Apelles Kolofonlainen
Elämä

Apelleen katsotaan yleensä olleen kotoisin Joonian Kolofonista, joskin Plinius vanhempi ja Ovidius kutsuvat häntä koslaiseksi. Strabonin ja Lukianoksen mukaan Apelles olisi ollut efesoslainen, mutta tämä voidaan selittää sillä, että Sudan mukaan hänestä tehtiin Efesoksen kansalainen, ja että hän opiskeli siellä maalausta Eforoksen oppilaana.
Tämän jälkeen Apelles opiskeli Pamfilos Amfipolislaisen oppilaana, maksaen tälle talentin suuruisen maksun kymmenen vuoden opetuksesta. Myöhemmin, kun Apelles oli jo saanut suurta mainetta, hän siirtyi Sikyoniin, ja maksoi jälleen talentin pääsystä Melanthioksen kouluun. Häntä Apelles avusti tyranni Aristratoksen muotokuvan maalaamisessa. Laajojen opintojensa ansiosta Apelleen sanotaan omaksuneen sekä sikyonlaisen koulukunnan tieteellisen tarkkuuden että joonialaisen koulukunnan eleganssin.
Parhaimman osan elämäänsä Apelles vietti todennäköisesti Makedoniassa Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren hoveissa, sillä Plinius mainitsee hänen kummastakin tekemänsä muotokuvat, ja sanoo myös hänen olleen ainoa henkilö, jonka Aleksanteri salli tekevän maalauksia itsestään. Apelles nautti Aleksanterin ystävyydestä, ja tämä vieraili usein hänen työpajassaan. Kerrotaan, että eräällä tällaisella kerralla kuningas osoitti tietämättömyytensä taiteesta, jolloin Apelles kehotti ystävällisesti häntä olemaan hiljaa, sillä värejä sekoittaneet pojat nauroivat hänelle. Plutarkhoksen mukaan nämä sanat olisi kuitenkin osoitettu Megabyzokselle. Aelianus taas kertoo saman anekdootin Zeuksiista ja Megabyzoksesta. Plinius kertoo myös, että Apelles sai Aleksanterilta tehtäväksi maalata hänen suosikkijalkavaimonsa Kampespe alastomana. Apelles kuitenkin rakastui tähän, jonka jälkeen Aleksanteri antoi tämän hänelle lahjaksi. Joidenkin antiikin aikaisten tietojen mukaan Kampespe olisi toiminut Afrodite Anadyomenen mallina.
Apelles vaikuttaa seuranneen Aleksanteria tämän Aasian sotaretkelle. Aleksanterin kuoleman jälkeen hän ilmeisesti matkusteli Aasian länsiosissa. Tähän aikaan sijoittunee vierailu Rhodoksessa sekä kilpailu Protogeneen kanssa (katso alempana). Myrsky sai hänet päätymään Egyptin Aleksandriaan joskus sen jälkeen, kun Ptolemaios I oli omaksunut kuninkaan nimen. Apelles ei ollut päässyt Ptolemaioksen suosioon ollessaan Aleksanterin seurassa. Plinius kertoo, että kun hänen kilpailijansa punoivat juonen hänen tuhoamisekseen, hän voitti nämä taiteilijankykyjensä avulla.
Lukianos kertoo, että Antifilos syytti Apellesta osallistumisesta Theodotos Tyroslaisen salaliittoon. Kun Ptolemaiokselle selvisi, että syyte oli väärä, hän antoi Apelleelle sata talenttia sekä Antifiloksen hänen orjakseen. Apelles ikuisti tapauksen vertauskuvalliseen maalaukseen. Lukianoksen sanoista voi päätellä, että hän oli nähnyt maalauksen, mutta hän saattaa olla väärässä siinä, että sen olisi tehnyt Apelles. Hän vaikuttaa myös puhuvan Apelleesta ikään kuin tämä olisi elänyt Ptolemaioksen hovissa ennen näitä tapahtumia. Jos sekä Plinius että Lukianos olisivat oikeassa, tällöin Lukianoksen olisi täytynyt Aleksandriaan tultuaan päästä häntä aiemmin karsastaneen Ptolemaioksen suosioon, ja pysyä Egyptissä elämänsä loppuosa nauttien kuninkaan suosiosta kilpailijoidensa panetteluista huolimatta.
Apelleen elämästä ei tiedetä enempää. Antiikin lähteet eivät kerro, missä tai kuinka hän kuoli. Apelles voidaan kuitenkin ajoittaa yllä mainittujen tietojen perusteella, sillä hän toimi taiteilijana jo ennen Filippoksen kuolemaa vuonna 336 eaa., ja sen jälkeen kun Ptolemaios oli omaksunut kuninkaan nimen vuonna 306 eaa. Plinius ajoittaa hänet 112. olympiadiin eli vuoteen 332 eaa.
Apelleesta ja hänen aikalaisistaan on säilynyt lukuisia anekdootteja, jotka antavat mielenkiintoisen kuvan hänen henkilökohtaisesta elämästään ja urastaan. Apelles oli valmis myöntämään, että joissakin asioissa muut taiteilijat kykenivät voittamaan hänet, kuten esimerkiksi Amfion sommittelussa ja Asklepiodoros perspektiivissä. Apelles oli ensimmäinen, jonka ansiosta Protogeneen ansiot ymmärrettiin. Tultuaan Rhodokselle, ja havaittuaan, että Protogeneen töitä ei siellä juurikaan arvostettu, Apelles tarjosi tälle 50 talenttia yhdestä maalauksesta, ja levitti tietoa, että aikoi myydä teoksen omanaan. Puhuessaan aikansa muista suurista taiteilijoista, hän liitti näiden taiteeseen mielellään kaikki muut ansiota paitsi sulokkuuden (χάρις, kharis), jonka katsoi kuuluvan vain omille töilleen.
Apelles vaikuttaa pyrkineen koko elämänsä kehittämään itseään, ja erityisesti tämä koski piirtämistä, sillä hän ei käyttänyt päivääkään harjoittelematta sitä. Kertomus Apelleen kilpailusta Protogeneen kanssa antaa esimerkin sekä hänen tässä lajissa saavuttamastaan taidosta että siitä, kuinka suuri merkitys sille laitettiin kaikissa Kreikan taidekoulukunnissa. Apelles oli purjehtinut Rhodokselle innokkaana tapaamaan Protogeneen. Rantauduttuaan hän meni suoraan tämän työpajalle. Protogenes sattui olemaan poissa, mutta työpajassa oli suuri paneeli valmiina maalattavaksi. Apelles otti siveltimen ja piirsi paneeliin äärimmäisen ohuen värillisen viivan. Palattuaan Protogenes arvasi, kuka oli käynyt vierailulla, ja piirsi puolestaan vielä ohuemman viivan toisella värillä. Palattuaan Apelles näki viivat, eikä halunnut jäädä huonommaksi, joten piirsi kolmannen viivan. Pliniuksen kuvaus on ollut hankala tulkita täsmällisesti, mutta arvellaan, että Protogenes olisi jatkanut Apelleen alkuperäistä viivaa jakamalla sen kahdeksi ohuemmaksi viivaksi, jonka jälkeen Apelles olisi tehnyt vielä saman Protogeneen viivalle. Plinius sanoo, että viivat katosivat näkyvistä (visum effugientes). Tämä voi tarkoittaa joko sitä, että ne ohenivat ohenemistaan, tai sitten niillä oli yhteinen perspektiivinen katomispiste. Paneeli säilyi ja vietiin Roomaan, jossa se oli yksi keisareiden palatsin ihmeistä, kunnes tuhoutui palatsin tulipalossa.
Apelleen tarkkuutta kuvaa seuraava anekdootti. Hänen kerrotaan asettaneen teoksiaan julkisesti näytteille niin, että hän piiloutui maalauksen taakse kuullakseen ohikulkijoiden arviot. Kerran ohikulkenut suutari havaitsi virheen maalauksen hahmon kengissä. Seuraavana päivänä hän sai huomata, että virhe oli korjattu, ja alkoi nyt arvostella sitä, miten jalka oli piirretty. Silloin Apelles ryntäsi esiin maalauksen takaa ja käski suutaria keskittymään kenkiin. Tästä tuli sanonta ne supra crepidam sutor, ”suutari pysyköön lestissään”. Lukianos kertoo saman tarinan kuvanveistäjä Feidiaasta. Apelles kuitenkin tiesi, milloin lakata korjailemasta maalauksiaan. Hän sanoi itse, että oli Protogenestä parempi tässä yhdessä asiassa, sillä hänen mukaansa Protogenes ei tiennyt, milloin maalaus tulee jättää jo rauhaan.
Ktesilokhos oli Apelleen oppilas ja mahdollisesti veli.