stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Indokiina (elokuva)

| Indokiina> Indochine |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Régis Wargnier
Käsikirjoittaja:  Érik Orsenna Louis Gardel Catherine Cohen Régis Wargnier
Tuottaja:  Eric Heumann Jean Labadie
Säveltäjä:  Patrick Doyle
Kuvaaja:  François Catonné
Leikkaaja:  Agnès Schwab
Tuotantosuunnittelija:  Jacques Bufnoir
Pukusuunnittelija:  Pierre-Yves Gayraud
Pääosat:  Catherine Deneuve Vincent Pérez Linh Dan Pham
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Paradis Films Bac Films Orly Films Ciné Cinq
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  159 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Indokiina (Indochine) on ranskalainen historiallinen draamaelokuva vuodelta 1992. Sen on ohjannut Régis Wargnier ja sen naispääosia näyttelevät Catherine Deneuve ja Linh Dan Pham. Elokuva voitti parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon ja oli ehdolla parhaan elokuvan César-palkintoon. Deneuve sai roolistaan Oscar-ehdokkuuden.
Juoni

1930-luvulta 1950-luvulle ulottuvassa tarinassa kumiplantaasin emäntä Éliane Devries (Deneuve) on adoptoinut nuoren vietnamilaistytön Camillen (Linh Dan Pham), joka vartuttuaan liittyy kommunisteihin. Heidän välilleen kehittyy kolmiodraama, kun molemmat rakastuvat ranskalaiseen nuorukaiseen Jean-Baptisteen (Vincent Pérez).
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti Indokiinaa kunnianhimoiseksi mutta hollywoodmaisen siirappiseksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Sim Iness

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sim Iness vuonna 1950. |  Sim Iness vuonna 1950. |  Sim Iness vuonna 1950. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | kiekko |  |
Simeon Garland (Sim) Iness (9. heinäkuuta 1930 Keota, Oklahoma – 23. toukokuuta 1996 Porterville, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja.
Sim Iness syntyi Oklahomassa mutta muutti vanhempiensa kanssa Kaliforniaan, jossa hänen koulutoverinaan Tularen kaupungissa oli tuleva kymmenottelun olympiavoittaja Bob Mathias. Iness sijoittui 18-vuotiaana Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa 1948 kiekonheitossa kuudenneksi. Neljä vuotta myöhemmin hän pääsi mukaan Helsingin olympiakisoihin ja voitti siellä kultaa. Voittotuloksen 55,03 lisäksi myös toiseksi paras heitto 54,60 olisi riittänyt voittoon ja kolmanneksi paras kantoi 53,47, jonka ylitti vain hopeamitalimies Adolfo Consolini. Yliopistojen mestaruuskilpailuissa Lincolnissa, Nebraskassa 20. kesäkuuta 1953 Iness ylitti ensimmäisenä kiekonheittäjänä 190 jalan rajan heittämällä maailmanennätyksen 57,93. Heti sen jälkeen hän hävisi Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa Fortune Gordienille, ja 11. heinäkuuta Gordien otti maailmanennätyksen takaisin itselleen. Vuoden 1953 jälkeen Iness siirtyi jalkapallovalmentajaksi. Iness oli cherokee-intiaani.
Saavutuksia

Olympiakultaa Helsingissä 1952
ME-tulos 57,93 (Lincolnissa, Nebraskassa 20. kesäkuuta 1953)
Jani Lakanen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jani Lakanen |  Jani Lakanen |  Jani Lakanen |  |
Maa:   Suomi
Miesten suunnistus
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tampere 2001 | viesti |  |
|  Kultaa | Århus 2006 | pitkä matka |  |
|  Hopeaa | Inverness 1999 | viesti |  |
|  Hopeaa | Tampere 2001 | normaalimatka |  |
|  Hopeaa | Rapperswil- Jona 2003 | viesti |  |
|  Hopeaa | Århus 2006 | viesti |  |
|  Hopeaa | Sotkamo 2013 | pitkä matka |  |
|  Pronssia | Aichi 2005 | sprintti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sümeg 2002 | viesti |  |
|  Kultaa | Otepää 2006 | pitkä matka |  |
Jani Ensio Lakanen (s. 11. joulukuuta 1976 Lohjan maalaiskunta) on suomalainen suunnistaja ja maailmanmestari. Hän edustaa Helsingin Suunnistajia.
Hänen suunnistusuransa alkoi kasvattajaseurassa Rasti-Vihdissä. Lakanen asuu Jyväskylässä Reetta-vaimonsa kanssa. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta liikuntatieteiden maisteriksi vuonna 2006. Hänen pikkuveljensä Jonne Lakanen on myös suunnistaja.
Vuonna 2010 Lakanen valittiin Suunnistusliiton yhdeksi päätoimiseksi valmentajaksi. Hän oli mukana nuorten maajoukkuevalmennuksessa ja liiton valmentajakoulutuksessa.
Urheilu-ura

Jani Lakanen on saavuttanut urallaan kaksi suunnistuksen maailmanmestaruutta, viisi MM-hopeaa ja yhden MM-pronssin. Lisäksi hän on voittanut kaksi Euroopan-mestaruutta sekä useita Suomen-mestaruuksia. Hän voitti myös suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun vuonna 2000 sekä Jukolan Viestin Kooveen joukkueessa 2016. Lakanen lopetti kansainvälisen suunnistusuransa vuonna 2010 mutta palasi arvokisaedustajaksi kahden välivuoden jälkeen kesällä 2013.
Urheilu-ura > Arvokisamitalit

Ensimmäisen aikuisten MM-mitalinsa Jani Lakanen otti vuonna 1999 viestissä. Vuonna 2001 Lakanen otti ensimmäisen maailmanmestaruutensa viestissä. Samana vuonna hän otti MM-hopeaa normaalimatkalla. Vuonna 2003 Lakanen otti viestissä MM-hopeaa ja vuonna 2005 sprintissä pronssia. 2006 hän voitti MM-kultaa pitkällä matkalla ja otti hopeaa viestissä. Sotkamossa 2013 hän saavutti 36-vuotiaana pitkällä matkalla MM-hopeaa. Hänen EM-kultansa tulivat viestissä 2002 ja pitkällä matkalla 2006. Hän on myös ottanut PM-hopeaa ja -pronssia sekä kaksi MM-pronssia nuorten sarjassa normaalimatkalla.
Urheilu-ura > SM-mitalit

Jani Lakasella on 39 suunnistuksen SM-mitalia aikuisten sarjassa, joista 21 kultaista. Hän on voittanut pitkän matkan SM-kilpailun yhdeksän kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 1997. Viestissä hän on voittanut SM-kultaa yhdeksän kertaa (1999, 2000, 2002, 2003, 2005, 2006, 2011, 2013, 2016). Hänellä on SM-kultaa myös pikamatkalta (2000) ja yösuunnistuksesta (2003, 2015). Nuorten sarjoissa Lakasella on kymmenen henkilökohtaista SM-mitalia, joista kahdeksan kultaa.
Urheilu-ura > Yleisurheilu

Jani Lakanen on sijoittunut maastojuoksun SM-kilpailuissa 12 kilometrin matkalla seitsemänneksi, vuosina 2004 Porvoossa ja 2005 Varkaudessa. Joukkuekilpailussa hän otti SM-kultaa 2004 ja hopeaa 2005. Yleisurheilussa hän edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijat -seuraa. Aikaisemmin hän on edustanut Sjundeå IF ja Karhulan Katajaiset -seuroja.
Aiheesta muualla

Jani Lakasen kotisivut
Jani Lakanen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Ímproksen rotko

Ímproksen rotko
Ímproksen rotko.
| --- | --- |
Sijainti:  Sfakiá, Chaniá, Kreeta, Kreikka
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Φαράγγι Ίμπρου
Tyyppi:  Kanjoni 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ímproksen rotko (kreik. Φαράγγι Ίμπρου, Farángi Ímprou; usein myös Ímbroksen rotko) on rotko Lefká Óri -vuoriston itäosassa Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Sfakián kunnan alueella saaren lounaisosassa. Rotkon pituus on noin 11 kilometriä.
Maantiede

Ímproksen rotko sijaitsee Kreetan etelärannikon tuntumassa Chóra Sfakíonin kylän itäpuolella. Rotkon pohjoispäässä Askýfoun ylätasangolla noin 780 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitsee Ímproksen kylä ja eteläpäässä lähellä rannikkoa Komitádeksen kylä.
Rotko on syntynyt, kun virtaava vesi on kovertanut uomiaan jyrkkärinteisten ja korkeiden vuorten kalkkikiveen. Rotkon seinämät ovat paikoin 300 metriä korkeita ja niissä on suuria luolia. Rotkon leveämpi pohjoisosa tunnetaan nimellä Porofárango. Kapeimmillaan Stenáda-nimellä tunnetussa kohdassa rotkon leveys on vain 1,6 metriä. Ímproksen rotkon rinteillä kasvaa harvinaisia kasveja. Rotkon linnustoon kuuluu esimerkiksi valkopäämerikotkia.
Historia

Ímproksen rotko oli ainoa kulkureitti Kreetan pohjoisosista etelärannikon Chóra Sfakíonin kylään siihen asti, kun tie sinne valmistui. Sfakián alue säästyi osmanien hallinnolta, sillä Ímproksen rotko oli helppo vartioitava. Rotkossa käytiin useita taisteluita osmanien ja kreikkalaisten välillä, erityisesti vuonna 1821 sekä 1867, jolloin Mustafa Naili pašša kävi Sfakiássa kostoretkellä viimeisenä valloittajana. Kulkureittien puuttuessa Sfakiássa toimittiin melko itsenäisesti.
Vuonna 1941 rotko oli liittoutuneiden joukkojen tärkein evakuointireitti pois saarelta sen jälkeen, kun nämä hävisivät Kreetan taistelun saksalaisille. Rotkon läpi kulki tuolloin noin 20 000 sotilasta, jotka laivattiin Chóra Sfakíonista edelleen Egyptiin.
Vaellusreitti

Ímproksen rotko on suosittu vaellusreitti. Kreetan rotkoista se on kolmanneksi suosituin läheisen Samarián rotkon sekä Agía Eirínin rotkon jälkeen. Samarián rotkoon verrattuna Ímprosin rotko on pienempi, helppokulkuisempi ja rauhallisempi. Vaelluksen kokonaispituus on noin kahdeksan kilometriä ja sen aikana laskeudutaan noin 600 metriä alaspäin. Rotko on avoin läpi vuoden, päin vastoin kuin Samarián rotko. Paras aika vaellukselle on usein kevät, jolloin rotkon kasvillisuus on kukkeimmillaan. Vaellus rotkon läpi kestää noin 2–3 tuntia. Yleisin lähtöpaikka vaellukselle on Ímproksen kylä rotkon pohjoispäässä. Sieltä vaelletaan rotkon eteläpäähän Komitádekseen, josta voi jatkaa edelleen Chóra Sfakíoniin. Vaelluksen voi suorittaa myös toisin päin Komitádeksesta Ímprokseen. Rotkoon on pieni pääsymaksu. Ímprosista ja Chóra Sfakíonista on bussiyhteys Chaniáan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ímproksen rotko Wikimedia Commonsissa
Ímproksen rotkoa eräässä sen kapeimmista kohdista.
Ímproksen rotkoa sen pohjoispäässä Ímproksen kylässä.
Ímproksen rotkoa sen eteläpäässä lähellä Komitádeksen kylää.
Infernet-luokka

| Infernet-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  2 042 t
Pituus:  79,86 m
Leveys:  10,89 m
Syväys:  5,71 m
Koneteho:  1 780 ihp
Nopeus:  13-15 solmua
Miehistöä:  205
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 160 mm tykkiä 8 × 140 mm tykkiä
Infernet-luokka oli Ranskan laivaston neljän aluksen muodostama puurunkoinen parkkitakiloitu risteilijäluokka. La Clochèteriessa oli klipperijkeula ja muissa luokan aluksissa suora.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmistui | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Champlain | Arsenal de Brest | 10. tammikuuta 1867 | 4. lokakuuta 1872 | 22. heinäkuuta 1874 | 11. elokuuta 1893 |
| Dupetit-Thouars | Arsenal de Brest | 27. maaliskuuta 1867 | 27. elokuuta 1874 | 28. syyskuuta 1875 | 26. huhtikuuta 1897 |
| Infernet | Arsenal de Brest | 1866 | 1869 | 1871 | 1891 |
| La Clochèterie | Arsenal de Cherbourg | 1. huhtikuuta 1868 | 20. elokuuta 1872 | 1874 | 26. huhtikuuta 1899 |
Infinitismi

Infinitismi on tietoteoreettinen uskomusten oikeutusteoria. Sen mukaan tieto voi saada oikeutuksensa äärettömän ja ei-kehämäisen oikeuttamisen ketjun kautta.
Perinteisemmissä oikeutusteorioissa, kuten fundamentalismissa ja koherentismissa, on katsottu, ettei ääretön regressio voi tarjota pätevää oikeutusta tiedolle. Näiden näkemysten mukaan jos uskomus a saa oikeutuksen uskomukselta b, b oikeutuksen uskomukselta c, ja niin edelleen, tällöin joko 1) tällaisen oikeuttamisen ketjun tulee päättyä johonkin uskomuksen, joka ei enää tarvitse erillistä oikeutusta (perususkomus); 2) ketjun tulee olla muodoltaan kehämäinen, jolloin oikeutus muodostuu uskomusten keskinäisestä koherenssista eli niiden kokonaisuuden johdonmukaisuudesta; tai 3) uskomuksemme eivät ole lainkaan oikeutettuja (tietoteoreettinen skeptisismi).
Infinitismi on haastanut tämän konsensusnäkemyksen. Infinitismiä on kannattanut muun muassa Peter D. Klein, joka on perustanut näkemyksensä Paul Moserin (1984) ja John Postin (1987) ajatuksiin. Kleinin mukaan oikeuttamisen ketju voi olla ääretön ja ei-kehämäinen. Infinitismi koostuu siis seuraavista kahdesta periaatteesta:
Kehäpäätelmien välttäminen (principle of avoiding circularity, PAC): kaikille uskomuksille x pätee, jos henkilöllä S on perustelu x:lle, niin kaikille uskomuksille y pätee, että jos y on osa x:n perusteluhistoriaa S:lle, niin x ei ole osa y:n perusteluhistoriaa S:lle.
Mielivaltaisuuden välttäminen (principle of avoiding arbitrariness, PAA): kaikille uskomuksille x pätee, jos henkilöllä S on oikeutus x:lle, niin x:lle on olemassa jokin syy r1, joka on saatavilla S:lle; ja r1:lle on olemassa jokin syy r2, joka on saatavilla S:lle; ja niin edelleen.
Ensimmäinen suuntautuu erityisesti koherentismia, toinen erityisesti fundamentalismia vastaan. Kleinin mukaan vain infinitismi pystyy noudattamaan kumpaakin periaatetta.
Aiheesta muualla

Bergmann, Michael: Is Klein an Infinitist about Doxastic Justification? (englanniksi)
Klein, Peter D.: Human Knowledge and the Infinite Regress of Reasons (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Turri, John: On the Regress Argument for Infinitism Synthese 166:1. January 2009. (englanniksi)
Iniön vaakuna

Iniön vaakuna (1956–2008)
Iniön vaakuna oli Iniön kunnan tunnus, joka oli saanut aiheensa Iniön nimestä sekä sen asukkaiden elinkeinosta. Vaakunan paalu kuvastaa kunnan nimen alkukirjainta, ja verkko viittaa saariston vanhaan elinkeinoon kalastukseen.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 26. lokakuuta 1956. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä reunoihin ulottuva verkko, jonka päälikkeenä paalu; molemmat kultaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009 Iniön muodostaessa Houtskarin, Korppoon, Nauvon ja Paraisten kanssa Länsi-Turunmaan (nyk. Paraisten) kaupungin.
Vilde Ingstad

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vilde Ingstad |  Vilde Ingstad |  Vilde Ingstad |  |
Maa:   Norja
Naisten käsipallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tanska 2015 |  |  |
|  Hopeaa | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 2016 |  |  |
Vilde Mortensen Ingstad (s. 18. joulukuuta 1994 Oslo) on norjalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa huhtikuusta 2014 alkaen 53 maaottelua ja tehnyt niissä 37 maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden Tanskassa 2015 sekä Euroopan-mestaruuden Ruotsissa 2016. Seuratasolla Ingstad edustaa kaudella 2017–2018 Team Esbjergiä.
Inflatorinen epookki

Inflatorinen epookki (engl. Inflationary epoch) on kosmologiassa jossain määrin spekulatiivinen alkuräjähdyksen varhainen vaihe, jota kuvaa inflaatioteoria. Se seurasi heti Suuren yhtenäisepookin jälkeen ja kesti aikavälin 10-35–10-32 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Epookin aikana tapahtui äärimmäisen nopea eksponentiaalinen laajenemisvaihe, joka laajensi kaikkeuden lineaarisia ulottuvuuksia vähintään 1026-kertaiseksi (ja mahdollisesti vielä paljon enemmän) jolloin tilavuus kasvoi vähintään 1078-kertaiseksi.
Laajentumisen arvellaan seuranneen faasimuutoksesta edellisen suuren yhtenäisepookin lopussa 10-35 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Faasimuutoksen arvellaan synnyttäneen inflatoniksi nimetyn skalaarikentän, joka asettuessaan alimmalleen energia tasolle, kehitti poistovoiman, joka johti nopeaan laajenemiseen. Tämä inftaatio selittää lukuisia havaittuja kaikkeuden ominaisuuksia, jotka ovat muuten vaikeita selittää.
Inflatorisen epookin arvellaan loppuneen noin 10-33–10-32 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Nopean laajenemisen seurauksena suuresta yhtenäisepookista säilyneet alkeishiukkaset olivat hyvin tasaisesti jakautuneena kaikkeuteen. Inflaton-kentän valtaisan potentiaalienergian vapauduttua inflatorisen epookin lopussa syntyi kaikkeuteen tiheä ja kuuma kvarkki-gluoniplasma ja sähköheikkoepookki alkoi.
Aiheesta muualla

Alan Guth: The Inflationary Universe: Quest for a New Theory of Cosmic Origins.  Vintage, 1998.  ISBN 978-0-09-995950-2
Greene, Brian: Kosmoksen rakenne: Avaruus, aika ja todellisuus.  ((Alkuteos: The Fabric of Cosmos: Space, Time and the Texture of Reality, 2004.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki: Terra Cognita, 2005.  ISBN 952-5202-83-6
Inflation for Beginners (Arkistoitu – Internet Archive) by John Gribbin (englanniksi)
Alkuräjähdyksen aikajana
Alkuräjähdys | Planckin epookki | Suuri yhtenäisepookki | Sähköheikkoepookki (Inflatorinen epookki | Uudelleenlämpeneminen | Baryonigeneesi) | Kvarkkiepookki | Hadroniepookki | Leptoniepookki
Fotoniepookki (Alkuräjähdyksen ydinsynteesi | Aineen valtakausi | Rekombinaatio) | Pimeä kausi | Reionisaatio
Henrik Ingberg

Henrik Ingberg (1747–1807) oli suomalainen kauppias ja tiiliruukinomistaja, jolla oli monopoli viinan valmistukseen Hämeenlinnassa.
Ingbergin varhaisista vaiheista ei ole tietoa, mutta Hämeenlinnaan 30-vuotiaana tultuaan hän saavutti pian merkittävän aseman kaupungin porvarien keskuudessa. 1780-luvulla hän sai keskeisen tontin kaupungin torin laidalta raatihuoneen vierestä, johon rakennutti kaksikerroksisen liike- ja asuintalon. Samalla vuosikymmenellä Ingberg alkoi laajentaa liiketoimintaansa kaupankäynnistä, 1787 hän sai luvan tiiliruukin perustamiseen ja vuosikymmenen lopulla hänellä oli toinenkin tiiliruukki. Hän hankki myös yksinoikeuden valmistaa ja myydä viinaa Hämeenlinnassa kymmenen vuoden ajaksi. Ingbergin viinanpolttimossa oli neljä viinapannua, joiden yhteinen vetoisuus oli melkein 1400 kannua eli 7000 litraa. Parin vuoden päästä polttimon perustamisesta hänellä oli varastossa myytäväksi 4500 kannua viinaa. 1800-luvun alussa Ingberg olikin tiettävästi kaupungin varakkain henkilö, mikä merkitsi myös, että hänellä oli yli puolet eli 22,5 ääntä raatimiehen valinnassa, johon riitti 40 ääntä.
Ingbergillä kerrotaan myös olleen muun muassa kolme frakkia, neljä tusinaa posliinilautasia ja toinen kaupungin kahdesta seurakoirasta. Hän harjoitti toisaalta hyväntekeväisyyttä, esimerkiksi lahjoittamalla raaka-aineet kaupunkiin perustettuun köyhien työtupaan. Ingberg avioitui vasta lähes 40-vuotiaana, hänen puolisonsa vuodesta 1785 oli Elizabet Zabell (k. 1813). Pariskunta oli lapseton, mutta heidän perhepiiriinsä kuului parhaimmillaan parisenkymmentä henkeä työväkeä. Ingbergin ja hänen vaimonsa kuoltua liiketoimille ei kuitenkaan löytynyt jatkajia, tiiliruukit olivat rappiolla jo 1810-luvun lopussa.
Aiheesta muualla

Lindeqvist, K.O. 1926. Hämeenlinnan kaupungin historia, II osa: Kaupungin historia Ruotsin vallan aikana. Hämeenlinna: Hämeenlinnan kaupunki. Ss. 505-755 ("Uusi Hämeenlinna vv. 1780-1809").
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia
Inkarnaatio (kristinusko)

Bartolomé Esteban Murillo: Taivaallinen ja maallinen kolminaisuus (1681-1682)
Inkarnaatio on yksi kristinuskon keskeisimmistä opeista. Sen mukaan Pyhän Kolminaisuuden toinen persoona, Jeesus Kristus, tuli ihmiseksi maan päälle, kun Neitsyt Maria tuli raskaaksi Pyhän Hengen vaikutuksesta. Inkarnaatio tarkoittaa "lihaksi tulemista" (lat. Christus incarnatus est, Kristus tuli lihaksi), kristillisessä teologiassa Jumalan ihmiseksi tulemista Jeesuksessa, kuten todetaan Johanneksen evankeliumissa (Joh.1:14): ”Sana tuli lihaksi ja asui meidän keskellämme.”  Athanasiuksen uskontunnustuksen mukaan Jeesus oli täysi Jumala ja täysi Ihminen.
Jeesuksen syntymän muistoksi kristityt juhlivat vuosittain joulua. Sitä voidaan muistella myös Marian ilmestyspäivänä, jolloin enkeli Gabriel ilmoitti Jeesuksen tulevasta syntymästä.
Heikki Räisäsen mukaan oppi inkarnaatiosta ei esiinny vielä Raamatussa, vaan on myöhemmin pystytetty teologinen oppi.
Inkoon vaakuna

Inkoon vaakuna
Inkoon vaakuna on Inkoon kunnan tunnus. Vaakunan vihkiristi viittaa pitäjän kivikirkkoon 1300–luvulta ja ankkuri merenkulkuun sekä Inkoon rannikon satamapaikkoihin, jotka olivat tiiviisti käytössä ja tunnettiin jo varhaisesta keskiajasta alkaen.
Vaakunan selitys kuuluu ”kilpi aaltokoroisesti kulta-sinikatkoinen; yläkentässä punainen vihkiristi, alakentässä palkeittain asetettu kulta-ankkuri.” Vaakunan on suunnitellut A. W. Rancken, ja Inkoon kunnanvaltuusto hyväksyi sen 16. tammikuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 17. huhtikuuta samana vuonna.
FS Infernet (1869)

| Infernet |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  1866
Laskettu vesille:  1869
Palveluskäyttöön:  1871
Poistui palveluskäytöstä:  1891
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 042 t
Pituus:  79,86 m
Leveys:  10,89 m
Syväys:  5,71 m
Koneteho:  1 780 hv
Nopeus:  13-15 solmua
Miehistöä:  205
Aseistus
Aseistus:  1 × 160 mm tykki 8 × 40 mm tykkiä 4 × 37 mm tykkiä
Infernet oli Ranskan laivaston vuonna 1869 vesillelaskettu puurunkoinen Infernet-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1866. Alus laskettiin vesille vuonna 1869 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1871.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1891.
Inari (kami)

Inari ja hänen kettunsa auttavat seppä Munechikaa takomaan ko-kitsune-maru-terän ("Pikku kettu") 900-luvun lopussa. Legendaa käsittelee nō-draama Sanjō Kokaji.
Inari (jap. 稲荷, myös O-inari) on japanilainen hedelmällisyyden, riisin, maatalouden, kettujen, teollisuuden ja maallisen menestyksen kami. Inari esitetään miehen, naisen tai androgyynin olennon muodossa, kuvitellaan joskus kolmen tai viiden itsenäisen kamin kollektiiviksi ja on suosittu hahmo sekä šintolaisuudessa että buddhalaisuudessa. Inarin ketut eli kitsune ovat puhtaan valkoisia ja toimivat hänen lähettiläinään.
Kuvaus

Inari on kuvattu sekä mies- että naispuoliseen hahmoon. Suosituimmat esitystavat ovat tutkija Karen Ann Smyersin mukaan vanha mies kantamassa riisiä, nuori naisjumalatar ja androgyyni bodhisattva. Mikään yksittäinen näkemys ei ole oikea; kuvauksessa suosittu sukupuoli tai muu ominaisuus riippuu paikallisista perinteistä ja henkilökohtaisista uskomuksista. Koska Inari yhdistetään läheisesti kitsuneen se kuvataan usein kettuna, mutta vaikka tämä uskomus on laajalle levinnyt, sekä šintolaiset että buddhalaiset oppineet eivät kannusta sitä. Inari esiintyy myös käärmeen tai lohikäärmeen muodossa, ja eräässä kansantarinassa hän ilmestyy pahalle miehelle valtavan hämähäkin muodossa antaakseen hänelle opetuksen.
Inari yhdistetään joskus muihin mytologisiin hahmoihin. Joidenkin tutkijoiden mukaan Inari on klassisen japanilaisen mytologian Ukanomitama tai Kojikin Ōgetsu-Hime, jotkut taas ehdottavat hahmon olevan sama kuin Toyouke. Jotkut pitävät Inaria identtisenä kaikkien vilja-kamien kanssa.
Inarin naispuolinen aspekti yhdistetään usein Dakiniteniin, buddhalaiseen jumaluuteen, joka on intialaisen dakinin japanilainen muoto, tai seitsemän onnellisen jumalan Benzaiteniin. Dakiniten esitetään naispuolisena tai androgyyninä bodhisattvana, joka ratsastaa lentävällä valkoisella ketulla.
Inaria kunnioitetaan usein kolmen jumaluuden yhdistymänä (Inari sanza) – Kamakura-kaudelta saakka luku on usein kasvanut viiteen kamiin (Inari goza). Näiden kamien identifikaatio on kuitenkin aikojen kuluessa vaihdellut. Fushimi Inari-taishan, vanhimman ja ehkä huomattavimman Inari-pyhäkön asiakirjojen mukaan näihin kameihin ovat kuuluneet Izanagi, Izanami, Ninigi ja Wakumusubi, edellä mainittujen ruoan jumalien lisäksi. Nykyisin Fushimi Inari-taishassa Inariin liitettävät viisi kamia ovat Ukanomitama, Sadahiko, Omiyanome, Tanaka ja Shi. Kuitenkin Takekoma jinjassa, Japanin toiseksi vanhimmassa Inari-pyhäkössä, kolme kunnioitettua kamia ovat Ukanomitama, Ukemochi ja Wakumusubi.
Kettu ja toiveita täyttävä jalokivi ovat Inarin symboleita. Muita yleisiä Inarin ja joskus hänen kitsunensa kuvauksissa esiintyviä elementtejä ovat sirppi, riisilyhde tai -säkki ja miekka.