stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo suomalaisista pakinoitsijoista
F

Filip (Jouko Haavisto; Ylioppilaslehti)
Franz-setä (?; Ylioppilaslehti)
H

Haa (Heikki Aaltoila; Ylioppilaslehti)
Haavi (Unto Kupiainen)
Hannan Heikki (Urho Kittilä; Maaseudun Tulevaisuus, pakinasarja Huidunperä)
Hapan (Raoul Palmgren); Vapaa Sana)
Heikintytär (Marjatta Väänänen; Maaseudun Tulevaisuus, pakinasarja Huidunperä)
Hela (Kalevi Kuusela; Maakansa, Lapin Kansa, Karjalan Maa, Suomenmaa)
Hilja Maria (Hilja Niku; Sisä-Suomi, Etelä-Suomen Sanomat)
Hoo  (Hannu Salminen; Valkeakosken Sanomat)
Hyvä Veli (useita; Kauppalehti Optio)
Häntäpään valvoja (Thomas Micklin; Tiedonantaja 15.1.2005 saakka)
Härmän Kuustaa (Vilho Eero Koskimäki)
I

Immu (Väinö Immonen; Savon Sanomat)
J

Jahvetti (Yrjö Kilpeläinen; Suomen Sosialidemokraatti)
Jallu (Jari Nenonen; YLE:n joissain maakuntaradioissa)
Jammu (Erkki Kanerva; Tamperelainen, Hymy)
Jeremias (Matti Kurjensaari; Ylioppilaslehti)
Johnny Walker (Pekka Haukinen; Ylioppilaslehti)
Jonne Jokunen (Eero Harju; Satakunnan Kansa)
Jooseppi (Jouni Hirvaskero; Savon Sanomat)
Jou (Jouko Autero; Tampereen Sanomat, Savon Sanomat, Aamulehti)
Jumbo (Gustaf Johansson; Hufvudstadsbladet)
Juoksupoika (Erkki Salonen; Ylioppilaslehti)
Juorkunan Jussi (Kerttu Kauniskangas; Kansan Uutiset)
Jytynen (Eero Piimies; Ylioppilaslehti)
K

Kaapro Jääskeläinen (Aukusti Mäkelä; Työmies, Wapaita aatteita, Viipurin Sanomat)
Kai de Puu (Matti Almila; Helsingin Sanomat, Ilta-Sanomat, Kauppalehti, Ylioppilaslehti)
Kaisla (Seppo Kaisla; Helsingin Sanomat)
Kala (Pekka Lounela; Ylioppilaslehti)
Kanttori Sepeteus (Eino Leino; Sunnuntai)
Kar de Mumma (Erik Zetterström; Svenska Dagbladet)
Karhuvainion Esa (Artturi Leinonen; Ilkka)
Karjarannan Kaaleppi (Aarre Mäkelä; Satakunnan Työ)
Karu (Sakari Vapaasalo; Ylioppilaslehti)
Keemikko (?; Kemia-lehti)
Keltiäinen (Urpo Okkonen; Ylioppilaslehti)
K.E.P.H. (Ensio Hiitonen; Ylioppilaslehti)
Kerettiläinen (?; Kirkko & kaupunki)
Keskonen (Karri Hannula; Helsingin Sanomien Verkkoliite, Ylioppilaslehti)
Kettunen (Markus Kajo)
Kiertolainen (?, Uusiouutiset)
Kiikari (Hannu Suomalainen; Ylioppilaslehti)
Kirkoton pappi (Juhani Simojoki; Ylioppilaslehti)
Kissalan Aapeli (Yrjö Wilén, Kansan Lehti)
Kitka (Leo Tiainen; Ylioppilaslehti)
Kitkalainen (Reino Rinne; Koillissanomat)
Kunto Kalpa, Keskisuomalaisen ulkopolitiikkaa käsittelevä nimimerkki, Juhani Suomi, aikaisemmin arveltu myös Keijo Korhoseksi, Paavo Väyryseksi
Koikkalainen (?, Seura)
Kono (Seppo Kononen; Savon Sanomat, Pohjolan Sanomat)
K-n (Urho Kekkonen; Ylioppilaslehti)
Ksantippa (Maija-Liisa Heini; Viikkosanomat)
Kummitäti (Aarno Laitinen, toim.; Helsingin Sanomat)
Kurre (Kullervo Kaukonen; Kansan Sana)
Kuukautinen (Teppo Sillantaus; Helsingin Sanomien Kuukausiliite)
Kveeni (Antero Manninen; Ylioppilaslehti)
Kynä (Seppo Simonen; Ylioppilaslehti)
Kyytipoika (Aarno Kaila; Nykypäivä)
Känä (Urho Kekkonen; Kajaanin Lehti, Ylioppilaslehti)
L

