stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marion Mahony Griffin

| Marion Mahony Griffin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1871 Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Kuollut: 10. elokuuta 1961 (90 vuotta)
Arkkitehti
Koulutus:  Massachusetts Institute of Technology
Marion Mahony Griffin, o.s. Marion Lucy Mahony (14. helmikuuta 1871 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 10. elokuuta 1961 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen arkkitehti, joka oli Yhdysvaltain ensimmäisiä naisarkkitehteja. Hän aloitti uransa Chicagosa preeriatyylin edustajien kanssa ja työskenteli Frank Lloyd Wrightin toimistossa. Mahony meni 1911 naimisiin Walter Burley Griffinin kanssa, ja heidän yhteistyönsä kesti Griffinin kuolemaan 1937. Heidät tunnetaan muun muassa Canberran kaupunkisuunnittelukilpailun voitosta.
Nuoruus ja opiskelu

Marion Lucy Mahony syntyi Chicagossa 1871. Hänen isänsä Jeremiah oli Irlannissa syntynyt runoilija, journalisti ja opettaja ja hänen äitinsä Clara arvostetun lääkärin tytär.
Mahonyt joutuivat Chicagon vuoden 1871 palon takia muuttamaan läheiseen Winnetkaan. Marion kirjoitti muistelmissaan lyyrisesti Winnetkan järviseudusta ja sen mahdollisuuksista tutkia luontoa. Hän kasvoi siellä neljän sisaruksen ja vanhemman serkkunsa Dwight Perkinsin kanssa. Perkinsista tuli myös tunnettu arkkitehti. Perheen Winnetkan-koti paloi 1881, ja he muuttivat takaisin Chicagoon. Marionin isä Jeremiah teki puolestaan 1883 itsemurhan laudanumilla.
Mahony haki opiskelemaan arkkitehtuuria MIT:hen, missä hänen serkkunsa Dwight Perkins oli opiskellut kaksi vuotta. Mahony opiskeli MIT:ssä 1890–1894, ja häntä tuki rahallisesti Anna Wilmarth, joka oli hänen äitinsä ystävän tytär. Mahony valmistui MIT:stä toisena naisena arkkitehdiksi.
Ura > Frank Lloyd Wrightin toimistossa

Mahony palasi MIT:sta Chicagoon, missä työskenteli lähes kahden vuoden ajan serkkunsa Dwight Perkinsin toimistossa. Tämä ei kuitenkaan pystynyt antamaan serkulleen uusia töitä 1890-luvun laman takia, ja Mahony joutui etsimään uuden toimiston. Hän toimi freelancerina joillekin preeriatyylin arkkitehdeille ja aloitti 1895 Frank Lloyd Wrightin toimistossa.
Mahony oli Wrightin toimiston tärkeimpiä arkkitehtonisten mallien piirtäjiä. Hänet tunnetaan erityisesti Wrightin vaikutusvaltaisesta portfoliosta Ausgeführte Bauten und Entwürfe von Frank Lloyd Wright, jonka töistä vähintään puolet on Mahonyn piirtämiä. Mahony suunnitteli itsenäisesti myös useita töitä, kuten Evanstonin All Souls Unitarian Church -kirkon (1903) ja veljensä maatilan lisäosan. Hermann Eduard von Holst otti Wrightin toimiston johtoonsa, kun tämä oli hylännyt sen ja perheensä 1909. Holst palkkasi Mahonyn pääsuunnittelijakseen, ja tämä suunnitteli toimistolle muun muassa asuntoalueen Decaturiin ja lopulta toteututumattoman suunnitelman Henry Fordin kodiksi.
Ura > Yhteistyö miehensä Walter Burley Griffinin kanssa

