stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iris Klewe

| Iris Klewe |
| --- | --- |
 Pirkko "Piitu" Uski Iris Klewenä
Ohjaaja:  Maija-Liisa Sutinen
Säveltäjä:  Jukka Jarvola
Kuvaaja:  Kari Dahlberg
Leikkaaja:  Lena Hemming
Pääosat:  Pirkko Uski Tea Ista Yrjö Tähtelä Irma Seikkula
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yle TV1 Lasten ja nuorten toimitus
Ensi-ilta:  1981
Kesto:  122 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iris Klewe on suomalainen kolmiosainen televisioelokuva vuodelta 1981. Teos perustuu Anni Swanin 1916 julkaistuun romaaniin Iris rukka ja se on tyyliltään nuorten epookkidraama. Ohjaajana toimi Maija-Liisa Sutinen ja käsikirjoittajana Marjut Komulainen. Yle Myynti julkaisi Iris Klewen DVD-tallenteena 2013.
Iris Klewe kertoo kaksitoistakesäisen Iriksen suuresta elämänmuutoksesta, kun hän muuttaa vaatimattomasta metsäpirtistä varakkaiden sukulaistensa luo Helsinkiin. Iristä näyttelee kolmetoistavuotias Pirkko "Piitu" Uski.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pirkko Uski  | … |  Iris Klewe   |
|  Tea Ista  | … |  Selma Heinonen   |
|  Yrjö Tähtelä  | … |  Kaarlo Heinonen   |
|  Marja-Leena Keskikuha  | … |  Elin   |
|  Anu Ahonen  | … |  Ester   |
|  Maria Seire  | … |  Elsa   |
|  Katri Uski  | … |  Sissi   |
|  Antti Sillanpää  | … |  Aksel   |
|  Irma Seikkula  | … |  Ulriika   |
|  Seela Sella  | … |  Aliina-täti   |
|  Susanna Oravisto  | … |  Ulla Stjernfelt   |
|  Matti Ranin  | … |  kenraali Stjernfelt   |
|  Inkeri Vauhkonen  | … |  kenraalitar Stjernfelt   |
|  Inkeri Rantasalo  | … |  laulajatar Ström   |
|  Aarre Karen  | … |  opettaja   |
|  Heta Haukinen  | … |  talonmiehen tyttö   |
|  Leila Itkonen  | … |  Sere   |
|  Toivo Salokannel  | … |  Taneli   |
|  Eero Melasniemi  | … |  Henrik Klewe   |
Juoni

Iris Klewe on jaettu kolmeen jaksoon:
Juoni > Tuima on tuuli

Eletään 1910-lukua. Puoliorpo Iris Klewe asuu metsäpirtissä vanhahkon pariskunnan, Tanelin ja Seren, hoivissa. Hänen muusikkoisänsä elää jossain ulkomailla. Iris muuttaa Helsinkiin varakkaan enonsa Kaarlo Heinosen perheeseen; näin hänelle avautuu mahdollisuus koulunkäyntiin. Perheeseen kuuluu enon vaimo Selma ja serkut Elin, Ester, Elsa, Sissi ja Aksel, jotka alkuun suhtautuvat ylimielisesti pintasivistystä vailla olevaan maalaisserkkuunsa. Eno ja perheen sisäkkö Ulriika sen sijaan suhtautuvat Irikseen myötämielisesti. Ennen varsinaista koulua Iris saa kotiopetusta opettajatar Aliinalta, joka on tuskastua oppilaansa hitaaseen etenemiseen.
Juoni > Kesän viime kukka

Iris saa uuden ystävän kenraali Stjernfeltin tyttärestä Ullasta. Iris on aktiivisesti mukana taloustöissä ja sisäkkö Ulriikasta tulee hänelle läheinen aikuiskontakti. Yllättäen Iris kutsutaan Ullan kotona järjestettäviin juhliin, hän hurmaa juhlaväen yhtymällä paikalla esitettävään taidelauluun. Kokonaisuutena Iriksen debytointi seurapiireissä ei aivan onnistu hänen puhuessa tarpeettoman äänekkäästi ja vieläpä aiheista, jotka ainakin Selma-tädin mielestä eivät sovellu tilaisuuden luonteeseen. Keväällä Ulla lähtee perheensä mukana Sisiliaan: Iriksen ja Ullan jäähyväiset ovat haikeat. Iriksen koulunkäynti alkaa hiljalleen lutviutua ja osan lopussa hän kirmaa ilmeisen tyytyväisenä Kaivopuiston keväisillä rinteillä.
Juoni > Syksyllä takaisin

Vuosi on vierähtänyt ja Iriksestä on tullut perheenjäsen, eivätkä hänen serkkunsa enää ylenkatso häntä. Hän innostuu laulutaiteesta ja alkaa ottaa laulutunteja neiti Strömiltä. Selma-täti kertoo suru-uutisen: Ulla on kuollut lavantautiin Firenzessä. Iris saa suuren tilaisuutensa, kun hän pääsee laulamaan merkittävän osan eräässä juhlanäytöksessä, hän suoriutuu tehtävästään menestyksellisesti. Eräänä päivänä lasten leikkiessä pukuleikkejä Iriksen isä Henrik saapuu yllättäen paikalle. Hän vie tyttärensä kesäksi maalle Seren ja Tanelin luo. Syksyllä Iriksen on määrä palata Helsinkiin.
Muuta

Vuonna 1962 ensi-iltansa saanut suomalainen mustavalkoelokuva Pikku Suorasuu perustuu samaan aiheeseen kuin Iris Klewe. Pikku Suorasuussa Iristä näyttelee Nora Haque. Kumpikin teos noudattaa pääpiirteissään samaa juonta, joskin yksityiskohdissa on eroja. Pikku Suorasuussa Heinosten lapsia on viiden sijasta kolme ja enon kohtalo on Iris Klewessä toisenlainen kuin vuoden 1962 elokuvassa. Enon taloushuolet sekä Iriksen perintörahat ja niihin liittyvä sotku on jätetty pois Iris Klewen juonesta.
Iris Klewen ulkokuvat on otettu suurelta osin Suomenlinnassa.
Vastaanotto

Iltalehdessä Riitta Wikström käsitteli sarjaa useaan otteeseen. Hän piti sarjaa liikuttavana mutta kovin kömpelösti toteutettuna varhaisnuorelle kohderyhmälle, jolle televisio ei yleensä paljon omaa ohjelmistoa tarjoa. Wikström kertoi kymmenvuotiaan tyttärensä katsoneen sarjaa haltioituneena, mutta 12-vuotiaan pojan kävelleen ulos jo ensimmäisen jakson aikana. Wikströmin mielestä käsikirjoitus on jättänyt pois paljon kirjassa esiintyvää herkullista dialogia ja helsinkiläistä paikallisväriä, ja monet henkilökuvat jäävät lapsellisen yksitasoisiksi. Wikström kehui Seela Sellan ja nimiosaa näyttelevän Pirkko Uskin roolitöitä.
Helsingin Sanomien Jukka Kajava piti sarjaa onnistuneena tv-dramatisointina, vaikkei katsoja uskoisikaan tarinan naiiveja käänteitä, yksipuolisia hahmoja ja sokeroituja opetuksia. Hänestä käsikirjoittaja Komulainen on tehnyt viisaasti karsimalla ja lyhentämällä pitkiä repliikkejä amatöörinäyttelijöillekin sopiviksi, ja ohjaaja on osannut muuttaa tämän hiljaisuuden ajatuksiksi niin, että lopputulos ylittää monet aiemmat lastendraamat.
Iris Kleweä myytiin jonkin verran ulkomaisten tv-yhtiöiden esitettäväksi, ainakin Kiinaan ja Etelä-Koreaan.
Aiheesta muualla

