stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Komisario Palmun erehdys (elokuva)
Tuotanto

Komisario Palmu on vanhan ajan poliisimies, mutta elokuvassa jykevämpi ja särmikkäämpi hahmo kuin Waltarin kirjassa. Henkilöohjauksessaan Kassila otti Palmun hahmoon piirteitä sekä Suomen Filmiteollisuuden johtajasta, maisteri Toivo Särkästä että presidentti J. K. Paasikivestä. Komisario Palmun roolissa on Joel Rinne. Myös Aku Korhonen ja Tauno Palo olivat Kassilan mielessä, mutta Korhonen oli jo niin vakavasti sairas, ettei kyennyt näyttelemään. Palon painolastina taas olivat romanttisen sankarin roolit.
Kaksi muuta keskeistä hahmoa ovat etsivä Virta ja etsivä Kokki. Näistä Virta on nuori ja ihanteellinen herraskodin kasvatti, Kokki puolestaan käytännössä kouliintunut stadin kundi. Virtaa näyttelee Matti Ranin, joka keksittiin rooliin elokuvan suunnitteluvaiheessa. Kokin rooliin oli puolestaan alun perin valittu Uljas Kandolin, mutta hänen estyttyään rooliin valittiin Leo Jokela. Kokin rooli on Waltarin kirjassa varsin pieni, mutta Jokela teki elokuvahahmosta ikimuistoisen. Elokuvan tunnetuimpiin kohtauksiin kuuluu Jokelan ravintola Kämpissä esittämä tulkinta kappaleesta ”Silmät tummat kuin yö”.
Bruno Rygseckin talona käytettiin elokuvassa Helsingin Engelinaukio 8:ssa sijaitsevaa jugend-huvilaa. Talon silloinen omistaja, vuorineuvos Berndt Grönblom, antoi käyttää sitä kuvauksissa. Talon on suunnitellut arkkitehti Jarl Eklund vuonna 1914. Waltarin kirjassa Rygseckin huvila sijaitsee Kaivopuistossa, mutta ohjaaja Kassila asui tuolloin Eirassa ja löysi kuvauspaikan kotikulmiltaan. Vain ulkokuvat esittävät Engelinaukion huvilaa, sisäkuvausten tilat lavastettiin tuotantoyhtiön studiolle Liisankatu 14:ään. Lavastajana toimi Aarre Koivisto.
Suomen Filmiteollisuus oli omistanut Waltarin romaanin filmausoikeudet jo vuosia, mutta aiheesta tarpeeksi kiinnostunutta ohjaajaa ei löytynyt, ennen kuin Kassila yhtiön leipiin palattuaan tarttui siihen 1959. Käsikirjoituksessa Kassila säilytti alkuperäisen tapahtuma-ajan, 1930-luvun lopun Helsingin, ja filmausvaiheessa toteutti ajankuvan pienin mutta riittävin keinoin.
Arviot

Elokuva oli jo ensi-iltansa aikoihin sekä yleisö- että arvostelumenestys. Soraäänenä kiitosten joukossa oli Hufvudstadsbladetin Greta Brotherus, jonka mielestä Kassila ei ollut täysin onnistunut etääntymään Waltarin romaanin puisevuudesta.
Aiheesta muualla

Komisario Palmun erehdys Koko elokuva vapaasti katsottavana Elonetissä
Matti Kassilan haastattelu, Yle.fi
| n k Komisario Palmu -elokuvat |
| --- | --- |
 Pääosat: Joel Rinne  Matti Ranin  Leo Jokela   Sivuosat: Helge Herala  Elina Pohjanpää  Saara Ranin  Elina Salo  Esko Salminen  Pentti Siimes 
Elokuvat:  Komisario Palmun erehdys (1960)  Kaasua, komisario Palmu! (1961)  Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)  Vodkaa, komisario Palmu (1969) 
Engelinaukiota 1960-luvulla, Bruno Rygseckin kotia elokuvassa esittänyt Engelinaukio 8 vasemmalla.
Puolan–Ukrainan sota

