stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aalto-1
Historia > Ajankohta lykkääntyy

Satelliitin laukaisusta vastaavan SpaceX:n Falcon 9 v1.1 -raketti tuhoutui tosin saman vuoden kesäkuussa CRS-7 -rahtilennon yhteydessä sattuneessa onnettomuudessa, minkä seurauksena yhtiö keskeytti rakettilaukaisunsa joulukuuhun 2015 saakka, jolloin Falcon 9 -raketti palasi käyttöön. Onnettomuuden seurauksena myös Aalto-1:n laukaisu viivästyi, ja uudeksi laukaisuajankohdaksi oli syyskuussa 2015 tullut vuoden 2016 alkupuoli. Marraskuussa 2015 ajankohdaksi tarkentui helmi-maaliskuu 2016, mistä ajankohtaa tarkennettiin kuukautta myöhemmin maaliskuulle 2016. Maaliskuun 2016 alulla laukaisuajankohta oli lykkääntynyt touko-kesäkuulle, ja toukokuussa kesä-heinäkuulle.
Laukaisua lykättiin jälleen kesäkuussa 2016 muutamilla kuukausilla syys-marraskuulle 2016. Viimeisimmän viivästyksen taustalla on Vandenberg Air Force Base laukaisukapasiteetti, joka on varattu muille laukaisijoille elokuusta syyskuun alulle. Aalto-1:n laukaisua lykkää myös Iridium NEXT -konstellaation ensimmäinen laukaisu, jonka oli alun perin tarkoitus tapahtua Aalto-1:n avaruuteen vievän Formosat-5 -satelliitin ja SHERPA-hyötykuorma-adapterin laukaisun jälkeen. Iridium-laukaisu on kuitenkin SpaceX:n prioriteeteissa korkeammalla, ja lykäten Aalto-1:n laukaisun myöhemmälle ajankohdalle. Aalto-1:n laukaisu lykkääntyi jälleen AMOS-6 -tietoliikennesatelliitin laukaisuvalmistelujen yhteydessä sattuneen Falcon 9 -raketin räjähdyksen seurauksena. Lokakuussa 2016 aikaisin mahdollinen laukaisuajankohta oli siirtynyt tammikuulle 2017.
Joulukuun 2016 tilanteessa satelliitin laukaisun odotettiin tapahtuvan vuoden 2017 ensimmäisen vuosineljänneksen aikana, mikäli SpaceX:n Falcon 9 -kantoraketti jatkaisi laukaisujaan saman vuoden tammikuussa.
Aalto-1 oli tarkoitus laukaista Vandenbergin lentotukikohdasta noin 500–900 kilometrin korkeudessa kiertävälle aurinkosynkroniselle kiertoradalle Spaceflight Industriesin SHERPA-hyötykuorma-adapterin kyydissä, jonka oli tarkoitus olla taiwanilaisen Formosat 5 -satelliitin laukaisun toissijainen hyötykuorma. SHERPA-adapteri olisi vienyt samalla laukaisulla kaikkiaan 87 nanosatelliittia kiertoradalle, mikä olisi tehnyt lennosta eniten satelliitteja kiertoradalle vieneen yksittäisen laukaisun. Viivästynyt SHERPA-laukaisu menetti ennätyksen jo ennen laukaisuaan, kun Intian avaruusjärjestön PSLV-raketti laukaisi 104 satelliittia kiertoradalle helmikuussa 2017.
Historia > Kantoraketti vaihtuu

Spaceflight Intel Reportin helmikuussa 2017 julkaiseman artikkelin mukaan SHERPA-laukaisu oli viivästymässä jopa vuodelle 2018. Muutamaa viikkoa artikkelin julkaisun jälkeen Spaceflight Industries julkaisi tiedotteen, jossa se ilmoitti siirtäneensä kaikki Formasat-5 -laukaisun toissijaisiksi hyötykuormiksi suunnitellut satelliitit laukaistavaksi muilla kantoraketeilla. Yhtiön edustaja kertoi myöhemmin SpaceNewsille, että satelliitit olivat siirretty kahdelle laukaisulle, joista toinen oli yhtiön oma Falcon 9:llä myöhemmin vuonna 2017 laukaistavaksi suunniteltu SSO-A-lento, ja toinen jonkun muun ”kansainvälisen laukaisutoimijan” lento vuoden 2017 kesällä tai syksyllä. Aalto-1 oli siirretty ”kansainvälisen laukaisutoimijan” lennolle, sillä maaliskuussa 2017 uutisoitiin satelliitin laukaisun siirtyneen intialaisen PSLV-XL-kantoraketin seuraavalle lennolle, joka oli tarkoitus laukaista Bengalinlahden rannalla sijaitsevasta Satish Dhawanin avaruuskeskuksesta 23. huhtikuuta 2017. Samalla laukaisulla on tarkoitus laukaista Aalto-1:n lisäksi kymmeniä muita piensatelliitteja.
Aalto-1 oli tarkoitus toimittaa maaliskuussa 2017 Intiaan Alankomaista, missä se oli odottanut laukaisua keväästä 2016 alkaen. Laukaisun viivästysten takia Aalto-1 ei tule olemaan ensimmäinen suomalainen kiertoradalle pääsevä satelliitti, sillä alun perin sen seuraajaksi suunniteltu Aalto-2 oli tarkoitus laukaista Orbital ATK:n Cygnus-kapselin kyydissä Atlas V -raketilla kansainväliselle avaruusasemalle, mistä se vapautetaan kiertoradalle. Aalto-1 tulee tosin tästä huolimatta olemaan ensimmäinen Suomen avaruusalusrekisteriin merkittävä laite, sillä aiemmin laukaistava Aalto-2 tullaan rekisteröimään Belgiaan, sillä satelliitti on osa kansainvälistä QB50-hanketta, jota johdetaan Belgiasta.
Historia > Laukaisu

Aalto-1 toimitettiin laukaisupaikalle Intiaan toukokuun 2017 lopulla. Satelliitti oli kuukautta aiemmin siirretty Falcon 9 -rakettiin tarkoitetusta laukaisusovittimesta toiseen, PSLV-raketin kanssa yhteensopivaan sovittimeen. Toukokuun lopun tilanteessa laukaisun oli tarkoitus tapahtua kesäkuun 2017 alulla, mutta lento lykkääntyi vielä muutamilla viikoilla. Laukaisuajankohdaksi tarkentui lopulta 23. kesäkuuta. Laukaisuvalmistelut käynnistyivät laukaisua edeltävän torstaipäivän aamulla kello 5.29 paikallista aikaa (keskiviikkona 23.59 UTC-aikaa).
28-tuntinen lähtölaskennan päätteeksi nelivaiheinen raketti nousi Satish Dhawan avaruuskeskuksen First Launch Pad -laukaisualustalta kello 3.59 UTC-aikaa. Neljän sekä kiinteitä että nestemäisiä ajoaineita käyttäneiden rakettivaiheiden polttojen päätteeksi Cartosat 2E -päähyötykuorma ja 30 muuta toissijaista hyötykuormaa saavuttivat suunnitellun radan. Aalto-1 vapautettiin kantoraketin kyydistä muiden toissijaisten hyötykuormien ohessa noin seitsemän minuuttia pääkuorman vapautuksen jälkeen.
Historia > Ensimmäinen vuosi avaruudessa

Aalto-yliopiston maa-asema havaitsi Aalto-1:n signaalin muutamia tunteja laukaisun jälkeen noin kello 7 UTC-aikaa, minkä jälkeen satelliittiin on oltu yhteydessä liki päivittäin.
Satelliitin kaikki järjestelmät olivat toimintakuntoiset ensimmäisen kiertoradalla vietetyn vuoden jälkeen. Ainoa merkittävämpi tekninen vika oli satelliitin Saksasta hankitun iADCS-100 -asennonsäätöjärjestelmän ohjelmistossa. Satelliitti ei ohjelmiston ongelman takia kyennyt pitämään itseään kiertovakaana, vaan pyöri hiljalleen. Asennonsäätöjärjestelmän toimittajalla ei ollut alkuun suurta innostusta korjata ongelmallista koodiaan, mutta se toteutti lopulta pitkän odottelun ja useiden kyselyjen jälkeen tarvittavat ohjelmistokorjaukset. Päivitetty ohjelmisto paransi satelliitin asennonsäätöön liittyneitä ongelmia, ja Aalto-1:tä onkin sen jälkeen valmisteltu jälleen spektrikameran käyttöä varten.
Säteilyä mittaava RADMON-hyötykuorma oli tehnyt paljon tieteellisesti merkittäviä mittauksia, havainnoiden muun muassa Auringosta syksyllä 2017 tullutta säteilymyrskyä. Saatu data on ollut kiinnostavaa, ja säteilymittarin on annettukin kuluneen vuoden aikana tehdä alun perin suunniteltua enemmän mittauksia. Hyötykuorman lisätyn käytön taustalla olivat tosin osittain asennonsäädön ongelmat, sillä RADMON ei tarvitse toimiakseen tarkkaa asennonsäätöä. Satellitin kiertoliike teki spektrikameran ja nopeamman, suunta-antennia hyödyntävän radiolinkin käytöstä hankalaa, sillä tarkka suuntaus on molempien järjestelmien osalta varsin olennaista.
Rakenne

Aalto-1 on kooltaan kolme CubeSat-yksikköä, ja sen ulkomitat ovat 100 × 100 × 340,5 mm. Satelliitin runkona on 1,5 millimetriä paksusta alumiinilevystä valmistettu nelikulmainen putki. Sen sisällä olevat piirilevyt ovat järjestetty kahteen pinoon, joista käytetään nimityksiä lyhyt ja pitkä pino. Pitkän pinon piirilevyjen pinnat ovat suorassa kulmassa satelliitin pituusakseliin nähden, kun vastaavasti lyhyen pinon piirilevyjen pinnat ovat akselin suuntaiset. Pitkään pinoon on sijoitettu satelliitin radiolaitteet, päätietokone, AaSI-spektrometri ja asennonsäätöjärjestelmä. Lyhyeen pinoon on sijoitettu RADMON-säteilyilmaisin ja plasmajarru. Satelliitin voimanlähteenä ovat sen ulkokuoreen kiinnitetyt aurinkokennot.
Alijärjestelmät

Satelliitin alijärjestelmiin kuuluvat päätietokone (OBC), navigaatio- (iADCS, GPS), kommunikaatio- (COM), sähkö- (EPS), runkorakennejärjestelmä (STR) ja hyötykuormajärjestelmät (AaSI, RADMON, EPB).
Alijärjestelmät > Päätietokone

Aalto-1 -satelliitin kahdesta Linux-pohjaisesta tietokoneesta koostuva päätietokone (OBC, engl. On-Board Computer) ohjaa satelliitin kaikkia toimintoja asennonsäätöjärjestelmää lukuun ottamatta. Tietokoneen kestomuistiin tallennetaan hyötykuormajärjestelmien tuottamaa tietoa, jota voidaan lähettää OBC:n ohjaaman radiolinkin kautta.
Kahteen Atmelin AT91RM9200-suorittimeen pohjautuva tietokone kommunikoi satelliitin hyötykuormien ja muiden alijärjestelmien kanssa I²C-, UART- ja SPI-liitäntöjen välityksellä. Kahdesta erillisestä tietokoneesta rakentuva ratkaisu mahdollistaa satelliitin toiminnan jatkumisen mahdollisessa vikatilanteessa, jossa toinen tietokone tulisi toimintakyvyttömäksi, sillä käytössä olevaa konetta voidaan vaihtaa vuorottajan avulla.
Hyötykuormajärjestelmän tietojen ja tieteellisten mittausten käsittely tapahtuu kahdessa ennalta määritellyssä pakettiformaatissa, ja spektrometrin kuvadata pakataan ennen kestomuistiin tallentamista. Satelliitin ohjelmistoa on mahdollista päivittää myöhemmin avaruudessa, mutta toimintoa ei ole tarkoitus käyttää, mikäli se voidaan vain välttää päivitykseen liittyvien riskien takia.
Alijärjestelmät > Radiolaitteet

Aalto-1 käyttää kahta eri taajuusalueella toimivaa radiolinkkiä maa-aseman kanssa tapahtuvaan yhteydenpitoon. Eri taajuusalueiden lähettämiseen ja vastaanottamiseen on kaksi erillistä radiomoduulia, jotka toimivat 437,22 megahertsin UHF- ja 2,402 gigahertsin S-kaistan taajuusalueilla.
Aalto-1 käyttää matalampisiirtokykyistä UHF-radiolinkkiä telemetriatietojen lähettämiseen, komentojen vastaanottamiseen, sekä radiomajakkana. UHF-radiolaitteen lähetysteho on 150 milliwattia ja linkki sijoittuu 437,22 megahertsin taajuusalueelle. UHF-linkin antennit ovat ympärisäteileviä dipoliantenneja, jolloin niiden avulla voidaan saada yhteys satelliittiin tilanteessa, jossa asennonsäätöjärjestelmä on vioittunut ja satelliitin asento on tuntematon. Normaalitilanteessa kahdesta dipoliantennista yhtä käytetään radioliikenteeseen. Toinen antenni on vara-antenni, joka voidaan ottaa käyttöön, jos ensimmäinen vioittuu. Antennit on leikattu metallisesta rullamittanauhasta. S-kaistaan nähden matalataajuisemman UHF-taajuuden vapaan tilan vaimennus myös on pienempi. Satelliitin kanssa kommunikointi tapahtuu AX.25-protokollalla.
UHF-radiolaitteen lisäksi satelliitissa on toinen S-kaistan taajuusalueella toimiva radiolinkki, jota käytetään spektrometrin ottamien kuvien lähettämiseen sen nopeamman siirtonopeuden takia. Satelliitin S-kaistan radiolaitteet on kehittänyt Aalto-yliopiston sähkötekniikan korkeakoulun radiotieteen ja -tekniikan laitos. S-kaistan radiolinkki käyttää suuntaavaa patch-antennia.
Alijärjestelmät > iADCS-100 -asennonsäätöjärjestelmä

Satelliitin asennonsäätöjärjestelmä on saksalaisen Berlin Space Technologiesin ja alankomaalaisen Hyperion Technologiesin yhteistyönä kehitetty ja valmistettu iADCS-100, joka käyttää kolmiakselista magnetometriä, -gyroskooppia ja -akselometria sekä tähtien asemaa mittaavaa anturia satelliitin aseman määrittämiseen. Satelliitin asennon säätämiseen käytetään kolmea reaktiopyörää ja kolmea magneettikelaa. iADCS kommunikoi satelliitin päätietokoneen ja muiden osien kanssa I²C- ja RS485-väylien kautta.
Hyötykuormat > AaSI-spektrometri

Satelliitin päähyötykuorma on VTT:n kehittämä kuvantava spektrometri, Aalto-1 Spectral Imager (AaSI), jonka avulla voidaan mitata veden laatua ja erotella maanpeitteen eri lajit. AaSI koostuu kahdesta kameramoduulista, joista toista käytetään spektrikamerassa, joka sisältää pietso-aktuoidun Fabry-Pérot interferometrin (PFPI). Toista kameramoduulia, jossa on laajempi näkökenttä, käytetään näkyvän valon kamerassa. Näkyvän valon kameran tarkoitus on vahvistaa kuvatun alueen sijaintia ja tarkistaa näkyvyyttä. Järjestelmän yksinkertaistamiseksi molemmissa kameroissa käytetään samanlaista CMOS-kennoa. AaSI saa komennot satelliitin päätietokoneelta (OBC) I²C-väylän kautta. Kuvatiedostojen siirto AaSI:n välimuistista OBC:lle tapahtuu SPI-väylän kautta. Yhden välimuistillisen (16 megapikseliä) siirtämiseen kuluu minimissään 5,7 sekuntia. Spektrometrillä otettiin ensimmäinen kuva ennen satelliitin laukaisua helmikuussa 2015.
Hyötykuormat > RADMON-säteilyilmaisin

Satelliitin toinen hyötykuorma on Helsingin ja Turun yliopistojen yhteistyönä kehitetty säteilyilmaisin. Ilmaisin pystyy havaitsemaan liki valonnopeudella liikkuvia yli kymmenen megaelektronivoltin (MeV) protoneita ja yli 0,7 MeV elektroneja, ja sillä on tarkoitus kartoittaa aurinkotuulioloja matalalla Maan kiertoradalla. RADMON-moduuli koostuu hiukkasilmaisimesta ja ilmaisimeen osuvien varattujen hiukkasten määrän, lajin ja energian määrittävästä lukuelektroniikasta. RADMON-moduuli digitalisoi ilmaisimilta tulevan signaalin ilman hidasta analogista muokkausta, mikä mahdollistaa moduulille huomattavasi korkeamman laskentataajuuden perinteisiin analogisiin pulssinkäsittelyratkaisuihin nähden.
Hyötykuormat > Plasmajarru

Satelliitin kolmas hyötykuorma on Ilmatieteen laitoksen tutkijan Pekka Janhusen kehittämän sähköpurjeen idean toimivuutta testaava plasmajarru (EPB). Jarrun satametrinen ja 25–50 mikrometrin paksuisista metallilangoista koostuva lieka, jonka päähän on kiinnitetty 0,5–1 gramman paino, voidaan korkeajännitelähteen avulla varata positiivisesti tai negatiivisesti. Positiivisen varauksen ylläpitämiseksi Aalto-1 on varustettu neljällä elektronitykillä.
Tiedehavaintovaiheen päätyttyä Aalto-1 kiihdyttää itsensä pyörimisliikkeeseen, jonka pyörimisakseli on samansuuntainen Maan pyörimisakselin kanssa, ja laskee liekaa kymmenen metriä. Satelliitti mittaa tämän jälkeen positiivisesti ja negatiivisesti varatun liean ja Maan ionosfäärin välistä vuorovaikutusta. Liean varaaminen sekä mittaukset tehdään satelliitin ollessa Maan napa-alueiden yläpuolella, missä ionosfäärin plasma virtaa kohtisuorasti satelliitin pyörimisakselia nähden ja Maan magneettikentän aiheuttama Lorentzin voima vaikuttaa plasmajarruun sähköpurje-efektin kanssa yhdensuuntaisesti. Sähköpurje-efektin suuruus voidaan selvittää tutkimalla pyörimisnopeuden muutosta ja magneettikentän voimakkuutta. Mission lopulle suunniteltua hallittua kiertoradalta pudottamista varten lieka kelataan satametriseksi ja varataan negatiivisesti.
Maa-asema

Aalto-1:n päämaa-asema on Espoon Otaniemessä, ja sen operoinnista vastaa pääasiassa Aalto-yliopiston sähkötekniikan laitos. Maa-asema on osa GENSO-verkostoa. Aseman UHF- ja VHF-lähetys- ja vastaanottolaitteistot saatiin valmiiksi ja käyttökuntoon kesällä 2011. S-kaistan lähetys- ja vastaanottolaitteistot eivät olleet valmiit lokakuussa 2013. Satelliitin seurantaan on tarkoitus käyttää avoimen lähdekoodin Gpredict-ohjelmistoa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aalto-1 Aalto-yliopiston sivuilla
Projektin sivusto Aalto Wikissä
Aalto-1 -hakusanalla merkittyjä julkaisuja Aaltodoc-julkaisuarkistossa
Aalto-1 – viimeiset testit. Yle Areena
Suomesta on tulossa avaruusvaltio. Yle Areena (24:11 eteenpäin)
Satelliitin erilaisia mallikappaleita. Vasemmanpuolimmainen malli on satelliitin ensimmäinen pahvinen hahmotelma.
Satelliitti testattavana huhtikuussa 2015.
Aalto-1 Quadpack-laukaisusovittimessa. Satelliitti on kameraa lähimmässä luukku avoimena olevassa lokerossa.
Aalto-1:n insinöörimalli osina.
Maa-aseman ja satelliitin insinöörimallin välistä radioyhteyttä testattiin lokakuussa 2015.
AaSI-spektrometri.
Maa-aseman lautasantenni Otaniemessä.
Pelikorttivero

Pelikorttiveron suorittamisesta kertova leima.
Pelikorttivero oli Suomessa vuosina 1842–1983 käytössä ollut kulutusvero.
Ensimmäiset pelikorttiverot määrättiin 1800-luvulla. Kultakin myydyltä korttipakalta (leikiltä) tuli pelikorttien leimaveron lisäksi 1865 maksettavaksi myös niin kutsuttu lisäsuostuntavero 60 penniä pakalta.
Vuonna 1943 säädettiin leimaverolaki, jossa määrättiin maksettavaksi veroa 25 markkaa jokaisesta korttipakasta. Vuoden 1978 leimaverolaissa viimeiseksi voimassa olleeksi pelikorttiveroksi tuli 4,50 markkaa.
Vero perittiin käytännössä niin, että korttien valmistaja tai maahantuoja maksoi sen lääninhallitukseen. Todisteeksi veron suorittamisesta painettiin Suomen pankin setelipainossa jokaisen pakan ruutuässään Valtion pelikorttikonttorin leima. Myöhemmin leimat painettiin valmiiksi jo kortit valmistaneissa kirjapainoissa.
1800-luvulla leima oli korttipakan sulkeneessa sinetissä. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä oli käytössä korttien ympärille laitettu leimattu paperinen side.
Suomen lisäksi pelikorttiveroa perittiin kymmenissä maissa eri puolilla maailmaa.
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailujen B-sarja 2000

Vuonna 2000 Baseballin Euroopan mestaruuskilpailujen B-sarja pelattiin kahtena erillisenä turnauksena Slovakiassa ja Kroatiassa.
Ryhmä 1

Trnava ja Bratislava, Slovakia
Ryhmä 1 > Lohko A

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Liettua | 3 | 3 | 0 | 1.000 |  | 5-1 | - | - |
|  Puola | 3 | 2 | 1 | .667 | - |  | - | 5-4 |
|  Tynkä-Jugoslavia | 3 | 1 | 2 | .333 | 0-18 | 3-14 |  | 5-3 |
|  Valko-Venäjä | 3 | 0 | 3 | .000 | 1-8 | - | - |  |
Ryhmä 1 > Lohko B

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ukraina | 3 | 3 | 0 | 1.000 |  | - | - | 12-1 |
|  Itävalta | 3 | 2 | 1 | .667 | 4-5 |  | 6-3 | - |
|  Slovakia | 3 | 1 | 2 | .333 | 11-18 | - |  | 10-0 |
|  Slovenia | 3 | 0 | 3 | .000 | - | 2-10 | - |  |
Ryhmä 1 > Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
 

|  |    Ukraina | 11 |   |  |  |  |
|  |    Puola | 1 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |

|  |   |   |   |   |    Ukraina | 11 |
|  |   |   |   |   |    Itävalta | 2 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |    Liettua | 2 |   |  |    Liettua |  5 |
|  |    Itävalta | 7 |   |  |    Puola |  1 |
Sijat 5 ja 6:  Tynkä-Jugoslavia -  Slovakia 0-10
Sijat 7 ja 8:  Valko-Venäjä -  Slovenia 2-12
Ryhmä 2

Karlovac, Kroatia 31. heinäkuuta - 4. elokuuta
| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Kroatia | 4 |  |  |  |  | - | - | - | - |
|  Unkari | 4 |  |  |  | - |  | 7-2 | - | - |
|  Suomi | 4 | 2 | 2 | .500 | 2-16 | - |  | - | - |
|  Tanska | 4 |  |  |  | - | - | 11-22 |  | - |
|  Irlanti | 4 |  |  |  | - | 10-9 | 3-13 | - |  |
turnauksen paras lyöjä:  Jukka-Pekka Kurvinen.
A- sarjaan nousivat Ukraina ja Kroatia.
Te Deum

Te Deum on vanha kristillinen hymni. Suomeksi teksti alkaa sanoin: ”Sinua, Jumala, me ylistämme / Sinua, Herra, me kunnioitamme”.
Hymni koostuu kolmesta osasta. Ensimmäinen osa on kiitosvirsi Jumalalle, Isälle ja  päättyy Pyhän Kolminaisuuden puhutteluun, toinen on kristologinen hymni Kristukselle. Kolmas osa koostuu psalminjakeista ja rukouksesta.  Siitä puuttuvat muutamat myöhemmille hymneille tyypilliset piirteet: tekstin jakautuminen neli- tai viisisäkeisiksi säkeistöiksi sekä loppusointu. Sen sijaan teksti jakautuu psalmilaulun tapaan säepareiksi. Hymniä onkin laulettu antifonisesti eli kahden laulajaryhmän vuorotteluna.
Sanoituksen alkuperä ei ole varma. Sen on sepittänyt mahdollisesti Niketas Remesianalainen (k. 414), mutta se liitettiin pitkään Milanon piispan Ambrosiuksen nimeen (Hymnus Ambrosianus). Luultavasti 800-luvulta peräisin oleva legenda kertoo, että piispa Ambrosius olisi laulanut Te Deumia kastaessaan Augustinusta pääsiäisenä 387. Alkuperäinen melodia on vanhimpia tunnettuja sävellyksiä. Melodia on kuitenkin vuosisatojen aikana vaihdellut, ja monet tunnetut säveltäjät ovat tehneet siitä oman versionsa.
Käyttö

Hymniä lauletaan usein kiitosjumalanpalveluksissa. Katolisessa kirkossa sitä lauletaan useimmiten kaikissa suurimmissa jumalanpalveluksissa ja erityisesti pääsiäisaikana. Se kuuluu perinteisesti sunnuntain matutinaan. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan liitteessä sen numero on 802 "Sinua, Jumala, me ylistämme" ja siitä on kolme virreksi tehtyä versiota, 320 "Sinua, Jumala, kansasi kumartaa", 321 "Sinua, Jumalaa, kansasi tunnustaa"  sekä virsi 901, "Luoja, Isä sinulle", joka on eri puolilla maailmaa tunnettu saksalaisen Ignaz Franzin virsi "Grosser Gott, wir loben dir" vuodelta 1769. Sama käännös on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi numero 1. Virsi on Pekka Kivekkään suomentama 1994, 2000.
Te Deumilla on ollut erityinen asema valtiollisissa juhlajumalanpalveluksissa myös Suomessa ja Ruotsissa. Se on juhlistanut Turun akatemian, nykyisen Helsingin yliopiston, vihkiäisiä 1640, Uppsalassa 1701 venäläisistä Narvassa saatua voittoa ja valtiopäivien avajaisia 1800- ja 1900-luvuilla. Ruotsissa Te Deum -rukoushetki on edelleen tunnettu. Kun Ruotsin kuningasperheessä on jokin merkittävä perhetapahtuma, kuten syntymäpäivä, kihlajaiset tai lapsen syntymä, vietetään Linnankirkossa lyhyt rukoushetki nimeltä Te Deum. Siinä lauletaan myös Ruotsin kirkon virsikirjan virttä nro 1.
Teksti > Latinankielinen teksti

Te Deum laudamus: te Dominum confitemur. 

 Te aeternum Patrem omnis terra veneratur. 

 Tibi omnes Angeli, tibi Caeli et universae Potestates: 

 Tibi Cherubim et Seraphim incessabili voce proclamant: 

 Sanctus: Sanctus: Sanctus Dominus Deus Sabaoth. 

 Pleni sunt caeli et terra maiestatis gloriae tuae. 

 Te gloriosus Apostolorum chorus: 

 Te Prophetarum laudabilis numerus: 

 Te Martyrum candidatus laudat exercitus. 

 Te per orbem terrarum sancta confitetur Ecclesia: 

 Patrem immensae maiestatis: 

 Venerandum tuum verum et unicum Filium: 

 Sanctum quoque Paraclitum Spiritum.

  

 Tu Rex gloriae, Christe. 

 Tu Patris sempiternus es Filius. 

 Tu ad liberandum suscepturus hominem, 

 non horruisti Virginis uterum. 

 Tu devicto mortis aculeo, 

 aperuisti credentibus regna caelorum. 

 Tu ad dexteram Dei sedes, in gloria Patris. 

 Iudex crederis esse venturus. 

 Te ergo quaesumus, tuis famulis subveni, 

 quos pretioso sanguine redemisti. 

 Aeterna fac cum Sanctis tuis in gloria numerari. 

 Salvum fac populum tuum Domine, 

 et benedic haereditati tuae. 

 Et rege eos, et extolle illos usque in aeternum. 

 Per singulos dies, benedicamus te. 

 Et laudamus nomen tuum in saeculum, 

 et in saeculum saeculi. 

 

 Dignare Domine die isto, 

 sine peccato nos custodire. 

 Miserere nostri Domine, miserere nostri. 

 Fiat misericordia tua Domine super nos, 

 quemadmodum speravimus in te. 

 In te Domine speravi: 

 non confundar in aeternum.