stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saving Mr. Banks
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Saving Mr. Banks Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Saving Mr. Banks Box Office Mojossa (englanniksi)
Saving Mr. Banks Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Saving Mr. Banks Metacriticissä (englanniksi)
John Lee Hancockin ohjaamat elokuvat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1990-luku: Hard Time Romance (1991)
2000-luku: The Rookie - syntynyt syöttämään (2002) · The Alamo (2004) · Elämä pelissä (2009)
2010-luku: Saving Mr. Banks (2013) · The Founder (2016) · The Highwaymen (2019)
Luettelo Jämsän julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Jämsän julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Jämsän kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Jämsään on liitetty Jämsänkosken kaupunki (johon liitettiin aiemmin Koskenpään kunta), Kuoreveden kunta ja osa Längelmäen kunnasta.
Topi Kallio

Topi Kallio (20. marraskuuta 1884 Uurainen – 6. syyskuuta 1958 Turku) oli suomalainen Turun yliopiston kansantaloustieteen professori.
Kallion vanhemmat olivat kirvesmies Topias Kallio ja Matilda Peura. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1905 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908, filosofian maisteriksi 1910 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1913. Kallio teki opintomatkoja Ruotsiin 1911 ja 1914–1915, Keski- ja Etelä-Eurooppaan 1923–1924, Englantiin ja Ranskaan 1926 sekä Ranskaan, Sveitsiin ja Italiaan 1927.
Kallio oli valtionrautateiden tilastokonttorissa aktuaarina 1912–1926. Hän oli Turun yliopiston kansantaloustieteen professorina 1926–1945 ja Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaanina 1934–1935.
Julkaisuja

Palvelijapolitiikasta Suomessa 18. vuosisadalla, Helsingin yliopiston väitöskirja. Kansantaloudellinen yhdistys, Helsinki 1913
Köyhien lasten huolto Tukholmassa 18. vuosisadalla. Taloustieteellisiä tutkimuksia, 21. Sana, Helsinki 1916
Rautateiden suunnat viennin kannalta ja valtion tulot Suomessa. WSOY 1925
Tuontitullit - Suomen taloudellinen pelastus nykyhetkellä. Tekijä, Turku 1929
Tuontitullitariffit teollisuuden kannalta. Suomen kauppa ja teollisuus, Helsinki 1938
Suomennoksia

Ernst Friedegg : Miljoonamiehiä ja miten miljoonat kertyvät ; sovitellen ja lyhennellen suomentanut Topi Kallio. Gummerus 1916 (alkuteos Millionen und Millionäre)
Rakkauden sävel (Sigin kappale)

Rakkauden sävel on Matti Inkisen SIG-yhtyeen kappale vuodelta 1996. Sen esitti yhtyeen Turun kokoonpano. Kappale on poppia ja iskelmää.
Suosio

Kappale nousi parhaimmillaan valtakunnallisten radioiden yhteisellä viikkolistalla kolmannelle sijalle. Ulmanen ja Roiha -ohjelmassa kappale soitettiin kahdesta kappaleesta jatkoon joka päivä kahden viikon ajan. Normaalisti ohjelmassa sama kappale pysyi vain muutaman päivän. Tämän SIG:in tekemän ennätyksen rikkoi samana vuonna Leevi and The Leavingsin kappale "Itkisitkö onnesta?".
Kattarp

| Kattarp |
| --- | --- |
 Kattarpin kirkko
 Kattarp
 Koordinaatit: 56°08′30″N, 12°47′00″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Helsingborg
Väkiluku (2021):  774
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kattarp on taajama Helsingborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 774 asukasta vuonna 2021.
Tunnettuja henkilöitä

Eric Saade (s. 1990), laulaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kattarp Wikimedia Commonsissa
Braunschweigin evankelisluterilainen maakirkko

| Braunschweigin evankelisluterilainen maakirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Johtaja:  maapiispa Christoph Meyns
Yhteistyötahoja:  Saksan evankelinen kirkko Saksan yhdistynyt evankelisluterilainen kirkko Luterilainen maailmanliitto Kirkkojen maailmanneuvosto
Toiminta-alue:  entisen Braunschweigin vapaavaltion alue nykyisten Ala-Saksin ja Saksi-Anhaltin alueilla
Seurakuntia:  329
Jäseniä:  320 900 jäsentä, osuus alueen väestöstä 39,3% (31.12.2019)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Braunschweigin evankelisluterilainen maakirkko (saks. Evangelisch-Lutherische Landeskirche in Braunschweig) on yksi Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Wolfenbüttelissä.
Kirkko on jaettu 12 rovastikuntaan ja 329 seurakuntaan. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 320 900 jäsentä. Kirkko on myös Saksan yhdistyneen evankelisluterilaisen kirkon jäsen ja kuuluu luterilaiseen maailmanliittoon sekä Kirkkojen maailmanneuvostoon. Aluetasolla kirkko toimii Ala-Saksin evankelisten kirkkojen konfederaatiossa.
Braunschweigin evankeslisluterilaisen kirkon pääkirkko on Braunschweigin tuomiokirkko. Toinen tärkeä kirkko on Marienkirche Wolfenbüttelissä, joka toimi aikaisemmin herttuakunnan pääkirkkona. Maakirkolle kuuluu yhteensä 480 kirkkoa ja kappelia toiminta-alueellaan.
Maakirkon toiminta-alue

Braunschweigin evankelisluterilaisen maakirkon toiminta-alueeseen kuuluu osia historiallisesta Braunschweigista (vuoteen 1945), joka nykyisin kuuluu Ala-Saksin osavaltioon. Kirkko toimii osittain myös Blankenburg im Harz -alueella sekä Haldenslebenissä. Aikaisemmin kirkon alueeseen on kuulunut myös Holzmindenin ympäristö. Uutena alueena kirkkoon on liitetty Goslar ympäristöineen samoin kuin Salzgitterin kaupunki.
Historia

Braunschweigin alueen kristillinen historia ulottuu yli 1200 vuoden taakse. Varhaisimmat tunnetut kasteet toteutettiin Ohrumissa vuonna 780. Kaarle Suuri toi kristinuskon alueelle voimalla alistettuaan saksit. Vuoden 820 vaiheilla alueelle oli rakennettu kirkkoja ja luostareita sekä muodostettu Halberstadtin ja Hildesheimin hiippakunnat. Seuraavien vuosisatojen aikana alueelle rakennettiin suuria kirkkoja sekä useita sisterssiläisluostareita.
Vuonna 1528 Braunschweig hyväksyi reformaattori Johannes Bugenhagenin kirkkojärjestyksen. Kuitenkin herttua Henrik Nuorempi kukisti luterilaisuuden alueellaan ja vasta hänen poikansa, herttua Julius, saattoi luterilaisen reformaation voimaan alueellaan vuonna 1568. Vuosia myöhemmin Helmstedtin yliopistosta tuli luterilaisen ortodoksian linnake. 1600-luvun alussa Wolfenbütteliin rakennettu Marienkirche oli ensimmäinen Saksassa rakennettu suuri protestanttinen kirkko. Vuonna 1690 perustettiin Riddagshauseniin Saksan vanhin teologinen seminaari.
Vuodesta 1735 lähtien herttua Kaarle I sekä Johann Friedrich Wilhelm Jerusalem toimivat lähes 50 vuoden ajan valistuksen henkilöityminä Braunschweigin alueella. Jerusalem perusti Collegium Carolinumin, josta kehittyi Braunschweigin yliopisto.
1800-luvulla teollistuminen johti kasvaviin sosiaalisiin ongelmiin, joihin kirkko yritti puuttua erilaisilla avustusjärjestöillä. Keisarikunnan muuttuminen tasavallaksi oli sillä vaikutuksia myös kirkolle, sillä aiempi herttuakunta muuttui Braunschweigin vapaavaltioksi ja kirkko ja valtio erotettiin toisistaan. Vuonna 1922 saatiin valmiiksi muutokset kirkkojärjestykseen. Siitä lähtien on kirkolliskokous (Synode) ollut kirkon korkein päättävä elin, vaikka se olikin perustettu jo vuonna 1872. Muutoksen yhteydessä perustettiin kirkkoon myös piispan virka.
Kansallissosialistisena aikana suuri osa papistosta ja kirkollisista piireistä osoitti kannatustaan Adolf Hitlerin ajatuksille. Blankenburg am Harzista olleen Heinrich Lachmundin johdolla perustettiin Pastorien hätäliitto vastustamaan tuolloin piispana ollutta ja kansallissosialistien propagandan äänitorvena toiminutta Wilhelm Beyeä vastaan. Vuonna 1938, Hitlerin syntymäpäivänä, koko Braunschweigin papiston oli vannottava Hitlerille uskollisuutta Martinin kirkossa.
Toisen maailmansodan päätyttyä kirkko kohtasi vaikeuksia aloittaessaan toimintaansa uusissa olosuhteissa. Miehitysalueiden rajat kulkivat sen alueiden läpi ja edellinen piispa Helmuth Johnsen oli tapettu vuonna 1947 sotavankileirillä Jugoslaviassa. Alueelle saapui myös runsaasti pakolaisia ja kodittomia ihmisiä. Heillä oli kuitenkin myös kirkollista elämää elvyttävä vaikutus, sillä kirkon jäsenmäärä nousi heidän ansiostaan 460 000 hengestä 700 000 jäseneen.
Kirkko hyväksyi naispappeuden vuonna 1968.
Saksojen yhdistyessä kirkkoon liitettiin jälleen siihen aiemmin kuuluneet Blankenburg am Harz sekä Calvörden eksklaavi.
Jäsenmäärä ja hallinto

Kirkolla on 329 seurakuntaa. Vuoden 2018 lopussa niihin kuului 328 093 jäsentä. Hiippakunnan seurakunnat kuuluvat kahteentoista eri rovastikuntaan, jotka ovat:
Gandersheim-Seesen
Bad Harzburg
Braunschweig
Goslar
Helmstedt
Königslutter
Salzgitter-Bad
Salzgitter-Lebenstedt
Schöppenstedt
Seesen
Vechelde
Wolfsburg-Vorsfelde
Wolfenbüttel
Lähetystyö

Braunschweigin kirkolla on yhdessä Hannoverin ja Schaumburg-Lippen maakirkkojen kanssa lähetysjärjestö Ala-Saksin evankelisluterilainen lähetys (saks. Evangelish-lutherische Missionswerk in Niedersachsen).
Aiheesta muualla

Virallinen verkkosivusto (saksaksi)
| n k Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkot |
| --- | --- | --- |
| Jäsenkirkot |  Anhalt  Baden  Baijer  Berliini, Brandenburg ja Sleesian Ylä-Lausitz  Braunschweig  Bremen  Hannover  Hessen ja Nassau  Kurhessen-Waldeck  Lippe  Keski-Saksa  Oldenburg  Pohjois-Saksa  Pfalz  Evankelis-reformoitu kirkko  Reininmaa  Saksi  Schaumburg-Lippe  Westfalen  Württemberg  |  |
| Liitännäisjäsenet |  Saksan evankelis-reformoitujen kirkkojen liitto  Herrnhutilais veljesseurakunnat  |  |
Eduskunnan tilintarkastajat

Eduskunnan tilintarkastajat huolehtivat eduskunnan ja sen virastojen tilien ja hallinnon tarkastamisesta. Eduskunnan virastoja ovat eduskunnan kanslia, eduskunnan oikeusasiamiehen kanslia, valtiontalouden tarkastusvirasto, kansainvälisten suhteiden tutkimuslaitos ja Euroopan unionin asioiden tutkimuslaitos.
Eduskunta valitsee kansanedustajien joukosta kolme tilintarkastajaa ja kullekin henkilökohtaisen varajäsenen. Nämä kolme tilintarkastajaa valitsevat neljännen tilintarkastajan ja hänen varajäsenensä. Näiden tulee olla julkishallinnon ja -talouden tilintarkastaja (JHTT) tai Keskuskauppakamarin hyväksymä tilintarkastaja (KHT). Tilintarkastajien toimikausi on eduskuntavaaleja seuraavan vuoden alusta seuraavan vaalivuoden loppuun.
Nykyiset tilintarkastajat

Saara-Sofia Sirén (kok.), varajäsenenään Heikki Vestman (kok.)
Wille Rydman (ps.), varajäsenenään Sami Savio (ps.)
Veijo Niemi (ps.), varajäsenenään Sami Savio (ps.)
Joona Räsänen (sd.), varajäsenenään Pia Viitanen (sd.)
Scott Baio

| Scott Baio |
| --- | --- |
 Scott Baio vuonna 1985.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1960 New York City
Näyttelijä
Aktiivisena:  1971–
Aiheesta muualla
www.scottbaio.com
IMDb
Scott Vincent James Baio (s. 22. syyskuuta 1960, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa komediasarjasta Onnen päivät roolistaan "Chachi Arcola", josta hän sai Young Artist -palkinnon
Aiheesta muualla

http://www.scottbaio.com
Scott Baio Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Mauraz

| Mauraz |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Mauraz
 Koordinaatit: 46°36′20″N, 6°25′18″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  0,50 km²
Väkiluku (5.6.2024):  64
Mauraz on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 64 asukasta.
Scandinavian Weekend Radio

Scandinavian Weekend Radio (lyhennettynä SWR) on vuonna 2000 perustettu Suomesta lähettävä kansainvälisesti kuuluva radioasema. Se aloitti lähetyksensä heinäkuussa 2000. Ohjelmisto koostuu musiikista, suorista juonnoista ja DX-kuunteluun liittyvistä ohjelmista.
SWR lähettää ohjelmiaan joka kuukauden ensimmäisenä lauantaina, ja sen lähetinpaikka on Virroilla.  Asema toimii viestintäviraston myöntämillä vuorokauden teknisillä luvilla 14 vuorokautta vuodessa.
Lähetykset rahoitetaan PR-tuotteiden myynnillä ja jäsenmaksuilla. Mainonta on myös mahdollista lähetyksissä. Toiminnasta vastaa Vaihtoehtoisen radiotoiminnan tukiyhdistys ry. Juontajakunnassa on mukana joitakin entisiä piraattiradioaktiiveja, radioamatöörejä ja DX-kuuntelijoita.
Yhdistyksen tarkoituksena on edistää ja tukea taloudellisesti vaihtoehtoista radiotoimintaa Suomessa. Se tarjoaa vaihtoehtoisesta radiotoiminnasta kiinnostuneille järjestöille ja yksityisille ihmisille mahdollisuuden osallistua yksityiseen ja riippumattomaan radiotoimintaan.
Historia

SWR:n toiminta alkoi 1. heinäkuuta 2000, kun se lähetti 24 tuntia 50 watin lähettimellä. Lähetysmasto oli tehty talkoovoimin.  2. kesäkuuta 2001 lähetykset laajenivat uusille taajuuksille. 30. lokakuuta 2004 lähetettiin ensimmäisen kerran keskiaalloilla.
Taajuudet

Ultralyhyet aallot (ULA): 94,9 MHz, 1 500 W
Lyhyet aallot (SW): 5 980, 6 170, 11 690 ja 11 720 kHz, 2 500 W
Keskipitkät aallot (MW): 1 602 kHz, 1 000 W
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Videoita toiminnasta YouTubessa
Artikkeli HÄKÄposti-Onlinen sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
SWR-Mediamonitorin kuukausittaiset ääniuutiset kotimaisesta sähköisestä mediasta
Suomalaiset radioasemat
| --- | --- |
Yle:   Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Vega  Yle X3M 
Bauer Media Group:   Basso  Iskelmä  Radio 957  Radio City  Radio Classic  Radio Mega Oulu  Radio Nova  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Auran Aallot  Radio Pori  Kasari  Ysäri  Top51  KISS 
Nelonen Media:   Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
NRJ Finland:   NRJ  Radio Nostalgia 
Keskisuomalainen:   Radio Keskisuomalainen  Radio Voima  Savon Aallot 
Muut:   Classic Hits  FUN Tampere  Järviradio  Kuhan.fm  Radio Dei  Radio Helsinki  Radio Inari  Radio Kaleva  Radio Moreeni  Radio Ramona  Radio Rex  Radio Sandels  Radio SUN  Radio Vaasa  Rattoradio  Sea FM Radio  Suviseuraradio  Tampereen Kiakkoradio 
Lakkautetut asemat:   Aito Hitti (2016–2019)  Aito Kajaus (1989–2019)  Box (2018–2020)  Business FM (2016–2019)  I LUV 2K (2018–2020)  Metro Helsinki (2005–2017)  Me Naiset Radio (2021–2023)  Oi FM (2007–2015)  Pispalan Radio (2015–2021)  Päijänneradio (1989–2001)  Radio 88,2 (1989–2020)  Radio 967 (2007–2011)  Radio Aalto (2007–2020)  Radio Alex  Radio Kaakko (2020–2023)  Radio KLF (2005–2015)  Radio Lakeus (1985–1989)  Radio Manta (1989–2011)  Radio Majakka (1999–2008)  Radio Melodia (2008–2016)  Radio Mikkeli (2013–2020)  Radio Rapu (2014–2016)  Radio Seinäjoki  Radio Sputnik (1999–2019)  Radio Ykkönen  Rogmo FM (2000–2009)  RÄP (3/2020–9/2020)  Simpsiö 96,9  Spin FM (2009–2020)  Spirit FM (2015–2018)  The Voice (2007–2016)  Zoom FM (2008–2011)  Yle Puhe (1998–2024)
Scott Carpenter

| Malcolm Scott Carpenter |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1925 Boulder, Colorado
Kuollut: 10. lokakuuta 2013 (88 vuotta)
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  koelentäjä
Ura
Tyyppi:  astronautti
Aika avaruudessa:  4 h 56 min.
Lennot

:  Mercury-Atlas 7
 
Aiheesta muualla
www.scottcarpenter.com
Scott Carpenter (1. toukokuuta 1925 – 10. lokakuuta 2013) oli yhdysvaltalainen astronautti. Hänet valittiin vuonna 1959 yhdeksi seitsemästä alkuperäisestä astronautista Mercury-avaruusohjelmaa varten.
Scott Carpenter pääsi toisena yhdysvaltalaisena maata kiertävälle radalle John Glennin Mercury 6 -lennon jälkeen ja oli neljäs yhdysvaltalainen avaruudessa Alan Shepardin, Gus Grissomin ja John Glennin jälkeen. Carpenterin ainoa avaruuslento oli 24. toukokuuta 1962 laukaistu Mercury 7. Kuten John Glenn hän kiersi kolmesti maan. Painottomuudessa vietetty kokonaisaika oli 4 t 39 min 32 s.
Carpenter syntyi Boulderissa, Coloradossa, mutta asui ensimmäiset vuotensa New Yorkissa ja valmistui Boulder High Schoolista vuonna 1943. Hän opiskeli myöhemmin Coloradon yliopistossa samassa kaupungissa.
Carpenter otti syksyllä 1963 virkavapaata Nasan astronauttijoukoista osallistuakseen Yhdysvaltain laivaston Sealab-ohjelmaan. Heinäkuussa 1964 Bermudalla Carpenter vahingoitti moottoripyöräonnettomuudessa vasemman kätensä. Kahden leikkauksen (vuosina 1964 ja 1967) jälkeen käteen ei saatu palautetta liikkuvuutta ja Carpenter julistettiin sopimattomaksi avaruuslennoille. Hän erosi Nasasta elokuussa 1967.
Vuonna 1965 Carpenter osallistui sukeltajana Sealab II -projektiin ja eli 28 päivää vedenalaisessa asunnossa (painekammio) Kalifornian rannikolla. Sealab tutki lähinnä saturaatiosukelluksen pitkäaikaisia psykologisia vaikutuksia. Carpenter toimi laivaston Sealab III -ohjelman sukellusoperaatioiden johtajana. Hän erosi laivastosta 1969 minkä jälkeen hän perusti Sea Sciences, Inc.:n, valtamerien resursseja hyödyntävän ja ympäristön tilaa edistävän yrityksen.
Carpenter kirjoitti yhdessä tyttärensä Kristen Stoeverin kanssa muistelmateoksensa For Spacious Skiesin, joka julkaistiin vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Scott Carpenterin elämäkerta NASAn sivuilla (englanninkielinen)
Scott Carpenterin virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanninkielinen)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Photographers' Identities 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Koillisrintama

Koillisrintama oli Suomen sisällissodan rintama, jonka sotatoimet olivat myös osa valkoisen Suomen tekemiä Vienan retkiä. Sen taistelut käytiin maalis–huhtikuussa 1918 Suomen ja Neuvosto-Venäjän rajaseudulla Peräpohjolassa, Itä-Lapissa ja Vienan Karjalassa. Koillisrintaan taistelut päättyivät ratkaisemattomaan, kun punaiset eivät onnistuneet saamaan sillanpääasemaa Suomen puolelta, ja valkoiset taas eivät päässeet etenemään Vienan Karjalaan.
Koillisrintama syntyi, kun Neuvosto-Venäjän puolelle paenneet Lapin punakaartilaiset perustivat uuden rintaman hyökätäkseen valkoisten selustaan. Valkoiset puolestaan olivat samaan aikaan käynnistämässä omaa hyökkäystään Itä-Karjalan valtaamiseksi ja liittämiseksi Suomeen. Punaiset luopuivat omista hyökkäysaikeistaan nopeasti, kun Neuvosto-Venäjä ja kansanvaltuuskunta kielsivät Brest-Litovskin rauhansopimuksen mukaisesti punakaartia ylittämästä valtionrajaa. Tämään jälkeen punaiset perustivat rajan tuntumaan Neuvosto-Venäjän puolelle Kuusamon korkeudelta aina Kuolajärven pitäjän Kurttiin ulottuvan puolustuslinjan estääkseen valkoisia etenemästä Vienan Karjalaan ja sitoakseen samalla heidän joukkojaan pois Etelä-Suomen taisteluista. Valkoisten hyökkäysten jälkeen taistelut päättyivät lopulta 23. huhtikuuta, kun Itä-Karjalan valtaus lopetettiin ensimmäisen maailmansodan ympärysvaltojen painostuksen vuoksi. Pelkona oli Suomen liittolaisen Saksan eteneminen Vienan kautta brittijoukkojen valvomalle Jäämeren rannikolle.
Sissisodan tyylisille taisteluille antoi leimansa erityisesti valkoisten käyttämien asevelvollisten huono motivaatio, joka johti usein pakokauhuun ja sekasortoisiin perääntymisiin. Myöskään vapaaehtoisina taistelleet Lapin suojeluskuntalaiset eivät olleet innostuneita heimoaatteesta ja suhtautuivat nihkeästi Etelä-Suomesta tulleiden upseerien pyrkimyksiin Suur-Suomen luomiseksi.
Taustaa > Valkoisten suunnitelmat

Suomen porvariston heimoaatteeseen kuuluneet suunnitelmat Suur-Suomesta alkoivat konkretisoitumaan helmikuun vallankumouksen jälkeen huhtikuussa 1917, jolloin Tampereella perustettiin Karjalan sivistysseura. Kuukautta myöhemmin se esitti vaatimuksen Itä-Karjalan itsehallinnosta ja tammikuussa 1918 Uhtualla pidetyssä kokouksessa vaadittiin jo kokonaan itsenäisen Karjalan tasavallan perustamista. Perimmäisenä tarkoituksena oli kuitenkin alueen liittäminen Suomeen. Heimoaatteen lisäksi taustalla olivat taloudelliset vaikuttimet, sillä Suomen metsäteollisuudella oli suuria suunnitelmia Itä-Karjalan luonnonrikkauksien hyödyntämiseksi. Valkoisen armeijan ylipäällikön kenraali C. G. E. Mannerheimin annettua sisällissodan aikana 23. helmikuuta kuuluisan miekkavala-päiväkäskynsä ryhtyivät heimoaktivistit ja liikemiehet suunnittelemaan Itä-Karjalaan tehtävää ”vapautusretkeä”. Samalla Vaasan senaatti myönsi Karjalan sivistysseuralle määrärahan alueelle suunnatun propagandan harjoittamiseen. Merkittävimpiä agitaattoreita olivat Paavo Ahava ja hänen poikansa Paavo Ahava nuorempi sekä Ilmari Kianto ja Samuli Paulaharju.
Valkoisten päämaja sai tiedon Neuvosto-Venäjälle paenneiden suomalaisten muodostamasta uhasta 29. helmikuuta, jolloin Kemijärven suojeluskunnan päällikkö Jussi Hagberg raportoi Muurmannin radan varrella olevan 400 punaista. Mannerheim ehdotti aluksi perustettavaksi 100 miehen osastoa, jonka tehtäväksi tulisi estää mahdolliset hyökkäykset, mutta 5. maaliskuuta hän antoi jääkäriluutnantti Oiva Willamolle määräyksen järjestää rajavartiojoukot Savukosken, Kuolajärven ja Kuusamon rajaseuduille. Willamo muodosti valkoiseen armeijaan liitetyn Kuolajärven pataljoonan, jonka hän kokosi Kuusamosta värväämistään 200 vapaaehtoisesta sekä Oulusta lähetetyistä 500 asevelvollisesta.
Peräpohjolan suojeluskuntapiirin päällikkö K. M. Wallenius laati samaan aikaan Kantalahden ja Kuolan valtaussuunnitelman, jonka päämaja muokkasi osaksi Vienan Karjalan retkeä. Mannerheimin 11. maaliskuuta hyväksymässä suunnitelmassa Vienan valloitus oli jaettu viidelle eri suojeluskuntapiirille, joista Peräpohjolan vastuulle tuli Pohjois-Vienan, Kuolan niemimaan ja Jäämeren rannikon valtaus. Suojeluskuntapiirin johtohahmoja olivat Walleniuksen, Willamon ja Hagbergin lisäksi jääkäri Tauno Ilmoniemi, metsäpäällikkö Hugo Sandberg sekä tilanomistaja Kaleb Savukoski.
Wallenius sai Kuusamossa alaisuuteensa 550 miehen osaston, joka koostui lähinnä Oulun suojeluskuntalaisista. Kuusamon pataljoonaksi nimetyn joukon tehtävänä oli edetä Muurmannin radalle ja samalla taistella kohtaamiaan punakaartilaisia vastaan. Asevelvollisuuslain nojalla valkoiseen armeijaan värvättyjä lappilaisia ei kuitenkaan kiinnostanut suomalaisia työläisiä vastaan sotiminen tai Itä-Karjalan valloitus. Hevosineen pakkomobilisoidille talonpojille puolestaan esitettiin peitetarina, jonka mukaan joukot olivat lähdössä hakemaan jauhoja Knäsöstä. Mannerheim antoi lopulta etenemiskäskyn 15. maaliskuuta. Ennen matkalle lähtöä Kuolajärven kirkkoherra Aukusti Hakkarainen siunasi vielä valkoisten joukot.