Puolan-Ukrainan sota käytiin 1. marraskuuta 1918 – 17. heinäkuuta 1919, kun länsiukrainalaiset julistautuivat itsenäisiksi Itävalta-Unkarin purkautumisen jälkeen ja Itävaltaan kuuluneiden osien itsenäistyessä Itävalta-Unkarin ja Saksan ensimmäisessä maailmansodassa kärsimän tappion jälkeen.
Taustalla oli ristiriita Itä-Galitsian ukrainalaisenemmistön ja kaupunkien puolalaisten välillä, jotka olivat vastustaneet länsiukrainalaisten pyrkimystä saada Galitsia jaetuksi puolalaiseen Länsi-Galitsiaan ja ukrainalaiseen Itä-Galitsiaan Itävallan keisarin suostumuksella ja näin päästä eroon puolalaisvaikutuksesta.
Taustaa

Konfliktin pohjalla oli Galitsian jakautuminen länsiosaltaan puolalaisenemmistöiseen Länsi-Galitsiaan ja ukrainalaisenemmistöiseen Itä-Galitsiaan, jotka olivat joutuneet Puolan jaoissa Itävallan hallinnon alaisiksi.
1800-luvulla kansallisuusliikkeiden muodostuessa ja korostuessa ajautuivat puolalaiset puolustuskannalle Itävalta-Unkarin itävaltalaisen osan alaisuudessa. Ukrainalaiset yrittivät saada itävaltalaisia jakamaan Galitsian puolalaiseen ja ukrainalaiseen osaan, mitä puolalaiset puolestaan vastustivat ukrainalaisen vaikutusvallan kasvuna peläten menettävänsä kaupunkien avulla otteen ukrainalaisenemmistöisistä alueista. Itä-Galitsiassa, jonka merkittävin kaupunki oli Lviv, oli väestöstä ukrainalaisia 60 prosenttia, kun taas itsessään Lvivissä heitä oli vain 20 prosenttia. Koko Galitsiassa Krakovan dominoima Länsi-Galitsia mukaan lukien oli puolalainen enemmistö.
Puolalainen hallinto vastusti ukrainalaisia vuoden 1897 parlamenttivaaleissa. Toinen näkyvä tapahtuma toteutui 1903–1908 Lvivin yliopistossa, jossa ukrainalaiset ylioppilaat vaativat erillistä ukrainalaista yliopistoa puolalaisten ylioppilaiden ja tiedekunnan yrittäessä tukahduttaa ukrainalaisten ylioppilaiden vaatimukset. Kansallisuudet pitivät 1903 erilliset kokoukset, puolalaiset toukokuussa ja ukrainalaiset elokuussa Lvivissä, jolloin puolalainen ja ukrainalainen kansallisliike erosivat toisistaan.
Ensimmäiseen maailmansotaan mennessä ukrainalaiset olivat saaneet Itävallan keisarin suostumaan Galitsian jakoon, mutta sitä ei kyetty toteuttamaan ensimmäisen maailmansodan vuoksi, koska Galitsia oli sotatoimialuetta. Lokakuussa 1916 Itävallan keisari vahvisti panevansa Galitsian jaon toimeen ensimmäisen maailmansodan päätyttyä.
Itävalta-Unkarin hallitus kaatui 18. lokakuuta 1918. Tällöin Itävallan parlamentin ukrainalaiset edustajat sekä Galitsian ja Bukovinan maapäivien ukrainalaiset edustajat muodostivat Ukrainan kansallisneuvoston, joka ilmoitti tavoitteekseen yhdistää Länsi-Ukrainan alueet yhdeksi valtioksi.
Länsiukrainalaisten vallankaappaus Lvivissä

Kun puolalaiset yrittivät saada Lvivin ja Itä-Galitsian haltuunsa, ukrainalainen kapteeni Dmytro Vitovski johti nuoret upseerit vallankaappaukseen, ja he ottivat 31. lokakuuta – 1. marraskuuta 1918 välisenä yönä Lvivin haltuunsa ja julistivat 1. marraskuuta perustetuksi Länsi-Ukrainan kansantasavaltan, jonka pääkaupunkina oli Lviv.
Julistuksessa todettiin Itä-Galitsian itsenäisyys, johon sisältyivät Karpaatit aina Nowy Sącziin saakka, Volynia, Karpato-Rutenia ja Bukovina, mikä tuli yllätyksenä puolalaisille. Lvivin ukrainalaiset kannattivat julistusta, juutalaiset suhtautuivat siihen neutraalisti ja puolalaiset olivat järkyttyneitä.
Puolalaisjoukot kuitenkin ajoivat ukrainalaiset kaupungista 21. päivään marraskuuta mennessä.
Jotapatan piiritys

