stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin raitiolinjat
Hankkeet

Alla olevissa taulukoissa on sekä kaikkien nykyisen raitioverkoston linjojen laajennukset että pikaraitiotiehankkeet.
Hankkeet > Rakenteilla

| Linja | Reitti | Rakentaminen alkoi | Liikenne alkaa |
| --- | --- | --- | --- |
| Linjan 6 jatke Hernesaareen | Arabia – Hernesaari | 2019 | 6. huhtikuuta 2021 (Eiranrantaan) 2027 (toinen vaihe) |
| Linja 11 | Haakoninlahti – Länsi-Pasila | 2021 | vuoden 2027 alussa |
| Linja 12 | Yliskylä – Hakaniemi | 2021 | vuoden 2027 alussa |
Hankkeet > Suunnitteilla

| Linja | Reitti | Rakentaminen alkaa | Liikenne alkaa |
| --- | --- | --- | --- |
| Linja 14 (Vihdintien pikaraitiotie) | Päärautatieasema – Kannelmäki | aikaisintaan 2026 | 2030-luvulla |
| Linja 12 (toinen vaihe) | Yliskylä – Jätkäsaari |  | 2030-luvulla |
| Linja 16 (Viikin–Malmin pikaraitiotie) | Kumpula – Malmin sairaala/Jakomäki/Hakunila | 2028 | 2030-luvulla |
| Linja 17 (Tuusulanbulevardin pikaraitiotie) | Päärautatieasema – Pakila |  | 2030-luvulla |
| Raide-Jokeri 0 | Meilahti – Herttoniemi (1. vaihe) |  |  |
| Raide-Jokeri 2 | Vuosaari – Myyrmäki |  |  |
Carl Maria von Weber

Thomas Lawrence: Carl Maria von Weber (1814).
Carl Maria Friedrich Ernst (von) Weber (18. marraskuuta 1786 Eutin, Holstein – 5. kesäkuuta 1826 Lontoo) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hänet tunnetaan ennen kaikkea oopperan Taika-ampuja (1821)  säveltäjänä. Taika-ampuja, josta tuli heti suosituin saksalainen ooppera, on saksalaisen romanttisen oopperan perusteos.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Weber syntyi Eutinin pikkukaupungissa, lähellä Lyypekkiä. Weberin isä Franz Anton Weber oli entinen upseeri, joka vuodesta 1777 oli johtanut teatterialan yrityksiä. Frantz Anton Weber vietti liikkuvaa elämää, ja aatelisarvo oli hänen keksimänsä. Carl Maria von Weberin äiti Genovefa Weber (o.s. Brenner) oli oopperalaulaja ja näyttelijä. Isän työ edellytti matkustelemista ympäri Eurooppaa, ja hänen perheensä kulki mukana. Carl Marialla oli siten varsin levoton lapsuus. Jatkuva liikkuminen paikasta toiseen ei mahdollistanut kunnon koulunkäyntiä. Toisaalta matkustelusta oli hänen myöhemmän uran kannalta hyötyä, sillä se tarjosi hänelle paljon virikkeitä ja tutustutti häntä laajalti Euroopan teatterielämään. Carl Marian uraa edisti myös se, että hänen isänsä suhtautui suopeasti pojan musikaalisuuteen.
Weber ei todennäköisesti ollut aatelissukua. Hänen isänsä lisäsi aikoinaan sukunimeensä etuliitteen ”von” eikä kyennyt koskaan todistamaan, että olisi kuulunut itävaltaiseen von Weberin aatelissukuun.
Weberin musiikinopettajia olivat säveltäjä Johann Michael Haydn (kontrapunkti), joka oli Joseph Haydnin veli, Johann Nepomuk Kalcher (musiikin teoria) ja Johann Evangelişt Vales (laulu). Myöhemmin häntä opetti musiikin monitaituri Georg Vogler. Voidakseen julkaista omia sävellyksiään Weber opiskeli myös litografiaa. Hänen kehityksensä oli nopeaa, ja hän saavutti pienimuotoista menestystä jo 17-vuotiaana, kun hänen oopperansa Peter Schmoll esitettiin Augsburgissa.
Weberin ura olisi saattanut päättyä jo 19-vuotiaana, sillä hän joi vahingossa kaiverrustöihin käytettävää happoa, joka oli hänen mielestään näyttänyt punaviiniltä.
Voglerin avustuksella Weber sai vuonna 1804 kapellimestarin viran Breslaun oopperasta. Nuori Weber kuitenkin turhautui hyvin nopeasti Breslaussa, sillä hän ei saanut läpi haluamiaan muutoksia oopperan ohjelmistoon eikä toimintatapoihin. Niinpä hän erosi virastaan toimittuaan siinä vain kaksi vuotta.
Elämä > Vaellusvuodet

Lyhyeksi jäänyt oleskelu Breslaussa oli enteellinen. Weber vaihtoi usein asuinpaikkaa, ja hänen elämäntyylinsä oli muutoinkin varsin vauhdikas.selvennä Hän asui ja työskenteli muun muassa Stuttgartissa, Berliinissä ja Prahassa. Lisäksi hän oli usein esiintymismatkoilla, sillä hän oli saanut jonkin verran mainetta pianistina.
”Vaellusvuosiensa” 1806–1816 aikana Weber sävelsi vain kaksi kevyehköä oopperaa, romanttisen Silvanan ja turkkilaisaiheisen Abu Hassanin. Hän loi kuitenkin monia merkittäviä konserttiteoksia, kuten kaksi pianokonserttoa, kaksi klarinettikonserttoa, kaksi sinfoniaa ja fagottikonserton. Lisäksi hän sävelsi kirkkomusiikkia, muun muassa kolme messua ja seitsemän kantaattia, sekä noin 80 liediä. Weberin sävellystuotanto sijoittuu tyylillisesti klassismin ja romantiikan murroskohtaan.
Merkitys nykyään

Weberin Taika-ampuja on yhä edelleen Saksan rakastetuin ooppera. Hänen muista oopperoistaan kuulee lähinnä alkusoittoja. Lisäksi hänen klarinettikonserttonsa ovat suosittuja konserttiteoksia. Mutta kaiken kaikkiaan Weberiä esitetään nykyisin melko vähän, jos verrataan esimerkiksi hänen aikalaiseensa Beethoveniin.
Carl Maria von Weberin oopperat

1799 Die Macht der Liebe und des Weins (kadonnut)
1800 Das stumme Waldmädchen (kadonnut)
1801 Peter Schmoll und seine Nachbarn
1805 Rübezahl (fragmentti)
1810 Silvana (uudistettu 1817)
1811 Abu Hassan
1821 Der Freischütz
1823 Euryanthe
1824 Die drei Pintos (keskeneräinen, täydentänyt Gustav Mahler)
1826 Oberon
Kirjallisuutta

Jähns, F. W.: Carl Maria von Weber in seinen Werken. Berlin 1871.
Laux, K.: Carl Maria Von Weber. Leipzig 1986.
Viertel, M. S.: Die Instrumentalmusik Carl Maria von Webers: Ästhetische Voraussetzungen und struktureller Befund. Frankfurt 1986.
Härtwig, D.: Carl Maria von Weber. Mit 60 Abbildungen. Leipzig 1989. ISBN 3-323-00019-6
Höcker, K.: Oberons Horn: Das Leben Carl Maria von Webers. Berlin 1990.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Carl Maria von Weber International Music Score Library Project (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola 2  3  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Ernst Rietschel: Weberin muistopatsas Dresdenissä (1855–1860).
Kohtaus oopperasta Taika-ampuja (litografia vuodelta 1822).
Podcast Index

