stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alfred Lichtwark
Lichtwark ja taidekasvatus

Lichtwarkin teosta Taideteoksia oppimassa (Übungen in der Betrachtung von Kunstwerken 1897) pidetään taidekasvatuskirjallisuuden klassikkona. Se on yksi ensimmäisistä teoksista, jossa pohditaan museossa tehtävää taidekasvatusta ja yleisötyötä. Kirja käännettiin suomeksi noin kolmekymmentä vuotta ilmestymisensä jälkeen. Koulutusaatteet yleensäkin tulivat Suomessa 1800-luvun alkupuolelta toiseen maailmansotaan asti pitkälti saksalaiselta kielialueelta.
Lichtwark painotti omakohtaista kokemusta, eli lasten saattamista taideteosten äärelle. Taiteen ymmärtäminen lähti avoimesta havainnoinnista ja vastaanottaminen edellytti heittäytymistä katsomistilanteeseen. Teoksen äärellä tuli viipyä mahdollisimman pitkään ja pienimmästäkin yksityiskohdasta voitiin keskustella. Lichtwark kuitenkin varoitti opettajia tyrkyttämästä omia mielipiteitään. Oppilaiden tuli saada ajatella vapaasti.
Lapsiin oli Lichtwarkin mukaan hyvä vaikuttaa taidekasvatuksen keinoin jo varhain. Heille oli hyvä tarjota taidetta aloittaen helposti avautuvista ja tutuimmista teoksista. Sen jälkeen oli vaikeampien ja moniselitteisempien teosten vuoro. Hyvä kohde aloitukselle oli myös paikallinen aikalaistaide, joka todennäköisesti sisälsi jotain tuttua.
Lichtwark-palkinto

Lichtwarkin nimeä kantava palkinto perustettiin vuonna 1951 Lichtwarkin 100-vuotissyntymäpäivän kunniaksi. Palkinto jaetaan joka viides vuosi.
Julkaisuja

Taideteoksia oppimassa, Porvoo: WSOY, 1926.
Kirjallisuutta

Tapio Suominen: Alfred Lichtwark: saksalaisen taidekasvatusliikkeen jäljillä. Tampere: Tampereen taidemuseo, 1999. (Tampereen taidemuseon julkaisuja; 85). Lisensiaatintutkimus.
Rudolf Großkopff: Alfred Lichtwark. Ellert und Richter, Hamburg 2002, ISBN 3-8319-0076-0 (elämäkerta)
Nobumasa Kiyonaga: Alfred Lichtwark: Kunsterziehung als Kulturpolitik. Kopäd, München 2008, ISBN 3-867-36117-7
Aiheesta muualla

Lichtwark-seura, Hampuri (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Jan Lindblad

