stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Patrik Puistola
Ura > Maajoukkueura > A-maajoukkue

Puistola edusti Suomea MM-kilpailuissa vuonna 2024. Yhteensä hän on pelannut 20 A-maaottelua tehopistein 3+8=11. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Nordic Cupissa 15. huhtikuuta 2023 Lillehammerissa Norjaa vastaan. Puistola merkittiin Suomen kolmosketjun vasempaan laitaan Julius Mattilan ja Markus Hännikäisen viereen. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki 10. huhtikuuta 2024 Riiassa pelatussa harjoitusottelussa Latviaa vastaan.
Puistola valittiin Pohjola-leirin parhaaksi pelaajaksi ja tähdistökentälliseen vuonna 2016.
Muuta

Puistolan puolustajana pelannut isä Pasi on vuoden 2011 maailmanmestari, joka pelasi omalla urallaan pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 670 SM-liigaottelua sekä yhteensä 338 ottelua Ruotsin Elitserienissä ja kaksi kautta KHL:ssä. Hän toimii nykyään Tapparan SM-liigajoukkueen apuvalmentajana. Patrik Puistolan pikkuveli Niklas pelaa puolustajana Tapparan U20-joukkueessa ja hän on debytoinut myös SM-liigassa.
Puistola on pelannut myös rullakiekkoa Team Haipin joukkueessa. Puistola oli voittamassa kesällä 2021 Suomen mestaruutta Team Haipin joukkueessa.
Nikolai Nikolajevitš Romanov

Suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanov nuorempi
Nikolainpalatsi Pietarissa.
Nikolai Nikolajevitš Romanov (ven. Николай Николаевич Романов (младший); (18. marraskuuta (J: 6. marraskuuta) 1856 Pietari, Venäjän keisarikunta  – 5. tammikuuta 1929 Antibes, Ranska) oli venäläinen suuriruhtinas ja kenraali sekä keisari Nikolai I:n pojanpoika. Hän oli Venäjän armeijan ylipäällikkö itärintamalla Saksaa ja Itävalta-Unkaria vastaan ensimmäisen maailmansodan ensimmäisen vuoden ajan.
Suku ja koulutus

Nikolai Nikolajevitš Romanovin vanhemmat olivat suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš vanhempi ja suuriruhtinatar Aleksandra Petrovna. Nikolain isänpuoleinen isoisä oli keisari Nikolai I ja isoäiti keisarinna Aleksandra Fjodorovna. Perhe asui Pietarissa vuosina 1853–1861 rakennetussa valtavassa Nikolajevskin eli Nikolainpalatsissa. Hänellä oli nuorempi veli suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitš Romanov.
Nikolai Nikolajevitš kävi sotilasinsinöörikoulua ja valmistui sieltä vuonna 1873 ja pääesikunnan akatemiasta vuonna 1876.
Avioliitto

Nikolai Nikolajevitš avioitui vuonna 1907 Montenegron prinsessa Anastasian (Stana), (1868–1935) kanssa, joka oli Montenegron kuningas Nikola I Petrović-Njegošin ja kuningatar Milena Vucotićin tytär. Anastasialla oli 11 sisarusta, joista sisar Milica avioitui Nikolai nuoremman veljen Pjotr Nikolajevitš Romanov kanssa vuonna 1889. Anastasia oli ollut aiemmin naimisissa Leuchtenbergin 6. herttua Georgi Maksimilianovitšin kanssa, joka oli Nikolain tädin suuriruhtinatar Maria Nikolajevnan poika tämän ensimmäisestä avioliitosta. Anastasialla oli tästä liitosta kaksi lasta.
Molemmat puolisot olivat hartaita ortodokseja ja montenegrolaiset olivat myös panslavisteja. Avioliitto oli lapseton.
Sotilasura

