Riuttakalat
Riuttakalojen adaptaatioita > Väritys

Monet koralliriuttojen kalalajit ovat väritykseltään värikkäitä ja monenkirjavia, ja niillä on häikäiseviä ja omituisiakin värityksiä ja kuvioita. Tämä on selkeä vastakohta avovesikaloille, jotka ovat yleensä väriltään hopeanharmaita.
Kuvioilla on erilaisia tarkoituksia. Joskus ne auttavat kalaa maastoutumaan, kun kala lepää paikoissa, joissa on oikea tausta. Värityksen avulla kalat myös tunnistavat toistensa lajin lisääntymisaikana. Jotkin selkeästi erottuvia kuviot varoittavat saalistajia siitä, että kalalla on myrkylliset piikit tai sen liha on myrkyllistä.
Nelisilmäperhokalan (Chaetodon capistratus) suomenkielinen nimitys tulee vartalon kummallakin sivulla olevasta suuresta tummasta pisteestä kalan pyrstön lähellä. Näitä pisteitä ympäröi valkoinen rengas, joten ne muistuttavat kalan oikeita silmiä. Tämä voi johtaa saalistajan ajattelemaan, että kala on suurempi kuin se itse sekoittaen takaosan etuosaan. Nelisilmäperhokalan ensimmäinen reaktio taas on paeta, jolloin väärä silmäpiste on lähempänä saalistajaa kuin pää. Suurin osa petoeläimistä pyrkii hyökkämään uhrin silmiin, ja tämä valesilmä huijaa petoeläimen uskomaan, että kalat pakenevat pyrstö edellä. Kun pakeneminen ei ole mahdollista, perhoskala kääntyy joskus kohti saalistajaa ja laskee päänsä hyökkäystä valmistelevan härän tavoin, jolloin sen selkäevän piikit ovat täysin pystyssä. Tämä voi pelotella toista eläintä tai muistuttaa saalistajaa siitä, että perhokala on liian piikkinen syötäväksi.
Mandariinikalaa ei ole helppo nähdä sen pohjallasyöntitavan ja pienen kokonsa vuoksi, joka on vain noin 6 senttimetriä. Se syö pääasiassa pieniä äyriäisiä ja muita selkärangattomia, ja on siksi suosittu akvaariokala.
Aivan kuten joillekin saalislajeille on kehittynyt naamioväri tai -kuvio petoeläinten välttämiseksi, jotkut väijyvät saalistajat ovat kehittäneet naamioinnin, jonka avulla ne saalistavat. Scorpaenopsis oxycephala on väijyvä saalistaja, joka sulautuu hyvin sellaiseen merenpohjaan, joka on osittain korallien ja levien peitossa. Se vaanii merenpohjassa odottaen, että äyriäiset ja pienet kalat, kuten tokot, uivat ohitse. Toinen väijyvä saalistaja on seepra-antennikrotti (Antennatus striatus). Se makaa pohjassa ja heiluttavat näkyvästi siinä kiinni olevaa matoa muistuttavaa uloketta, joka on strategisesti sen suun yläpuolella. Normaalisti seepra-antennikrotit ovat noin 10 senttimetrin mittaisia, mutta ne voivat myös paisua pallokalojen tavoin.
Tokot pakenevat saalistajia kiilaamalla itsensä korallin rakoon tai hautautumalla osittain hiekkaan. Ne etsivät jatkuvasti saalistajia silmillään, joita ne voivat käännellä täysin toisistaan riippumatta. Scorpaenopsis oxycephala-lajin naamioväri voi estää tokkoa huomaamasta sitä, ennen kuin on liian myöhäistä.
Pantterisäppikalalla (Balistoides conspicillum) on vahvat leuat merisiilien, äyriäisten ja kovakuoristen nilviäisten murskaamiseen ja syömiseen. Sen kyljillä ja vatsapuolella on suuria, valkoisia pilkkuja tummalla taustalla, ja selkäpuolilla on mustia pisteitä keltaisella pohjalla. Tämä on eräänlainen suojaväri: alhaaltapäin valkoiset täplät näyttävät veden valaisemalta pinnalta; ja ylhäältäpäin kala sekoittuu enemmän alla olevaan koralliriuttaan. Kirkkaankeltainen suu voi karkottaa potentiaalisia saalistajia.