stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sonic the Hedgehog (vuoden 2006 videopeli)

| Sonic the Hedgehog |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Sonic Team
Julkaisija:  Sega
Ohjaaja:  Shun Nakamura
Suunnittelija:  Masahiro Kumono, Shun Nakamura, Yuji Naka
Säveltäjä:  Tomoya Ohtani
Pelisarja:  Sonic the Hedgehog
Pelimoottori:  HaVoK-pohjainen
Julkaistu:   14. marraskuuta 2006  21. joulukuuta 2006  24. marraskuuta 2006
Lajityyppi:  tasohyppely, seikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli, kaksinpeli
Ikäluokitus:  12+
Alusta:  Xbox 360, PlayStation 3
Jakelumuoto:  Muistikortti, kovalevy
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Sonic the Hedgehog on samannimiseen pelisarjaan kuuluva videopeli, joka julkaistiin marraskuussa 2006 Xbox 360:lle ja sitä seuraavana vuonna PlayStation 3:lle. Peli on ensimmäinen teräväpiirtoa hyödyntävä Sonic-peli, ja sillä juhlistettiin Sonicin 15-vuotista uraa pelihahmona. Pelin ennakkotilaajat saivat lisäetuna Sonic-patsaan. Peli esitteli sarjaan kaksi uutta hahmoa, Silver the Hedgehogin ja Mephiles the Darkin, joista Silver on esiintynyt muissakin peleissä tämän jälkeen. Akon sävelsi pelin lopetuskappaleen ”SWEET SWEET SWEET - 06 AKON MIX”, joka on tuttu Sonic the Hedgehog 2 -pelin lopusta. Pelistä on olemassa kaksi eri soundtrackia, kolmen levyn Original Soundtrack ja Several Wills Vocal Traxx -levy. Pelin englanninkieliset äänet on tuottanut 4Kids.
Peli on saanut negatiivisia arvosteluita julkaisun aikoihin muun muassa heikosta, keskeneräisestä toteutuksesta, pitkistä latausajoista, vaikeustasosta ja pelin juonesta. Vuonna 2010 Sega poisti jäljelle jääneet kappaleet pois markkinoilta puhdistaakseen Sonic the Hedgehog 4- ja Sonic Colours -tuotesarjoja.
Pelaaminen

Peli noudattaa Sonicin suhteen perinteistä nopeatempoista tasoloikintaa. Shadowlla pelatessa pelaaja joutuu toisinaan käyttämään ajoneuvoja (kuten Shadow the Hedgehog -pelissä edetäkseen. Silverillä pelatessa pelaaja saa vaihelua Silverin telekineettisten kykyjen muodossa. Liki jokaisessa pelin kentässä joutuu pelaamaan myös muilla hahmoilla. Kenttien välissä kuljetaan Adventure Field -alueella (vastaava kuin Sonic Adventure -pelissä) ja suoritellaan pikkutehtäviä ja hankitaan voimanlisäyksiä.
Pelissä on myös kaksinpelimahdollisuus, joka käsittää tiimityöpohjaisen pelaamisen ja vastakkain pelaamisen, molemmissa pelimuodoissa päämääränä on päästä taso läpi kohti lopussa odottavaa Kaaossmaragdia.
Vastaanotto

Peli sai julkaisunsa aikoihin negatiivista palautetta pelimediassa. Yleisimpiä kritiikin aiheita ovat olleet muun muassa juoni, buginen pelattavuus, kameraongelmat sekä pitkät lataustauot. Gamespotin mukaan Adventure Field -osioiden kaupungit ja ympäristöt ovat lähes autioita sekä kertovat monien pelattavien hahmojen ”näyttävän aluksi hyvältä idealta, mutta useimmat niistä eivät ole kovin mielenkiintoisia”. GameTrailers kertoo arvostelussaan juonen elementtien olevan ”melko naurettavaa tavaraa”. Myöhemmin Sonic Teamin tuottaja selvensi haastattelussa syitä olleen lukuisia. Yhtenä näistä oli, että peli tuotiin Xbox 360 -version julkaisun aikoihin hätiköidysti, jotta se ehtisi vielä joulumarkkinoille Sonicin 15-vuotisjuhlan kunniaksi.
Aiheesta muualla

Sonic Retro (englanniksi)
Sonic the Hedgehog -pelisarja
| --- | --- |
Tasohyppelyt: Sonic the Hedgehog |  Sonic the Hedgehog 2 | Sonic CD | Sonic the Hedgehog 3 | Sonic & Knuckles | Sonic Adventure | Sonic Adventure 2 | Sonic Heroes | Sonic the Hedgehog (2006) | Sonic Unleashed | Sonic the Hedgehog 4: Episode I | Sonic Colours | Sonic Generations | Sonic the Hedgehog 4: Episode II | Sonic Lost World | Sonic Boom: Rise of Lyric | Sonic Mania | Sonic Forces | Sonic Frontiers | Sonic Superstars
Käsikonsolipelit: Sonic the Hedgehog | Sonic the Hedgehog 2 | Sonic Chaos | Sonic the Hedgehog: Triple Trouble | Sonic Blast | Sonic Pocket Adventure | Sonic Advance | Sonic Advance 2 | Sonic Advance 3 | Sonic Rush | Sonic Rush Adventure | Sonic Colours  | Sonic Generations | Sonic Lost World | Sonic Boom: Shattered Crystal | Sonic Boom: Fire & Ice
Ajopelit: Sonic Drift | Sonic Drift Racing | Sonic R | Sonic Riders | Sonic Riders: Zero Gravity | Sonic & Sega All-Stars Racing | Sonic Free Riders | Sonic & All-Stars Racing Transformed | Team Sonic Racing
Spinoff-pelit: Sonic Spinball | Dr. Robotnik’s Mean Bean Machine | Knuckles’ Chaotix | Tails’ Skypatrol | Tails Adventure | Sonic Labyrinth | Sonic 3D: Flickies’ Island | Sonic Shuffle | Sonic Pinball Party | Sonic Battle | Shadow the Hedgehog | Sonic Jump | Sonic Rivals | Sonic and the Secret Rings | Mario & Sonic at the Olympic Games | Sonic Rivals 2 | Sonic Chronicles: The Dark Brotherhood | Sonic and the Black Knight | Mario & Sonic at the Olympic Winter Games | Mario & Sonic at the London 2012 Olympic Games | Sonic Dash | Mario & Sonic at the Sochi 2014 Olympic Winter Games | Sonic Runners | Sonic Jump Fever | Mario & Sonic at the Rio 2016 Olympic Games | Sonic Dash 2: Sonic Boom | Mario & Sonic at the Tokyo 2020 Olympic Games
Kolikkopelit: SegaSonic the Hedgehog | Sonic the Fighters
Uudelleenjulkaisut: Sonic Jam | Sonic Mega Collection | Sonic Gems Collection | Sega Mega Drive Collection | Sega Mega Drive Ultimate Collection | Sonic Classic Collection | Sega Mega Drive Classics Collection | Sonic Origins
Julkaisemattomat pelit: Sonic Crackers | Sonic X-treme
Muut pelit: Ristar | Super Smash Bros. Brawl | Super Smash Bros. for Nintendo 3DS & Wii U | Super Smash Bros. Ultimate
Televisio -ja elokuvat: Adventures of Sonic the Hedgehog | Sonic SatAM | Sonic the Hedgehog: The Movie | Sonic Underground | Sonic X | Sonic Boom | Sonic the Movie | Sonic the Movie 2 | Sonic Prime | Knuckles | Sonic the Hedgehog 3
Katso myös: Sega | Sonic Team | Luettelo pelisarjan peleistä | Luettelo pelisarjan hahmoista
Avoin puolue

