stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
KRIS
Historia

Yhdistys jalkautui Suomeen vuonna 2001, jolloin toiminta aloitettiin nimellä Rikollisten Revanssi Yhteiskunnassa - RRY. (Suora suomennos emämaa Ruotsin K.R.I.S - Kriminellas Revansch i Samhället -nimestä.) RRY:tä ei rekisteröity ennen kuin se muutti nimensä KRIS-Suomi ry:ksi huhtikuussa 2003. Samalla käynnistyi KRIS:n työn ytimessä oleva vankilatyö. RAY ja KRITS lähtivät tukemaan rakentumista vuoden 2004 alusta. Silloinen toiminta oli jakautunut Loviisaan, Helsinkiin, Nurmekseen, Hämeenlinnaan ja Uuteenkaupunkiin.
Loviisassa sijaitsi alusta lähtien KRIS-Suomen rakentumiseen, taloudenpitoon, tiedottamiseen ja eettiseen kontrolliin keskittynyt toiminta - sekä KRIS-toiminnan avustamiseen ja kansainväliseen humanitääriseen apuun tähtäävä työ (KRIS-tukiyhdistys - KRIS-Kirppari). Hämeenlinnan toiminta keskittyi luonnollisista syistä naisvankityöhön. Uudenkaupungin toiminta levittäytyi Turkuun, Uuteenkaupunkiin ja Raumalle. Kesällä 2004 perustettiin KRIS-Tampere ry.
Organisaatiorakennetta paranneltiin vuosina 2006 ja 2007 jolloin maahan oli ehtinyt syntyä kymmenkunta KRIS-yhdistystä. KRIS-Suomi ry muuttui KRIS-Etelä-Suomi ry:ksi, ja perustettiin KRIS-Suomen keskusliitto ry.
KRIS-työssä on ollut monessa mielessä uudisraivauksen tunnusmerkit. Milloinkaan aikaisemmin ei järjestökentässä ollut nähty toimijaa, jonka jäsenistö koostuu lähes yksinomaan entisistä päihdeongelmaisista rikollisista.
Aiheesta muualla

http://kris.a.se/
Juho Aatto Mäkinen

Juho Aatto Mäkinen (s. 13. toukokuuta 1872 Ähtäri) oli suomalainen Ähtärissä asunut toimittaja, kirjailija, pasifisti ja suomentaja. Hän käytti myös nimimerkkiä Aatto M.
Mäkinen sai alkeisoppia kotonaan ja kansakoulussa ja toimi tuomarin kirjoitusapulaisena. Hän meni sitten Tampereen Kauppaopistoon, josta hän sai päästötodistuksen vuonna 1893. Hän ryhtyi toimittajaksi ja oli työssä muutamia vuosia Tampereen Sanomissa ja sitten Rautatielehdessä toimittajana vähän aikaa jatkaen samalla itsekseen oppikouluopintoja.
Juho Aatto Mäkinen julkaisi vuosina 1895-1897 suomennoksen Leo Tolstoin romaanista Sota ja rauha ja tuli tässä työssä rauhanaatteen kannattajaksi. Vuonna 1905 hän kirjoitti kirjasen, Piirteitä rauhanliikkeestä, joka oli ensimmäinen suomenkielinen kuvaus rauhanliikkeen historiasta. Muutettuaan Tampereelta takaisin Ähtäriin hän toimi säästöpankin virkailijana.
Mäkinen kutsuttiin 1928 Suomen Rauhanliiton kunniajäseneksi.
Juho Aatto Mäkisen veli oli opettaja, kansakouluntarkastaja ja valtiopäivämies Kaarlo Kristian Mäkinen.
Julkaisuja

Piirteitä rauhanliikkeestä; useain lähteiden mukaan kirj. Aatto M. Osuuskunta Wäinämöinen, Tampere 1905
Piirteitä Suomen rauhan-liikkeestä. Edistysseurojen kustannus, Helsinki 1919,
Pikapiirtoja Suomen rauhanliikkeestä. Suomen Kristillisen Työväen Liitto, Tampere 1932 (Kirja digitoituna Doriassa)
Nimellä Aatto Mäkinen:
Uusi neuvo- ja kaavakirja kansalaisille sisältävä lyhyitä selontekoja laista ja käytännöllisiä kaavoja sekä myös opastuksen yksinkertaiseen kirjanpitoon. Jansson, Tampere 1899
Suomennoksia