Nikolai Nikolajevitš Romanov toimi Venäjän-Turkin sodassa (1877–1878) ylipäällikkönä olevan isänsä esikunnassa. Hän oli hyvä sotilas ja suosittu. Hän oli myös hyvin uskonnollinen mies: hän rukoili joka aamu ja yö sekä ennen jokaista ruokailua. Nikolai Nikolajevitš oli panslavisti, muttei kiihkomielinen. Hän viihtyi parhaiden maaseudulla, jossa hän metsästeli ja ratsasti maatiloilla. Vuonna 1895 hänet nimitettiin ratsuväen tarkastajaksi, jota tointa hän hoiti kymmenen vuotta.
Nikolai Nikolajevitšin ei annettu taistella Venäjän–Japanin sodassa, koska keisari Nikolai II ei halunnut, että Romanovit kaatuisivat tappiollisessa sodassa.
Hänellä oli merkittävä osuus vuoden 1905 levottomuuksien lopettamisessa. Kun lakot levisivät, vaihtoehtona oli joko hyväksyä ministeri Sergei Witten ehdotukset tai kukistaa kansa voimatoimin. Nikolai II pyysi Nikolai Nikolajevitšia ryhtymään sotilasdiktaattoriksi, mistä hän kieltäytyi ja Nikolai II joutui hyväksymään uudistukset, mitä keisarinna Aleksandra Fjodorovna ei  koskaan antanut anteeksi.
Vuodesta 1905 aina ensimmäisen maailmansodan syttymiseen asti Nikolai Nikolajevitš toimi Pietarin sotilaspiirissä. Hän ei ottanut osaa sotasuunnitelmiin, mutta maailmansodassa hän oli aluksi vastuussa rintamasta Saksaa, Itävalta-Unkaria ja Turkkia vastaan. Grigori Rasputinin mukaan Venäjän tappiot jatkuisivat, ellei keisari itse ottaisi komentoa, minkä Nikolai II teki 21. elokuuta 1915. Nikolai Nikolajevitš nimitettiin tämän jälkeen Kaukasian käskynhaltijaksi ja Kaukasian rintaman ylipäälliköksi.
Metsästys ja venäjänvinttikoira harrastus

Nikolai Nikolajevitš luettiin aikansa suuriin metsästäjiin. Hänen venäjänvinttikoiransa, borzoit, olivat maankuuluja. Rodun omistusoikeus oli tuolloin rajoitettu ylhäisaatelistoon, ja koska rotu katosi Venäjältä vallankumouksen yhteydessä, nykypäivän venäjänvinttikoirat polveutuvat niistä koirista, joita Nikolai Nikolajevitš Romanov oli lahjoittanut eurooppalaisille ystävilleen ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Elinaikanaan Nikolai Nikolajevitš koirineen kaatoi satoja susia. Ajossa käytettiin kahta koiraa, jotka kävivät suden kimppuun molemmilta puolilta, jonka jälkeen metsästäjä laskeutui ratsailta ja leikkasi suden kurkun veitsellä. Metsästys oli Nikolai Nikolajevitšin pääharrastus, ja hän kuljetti hevosiaan ja koiriaan mukanaan matkustaessaan yksityisjunallaan ympäri maata tarkastusmatkoillaan.lähde?
Loppuelämä

Helmikuun vallankumouksen tapahtuessa Nikolai Nikolajevitš oli Kaukasiassa. Hän sai määräyksen ryhtyä ylipäälliköksi ja matkusti Mogileviin, mutta vuorokauden kuluttua uusi pääministeri Georgi Lvov erotti hänet virasta.
Nikolai Nikolajevitš vietti Krimillä kaksi vuotta joskus kotiarestissa ja vapaudessa. Hänellä oli sympatioita valkoisia joukkoja kohtaan, mutta kenraali Anton Denikin ei uskaltanut nimittää monarkistia ja Romanovin suvun edustajaa johtoon pelätessään vieraannuttavansa valkoisten puolella olleet tasavaltalaiset.
Nikolai Nikolajevitš ja hänen puolisonsa Anastasia pakenivat Venäjältä huhtikuussa 1919 brittiläisellä sotalaiva HMS Marlborough’lla Mustanmeren poikki.
Nikolajevitš vietti aluksi aikaa Genovassa, Italian kuninkaan Viktor Emanuel III:n vieraana, joka oli Nikolain lanko. Myöhemmin Nikolai Nikolajevitš puolisonsa suuriruhtinatar Anastasia Nikolajevnan kanssa muutti Ranskaan Choignyn pieneen maalaiskylään Pariisin lähistölle. La Sûreté Nationale ja kasakat vartioivat hänen taloaan vuorokauden ympäri. Maanpaossa Nikolai Nikolajevitš Romanov toimi antibolševististen monarkistien ROVS-järjestössä, ja johti sitä yhdessä kenraali Pjotr Wrangelin kanssa. Nikolai Nikolajevitš Romanov kuoli 73-vuotiaana Ranskan Rivieralla vuonna 1929, jossa hän oli asunut talvisin. Nikolai Nikolajevitš Romanov haudattiin  Pyhän Arkkienkeli Mikaelin kirkkoon, Cannesiin.
Vuonna 2014 prinssit Nikolai Romanovitš Romanov ja Dimitri Romanov esittivät vetoomuksen, että Nikolain Nikolajevitšin jäännökset siirrettäisiin takaisin Venäjälle. Nikolai Nikolajevitš Romanovin ja hänen puolisonsa Anastasian jäännökset haudattiin uudelleen Moskovan Bratskin sotilashautausmaalle toukokuussa 2015.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Николай Николаевич (младший) (venäjäksi)
Peeling, Siobhan: Nikolaĭ Nikolaevich, Grand Duke of Russia (englanniksi) 1914-1918-online. International Encyclopedia of the First World War
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Happoradion diskografia
Studioalbumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Asemalla |  Julkaistu: 14. huhtikuuta 2003  Levy-yhtiö: Epic / Sony Music  Formaatti: CD, digitaalinen | 24 | — |
| Pienet ja keski­suuret elämät |  Julkaistu: 15. syyskuuta 2004  Levy-yhtiö: Epic / Sony Music  Formaatti: CD, digitaalinen | 28 | — |
| Vuosi­päivä |  Julkaistu: 26. huhtikuuta 2006  Levy-yhtiö: Epic / Sony Music  Formaatti: CD, digitaalinen | 23 | — |
| Kaunis minä |  Julkaistu: 20. elokuuta 2008  Levy-yhtiö: Epic / SonyBMG  Formaatti: CD, digitaalinen | 1 | 42 900 + (platinalevy) |
| Puoli­mieli |  Julkaistu: 13. lokakuuta 2010  Levy-yhtiö: Epic / Sony Music  Formaatti: CD, digitaalinen | 1 | 15 300 + (platinalevy) |
| Elefantti |  Julkaistu: 21. helmikuuta 2014  Levy-yhtiö: Sony Music  Formaatti: CD, digitaalinen | 1 | 10 000 + (kultalevy) |
| Kauniin kääntö­piiri |  Julkaistu: 13. tammikuuta 2017  Levy-yhtiö: Sony Music  Formaatti: CD, LP, digitaalinen | 1 | — |
| Majakka |  Julkaistu: 3. syyskuuta 2021  Levy-yhtiö: Warner Music Finland  Formaatti: CD, LP, digitaalinen | 5 | — |
Kokoelmat

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Jälkiä 2001–2011 |  Julkaistu: 19. lokakuuta 2011  Levy-yhtiö: Epic / Sony Music  Formaatti: CD, CD+DVD, digitaalinen | 6 | 11 000 + (kultalevy) |
| Ihmisen mittainen –Tarinoita 2002–2022 |  Julkaistu: 16. syyskuuta 2022  Levy-yhtiö: Warner Music Finland  Formaatti: CD, digitaalinen | 14 |  |
Singlet

