stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martti Luther ja islam
Suhtautuminen islamiin

Vuonna 1542 Luther luki Koraanin latinankielisen käännöksen. Samana vuonna Luther käänsi saksaksi vuonna 1300 kirjoitetun latinankielisen kiistakirjoituksen Koraanista, "jotta myös meillä Saksassa tiedettäisiin, miten alhainen usko Mahometin usko on." Seuraavana vuonna hän kirjoitti esipuheen Biblianderin latinankieliseen Koraanin käännöksen.
Luther kirjoitti sittemmin useita jyrkästi arvostelevia kirjoituksia "muhamettilaisuudesta". Hän kirjoitti muslimien uskosta kiihkottomammin kuin juutalaisuudesta. Hän piti muslimien uskoa paholaisen aseena ja nimitti profeetta Muhammadia ”piruksi ja Saatanan esikoislapseksi”. Lutherin mukaan tämä "tappoi sielut valheillaan ja murhasi ruumiit miekallaan." Hän suhtautui silti kielteisesti hyökkäyssotaan osmaneja vastaan: ”Annettakoon turkkilaisen uskoa ja elää kuten tahtoo, aivan kuten paaviuden ja valekristittyjen annetaan elää.” Luther vastusti Koraanin julkaisukieltoa, sillä hän halusi sen olevan saatavilla kriittistä tutkimusta ja valvomista varten.
Martti Luther oli voimakkaasta islamin arvostelustaan huolimatta vaikuttunut muslimien uskonnollisesta ryhdistä. Hän kirjoitti:
Tony Halme

| Tony Halme |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. tammikuuta 1963 Helsinki
Kuollut: 8. tammikuuta 2010 (47 vuotta) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  Perussuomalaiset (sitoutumaton)
Asema:  kansanedustaja 2003–2007  kaupunginvaltuutettu 2005–2008
Kotipaikka:  Helsinki
Tony Christian ”Viikinki” Halme (6. tammikuuta 1963 – 8. tammikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen ammattilaisnyrkkeilijä, showpainija, kirjailija, näyttelijä ja muusikko sekä kansanedustaja vuosina 2003–2007 ja Helsingin kaupunginvaltuutettu vuosina 2005–2008.
Halme tuli Suomessa ensi kerran julkisuuteen Gladiaattorit-ohjelman kautta 1993, jossa hän esiintyi nimellä ”Viikinki”. Ennen Suomessa saatua julkisuutta Halme oli jo toiminut Japanissa showpainijana.
Halme nousi perussuomalaisten kansanedustajaksi Helsingin vaalipiiristä vuonna 2003 saatuaan vaaleissa 16 390 ääntä, mikä oli enemmän kuin samassa vaalipiirissä ehdolla olleen vaalit voittaneen keskustan silloisen puheenjohtajan Anneli Jäätteenmäen äänimäärä. Syksyn 2004 kunnallisvaaleissa Halme sai runsaat 2 400 ääntä ja tuli valituksi Helsingin kaupunginvaltuustoon.
Halme löydettiin kuolleena kotoaan tammikuussa 2010.
Halmeesta on tehty Viikinki-dokumenttielokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2022.
Elämänvaiheet > Tausta

Tony Halme kertoi muistelmissaan lapsuuskotinsa olleen rikkinäinen. Isä oli jättänyt perheensä Tonyn ollessa vain puolivuotias, ja pojan isähahmoksi tuli hänen viisi vuotta vanhempi isoveljensä. Isästään Halme kertoi sittemmin kuulleensa vain pari kertaa. Perheen äiti oli alkoholisoitunut ja hänen miesystävänsä vaihtuivat usein. Vielä aikuistuneenakin Halme piti veljeään ainoana tosiystävänään.
Tony Halme vietti lapsuutensa Helsingin Lauttasaaressa, josta hän muutti äitinsä ja veljensä kanssa Espoon Soukkaan 1970-luvun puolivälissä. Muistelmissaan hän kertoi kärsineensä vakavasta koulukiusaamisesta. Poikaiässään Tony harrasti veljensä kanssa urheilua, muun muassa käsipalloa ja jääkiekkoa. 16-vuotiaana Tony Halme jätti lopullisesti lapsuuskotinsa ja muutti asumaan enonsa luo.
Halme kävi kansa- ja oppikoulun. Hän kävi myösselvennä ruotsinkielistä koulua ja opiskeli Strömbergin konepajakoulun sähköasentajalinjalla. Opinnot jäivät kuitenkin kahden vuoden jälkeen kesken. Halmeella on 17-vuotiaiden kehonrakennuksen SM-hopeaa. Hän oli työskennellyt muun muassa kalakauppiaana, portinvartijana, lasinleikkaajana, laulajana, pikkolona, stuntmanina, tv- ja radiojuontajana sekä valmentajana.lähde?
Elämänvaiheet > Kaupunginvaltuustoon

Halme osallistui syksyllä 2004 kunnallisvaaleihin perussuomalaisten ehdokkaana Helsingissä. Vähän ennen vaaleja Halme sanoi Suomen Kuvalehdelle: "En ole pahemmin ajatellut äänimäärää. Jos 10 000 ääntä tulee, olen ihan tyytyväinen."
Halme sai 2 439 ääntä ja hän oli vaalien ainoa perussuomalainen, joka pääsi Helsingin kaupunginvaltuustoon.
Valtuustokauden aikana Halme ilmoitti, että hän ei aio osallistua valtuuston toimintaan.
Elämänvaiheet > Myöhemmät vaiheet

Tony Halmeen terveysongelmat pahenivat yhä hänen jäätyään pois kansanedustajan työstä. Vakava maksakirroosi vaurioitti pysyvästi hänen aivojensa puhekeskusta, ja puhe- ja liikuntakyvyn heikkenemisen vuoksi hänen keikkansa vähenivät. Monet hänen ystävistään olivat vuosien mittaan kaikonneet, ja osa hänen entisistä nyrkkeilytovereistaan oli kuollut. Varsinkin juhlapyhien aikaan hän tunsi suurta yksinäisyyttä, ja henkisesti raskainta hänelle oli luopuminen urheiluharrastuksista.
Lokakuussa 2009 Tony Halme kärysi huumeista, kun hän oli ajamassa moottoritietä Tampereelta Helsinkiin. Poliisit pysäyttivät epävarmasti ajaneen Halmeen Valkeakoskella ja puhalluttivat hänet. Alkometrin näyttäessä sallittuja lukemia huumetesteri osoitti positiivista tulosta kokaiinille ja amfetamiinille, ja Halme pidätettiin. Tapauksen pohjalta tehdyn kotietsinnän seurauksena Halmeen asunnosta löytyi pieni määrä amfetamiiniksi epäiltyä ainetta sekä pistooli, johon Halmeella ei ollut hallussapitolupaa.
Valkeakoskella tapahtuneen pidätyksen ja siitä seuranneen kotietsinnän vuoksi lehdistö kiinnostui loppusyksyn 2009 aikana jälleen Halmeesta. Ensimmäisenä hänen kotiovelleen ilmestyi Hymyn toimittaja, jonka kysymyksiin Halme vastaili hiljaisella äänellä ja epäselvästi. Halme sanoi katselevansa toimittajaa kuin savuverhon takaa ja kertoi, ettei hän päässyt kaikkina päivinä edes sängystä ylös. Samoihin aikoihin ystävänsä kanssa tekemällään automatkalla Halme aavisti elävänsä viimeisiä aikojaan. Värikkäästä elämästä olivat jäljellä vain muistot eikä hän jaksanut enää asettaa uusia tavoitteita entisten tilalle. Halmeen viimeiseksi julkiseksi esiintymiseksi jäi Iissä Pohjois-Pohjanmaalla uudenvuodenaattona 2009 pidetty keikka.
Katja Taluksen muistelmien kirjoittaja, tutkija Paula Salomaa on analysoinut Halmeen lapsuuskokemusten vaikuttaneen ratkaisevasti hänen käyttäytymiseensä. Halme ei pystynyt kantamaan vastuuta omista teoistaan, koska kukaan ei ollut kantanut riittävästi vastuuta hänestä itsestään hänen lapsuudessaan ja nuoruudessaan. Halme kertoi muistelmissaan itsekin eläneensä lapsuuden, jossa kukaan ei ollut huolehtinut riittävästi edes hänen perustarpeistaan, kuten ravinnosta, unesta ja terveydestä. Hän koki, että hänen yhteenkuuluvuuden, nähdyksi tulemisen, myötätunnon ja lohdutuksen tarpeitaan laiminlyötiin jatkuvasti. Salomaan mukaan Halme kaipasi kiihkeästi aitoja ja vastavuoroisia ihmissuhteita samalla kun hän itse oli vaikeiden lapsuuskokemustensa vuoksi lähes kyvytön luomaan ja rakentamaan aitoja rakkaussuhteita. Koska Halme ei pystynyt hallitsemaan ja käsittelemään omia tunteitaan, hän syytti hallitsemattomista reaktioistaan niitä ihmisiä, jotka yrittivät auttaa häntä. Salomaan mukaan Halme rakensi ympäristössään sekä ihailua että pelkoa herättäneen, kovamaineisen ja isomassaisen ”Viikingin” imagon suojautuakseen omalta sisäiseltä pelon tunteeltaan. Halmeen vaikeudet hänen omassa elämässään johtivat alkoholi- ja lääkeriippuvuuteen sekä huumeiden käyttöön.
Elämänvaiheet > Kuolema