Mahony meni 1911 naimisiin arkkitehti Walter Burley Griffinin kanssa, jonka hän oli tavanunt Wrightin toimistolla. Mahony ja Griffin aloittivat tämän jälkeen pitkänn 26 vuotta kestäneen ammatillisen yhteistyön, j avielä vuonna 1911 he osallistuivat Australian ehdotetun pääkaupungin Canberran suunnittelukilpailuun. Mahony teki piirrokset suunnitelmaan, joka palkittiin 1912 kilpailun ensimmäisellä sijalla.
Griffinit muuttivat 1914 Australiaan, missä Mahony johti alkuun parin Sydneyn-toimistoa. Griffin puolestaan johti Melbournessa Federal Capital Officea. Parin Canberran-suunnitelmat vesittyivät byrokratian ja muiden esteiden takia, mutta he tekivät Australiassa monia kaupunkisuunnitelmia, maisemasuunnitelmia, asuintaloja, ravintoloita, teattereita, korkeakoulurakennuksia ja yhteisösuunnitelmia. Mahonykin muutti Melbourneen, missä he suunnittelivat muun muassa Melbournen yliopiston Newman Collegen, Café Australian, Capitol Housen ja Eaglemontin asuinalueen.
Griffin erosi vuonna 1920 pääkaupungin suunittelutoimistosta turhautuneena pääkaupungin toteutuksen hitauteen. Griffinit hankkivat Sydneystä maa-alueen osakasryhmän kanssa. Castlecragista oli tarkoitus tulla malliasuinalue, jossa oli asuintaloja, puistoja ja kävelyteitä, jotka sopisivat esteettisesti ympäristöönsä ja olivat alisteisia luonnonkauneudelle. Mahony oli aktiivisesti mukana Castecragissa ja järjesti yhteisötapahtumia sekä teatteriesityksiä.
Castlecrag-projektin rahoittamiseksi Griffin lupasi suunnitellla Lucknowin yliopiston kirjaston Intiaan. Hän sai sieltä vuonna 1936 lisää projekteja, muun muassa teollisuus- ja maatalousnäyttelyn suunnittelun, ja kutsui myös Mahonyn auttamaan. Mahony lähti huhtikuussa Kalkuttan, ja pari työskenteli monien projektien parissa, kunnes Griffin kuoli 1937 peritoniittiin pian tälle sappirakon puhkeamisen takia tehdyn leikkauksen jälkeen.
Ura > Viimeiset vuodet

Mahony suunnitteli jäävänsä Intiaan viemään heidän aloittamansa projektit loppuun, mutta hän kuitenkin palasi Sydneyyn. Mahony muutti vuonna 1938 takaisin Chicagoon, missä hän alkoi kirjoitaa omaelämäkertaa The Magic of America. Teos on julkaisematon noin 1 500 -sivuinen kokoelma dokumentteja, esseitä ja kommentaareja ja valokuvia Mahonyn ja tämän miehen elämästä.
Mahony suunnitteli vielä Yhdysvalloissa joitakin töitä. Hän sai muun muassa kaksi toimeksiantoa pasifisti Lola Maverick Lloydilta, mutta niistä mikään ei toteutunut.
Mahony sairastui Alzheimerin tautiin ja kuoli köyhyydessä. Hän kuoli Cookin piirikunnan sairaalassa, ja hänet haudattiin nimeämättömään hautaan Gracelandin hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marion Mahony Griffin Wikimedia Commonsissa
Mahonyn teos The Magic of America verkkojulkaisuna (englanniksi)
Marion Mahony Griffin miehensä Walter Burley Griffinin kanssa.
Matti Rautiainen

Matti Rautiainen
Matti Kalevi Rautiainen (7. lokakuuta 1955 Tampere) on entinen suomalainen jääkiekkoilija.
Rautiainen aloitti uransa Koo-Veessa, ja pelasi joukkueessa kevääseen 1980 asti. Hän voitti Koo-Veessä SM-pronssia kauden 1976–1977 päätteeksi. Seuraavalla kaudella hänet palkittiin SM-liigan herrasmiespelaajana. Ilvekseen Rautiainen siirtyi seurafuusion seurauksena kaudeksi 1980–1981. Ilveksessä hän sai toisen SM-pronssinsa kaudella 1982–1983. Rautiainen lopetti uransa kauden 1983–1984 päätteeksi.
Rautiainen palasi kuitenkin vielä SM-liigaan. Kauden 1985–1986 hän pelasi Koo-Veessa 1-divisioonassa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Tapparassa, jossa hän voitti Suomen-mestaruuden. Lopullisesti pelaajauransa Rautiainen lopetti mestaruuskautensa jälkeen. SM-liigassa Rautiainen pelasi kaikkiaan 445 ottelua, ja tehopisteitä hän sai 190+211. Pudotuspeleissä Rautiainen pelasi 17 ottelua, ja teki niissä 5+7 tehopistettä.
Suomea Rautiainen edusti neljässä arvoturnauksessa. Hänet valittiin ensimmäisen kerran arvokisajoukkueeseen vuoden 1976 talviolympialaisiin. Ottelussa Japania vastaan Rautiainen teki viisi maalia. Seuraavan kerran vastaavaan olympiatasolla pystyi Pavel Bure Naganossa 1998. Samana vuonna Rautiainen pelasi vielä Kanada-cupissa.
Rautiaisen ensimmäiset MM-kilpailut oli vuoden 1978 turnaus. Rautiainen valittiin toistamiseen MM-turnaukseen vuonna 1979. Yhteensä hän pelasi 76 A-maaottelua, ja teki niissä 26+16 tehopistettä.
Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Rautiaisen jääkiekkoleijonaksi vuonna 2010.
Saavutukset

