stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Šipkansola
Lähteet ja huomautukset

↑  Hakulinen, Kerkko ja Paikkala, Sirkka: Pariisista Papukaijannokkaan, s. 170.  (Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet ja niiden vieraskieliset vastineet)  Helsinki:  Kotimaisten kielten keskus (Kotus), 2013.  ISBN 978-952-5446-80-7.  (suomeksi)
↑  Nimeä on suositettu kirjoitettavaksi myös muodossa Shipkansola. Kerkko Hakulinen ja Sirkka Paikkala: Pariisista Papukaijannokkaan, s. 170.  (Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet niiden vieraskieliset vastineet)  Helsinki:  Kotimaisten kielten keskus, 2013.  ISBN 978-952-5446-80-7.
1 2  Shipka Pass (englanniksi) Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 9.1.2014.
↑  The monument of Freedom (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Park-Museum "Shipka-Buzludza. Viitattu 9.1.2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Šipkansola Wikimedia Commonsissa
Shipkamuseum.org (bulgariaksi)
Yrjö Karanko

Yrjö Pietari Karanko (ent. Krank; 1. elokuuta 1883 Kivijärvi – 21. marraskuuta 1957 Haapavesi) oli suomalainen hengellisen musiikin säveltäjä ja kanttori. Hänen tuotantoonsa kuuluivat esimerkiksi ”Eksyneen laulu”, ”Sydämellä Jeesuksen” ja ”Musta poika Afrikan”.
Yrjö Karangon isä oli Kivijärven kirkkoherra Frans Petter Krank. Karanko opiskeli musiikkia muun muassa Sibelius-Akatemiassa Oskar Merikannon ja Erkki Melartinin johdolla. Kansakoulunopettajaksi Karanko valmistui Kajaanin seminaarista, ja hän työskenteli Haapavedellä. Hän toimi myös suomentajana. Vuosina 1912–1915 hän teki tutkimusmatkan Yhdysvaltoihin.
Yrjö Karjalainen

Yrjö Hemming Karjalainen (20. maaliskuuta 1907 Helsinki – 24. huhtikuuta 1982 Espoo) oli suomalainen insinööri, virkamies, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Karjalaisen vanhemmat olivat isännöitsijä Hemming Karjalainen ja Anna Sofia Kukkonen ja puoliso vuodesta 1933 Aino Ester Leponiemi. Karjalainen tuli ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta 1926 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusinsinööriosastolta 1932. Valmistuttuaan hän oli Joensuussa Karjalan tie- ja vesirakennuspiirin ylimääräinen insinööri, vuodesta 1936 Turussa Crichton-Vulcanin suunittelija ja vuodesta 1937 Helsingissä OTK:n rakennuspäällikkö ja teknillisen osaston apulaisjohtaja.
Vuonna 1940 Karjalaisesta tuli Teljän Tehtaat -yhtiöön kuuluneen väestönsuojiin erikoistuneen Suojarakenne-yrityksen teknillinen johtaja ja sotien jälkeen Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön rakennusasian osaston eli Kymron tuotanto-osaston johtaja sekä samalla Sotevan vakuutusasiantuntija. Valmetin rakennuspäälliköksi hän siirtyi kuitenkin jo 1946 ja Olympiarakennustoimiston päälliköksi 1949, missä tehtävässä hän vastasi muun muassa Olympiakylän rakentamisesta.
Oman Rakennus- ja insinööritoimisto Yrjö Karjalainen -yhtiön Karjalainen perusti 1952. Yhtiö toteutti monia asuin-, liike- ja julkisia kiinteistö- ja infrastruktuurikohteita kuten VTT:n toimitiloja Otaniemeen, Yleisradion ensimmäiset televisiostudiot Pasilaan, Kulosaaren sillat, Hanasaaren hiililaiturit ja Leuhunkosken voimalaitoksen. Yhtiöjärjestelyjen seurauksena Karjalainen jäi pois yrityksen toiminnasta 1960-luvun puoliväliin mennessä ja sen johtoon tuli Kauko Rastas. Teollisuusneuvoksen arvonimen myös rakennusalan yhteistyöhön ja järjestötoimintaan näkyvästi osallistunut Karjalainen sai vuonna 1961.
Xanten