| Avoin puolue |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  20. tammikuuta 2020
Puheenjohtaja:  Thierry Botty van den Bruele
Varapuheenjohtajat:  Petrus Pennanen Ilkka Nuotio Armando Mema
Ideologia:   markkinaliberalismi  sosiaaliliberalismi  suora demokratia  elektroninen demokratia 
Värit:  keltainen, vihreä
Kansanedustajia:  0 / 200
Kunnanvaltuustot:  0 / 8 859
Kotisivu:  avoinpuolue.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Avoin Puolue r.p. (lyhenne AP, ruotsiksi Öppna Partiet) on maaliskuussa 2021 rekisteröity suomalainen puolue. Yhdistys aloitti puolueeksi rekisteröimiseen vaadittujen paperisten kannattajakorttien keräämisen 3.6.2020 ja sähköisten kannatusilmoitusten keräämisen 14.1.2021. Tarvittava 5 000 kannatusilmoituksen määrä saavutettiin 24.2.2021, ja oikeusministeriö lisäsi yhdistyksen puoluerekisteriin 1.3.2021.
Piraattipuolueen listalta Helsingin kaupunginvaltuustoon valittu Petrus Pennanen perusti vuonna 2019 oman valtuustoryhmän kesken kauden. Muita valtuustopaikkoja puolueella ei ole ollut.
Puolueen ensimmäiset vaalit olivat kuntavaalit 2021, mutta se ei saanut yhtäkään paikkaa kunnanvaltuustoihin.
Avoin puolue oli mukana aluevaaleissa 2022 muttei saanut yhtäkään paikkaa aluevaltuustoihin. Puolue asetti ehdokkaita Vantaa–Keravan, Pirkanmaan, Pohjois-Karjalan ja Lapin hyvinvointialueilla.
Vaalitulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Vaalitulokset
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |  |
| 2023 | 0 | 985 | 0,0 % |  |
Kuntavaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |  |
| 2021 | 0 | 435 | 0,0 % |  |
Aluevaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |  |
| 2022 | 0 | 181 | 0,0 % |  |
Eurovaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |  |
| 2024 | 0 | 1 278 | 0,1 |  |
Aiheesta muualla

Avoin puolue rp:n verkkosivusto
Aného

| Aného Small Popo, Klein Popo, Petit-Popo |
| --- | --- |
 Näkymä Anéhon laguuniin.
 fiAného 
 6°13′59″N, 1°36′00″E 
Valtio:   Togo
Alue:  Maritime
Korkeus merenpinnasta:  2  m
Väestö
Väkiluku:  47 579
 {{URL|example.com|optional display text}} 
Aného tai Anecho, (aikaisemmin Petit Popo, Little Popo tai Klein Popo tai Anexo) on Togon kahdeksanneksi suurin kaupunki, jossa on noin 45 579 asukasta. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa, aivan naapurivaltio Beninin rajalla, suuren laguunin, Atlantin valtameren ja Togo-järven välisellä seudulla, Togon Maritimen alueella.  Pääkaupunki Lomé on noin 45 kilometrin päässä.
Aného oli aikaisemmin sekä Saksan, että Ranskan Togon pääkaupunki.
Historia

Kaupungin perusti vuosina 1663-1697 Accran seudulta tullut Ge-kansan ryhmä, joka asettui asumaan historialliseen Glidjiin kylään, joka on nykyisen Anéhon lähellä. Sekä kylässä asuvia Zongoja, että Ge-kansaa pidetään Minoina, joiden nimi viittaa niiden alkuperään Kultarannikolla. Seudun aikoinaan rauhallinen ilmapiiri houkutteli myös Brasiliasta tulleita agudoita, ja Anéhosta tuli Togon seudun suurin rannikkoyhteisö. Tällöin kaupunkiin muuttivat kuuluisat kauppiassuvut, kuten Ajavonit, Tekoét, Wilsonit, Akouét, Lawsonit, de Silveirat, de Almeidat ja De Souzat. Kaupungista tuli löyhästi Alladan kuningaskunnan alamainen ja orjasatama, joka houkutteli Tanskan, Hollannin ja Britannian orjakauppiaita.
Anéhon satama ei kuitenkaan kehittynyt huomattavaksi kilpailjaksi isoille orjakaupan keskuksille, kuten Ouidah, koska orjia oli saatavilla vähemmän ja rajoituksia aiheuttivat heitä välittäneet minat.  Hollantilaiset rakensivat ensimmäiset kauppapaikat vuonna 1772, mutta he olivat aktiivisia vain lyhyen aikaa. Sen jälkeen kauppa keskittyi De Souzan suvulle, ja heidän jälkeensä ranskalaisten, saksalaisten ja portugalilaisten yhtiöt asettuivat seudulle. Seudulla vaikuttivat varhain myös lähetystyön tekijät.
Ennen Saksan siirtomaahallinnon alkua vuonna 1884 Ranska miehitti lyhyen aikaa Anéchoa. Saksa sai kaupungin vastineeksi Kapitaïlle ja Koballe (nykyisen Guinean Conakry)  vaihtokaupassa 24. joulukuuta 1885. Vuosina 1885-1897 Sebe, pieni kylä laguunin pohjoispuolella Anechoa vastapäätä oli Saksan siirtomaahallinnon Togon pääkaupunki. Kun Sebe vuonna 1897 joutui luovuttamaan pääkaupungin aseman Lomélle, Anéhon asema heikkeni asteittain, jota vahvistivat rannikolla esiintyvät eroosioilmiöt.
Vuonna 1905 Aného sai aseman, josta oli rautatieyhteys Loméen.
Siirtomaahaliinnon alettua Anéhon merkitys väheni nopeasti. Esimerkiksi vuonna 1937 sen historiallisessa satamassa kävi vain yhdeksän laivaa. Uusi hallinnollinen pääkaupunki Lomé ja sen syväsatama houkutteli suurinta osaa kaupankäynnistä. Aného on kuitenkin pysynyt Togon intellektuaalisen eliitin kaupunkina.
Talous, matkailu ja nähtävyydet

