stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jak 3

| Jak 3 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Naughty Dog
Julkaisija:  Sony Computer Entertainment
Ohjaaja:  Jason Rubin Amy Hennig
Suunnittelija:  Evan Wells Richard Lemarchand
Käsikirjoittaja:  Jason Rubin
Taiteilija:  Bob Rafei Bruce Straley Erick Pangilinan
Säveltäjä:  Josh Mancell Larry Hopkins
Ohjelmoija:  Andy Gavin Christopher Christensen Neil Druckmann Christophe Balestra Dan Liebgold
Pelisarja:  Jak and Daxter
Pelimoottori:  Kinetica
Julkaistu:  PlayStation 2NA 9. marraskuuta 2004EU 26. marraskuuta 2004AUS marraskuu 2004PlayStation 3NA 7. helmikuuta 2012EU 22. helmikuuta 2012AUS 8. maaliskuuta 2012PlayStation VitaNA 18. kesäkuuta 2012EU 19. kesäkuuta 2012PlayStation 4WW 6. joulukuuta 2017
Lajityyppi:  tasohyppely, kolmannen persoonan ammuntapeli, toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 12 ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation Vita, PlayStation 4
Jakelumuoto:  DVD, Blu-ray, muistikortti
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Pelin hahmoja: Daxter, Jak, Damas ja Pecker.
Jak 3 on PlayStation 2:lle julkaistu kolmas osa Naughty Dogin tekemässä Jak and Daxter -tasohyppelypelisarjassa.
Jak 3 ei tuo pelisarjaan niin suuria uudistuksia kuin Jak II aikanaan toi. Peli jatkaa samalla synkällä linjalla kuin kakkososa. Uutena tapahtumapaikkana on Sparguksen aavikkokaupunki ja Wasteland-aavikko. Aavikolla liikutaan maastoautoilla, jotka on yleensä myös aseistettu konekivääreillä tai pommeilla.
Kuten Jak II:Renegadessa mukana on myös räiskintää. Edeltäjästään poiketen Jak 3:sessa on jokaisesta neljästä aseesta kolme eri versiota, mikä nostaa vaihtoehtojen määrän kahteentoista. Esimerkiksi kiväärin toisessa versiossa on kimpoilevat luodit ja haulikon kolmas versio on kranaatinheitin.
Jak 3 toimii viimeisenä osana alkuperäiselle Jak-trilogialle ja selventää myös itse Jakin alkuperää.
Peli julkaistiin vuonna 2012 PlayStation 3:lle ja PlayStation Vitalle osana The Jak and Daxter Trilogy -kokoelmaa.
Vuonna 2017 peli julkaistiin PlayStation 4:lle ladattavana PS2-klassikkona.
Juoni

Tarina alkaa kun edellisestä osasta tuttu Haven City on muuttunut sotatantereeksi, kun kolme eri ryhmää taistelee sen hallitsemisesta. Haven Cityn Metal head -olioilta pelastanut Jak karkotetaan kaupungista Wasteland-aavikolle, koska häntä syytetään sodan syttymisestä. Aavikolla Sparguksen asukkaat löytävät kuolemaisillaan olevan Jakin, Daxterin ja edellisestä osasta tutun apina-papukaija, Peckerin, ja vievät kaupunkiinsa. Kaupungissa Jakin täytyy osallistua areenalla pidettäviin gladiaattoritaisteluihin saadakseen asua kaupungissa.
Taivaalta alkaa saapua ihmeellisiä Dark Maker -olioita, jotka olivat entisiä precursoreita, jotka olivat muuttuneet Dark Econ johdosta ja Haven City ja koko maailma ovat uhattuina. Jakin täytyy aloittaa jälleen taistelu. Jak 2 -pelissä kuolleeksi luultu Erol on palannut kyborgina ja hallitsee Krimzon Guard -vartiostoa ja on liittoutunut Dark Makerien kanssa ja käy sotaa Haven Cityä vastaan. Errol sai kyborgiruumiinsa vaihdossa Dark Makereilta. Myöhemmin Jak jatkaa matkaa kaivoksiin ja tapaa Count Vegerin joka tekee eräästä patsaasta hirviön.
Jak onnistuu voittamaan hirviön ja jatkaa matkaa kohti Haven Cityä jossa hän auttaa Tornia ja muita voittamaan Metal Headit. Välillä hän palaa Spargusiin tekemään tehtäviä. Lopulta hän kohtaa Errolin. Jak voittaa hänet ja Errol pakenee. Jak jahtaa häntä suorittaen tehtäviä matkallaan. Lopuksi hän tuhoaa pimeän aluksen ja Errol jättihämähäkkirobottinsa kanssa menee Wastelandille Jak perässään. Jak tuhoaa robotin jalat ja ampuu muutaman ammuksen robotin niskassa oleviin generaattoreihin jolloin Errol ja hänen robottinsa tuhoutuvat ja peli on läpäisty.
Hahmot > Peliympäristöt