Laikkus (Heikki Brotherus; Ylioppilaslehti)
Lautamies (Urho Kekkonen; Suomen Heimo, Ylioppilaslehti)
Asko Lehtonen; Salon Seudun Sanomat
Leikari (Erkki Kivijärvi; Helsingin Sanomat)
Leo (Leo Väyrynen; Päivämies)
Liimatainen (Urho Kekkonen; Suomen Kuvalehti)
Lippa (Elsa Soini; Uusi Suomi)
Liisaleena (Arno Kotro ja Jaakko Lyytinen; City, Ylioppilaslehti)
M

Maisteri-setä (Tauno Nurmela; Ylioppilaslehti)
Mata-Jari (Jari Nenonen; Kymen Sanomat)
Mauri (Niilo Vapaavuori, Ajan Suunta)
M. Ho (Martti Haavio; Ylioppilaslehti)
Mies Suomalainen (Urho Kekkonen)
Miäs (Anne Mölsä; Aikalainen)
Mikko Vilkastus (Eino Leino; Päivälehti)
Mongooli (Martti Haavio; Ylioppilaslehti)
Mr (Martti Haavio; Ylioppilaslehti)
Muste-Maalari (Ano Airisto, Suomen Sosialidemokraatti)
Mäntyniemen Porttivahti (arvellaan Timo Laaniseksi; Suomenmaa)
N

Neger (Einar Hagman; Vasabladet)
Nenä (Pentti Saarikoski; Kansan Uutiset, Uusi Suomi, Ylioppilaslehti)
Neovius (Tuomas Nevanlinna; Ylioppilaslehti)
Niemeläinen (Pekka Sauri; Vihreä Lanka)
Nikodemus (K. N. Rauhala; Ylioppilaslehti)
Nilkka (?; Hiidenkivi)
Nisse M, aiemmin Nisse Mannerheim (Rumba)
O

Olavi L (Olavi Linnus; Ylioppilaslehti)
Olli (Väinö Nuorteva; Iltalehti, Uusi Päivä, Uusi Suomi, Ylioppilaslehti)
Olli Turkulainen (Olavi Linnus; Ylioppilaslehti)
Onkimies (Yrjö Kilpeläinen; Ylioppilaslehti)
Origo (Jouni Lompolo; Helsingin Sanomat)
Ossi Jussio (Ossi Hiisiö; Ylioppilaslehti)
P

Paimenpoika (Mauno Koivuneva; Päivämies)
Panu (Atte Kalajoki; Kaiku)
Pekka Peitsi (Urho Kekkonen; Suomen Kuvalehti)
Perusinsinööri Veijo (Miettinen) (arveltu Kalle Isokallioksi; Insinööriuutiset, Tekniikka & Talous)
Pihkurin Pekka (Heikki Halmesmäki, Viitasaaren Seutu)
Pii (Pirkko Kolbe; Helsingin Sanomat)
Pikkutakki (Pekka Tiinanen; Iltalehti)
Pique-nique de Jokinen (Arto Jokinen, Kemia-lehti)
Pitko (Matti Pitko; Aamulehti)
Pussisen poika (Aleksi Aaltonen)
Puuma (Lassi Utsjoki, Keskisuomalainen)
Puumies (Mauno Koivisto; Suomen Sosialidemokraatti, nyk. Uutispäivä Demari)
Polyfemos (pääasiassa Martti Haavio; Ylioppilaslehti)
Pötkö (Eino Pohjolainen); Valkeakosken Sanomat
R

