stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joseph Weigl

Joseph Weigl
Joseph Weigl (28. maaliskuuta 1766 Eisenstadt – 3. helmikuuta 1846) oli itävaltalainen säveltäjä.
Weiglin isä oli hoviorkesterin sellisti Joseph Franz Weigl, ja hän oli Joseph Haydnin kummipoika. Hän opiskeli Wienissä Johann Georg Albrechtsbergerin ja Antonio Salierin johdolla. Hän työskenteli korrepetiittorina Kärntnertor-teatterissa ainakin Wolfgang Amadeus Mozartin oopperoiden Figaron häät ja Don Giovanni esityksissä. Tämän jälkeen Weigl sai teatterin kapellimestarin paikan ja sävelsi useita menestyksekkäitä oopperoita. Hän vietti aikaa Italiassa ennen palaamistaan Wieniin vuonna 1808.
Weiglin teoksista suurimman suosion saavuttivat aikanaan singspielit Das Waisenhaus (1808) ja Die Schweizerfamilie (1809). Vuonna 1827 hän pääsi hovikappelin varakapellimestariksi; samasta asemasta kilpaili Franz Schubert. Weiglin oopperat eivät enää olleet muodissa tuolloin.
Weigl kirjoitti omaelämäkerran. Kustantaja Thaddäus Weigl oli hänen veljensä.
Aiheesta muualla

IMSLP: Weigl, Joseph: nuotteja
Joseph William Martin, Jr.

Joseph William Martin, Jr.
Joseph William Martin, Jr. (3. marraskuuta 1884 North Attleboro, Massachusetts – 6. maaliskuuta 1968 North Attleboro, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko Massachusettsista. Ennen politiikkaan lähtemistä hän työskenteli media-alalla.
Martin istui Massachusettsin osavaltion edustajainhuoneessa 1912–1914, senaatissa 1914–1917 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 1925–1967. Hän oli edustajainhuoneen puhemies 1947–1949 ja 1953–1955, sekä vähemmistöjohtaja 1939–1947, 1949–1953 ja 1955–1959. Hän vastusti presidentti Franklin D. Rooseveltin New Deal -ohjelmaa, mutta hyväksyi kuitenkin vähimmäispalkan.
Kun Martinia ei enää vuoden 1966 vaaleissa valittu jatkokaudelle, hän vetäytyi politiikasta ja muutti kotikaupunkiinsa North Attleboroon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joseph W. Martinin henkilöartikkeli kongressin sivuilla
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Sam Rayburn Sam Rayburn | Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies 1947–1949 1953–1955 | Seuraaja: Sam Rayburn Sam Rayburn |
Joseph Wilson Duncan

Joseph Wilson Duncan, myös J. W. Duncan (k. 14. toukokuuta 1912) oli yhdysvaltalainen prikaatikenraali.
Texasista kotoisin ollut Duncan kunnostautui nez percé -intiaaneja vastaan vuonna 1877 käydyssä sodassa Idahossa. Hänet ylennettiin vänrikiksi 10. toukokuuta 1878.

Everstiksi ylennyt Duncan johti amerikkalaisten hyökkäystä Bud Dajon ensimmäisessä taistelussa Jolon saarella Filippiineillä vuonna 1906. Puolustajat, moroiksi kutsutut filippiiniläiset muslimit, tapettiin lähes poikkeuksetta. Hengissä selvisi noin 800 miehestä, naisesta ja lapsesta vain kuusi. Vaikka operaatio pääosin tuomittiin Yhdysvalloissa, tuomitsijana muun muassa kirjailija Mark Twain, verilöyly ei vaikuttanut Duncanin urakehitykseen. Moro-provinssien sotilaskuvernööri kenraalimajuri Leonard Wood päinvastoin onnitteli Duncania onnistuneesta operaatiosta. Hänet ylennettiin prikaatikenraaliksi vielä ennen kuolemaansa vuonna 1912.
Perhe

Duncanilla oli ainakin yksi tytär. Tämän nimi oli Irene Duncan, ja hän kuoli vuonna 1892.
Järvenpään jäähalli