Jotapatan piiritys käytiin vuonna 67, jolloin roomalaisen kenraali Titus Flavius Vespasianuksen johtama roomalaisarmeija valtasi Jotapatan linnoituksen 47 päivää kestäneen piirityksen jälkeen. Juutalaiskapinallisten komentaja Josef ben Mathitjahu (myöhemmin Josephus) joutui roomalaisten vangiksi, jotka olisivat halunneet tappaa hänet, mutta Vespasianus lupasi hänelle hyvän kohtelun ja sen ettei häntä tapettaisi.
Juho Ranginen

Juho (Johannes) Ranginen (30. elokuuta 1851 Paavola – 3. elokuuta 1884) oli suomalainen maanviljelijä ja lestadiolaiseen herätysliikkeeseen kuulunut virsirunoilija.
Paavolassa asunut Ranginen kuului alun perin lestadiolaisuuden arvostelijoihin mutta hän liittyi mukaan liikkeeseen 29-vuotiaana.
Ranginen julkaisi viisi lauluvihkosta joista laajin oli 1882 ilmestynyt Jumalan Lasten Matkalauluja. Hän kirjoitti myös luultavasti sanat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virteen 169 Muista, Herra Kristus pyhä. Kaksi hänen kirjoittamaansa virttä on Norjan kirkon vuoden 2013 virsikirjassa, virsi 348 "Armon lapset kaikki täälä pankaa pois jo murheena" ja virsi 491 "Jeesuksen veljet ja sisaret, olkaatta turvassa täällä". Molemmat virret ovat kveenin- ja norjankielisinä. Ranginen toimi Oulussa ilmestyneiden sanomalehtien avustajana.
Teokset

Jumalan Lasten Matkalauluja, toimittaja Juho Ranginen. 1882  (18 virsilaulun kokoelma joista 9 lienee Rangisen itsensä laatimia)
Ihmeellinen näky : näytetty ilmestyksessä eräälle tyttärelle Anna Liisa Ukonsaarelle toukokuussa 1876, läsnä-olleiden ylöspanon ja kertomusten sekä hänen itsensä selitysten jälkeen kirjoittanut J. Ranginen. Amerikan sanomat, Ashtabula, Ohio 1899
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Juho Ranginen on Wikiaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Dennis Oppenheim

| Dennis Oppenheim |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1938  Electric City 
Taiteilija
Salanimi:  Oppenkhaĭm, Dennis
Taidesuuntaus:  käsitetaide ja Wiener Aktionismus
Aiheesta muualla
www.dennisoppenheim.org
Ympäristötaide
Casagrande & Rintala, , teräksinen puisto Japanissa, 2003.
Suuntauksia
Installaatio | Maataide | Paikkasidonnainen taide | Tilataide | Valotaide
Suomalaisia tekijöitä
Jan-Erik Andersson | Marco Casagrande | Saara Ekström | Kaarina Kaikkonen| Ismo Kajander | Marja Kanervo | Jussi Kivi | Antti Laitinen | Harri Larjosto | Tuuli Luukas | Annikki Luukela | Anni Rapinoja | Sami Rintala | Catarina Ryöppy | Charles Sandison | Maaria Wirkkala
Ulkomaisia tekijöitä
Carl Andre | John Baldessari | Christo ja Jeanne-Claude | Jan Dibbets | Ian Hamilton Finlay | Hamish Fulton | Andy Goldsworthy | Hans Haacke | Michael Heizer | Robert Irwin | Nancy Holt | Richard Long | Walter de Maria | Ana Mendieta | Dennis Oppenheim | Robert Smithson | James Turrell | Wolf Vostell
Teoksia
Hiljainen kansa | Kolme aitaa | Maaltapako | 1000 Rauhanlippua
Dennis Oppenheim (6. syyskuuta 1938 – 21. tammikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen kuvataiteilija. Hänen tuotannossaan heijastuvat 1960-luvun uudet ilmaisumuodot, kuten minimalismi, maataide, kehotaide, käsitetaide ja videotaide.
Oppenheim pyrkii töissään pääsemään lähemmäksi itse luomisprosessia siten, että työprosessi hänelle on jopa tärkeämpi kuin valmis teos. Hänen 1970-luvun puolimaissa tekemistään töistä ei ole jäljelläkään muuta kuin työskentelyn tallennukset.
Oppenheim teki 1960-luvulla taiteilija Edward Kienholzin kanssa realististen tilojen sisustuksia tunkkaiseen tyyliin. Oppenheim siirtyi kuitenkin pian minimalismiin ja toteutti yksinkertaisten rakenteiden toistoon perustuvia töitä. Vuonna 1967 hän siirtyi maataiteeseen käyttäen sekä ajan että tilan ulottuvuuksia. Tällöin hän myös toteutti karttoihin perustuvan teossarjan Site Markers. Pian tämän jälkeen hän siirtyi tilataiteeseen ja toteutti tilakokonaisuuksia, usein yhdistämällä täysin vastakkaisen tyylisiä tiloja. Aika on myös niissä keskeisenä osana.
Vuonna 1969 Oppenheim alkoi tutkia vartalo- eli kehotaiteen ilmaisumahdollisuuksia. Häntä kiinnosti esimerkiksi “energian” siirtäminen kehosta toiseen, kuten sormenjäljet toisten sormenjälkien päällä. Kehotaiteessa hän usein käytti maalauspintana isänsä ja lastensa kehoja.
Kihlaus, 2000, Ruoholahdentori, Helsinki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dennis Oppenheim Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  South Australia  ICIA (Israel)  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Autourheilu

Erilaisia autourheilun muotoja.
Autourheilu on moottoriurheilun muoto, jossa kilpaillaan autoilla ajamisessa. Se on levinnyt maailmanlaajuiseksi kilpailutoiminnaksi eri lajeissa, luokissa ja sarjoissa.
Kilpailijat ja autot jaetaan tyypillisesti eri luokkiin ja ryhmiin suorituskyvyn ja kokemuksen perusteella. Kansainvälinen autoliitto pitää luetteloa kansainvälisellä tasolla hyväksytyistä autoista ja kilpailijoista. Tietyissä sarjoissa voidaan vaatia eri tasoista kokemusta kilpailijalta (ks. superlisenssi).
Historia

Autojen käyttäminen kilpailutarkoituksissa alkoi miltei heti sen jälkeen, kun autoja oli saatavilla laajemmin vuonna 1896. 1900-luvun alussa kilpailutoiminta laajeni kattamaan monia maita. Suomen ensimmäiset nopeuskilpailut ajettiin Viipurissa, Papulanlahden jäällä 1910.
Jo vuonna 1907 autoissa alettiin käyttää kansallisia värejä, joka on säilynyt ilmiönä vielä nykyäänkin. Esimerkiksi italialaiset tallit esiintyvät perinteisesti punaisessa värissä, ranskalaiset sinisessä ja britit British Racing green -vihreässä. Näin katsojat pystyvät erottamaan helpommin eri maista lähtöisin olevat kilpailijat ja tiimit. Nykyisen urheilumarkkinoinnin puitteissa autot tunnistetaan kuitenkin yhä useammin globaalien sponsoreidensa väreistä.
Lajit

Vuosien varrella autourheiluun on kehittynyt monia eri lajeja, joilla on omat lajikohtaiset sääntönsä.
Lajit > Autosuunnistus

Autosuunnistuksessa vaaditaan kuljettajalta hyvää autonkäsittelytaitoa vaihtelevissa maastoissa ja kartturilta nopeaa ja tarkkaa kartanlukutaitoa sekä erilaisten karttojen hahmottamista.
Lajit > Crosskart

Crosskart on kevyt putkirunkoinen auto, joka kiihtyy nollasta sataan muutamassa sekunnissa. Laji on suosittu kaikissa Pohjoismaissa ja tällä hetkellä crosskart on nopein radoilla ajettava kulkuneuvo.
Crosskarteilla ajetaan talvisin jäällä ja kesäisin kilpaillaan rallicrossin muodossa. Luokkina on Mini-, 85cc-, 125cc-, ja Xtrem luokan autot. Lisäksi kesäisin ajetaan KRC1- ja KRC2-luokkia.
Lajit > EcoRun

EcoRun eli taloudellisuusajo, jossa ajetaan tietty reitti eripituisin osuuksin, on myös autourheilua. Reitti ajetaan Suomessa vakioautoilla liikennesääntöjä noudattaen. Voittaja on se, joka käyttää polttoainetta mahdollimman vähän.
Maailmalla on myös muun tyyppisiä kilpailuja ja autoja. Japanissa EcoRun-kilpailuissa autot saattavat toimia esimerkiksi aurinkoenergialla.
Lajit > Karting

Karting on suosittu nuorten laji, jonka parissa opitaan autourheilun perusteet. Lisäksi karting tarjoaa mahdollisuuden kilpailla myös kansainvälisissä sarjoissa.
Lajit > Kestävyysajo

Kestävyysajoksi kutsutaan hyvin pitkiä yhtäjaksoisesti ajettavia kilpailuja. Kuuluisin kestävyysajo on Le Mansin 24 tunnin ajo. Kyse on hyvin pitkästä kilpailusta, jossa saattaa olla samaa autoa ajamassa useampi kuljettaja, jotka vaihtelevat vuoroa.
Kestävyysajon maailmanmestaruussarja on FIA World Endurance Championship.
Lajit > Pienoisautoilu

Pienoisautoilu jaetaan kahteen osaan, ura-autoiluun ja RC-autoiluun. Suomessa lajin harrastajia on tällä hetkellä noin 1000 ja lajin SM-sarjassa n 250. Ajopelien kiihtyvyys on 2,2 sek (0-100 km/h) ja ajoaika on 5 min.
Lajit > Ralli

Rallissa tiukkojen säädösten mukaisesti varustetuilla autoilla kilpaillaan kapeilla, yleisillä teillä, jotka suljetaan kilpailua varten. Eri vaiheissa Suomi on ollut hyvin vahvoilla lajissa ja noin 40 % maailmanmestaruuksista on tullut Suomeen. Suomalaisia maailmanmestareita ovat Ari Vatanen, Hannu Mikkola, Timo Salonen, Juha Kankkunen, Tommi Mäkinen, Marcus Grönholm ja Kalle Rovanperä. Ennen kuljettajien MM-sarjan alkua Markku Alén voitti Fiatille valmistajien maailmanmestaruuden ja samalla kuljettajien FIA Cupin. Alén oli 22.10.2011 saakka eniten erikoiskokeita MM-tasolla voittanut kuljettaja, mutta Espanjan MM-rallissa 2011 Sébastien Loeb löi Markun ennätyksen.
2010-vuosikymmenellä mestaruudesta ajoivat suomalaisista Mikko Hirvonen ja Jari-Matti Latvala. Molemmat sijoittuivat parhaimmillaan toiseksi MM-sarjassa. Myös F1-kuljettajat Kimi Räikkönen ja Heikki Kovalainen ovat osallistuneet rallikilpailuihin. Vuonna 2022 ja 2023 Kalle Rovanperä voitti kuljettajien maailmanmestaruuden.
Erämaaralli on pitkillä lähes tiettömillä osuuksilla ajettavia kilpailuja, joista kuuluisa esimerkki on Dakar-ralli. Ari Vatanen on voittanut Dakar-rallin neljä kertaa ja Juha Kankkunen kerran.
Lajit > Rata-autoilu

Formula 1 on kutsuttu rata-autoilun kuninkuuslajiksi. Luokassa on kilpailtu maailmanmestaruudesta vuodesta 1950 lähtien. Suomalaisista Formula 1 -sarjan maailmanmestaruuden on voittanut Keijo ”Keke” Rosberg, Mika Häkkinen ja Kimi Räikkönen. Rosberg voitti mestaruutensa Williamsilla ja Häkkinen kaksi mestaruutta McLarenilla 1998 ja 1999. Räikkönen voitti mestaruutensa Ferrarilla ensimmäisellä kaudellaan tallissa vuonna 2007. Myös Rosberg ja Räikkönen ovat ajaneet McLarenilla, jota voidaan pitää modernin kauden menestyneimpänä tallina.
Muita suomalaisia Formula 1 -kuljettajia ovat Leo Kinnunen, Mikko Kozarowitzky, Jyrki Järvilehto, Mika Salo ja Heikki Kovalainen. Nico Rosberg ajoi Williams-tallissa vuodesta 2006 vuoteen 2009 ja siirtyi kaudelle 2010 Mercedes-Benzin uuteen F1-talliin. Rosberg omaa sekä Suomen, että Saksan kansalaisuuden. Rosberg kilpailee kuitenkin saksalaisella lisenssillä. Heikki Kovalainen ajoi kaudet 2008–2009 McLaren -tallissa ja siirtyi kaudelle 2010 Lotus-talliin, jossa hän kilpaili myös kauden 2011. Heikki Kovalainen jatkoi aiemmassa tallissaan, joka vaihtoi nimensä Caterhamiksi. Vuonna 2013  Kovalainen on toiminut Caterhamin osa-aikaisena testikuljettajana. Uutena suomalaiskuskina Formula 1 -sarjaan nousi vuonna 2013 Valtteri Bottas, joka kilpailee Mercedes -tallissa.
Saksalainen Michael Schumacher on Formula 1 -kuljettajista menestynein yhteensä seitsemällä maailmanmestaruudellaan. Myös hänen veljensä Ralf Schumacher on ollut Formula 1 -kuljettaja. Pitkäaikainen Formula 1 -kuljettaja ja erittäin korkealle arvostettu oli myös brasilialainen Ayrton Senna, joka kuoli vuonna 1994 San Marinon kilpailussa saamiinsa vammoihin.
Rata-SM on rata-autoilun Suomen-mestaruussarja, jossa kilpaillaan useissa rata-autoluokissa. Suomen-mestaruussarjassa luokat vaihtelevat vuosittain. Vuonna 2018 luokkina oli The Gran Turismo, V1600, Formula Ford ja Legends Trophy. Vierailevina luokkina nähtiin myös Formula Academy Finland.
Rata-autoilussa luokkia on useita mm. V8Thunder, Legends ja BMW Xtreme. Nuoret kisaavat kartingin lisäksi Formula Ford ja F4-luokissa. Luokkia on useita ja niitä pitävät yllä pääasiassa harrastajat. Uusina lajit kiinnostavat myös media esimerkkinä Time Attack ja kuorma-autoluokat. Kuorma-autoilla suomalaiset ovatkin pärjänneet myös kansainvälisesti.
Kansainvälisen autoliiton tukemana vuodesta 2014 lähtien on ajettu sähköautoille tarkoitettua Formula E -sarjaa. Sarjan tarkoituksena on lisätä sähkön ja uusiutuvan energian käyttöä autourheilussa sekä vähentää ilmansaasteita. Sarjan alkuvaiheissa kuljettajat joutuivat vaihtamaan autoa kesken kilpailun, mutta viidennestä kaudesta lähtien autot on varustettu tehokkaammilla sähkömoottoreilla ja akuilla, joilla on mahdollista ajaa kilpailu loppuun asti.
Lajiliitot

Maailmanlaajuinen lajiliitto FIA
AKK-Motorsport
Vaikutus sarjatuotantoautoihin

Autourheilussa kokeiltuja tekniikoita on tuotu useita kertoja tieliikenteeseen tarkoitettuihin autoihin. Kilparadoilla käytettiin keskimoottorisia autoja painojakauman ja käsittelyn vuoksi. Moottorin tekniikka muuttui työntankoratkaisusta nokka-akseliksi. Aerodynamiikan vaikutus havaittiin ja ilmanvastusta pienennettiin. Lisäksi kehitettiin keinoja, jolloin auto ei nouse tiestä nopeuden kasvaessa vaan että autoa painettiin tien pintaan pidon kasvattamiseksi. Moottorien ahtaminen yleistyi autourheilussa ennen sen yleistymistä tieliikenteeseen tarkoitetuissa henkilöautoissa. Kaksoiskytkinvaihteistot juontavat 1960-luvulle, ja ratkaisua kokeiltiin kilpa-autoissa ensin vaikka sitä suunniteltiin käytettäväksi tieliikenteessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Autourheilu Wikimedia Commonsissa
Crosskart-auto
Ecorun kilpailusta kuva
Classic Formula Ford
Marielund (Haaparanta)

Marielund on pieni alue Haaparannalla.
Marielundin etäisyys kaupoista/palveluista/kouluista ja päiväkodeista ovat:
-Candy World(karkkikauppa) n. 1,5-2 kilometriä
-ICA(2km)
-Jysk(2km)
-Jula (2,5-3km)
-Cottebiten(karkki/nuuskakauppa)(2km)
-Ikea (2-3km)
-Rusta(2-3km)
-Coop (2,5-3,9km)
-Rajalla på gransen (3-4km)(Suomen puolella Torniossa)
-Ravintola Leilani(3km)
-Max (2,5-3,9km)
- Haaparannan terveyskeskus (2,8-4km)
-Haaparannan Kirkko (3-4km)
-Haaparannan kirjasto (3-4km)
- Haaparannan uimahalli (3km)
-Apteekki
Coop rakennuksessa
-Päiväkodit/koulut
Försskolan framtiden (5-6km)
Marielundin förskolan(550m)
-Lukiokoulu Tornedalsskolan Haaparanta(2-3km)
Marielund sijaitsee( noin 2,6-4 km) Haaparannan keskustasta
Marielund on suosittu asuinalue lapsiperheiden ja eläkeläisten keskuudessa.
↑  GOOGLEMAPS AND BUS TRACKING. ICRBIT - 2015, 2015.  ELK ASIA PACIFIC JOURNAL. doi:10.16962/elkapj/si.it.icrbit-2015.33  Artikkelin verkkoversio.
Ganzhou

| Ganzhou 赣州市, Gànzhōu Shì |
| --- | --- |
 Ganzhoun sijainti Kiinan Jiangxin maakunnassa
 Ganzhou
 Koordinaatit: 25.8333°N, 114.9287°E 
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Jiangxi
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  prefektuuritason kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  39 380 km²
Väkiluku (2010):  8 368 447
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  341000
Suuntanumero(t):  0797
 
 www.ganzhou.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ganzhou (kiin. 赣州市, pinyin: Gànzhōu Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Jiangxin maakunnan eteläosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 330 kilometriä maakunnan pääkaupungista Nanchangista etelälounaaseen. Prefektuurin pinta-ala on 39 380 neliökilometriä ja väkiluku 8,37 miljoonaa (2010).
Prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Ji’anin ja Fuzhoun, idässä Sanmingin ja Longyanin, etelässä Meizhoun ja Heyuanin, sekä lännessä Shaoguanin ja Chenzhoun prefektuureihin.
Nobelin kirjallisuuspalkinnon (v. 2000) saaja Gao Xingjian on syntynyt Ganzhoussa.
Hallinnollinen jako

Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu kolmeen kaupunkipiiriin, kahteen piirikuntatason kaupunkiin ja kolmeentoista piirikuntaan seuraavasti:
1. Zhanggong

2. Nankang

3. Ganxian
4. Ruijin

5. Longnan
6. Anyuan

7. Chongyi

8. Dayu

9. Dingnan

10. Huichang

11. Ningdu

12. Quannan

13. Shangyou

14. Shicheng

15. Xinfeng

16. Xingguo

17. Xunwu

18. Yudu
Zhanggong
Nankang
Ganxian
Yudu
Xingguo
Ningdu
Shicheng
Huichang
Xunwu
Anyuan
Dingnan
Longnan
Quannan
Xinfeng
Dayu
Chongyi
Shangyou
Ruijin
Liikenne

Ganzhouta palveleva Ganzhou Huangjinin lentoasema sijaitsee Nankangin kaupunkipiirissä, noin 16 kilometriä Ganzhoun keskustasta. Kotimaan reittejä on muun muassa Pekingiin, Shanghaihin, Nanchangiin, Kantoniin ja Shenzheniin.
Galleria

Ganzhoun rautatieasema.
Kaupunginmuuri Ganzhoussa.
Bajing-paviljonki Ganzhoussa.
Yugu-paviljonki Ganzhoussa.
Tongtianyan-luolien kaiverruksia Zhanggongin kaupunkipiirissä.
Hakka-kiinalaisten aidattu kylä Longnanin piirikunnassa.
Zhuhua-pagodi Xingguon piirikunnassa.
Maisemaa Dayun piirikunnan Xinchengin suurkunnasta.
Muistomerkki Pitkälle marssille lähdöstä Yudun piirikunnassa.
Vihreää fluoriittia Xiefangin kaivokselta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ganzhou Wikimedia Commonsissa
EV Regensburg

| EV Regensburg |
| --- | --- |
Perustettu:  1962
Entiset nimet:  EV Regensburg (1962–2001) Eisbären Regensburg (2001–2008) EV Regensburg (2008–2017) Eisbären Regensburg (2017-)
Kaupunki:   Regensburg, Saksa
Kotiareena:  Donau-Arena
– kapasiteetti:  4 961
Sarjataso:  DEL2
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Peter Holmgren
Puheenjohtaja:   Christian Sommerer
Päävalmentaja:   Peter Flache
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eisbären Regensburg on saksalainen jääkiekkojoukkue Regensburgin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1962 ja se pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigassa.