Aleko Lilius
Elämä ja ura

Aleko Liliuksen isä oli esikuntakapteeni Axel Lilius ja äiti kenraalimajuri Julius Starckin tytär, Natalia Starck.
Aleko Lilius toimi ennen ensimmäistä maailmansotaa ja sen aikana liikemiehenä Suomessa. Eräs hänen tunnetuimpia kauppojaan oli Uudenkaarlepyyn rautatien ostaminen; rata oli aiheuttamassa Uudenkaarlepyyn kaupungille jo konkurssia, kun Lilius osti sen käteisellä. Kiskot hän myi hyvään hintaan venäläisille, ja liikkuvan kaluston eri rautatieyhtiöille. Suurin hyöty tästä oli se, että kyseisen, jo varhain hävinneen radan, kalusto tuli kuvattua tarkemmin kuin monien muiden: Lilius teetti kalustosta hienon valokuvallisen myyntikuvaston, jota sittemmin on hyödynnetty paljon radan historiaa tutkittaessa. Samoin on sanottu, että hän kätki viimeisen jäljelle jääneen radan matkustajavaunun - joka ei kelvannut kenellekään - syrjäiseen latoon Imatralla, etteivät venäläiset takavarikoisi sitä; sinne vaunu unohtui vuosikymmeniksi, kunnes se lopulta löytyi rakennuksen vaihtaessa omistajaa. Monien vaiheiden jälkeen vaunu päätyi Jokioisten Museorautatielle. Keväällä 2010 neuvoteltiin sen siirtämisestä Kovjoelle, koska sinne se sopii parhaiten. Siirto toteutui vielä saman vuoden aikana Suomen Rautatiemuseon luvalla ja valvonnassa.
Lilius lähti vuonna 1911 Yhdysvaltoihin. Vielä vuonna 1916 Lilius oli Suomen eniten verotettujen joukossa, samoin kuin hänen pankkinsa Helsingfors Privatbanken. Liliuksen liiketoimet päättyivät kuitenkin konkurssiin, minkä jälkeen hän työskenteli toimittajana.
Lilius onnistui tammikuussa 1918 diplomaattisen luovimisen avulla selviytymään sisällissodan pahasti koettelemassa Helsingissä. Paria nimellistä kyselyä lukuun ottamatta Lilius perheineen sai olla sivullisena, vaikka Helsingissä olikin hyvin rauhatonta. Hän pyrki pysymään puolueettomana, joskin hän pelasti muun muassa erään lumihankeen haavoittuneena hylätyn nuoren suomalaisen kadetin hengen. Kadetti oli myöhempi majuri Bror Hjelt, joka armeijasta eläkkeelle jäätyään perusti monia liikeyrityksiä, tunnetuimpana Suomen urheilusukellusalan edelläkävijä Optomec Oy:n.
Lilius kirjoitti vuonna 1919 käsikirjoituksen elokuvaan Venusta etsimässä eli erään nuoren miehen ihmeelliset seikkailut ja esiintyi myös itse elokuvassa. 1920- ja 1930-luvulla hän toimi useiden yhdysvaltalaisten ja eurooppalaisten lehtien kirjeenvaihtajana Itä-Aasiassa ja Afrikassa. Hän toimi myös kielitieteilijä Rudolf Schullerin valokuvaajana Meksikossa 1920-luvulla. Suomessa Aleko Lilius kävi kesällä 1938 oltuaan yhtämittaa 18 vuotta ulkomailla ja matkustettuaan tänä aikana Australiassa, Kiinassa, Japanissa, Filippiineillä, Indo-Kiinassa, Etelä-Afrikassa, Siamissa, Jaavalla, Borneolla, Mauritiuksella, Kongossa ja viimeksi Lounais-Afrikassa.
Lilius asui 1930-luvulla Yhdysvalloissa Irvingtonissa New Yorkin osavaltiossa, arkkitehtuuriltaan kuuluisassa kupolitalossa nimeltä Armour-Stiner Octagon House. ja 1950-luvulla Marokossa Vuodesta 1958 hän asui Helsingissä ja toimi muun muassa maalarina.
Lilius oli naimisissa Yleisradion pitkäaikaisen kuuluttajan ja puhetekniikan ja lausunnan opettajan Ebba Alma Naemi Liliuksen (o.s. Jacobsson) kanssa.
Liliuksen elämä oli niin rikas ja vaiheikas, että hänestä käytettiin 1960-luvulla toisinaan epiteettiä ”Suuri Seikkailija”. Tom Östling on ohjannut Liliuksesta dokumentin Musta lammas (2008).