ST1-areena.
K-Rauta areena eli Järvenpään jäähalli on rakennettu vuonna 1990 ja siellä on 1 312 katsomopaikkaa, joista kaikki ovat istumapaikkoja.
Hallin yhteyteen valmistui vuonna 2013 laajennusosa, jossa on harjoituskaukalo sekä muita liikuntatiloja.
Halli oli vuoden 2006 kevääseen asti Mestiksessä pelanneen Järvenpään Haukkojen kotihalli, jolloin sen nimi oli ST1-areena. Haukkojen edustustoiminnan loputtua hallissa pelaavat nykyisin Haukkojen juniorit.
João Gonçalves Zarco

João Gonçalves Zarcon monumentti ja patsas Funchalin keskustassa.
João Gonçalves Zarco (n. 1390–1470) oli portugalilainen merenkulkija ja tutkimusmatkailija, joka löysi Madeiran.
Zarco toimi Henrik Purjehtijan palveluksessa ja johti Porto Santon ja Madeiran löytäneitä aluksia. Porto Santon löydyttyä vuonna 1418, Zarco ja Tristão Vaz Teixeira lähetettiin seuraavana vuonna tutkimaan läheistä Madeiran saarta. Zarcolle lahjoitettiin puolet Madeirasta, jonka jälkeen hän aloitti saarten kolonisaation yhdessä Teixeiran ja Bartolomeu Perestrelon kanssa.
Jennifer Hudson (albumi)

| Jennifer Hudson Jennifer Hudson |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006–2008
 Julkaistu: 27. syyskuuta 2008
 Tyylilaji: R&B, soul
 Kesto: 52.23
 Levy-yhtiö: Arista
Jennifer Hudsonin muut julkaisut
|   | Jennifer Hudson 2008 | I Remember Me 2011 |
Singlet albumilta Jennifer Hudson
 ”Spotlight” Julkaistu: 10. kesäkuuta 2008  ”If This Isn’t Love” Julkaistu: 24. helmikuuta 2009  ”Giving Myself” Julkaistu: 2. kesäkuuta 2009
Jennifer Hudson on Jennifer Hudsonin esikoisalbumi. Se julkaistiin 27. syyskuuta 2008.
Kappaleet

Spotlight – 4.50 (säv. Shaffer Smith, Mikkel S. Eriksen, Tor Erik Hermansen)
If This Isn't Love – 3.36 (säv. Theron Thomas (Rock City), Timothy Thomas (Rock City), Brian Kennedy)
Pocketbook – 3.18 (feat. Ludacris, säv. Candice Nelson, Hannon Lane, James Washington, Timothy Mosley, Christopher Bridges)
Giving Myself – 4.15 (säv. Robin Thicke)
What's Wrong (Go Away) – 3.47 (feat. T-Pain, säv. Faheem Najm)
My Heart – 3.33 (säv. Jason Perry, B. Kennedy, Johnta Austin, Polow da Don)
You Pulled Me Through – 3.40 (säv. Diane Warren)
I'm His Only Woman – 4.18 (feat. Fantasia, säv. Missy Elliott, Jazmine Sullivan, Jack Splash)
Can't Stop the Rain – 4.44 (säv. Amund Bjorklund, Mikkel Hermansen, Tor Eriksen, Espen Lind, Shaffer Smith)
We Gon' Fight – 4.02 (säv. Durrell Babbs, Antonio Dixon)
Invisible – 3.43 (säv. Tiffany Fred, Steven Russell, The Underdogs)
And I Am Telling You I'm Not Going – 4.43 (säv. Tom Eyen, Henry Krieger)
Jesus Promised Me a Home Over There – 4.24 (säv. Warryn Campbell)
Arvostelut

About.com:
Allmusic:
Entertainment Weekly: B–
Järvenpään keskuskenttä

Järvenpään keskuskenttä on yleisurheilu- ja jalkapallokenttä, jonka katsojakapasiteetti on 2 000–3 000 katsojaa. Katettuun pääkatsomoon mahtuu 1 500, sivukatsomoon 26 ja loput aurinkokatsomoon. Järvenpään Palloseura eli Jäps pelaa kotipelinsä Järvenpään keskuskentällä.
Henry Wilcoxon

| Henry Wilcoxon |
| --- | --- |
 Wilcoxon elokuvan Hyvästi, Mrs. Miniver (1950) trailerissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1905 Roseau, Dominica
Kuollut: 6. maaliskuuta 1984 (78 vuotta) Burbank, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Henry Wilcoxon (9. elokuuta 1905 Roseau, Dominica – 6. maaliskuuta 1984 Burbank, Kalifornia, Yhdysvallat) oli näyttelijä. Hän syntyi brittiläisille vanhemmille Dominicassa, josta hän muutti Lontooseen, jossa hän esiintyi ensimmäisen kerran teatterissa vuonna 1925. Wilcoxonin ensimmäinen elokuva oli vuonna 1931 valmistunut The Perfect Lady. Vuonna 1934 hän sai Marcus Antoniuksen roolin Cecil B. DeMillen elokuvassa Kleopatra, jonka jälkeen hänestä tuli DeMillen elokuvien vakionäyttelijä. Wilcoxon sai Yhdysvaltain kansalaisuuden hieman ennen toista maailmansotaa ja oli ensimmäisten värväytyneiden Hollywood-näyttelijöiden joukossa. Sodan jälkeen hän jatkoi yhteistyötään DeMillen kanssa. Näyttelemisen lisäksi Wilcoxon toimi myös joidenkin DeMillen elokuvien tuottajana tai apulaistuottajana sekä vastasi elokuvien roolituksesta. Televisiossa Wilcoxon näytteli vierailijana muun muassa sarjoissa Minä vakooja ja Marcus Welby, M.D..
Wilcoxon kuoli 78 vuoden ikäisenä sydämen vajaatoimintaan, sairastettuaan sitä ennen syöpää. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Osittainen filmografia

Kleopatra (Cleopatra, 1934)
Rouva Miniver (Mrs. Miniver, 1942)
Hyvästi, Mrs. Miniver (The Miniver Story, 1950)
Suuri maailmansirkus (Greatest Show on Earth, 1952)
Kymmenen käskyä (The Ten Commandments, 1956)
K.o.v.a. (F.I.S.T., 1978)
Latvasta laho (Caddyshack, 1980)
Jennifer Connelly

| Jennifer Connelly |
| --- | --- |
 Jennifer Connelly Toronton elo­kuva­juhlilla vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jennifer Lynn Connelly
Syntynyt: 12. joulukuuta 1970 (ikä 53) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Paul Bettany (vih. 2003)
Lapset:  3
Näyttelijä
Aktiivisena:  1982–
Palkinnot
  Parhaan naissivuosan Oscar, Bafta & Golden Globe  2001 Kaunis mieli  katso lisää  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Jennifer Lynn Connelly (s. 12. joulukuuta 1970 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti elo­kuva­uransa teini-ikäisenä 1980-luvulla, mutta teki varsinaisen läpi­murtonsa 2000-luvun alussa. Vuonna 2002 hänet palkittiin muun muassa parhaan nais­sivu­osan Oscarilla roolistaan elokuvassa Kaunis mieli (2001).
Elämä ja ura > Nuoruus ja tausta

Connelly varttui enimmäkseen Brooklyn Heightsin naapurustossa Brooklynissa. Hänellä on isänsä puolelta irlantilaisia ja norjalaisia suku­juuria, ja hänen äidin­puolinen suku­taustansa on aškenasi­juutalaista.
Elämä ja ura > Ura

Connelly aloitti uransa mallina kymmenen­vuotiaana ja esiintyi sekä lehti- että televisio­mainoksissa. Ensimmäisen elo­kuva­roolinsa hän sai vuonna 1984 ilmestyneestä Sergio Leonen ohjaamasta rikoselo­kuvasta Suuri gangsterisota, jossa hän esitti nuorta Deborahia. Vuonna 1986 hän esitti pää­osa­roolia Jim Hensonin ohjaamassa fantasia­elo­kuvassa Labyrintti, joka oli hänen tunnetuin roolinsa 2000-luvulle saakka. Näyttelemisen ja mallin­töiden ohella hän julkaisi Japanissa 1980-luvulla japaniksi lauletun musiikki­singlen ”Mono­logue of Love”.
Connelly piti 1980-luvun lopulla pienen tauon näyttelemisestä, mutta jatkoi uraansa 1990-luvulla, jonka aikana hän esiintyi yhdeksässä teatteri­elo­kuvassa ja yhdessä televisio­elo­kuvassa. Niihin lukeutuvat muun muassa neo-noir-elokuva Hot Spot – kuumat paikat (1990), romanttinen komedia Villi yö (1991), supersankarielokuva Rocketeer (1991), rikostrilleri Mulhollandin putous (1996) sekä tieteiselokuva Dark City (1998). Vuonna 1992 hän esiintyi Jason Priestleyn kanssa Roy Orbisonin musiikki­videossa ”I Drove All Night”. 2000-luvun alussa Connelly esiintyi muun muassa Darren Aronofskyn ohjaamassa elo­kuvassa Unelmien sielunmessu, jossa esitti huume­riippuvaista Marionia, ja Ron Howardin ohjaamassa elo­kuvassa Kaunis mieli, jossa esitti Aliciaa, John Forbes Nashin puolisoa. Unelmien sielunmessua pidetään hänen aikuisiän läpimurtonaan ja hän sai roolistaan kehuja, ja Kauniista mielestä hänet palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla.
Connellyn 2000-luvun muita elo­kuva­töitä olivat muun muassa saman­nimiseen sarja­kuvaan perustuva Hulk (2003), jossa hän esittää Bruce Bannerin rakkauden kohdetta Betty Rossia, Andre Dubus III:n romaaniin House of Sand and Fog perustuva Hiekan ja sumun talo (2003), kauhu­elo­kuva Tumma vesi, uusinta­versio vuonna 2002 tehdystä japanilais­elo­kuvasta Honogurai mizu no soko kara, sekä Blood Diamond – veritimantti (2006), jossa hän esittää toimittaja Maddy Bowenia.
Connellyn mainittavimpia rooleja 2010-luvulla ovat muun muassa Beth komediaelokuvassa Paha paikka (2011), Virginia Gamely fantasiaelokuvassa Talvinen tarina (2014), Naameh raamatullisessa draamaelokuvassa Noah (2014), Hannah aviomiehensä Paul Bettanyn esikoisohjauksessa Shelter (2014) sekä tohtori Shiren kyberpunk-toimintaelokuvassa Alita: Battle Angel (2019).
Vuodesta 2020 Connelly on tähdittänyt post-apokalyptistä jännityssarjaa Snowpiercer, jossa hän esittää Melanie Cavillia. Hän näytteli Tom Cruisen kanssa vuoden 2022 toimintadraamaelokuvassa Top Gun: Maverick.
Mediajulkaisut kuten Vanity Fair, Esquire ja Los Angeles Times ovat listanneet Connellyn maailman kauneimpien naisten joukkoon.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Connelly opiskeli vuodesta 1988 alkaen englantia Yalen yliopistossa, josta hän siirtyi kaksi vuotta myöhemmin opiskelemaan draamaa Stanfordin yliopistoon. Hän ei lopulta valmistunut opinnoistaan kummastakaan yli­opistosta.
Connelly on ollut vuodesta 2003 naimisissa englantilaisen näyttelijän Paul Bettanyn kanssa. He tapasivat toisensa Kauniin mielen kuvauksissa. Parilla on kaksi yhteistä lasta: vuonna 2003 syntynyt poika ja vuonna 2011 syntynyt tytär. Connellylla on myös vuonna 1997 syntynyt poika valo­kuvaaja David Duganin kanssa. Ennen Dugania Connelly oli 1990-luvun alku­puolella kihloissa näyttelijä Billy Campbellin kanssa, joka näytteli hänen kanssaan elo­kuvassa Rocketeer (1991).
Palkinnot ja ehdokkuudet

Jennifer Connelly sai suorituksestaan Unelmien sielun­messussa Independent Spirit -ehdokkuuden, joka on hänen aikuis­iän läpi­murto­roolinsa. Hänet palkittiin suorituksestaan Kauniissa mielessä parhaan nais­sivu­osan Oscarilla, Golden Globella ja Baftalla.
Valikoitu filmografia

Suuri gangsterisota (1984)
Labyrintti (1986)
Unelmien sielunmessu (2000)
Kaunis mieli (2001)
Hulk (2003)
Tumma vesi (2005)
Blood Diamond – veritimantti (2006)
Little Children (2006)
Noah (2014)
Alita: Battle Angel (2019)
Snowpiercer (2020–)
Top Gun: Maverick (2022)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jennifer Connelly Wikimedia Commonsissa
João Guimarães Rosa

João Guimarães Rosa
João Guimarães Rosa (27. kesäkuuta 1908 Cordisburgo, Brasilia – 19. marraskuuta 1967 Rio de Janeiro) oli brasilialainen kirjailija. Hän kuuluu 1900-luvun Brasilian merkittävimpiin kirjailijoihin. Hän oli koulutukseltaan lääkäri, mutta toimi diplomaattina eri maissa Euroopassa ja Etelä-Amerikassa. Hänet valittiin Brasilian kirjallisuusakatemiaan, Academia Brasileira de Letrasiin, kolme päivää ennen kuolemaansa.
Guimarães Rosan tunnetuin teos on vuonna 1956 ilmestynyt omaperäinen romaani Grande Sertão: Veredas, jota on verrattu James Joycen Odysseukseen. Hänen teoksiaan ei ole suomennettu.
Teokset (valikoima)

Caçador de camurças, Chronos Kai Anagke, O mistério de Highmore Hall e Makiné (1929)
Magma (1936)
Sagarana (1946)
Com o Vaqueiro Mariano (1947)
Corpo de Baile (1956)
Grande Sertão: Veredas (1956)
Primeiras Estórias (1962, teoksen pohjalta on tehty elokuva A Terceira Margem do Rio)
Tutaméia ? Terceiras Estórias (1967)
Em Memória de João Guimarães Rosa (1968, postuumi)
Estas Estórias e Ave, Palavra (1969/1970, postuumi)
"Buriti" (novelli teoksessa Corpo de Baile)
Heltta (eläimet)

Brahman-sonni, jolla on kaulan alla runsas helluvainen eli heltta[lähde? ].
Heltta tarkoittaa eläimen kaulalla roikkuvia ruumiinosia tai laajemmin mitä tahansa löysiä ihopoimuja.[lähde? ] Muiden muassa kanoilla ja kalkkunoilla on heltat. Useimpien lajien heltoilla korostetaan sukupuolten eroja mutta niiden avulla voidaan myös poistaa lämpöä. Jotkin matelijat, kuten Polychrotidae-suvun lajit, kykenevät laajentamaan ja supistamaan muusta ruumiistaan väriltään eroavaa helttaansa. Koiraalla on suurempi heltta kuin naaraalla, ja se käyttää sitä näyttääkseen suuremmalta ja pelotellakseen kilpailijoitaan.
Joskus puhutaan virheellisesti, että naudoilla ja monilla muillakin eläinlajilla  olisi heltta.[lähde? ] Kyse on kuitenkin ihopoimuista, jotka lämpimissä oloissa elävillä eläinlajeilla  ovat suurempia kuin kylmien olojen eläimillä. Mitä laajempi pinta-ala, sitä tehokkaammin lämpöä voidaan poistaa. Naudan kaulan ihopoimulla on myös oma nimensä, helluvainen. Trooppisten alueiden eläimillä on yleisesti myös suuret korvat.
Joillakin lajeilla, kuten ihmisellä ja hevosella, ei luontaisesti ole ihopoimuja. Sellainen voi kuitenkin syntyä, kun ikääntyneen yksilön kaulan lihakset surkastuvat, ihonalainen rasvakerros ohenee ja joustokykynsä menettänyt iho jää roikkumaan.
Helter Skelter

| ”Helter Skelter” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Japanin vuoden 1976 painoksen kansikuva.
Kappaleen tiedot
 Albumilta: The Beatles
 Julkaistu: 22. marraskuuta 1968
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal, proto-punk
 Kesto: 04.30
 Levy-yhtiö: Apple Records
The Beatlesin muut kappaleet
| ”Sexy Sadie” 22. | ”Helter Skelter” 23. | ”Long, Long, Long” 24. |
Helter Skelter on Paul McCartneyn säveltämä kappale, joka löytyy The Beatlesin vuonna 1968 ilmestyneeltä albumilta The Beatles (The White Album).
Paul McCartney sai inspiraation kappaleeseen luettuaan musiikkilehdestä The Who -yhtyeen singlen ”I Can See for Miles” arvostelun, jossa singleä kuvailtiin äänekkäimmäksi ja villeimmäksi levytykseksi ikinä. Tämän innoittamana McCartney halusi tehdä vieläkin äänekkäämmän ja villimmän kappaleen, ja tulokseksi syntyi "Helter Skelter". Jotkut musiikkimaailman historioitsijat ovat sanoneet, että se on yksi heavy metalin kehityksen avainkappaleista[lähde? ].
Yhdysvaltalainen glam metal -yhtye Mötley Crüe on tehnyt kappaleesta oman versionsa, joka on julkaistu Shout at the Devil -albumilla. Myös irlantilainen rockyhtye U2 versioi ”Helter Skelteriä” vuonna 1988 ilmestyneellä Rattle and Hum -albumillaan.
Joni Pakanen

Joni Pakanen (s. 1984 Oulu) on oululaislähtöinen taikuuden ammattilainen. Nykyään Helsingissä asusteleva Pakanen sai kipinän taikuuteen vuonna 1995, kun hän pääsi itse avustamaan taikuria kauppakeskuksen tilaisuudessa. 2001 harrastus muuttui ammattimaiseksi yrittäjyydeksi, ja vuonna 2002 Pakanen voitti junioritaikureiden Suomen mestaruuden, mikä antoi taikurin ammattilaisuralle viimeisen varmuuden. Vuosina 2004–2008 Pakanen suoritti medianomin tutkinnon Oulun seudun ammattikorkeakoulussa. Mediatuottajakoulutuksen jälkeen Pakanen on jatkanut taikuriuraansa täysipäiväisenä viihdetaiteilijana samalla tuottaen omia showtuotantojaan. Hän toimii tällä hetkellä myös Suomen Taikapiiri ry:n hallituksessa.
Pakanen on esiintynyt muun muassa Neo Arena -mobiilitelevisiossa Silmänkääntäjä-talkshow'n isäntänä vuonna 2007. Lisäksi 12.-14. maaliskuuta 2009 Oulussa toteutettu Galant Illusium - Suuren maailman taikaspektaakkeli oli Pakasen käsialaa. Vuoden 2011 syksyllä Pakanen kiersi "Comedy Magic Night with Joni Pakanen" -ohjelmallaan teatteriravintoloita ja muutti loppuvuodesta Helsinkiin. Kesällä 2012 Pakanen toteutti 13-osaisen Tuopista vetoa? -internet-tv-sarjan, jossa hän opetti baaritemppuja ja vedonlyöntejä stand up -koomikko Zaanin kanssa. 2012 hän esiintyi Sami Saikkosen ohjaamassa Peacock-teatterin Hou Hou, Ihan Mahdoton Kabaree Go Go -esityksessä. Vuonna 2014 Pakanen ryhtyi tuottamaan Rehelliset huijarit -taikuriklubia ja esiintyi Tanssiteatteri Hurjaruuthin perinteisessä Talvisirkuksessa yli 30 000 katsojalle. Lisäksi Pakanen kruunattiin Ravintolataikuuden Suomen mestariksi syksyllä 2014.
Yrittäjyyden puolesta puhuva Pakanen kuuluu myös HYNY:N (Helsingin Yrittäjien Nuorten Yrittäjien) hallitukseen. Hän oli mukana vuonna 2012 Arkhimedeksen aloittaville yrittäjille suunnatussa artikkelisarjassa.
Esiintymisiä

Maagikot-kiertue (15–29. helmikuuta 2020)
Talvisirkus Uni, (Tanssiteatteri Hurjaruuth 2014) – Unien mestari Fantasos
Hevisaurus, Vihreä vallankumous -konserttikiertue (Sony live, 2013)
Kamala Velho (Tanssiteatteri Raatikko, 2013) – Kamala Velho
Hevisaurusmusikaali, Velhojenvuoren salaisuus (Peacock-teatteri, Komediateatteri Arena, 2013) – Kierovelho
Hou Hou, Ihan Mahdoton Kabaree, Go Go (Peacock-teatteri, Komediateatteri Arena, 2012) – Mystikko Draga
Tuopista vetoa? -netti-tv sarja (2012)
Comedy Magic Night with Joni Pakanen (2011)
Artistiopas (Shanghain maailmannäyttely, Kiina – Kirnu paviljonki, 2010)
Galant Illusium – Suuren maailman taikaspektaakkeli (2009)
Silmänkääntäjä talkshow (Neo Arena – mobiili-tv, 2007)
Luottamustoimet