Jo asuessaan Los Angelesissa vuonna 1996 Halme oli tekemänsä muistiinpanon mukaan uumoillut, ettei hän kenties eläisi pitempään kuin 35-vuotiaaksi. Halme tapasi ihmisiä tiettävästi viimeisen kerran elämässään 6. tammikuuta 2010, jolloin hän oli syntymäpäivälounaalla erään lapsuudenystävänsä äidin luona.
Halme löydettiin kotoaan kuolleena sunnuntaina 10. tammikuuta 2010. Poliisin mukaan hän kuoli kotonaan perjantain vastaisena yönä eikä kuolemaan liity rikosta. Halme oli tehnyt itsemurhan. Lehden mukaan Halmeen viereltä löytyi pistooli, johon hänellä ei ollut hallussapitolupaa. Muiden muassa Helsingin Sanomat ja MTV3 uutisoivat Halmeen kuoleman itsemurhana perustuen Ilta-Sanomien käyttämään ilmaisuun ”oman käden kautta”. Helsingin poliisi ei ole vahvistanut tietoa, jonka mukaan Halme olisi tehnyt itsemurhan. Poliisi on vedonnut vaiteliaisuudessaan lakiin, jonka mukaan kuolemansyyn tutkintaan liittyvät tiedot ovat salaisia. Oikeustieteellisen ruumiinavauksen mukaan Halme kuoli kaksi päivää ennen löytymistään, 8. tammikuuta. Kuolinsyy oli itse aiheutettu ampumavamma.
Halmeen kuolleena löytänyt ystävä epäili 7 päivää -lehdessä, että Halmeen ase olisi lauennut vahingossa tai että jos teko oli itsemurha, oli se kroonisista kivuista johtunut hetken päähänpisto.  Perussuomalaisten puheenjohtaja Timo Soini luonnehti muistosanoissaan Tony Halmetta aidoksi suomalaiseksi mieheksi hyvine ja huonoine puolineen ja piti Halmeen suurimpana ansiona sitä, että tämä herätti Helsingin lähiöt. Halmeen siunaustilaisuus pidettiin vain lähimpien omaisten läsnä ollessa 8. helmikuuta 2010 ja hänen tuhkansa laskettiin myöhemmin keväällä Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon. Muistotilaisuuteen lähetettiin useita suruadresseja, joista yksi tuli eduskunnasta.
Tony Halme oli ennen kuolemaansa kirjoittamassa uutta kirjaa. Keskeneräiseksi jäänyt kirja oli työnimeltään Testamentti. Kirjassa Halme muun muassa kertoo eduskuntatyöstään. Teoksen täydensi julkaisukuntoon toimittaja Seppo Porvali. Tony Halmeen äiti kieltäytyi kommentoimasta kirjaa ja olisi halunnut estää sen julkaisemisen. Testamentti julkaistiin kesäkuussa 2010.
Yksityiselämä

Halme oli naimisissa yhdysvaltalaisen Dee Deen, tyttönimeltään Adriana Estrada, kanssa vuosina 1990–1992. Avioliiton avulla Halme sai green cardin Yhdysvaltoihin. Avioliitto kariutui Halmeen pettäessä vaimoaan.
Halme oli toisen kerran naimisissa Katja Taluksen kanssa vuosina 1998–2005. Myöhemmin hän oli lyhyen aikaa kihloissa Minna-nimisen naisen kanssa. 1990- ja 2000-luvulla Halme kirjoitti kirjoja ja levytti musiikkialbumin Mestarit salilla. Single ”Isätön poika” on Halmeen itse sanoittama. Taluksen vuonna 2015 julkaistujen muistelmien mukaan Halme oli avioliiton aikana väkivaltainen ja uhkasi tätä muun muassa pistoolilla ja kirveellä.
Halme toimi reportterina Kolmas pyörä -TV-ohjelmassa vuosina 1998–1999. Eräässä jaksossa hän vierailee Yoko Onon taidenäyttelyssä, johon Ono soittaa. Halme puhuu hänen kanssaan.
Ammattilaisnyrkkeilytilastot

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
13 Voittoa (10 tyrmäystä, 3 tuomariäänin), 6 häviötä (5 tyrmäystä, 1 diskaus), 0 tasapeliä
| Tulos | Vastustaja | Ratkaisu | Erä | Päivämäärä | Paikka | Huom. |
| Voitto |  Chris Sirengo | Pistevoitto kaikin tuomariäänin | 6 | 29. marraskuuta 2002 | Helsinki |  |
| Tappio |  Garing Lane | Tekninen tyrmäys | 5 | 13. lokakuuta 2001 | Kööpenhamina |  |
| Voitto |  Almaz Gismejev | Tekninen tyrmäys | 3 | 20. helmikuuta 2001 | Helsinki |  |
| Tappio |  Yacine Kingbo | Tyrmäys | 2 | 3. lokakuuta 2000 | Helsinki | ottelu NBA Heavyweight -tittelistä |
| Voitto |  Mika Kihlström | Tyrmäys | 4 | 17. huhtikuuta 2000 | Helsinki | voitti raskaan sarjan Suomen mestaruuden |
| Voitto |  Ferenc Deák | Tyrmäys | 1 | 22. marraskuuta 1999 | Helsinki |  |
| Tappio |  Agustin Corpus | Tyrmäys | 3 | 6. syyskuuta 1999 | Helsinki |  |
| Voitto |  Iran Barkley | Pistevoitto hajaäänin | 12 | 19. huhtikuuta 1999 | Helsinki | ottelu WBF Americas Heavyweight -tittelistä |
| Voitto |  Ken Woods | Tyrmäys | 2 | 16. marraskuuta 1998 | Helsinki |  |
| Tappio |  Mika Kihlström | Tekninen tyrmäys | 5 | 14. syyskuuta 1998 | Helsinki | menetti raskaan sarjan Suomen mestaruuden |
| Voitto |  Terry Armstrong | Tyrmäys | 1 | 16. maaliskuuta 1998 | Helsinki |  |
| Voitto |  Jukka Järvinen | Tyrmäys | 1 | 29. syyskuuta 1997 | Helsinki | voitti raskaan sarjan Suomen mestaruuden |
| Voitto |  Paul Genick | Tyrmäys | 1 | 6. syyskuuta 1997 | Atlantic City |  |
| Tappio |  Jukka Järvinen | Diskaus | 3 | 9. syyskuuta 1996 | Helsinki | ottelu raskaan sarjan Suomen mestaruudesta |
| Voitto |  Robert Swenson | Tyrmäys | 1 | 26. toukouuta 1996 | Helsinki |  |
| Tappio |  Patrick Freeman | Tyrmäys | 4 | 27. huhtikuuta 1996 | Las Vegas |  |
| Voitto |  Tony Messenger | Tekninen tyrmäys | 1 | 4. maaliskuuta 1996 | Helsinki |  |
| Voitto |  Archie Perry | Pisteet | 5 | 26. kesäkuuta 1995 | Inglewood |  |
| Voitto |  Bradford Powell | Tyrmäys | 1 | 10. kesäkuuta 1995 | Las Vegas |  |
Kirjat

Jumala armahtaa, minä en.  Tampere:  Revontuli, 1998.  ISBN 978-952-5-17002-3
Tuomiopäivä.  Tampere:  Revontuli, 2001.  ISBN 978-952-5-17012-2
Viikingin voimaopas.  Tampere:  Revontuli, 2003.  ISBN 978-952-5-17032-0
Kovan päivän ilta.  Tampere:  Revontuli, 2003.  ISBN 978-952-5-17036-8
Testamentti.  Tampere:  Revontuli, 2010.  ISBN 978-952-5767-35-3
Diskografia > Albumit