Kaupunki elää pääasiassa maataloudesta ja kalastuksesta. Kaupungissa ja ympäröivällä alueella on useita Saksan siirtomaa-ajan rakennuksia.
Adidon alueella on vanha saksalainen hautausmaa, jossa on hyvin säilyneitä hautoja, joiden merkinnät ovat helposti luettavia ja jotka kertovat siirtomaahistoriasta.
Näkemisen arvoinen on myös pieni museo, jossa on kuvia ja esineitä saksalaisesta siirtomaa-aikakaudesta.
Uskonnot

Anéhossa harjoitetaan vodounia ja kristinuskoa.
Uskonnot > Kirkot

Merkittäviä rakennuksia ovat vuonna 1895 Saksan siirtomaa-ajalla rakennettu protestanttinen kirkko ja  roomalaiskatolisen kirkon vuonna 1898 perustaman  Anéhon roomalaiskatolisen hiippakunnan katedraali.
Kuvia

Keisarillisen postitoimiston sinetti.
Sairaala vuonna 1904.
Kartta.
Anehon rautatieasema, josta rata johti Loméen.
Anéhon saksalaisen hautausmaan portti.
Anéhon rantaa.
Aiheesta muualla

Meyers großes Taschenlexikon in 24 Bänden. BI-Taschenbuchverlag 1992, Band 1, S. 296.
Norbert Eder: TOGO inkl. Sahara Durchquerung, Verlag Martin Velbinger, Gräfelfing/München, 1992, ISBN 3-88316-049-0
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Aného
Little Popo
Käännös suomeksi
8. divisioona (talvisota)

8. divisioona perustettiin YH:n yhteydessä 14. lokakuuta 1939 alkaen Etelä-Pohjanmaan sotilasläänissä.
Sotilaita Taipaleessa talvisodan aikana, jolloin 8. divisioonaan kuulunut JR 23 taisteli.
Varustaminen

8. divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaiseksi, mutta Suomen puolustusvoimien kalustopulasta johtuen varsinkin kalusto jäi vajaaksi.
Komentaja

eversti Claes Winell
Yksiköt

Jalkaväkirykmentti 23 (JR 23)
Jalkaväkirykmentti 24 (JR 24)
Jalkaväkirykmentti 26 (JR 26), jonka poikkeuksellinen numerointi johtuu alkuperäisen Jalkaväkirykmentti 22:n liittämisestä Osasto Hanelliin.
Kenttätykistörykmentti 8 (KTR 8)
Kevyt osasto 8 (KevOs 8)
20. pioneerikomppania (20. PionK)
16.pioneerikomppania (16. PionK)
19. pioneerikomppania (19. PionK)
10. viestikomppania (10. VK)
10. linjanrakennuskomppania (10. LRakK)
Keskittäminen

8. divisioona keskitettiin tulevan taistelualueensa Taipaleen läheisyyteen Itä-Kannakselle 18.–22. lokakuuta 1939. 8. divisioonan keskitysalue oli rintaman takana Inkilän - Sairalan alueella. Keskityskuljetuksiin käytettiin yhteensä 40 junaa.
8. divisioona liitettiin osaksi III armeijakuntaa, jonka komentajana toimi Erik Heinrichs.
Puna-armeijan tavoitteet ja joukot Karjalan kannaksella talvisodassa