Suomen-mestaruus (1987)
2 SM-pronssia (1977, 1983)
SM-liigan herrasmiespelaaja (1978)
Jääkiekkoleijona (2010)
Kooveen jääkiekon kunnianumero 26 (2011)
Medinet Habu

Ramses III:n kuolintemppeli ilmasta katsottuna
Medinet Habu voi paikannimenä viitata joko Ramses III:n kuolintemppeliin tai laajempaan temppelialueeseen sen ympärillä.
Historia

Medinet Habu on tärkeä egyptiläinen arkeologinen kohde ja turistinähtävyys nykyisen Luxorin länsirannalla.   Se oli Länsi-Theban hallintokeskus uuden valtakunnan loppuaikoina muinaisessa Egyptissä.
Medinet Habu oli varhaisimpia Amonin palvonnalle omistettuja paikkoja Theban alueella. Ramses III rakennutti Medinet Habuun kuolintemppelinsä, joka on alueen huomattavin yhä pystyssä oleva muistomerkki. Se rakennettiin Hatšepsutin ja Thutmosis III:n rakennuttaman Amonille omistetun temppelin viereen.
Kuvia Medinet Habun temppelialueelta

Medinet Habun sisäänkäynti
Ramses III:n kuolintemppelin ensimmäinen pyloni
Peristyylihallin pylväitä
Peristyylipihan pylväikkö
Lionel Richie

| Lionel Richie |
| --- | --- |
 Lionel Richie vuonna 2022
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lionel Brockman Richie Jr.
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1949 (ikä 75) Tuskegee, Alabama, Yhdysvallat
Muusikko
Aktiivisena:  1968–
Tyylilajit:  R&B, soul, pop
Soittimet:  saksofoni ja piano 
Levy-yhtiöt:  Motown ja Island Records 
Aiheesta muualla
lionelrichie.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lionel Brockman Richie Jr. (s. 20. kesäkuuta 1949 Tuskegee, Alabama) on yhdysvaltalainen R&B-, pop- ja soul-laulaja. Hänen äänitteitään on myyty maailmanlaajuisesti yli sata miljoonaa kappaletta. Richie oli funk- ja soulbändi Commodoresin jäsen ja käynnisti soolouran vuonna 1982.
Ura > The Commodores

Richie aloitti uransa 1960-luvun lopussa The Commodores -yhtyeessä. 1970-luvun loppupuolella yhtye levytti monia listoilla menestyneitä kappaleita, joista useimmat, muun muassa ”Easy”, ”Three Times a Lady” ja ”Still”, olivat Richien kirjoittamia. Hän lähti soolouralle vuonna 1982.
Ura > Sooloura

Vuonna 1981 Richien duetto Diana Rossin kanssa, ”Endless Love”, oli Billboard Hot 100 -listan kärjessä yhdeksän viikkoa. Franco Zeffirellin ohjaaman elokuvan Mieletön rakkaus (Endless Love) tunnuskappale oli Richien kirjoittama ja tuottama ja se oli vuonna 1982 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi kategoriassa paras laulu (Best Original Song).
Richie on julkaissut soolourallaan kymmenen studioalbumia, joista parhaiten ovat menestyneet kolme ensimmäistä, Lionel Richie, Can’t Slow Down ja Dancing on the Ceiling. Hänen myydyin albuminsa on vuonna 1983 ilmestynyt Can’t Slow Down, jota on myyty maailmanlaajuisesti yli 15 miljoonaa kappaletta. Albumi oli Billboardin albumilistalla yhteensä 160 viikkoa, joista kolme listan kärkisijalla, ja se palkittiin vuoden albumin Grammy-palkinnolla.  ”Endless Loven” jälkeen neljä Richien singleä on noussut Billboard Hot 100 -listan kärkeen, hänen debyyttialbumiltaan julkaistu ”Truly”, hänen toiselta albumiltaan julkaistut ”All Night Long (All Night)” ja ”Hello” sekä ”Say You, Say Me”, joka julkaistiin singlenä vuoden 1985 lopulla ja joka julkaistiin myöhemmin albumilla Dancing on the Ceiling.
Vuonna 1984 Richie esitti Los Angelesin olympialaisten päättäjäisissä kappaleen ”All Night Long (All Night)” ja vuonna 1985 hän kirjoitti yhdessä Michael Jacksonin kanssa menestyksekkään hyväntekeväisyyskappaleen ”We Are the World”, jolla kerättiin varoja nälänhädästä kärsiville etiopialaisille. Kappaleella esiintyi useita maailmanluokan tähtiä, Jacksonin ja Richien lisäksi muun muassa Ray Charles, Bob Dylan, Bruce Springsteen ja Tina Turner.
Kolmannen albuminsa julkaisun jälkeen Richie piti kymmenen vuoden tauon ennen neljättä studioalbumiaan, joka oli vuonna 1996 ilmestynyt Louder Than Words. Kolmannen ja neljännen studioalbumin julkaisujen välillä julkaistiin vuonna 1992 kokoelmalevy Back to Front, joka sisälsi kolme uutta kappaletta, kappaleet ”Do It to Me”, ”My Destiny” ja ”Love, Oh Love”.
Richie konsertoi 14. lokakuuta 2012 Helsingin Hartwall Areenalla, mikä oli hänen ensimmäinen esiintymisensä Suomessa.
Ura > Palkinnot ja kunnianosoitukset

Richie on saanut uransa aikana monia palkintoja. Vuonna 1983 hänet palkittiin Grammyllä kategoriassa paras mieslaulajan popesitys (Best Male Pop Vocal Performance) kappaleestaan ”Truly”. Vuonna 1985 hänet palkittiin kahdella Grammyllä, vuoden tuottajana (Grammy Award for Producer of the Year, Non-Classical, jakoi palkinnon James Anthony Carmichaelin ja David Fosterin kanssa) ja vuoden albumista (Can't Slow Down). Vuonna 1986 Richien ja Michael Jacksonin kirjoittama ”We Are the World” sai neljä Grammy-palkintoa, muun muassa kategorioissa vuoden äänite (Record of the Year), vuoden kappale (Song of the Year) ja paras popesitys duolta tai yhtyeeltä (Best Pop Performance by a Duo or Group With Vocal).
Vuonna 1986 Richie palkittiin sekä Golden Globella että Oscarilla elokuvassa Taylor Hackfordin Valkeat yöt (White Nights) soineesta kappaleesta ”Say You, Say Me”. Hän on ollut ehdolla parhaan laulun Oscarin saajaksi myös kappaleilla ”Endless Love” (elokuvasta Mieletön rakkaus) ja ”Miss Celie’s Blue” (elokuvasta Häivähdys purppuraa).
Vuonna 1994 Richie nimettiin Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 2003 hän sai tähden Hollywood Walk of Famelle.
Yksityiselämä

Lionel Richie on ollut naimisissa kahdesti. Brenda Harveyn kanssa solmittu avioliitto alkoi vuonna 1975 ja päättyi eroon vuonna 1993. Richiellä ja Harveylla on yksi yhteinen lapsi, tytär Nicole, jonka he adoptoivat virallisesti vuonna 1990, mutta joka oli asunut heidän luonaan jo kolmevuotiaasta asti. Nicole Richie on tullut myöhemmin tutuksi muun muassa tositelevisiosarjasta Simple Life. Vuonna 1995 Richie avioitui Diane Alexanderin kanssa ja heillä on kaksi yhteistä lasta, Miles (s. 1994) ja Sofia (s. 1998). Liitto päättyi sittemmin eroon.
Diskografia > Studioalbumit

1982 Lionel Richie
1983 Can’t Slow Down
1986 Dancing on the Ceiling
1996 Louder Than Words
1998 Time
2000 Renaissance
2004 Just For You
2006 Coming Home
2009 Just Go
2012 Tuskegee
Diskografia > Kokoelma- ja livealbumit

1992 Back to Front
1997 Truly: The Love Songs
2002 Encore (live)
2003 The Definitive Collection
2007 Live In Paris (live)
2008 Symphonica in Rosso (live)
Aiheesta muualla

Lionel Richien verkkosivut (englanniksi)
Max Hussarek von Heinlein

Max Hussarek von Heinlein vuonna 1918.
Max Hussarek von Heinlein (3. toukokuuta 1865 Pressburg, Slovakia – 6. maaliskuuta 1935 Wien) oli itävaltalainen paroni, oikeustieteilijä ja virkamies, joka toimi Itävallan pääministerinä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa heinäkuusta lokakuuhun 1918.
Hussarek toimi vuosina 1895–1897 kanonisen oikeuden professorina Wienin yliopistossa ja sen jälkeen virkamiehenä Itävallan kulttuuri- ja opetusministeriössä, vuodesta 1906 osastopäällikkönä. Vuosina 1911–1917 hän oli opetusministerinä kolmessa peräkkäisessä hallituksessa. Hussarek nimitettiin pääministeriksi 25. heinäkuuta 1918. Hän uskoi hajoamaisillaan olevan valtakunnan olevan pelastettavissa vain muuttamalla se liittovaltioksi. Hän ehdotti autonomisen Kroatian valtion luomista ja esitteli 16. lokakuuta keisari Kaarle I:lle niin sanotun lokakuun manifestin. Siinä kaksoismonarkian itävaltalainen puolisko julistettiin liittovaltioksi, joka koostuisi neljästä osasta: saksalaisesta, tšekkiläisestä, eteläslaavilaisesta ja ukrainalaisesta. Puolalaisille annettiin oikeus erota valtakunnasta ja liittyä Puolaan. Vaikka Unkari jäikin manifestin ulkopuolelle, unkarilaiset saivat vastarinnallaan vesitettyä tämän viimeisen yrityksen uudistaa Itävalta-Unkaria. Seurauksena oli kuitenkin kansallisten neuvostojen perustaminen valtakunnan eri osiin, mikä käytännössä johti Habsburgien valtakunnan sisäiseen hajoamiseen. Hussarek erosi pääministerin tehtävistä 27. lokakuuta 1918. Hän jatkoi myöhemmin yliopistonopettajana ja toimi Punaisen Ristin paikallisena johtajana Wienissä ja Ala-Itävallassa.
Max Hopo

Maximilian "Max" Hopo, joskus Mäks Hopo (engl. Max Goof) on Disneyn eläinmaailmassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo. Hän on Hessu Hopon poika.
Joissain Disneyn 1950-luvulla tekemissä lyhyissä Hessu-piirretyssä Hessulla oli poika, jota kutsuttiin nimellä Junior, mutta hän oli erinäköinen ja paljon nuorempi kuin Max. Max Hopo esiintyi ensimmäisen kerran piirrossarjassa Hopon poppoo (1992–1993) ja myöhemmin siihen liittyvissä elokuvissa Hopon poppoo (1995) ja Hessu Hopo – rampin rämäpää (2000).
Mellecey

| Mellecey |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 vaakuna
 Mellecey
 Koordinaatit: 46°48′41″N, 4°43′45″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Saône-et-Loire
Arrondissementti:  Chalon-sur-Saône
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,2 km²
Väkiluku (2018):  1 311 
 – Väestötiheys:  92 as./km²
Kunnan numero:  71292
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mellecey on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 11 kilometriä Chalon-sur-Saônen kaupungista luoteeseen.
Château de Germolles
Kunnan nähtävyys on Burgundin herttuoiden linna Château de Germolles. 1300-luvun lopulla Burgundin herttua Filip II osti linnoituksen ja muutti sen ylelliseksi asunnoksi vaimolleen Margareeta III Flanderilaiselle. Linnan koristeluun osallistuivat aikansa parhaat taiteilijat, kuten Claus Sluter ja Jean de Beaumetz. Linnan englantilainen puutarha on 1800-luvun lopulta. Nykyään linna on yksityisomistuksessa, ja omistajat vetävät opastettuja kierroksia linnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mellecey Wikimedia Commonsissa
Max Houben

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Max Houben vuonna 1932. |  Max Houben vuonna 1932. |  Max Houben vuonna 1932. |  |
Maa:   Belgia
Miesten rattikelkkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Sankt Moritz 1948 | neljän miehen kelkat |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Sankt Moritz 1947 | neljän miehen kelkat |  |
|  Pronssia | Sankt Moritz 1947 | kahden miehen kelkat |  |
Max Houben (5. toukokuuta 1898 Verviers – 10. helmikuuta 1949 Lake Placid, Yhdysvallat) oli belgialainen rattikelkkailun olympia- ja MM-mitalisti, yleisurheilija, jalkapalloilija ja kilpa-autoilija.
Urheilullisesti monipuolinen Houben menestyi parhaiten rattikelkkailussa, jossa hän saavutti olympiahopeaa Sankt Moritzissa 1948 ja kaksi MM-mitalia vuonna 1947. Yhteensä hän osallistui neljiin talviolympialaisiin. Houbenin 49 vuoden ja 278 päivän ikäisenä voittama olympiamitali teki hänestä vanhimman talvikisojen olympiamitalistin aina vuoteen 2006 saakka, jolloin kanadalainen Russ Howard ohitti hänet. Houben oli myös ensimmäinen sekä kesä- että talviolympialaisissa kilpaillut belgialainen.
Rattikelkkailun lisäksi Houben kilpaili muissakin lajeissa. Yleisurheilussa hän voitti 100 metrin juoksun Belgian mestaruuden vuonna 1920, teki matkalla oman ennätyksensä 10,8 sekuntia ja kilpaili samana vuonna Antwerpenin olympialaisissa 200 metrillä ja pikaviestissä. Jalkapallossa Houben pelasi Belgian pääsarjassa, ja voitti maan mestaruuden vuonna 1933. Hän harrasti myös kilpa-autoilua.
Houben kuoli rattikelkkailun vuoden 1949 MM-kilpailuissa Lake Placidissa. Kahden miehen kelkkojen harjoituslaskussa Belgian kelkka lensi ulos radalta: Houben kuoli välittömästi, ja toinen laskija sai vakavia vammoja.
Melleruds Nyheter

| Melleruds Nyheter |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  ilmaisjakelulehti
Kustantaja:  Stampen Media
Perustettu:  1993
Päätoimittaja:  Susanne Emanuelsson
Kotikunta:  Mellerud
Kotimaa:  Ruotsi
Ilmestymistiheys:  ke
Aiheesta muualla
Kotisivu
Melleruds Nyheter on Ruotsin Mellerudissa ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Se on perustettu vuonna 1993 ja ilmestyy keskiviikkoisin.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (ruotsiksi)
Stampen Media
| --- | --- |
Sanoma- ja verkkolehdet:   Alingsås Tidning  Bohusläningen  Göteborgs-Posten  Hallands Nyheter  Hallandsposten  Härryda-Posten  Kungsbacka-Posten  Kungälvs-Posten  Mark-Posten  Mölndals-Posten  Partille Tidning  Strömstads Tidning  TTELA 
Ilmaisjakelulehdet:   Alingsåskuriren  Lerums Tidning  Melleruds Nyheter  Nya Varbergsposten
Machine 15

| Machine 15 Millencolin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : loka–joulukuu 2007
 Julkaistu: 22. maaliskuuta 2008 (Australia)   7. huhtikuuta 2008 (EU)   6. toukokuuta 2008 (USA/CAN)   21. toukokuuta 2008 (Japani)
 Tyylilaji: punk rock
 Kesto: 45.53
 Levy-yhtiö: Burning Heart (Ruotsi)   Epitaph (Yhdysvallat)
Millencolinin muut julkaisut
| Kingwood 2005 | Machine 15 2008 | True Brew 2015 |
Singlet albumilta Machine 15
 ”Detox” Julkaistu: 28. maaliskuuta 2008  ”Broken World” Julkaistu: 23. heinäkuuta 2008
Machine 15 on Millencolinin seitsemäs studioalbumi, joka ilmestyi huhtikuussa 2008, joskin Australiassa jo maaliskuussa. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 6. toukokuuta 2008 ja Japanissa 21. toukokuuta 2008.
Kappaleet

Machine 15
Done is Done
Detox
Vicious Circle
Broken World
Come on
Centerpiece
Who`s Laughing Now
Brand New Game
Ducks & Drakes
Turnkey Paradise
Route One
Danger for Stranger
Saved by Hell
End Piece
Kokoonpano

Nikola Sarcevic – laulu, basso, lyömäsoittimet, kosketinsoitin
Erik Ohlsson – kitara, kosketinsoitin, kansikuva
Mathias Färm – kitara, lyömäsoittimet, kosketinsoitin, avustava äänittäjä, editoija
Fredrik Larzon – rummut, lyömäsoittimet
Arvostelut