| Podcast Index |
| --- | --- |
Verkkosivusto:  podcastindex.org
Tyyppi:  podcastien tietokanta
Kielet:  monikielinen
Kehittäjä:  Podcast Index LLC
Ohjelmointikieli:  Rust, JavaScript
Ohjelmiston lisenssi:  MIT-lisenssi
Nykyinen tila:  aktiivinen
Podcast Index on avoimen lähdekoodin tietokanta podcasteille, jota kehittää Podcast Index LLC. Palvelun ohjelmisto on lisensoitu avoimella MIT-lisensillä.
Podcast Indexiin kerätään podcastien verkkosyöteitä ylös tietokantaan, joita esimerkiksi kehittäjät voivat palvelun rajapinnan kautta hyödyntää sovelluksissaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Podcast Index
Podcast Indexin rajapinta
Podcast Indexin Git-arkistot
Mahadura & Özberkan

Mahadura & Özberkan on Yle Puheella vuosina 2016–2020 esitetty radio-ohjelma, jota pitivät toimittajat Susani Mahadura ja Yagmur Özberkan. Ohjelman toimittajat on palkittu Suomen Punaisen Ristin Inhimillinen kädenojennus -palkinnolla vuonna 2018. Ohjelmassa puhutaan rohkeasti ja avoimesti vaietuista aiheista, koska siinä halutaan antaa ääni heille, jotka eivät sitä yleensä yhteiskunnassa saa kuuluviin.
Aiheesta muualla

Mahadura & Özberkan Yle Areenassa
Moreenimedia: Radiojuontajat yhdistävät työn ja ystävyyden – ohjelma käsittelee aiheita, joista Suomessa ei ole puhuttu
Maailman kuvalehti: Susani Mahadura ja Yagmur Özberkan: "Välillä unohtuu että olemme työkavereita, emme siskoja"
Voima: Toistuva vihapuhe kovettaa kohteensa – Mediavaikuttajat Mahadura ja Özberkan ovat joutuneet oppimaan kuinka elää vihaisen palautteen kanssa
Wendigo

Taiteilijan näkemys Wendigosta.
Wendigo (myös Windigo, Windago, Windiga tai Witiko) on Pohjois-Amerikan ja Kanadan monien algonkin-kansojen tuntema myyttinen olento. Wendigo kuuluu osana eritoten creiden, inuitien ja ojibwojen perinteiseen kulttuuriin. Sitä on pidetty pahana yliluonnollisena voimana, joka vaeltaa pohjoisen metsissä ja käyttää ravinnokseen ihmislihaa. Wendigoilla on todettu olleen vahva yhteys talveen ja kylmyyteen sekä niiden mukana tulleeseen nälänhätään. Tarinoita Wendigosta elää yhä Kanadan ja Minnesotan metsissä ja preerioilla.
Maailman terveysjärjestö (WHO) tuntee Wendigon vakavana mielenterveydellisenä sairautena, jolla on oma kansainvälinen luokituksensa ja koodinsa "aikuisten käyttäytymishäiriöiden" tautiluokassa.
Synty ja historia

Perimätiedon mukaan Wendigo syntyi, kun taistelu henkiinjäämisestä sai inhimilliset olennot syömään toisiaan. Joidenkin arvelujen mukaan legenda Wendigosta oli luotu ainoastaan "varoitukseksi" kannibalismia vastaan.
Ensimmäinen maininta Wendigon kaltaisesta hirviöstä tuli ranskalaisilta jesuiitoilta talvella 1634–1635. Isä Paul Le Jeune kirjoitti hulluksi tulleesta innu-metsästäjästä, joka yritti syödä vaimonsa, veljensä ja lankonsa. Toinen maininta on vuodelta 1661. Pohjoisessa Quebecin provinssissa asuneet alkuperäisasukkat olivat kertoneet välttävänsä Tadoussacin ympäristöä, jossa ihmisissyöjähirviöt vaanivat. Montagnais-naskapien heimon mukaan kokonaisia sukuja oli joutunut kannibalismin uhreiksi. 1700-luvulla useat ojibwa-alkuperäisasukkaat tunnustivat eurooppalaisille pelkäävänsä pahaa yliluonnollista voimaa, josta he käyttivät nimeä Wiitikka. Tämä olento aiheutti suurten joukkojen keskuuteen levinneen Wendigo-hysterian.
Wendigon kerrotaan näyttäytyneen useita kertoja Rosesun kaupungin lähellä pohjoisessa Minnesotassa 1800-luvun lopulta aina 1920-luvulle asti. Jokaista Wendigosta tehtyä havaintoa seurasi selittämätön kuolemantapaus. Monet cree-alkuperäisasukkaat metsästivät Wendigoja 1900-luvulla. Eräs kuuluisimmista tämän lajityypin metsästäjistä oli cree-alkuperäisasukas, poppamies Jack Fiddler, joka omien sanojensa mukaan oli surmannut vähintään 14 Wendigoa. 1800-luvulta 1950-luvulle on todisteena hyvin dokumentoituja asiakirjoja, joissa on 70 mainintaa Wendigoiksi muuttuneista henkilöistä, joukossa myös useita naisia.
1950-luvulla saatiin vielä vahva näyttö syvään juurtuneesta Wendigo-myytistä ja sen aiheuttamasta joukkohysteriasta. Kanadalainen toimittaja kirjoitti paikallisessa sanomalehdessä Wendigon ilmestymisestä Ontarion metsiin ja sai yli tuhat saulteauxia (ojibwat) kauhun valtaan. He kokoontuivat suureksi ryhmäksi saadakseen toisistaan turvaa ja kieltäytyivät menemästä metsään, jossa Wendigo vaani heitä.
Kuvauksia Wendigosta

Legendan mukaan ihminen, joka sortuu nälissään syömään toisen ihmisen lihaa, muuttuu itse Wendigoksi, joka on tuomittu ikuiseen vaeltamiseen maan päällä ja sammumattomaan ihmislihan himoon, jota yksikään ateria ei tyydytä. Voimakkaimpien Wendigojen sanotaan pystyvän hallitsemaan säätä ja langettamaan pimeyden jo tunteja ennen auringonlaskua. Silminnäkijähavainnot Wendigosta vaihtelivat, mutta yleisimmät kuvaukset sisälsivät mainintoja ihmisen muotoisesta, 3–5 metriä pitkästä kelmeäihoisesta, tai joskus kokonaan karvojen peittämästä olennosta. Wendigon silmät on nähty hehkuvan punaisina, ja olennon sydäntä on luonnehdittu kylmäksi ja jäiseksi. Jättiläisen kimeän äänen pitkäkestoinen kaiku oli ukkoseen verrattava. Joidenkin havaintojen mukaan Wendigo näytti ihonväriltään mustalta.
Eri kertomusten perusteella Wendigo saattoi seurata uhriaan tuntikausia ja ajaa tämän hulluuteen ja epätoivoon nostattamalla uhriinsa kuumeen. Metsän pahan hengen kuiskaukset tuntuivat kuuluvan kaikkialta. Aina, kun uhri kääntyi katsomaan olkansa yli, Wendigo piiloutui lähimmän kiven tai puun taakse. Kun uhri oli loppuunajettu epätoivon ja pakokauhun myötä, Wendigo kävi hänen kimppuunsa ja silpoi hänet valtavilla kynsillään. Syötyään uhrinsa Wendigo jatkoi loputonta metsästystään. Se näyttäytyi lähinnä talvi-aikaan ja pystyi uimaan jääkylmissä vesissä.
Joidenkin kuvausten mukaan Wendigoksi muuttuminen tapahtui asteittain. Syyksi saattoi riittää epäonnistunut metsästysretki. Uuden persoonallisuuden valtaan joutuneen uhrin kannibalismi saattoi paljastua hänen suhtautumisestaan sukulaisiin, jotka hän näki ruokapöytään kuuluvana riistana. Jokunen tutkija piti Wendigoa pelkkänä murhaajana, joka ei syönyt uhrejaan.
Wendigo tunsi puut, pensaikot ja luolat. Joskus sen sanottiin asuvan hylätyssä kaivoksessa ja kuljettavansa uhrinsa sinne talviruoakseen. Siellä Wendigo ripusti heidät roikkumaan katosta kiinni jopa kahdeksi viikoksi.lähde?
Wendigo-psykoosi

Wendigo on herättänyt algonkin-kieliseen kulttuuriin sidoksissa olleen psykiatrisen käsitteen mielisairaudesta, joka paremmin tunnetaan Wendigo-psykoosina. Taudin oireina on mainittu mm. anoreksia ja unettomuus. Hoito tapahtui intiaaniyhteisöjen henkimiesten ja myöhemmin myös länsimaisten lääkärien valvonnassa. Jos parannuskeinot eivät tepsineet Wendigon valtaan joutunut surmattiin tulevien veritekojen estämiseksi. Oma yhteisö paloitteli uhrin pieniin palasiin ja poltti. Hänen jääkylmä sydämensä sulatettiin ja murskattiin. Usein tämä tehtiin hopeisella kepillä tai kirveellä.
Populaarikulttuurissa

Cthulhu-tarustossa wendigo tunnetaan nimillä Ithaqua ja Tuulessakulkija (engl. Wind-Walker). Se on arktisia alueita asuttava suuri muinainen, jolla on punaiset silmät ja räpylämäiset jalat, joilla se kykenee kävelemään ilmassa kuin kovalla maalla. Hahmon keksi August Derleth.
Stephen Kingin romaanissa Eksyneiden jumala wendigo on 12 metriä korkea, sarvipäinen ja keltaisen suomupeitteen peittämä hirviö, joka muuttaa ihmisen kosketuksellaan kannibaaliksi. Romaanin on tulkittu kuvaavan wendigoa paholaisena. Myös Kingin romaanissa Uinu, uinu lemmikkini viitataan wendigon läsnäoloon ja sen vaikutukseen tapahtumien kulkuun.
Wendigo esiintyy tietokonepelissä Warcraft 3 ja sen lisäosassa neutraalina hirviönä. Pelissä se muistuttaa hieman karhun ja vuohen yhdistelmää ja on hyvin suurikokoinen. Wendigoja nähdään myös vuoden 2015 selviytymiskauhupelissä Until Dawn sekä 2019 julkaistussa toimintaroolipelissä Fallout 76.lähde? Wendigo esiintyy myös tietokonepelissä Kona, jonka ovat kehittäneet Parabole ja Deep Silver vuonna 2016.
Wendigon kaltainen olento esiintyy Supernatural-televisiosarjan ensimmäisen kauden toisessa jaksossa. NBC:n televisiosarjassa Hannibal wendigoa muistuttava hahmo symbolisoi Hannibal Lecterin hahmoa Will Grahamin mielessä. Japanilaisessa anime-jatkumossa Digimon esiintyy digitaalinen hirviö nimeltä Wendigomon, ja My Little Pony: Ystävyyden taikaa -animaatiosarjassa esiintyy wendigoiksi kutsuttuja hirviöitä.lähde?
Politbyroo (podcast)

Politbyroo on itsenäistä tuotantoa oleva, kerran viikossa julkaistava politiikan ilmiöitä tarkasteleva podcast. Politbyroota tuottavat ja juontavat Sini Korpinen, Matti Parpala ja Juha Töyrylä.
Politbyroo on ilmestynyt syksystä 2016 alkaen, ja sen kuuntelumäärät ovat kasvaneet noin 20 000 kuunteluun kuukaudessa.
Podcast on osallistunut ajankohtaiseen poliittiseen keskusteluun muun muassa tekemällä syksyllä 2018 kevään 2019 eduskuntavaaleihin liittyvän podcast-sarjan, jossa käytiin läpi jokaisen eduskuntapuolueen valmistautuminen vaaleihin. Erikoisjaksoissa puolueidensa tilaa ja eduskuntavaalikuntoa olivat arvioimassa muun muassa keskustan entinen puoluesihteeri Jouni Ovaska sekä vasemmistoliiton puheenjohtaja Li Andersson. Lisäksi keväällä 2019 sekä Petteri Orpo että Antti Rinne osallistuivat Politbyroon pääministeritentteihin.
Linkkejä

Politbyroo Soundcloudissa
Sándor Weöres

| Sándor Weöres |
| --- | --- |
 Sándor Weöres, veistos Szombathelyssa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1913 Szombathely, Unkari
Kuollut: 1989 (75–76 vuotta) Budapest, Unkari
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sándor Weöres (1913 Szombathely, Unkari – 1989 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kirjailija, kääntäjä ja kirjastonhoitaja. Weöres oli kielellinen kokeilija, joka sovelsi erilaisia mittoja ja tyylilajeja. Hän käänsi unkariksi muun muassa William Shakespearea, William Blakea, Ezra Poundia ja Stéphane Mallarméta.
Suomennetut teokset

Kivi ja ihminen, suom. Béla Jávorszky ja Hannu Launonen, WSOY 1986 ISBN 951-0-13474-0
Kadonnut päivänvarjo, suom. Hannu Launonen, Helsinki: WSOY 2012 ISBN 978-951-0-39387-1 (Osa runoista julkaistu aiemmin suomeksi kokoelmassa Kivi ja ihminen)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sándor Weöres Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Edward Weston

Edward Weston vuonna 1915.
Edward Henry Weston (24. maaliskuuta 1886 – 1. tammikuuta 1958) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja.
Weston syntyi Illinoisissa ja sai ensimmäisen kameransa 16-vuotispäivänään; jo vuonna 1903 hänen kuviaan oli esillä Chicago Art Institutessa. Hän muutti vuonna 1906 Kaliforniaan ja nai vuonna 1909 Flora May Chandlerin, jonka kanssa hän sai neljä poikaa.
Vuosikymmeniä kestäneen tuotteliaan uransa jälkeen Weston otti viimeiset valokuvansa vuonna 1948. Hän kuoli 71-vuotiaana sairastettuaan Parkinsonin tautia.
Teoksia

Armco Steel, Ohio, 1922.
Nautilus, 1927.
Pepper No. 30, 1930.
Nude (Charis, Santa Monica), 1930.
Suomennettu artikkeli

Valokuvauksellinen näkeminen. Julkaisussa: Kuvista sanoin: ajatuksia valokuvasta. 2, koonnut Martti Lintunen. Helsinki: Suomen valokuvataiteen museon säätiö 1984 ISBN 951-9086-23-4
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Nathanael West

Nathanael West (17. lokakuuta 1903lähde? New York, New York, Yhdysvallat – 22. joulukuutalähde? 1940 El Centro, Kalifornia, Yhdysvallat), alkuperäiseltä nimeltään Nathan von Wallenstein Weinstein, oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän julkaisi neljän romaanin, lisäksi muun muassa novelleja ja näytelmiälähde? ja kirjoitti 1930-luvulla Hollywoodissa elokuvakäsikirjoituksia.
Westin vanhemmat olivat Liettuan juutalaisia, ja hänen äidinkielensä oli saksa. Lapsuudessaan ja nuoruudessaan West ei ollut juuri kiinnostunut koulusta ja opiskelusta mutta luki paljon. Hän yritti opiskelua eri oppilaitoksissa, mutta heikolla menestyksellä. Hän opiskeli Brownin yliopistossa ja matkusti opintojen päätyttyä Pariisiin, mutta oleskelu jäi vain kolmen kuukauden mittaiseksi, sillä hänen vanhempansa, jotka olivat tukeneet häntä taloudellisesti, ajautuivat 1920-luvun lopussa talousvaikeuksiin. West palasi syntymäkaupunkiinsa New Yorkiin, missä hän sai yöportieerin paikan Hotel Kenmore Hallista. Yötyö oli onnenpotku kirjailijanuran kannalta. Saadakseen aikansa kulumaan hiljaisina öinä West ryhtyi kirjoittamaan. Hän oli kirjoittanut läpi nuoruutensa, mutta aikaa ei ollut tarpeeksi. Ensimmäinen teos Balso Snellin unielämä ilmestyi vuonna 1931.
West kuoli 37-vuotiaana liikenneonnettomuudessa Kaliforniassa 22. joulukuuta 1940.
Tuotanto > Iisi miljoona

Westin romaani Iisi miljoona on amerikkalainen vastine sellaisten eurooppalaisten kirjailijoiden kuin Swiftin ja Bulgakovin parhaille satiireille. Teos repii rikki amerikkalaisen uskon siihen, että ryysyistä pääsee rikkauksiin olemalla oman onnensa seppä.
Teos kuvaa päähenkilönsä Lemuel Pitkinin yrityksestä menestyä ja ansaita rahaa äitinsä velkojen maksuun. Lemuel lähtee Uuden-Englannin syrjäseuduilta New Yorkiin ja kohtaa huijareita. Pian hän onkin vankilassa ja menettää tarinan edetessä hampaansa, toisen silmänsä, toisen peukalonsa ja toisen jalkansa. Lopulta monien yllättävien vaiheiden jälkeen kuollut Lemuel on noussut fasistidiktatuuriin ajautuneen Yhdysvaltojen myyttiseksi marttyyriksi.
Iisi miljoona on täynnä kummallisia henkilöitä ja juonenkäänteitä. Hiukan ennen kuolemaansa West myi teoksen elokuvaoikeudet kymmenellä tuhannella dollarilla Hollywoodiin. Sen filmatisoinnista ei koskaan tullut mitään, sillä se rikkoi kaikilta osin tuolloin vallinnutta ”Haysin ohjeistoa” vastaan. Hays Code oli elokuvantekijöitä sitonut eettinen ohjeistus.
Romaanit

Kaikki Westin neljä romaania on suomennettu:
The dream life of Balso Snell, 1931 – Balso Snellin unielämä, suom. Asmo Koste, Nastamuumio, 2003 ISBN 952-5083-16-0
Miss Lonelyhearts, 1933 – Vastaathan kirjeeseeni, Miss Lonelyhearts, suom. Antero Tiusanen, WSOY, 1966 – 3. p. 1983 ISBN 978-951-0-36289-1
A cool million, 1934 – Iisi miljoona  eli Lemuel Pitkinin monet menetykset, suom. Paavo Lehtonen, Love, 1980 ISBN 951-835-031-0 – 2. p. ISBN 978-951-0-37655-3
The day of the locust 1939 – Heinäsirkan aika, suom. Paavo Lehtonen, Love, 1979 ISBN 951-835-016-7 – 2. p. ISBN 978-951-0-35630-2
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Nathanael West on Wikiaineistossa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Fred West

Frederick Walter Stephen "Fred" West (29. syyskuuta 1941 Bickerton Cottage, Much Marcle, Herefordshire, Iso-Britannia – 1. tammikuuta 1995 Birminghamin vankila,  Birmingham, Iso-Britannia) oli englantilainen sarjamurhaaja. Hän syyllistyi ainakin 12 murhaan ja sai murhista syytteet, mutta teki itsemurhan hirttäytymällä sellissään Birminghamin vankilassa ennen lopullista oikeudenkäyntiä.
Westin vaimo Rosemary West tuomittiin marraskuussa 1995 elinkautiseen vankeuteen 10 murhasta, joista yksi oli hänen oma tyttärensä.