stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Globalisaatio: Puolesta ja vastaan
Sisältö

Mitä globalisaatio oikein on?
Poliittisen vallan uusjako?
Kansallisen kulttuurin kohtalo
Maailmantalous?
Hoidetaanko maailman asioita (väärin)?
Jaettu maailma, jaetut kansakunnat
Maailmanjärjestyksiä, eettisiä perustuksia
Globalisaation uusi politiikka: tavoitteiden ja teorioiden kartoitusta
Maailmanjärjestys uusiksi: kohti kosmopoliittista sosiaalista demokratiaa
Arvosteluja suomeksi

Elina Kervinen ja Heli Suominen: Pallo haltuun. Ylioppilaslehti 11.2.2005.
Forum 6/2005.
Ritva Kivikkokangas-Sandgren: Teesejä ja antiteesejä globalisaatiosta. Terra 4/2005.
Aiheesta muualla

Aki Asola: Markkinat ratsastavat maailmalla (Arkistoitu – Internet Archive). Turun ylioppilaslehti 4.3.2005.
Johan Lahdenperä: Globalisaation tie on arvaamaton. Helsingin sanomat 16.4.2005.
Rosa Meriläinen kirjasta (Arkistoitu – Internet Archive).
Sami Moisio: Globalisaatiot yksissä kansissa (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 8/2005. (PDF)
Jerome Roos: Globalization/Anti-Globalization (Arkistoitu – Internet Archive). Roarmag.org 28.2.2011. (englanniksi)
Gioúchtas

Gioúchtasvuori lännestä nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  Iraklion, Kreeta, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  811 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Gioúchtas (kreik. Γιούχτας; transl. myös Juktas, Jukhtas, Iuktas, Ioukhtas) on vuori Kreetan saarella Kreikassa. Sen korkeimman huipun Psilí Korfín korkeus on 811 metriä. Vuori sijaitsee Kreetan keskiosissa Iraklionin kaupungin eteläpuolella lähellä saaren pohjoisrannikkoa. Gioúchtas oli merkittävä kulttipaikka minolaisena aikana ja se on arkeologinen kohde.
Historia

Gioúchtasvuorella sijaitsi merkittävin tunnettu minolainen vuorenhuippupyhäkkö. Se on ollut käytössä noin 2100–1100 eaa. Pyhäkkö palveli Knossoksen palatsikeskusta ja sillä oli mahdollisesti yhteys myös Archáneen palatsiin. Vuori sijaitsee noin 13 kilometriä Knossoksesta etelälounaaseen ja aivan Archáneen länsipuolella. Pyhäkkö rakennettiin MM IA -kaudella noin vuonna 2100 eaa. MM III -kaudella noin 1700–1600 eaa. huipulle rakennettiin monumentaalisempi pyhäkkö samaan aikaan kun Knossoksen palatsi rakennettiin uudelleen. Paikka on ollut todennäköisesti kulttikäytössä minolaisen ajan lopulle saakka. Vuoren pohjoisrinteellä sijaitsi Anemóspilian pyhäkkö.
Ensimmäiset arkeologiset kaivaukset vuorella suoritti Arthur Evans vuonna 1909 ja kaivauksia jatkettiin vuonna 1974 Aléxandra Karétsoun johdolla. Vuorelle vuonna 1952 tehdyn linkkimaston rakentaminen on tuhonnut osan huipulla olevista muinaisjäänteistä.
Löydökset

Paikalta on löydetty pohjois-eteläsuunnassa rakennetun kaksitasanteisen ulkoilmapyhäkön jäänteet. Sen sisäänkäynti on ollut etelästä. Rakennuksen länsipuolella on ollut alttari, joka on pystytetty vuorenhuipun reunassa olevan pystysuuntaisen halkeaman yläpäähän. Alttarista on säilynyt 4,7 meträ pitkä ja 0,5 metriä korkea osuus. Halkeamasta on tehty lukuisia votiiviesine- ja muita löytöjä.
Varsinaisen pyhäkön itäpuolelta on löydetty viisihuoneisen rakennuksen jäänteet. Pyhäkön ympärillä on ollut 735 metriä pitkä, 3 metriä paksu ja 3,5 metriä korkea kyklooppimuurin kaltainen temenos-muuri.
Kultti ja mytologia

Tutkijoilla ei ole varmuutta siitä, mitä jumalaa pyhäkössä palvottiin. Eräs ehdotus on suuren minolaisen naispuolisen jumalattaren miespuolinen kumppani, joka tunnetaan muun muassa nimillä Velkhanos, Hyakinthos, Dias ja Zeus. Minolaisessa uskonnossa kyseessä oli kasvillisuuden kukoistuksen ja maan tarjoaman vaurauden jumala, joka yhdistettiin myöhemmin antiikin kreikkalaisen uskonnon ylijumalaan Zeukseen.
Kreetalaisissa taruissa Gioúchtas on Zeuksen hautapaikka. Iraklionista päin katsottuna vuori muistuttaa makaavan miehen kasvojen sivuprofiilia. Ajatus Zeuksen haudasta esiintyy usein antiikin ajan kreetalaisessa mytologiassa. Muut kreikkalaiset yleensä halveksivat ajatusta ylijumalan kuolemasta. Tutkijat ovat kuitenkin erimielisiä siitä, onko juuri Gioúchtasvuori esiintynyt Zeuksen hautana jo antiikin ajan kirjallisuudessa; varmuudella näkemys esiintyy vasta 1400-luvulla, mistä lähtien monet kävivät katsomassa paikkaa. Antiikin aikana hautapaikoiksi esitettiin ainakin Ídavuorta, Díktivuorta ja Knossosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gioúchtas Wikimedia Commonsissa
Gioúchtasvuoren huippu, minolaisen vuorenhuippupyhäkön paikka.
Gioúchtasvuori Iraklionista päin nähtynä. Vuoren sanotaan muistuttavan makaavan Zeuksen kasvoja.
Joralf Gjerstad

Joralf Gjerstad
Joralf Gjerstad (11. huhtikuuta 1926 Snåsa, Norja – 18. kesäkuuta 2021 Snåsa) oli norjalainen selvänäkijänä ja kansanparantajana tunnettu henkilö. Kansan keskuudessa hänet tunnetaan myös nimillä Snåsamannen, Snåsakallen tai Snåsakaill'n. Gjerstadista kertova kirja Snåsamannen: kraften som helbreder oli Norjan myydyimpiä kirjoja vuonna 2008.
Tausta

Gjerstad kertoi oppineensa tuntemaan kykynsä jo lapsuudessaan. Hänen suvussaan oli ollut selvänäköisyyden harrastajia jo aiemminkin. Hän yritti pitää taipumuksiaan piilossa, koska hän itse piti taitojaan raskaana kokemuksena. Palvellessaan Tysklandsbrigadenissa 21-vuotiaana sotilaana eräs vanhempi nainen oli ennustanut hänelle, että hän tulisi tunnetuksi koko Norjassa auttaessaan ihmisiä.
Hän asui suurimman osan elämästään Snåsassa, josta hänen lempinimensäkin juontaa juurensa. Gjerstad työskenteli muun muassa meijerissä maidon laaduntarkkailijana sekä lukkarina Snåsan kirkossa. Hän on ollut naimisissa vaimonsa Signe Marien kanssa vuodesta 1952 ja pariskunnalla on yksi poika, Svein Magnus Gjerstad.
Gjerstad on sanonut itse, että hänen käsityksensä mukaan Jumalan voima vaikuttaa hänen kauttaan, eikä hän itse saa parantavaa vaikutusta aikaan. Hän pitää lahjaansa armolahjana.
Toiminta kansanparantajana

Norske leksikonin mukaan noin 50 000 ihmistä on ollut yhteydessä Gjerstadiin joko suoraan tai puhelimen välityksellä ja maine hänen parantamistaidoistaan on levinnyt laajalti. Hän ei ota maksua toimistaan. Gjerstadin taitoja ei ole tutkittu tieteellisesti kontrolloiduissa olosuhteissa.
Vuonna 2006 Norjan yleisradio NRK esitti Gjerstadista kertovan dokumenttielokuvan Kjenner du varmen?. Se on esitetty useina uusintoina ja esimerkiksi jouluna 2008 lähetetty uusinta keräsi 140 000 katsojaa. Yle on esittänyt elokuvaa nimellä Parantavat kädet. Loppuvuodesta 2008 Gjerstadista kertova kirja oli myynyt noin 70 000 kappaletta ja se oli eräs Norjan vuoden myydyimpiä kirjoja.
Gjerstad on kertonut ennustaneensa vuoden 2008 talouskriisin vuotta aiemmin, Barack Obaman valinnan presidentiksi, sekä John F. Kennedyn murhan 1963, josta hän oli maininnut myös vaimolleen ja ystävälleen päivää ennen tapahtumaa. Hän pitää raskaana asiana, että ei voi juurikaan kertoa ennalta näkemistään asioista kenellekään. Snåsan kunnanlääkäri Olgeir Haug on kertonut parantuneensa silmäsairaudestaan Gjerstadin välityksellä. Lääkärin mukaan Gjerstad ei ole koskaan kehottanut ihmisiä jättämään lääkkeitään palveluksiensa vuoksi.
Tammikuussa 2009 Gjerstad sai huomattavaa julkisuutta norjalaisissa medioissa terveysministeri Bjarne Håkon Hanssenin kerrottua julkisesti saaneensa apua Snåsamannenilta. Terveysministerin lausunto herätti paljon kritiikkiä ja keskustelua. Skeptikko James Randi tarjosi Gjerstadille miljoona dollaria, jos hän kykenisi dokumentoimaan parantavat voimansa. Gjerstad on kuitenkin järjestelmällisesti kieltäytynyt valvotuista kokeista voimiensa suhteen. Gjerstad on kritisoinut parantajia, jotka ottavat maksun palveluksistaan. Maksullista rukouspalvelua ylläpitävä Svein-Magne Pedersen puolestaan on kritisoinut Gjerstadia tekopyhäksi ja kertonut hänen saattavansa muut kyseisellä alalla toimivat parantajat huonoon valoon.
Tunnustukset

Kuninkaan hopeinen palvelusmitali (Kongens fortjenstmedalje i sølv, 2001)
Kirjallisuutta

Erlandsen, Arvid: Med varmt hjerte og varme hender! : trollmannen Joralf Gjerstad fra Snåsa.  Namsos:  Hojem trykkeri, 2000.  ISBN 82-91134-36-7  (norjaksi)
Kolloen, Ingar Sletten: Snåsamannen : kraften som helbreder.  Oslo:  Gyldendal, 2008.  ISBN 9788205377394
Glukuronidaatio

Glukuronidaatio on aineenvaihduntaprosessi, jossa substraattiin lisätään glukuronihapporyhmä. Näin syntyneitä yhdisteitä sanotaan glukuronideiksi ja glukuronidaatioentsyymejä glukuronidaaseiksi. Glukuronidaatiolla on merkitystä eläinten aineenvaihdunnassa sekä endogeenisten yhdisteiden että vierasaineiden, kuten lääkemolekyylien ja toksisten aineiden, aineenvaihdunnassa.
Glukuronidaatio tapahtuu pääsääntöisesti maksassa. Se on kapasiteetiltaan suurin ihmisen vierasaineiden metaboliaan keskittynyt aineenvaihduntareitti. Muodostuva glukuronidi on erittäin hyvin vesiliukoinen ja erittyy elimistöstä munuaisten kautta virtsaan.
Toiminta

Maksan UPD-glukutonyylitransferaasientsyymit katalysoivat UDP-glukuronihapon, tai eräissä tapauksissa UDP-glukoosin, UDP-galaktoosin tai UDP-ksyloosin, sokeriosan liitämistä substraattiin. Kun vierasaineeseen, esimerkiksi lääkeaineeseen, liitetään glukuronidaation avulla glukuronihapporyhmä, se menettää usein tehonsa. Poikkeuksena on morfiini-6-glukuronidi, joka on morfiinia tehokkaampaa.
Glukuronidaatio voi tapahtua lukuisille eri yhdisteille. Glukuronihappo voi liittyä joko typpi-, happi-, rikki- tai hiiliatomeihin, jolloin puhutaan N-, O-, S- ja C-glukuronidaatiosta. N-glukuronidaatio tapahtuu amiineille, erityisesti emäksisille tertiäärisille amiineille, amideille ja sulfonamideille, O-glukuronidaatio on tyypillinen fenoleille ja opioideille, S-glukuronidaatio tioleille ja tiokarboksyylihapoille ja C-glukuronidaatio 1,3-dikarbonyyliyhdisteille, esimerkiksi sulfiinipyratsonille
Eläimien tuottamista endogeenisista yhdisteistä glukuronidaation kautta metaboloituvat muun muassa bilirubiini, tyroksiini, ja steroidihormonit. Lääkeaineita, jotka metaboloituvat tämän reitin kautta ovat muun muassa opiodit, propofoli, ketoprofeeni, naprokseeni, oksatsepaami ja monet antihistamiinit.
4-aminobifenyylin N-glukuronidaatio
Glykosylaasit

Glykosylaasit ovat hydrolaaseihin kuuluvia entsyymejä, jotka katalysoivat glykosidisen sidoksen hydrolyysiä. Osa ryhmän entsyymeistä kykenee myös siirtämään glykosyyliryhmiä oligosakkarideille, polysakkarideille tai muille alkoholiryhmän sisältäville molekyyleille. Ryhmän entsyymit jaetaan kahteen alaluokkaan glykosidaaseihin (EC 3.2.1.X) ja entsyymeihin, jotka katalysoivat N-glykosidisidosten hydrolyysiä.
Glykosidaasien EC-numero on muotoa EC 3.2.x.x. Glykosidaasit katalysoivat O- tai S-glykosidien hydrolyysiä. Tähän ryhmään kuuluvat monet polysakkarideja hydrolysoivat entsyymit ja tioglykosidaasi. Aiemmin S-glykosideja hajottavien entsyymien katsottiin olevan oma alaluokkansa EC 3.2.3.x. N-glykosideja hydrolysoivat entsyymit kuuluvat alaluokkaan EC 3.2.2. Näitä ovat nukleotideja hydrolysoivat entsyymit. Eräät tämän ryhmän entsyymeistä kuten tymiini-DNA-glykosylaasi osallistuvat virheellisen DNA:n korjaamiseen.
Giulio Cesare contro i pirati

| Giulio Cesare contro i pirati |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Sergio Grieco
Käsikirjoittaja:  Gino Mangini, Fabio De Agostini, Maria Grazia Borgiotti
Tuottaja:  Gastone Guglielmetti
Säveltäjä:  Carlo Innocenzi
Kuvaaja:  Vincenzo Seratrice
Leikkaaja:  Enzo Alfonsi
Tuotantosuunnittelija:  Alfredo Montori
Lavastaja:  Alfredo Montori, Alfonso Russo
Pääosat:  Gustavo Rojo, Abbe Lane, Gordon Mitchell
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Commercio Attrezzature Produzioni Realizzazioni
Ensi-ilta:  23. huhtikuuta 1962 (Italia)
Kesto:  100 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  208 564 443 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
Giulio Cesare contro i pirati (”Julius Caesar vastaan merirosvot”) on vuonna 1962 valmistunut elokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Sergio Grieco. Sen pääosia esittävät Gustavo Rojo, Abbe Lane ja Gordon Mitchell.
Juoni

Elokuva perustuu löyhästi tositapahtumaan, jossa Julius Caesar joutui kilikialaisten merirosvojen vangiksi.
Ylimyspuolueen johtajan Sullan vainoama Caesar pakenee ystävänsä Publiuksen kanssa Bithyniaan. Sen kuningas Nikomedes antaa hänen orjakseen merirosvo Hamarin rakastajattaren Plautian, jonka Caesar vapauttaa. He lähtevät laivalla Rodokselle mukanaan konsuli Valerius Torquatuksen tytär Quintilia. Hamar kaappaa laivan, mutta Plautian väliintulo säästää Caesarin ja hänen ystäviensä hengen. Publius lähetetään Roomaan hakemaan lunnaita Caesarin vaimolta Cornelialta. Nikomedesin sotapäällikkö Edom ryöstää lunnaat, mutta Plautia auttaa Caesaria pakenemaan. Caesar ja Valerius Torquatus kukistavat merirosvot ja Caesar palaa Roomaan, jossa Sulla on sillä välin kuollut.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gustavo Rojo  | … |  Julius Caesar   |
|  Abbe Lane  | … |  Plautia   |
|  Gordon Mitchell  | … |  Hamar   |
|  Piero Lulli  | … |  Edom   |
|  Franca Parisi  | … |  Cornelia   |
|  Susan Terry  | … |  Quintilia   |
|  Massimo Carocci  | … |  Publius   |
|  Ignazio Leone  | … |  Fronto   |
|  Fedele Gentile  | … |  Valerius Torquatus   |
|  Erno Crisa  | … |  Sulla   |
|  Rossana Fattori  | … |  Eber   |
|  Mario Petri  | … |  Nicomedes   |
|  Pasquale Basile  | … |  Tullius   |
|  Antonio Basile  | … |  Glaucus   |
|  Aldo Cecconi  | … |  Akim   |
|  Antonio Gradoli  | … |  konsuli Lucius   |
|  Nando Angelini  | … |  roomalainen upseeri   |
|  Franco Franchi  | … |  roomalainen upseeri   |
|  Marinella Gennusco  | … |  palvelijatar   |
Tuotanto

Giulio Cesare contro i pirati on kuvattu Dyaliscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incomin studiolla Roomassa sekä Dalmatian rannikolla Jugoslaviassa. Se on kömpelösti toteutettu historiaseikkailu, jonka heikkoa käsikirjoitusta ja näyttelijäsuorituksia kompensoivat Gordon Mitchellin sekä Abbe Lanen ja elokuvan muiden naisten ulkoiset avut. Elokuva tuotti Italiassa vaatimattomat 209 miljoonan liiran pääsylipputulot.
Aiheesta muualla

Giulio Cesare contro i pirati Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Il gladiatore che sfidò l’impero

| Il gladiatore che sfidò l’impero |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Domenico Paolella
Käsikirjoittaja:  Domenico Paolella, Alessandro Ferraù
Tuottaja:  Ferdinando Felicioni
Säveltäjä:  Giuseppe Piccillo
Kuvaaja:  Raffaele Masciocchi
Leikkaaja:  Antonietta Zita
Lavastaja:  Alfredo Montori
Pääosat:  Peter Lupus, Massimo Serato, Livio Lorenzon, Gloria Milland, Piero Lulli
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Jonia Film
Levittäjä:  American International Pictures
Ensi-ilta:  4. huhtikuuta 1965
Kesto:  103 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Il gladiatore che sfidò l’impero (”Gladiaattori, joka haastoi keisarikunnan”) on vuonna 1965 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Domenico Paolella. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Peter Lupus alias Rock Stevens.
Juoni

Roomalainen senaattori Lucius Quintilius yrittää saada haltuunsa Traakian aarteet. Hänen apunaan on keisari Neroa esittävä gladiaattori Terentius. Heitä vastustamaan asettuvat konsuli Metellus sekä traakialaisten sankari Spartacus, joka selviää koetuksistaan Luciuksen tyttären Livian avulla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter Lupus  | … |  Spartaco   |
|  Massimo Serato  | … |  Lucio Quintilio   |
|  Livio Lorenzon  | … |  Corbulio   |
|  Gloria Milland  | … |  Livia   |
|  Piero Lulli  | … |  konsuli Metello   |
|  Dario Michaelis  | … |  Marco Vinicio   |
|  Franco Ressel  | … |  Lusinio   |
|  Bruno Scipioni  | … |     |
|  Giovanni Petrucci  | … |     |
|  Giulio Tomei  | … |  Traakian kuningas   |
|  Andrea Checchi  | … |  Gulba   |
|  Walter Barnes  | … |  Terenzio, väärä Nero   |
|  Consalvo Dell’Arti  | … |  senaattori   |
|  Loris Loddi  | … |  lapsi   |
|  Mimmo Poli  | … |  kutsuvieras Neron juhlissa   |
Tuotanto

Il gladiatore che sfidò l’impero on yksi 1960-luvun viimeisistä peplumelokuvista. Se on vaatimattomasti toteutettu tusinaseikkailu, jota on silti pidetty Paolellan peplumeista parhaana. Elokuvan suhde historiaan on puhtaasti viitteellinen. Lopun taistelukohtaukset on lainattu Lionello De Felicen Konstantinus Suuresta.
Aiheesta muualla

Il gladiatore che sfidò l’impero Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasi

Malli Aeropyrum pernix -arkin glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasin rakenteesta
Glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasi eli glutamaatti-1-semialdehydiaminotransferaasi on isomeraaseihin kuuluva entsyymi. Se katalysoi glutamaatti-1-semialdehydin isomeroitumista aminolevuliinihapoksi. Entsyymiä esiintyy kasveissa sekä eräissä bakteereissa ja kasveissa ja se osallistuu porfyriinien kuten klorofyllin biosynteesiin näissä eliöissä. Glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasin EC-numero on EC 5.4.3.8.
Rakenne ja toiminta

Rakenteeltaan glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasi on monien muiden transaminaasien tavoin kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva dimeeri. Tyypillisesti alayksiköiden molekyylimassa on 44–46 kDa. Glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasi voi esiintyä entsyymikompleksina glutamyyli-tRNA-reduktaasin kanssa ja suhteellisen epästabiili glutamaatti-1-semialdehydi siirtyisi näiden kahden entsyymin välillä hydrofobista kanavaa pitkin. Glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasi vaatii koentsyymikseen joko pyridoksaalifosfaatin tai pyridoksamiinifosfaatin. Osa eliöistä voi käyttää koentsyyminään kumpaakin. Yksi vahvimmista entsyymin inhibiittoreista on gabakuliini.
Glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasin katalysoima reaktio on reaktiomekanismiltaan hyvin samanlainen monien muiden transaminaasien kanssa. Se poikkeaa niistä kuitenkin siten, että entsyymi katalysoi molekyylinsisäistä aminoryhmän siirtoa eikä kahden molekyylin välistä intermolekylaarista reaktiota. Mekanismin ensimmäisessä vaiheessa substraatti muodostaa imiinin eli Schiffin emäksen joko pyridoksaalifosfaatin tai pyridoksamiinifosfaatin kanssa. Seuraavassa vaiheessa tämä imiini hydrolysoituu jolloin muodostuu 4,5-diaminovaleriaanahappoa ja pyridoksaalifosfaattia. Tämän jälkeen muodostuu uusi imiini pyridoksaalifosfaatin ja 4,5-diaminovaleriaanahapon 4-asemassa sijaitsevan aminoryhmän välille, joka hydrolysoituu aminolevuliinihapoksi. Entsyymissä tärkeässä asemassa katalyyttisesti on lysiiniaminohappo, joka toimii happo-emäskatalyyttinä.
Glukokinaasi

Malli glukokinaasin rakenteesta.
Glukokinaasi eli heksokinaasi IV  on entsyymi ja yksi heksokinaasin isoentsyymeistä. Glukokinaasia esiintyy ihmisellä erityisesti maksassa ja haimassa. Se katalysoi reaktiota, jossa glukoosi reagoi ATP-molekyylin kanssa ja tuotteena muodostuu glukoosi-6-fosfaattia. Glukokinaasin EC-numero on EC 2.7.1.2 ja CAS-numero 9001-36-9.
Toiminta

Muiden heksokinaasien tavoin glukokinaasi toimii osana glykolyysiä. Nisäkkäillä se eroaa muista heksokinaasin isoentsyymeistä, jotka ovat dimeerejä, olemalla noin 50 kDa:n kokoinen monomeeri ja muistuttaa esimerkiksi hiivojen glukokinaasia. Glykokinaasi eroaa myös kinetiikaltaan isoentsyymeistään. Sen affiniteetti verrattuna muihin heksokinaaseihin glukoosin suhteen on noin 50 kertaa alhaisempi ja KM- sekä Vmax-arvo on korkeampi, joka merkitsee sitä että entsyymi muodostaa glukoosista glukoosi-6-fosfaattia nopeammin kuin muut isoentsyymit, mutta aktivoitumiseen tarvittava glukoosikonsentraatio on korkeampi. Entsyymin tärkeä tehtävä on tuottaa glukoosi-6-fosfaattia glykogeenin synteesiä varten.
Glukokinaasi eroaa muista heksokinaasin isoentsyymeistä myös säätelyltään. Reaktion tuote glukoosi-6-fosfaatti ei suoraan inhiboi entsyymiä, mutta glukoosi-6-fosfaatin kanssa tasapainossa oleva glykolyysin välituote fruktoosi-6-fosfaatti toimii sen inhibiittorina. Lisäksi entsyymin toimintaa ohjaa erityinen säätelyproteiini. Kun veressä on paljon fruktoosi-6-fosfaattia, säätelyentsyymi on kiinnittyneenä glukokinaasiin ja estää sen toiminnan. Veren glukoosikonsentraation kasvaessa riittävästi säätelyproteiini irtoaa ja glukokinaasi aktivoituu. Myös rasvahappojen asyylijohdannaiset ovat mahdollisesti entsyymin inhibiittoreita.
Glukokinaasi ja diabetes

Glukokinaasi tuottaa glukoosi-6-fosfaattia ja osallistuu siten insuliinituotannon säätelyyn. Eräät inaktiivista entsyymiä aiheuttavat mutaatiot ovat yhteydessä nuoruusiässä alkavan aikuistyypin diabeteksen syntyyn. Toinen mutaatio aiheuttaa synnynnäistä hyperinsulismia.
Glukokinaasin katalysoima reaktio.
Glibenklamidi

| --- | --- |


Glibenklamidi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
5-kloori-N-[2-[4-(sykloheksyylikarbamoyylisulfamoyyli)fenyyli]etyyli]-2-metoksibentsamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 10238-21-8
ATC-koodi: A10BB01
PubChem CID: 3488
DrugBank: DB01016
Kemialliset tiedot
Kaava: C23H28N3ClO5S 
Moolimassa: 494,004
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 169–170 °C 
Liukoisuus veteen: Ei liukene
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 99 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 1,5–10 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Glibenklamidi eli glyburidi (C23H28SN3ClO59) on sulfonyyliureajohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä aikuistyypin diabeteksen hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa glibenklamidi on kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin. Glibenklamidi vaikuttaa sitoutumalla ATP-herkkiin kaliumkanaviin. Tämä lisää insuliinin eritystä haiman β-soluista ja johtaa verensokerin laskuun. Glibenklamidi on suhteellisen pitkävaikutteinen lääke, jota käytetään aikuistyypin diabeteksen hoidossa. Glibenklamidi metaboloituu maksassa inaktiivisiksi tuotteiksi. Aine tuli markkinoille vuonna 1969. Glibenklamidia voidaan käyttää yhdistelmähoitona metformiinin kanssa.
Haittavaikutukset

Glibenklamidin haittavaikutukset ovat yleensä lieviä. Vakavin haittavaikutus on liian alhainen verensokeritaso. Muita mahdollisia haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, ripuli, oksentelu ja allergiset oireet kuten ihottuma.
Valmistus

Glibenklamidin synteesin ensimmäisessä vaiheessa 2-metoksi-5-klooribentsoyylikloridi reagoi fenetyyliamiinin kanssa muodostaen amiinin. Tämä yhdiste reagoi klooririkkihapon ja ammoniakin kanssa muodostaen sulfonamidin, joka reagoi viimeisessä vaiheessa sykloheksyyli-isosyanaatin kanssa.
FS Gloire (1859)

| Gloire |
| --- | --- |
 Gloire ankkurissa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Toulon
Kölinlasku:  4. maaliskuuta 1858
Laskettu vesille:  24. marraskuuta 1859
Palveluskäyttöön:  elokuu 1860
Poistui palveluskäytöstä:  1879
Loppuvaihe:  romutettu 1893
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 618 t
Pituus:  78,22 m
Leveys:  17 m
Syväys:  8,48 m
Koneteho:  2 500 hv
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  570
Aseistus
Aseistus:  30 × 164 mm Mle 1858 -tykkiä
FS Gloire oli Ranskan laivaston vuonna 1859 vesillelaskettu Gloire-luokan ironclad, joka oli samalla maailman ensimmäinen rautaverhoiltu linjalaiva.