Allmusic:
AbsolutePunk: 74 %
Menomineet

Menomineet ovat Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa, joka historiallisella ajalla asui nykyisen Wisconsinin alueella ja Michiganin yläniemimaan alueella. Nykyisin merkittävin keskittymä menomineja on Wisconsinissa,  sijaitsevalla Menomineen intiaanireservaatilla, joka alue on lähes sama nykyisen Menomineen piirikunnan kanssa.
Menomineja on nykyisin noin 8 700, joista alle puolet asuvat reservaatin alueella.
Merimaskun seurakunta

| Merimaskun seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Merimaskun kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Turun arkkihiippakunta
Rovastikunta:  Nousiaisten rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Naantalin seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Merimaskun kirkko
Jäsenmäärä:  1 209 (2022)
– Osuus asukkaista:  71,6 %
Kirkollisvero:  1,35 %
Kirkkoherra:  Markku Ahlstrand
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merimaskun seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Naantalin Merimaskussa. Seurakunta kuuluu Naantalin seurakuntayhtymään ja sen pääkirkko on Merimaskun kirkko. Merimaskun seurakunnalla on alle kymmenen työntekijää ja noin 1 250 jäsentä (5/2021).
Merimaskun seurakunta kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Nousiaisten rovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Markku Ahlstrand.
Merimaskun kirkko
Menon Thessalialainen

Menon (m.kreik. Mένων, Menōn; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen ylimys, joka esiintyy hänen mukaansa nimetyssä Platonin dialogissa Menon sekä Ksenofonin teoksessa Kyyroksen sotaretki (Anabasis). Hän oli kotoisin Thessaliasta.
Platon kuvaa Menonin kiinnostuneena sofistien opetuksista, Ksenofon puolestaan moraalittomaksi ja epämiellyttäväksi henkilöksi. Menonissa hän väittelee Sokrateen kanssa hyveen olemuksesta tukeutuen Gorgiaan oppeihin. Ksenonofin mukaan hän oli osallisena Kyyros nuoremman vallankaappausyrityksessä vuonna 401 eaa. ja palveli sen jälkeen Persian hovissa.
Matti Kanervala

Matti Rauno Olavi Kanervala (s. 26. helmikuuta 1947 Kangaslampi) on suomalainen Varkaudessa asuva toimittaja ja runoilija.
Kanervalan vanhemmat olivat kirvesmies Keijo Olavi Kanervala ja Jenny Kähkönen. Hän oli naimisissa 1971–1976 dramaturgi Marita Antsolan kanssa.
Teoksia

Tällainen rakkaus : runoja. Gummerus 1972
Toimitustöitä

Runohumma 10 ; toimittajat Matti Kanervala ym. Kirja-Varkaus, Varkaus 1984
Runoniekka 3, Nuorten runoja ; toim. Matti Kanervala ym. Kirja-Varkaus, Varkaus 1985
Runokonkari -86 : Runokonkari II : vanhemman väen runoja ; julk. Kirja-Varkaus ry, Varkauden kaupunki ja Kuopion läänin taidetoimikunta ; toimituskunta Matti Kanervala ym. Kirja-Varkaus, Varkaus 1987
Poimin kivetykseltä lehden : Varkaus-antologia ; toimituskunta Matti Kanervala ym. ; kuvat Asta Móró. Kirjallinen yhdistys Kirja-Varkaus, Varkaus 1989
Runokonkari 3, Elämä tarinaa ihmeellisempi ; toimituskunta Matti Kanervala ym. ; kirjoittajat Marja Liukkonen ym. Kirja-Varkaus, Varkaus 1991
Pitkä poissaolo ; toimittajat Matti Kanervala ja Leena Anttila ; julkaisija Kirja-Varkaus ry. ; kirjoittajat Leena Anttila ym. Kesuura, Helsinki 1995
Elämäni huoneet ; julk. Kirjallisuusyhdistys Kirja-Varkaus ry ; toimittajat Leena Anttila ja Matti Kanervala ; kirjoittajat Leena Anttila ym. Kesuura, Helsinki 1997
Elä unta nää : kirjavarkautelaisten unia, unelmia ja painajaisia ; toimittajat Sirpa Ollikainen, Jaakko Hendolin, Matti Kanervala ; kirjoittajat Leena Anttila ym. Kirja-Varkaus, Varkaus 2003
Palkinnot

J. H. Erkon kirjoituskilpailu 1969