Leo Tolstoi : Sota ja rauha: historiallinen romaani. Ensimmäinen nidos. G. E. Jansson & Kumpp, Tampere 1895-1896, julkaistu alunperin 26 vihkona, vihot 1-25 vuonna 1895, vihko 26 vuonna 1896
Leo Tolstoi : Sota ja rauha: historiallinen romaani. Toinen nidos. G. E. Jansson & Kumpp, Tampere 1896, julkaistu alunperin 26 vihkona (vihot 27-52)
Leo Tolstoi : Sota ja rauha: historiallinen romaani. Kolmas nidos. G. E. Jansson & Kumpp, Tampere 1896, julkaistu alunperin 28 vihkona (vihot 53-80)
Leo Tolstoi : Sota ja rauha: historiallinen romaani. Neljäs nidos. G. E. Jansson & Kumpp, Tampere 1897, julkaistu alunperin 20 vihkona (vihot 81-100)
Edvin Zollinger : Koulu ja rauhanliike. Osuuskunta Wäinämöinen, Tampere 1903
Bertha von Suttner : Ihania muistoja!: todellisuuden kuvaus. Osuuskunta Väinämöinen, Tampere 1906
Corrado Ricci : Lasten taide ; suom. J. A. Mäkinen. WSOY 1911, näköispainos  C. Hagelstamin antikvaarinen kirjakauppa, Helsinki 1988
Nimellä Aatto Mäkinen :
Hjalmar Öhrwall  : Puhtaudesta ja raittiista ilmasta. Osuuskunta Wäinämöinen, Tampere 1904
Nimimerkillä Aatto M.:
Leo Tolstoi : Murha on murha: rauhanasian valaisemiseksi; toim, Kyösti Huhtala, käänt. Aatto M. Osuuskunta Väinämöinen, Tampere 1907
B. Gadelius : Joukkojen sieluelämää ja henkinen tartunta. Väinämöisen kansalaiskirjasto, 3. Väinämöisen kirjakauppa, Tampere 1908 (alkuteos Massornas själsliv och andlig smitta)
Alfred H. Fried : Nykyaikainen rauhanliike. Osuuskunta Väinämöinen, Tampere 1908
Klas Pontus Arnoldson : Oikeutta kohden. Wäinämöisen kirjakauppa, Tampere 1909
J. O. Nilsson : Voiko hyvä kristitty olla hyvä sotilas? : neljä luentoa rauhanaatteesta ; Suomen Rauhanliiton johtokunnan kehoituksesta suom. Aatto M. Gummerus, Jyväskylä 1911 (alkuteos Kan en god kristen vara en god soldat?)
Emil von Schönaich-Carölath : Sorahauta: kertomus ranskalais-saksalaisen sodan ajoilta. Gummerus, Jyväskylä 1912
J. O. Nilsson : Sotilas ja kuolema. Tampereen Sanomain Kustannus Oy, Tampere 1913
Andreas Källgren : Frida Berg: kertomus todellisesta naisesta. Osuuskunta kristillinen työkansa, Tampere 1919
Leo Tolstoi : "Älä tapa!": kirjoitelmia rauhanasiasta. Suomen rauhanliitto, Helsinki 1927, näköispainos Kesävuori, Purujärvi 1985 (alkuteos Не убий)
Aiheesta muualla

Juho Aatto Mäkisen lehtikirjoituksia:
Piirteitä Suomen rauhanliikkeestä, Tuleva Suomi, 01.01.1919, nro 5, s. 31, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen rauhanliikkeestä, I S R K liiton joulujulkaisu, 01.01.1921, s. 46, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kansanvalistaja N. F. S. Grundtvig. Hänen syntymästään 150 vuotta, Uudistuva kasvatus- ja opetustyö, 01.10.1933, nro 4, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Martti Luther kasvatusmiehenä, Uudistuva kasvatus- ja opetustyö, 01.01.1934, nro 1 A, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tehkäämme lähetystyötä. Se on myös rauhantyötä, Liike-elämä ja kristinusko : Suomen liikemiesten lähetysliiton kuukausijulkaisu, 01.12.1934, nro 12, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pennell luoteisrajalla. Toimintaa rakkauden hengessä ja rauhan puolesta, Joulutähti, 01.12.1935, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Elihu Burritt. Kuuluisa rauhanmies viime vuosisadalta, Joulutähti, 01.12.1936, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Eduskuntainvälinen liitto. Puoli vuosisataa kiinteää rauhantoimintaa, Joulutähti, 01.12.1937, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tarja Jykylä

Tarja Jykylä (s. 23. marraskuuta 1957 Ähtäri) on suomalainen laulaja. Hänen uransa alkoi 16-vuotiaanalähde?, kun hän levytti cover-version Kisun käännöshitistä ”Tunteet” (Feelings). Pitkään hän levytti vain toisten artistien tunnetuiksi tekemiä kappaleita eri kokoelmalevyille, mutta vuonna 1984 Jori Sivonen otti Jykylän suojatikseen. Ensimmäinen single oli käännöskappale ”Kädestä päivää” (Amore amore), mutta suositummaksi osoittautui toinen single ”Natalia”, jonka Tarja esitti myös Hittimittari-ohjelmassa. Vuonna 1985 ilmestyi Sivosen tuottama discoiskelmä-albumi Tarja Jykylä, josta ei tullut myyntimenestystä ja se jäi Jykylän ainoaksi pitkäsoitoksi.
Tarja on elättänyt itsensä viihdealalla kuitenkin koko elämänsä ajan toimien juontajana eri tilaisuuksissa, tuote-esittelijänä, tanssiorkesterin solistina sekä stand up -koomikkona.lähde?
Diskografia

Tarja Jykylä (Polarvox 1985)
On nainen kaunis ihiminen (Tyyne ja Martta) (Poptori Oy 2010)
Ryppyrasvaa (Tyyne ja Martta) (Poptori Oy 2011)
Vokaalisointu

Vokaalisointu eli vokaaliharmonia on joillekin kielille ominainen fonotaktinen säännöstö, joka pyrkii helpottamaan ääntämistä rajoittamalla samassa sanamuodossa esiintyviä vokaaleja. Eri kielten vokaalisointusäännöstöt saattavat poiketa toisistaan huomattavasti. Soinnun kannalta olennaiset vokaaliryhmät voivat muodostua ainakin takaisuuden ja etisyyden (/o/ – /ö/) tai labiaalisuuden ja illabiaalisuuden (/ö/ – /e/) mukaan.
Vokaalisointua esiintyy ainakin useissa suomalais-ugrilaisissa kielissä kuten suomessa (kissalla, jäniksellä), võrossa, ersässä (modasto ”maasta”, veľeste ”kylästä”) ja unkarissa (városban ”kaupungissa”, kézben ”kädessä”), useissa altailaisissa kielissä kuten turkissa (Türkiye'de ”Turkissa”, kapıda ”ovella”) sekä balttilaisessa latgallin kielessä (vosora, vasareņa, šketerēt, škatarātu). Myös monissa muissa agglutinatiivisissa kielissä on vokaalisointu.
Eräänlaisen vokaalisoinnun oletetaan olleen kantauralin keskeisiä piirteitä. Useissa uralilaisissa kielissä vokaalisointujärjestelmä on säilynyt ja jopa monimutkaistunut, joissakin se on lähtenyt haipumaan ja joistakin sen voi sanoa kokonaan kadonneen. Esimerkiksi Viron kirjakielestä vokaalisointu on kadonnut, kun etuvokaalit /ä ö ü/ (ynnä takavokaalit /õ/ ja eräin poikkeuksin /o/) ovat lakanneet esiintymästä muualla sanassa kuin painollisessa eli tavallisesti ensimmäisessä tavussa.
Suomen kielen vokaalisointu

Suomen kielessä missään omakantaisessa, yhdistämättömässä sanassa ei esiinny sekä etu- /ä ö y/ että takavokaaleja /a o u/, vaan sanat ovat joko etuvokaalisia tai takavokaalisia. Kuitenkin /i/ ja /e/ ovat vokaalisoinnun kannalta lähes neutraaleja ja voivat esiintyä sekä etu- että taka­vokaalisissa sanavartaloissa, vaikka ne foneettisilta ominaisuuksiltaan kuuluvat etuvokaaleihin. Yhdys­sanan pääte määräytyy sanan viimeisen osan mukaan.
Suomen kielen vokaalisointu > Johtaminen ja taivuttaminen

Suomen vokaalisointu vaikuttaa myös sanojen johtamiseen ja taivuttamiseen. Niinpä esimerkiksi taivutuspäätteillä, joissa esiintyy jokin sointuun vaikuttava vokaali, on yleensä kaksi muotoa, kuten inessiivillä -ssa ja -ssä, jotta pääte voi mukautua pääsanaansa.
Soinnun kannalta muuten neutraalit etuvokaalit /e/ ja /i/ vaativat jälkeensä etuvokaaliset taivutuspäätteet, ellei sanan vartalossa ole muita vokaaleja (esim. merillä, vesissä, ei *merilla, *vesissa). Tähän sääntöön erityisen poikkeuksen muodostavat kahden sanan meri ja veri partitiivi­muodot merta ja verta. Johdinaineksissa esiintyy /e i/ -sanojen kohdalla hieman enemmän horjuntaa, esimerkiksi sanasta kivi saadaan johtimella -kkO yleensä muoto kivikko mutta johtimella -stO yleensä kivistö. Sanan terä ä:llisyydestä huolimatta siitä on johdettu teroittaa, ei teröittää. Rinnakkain käytetään esimerkiksi muotoja hiljempää ja hiljempaa, ja sukuniminä tunnetaan sekä Lepikkö että Lepikko.
Suomen kielen vokaalisointu > Johtaminen ja taivuttaminen > tällainen

Suomen kirjakielessä erityinen poikkeus vokaalisointuun on myös sana tällainen, joka vaikuttaa johdokselta mutta jonka alkuperäinen yhdyssanaolemus on osittain säilytetty (tämänlajinen > tänlainen > tällainen).
Suomen kielen vokaalisointu > Johtaminen ja taivuttaminen > takavokaalinen konjunktio ja eivät

Joskus suomessa konjunktio ja kieltosanan muoto eivät yhdistyvät niin, että konjunktiosta jää loppuvokaali pois. Osa näin saatavista asuista voi vaikuttaa vokaalisoinnun vastaisilta – vaikkeivät, jotteivät ja mutteivät –, mutta ne voidaan selittää myös yhdyssanoiksi, jolloin ne eivät riko vokaalisointua.
Suomen kielen vokaalisointu > Vokaalisoinnun vastaiset erikoislainat

Jotkin suomeen omaksutut nuorehkot lainasanat rikkovat vokaalisointua. Useimmiten tällöin sana sisältää y:n ja takavokaalin, esimerkiksi olympialaiset, lyyra, mikä aiheuttaa monille suomenkielisille ääntämis­vaikeuksia. Harvemmin voi takavokaalin sisältävässä sanassa olla ö tai ä, esim. pastöroida, afääri. Tämäntyyppisten sanojen taivutuksen ratkaisee yleensä vartalon viimeinen ei-neutraali vokaali. Esimerkiksi sanassa amatööri viimeisenä ei-neutraalina vokaalina on toiseksi viimeisen tavun etuvokaali /ȫ/, jonka mukaan valitaan etuvokaalinen taivutuspääte: amatöörejä. Jos kuitenkin viimeinen ei-neutraali vokaali on /y/ ja sitä edeltää vähintään yksi ei-neutraali takavokaali /a o u/, voidaan kirjakielessä käyttää valinnaisesti joko etu- tai taka­vokaalisia taivutus­päätteitä (esimerkiksi analyysi – analyysiä tai analyysi – analyysia).
Suomen kielen vokaalisointu > /e/:n allofonia

Vokaali /e/ ääntyy takavokaalisissa sanoissa taempaa kuin etuvokaalisissa (esimerkiksi sanassa kera on takaisempi /e/ kuin sanassa kerä), mutta ero on allofoninen, ennemminkin vokaalisoinnun sivuvaikutus kuin säännöstön keskeinen osa.
Unkarin kielen vokaalisointu

Unkarin kielessä vokaalisoinnun kannalta selkeitä takavokaaleja ovat /a á o ó u ú/ ja selkeitä etuvokaaleja /ö ő ü ű/. Vokaalit /e é i í/ muistuttavat ominaisuuksiltaan osittain suomen neutraaleja etuvokaaleja /e i/, mutta sanojen etymologia vaikuttaa niitten vokaalisointuominaisuuksiin enemmän kuin suomessa. Etenkin /e/ käyttäytyy hyvin usein selkeitten etuvokaalien tapaan, /i/ ja /í/ taas foneettisesta etisyydestään huolimatta tietyissä sanoissa selkeitten takavokaalien tapaan. Lisäksi unkariin on turkinsukuisista kielistä lainautunut labiaalisuuteen perustuvaa vokaalisointua, jossa vastakkainasettelu onkin etuvokaalien /ö/ ja /e/ välinen.
Unkarin kielen vokaalisointu > Esimerkkejä

Verbisarja ad–ír osoittaa, miten takavokaaliset sanat yleensä vaativat takavokaalisen päätteen (-nak, -juk, -játok) ja etuvokaaliset sanat etuvokaalisen (-nek, -jük, -jétek). Tietyissä tapauksissa etuvokaalisia päätteitä on kaksi, labiaalinen ja illabiaalinen (esimerkiksi -ök – -ek), ja nämä valikoituvat vartalon labiaalisuuden mukaan: ölök mutta merek. Etuvokaalinen ír kantaa mukanaan historiaansa: sanassa on alun perin ollut takavokaali /ɯ/, ja vaikka se on korvautunut etuvokaalilla /i/ ja pidentynyt /í/:ksi, on sanan täysin takavokaalinen taivutus säilynyt.
ad 'antaa': adok, adnak, adjuk, adjátok.
tol 'työntää': tolok, tolnak, toljuk, toljátok.
tud 'tietää': tudok, tudnak, tudjuk, tudjátok.
mer 'uskaltaa': merek, mernek, merjük, merjétek.
csíp 'pistää': csípek, csípnek, csípjük, csípjétek.
öl 'tappaa': ölök, ölnek, öljük, öljétek
tűr 'sietää': tűrök, tűrnek, tűrjük, tűrjétek
ír 'kirjoittaa': írok, írnak, írjuk, írjátok.
Substantiivisarja ház–farmer osoittaa ensin, miten selkeästi takavokaaliset sanavartalot vaativat takavokaalisia päätteitä ja selkeästi etuvokaaliset puolestaan etuvokaalisia. Vokaalisointua rikkova erikoislaina amőba käyttäytyy kuten suomen olympialaiset: vartalon viimeisen tavun ei-neutraali vokaali /a/ vaatii sanalle takavokaalisen päätteen. Sanan farmer taivutus sen sijaan riippuu puhujasta. Osa unkarinkielisistä kokee toisen tavun /e/:n neutraaliksi etuvokaaliksi, jolloin ensimmäisen tavun /a/ määrittää sanan takavokaalisesti taivutettavaksi. Osa taas kokee /e/:n selkeäksi etuvokaaliksi, jolloin sanan taivutus onkin etuvokaalinen.
ház 'talo': házban, házról.
kéz 'käsi': kézben, kézről.
amőba 'ameba': amőbában, amőbáról.
farmer 'farmarihousut': farmerban ~ farmerben, farmerról ~ farmerről.
Sanojen taivutuksessa esiintyy myös joitakin harvoja poikkeuksia, jotka eivät vastaa mitään yllä olevista esimerkeistä. Yksi nykykielen yleisimmin esiintyvistä poikkeuksellisista sanoista on könyv /køɲv/ 'kirja', jonka monikko on könyvek /køɲvɛk/, vaikka odotuksenmukainen pääte olisi labiaalinen -ök.
Ersän kielen vokaalisointu

