stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gynekologia

Gynekologiassa hoidetaan naisia
Gynekologia (kreikan sanoista γυνή gynē ’nainen’, genetiivissä γυναικός gynaikos, ja λόγος logos ’oppi’) eli naistentautioppi on lääketieteen ala, joka käsittää naisen sukuelinten sairaudet, sekä sisältää myös raskausaikaan ja synnytyksiin, vaihdevuosien ongelmiin, ehkäisyyn sekä perhesuunnitteluun liittyviä häiriöitä, sairauksia, ja tutkimusta, samoin kuin eri sairauksien vaativien leikkaushoitojen suunnittelun ja toteutuksen. Gynekologian tutkimusalaan kuuluvat muun muassa emättimen ja kohdunseudun sairaudet sekä synnyttäminen. Erilaiset kivut ja poikkeavat vuodot ovat tavallisimpia gynekologilla käynnin aiheita. Esimerkiksi runsaat tai epäsäännölliset kuukautiset, kuukautisten poisjäänti tai normaalista poikkeava valkovuoto on syytä tutkia.  Alan erikoislääkäriä kutsutaan gynekologiksi. Vastaavaa oppia miehen sukupuolielimistä kutsutaan andrologiaksi.
Gynekologisia sairauksia

Sukuelinten syöpä ja syöpää edeltävät sairaudet, mukaan lukien munasarjat, munanjohtimet, kohtu, kohdunkaula, emätin ja vulva
Inkontinenssi
Amenorrea (kuukautisten puuttuminen)
Dysmenorrea (kivuliaat kuukautiset)
Menorragia (raskaat kuukautiset)
Endometrioosi
Lapsettomuus
Munasarjojen monirakkulaoireyhtymä
Lantion elinten prolapsi
Emättimen infektiot (emätintulehdus), kohdunkaulan ja kohdun tulehdukset
Virtsatieinfektio ja lantion tulehdukselliset sairaudet
Kuukautisia edeltävä oireyhtymä
Muut emättimen sairaudet
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terveyskirjasto – Gynekologinen tutkimus
Väestöliitto – Gynekologinen tutkimus (Arkistoitu – Internet Archive)
Luis Muriel

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Luis Fernando Muriel Fruto
Syntymäaika: 16. huhtikuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Santo Tomás, Kolumbia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Junioriseurat
2001–2008: Atlético Junior
2008–2009: Deportivo Cali
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2010 | Deportivo Cali | 11 | (9) |
| 2010–2015 | Udinese | 57 | (15) |
| 2010–2011 | → Granada | 7 | (0) |
| 2011–2012 | → Lecce | 29 | (7) |
| 2015 | → Sampdoria | 16 | (4) |
| 2015–2017 | Sampdoria | 63 | (17) |
| 2017–2019 | Sevilla | 35 | (8) |
| 2019 | → Fiorentina | 19 | (6) |
| 2019– | Atalanta | 141 | (54) |
Maajoukkue
| 2009–2011 |  Kolumbia U-20 | 6 | (4) |
| 2012– |  Kolumbia | 45 | (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. joulukuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 31. joulukuuta 2023.
Luis Fernando Muriel Fruto (s. 16. huhtikuuta 1991 Santo Tomás, Kolumbia) on kolumbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Muriel aloitti uransa Deportivo Calissa, jossa hän teki Liga Postobon I:ssä kymmenessä ottelussa yhdeksän maalia. Hän siirtyi seurasta italialaiseen Udineseen vuonna 2010. Muriel kävi Udinesesta myöhemmin lainalla Espanjan Granadassa sekä Italian Leccessä ja Sampdoriassa, joista viimeksi mainittu osti hänet itselleen kesällä 2015. Vuodet 2017–2019 Muriel edusti espanjalaisseura Sevillaa mutta pelasi kevätkauden 2019 lainalla Italiassa Fiorentinan joukkueessa. Kesällä 2019 hän siirtyi Atalantaan.
Muriel on pelannut vuoden 2023 loppuun mennessä Serie A:ssa viidessä seurassa yhteensä 325 ottelua ja tehnyt 103 maalia. Primera Divisiónissa pelaamissaan 38 ottelussa hän on tehnyt kahdeksan maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut Sevillassa kahdeksan ottelua ilman maaleja sekä Atalantassa 18 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia. Eurooppa-liigaa hän on pelaannut Sevillassa viisi ottelua ja tehnyt kaksi maalia sekä Atalantassa kymmenen ottelua, joissa hän on viimeistellyt seitsemän maalia.
Muriel on pelannut Kolumbian alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa muun muassa nuorten MM-kisoissa 2011, joissa hän teki ensimmäisessä ottelussaan Ranskaa vastaan kaksi maalia.
Muriel pelasi Kolumbian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2012 Ecuadoria vastaan. Hän kuului Kolumbian joukkueeseen Copa Américassa vuosina 2015 ja 2019 mutta sai erittäin vähän peliaikaa. Jälkimmäisessä turnauksessa hän sai polvivamman heti ensimmäisen ottelun alkupuolella. MM-kilpailuissa 2018 hän tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa.  Copa Américassa 2021 hän pelasi neljässä ottelussa Kolumbian saavuttaessa pronssia.
Hiukan pesäpallostadion

| Terrafame Stadion |
| --- | --- |
 Hiukan uusittu pesäpallostadion vuonna 2023.
Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Tervatie 1 88600 Sotkamo
Koordinaatit:  64.129166°N, 28.381473°E
Omistaja:  Sotkamon kunta
Kenttä:  hiekkatekonurmi
Käyttäjät
 Pesäpallo:   Sotkamon Jymy   Vuokatin Veto 
Katsojakapasiteetti
 4 500 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Hiukan pesäpallostadion, sponsorinimeltään Terrafame Stadion sijaitsee Sotkamon kunnassa, Sapsojärven rannalla. Se toimii miesten Superpesiksessä pelaavan Sotkamon Jymyn kotiotteluiden pelikenttänä. Stadionin ensimmäinen tekonurmi oli väriltään vihreä, mutta se vaihdettiin kesällä 2009 violettiin. Vuokatin matkailusivuilla arvellaan, että tämä on maailman ainoa violetti tekonurmi. Kenttä toimii kotikenttänä Sotkamon Jymylle, joka on voittanut pesäpallon Suomen mestaruuden jo 20 kertaa historian saatossa. Sotkamon pesäpallostadionilla on tehty lukuisia kertoja suomalaista urheiluhistoriaa. Kentän vieressä sijaitseva Sapsojärvi tunnetaan jymyläisten kultakylpypaikkana. Stadionin yleisöennätys on 6 987 katsojaa vuoden 1998 Itä–Länsi-ottelussa. Yleisöennätys Jymyn otteluissa on 6 374 katsojaa vuoden 1993 toisessa finaalissa Imatran Pallo-Veikkoja vastaan.
Historia

Talvi- ja jatkosodan jälkeen Sotkamon kirkonkylään, Sapsojärven rannalle, Hiukkaan, alettiin rakentaa urheilukenttää. Kenttä rakennettiin talkootyönä ja rakentamiseen osallistui 176 kyläläistä, joista jotkut saattoivat tehdä töitä jopa 100 tuntia. Kentälle kuljetettiin kuorma-autoilla 212 kuormaa savea ja lisäksi rakentamiseen tarvittiin hiekkaa, sahanpuruja ja hiilimurskaa pinnoitteeksi. Kentälle rakennettiin astettain ylöspäin kohoava katsomo, jonka yhdeksässä penkkirivissä oli tilaa 300 katsojalle. Kentälle tarvittava puutavara saatiin suurimmaksi osaksi lahjoituksina sotkamolaisilta yrityksiltä. 1980-luvun lopulla Hiukkaan rakennettiin nykyaikainen katsomo joka oli katsojakapasiteetiltaan selvästi isompi ja vuonna 1994 kentälle saatiin myös hiekkatekonurmi.
Syksyllä 2021 aloitettiin stadionin katsomon purkutyöt ja uusi katettu katsomo valmistui kesällä 2022.
Kuvia

Kuva Sotkamossa pelatusta A-poikien Itä-Länsi -ottelusta vuodelta 2012
Vanhan stadionin kakkospuoli
Vanha stadion kolmospuolelta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiukan pesäpallostadion Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Hiukan pesäpallostadion (Q11863464)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: stadion
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Sotkamo
sijainti: Sotkamon kirkonkylä
katuosoite: Tervatie 1, 88600 Sotkamo
koordinaatit: 64°07′47″N 28°22′53″E﻿ / ﻿64.12979°N 28.38125°E﻿ / 64.12979; 28.38125
Unissakävelijä

Unissakävelijä (it. La Sonnambula) on Vincenzo Bellinin säveltämä ooppera. Libreton on kirjoittanut Felice Romani, ranskalaisen Eugène Scriben teoksen pohjalta. Oopperaa esitetään nykyään säännöllisesti.
Oopperan synty ja musiikki

Säveltäjän alkuperäinen suunnitelma oli yhdessä Romanin kanssa työstää ooppera Victor Hugon näytelmän Hernanin pohjalta, mutta sensuurin mahdollisuus sai kaksikon kääntämään katseensa Eugène Scriben ja Jean-Pierre Aumerin baletti-pantomiimiin nimeltä La somnambule, ou L'arrivee d'un nouveau seigneur. Bellini sävelsi Unissakävelijän Milanon Teatro Carcanolle esitettäväksi kaudelle 1830–31. Bellini vaati tekstiltä paljon ja Romani saikin kirjoittaa Unissakävelijän viimeisen cabaletan uudestaan kahdeksan kertaa. Hänellä oli sävellystyössä mielessään tietyt laulajat ja Aminan (kuten Normankin) hän loi yhdelle valovoimaisimmista sopraanoista kautta aikain, Giuditta Pastalle. Hän ja Elvinon roolin luonut Giovanni Battista Rubini olivat laulaneet jo kauden aikaisemmassa menestysteoksessa, Donizettin Anna Bolenassa joulukuussa. Molempien kyvyt antoivat Bellinille mahdollisuuden kirjoittaa heidän rooleilleen osuuksia, jotka ovat vaativuudessaan huimia. Musiikin vaikeus ja luonne verrattuna säveltäjän edelliseen työhön (Capuletit ja Montecchit) olivatkin todennäköisesti osaksi varsinkin Pastan taituruuden tuomien mahdollisuuksien vaikutusta. Mihail Glinka kommentoi seuraamansa esityksen "saaneen yleisön kyynelehtimään ekstaattisessa tunnekuohussa". Aminaa on luonnehdittu yhdeksi täydellisimmistä sopraanorooleista italialaisessa oopperassa. Juonen osittaisesta epäuskottavuudesta huolimatta hahmossa ja sille sävelletyssä musiikissa on voimaa  ja tunnetilojen skaala laaja – unohtamatta säihkyviä koloratuuraosuuksia. Hieman vähemmän räiskyvälle Elvinolle sävellettyä musiikkia luonnehtivat pitkät melodiat, Bellinin musiikissa myöhemmin yhä enemmän etualalle noussut piirre. Elvinon rooli kysyy poikkeuksellisen korkeaa rekisteriä ja nykyään se yleensä transponoidaan alemmas.
Oopperan synty ja musiikki > Musiikillisia huippukohtia

"Care compagne...", Aminan aaria ensimmäisessä näytöksessä
"Prendi, l'anel ti dono", Elvinon aaria ensimmäisessä näytöksessä
Hahmot

Amina, Teresan kasvattama orpo – sopraano
Kreivi Rodolfo, kylän kurko – basso
Teresa, mylläri – mezzosopraano
Elvino, rikas maanomistaja – tenori
Lisa, majatalonemäntä – sopraano
Alessio, kyläläinen – basso
Notaari – tenori
Synopsis > Tapahtumapaikka ja -aika

Sveitsiläinen kylä, ajankohta tarkemmin määrittelemätön.
Synopsis > Toinen näytös

Pieni joukko kyläläisiä matkaa metsän siimeksessä kohti linnaa, jossa he toivovat voivansa taivutella kreivin puolustamaan Aminan kunniaa. Muiden jatkaessa matkaa Amina ja Teresa jäävät paikoilleen. Elvino ilmestyy paikalle läheiseltä tilaltaan – Amina ja Elvino käyvät entisenlaisen keskustelun, joka ei johda mihinkään. Kauempaa kuuluu kreiviä ylistäviä lauluja. Elvino ottaa Aminalta takaisin antamansa sormuksen ja he eroavat surullisina eri suuntiin. Kylässä Alessio hakkailee edelleen Lisaa, joka ei lämpene hänen lähentelyilleen. Alessio toivoo saavansa kreiviltä apua hankkeeseensa. Äänet laulavat Lisan olevankin Elvinon tuleva vaimo, josta hän riemastuu ('De' lieti auguri a voi son grata'). Vähän myöhemmin Elvino on vakuuttamassa Lisalle rakkauttaan ja pyytää anteeksi aiempaa lähtemistään. Kreivi saapuu viime hetkellä ja alkaa selostaa Aminan tilasta Elvinolle ja kyläläisille, jotka eivät ole ottaa selityksiä uskoakseen. Teresa puuttuu keskusteluun ja ottaa esille kreivin huoneesta löytämänsä Lisan huivin. Elvino irrottaa otteensa Lisan kädestä.
Kreivi toistaa vakuuttelunsa Aminan syyntakeettomuudesta, mutta Elvino kaipaa vielä lisätodisteita. Samalla kaikki näkevät Aminan tulevan ulos myllyn ikkunasta, unissaan. Hän kävelee virran ylittävän kapean sillan poikki – kaikkien katsoessa lumoutuneena, mutta kauhuissaan koska Amina on hengenvaarassa. Hän jatkaa kävelyään vesipyörään yhteydessä olevan ruosteista puomia pitkin, puhuen kadotetusta miehestään ja kuinka hän haluaisi vielä kerran nähdä tämän ('Oh! se una volta sola rivederlo io potessi'). Amina polvistuu, rukoillen Elvinon onnellisuuden puolesta. Polvistuen, hän katsoo kättään, jossa ennen oli miehen hänelle antama sormus ('L'anello mio...l'anello'). Ottaen muutaman kuihtuneen kukan rinnuksiltaan hän vertaa niiden liian aikaista nääntymistä Elvinon rakkauteen ('Ah! non credea mirarti si presto estinto'). Elvino tulee hänen luokseen ja pujottaa sormuksensa uudemman kerran Aminan sormeen. Amina pyytää äitiään halaamaan häntä ja kreivi viittoo Teresan hänen luokseen antamaan halauksen. Kyläläisten spontaani reaktio ('Viva Amina!') herättää Aminan ja hän kysyy, missä hän on ('Dove son io?'). Elvino vakuuttaa Aminalle että hän on nyt hereillä. Amina julistaa lopuksi että ihmisjärki ei kykene nyt ymmärtämään hänen onnensa määrää ('Ah non giunge uman pensiero al contento ond'io so piena').
Levytyksiä

1953 – Pagliughi, Tagliavini, Siepi, Ruggieri; Capuana  (Fonit Cetra / Warner)
1955 – Callas, Valletti, Modesti, Ratti; Bernstein, live  (Opera d'Oro)
1957 – Callas, Monti, Zaccaria, Ratti; Votto  (EMI)
1971 – Scotto, Burrows, Robinson, Gomez; Cillario, live  (Myto)
1980 – Sutherland, Pavarotti, Buchanan, Ghiaurov, Jones; Bonynge  (Decca)
1988 – Devia, Canonici, Verducci, Battaglia; Viotti, live  (Nuovo Era)
1992 – Orgonášová, Giménez, d'Artegna, Papadjiakou, Dilbèr; Zedda, live  (Naxos)
1998 – Gruberová, Bros, Scandiuzzi, Kotoski; Viotti, live  (Nightingale)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Libretto
Jenny Lind Aminan roolissa.
Alkuperäinen mainosjuliste.
Hämeenlinna-Vanajan seurakunta

| Hämeenlinna-Vanajan seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Hämeenlinnan kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Tampereen hiippakunta
Rovastikunta:  Hämeenlinnan rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Hämeenlinnan seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Hämeenlinnan kirkko
Perustettu:  2003
Jäsenmäärä:  37 083 (2022)
– Osuus asukkaista:  67,9 %
Kirkollisvero:  1,30 %
Kirkkoherra:  Kimmo Reinikainen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hämeenlinna-Vanajan seurakunta on Hämeenlinnan kaupungissa toimiva evankelis-luterilainen seurakunta, jonka juuret ovat keskiajalta saakka toimineessa Vanajan seurakunnassa. Seurakunta kuuluu Hämeenlinnan seurakuntayhtymään, ja vuonna 2022 sen jäsenmäärä oli 37 083.
Historia

Seurakunnan historia ulottuu 1400-luvulle, jolloin rakennettiin Vanajan harmaakivikirkko ja perustettiin samanniminen seurakunta. Hämeenlinnan seurakunta erkani Vanajasta kaupungin perustamisen jälkeen vuonna 1639. Tämän jälkeen kaupunkiseurakunnan jumalanpalveluksia vietettiin aluksi Hämeen linnan Kukkotornin kirkkosalissa, mutta linnassa sattuneen tulipalon jälkeen rakennettiin kaupunkiin ensimmäinen oma kirkko, joka valmistui todennäköisesti 1666 linnan pohjoispuolelle vanhankaupungin alueelle. Uusi ristikirkko valmistui 1739 vanhan lähistölle ja säilyi käytössä kaupungin siirron 1778 jälkeenkin nykyisen pääkirkon valmistumiseen saakka 1798.
Vuonna 1778 Vanajan seurakunnan alueen pohjoisosa erotettiin Hämeenlinnan maaseurakunnaksi. Sillä ei kuitenkaan ollut omaa kirkkoa, vaan seurakuntalaiset käyttivät Hämeenlinnan pääkirkkoa. Kun Suomen maaseudulle vuonna 1865 annetun asetuksen mukaan perustettiin seurakunnista erillinen kunnallishallinto, Vanajan kunta erotettiin seurakunnasta. Samalla myös Hämeenlinnan maaseurakunnan alueesta muodostettiin Hämeenlinnan maalaiskunta.
Vuonna 1948 Hämeenlinnan maalaiskunta liitettiin kaupunkiin, ja samalla myös maaseurakunta yhdistettiin Hämeenlinnan kaupunkiseurakuntaan. Vuonna 1967 myös Vanajan kunta liitettiin Hämeenlinnaan, mutta seurakunnat jatkoivat itsenäisinä vuoteen 2003, jolloin ne muodostivat yhdessä Hämeenlinna-Vanajan seurakunnan. Kun viisi naapurikuntaa liittyi Hämeenlinnaan vuonna 2009, muodostettiin koko nykyisen Hämeenlinnan alueen kattava Hämeenlinnan seurakuntayhtymä, johon Lammin, Tuuloksen, Hauhon ja Kalvolan ja Rengon seurakunnat liittyivät. Rengon seurakunta liittyi osaksi Hämeenlinna-Vanajan seurakuntaa vuonna 2011 ja Kalvolan seurakunta vuonna 2023.
Seurakunnan kirkot ja hautausmaat

Hämeenlinna-Vanajan seurakunnan pääkirkkona toimii Hämeenlinnan keskustassa sijaitseva vuonna 1798 valmistunut Hämeenlinnan kirkko. Kustavilaista klassismia edustavan kirkon on suunnitellut Louis Jean Desprez Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n käskystä. Lisäksi seurakunnalla on käytössään keskiaikainen Vanajan harmaakivikirkko, keskiaikainen Rengon kivikirkko sekä vuonna 1956 rakennettu Hätilän kirkko. Seurakunnalla on neljä seurakuntataloa. Erillisiä hautausmaita on kaksi: Ahveniston ja Vuorentaan hautausmaat, joilla sijaitsevat Ahveniston ja Vuorentaan siunauskappelit. Lisäksi Vanajan ja Rengon kirkkojen yhteydessä on hautausmaat.
Hätilän kirkko suljettiin kokonaan toistaiseksi korjaamista vaativan kosteusvaurion takia syksyllä 2014. Loppuvuodesta 2018 ilmoitettiin, että kirkko on tarkoitus remontoida ja avata jälleen käyttöön vuoden 2019 aikana.
|  | Rakennusvuosi | Istumapaikkoja |
| --- | --- | --- |
| Hämeenlinnan kirkko | 1798 | 750 |
| Hätilän kirkko | 1956 | 216 |
| Rengon kirkko | 1400-luvulla | 300 |
| Vanajan kirkko | 1400-luvulla | 300 |
Hämeenlinnan kirkon urut ovat 36-äänikertaiset, Vanajan kirkon urut ovat 15-äänikertaiset, Hätilän kirkon urut ovat 12-äänikertaiset, Poltinahon seurakuntatalon urut ovat 16-äänikertaiset, Ahveniston kappelin urut ovat 9-äänikertaiset ja Vuorentaan kappelin kahdet urut ovat molemmat 9-äänikertaiset.
Vanhojen kirkkojen paikan lähellä Linnan kasarmeilla on muistomerkki.
Seurakunnan toiminta ja henkilöstö

Hämeenlinnan-Vanajan seurakunnan kirkkoherra on pastori Kimmo Reinikainen. Reinikaisen lisäksi pappeja on seurakunnassa 14. Seurakunnan johtavana kanttorina toimii Heikki Seppänen. Seppäsen lisäksi seurakunnassa on viisi muuta kanttoria, jotka vastaavat seurakunnan monipuolisesta musiikkityöstä muun muassa 14 kuoron, puhallinorkesterin, perhemuskarin ja seurakunnan monipuolisten soittimien voimin.
Seurakunnan toimitilat sijaitsevat keskusseurakuntatalossa Rauhankadulla.
Seurakunnan Vanajan hautausmaalla on Brusiin-suvun uusklassillinen hautakappeli vuodelta 1817. Sen takana pilkottaa 1858 valmistunut viljamakasiini. Hautakappelin oikealla puolella on vapaaherratar Charlotte Rehbinderin hauta.
Emma Lazarus

Emma Lazarus kaiverruksessa vuodelta 1872.
Emma Lazarus (22. heinäkuuta 1849 New York – 19. marraskuuta 1887 New York) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hänen runoutensa muistetaan parhaiten sonetista The New Colossus (1883), joka on kaiverrettu New Yorkin Vapaudenpatsaan jalustassa olevaan pronssilevyyn ja erityisesti sen säkeistä ”Give me your tired, your poor / Your huddled masses yearning to breathe free”.
Lazarus syntyi sefardijuutalaiseen perheeseen. Hänellä oli myös saksanjuutalaista sukutaustaa äitinsä puolelta. Hän opiskeli kirjallisuutta ja kieliä nuoresta pitäen ja kirjoitti ensimmäisen kirjansa Poems and Translations teini-ikäisenä.
Aiheesta muualla

Emma Lazaruksen teoksia, Project Gutenberg (englanniksi)
Emma Lazarus 1849–1887, Jewish Women's Archive
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef
Daniel Sundgren

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Daniel Andreas Sundgren
Syntymäaika: 22. marraskuuta 1990
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: AIK
Pelinumero: 21
Junioriseurat
: AIK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008 | AIK | 0 | (0) |
| 2008 | → Täby IS (laina) | 10 | (2) |
| 2009–2011 | Väsby United | 44 | (5) |
| 2009 | → Akropolis IF (laina) | 10 | (1) |
| 2009 | → Arameiska - Syrianska IF (laina) | 2 | (0) |
| 2010 | → Akropolis IF (laina) | 3 | (0) |
| 2012–2015 | Degerfors IF | 110 | (7) |
| 2016– | AIK | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. toukokuuta 2016.
Daniel Andreas Sundgren (s. 22. marraskuuta 1990) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Allsvenskanissa pelaavaa AIK Fotbollia. Oikeajalkainen Sundgren on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Sundgren on AIK:n kasvatti. Hän siirtyi seurasta vuonna 2009 Superettanin Väsby Unitediin. Sundgren pelasi seuran paidassa kolmen kauden aikana 44 ottelua Superettanissa ja 1. divisioonassa onnistuen maalinteossa viisi kertaa. Hän kävi myös lainalla Akropolis IF:ssä ja Arameiska-Syrianska IF:ssä. Kaudeksi 2012 Sundgren siirtyi Superettanin Degerfors IF:ään. Hän pelasi seuran paidassa neljän kauden aikana 110 ottelua onnistuen maalinteossa seitsemän kertaa. Kaudeksi 2016 Sundgren siirtyi Allsvenskanin AIK Fotbolliin. Hän teki pääsarjadebyyttinsä huhtikuussa 2016.
Sundgrenin isä on Vammalassa syntynyt ja Ruotsin jalkapallomaajoukkueessa pelannut Gary Sundgren. Sundgren voi siis näin edustaa aikuisten maajoukkuetasolla myös Suomea. Maajoukkueen päävalmentaja Hans Backe kertoi toukokuussa 2016 pyrkivänsä saamaan Sundgrenille edustusoikeuden.
Sulo Heiniö

Sulo Heiniö vuonna 1913.
Sulo Aukusti Heiniö (vuoteen 1905 Helldán; 7. tammikuuta 1888 Tampere – 10. helmikuuta 1956 Tampere) oli suomalainen diplomi-insinööri, yli-insinööri ja kansallisen edistyspuolueen kansanedustaja.
Elämä

Heiniön vanhemmat olivat seppä Matti Heldan ja Ida Charlotta Hägg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909, valmistui diplomi-insinööriksi 1913 ja suoritti 1927 insinööriupseeritutkinnon Kadettikoulussa. Heiniö oli aluksi rautateiden palveluksessa valtionrautateiden päähallinnon koneinsinöörinä 1914–1916, koneinsinöörinä Suomen asemalla Pietarissa 1916–1917 ja valtionrautateiden Pasilan konepajan insinöörinä 1917. Tämän jälkeen hän oli Tampereen pellava- ja rautateollisuus Oy:n insinöörinä ja yli-insinöörinä 1917–1952 ja hän toimi myös Tampereen teknillisen oppilaitoksen opettajana ja korkeakoulun assistenttina.
Heiniö oli kansallisen edistyspuolueen kansanedustajana 1933–1936 ja 1939–1948 Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Hän oli eduskunnan puolustusasiainvaliokunnan puheenjohtajana 1940–1944. Heiniö toimi presidentin valitsijamiehenä vuoden 1931 presidentinvaaleissa, ja hän oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Heiniö oli myös Suojeluskuntain ase- ja konepaja oy:n johtokunnan puheenjohtajana ja hallintoneuvoston jäsenenä.
Perhe

Sulo Heiniö oli naimisissa vuodesta 1918 kirjailija Esti Estolan kanssa.
Teoksia

Nimikirja Suomen polyteknillisen opiston opettajista ja oppilaista 1898–1908 — Matrikel öfver Polytekniska institutets i Finland lärare och elever 1898–1908. Julkaissut Teknillisen korkeakoulun ylioppilasyhdistys. Karisto 1918
Suojeluskuntalaisen taskukirja. Karisto 1919
”Tampereen teatteritalo 25-vuotias: Vähän historiikkia”, Tampereen teatteritalon 25-vuotisjuhlat 12.–13.2.1938. Tampere 1938
Toimitustöitä

Teknillinen käsikirja. Toimittanut Sulo Heiniö ym. 2. muutettu ja laajennettu painos Gummerus 1920, 3. muut. ja laaj. painos 1929
Tekniikan voittokulku 1-2. Max Geitel’in toimittaman saksalaisen alkuteoksen Der Siegeslauf der Technik mukaan suomeksi toimittaneet Sulo A. Heiniö ja Arvo I. Valli useiden asiantuntijain avustuksella. WSOY 1923–1925.
Tekniikan ihmeet vauhdin vuosisadalla 1–3. Edgar B. Schieldrop’in norjalaisen alkuteoksen mukaan toimittanut Sulo Heiniö. Gummerus 1933–1935
Tekniikan käsikirja. Päätoimittaja Sulo Heiniö. 4. muutettu ja laajennettu painos Gummerus 1937. (7., perusteellisesti uudistettu ja lisätty painos ilmestyi 3-osaisena 1951–1954.)
Aiheesta muualla

Sulo Heiniö : Suomen Punakaarti. Entisen kansanedustajan ja piirisihteerin kuvaamana, Helsingin Sanomat, 08.12.1938, nro 331, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1933–1936 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (11):  Erkko  Fränti (1933–1936)  Heiniö  Inkilä  Jatkola (1933)  Kivimäki  Mantere  Merivirta (1935–1936)  Rydman  Sarlin  Särkkä  Toivola  Tyrni (1933–1935) 
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1939–1945 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (6):  Cajander (1939–1943†)  Hannula  Heiniö  Kauppi (1943–1945)  Ketonen  Kivimäki (1939–1940)  Nikula (1940–1945)  Syrjälä-Eskola (1940–1945)  Teittinen 
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1945–1948 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (9):  Berner  Heiniö  Hiekkala  Kannisto  Kauppi  Kytömaa  Sarlin  Suontausta (1945–1947)  Teittinen  Tyrni (1947–1948) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta