stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Runar Eklund

Runar Eklund (11. kesäkuuta 1882 Pietarsaari – 20. syyskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Eklundin vanhemmat olivat kuuromykkäinkoulun opettaja Lorentz Fredrik Eklund ja Elise Amanda Wiklund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1905.
Eklund oli Helsingin kaupungin palveluksessa eri tehtävissä 1908–1924 ja toimi apulaiskaupunginarkkitehtina 1911–1924 ja vt. kaupunginarkkitehtina 1919–1924. Eklund suunnitteli useita kunnallisia rakennuksia Helsinkiin toimiessaan kaupunginarkkitehti Karl Hård af Segerstadin apulaisena yhdessä arkkitehti Einar Flinckenbergin kanssa. Eklund suunnitteli lisäksi yksityisesti rakennuksia.
Runar Eklund oli naimisissa vuodesta 1908 Hilda W. Nybergin kanssa. Runar Eklundin veli oli itsenäisyysaktivisti, toimittaja ja kansanedustaja Artur Eklund.
Suunnittelutöitä

Kaisaniemen kansakoulu, Puutarhakatu 1, Helsinki (yhdessä Einar Flinckenbergin kanssa)
Kallion kirjasto, Helsinki 1912 (Karl Hård af Segerstadin apulaisena)
Rikhardinkadun kirjaston lisäkerros
Pitkäsilta, Helsinki 1912
Snellmanin koulu, Punavuorenkatu 10 - Albertinkatu 11, Helsinki 1921
Millerin talo, Lahti, 1925
Vesijärvenkadun huoltoasema, Lahti, 1931
Malminkatu 14, Helsinki 1933
Helsingin Saksalainen koulu Hindenburghaus. 1933
Aiheesta muualla

Tulevaisuuden Helsinki. Kolme kuvaa mielenkiintoisista piirustuksista, jotka arkkitehti Runar Eklund on laatinut Antinkadun jatkamisesta läpi Kirjatalon tontin Ruoholahden Rantakatuun asti, Suomen Kuvalehti, 28.02.1925, nro 9, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Stairway to Heaven

| ”Stairway to Heaven” Led Zeppelin |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Led Zeppelin IV
 Julkaistu: 8. marraskuuta 1971
 Tuottaja(t): Jimmy Page
 Tyylilaji: folk rock, hard rock
 Kesto: 08.04
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Led Zeppelin IV:n muut kappaleet
| ”The Battle of Evermore” (3) | ”Stairway to Heaven” (4) | ”Misty Mountain Hop” (5) |
Stairway to Heaven on brittiläisen rockyhtye Led Zeppelinin kappale, joka julkaistiin vuonna 1971 yhtyeen neljännellä studioalbumilla Led Zeppelin IV. Kappaleen tekivät laulaja Robert Plant ja kitaristi Jimmy Page. Se on yksi populaarimusiikin tunnetuimmista kappaleista.
Historia

”Stairway to Heavenin” musiikin sävelsi Led Zeppelinin kitaristi Jimmy Page. Hän oli päättänyt jo 18 kuukautta ennen yhtyeen neljännen albumin ilmestymistä tekevänsä albumille eeppisen laulun, joka kasvaa kerroksittain uruista ja akustisesta kitarasta sähköiseen kliimaksiin. Page oli valmistellut kappaletta kotonaan Pangbournessa ennen kuin hän esitteli sen yhtyeen muille jäsenille Headley Grangessa, mihin yhtye oli kokoontunut nauhoittamaan vuoden 1970 lopulla ja seuraavan vuoden alussa. Page ja yhtyeen basisti John Paul Jones istuivat kahdestaan alas sovittamaan laulua siksi ajaksi kun laulaja Robert Plant ja rumpali John Bonham lähetettiin baariin.
Kahdeksanminuuttinen kappale alkaa akustisella kitaralla ja nokkahuilulla. Huiluosuudet soitti John Paul Jones erivireisillä nokkahuiluilla. Niiden jälkeen alkaa laulu, ja muita soittimia tulee mukaan vähitellen lisää. Lopulta kappale huipentuu Jimmy Pagen kitarasooloon.  Page soitti nauhalle kolme erilaista sooloa, joista paras valittiin kappaleeseen. Kappaleen 12-kieliset sähkökitaraosuudet on soitettu Fender Electric XII -mallilla ja soolo Telecaster-mallilla. Akustiset osiot on soitettu Harmony Sovereign H1260 -kitaralla.
Kappaleen sanat kirjoitti laulaja Robert Plant. Runollisessa sanoituksessa on paljon mystiikkaa. Sanoitus on myös moniselitteinen. Plantin mukaan laulu kertoo kyyniseen sävyyn naisesta, joka saa kaiken mitä haluaa. Sanoitus syntyi hyvin nopeasti, ja Plant sanoi tunteneensa, että jokin ohjasi hänen kättään kun hän kirjoitti sanoja. Jimmy Page piti sanoituksesta niin paljon, että siitä tuli ensimmäinen yhtyeen levynkansiin painettu sanoitus. Joidenkin mukaan kappaleeseen olisi kätketty takaperin kuultavissa oleva saatanallinen viesti ”Here’s to my sweet Satan”. Näitä syytteitä esittivät muun muassa Yhdysvaltojen Etelän baptistit ja fundamentalistikristityt.
Musiikkinäytteet
"Stairway to Heaven", albumilta , oli yksi yhtyeen tunnetuimmista hiteistä. Kappaletta on myös äänestetty parhaimmaksi rock-kappaleeksi kautta aikojen.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
”Stairway to Heaven” sai ensiesityksensä maaliskuussa 1971 Belfastin Ulster Hallissa, missä yleisö antoi kappaleelle pitkät aplodit. Sen jälkeen konserttiyleisöt ottivat kappaleen nopeasti yhdeksi suosikeistaan. Aluksi Led Zeppelin esitti kappaletta konserttiensa keskivaiheilla, mutta sen suosion kasvun myötä se siirrettiin viimeiseksi juuri ennen encoreita. Kappale oli vaikea esittää livenä, sillä Page oli käyttänyt levyllä kahta 12-kielistä kitaraa sekä akustista kitaraa. Hän ratkaisi ongelman soittamalla konserteissa kaksikaulaista kitaraa.
Vaikka ”Stairway to Heaven” on yksi tunnetuimmista rock-kappaleista, ei sitä ole koskaan julkaistu virallisena singlenä. Atlantic painosti Led Zeppeliniä julkaisemaan kappaleen singlenä Yhdysvalloissa, mutta Page kieltäytyi koska halusi ihmisten kuulevan kappaleen nimenomaan albumin osana. Hän ei myöskään pitänyt ajatuksesta joutua lyhentämään kappaletta singlelle.
Arvostus

”Stairway to Heaven” on aina ollut hyvin suosittu rockyleisön keskuudessa, ja se on saanut valtavasti radiosoittoa. Kriitikot ovat toisinaan suhtautuneet kappaleeseen kuitenkin kielteisesti, jopa halveksuen. Kappale on vuosien varrella äänestetty usealle kaikkien aikojen kappaleiden listalle. Rolling Stone -lehden vuoden 2004 500 Greatest Songs of All Time -listalla ”Stairway to Heaven” on sijalla 31. Verkkosivusto Acclaimed Music, joka tilastoi musiikkikriitikoiden arvioita kaikkien aikojen kappaleista, sijoittaa ”Stairway to Heavenin” yhdeksänneksi.
Jimmy Page on sanonut:
»Mielestäni 'Stairway' kiteytti bändin olemuksen. Siinä on kaikkea mahdollista ja se esittelee bändin parhaimmillaan. Se on virstanpylväs meille. Jokainen muusikko haluaa tehdä jotakin kestävää, jotakin joka kantaa pitkään.» 
(Jimmy Page 1973)
Jotkin kitaroita myyvät liikkeet ovat asettaneet, ehkä humoristisesti, "No Stairway to Heaven" -lappuja näkyville soitinta kokeilevia asiakkaita varten.
Vaikutteet ja plagiointisyyte

Jimmy Pagen on väitetty ottaneen ”Stairway to Heavenin” intron kalifornialaisen rockyhtye Spiritin kappaleesta ”Taurus” (1968). Väitettä on tuettu sillä, että yhtyeet olivat aikaisemmin esiintyneet samalla kiertueella. "Taurusin" kirjoittajan Randy Californian perikunta nosti asiasta kanteen vuonna 2014. Oikeuden päätöksessä kesäkuussa 2016 todettiin, että "Stairway to Heaven" -kappaleeseen ei ole kopioitu osia "Taurus"-kappaleesta. Valamiehistö kuuli kappaleet muusikon nuoteista soittamana. Syyskuussa 2018 Kalifornian vetoomustuomioistuin päätti, että tuomarin tekemien virheiden vuoksi asia otetaan uuteen käsittelyyn. San Franciscossa toimiva vetoomustuomioistuin piti 9. maaliskuuta 2020 antamallaan päätöksellä äänin 9–2 voimassa vuonna 2016 tehdyn päätöksen, jonka mukaan introa ei ole kopioitu. Lopullisesti asia päättyi, kun Yhdysvaltain korkein oikeus ei ottanut edelleen tehtyä vetoomusta tuomiosta lainkaan käsiteltäväksi, jolloin aiemmat päätökset jäävät voimaan.
Aiheesta muualla

Led Zeppelin : Stairway to Heaven (New York 1973) YouTubessa
| n k Led Zeppelin |
| --- | --- |
 John Bonham  John Paul Jones  Jimmy Page  Robert Plant 
Studioalbumit:  Led Zeppelin  Led Zeppelin II  Led Zeppelin III  Led Zeppelin IV  Houses of the Holy  Physical Graffiti  Presence  In Through the Out Door  Coda 
Livealbumit:  Led Zeppelin – laulu jää pystyyn  BBC Sessions  How the West Was Won  Celebration Day 
Muuta:  Box Set  Profiled  Remasters  Box Set 2  Complete Studio Recordings  Early Days: The Best of Led Zeppelin Volume One  Latter Days: The Best of Led Zeppelin Volume Two  Mothership 
Singlet:  ”Good Times Bad Times”  ”Whole Lotta Love”  ”Immigrant Song”  ”Black Dog”  ”Rock and Roll”  ”Over the Hills and Far Away”  ”D’yer Mak’er”  ”Trampled Under Foot”  ”Candy Store Rock”  ”Fool in the Rain” 
Muuta:  Diskografia  Luettelo kappaleista
Laura Stark

| Laura Stark> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1966 (ikä 58) Chico, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Suomi ja Yhdysvallat
Ammatti:  kansatieteen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kalifornian yliopisto Helsingin yliopisto
Instituutti:  Jyväskylän yliopisto
Tutkimusalue:  kansanperintö
Palkinnot:  Suomalaisen Tiedeakatemian Kalevala-palkinto (2001)
Aiheesta muualla
Lau­ra Stark (JY)
Laura Michelle Stark (vuosina 1996–2002 Stark-Arola; s. 6. huhtikuuta 1966 Chico, Kalifornia, Yhdysvallat) on suomalais-yhdysvaltalainen filosofian tohtori, joka toimii Jyväskylän yliopiston kansatieteen professorina.
Stark opiskeli perustutkintonsa Kalifornian yliopiston Davisin kampuksella (kandidaatti yleisen kielitieteen alalta 1989, maisteri antropologiasta 1991). Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi 1995 ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta kansantieteen alalta vuonna 1999. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa oli Magic, body and social order. Hän on ollut Helsingin yliopiston folkloristiikan ja sukupuolitutkimuksen dosentti vuodesta 2001.
Stark työskenteli Suomen Akatemian rahoittamana post doc -tutkijana (1999–2003), ja Helsingin yliopiston Tutkijakollegiumin tutkijana (2003–2005). Hänet on toiminut Jyväskylän yliopiston kansatieteen professorina vuodesta 2005. Hän oli Suomen Akatemian varttuneena tutkijana vuosina 2010–2011.
Stark on tutkimustyössään käsitellyt 1800-luvun suomalaista maatalouskultturia, taikuutta ja noituutta, kansanperintöä, sukupuoliteoriaa, kehon ja kulttuurin tematiikkaa, pyhiinvaelluksia, sekä Suomen modernisaatiota.
Suomalainen Tiedeakatemia myönsi Starkille Kalevala-palkinnon (2001). Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Stark on ollut vuodesta 2013.
Teoksia

Stark-Arola, Laura: Magic, body and social order: The construction of gender through women's private rituals in traditional Finland.  (Diss. (Helsingin yliopisto). Studia Fennica, Folkloristica, 5)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1998.  ISSN 1235-1946  ISBN 951-746-051-1  (englanniksi)
Magic, Body and Social Order 1998.
Peasants, Pilgrims and Sacred Promises 2002.
The Magical Self 2006.
Stark, Eija – Stark, Laura (toim.): Kansanomainen ajattelu.  (Satu Apon 60-vuotisjuhlakirja. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 1106)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISSN 0355-1768  ISBN 978-951-746-877-0
Stark, Laura: The Limits of Patriarchy: How Female Networks of Pilfering and Gossip Sparked the First Debates on Rural Gender Rights in the 19th-Century Finnish-Language Press. Studia Fennica Ethnologica, 13. Finnish Literature Society, Helsinki 2011. ISBN 978-952-222-327-2
Aiheesta muualla

Linnake. Tuomas: Parantaako kännykkä tasa-arvoa kehitysmaissa? Ilta-Sanomat 1.12.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  ORCID  Scopus 
Muut:  IdRef
Edvard Standertskjöld

Berndt Edvard Wilhelm Standertskjöld (2. elokuuta 1890 Viipuri – 5. helmikuuta 1966) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot

Standertskijöldin vanhemmat olivat everstiluutnantti Berndt Henrik Oscar Standertskjöld ja Olga Anna Maria von Ammondt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Vanda Lydia Therese Czarneckin kanssa, josta hän erosi vuonna 1923. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingfors-nimisestä oppilaitoksesta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuonna 1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla.
Jääkärikausi

Standertskijöld liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916, josta hänet 30. huhtikuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. komppaniaan ja myöhemmin tiedonanto-osastoon. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Standertskijöl saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Suomen sisällissodan jälkeinen aika

Standertskijöl palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3 ja sitten Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentissä nuorempana upseerina eri komppanioissa. Uudenmaan rykmentistä hänet siirrettiin 6. joulukuuta 1922 alkaen Porin rykmenttiin, jossa hänet sijoitettiin päälliköksi 8. komppaniaan. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 15. elokuuta 1924. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 2. toukokuuta 1918  Vänrikki 28. toukokuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 6. joulukuuta 1922 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat Birger Homén ja Eric Heimbürger.
Somalia

Somalia (somaliksi Soomaaliya, arab. الصومال‎, al-Ṣūmāl) on maa Afrikan sarvessa, Itä-Afrikassa. Maan pinta-ala on noin 638 000 neliökilometriä ja väkiluku noin 16,8 miljoonaa. Somalian suurin väestönryhmä ovat somalit. Somalian liittotasavalta (somaliksi Jamhuuriyadda Federaalka Soomaaliya, arab. جمهورية الصومال الفدرالية‎, Jumhūriyyat aṣ-Ṣūmāl al-Fiderāliyya) perustettiin vuonna 1960. Aluksi se tunnettiin paimentolaisdemokratiana, kunnes Siad Barre kaappasi vallan vuonna 1969 ja perusti Somalian demokraattisen tasavallan, joka hajosi 1977 puhjenneen kapinoinnin ja 1980-luvun lopulla alkaneen sisällissodan seurauksena vuonna 1991.
Valta on maan eteläosassa Yhdistyneiden kansakuntien (YK) tunnustaman väliaikaishallituksen ja pohjoisosassa tunnustamattomien Somalimaan, Galmudugin, Puntmaan ja Maakhirin käsissä. Väkivalta on lisääntynyt väliaikaisen hallituksen kukistettua islamilaisten tuomioistuinten vallan Etiopian joukkojen avulla vuoden 2006 lopulla. Kaikki armeijat saavat toimeentulonsa ryöstelyllä ja huume­kaupalla. Rosvojoukot vaivaavat maaseutua.
Somalia, joka yleisesti luokitellaan yhdeksi maailman hauraimmiksi valtioiksi, kuuluu sekä maailman köyhimpiin kuin myös turvattomimpiin maihin. Transparency Internationalin tekemän vuoden 2020 selvityksen mukaan Somalia on Etelä-Sudanin kanssa maailman pahiten korruptoituneimpia valtioita, niiden saadessa vain 12 pistettä 100:sta. Maata vaivaavat myös luonnonkatastrofit ja kuivuus. Pohjois-Somaliassa on kuivaa vuoristometsää, etelässä puolikuivaa savannia. Somalian rannikon pituus on yli 3 000 kilometriä. Rannikon pituuden vuoksi vuoden 2004 tsunami aiheutti Afrikan maista suurinta tuhoa Somaliassa. Sekasortoisen tilan vuoksi rannikolle on tuotu kaatopaikkajätettä ja mereen ongelma­jätteitä. Ulkomaisten troolareiden salakalastus on pääosin loppunut Puntmaan alueella toimivien merirosvojen vuoksi.
Somalian historia

Muinaiset egyptiläiset tunsivat nykyisen Puntmaan alueen Somaliassa ja kutsuivat sen asukkaita mustiksi berbereiksi. Alueen perinteinen elinkeino on ollut paimentolaisuus ja asukkaat ovat käyneet kauppaa ohipurjehtivien arabien ja roomalaisten kanssa.  Adalin sulttaanikunta syntyi 1300-luvulla. Se kesti pitkälle 1500-luvulle ja hajosi turkkilaisten ja portugalilaisten tukemissa sodissa ja  pikkuvaltioiksi. Rannikolle syntyi joukko kaupunkivaltioita, jotka olivat tärkeitä keskuksia 1600-luvulle asti.
Vuoden 1884 Berliinin konferenssin myötä Euroopan maat alkoivat jakaa Afrikkaa keskenään ja 1800-luvun lopulla Italia, Ranska ja Britannia valtasivat alueelta siirto­maita. Britit ottivat Brittiläisen Somali­maan protektoraatikseen 1887 Egyptin joukkojen vetäytymisen jälkeen. Ranska ja Britannia sopivat alueittensa rajoista 1888. Italia perusti 1889 Italian Somalimaan Keski-Somaliaan, johon liitettiin Sansibarin sulttaanilta saadut maat. Pohjoisessa Ranska valtasi Afarsin ja Issasin alueet, jotka tunnettiin Ranskan Somalimaana ja joka itsenäistyi lopulta Djiboutina. Kaksikymmenvuotista vastarintasotaa brittejä vastaan johti Muhammed Abdullah Hassan perustaen Dervissien valtion joka kesti vuodesta 1896 aina vuoteen 1920 asti, jolloin vastarinta päättyi RAF:n pommituksiin. Italia liitti 1925 omiin alueisiinsa vielä Jubbajoen itäpuolisen alueen Keniasta.
Mussolinin aikana Italian joukot hyökkäsivät Abessiniaan (Etiopia) 1935 ja elokuussa 1940 Brittiläiseen Somalimaahan. Britit hyökkäsivät tammikuussa 1942 vapauttaakseen Italian miehittämät alueet, jotka vallattiin muutamassa kuukaudessa. Vuonna 1950 YK antoi Somalian Italian huoltohallintoalueeksi. Somalian Ogadenin maakunta luovutettiin Etiopialle.
Somalia itsenäistyi 26. kesäkuuta 1960, ja 1. heinäkuuta Italian Somalimaa ja Brittiläinen Somalimaa yhdistyivät itsenäiseksi liittovaltioksi. Kansalliskokous valitsi Aden Abdullah Osman Daarin ensimmäiseksi presidentiksi. Hän nimitti Abdirashid Ali Shermarken ensimmäiseksi pääministeriksi. Tasavallan alkuvaiheeseen kuuluivat rajariidat naapureiden Kenian ja Etiopian kanssa. Shermarke voitti seuraavat presidentinvaalit 1967. Shermarke murhattiin 15. lokakuuta 1969, jota seurasi 21. lokakuuta sotilasvallankaappaus. Asevoimien kenraalista Mohamed Siad Barresta tuli valtionpäämies.
Siad Barre julisti maan sosialistiseksi ja kansallisti suuren osan taloutta. Vanha verisukulaisuuteen perustuva klaanijärjestelmä pyrittiin hävittämään väkisin. Neuvostoliitto tuki aluksi Siad Barren hallitusta, mutta lopetti tukensa sen yritettyä vallata 1977 Etiopialta Ogadenin alueen. Siad Barre katkaisi välinsä Neuvostoliittoon ja hänen tukijakseen tuli Yhdysvallat. Somalian joukot menestyivät aluksi ja lähestyivät Addis Abebaa, kunnes Neuvostoliiton ja Kuuban avulla Etiopian joukot ajoivat ne pois Ogadenista 1978. Tyytymättömyys Siad Barrea vastaan alkoi kasvaa 1981, kun hän erotti Mijertyn ja Isaqin klaanien jäsenet hallituksesta. Siad Barre ajettiin viimein maanpakoon 1991.
Somalian historia > Valtion hajoaminen

Siad Barren hallinnon kukistuminen sisällis­sodassa merkitsi valtion hajoamista ja valtavaa pakolaisuutta eli somalien diasporaa. Vuonna 1991 maan pohjoisosan entinen Brittiläinen Somalimaa julistautui itsenäiseksi nimellä Somalimaa. Vaikka se onkin Etelä-Somaliaa vakaampi, sitä ei ole virallisesti tunnustanut mikään valtio.
Vuonna 1992 Yhdistyneet kansakunnat lähetti apua Somaliaan, mutta Yhdysvaltain joukot joutuivat vetäytymään vuonna 1995 kärsittyään raskaita tappioita. Vuonna 1998 maan keskiosat julistautuivat autonomiseksi nimellä Puntmaa.
Somalian tasavaltaa ei ole käytännössä ollut olemassa tammikuun 1991 jälkeen. Eri klaanien edustajat tapasivat 1997 Kairossa ja sopivat uuden kansallisen hallituksen perustamisesta. Huhtikuussa 2001 sotaherrat Etiopian tukemana perustivat oman hallituksensa kansallista hallitusta vastaan. Lokakuussa 2002 21 sotivaa fraktiota ja väliaikainen hallitus solmivat aselevon ja 2004 perustettiin Keniassa uusi väliaikainen parlamentti. Lokakuussa se valitsi presidentiksi Abdullahi Yusufin.
Vuonna 1999 alkoi kolmas kapinaliike, ja Rahanweynin vastarinta-armeijan hallitsema Lounais-Somalia julistautui itsenäiseksi 1. huhtikuuta 2002. Sen pääkaupunki vallattiin kuitenkin saman vuoden lokakuussa ja sen päämiehet liittyivät väliaikaisen hallituksen ministereiksi. Heinäkuussa 2006 Somalian lounaiskulmassa Kenian rajalla oleva Jubamaa julistautui itsenäiseksi. Sekä Jubamaa että Lounais-Somalia tukevat väliaikaista hallitusta.
Väestö

| Vuosi | Väkiluku   (milj> ) |
| --- | --- |
1950: 2,3
1975: 3,9
2000: 8,9
2025 *: 18,4
2050 *: 34,9
2075 *: 56,0
* ennuste
Somalialaiset kuuluvat seemiläis-haamilaisiin kansoihin. Väestönkasvu on ollut nopeaa. Vuonna 1950 somaleita oli 2,3 miljoonaa, vuonna 2022 jo 16,8 miljoonaa ja vuonna 2050 lukumääräksi arvioidaan 34,9 miljoonaa.
Somalian väestöstä noin 85 prosenttia on somaleita, muita etnisiä ryhmiä ovat somalian bantut ja arabit. Useimmat somalit puhuvat somalin kieltä tai sen murretta. Suurin murre on maymay eli maay jota puhutaan Jubba- ja Shebelli-jokien välisellä alueella. Maay voidaan katsoa myös omaksi kielekseen, sillä sen puhujien on vaikea ymmärtää somalin kirjakieltä. Uskonnoltaan useimmat ovat sunnimuslimeita.
Perinteisesti Somaliassa voidaan erottaa kolme erilaista kulttuuria, jotka ovat kehittyneet toisistaan erillään, mutta yhteistyössä toistensa kanssa: paimentolaiset, maanviljelijät ja kaupunkilaiset. Enemmistön muodostavat sisämaan paimentolaiset. Vuonna 1975 paimentolaisia oli noin 60 prosenttia ja viljelijöitä ja kaupunkilaisia molempia noin 20 prosenttia.
Terveydenhoito on erittäin puutteellista. Esimerkiksi äitiyskuolleisuus on eräs maailman korkeimmista. Vuonna 2015 maassa menehtyi keskimäärin 732 äitiä 100 000 synnytystä kohden.
Väestö > Somalin kieli

Somalin kieli on afroaasialaisten kielten kuušilaiseen alaryhmään kuuluva kieli, jota puhutaan valtakielenä Somaliassa ja Djiboutissa sekä vähemmistökielenä Etiopiassa ja Keniassa. Toisin kuin monet muut Afrikan maat, Somalia on kielellisesti varsin yhtenäinen. Somalin sukukieli oromo (galla) on yksi Etiopian tärkeimmistä kielistä. Somalian kieltä on kirjoitettu monella eri kirjoitusjärjestelmällä: arabialaisilla, latinalaisilla ja kahdella omalla somalian aakkostolla. Latinalaiset kirjaimet ovat olleet käytössä vuodesta 1972.
Väestö > Klaanit

Klaanit ovat somalien perinteinen ja tärkein sosiaalinen ryhmä osana kulttuuria ja politiikkaa. Klaanius periytyy isän mukaan; lapsi kuuluu samaan klaaniin kuin isänsä. Lapset saavat oman nimensä lisäksi isänsä ja isoisänsä nimen. Tapana on ollut opetella kaikkien esi-isiensä nimet jopa 30 sukupolvea taaksepäin. Tästä lapset ovat samalla oppineet klaaninsa, johon he kuuluvat. Naimisiin mennessään naiset pitävät oman nimensä ja isänsä klaanin johon ovat syntyneet. Klaanit usein jakautuvat ala-klaaneihin, jotka voivat jakautua vielä moniin ala-klaaneihin. Perinteisesti avioliitot on yhdistäneet klaaneja, sillä ne on solmittu eri klaanien välillä. Käytäntö on kuitenkin muuttunut 1990-luvun sisällissodan myötä, ja nykyään on yleisempää mennä saman klaanin jäsenen kanssa naimisiin.
Klaanit on somalipaimentolaisten perinteinen poliittinen järjestelmä. Sen pohjalta on sodittu, sovittu ja soviteltu taloudellisista eturistiriidoista. Klaanijärjestelmän pohjalta on eri intressiryhmät liittyneet yhteen tai eronneet. Klaanit eivät ole puhtaasti sukujärjestelmä, vaan pienemmät klaanit ovat voineet liittyä suurempiin ilman sukulaisuutta. Klaanien sukupuu ei siten välttämättä kerro geneettisestä sukulaisuudesta. Perimätieto, että osa somaliklaaneista olisi peräisin Arabian niemimaalta, on helppo osoittaa vääräksi. Arabialaiset nimet ovat tulleet käyttöön vasta 1500-luvulla. Somalian itsenäistyessä 1960-luvulla Somali Youth Legaue päätti luopua klaanijärjestelmästä ja siirtyä puoluejärjestelmään, sillä klaanijärjestelmää pidettiin syynä Somalian hajanaisuuteen. Siad Barren aikana klaanit kiellettiin, mutta Barre itse käytti hyväkseen klaanien välisiä ristiriitoja hallitessaan maata. Barren kukistuttua klaanijärjestelmästä on tullut jälleen avoin poliittisen vallankäytön väline.