Puna-armeijan Karjalan kannaksella toimineiden joukkojen tavoitteena oli talvisodan aikana lyödä Suomen puolustusvoimat taistelualueellaan. Hyökkäyksen painopisteeksi oli määrätty Viipurin ja Leningradin välisen rautatien suunta.
Talvisodan alkaessa Karjalan kannaksella hyökkäsi Suomen alueelle Neuvostoliiton 7. armeija, jota komensi sodan alussa 2. luokan armeijankomentaja Vsevolod Fjodorovitš Jakovlev, joka joutui väistymään kumminkin jo 9. joulukuuta, jolloin armeijan komentajuuden sai 2. luokan armeijankomentaja Kirill Afanasjevitš Meretskov. 7. armeijaan kuului sodan alkaessa yhteensä yhdeksän divisioonaa ja panssariarmeijakunta. Alueelle oli siis ilmeisesti keskitetty lähes 200 000 miestä, noin 1 500 panssaroitua ajoneuvoa sekä noin 900 tykkiä ja kranaatinheitintä.
Joulukuun 1939 aikana Neuvostoliiton pääsotaneuvosto eli Stavka totesi Puna-armeijan kärsineen merkittäviä tappiota ja epäonnistuneen Suomen valtaamisessa lyhyessä ajassa (kuten ennakkoon oli arveltu). Pääsotaneuvosto arvioi tehdyiltä suunnitelmilta puuttuneen todellisuuspohjan ja totesi suomalaisten puolustuskykyä aliarvioidun merkittävästi. Tästä syystä pääsotaneuvosto päätti perustaa Suomea vastaan uuden, Luoteisen rintaman, jolle annettiin käytettäväksi merkittävä määrä uusia joukkoja. Helmikuussa 1940 Kannaksella hyökkäsi lisäkeskitysten jälkeen noin 600 000 miestä, 1 200–1 400 panssaroitua ajoneuvoa, joita tuki lähes 4 000 tykkiä ja kranaatinheitintä. Kaikkiaan alueella laskettiin toimivan noin 25 divisioonaa.
Puna-armeijan joukkojen johtoa vaihdettiin Luoteisen rintaman perustamisen yhteydessä. Rintaman komentajaksi nimitettiin 1. luokan armeijakomentaja Semjon Timošenko. Samassa yhteydessä Karjalan kannaksella toimivat neuvostojoukot jaettiin kahteen armeijaan joukkojen suuren määrän vuoksi. 7. armeija jatkoi länsi-Kannaksen alueella uuden komentajansa (2. luokan armeijakomentaja) Kirill Meretskovin johtamana ja itä-Kannaksen alueelle perustettiin uusi 7. armeijan Oikea Ryhmä, jonka komantajaksi tuli suomalaissyntyinen armeijakunnankomentaja Vladimir D. Grendahl (aik. Wladimir Gröndahl). Uuteen Ryhmään kuuluivat 49. ja 150. jalkaväkidivisioona. Myöhemmin 26. joulukuuta 1939 Ryhmästä muodostettiin Stavkan (Pääsotaneuvosto) antamalla käskyllä numero 0691 uusi Neuvostoliiton 13. armeija, jonka komennossa oli nyt 2. luokan armeijakomentajan arvoon ylennetty Grendahl. 13. armeija käsitti 4., 49., 150. ja 142. jalkaväkidivisioonan, 116. haupitsirykmentin, 311. kanuunarykmentin, 39. erillisen panssariprikaatin ja 204. panssaripataljoonan.
Divisioonan tehtävä ja ryhmitys sodan alkaessa

8. divisioonan tehtäväksi oli määrätty pääaseman (jota myöhemmin ryhdyttiin kutsumaan nimellä Mannerheim-linja) pitäminen noin 30 kilometriä leveällä alueella Vuokselanniemen ja Sakkolan aseman välillä.
Divisioonan vastuualue oli jaettu kahteen lohkoon. Oikeanpuoleisen Vuokselan lohkon puolustamisesta vastasi Jalkaväkirykmentti 26 (joskin yksi sen pataljoonista oli Kannaksen armeijan reserviksi). Vasemmanpuoleista Kiviniemen lohkoa puolusti Jalkaväkirykmentti 24. Divisioonan kolmas rykmentti (JR 23) oli määrätty armeijakunnan reserviksi ja se oli ryhmittyneenä 10–20 kilometriä pääaseman taakse. Divisioonan kevyt osasto (KevOs 8) oli myös Kannaksen armeijan reservinä Oravakydössä noin 20 kilometriä rintamalinjasta.
Rauha 13. maaliskuuta 1940

Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan välirauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
8. divisioona vetäytyi muun III armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään seitsemän kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin muun muassa maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Tappiot

8. divisioona kärsi talvisodan aikana noin 680 kaatuneen, noin 180 kadonneen ja noin 2 160 haavoittuneen tappiot. Kokonaistappiot olivat siis noin 3 020 miestä.
Erityistä

Pekka Parikan ohjaama Talvisota-elokuva – joka perustuu Antti Tuurin samannimiseen romaaniin – kertoo erään tämän divisioonan yksikön taisteluiden vaiheista jopa kunnioitettavalla tarkkuudella.
Neuvostoliiton 7. armeijan joukkoja etenemässä Karjalan Kannaksella joulukuun 1939 alussa
Antikommunismi

Antikommunismi on kommunismia vastustava poliittinen liike ja ideologia.
Yhdysvalloissa antikommunismi tunnetaan myös mccarthyisminä. Yhdysvaltain kongressi hyväksyi vuonna 1952 lain (Immigration and Nationality Act, INA), jossa kiellettiin maahan pääsy kommunistisen puolueen tai sen liittolaispuolueen jäseniltä. Donald Trumpin hallintoaikana vuonna 2020 voimistettiin erityisesti Kiinan kommunistisen puolueen jäsenten pääsykieltoa Yhdysvaltoihin.
Antikommunismin synty

Antikommunismi merkittävänä aatteena sai alkunsa Venäjän vallankumouksesta vuonna 1917, kun poliittiselle oikeistolle muodostui konkreettinen kuva työväenliikkeen vallanoton seurauksista. Saksassa vallankumousvuosina antikommunistista toimintaa organisoi erityisesti Antibolševistinen liiga, joka rahoitti keräämillään lahjoituksilla muun muassa puolisotilaallisia Freikorps-joukkoja.
Suomen Suojelusliitto oli suomalainen vuonna 1923 perustettu kommunismin vastainen järjestö, joka kuului vuodesta 1924 alkaen jäsenenä Genevessä perustettuun Kansainväliseen antikommunistiseen liittoon.  Sisällissodan jälkeen antikommunismi kukoisti Suomessa ennen kaikkea 1930-luvun vaihteessa, jolloin Lapuan liike sai painostettua eduskunnan kieltämään kaiken kommunistisen, siihen viittaavan tai siksi epäillyn toiminnan lailla. Toisen maailmansodan jälkeen puolestaan antikommunistiset järjestöt kiellettiin, ja useita uusia kommunistisia puolueita syntyi. Samalla suurin osa ei-kommunistisesta poliittisesta kentästä ajautui tasapainottelemaan neuvostomyönteisyyden ja antikommunismin välillä.
Kylmä sota

Kylmän sodan aikana supervaltojen aatteellinen vastakkainasettelu tarjosi länsimaissa, eritoten Yhdysvalloissa, kasvualustan antikommunistiselle toiminnalle. Tunnetuimpia yhdysvaltalaisia antikommunisteja oli populistinen republikaanisenaattori Joseph McCarthy, joka 1950-luvulla käynnisti mccarthyismina tunnetut poliittiset vainot, joiden tavoitteena oli sulkea kommunistit ja kommunistien tukijat yhteiskunnan ulkopuolelle. Hän syytti poliittisia vastustajiaan, valtion virkamiehiä, yliopistojen professoreita, Hollywoodin elokuvakäsikirjoittajia, ja jopa armeijan johtoa yhteistyöstä Neuvostoliiton kanssa. Monet vasemmistolaiset pakotettiin väärin perustein eroamaan työtehtävistään. Suurin osa McCarthyn syytöksistä oli valheellisia ja perusteettomia, mutta hänen onnistui toiminnallaan kuitenkin vaikuttaa merkittävällä tavalla Yhdysvaltain sisäpolitiikkaan useiden vuosien ajan.
Eritoten Latinalaisessa Amerikassa toimi kylmän sodan aikana useita antikommunistisia puolisotilaallisia järjestöjä, jotka pyrkivät estämään kommunisteina pitämiensä tahojen toiminnan väkivalloin. Tällaisia joukkoja olivat muun muassa vastavallankumoukselliset contrat Nicaraguassa. Samalla he syyllistyivät vakaviin ihmisoikeusrikoksiin.
Pääsyn rajoitukset Yhdysvaltoihin