| Vuosi | Nimi | Lista> Singlelista | Lista> Latauslista | Lista> 50 Hittiä-lista | Lista> Striimaus- lista | Lista> Radiolista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | ”Pahoille teille” | 19 | — | 34 | — | 35 | Asemalla |
| 2003 | ”Sinä” | 7 | — | 22 | — | — | Asemalla |
| 2003 | ”Pois Kalliosta” | — | — | 45 | — | — | Asemalla |
| 2003 | ”Ikävä ihollesi” | — | — | — | — | — | Asemalla |
| 2004 | ”Kaupunki täynnä ihmisiä” | 14 | — | 26 | — | — | Pienet ja keskisuuret elämät |
| 2004 | ”Tanssi” | — | — | 36 | — | — | Pienet ja keskisuuret elämät |
| 2004 | ”Linnusta sammakoksi” | — | — | — | — | — | Pienet ja keskisuuret elämät |
| 2005 | ”Hitaasti” | — | — | — | — | — | Pienet ja keskisuuret elämät |
| 2006 | ”Tavikset” | — | — | 48 | — | 34 | Vuosipäivä |
| 2006 | ”HC-sää” | — | — | 42 | — | 18 | Vuosipäivä |
| 2006 | ”Suru on” | — | — | — | — | — | Vuosipäivä |
| 2007 | ”Unelmia ja toimisto­hommia” | — | 16 | 21 | — | 91 | Melkein vieraissa –Tribuutti Leevi and the Leavingsille (eri esittäjiä) |
| 2008 | ”Hirsipuu” | 26 | 21 | — | — | 19 | Kaunis minä |
| 2008 | ”Che Guevara” | 2 | 2 | — | — | 2 | Kaunis minä |
| 2008 | ”Puhu äänellä jonka kuulen” | 3 | 3 | — | — | 1 | Kaunis minä |
| 2009 | ”Olette kauniita” | 28 | 19 | — | — | 1 | Kaunis minä |
| 2010 | ”Ihmisen­pyörä” | 14 | 13 | — | — | 2 | Puolimieli |
| 2010 | ”Pelastaja” | 5 | 5 | — | 13 | 1 | Puolimieli |
| 2011 | ”Ahmat tulevat” | — | — | — | — | 10 | Puolimieli |
| 2011 | ”Anna anteeksi” | — | — | — | — | 69 | Puolimieli |
| 2011 | ”Rakkaus” | — | 28 | — | 18 | 11 | Jälkiä 2001–2011 (kokoelma) |
| 2011 | ”Hiljaa niin kuin kuolleet” | — | — | — | — | 4 | Jälkiä 2001–2011 (kokoelma) |
| 2012 | ”Sinä (2011)” | — | — | — | — | 10 | Jälkiä 2001–2011 (kokoelma) |
| 2013 | ”Sinä ja hän” | — | — | — | 46 | 2 | Elefantti |
| 2014 | ”Luonasi on linnani” | — | — | — | — | — | Elefantti |
| 2014 | ”Vakava nainen” | — | — | — | — | 26 | Elefantti |
| 2014 | ”Pimeäntaite” | — | — | — | — | — | Elefantti |
| 2016 | ”Valopallo” | — | 19 | — | — | 10 | Kauniin kääntöpiiri |
| 2016 | ”Älä puhu huomisesta” | — | 11 | — | — | 4 | Kauniin kääntöpiiri |
| 2016 | ”Sinun vaikka hajoat” | — | — | — | — | — | Kauniin kääntöpiiri |
| 2017 | "Joulun rauhaa" | 37 | — | — | 49 | 25 |  |
| 2018 | ”Iholla” | — | — | — | — | — | Vain elämää –kausi 8, ensimmäinen kattaus (eri esittäjiä) |
| 2019 | ”Tehdään jotain kaunista”  | — | — | — | 41 | 8 | Majakka |
| 2020 | ”Silta” | — | — | — | — | 12 | Majakka |
| 2020 | ”Super Mario” | — | — | — | — | 23 | Majakka |
| 2021 | ”Sukellus” (mukana Neumann) | — | — | — | — | — | Laulu rakkaudelle – Secret Song Suomi, 1. kausi |
| 2021 | ”Jos et olis siinä” | — | — | — | — | 60 | Majakka |
| 2022 | ”Ihmisen mittainen”  | — | — | — | — | 29 | Ihmisen mittainen –Tarinoita 2002–2022 (kokoelma) |
| 2022 | ”Hei pieni” | — | — | — | — | — | Egotripillä (eri esittäjiä) |
Musiikkivideot

| Vuosi | Kappale | Ohjaus | Viitteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | ”Sinä” | Tero Markus Rajala |  |
| 2003 | ”Pois Kalliosta” | Tuukka Temonen |  |
| 2005 | ”Linnusta sammakoksi” | Aleksi Koskinen |  |
| 2006 | ”Tavikset” | Kusti Manninen |  |
| 2006 | ”Suru on” | Mikko Kallio |  |
| 2008 | ”Hirsipuu” | Kusti Manninen |  |
| 2008 | ”Che Guevara” | Kusti Manninen, Jaakko Manninen |  |
| 2008 | ”Puhu äänellä jonka kuulen” | Ari Matikainen |  |
| 2009 | ”Olette kauniita” | Jussi Mäkelä |  |
| 2010 | ”Pelastaja” | Hannu Aukia |  |
| 2011 | ”Ahmat tulevat” | Ari Matikainen |  |
| 2011 | ”Rakkaus” | Kusti Manninen |  |
| 2011 | ”Hiljaa niin kuin kuolleet” | Jaani Kivinen |  |
| 2013 | ”Sinä ja hän” | Ville Juurikkala |  |
| 2014 | ”Luonasi on linnani” |  |  |
| 2014 | ”Pimeäntaite” |  |  |
| 2016 | ”Kaunis ihminen” | Ari Matikainen |  |
| 2020 | ”Super Mario” | Ville Juurikkala |  |
| 2021 | ”Jos et olis siinä” | Ville Juurikkala |  |
Muut julkaisut

| Vuosi | Nimi | Albumi | Viitteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | ”12 apinaa” (cover / Nylon Beat) | Livenä vieraissa |  |
| 2009 | ”Rötösrock” (cover / Jaakko Teppo) | Pörsänmäen Sanomat |  |
Huomiot

↑  Kappaleesta julkaistiin myös akustinen versio singlenä.
Aiheesta muualla

Albumit ja singlet Happoradion verkkosivustolla
Happoradio
| --- | --- |
Studioalbumit::  Asemalla  Pienet ja keskisuuret elämät  Vuosipäivä  Kaunis minä  Puolimieli  Elefantti  Kauniin kääntöpiiri  Majakka 
Kokoelmat::  Jälkiä 2001–2011  Ihmisen mittainen – Tarinoita 2002–2022 
Singlet::  ”Pahoille teille”  ”Sinä”  ”Pois Kalliosta”  ”Ikävä ihollesi”  ”Kaupunki täynnä ihmisiä”  ”Tanssi”  ”Linnusta sammakoksi”  ”Hitaasti”  ”Tavikset”  ”HC-sää”  ”Suru on”  ”Unelmia ja toimistohommia”  ”Hirsipuu”  ”Che Guevara”  ”Puhu äänellä jonka kuulen”  ”Olette kauniita”  ”Ihmisenpyörä”  ”Pelastaja”  ”Ahmat tulevat”  ”Anna anteeksi”  ”Rakkaus”  ”Hiljaa niin kuin kuolleet”  ”Sinä (2011)”  ”Sinä & hän”  ”Luonasi on linnani”  ”Vakava nainen”  ”Pimeäntaite”  ”Valopallo”  ”Älä puhu huomisesta”  ”Sinun vaikka hajoat”  ”Iholla”  ”Tehdään jotain kaunista”  ”Silta”  ”Super Mario”  ”Sukellus”  ”Jos et olis siinä”  ”Ihmisen mittainen” 
Muuta::  Diskografia  Luettelo kappaleista
Islannin kuningaskunta

Islannin kuningaskunta (isl: Konungsríkið Ísland; tansk: Kongeriget Island) oli perustuslaillinen monarkia Euroopassa. Se perustettiin 1. joulukuuta 1918, jolloin Islannin ja Tanskan välille luotiin personaaliunioni. Monarkia ja personaaliunioni lakkautettiin 17. kesäkuuta 1944, jolloin Islannista tuli pidetyn kansanäänestyksen jälkeen tasavalta.
Historia

Personaaliunionissa Islanti tunnustettiin täysin suvereeniksi valtioksi, jonka valtionpäämiehenä toimii Tanskan kuningas. Islannin pyynnöstä ulkopolitiikka ja puolustus oli jätetty Tanskan hallintaan. Islanti sai oman lipun ja vaakunan.
Toisessa maailmansodassa Tanska joutui Saksan miehittämäksi. Tämän johdosta Islanti ilmoitti ottavansa ulkomaanpolitiikan ja puolustuksen omalle harteelleen. Islannin protestoinnista huolimatta Iso-Britannia kuitenkin miehitti maan sen strategisen sijainnin takia. Vuonna 1941 Islanti hyväksyi puolustussopimuksen Yhdysvaltain kanssa.
Vuonna 1944 maasta tuli tasavalta maassa pidetyn kansanäänestyksen jälkeen. Kansanäänestyksessä aivan ylivoimainen enemmistö (noin 97 %) islantilaisista kannatti personaaliunionin kumoamista. Äänestysprosentti oli peräti yli 98 prosenttia.
Katalonian tasavaltalainen vasemmisto

| Katalonian tasavaltalainen vasemmisto> Esquerra Republicana de Catalunya |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  19. maaliskuuta 1931
Puheenjohtaja:  Oriol Junqueras
Ideologia:  katalonialainen nationalismi sosiaalidemokratia liberaalinationalismi
Poliittinen kirjo:  keskusta-vasemmisto, vasemmisto
Edustajainhuone:  13 / 350
Senaatti:  13 / 265
Euroopan parlamentti:  2 / 59
Kansainväliset jäsenyydet:  – Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmä
Kotisivu:  www.esquerra.cat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oriol Junqueras.
Katalonian tasavaltalainen vasemmisto (kat. Esquerra Republicana de Catalunya) (ERC) on katalonialainen kansallismielinen vasemmistopuolue, joka on perustettu vuonna 1931. Puolue ajaa Katalonian itsenäisyyttä. Nykyinen puheenjohtaja on Oriol Junqueras (2011−). Edellinen puheenjohtaja oli Joan Puigcercós (2008−2011). Puolueella on edustus Katalonian parlamentin lisäksi Espanjan parlamentissa ja senaatissa sekä Euroopan parlamentissa.
Puolueen kannattajia.
| n k  Espanjalaiset puolueet |
| --- | --- |
Parlamenttipuolueet:  Kansanpuolue  Espanjan sosialistinen työväenpuolue  Vox  Sumar Comuns  Yhdistynyt vasemmisto  Coalició Compromís  Más Madrid  Chunta Aragonesista  Més per Mallorca  Katalonian tasavaltalainen vasemmisto  Junts per Catalunya  EH Bildu  Baskien kansallispuolue  Podemos  Navarran kansanliitto  Kanarian koalitio  Bloque Nacionalista Galego  Agrupación Herreña Independiente  Agrupación Socialista Gomera  Pacte Progressista  Geroa Bai
Tauno Marttinen

Tauno Marttinen 1960-luvun puolessavälissä.
Tauno Olavi Marttinen (27. syyskuuta 1912 Helsinki – 18. heinäkuuta 2008 Janakkala) oli suomalainen säveltäjä. Hän käytti myös nimimerkkiä Musicus ja salanimiä T. Tumma ja Tauno Tuomisto.
Elämänvaiheet

Tauno Marttisen isä Kristian Adolf Marttinen (1885–1942) oli parturi ja hiustenhoitoalan tukkukauppias, äiti Vilma Johanna Marttinen (o.s. Rantanen). Heillä oli kaksi muutakin poikaa, perheen yrityksiä jatkanut Eino Marttinen (1914–1990) ja taidemaalari Veikko Marttinen (1917–2003).
Tauno Marttinen opiskeli sekä pianonsoittoa että sävellystä 1920-luvulla Viipurissa ja 1930-luvulla Helsingissä. Marttinen aloitti säveltämisen 1930-luvulla, ja hänen varhaisimmat teoksensa olivat myöhäisromanttisia. Vuonna 1945 helsinkiläiskriitikot teilasivat Marttisen varhaistuotantoa esitelleen sävellyskonsertin lähes pelottavan vihamielisesti. Marttinen hylkäsi siihenastiset teoksensa ja aloitti säveltämisen uusista lähtökohdista. Lopulliseksi läpimurtoteokseksi osoittautui mezzosopraanolle ja orkesterille sävelletty Kokko, ilman lintu, joka palkittiin Suomen Kulttuurirahaston sävellyskilpailussa vuonna 1956. 1950-luvun lopulla hän käytti sävellyksissään ensimmäistä kertaa 12-säveltekniikkaa.
Marttisen musiikille tyypillisiä piirteitä ovat muun muassa kiintymys mystisiin aiheisiin sekä rapsodinen ja maalaileva ilmaisutapa. Häntä luonnehdittiin "Hämeenlinnan šamaaniksi". Marttisen musiikkia on kiitelty mielikuvituksen rikkaudesta mutta myös kritisoitu löyhästä ja improvisaatiomaisesta muodonkäsittelystä. Marttinen oli yksi Suomen tuotteliaimmista säveltäjistä. Hänen teosluettelossaan on muun muassa kymmenen sinfoniaa, useita konserttoja, kymmeniä kamarimusiikkiteoksia eri kokoonpanoille, oopperoita, pianomusiikkia sekä kuoro- ja yksinlauluja. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla ja Kalevalan riemuvuoden palkinnolla vuonna 1969. Hän vaikutti myös viihde- ja tanssimuusikkona. Presidentti Urho Kekkonen myönsi Marttiselle professorin arvonimen vuonna 1972. Marttinen asui viimeiset vuotensa Janakkalan Turengissa.
Marttisen Suuren joen laulu -oopperan kantaesitystä Kemissä (1980) pidetään kaikkien aikojen pohjoisimpana oopperaensi-iltana.
Tauno Marttisen poika Rauno Marttinen on tanssitaiteilijalähde?.
Teosluettelo

Hollantilainen Dirk Meijer on laatinut Marttisen teosluettelon. Marttisen tuotanto käsittää 750 teosta, joista tunnetaan ja on esitetty viidesosa. Marttisen aiemmin tuntematonta tuotantoa on löytynyt viime aikoina muun muassa Tamminiemen Urho Kekkosen museon arkistosta, josta tuli esille Hauen laulu Aaro Hellaakosken runoon. Marttinen antoi sävellyksiään ystävilleen lahjaksi, esimerkiksi Thoughts on a Mountain, ja sävellyksiä löytynee lisää. Kateissa on Nikolai Gogolin aiheeseen perustuva merkittävä ooppera Päällysviitta, josta on jäljellä pianopartituuri. Meijer on perustanut Hollantiin Leeuwardeniin Tauno Marttinen -seuran, joka on tehnyt levytyksiä ja julkaissut nuotteja.
Näyttämöteokset > Oopperat

Neiti Gamardin talo op. 12 (Honoré de Balzac, 1960/71)
Päällysviitta op. 17 (Nikolai Gogol, 1963, kantaesitys televisiossa 1965)
Kihlaus op. 20 (Aleksis Kivi, 1964)
Tulitikkuja lainaamassa op. 25 (Maiju Lassila, 1966)
Lea op. 33 (Aleksis Kivi, 1967, Turku 1968)
Poltettu oranssi op. 41 (Eeva-Liisa Manner, 1968, Salzburg 1971)
Mestari Patelin op. 69 (säveltäjä vanhan ranskalaisen tarinan pohjalta, 1970–74, Hämeenlinna 1983)
Järvelän Santra op. 76 (Teuvo Pakkala, 1972)
Psykiatri op. 93 (säveltäjä, 1974-75, Bayreuth 1975)
Noitarumpu (aik. Laestadiuksen saarna) op. 85 (Nilla Outakoski, 1974-76, Oulu 1976)
Meedio op. 105 (säveltäjä, 1975-76, Hämeenlinna 1978)
Jaarlin sisar op. 126 (Veikko Isomäki, 1977, Hämeenlinna 1979)
Hilda Husso op. 175 (Maria Jotuni, 1979)
Faaraon kirje op. 192 (Erkki Mutru, 1978-82, Tampere 1982)
Suuren joen laulu (aik. Najadi) (Taisto Yrjänä, 1980, Kemi 1982)
Häät op. 244 (Anton Tšehov, 1984)
Hölmöläisooppera op. 261 (säveltäjä, 1986-87, Kerava 1987)
Seitsemän veljestä op. 263 (Aleksis Kivi, 1987)
Noidan kirous op. 273 (Erkki Mutru, 1987)
Veljesten myöhemmät vaiheet (Aleksis Kivi, 1989)
Minna Graucher op. 280 (1992-93)
Mooses op. 309 (Erkki Mutru)
Näyttämöteokset > Baletit

Tikkaat op. 21 (1965)
Dorian Grayn muotokuva op. 48 (1969)
Lumikuningatar op. 54 (1970)
Beatrice op. 57 (1970, Suomen kansallisooppera 1972)
Ruma ankanpoikanen op. 115 (1976/82-83)
Päivänpäästö op. 120 (1975-77/83, Tampere 1985)
Näyttämöteokset > Musikaali

Kullanmuru op. 180 (H. C. Andersen, 1980)
Orkesterimusiikki > Sinfoniat

Sinfonia nro 1 op. 2 (1958) [ET 922]
Sinfonia nro 2 op. 4 (1959) [ET 923]
Sinfonia nro 3 op. 18 (1960-62) [ET 021]
Sinfonia nro 4 op. 31 (1964) [ET 121]
Sinfonia nro 5 Shamaani op. 35 (1967/72) [ET 483]
Sinfonia nro 6 op. 92 (1974-75) [ET 243]
Sinfonia nro 7 op. 136 (1977)
Sinfonia nro 8 op. 224 (1983)
Sinfonia nro 9 op. 260 (1986-88) [ET 561]
Sinfonia nro 10 Kaamos lausujalle ja lyömäsoittajille (1998) [ET 037]
Orkesterimusiikki > Konsertot

Rembrandt sellolle ja orkesterille op. 11 (1962)
Viulukonsertto op. 13 (1958-62/83) [ET 564]
Pianokonsertto nro 1 op. 23 (1964)
Sellokonsertto Dalai lama op. 30 (1966/79)
Fagottikonsertto op. 40 (1971/83-84)
Huilukonsertto nro 1 op. 72 (1972)
Pianokonsertto nro 2 op. 74 (1972)
Klarinettikonsertto Hirvenhiihto op. 89 (1974)
Hämäläinen rapsodia pianolle ja orkesterille op. 103 (1975)
Huilukonsertto nro 2 Concerto espagnole op. 144 (1978)
Kantelekonsertto op. 145/2 (1988)
Fantasia sellolle ja orkesterille op. 154 (1964/78)
Concertino harmonikalle ja jousiorkesterille op. 171 (1979)
Pianokonsertto nro 3 op. 200 (1981)
Pianokonsertto nro 4 op. 241/1 (1984)
Orkesterimusiikki > Orkesteriteokset

Linnunrata op. 7 (1960-61)
Fauni op. 26 (1965)
Panu, tulen jumala op. 28 (1966)
Manalan linnut op. 38 (1964)
Parnassus puhallinorkesterille op. 41/2 (1967)
Mont Saint Michel op. 42 (1968)
Vanha linna op. 49 (1969-70)
Pentalia op. 50 (1969)
Pohjolaisia puhallinorkesterille op. 76 (1973)
Yö linnakkeessa puhallinorkesterille op. 150 (1978)
Elegia harpulle ja jousille op. 169 (1979)
Voces Polaris op. 173 (1979)
Sirius puhallinorkesterille op. 181/2 (1980)
Väinämöisen synty op. 201 (1981)
Pohjolan neiti op. 213/1 (1982)
Väinämöisen lähtö Pohjolaan op. 213/2 (1984)
Concerto grosso op. 216/2 (1983)
Profeetta op. 234 (1984)
Konsertto puhallinorkesterille op. 241/2 (1984)
Matka aamun maahan jousiorkesterille op. 242 (1984)
Tiibetiläinen fantasia op. 250 (1985)
Surumarssi puhallinorkesterille op. 291 (1978)
Lemminkäisen lähtö Pohjolaan op. 312 (1990)
Maailman synty (1966)