stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mercedes-Benz SL-sarja (W113)
Tekniset tiedot

| Mercedes-Benz | 230 SL | 250 SL | 280 SL |
| --- | --- | --- | --- |
| Valmistusvuodet:  | 03/1963 – 01/1967 | 11/1966 – 01/1968 | 11/1967 – 03/1971 |
| Korikoodi:  | W113.042 | W113.043 | W113.044 |
Moottori: : 6-sylinterinen rivimoottori (Nelitahtimoottori), Etumoottorirakenne
| Moottorimalli:  | M127.981 | M129.982 | M130.983 |
| Männänhalkaisija x Iskunpituus:  | 82 mm x 72,8 mm | 82 mm x 78,8 mm | 86,5 mm x 78,8 mm |
| Iskutilavuus:  | 2306 cm3 | 2496 cm3 | 2778 cm3 |
| Max. Teho @ rpm:  | 150 PS (110 kW; 148 hp) @ 5500 r/min | 150 PS (110 kW; 148 hp) @ 5500 r/min | 170 PS (125 kW; 168 hp) @ 5750 r/min |
| Max. Vääntö @ rpm:  | 196 Nm @ 4200 r/min | 216 Nm @ 4200 r/min | 240 Nm @ 4500 r/min |
| Puristus-suhde:  | 9.3 : 1 | 9.5 : 1 | 9.5 : 1 |
Polttoaineensyöttö: : Polttoaineen ruiskutus imusarjaan, mekaaninen 6-mäntäinen Bosch-ruiskutuspumppu
| Polttoainesäiliön tilavuus:  | 65 L | 82 L | 82 L |
| Venttiilikoneisto:  | SOHC, yksirivinen rullaketju | SOHC, kaksirivinen rullaketju | SOHC, kaksirivinen rullaketju |
Jäähdytys: : Vesi
Vaihteisto: : 4-vaihteinen manuaali, 4-vaihteinen automaatti tai 5-vaihteinen manuaali   takaveto, normaali akselivälitys-suhde 3.75:1 (saatavilla myös 3.69:1 tai 3.92:1)
Sähköjärjestelmä: : 12-volttinen
Etupyöräntuenta: : Kolmiovarsituenta, kierrejousitus, teleskooppi-iskunvaimentimet, kallistuksenvakaaja
Takapyöräntuenta: : Tasausjousella varustettu ala-nivelöity heiluriakseli, pitkittäistukivarret, kierrejousitus, teleskooppi-iskunvaimentimet
| Jarrut:  | Levy/Rumpujarrut (Ø 253 mm edessä, 230 mm takana), jarrutehostimet | Levyjarrut kaikissa pyörissä (Ø 273 mm edessä, 279 mm takana), jarrutehostimet | Levyjarrut kaikissa pyörissä (Ø 273 mm edessä, 279 mm takana), jarrutehostimet |
Ohjaus: : Kuulamutteriohjaus, ohjaustehostin saatavilla lisävarusteena
Korirakenne: : Itsekantava teräksinen kori
| Tyhjäpaino:  | 1300 kg   (kovakatto: +49 kg) | 1360 kg   (kovakatto: +49 kg) | 1360 kg   (kovakatto: +49 kg) |
| Kuormattu paino:  | 1650 kg | 1715 kg | 1715 kg |
| Raideväli etu/ taka:  | 1486 mm / 1487 mm | 1484 mm / 1485 mm | 1484 mm / 1485 mm |
Akseliväli: : 2400 mm
Pituus: : 4285 mm
Leveys: : 1760 mm
Korkeus: : 1305 mm
Rengaskoko: : 185 HR 14
| Huippunopeus:  | 200 km/h | 195 km/h | 200 km/h |
| Polttoaineenkulutus (arvio):  | 15.0 L/100 km | 16.0 L/100 km | 16.5 L/100 km |
| Hinta  Saksa:   USA:  | 22 200 DM  $7506−$7907, myöhemmin $6185−$6587 | 22 800 DM  $6485−$6897 | 24 300 DM  $6485−$6897, myöhemmin $7469−$7909 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz SL-sarja (W113) Wikimedia Commonsissa
John Hospers

John Hospers vuonna 1998.
John Hospers (9. kesäkuuta 1918 Pella, Iowa – 12. kesäkuuta 2011 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen filosofi ja poliitikko. Hän oli vuonna 1972 libertaarien presidenttiehdokkaana ja vielä vuonna 1974 ehdolla Kalifornian kuvernööriksi.
Hospers julkaisi useita kirjoja mm. estetiikasta. Hän toimitti 1980-luvun alusta 1990-luvun alkuun The Monist -lehteä. Hän oli Etelä-Kalifornian yliopiston emeritusprofessori.
Irvine

| Irvine |
| --- | --- |
 Irvinen monitoimitalo.

 Koordinaatit: 33°40′10″N, 117°49′23″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Kalifornia
Piirikunta:  Orange
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  170,74 km²
 – Josta vettä:  0,80 km² (0,52 %)
Korkeus:  17 m
Väkiluku (2020):  307 670
 – Väestötiheys:  1 810,46 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC−8 (kesäaika UTC−7)
 
 http://www.ci.irvine.ca.us/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Irvine on kaupunki Yhdysvaltain länsirannikolla sijaitsevassa Kalifornian osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuoden 2020 väestönlaskennassa 307 670.
Maantiede

Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan kaupungin pinta-ala on 170,74 km², josta 169,94 km² maata ja 0,8 km² vettä. Veden osuus pinta-alasta on 0,52 prosenttia.
Väestö

Irvinen asukasluku oli vuoden 2020 väestönlaskennassa 307 670. Kaupungin asukkaista 42,8 prosenttia aasialaisia, 39,3 prosenttia on valkoisia, 8,5 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 2,18 prosenttia afroamerikkalaisia. 80,2 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 33 vuotta.
Väestö > Asukasmäärän kehitys

| Irvinen asukasmäärän kehitys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  1970  |  1980  |  1990  |  2000  |  2010  |  2020  |
| Väestö | 10 081 | 62 127 | 110 330 | 143 072 | 212 375 | 307 670 |
| ±% | —     | +516.3% | +77.6% | +29.7% | +48.4% | +44.9% |
Muuta

Blizzardin studiot ja toimisto sijaitsevat Irvinessä.
Kuvia kaupungista

Maailmanpyörä Irvine Spectrum Centerin kauppakeskuksessa.
San Joaquinin luonnonsuojelualuetta.
Irvinen keskustaa.
Aiheesta muualla

Irvinen kaupungin virallinen sivusto
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kalifornian osavaltio
Ilmasto | 
Piirit | 
Talous | 
Vaalit | 
Maantiede | 
Hallinto | 
Kuvernöörit |
Historia | 
Politiikka | Teemasivu
| --- | --- |
Alueet:  Antelope Valley |  Big Sur |  Central Coast |  Channel Islands |  Coachella Valley |  Cucamonga Valley |  East Bay (SF) |  Etelä-Kalifornia |  Gold Country |  Los Angelesin suuralue |  Imperial Valley |  Inland Empire | Itäinen Kalifornia |  Keskuslaakso |  Kuolemanlaakso |  Los Angeles Basin | Lost Coast |   Mojave |  North Bay (SF) |  Owens Valley |  The Peninsula |  Pomona Valley |  Redwood Empire |  Russian River |  Sacramento Valley |  Salinas Valley |  San Diegon piirikunnan pohjoisosa |  San Fernando Valley |  San Franciscon lahden ympäristö |  San Gabriel Valley |  San Joaquin Valley |  Santa Clara Valley |  Shasta Cascade |  Sierra Nevada |  Piilaakso |  Pohjois-Kalifornia |  Sonoma Valley |  Tech Coast |  Tri-Valley |  Victor Valley |  Wine Country |  Yosemiten kansallispuisto
Kaupungit (suurimmat):  Bakersfield |  Chico |  Fresno |  Los Angeles-Long Beach-Glendale |  Modesto |  Napa |  Oakland-Fremont-Hayward |  Oxnard-Thousand Oaks-Ventura |  Redding |  Riverside-San Bernardino-Ontario | Sacramento-Roseville |  Salinas |  San Diego-Carlsbad-San Marcos |  San Francisco-San Mateo-Redwood City |  San José-Sunnyvale-Santa Clara | Santa Ana-Anaheim-Irvine |  Santa Barbara-Santa Maria |  Santa Cruz-Watsonville |  Santa Rosa-Petaluma |  Stockton |  Vallejo-Fairfield |  Visalia-Porterville |  Yuba City
Piirikunnat:  Alameda |  Alpine |  Amador |  Butte |  Calaveras |  Colusa |  Contra Costa |  Del Norte |  El Dorado |  Fresno |  Glenn |  Humboldt |  Imperial |  Inyo |  Kern |  Kings |  Lake |  Lassen |  Los Angeles |  Madera |  Marin |  Mariposa |  Mendocino |  Merced |  Modoc |  Mono |  Monterey |  Napa |  Nevada |  Orange |  Placer |  Plumas |  Riverside |  Sacramento |  San Benito |  San Bernardino |  San Diego |  San Francisco |  San Joaquin |  San Luis Obispo |  San Mateo |  Santa Barbara |  Santa Clara |  Santa Cruz |  Shasta |  Sierra |  Siskiyou |  Solano |  Sonoma |  Stanislaus |  Sutter |  Tehama |  Trinity |  Tulare |  Tuolumne |  Ventura |  Yolo |  Yuba
Antioch College

| Antioch College |
| --- | --- |

Perustettu:  1850, avattu uudelleen 2011
Opiskelijoita:  135 (syksy 2017)
Sijainti:  Yellow Springs, Ohio  Yhdysvallat
Osoite:  https://antiochcollege.edu
Antioch College on Yhdysvaltojen Ohion osavaltion Yellow Springsissä sijaitseva runsaan sadan opiskelijan liberal arts college. Se jatkaa samannimisen, vuonna 1850 perustetun ja vuonna 2007 suljetun arvostetun oppilaitoksen perinteitä.
Antioch College myöntää bachelor of arts -tutkintoja antropologian, historian, kirjallisuuden, media- ja kuvataiteiden, esittävän taiteen, filosofian, psykologian ja taloustieteen aloilla, sekä bachelor of science -tutkintoja biolääketieteessä ja ympäristötieteessä.
Historiaa

Antioch Collegen perusti vuonna 1853 Yhdysvaltojen koulujärjestelmän uranuurtajana tunnettu Horace Mann. Hän otti koulun motoksi ”On häpeä kuolla ennen kuin on saavuttanut jonkin voiton ihmisyydelle” (engl. Be ashamed to die until you have won some victory for humanity), ja hänen esikuvanaan oli jo parisataa vuotta aiemmin perustettu Harvardin yliopisto. Oppilaitos oli uskonnollisesti tunnustukseton ja monin tavoin aikaansa edellä radikaaleine ajatuksineen. Se oli muun muassa yksi ensimmäisistä amerikkalaiscollegeista, jotka ottivat myös naisia opiskelijoikseen, ja se suosi jo varhain demokraattista päätöksentekoa, jossa myös opiskelijoilla oli mahdollisuus vaikuttaa koulunsa asioihin. Koulu kärsi jatkuvista talousvaikeuksista niin, että se jouduttiin usein sulkemaan joksikin ajaksi. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen johtajaksi tullut Arthur Morgan kehitti opintojärjestelmän, jossa opiskelijat olivat vuoroin palkallisessa työssä, vuoroin koulussa. Työkokemus antoi käytännön valmiuksia ja auttoi opintokustannuksen maksamisessa, jolloin oppilaitos ei ollut kovin riippuvainen ulkopuolisista lahjoittajista.
Historiaa > 1950- ja 1960-luku

Antioch College oli suosionsa huipulla heti toisen maailmansodan jälkeen aina 1960-luvulle asti, jolloin opiskelijoita oli toista tuhatta kerrallaan. Koulun entisinä opiskelijoina tulivat tunnetuiksi Martin Luther Kingin puoliso Coretta Scott King, evoluutiobiologi Stephen Jay Gould ja Hämärän rajamailla -televisiosarjan luoja ja juontaja Rod Serling.
Oppilaitoksen vaikutuspiirissä vietti lapsuuttaan näyttelijä John Lithgow, jonka näyttelijäisä Arthur Lithgow opetti siellä teatteriaineita ja perusti vuonna 1952 Antioch Collegen Shakespeare-festivaalin. Vuonna 1954 Jean Sibeliuksen musiikki Shakespearen näytelmään Myrsky sai Pohjois-Amerikan kantaesityksensä Antiochin festivaaleilla. Teoksen esitti Cincinnatin sinfoniaorkesteri johtajanaan Thor Johnson.
Historiaa > Antioch University

Vuonna 1964 Antioch hankki omistukseensa Vermontin osavaltiossa toimineen Putney School of Educationin, josta alkoi muodostua Antioch University -nimellä toimivien korkeakoulujen ketju ympäri Yhdysvaltoja. Niitä perustettiin useita kymmeniä, mutta monet niistä jäivät hyvin lyhytikäisiksi ja vain muutama on jäljellä, monet nykyisin eri nimellä, kuten Antioch Law School -nimeä käyttänyt lakitieteellinen korkeakoulu Washington D.C.:ssä, joka tunnetaan nykyisin nimellä David A. Clarke School of Law. Entinen Antioch Putney toimii nykyisin New Hampshiren Keenessä nimellä Antioch University New England, ja muut nimeä Antioch University käyttävät oppilaitokset sijaitsivat 2010-luvun lopulla Kalifornian Santa Barbarassa ja Los Angelesissa,  Washingtonin osavaltion Seattlessa sekä Ohion Yellow Springsissä, alkuperäisen Antioch Collegen kotikaupungissa.
Historiaa > Antioch Collegen kuihtuminen

Antioch Collegen ja Antioch Universityn hyvä kehitys kääntyi vuonna 1973, kun presidentti Richard Nixonin opintotukileikkaukset ja koulun sisäiset valtataistelut alkoivat vaikuttaa hakijamäärään. 1980-luvun puoleenväliin mennessä Antioch Collegen opiskelijamäärä vakiintui viiden-kuudensadan paikkeille. Vuosituhannen vaihteeseen tullessa opiskelijamäärä saatiin hienoiseen nousuun ja koulukiinteistöjä korjattiin parantuneella tulorahoituksella, kunnes vuonna 2001 hakijamäärä alkoi taas laskea. Kriisisuunnitelmista huolimatta Antioch Collegen opiskelijamäärä jatkoi jyrkkää laskua 2000-luvulla, kunnes koulun toiminta päätettiin lakkauttaa vuonna 2008. Tuolloin opiskelijamäärä oli enää pari sataa, runsas kolmannes siitä mitä se oli ollut vain kuusi vuotta aiemmin.
Historiaa > Uusi Antioch College 2011

Varakkaat entiset opiskelijat ostivat oikeudet Antioch College -nimeen, ja oppilaitos avattiin entisissä tiloissaan uudelleen vuonna 2011 itsenäisenä nelivuotisena collegena niin, ettei sillä ole enää mitään tekemistä Antioch Universityn kanssa. Opiskelijamäärä kasvoi 2010-luvun mittaan vain vähän yli sataan, ja koulun tulevaisuus on epävarma.
Tunnettuja entisiä opiskelijoita

Lähde:
Mario Capecchi, Nobel-palkittu geneetikko
Clifford Geertz, antropologi
Stephen Jay Gould, evoluutiobiologi
José Ramos Horta, Itä-Timorin entinen presidentti ja rauhannobelisti
Jorma Kaukonen, rock-kitaristi
Joseph Warren Keifer, kenraali ja poliitikko
Coretta Scott King, ihmisoikeusaktivisti
John Korty, elokuvaohjaaja
Allan Pred, maantieteilijä
Cliff Robertson, näyttelijä
Rod Serling, televisioesiintyjä
Mark Strand, runoilija
Mia Zapata, rocklaulaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antioch College Wikimedia Commonsissa
FK Be1

Futbolo klubas Be1 on liettualainen jalkapalloseura Jonavasen kaupungista. Seura pelaa Liettuan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Pirma lygassa. Seura on perustettu vuonna 2012.
Kausi

| Kausi | Sarjataso | Liiga | Paikka | Linkki |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2012. | 2. | Pirma lyga | 6. |  |  |

| 2017. | 3. | Antra lyga | 1. |  |  |
| 2018. | 2. | Pirma lyga | 10. |  |  |
| Kausi | Sarjataso | Liiga | Paikka | Linkki |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2021. | 3. | Antra lyga | 2. |  |  |
| 2022. | 2. | Pirma lyga | 4. |  |  |
| 2023 | 2. | Pirma lyga | 2. |  |  |

| Kausi | Sarjataso | Liiga | Paikka | Linkki |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | 2. | Pirma lyga | 2. |  |
Aiheesta muualla

be1.lt
Facebook
1lyga.lt
Pirma lygan joukkueet
Atmosfera  BFA  Babrungas  Banga B  FK Be1  FK Garliava FK Ekranas  Minija  Neptūnas  Nevėžis  Panevėžys B  Riteriai  Šiauliai B  [[]]   [[]]  Žalgiris B
Homestead Act

Homestead Actin ensimmäinen sivu.
Homestead Act (”pientilalaki”) oli Yhdysvalloissa vuonna 1862 vahvistettu laki, jonka mukaan jokaisella oli oikeus saada hakemuksesta liittovaltiolta 160 eekkeriä (noin 65 hehtaaria) viljelymaata asuttuaan sillä ensin viisi vuotta. Yhdysvalloissa nimitystä homestead käytetään erityisesti tämän lain nojalla muodostetuista pientiloista.
Lain tausta

Alun perin Yhdysvaltojen maanjakopolitiikkana oli myydä valtion maita uudisasukkaille tulojen keräämiseksi valtiolle. Vuoden 1785 säännöksen mukaan yksi henkilö sai ostaa vapaata maata enintään 640 eekkeriä (vuodesta 1800 alkaen 320 eekkeriä) yhden dollarin eekkerihinnalla. Vuonna 1854 hintoja laskettiin vähän kysyttyjen maa-alueiden osalta, mutta useimmille viljelijöiksi haluaville ne olivat silti edelleen liian kalliita.
Maan länsiosissa sijainneiden valtion maiden ilmaista jakamista halukkaille vaadittiin pitkin 1800-luvun alkupuoliskoa, mutta maan itäosien maanomistajat ja työnantajat sekä varsinkin Etelävaltioiden orjanomistajat vastustivat sitä, sillä se olisi aiheuttanut työvoiman virtaamisen pois itärannikolta ja laskenut vanhojen maaomistusten arvoa. Lakiesitys maanjaosta hyväksyttiin Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1852, 1854 ja 1859, mutta jokaisella kerralla senaatti hylkäsi sen. Vuonna 1860 laki hyväksyttiin molemmissa kamareissa, mutta presidentti James Buchanan esti sen voimaantulon veto-oikeudellaan. Kun Etelävaltiot sisällissodan seurauksena irtaantuivat liittovaltion päätöksenteosta, republikaaninen puolue pystyi ajamaan maanjakolain läpi. Presidentti Abraham Lincoln allekirjoitti Homestead Actin 20. toukokuuta 1862.
Maan jakamisen ehdot

Lain mukaan 160 eekkerin maa-alan hakemiseen oli oikeutettu jokainen 21 vuotta täyttänyt tai perheen päämies, joka oli Yhdysvaltain kansalainen tai hakenut kansalaisuutta, eikä ollut ”kantanut asetta” Yhdysvaltoja vastaan. Maan sai omakseen parannettuaan sitä, rakennettuaan sinne 12x14 jalan kokoisen asumuksen sekä asuttuaan sillä ja viljeltyään sitä vähintään viisi vuotta. Paikalliseen maatoimistoon jätettävässä hakemuksessa oli todistettava viiden vuoden asuminen ja maan parantaminen sinä aikana. Maasta ei joutunut maksamaan mitään, mutta hakijan oli maksettava vähäinen asiakirjojen rekisteröintimaksu. Prosessin alussa oli maksettava 12 dollaria ja lopullista omistusoikeutta haettaessa viiden vuoden kuluttua kuusi dollaria lisää. Maiden hakemiseen olivat oikeutettuja myös vastasaapuneet siirtolaiset, naimattomat naiset ja vapautetut orjat.
Vaihtoehtoisesti maan sai omakseen jo kuuden kuukauden asumisen jälkeen, jos maksoi siitä 1,25 dollaria eekkeriltä. Sisällissodan jälkeen Pohjoisvaltioiden joukoissa palvelleiden sotilaiden kohdalla palvelusaika voitiin vähentää viiden vuoden odotusajasta. 160 eekkerin raja johtui siitä, että sen katsottiin tuolloin vastaavan suunnilleen suurinta alaa, jota yksi perhe kykenisi yksinään viljelemään. Lisäksi Yhdysvalloissa tuolloin ja edelleen käytössä oleva maanmittausjärjestelmä jakaa kaiken maan 640 eekkerin eli yhden neliömailin kokoisiin suorakaiteen muotoisiin alueisiin. 160 eekkeriä vastasi tasan yhtä neljännestä tästä perusyksiköstä.
Lain soveltaminen

Homestead Actin nojalla jaetut maapalstat sijaitsivat pääosin Keskilännessä, Suurten tasankojen alueella ja Yhdysvaltain läntisissä osissa. Ongelmana oli, että köyhemmän maaperän alueilla 160 eekkeriä ei useinkaan riittänyt tuottamaan tarpeeksi viljelijän elättämiseen. Myöhemmin kongressi joutui säätämään täydentäviä lakeja, jotka sallivat Yhdysvaltain tietyissä osissa yli 160 eekkerin maa-alueiden jakamisen. Lisäksi maanjaosta vastannut virasto (General Land Office) ei kyennyt estämään keinottelijoiden harjoittamaa järjestelmän hyväksikäyttöä. 1800-luvun lopussa syntyi niin sanottuja maaryntäyksiä, kun aiemmin suljettuja hedelmällisiä maa-alueita (usein entisiä intiaanireservaatteja) avattiin, ja uudisasukkaat riensivät valtaamaan parhaat maapalat voidakseen vaatia niitä itselleen Homestead Actin nojalla. Kuuluisin tapaus on vuoden 1889 Oklahoman ryntäys.
1800-luvun loppuun mennessä Homestead Actin nojalla jaettiin noin 80 miljoonaa eekkeriä maata noin 600 000 hakijalle. Vuoteen 1934 mennessä oli jaettu 270 miljoonaa eekkeriä maata, mikä vastasi kymmenesosaa valtion omistamasta maa-alasta Yhdysvalloissa. Maita jaettiin 30 osavaltion alueella, suhteessa eniten Nebraskassa, jossa homestead-maat käsittivät 45 prosenttia koko osavaltion pinta-alasta. Homestead Act lisäsi siirtolaisuutta Yhdysvaltoihin, sillä helppo mahdollisuus saada maaomaisuutta houkutteli ihmisiä eri puolilta maailmaa. Se myös edisti maatalouden kehitystä Yhdysvalloissa.
Vuonna 1934 säädettiin Taylor Grazing Act -niminen laki, joka siirsi suurimman osan valtion maista pois yhteismaakäytöstä. Sen jälkeen uusia homestead-maita jaettiin enää hyvin vähän, varsinkin kun 1930-luvun lama ja Keskilännen tomumyrskyt vähensivät maanviljelyn suosiota. 1900-luvun jälkipuoliskolla homestead-maita oli saatavissa enää lähinnä Alaskassa. Maan jakaminen Yhdysvalloissa lopetettiin lopullisesti vuonna 1976 säädetyllä Federal Land Policy and Management Act -lailla. Alaskan osalta laki määrättiin astumaan voimaan kymmenen vuoden viiveellä vuonna 1986. Kaikkiaan Homestead Actin nojalla jätettiin yli sadan vuoden aikana noin kaksi miljoonaa maahakemusta, joista noin 40 prosenttia hyväksyttiin.
Yksi ensimmäisistä homestead-maista luovutettiin Daniel Freeman -nimiselle miehelle lähellä Nebraskan Beatricea. Hän jätti hakemuksensa 417 muun henkilön tavoin 1. tammikuuta 1863, jolloin laki oli ensimmäistä päivää voimassa. Vuonna 1936 Yhdysvaltain sisäministeriö julisti hänet virallisesti ensimmäiseksi hakijaksi ja hänen tilansa paikalle perustettiin Homestead National Monument -niminen museo. Viimeisen Homestead Actin mukaisen maapalstan sai Kenneth Deardorff Alaskan Stony River -joen varrelta vuonna 1988. Hän oli jättänyt hakemuksensa 1974.
Lähteet ja huomautukset

1 2 3 4 5 6  Homestead Movement (englanniksi) Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 15.2.2014.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Teaching With Documents: The Homestead Act of 1862 (englanniksi) Yhdysvaltain kansallisarkisto. Viitattu 15.2.2014.
↑  Itse asiassa laki mainitsi vain 12x14-mitat ilman mittayksikköä. Tämä porsaanreikä mahdollisti myöhemmin väärinkäytökset, kun jotkut katsoivat lain tarkoittavan tuumia eikä jalkamittoja.
1 2  About the Homestead Act (englanniksi) Homestead National Monument of America. Yhdysvaltain kansallispuistovirasto. Viitattu 16.2.2014.
1 2 3 4  Frequently Asked Questions (englanniksi) Homestead National Monument of America. Yhdysvaltain kansallispuistovirasto. Viitattu 15.2.2014.
↑  Homesteading Significance (englanniksi) Homestead National Monument of America. Yhdysvaltain kansallispuistovirasto. Viitattu 16.2.2014.
↑  The Last Homesteader (englanniksi) Homestead National Monument of America. Yhdysvaltain kansallispuistovirasto. Viitattu 16.2.2014.
Aiheesta muualla

Aiheeseen liittyviä artikkeleita ja tilastoja (englanniksi) Homestead National Monument of America. Yhdysvaltain kansallispuistovirasto.
Nebraskalaiselle Daniel Freemanille vuonna 1868 myönnetty todistus 160 eekkerin maa-alueen omistusoikeudesta. Freeman katsottiin myöhemmin ensimmäiseksi Homestead Actin mukaiseksi maanhakijaksi.
Amerikanvihervarpunen

| Amerikanvihervarpunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Vihervarpuset Spinus
Laji::  pinus
Kaksiosainen nimi
 Spinuss pinus  (Wilson, 1810) 
Synonyymit
 Carduelis pinus 

Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikanvihervarpunen (Spinus pinus) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Amerikanvihervarpusta tavataan Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amerikanvihervarpunen Wikimedia Commonsissa
Doug Jones (poliitikko)

| Doug Jones |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva vuodelta 2018.
Yhdysvaltain senaattori Alabamasta
 3. tammikuuta 2018 – 3. tammikuuta 2021  
Edeltäjä:  Luther Strange
Seuraaja:  Tommy Tuberville
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gordon Douglas Jones
Syntynyt: 4. toukokuuta 1954 (ikä 70) Fairfield, Alabama, Yhdysvallat
Puoliso:  Louise New (vih. 1992)
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Uskonto:  metodismi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.jones.senate.gov
Gordon Douglas ”Doug” Jones (s. 4. toukokuuta 1954 Fairfield, Alabama) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja toinen Alabaman osavaltion edustajista Yhdysvaltain senaatissa. Jones valittiin senaattiin joulukuussa 2017 järjestetyissä ylimääräissä vaaleissa, joilla täytettiin Yhdysvaltain oikeusministeriksi siirtyneen Jeff Sessionsin jättämä virka. Jones oli ehdolla vuoden 2020 vaaleissa täydelle kaudelle, mutta hävisi vaalit Tommy Tubervillelle. Jonesin senaattorinkausi päättyi tammikuussa 2021.
Jones opiskeli 1970-luvulla Alabaman ja Samfordin yliopistoissa Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli pitkään lakimiehenä ja syyttäjänä.
Aiheesta muualla

Doug Jonesin kotisivut (englanniksi)
Richard Shelby

| Richard Shelby |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva vuodelta 2011.
Yhdysvaltain senaattori Alabamasta
 1987-1-33. tammikuuta 1987 – 2023-1-33. tammikuuta 2023  
Edeltäjä:  Jeremiah Denton
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Alabaman 7. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 1979 – 3. tammikuuta 1987  
Edeltäjä:  Walter Flowers
Seuraaja:  Claude Harris, Jr.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1934 (ikä 90) Birmingham, Alabama, Yhdysvallat
Puoliso:  Annette Nevin (1960–)
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  republikaanit (1994–) demokraatit (ennen 1994)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Richard Craig "Dick" Shelby (s. 6. toukokuuta 1934 Birmingham, Alabama) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti Alabamaa vuosina 1979–1987 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja vuosina 1987–2023 senaatissa.
Shelby syntyi Birminghamissa, Alabamassa, ja valmistui Arizonan yliopistosta vuonna 1957. Hän on ammatiltaan lakimies. Shelby siirtyi senaattorina istuessaan 9. marraskuuta 1994 demokraattipuolueesta republikaanipuolueeseen. Hänet valittiin senaattiin uudelleen viimeksi vuonna 2017 alkavalle kaudelle, joka päättyy tammikuussa 2023.
Shelby asuu Tuscaloosassa vaimonsa Annetten kanssa. Heillä on kaksi poikaa, Richard Jr. ja Claude Nevin, joista jälkimmäisellä on puolisonsa Lisan kanssa tytär ja poika.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard Shelby Wikimedia Commonsissa
Shelbyn viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)