Ersämordvan kielestä ovat labiaaliset etuvokaalit kokonaan kadonneet, mutta jonkinasteinen vokaalisointu on silti säilynyt.
Pääsääntönä on, että sanavartalon viimeisen tavun vokaali määrää tiettyjen taivutuspäätteitten vokaalin. Jos viimeisessä tavussa on takavokaali /a o u/, tulee päätteeseen yleensä takavokaali /o/, mikäli valinnanvaraa on. Jos taas viimeisessä tavussa on etuvokaali /e i/, tulee päätteeseen yleensä etuvokaali /e/.
Jos vartalo päättyy liudennettuun konsonanttiin, käyttäytyy sana taivutettaessa joka tapauksessa ikään kuin sen lopussa olisi piilevä etuvokaali ja vaatii mahdollisuuksien mukaan etuvokaalisen päätteen.
Esimerkiksi päätteessä -шка '-n kokoinen, -n verran' ei valinnanvaraa ole, vaan pääte on aina takavokaalinen.
Ersän kielen vokaalisointu > Esimerkkejä

Substantiivisarja кудо–умарь osoittaa ensin kahdella esimerkillä vokaalisoinnun toteutumisen taivutettaessa taka- ja etuvokaalisia sanoja inessiiviin (-сО). Sitten esitetään takavokaalinen sanapari, jossa vartalonloppuisen konsonantin liudentumattomuus tai liudentuneisuus ratkaisee päätteen vokaalin.
кудо /kudo/ 'talo, koti': кудосо /kudoso/.
кем /kem/ 'saapas': кемсэ /kemse/.
мар /mar/ 'kasa': марсо /marso/.
умарь /umarʲ/ 'omena': умарьсэ /umarʲse/.
Ersän kielen vokaalisointu > Vokaalisointuisia kieliä

Vokaalisointua esiintyy mm. seuraavissa kielissä:
Akan
Australian aboriginalikielet
Assyria
Bantukielet
Bezhta
Chadiset kielet
Chukchi
Coosan kielet
Dusun
Iberia|Iberian kielet
Igbo
Karjala
Maiduan
Nez Perce
Nilotiset kielet
Palestiinan arabia
Qiangiläiset kielet
Takelma
Telugu
Tibetiläiset kielet
Tungusiset kielet
Utian kielet
Yurok
Arto Nyberg (televisio-ohjelma)

| Arto Nyberg |
| --- | --- |
Tyyli:  keskusteluohjelma
Kestoaika:  n. 45 min
Pääosissa:  Arto Nyberg
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  7. maaliskuuta 2004 – 22. joulukuuta 2024
Jaksoja:  247
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Yle
Aiheesta muualla
IMDb 
Arto Nyberg oli vuonna 2004 alkanut Yleisradion haastatteluohjelma, jonka isäntä oli Arto Nyberg. Ohjelmaa esitettiin Yle TV1 -kanavalla sunnuntaisin kello 18.45 ja uusintana maanantaisin. Ohjelman tuottaa Yleisradiolle Production House -tuotantoyhtiö. Ohjelmaa kuvattiin alun perin Yleisradion tv-studioilla Helsingin Pasilassa, mutta vuonna 2018 ohjelma muutti Helsingin keskustaan Musiikkitaloon.
Ohjelman ensimmäinen jakso esitettiin maaliskuun 7. päivä vuonna 2004 ja viimeinen sunnuntaina 22. joulukuuta 2024.
Ennen omaan ohjelmaan siirtymistä Nyberg toimi useita vuosia Aamu-TV:n toimittajana ja juontajana.
Aiheesta muualla