Mestarit salilla (2001)
Diskografia > Singlet

I Am Ironman (1998)
Viikinki (1999)
Mä oon tällainen (2000)
Painu pelle hiiteen (2001)
Isätön poika (2002)
Diskografia > Musiikkivideot

Viikinki (1999)
Kuningas Voittamaton (2001)
Filmografia

Lionheart – Liian kova kuolemaan (1990)
The Master Demon (1991)
Death Match (1994)
Fist of the North Star (1995)
Die Hard – Koston enkeli (1995)
American Tigers (1996)
Whatever It Takes (1999)
Ponterosa (2001)
Kohtalon kirja (2003)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Tony Halme Wikisitaateissa
Himberg, Petra: Persona non grata: Tony Halme Elävä Arkisto. 15.10.2009. Viitattu 12.2.2019.
Himberg, Petra ja Jegorow, Sirpa: Tony Halme – perussuomalaisten ääniharava vuonna 2003 Elävä Arkisto. 11.01.2010, päivitetty 21.12.2021.
Ludvig Borga Online World of Wrestling. Viitattu 12.2.2019 (englanniksi).
Viikinki - elokuvan traileri (YouTube)
Tony Halme BoxRecin tietokannassa (englanniksi)
Tony Halme Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tony Halme Last.fm:ssä (englanniksi)
| n k Perussuomalaisten kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (3):  Halme  Soini  Vistbacka 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Eduskunta  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana
Bohuslav Martinů

Bohuslav Martinů vuonna 1943.
Bohuslav Martinů (8. joulukuuta 1890 Polička, Böömi, Itävalta-Unkari – 28. elokuuta 1959 Liestal, Sveitsi) oli tšekkiläinen säveltäjä. Hän aloitti viulunsoiton opiskelun jo lapsena, ja kotikylän asukkaat keräsivät rahaa, jotta hänet voitiin lähettää opiskelemaan Prahan konsevatorioon (alkaen 1906), mutta opinnot jäivät kesken; vuodesta 1914 alkaen hän toimi viulunsoittajana Tšekkoslovakian filharmonisessa orkesterissa. Ensimmäisen maailmansodan ajan Martinů toimi kotikylässään opettajana ja vapaana säveltäjänä.
Säveltäjänä Martinů oli paljolti itseoppinut. Hän alkoi säveltää 14-vuotiaana, ja hänen ensimmäisiin suuriin teoksiinsa kuuluvat sinfoniset runot Anděl smrti ja Smrt Tintagilova vuodelta 1910; varhaisteokset edustavat impressionistista tyyliä. Hän lähetti teoksiaan Josef Sukin nähtäväksi, ja tämä kannusti Martinůta hankkimaan säveltäjänkoulutuksen. Hän saattoi kuitenkin ryhtyä Sukin oppilaaksi vasta sodan jälkeen vuonna 1920. Vuonna 1923 Martinů muutti Tšekkoslovakiasta Pariisiin ja opiskeli sävellystä Albert Rousselin johdolla. Vuonna 1941 hän pakeni natseja Pariisista New Yorkiin, koska hänellä oli yhteyksiä Tšekkoslovakian vastarintaliikkeeseen. Yhdysvalloissa hän toimi opettajana ja sävelsi muun muassa kuusi sinfoniaansa. Myöhemmin hän asui myös Sveitsissä.
Martinů sävelsi lähes neljäsataa teosta. Hän sävelsi muun muassa kuusi sinfoniaa, oopperoita, konserttoja ja seitsemän jousikvartettoa. Hän hylkäsi romantiikan ja alkoi 1930-luvulla kokeilla ekspressionismia ja konstruktivismia ja omaksui myös jazzvaikutteita. Pariisin-kaudella keskiöön nousivat uusklassiset ja surrealistiset kokeilut, ja hän hyödynsi myös kotimaansa kansanmusiikkia useissa teoksissa, esimerkiksi kantaatissa Otvírání studánek (1955).
Kirjallisuutta

Halbreich, Harry 2007: Bohuslav Martinů: Werkverzeichnis und Biographie. Zweite, revidierte Ausgabe. Schott Music, Mainz. ISBN 978-3-7957-0565-7
Šafránek, Miloš 1961: Bohuslav Martinů: His Life and Works. Translated by R. Finlayson-Samsouraová. Alan Wingate, London.
Tarasti, Eero 1992: Bohuslav Martinů — tšekkiläinen sinfonikko. — Romantiikan uni ja hurmio, s. 194–213. WSOY, Helsinki. ISBN 951-0-18164-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bohuslav Martinů -säätiö (Praha)
Bohuslav Martinu -keskus Polickassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  3  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  LexM  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Jarl Sund

Jarl Sund vuonna 1978.
Jarl Anders ”Julle” Sund (14. helmikuuta 1932 Vaasa – 21. joulukuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen sähköasentaja ja ammattiyhdistysjohtaja.
Sund oli Suomen Elintarviketyöläisten Liiton aluesihteeri vuodesta 1962 ja vuodesta 1969 liiton puheenjohtaja. Hänen valintaansa puheenjohtajaksi vastustivat puoluejohtaja Arvo Hautala ja SKP:n johto. Sund oli omapäinen johtaja, joka ei antanut puolueen vaikuttaa ratkaisuihinsa eikä sitonut liittoa tupoon. Vuoden 1976 lakko oli liiton tiukin vaihe, eikä lakkoja sittemmin järjestetty. Sund jäi tehtävästä eläkkeelle 1992.
Sund oli kotoisin ruotsinkielisestä työläiskodista Vaasan Palosaaresta. Hän harrasti mieskvartettilaulua ja soitti Vaasan kirkon orkesterissa toista viulua. Myös urheilu kuului hänen harrastuksiinsa. Hän työskenteli sähköasentajana Vaasan Sähkö Oy:ssä 1947–1962.
Kirjallisuutta

Leppänen, Kalevi: Barrikadineuvos Julle Sund. Outoa Taikaa, 2008. ISBN 978-952-92-4275-7.
Leppänen, Veli-Pekka: ”Sund, Jarl (1932–2009)”, Suomen kansallisbiografia, osa 9, s. 413–415.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-450-5  / Teoksen verkkoversio.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Xavier Marmier

Xavier Marmier
Xavier Marmier (22. kesäkuuta 1808 Pontarlier – 12. lokakuuta 1892 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, tutkimusmatkailija ja pohjoismaisen kirjallisuuden kääntäjä.
Ura

Toimittuaan lyhyen aikaa kirjastonhoitajana Besançonissa Marmier muutti Pariisiin. Hän matkusteli Saksassa ja kirjoitteli Revue germanique -lehteen ja muihin lehtiin. Tämän jälkeen hän osallistui useisiin merellisiin tutkimusmatkoihin sekä Islantiin että Skandinaviaan. Vuonna 1839 hänet nimitettiin Rennesin yliopiston vierasmaalaisen kirjallisuuden professoriksi, mutta jo samana vuonna, muutamaan kuukautta myöhemmin, hän lähti uudelleen matkalle kohden pohjoista. Keskeisenä tavoitteenaan hänellä oli tutustuminen paikalliseen kansanrunouteen ja kansantapoihin ja yleensä kansan elämään
Kun hän palasi matkalta, joka oli suuntautunut myös Ruotsin ja Suomen Lappiin, hänet nimitettiin Ranskan opetusministeriön kirjastonhoitajaksi. Jälleen hän lähti matkoilla, ja nyt matkat suuntautuivat Alankomaihin, Suomeen, Venäjälle ja Puolaan. Tämän jälkeen hän matkasi Lähi-itään ja Algeriaan. Vuonna 1846 hänestä tuli Sainte-Genevièven kirjaston hallintovirkamies ja lopulta kirjaston pääjohtaja.
Vuonna 1848 hän lähti Pohjois-Amerikkaan ja suuntasi matkansa myös Etelä-Amerikkaan. Kaikilta näiltä matkoiltaan hän kirjoitti kuvauksia, ja mukana oli myös kirjoituksia kohdemaan ja -alueiden kirjallisuudesta, historiasta ja maantieteestä. Hänen oleskelustaan Kanadassa on tehty kokonaisvaltainen tutkimus
Marmier valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1870, ja hän oli jäsenenä akatemian sanakirjakomissiossa. Hän ei ollut vain matkakertomusten kirjoittaja, vaan kunnostautui runouden ja romaanien kääntäjän. Marmier on tullut tunnetuksi eritoten halustaan tehdä ulkomaalaista, erityisesti skandinaavista ja germaanista, kirjallisuutta tutuksi ranskalaisille.
Marmier ja Suomi

Marmier vieraili Suomessa kaikkiaan kolme kertaa. Syyskuussa 1838 hän vaelsi Joseph Paul Gaimardin retkikunnan jäsenenä Ruijasta Lapin rajajokia myöten Tornioon ja sieltä Ruotsin rannikkoa pitkin etelään. Vuoden 1839 syksyllä matkareitti oli sama. Alkukesästä 1842 hän matkusti Tukholmasta Turkuun ja sieltä Helsingin kautta Viipuriin ja Pietariin.
Teokset

| --- | --- |
 Esquisses poétiques, 1830  Pierre, ou les suites de l'ignorance, 1833  Choix de paraboles de Krummacher, 2 vol., 1833–1837  Lettres sur l'Islande, 1837  Langue et littérature islandaises, 1838  Histoire de l'Islande depuis sa découverte jusqu'à nos jours, 1838  Histoire de la littérature en Danemark et en Suède, 1839  Lettres sur le Nord Danemark, Suède, Norvège, Laponie et Spitzberg, 2 vol., 1840  Souvenirs de voyages et traditions populaires, 1841  Chants populaires du Nord, 1842  Lettres sur la Hollande, 1842  Poésies d'un voyageur, 1844  Relation des voyages de la commission scientifique du Nord, 2 vol., 1844  Nouveaux souvenirs de voyages en Franche-Comté, 1845  Du Rhin au Nil, 2 vol., 1847  Lettres sur l'Algérie, 1847  Lettres sur la Russie, la Finlande et la Pologne, 2 vol., 1848  Les âmes en peine, contes d'un voyageur, 1851  Lettres sur l'Amérique, 2 vol., 1851  Les voyageurs nouveaux, 3 vol., 1852  Lettres sur l'Adriatique et le Monténégro, 2 vol., 1854  Les perce-neige, 1854  Du Danube au Caucase, 1854  Un été au bord de la Baltique, 1856  Au bord de la Néva, 1856  Les quatre âges, 1857  Les drames intimes, contes russes, 1857  Les fiancés de Spitzberg, 1858  La forêt noire, 1858  Voyage pittoresque en Allemagne, 2 vol., 1858–1859  En Amérique et en Europe, 1859 :  Gazida, 1860  Histoires allemandes et scandinaves, 1860  Voyage en Suisse, 1861  Hélène et Suzanne, 1862  Voyages et littérature, 1862  En Alsace l'avare et son trésor, 1863  En chemin de fer, 1864  Nouvelles de l'Est et de l'Ouest, 1864  Les mémoires d'un orphelin, 1864  Le roman d'un héritier, 1864  Histoire d'un pauvre musicien, 1866  De l'Est à l'Ouest, voyages et littérature, 1867  Les drames du cœur, 1868  Les hasards, contes de la vie, 1868  Impressions et souvenirs d'un voyageur chrétien, 1873  Robert Bruce comment on reconquiert un royaume, 1873  Les États-Unis et le Canada. Récits américains., 1874  Trois jours de la vie d'une reine, 1874  La Vie dans la maison, 1876  En pays lointains, 1876  Nouveaux récits de voyages, 1879  Antonia, 1880  Légendes des plantes et des oiseaux, 1882  À la maison. Études et souvenirs, 1883  En Franche-Comté, 1884  Le succès par la persévérance, 1884  Passé et présent, 1885  Récits de voyage, 1885  À travers les tropiques, 1889  Au Sud et au Nord, 1890  Prose et vers, 1890
Teokset > Suomennetut teokset

Pohjoinen maa. 1800-luvun Lappia ja Suomea ranskalaisen silmin. Toim. ja  suom. Marja Itkonen-Kaila, Suomalaisen Kirjallisuuden seuran toimituksia 727. Helsinki. 1999. ISBN 951-746-091-0 ja ISSN 0355-1768
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xavier Marmier Wikimedia Commonsissa
Marmierin teokset (Suomea koskevat) Wikiaiheiston sivuilla (ranskaksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Jean-Baptiste Sanson de Pongerville | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 31  1870–1892 | Seuraaja: Henri de Bornier |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef