stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Langenwaldschanze
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten mäkiennätyksen 98,0 metriä on hypännyt Anette Sagen, epävirallisen mäkiennätyksen 102,0 metriä on hypännyt Gyda Westvold Hansen.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10.1.2009 |  Evelyn Insam | 67,0 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Coline Mattel | 69,5 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Svenja Würth | 74,0 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Špela Rogelj | 74,0 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Daniela Iraschko | 74,0 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Sabrina Windmüller | 79,5 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Helena Olsson Smeby | 88,5 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Ulrike Gräßler | 90,0 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Lindsey Van | 92,0 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Ulrike Gräßler | 92,5 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Helena Olsson Smeby | 94,0 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Ulrike Gräßler | 96,0 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Evelyn Insam | 79,5 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Svenja Würth | 81,5 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Špela Rogelj | 88,5 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Daniela Iraschko | 90,0 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Magdalena Schnurr | 90,5 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Ulrike Gräßler | 92,5 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Maja Vtič | 92,5 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Nata de Leeuw | 94,0 m | Continental Cup |  |
| 10.1.2009 |  Daniela Iraschko | 96,0 m | Continental Cup |  |
| 11.1.2009 |  Daniela Iraschko | 97,0 m | Continental Cup | HS96-mäen mäkiennätys |
| 8.1.2011 |  Melanie Faißt | 97,5 m | Continental Cup |  |
| 8.1.2011 |  Jessica Jerome | 97,5 m | Continental Cup |  |
| 4.1.2013 |  Evelyn Insam | 97,5 m | Maailmancup |  |
| 6.1.2013 |  Evelyn Insam | 97,5 m | Maailmancup |   |
| 6.1.2013 |  Anette Sagen | 98,0 m | Maailmancup | HS106-mäen mäkiennätys |
| 13.1.2017 |  Romane Dieu | 98,0 m | Alpen Cup | HS106-mäen pisin hyppy |
| 14.1.2017 |  Jerneja Brecl | 98,0 m | Alpen Cup | HS106-mäen pisin hyppy |
| 12.3.2022 |  Gyda Westvold Hansen | 104,5 m | Yhdistetyn maailmancup | Kaatunut |
| 13.3.2022 |  Gyda Westvold Hansen | 102,0 m | Yhdistetyn maailmancup |  |
Lehtovaara (ravintola)

Sisäänkäynti.
Ravintola Lehtovaara on Helsingin Töölössä Mechelininkatu 39:ssä sijaitseva pitkään toiminut ravintola, jonka perusti kondiittori Emil Lehtovaara Viipuriin vuonna 1916. Emil Lehtovaara myi ravintolan tukholmalaiselle Ragnar Hanssonille vuonna 1922. Hansson siirsi ravintolan sodan jaloista nykyiselle paikalleen Helsinkiin heinäkuussa 1940.
Suomen gastronomien seura palkitsi Lehtovaaran vuoden 1991 ravintolana ja City-lehti vuonna 1996 parhaasta pihvistä.
Pienimuotoinen kohu nousi kesällä 2005, kun asiakas oli tyytymätön saamaansa palveluun, julkisti asian Internetissä, josta ravintolan omistaja vaati 80 000 euron korvauksen menetetyistä ansioista. Asia sai huomiota valtamediaa ja ulkomaita myöten.
Aiheesta muualla

Lisää Ravintola Lehtovaaran historiasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Rav. Lehtovaaran kotisivut
Kössi Koskinen

Kustaa Adolf "Kössi" Koskinen (21. huhtikuuta 1874 Hämeenlinna – 29. syyskuuta 1942 Espoo) oli suomalainen ravintoloitsija ja työväenliikkeen aktiivi. Alkujaan maalarina työskennellyt Koskinen pyöritti useita kansankeittiöitä ja vaikutti lyhyen aikaa myös toimittajana. Hän oli yksi varhaisen suomalaisen työväenliikkeen keskeisistä hahmoista, joka osallistui muun muassa Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen edeltäjän Suomen Työväenpuolueen perustavaan kokoukseen.
Elämä

Koskinen syntyi hämeenlinnalaisen vanginvartijan perheeseen, mutta hänen isänsä kuoli Koskisen ollessa vasta vajaan vuoden ikäinen. Kokonaan orvoksi hän jäi 11-vuotiaana, jonka jälkeen Kössi muutti veljensä Oskarin kanssa sukulaisten hoiviin. Myöhemmin Koskinen työskenteli maalarina eri puolilla Suomea ja harjoitti ammattiaan myös ulkomailla, josta hän työväenaatteen lisäksi omaksui myös ruotsin ja saksan kielet.
Keski-Euroopassa Koskinen tutustui sikäläisiin kansankeittiöihin ja perusti vastaavia myös Suomeen. Hänen ensimmäinen ruokalansa aloitti toimintansa Porissa, jonka jälkeen Koskinen perusti niitä vielä Helsinkiin, Tampereelle, Tallinnaan ja Pietariin. Helsingissä hänellä oli kaksi ruokalaa, joista toinen sijaitsi aivan kaupungin ydinkeskustassa Uudella ylioppilastalolla. Koskinen toimi yhdessä puolisonsa Annan kanssa ravintoloitsijana aina vuoteen 1921 saakka, jonka jälkeen hän vetäytyi Espooseen viljelemään vuonna 1905 omistukseensa hankkimaa Bergansin tilaa. Sen tuotanto oli alusta asti käytetty Koskisen Helsingissä omistamien kansankeittiöiden tarpeiksi ja tähteet taas tuotiin takaisin Bergansin sikalaan.
Koskinen vaikutti huomattavasti nykyisten Perkkaan ja Leppävaaran alueiden kehitykseen. Hänen aikanaan Bergansin tilan päärakennuksessa aloitti toimintansa vuonna 1906 Leppävaaran ensimmäinen suomenkielinen kansakoulu ja vuotta myöhemmin tilasta erotettiin yli 200 tonttia, jotka nykyään muodostavat vanhimman osan Lintuvaaran kaupunginosasta. Koskisen palstoittamille tonteille muutti lähinnä työväestöä, mutta myös tunnettuja taiteilijoita kuten Kasimir Leino ja Katri Vala. Myöhempinä vuosinaan hän toimi lisäksi Leppävaaran Sähkö Oy:n toimitusjohtajana.
Poliittinen toiminta

Koskinen toimi aktiivisesti muun muassa maalareiden ammattiyhdistyksessä. 1890-luvulla hän kuului Taavi Tainion ja Eetu Salinin ohella "rähinöitsijöinä" pidettyyn ryhmään, joka Helsingin Työväenyhdistyksessä pyrki eroon sen työnantajavetoisesta wrightilaisesta suuntauksesta. Vuonna 1899 Koskinen osallistui sen edustajana Turussa järjestettyyn Suomen Työväenpuolueen perustavaan kokoukseen. Koskinen, Salin ja Tainio olivat tavanneet jo muutamaa vuotta ennen kokousta Tukholmassa, missä he suunnittelivat menettelytapoja sosialismin levittämiseen suomalaisen työväestön pariin.
Vuonna 1899 Koskinen toimi lyhyen aikaa myös Tampereella ilmestyneen Kansan Lehden ensimmäisenä ja tuolloin myös ainoana palkattuna toimittajana. Hän teki lehteä yhdessä puolisonsa Annan kanssa, mutta ajautui pian riitoihin kirjapainonomistajan J. V. Hellbergin kanssa, joka ei suostunut enää painamaan lehteä, mikäli Koskinen jatkaa toimittajana. Hänen katsottiin työväenasian sijaan keskittyneen lähinnä "skandaalikirjoituksiin" ja elokuussa 1899 toimittajaksi vaihtuikin oululainen puuseppä M. V. Vuolukka. Koskisen aikana oli myös alkanut vastakkainasettelu Kansan Lehden ja toisen työväenlehden Työmiehen välillä. Hän kritisoi lehden päätoimittajaa Matti Kurikkaa pitäen itse työväenliikkeen keskeisenä tehtävänä Suomen autonomian puolustamista, eikä luokkataistelua kuten Työmiehen linja oli. Vuonna 1898 Koskinen oli itse ollut mukana perustamassa Työmiehen kirjapainoa.
Koskinen aiheutti työväenliikkeen sisällä hämmennystä myös myöhemmin. Vuoden 1903 Forssan puoluekokouksessa pitämässään puheessa hän vähätteli torppareiden intoa yhteiskunnalliseen heräämiseen ja luokkatietoisuuteen. Koskinen siteerasi Karl Kautskya, jonka mukaan kartanonherra oli helpompi saada kääntymään sosialistiksi kuin hänen renkinsä. Lisäksi Koskinen luonnehti torppareita yleisesti yksinkertaisiksi ja sivistymättömiksi, todeten heidän asemansa parantamisen olevan epäkiitollista puuhaa, koska he eivät itse halua nousta alistetusta asemastaan. Puoluekokousväki piti Koskisen puheita sopimattomana ja häntä vaadittiin jopa erotettavaksi Työväenpuolueesta.
Hän toimi useita vuosia myös Espoon kunnanvaltuutettuna, mutta vaihtoi myöhemmin SDP:stä kokoomukseen.
Perhe

Koskinen avioitui vuonna 1898 Anna Pusan (1874–1955) kanssa. Pusa oli myös työväenliikkeen aktiiveja, joka toimi palvelijayhdistyksessä. Pariskunnalle syntyi kaksi tytärtä ja yksi poika.
Koronaviruspandemia Italiassa

| Koronaviruspandemia Italiassa |
| --- | --- |
 Varmistetut koronavirustapaukset miljoonaa asukasta kohden per maakunta

Yleistä
Virus:  SARS-CoV-2
Tauti:  COVID-19
Lähtöpaikka:  Wuhan, Hubei, Kiina
Ensimmäinen tapaus
Aika:  31.1.2020
Paikka:  Rooma
Tapaukset
Vahvistetut:  4 092 747
Parantuneet:  3 572 713
Kuolleet:  122 470
Rokotetut:  15 898 833
 Tiedot päivitetty viimeksi 8.5.2021. 
Vuoden 2020 koronaviruspandemia on ollut Italiassa Euroopan pahimpia. Ensimmäiset varmistetut tartunnat Italiassa todettiin 31. tammikuuta 2020.  Pahin epidemia keskittyi Pohjois-Italiaan. Sairaanhoito ylikuormittui pahoin. Italian hallitus vastasi helmi-maaliskuussa epidemiaan kovenevin karanteeni- ja sulkutoimin. Ne rajasivat epidemian ensimmäisen aallon laskuun. Italia hölläsi rajoitustoimia. Uusia tautiaaltoja pelättiin. Tauti hiipui kesällä. Uusi koronavirusaalto nousi elo-marraskuussa 2020.
Italiassa oli todettu 24. joulukuuta 2020 mennessä yhteensä 1 991 278 koronavirustapausta. Ainakin 70 395 oli kuollut ja 1 344 785 oli toipunut.
Ensimmäiset tapaukset

Joidenkin arvioiden mukaan koronavirus oli Pohjois-Italiassa jo syyskuussa 2019. Varmemmin koronavirusta oli Italiassa marraskuussa 2019.
Ensimmäiset siihen aikaan todetut koronavirustartunnat varmistettiin 31. tammikuuta 2020, kun kahden kiinalaisen todettiin sairastuneen Roomassa.
Italia esti Kiinasta saapuneet matkustajalennot 31. tammikuuta.  Ne kuljettivat matkustajat naapurimaihin. Sitten Italiaan palaavat tulivat maitse ja meritse Italiaan. Niinpä Kiinan paluulentojen sulkemisen alkuperäinen ajatus kääntyi päälaelleen. Kiinasta kiertoteitse saapuneita matkustajia ei pistetty karanteeniin.
Helmikuussa Codognon sairaalaan otettiin jo aiemmin lievän keuhkokuumeen oireisiin lääkitystä saanut "potilas yksi". Hän oli 38-vuotias Mattia Meastri, joka oli virallisesti ensimmäinen koronaviruspotilas tehohoidossa koko Euroopassa.. Hän selvisi 18 päivän tehohoidon jälkeen.
Ensimmäinen koronavirukseen liittyvä kuolemantapaus raportoitiin Italiassa 22. helmikuuta 2020. 24. helmikuuta oli kuollut kuusi henkilöä.
Sairaalat eivät olleet varautuneet koronavirukseen. Ainakin viisi henkilökunnasta sairastui Codognon sairaalassa. Sairaala levitti virusta eteenpäin.
4. maaliskuuta tautiin kuolleiden määrä ylitti sadan. Tässä vaiheessa Codognon sairaalapaikat olivat lopussa. Näin, vaikka Pohjois-Italiassa on teollisuusmaidenkin mitassa hyvä sairaanhoito.
Marraskuussa 2020 julkaistun tutkimuksen mukaan Italiassa on löytynyt koronaviruksen vasta-aineita näytteistä, jotka on otettu vuoden 2019 lokakuun ensimmäisellä viikolla, eli tartunnat ovat tapahtuneet syyskuussa 2019. Näytteet oli alun perin otettu keuhkosyöpätutkimusta varten.
Syksy 2020

3. elokuuta Italiassa oli koronaviruksen takia tehohoidossa 41 potilasta ja 734 oirehtivaa sairaalassa. 12 474 oli sairaana, joista suurin osa kotona.
Koronavirustapausten määrä lisääntyi myös Italiassa elokuussa 2020. Italia siirtyi alueellisiin rajoituksiin. Lokakuussa nousu oli rajua. Napolissa oli 24. lokakuuta 2020 mellakka öistä alueellista ulkonaliikkumiskieltoa vastaan.
Hallitus kovensi 25. lokakuuta rajoituksia niin että ravintolat suljettiin jo kello 6 illalla. Myös kuntosalit ja elokuvateatterit pistettiin kiinni. Muun muassa Milanossa, Torinossa ja Napolissa oli rajoituksia vastustavia mellakoita samana iltana.
30. syyskuuta oli yli 31 000 uutta koronavirustapausta päivässä, ja yli 1 000 ihmistä otettiin sairaalaan. Sairaaloissa oli tämän jälkeen lähes 17  000 koronaviruspotilasta, joista teho-osastoilla 1 746.
Lähes 40 0000 italialaista sairasti koronavirustautia 2. marraskuuta. Yli 2 000 heistä oli tehohoidossa. Tautiin kuoli noihin aikoihin noin 200-300 päivässä.
Eniten tautia oli Lombardiassa. 5. marraskuuta oli melkein 34 500 tartuntaa, 344 kuollutta. Lombardiassa oli 8 900 tartuntaa.  Hallitus julisti Lombardiaan ja lähialueen maakuntiin sulun: kaupat ja ravintolat kiinni, ulkona sai liikkua vain välttämättömästä syystä. Tartuntoja oli epidemian alusta lukien 82 500, kuolleita 4 0192.
11. marraskuuta kuoli 629, oli melkein 33 000 tartuntaa. Terveydenhuolto oli lähellä romahdusta. Tauti levisi nyt myös Keski- Ja Etelä-Italian suurissa keskuksissa, Firenzessä, Roomassa ja Napolissa. Näihin aikoihin oli uusien tartuntojen huippu.
24. marraskuuta oli noin 20 000 tartuntaa, ja 853 kuolemaa.Tartuntahuippu oli sivuutettu, kuolleiden määrä kasvoi.
Toisen aallon aikana oli kuollut 37 lääkäriä, joista 27 kymmenen päivän aikana. Kuolleita läkäreitä oli yhteensä 216, koska kevään aikana oli kuollut 176 lääkäriä koronaan.
Marraskuussa 2020 koronavirustartunnan sai Italiassa 800 000, ja se aiheutti 12 900 kuolemaa. Terveydenhoitohenkilökunnasta koronan sai 22 700.
1. joulukuuta oli karanteenissa yli 750 000.
Koko koronaviruspandemian aikaan 1. joulukuuta mennessä oli Italiassa saanut koronaviruksen 66 600, hoitajia kuoli 50, lääkäreitä 222. Koko väestöstä oli koronan saanut 1,6 miljoonaa, joista 55 600 kuollut.
3. joulukuuta oli siihen astisen pandemian kuolleisuushuippu, jolloin kuoli vuorokauden aikana koronana liittyen 993.
19. joulukuuta hallitus määräsi Italian koronasulkuun joulun ajaksi 6. tammikuuta asti. Mm matkustaminen paikkakuntien välillä kielletään, vaikka kaupat ovat auki.
Toinen tautiaalto oli ainakin yhtä tappava kuin ensimmäinenkin.  Ensimmäinen aalto tappoi  21. helmikuuta - 31. elokuuta 35 376, ja
toinen aalto 1. syyskuuta - 25. joulukuuta 35 417.
28. joulukuuta mennessä 2 miljoonaa italialaista oli sairastunut koronaan. 72000 italialaista oli kuollut. Näistä 89 879 hoitohenkilökunnasta oli saanut koronan. Näistä kymmeniä hoitajia kuollut epidemiaan. 273 lääkäriä oli kuollut. Kuukauden sisään 413 381 oli saanut koronan, joista 16 923 hoitohenkilökuntaa.
Kuormitus terveydenhoidolle

Italiassa oli 14. huhtikuuta kolmanneksi eniten vahvistettuja tartuntoja ja toiseksi eniten kuolemia koronaviruksen vuoksi maailmassa. Italiassa oli 14. huhtikuuta yli 159 000 tartuntaa ja 20 000 sen aiheuttamaa kuolemaa. Maan terveydenhuoltojärjestelmä ei ollut valmistautunut näin suureen määrään koronaviruspotilaita, ja koko terveydenhuolto uhkasi romahtaa. Ruumiita yritettiin lähettää kirkkoihin, mutta hautausta ei voitu järjestää, sillä ne oli kielletty karanteenin takia. Sotilasajoneuvoja otettiin käyttöön kuljettamaan ruumiita pois. Polttohautauksen odotusaika venyi viikkoon, ja ruumishuoneet ja hautausmaat olivat täynnä. Italiassa varsinkin tehohoidon paikat olivat ruuhkautuneita, eikä kaikille riittänyt hengityskoneita. Tehohoidossa oli paljon nuoria. Hoitopaikkojen pulan vuoksi lääkärit joutuivat päättämään, hoidetaanko tehohoidossa 80- vai 45-vuotiasta, ja yleensä paikat menevät nuorille, koska heidän ennusteensa on parempi. Maa tarvitsi 20 000 uutta lääkäriä ja sairaanhoitajaa tehohoidon ruuhkien purkamiseen. Varsinaisen hoitotyön lisäksi henkilökunta joutui miettimään joka päivä, kuinka keuhkokuumepotilaalle järjestään tilaa. Sairaaloiden leikkausosastot muutettiin keuhkokuumepotilaiden hoitohuoneiksi. Terveydenhuoltojärjestelmää kuormitti myös se, että koronapotilaiden kanssa kontaktissa ollessaan myös sairaaloiden henkilökuntaa sairastui. Hoitajien ja lääkärien kotikaranteenit pahensivat sairaaloiden heikkoa tilannetta ja resurssipulaa.
Vo’n kylässä

Vo’n kylässä tutkijat tekivät kokeellisen aloitteen, jossa kaikki kylän 3 200 asukasta testattiin. Testit tehtiin myös oireettomille ihmisille. Joidenkin raporttien mukaan kantajista 50–75 prosenttia oli oireettomia. Näin tutkijat pystyivät luomaan "epidemiologisen kuvan" viruksen leviämisestä. Kaikki koronavirustartunnan saaneet saatettiin eristykseen, kuten myös kaikki, jotka olivat olleet yhteydessä heidän kanssaan. Testattaessa väestö toiseen kertaan 90 prosenttia positiivisista tartuntatapauksista oli vähentynyt ja kahdeksan oli oireettomia.
Italian pahimmat koronavirusalueet

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Italian ja Euroopan pahimmat koronavirusalueet 25. kesäkuuta 2020 mennessä
Bergamo – kuolleisuus 4,47 kertaa normaali. Bergamon hieman alle miljoonan asukkaan maakunnassa kuoli 1. aallossa noin 6 000.
Cremona – 3,77 kertaa normaali
Lodi – 3,33 kertaa normaali
Brescia – 2,11 kertaa normaali
Koronatartunnan jäljityssovellus

Italiassa on käytössä mobiilisovellus Immuni koronatartunnan jäljitystä helpottamaan. Se on ladattavissa sekä Android että iPhone puhelimiin niiden sovelluskaupasta. Se on yhteensopiva usean eri EU-maan vastaavien sovellusten kanssa.
Tunnettuja koronaviruksen saaneita italialaisia

Italian entinen pääministeri Silvio Berlusconi sai koronaviruksen elokuussa 2020 ja joutui sen takia 4. syyskuuta sairaalaan.
Ensihoitajat siirtävät koronaviruspotilasta suojavaatteissa. Cerviassa Italiassa
Italian koronavirusepidemian kevään 2020 aalto. Sininen, keltapallokäyrä uudet tautitapaukset. Vihreä parantuneet, punainen sairastavat ja harmaa kuolleet.
Koronaviruspandemia Italiassa:  Sininen yhtenäinen viiva: koronavirustapaukset yhteensä. Sininen pisteviiva: päivittäiset testatut koronatapaukset. Punainen yhtenäinen viiva: koronaviruskuolemat. Punainen pisteviiva: päivittäiset todetut koronaviruskuolemat. Pystysuora asteikko on logaritminen.
Lehtovirmajuuri

| Lehtovirmajuuri |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit Caprifoliaceae
Alaheimo::  Valerianoideae
Suku::  Virmajuuret Valeriana
Laji::  excelsa
Kaksiosainen nimi
 Valeriana excelsa  Poir. 
Synonyymit
 Valeriana sambucifolia Mikan 
Alalajit
 karvavirmajuuri (V. excelsa subsp. excelsa)  merivirmajuuri (V. excelsa subsp. salina)  luhtavirmajuuri (V. excelsa subsp. sambucifolia)  V. excelsa subsp. versifolia 
Katso myös
   Lehtovirmajuuri Wikispeciesissä   Lehtovirmajuuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehtovirmajuuri (Valeriana excelsa) on virmajuurten (Valeriana) sukuun ja kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimoon kuuluva monivuotinen kukkiva kasvi. Aiemmin laji kuului virmajuurikasveihin.
Lehtovirmajuuri kasvaa 40–170 cm korkeaksi. Varsi on särmikäs ja uurteinen sekä väriltään vihertävä tai ruskehtava. Se voi olla myös punertava. Kasvin viuhkomaisessa kukinnossa kukat ovat valkoiset tai vaaleanpunaiset. Kukat kukkivat kesä–heinäkuussa. Vastakkain kasvavissa lehdissä on 3–6 lehdykkäparia. Päätölehdykkä on yleensä sivulehdyköitä leveämpi.
Laji muistuttaa rohtovirmajuurta (Valeriana officinalis), jonka lehdissä on 3–6 lehdykkäparin sijasta 7–13 lehdykkäparia. Lehtovirmajuuri leviää rönsyistä, kun taas rohtovirmajuuri ei. Lisäksi lehtovirmajuurella on hiukan isommat kukat. Rohtovirmajuuren levinneisyys on Suomessa lehtovirmajuurta eteläisempi.
Lehtovirmajuurta kasvaa Pohjoismaissa, Alpeilla ja Skotlannissa. Suomessa lajia tavataan yleisenä etelä- ja länsirannikolla. Se kasvaa rantaniityillä, puronvarsilla, lehtokorvissa, lehdoissa sekä peltojen ja ojien varsilla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Lehtovirmajuuren (Valeriana excelsa) levinneisyys Suomessa.
Luopioisten kasvisto: Lehtovirmajuuri (Valeriana sambucifolia)
Larry Kramer

| Larry Kramer |
| --- | --- |
 Larry Kramer koiransa Tigerin kanssa huhtikuussa 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1935 Bridgeport, Connecticut, Yhdysvallat
Kuollut: 27. toukokuuta 2020 (84 vuotta)
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Larry Kramer (25. kesäkuuta 1935 Bridgeport, Connecticut, Yhdysvallat – 27. toukokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen näytelmä- ja romaanikirjailija sekä ihmisoikeusaktivisti. Hän ajoi homoseksuaalisten oikeuksien puolesta ja perusti 1980-luvulla Gay Men’s Health Crisis- ja ACT UP -ryhmät taistelemaan AIDS-epidemiaa vastaan. Kramer tunnettiin aggressiivisena ja poleemisena puhujana, joka kritisoi sekä Yhdysvaltain hallintokoneistoa että homoseksuaalisten seksuaalikulttuuria. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1985 kantaesitetty The Normal Heart.
Nuoruus ja opiskelu

Kramer syntyi Bridgeportissa, Connecticutissa. Hänen suhteensa isäänsä oli vaikea, ja asianajajaisä kutsui häntä jo nuorena ”nynnyksi” (”sissy”). Kramer aloitti vuonna 1953 Yalen yliopistossa. Hän yritti ensimmäisenä vuotenaan itsemurhaa koettuaan ulkopuolisuutta homoseksuaalisuutensa takia. Kramer löysi kuitenkin lopulta paikkansa ja esiintyi kuorossa ja yliopiston teatterituotannoissa. Hän myös alkoi käydä äitinsä ja veljensä tukemana psykoanalyyttisessä terapiassa, jonka hän on myöhemmin kertonut pelastaneen hänet.
Ura > Uran alku elokuva-alalla

Kramer suoritti vuonna 1957 englannin kielestä alemman korkeakoulututkinnon. Hän palveli puoli vuotta United States Army Reservessä ja sai sen jälkeen paikan William Morris Agencyltä. Sen jälkeen hän toimi Columbia Picturesin kaukokirjoittajana ja tekstisuunnittelijana. Kramerista tuli Columbialla henkilö, joka tutki käsikirjoitusia ja kirjoja, jotka voisivat sopia elokuvattavaksi. Hän muutti vuonna 1961 Lontooseen, missä hän toimi muun muassa Arabian Lawrencen (1962) ja Tohtori Outolemmen (1964) tuotannoissa.
United Artists palkkasi Kramerin vuonna 1965 toimitusjohtajan apulaiseksi. Hän jatkoi pian tuottajaksi ja oli tuottamassa ja käsikirjoittamassa muun muassa vuodne 1969 elokuvaa Women in Love – rakastavaisia, joka perustuu D. H. Lawrencen romaaniin. Hän oli siitä ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoitetuksen Oscariin. Kramerin viimeinen elokuvakäsikirjoitus oli vuonna 1973 ilmestynyt Shangri-La.
Ura > Teatterista aktivismiin

Kramer muutti vuonna 1972 New Yorkiin ja alkoi keskittyä teatteriin. Hänen ensimmäinen tuotantonsa oli näytelmä neljästä ystävyksestä, joista yksi oli homoseksuaali. Näytelmä ei menestynyt, ja Kramer siirtyi sen jälkeen kirjalliselle uralle. Hänen romaaninsa Hinttarit ilmestyi vuonna 1978. Se kertoo keski-ikäisestä homomiehestä, joka etsii rakkautta New Yorkin hedonistisesta ilmapiiristä. Romaani menestyi sekä kaupallisesti että kriittisesti, vaikka jotkin homomiehet syytivät sitä nihilistikseksi ja toisaalta konservatiivit homoseksin graafisesta kuvaamisesta.
Kramerin ura aktivistina sai sykäksen heinäkuussa 1981, kun New Yorkin ja Kalifornian homomiehillä havaittiin Kaposin sarkoomaepidemia, joka yhdistettiin alkujaan AIDSiin. Kramer kokosi alkuvuodesta 1982 AIDSin vastaista taistelua varten Gay Men’s Health Crisis -ryhmän. Kramerin asema ryhmän sisällä oli heti alkujaan hankala, sillä hän oli tyyliltään huomattavasti aggressiivisempi kuin ryhmän yleinen poliittinen arkuus. Kramer kirjoitti maaliskuussa 1983 homolehti New York Nativeen artikkelin ”1,112 and Counting”, jossa hän hyökkäsi muun muassa Yhdysvaltain terveysvirastoa, New Yorkin pormestaria Ed Kochia ja terveysvakuutuksia vastaan. Lisäksi hän syytti muita homomiehiä vastuuttomasta seksuaalikäyttäytymisestä.
Kramer erosi GMHC:stä huhtikuussa 1983, kun hän ei ollut saanut kutsua tapaamisessa, jossa ryhmä keskusteli AIDSista Ed Kochin kanssa. GMHC:n johto ei käytännössä vastustanut eroa, sillä häntä pidettiin hankalana koko ryhmän asialle.
Kramer vaati maaliskuussa 1987 suoremman toiminnan ryhmää. Sellaiseksi perustettiin ACT UP, joka pyrki lisäämään HIV/AIDS-tietoisuutta protesteilla ja mielenilmauksilla. Kramer ja muut ACT UP -ryhmän aktivistit järjestivät vielä maaliskuun 1987 aikana Wall Streetillä saarron, minkä jälkeen HIV-lääke atsidotymidiini hyväksyttiin Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirastossa poikkeuksellisen nopeasti. Vaikka ACT UP oli ryhmänä militantimpi kuin GMHC, Kramer erotettiin lopulta myös siitä.