Rikkaruohonen (Pertti Ruohonen; Sunnuntaisuomalainen)
Risukarhi (Kalervo Siikala; Ylioppilaslehti)
Romuluu, Vilho Keskitalo; Karjalainen
S

Sasu Punanen (Yrjö Räisänen; Suomen Sosialidemokraatti)
Satunnainen tarkkailija (?; Tekniikan Maailma)
Savolainen, Karjalainen, aik. Karjalan Maa
Sebastian (Hannu Taanila; Ylioppilaslehti)
Serp (Seere Salminen)
Simopekka (Simopekka Nortamo; Ylioppilaslehti)
Sipuli (Arvo Sipilä; Ylioppilaslehti)
Siiri S. Iili (?; Oulunsalolehti)
Simppa (Simo Juntunen; Suomen Sosialidemokraatti, Suomen Kuvalehti)
Sipra (Maire Tolonen; Uusi Suomi)
Skunkki (Timo Tiusanen; Ylioppilaslehti)
Spede (Pertti Pasanen; Ylioppilaslehti)
Spes (Toivo Itkonen; Ylioppilaslehti)
Suti (Sulo Kivinen; Vapaa Sana)
T

Taisa (Kirsti Hokkanen; Ylioppilaslehti)
Tappuri (Arvo Salo; Ylioppilaslehti)
Teemu (Eino Leino; Helsingin Sanomat)
Teini (Ilmari Turja; Ylioppilaslehti)
Tervasuti (Tapani Virkkunen; Ylioppilaslehti)
Tet (Kersti Bergroth)
Tiira (Jouko Tyyri; Ylioppilaslehti)
Tiitus (Ilmari Kivinen; Helsingin Sanomat)
Timo (J. W. Tuura; Uusi Suomi)
Tohtori Joo Joo (?; Ylioppilaslehti)
Toinen (Sauli Pyyluoma; Ylioppilaslehti)
Toinen mies (Pentti Järvinen; Helsingin Sanomat)
Torventekijä (Jaakko Iloniemi; Ylioppilaslehti)
Tuplawee (Heikki Wirtanen; Keskisuomalainen)
Tytti (Maini Similä; Pirkka, Työtehotieto, Ylioppilaslehti)
U

(Jukka) Ukkola (Jukka Ukkola; Suomen Kuvalehti)
Ung-Hans (Guss Mattsson; Dagens Press, Dagens Tidning, Helsingfors-Posten)
V

Vaasan Jaakkoo (Jaakko Oskari Ikola; Vaasa)
Valentin (Ensio Rislakki)
Vasara (Kari Lehtola; Ylioppilaslehti)
Vatkuli (Erkki Salonen; Ylioppilaslehti)
Veekoo (Vilho Koljonen; Ylioppilaslehti)
Veikko Viisi (kollektiivinimimerkki, takana arveltu olevan UM:stä ainakin Paavo Laitinen, Risto Hyvärinen, Max Jakobson ja Keijo Korhonen; Suomen Kuvalehti)
Veli Pitkäkorva (?; Toolilainen)
Veljenpoika (Urho Kekkonen; Uusi Kuvalehti)
Vermon Tallimestari (? ; Arvopaperi)
Vihreät lasit (Mikko Metsämäki ja ensimmäisen vuoden ajan myös Esa Mäkinen; Vihreä Lanka)
Viki (Viki Vuoristo; Tekniikan Maailma)
Viksari (Martti Haavio; Panu, Ylioppilaslehti)
Y

Y. Y. Antonen (kollektiivinimimerkki, Ydin-lehti; takana 1970-luvun alun nuoria sosialidemokraatteja: Jaakko Blomberg, Kari Tapiola, Jaakko Kalela ja Pertti Joenniemi)
Kirjallisuutta

Hirvonen, Maija: Salanimet ja nimimerkit.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seuran kirjasto, 2000.  ISBN 951-692-464-6
Vihtori Kosola

| Vihtori Kosola |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Iisakki Vihtori Kosola
Syntynyt: 10. tai 28. heinäkuuta 1884 Ylihärmä
Kuollut: 14. joulukuuta 1936 (52 vuotta) Lapua
Ammatti:  maanviljelijä
Puoliso:  Elin Olga Katariina Lahdensuo (1908→)
Iisakki Vihtori Iisakinpoika Kosola (10. tai 28. heinäkuuta 1884 Ylihärmä – 14. joulukuuta 1936 Lapua) oli suomalainen talonpoika ja aktivisti, joka toimi 1930-luvulla oikeistoradikaalin ja antikommunistisen Lapuan liikkeen johtajana ja keulakuvana sekä sen seuraajaksi perustetun Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) puheenjohtajana vuosina 1932–1936. Joidenkin aikalaisten mielestä Kosolasta kaavailtiin jopa fasistityyppistä Suomen diktaattoria.
Elämänvaiheet > Mäntsälän kapina

Syksystä 1931 alkaen Lapuan liike ryhtyi hyökkäämään yhä voimakkaammin myös sosiaalidemokraattista työväenliikettä vastaan, mikä ajoi sen lopulta välirikkoon Sunilan hallituksen ja erityisesti sisäministeri Ernst von Bornin kanssa. Suhteet kiristyivät varsinkin sen jälkeen, kun suuri väkijoukko naulasi Kosolan käskystä syyskuussa 1931 sisäministerin määräyksellä uudelleen avatun Lapuan työväentalon ovet ja ikkunat umpeen.
Lapuan liikkeen taival päättyi Mäntsälän kapinaan helmi–maaliskuussa 1932. Kosolalla ei ilmeisesti ollut osuutta kapinan alkamiseen, mutta hän asettui kapinallisten vaatimusten tueksi ja liittyi vielä kapinaan keulakuvaksi, minkä seurauksena hän joutui hankkeen epäonnistuttua tutkintovankeuteen. Turun hovioikeus määräsi tutkinnan päätyttyä alkusyksystä 1932 kapinajohtajat vapautettaviksi tuomioiden antamiseen asti, mutta hallitus määräsi poikkeuslain turvin heidät pidettäviksi edelleen vangittuina Turun lääninvankilassa. Tutkintovankeudesta Kosola ja muut syytetyt K. M. Walleniusta lukuun ottamatta vapautuivat julkisen painostuksen ja nelipäiväisen syömälakon ansiosta keskiyöllä 19. lokakuuta, oikeudenkäynnin ollessa vielä kesken. Uskolliset kannattajat ottivat Kosolan riemusaatossa vastaan hänen palatessaan Lapualle. Mäntsälän kapinan johtajien vankeusaika jäi sangen lyhyeksi; marraskuussa 1932 hovioikeus langetti Kosolalle yhdeksän kuukauden ehdollisen vankeustuomion, jonka Korkein oikeus helmikuussa 1934 korotti yhteen vuoteen.
Elämänvaiheet > Isänmaallinen kansanliike

Viranomaisten lakkauttaman Lapuan liikkeen seuraajaksi perustettiin Isänmaallinen Kansanliike (IKL), jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi Kosola valittiin pian vapauduttuaan joulukuussa 1932. Kosola oli IKL:n tilaisuuksissa näkyvä hahmo kuolemaansa saakka, vaikka toiminnan keskus siirtyi Pohjanmaalta pääkaupunkiin ja puolueen profiili erosi selvästi Lapuan liikkeestä, sillä IKL:ssä korostettiin akateemisuutta, teoreettista ideologian kehittelyä sekä laillisia ja parlamentaarisia toimintatapoja. Vetovoimainen Kosola oli IKL:n keulakuva, ja hänet pyrittiin edelleen esittämään suurena ja karismaattisena johtajana. Todellisuudessa puoluetta kuitenkin johti professorikaksikko Vilho Annala ja Bruno Salmiala. Kosola oli suostunut puheenjohtajaksi osin vastentahtoisesti, sillä hän ei hyväksynyt kaikkia puolueohjelman kohtia. Hän ei koskaan pyrkinyt eduskuntaan.
Kosola erosi Vientirauhasta vuonna 1935, koska IKL:n yritykset kosiskella työväestöä omalla ammattijärjestöllä vieraannuttivat työnantajapiirit puolueesta. Samana vuonna Kosola julkaisi muistelmateoksen Viimeistä piirtoa myöten: muistelmia elämäni varrelta, jonka todellinen kirjoittaja oli toimittaja Vilho Viita. Sen esipuhe on päivätty ”Lapualla punapaitain riisumisen viisivuotispäivänä 1934”.
Kosolan viimeisiksi jääneitä vuosia leimasi alkoholismi ja katkeruus menetetyistä mahdollisuuksista. Hänen on sanottu esiintyneen syksystä 1930 alkaen monissa kokouksissa ja julkisissa tilaisuuksissa humalassa. Puoluepolitiikassa taitamattomana hän muodostui lopulta IKL:n varsinaiselle johdolle niin suureksi rasitteeksi, että marraskuussa 1936 hänet päätettiin syrjäyttää puheenjohtajan paikalta pelkäksi varapuheenjohtajaksi. Hänen tilalleen valittiin Annala. Kosola ehti kuitenkin kuolla keuhkokuumeeseen joulukuussa 1936 ennen päätöksen julkista ilmoittamista, joten puheenjohtajanvaihdos voitiin esittää luonnollisesta poistumasta johtuvana. Kosola oli kuollessaan vain 52-vuotias. Ruotsalaisissa lehdissä levitettiin perätöntä huhua, jonka mukaan hänet olisi myrkytetty. Myrkytysepäilyjen vuoksi Kosolalle tehtiin ruumiinavaus, jossa todettiin kuoleman olleen luonnollinen. Hänelle järjestettiin Lapualla juhlavat hautajaiset, joihin osallistui yli 2 000 henkilöä.
Perhe

Vihtori Kosolan puoliso oli vuodesta 1908 Elin Olga Katariina Lahdensuo (ent. Lagerstedt, 1887–1977), jonka setä oli maalaisliittolainen poliitikko Jalo Lahdensuo. Heille syntyi viisi lasta, joista kaksi poikaa ja yksi tytär eli aikuisiksi. Vanhempi poika Pentti Kosola osallistui Lapuan liikkeen toimintaan ja oli tekijänä yhdessä kolmesta muilutusten yhteydessä tapahtuneesta henkirikoksesta: hän ampui humalassa heinjokelaisen suutarin Erik Mätön. Pentti Kosola kaatui hävittäjälentäjänä talvisodassa. Nuorempi poika Niilo Kosola tuli aluksi myös tunnetuksi Lapuan liikkeen aktiivina, mutta kohosi sotien jälkeen kokoomuksen kansanedustajaksi, ministeriksi ja eduskunnan toiseksi varapuhemieheksi.
Kirjallisuutta

Jukka-Pekka Pietiäinen: Vihtori Kosola – mies ja myytti.  Helsinki:  Minerva, 2023.  ISBN 978-952-375-947-3
Artturi Vuorimaa: Kolme kuukautta Kosolassa: Lapuan liikkeen pesässä nähtyä, kuultua ja kuviteltua.  Lapua:  Omakustanne, 1931.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vihtori Kosola Wikimedia Commonsissa
Kuva ja tietoa Kosolan talosta Lapuan kaupungin matkailusivulla (Archive.org)
Talonpoikaismarssi-video Ylen Elävä arkisto. Viitattu 14.1.2012.
Vihtori Kosola : Lapuan pommitehdas, Hakkapeliitta, 28.01.1928, nro 5, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: – | Isänmaallisen kansanliikkeen puheenjohtaja 1932–1936 | Seuraaja: Vilho Annala |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Kosolan talo Lapuan keskustassa 1930-luvun ulkoasussa.
Kosola puhumassa Lapuan päivillä 14. heinäkuuta 1930.
Lapuan liikkeen kolmihenkinen johto eli triumviraatti kahvilla kesällä 1930. Vasemmalta pankinjohtaja Iivari Koivisto, maanviljelijä Vihtori Kosola ja maanviljelijä Vihtori Herttua.
Lapuan liike pyrki esittämään Kosolan voimakkaana johtajana. Kosola kuvanveistäjä Mauno Oittisen mallina 1930.
Aarno Tavaila ja Vihtori Kosola Turun lääninvankilassa 1932.
IKL:n johto vastaanottamassa Italian lahjoittamaa Mussolinin rintakuvaa 7. kesäkuuta 1935 ravintola Mustassa Karhussa. Kosola on runsaimmilla arvomerkeillä varustettu mies, takana hänen vasemmalla ja oikealla puolellaan puolueen todelliset johtajat Vilho Annala ja Bruno Salmiala.
Vihtori Kosolan arkkua kannetaan hänen kotipihallaan vuonna 1936.
Airbus

| Airbus S> A.S. |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  S.A.S. (vastaa osakeyhtiötä)
Perustettu:  1970 (Airbus Industrie) 2001 (Airbus S.A.S.)
Toimitusjohtaja:  Louis Gallois
Kotipaikka:  Toulouse, Ranska
Toimiala:  ilmailu
Tuotteet:  Ilma-alukset
Liikevaihto:   27 450 milj. € (2008)
Liikevoitto:   1,597 milj. € (2008)
Henkilöstö:  52 000
Emoyhtiö:  EADS
Kotisivu:  airbus.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Air Seychelles -yhtiön Airbus A330.
Airbus S.A.S. (aikaisemmin Airbus Industrie) on eurooppalainen yhtiö, joka valmistaa matkustaja- ja sotilaslentokoneita. Yhtiön pääjohtajana on toiminut 9. lokakuuta 2006 alkaen ranskalainen Louis Gallois, joka on myös Airbusin omistajayhtiön EADS:n toinen pääjohtaja.
Historia

Syyskuussa 1967 Ranska, Saksa ja Englanti solmivat yhteistyöpöytäkirjan  (Memorandum of Understanding, MoU) 300-paikkaisen lentokoneen kehittämisen aloittamisesta. Koneen nimeksi tuli aikanaan Airbus A300. Tämä oli Concorden jälkeen toinen yritys monikansallisen eurooppalaisen siviilikoneen rakentamisessa.
Airbus perustettiin vuonna 1970 Ranskan lain määrittelemänä Groupement d'Intérêt Economique- eli GIE-yhteenliittymänä. Perustajat olivat ranskalainen Aérospatiale ja saksalainen Deutsche Aerospace. Englantilainen Hawker Siddeley ja hollantilainen Fokker osallistuivat siihen pian. Espanjalaisesta CASAsta (Construcciones Aeronauticas SA) tuli yhteenliittymän täysivaltainen osapuoli vuonna 1971.
Yhtymän päämaja oli aluksi Pariisissa, mutta se muutti vuonna 1974 Toulouseen, Etelä-Ranskaan. British Aerospacesta tuli yhtiön täysjäsen vasta 1979, kun se oli ottanut haltuunsa Hawker Siddeley -yhtiön.
Vuonna 2001 Airbus muuttui  osakeyhtiöksi, Airbus S.A.S. (Société par Actions Simplifiée). Sen omistajat ovat EADS (80 %) ja BAE Systems (20 %). EADS (European Aeronautic Defence and Space Company) syntyi vuonna 2000 ranskalaisen Aérospatiale-Matra SA:n, saksalaisen DaimlerChrysler Aerospacen eli DASA:n ja espanjalaisen CASAn yhdistyessä. BAE Systems syntyi puolestaan vuonna 1999 brittiläisten British Aerospacen (BAe) ja Marconi Electronic Systemsin yhdistyessä.
Suomalainen Patria Aviation on suunnitellut ja valmistaa Airbus A380:n spoilerit.
Airbus-yhtiöllä on Suomessa kaksi toimivaa yhtiötä: Airbus Defence and Space Oy ja Airbus DS Oy. Airbus on aiemmalla liikenimellään (Cassidian/EADS) toteuttanut mm. Suomen viranomaisverkon (Virve-verkko) sekä päätelaitteet Virve-verkon käyttäjille.
Historia > Kokoonpanolinjat

Airbusilla on useita kokoopanolinjoja eri malleilleen. Näitä ovat:
Toulouse, Ranskassa (A320-perhe, A330 ja A350)
Hampuri, Saksa (A320-perhe)
Seville, Espanja (A400M)
Tianjin, Kiina (A320-perhe)
Mobile, Yhdysvallat (A220- ja A320-perhe)
Mirabel, Kanada (A220)
Airbus avasi ensimmäisen Euroopan ulkopuolisen kokoonpanolinjan Tianjinissa Kiinassa vuonna 2008. Vuonna 2023 Airbus ilmoitti avaavansa Kiinaan toisen A320-perheen kokoonpanolinjan.
Nykyaikainen Airbus

Yhtiö on tuonut markkinoille A380-koneen, joka on maailman suurin matkustajakone. Siitä on käytetty myös nimitystä superjumbo, koska se on suurempi kuin jumbojetiksi kutsuttu Boeing 747.
Airbusin kehitys on saanut aikaan sen, että Yhdysvallat on uhannut viedä koneiden kehitykseen annettavan niin kutsutun ”launch aid” -tuen (joka on Euroopassa pääosin lainaa) laillisuuden WTO:n punnittavaksi. Myös Euroopan unioni on harkinnut tuen uudistamista.
Aiheesta muualla

Airbus Industries
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Airbus A380 laskeutumassa ensilennoltaan.
Airbus A350-900XWB.
EgyptAirin Airbus A300-600R.
Luftwaffen Airbus A310 MRT MedEvac.
Swiss International Airlinesin Airbus A321-100 laskeutumassa.
Lufthansan Airbus A340-600.
AirBalticin Airbus A220-300.
BFM TV

| BFM TV |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  28. marraskuuta 2005
Omistaja:  Altice
Katsojaosuus:  2,9 % (2020, )
Tunnuslause:  Première sur l'info
Maa:   Ranska
Pääkonttori:  2 Rue du Général Boissieu, Pariisi
Kotisivu:  https://www.bfmtv.com/
Infobox OKNimi-testi OK: 
BFM TV on ranskalainen yksityisomisteinen uutiskanava. Se aloitti lähetyksensä marraskuussa 2005. Se kuuluu Altice-mediakonserniin, joka omistaa myös RMC-radio- ja televisiokanavat.
Kirjallisuutta

« Un chat rate son TGV, BFM accourt », in Hallier, tout feu tout flamme, Jean-Pierre Thiollet, Neva Editions, 2023, p. 59-64. ISBN 978-2-35055-309-2
Aiheesta muualla

Kanavan kotisivut (ranskaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BFM TV Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data 
Muut:  IdRef
Kotkaristin ritarikunta

I. luokan Kotkaristin ritarimerkki
Kotkaristin ritarikunnan (vir. Kotkaristi teenetemärk) perusti Viron puolustusvoimat vuonna 1928 tasavallan kymmenvuotisen itsenäisyyden kunniaksi. Sen asema oli aluksi puolivirallinen, mutta se otettiin virallisten ritarikuntien joukkoon asetuksella 7. lokakuuta 1936. Uudelleen ritarikunta perustettiin vuonna 1996. Kunniamerkeillä palkitaan ihmisiä, jotka ovat ansioituneet sotilasurallaan tai työskennelleet kansallisen puolustuksen hyväksi.
Ritarikunnassa on kaikkiaan kahdeksan luokkaa. Perinteisten viiden luokan lisäksi siinä on kolme mitaliluokkaa. Mitalit ovat kultainen, hopeinen ja rautainen risti:
1. luokka
2. luokka
3. luokka
4. luokka
5. luokka
kultaristi
hopearisti
rautaristi
Ritarikuntamerkki on malliltaan niin sanottu maltanristi. Se on laminoitu molemmin puolin mustaksi ja siinä on kultaiset reunat. Ristin halkaisija on I–III luokan merkeissä 58 millimetriä, IV ja V luokan merkeissä 50 millimetriä. Ristin etupuolella on keskellä hopeinen kotka, joka on valmistautumassa lentoon. Kotka on oksideerattu eli hapetettu. Sen vasemmassa jalassa on pieni valtion vaakuna kullattuna. Oikeassa jalassa taas on kaksiteräinen miekka, joka symboloi valtion vaakunan suojelemista. Kotkan siipien väli on 23 millimetriä ja korkeudeltaan lintu on 19 millimetriä. Ristin kääntöpuolella on kullatussa ympyrässä päivämäärä ”24. II 1928”.
Rintatähti on kahdeksansakarainen, timantinmuotoisesti kohokuvioitu tähti. Sen halkaisija on 85 millimetriä. Tähden keskelle on kiinnitetty V luokan kotkaristi, joka on siis halkaisijaltaan 50 millimetriä. Rintatähti on samanlainen I ja II luokassa.
Mitalit ovat muodoltaan samanlaisia kuin V luokan ritariristi, mutta niitä ei ole emaloitu vaan ne ovat joko kultaisia, hopeisia tai rautaisia.
Ritarikunnan nauha on moiréekuvioitu ja väriltään oranssi. Lisäksi siinä on vaaleansiniset juovat, joiden paikka vaihtelee merkin luokan mukaan. I luokan nauhaa kannetaan oikean olkapään yli ja sen leveys on 105 millimetriä. Sininen juova on nauhan molemmin puolin 4 mm levyisenä, 4 mm reunasta. II ja III luokan kaulassa kannettavan merkin 40 millimetriä leveässä nauhassa on kolme juovaa: kaksi reunoilla 3 mm:n levyisenä ja yksi keskellä leveydeltään 1 mm. IV ja V luokan rinnassa kannettavien ristien nauhan leveys on 35 mm. Reunoilla on 3 mm levyiset juovat. Mitaliluokan ristien nauhat ovat leveydeltään samoin 35 mm. Juovitus menee niin, että kultaisessa ristissä on keskellä nauhaa kolme 1 mm:n levyisiä juovia, hopeisessa kaksi ja rautaisessa yksi.
Bing Xin

| Bing Xin> Xie Wanying |
| --- | --- |
 Bing Xin
Henkilötiedot
Syntynyt: 1900 Kiina
Kuollut: 1999 (98–99 vuotta) Peking, Kiina
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: kiina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Bing Xin (kiin.: 冰心; pinyin: Bīng Xīn; oik. Xie Wanying, perint.: 謝婉瑩; yksink.: 谢婉莹; pinyin: Xiè Wǎnyíng; 1900 t. 1902 Fuzhou, Fujian Kiina – 1999 Peking, Kiina) oli kiinalainen runoilija ja novellisti.
Bing Xin opiskeli Englannin kirjallisuutta 1922–1926 Yhdysvalloissa, opetti 1946–1951 kirjallisuutta Japanissa ja toimi myöhemmin Kiinassa eri kulttuuriviroissa. Hänen tunnetuimmat runokokoelmansa ovat 1923 ilmestyneet Fan xing ja Chung shui. Myöhempi tuotanto koostuu lastenkirjallisuudesta sekä esseekokoelmasta ja romaanista.
Suomennettuja runoja

Antologiassa Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1 runot on suomentanut Pertti Seppälä.
Avaruus! Revi tähtiverhosi
Ennen kuin erkanen maailmasta
Vanhan miehen menneisyys
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bing Xin Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Bezique

Ryhmä pelaamassa beziquea.
Bezique on piquetista syntynyt korttipeli, jossa tavoitteena on saada ensimmäisenä tuhat pistettä. Pelaajia on kaksi, ja peliin tarvitaan kaksi pakkaa, joista on poistettu kortit 2–6.