stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uusi matematiikka
Tausta

Vaikka matematiikka tieteenä oli 1800- ja 1900-luvuilla suuresti kehittynyt, oli sen opetus kouluissa pysynyt ainakin Yhdys­valloissa jokseenkin muuttumattomana sellaisena, miksi se 1800-luvun alussa oli vakiintunut. Opetus keskittyi tuolloin pitkälti niihin matematiikan aloihin, joita kirjanpitäjät, meri­miehet ja teknikot työssään tarvitsivat. Vuodesta 1952 lähtien kuitenkin eräät matemaatikot, opettajat ja oppi­kirjojen laatijat alkoivat laatia totutusta suuresti poikkeavia kokeilu­kursseja.  Uudistukset alkoivat saada laajempaa kannatusta varsinkin sen jälkeen, kun amerikkalaiset vuonna 1957 olivat kokeneet suoranaisen järkytyksen  Neuvosto­liiton lähetettyä avaruuteen ensimmäisen tekokuun, Sputnik 1:n. Kun Neuvosto­liiton tässä asiassa osoittaman teknisen etevämmyyden syitä alettiin pohdiskella, katsottiin koulujen matematiikan opetuksen yhä yleisemmin olevan suurten uudistusten tarpeessa. Kun Neuvosto­liitossa tunnetusti oli joukko huippu­tason
matemaatikkoja, katsottiin Yhdys­valloissakin tuolloisen kylmän sodan oloissa jo puolus­tukselli­sista syistä tarvittavan entistä suurempaa panostusta tieteelli­seen opetukseen ja väestön matema­tiikan taitojen kehittämiseen. Muutoinkin tieteellis-teknisen kehityksen vuoksi katsottiin tarvittavan entistä enemmän henkilöitä, jotka tunsivat uusia matematiikan aloja ja ymmärsivät uusia fysikaalisia teorioita kuten suhteellisuus- ja kvanttiteoriaa. Kun koulu­opetuksessa ei ollut myöskään käsitelty differentiaali- ja integraalilaskentaa, venyivät lisäksi luonnon­tieteiden yli­opisto­kurssit, sillä nämä oli opetettava alkeista lähtien.
OEEC järjesti Pariisissa vuonna 1959 seminaarin matematiikan opetuksen kehittämiseksi. Hyväksytyksi tuli Jean Dieudonnén suunnitelma, jossa keskeisenä kohtana oli synteettisen geometrian poistaminen opetus­suunnitelmasta, jotta uudemmille matematiikan aloille saataisiin tilaa. Tunnus­lauseeksi muodostuikin: Euclid must go (Eukleideen on mentävä).
Ranskasta alkunsa saaneessa, muihin Euroopan maihin levinneessä muodossa uudistus­liikkeen tavoitteena oli saada koulu­matematiikka mahdollisimman lähelle korkeampaa, tieteellistä matematiikkaa.
Uudistusten sisältö

Uudessa matematiikassa opetus aloitettiin joukko-opista, jonka käsitteiden avulla matematiikan muiden alojen perus­käsitteet määriteltiin. Joukko-oppia pidettiin samalla erinomaisena malli­järjestelmänä, joka muodosti yhdistävän tekijän matematiikan eri alojen välille. Ratkaisua pidettiin systemaattisesti hyvin perusteltuna, joskin sen pedagogisesta arvosta käytiin jatkuvasti kiistaa.
Uusina aiheina tulivat koulu­opetukseen myös modulaarinen aritmetiikka, epäyhtälöt, matriisilaskenta, symbolinen logiikka, Boolen algebra ja abstrakti algebra sekä kymmenjärjestelmästä poikkeavat lukujärjestelmät. Yhdys­valloissa koulu­opetukseen sisällytettiin vasta tässä yhteydessä myös esi­merkiksi lukusuora, analyyttinen geometria ja vektorikäsite, joskin esimerkiksi Suomessa niitä oli jo aikaisemmin käsitelty koulu­matematiikassa.
Käyttöönotto eri maissa

Koulujen matematiikan opetuksessa suoritettiin samaan aikaan suuria uudistuksia, paitsi Yhdys­valloissa, myös monissa Euroopan maissa kuten Britanniassa, Ranskassa ja Länsi-Saksassa. Britanniassa Southamptonin yliopistoon perustettiin vuonna 1962 matematiikan opetuksen kehittämiseksi projekti­ryhmä, School Mathematics Project. Ranskassa uudistus­suunnitelman laati André Lichnerowiczin vuonna johtama, vuonna 1967 asetettu komitea. Joukko-oppi ja moderni algebra saivat opetuksessa keskeisen sijan kaikilla koulu­asteilla, kun taas Eukleideen geometria poistettiin opetus­suunnitelmasta.
Neuvostoliitossa matematiikan opetuksessa ei toteutettu yhtä perusteellisia muutoksia, mutta sitä uudistettiin vähitellen uusien sovellusten ja akateemisten virtausten mukaisesti. A. N. Kolmogorovin johtama komitea hylkäsi uudistukset siinä muodossa kuin niitä oli läntisissä maissa ryhdytty toteuttamaan, mutta ehdotti uudistuksia koulujen 4.–10. luokkien opetus­suunnitelmiin. Esimerkiksi joukko-oppia ei komitean mukaan ollut syytä esittää järjes­telmälli­sesti, mutta geometrian opetuksessa voitiin pitkälti siirtyä transformaatiogeometriaan, jossa erilaiset geometriset muunnokset kuten yhtenevyys- ja yhdenmuotoisuuskuvaukset otettiin opetuksen pohjaksi harpilla ja viivoittimella suoritettavien konstruktioiden sijasta.
Japanissa opetus-, kulttuuri-, urheilu-, tiede- ja teknologia­ministeriö (MEXT) kannatti uutta matematiikkaa, mutta oli tietoinen siihen
liittyvistä ongelmista.
Käyttöönotto eri maissa > Suomessa

1950-luvulla Suomessa oli rinnakkais­koulutus­järjestelmä (kansakoulu ja oppikoulu). Kansa­koulussa opetettiin laskentoa ja mittausoppia, oppikoulussa puolestaan matematiikkaa, joka sekin kahdella ensimmäisellä luokalla oli pää­asiassa lasku­oppia mutta kolmannesta luokasta lähtien etu­päässä algebraa ja geometriaa.
Ruotsi, Norja ja Tanska asettivat vuonna 1960 Pohjois­maisen matematiikan opetuksen uudistamis­komitean, PMOY (ruots. Nordiska Kommitten för Modernisering av Matematikundervisningen, NKMM, johon myös Suomi pian tuli mukaan. Komitea antoi vuonna 1967 mietintönsä, jossa uudistuksen pää­tavoitteiksi asetettiin:
antaa entistä laajempi matemaattinen tietous ammattiin valmistumista ja myöhempää täydennys­koulutusta varten
perehdyttää oppilaat valittuun opetussuunnitelmaan, auttaa heitä ymmärtämään siinä esiintyvät perus­käsitteet ja tutustuttaa niiden välisiin yhteyksiin
antaa oppilaille näkemys matematiikan esteettisistä arvoista ja runsaista mahdollisuuksista tuntea iloa työskenneltäessä tämän aineen parissa
antaa oppilaille näkemys kielen osuudesta määrittelyissä ja järjestelyissä niin matematiikan alalla kuin sen ulko­puolellakin, ja
avustaa oppilaita perehtymään itsenäisesti uusiin matemaattisiin aiheisiin lukemalla matemaattisia tekstejä.
Suomessa uusi matematiikka otettiin käyttöön koulu­opetuksessa samoihin aikoihin kuin valmisteltiin siirtymistä peruskouluun. Tämän vuoksi siitä käytettiin myös nimitystä perus­koulu­matematiikka. Sekä perus­koulu että joukko-oppi rantautuivat Suomeen Ruotsista. Taistelu muutoksen ympärillä oli kiivasta, osittain senkin takia, että yhteiskunta oli tuolloin kaikkein politisoitu­neimmillaan. Täytäntöön­pano oli ripeä. Opettajat koulutettiin joukko-oppiin vain lyhyillä pika­kursseilla. Vanhemmista ei ollut apua muutoksen omaksumisessa, sillä heille joukko-oppia ei ollut koskaan opetettu.
Matematiikan opiskelu joukko-opin menetelmällä tarkoitti sitä, että numerot korvattiin opetuksen alku­vaiheessa alkioilla ja joukoilla sekä yhteenlasku unioneilla. Luvut ja niillä suoritettavat lasku­toimitukset opetettiin myöhemmässä vaiheessa joukko-opin käsitteiden avulla.
Oppikirjat olivat luonteeltaan työ­kirjoja.  Niistä tuli kuva­painotteisia. Niissä oli aikaisempaa vähemmän selityksiä, mutta enemmän esimerkkejä ja harjoitus­tehtäviä.
Opetus­suunnitelmissa noudatettiin niin sanottua spiraali­periaatetta. Sen mukaisesti mahdollisimman monet, ennen yleensä vasta oppikoulussa opetetut matemaattiset käsitteet kuten yhtälöt, epäyhtälöt, funktiot, lukusuora ja koordinaatisto esiteltiin alustavasti jo perus­koulun ensimmäisellä luokalla, joskin niiden tarkempi käsittely jäi myöhempään vaiheeseen, ja samoihin asioihin palattiin opetuksessa useita kertoja. Tämä periaate on osin jäänyt käyttöön suomalaisessa kouluopetuksessa, ja myös muissa oppiaineissa kuin matematiikassa.
Kokeilun loppu

Uuden matematiikan saaman arvostelun vuoksi Pariisissa pidettiin vuonna 1978 uusi kansain­välinen kongressi, jossa tunnus­lauseeksi tuli "Back to Basics". Tällöin päädyttiin pitämään tärkeänä, että koulujen matematiikan opetus perustuisi probleemien ratkaisuun ja vastaisi arki­päivän matematiikan tarpeita.  Seuraavina vuosina uudesta matematiikasta luovuttiinkin lähes kaikkialla ja koulujen matematiikan opetuksen sisältö palautettiin lähemmäksi aikaisempaa. Uudistuksen aikaisemmat innokkaimmat kannattajatkaan eivät enää katsoneet sen vastanneen alkuperäistä tarkoitustaan.
Suomessa uuden matematiikan kukoistus­vaihe kesti vain vuoteen 1976, jolloin Kouluhallitus esitteli matematiikan uuden perus­oppi­määrän. 
Joukko-opin käytöstä matematiikan alkeiden opetuksessa luovuttiin virallisesti vuonna 1983.
Kirjallisuutta

Malinen, Paavo: Matematiikan opetusoppi peruskoulun opettajia varten.  Otava, 1972.  ISBN 951-1-00072-1
Pasanen, Tauno & Vaaherkumpu, Juhani & Yrjönsuuri, Yrjö: Matematiikan opetuksen perustiedot.  Kirjayhtymä, 1973.  ISBN 951-26-0240-7
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:New Math
Hesseniläisessä koulussa 1970-luvulla käytetty kaavain joukko-opissa käytettävien Venn-diagrammien piirtämiseksi.
Käännös suomeksi
Laura Hynninen

| Laura Hynninen |
| --- | --- |
 Harpisti Laura Hynninen
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1976 (ikä 48)
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  harpisti, kuvataiteilija
Vanhemmat:  Jorma Hynninen, Reetta Hynninen
Lapset:  Olivia Ainali, Olga Ainali
Muut tiedot
Merkittävät teokset: sooloalbumit Otilia (Alba Records, 2021) ja Ratsut (Alba Records, 2024)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Laura Hynninen (s. 2. marraskuuta 1976) on suomalainen muusikko ja kuvataiteilija. Hän on esiintynyt solistina, kamarimuusikkona ja orkesteriharpistina 1990-luvulta lähtien. Hynnisellä on ollut vakituiset toimet harpun äänenjohtajana Kansallisoopperan orkesterissa ja Radion sinfoniaorkesterissa. Sooloprojekteissaan Hynninen yhdistää omaa musiikkiaan ja visuaalista taidettaan.
Yleisradio valitsi Hynnisen sooloalbumin Otilia (Alba Records) Vuoden levyksi 2021, ja vuonna 2024 ilmestynyt sooloalbumi Ratsut (Alba Records) voitti Indie Awards 2025 Vuoden klassinen -palkinnon. Sekä Otilia että Ratsut toivat Hynniselle myös Emma-ehdokkuudet.
Aiheesta muualla

Eskola, Kare: Laura Hynninen ammentaa alitajunnasta rohkeasti ja taitavasti 11.11.2021. Yleisradio.
Nordell, Risto: Levytärpit: Laura Hynnisen musiikki ei mahdu muotteihin (tilaajille) Suomen Kuvalehti. 22.12.2021.
Pääesikunnan päällikkö (Suomi)

| Pääesikunnan päällikkö |
| --- | --- |
 
 
 Nykyinen Vesa Virtanen 1. heinäkuuta 2022 lähtien
Nimittäjä:  Suomen tasavallan presidentti
Ensimmäinen:  Martin Wetzer (Päämaja, 1918) Alonzo Sundman (Pääesikunta, 1952)
Pääesikunnan päällikkö Suomessa johtaa Pääesikuntaa eli puolustusvoimain komentajan johtoesikuntaa. Pääesikunnan päällikkö on puolustusvoimain komentajan lähin alainen ja toimii myös tämän virainsijaisena. Pääesikunnan päällikkö on Suomen puolustusvoimien toiseksi korkein virka.
Pääesikunnan päällikkö on nykyisin sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti tai vara-amiraali. Useat puolustusvoimain komentajat ovat palvelleet aiemmin pääesikunnan päällikköinä.
Pääesikunnan päälliköt > Suomen tasavallan joukkojen Päämaja (1918)

eversti Martin Wetzer
eversti Karl Emil Berg
eversti Gösta Theslöff
kenraalimajuri Hannes Ignatius
eversti Nils Procopé
Pääesikunnan päälliköt > Suomen sotajoukkojen Päämaja (1918)

eversti Nils Procopé
eversti Konrad von Redern
Pääesikunnan päälliköt > Suomen sotajoukkojen päällikön esikunta ja ylipäällikön esikunta (1918)

eversti Alexander Tunzelman von Adlerflug
Pääesikunnan päälliköt > Suomen armeijan päällikön esikunta ja ylipäällikön esikunta (1919)

eversti Alexander Tunzelman von Adlerflug
Pääesikunnan päälliköt > Sotaväen esikunta

kenraalimajuri Hannes Ignatius (1919)
kenraalimajuri Oscar Enckell (1919–1922)
Pääesikunnan päälliköt > Puolustuslaitoksen esikunta

kenraalimajuri Oscar Enckell (1922–1924)
everstiluutnantti Erik Heinrichs (1924–1925)
Pääesikunnan päälliköt > Yleisesikunta

kenraalimajuri Kurt Wallenius (1925–1930)
kenraaliluutnantti Lennart Oesch (1930–1939)
Pääesikunnan päälliköt > Päämaja

kenraaliluutnantti Lennart Oesch (1939–1940)
Pääesikunnan päälliköt > Puolustusvoimain pääesikunta

kenraaliluutnantti Edvard Hanell (1940)
kenraali Erik Heinrichs (1940–1941)
Pääesikunnan päälliköt > Päämaja