| Xanten |
| --- | --- |
 Kleverin portti Klever Tor
 vaakuna
 Xanten
 Koordinaatit: 51°39′44″N, 06°27′14″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Hallintopiiri:  Düsseldorf
Piirikunta:  Wesel
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  72,39 km²
Väkiluku (31.12.2022):  21 582
 – Väestötiheys:  298 as./km²
 
 www.xanten.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Xanten on kaupunki Saksan länsiosassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee Weselin piirikunnassa. Kaupungissa oli 21 582 asukasta vuoden 2022 lopussa, ja sen pinta-ala on 72,4 neliökilometriä.
Vuonna 12 eaa. roomalaiset perustivat Xantenin alueelle sotilasleirin Vetera Castra I. Tästä katsotaan usein Xantenin kehityksen paikkakuntana alkaneen. Kaupunginoikeudet Xanten vastaanotti 15. heinäkuuta 1228. Toisessa maailmansodassa Xanten vaurioitui pahois, mutta se jälleenrakennettiin.
Nykyisin kaupunki tunnetaan erityisesti siitä, että se on Saksan ainoa kaupunki, jonka nimi alkaa X-kirjaimella.
Ystävyyskaupungit

Beit Sahur, Palestiina
Geel, Belgia
Saintes, Ranska
Salisbury, Englanti
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xanten Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset sivut (saksaksi)
Zyklon

Zyklon tarkoittaa seuraavia asioita:
Zyklon B, tuholaistorjunta-aine
Zyklon, norjalainen death metal- ja black metal -yhtye.
Zyklon-B, norjalainen black metal -yhtye.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Zyklon”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Zoltán Kocsis

Zoltán Kocsis, 2009
Zoltán Kocsis (30. toukokuuta 1952 Budapest – 6. marraskuuta 2016) oli unkarilainen pianisti, kapellimestari ja säveltäjä. Hän toimi Unkarin kansallisen filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina.
Kocsis aloitti musiikinopintonsa 5-vuotiaana ja pääsi vuonna 1963 Béla Bartók -konservatorioon, jossa hän opiskeli pianonsoittoa ja sävellystä. Vuonna 1968 hän pääsi Franz Liszt -musiikkiakatemiaan. Kocsis perusti Budapestin festivaaliorkesterin vuonna 1983.
Kocsis nousi Unkarin kansallisen filharmonisen orkesterin ylikapellimestariksi vuonna 1997, jota ennen hän oli esiintynyt pianistina muiden muassa Chicagon sinfoniaorkesterin, Dresden Staatskapellen, San Franciscon sinfoniaorkesterin, New Yorkin filharmonisen orkesterin, Philharmonian sekä Wienin filharmonikkojen kanssa.
Aiheesta muualla

Zoltán Kocsisin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Zoltán Huszárik

Zoltán Huszárikin rintakuva Domonyssa.
Zoltán Huszárik (14. toukokuuta 1931 – 15. lokakuuta 1981) oli unkarilainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, näyttelijä ja kuvataiteilija. Hänen ohjaustöidensä joukossa on Sindbad – suuri rakastaja (1971).
Huszárik palkittiin muun muassa Tampereen kansainvälisillä lyhytelokuvajuhlilla vuonna 1978. Hän sai postuumin Kossuth-palkinnon vuonna 1990.
Huszárik kuoli Budapestissa 50-vuotiaana. Hänen tyttärensä Kata Huszárik on näyttelijä.
Aiheesta muualla

Zoltán Huszárik Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Zoltán Huszárik Elonetissä.
Yaku (1944)

| Yaku / 屋久 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Uraga Dock Company
Kölinlasku:  24. toukokuuta 1944
Laskettu vesille:  5. syyskuuta 1944
Palveluskäyttöön:  23. lokakuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  10. huhtikuuta 1945
Loppuvaihe:  upotettu 23. helmikuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  940 t (standardi) 1 004 t (kuormattu)
Pituus:  77,5 m (vesiraja) 78,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,1 m
Syväys:  3,06 m
Koneteho:  4 200 bhp
Nopeus:  19,5 solmua
Miehistöä:  noin 150
Aseistus
Aseistus:  3 × 12 cm/45 tykkiä 6 × 25 mm tyyppi 96 120 × syvyyspommia
Yaku (jap. 屋久) oli keisarillisen Japanin laivaston Ukuru-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1943 hankinnoissa Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 24. toukokuuta 1944. Se laskettiin vesille 5. syyskuuta ja otettiin palvelukseen 23. lokakuuta.
Palvelus

Alus upotettiin 23. helmikuuta 1945 torpedoimalla Ranskan Indokiinan rannikolla ja poistettiin alusluettelosta 10. huhtikuuta.
Y. S. Koskimies

Yrjö Samuel Koskimies (4. maaliskuuta 1908 Seinäjoki – 21. tammikuuta 1996 Hämeenlinna) oli Hämeenlinnan maakunta-arkiston hoitaja ja historiaan perehtynyt tietokirjailija, joka sai professorin arvonimen ansioistaan historiantutkijana.
Koskimies kuului menestyneeseen pohjalaiseen Forsmannien ja Koskimiesten kulttuurisukuun. Hän syntyi kirkkoherra, rovasti Eevertti Kustaa Koskimiehen (ent. Forsman) ja Helmi Evelina Petterssonin perheeseen. Yrjö Koskimies kirjoitti ylioppilaaksi 1926 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1934. Yliopisto-opintojen jälkeen hän teki arkistotutkimuksia Ruotsissa.
Yrjö Koskimies osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan. Varsinaisen työuransa hän aloitti Valtionarkiston ylimääräisenä amanuenssina 1937–1946 ja jatkoi ensin nuorempana amanuenssina 1946–1949 ja sitten vanhempana amanuenssina 1949–1951. Vuonna 1951 Koskimies aloitti Hämeenlinnassa maakunta-arkistonhoitajana ja jatkoi tätä työtä vuoteen 1973 asti eli eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Päätyönsä ohessa Koskimies ehti toimia Suomen Sukututkimusseuran sihteerinä 1946–1950 ja seuran johtokunnan jäsenenä. Arkistoainesten supistamiskomitean sihteerinä hän oli 1949–1951 sekä useiden Hämeenlinnan kaupungin toimikuntien ja johtokuntien jäsenenä vuoden 1961 jälkeen. Sukututkimuksen ohella Koskimiehen erityinen harrastus oli matkailu Italiassa ja siihen liittyvä Hämeenlinnan Finlandia–Italia yhdistyksen puheenjohtajuus.
Maakunta-arkistonhoitajan työn oheen sopi luontevasti ura historiantutkijana. Koskimies kirjoitti jo 1940-luvun lopulla lyhyitä henkilöhistoriallisia ja paikallishistoriallisia tutkimuksia. Laajempia artikkeleita erityisesti hallintohistoriasta hän loi Hämeen maakuntahistoriaan ja hänet muistetaan myös teossarjan pitkäaikaisena toimitussihteerinä. Hämeenlinnan kaupungin historiasta Koskimies kirjoitti kaksi laajaa teosta, joissa käsiteltiin kokonaisen vuosisadan aikaisia tapahtumia. Melko laajoja paikallishistoriallisia artikkeleita hän laati Jämsän ja Someron pitäjänhistorioihin sekä Hauhon, Tuuloksen ja Luopioisten yhteiseen historiateokseen.
Teoksia

Jurvan seurakunnan historia, 1954
Hämeen historian osa II:2, 1960
Hämeen historian osa III:1, 1966
Hämeen historian osa IV:2, 1973, yhdessä muiden kirjoittajien kanssa
Hämeenlinnan kaupungin historia 1975–1944, 1966
Vanha ja uusi Hämeenlinna, 1971
Hämeenlinnan kaupunki 1945–1974, 1977
sekä noin 60 tutkielmaa erilaisissa sarjajulkaisuissa ja aikakauskirjoissa.
Y. W. Jalander

Yrjö Wilhelm Jalander (19. toukokuuta 1874 Helsinki – 6. heinäkuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen apteekkari ja Oy Merijal Ab:n sekä lääketehdas Leon perustaja.
Jalanderin vanhemmat olivat hovineuvos Fredrik Wilhelm Jalander ja Thecla Alexandra Forsell (1850–1910). Hänen vanhempi veljensä oli kenraalimajuri, maaherra ja ministeri Bruno Jalander.
Jalander tuli apteekkioppilaaksi 1890 käytyään sitä ennen oppikoulua. Hän suoritti farmaseuttitutkinnon 1894 ja valmistui proviisoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1900, ja hän suoritti vielä ravintoainekemistin tutkinnon Leipzigin yliopistossa 1904. Vuosina 1904–1908 Jalander johti Turussa Åströmin teknokemiallista tehdasta, jonka hän oli perustanut yhdessä tehtailija Edvard Åströmin kanssa. Jalander oli työssä apteekissa Raahessa ja sitten Ruukissa, jossa hän toimi myös meteorologisena havaintojen tekijänä. Hän piti apteekkia Ruukissa 1900–1903, Karstulassa 1908–1910 ja Maarianhaminassa 1911–1915. Hänellä piti sitten Oulun 4. apteekkia vuodesta 1914 lähtien ja perusti Ouluun Merijalin nimellä myöhemmin toimineen teknokemiallisen tehtaan. Jalanderilla oli sitten Leijona-apteekki Helsingissä vuodesta 1921 alkaen. Jalander osti Helsingistä Korkeavuorenkadun ja Ratakadun kulmatontin, jonne hän rakennutti punatiilisen vuonna 1920 valmistuneen, Jalanderin talona tunnetun asuintalon. Jalander avasi tässä talossa 1921 Leijona-apteekin, joka toimi samassa paikassa vuoteen 2007 saakka. Jalander perusti myös Oy Merijal Ab:n teknokemian tehtaan Ouluun 1915 ja lääketehdas Leon Helsinkiin 1922.
Jalander oli 1930-luvulla mukana kansallissosialistista ja juutalaisvastaista kirjallisuutta julkaisseen Kustannus Oy Vasaran toiminnassa. Hän oli jonkin aikaa myös Vasaran julkaiseman Siniristi-lehden päätoimittajana 1938–1939.
Jalander kehitti 1934 terva-aromilla maustetun yskänpastillin, jonka hän nimesi Helsingissä ja Oulussa omistamiensa Leijona-apteekkien mukaan. Näistä Tervaleijona-pastilleista tuli Merijalin valmistamina suosittuja, ja niitä valmistettiin Merijalin Oulun tehtaassa vuoteen 1996 saakka. Leaf Suomi Oy osti Merijalin 1992 ja siirsi Tervaleijona-pastillien valmistuksen 1996 Turkuun ja myöhemmin Auraan.
Teoksia

Apotekskarta öfver Finland. Helsingfors 1896, 1902, 1910
Handköpssynonymika för apotek. Helsingfors 1896
Handköpssynonymika för apotek jämte bihang, upptagande allmännare farmaceutiska synonymer, samlade och sammanställda av Y. W. Jalander. Helsingfors 1902
Farmaceut-matrikel : biografiska uppgifter över de nuvarande och vordne farmaceuter vilka icke inneha' eller innehaft apotek i Finland. Uleåborg 1903, Helsingfors 1912
Apteekkilupakysymys yhteiskunnan kannalta : ovatko yksityiset, epäoikeutetut harrastukset tyydytettävät yleisten kustannuksella? Karstula 1908
Käsikauppanimistö apteekkeja varten / Handköpssynonymika för apotek. 1923
Farmaseuttisia synonymeja / Farmaceutiska synonymer. Helsinki 1925, 3. painos (Lennart Skoglundin kanssa) 1932
Suomen apteekit ja apteekkarit 1689–1938 / Finlands apotek och apotekare 1689-1938, tekijät Lennart Skoglund ja Y. W. Jalander. Helsinki 1938
Den evige juden : en orientering i den aktuella judefrågan. Vasara, Helsingfors 1939
Farmaseuttisia ja kemiallisia synonymeja / Farmaseutiska och kemiska synonymer, koonnut Y. W. Jalander. Tekijä 1948
Farmaseuttisia ja kemiallisia synonymejä lisäyksiä I. 1949
Apteekkilaitoksen tulevan kehityksen suuntaviivoja / Apoteksväsendets framtida gestaltning. Helsinki 1950
60 vuotta farmaseuttisella alalla / 60 år på den farmaceutiska banan . Tekijä 1951
Ovatko lääkkeiden hinnat Suomessa liian kalliit? / Äro läkemedlens pris i Finland alltför höga?. Helsinki 1952
Yliopiston apteekki / Universitetsapoteket. Helsinki 1952 (erikoispainos Hufvudstadsbladetin artikkelista 15.8.1952)
Verotus kansanvaltaisessa maassa / Skatteväsendet i ett folkstyrt land. Helsinki 1953
Hur förverkligas ett sant folkstyre? : socialism och folkstyre. Helsingfors 1954
Synonymica pharmacetutica et chemica / Farmaseuttisia ja kemiallisia synonymeja, tekijät Y. W. Jalander, Jaakko Mäki. Suomen farmaseuttiliitto, Helsinki 1961
Yakov-Yan Toumarkin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Yakov-Yan Toumarkin |  Yakov-Yan Toumarkin |  Yakov-Yan Toumarkin |  |
Maa:   Israel
Miesten uinti
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2016 | 200 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Debrecen 2012 | 100 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Debrecen 2012 | 200 m selkäuinti |  |
| EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Hopeaa | Netanya 2015 | 200 m selkäuinti |  |
|  Hopeaa | Netanya 2015 | 100 m sekauinti |  |
Yakov-Yan Toumarkin (hepr. ‏יעקב טומרקין‎, s. 15. helmikuuta 1992 Tšeljabinsk, Venäjä) on israelilainen uimari. Hän on pituudeltaan 192 cm.
Toumarkin voitti junioreiden Euroopan-mestaruuden 100 metrin selkäuinnissa Helsingissä 2010 ajalla 55,20 ja sai lisäksi pronssia 200 metrin selkäuinnissa. Singaporen nuorten olympialaisissa hän sijoittui samana vuonna toiseksi sekä 100 että 200 metrin selkäuinnissa. Eindhovenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa kuudenneksi. Vuonna 2011 hän karsiutui Shanghain MM-kilpailuissa 200 metrin selkäuinnin välierissä ja sijoittui samalla matkalla viidenneksi Szczecinin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2011.
Toumarkin saavutti Debrecenin pitkän radan EM-kilpailuissa 2012 pronssia 100 metrin selkäuinnissa ajalla 54,14 ja 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.57,35. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa seitsemänneksi ja Herningin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2013 neljänneksi. Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2014 hän oli 200 metrin sekauinnissa kahdeksas. Kazanin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui 100 metrin selkäuinnin ja 200 metrin sekauinnin välierissä.
Toumarkin saavutti Netanyan lyhyen radan EM-kilpailuissa 2015 hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.49,84 ja 100 metrin sekauinnissa ajalla 52,62. Lontoon EM-kilpailuissa 2016 hän sai hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.56,97 ja oli kuudes 100 metrin selkäuinnissa.
Ennätykset > 50 metrin rata

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m vapaauinti | 50,51 | Netanya | 1. toukokuuta 2015 |
| 50 m selkäuinti | 25,61 | Netanya | 13. elokuuta 2015 |
| 100 metrin selkäuinti | 53,77 | Kazan | 3. elokuuta 2015 |
| 200 metrin selkäuinti | 1.55,96 | Netanya | 12. elokuuta 2015 |
| 100 metrin perhosuinti | 54,37 | Netanya | 14. elokuuta 2015 |
| 200 metrin sekauinti | 1.58,86 | Kazan | 5. elokuuta 2015 |
Ennätykset > 25 metrin rata

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m vapaauinti | 48,33 | Netanya | 25. joulukuuta 2014 |
| 200 m vapaauinti | 1.46,01 | Netanya | 26. joulukuuta 2014 |
| 50 m selkäuinti | 23,82 | Netanya | 18. joulukuuta 2015 |
| 100 metrin selkäuinti | 51,53 | Wingate | 15. helmikuuta 2014 |
| 200 metrin selkäuinti | 1.49,84 | Netanya | 2. joulukuuta 2015 |
| 100 metrin rintauinti | 59,09 | Doha | 3. joulukuuta 2014 |
| 100 metrin sekauinti | 52,62 | Netanya | 6. joulukuuta 2015 |
| 200 metrin sekauinti | 1.54,36 | Doha | 5. joulukuuta 2014 |
| 400 metrin sekauinti | 4.13,43 | Bet-Eyal | 17. helmikuuta 2012 |
Škoda Kushaq

| Škoda Kushaq |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Intia
Valmistaja:  Škoda Auto
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  2021–
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Teknisesti samankaltaisia:  Škoda Slavia Volkswagen Taigun
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group MQB A0 IN
Moottori:  R3 R4
Iskutilavuus:  1,0–1,5 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 7-vaihteinen kaksoiskytkin
Škoda Kushaq on Škoda Auton vuodesta 2021 lähtien Intian markkinoille valmistama pieni crossover-tyyppinen automalli.
Kushaq esiteltiin keväällä 2021. Se perustuu Volkswagen Groupin modulaarisen MQB-pohjalevyn A0 IN -versioon, joka on kehitetty konsernin Intian markkinoilla myytäviä malleja varten. Moottorivaihtoehtoina ovat kolmesylinterinen 1,0 TSI (115 hv) ja nelisylinterinen 1,5 TSI (150 hv). Pienemmän moottorin yhteydessä on kuusivaihteinen manuaali- tai automaattivaihteisto, suuremman yhteydessä puolestaan kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai seitsemänportainen DSG-kaksoiskytkinvaihteisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Škoda Kushaq Wikimedia Commonsissa
Škodan automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   Enyaq  Fabia  Kamiq  Kamiq (Kiina)  Karoq  Kodiaq  Kushaq  Octavia  Rapid  Scala  Slavia  Superb 
Entiset mallit:   100/110  105/120  110 R  130  1000 MB  1200  440  450  Citigo  Favorit  Felicia  Forman  Garde  Octavia (1959)  Pickup  Popular  Praktik  Rapid (1935)  Rapid (1984)  Rapid (Intia)  Roomster  Superb (1934)  Yeti
Y. S. Hämeen-Anttila

Yrjö Sakari Hämeen-Anttila (sukunimi vuoteen 1906 Andelin, 1. syyskuuta 1901 Hämeenlinna – 7. lokakuuta 1989 Hämeenlinna) oli suomalainen filosofian maisteri, tietokirjailija ja everstiluutnantti.
Yrjö Sakari Hämeen-Anttilan vanhemmat olivat kustannusliikkeen johtaja Väinö Hämeen-Anttila ja hänen ensimmäinen puolisonsa norjalaissyntyinen Mary Bridget Tervo (1877–1954). Hän oli naimisissa vuodesta 1931 Ruth Mikal Lindbergin (s. 1910) kanssa.
Hämeen-Anttila pääsi ylioppilaaksi 1921 ja kävi Kadettikoulun 1923 sekä Taistelukoulun kapteenikurssin 1931. Hän oli Karjalan kaartin rykmentissä nuorempana upseerina 1923–1928, yleisesikunnassa toimistoupseerina 1928–1936, Porin rykmentissä komppanian päällikkönä ja reservinaliupseerikoulun koulutusupseerina 1936–1938 sekä puolustusministeriössä henkilöasiain toimiston vanhempana toimistoupseerina 1938–1940 ja yleisten asiain osaston toimistoesiupseerina 1940–1947. Hän erosi armeijan palveluksesta everstiluutnanttina 1947.
Hämeen-Anttila oli Sanfrid Höglunds träförädlingin palveluksessa vuodesta 1947, Laki ja notariaatti oy:n palveluksessa 1948 ja Sykto Oy:n palveluksessa 1949. Tämän jälkeen hän oli vakuutusyhtiö Kalevan Viitasaaren piirin tarkastajana 1949–1950, Vesannon Niinivedenpään yläkansakoulun opettajana 1950–1952 ja Vesannon keskikoulun rehtorina vuodesta 1953.
Teoksia

Nimellä Y. S. Hämeen-Anttila:
Kunnia- ja ansiomerkkien käyttäminen. Helsinki 1940
Inkeri : maantiedettä ja historiaa. Otava 1941
Kunniamerkit ja niiden käyttö. Säilä, Helsinki 1943
Toimitustöitä

Puolustusvoimiemme upseeristo 1929 ; toimittaneet L. J. Aalto, J. S. Wallden, Y. S. Hämeen-Anttila. Akateeminen Kustannus Oy, Helsinki 1929
Puolustusvoimiemme upseeristo ja virkamiehistö 1934 ; toimittaja Y. S. Hämeen-Anttila. Otava 1933
Puolustusvoimiemme alipäällystö ; päätoimittaja Y. S. Hämeen-Anttila ; toinen toim. Onni Koivisto. Otava 1936
Ágios Adrianós

| Ágios Adrianós Άγιος Αδριανός |
| --- | --- |
 Ágios Adrianóksen kylä Katsígkrin linnalta nähtynä.
 Ágios Adrianós
 Koordinaatit: 37°36′00″N, 22°50′45″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Argolis
Kunta:  Náfplio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  4101040201
Väkiluku (2011):  1 080
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ágios Adrianós (kreik. Άγιος Αδριανός) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Náfplion kuntaan, Argoliin alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 080 (vuonna 2011).
Antiikin aikaisen Katsígkrin linnan raunioita.
Ágios Adrianóksen kylä sijaitsee noin viisi kilometriä koilliseen Náfplion kaupungista. Kylän vanha osmanivallan ajalta periytynyt nimi oli Katsígkri (Κατσίγκρι), joka tuli seutua hallinneesta pašša Katsigr Agasta. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1930.
Ágios Adrianós muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αγίου Αδριανού, Topikí Koinótita Agíou Adrianoú), johon kuuluvat varsinaisen Ágios Adrianóksen kylän lisäksi kylät Panagía ja Profítis Ilías sekä Karakaláksen Pyhän Demetrioksen luostari (Moní Karakalá). Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 230. Vuodesta 1997 se kuului Néa Tírynthan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Náfplion kunnan Néa Tírynthan kunnallisyksikköön.
Kylän lähellä sijaitsevat antiikin aikaisen Katsígkrin linnan rauniot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ágios Adrianós Wikimedia Commonsissa
Ágios Antónioksen metroasema

| Ágios Antónios> Άγιος Αντώνιος |
| --- | --- |
 Ágios Antónioksen metroasemaa.
 Ateenan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:   Linja 2
Sijainti:  38°0′23″N, 23°41′59″E
Paikkakunta:  Peristéri, Länsi-Ateena, Attika, Kreikka
Avattu:  9.8.2004
Ágios Antónios (kreik. Άγιος Αντώνιος eli Σταθμός Άγιος Αντώνιος, Stathmós Ágios Antónios) on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se sijaitsee Peristérin kaupungissa Suur-Ateenan länsiosissa.
Metroasema avattiin 9. elokuuta 2004 ja toimi linjan pohjoisena pääteasemana vuoteen 2013 saakka. Seuraava asema luoteeseen on Peristéri ja itään Sepólia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ágios Antónioksen metroasema Wikimedia Commonsissa
Ateenan metro
| --- | --- |
Linja 1:   Pireus  Fáliro  Moscháto  Kallithéa  Távros - Elefthérios Venizélos  Petrálona  Thiseío  Monastiráki  Omónoia  Viktória  Attikí  Ágios Nikólaos  Káto Patísia  Ágios Elefthérios  Áno Patísia  Perissós  Pefkákia  Néa Ionía  Irákleio  Eiríni  Neratziótissa  Maroúsi  KAT  Kifisiá 
Linja 2:   Anthoúpoli  Peristéri  Ágios Antónios  Sepólia  Attikí  Stathmós Larísis  Metaxourgeío  Omónoia  Panepistímio  Sýntagma  Akrópoli  Syngroú-Fix  Néos Kósmos  Ágios Ioánnis  Dáfni  Ágios Dimítrios - Aléxandros Panagoúlis  Ilioúpoli - Grigóris Lamprákis  Álimos  Argyroúpoli  Ellinikó 
Linja 3:   Dimotikó Théatro  Pireus  Maniátika  Níkaia  Korydallós  Agía Varvára  Agía Marína  Aigáleo  Elaiónas  Kerameikós  Monastiráki  Sýntagma  Evangelismós  Mégaro Mousikís  Ampelókipoi  Panórmou  Katecháki  Ethnikí Ámyna  Cholargós  Nomismatokopeío  Agía Paraskeví  Chalándri  Doukíssis Plakentías  Pallíni  Paianía-Kántza  Koropí  Aerodrómio 
Linja 4:   Álsos Veḯkou  Galátsi  Elikónos  Kypséli  Dikastíria  Alexándras  Exárcheia  Akadimía  Kolonáki  Evangelismós  Kaisarianí  Panepistimioúpoli  Ilísia  Zográfou  Goudí