Suomen Taikapiiri ry:n hallituksen jäsen 2015.
Helsingin Yrittäjien Nuorten Yrittäjien (HYNY) hallituksen jäsen 2015.
Suomen Taikurit ry:n hallituksen varajäsen 2012.
Suomen Taikapiiri ry:n hallituksen varajäsen 2012.
Oulun Taikurit ry:n puheenjohtaja 2009–2011.
Palkinnot ja tunnustukset

Emeritus Taikurimestari Reijo Salmisen trofee 2015
Ravintolataikuuden Suomen mestari 2014
Vuoden Alumni 2012, Oulun seudun ammattikorkeakoulu 2012.
"Kaupungin paras taikuri", City-lehti Oulu, 2010 ja 2011.
Junioritaikureiden Suomen Mestari, (Alle 18 v -sarja) 2002.
"Viihteellisin ohjelma" -kiertopalkinto, Kouvolan Taikapäivät 2002.
Kunniamaininta "Persoonallinen esiintyminen", Espoon Sirkusfestivaalit 1998.
Aiheesta muualla

Joni Pakanen tuo taikuriklubin Ouluun, Radio City[vanhentunut linkki]
Raatikko taikoo laserin avulla, Länsiväylä (Arkistoitu – Internet Archive)
Aloittavan yrittäjän artikkelisarja, Arkhimedes (Arkistoitu – Internet Archive)
Joni Pakanen, elääkö Suomessa taikuudella?, City.fi
Täältä tullaan, Shanghai!
Taikurinlaukusta syntyi suuri illuusio, Kaleva.fi[vanhentunut linkki]
Suuren maailman taikashow tulee Ouluun, Kaleva.fi[vanhentunut linkki]
Joni Pakasen kotisivu
Jonah Hill

| Jonah Hill |
| --- | --- |
 Jonah Hill Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2019
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jonah Hill Feldstein
Syntynyt: 20. joulukuuta 1983 (ikä 40) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, koomikko, tuottaja, ohjaaja, käsikirjoittaja
Sukulaiset:  Beanie Feldstein (sisko)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1999–
Merkittävät roolit:  Superbad Moneyball 21 Jump Street The Wolf of Wall Street  22 Jump Street   War Dogs
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jonah Hill Feldstein (s. 20. joulukuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko, tuottaja, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Hänet tunnetaan komediarooleistaan elokuvissa Superbad (2007), Paksuna (2007), Forgetting Sarah Marshall (2008), Funny People (2009), Keikkaa pukkaa (2010), 21 Jump Street (2012), This Is the End (2013), 22 Jump Street (2014) ja War Dogs (2016) sekä myös vakavammista rooleistaan elokuvissa Moneyball (2011) ja The Wolf of Wall Street (2013), joista kummastakin hän sai parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Taustaa

Jonah Hill Feldstein syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen. Hänellä on nuorempi sisko Beanie Feldstein, joka on myös näyttelijä. Hänellä oli myös vanhempi veli Jordan Feldstein. Hill kasvoi Cheviot Hillsin naapurustossa Los Angelesissa.
Ura

Hill teki elokuvadebyyttinsä vuonna 2004 elokuvassa I Heart Huckabees, jossa hän näytteli yhdessä Jason Schwartzmanin ja Dustin Hoffmanin kanssa. Hill pääsi myöhemmin näyttelemään suurempaa sivuroolia elokuvassa Paksuna. Hill oli ehdolla Teen Choice -palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa Accepted (2006). Hän pääsi myös näyttelemään pääosaa elokuvassa Superbad. Hän sai roolistaan elokuvassa Moneyball (2011) sekä Golden Globe- että Oscar-ehdokkuuden. Vuonna 2012 hän näytteli yhdessä Channing Tatumin kanssa elokuvassa 21 Jump Street. Hill sai myös pienen roolin Quentin Tarantinon elokuvasta Django Unchained. Vuonna 2013 Hill esiintyi elokuvassa The Wolf of Wall Street, josta hän sai uransa toisen parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Hillin ensimmäinen elokuvaohjaus Mid90s ilmestyi vuonna 2018.
Yksityiselämä

Hill tapasi Gianna Santosin vuonna 2018 ja he kihlautuivat syksyllä 2019 ja erosivat elokuussa 2020. Pari asui yhdessä Kalifornian Santa Monicassa Hillin omistamassa kartanossa.