Jan Lindblad vuonna 1967.
Jan Victor Armas Lindblad (19. heinäkuuta 1932 Örebro – 5. huhtikuuta 1987 Colombo, Sri Lanka) oli ruotsalainen luontokuvaaja, dokumentaristi, kirjailija ja myös vihellystaiteilija, joka matki eläinten ääniä.
Lindblad sairasti diabetestä, harrasti balettia, hoiti villieläimiä ja oli näistä syistä koulukiusattu. Hän harjoitteli myös akrobatiaa ja alkoi esiintyä jonglöörinä ja viheltäjänä 1950-luvun alussa Ruotsin kansanpuistoissa. Vuonna 1977 hänen vihellysuransa huipentui yhdysvaltalaisen kansanlaulun ”Shenandoah” tulkintaan, joka pysyi pitkään Ruotsin listaykkösenä. Se pääsi vuonna 2009 mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat ruotsinkielisten kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja TV-ohjelmien klassikkoa.
Lindbladin luontodokumentteja ovat muun muassa elokuvateattereissa esitetty, Ruotsin luonnosta kertova Erämetsien maa (Ett vildmarksrike, 1963) sekä Aasian ja Etelä-Amerikan villieläimistä kertovat televisiosarjat Viidakkokirjan kiehtova maailma (Djungelbokens värld, 1980) ja Hehkuvasulkaisten saarilla (De röda fåglarnas öar, 1973). Hän tuotti, ohjasi, kuvasi ja leikkasi luontoelokuvansa paljolti yksin ja viipyi niitä tehdessään pitkiäkin aikoja alkuperäiskansojen yhteisöissä eri puolilla maailmaa. Hän tuli tunnetuksi myös vaarallisten villieläinten hoitajana Ruotsissa.
Lindbladin kirjoista on suomennettu Punaisten lintujen maa (Tammi, 1967).
Lindblad palkittiin vuonna 1970 Stora Journalistpriset- ja vuonna 1985 Lidmanspriset-palkinnolla. Vuonna 1970 hänet valittiin Ruotsin suosituimmaksi televisioesiintyjäksi.
Lindbladin elämänkumppani ja työtoveri oli Pia Thörn. Linblad kuoli diabeteksensä pahentamaan kuumetautiin Sri Lankassa 54-vuotiaana 1987.
Vuonna 1998 Ruotsin postilaitos julkaisi postimerkin, joka kuvaa Lindbladia ja tämän jonkin aikaa kotonaan hoitamia kahta tiikerinpentua.
Tor Lindblad

Tor Lindblad
Tor Lindbladin ja Hans Windin muistomerkki Tammisaaressa
Tor Robert Lindblad (26. joulukuuta 1909 Karjaa – 21. maaliskuuta 1982 Tammisaari) oli Mannerheim-ristin ritari numero 93. Mannerheim-risti hänelle myönnettiin 8. syyskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli majuri. Nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan luutnantti
Tor Lindbladille ja Hans Windille on pystytetty muistomerkki Tammisaareen. Muistomerkki paljastettiin 4. kesäkuuta 2001, marsalkka Mannerheimin syntymäpäivänä.
Sodan jälkeen Lindblad toimi komppanianpäällikkönä Uudenmaan Prikaatissa vuoteen 1956. Tämän jälkeen hän työskenteli myyntimiehenä ja jakelupäällikkönä. Lindblad harrasti nykyaikaista viisiottelua ja oli lajin puolustuslaitoksen mestari vuonna 1946.
Carl Lindh

Carl Axel Alexander Lindh (4. syyskuuta 1882 Piikkiö – 11. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti ja toimitusjohtaja.
Lindhin vanhemmat olivat eversti Emil Adolf Lindh ja Bertha Maria Helenius. Hän kävi Haminan kadettikoulun ja Jelisavetgradin ratsukoulun. Hänestä tuli luutnantti 1905.
Lindh palveli ratsuväessä upseerina 1905–1908. Hän oli Helsingin poliisilaitoksen ohjaavana upseerina 1908–1911,  Helsingin kaupungin apulaispalomestarina 1913–1917 ja Paperitehtaitten myyntikonttorin johtajana Moskovassa lyhyesti vuonna 1917. Lindh osallistui Suomen sisällissotaan vuonna 1918 Uudenmaan rakuunarykmentissä eskadroonan päällikkönä. Hän oli Suomen Paperitehtaitten yhdistyksen apulaisjohtajana 1919–1921 ja Suomen Paperikonttorin toimitusjohtajana 1922–1946. Lindh ylennettiin ratsumestariksi ja majuriksi 1918 sekä everstiluutnantiksi reservissä 1933. Talvi- ja jatkosodan aikana hän oli erikoistehtävissä.
Lindh toimi vuonna 1931 perustetun Vapaussodan Kenttäharmaat -järjestön toisena puheenjohtajana jääkärimajuri Ragnar Gröningin rinnalla. Hän oli Vapaussodan Rintamamiesliiton puheenjohtajana vuosina 1935–1944, aina järjestön lakkauttamiseen saakka. Vuonna 1941 Lindh valittiin mukaan SS-vapaaehtoistoimikuntaan ja syksyllä 1944 hän oli saksalaisten organisoiman Vapaan Suomen Liike -vastarintajärjestön Suomen organisaation johtajana. Lindh vältti kuitenkin sodan jälkeen tutkinnan ja syytetoimet vaikka joitakin vastarintaliikkeessä mukana olleita tuomittiinkin maanpetoksesta.
Carl Lindh oli naimisissa vuodesta 1909 Signe Maria Fabritiuksen kanssa.
Kari Levola

Kari Levola Turun kirjamessuilla 2009.
Kari Tapio Levola (s. 9. tammikuuta 1957 Pori) on suomalainen kirjailija, kriitikko ja freelancetoimittaja. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1975 ja suoritti opintoja Tampereen yliopistossa. Hän on toiminut vapaana kirjailijana vuodesta 1980 lähtien vuosia 1994–1998 lukuun ottamatta. Tuolloin hän toimi Turun ja Porin läänin kirjallisuuden läänintaiteilijana.
Levola on saanut esikoisrunokokoelmastaan Avovedet J. H. Erkon palkinnon, nuortenromaanistaan Tahdon Finlandia Junior -palkinnon sekä kirjastaan Kirjolohikäärme Arvid Lydecken -palkinnon. Levola on kirjoittanut näytelmiä ja tv-käsikirjoituksia sekä runoja ja proosaa aikuisille sekä lapsille.
Levola on toiminut myös opetustehtävissä muun muassa Räisälän kansanopistossa ja Turun yliopistossa. Syksyllä 2002 Levola valittiin Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoden 2008 loppuun.
Tuotanto > Draamatyöt

Satumaa (tv-sarja). MTV3 1998.
Veljeskunta (tv-sarja, yhdessä Sami Parkkisen kanssa). M TV3 1988.
Laps Suomen (dramatisointi). Tampereen Työväen teatteri 1990.
Tähdet, tähdet (musiikkinäytelmä). Kotkan kaupunginteatteri 1988.
Resupekka ja Viikari (lastennäytelmä, yhdessä Simo Ojasen kanssa). Kotkan kaupunginteatterissa
Tuotanto > Elokuvakäsikirjoitukset

Vapaa duunari Ville-Kalle (1984)
Yön saalistajat (1984)
Ruuvit löysällä (1989)
Pirtua, pirtua (1991) [yhdessä Visa Mäkisen, Ilkka Liettyän ja Jouni Virran kanssa]
Tuotanto > Toimitus ja oppikirjatyöt

Ahola, Suvi & Levola, Kari: Lähikuva. Uuden kirjallisuuden vuosikirja.  Espoo:  Weilin+Göös, 1988.  ISBN 951-35-4148-7
HÄH!? Nuoren runon lähtöviivat.  (Piirrokset: Harri Jokinen & Vesa Junell)  Pori:  Artmix, 1985.  ISBN 951-99698-8-8
Kiiskinen, Jyrki & Levola, Kari: RYHMÄ 92.  Helsinki:  Tammi, 1992.  ISBN 951-30-9945-8
Tunnussana: salainen.  (Kuvittanut: Taru Castrén)  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22501-0
Palaneen korun arvoitus.  (Kuvitus: Taru Castrén)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-22992-X
Salainen koodi.  (Kuvitus: Taru Castrén)  Helsinki:  Tammi, 1999.  ISBN 951-0-22985-7
Kirjailijan työmaat.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3954-4
Salainen kerho, äidinkielen ala-asteen 3. luokan oppikirjan tekstit sekä oheisromaanit.
Reviiri (uuden kirjallisuuden vuosikirjat I–V, Kari J. Kettulan ym. kanssa). Cultura 1995, 1996, 1997 ja 1998. Sammakko 1999.
Suuret suomalaiset kertojat (teossarja). Gummerus 1989–1991.
Palkinnot

J. H. Erkon palkinto 1980 esikoiskokoelmasta Avovedet
Valtion kirjallisuuspalkinto 1983 nuortenromaanista Kattohaukka
Arvid Lydecken -palkinto 1994 nuortenkirjasta Kirjolohikäärme
Finlandia Junior -palkinto 1999 nuortenromaanista Tahdon
Urpo Lahtisen rahaston palkinto 1983
Turun ja Porin läänin taidepalkinto 1985
Amerin kirjallisuuspalkinto 1986
Nortamo-palkinto 1986
Pertsa ja Kilu -palkinto 1997
Raision kaupungin kulttuuripalkinto 2002
valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha 2005
Valtion kirjallisuustoimikunnan viisivuotinen taiteilija-apuraha 2010
Pro Finlandia 2012
taiteilijaeläke 2018
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Kari Levola Wikisitaateissa
Esittely Turun kaupunginkirjaston sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kari Levola kokosi runoja nuorille, Kirjastokaista-video
Kari Levola Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia 
Henkilöt:  Elonet
Limaskasaniainen

| Limaskasaniainen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Luokka::  Pteridopsida
Lahko::  Salviniales
Heimo::  Kellussaniaiskasvit Salviniaceae
Suku::  Limaskasaniaiset Azolla
Laji::  filiculoides
Kaksiosainen nimi
 Azolla filiculoides  Lam. 
Katso myös
   Limaskasaniainen Wikispeciesissä   Limaskasaniainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Limaskasaniainen eli nyppylimaskasaniainen (Azolla filiculoides) on veden pinnalla kasvava saniaislaji kellussaniaiskasvien heimossa. Sitä pidetään akvaariokasvina.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Nyppylimaskasaniainen – Azolla filiculoides
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2705087  Wikispecies: Azolla filiculoides  AoFP: 2220  APDB: 130571  APNI: 115338  BioLib: 3177  Calflora: 1026  CoL: 67YM7  eFloraSA: Azolla_filiculoides  EoL: 597510  EPPO: AZOFI  EUNIS: 150022  FloraBase: 80  FNA: 200005218  FoAO2: Azolla filiculoides  FoC: 200005218  FoIO: azofil  GBIF: 2650107  GRIN: 400375  iNaturalist: 58754  IPNI: 17056950-1  IRMNG: 10199281  ISC: 8119  ITIS: 18007  MoBotPF: 285827  NAS: 287  NatureServe: 2.152880  NBN: NBNSYS0000002090  NCBI: 84609  NSWFlora: Azolla~filiculoides  NZOR: a14ef417-dc73-40de-8e6e-7fbecec5cc40  Observation.org: 6452  Open Tree of Life: 58528  PfaF: Azolla filiculoides  PFI: 144  Plant List: tro-26602847  PLANTS: AZFI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:17056950-1  SANBI: 785-1  Tropicos: 26602847  VASCAN: 9191  VicFlora: c0cd2227-035a-434c-a001-3a01e9cae2c6  WisFlora: 12857  WoI: 1322  WFO: wfo-0001109620
Andor Lilienthal

Andor Lilienthal
Andor (André) Arnoldovitš Lilienthal (5. toukokuuta 1911 Moskova – 8. toukokuuta 2010 Budapest) oli unkarilainen shakin suurmestari. Hän pelasi uransa aikana kymmentä maailmanmestaria vastaan, voittaen Emanuel Laskerin ja José Raúl Capablancan, Max Euwen, Aleksandr Aljehinin (kevyessä pelissä), Mihail Botvinnikin sekä Vasili Smyslovin.
Lilienthal syntyi Moskovassa ja muutti vanhempiensa kotimaahan Unkariin kaksivuotiaana. Hieman boheemin maineen saava Lilienthal siirtyi nuorena ensin Wieniin ja siten Berliiniin, asuen myöhemmin myös Pariisissa. Takaisin Neuvostoliittoon hän muutti 1935–1936 ja sai maan kansalaisuuden 1939, palaten 1975 taas asumaan nuoruutensa Budapestiin.
Lilienthal vietti 96-vuotispäiväänsä Budapestissa 2007. Vanhoilla päivilläänkin hän ajoi yhä autoa ja kirjoitti artikkeleita shakkilehtiin. Lilienthal oli kuollessaan shakin suurmestareista iäkkäin.
Turnausmenestys

Lilienthal edusti Unkaria shakkiolympialaisissa vuosina 1933, 1935 ja 1937 saavuttaen kaksi henkilökohtaista kultamitalia ja yhden joukkuehopean.
Kirjoja

Andor Lilienthal: Schach war mein Leben.  Deutsch Harri GmbH, 1991.  ISBN 978-3817110483  
(Unkarinkielinen alkuperäisteos: Életem, a sakk Sport, Budapest 1985 (ISBN 978-9632534077))
Aiheesta muualla

Dmitry Gorodin: Andor Lilienthal and His Contribution to the History of Modern Chess chesscafe.com. 2.11.2002. ChessCafe.com.
Andor Lilienthal ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Richard Lindh

| Richard Lindh |
| --- | --- |
 Richard ja Francesca Lindh Arabian tehtaalla vuonna 1956.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1929 Helsinki
Kuollut: 7. joulukuuta 2006 (77 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  teollinen muotoilija
Taidesuuntaus:  muotoilu
Kuuluisimpia töitä:  Solifer Export
Palkinnot
 Museum of Contemporary Art 1957 Valtion taideteollisuuspalkinto 1970 
Hakon Richard Emil Lindh (5. maaliskuuta 1929 Helsinki – 7. joulukuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen taiteilija ja teollinen muotoilija. Hän työskenteli Arabian tehtaalla eri tehtävissä vuosina 1955–1989, vuodesta 1973 taiteellisena johtajana. Päätyönsä ohella hän suunnitteli tuotteita useille muillekin suomalaisille yrityksille. Yleisesti tunnetuin Lindhin suunnittelema tuote lienee Solifer Export -mopo vuodelta 1960.
Lindhin ensimmäinen puoliso vuosina 1953–1976 oli keramiikkataiteilija Francesca Lindh ja toinen puoliso vuodesta 1978 keramiikkataiteilija Inkeri Leivo.
Kjell Lindblad

Kjell Gustav Mårten Lindblad (s. 14. tammikuuta 1951 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti novelleistaan.
Lindblad on koulutukseltaan sosionomi ja merkonomi. Hän on työskennellyt toimittajana muun muassa Yleisradiossa ja STT:ssä. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa Före sömnen (1984) sai SLS:n esikoisteospalkinnon. Seuraavia teoksia olivat kokoelmat Regnmannens berättelser (1988) ja Resa runt solen (1994) sekä romaani Aftonbarn (1991), psykologinen jännitystarina, joka yhdistelee näennäistä realismia ja surreaalista kaoottisuutta. Lindbladia on luonnehdittu suomenruotsalaisen nykyproosan tyyliniekaksi.
Lindbladin uudempaan tuotantoon sisältyy kuunnelmia, seikkailukas lastenkirja Resan till mitten (2000), joka sijoittuu mikroskooppiseen mielikuvitusmaailmaan, ja lapsiaiheinen romaani Drömd (2006). Lindbladin 70-vuotispäivän kynnyksellä ilmestyi novellikokoelma Bågskytten. Hänen teoksiaan ei ole suomennettu, mutta hän toimitti kriittisen keskustelukirjan Tšernobyl: Jälkeenjääneet paperit, joka julkaistiin suomeksi ja ruotsiksi.
Vuonna 1994 Lindbladille myönnettiin Längmanska kulturfondenin Suomi-palkinto.
Lindblad asuu Helsingissä ja Tammisaaressa.
Aiheesta muualla

Kjell Lindblad. Schildts & Söderströms.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Detlev von Liliencron

| Detlev von Liliencron |
| --- | --- |
 Detlev von Liliencron
Henkilötiedot
Syntynyt: 1844 Kiel
Kuollut: 1909 (64–65 vuotta) Alt-Rahlstedt, Hampuri, Saksa
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Detlev von Liliencron (1844 Kiel – 1909 Alt-Rahlstedt, Hampuri, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hän oli Saksan impressionistisen runouden uranuurtajia. Hän oli vuoteen 1875 Preussin armeijan upseeri.
Liliencronin runot ovat välittömiä, realistisia ja kieleltään muotoiltuja, ja niiden aiheita ovat luonto, rakkaus ja sotilaselämä.
Suomennetut teokset

Saarroksissa; Suuntauspiste: sotakertomuksia, suom. Teuvo Pakkala, Otava, 1911 Sarja: Mailta ja meriltä 19. Teos verkossa
Suomennetut teokset > Suomennettuja runoja

Kaunis Saksa: sarja saksalaista lyriikkaa, suom. Uuno Kailas, Porvoo WSOY 1924
Laulujen virta: saksalaista lyriikkaa seitsemänsadan vuoden varrelta, suom. Arvi Kivimaa, WSOY 1936
Saksan kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Rafael Koskimies, Porvoo: WSOY, 1930
Juri Nummelin, Titaanien laulu: ja muuta historiallista, eksoottista ja kauhurunoutta, Helsinki: ntamo 2014 ISBN 978-952-215-511-5
Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
V. A. Koskenniemi, Lyyra ja paimenhuilu: runosuomennoksia, Porvoo: WSOY 1917
Lausujan lipas, toim. Lyyli Takki, Helsinki: Kulutusosuuskuntien keskusliitto 1925 Sarja: K. K:n juhlaohjelmakirjasia 2.
Runon pursi: maailmankirjallisuuden kertovaa runoutta suom. Yrjö Jylhä, Helsinki WSOY 1934
Ennen hälinää, suom. Uuno Kailas, teoksessa Kaunis Saksa
Eräälle vainajalle (Einer Toten, kokoelmasta Adjutantenritte und andere Gedichte, 1883.), suom. Uuno Kailas, teoksissa Kaunis Saksa ja Saksan kirjallisuuden kultainen kirja sekä Aale Tynnin muokkaamana teoksessa: Tuhat laulujen vuotta, 1957
Kauniita kesäkuun päiviä, suom. Arvi Kivimaa, teoksessa Laulujen virta
Ken tietää, missä -, suom.Arvi Kivimaa, teoksessa: Laulujen virta
Lapsuuden ajoilta, suom. V. A. Koskenniemi, teoksessa Lyyra ja paimenhuilu ja Saksan kirjallisuuden kultainen kirja
Legenda, suom. Yrjö Jylhä, teoksessa Runon pursi
Nummikuvia (Heidebilder), suom. Aale Tynni, teoksessa Tuhat laulujen vuotta  1974, 2004
Pietari Lüng, suom. L. E., teoksessa Lausujan lipas
Pääskyslaulu, suom. Arvi Kivimaa, teoksessa: Laulujen virta
Siinäkö kaikki?, suom. V. A. Koskenniemi, teoksissa Lyyra ja paimenhuilu ja Saksan kirjallisuuden kultainen kirja
Suuressa kaupungissa, suom. Uuno Kailas, teoksessa Kaunis Saksa
Syvä kaipaus, suom. V. A. Koskenniemi, teoksessa Lyyra ja paimenhuilu ja Saksan kirjallisuuden kultainen kirja
Tanssiaisten jälkeen, V. A. Koskenniemi, teoksessa Lyyra ja paimenhuilu ja Saksan kirjallisuuden kultainen kirja
Viimeinen tahto, suom. Uuno Kailas, teoksessa Kaunis Saksa, Saksan kirjallisuuden kultainen kirja ja Titaanien laulu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Detlev von Liliencron Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Henrik Lilius (professori)

Henrik Lilius opponoimassa väitöstilaisuutta vuonna 1985.
Johan Henrik Lilius (3. helmikuuta 1939 Viipuri – 12. kesäkuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen rakennushistorioitsija, professori ja valtionarkeologi.
Henkilöhistoria

Henrik Liliuksen vanhemmat olivat Turun hovioikeuden presidentti Lars-Henrik Lilius ja Greta Edelman. Henrik Lilius kävi Heinolan lukiota, josta pääsi ylioppilaaksi 1957. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1964 ja väitteli siellä tohtoriksi Raahen Pekkatorista vuonna 1967. Lilius aloitti työuransa Muinaistieteellisessä toimikunnassa eri tehtävissä vuosina 1959–1965. Valtion humanistisessa toimikunnassa hän työskenteli tutkijana 1966–1972.
Lilius toimi Suomen Rooman-instituutin (Villa Lante) johtajana vuosina 1972–1976, Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin historian professorina vuosina 1975–1983, Helsingin yliopiston taidehistorian professorina 1983–1993, Suomen Ateenan-instituutin johtajana 1992 sekä Museoviraston pääjohtajana ja valtionarkeologina vuosina 1993–2003.
Lilius oli Helsingin yliopiston taidehistorian dosentti vuodesta 1967 ja Suomen Muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtaja vuosina 1977–1984.
Henrik Liliuksen ja hänen puolisonsa, ruotsin kielen kääntämisen ja tulkkauksen entisen professorin Pirkko Laine Liliuksen (s. 1939) poika on tietotekniikan professori Johan Lilius (s. 1964).
Teoksia

Birgittinekyrkan i Nådendal. SMYA – FFT, Helsingfors 1969.
Lilius, Henrik ym. (toim.): Antiikin kulttuurihistoria.  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-08638-X
Suomalaisen koulutalon arkkitehtuurihistoriaa: kehityslinjojen tarkastelua keskiajalta itsenäisyyden ajan alkuun. Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja 83, Suomen muinaismuistoyhdistys 1982. ISBN 951-9056-51-3
Esplanadi 1800-luvulla, Helsinki, Esplanaden på 1800-talet, Helsingfors, The Esplanade during the 19th century, [Rungsted Kyst]; Hki: Anders Nyborg, 1984.
Lilius, Henrik & Riska, Tove: Suomalainen puukaupunki. Trästaden i Finland. The Finnish Wooden Town. Anders Nyborg A/S, Rungsted Kyst, Danmark 1985. ISBN 978-87-8517-623-3
Joensuu 1848-1890: Erään suomalaisen puukaupungin vaiheita. Pohjois-Karjalan museo 1984.
Carl Ludvig Engel 1778–1840. Toimite. Opetusministeriö 1990.
Kuinka tutkia nykytaidetta: Esitelmiä ja keskusteluja. Helsingin yliopiston taidehistorian laitos 1991.
Kaupan arkkitehtuuria suomalaisessa puukaupungissa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2003.
Raahen Pekkatori. Raahe-seura ry. 2006. ISBN 951-98255-1-7
Aiheesta muualla

Lilius, Henrik hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Sara Lidman

Sara Lidman
Sara Lidman (30. joulukuuta 1923 Missenträsk, Västerbotten – 17. kesäkuuta 2004 Uumaja) oli ruotsalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Tjärdalen ilmestyi vuonna 1953 ja loi pohjaa Lidmanin maineelle yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä ruotsalaisista työväenkirjailijoista. Vuosina 1955–1963 Lidman oli kirjallisuusakatemia Samfundet De Nion jäsen. Häneltä on suomennettu yhdeksän teosta.