Spargus City, aavikon keidas, jota astuttavat "unohdetut", eli Haven Cityn kadotettujen joukko, jotka Jakin tavoin karkotettiin ja jätettiin kuolemaan.
Haven City, sodan runtelema kaupunki, josta suurin osa on tuhoutunut sodassa. Oikea puoli on kuolonbottien hallinnassa, kun taas läntinen puoli ja rauniot ovat Metal headien hallinnassa. Pohjoisesta ja etelästä taistellaan yhä. Pohjoisessa on myös Freedom Leaguen päämaja.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Max Casella  | … |  Daxter  |
|  Mike Erwin  | … |  Jak  |
|  Warren Burton  | … |  Samos  |
|  Bumper Robinson  | … |  Damas  |
|  Cutter Mitchell  | … |  Torn, Jinx  |
|  Chris Cox  | … |  Pecker  |
|  Susan Eisenberg  | … |  Ashelin  |
|  Phil LaMarr  | … |  Sig, kreivi Veger  |
|  Tara Strong  | … |  Keira, Seem  |
Lähde:
Aiheesta muualla

Jak 3 MobyGamesissa (englanniksi)
Jak 3 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pelin viralliset sivut
J&D wiki http://fi.jakgames.wikia.com/wiki/Jak_ja_Daxter_wiki
-pelisarja
Jak and Daxter: The Precursor Legacy
Jak II: Renegade
Jak 3
Jak X
Daxter
Jak & Daxter: Kadonnut maailma
Jarl Åström

Jarl Fredrik Herman Åström (3. joulukuuta 1909 Oulu – 27. heinäkuuta 1988) oli suomalainen vuorineuvos, joka toimi Oy Kyro Ab:n toimitusjohtajana vuosina 1949–1974.
Åström valmistui diplomiekonomiksi Handelshögskolan vid Åbo Akademista vuonna 1933. Aluksi hän työskenteli konttoripäällikkönä kotikaupungissaan Oulussa, kunnes siirtyi vastaavaan tehtävään Kyröskoskelle Hammarén & Co Ab:hen vuonna 1940. Seuraavana vuonna yhtiön nimeksi vaihtui Oy Kyro Ab. Vuoden 1946 alussa Åström valittiin yhtiön varatoimitusjohtajaksi ja saman vuoden kesäkuussa isännöitsijäksi tehtävän edellisen haltijan Rafael Fraserin kuoltua. Vuonna 1949 nimike muuttui toimitusjohtajaksi.
Åströmin toimitusjohtajakaudella Kyrossa toteutettiin useita muutoksia yhtiön hallinnossa ja henkilöstöpolitiikassa. Samoin tuotantoa automatisoitiin ja rationalisoitiin. Vuonna 1970 yhtiö täytti sata vuotta ja samana vuonna Åströmille myönnettiin vuorineuvoksen arvo. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974.
Jarl Åström oli Hämeenkyrön kunnanvaltuustossa vuosina 1946–1956.
Jemma-patsas

