stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mansikkapaikka
Vastaanotto

Kriitikon mukaan yksi näkökulma elokuvaan on isän ja pojan suhde: isän poissaolo, pojan haluttomuus isäksi. Tätä aihetta on käsitellyt myös Jörn Donner. Kriitikko tulkitsee isä–poika -suhteet oidipaalisuuden kautta. Hänen mukaansa tähän viittaa kohtaus, jossa Isak haavoittaa kätensä katsellessaan Saran ja veljensä Sigfridin onnea ikkunasta. Myös ulkopuolisuus kulkee elokuvan juonteena ja ilmenee hänen seuratessaan menettämänsä Saran ja Sigfridin onnea ulkopuolisena.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Mansikkapaikka oli mukana heistä neljäntoista listalla. The New York Timesin kriitikot valitsivat Mansikkapaikan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Aiheesta muualla

Smultronstället, Svensk Filmdatabas (ruotsiksi) (englanniksi)
Arvostelu: Smultronstället (Elitisti.fi)
Ingmar Bergman Foundation: Smultronstället (ruotsiksi) (englanniksi)
Merja Aletta Ranttila

| Merja Aletta Ranttila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. toukokuuta 1960 (ikä 64) Utsjoki
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Palkinnot
 Lastenkulttuurin valtionpalkinto Saamelaiskäräjien kulttuuripalkinto 
Merja Aletta Ranttila (s. 23. toukokuuta 1960 Utsjoki) on Inarissa asuva ja työskentelevä saamelainen kuvataiteilija, kuvittaja ja taidegraafikko. Ranttilan tuotantoon kuuluu  akvarelli- ja öljymaalauksia sekä lyijykynä- ja linopiirroksia. Hän on tehnyt saamelaista kulttuuria tunnetuksi näyttelyissä sekä Suomessa että ulkomailla.
Taiteellinen työskentely

Ranttila kuuluu  saamelaiskuvataiteilijoiden toiseen sukupolveen, jonka työskentelyssä saamelainen kulttuuriperintö nivoutuu länsimaisen taiteen perinteeseen. Näiden 1950- ja 1960-luvulla syntyneiden taiteilijoiden teokset käsittelevät usein saamelaisuutta ja identiteettiä.  Myös Ranttilan teosten aiheet liittyvät usein Lappiin tai pohjoiseen luontoon. 1990-luvun alkupuolella Ranttila otti käyttöönsä linokaiverrustekniikan, jolla hän toteutti tuotannolleen tyypillisiä mustia, silhuettimaisia hahmoja valkoiselle pohjalle. Hänen rajua ilmaisuaan on luonnehdittu muun muassa šamanistiseksi ekspressionismiksi. Ranttilan teoksia on pidetty myös feministisinä.
Toistuvia kuva-aiheita Ranttilan teoksissa ovat pirut, naiset sekä linnut, ketut ja sudet, joilla on teoksissa symbolisia merkityksiä. Taiteilija on kuvannut keskeiseksi omalla taiteelliselle työskentelylleen pohjoisen valon vaihtelun: teokset syntyvät kaamosaikaan. Ilmeeltään ne ovat usein unenomaisia ja viittaavat myös aikalaistapahtumiin, kuten Persianlahden sotaan ja Tsernobylin ydinvoimalaonnettomuuteen.
Ranttilan taide on myös voimakkaan omaelämäkerrallista ja ammentaa aiheita hänen henkilökohtaisesta elämästään.  Varhaisessa tuotannossaan Ranttila käsitteli lestadiolaisessa ympäristössä vietetyn lapsuutensa vaikeita kokemuksia ja otti teoksillaan kantaa myös naisten hankalaan asemaan yhteisössä. Lestadiolaisuuteen liittyy myös Ranttilan teossarja Herra armahda meitä! (1992), jota Haaparannan kirkkoherra vaati vuonna 1993 poistettavaksi näyttelystä. Papisto syytti Ranttilan Tornion Aineen taidemuseolla Meri-Lapin Shamaanikesä -triennaalissa esillä olleita teoksia šamanismista ja satanismista. Aiheen nostattamaa kohua puitiin mediassa laajalti.   Vuonna 2006 Ranttila piti Oulussa naisiin kohdistuvaa perheväkivaltaa käsitelleet näyttelyn.
Ura

Valmistuttuaan ylioppilaaksi Ivalon lukiosta vuonna 1979 Ranttila hakeutui opiskelemaan vuosiksi 1980–1982 Lapin taidekouluun Tornioon. Vuosina 1982–1986 hän täydensi opintojaan opiskelemalla graafista suunnittelua Rovaniemen taide- ja käsiteollisuusoppilaitoksessa. Muutto Tornioon sai Ranttilan kiinnostumaan uudelleen omasta taustastaan ja hän alkoi tutkia saamelaiskulttuuria myös kirjallisuuden avulla. Torniossa hän otti käyttöönsä myös toisen nimensä Aletta.
1980-luvulta lähtien Ranttila on tehnyt kuvituksia oppi- ja satukirjoihin sekä novellikokoelmiin ja romaaneihin. Hänen ensimmäinen kuvitustyönsä 1980-luvun alussa oli yli 600 kuvan kokonaisuus Inga Guttormin neliosaiseen saamenkielen oppikirjasarjaan Davvin. Ranttilan omaan kirjalliseen tuotantoon kuuluu saamenkielinen Ánde-lastenkirja, jonka pääosassa seikkailee hänen nuorempi poikansa Antti. Hän on tehnyt kuvituksia myös muiden kirjailijoiden teoksiin, kuten useampaan Rauna Paadar-Leivon kirjaan. Ranttila on kuvittanut myös saamenkielisen Aapisen I ja II. Uransa alussa Ranttilalta tilattiin usein saamelaisaiheisia postikortteja. Varsinaiseksi tuotannokseen hän kokee kuitenkin linotyönsä.
Ranttilan yksityisnäyttelyitä on ollut esillä muun muassa Rovaniemellä, Tukholmassa, Helsingissä, Oulussa ja Oslossa. Hän on osallistunut yhteisnäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Syksyllä 2002 Ranttila vietti nuoremman sisarensa, tekstiilitaiteilija Seija Ranttilan kanssa kuukauden suomalais-afrikkalaisen kulttuurikeskuksen Villa Karon taiteilijaresidenssissä Beninissä, jonka pohjalta syntyi sisarusten yhteinen Biekkat-näyttely Oulussa. Vuonna 1995 Ranttila osallistui Madridin taidemessuille ja vuonna 2001 suomalaistaiteilijoiden yhteisnäyttelyyn Australiassa. Ranttila osallistui myös 2015  susikeskusteluun kantaaottaneeseen pohjoissuomalaisten taiteilijoiden yhteisnäyttelyyn "Sata laulua sudelle", jonka tuottoa lahjoitettiin luonnonsuojelujärjestö WWF:n suojelutyöhön. Osana Suomi 100 -juhlavuoden ohjelmaa Ranttila piti vuonna 2017 näyttelyn Galleria Derniersjours’ssa Pariisissa. Vuonna 2020 hän suunnittei myös jääveistoksia. Ranttila on toiminut sekä 1990-luvun alussa että 2010-luvulla Inarissa myös galleristina.
Tammikuussa 2012 Posti julkaisi Ranttilan suunnitteleman Saamelaiskulttuuria-postimerkkiarkin, joilla juhlistettiin saamelaiskulttuurikeskus Sajoksen avaamista Inariin. Arkin muoto mukaili kulttuurikeskuksen pohjapiirrosta, ja postimerkit saivat muotonsa tuntureilta.
Yksityiselämä

Ranttila on taustaltaan tunturisaamelainen ja hänen äidinkielensä on pohjoissaame. Hän syntyi Karigasniemellä Utsjoen kunnassa viisilapsisen perheeseen. Lapsuutensa hän vietti Lemmenjoella, jonka kansallispuistosta perheen isä sai paikan puistonvartijana. Koulunsa hän kävi Ivalossa ja Menesjärvellä, jolloin hän joutui asumaan koulukeskuksen asuntolassa. Ranttilan esikoispoika Toni syntyi vuonna 1979, ja nuorempi poika Antti 1989. Ranttila on kertonut julkisuudessa avoimesti elämäänsä liittyneistä haasteista, joita hän on työstänyt myös teoksillaan.
Palkinnot

Pohjolan Osuuspankin Helmi-palkinto 2014.
Saamelaiskäräjien kulttuuripalkinto 2000.
Urpo ja Maija Lahtisen Säätiön taidepalkinto 1994.
Lastenkulttuurin valtionpalkinto 1993.
Apurahat

Saamelaisneuvoston kulttuurilautakunta myönsi Ranttilalle apurahan vuonna 2005. Taiteen keskustoimikunta myönsi vuonna 2007 Ranttilalle apurahan. Ranttila sai vuonna 2016 taiteelliseen työskentelyyn 12 000 euron apurahan Suomen kulttuurirahaston Lapin rahastolta. Vuonna 2017 Ranttila sai näyttelykustannuksiin 5 000 euron apurahan Taiteen edistämiskeskukselta (Taike).
Kirjalliset teokset

Gomuvuoda guossit, 2007.
Ándde beaivi, 2002.
Oma kuva: Merja Aletta Ranttila.  (Toimittanut: Satu Jauhola. Valokuvat: Heli Kinnunen, Armas Sarajärvi)  Inari:  Kustannus-Puntsi, 1999.  ISBN 951-97541-9-9
Ánde ja Gálle Guolánaš, 1995.
Ánde ja Lávlla-Lásse, 1992.
Teoksia kokoelmissa

Rovaniemen taidemuseo, Jenny ja Antti Wihurin rahaston kokoelma.
Veli Aineen Kuvataidesäätiö.
Pieksämäen, Rovaniemen ja Inarin kaupungit.
Inarin, Enontekiön ja Karasjoen kunnat.
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Jutta Högmander: Ranttilan shamanistinen ekspressionismi syntyy pimeässä. Turun Sanomat 7.2.2008. (Archive.is)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Manuel de Godoy

Manuel de Godoy, Francisco Bayeun maalaama muotokuva noin vuodelta 1792.
Manuel de Godoy Álvarez de Faria Ríos Sánchez Zarzosa, la Pazin ja Basanon ruhtinas, Alcudian ja Succan herttua (12. toukokuuta 1767 Castuera, Badajoz, Espanja – 4. lokakuuta 1851 Pariisi, Ranska) oli espanjalainen hoviherra ja valtiomies, joka toimi Espanjan pääministerinä vuosina 1792–1798 ja 1801–1808. Hänen ulkopolitiikkansa osoittautui Espanjalle ja Bourbonin hallitsijasuvulle tuhoisaksi. Godoyn ura päättyi kuningas Kaarle IV:n kruunustaluopumiseen maaliskuussa 1808.
Uran alku

Godoy syntyi ikivanhaan mutta köyhään aatelissukuun. Opiskeltuaan grammatiikkaa ja taiteita San Antónin seminaarissa Badajozissa hän valitsi sotilasuran. Hän tuli 17-vuotiaana vuonna 1784 veljensä mukana Madridiin ja liittyi kuninkaalliseen henkivartiostoon. Komeana ja henkevänä miehenä hän pääsi pian kruununprinssessa Maria Luisan suosioon ja hänestä tuli tämän rakastaja. Kun Maria Luisan puoliso nousi joulukuussa 1788 Espanjan kuninkaaksi nimellä Kaarle IV, Godoy alkoi pian saada korkeita arvonimiä ja virkoja.
Toisaalta Godoyn nopea nousu ei välttämättä johtunutkaan asemasta Maria Luisan rakastajana. Toisen selityksen mukaan hän kiinnitti tulevan kuningasparin huomion syyskuussa 1788 tapahtuneessa ratsastusonnettomuudessa, jossa hän hallitsi hevosensa hyvin vaikka putosikin ratsailta, ja saavutti nopeasti näiden luottamuksen. Yhtä kaikki hänet nimitettiin vuonna 1788 kenraaliadjutantiksi, ja vuonna 1792 hän sai kenraaliluutnantin sotilasarvon sekä Alvarezin markiisin ja Alcudian herttuan arvot. Hänet nimitettiin myös valtioneuvoston jäseneksi. Hänellä oli tästä alkaen hyvin vahva ote Espanjan kuningasperheestä.
Ensimmäinen avioliitto ja lapset

Godoy nai vuonna 1797 María Teresa de Borbón y Vallabrigan (1780–1828), joka oli kuningas Kaarle III:n veljentytär ja Kaarle IV:n serkku. Heille syntyi vuonna 1800 tytär Carlota. Godoyn huhuttiin menneen myös salaa naimisiin rakastajattarensa, erään upseerin tyttären Pepita Tudón kanssa. Heille syntyi kaksi aviotonta poikaa. Vuonna 1807 kuningas myönsi Tudólle Castillofielin kreivittären arvon ja kuningatar nimitti tämän hovinaisekseen. María Teresa erosi Godoysta vuonna 1808.
Vuodet maanpaossa

Godoy asui Bayonnen tapahtumien jälkeen rakastajattarensa Tudón ja kaikkien kolmen lapsensa kanssa vallasta syöstyn Kaarle IV:n ja kuningatar Maria Luisan seurana ensin Ranskan Compiègnessa, Aix-en-Provencessa ja Marseillessa sekä vuodesta 1812 Roomassa aina Kaarlen vuonna 1819 tapahtuneeseen kuolemaan asti. Vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen jälkeen Godoy asettui Pariisiin, jossa hän yritti perustaa yritystoimintaa. Myöhemmin hän eli Ranskan kuninkaan Ludvig Filipin myöntämällä vaatimattomalla eläkkeellä.
Vaimonsa kuoltua Espanjassa vuonna 1829 Godoy meni naimisiin Tudón kanssa, mutta he erosivat vuonna 1835, jolloin Tudó palasi Espanjaan.
Godoy julkaisi vuosina 1836–1838 viisiosaiset muistelmat. Hän sai vuonna 1837 takaisin useimmat arvonimistään ja osan vanhoista läänityksistään, ja vuonna 1847 Espanjan kuningatar Isabella II:lta myös eläkkeen ja luvan palata Espanjaan, mutta jo yli 80-vuotiaana ja sairaana hän jäi asumaan Pariisiin, jossa kuoli neljä vuotta myöhemmin. Hänet on haudattu Père Lachaisen hautausmaalle vaatimattomaan hautaan.
Muuta

Francisco de Goya maalasi kuuluisan teoksensa Alaston Maja luultavasti alkuaan Godoyn tilauksesta. Se oli yksi useista Godoyn omistamista alastomia naisia esittävistä maalauksista, jotka olivat esillä yksityisessä salissa hänen palatsissaan. Godoy omisti myös sen rinnakkaisteoksen Puettu Maja. Maalausten mallina olleen naisen arvellaan olleen joko Pepita Tudó tai Alban herttuatar.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manuel de Godoy Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef 
Godoy ratsailla, Francisco de Goyan maalaus vuodelta 1794.
Godoy vuonna 1807 tai 1808, Antonio Carniceron maalaus.
Godoy vuonna 1816, José de Madrazon maalaus.
SM Mall of Asia

| SM Mall of Asia |
| --- | --- |

Sijainti:  Bay City, Pasay, Filippiinit
Avattu:  21. toukokuuta 2006
Isännöitsijä:  SM Prime Holdings
Omistaja:  SM Prime Holdings
Rakennuskustannukset:  6,5 mrd. PHP
Liikkeiden määrä:  600 liikettä, 150 ruokailupaikkaa
Päävuokralaisia:  9
Kerrospinta-ala:  386 224 m²
Pysäköintipaikkoja:  5 000
Kotisivu
SM Mall of Asia on Filippiinien suurin ja maailman kuudenneksi suurin kauppakeskus. Bruttokerrospinta-alan mukaan suurempia ovat South Dongguan Mall (Kiina), Golden Resources Mall (Kiina), Central World Plaza (Thaimaa), Seacon Square (Thaimaa), Runwal Arcade - Mumbai (Intia). SM Mall of Asia avattiin 21. toukokuuta 2006.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SM Mall of Asia klo SMPH (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
SM Mall of Asia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Photos of SM Mall of Asia (englanniksi)
More Photos of SM Mall of Asia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Luettelo vuonna 2021 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 2021 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tuntematon päivämäärä

Rauno Manni, suomalainen keilaaja (s. 1931)
Kreikan rannikkovartiosto

| Kreikan rannikkovartiosto Λιμενικό Σώμα – Ελληνική Ακτοφυλακή |
| --- | --- |
 Tunnus
Valtio:  Kreikka
Rooli:  rannikkovartiosto
Koko:  n. 8 000 henkeä
Värit:   Alusten tunnusmerkintä
Kreikan rannikkovartiosto (kreik. Λιμενικό Σώμα – Ελληνική Ακτοφυλακή, Limenikó Sóma – Ellinikí Aktofylakí, lyhenne Λ.Σ.-ΕΛ.ΑΚΤ, L.S.-EL.AKT) on Kreikan merirajojen vartioinnista huolehtiva viranomainen. Se toimii Kreikan merenkulku- ja saaristoministeriön alaisuudessa ja tekee yhteistyötä muun muassa Kreikan poliisin ja Kreikan merivoimien kanssa.
Historia

Kreikan merivartiosto perustettiin nimellä Limenikó Sóma vuonna 1919 siirtämällä henkilöstöä Kreikan merivoimista.
Vuonna 2009 merivartiosto siirrettiin Kreikan kansalaistensuojeluministeriön alaisuuteen, johon myös muun muassa Kreikan poliisi edelleen kuuluu, ja vuonna 2012 Kreikan merenkulku- ja saaristoministeriön alaisuuteen. Vuonna 2011 merivartioston viralliseksi nimeksi tuli Limenikó Sóma – Ellinikí Aktofylakí.
Organisaatio

Kreikan rannikkovartioston organisaatio on (vuonna 2019):
Keskushallinto
Esikunta
Rannikkovartioston komentaja
Rannikkovartioston 1. ja 2. varakomentaja
Turvallisuus- ja poliisitoimiyksikkö (Κλάδος Α΄: Ασφάλειας & Αστυνόμευσης) – mm. satamapoliisitoimi, kalastuksenvalvonta, merirajaturvallisuus
Merenkulkuyksikkö (Κλάδος Β΄: Ναυτιλίας) – mm. merenkulun valvonta, merenkulun turvallisuus, merenkulkukoulutus, meriympäristön suojelu
Alustarkastusyksikkö (Κλάδος Γ΄: Ελέγχου Πλοίων) – mm. alusten turvallisuustarkastukset
Hallintoyksikkö (Κλάδος Δ΄: Διοίκησης & Ηλεκτρονικής Διακυβέρνησης) – mm. henkilöstöhallinto, viestintä, e-hallinto
Etsintä- ja pelastuskeskus (Ενιαίο Κέντρο Συντονισμού Έρευνας και Διάσωσης, ΕΚΣΕΔ)
Operaatiokeskus (Κέντρο Επιχειρήσεων, ΚΕΠΙΧ)
Ilmailuyksikkö
Vedenalaisten operaatioiden yksikkö
Korjaamot (Elefsína ja Thessaloniki)
Koulut
Rannikkovartijakoulu (Σχολή Λιμενοφυλάκων) (Pireus)
Rannikkovartioston alipäällystökoulu (Σχολή Δοκίμων Υπαξιωματικών Λ.Σ.)
Rannikkovartioston päällystökoulu (Σχολή Δοκίμων Σημαιοφόρων Λιμενικών)
Soittokunta
Alueelliset yksiköt
1. alueellinen rannikkovartiosto (1η Περιφερειακή Διοίκηση ΛΣ-ΕΛ.ΑΚΤ). Pääpaikka Pireus, alueena Attikan (lukuun ottamatta Kytheraa) ja Korinthian rannikot.
2. alueellinen rannikkovartiosto (2η Περιφερειακή Διοίκηση ΛΣ-ΕΛ.ΑΚΤ). Pääpaikka Kavála, alueena Keski-Makedonian sekä Itä-Makedonian ja Traakian rannikot (Évros, Rodópi, Xánthi, Śérres, Kavála, Thásos, Thessaloniki, Imathía ja Pieria).
3. alueellinen rannikkovartiosto (3η Περιφερειακή Διοίκηση ΛΣ-ΕΛ.ΑΚΤ). Pääpaikka Igoumenítsa, alueena Epeiroksen (Árta, Préveza, Thesprotia) ja pohjoisimpien Jooniansaarten rannikot (Zákynthos, Kefaloniá, Ithaka, Lefkas, Korfu) sekä Aitolia-Akarnanian rannikko Petinárin niemestä pohjoiseen.
4. alueellinen rannikkovartiosto (4η Περιφερειακή Διοίκηση ΛΣ-ΕΛ.ΑΚΤ). Pääpaikka Vólos, alueena Thessalian sekä itäisen Keski-Kreikan rannikot (Lárisa, Magnesia, Sporadit, Fthiotis, pohjoinen Boiotia ja Euboia).
5. alueellinen rannikkovartiosto (5η Περιφερειακή Διοίκηση ΛΣ - ΕΛ ΑΚΤ). Pääpaikka Patras, alueena Aitolia-Akarnanian rannikko Petinárin niemestä etelään sekä Keski-Kreikan Korintinlahden puoleinen rannikko (eteläinen Boiotia, Fokis) ja Peloponnesoksen niemimaan rannikko (Akhaia, Elis, Argolis, Arkadia, Lakonia, Messenia) sekä Attikasta Kythera.
6. alueellinen rannikkovartiosto (6η Περιφερειακή Διοίκηση ΛΣ-ΕΛ.ΑΚΤ). Pääpaikka Ermoúpoli, Sýros, alueena Ándros, Kéa-Kýthnos, Mílos, Thíra, Tínos, Mýkonos, Sýros, Páros ja Náxos.
7. alueellinen rannikkovartiosto (7η Περιφερειακή Διοίκηση ΛΣ - ΕΛ.ΑΚΤ). Pääpaikka Iraklion, alueena Kreeta (Chaniá, Réthymno, Iraklion ja Lasíthi).
8. alueellinen rannikkovartiosto (8η Περιφερειακή Διοίκηση ΛΣ - ΕΛ.ΑΚΤ). Pääpaikka Ródos, alueena Kálymnos, Kárpathos-Kásos, Kos ja Ródos.
9. alueellinen rannikkovartiosto (9η Περιφερειακή Διοίκηση ΛΣ - ΕΛ.ΑΚΤ). Pääpaikka Mytilíni, alueena Pohjoisen Egean saaret (Lesbos, Límnos, Chíos, Sámos ja Ikaría).
Virat

Rannikkovartioston virat ja virka-asemaa osoittavat merkit ovat:
Virat > Päällystö

|  | OF-8 | OF-7 | OF-6 | OF-5 | OF-4 | OF-3 | OF-2 | OF-1 | OF-1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Arvo- merkki: 
| Arvo | Αντιναύαρχος (Antinávarchos) | Υποναύαρχος (Yponávarchos) | Αρχιπλοίαρχος (Archiploíarchos) | Πλοίαρχος (Ploíarchos) | Αντιπλοίαρχος (Antiploíarchos) | Πλωτάρχης (Plotárchis) | Υποπλοίαρχος (Ypoploíarchos) | Ανθυποπλοίαρχος (Anthypoploíarchos) | Σημαιοφόρος (Simaiofóros) |
| Vastaava arvo | vara-amiraali | kontra-amiraali | lippueamiraali | kommodori | komentaja | komentaja-kapteeni | kapteeniluutnantti yliluutnantti | luutnantti | aliluutnantti |
Virat > Alipäällystö ja miehistö

|  | OR-9 | OR-8 | OR-7 | OR-6 | OR-4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Arvo- merkki: 
| Arvo | Ανθυπασπιστής (Anthypaspistís) | Αρχικελευστής (Archikelefstís) | Επικελευστής (Epikelefstís) | Κελευστής (Kelefstís) | Λιμενοφύλακας (Limenofýlakas) |
| Vastaava arvo | sotilas-mestari | ylipursimies | pursimies | kersantti ylimatruusi | matruusi rannikkovartija |
Kalusto > Alukset

Kreikan merivartioston alustyypit ovat (vuonna 2019):
Meripartioveneet
Sa'ar 4.5 (3 kpl)
ΛΣ-060, ΛΣ-070 ja ΛΣ-080
Stan Patrol 5509 (1 kpl)
ΛΣ-090
Vosper Europatrol 250 Mk1 (1 kpl)
ΛΣ-050
Partioveneet
Dílos (Δήλος) -luokka (6 kpl)
ΛΣ-010, ΛΣ-015, ΛΣ-020, ΛΣ-025, ΛΣ-030 ja ΛΣ-040
Faíakas (Φαίακας) -luokka (2 kpl)
ΛΣ-617 ja ΛΣ-618
CB-90HCG (3 kpl)
ΛΣ-134, ΛΣ-135 ja ΛΣ-136
Javelin-74 (3 kpl)
ΛΣ-192, ΛΣ-193 ja ΛΣ-194
LCS-57 (Lambro-57) Mk.I (19 kpl)
ΛΣ-137 – ΛΣ-151 ja ΛΣ-169 – ΛΣ-172
LCS-57 (Lambro-57) Mk.II (16 kpl)
ΛΣ-601 – ΛΣ-616
LCS-53 (Lambro-53 Guardian) (12 kpl)
ΛΣ-114 – ΛΣ-126
Olympic L65/74 (4 kpl)
ΛΣ-102 –
Olympic L-44 (3 kpl)
ΛΣ-153 –
D-45 (4 kpl)
D-45M  (5 kpl)
Meripelastusveneet
Arun Halmatic (1 kpl)
SAR-510
Lambro Halmatic 60 (10 kpl)
SAR-511 – SAR-520
Rannikkopartio-/sukellustukiveneet
Boston Whaler (3 kpl)
ΛΣ-798 –
Halter Marine HSB (1 kpl)
Wellcraft (1 kpl)
Kovapohjaiset kumiveneet (RIB)
Gibli-1025 (12 kpl)
Madera MRCD-1250 (2 kpl)
Magna 31 (3 kpl)
Magna 110 Hurricane Mk.I/II (2 kpl)
Mostro Top Gun 864/964 (19 kpl)
Oceanic 9000 Stealth (18 kpl)
Oceanic Interceptor (? kpl)
System 33/Nemesis RIB (10 kpl)
Muut veneet
MIL-38 (2 kpl)
ΛΣ-129 – ΛΣ-130
MIL-40 (2 kpl)
ΛΣ-132 – ΛΣ-133
Magna Onda (2 kpl)
Super Onda (2 kpl)
Saasteidentorjunta-alukset
LS-413 (LMPA)  (3 kpl)
Pollcat (3 kpl)
Kalusto > Ilma-alukset

Helikopterit
Eurocopter Super Puma (etsintä- ja pelastushelikopteri) (4 kpl, Kreikan ilmavoimien operoimia)
Aérospatiale Dauphin (partiohelikopteri, tunnukset HC-31 – HC-36) (6 kpl)
Lentokoneet
Reims-Cessna F406 Caravan II (tunnukset AC-21 – AC-23) (3 kpl)
Cessna 172 Skyhawk (tunnukset AC-1 ja AC-2) (2 kpl)
Socata TB (tunnukset AC-3 ja AC-4) (2 kpl)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreikan rannikkovartiosto Wikimedia Commonsissa
Λιμενικό Σώμα – Ελληνική Ακτοφυλακή – Hellenic Coast Guard. Kreikan rannikkovartioston verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hellenic Coast Guard
Kreikan rannikkovartioston päämaja Pireuksessa.
Sa'ar 4.5 -tyypin meripartiovene ΛΣ-060.
Dílos-luokan partiovene ΛΣ-015 Kreetalla.
LCS-57 (Lambro-57) Mk.I -tyypin rannikkopartiovene ΛΣ-601.
Arun 60 -tyypin meripelastusvene SAR-513 Pireuksessa.
Boston Whaler -tyypin partiovene ΛΣ-798.
Rannikkovartioston Reims-Cessna F406 -lentokone.
Rannikkovartioston auto.
Käännös suomeksi
Ilmaispeli

Ilmaispeli (free-to-play, F2P) tarkoittaa ilmaiseksi pelattavia videopelejä, joiden aloittamiseksi käyttäjän ei tarvitse maksaa mitään. Ilmaispelien perimmäisenä ajatuksena onkin, että pelaamisen voi aloittaa vapaasti ilman maksuja. Halutessaan pelaaja voi ostaa videopelin sisäisiä hyödykkeitä ja saavuttaa  etuuksia mahdollisiin kanssapelaajiin nähden tai saada kosmeettisia ominaisuuksia pelattavalle hahmolleen.
Historia

Ensimmäiset askeleet ilmaispeleihin otettiin huomaamatta, kun internet alkoi olla yhä useamman käyttäjän saatavilla. Aluksi oli web-pohjaisia pelejä, jotka olivat käyttäjille pelattavissa ilmaiseksi. Ilmaisuus saavutettiin peleissä näytettävistä mainoksista, joita ilmeni esimerkiksi pelien latausruuduissa tai itse pelin aikana. Ensimmäisten Free to play -pelien joukossa olivat muun muassa RuneScape ja Maplestory.
Ilmaispelien läpimurto tapahtui mobiilipelien puolella. Poiketen vanhoista mobiilipeleistä, pelejä alettiin julkaista kokonaan ilmaiseksi. Tällöin pelaajan ei tarvinnut maksaa mitään aloittaakseen pelin. Halutessaan pelaaja pystyi saavuttamaan erilaisia etuja pelissä mikäli hän käytti siihen rahaa.
Toimivana ajatuksena mobiilipelien ilmaisjulkaisujen taustalla oli arviolta kymmenkuntaisen pelaajamäärän saavuttaminen maksullisiin peleihin verrattuna. Tuotot pysyivät samoina, mutta mainostamisen mahdollisuudet käyttäjille kasvoivat huomattavasti. Peliyhtiöt pystyivät mainostamaan käyttäjilleen esimerkiksi uusia pelejään, jolloin todennäköisyydet maksavista käyttäjistä kasvoivat myös peliyhtiöiden muihin tuotteisiin. Näin saavutettiin helposti uusia käyttäjiä, joihin voitiin käyttää kohdennettua mainontaa.