kenraaliluutnantti Edvard Hanell (1941–1942)
kenraali Erik Heinrichs (1942–1944)
Pääesikunnan päälliköt > Puolustusvoimain pääesikunta

kenraaliluutnantti Aksel Airo (1944–1949)
viransijaisena kenraaliluutnantti Einar Mäkinen (1945–1946)
viransijaisena kenraalimajuri Väinö Oinonen (1947–1949)
kenraaliluutnantti Alonzo Sundman (1949–1952)
Pääesikunnan päälliköt > Pääesikunta

kenraaliluutnantti Alonzo Sundman (1952–1955)
kenraaliluutnantti Tauno Viljanen (1955–1961)
kenraaliluutnantti Aatos Maunula (1961–1966)
kenraaliluutnantti Reino Arimo (1966–1968)
kenraaliluutnantti Kaarlo Leinonen (1968–1969)
kenraaliluutnantti Paavo Ilmola (1969–1971)
kenraaliluutnantti Lauri Sutela (1971–1974)
kenraaliluutnantti Paavo Junttila (1974–1978)
kenraaliluutnantti Ermei Kanninen (1978–1982)
kenraaliluutnantti Jaakko Valtanen (1982–1983)
vara-amiraali Jan Klenberg (1983–1990)
kenraaliluutnantti Gustav Hägglund (1990–1994)
kenraaliluutnantti Matti Kopra (1994–1999)
kenraaliluutnantti Ilkka Hollo (2000–2002)
kenraaliluutnantti Kari Rimpi (2003–2005)
kenraaliluutnantti Esa Tarvainen (2006–2007)
kenraaliluutnantti Ari Puheloinen (2007–2009)
kenraaliluutnantti Markku Koli (2009–2011)
vara-amiraali Juha Rannikko (2011–2015)
vara-amiraali Kari Takanen (2016–2017)
kenraaliluutnantti Timo Kivinen (2017–2019)
kenraaliluutnantti Eero Pyötsiä (2019–2022)
kenraaliluutnantti Vesa Virtanen (2022–)
RadioPlay

RadioPlay on Bauer Media Groupin suoratoistopalvelu audiosisällöille. Palvelussa voi kuunnella muun muassa Radio Novan, Iskelmän ja Radio Cityn ohjelmia myös jälkikäteen. RadioPlay lanseerattiin Suomessa 13. joulukuuta 2017.
Radiokanavat Suomessa

Auran Aallot
Basso
Radio 957
Radio City
Radio Classic
Ysäri
Kasari
Iskelmä
KISS
Radio Mega Oulu
Radio Nostalgia
Radio Nova
NRJ
Radio Pooki
Radio Pori
SuomiRock
SuomiRäp
Top51
Radiokanavat Suomessa > RadioPlay Premium-kanavat

Basso Andy Bush's Indie Disco 24/7
Blaka Blaka
Classic FM Mindfulness Music
Esko Eerikäisen latinosuosikit
Eurosong Radio
KISS In The Mix
KISSTORY 00's
KISSTORY 90's
KISSTORY R&B
Lasten Hitit
Minna Kuukan rakkauslaulut
Niina Backmanin Lounge
Radio City & Klassic Kerrang! Radio
Radio City Alt Rock 80's
Radio City Blues Power
Radio City Chilled Rock
Radio City Classic 70's Rock
Radio City Classic 80's Rock
Radio City Skate Rock
Radio Classic Dinner Jazz
Radio Classic klassiset elokuvahitit
Radio Nova Retroperjantai Kultaturbo
Radio Pooki saunatakkitanssit
Suomi Disco Fever
Through The Decades
Podplay

Podplay on Bauer Media Groupin podcast-palvelu. Podplay lanseerattiin Suomessa 24. syyskuuta 2020.
Aiheesta muualla

RadioPlay.fi
Bauer Media Group
| --- | --- |
Radio::  Auran Aallot  Basso  Radio 957  Radio City  Radio Classic  KISS  Ysäri  Kasari  Iskelmä  Radio Mega Oulu  Radio Nostalgia  Radio Nova  NRJ  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Top51 
Audiopalvelut::  Podplay  RadioPlay
Japanin Grand Prix 1998

|  Japanin Grand Prix 1998  |
| --- | --- |
 16. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1998. 
 vaalea osa kuvan radasta
Päivämäärä:  1. marraskuuta 1998
Sijainti:  Suzuka Circuit, Suzuka, Mien prefektuuri, Japani
Ratatyyppi:  moottorirata
Radan pituus:  5,864 km
Kilpailun pituus:  51 kierrosta, 299,064 km
Sää:  aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Paaluaika:  1.36,471
Palkintokoroke
Voittaja:   Mika Häkkinen   (McLaren-Mercedes)
Toinen:   Eddie Irvine   (Ferrari)
Kolmas:   David Coulthard   (McLaren-Mercedes)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.40,190 (kierroksella 19)
Japanin Grand Prix 1998 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 1. marraskuuta 1998 Suzukan radalla. Siinä Mika Häkkinen varmisti ensimmäisen Formula 1 -mestaruutensa.
Kilpailu oli Tyrrell-tallin viimeinen kilpailu. Kaudeksi 1999 sen nimi muuttui British American Racingiksi.
Tilanne ennen kilpailua

Ennen Japanin Grand Prix'ta kaksi kuljettajaa taisteli maailmanmestaruudesta: Mika Häkkinen 90 pisteellä ja Michael Schumacher 86 pisteellä. Häkkisellä oli voittoja kaksi enemmän kuin Schumacherilla, joten tasatilanteen tullen Häkkinen olisi mestari. Kolmantena MM-pisteissä oli David Coulthard 52 pisteellä ja neljäntenä Eddie Irvine 41 pisteellä. Coulthard oli siis jo varmistanut itselleen MM-pronssin. Mika Häkkisestä tulisi maailmanmestari, mikäli Schumacher ei saisi vähintään viittä pistettä Häkkistä enemmän.
Taistelu valmistajienkin mestaruudesta oli vielä avoin. McLaren johti 142 pisteellä, ja toisena oli Ferrari 127 pisteellä. Ferrari veisi siis mestaruuden, mikäli se ottaisi kilpailusta kaksoisvoiton, ja McLaren jäisi pisteittä. Tasatilanteen tullessa McLaren olisi enempien voittojen ansiosta mestari.
Kilpailu > Lähtö

Kilpailun lähtöä jouduttiin siirtämään kahdesti. Ensimmäisellä kerralla Jarno Trullin auto sammui ja lähtövaloihin syttyivät keltaiset valot. Tilanteen takia ajettiin uusi lämmittelykierros, ja Trulli joutui starttaamaan muiden perästä. Ylimääräisen lämmittelykierroksen jälkeen, kun autot olivat asettuneet lähtöruutuihinsa, alkoivat keltaiset liput liehua ja paalupaikalla ollut Michael Schumacher nosti kätensä ylös merkiksi siitä, että hän sammutti autonsa. Taas oli vuorossa ylimääräinen lämmittelykierros. Schumacher joutui starttaamaan kilpailuun joukon hänniltä.
Kolmannella yrityksellä startti onnistui, vaikkakin keltaisia lippuja heiluteltiin. Ensimmäiseen mutkaan tultaessa toisesta ruudusta lähtenyt Häkkinen pääsi kärkeen, koska Schumacher oli joukon hännillä. Häkkisen lähtö oli hyvä, mutta niin oli myös neljännestä ruudusta lähteneen Eddie Irvinenkin, joka pääsi David Coulthardista ohi. Myös Heinz-Harald Frentzen ohitti Coulthardin. Myös Schumacher sai loistavan lähdön, sillä hän nousi ensimmäisen kierroksen aikana viimeisestä lähtöruudusta sijalle 12.
Kilpailu > Itse kilpailu

Heti ensimmäisistä kierroksista lähtien Häkkinen ja Irvine karkasivat muilta ajaen lähes vuorotellen kilpailun nopeimpia kierroksia. Frentzenin taakse jumittunut Coulthard olisi kenties pystynyt ajamaan nopeampia kierroksia, mutta hän ei päässyt Frentzenistä ohi.
Kun kierroksia oli ajettu jo viisi, oli Schumacher noussut jo seitsemänneksi Damon Hillin ja Jacques Villeneuven taakse. Schumacher joutui ajamaan Hillin perässä usean kierroksen ajan, ja pääsi hänestä ohi vasta, kun Hill meni varikolle kierroksella 13. Juuri kun Hill oli tullut varikolle hajosi hänen tallikaverinsa Ralf Schumacherin autosta moottori lähtösuoralla.
Kierroksen 28 päätteeksi Esteban Tuero ja Toranosuke Takagi kolaroivat radan viimeisessä shikaanissa. Hetken kuluttua Michael Schumacher joutui keskeyttämään, kun hänen autonsa oikea takarengas meni rikki juuri, kun hän oli aloittanut kierroksen 31. Rengasrikon syyksi epäiltiin juuri Takagin ja Tueron kolaria, sillä Schumacher oli ajanut ennen renkaan hajoamista juuri samaisen kolarishikaanin läpi ja luultavasti kolarista johtuneiden romujen yli. Schumacherin keskeytys merkitsi sitä, että Mika Häkkinen voitti maailmanmestaruuden, joka oli hänelle ensimmäinen. Häkkinen ajoi kilpailun loppuun, ja voitti sen.
Kilpailun viimeisellä kierroksella Jordanin Damon Hill ohitti Williamsin Frentzenin ja nappasi näin ollen neljännen sijan. Tämän pisteen avulla Jordan ohitti Benettonin valmistajien sarjassa nousten neljänneksi.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 8 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 51 | 1'27:22.535 | 2 | 10 |
| 2 | 4 |  Eddie Irvine | Ferrari | 51 | +6.491 | 4 | 6 |
| 3 | 7 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 51 | +27.662 | 3 | 4 |
| 4 | 9 |  Damon Hill | Jordan-Mugen-Honda | 51 | +1:13.491 | 8 | 3 |
| 5 | 2 |  Heinz-Harald Frentzen | Williams-Mecachrome | 51 | +1:13.857 | 5 | 2 |
| 6 | 1 |  Jacques Villeneuve | Williams-Mecachrome | 51 | +1:15.867 | 6 | 1 |
| 7 | 14 |  Jean Alesi | Sauber-Petronas | 51 | +1:36.053 | 12 |   |
| 8 | 5 |  Giancarlo Fisichella | Benetton-Playlife | 51 | +1:41.302 | 10 |   |
| 9 | 6 |  Alexander Wurz | Benetton-Playlife | 50 | +1 krs. | 9 |   |
| 10 | 15 |  Johnny Herbert | Sauber-Petronas | 50 | +1 krs. | 11 |   |
| 11 | 11 |  Olivier Panis | Prost-Peugeot | 50 | +1 krs. | 13 |   |
| 12 | 12 |  Jarno Trulli | Prost-Peugeot | 48 | +3 krs. | 14 |   |
| Kesk. | 22 |  Shinji Nakano | Minardi-Ford | 40 | Kaasu | 20 |   |
| Kesk. | 3 |  Michael Schumacher | Ferrari | 31 | Rengas | 1 |   |
| Kesk. | 21 |  Toranosuke Takagi | Tyrrell-Ford | 28 | Kolari | 17 |   |
| Kesk. | 23 |  Esteban Tuero | Minardi-Ford | 28 | Kolari | 21 |   |
| Kesk. | 18 |  Rubens Barrichello | Stewart-Ford | 25 | Hydrauliikka | 16 |   |
| Kesk. | 19 |  Jos Verstappen | Stewart-Ford | 21 | Vaihdelaatikko | 19 |   |
| Kesk. | 17 |  Mika Salo | Arrows | 14 | Hydrauliikka | 15 |   |
| Kesk. | 10 |  Ralf Schumacher | Jordan-Mugen-Honda | 13 | Moottori | 7 |   |
| Kesk. | 16 |  Pedro Diniz | Arrows | 2 | Ulosajo | 18 |   |
| DNQ | 20 |  Ricardo Rosset | Tyrrell-Ford |   | Karsiutui |   |   |
Nopein kierros: Michael Schumacher 1.40,190
Lopullinen tilanne kuljettajien MM-sarjassa

|  | Sija | Kuljettaja | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1. |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 100 |
|  | 2. |  Michael Schumacher | Ferrari | 86 |
|  | 3. |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 56 |
|  | 4. |  Eddie Irvine | Ferrari | 47 |
|  | 5. |  Jacques Villeneuve | Williams-Mecachrome | 21 |
|  | 6. |  Damon Hill | Jordan-Mugen-Honda | 20 |
|  | 7. |  Heinz-Harald Frentzen | Williams-Mecachrome | 17 |
|  | 8. |  Alexander Wurz | Benetton-Playlife | 17 |
|  | 9. |  Giancarlo Fisichella | Benetton-Playlife | 16 |
|  | 10. |  Ralf Schumacher | Jordan-Mugen-Honda | 14 |
|  | 11. |  Jean Alesi | Sauber-Petronas | 9 |
|  | 12. |  Rubens Barrichello | Stewart-Ford | 4 |
|  | 13. |  Mika Salo | Arrows | 3 |
|  | 14. |  Pedro Diniz | Arrows | 3 |
|  | 15. |  Johnny Herbert | Sauber-Petronas | 1 |
|  | 16. |  Jan Magnussen | Stewart-Ford | 1 |
|  | 17. |  Jarno Trulli | Prost-Peugeot | 1 |
Muuta

Michael Schumacherin 20. paalupaikka
Höstvesi

| Höstvesi> Höstves |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Höstvesi korostettuna.  Vaasan alueellinen jako
Kaupunki:  Vaasa
Suuralue:  Höstveden suuralue
Väkiluku:  188 (31.12.2015)
Postinumero(t):  65380
Lähialueet:  Runsor, Pilvilampi
Höstvesi (ruots. Höstves) on kylä ja osa-alue Vaasassa, joka sijaitsee yhdeksän kilometriä keskustasta itään. Asutus Höstvedellä on keskittynyt Höstvedentien varrelle. Museovirasto on määritellyt Höstveden raitin valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Historia

Mustasaaren pitäjän Höstveden kylä on mainittu ensimmäisen kerran 1400-luvulla. Vuonna 1651 siellä oli viisi taloa. Höstveden tärkein elinkeino oli maatalous 1950-luvulle asti. Myöhemmin muun muassa Pilvilammen teollisuusalueella sijainnut muovitehdas työllisti kylän väkeä.
Läheisyys entiseen kaupungin keskustaan Vanhaan Vaasaan mahdollisti kylässä asuneille varattomille toimeentulon Vaasan paloon asti. Rautatien valmistuessa 1883 Höstvedeltä pääsi helpommin uuteen Vaasaan.
Höstvedestä osa liitettiin kaupunkiin jo 1600-luvulla, mutta kokonaisuudessaan kylästä tuli osa Vaasaa vasta 1973.
Väestö

Vuonna 2015 Höstveden osa-alueen väkiluku oli 188 asukasta.
Höstveden asukkaista äidinkielenään suomea puhui 53,7 %, ruotsia 44,7 % ja muita kieliä 1,6 % vuonna 2015. Alueen työvoimasta oli opiskelijoita 13,8 % ja työttömiä 3,2 % vuonna 2013.