Jemma-patsas
Jemma on asekätkennän muistoksi ja kunniaksi pystytetty asianajaja Antero Kassisen suunnittelema patsas, joka sijaitsee Muhoksella, Korivaaran lähellä, noin kilometri Muhoksen kirkonkylältä Oulun suuntaan valtatie 22:n varrella. Oulujokilaakson Reserviupseerikerho ry ja Muhoksen Reserviläiset ry paljastivat veistoksen kansalaisjuhlassa 15. lokakuuta 2009.
Pohjois-Karjalan Enossa sijaitsee jo ennen Jemmaa perustettu asekätkennän muistomerkki entisen asekätkön paikalla. Jemma on kuitenkin Suomen ensimmäinen asekätkennän kunniaksi pystytetty patsas ja ensimmäinen valtakunnallinen asekätkennän yleismuistomerkki; Enon muistomerkki liittyy yhteen tiettyyn kätköön.
Ivète Piveteau

Ivète Piveteau (Yvète Piveteau) on ranskalainen cembalisti, pianisti ja urkuri. Hän opiskeli cembalonsoittoa Gustav Leonhardtin oppilaana ja toimi sittemmin kutsuttuna opettajana Juilliard Schoolissa New Yorkissa.
Piveteau on levyttänyt erityisesti ranskalaista barokkimusiikkia (Adda-, Le Chant du Monde- ja Virgin-levymerkeille), mutta myös esimerkiksi Wolfgang Amadé Mozartin kootut kosketinsoitinsonaatit (Arpeggio-levymerkille) ja Ludwig van Beethovenin piano-viulusonaatteja (esitetty yhdessä Roseline Piveteaun kanssa Mfp-levymerkille).
Diskografia (valikoima)

Ludwig van Beethoven: Le printemps; Sonate à Kreutzer. Amsterdam; Brussels; Johannesburg; Köln; London; Paris; Stockholm; Sydney: Music for Pleasure, ℗[19]72. Esittäjät: Roseline Piveteau (viulu), Ivète Piveteau (piano). Mfp MFP 6068
Classics Meets Jazz: l'influence du jazz sur les classiques. Sisältää Aaron Coplandin, Claude Debussyn, Marcel Delannoyn, George Gershwinin, Bohuslav Martinůn, Darius Milhaud'n, Francis Poulencin ja Maurice Ravelin sävellyksiä. Esittäjät: Roseline Piveteau (viulu), Ivète Piveteau (piano). Best Seller 4C053-23582
Petits chefs-d'œuvre pour piano. 1975. Sisältää Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin, Wolfgang Amadé Mozartin ja Robert Schumannin soolopianoteoksia. Mfp 2M 045-96457
François Couperin: Leçons de ténèbres. Le Chant du Monde; distribution: Harmonia Mundi, 1985. Esittäjät: Jean Belliard (tenori), Hervé Lamy (tenori), Philippe Foulon (viola da gamba), Ivète Piveteau (cembalo). Äänitetty 1985. Le Chant du Monde CLB 0278 809
Les maitres français du "grand siecle". Le Blanc Mesnil: Carrère music, 1987. Sisältää Jacques Champion de Chambonnières'n, Louis Couperinin, Jean Henry D'Anglebertin, Nicolas Lebèguen ja Louis Marchandin sävellyksiä. Esittäjä: Ivète Piveteau (cembalo). Äänitetty marraskuussa 1987. Carrere
Claude-Bénigne Balbastre: "Du clavecin au piano-forte". [Paris?]: [Adda], ℗1989, ©1988/1989. Esittäjä: Ivète Piveteau (piano, cembalo). Äänitetty Pariisin konservatoriossa. Adda 581160
Michel Lambert: Leçons de tenebres. London, England: Virgin Classics, ℗1989, ©1989. (Veritas). Esittäjät: Noémi Rime (sopraano), Nathalie Stutzmann (altto), Charles Brett (kontratenori), Howard Crook (tenori), Philippe Foulon (viola da gamba), Mauricio Buraglia (viola da gamba), Ivète Piveteau (positiiviurut, cembalo, musiikinjohto). Äänitetty lokakuussa 1988. Virgin Classics VCD 7 90821-2 / 353 424-238
Wolfgang Amadeus Mozart: Intégrale des sonates pour pianoforte. [Paris]: [Société Nouvelle Mankin Industries]; [Le Blanc-Mesnil]: Carrere, ©1990. Esittäjä: Ivète Piveteau (piano). Äänitetty elo-, syys- ja lokakuussa 1990. Arpeggio ARG 001–005 (yksittäiset levyt) / ARG 006 (kotelo)
Etelä-Afrikan valtiopresidentti

| Etelä-Afrikan valtiopresidentti |
| --- | --- |
 
 Frederik Willem de Klerk
 
Virka-asunto:  Libertas (Pretoria) Genadendal (Kapkaupunki)
Nimittäjä:  Etelä-Afrikan parlamentti
Perustettu:  31. toukokuuta 1961
Ensimmäinen:  Charles Robberts Swart
Viimeinen:  Frederik Willem de Klerk
Lakkautettu:  10. toukokuuta 1994
Etelä-Afrikan valtiopresidentti (afrikaansiksi Staatspresident van Suid-Afrika, engl. State President of South Africa) oli Etelä-Afrikan valtiopäämies vuosina 1961–1994. Virka perustettiin kun Etelä-Afrikasta tuli tasavalta kansanäänestyksen tuloksena 1960. Samalla Etelä-Afrikan kenraalikuvernöörin virka lakkautettiin. Charles Robberts Swart oli viimeinen kenraalikuverööri ja ensimmäinen valtiopresidentti.
Valtiopresidentin virka lakkautettiin 1994, kun apartheid-järjestelmästä luovuttiin. Sen jälkeen maan valtiopäämies on ollut presidentti.
Luettelo valtiopresidenteistä

| Etelä-Afrikan valtiopresidentit> valtiopresidentti  (syntynyt-kuollut) | Etelä-Afrikan valtiopresidentit> valtiopresidentti  (syntynyt-kuollut) | Etelä-Afrikan valtiopresidentit> virkakausi | Etelä-Afrikan valtiopresidentit> Puolue | Etelä-Afrikan valtiopresidentit>  | Etelä-Afrikan valtiopresidentit>  | Etelä-Afrikan valtiopresidentit>  | Etelä-Afrikan valtiopresidentit>  | Etelä-Afrikan valtiopresidentit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Charles Robberts Swart  (1894–1982) |  | 31.5.1961 – 31.5.1967 | Kansallispuolue |  |  |  |  |  |
| Jozua François Naudé  (1889–1969) |  | 1.6.1967 – 10.4.1968  (virkaa tekevä) | Kansallispuolue |  |  |  |  |  |
| Jacobus Johannes Fouché (1898–1980) |  | 10.4.1968 – 9.4.1975 | Kansallispuolue |  |  |  |  |  |
| Nicolaas Johannes Diederichs (1903–1978) |  | 19.5.1975 – 21.8.1978  (kuoli virassa) | Kansallispuolue |  |  |  |  |  |
| Marais Viljoen  (1915–2007) |  | 21.8.1978 – 10.10.1978  (virkaa tekevä) | Kansallispuolue |  |  |  |  |  |
| Balthazar Johannes Vorster  (1915–1983) |  | 10.10.1978 – 4.5.1979  (erosi virasta) | Kansallispuolue |  |  |  |  |  |
| Marais Viljoen  (1915–2007) |  | 19.6.1979 – 3.9.1984 | Kansallispuolue |  |  |  |  |  |
| Pieter Willem Botha (1916–2006) |  | 14.9.1984 – 15.7.1989  (erosi virasta) | Kansallispuolue |  |  |  |  |  |
| Frederik Willem de Klerk (1936–2021) |  | 20.9.1989 – 10.5.1994 | Kansallispuolue |  |  |  |  |  |
Elsie Alison

Elsie Irene Sohlberg, kirjailijanimi Elsie Alison (23. helmikuuta 1892 Tampere – 19. maaliskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Teoksia

Porträtt av en ung kvinna : roman.          Schildt, Helsingfors 1943
Kärleken skall göra eder fria : roman.      Schildt, Helsingfors 1944
Härlig är jorden : roman.      Schildt, Helsingfors 1945
Postskriptum till en dagbok : noveller.      Schildt, Helsingfors 1947
Och i dag : roman.      Schildt, Helsingfors 1950
Eugén Nyholm

| Eugén Nyholm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1851 Suodenniemi
Kuollut: 22. syyskuuta 1901 (50 vuotta) Punkalaidun
Kansalaisuus:  Suomen suuriruhtinaskunta
Vanhemmat:   Gustaf Nyholm  Hilma Annell 
Puoliso:   Julia Amanda Snellman 
Lapset:   Mikko Airila 
Sukulaiset:  Abel Nyholm (veli) Hilma Nyholm (sisko)
Ura
Uskontokunta:  Luterilaisuus
Koulukunta:  Herännäisyys
Eugén Nyholm (26. huhtikuuta 1851 Suodenniemi – 22. syyskuuta 1901 Punkalaidun) oli suomalainen pappi. Nyholm toimi kirkkoherrana Kuhmoisissa ja Punkalaitumella sekä kappalaisena Seinäjoella. Nyholm tunnettiin rauhallisena ja herännäisyyteen taipuvana pappina. Hänen saarnojaan on kuvattu väkeviksi ja hengeltään virkeiksi.
Nyholm valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalikoulusta toukokuussa 1870. Nyholm vihittiin papiksi vuonna 1874 jolloin hänet määrättiin vt. kappalaiseksi Perhon seurakuntaan. Vuosina 1875–1878 Nyholm toimi Merikarvian kirkkoherran apulaisena, vuosina 1878–1881 Seinäjoen kappalaisena. Seinäjoelle Nyholm hakeutui lankonsa Wilhelm Lindstedtin tietojen perusteella. Nyholm asuin pitkään Östermyran kartanossa, koska tuolloin pappilassa tehtiin perusteellisia korjauksia.
Vuodesta 1881 lähtien Nyholm toimi Kuhmoisten kirkkoherrana ja vuodesta 1895 lähtien Punkalaitumen kirkkoherrana.
Nyholm meni vuonna 1877 naimisiin Julia Amanda Snellmanin kanssa (1858–1920) ja heidän lapsiaan olivat mm. merimiespastori Mikko Airila (1883–1936). Nyholmin vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Nyholm ja Hilma Annell. Eugén Nyholmin veli oli Virtain kirkkoherra Abel Nyholm. Nyholmin lanko oli Wilhelm Lindstedt.
Esikoiset (yhdistys)

| Esikoiset |
| --- | --- |
Perustettu:  2016
Tyyppi:  herätysliike
Toimiala:  esikoislestadiolaisuus
Kotipaikka:  Lahti
Toiminta-alue:  Suomi
Puheenjohtaja:  Antti Pitkäniemi
Jäsenlehti:  Armon Sana
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lestadiolaisuuden sukupuu.
Esikoiset ry on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisällä toimiva lestadiolainen herätysliike.  Se sai alkunsa vuoden 2016 esikoislestadiolaisten hajaannuksessa. Hajaannuksen taustalla oli esikoislestadiolaisten sakramenttien omiin käsiin ottaminen, niin kutsuttu "sakramenttiseparatismi", jota myöhemmin perustettuun Esikoiset ry:een siirtyneet eivät hyväksyneet. Eroja aiheutti myös suhtautuminen Ruotsin Lapin seurakunnan ja Lapin vanhimpien asemaan. Esikoiset ry kertoo kotisivuillaan, että vaikka yhdistys on perustettu vuonna 2016, se jatkaa esikoislestadiolaisuuden vanhaa perinnettä kansankirkon yhteydessä ja että se nojaa uskossa ja elämässä Raamattuun ja luterilaiseen tunnustukseen. Sanoman ydin on, että pelastus on uskossa Kristuksen sovitustyöhön. Esikoiset ry julkaisee Armon sana -lehteä, ja käyttää laulukirjanaan Armon sävel -laulukokoelmaa (246 laulua), joka sisältää paljon lestadiolaisuudessa käytettyjä lauluja ja muita hengellisiä lauluja.
Herätysliikkeen taustaa

Lauantaina 23. heinäkuuta 2016 pidettiin seurakuntakokous Lahdessa Ahtialan koululla. Paikalla oli noin 750 seurakuntalaista. Kokouksessa käsiteltiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisäisenä herätysliikkeenä jatkamista, kun vanha liike oli ryhtynyt toimittamaan sakramentteja maallikkosaarnaajien voimin. 15. elokuuta 2016 uutisoitiin esikoislestadiolaisen herätysliikkeen olevan jakautumassa. Uusi järjestö Esikoiset ry perustettiin elokuussa 2016. Se kerää riveihinsä niitä esikoislestadiolaisia, jotka eivät hyväksy vanhan järjestön sakramenttilinjaa. Esikoiset ry:n jäsenmäärä on alun kasvupyrähdyksen jälkeen asettunut 1 500:n tienoille.
Toiminta

Esikoiset ry:llä on toimintaa ainakin Helsingissä, Hämeenlinnassa, Keiteleellä, Lahdessa, Lappeenrannassa, Mikkelissä, Porissa, Tampereella, Teuvalla ja Turussa. Toiminta painottuu viikoittaisiin hartauskokouksiin, joita pidetään eri paikkakunnilla lähinnä kirkon tiloissa ja kodeissa. Isoja seuroja pidetään 2–3 kertaa vuodessa. Koko maata käsittäviä seuroja pidetään pääsiäisen ja pyhäinpäivän aikaan, jolloin päätetään lähetysmatkoista.
Elsi Juupaluoma

Elsi Juupaluoma (o.s. Ranta, s. 1994) on suomalainen poliitikko kristillisdemokraattisesta puolueesta. Hän on toiminut vuosina 2022–2023 kristillisdemokraattien puoluesihteerinä.
Juupaluoma lähti mukaan kristillisdemokraattien nuorisojärjestön KD Nuorten 
toimintaan lukioikäisenä. Hän paneutui nuorisojärjestöaikanaan etenkin EU-politiikkaan. Hän oli alkuvuonna 2014 harjoittelijana silloisen europarlamentaarikon Sari Essayahin toimistossa Brysselissä ja aloitti vuonna 2016 KD Nuorten kansainvälisten asioiden sihteerinä. Vuosina 2018–2019 hän toimi KD Nuorten 1. varapuheenjohtajana. Juupaluoma edusti järjestöä useissa Euroopan kansanpuolueen nuorten (YEPP) kokouksissa.
Juupaluoma valittiin kristillisdemokraattien puoluesihteeriksi marraskuussa 2021 järjestetyssä puoluevaltuuston kokouksessa Tampereella. Hän sai puoluevaltuuston äänestyksessä 30 ääntä 54:stä annetusta. Hän aloitti puoluesihteerin tehtävässä vuoden 2022 alussa, mitä ennen hän oli työskennellyt vuodesta 2018 eduskunta-avustajana kristillisdemokraattisessa eduskuntaryhmässä. Hän ei asettunut ehdolle enää jatkokaudelle. Virkaa tekevänä häntä seuraa Mikko Rekimies.
Juupaluoma on kotoisin Vihdistä ja asui lapsuudessaan myös Ranskassa ja Sveitsissä. Hän on opiskellut ranskan kieltä ja politiikan tutkimusta Tampereen yliopistossa.
Aiheesta muualla

Elsi Juupaluoma Twitterissä
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Asmo Maanselkä | Kristillisdemokraattien puoluesihteeri 2021–2023 | Seuraaja: Mikko Rekimies |
Italian Grand Prix 2005

|  Italian Grand Prix 2005  |
| --- | --- |
 15. osakilpailu 19 osakilpailusta kaudella 2005. 

Päivämäärä:  4. syyskuuta 2005
Sijainti:  Monza, Milano, Italia
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  5,793 km
Kilpailun pituus:  53 kierrosta, 306,720 km
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Juan Pablo Montoya   (McLaren)
Paaluaika:  1.21,054
Palkintokoroke
Voittaja:   Juan Pablo Montoya   (McLaren)
Toinen:   Fernando Alonso   (Renault)
Kolmas:   Giancarlo Fisichella   (Renault)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Kimi Räikkönen   (McLaren)
Kierrosaika:  1.21,504 (kierroksella 51)
Italian Grand Prix 2005 oli Formula 1 -kauden 2005 15. osakilpailu, joka ajettiin 4. syyskuuta 2005 Monzan radalla, Italiassa.
Raportti

Kimi Räikkönen ajoi aika-ajojen nopeimman ajan McLaren-Mercedeksellään, mutta  hänet kuitenkin pudotettiin moottorinvaihdon vuoksi paalupaikalta 11. lähtöruutuun. Paalupaikan tuolloin nappasi siis aika-ajojen toiseksi nopeimman ajan ajanut, Kimi Räikkösen tallitoveri Juan Pablo Montoya.
Kilpailun voitti Juan Pablo Montoya ennen Renault'n Fernando Alonsoa, joka ajoi toiseksi. Kolmanneksi ajoi Fernando Alonson tallikaveri Giancarlo Fisichella. Kimi Räikkönen nousi hienosti ruudusta 11 sijalle neljä, ja häntä seurasivat Jarno Trulli, Ralf Schumacher, Antônio Pizzonia sekä Jenson Button.
Kilpailun jälkeen Renault'n Fernando Alonso pysytteli edelleen kuljettajien pistetilanteen kärjessä ennen Kimi Räikköstä, jolla oli Italian osakilpailun jälkeen koossa 76 pistettä. Räikkösen takana seurasi kolmantena Ferrarilla ajava Michael Schumacher 55 pisteellään. Vaikka McLaren-tallin Juan Pablo Montoya voitti kilpailun, oli hän edelleen pisteissä neljäntenä 50 pisteellään. Renault-talli johti valmistajien sarjaa 146 pisteellään kymmenen pistettä McLaren-tallia edellä. Kolmantena valmistajien sarjassa oli Ferrari, joka oli jäänyt Renault'sta jo 60 pistettä. Toyota-talli saalisti Italian osakilpailusta seitsemän pistettä säilyttäen neljännen paikan 78 pisteellään. Kilpailussa ei nähty ainuttakaan keskeytystä.
Tulokset > Aika-ajot

| Sija | Nro>  | Kuljettaja | Talli | Aika | Ero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 9 |  Kimi Räikkönen* | McLaren-Mercedes | 1.20,878 | — |
| 2 | 10 |  Juan Pablo Montoya | McLaren-Mercedes | 1.21,054 | +0,176 |
| 3 | 5 |  Fernando Alonso | Renault | 1.21,319 | +0,441 |
| 4 | 3 |  Jenson Button | BAR-Honda | 1.21,369 | +0,491 |
| 5 | 4 |  Takuma Satō | BAR-Honda | 1.21,477 | +0,599 |
| 6 | 16 |  Jarno Trulli | Toyota | 1.21,640 | +0,762 |
| 7 | 1 |  Michael Schumacher | Ferrari | 1.21,721 | +0,843 |
| 8 | 2 |  Rubens Barrichello | Ferrari | 1.21,962 | +1,084 |
| 9 | 6 |  Giancarlo Fisichella | Renault | 1.22,068 | +1,190 |
| 10 | 17 |  Ralf Schumacher | Toyota | 1.22,266 | +1,388 |
| 11 | 14 |  David Coulthard | Red Bull-Cosworth | 1.22,304 | +1,426 |
| 12 | 11 |  Jacques Villeneuve | Sauber-Petronas | 1.22,356 | +1,478 |
| 13 | 15 |  Christian Klien | Red Bull-Cosworth | 1.22,532 | +1,654 |
| 14 | 7 |  Mark Webber | Williams-BMW | 1.22,560 | +1,682 |
| 15 | 12 |  Felipe Massa | Sauber-Petronas | 1.23,060 | +2,182 |
| 16 | 8 |  Antônio Pizzonia | Williams-BMW | 1.23,291 | +2,413 |
| 17 | 18 |  Tiago Monteiro | Jordan-Toyota | 1.24,666 | +3,788 |
| 18 | 20 |  Robert Doornbos | Minardi-Cosworth | 1.24,904 | +4,026 |
| 19 | 19 |  Narain Karthikeyan | Jordan-Toyota | 1.25,859 | +4,981 |
| 20 | 21 |  Christijan Albers | Minardi-Cosworth | 1.26,964 | +6,086 |
* = Kimi Räikkönen pudotettiin ruutuun 11 moottorinvaihdon vuoksi.
Tulokset > Kilpailu

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 10 |  Juan Pablo Montoya | McLaren-Mercedes | 53 | 1.14.28,659 | 1 | 10 |
| 2 | 5 |  Fernando Alonso | Renault | 53 | +2,479 | 2 | 8 |
| 3 | 6 |  Giancarlo Fisichella | Renault | 53 | +17,975 | 8 | 6 |
| 4 | 9 |  Kimi Räikkönen | McLaren-Mercedes | 53 | +22,775 | 11 | 5 |
| 5 | 16 |  Jarno Trulli | Toyota | 53 | +33,786 | 5 | 4 |
| 6 | 17 |  Ralf Schumacher | Toyota | 53 | +43,925 | 9 | 3 |
| 7 | 8 |  Antônio Pizzonia | Williams-BMW | 53 | +44,643 | 16 | 2 |
| 8 | 3 |  Jenson Button | BAR-Honda | 53 | +1.03,635 | 3 | 1 |
| 9 | 12 |  Felipe Massa | Sauber-Petronas | 53 | +1.15,413 | 15 |  |
| 10 | 1 |  Michael Schumacher | Ferrari | 53 | +1.36,070 | 6 |  |
| 11 | 11 |  Jacques Villeneuve | Sauber-Petronas | 52 | +1 kierros | 12 |  |
| 12 | 2 |  Rubens Barrichello | Ferrari | 52 | +1 kierros | 7 |  |
| 13 | 15 |  Christian Klien | Red Bull-Cosworth | 52 | +1 kierros | 13 |  |
| 14 | 7 |  Mark Webber | Williams-BMW | 52 | +1 kierros | 14 |  |
| 15 | 14 |  David Coulthard | Red Bull-Cosworth | 52 | +1 kierros | 10 |  |
| 16 | 4 |  Takuma Satō | BAR-Honda | 52 | +1 kierros | 4 |  |
| 17 | 18 |  Tiago Monteiro | Jordan-Toyota | 51 | +2 kierrosta | 17 |  |
| 18 | 20 |  Robert Doornbos | Minardi-Cosworth | 51 | +2 kierrosta | 18 |  |
| 19 | 21 |  Christijan Albers | Minardi-Cosworth | 51 | +2 kierrosta | 20 |  |
| 20 | 19 |  Narain Karthikeyan | Jordan-Toyota | 50 | +3 kierrosta | 19 |  |
Lähde:
Muuta

Kimi Räikkösen sijoitusta pudotettiin kymmenellä moottorivaihdon takia.
Mercedes-moottorin 50. voitto ja paalupaikka.
Ensimmäistä kertaa sitten Hollannin GP:n 1961 ei nähty yhtään keskeytystä. Toisin kuin Hollannin kisassa, tässä kisassa kaikki aika-ajoissa ajaneet kuljettajat pääsivät maaliin. Hollannissa sekä Masten Gregory että Ian Burgess ajoivat aika-ajoissa, mutta olivat varakuljettajia eivätkä osallistuneet kilpailuun.
Jarl Wahlström

Jarl Wahlström (oik.) ja Helvi Sipilä (vas.) Lady Baden-Powellin vieraillessa Suomessa vuonna 1960.
Jarl Holger Wahlström (9. heinäkuuta 1918 Helsinki – 3. joulukuuta 1999 Helsinki) oli kansainvälisen Pelastusarmeijan johtaja vuosina 1981–1986.
Wahlström sai ensimmäisen kerran koulutusta ulkomailla Pelastusarmeijan tehtäviin jo 1937 Englannissa. Vuonna 1971 hänet nimettiin Kanadan ja Bermudan alueiden pääsihteeriksi. Suomen Pelastusarmeijan johtajaksi hänet nimitettiin 1976 ja Ruotsin vastaavaan virkaan 1981. Samana vuonna hän siirtyi koko maailman Pelastusarmeijan johtoon, ensimmäisenä suomalaisena.
Wahlström vietti eläkevuotensa Helsingissä.
Wahlströmin poika Jarl Haldor Mikael Wahlström (s. 1950) on psykologian professori.