Arto Nyberg TV1:n sivustolla
Arto Nyberg Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kirgisian historia

n
k
Kirgisia on vuosisatojen ajan ollut kiertelevien paimentolaisten elinaluetta. Aluetta ovat hallinneet mongolit ja uzbekkien Kokandin kaanikunta, ennen kuin alue joutui vuonna 1876 Venäjän keisarikunnan, ja sittemmin Neuvostoliiton alaisuuteen. Neuvostoaikana muodostettiin Kirgiisien sosialistinen neuvostotasavalta. Neuvostoliiton aikana perinteistä paimentolaisuutta harjoittanut väestö pakotettiin, osin väkivalloin, hyväksymään maatalouden pakkokollektivisointi. Neuvostoaikana Kirgisian teollinen kehitys jäi myös vajavaiseksi.
Kirgisia itsenäistyi vuonna 1991 Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Presidentiksi noussut Askar Akajev hallitsi maata autoritaarisesti 1990-luvulla. Hänet syrjäytettiin vuonna 2005 ja hänen seuraajakseen nousi Kurmanbek Bakijev. Myös hän sortui itsevaltaisiin otteisiin ja vuoden 2010 kansannousun seurauksena hänet syöstiin vallasta.
Varhaishistoria

Tienšanvuorilta löydettyjen kivityökalujen perusteella on arvioitu, että ihmisasutusta on ollut nykyisen Kirgisian alueella jo 200 000-300 000 vuotta sitten. Varhaisimmat kirjalliset maininnat alueen asukkaista on kiinalaisissa kronikoissa, noin vuodelta 2000 eaa. Tuon ajan kirgiisit olivat nomadeita ja heidän elinalueensa oli pääasiassa nykyisen luoteis-Mongolian alueella. Ajanlaskun alkua edeltäneinä neljännellä ja kolmannella vuosisadalla kirgiisit muodostivat ratsujoukkoja, jotka tunkeutuivat Kiinan alueelle ja kannustivat näin Kiinan muurin rakentamiseen 300-luvulla eaa. Seuraavina vuosisatoina jotkut kirgiisiheimot vaelsivat hunnien valtaa karkuun ja asettuivat Jeniseijoen ja Baikalin alueelle.
Ensimmäinen kirgiisien muodostama hallinnollinen valtiota muistuttava rakenne, oli olemassa 500-luvulta 1200-luvulle. Kirgiisit kävivät kauppaa Kiinan, Tiibetin, Persian ja muiden Keski-Aasian kansojen kanssa. Suurimman laajuutensa kirgiisit saavuttivat 800-luvulla, kun Jenisein kirgiisit valloittivat Uiguurivaltakunnan. 1100-luvulle tultaessa kirgiisien valta oli jo huvennut ja keskittynyt Sajanvuoretan alueelle, nykyisen Mongolian luoteisosassa ja Altaivuorten alueella Kiinan ja Mongolian nykyisellä rajaseudulla.
Mongolivallan aika

Mongolivaltakunnan laajeneminen 1200-luvulla muutti täydellisesti Keski-Aasian poliittiset voimasuhteet. Vuonna 1207 kirgiisit antautuivat Tšingis-kaanin pojalle Jotšille. Tällä tavoin kirgiisit menettivät itsenäisyytensä, mutta he säästyivät tuholta ja pysyivät islamin laajenemisen ulottumattomissa. Heidän keskuudessaan kukoisti edelleen šamanismi vielä 1500-luvun lopulla.
Seuraavien 200 vuoden ajan kirgiisit pysyivät mongolivaltio Kultaisen ordan hallinnassa. Uusi vapauden aika koitti vuonna 1510, mutta 1600-luvulla kirgiisiheimot joutuivat kalmukien ylivallan alle, kunnes 1700-luvulla mantšut nousivat alueen hallitsijoiksi ja 1800-luvulla uzbekit. Tällä ajanjaksolla jäljellä olevat kirgiisiheimot asuttivat Tienšanvuoria, elättäen itsensä paimentolaisuudella. Toisen kirgiisien asuinalueen muodostivat Jenisein kirgiisit. Nämä joutuivat 1700-luvun alussa siirtymään nykyistä Länsi-Mongoliaa hallinneen Zungarin kaanikunnan painostamana Semirechyen alueelle. Vihollisuuden zungarien kanssa kuitenkin jatkuivat siihen saakka, kunnes Kiina kukisti zungarit ja surmasi viimeisen kaanin Amursanan vuonna 1757.
1700-luvun puolivälissä kirgiisit lähestyivät Kiinaa ja Venäjää, saadakseen suojaa voimakkaammilta naapurivaltioilta. 1700-luvulla kirgiisejä hallitsi uzbekkien Kokandin kaanikunta. Uzbekkien ylivallan aikana perustettiin Kirgisian tuleva pääkaupunki Biškek ja osa kirgiiseistä islamilaistui. Kirgiisit kävivät ja hävisivät vuosina 1845-1873 neljä sotaa uzbekkeja vastaan. Tappiot vahvistivat kirgiisien halukkuutta turvautua Venäjään.
Kirgisian tasavalta > Bakijevin valtakausi

Bakijevin valtakauden alkuaikoja leimasi poliittinen epävakaus, kun uusi presidentti yritti vahvistaa auktoriteettiaan. Bakijev ei hallinnut tiukan autoritaarisesti, vaikkakin hän käytti useita autoritaarisia keinoja valtansa lujittamiseksi, mukaan lukien opposition heikentäminen ja omien tukijoiden suosiminen tärkeissä viroissa. Bakijevin kauden edetessä korruption havaittiin vain lisääntyneen, mikä oli ollut keskeinen tekijä edellisen hallinnon kaatumisessa. Bakijev ajoi läpi perustuslakiuudistuksen, jonka mukaan parlamenttivaalit muutettiin henkilövaalista puolueluetteloihin perustuvaksi ja edustajien määrää lisättiin. Hän hajotti parlamentin ja uusissa vaaleissa hänen perustamansa Ak Zhol -puolue saavutti murskavoiton. Ulkomaiset tarkkalijat raportoivat useista rikkomuksista, kuten oppositioehdokkaiden osallistumisen epäämisestä ja ostetuista äänistä.
Bakijevin presidenttikauden edetessä opposition edustajat syyttivät häntä uhkailusta ja suvaitsemattomuudesta eriäviä mielipiteitä kohtaan. Myös toimittajiin kohdistuvia hyökkäyksiä esiintyi yhä useammin. Vuoden 2009 presidentinvaaleissa Bakijev haki itselleen jatkokautta. Hänen päähaastajansa syytti Bakijevia laaja-alaisesta vaalivilpistä ja vetäytyi kilvasta ennen äänestysten päättymistä. Viralliset tulokset antoivat Bakijeville kolmen neljäsosan äänienemmistön, mutta kansainväliset tarkkalijat ilmaisivat myös huolensa vaalien oikeudenmukaisuudesta.
Bakijevin yhä autoritaarisemmaksi muuttunut hallinto ja korruptiosyytökset vaikuttivat väkivaltaisten mielenosoitusten puhkeamiseen huhtikuussa 2010. Tuhannet mielenosoittajat yrittivät tunkeutua Biškekissä maan hallintorakennuksiin pyrkimyksenä kaataa Bakijevin hallinto. Väkijoukkoja ei saatu aisoihin kyynelkaasulla ja tainnutuskranaateilla, jolloin mellakkapoliisi ryhtyi käyttämään kovia ammuksia, surmaten noin 80 ihmistä ja haavoittaen satoja. Samankaltaisia spontaaneja mielenosoituksia syttyi muuallakin Kirgisiassa. Selvin ero vuoden 2005 tulppaanivallankumoukseen on, että vuoden 2010 vallankumous oli täysin spontaani kansannousu, eivätkä sitä koordinoineet oppositiojohtajat. Tilanne riistäytyi Bakijevin hallinnasta ja hän luotti tilanteessa sotilaalliseen voimaan tukahduttaakseen liikehdinnän. Bakijev pakeni Valko-Venäjälle huhtikuussa 2010 ja Kirgisian oppositio ilmoitti väliaikaisen hallituksen muodostamisesta. Väliaikaiseksi presidentiksi nimettiin Roza Otunbajeva