismin eräänä lähtökohtana oli Sokrateen henkilöstä tehty tulkinta: akateemiset skeptikot katsoivat, että Sokrates katsoi ”tietämättömyyttään” korostaessaan, ettei mitään voida tietää. Näin myöhempi Akatemia tulkitsi hänet skeptikkona. Arkesilaos halusi korvata edeltäneen Akatemian dogmaattisen platonismin skeptisismillä, jonka esikuvaksi hän laittoi juuri Sokrateen.
Arkesilaos ja Karneades kehittivät teoreettisen lähestymistavan, jossa ehdottoman totuuden ja epätotuuden käsitteet kiellettiin kokonaan. He arvostelivat kaikkea dogmatismia, erityisesti stoalaisia ajatuksia, väittäen, että täydellistä varmuutta totuudesta ei voida saavuttaa. Viisaan tuli pidättäytyä arvostelmista kokonaan. Argumentoidessaan stoalaisia vastaan skeptikot käyttivät stoalaisten omia ajatuksia ja käsitteitä ja käänsivät ne sitten näitä vastaan. Näin skeptikot vaikuttavat kannanotoissaan helposti dogmaattisilta, mutta tosiasiassa kyseessä on lähinnä poleeminen argumentointi, ei koulukunnan omien kantojen esittäminen.
Akateeminen skeptisismi pehmeni ensimmäisellä vuosisadalla eaa., Filonin ja Antiokhoksen aikana, ja sai vähitellen vaikutteita stoalaisuudesta, jota se oli aiemmin vastustanut dogmaattisena suuntauksena. Näin siirryttiin kohti keskiplatonismia. Akateeminen skeptisismi vaikutti muun muassa Ciceroon, joka on sen merkittävimpiä lähteitä muun muassa teoksensa Academica kautta. Cicero opiskeli Akatemiassa Filonin ja Antiokhoksen aikana, mutta sai vaikutteita myös varhaisemmasta akatemialaisesta skeptisismistä.
Historia > Pyrrhonilainen skeptisismi

Ainesidemos erosi Akatemiasta noin vuonna 90-80 eaa. petyttyään sen opissa tapahtuneisiin muutoksiin; hän katsoi sen luopuneen puhtaasta skeptisismistä. Tämän vuoksi hän perusti niin kutsutun pyrrhonilaisen skeptisismin eli pyrrhonismin. Ainesidemos katsoi näin herättäneensä Pyrrhonin ja Timonin ajattelun uudelleen henkiin, 150 vuotta Timonin kuoleman jälkeen. Hän kirjoitti teoksen Pyrrhonistiset kirjoitukset, joka oli laaja yhteenveto Pyrrhonin opetuksista.
Antiikin ajan parhaiten tunnettu skeptikko on kuitenkin Sekstos Empeirikos, joka kokosi yhteen kaikki aiemmat skeptisen koulukunnan opetukset, myös Ainesidemoksen edeltäneet työt, sekä argumentit skeptikkojen ja dogmaatikkojen välillä teoksiinsa Pyrrhonismin pääpiirteet ja Matemaatikkoja vastaan. Tulkinnat Sekstoksen pyrrhonismista ja erityisesti siitä, missä määrin pyrrhonistit pidättäytyivät kaikista vai pelkästään "dogmaattisista" uskomuksista, kuitenkin vaihtelevat. Sekstoksen jälkeen skeptisismi hiipui vähitellen pois; Myles Burnyeatin mukaan hänen teoksensa voidaankin nähdä sekä antiikin skeptisismin huipentumana että päätepisteenä.
Filosofia

Skeptikoille kaikki väitteet olivat kestämättömiä, koska ne nojasivat väittämiin, joiden totuudesta tai epätotuudesta ei voitu sanoa mitään nojaamatta toisiin väittämiin. Näin väittämien palauttamisen ketju on loputon, koska kaikki väittämät aina riippuvat toisista väittämistä ollakseen tosia. Skeptikot myös sanoivat, etteivät kaksi väittämää voi riippua toisistaan, koska silloin ne muodostavat kehäpäätelmän.
Skeptikoille logiikka oli siis aina riittämätön totuuden mitta, koska se loi aina yhtä paljon uusia ongelmia kuin väitti ratkaisevansa. Totuuden ei kuitenkaan ajateltu olevan välttämättä täysin tavoittamattomissa, vaan ainoastaan sellaista jota ei ollut voitu tavoittaa puhtaimmassa muodossaan. Vaikka skeptikoiden on sanottu kieltäneen totuuden ja sen löytämisen mahdollisuuden, tosiasiassa he olivat siis lähinnä vain kriittinen koulukunta, jonka mielestä logiikan harrastajat eivät olleet löytäneet totuutta.
Arvostelmista pidättäytyminen (epokhē) oli skeptikoille yhteinen päämäärä, mutta perusteet siihen pyrkimiseksi erosivat: akateemiset skeptikot ja kenties vielä Ainesidemoskin vaikuttavat suhtautuneen epokhēhen dogmaattisemmin päämääränä sinänsä, kun taas myöhemmille pyrrhonisteille, erityisesti Sekstokselle, varsinainen päämäärä oli mielenrauha (ataraksia), ja epokhē oli lähinnä menetelmä tämän saavuttamiseksi.