stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fredrik Modin
Kansainvälinen ura

Modin on edustanut Ruotsia seuraavissa turnauksissa.
1994 Nuorten maailmanmestaruuskilpailut (Hopeamitali)
jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1996
jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1998 (Kultamitali)
jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2000
jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2001 (Pronssimitali)
Jääkiekon maailmancup 2004 (Pistepörssin voitto)
2006 Talviolympialaiset (Kultamitali)
2010 Talviolympialaiset
Aiheesta muualla

Modin jatkoaika.com-sivustolla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Geryon

Herakles taistelee Geryonia vastaan, n. 540eaa.
Geryon (m.kreik. Γηρυών) oli kreikkalaisessa mytologiassa titaani, Khrysaorin ja Kallirrhoen poika, joka asui myyttisten hesperidien Erytheian saarella kaukana läntisellä Välimerellä - myöhemmät sukupolvet mielsivät alueen Tartessokseksi Etelä-Iberiassa. Geryonilla oli kolme päätä, kolme kehoa ja yhteensä kuusi kättä. Jalkoja hänellä on lähteestä riippuen joko myös kolme paria, tai sitten kaikki kolme torsoa yhtyvät ainoastaan kahteen jalkaan. Lisäksi Stesikhoroksen eepoksessa Geryonin laulu hänellä kuvataan olevan siivet. Näitä omituisuuksia lukuun ottamatta hänen ulkomuotonsa oli kuin kenen tahansa soturin. Hän omisti kaksipäisen Orthos vahtikoiran, joka oli Kerberoksen veli, ja lisäksi komeaa punakarjaa, jota Orthoksen lisäksi vartioi myös hänen paimenensa Eurytion, Erytheian poika.
Geryonin karja

Herakleen kymmenes urotyö oli noutaa Geryonin karja. Tämä Eurystheuksen tehtävä lähetti hänet Euroopasta aluksi Libyaan, jossa erämaan kuumuuteen kyllästyneenä ampui nuolellaan kohti Heliosta, aurinkoa. Tunnustuksena tästä rohkeudenosoituksesta Helios antoi hänelle kultaisen kulhon, jota hän itse oli käyttänyt joka yö purjehtiakseen lännestä itään. Herakles käytti sitä päästäkseen Erytheiaan.
Kun Herakles pääsi perille saareen, heti saavuttuaan hän kohtasi kaksipäisen koiran, Orthoksen. Yhdellä valtavalla nuijansa heilautuksella Herakles tappoi vahtikoiran. Eurytion saapui auttamaan Orthrosta, mutta koki saman kohtalon.
Kaiken tapahtuneen jälkeen Geryon syöksyi paikalle kantaen kolmea kilpeä ja kolmea keihästä, ja pitäen päissänsä kolmea kypärää. Hän liittyi taisteluun Anthemos-joen rannalla, mutta sai osuman myrkytetystä nuolesta suoraan otsaansa. Äänekkäästi voihkien Geryon kaatui siitä enää nousematta. Herakles nousi karjan kanssa kulhoonsa ja purjehti meren yli Tartessokseen, jossa hän luovutti kulhon takaisin auringolle.
Karjan vienti perille osoittautui hankalaksi tehtäväksi. Liguriassa Poseidonin pojat Ialebion ja Derkynos yrittivät varastaa karjan, mutta Herakles tappoi heidät. Matkan aikana laumasta karkasi härkä, joka ui meren yli Sisiliaan; samalla sen mukaan nimettiin viereinen maa, jonka läpi se oli kulkenut, Italiaksi - Tyrrhenialaiset kutsuivat härkää sanalla italos. Kuningas Eryks, joka oli myös Poseidonin poika, kätki härän omaan laumaansa. Herakleen saapuessa vaatimaan omaansa tämä kieltäytyi luovuttamasta sitä, ellei Herakles painisi hänen kanssaan. Näin kävikin - tosin kuningas sai ottelussa surmansa - ja Herakles palautti härkänsä takaisin muiden joukkoon.
Lauman saapuessa merenlahdelle, Hera lähetti paarman kiusaamaan karjaa, ja se hajaantui pitkin Traakian vuoristoa. Tämän jälkeen Hera lähetti paikalle tulvan, jolloin Herakles ei saanut laumaansa kuljetettua joen yli, mutta tämän hän ratkaisi kasaamalle kiviä veteen tehdäkseen sen matalammaksi. Lopulta Herakles palasi jäljelle jääneiden nautojen kanssa takaisin Eurystheuksen luo, joka uhrasi eläimet Heralle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Geryon Wikimedia Commonsissa
Herakleen urotyöt
Nemean leijona ·  Lernan hydra ·  Keryneian kauris ·  Erymanthoksen metsäkarju ·  Augeiaan tallit ·  Stymfaloksen linnut ·  Kreetan härkä ·  Diomedeen tammat ·  Hippolyteen vyö ·  Geryonin karja ·  Hesperidien omena ·  Kerberos
Gerda Lassooy

Gerda Lassooy vuonna 1970
Gerarda ("Gerda") Hendrica Maria Lassooy (22. elokuuta 1952 Amsterdam, Pohjois-Hollanti) on alankomaalainen entinen uimari, joka osallistui kotimaansa riveissä kesäolympialaisiin 1972.  Siellä hän karsiutui alkuerissä 200 ja 400 metrin sekauinneissa.
Geoffroi de Villehardouin

La Conquête de Constantinople, 1585.
Geoffroi de Villehardouin (noin 1150 Bar-sur-Aube, Burgundy, Ranska – noin 1213) oli ranskalainen kronikoitsija ja neljännen ristiretken johtajia. Hän oli kreivi Thibaut III:n alaisena Champagnen marsalkka, Peloponnesoksen ruhtinas. Hän toimi ristiretken aikana usein välittäjänä ristiretkeläisten keskinäisissä erimielisyyksissä. Hän sai arvonimen Champagnen marsalkka ja läänitykseksi Kreikassa Messinopolis-nimisen paikkakunnan, jossa hän tiettävästi kirjoitti Konstantinopolin valloituksesta kuvauksen La Conquête de Constantinople. Se on julkaistu painettuna ensi kerran 1585.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Geoffroi de Villehardouin Wikimedia Commonsissa
Gerda Lerner

Gerda Lerner vuonna 1981.
Gerda Lerner (30. huhtikuuta 1920 – 2. tammikuuta 2013) oli historioitsija, joka loi uransa pääasiassa naishistorian alalla. Hän julkaisi uransa aikana useita kirjoja, joiden joukossa on The Creation of Patriarchy (1986).
Lerner, o.s. Kronstein, syntyi juutalaiseen perheeseen Wienissä, mutta pakeni natsiaikana Yhdysvaltoihin. Hän meni naimisiin teatteri-/elokuvaohjaaja Carl Lernerin kanssa ja liittyi Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen. Hän sai tohtorinarvonsa Columbian yliopistosta vuonna 1966.
1980-luvun alussa Lerner toimi OAH:n (Organization of American Historians) puheenjohtajana. Hän työskenteli muun muassa Wisconsinin–Madisonin yliopistossa.
Fuerte de Samaipata

| Fuerte de Samaipata |
| --- | --- |
 Ilmakuva alueesta.
Sijainti
 Fuerte de Samaipata
Koordinaatit:  18°10′30″S, 63°49′10″W
Valtio:  Bolivia
Historia
Tyyppi:  rauniokaupunki
Valtakunta:  Inkavaltakunta
Merkitys:  hallinnollinen ja uskonnollinen keskus
Aiheesta muualla
  Fuerte de Samaipata Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
El Fuerte de Samaipata (suom. Samaipatan linnoitus) on nykyisessä Boliviassa sijaitseva inkavaltakuntaan kuulunut kaupunki, joka oli sekä hallinnollinen että uskonnollinen keskus. Se sijaitsi valtakunnan raja-alueella ja puolusti valtakuntaa ulkopuolisten hyökkäyksiltä. Espanjalaisten saapumisen ajankohdasta ei ole täyttä varmuutta, mutta Fuerte de Samaipatan merkitys väheni, kun lähelle perustettiin Samaipatan siirtomaakaupunki. Paikka hylättiin, mutta siellä on sittemmin tehty arkeologisia tutkimuksia. Fuerte de Samaipata on myös Bolivian historiallinen muistomerkki ja Unescon maailmanperintökohde.
Rauniot voidaan jakaa kahteen alueeseen. Kalliokukkula oli seremoniakeskus. Sieltä on löytynyt erilaisia kaiverruksia ja kohokuvioita sekä temppelien ja pyhäkköjen jäänteitä. Kukkulan eteläpuolella oli hallintokeskus, jossa oli myös suuri Kallanka-nimellä kutsuttu rakennelma, joka symbolisoi aikanaan inkojen valtaa.
Historia

Fuerte de Samaipataa ovat todennäköisesti käyttäneet asuin- ja rituaalikeskuksena Mojocoyasin kulttuurin asukkaat jo 300-luvulla. Espanjalainen pappi Diego de Alcaya kirjoitti paikasta 1600-luvun alussa, ja hänen mukaansa inkat olivat vallanneet alueen 1300-luvulla ja tehneet siitä aluehallinnollisen keskuksen. Kaivauksissa tehdyt löydöt ovat vahvistaneet kaupungin tarkoituksen, sillä sen piirteet vastaavat inkojen muita hallintokaupunkeja. Samalla Fuerte de Samaipata tarjosi suojaa alueen asukkaille Gran Chacosta 1520-luvulla hyökkäyksiä tehneitä chiriguanoja vastaan.
Espanjalaisetkin havaitsivat paikan strategisen merkityksen, mutta siitä ei ole varmuutta, koska espanjalaiset saapuivat alueelle. Perun varakuningaskunnan raja kulki vielä 1560-luvulla kuitenkin Fuerte de Samaipatan länsipuolelta. Potosín Cerro Ricon kultakaivokset tarvitsivat kuitenkin jo vuonna 1545 niin paljon työvoimaa ja tarvikkeita, että niitä todennäköisesti etsittiin myös Fuerte de Samaipata alueelta. Inkojen historiallisen kaupungin läheisyyteen rakennetusta Samaipatan siirtomaakaupungista tuli joka tapauksessa nopeasti merkittävä pysähdyspaikka Asunciónista ja Santa Cruzista korkeammalla Andeilla sijaitseviin La Plataan (nykyinen Sucre), Cochabambaan ja Potosíin.
Samaipatan kaupungin perustamisen jälkeen Fuerte de Samaipata menetti merkityksensä ja se hylättiin. Paikka peittyi kasvillisuuteen, eikä siellä vieraillut moneen vuosisateen ketään satunnaisia metsästäjiä ja paimenia lukuun ottamatta. Ensimmäisen laajemman selvityksen alueesta teki ranskalainen tutkimusmatkailija Alcide d'Orbigny vuonna 1832. Hänen mukaansa kukkulan kanavat ja altaat oli tarkoitettu kullanhuuhdontaan. Saksalainen antropologi Leo Pucher puolestaan esitti 1936 nykyisin hyväksytyn teorian paikan asemasta auringon ja kuun palvonnassa. Alueella on tehty säännöllisesti kaivauksia 1960-luvulta, ja Bonnin yliopisto järjesti siellä 1990-luvulla laajan tutkimusprojektin.
Samaipatan muinaisjäännöksestä tuli vuonna 1951 Bolivian historiallinen muistomerkki, ja vuonna 1998 se valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon. Bolivia perusti jo 1974 paikan hallinnoisemiseksi CIAAS-tutkimuskeskuksen, mutta sillä ei ole ollut varoja alueen kunnolliseen turvaamiseen eikä rakennelmien entisöintiin. CIAAS:n toimet alueella ovat lähinnä olleet kasvillisuuden kontrollointia ja alueen jonkinlaista turvaamista. Samaipatassa ei ole tehty kunnollista entisöintiä, ja alue on rappeutunut vielä 2000-luvullakin maailmanperintökohteeksi tulemisen jälkeen.
Rauniot > Kukkula ja sen lähiympäristö

Rauniot on jaettu kahteen alueeseen, ja kukkulan on oletettu olleen historiallisen kaupungin uskonnollinen keskus. Punertava hiekkakivikallio on luonnollisesti kahdessa tasossa. Kukkulan korkeimmassa kohdassa on niin kutsuttu Coro de los Sacerdotes (”pappien kuori”). Siihen kuuluu syvä kaivettu ympyrä, jonka ulkohalkaisija on seitsemän ja sisähalkaisija viisi metriä. Ympyrän seinämiin on kaiverrettu kolmion ja suorakulmion muotoisia syvennyksiä. Ympyrän länsipuolella on rakennelma, joka esittänee kissaeläimen päätä. Kissat ja käärmeet liittyivät läheisesti Aurinkoon inkojen uskonnossa.
Kukkulan alempi, läntinen osa on noin hehtaarin laajuinen. Siellä sijaitsevat alueen ainoat korkeat pintareliefit, ja ne esittävät kahta kissaa. Lisäksi aluetta halkoo inkakauden aikainen kivimuuri, joka kulkee useiden aiempien kaiverrusten päältä. Niihin kuuluu muun muassa kaksi rinnakkaista kanavaa, jotka saattoivat kuljettaa vettä alempana sijaitsevaan asutuskeskukseen. Paikalliset ovat antaneet nimen El Dorso de la Serpiente (”Käärmeen selkä”) kanavien välissä ja vieressä kulkeville pienemmille kanaville, jotka on tehty siksak-kuvioon.
Kalliokukkulan eteläisellä rinteellä oli ainakin viisi temppeliä tai pyhäkköä, joista on enää jäljellä niiden muureihin tehdyt syvennykset. Kukkulan juurella keinotekoisellä tasanteella sijaitsee Casa Colonial. Siirtomaa-aikaisesta rakennelmasta on jäljellä enää kivisten seinien alaosat. Sen paikalta on löytynyt myös rakennelmia sekä inkoja edeltäneeltä ajalta että inkakaudelta. Sen lähellä on kahden inkatalon rauniot, mutta espanjalaiset todennäköisesti hajottivat sen rakentaakseen oman talonsa.
Rauniot > Asutuskeskus ja muut rauniot

Inkakauden hallinnollinen keskus sijaitsi kukkulan eteläpuolella kolmella keinotekoisella penkereellä. Alimmalla niistä oli Kallanka-nimellä tunnettu suuri, 68 metriä pitkä ja 16 metriä leveä rakennus. Sen seinän alaosa on 1,4 metriä paksu ja rakennettu muotoilluista kivistä, kun yläosa oli savitiilistä. Sen läntinen seinä sortui aikoinaan yhtenä kappaleena, joten siitä on päätelty, että rakennus oli noin 12 metriä korkea. Sen pohjoisseinällä kalliokukkulan suuntaan oli kahdeksan 3,4 metriä leveää sisäänkäyntiä. Kallankat olivat tyypillisiä suuria inkarakennelmia, joita löytyi lähes kaikista hallinnollisista keskuksista. Niiden koko symbolisoi valtaa, ja Fuerte de Samaipata Kallanka on toiseksi suurin Bolivian alueelta löydetty; vain Inkallaqtan rakennelma on suurempi.
Kallankan länsipuolella toisella penkereellä on vähintään 12 suurta tai keskikokoista taloa. Ylimmällä penkereellä puolestaan on seitsemän inkataloa, joiden alta on löytynyt jälkiä myös aiemmista rakennelmista. Kaikkiaan alueelta on löytynyt tähän mennessä noin 500 asumuksen jäänteet. Lisäksi noin 300 metriä pääraunioista etelään on löytynyt Chincana-nimellä tunnettu syvä kolo, joka on todennäköisesti luonnon muovaava. Sitä on kuitenkin saatettu käyttää vesisäiliönä, vankilana tai osana pääraunioiden ja sitä ympäröivien alueiden maanalaista viestintäjärjestelmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fuerte de Samaipata Wikimedia Commonsissa
Fuerte de Samaipata Unescon sivuilla (englanniksi)
Kukkula ja siinä olevia kanavia.
Kukkulan juurella olleiden asutusten raunioita.
Girard Desargues

Gérard Desargues
Girard Desargues (21. helmikuuta 1591, Lyon – 1661, Lyon) oli ranskalainen arkkitehti, sotilasinsinööri ja matemaatikko. Hänellä oli poikkeavat näkemykset perspektiivistä, jota eivät vakuuttaneet muita. Niinpä Desargues muutti Pariisista Lyoniin ja alkoi tehdä matematiikkaa itsenäisesti.
Pratique du trait a preuves (1643)
Hän saikin tehtyä merkittävän teoksen nimeltä Brouillon projet d'une atteinte aux événements des rencontres d'un cone avec un plan (Karkea luonnos käsitellä tilannetta, jossa kartio kohtaa tason). Teoksen pääsisältö oli tutkia geometriaa perspektiivisesti. Katsottaessa eri asennoista geometrisiä kuvioita kuvio muuttuu usein jotenkin, esimerkiksi ympyröistä tulee ellipsejä. Sen sijaan esimerkiksi suorien leikkauspisteet eivät muutu katsottiinpa kuviota mistä asennosta tahansa, kunhan oletetaan että yhdensuuntaiset suorat leikkaavat äärettömässä. Teoksen sisältö olikin pääasiassa tutkia näitä muuttumattomia asioita. Näin saadun uuden geometrian avulla oli mahdollista todistaa lauseita, joiden erikoistapauksena saatiin muun muassa Apollonioksen, Descartesin ja Fermat'n keksimiä geometrian lauseita. Projektiivinen geometria sai alkunsa 1600-luvulla Girard Desarguesin tutkimuksista. Itsenäisenä tieteenalana projektiivinen geometria on saanut alkunsa myöhemmin Jean-Victor Ponceletin (1788–1867) tutkimuksista.
Girard Desarguesin oppilaisiin kuului mm. Blaise Pascal.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Projektiivisen geometrian alkuvaiheet (pdf)
George Paget

George Charles Henry Victor Paget (8. lokakuuta 1922 – 13. heinäkuuta 2013) oli brittiläinen pääri, Angleseyn seitsemäs markiisi vuodesta 1947.
Paget oli edeltäjänsä markiisi Charles Pagetin ja tämän puolison Lady Victoria Mannersin poika. Hänen kummeinaan olivat Yrjö V ja Mary.
Paget opiskeli Eton Collegessa. Hän nai 16. lokakuuta 1948 Shirley Morganin, jonka kanssa hän sai viisi lasta vuosina 1949–1963.
George P. Burdell

Burdell's. George P. Burdellin mukaan nimetty liike Georgia Techin opiskelijakeskuksessa.
George P. Burdell on kuvitteellinen henkilö, joka ilmoitettiin sisään Georgia Techiin vuonna 1927 käytännön vitsinä. Sen jälkeen Burdell on saanut oppilaitoksesta useita tutkintoja, käynyt armeijan, mennyt naimisiin ja ollut useissa työpaikoissa. Yhteen aikaan Burdell jopa johti Timen internetäänestystä vuoden henkilöksi. Burdell on nykyään Georgia Techin tärkeä perinne, hänestä luennoidaan kaikille opinahjon uusille oppilaille.
Gennadi (nimi)

Gennadi (ven. Геннадий) on venäläinen miehen etunimi. Se on muunnos kreikkalaisperäisestä nimestä Γεννάδιος (Gennadios).
Tunnettuja Gennadi-nimisiä

Gennadi Aigi (1934–2006), tšuvassilais-venäläinen runoilija
Gennadi Barabtarlo (1949–2019), yhdysvaltalainen professori
Gennadi Bezzubenkov (s. 1949), venäläinen oopperalaulaja
Gennadi Buharin (1929–2020), neuvostoliitolainen ratameloja ja maailmanmestari
Gennadi Burbulis (1945–2022), venäläinen poliitikko ja ministeri
Gennadi Dubovoi (1967–2023), ukrainalaissyntyinen Venäjän puolella taistellut militantti ja propagandisti
Gennadi Fiš (1903–1971), neuvostoliittolainen kirjailija
Gennadi Fjodorov (1909–1991), komilainen kirjailija
Gennadi Garbuzov (1930–2009), neuvostoliittolainen nyrkkeilijä
Gennadi Golovkin (s. 1982), kazakstanilainen nyrkkeilijä
Gennadi Gusarov (1937–2014), venäläinen jalkapalloilija
Gennadi Gusev, neuvostoliittolainen jääkiekkoilija
Gennadi Janajev (1937–2010) neuvostoliittolainen ja venäläinen poliitikko
Gennadi Juškov (1932–2009), komilainen kirjailija
Gennadi Kolbin (1927–1998), kazakstanilainen poliitikko
Gennadi Krasilnikov (1928–1975), udmurttilainen kirjailija
Gennadi Kuprijanov (1905–1979), neuvostoliittolainen poliitikko
Gennadi Kurdin (s. 1959), venäläinen jääkiekkoilija
Gennadi Manakov (1950–2009), venäläinen kosmonautti
Gennadi Maslajev (s. 1958), venäläinen jalkapalloilija, valmentaja ja pelituomari
Gennadi Muravin (1931–2021), venäläinen kääntäjä, toimittaja ja taiteilija
Gennadi Nižegorodov (s. 1977), venäläinen jalkapalloilija
Gennadi Oleštšuk (s. 1975), valkovenäläinen painonnostaja
Gennadi Padalka (s. 1958), venäläinen kosmonautti
Gennadi Prigoda (s. 1965), venäläinen uimari
Gennadi Roždestvenski (1931–2018), venäläinen kapellimestari
Gennadi Sarafanov (1942–2005), neuvostoliittolainen kosmonautti
Gennadi Šatkov (1932–2009), neuvostoliittolainen nyrkkeilijä
Gennadi Solodov (1934–2020), venäläinen kilpakävelijä
Gennadi Špigun (1947–2000), venäläinen kenraali ja sisäasiainministeriön erikoismies
Gennadi Strekalov (1940–2004), venäläinen kosmonautti
Gennadi Timtšenko (s. 1952), venäläinen liikemies ja oligarkki.
Gennadi Tsygankov (1947–2006), venäläinen jääkiekkoilija
Gennadi Tsypkalov (1973–2016), venäläis-ukrainalainen militantti
Gennadi Tšurilov (1987–2011), venäläinen jääkiekkoilija
Gennadi Vaganov (s. 1936), venäläinen maastohiihtäjä
Gennadi Vavilov (s. 1933), venäläinen säveltäjä
Gennadi Volnov (1939–2008), venäläinen koripalloilija
Gennadi Voronov (1910–1994), Neuvostoliiton pääministeri 1922–1971
Gennadi Zalogin (1953–2009), venäläinen näyttelijä
Gennadi Zjuganov (s. 1944), venäläinen kommunistipoliitikko
Ghillie

Tarkka-ampuja ghilliepuvussa.
Ghilliepuku eli ns. röllipuku on yleensä tarkka-ampujan tai luontovalokuvaajan käyttämä puku, jossa on kiinni juuttinaruja ja suikaleita naamioimisen parantamiseksi. Ghilliepuvun pohjana on yleensä haalari, johon on ommeltu (naamio)verkko kiinni. Verkkoon on solmittu juuttisuikaleita ja naruja, minkä tuloksena on tuuhea maastoon sulautuva ”karvakasa”.
»Ghillie-puku on tarkka-ampujan muotoja rikkova ja hänet täten tehokkaasti naamioiva puku, joka on useimmiten tehty sitomalla värjätystä juutista revittyjä naruja sekä liuskoja maastopukuun. Tämä tekniikka mahdollistaa erittäin hyvin oikeita varjoja luovan kokonaisuuden, joka on tehokas uskottelemaan viholliselle sotilaan olevan ainoastaan normaali luonnon muodostama mätäs, tai parhaimmillaan vain osa peltoa tai muuta vastaavaa aluetta.» 
(Tarkka-ampujan käsikirja 2003)
Historia

»Ghillien kerrotaan syntyneen Skotlannissa 1900-luvulla, jossa sikäläiset riistanvartijat eivät enää sietäneet salametsästystä maillansa ja väijyivät salametsästäjiä peltojen laitamilla ghillie-puku päällään, toivoen saavansa salametsästäjän kiinni itse teossa. Sodassa on ghillie-pukuja käytetty jo ensimmäisessä maailmansodassa, tällöin tosin erittäin pienissä määrin, johtuen sotilaiden, eritoten tarkka-ampujien, haluttomuudesta sulautua maastoon. Ensimmäinen tunnettu ghillieitä käyttävä sotilasyksikkö oli British Lovat Scouts' Snipers (luutnantti Lovatin perustamat "Britannian tiedustelijat & tarkka-ampujat", perustettu n. vuonna 1899). Nykyään ghillieitä käyttävät käytännössä jokaisen maan armeijan tarkka-ampujat osana normaalia taisteluvarustustaan.» 
(Tarkka-ampujan naamioituminen airsoftissa)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
LEKA – Tarkka-ampujan naamioituminen airsoftissa. Ohessa puvun ohje
Airsoft Eden – Ohje puvun tekoon (Arkistoitu – Internet Archive)
Ghillie Suits – Yhdysvaltalainen yhtiö, joka valmistaa ja myy pukuja
https://www.facebook.com/G1GhillieOne - Facebook yhteisö jossa kootusti tietoutta aiheesta
Frédéric Antonetti

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 19. elokuuta 1961 (ikä 63)
Syntymäpaikka: Venzolasca, Korsika, Ranska
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1982–1983 |  SC Bastia | 2 | (0) |
| 1983–1985 |  AS Béziers |  |  |
| 1985–1987 |  Le Puy |  |  |
| 1987–1990 |  SC Bastia | 53 | (6) |
Valmennusura
1990–1994:  SC Bastia juniorit
1994–1998:  SC Bastia
1998–1999:  Gamba Osaka
1999–2001:  SC Bastia
2001–2004:  AS Saint-Étienne
2005–2009:  OGC Nice
2009–2013:  Stade Rennais
2015–2016:  LOSC
2018–2019:  FC Metz
2020–2022:  FC Metz
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Frédéric Antonetti (s. 19. elokuuta 1961) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Meriitit valmentajana

Ligue 2: 2004, 2019
Coupe de la Ligue
Hopeaa (3): 1995, 2006, 2016
Intertoto Cup: 1997
Fjodor Terentjev

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Cortina d'Ampezzo 1956 | 4×10 km viesti |  |
|  Pronssia | Cortina d'Ampezzo 1956 | 50 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Falun 1954 | 4×10 km viesti |  |
|  Hopeaa | Lahti 1958 | 4×10 km viesti |  |
Fjodor Mihailovitš Terentjev (ven. Фёдор Михайлович Терентьев, karjalaiselta nimeltään Heikki tai Huoti Teronen, 4. lokakuuta tai 4. helmikuuta 1925 Paatene, Karhumäen piiri, Karjalan tasavalta, Neuvostoliitto – 20. tammikuuta 1963 Leningrad) oli maastohiihtäjä, joka edusti Neuvostoliittoa. Hän oli Karjalan tasavallan ensimmäinen olympiavoittaja. Hän oli etnisesti karjalainen, mutta yleisesti häntä on pidetty virheellisesti venäläisenä.
Aiheesta muualla

Elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Funeris Nocturnum

| Funeris Nocturnum> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1998–2004
Tyylilaji:  melodinen black metal
Kotipaikka:  Jyväskylä
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  ImpresouvenairMort-nergal, kitara   Sin'equamnon, kitara   Horgath, basso   TMON, rummut  
Levy-yhtiö:  Woodcut Records, 2000–2004  
Aiheesta muualla
Funeris Nocturnum
Infobox OKNimi-testi OK: 
Funeris Nocturnum oli suomalainen black metal -yhtye, joka toimi vuosina 1998–2004. Yhtyeellä oli levytyssopimus Woodcut Recordsin kanssa. Funeris Nocturnumin lopetettua neljä sen jäsentä perusti uuden yhtyeen nimeltä Atakhama.
Viimeinen tunnettu kokoonpano

ImpresouvenairMort-nergal (Simo Rahikainen) – kitara
Sin'equamnon – kitara
Horgath – basso
TMON – rummut
Viimeinen tunnettu kokoonpano > Entiset jäsenet

Trmnt.xes – laulu (1998–2004)
Ruho – kosketinsoittimet (1998–2004)
Joni – rummut (1998–1999)
Grimort (Riku Vallisto) – kitara (1998–2000)
Draco – rummut (1999–2002)
Veilroth – kitara (1999)
Juha – kitara (1999)
Diskografia

Pure Satanic Blasphemy (2000,  Woodcut Records)
From the Aspect of Darkly Illuminated (2001,  Woodcut Records)
Code 666: Religion Syndrome Deceased (2002,  Woodcut Records)
Slay and Burn (1999,  omakustanne)
Aiheesta muualla

Funeris Nocturnum Myspacessa (englanniksi)
Haastattelu vuodelta 2003 Imperiumi.netissä (Arkistoitu – Internet Archive)
MusicMight: Funeris Nocturnum[vanhentunut linkki]
Got 2 Luv U

| ”Got 2 Luv U” Sean Paul ft>  Alexis Jordan |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Tomahawk Technique
 Äänitetty : 2011
 Julkaistu: 19. heinäkuuta 2011
 Tekijä(t): Sean Paul Henriques, Ryan Tedder, Mikkel S. Eriksen, Tor Erik Hermansen
 Tuottaja(t): Stargate
 Tyylilaji: electropop, R&B
 Kesto: 03.26
 Levy-yhtiö: Atlantic
Sean Paulin muut singlet
| ”Do You Remember” 2009 | ”Got 2 Luv U” 2011 | ”She Doesn't Mind” 2011 |
Alexis Jordanin muut julkaisut
| ”Hush Hush” 2011 | ”Got 2 Luv U” 2011 | ”Acid Rain” 2013 |
Got 2 Luv U on jamaikalaisen reggaelaulajan Sean Paulin kappale vuodelta 2011. Se esitettiin ensimmäisen kerran Music Awardeissa kesällä vuonna 2011. Laulua laulaa myös Alexis Jordan.