Iris Klewe Yle Areenassa
Yleshop.yle.fi[vanhentunut linkki]
Lukulamppu.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Aliina (Seela Sella, oik.) opastaa koulutiensä alussa olevaa Iristä (Pirkko Uski).
Konstantinopolin ensimmäinen kirkolliskokous

Konstantinopolin ensimmäinen kirkolliskokous pidettiin Konstantinopolissa, nykyisessä Istanbulissa Turkin alueella vuonna 381. Se oli toinen ekumeeninen kirkolliskokous eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, yleiseksi ja apostoliseksi" tunnustetun seurakunnan piispojen kirkolliskokous.
Konstantinopolin ensimmäinen kirkolliskokous kuvattuna bysanttilaisessa kuvitetussa käsikirjoituksessa (879–882).
Tämän kirkolliskokouksen kutsui koolle keisari Theodosius I useista syistä: kirkon hyväksymän patriarkan saamiseksi Konstantinopoliin, Nikean ekumeenisen kirkolliskokouksen uskon vahvistamiseksi, puoliareiolaisten palaamiseksi kirkon yhteyteen ja Konstantinopolin piispan Makedonioksen esittämien opillisten näkemysten vuoksi.
Alun perin kyseessä oli itäisten paikalliskirkkojen oma kokous, joskin vähemmistö historioitsijoista uskoo, että paavi Pyhä Damasus I oli kokouksen koollekutsumisen takana. Koolla oli 150 piispaa kirkon itäisistä osista ja 36 puoliareiolaista ja makedoniolaista piispaa. Puheenjohtajana toimi ensin Antiokian piispa Meletios ja hänen kuolemansa jälkeen peräkkäiset Konstantinopolin patriarkat pyhä Gregorios Nazianzilainen ja Nektarios. Keisari oli läsnä avajaisissa. Kun kirkolliskokous päätöksineen hyväksyttiin jälkeenpäin myös lännessä, se sai ekumeenisen kirkolliskokouksen aseman.
Ensimmäisenä kirkolliskokous vahvisti Gregorius Nazianzilaisen Konstantinopolin piispaksi. Kokouksen toimintakertomus on kadonnut lähes kokonaisuudessaan, joten sen tapahtumat tunnetaan pääosin kirkkohistorioitsijoiden Sokrates Skolastikon, Sozomenoksen ja Theodoretoksen muistiinpanoista. On perusteltua uskoa, että kokous muotoili kuvauksen kolminaisuusopista ja tuomitsi apollonarianismin harhaoppina. Tämä kuvaus on kadonnut lukuun ottamatta kokouksen ensimmäistä kanonia ja sen kuuluisaa Nikealais-konstantinopolilaista uskontunnustusta. Jäljempänä mainittua pidetään yleisesti Nikean kirkolliskokouksen uskontunnustuksena, jota on laajennettu erityisesti Pyhää Henkeä käsittelevässä osassa. On kuitenkin mahdollista, että se on pyhän Kyrillos Jerusalemilaisen käsialaa.
Kanonit

Kirkolliskokouksessa vahvistettiin kanoneja eli sääntöjä. Vanhimmissa tunnetuissa sääntökokoelmissa on kirkolliskokouksen antamina seuraavat yleisesti eli ekumeenisesti tunnustetut neljä kanonia.
Bithynian Nikeassa kokoontuneiden pyhien isien uskontunnustusta ei lakkauteta, vaan se pysyy voimassa. Jokainen harhaoppi anatematisoidaan, erityisesti eunomialaisten eli anomealaisten, areiolaisten eli eudoksialaisten, puoliareiolaisten eli pneumatomakhilaisten, sabellanialaisten, markelliolaisten, fotiolaisten ja apollonarialaisten harhaopit.
Hiippakuntapiispojen ei tule sekaantua omien rajojensa takaisiin kirkkoihin, eikä heidän tule sekoittaa kirkkoja: vaan kanonien mukaisesti Aleksandrian piispan tulee hoitaa vain Egyptin asioita; idän piispojen tulee hoitaa vain itää (samalla vartioiden antiokialaisten kirkolle nikealaisissa kanoneissa annettuja etuoikeuksia); ja aasialaisten hiippakuntien piispojen tulee hoitaa vain aasialaisten asioita; ja Pontuksen piispojen vain Pontuksen asioita; ja Traakian piispojen vain traakialaisten asioista. Ellei heitä kutsuta, piispojen ei tule mennä hiippakuntansa ulkopuolelle suorittamaan vihkimystä tai muita kirkollisia toimia. Jos kanonien sääntöä hiippakunnista noudatetaan, on selvää, että paikallinen synodi hoitaa asioita kussakin provinssissa, kuten Nikeassa määrättiin. Mutta Jumalan kirkkoja barbaarikansojen joukossa tulee johtaa sen tavan mukaisesti, joka oli voimassa isien aikana.
Koska Konstantinopoli on uusi Rooma, sen piispa nauttii kunnia-aseman etuoikeuksista Rooman piispan jälkeen.
Maksimus Kyynikkoa ja epäjärjestystä, jonka häntä ympäröi Konstantinopolissa: hänestä ei koskaan tullut piispaa eikä hän sitä ole; myöskään ne, jotka hän on vihkinyt, eivät ole minkään tason papistoa. Sekä kaikki, mitä hänelle tehtiin, että kaikki, mitä hän teki, tulee pitää mitättömänä.
Kokouksen päätös

Kokouksen päätös oli, että Jumala on yksi mutta ilmenee kolmena persoonana. Myös Pyhän Kolminaisuuden salaisuusluonnetta korostettiin. Konstantinopolin piispan Makedonioksen oppi, että Pyhä Henki ei ole Jumalan persoona vaan vain Jumalan voima, tuomittiin harhaopiksi. Lisäksi Nikean uskontunnustus vahvistettiin eräin lisäyksin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konstantinopolin ensimmäinen kirkolliskokous Wikimedia Commonsissa
The Red Tour

The Red Tour oli yhdysvaltalaisen laulaja Taylor Swiftin kolmas konserttikiertue. Kiertue alkoi 13. maaliskuuta 2013 Omahassa Yhdysvalloissa ja päättyi 12. kesäkuuta 2014 Singaporessa. Sillä markkinoitiin albumia Red (2012).
The Red Tour tuotti 150,2 miljoonaa dollaria, mikä teki siitä tuottoisimman countryartistin kiertueen. Kiertueeseen kuului 86 konserttia, joista suurin osa oli Pohjois-Amerikassa. Kiertueella oli lisäksi viisi konserttia Isossa-Britanniassa, yksi Saksassa, neljä Australiassa, kolme Uudessa-Seelanniassa ja seitsemän Aasian maissa. The Red Tour oli 20 vuoteen ensimmäinen naisartistin stadionkiertue Australiassa. Edellinen oli ollut Madonnan The Girlie Show Tour (1993).
Melkein kaikki Red -albumin kappaleet kuuluivat vakituiseen ohjelmistoon. Hän esitti lisäksi muutamia vanhempia kappaleita kuten "Love Story" ja "Sparks Fly". Kiertueella oli lämmittelijänä muun muassa Ed Sheeran, joka esitti Swiftin kanssa heidän duettonsa "Everything Has Changed". Kappaleen "Red" musiikkivideo sisältää kiertueella kuvattua materiaalia.
Kappalelista

"State of Grace"
"Holy Ground"
"Red"
"You Belong with Me"
"The Lucky One"
"Mean"
"Stay Stay Stay" / "Ho Hey" (cover)
"22"
Vaihtuva kappale
"Everything Has Changed" (Ed Sheeranin kanssa)
"Begin Again"
"Sparks Fly"
"I Knew You Were Trouble"
"All Too Well"
"Love Story"
"Treacherous"
"We Are Never Ever Getting Back Together"
Swift esitti akustisesti vaihtelevasti eri kappaleita.
Kappaleita "Stay Stay Stay",  "Everything Has Changed", "Begin Again" ja "Treacherous" ei esitetty kaikissa konserteissa. Kansainvälisissä konserteissa oli lyhyempi kappalelista.
Osassa konsertteja oli vierailevia esiintyjiä kuten Cher Lloyd, Sara Bareilles ja Fall Out Boyn Patrick Stump.
Đà Nẵngin kansainvälinen lentoasema

Đà Nẵngin kansainvälinen lentoasema
Đà Nẵngin kansainvälinen lentoasema (IATA: DAD, ICAO: VVDN) sijaitsee Đà Nẵngin kaupungin lähellä  Vietnamin keskiosassa. Se on rakennettu vuonna 1940, ja samat kiitotiet ovat sekä ilmavoimien että siviililiikenteen käytössä. Nykyisin lentoasemaa käyttää 30 lentoyhtiötä 20 maasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Đà Nẵngin kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Denverin yliopisto

| Denverin yliopisto> University of Denver |
| --- | --- |
Motto:  Pro Scientia et Religione
Perustettu:  1864
Tyyppi:  yksityinen
Sijainti:  Denver, Colorado  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.du.edu/
Denverin yliopisto (engl. University of Denver, lyh. DU) on Yhdysvaltain Coloradossa sijaitseva yksityinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1864, ja se sijaitsee Denverin kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Litografia

Monotypia
Kohopaino
Puupiirros
Linoleikkaus
Syväpaino
Kuivaneula
Etsaus
Akvatinta
Mezzotinto
Carborundum
Laakapaino
Litografia
Serigrafia
Muuta
Vedosmerkinnät
Passepartout
Suomalaiset taidegraafikot
n
k
Litografia eli kivipiirros (kivipaino, kivipainanta, kivipainotaide) on tasaiselle pinnalle käytettävä painomenetelmä, jossa painettava kuva piirretään suoraan painolaattaan. Painolaatta oli alun perin kalkkikiveä, joka on muotoutuvaa ja pehmeää. Kivi on yhä käytössä painolaatan materiaalina, mutta myös alumiinista tai sinkistä tehtyä laattaa on mahdollista käyttää. Optinen litografia on litografian muoto, jota käytetään puolijohteiden ja mikrosysteemijärjestelmien valmistamisessa.
Historia

Litografian kehitti itävaltalainen Alois Senefelder (1771–1834), joka sai oppinsa Münchenissä. Kehitystyölle antoi pontta se, että 1700-luvun loppupuolella kaivattiin jäljennöstekniikkaa, joka olisi kupari- ja kohopainoa nopeampi ja halvelmpi. Uusi painomenetelmä oli helppo teollistaa, koska painettava kuva voitiin piirtää suoraan kalkkikivilaatan pintaan. Litografia oli myös ensimmäinen varsinainen laakapainotekniikka. Menetelmä yleistyi nopeasti, koska sillä oli nopeaa tuottaa painokuvia. Litografian nopea yleistyminen edesauttoi uusien ilmaisumuotojen syntymistä: oli mahdollista tuottaa helposti esimerkiksi ajankohtaisia satiirisia piirroksia, joita julkaistiin lehdissä. Menetelmä koneellistui nopeasti. Litografia vaikutti 1800-luvun lopulla voimakkaasti julistetaiteen kehittymiseen.
Litografiaa käyttivät muun muassa Francisco de Goya ja Eugène Delacroix. Honoré Daumier piirsi lähes päivittäin satiirisia kuvia pariisilaiselämästä La Caricature ja Le Charivari -lehtiin.lähde? Ranskan asema litografiassa oli keskeinen koko 1800-luvun, ja se huipentui 1890-luvulla Henri de Toulouse-Lautrecin, Pierre Bonnardin ja Edouard Vuillardin tuotannossa.lähde?
Suomen ensimmäisen kivipainon perusti Fredrik Tengström vuonna 1834 Helsinkiin.
Tekniikka

Litografian perusidea on se, että vesi ja rasva hylkivät toisiaan. Aluksi kalkkikivilaatta siloitetaan ja sitten se karhennetaan haluttuun rosoisuuteen. Kalkkikivi on pehmeää, joten samaa laattaa voi hioa useitakin kertoja. Kuva piirretään laattaan rasvaliidulla tai -kynällä tai maalataan tussilla. Tämän jälkeen laatta etsataan: Laatan pinta käsitellään arabikumin ja typpihapon seoksella, jotta rasvainen piirustusväri ei pääse leviämään haluttujen kohteiden ulkopuolelle. Etsaus muodostaa laatan kuvattomalle alueelle kalvon, joka puolestaan voimakkaasti suosii ja vastaanottaa vettä. Vedostusvaiheessa laatan pinta kostutetaan ja sitten väri telataan sen päälle. Tällöin väri tarttuu ainoastaan rasvaiseen piirustusjälkeen. Vedostuksessa käytetään litoprässiä, joka käyttää telan sijasta hankaajaa.
Kuvan tekeminen muistuttaa hyvin paljon luonnollista piirustustyötä, koska kuva tehdään laatalle suoraan kynällä tai liidulla. Työ on kuitenkin ajateltava aina negatiivikuvana, koska lopullinen painotyö on käänteinen: se mikä on piirretty laatalle kuvan oikeaan alalaitaan, näkyy painetussa kuvassa alavasemmalla.
Valotusmenetelmässä kuva maalataan ja piirretään läpinäkyville kalvoille valoa läpäisemättömällä värillä. Jokaisesta painoväristä luodaan oma kuvapohjansa valottamalla piirroskalvo valonherkän levyn päällä. Epäsuorassa laakapainotekniikassa painoväri siirtyy kuvapohjalta ensin kumikankaalla päällystetylle sylinterille ja siitä edelleen paperille.lähde?
Suomessa valotusmenetelmä on nykyään suositumpi menetelmä kuin perinteinen kivilitografia. Valonherkän emulsion ja valotusfilmin käytön lisäksi voi valokopion kuva-aiheen siirtää kivelle voimakkaan liuottimen ja prässin puristuksen avulla. Kuvan siirron jälkeen työskentelyä jatketaan kivilitografian perinteisin menetelmin.lähde?
Litografiataide Suomessa nykyään

Turkulainen taidemaalari ja taidegraafikko Antti Nieminen (k. 2007) teki taiteilijauransa alussa maalausten ohella puupiirroksia, mutta siirtyi myöhemmin tekemään pelkästään grafiikkaa, erityisesti kivipiirroksia ja litografiaa. Nieminen oli erityisen menestynyt litografian taitaja. Litografiaa välineenään käyttäviä suomalaisia nykytaiteilijoita ovat muun muassa Kuutti Lavonen, Matti Hintikka, Jorma Hautala, Visa Norros, Tapani Mikkonen, Kaisu Sirviö ja Anna Alapuro. Suomessa toimii yksi litografian työhuone, Helsingin Kivipaino, joka vedostaa taiteilijoille heidän originaaleja kivilitografioitaan.lähde?
Pro Litografia on taiteilijoiden vetämä yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää kiveltä painettavan litografian asemaa ja merkitystä sekä kivilitografian tulevaisuutta Suomessa ja ulkomailla. Yhdistys perustettiin vuonna 2003, jäseniä sillä on yli kolmekymmentä. Jäsenistö koostuu nykytaiteilijoista sekä alan tutkijoista ja tukijoista. Yhdistys järjestää kurssitoimintaa, tukee tutkimushankkeita, on perustanut julkaisusarjan sekä järjestänyt näyttelyitä koti- ja ulkomailla, muun muassa Etelä-Karjalan taidemuseossa Lappeenrannassa, Porvoon taidehallissa sekä Frans Masereel International Printmaking Centrumissa Belgiassa. Lisäksi yhdistys kokoaa ja ylläpitää suomalaista kivilitografiavedosarkistoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Litografia Wikimedia Commonsissa
Litogafian painamista Taideteollisuuskeskuskoulussa 1930-luvulla.
Vasemmalla näkyy negatiivikuva painokivessä. Oikealla on laatalla painettu paperi, jossa Münchenin kartta on nyt positiivikuvana.
Litografiaa käyttävä karttapaino Münchenissä.
Sōkaku Takeda

Sōkaku Takeda
Sōkaku Takeda  (jap. 武田惣角, Takeda Sōkaku, 10. lokakuuta 1859–25. huhtikuuta 1943) oli kuuluisa bujutsutaitojen taitaja ja jujutsukoulu Daitō-ryū aiki jūjutsun päämies (sōke).
Sōkaku Takeda syntyi Aizun alueella Fukushiman prefektuurissa. Sōkaku Takeda oli viimeisiä samuraita, jotka olivat säännöllisesti käyttäneet miekkaa taisteluissa ja surmanneet vastustajiaan miekalla. Jo nuorena Sōkaku Takedan isä, joka oli opettaja, koulutti poikansa useiden bujutsulajien osaajaksi. Aikidon kehittäjä Morihei Ueshiba saikin aiki-jutsu opinsa juuri Sokaku Takedalta.
Biisonimafia

| Biisonimafia |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2006–
Tyylilaji:  extreme-komedia, stuntti
Kotipaikka:   Punkaharju, Suomi
Jäsenet:  Kai Rinkinen   Janne Kaperi   Tuomas Rinkinen   Sami Kemell   Janni Hussi   Viivi Rantakari   Essi Unkuri   Ilona Chevakova   
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Biisonimafia on suomalainen stunt- ja komediaryhmä, joka tuli alun perin tunnetuksi Youtubessa. Ryhmä on tehnyt yhteistyötä esimerkiksi Duudsoneiden ja Justimuksen kanssa. Ryhmä tunnetaan YouTube-kanavansa lisäksi myös televisiosarjastaan, jota tehtiin neljä tuotantokautta vuosina 2011–2013. Biisonimafia julkaisi kokopitkän elokuvan vuonna 2022. Nykyään Biisonimafia tuottaa sisältöä pääsääntöisesti omalle YouTube-kanavalleen. Tuotannossa on ollut monia lyhytelokuvia, komediasarjoja ja sketsejä. Ryhmän videot kuvataan yleensä Punkaharjulla. Vuonna 2021 ryhmän muodostivat Kai ”Kaitsu” Rinkinen, Janne Kaperi, Tuomas ”Tupe” Rinkinen, Eve Särkänne sekä ryhmän vakionäyttelijät Ilona Chevakova, Janni Hussi, Sami Kemell, Viivi Rantakari ja Essi Unkuri.
Tiimi

Janne Kaperi ja Kai Rinkinen ovat perustaneet Biisonimafia-ryhmän sekä sen taustalla olevan tuotantoyhtiön, KR-Produktion. Kaperi on yrityksen toimitusjohtaja ja Rinkinen sen hallituksen puheenjohtaja. Biisonimafian tuottajana ja operatiivisena johtajana toimii Eve Särkänne. Biisonimafian agenttitoimistona toimii Result Entertainment Agency.
Videoiden käsikirjoituksista vastaa Kaitsu Rinkinen. Ideointia ja sarjan taustatöitä hän tekee yhdessä Kaperin sekä veljensä Tuomas Tupe Rinkisen kanssa.  Heidän lisäkseen tuotantotiimiin kuuluu vaihteleva joukko ammattilaisia, joissakin joukkokohtauksissa on ollut jopa yli neljäkymmentä avustajaa. Vuonna 2021 Biisonimafian vakionäyttelijöihin kuuluivat esimerkiksi Ilona Chevakova, Janni Hussi, Sami Kemell, Viivi Pumpanen ja Essi Unkuri.  Monella Biisonimafian perustajajäsenellä on taustaa rakennusalalta. Ryhmä rakentaa itse lavasteensa.
Ryhmä julkaisee videoita YouTubessa Biisonimafia-kanavan lisäksi myös Biisonimafia Adventures -kanavalle (aiemmin Kai Walfrid Rinkinen -kanava).
Tiimi > Janne Kaperi

| Janne Kaperi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Janne Martti Kaperi
Syntynyt: 1983 Punkaharju, Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Marja Kaperi
Näyttelijä
Aktiivisena:  2006–
Aiheesta muualla
biisonimafia.net
IMDb
Janne Kaperi (s. 1983 Punkaharju) on suomalaisen stunt- ja komediaryhmä Biisonimafian näyttelijä ja perustaja.
Tiimi > Janne Kaperi > Ura

1900-luvun loppupuolella Kaperi alkoi tehdä lumilautailuvideoita ystävänsä Kai Rinkisen kanssa. Vuonna 2006 he perustivat yrityksen KR-Produktio oy:n. Silloin kaverukset loivat Youtube-kanavan Biisonimafia, jonne he alkoivat tehdä sketsivideoita. Biisonimafia on nykyään Kaperin päätyö. Kaperi on myös näytellyt Biisonimafian monissa elokuvissa ja lyhytelokuvissa. Heidän ensimmäinen elokuvatetterilevitykseen päätyvä elokuva MC Helper beKINGs tuli ensi-iltaan vuoden 2022 huhtikuussa.
Kaperi on myös tehnyt laajaa yhteistyötä verkkorautakauppa Taloon.comin kanssa ja tehnyt heidän Youtube-kanavalleen Howto-videosarjaa.
Tiimi > Kai Rinkinen

Kai "Kaitsu" Walfrid lähde? Rinkinen (s. 1983 Punkaharju) lähde? on toinen Biisonimafian jäsenistä ja näyttelijä, sekä toinen perustaja.
Tiimi > Kai Rinkinen > Ura

1990-2000-luvun taitteessa Rinkinen alkoi ystävänsä Janne Kaperin kanssa tekemään lasketteluvideoita videokameroillaan. Rinkinen toimii useissa sketseissä ja elokuvissa käsikirjoittajana ja ohjaajana. Rinkinen ja Kaperi perustivat KR-Produktio Oy-yrityksen vuonna 2006. Rinkinen on käsikirjoittanut mm. B2 - The Story (2007), MC-Helper beKINGs (2022).
Filmografia

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pitkät elokuvat B2 - The Story, 2007  MC-Helper 3, 2018  MC Helper beKINGs, 2022  |  Lyhytelokuvat Koeaika, 2014  Suuri seteliröstö, 2015  MC-Helper 2, 2016  Rakkauden rattaissa, 2017  Tukkijätkä, 2018  Taistelukypärä, 2020  |  Sarjat Biisonimafia, season 1 (2010)  Biisonimafia, season 2 (2011)  Biisonimafia, season 3 (2012)  Biisonimafia, season 4 (2013)  Lista Päälle, kausi 1 (2018)  Lista Päälle, kausi 2 (2019)  Vetovartti, 2020  |  Televisio Biisonimafia (televisiosarja) (2010–2013)  10-osainen Punkaharjun Pojat -tositelevisiosarja (Yle TV2, 2021)  |
Tunnustuksia

Vuonna 2016 Biisonimafia oli ehdokkaana The Blog Awards Finland -kilpailussa Tube-kategoriassa "Vuoden parhaimmat naurut"
Vuoden 2018 Tubeconissa Biisonimafian video "Jorkki 4 Länsimetro" palkittiin Vuoden actionvideona
Vuoden 2023 Jussi-gaalassa Biisonimafia voitti sen yhteydessä jaettavan Yleisö-Jussi-palkinnon toimintakomediaelokuvallaan MC Helper Bekings
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)