Yhdysvaltain lain mukaan sellaisten ihmisten pääsyä ei voida sallia Yhdysvaltoihin, jotka ovat tai ovat olleet kommunistisen puolueen tai minkä tahansa muun totalitaarisen järjestön jäseniä tai sidoksissa siihen. Joitakin poikkeuksia kuitenkin on. Joskus on mahdollista saada vapautus tutkimatta jättämisestä.
Yhdysvallat pitää sellaista henkilöä kommunistisen puolueen tai sen liittolaisen jäsenenä, jos on sellaisen jäsen tai antaa sille merkittäviä resursseja. Näitä ovat:
Yhdysvaltain kommunistinen puolue,
kommunistinen poliittinen yhdistys,
Yhdysvaltain osavaltion kommunistinen puolue,
vieraan valtion kommunistinen puolue tai jokin muu osapuoli,
vieraan valtion kommunistisen puolueen poliittinen tai maantieteellinen jaosto,
tällaisen puolueen tai yhdistyksen mikä tahansa osasto, liittolaisyhdistys, haara, osa- tai alaosasto,
tällaisen puolueen tai yhdistyksen edeltäjä tai seuraaja riippumatta siitä, mitä nimeä se tällä hetkellä käyttää tai on saattanut käyttää,
toiminta missä tahansa kommunistisessa toiminta- tai etujärjestössä, jonka henkilö tiesi tai olisi pitänyt tietää olevan kommunistinen toiminta- tai etujärjestö.
Kirjallisuutta

Gülstorff, Torben: Warming Up a Cooling War. An Introductory Guide on the CIAS and Other Globally Operating Anti-communist Networks at the Beginning of the Cold War Decade of Détente. Cold War International History Project Working Paper Series 75. Washington: 2015. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Vesikansa, Jarkko: Salainen sisällissota. Työnantajien ja porvarien taistelu kommunismia vastaan kylmän sodan Suomessa.  (Pohjautuu tekijän väitöskirjaan)  Helsingissä:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19679-0
Aiheesta muualla

https://www.ku.fi/artikkeli/4945438-suomi-karsi-kommunistit-opettajista-ei-meita-vasemmistolaisia-opettajia-monta-ollut-muistelee-1960-luvulla-opiskellut-eino-kaikkonen Kansan Uutiset
W. A. Rogersin (William Allen) kommunismin vastainen piirros, New York Herald 17.10.1919, s. 3.
Geografika

| Geografika> Γεωγραφικά |
| --- | --- |
 Strabonin Geografikan käsikirjoitusta vuodelta 1321. Venetsia, Pyhän Markuksen kirjasto (Biblioteca Marciana), Gr. XI,6, fol. 244v.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Strabon
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  maantiede
Julkaistu:  n. 7 eaa. (alkuperäinen teos) n. 18 jaa. (muokattu laitos)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Geografika (m.kreik. Γεωγραφικά, Geōgrafika, lat. Geographica) on Strabonin kirjoittama antiikin aikainen maantieteellinen teos, joka kuvaa koko tunnettua maailmaa sellaisena kuin se oli ajanlaskun alun tienoilla. Se on ainoa Strabonilta säilynyt teos, mutta se oli jatkoa hänen kirjoittamalleen historiateokselle, joka ei ole säilynyt nykyaikaan.
Sisältö

Strabonin teos käsittää 17 kirjaa. Niistä kirjat I ja II muodostavat maantieteen metodia käsittelevän johdannon. Kirjat III ja IV käsittelevät Hispaniaa ja Galliaa, V ja VI Italiaa ja Sisiliaa, VII Pohjois- ja Itä-Eurooppaa, VIII–X Hellasta eli Kreikan ydinalueita, XI–XIV Vähä-Aasiaa, XV Intiaa ja Persiaa, XVI Assyriaa, Babyloniaa, Syyriaa ja Arabiaa, ja XVII Egyptiä sekä Libyaa eli muuta Pohjois-Afrikkaa. Pelkän maantieteen kuvauksen lisäksi teos voidaan nähdä myös tietosanakirjana koko antiikin ajan ihmisten tuntemasta maailmasta, historiamaantieteen kuvauksena sekä maantieteen filosofian esityksenä.