stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fremontin kulttuuri
Historia > Fremontin kulttuurin synty

Monet arkeologit uskovat, että 500 eaa. – 500 jaa. Coloradon ylänkötasankojen ja Suurten syvänteiden itäpuolella Utahin alueilla samoilleet metsästäjä-keräilijät kehittivät Fremontin kulttuurin. Alueelle tulleet ihmiset hyödynsivät runsaita vesistöjä ja suoalueita ja aloittivat nopeasti levinneen maanviljelyn. Aluksi Ison Suolajärven ympäristössä vaikuttanut kulttuurialue levisi myös pieneen osaan Idahoa, Nevadaa ja Wyomingia. Nämä varhaiset ihmiset eivät aluksi perustaneet kiinteitä kyliä, vaan viettivät liikkuvaa elämää.
Fremontin kulttuurin alkamisajankohta ajoittuu samaan aikakauteen Arizonan ja New Mexicon Mogollonin kulttuurin kanssa. Viljeltävät tuotteet olivat maissi, kurpitsa ja pavut. Fremontilaisten viljelyalat olivat suhteellisen pieniä verrattuna Arizonan ja New Mexicon alueella eläneiden maanviljelijöiden keinokasteltuihin peltoihin.
Historia > Asuminen ja kukoistus

Asumukset Utahin alueella olivat puoliksi maanalaisia ”kuoppataloja” (engl. pithouses), jotka olivat pyöreitä tai neliskulmaisia ja noin 60–120 senttimetriä syviä. Niiden keskellä oli tulisija. Majat olivat kesällä viileitä ja talvella lämpimiä. Pystyyn asetetut tolpat tukivat paaluista tehtyä kattorakennelmaa, joka peitettiin mudalla ja muilla maa-aineksilla. Ulkoapäin katsottuna kuoppatalo muistutti matalaa kumpua. Taloissa ei asuttu pysyvästi, vaan suurin osa niistä hylättiin viimeistään kymmenen vuoden käytön jälkeen. Coloradossa asuneet ryhmät suosivat arkkitehtuurissaan muurausta ja tekivät maanpäälliset talonsa kivistä.
Vilja-aitat ja pienet varastot sijaitsivat joissakin tapauksissa kylien keskellä. Usein ne kuitenkin sijoitettiin kapeiden kanjonien seinustoilla oleviin onkaloihin tai suojaisiin vaikeakulkuisiin paikkoihin jyrkänteiden reunoilla. Näihin hyvin suojattuihin varastoihin käsiksi pääseminen vaati tikapuut tai kalliokiipeilijän taidot.
Ihmiset elivät aluksi pienissä yhden tai muutaman perheen yksiköissä ja asuivat 2–12 talon kylissä. Suurimmat asutuskeskukset käsittivät kuitenkin yli 60 kuoppataloa. Kylissä ei ollut suuria seremoniarakennuksia. Metsästys- ja keräilyleirit olivat yleisiä. Fremontin elämäntyyli jakautui kiinteissä kylissä asuvien maanviljelijöiden ja paimentolaiselämää jatkavien metsästäjien välillä. Jälkimmäiset liikkuivat riistan perässä tilanteiden mukaan. Kolmannen ryhmän muodostivat ne ihmiset, jotka eivät osanneet päättää kumman elämäntyylin valitsisivat. Alueelle muualta muuttanut väestö ja paikalliset ihmiset puhuivat useita eri murteita ja mahdollisesti jopa eri kieliä. Vaikka fremontilaiset eivät sopineet tavalliseen arkeologiseen luokitukseen niin helposti kuin muut varhaiset kulttuurit, tietty käytös ja elämänmalli liittivät eri ryhmät yhdeksi kulttuuriksi.
Fremontin kulttuuriin suurin löytöpaikka on Utahin Fremont Indian State Parkissa oleva Five Finger Ridge. Muita merkittäviä paikkoja ovat Dinosaur National Monument, Zionin kansallispuisto ja Archesin kansallispuisto.
Historia > Kulttuurin loppu

Ensimmäinen pitkäaikainen kuivuuskausi alkoi Utahissa ja Coloradossa joskus vuoden 1150 jälkeen. Lähes kolme vuosikymmentä kestänyt kuivuus koetteli Fremontin ihmisiä ja sai heidät etsimään uusia hedelmällisempiä alueita maanviljelylle. Suuret yhteisöt Coloradon Clear Creek -joella ja Bakerissa Nevadan ja Utahin rajalla kasvattivat populaatiotaan. Kulttuurin suurin kukoistuskausi oli kuitenkin ohitettu. Uudet ilmastonmuutokset valtasivat koko maapallon. Suuret syvänteet ja Coloradon ylängöt joutuivat oikuttelevien sateiden ja ankarien kuivuusjaksojen koettelemiksi yhä uudelleen. Suurin osa fremontilaisista jätti kylänsä vuoteen 1350 mennessä. Samoin tekivät Coloradon Mesa Verdessä asuvat Anasazi-kulttuuria edustaneet ryhmät. Seuraavan vuosisadan aikana etelästä ja lounaasta Utahiin kulkeutuneet uto-asteekkilaisia kieliä puhuvat utet ja shoshonit valtasivat Fremontin kulttuuripiiriin alueet. Samalla uudet maahanmuuttajat saattoivat adoptoida Fremontin viimeiset rippeet omaan kulttuuriinsa.
Käsityöt ja taide

Fremontilaiset tekivät mokkasiineja toisin kuin eteläiset Anasazin heimot, jotka käyttivät sandaaleja. Fremontin saviastioiden tunnusomaisin piirre olivat niiden ohuet seinämät. Vaikka ruukut olivat pääosin harmaata maalaamatonta savea, niihin oli joskus tehty taidokkaita kuvioita. Keramiikan asiantuntijat ovat löytäneet ruukuista kymmenen toisistaan eroavaa tyyliä.
Fremontin käsityöläiset tekivät myös erilaisia koritöitä ja työstivät nahkaa vaatteiksi ja muihin tarkoituksiin. Metsästäjät valmistivat kolmion muotoisia pykälin varusteltuja heittokärkiä, jotka olivat pidempiä kuin lähikulttuurien tekemät.
Fremontin laajakantoista kalliotaidetta ja kuvakirjoitusta on löytynyt kulttuurialueen jokaisesta kanjonista. Vaikka piirrosten tyyli noudatti paikallisia muotivirtauksia, niiden piirrostekniikasta on löytynyt selvästi yhteys toisiinsa Fremontin vaikutusalueen äärilaidoilla. Kuvien aihepiirit vaihtelivat jousin ja nuolin aseistetuista metsästäjistä sarvipäisiin eläinhahmoihin ja erilaisiin spiraaleihin ja geometrisiin kuvioihin. Monet kuvatuista hahmoista olivat suunnikkaan muotoisia, leveäharteisia ihmisen kaltaisia olentoja, jotka olivat koristelleet itsensä kaulariipuksin, korvarenkain ja sulkapäähinein. Monet löydetyt savesta tehdyt pienet moniväriset veistokuvat uskotaan liittyneen sekä uskontoon että omistajansa henkisiin voimiin
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fremontin kulttuuri Wikimedia Commonsissa
Fremontin ja Anasazin kulttuurin alue.
Fremontin kulttuuriin liittyviä pienoissavipatsaita.
Fremontin kalliotaidetta.
Dinosaur National Monument on eräs Fremontin kulttuurin merkittävistä löytöpaikoista.
Dany Sabourin

| Dany Sabourin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1980 (ikä 44) Val-d'Or, Quebec
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Saboo, Saby, Sabs
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  193 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  Graz 99ers
Sarja:  EBEL
Pelinumero:  35
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–
Aik. seurat:  Calgary Flames Pittsburgh Penguins Vancouver Canucks Boston Bruins Washington Capitals
Dany Sabourin (s. 2. syyskuuta 1980 Val-d'Or, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti.
Hän pelaa Itävallan pääsarjan Graz 99ers:ssä.
Talvisodan suomalaiset ilmatorjuntayksiköt

Talvisodan suomalaiset ilmatorjuntayksiköt esitellään tässä artikkelissa taulukkomuodossa. Taulukoissa on tietoja yksiköiden nimistä, sijoituksista, kalustosta, niiden saavuttamista ilmavoitoista ja niiden kärsimistä tappioista sekä muita tietoja.
Talvisodan aikana ilmatorjuntajoukot jaettiin lähinnä asekaliiperin perusteella:
Raskaaseen ilmatorjuntatykistöön (75 mm:n – 76 mm:n tykit, 28 kpl)
Kevyeen ilmatorjuntatykistöön (20 mm:n tykit, 34 kpl, 40 mm:n tykit, 72 kpl)
Ilmatorjuntakonekivääriyksiköihin (7,62 mm:n ilmatorjuntakonekiväärit, 125 kpl, lisäksi tavallisia Maxim-konekiväärejä ilmatorjuntajalustalla)
Ilmatorjuntakonekiväärikomppaniat (ItKKK)
Raskaat ilmatorjuntakonekiväärijoukkueet (Rask.ItKK.Joukk.) / VKT:n 7,62 mm:n kaksois-it-kk:t (=ItKK)
Kevyet ilmatorjuntakonekiväärijoukkueet (Kev.It.KK.Joukk.) / it-jalustalla tavanomainen Maxim-konekivääri (=KK)
Raskas ilmatorjuntatykistö

| Raskas ilmatorjuntatykistö > Yksikkö | Raskas ilmatorjuntatykistö > Sijoitus | Raskas ilmatorjuntatykistö > Kalusto | Raskas ilmatorjuntatykistö > Ilmavoitot | Raskas ilmatorjuntatykistö > Tappiot | Raskas ilmatorjuntatykistö > Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.Rask.Liik.It.Ptri | Viipuri |  |  |  | Siirtyi 24.10. Helsinkiin |
| 2.Rask.Liik.It.Ptri | Viipuri |  |  |  |  |
| 22.Rask.Liik.It.Ptri | Viipuri |  |  |  |  |
| 51.Rask.Kiint.It.Ptri | Helsinki |  |  |  |  |
| 52.Rask.Kiint.It.Ptri | Helsinki |  |  |  |  |
| 53.Rask.Liik.It.Ptri | Helsinki |  |  |  | II jaos Turkuun |
| 54.Rask.Liik.It.Ptri | Helsinki |  |  |  |  |
| 55.Rask.Kiint.It.Ptri | Viipuri |  |  |  |  |
| 56.Rask.Kiint.It.Ptri | Viipuri |  |  |  |  |
| 57.Rask.Liik.It.Ptri | Jyväskylä |  |  |  | lomautettiin kaluston puuttuessa |
| 58.Rask.Kiint.It.Ptri | Vihtavuori |  |  |  |  |
| 59.Rask.Liik.It.Ptri | Helsinki |  |  |  | siirtyi myöh. Tampereelle |
| 60.Rask.Liik.It.Ptri | Tampere |  |  |  |  |
| 63.Rask.It.Ptri |  |  |  |  | per. maaliskuussa 1940 |
| 64.Rask.It.Ptri |  |  |  |  | per. maaliskuussa 1940 |
| 65.Rask.It.Ptri |  |  |  |  | per. maaliskuussa 1940 |
| 66.Rask.It.Ptri |  |  |  |  | per. maaliskuussa 1940 |
| 67.Rask.It.Ptri |  |  |  |  | per. maaliskuussa 1940 |
| 68.Rask.It.Ptri |  |  |  |  | per. maaliskuussa 1940 |
| 69.Rask.It.Ptri |  |  |  |  | per. maaliskuussa 1940 |
| 70.Rask.It.Ptri |  |  |  |  | per. maaliskuussa 1940 |
| 71.Rask.It.Ptri |  |  |  |  | per. maaliskuussa 1940 |
| 72.Rask.It.Ptri |  |  |  |  | per. maaliskuussa 1940 |
| 73.Rask.It.Ptri |  |  |  |  | par. maaliskuussa 1940 |
103.Rask.It.Ptri: 

Talvisodan alussa käytettiin raskaissa yksiköissä lyhenteitä (Liikk. ja Kiint.) tarkoittaen kalustosta johtuvaa liikkumis-/siirtymiskykyä ja kiinteää asemissaoloa.
Kevyt ilmatorjuntatykistö

| Kevyt ilmatorjuntatykistö > Yksikkö | Kevyt ilmatorjuntatykistö > Sijoitus | Kevyt ilmatorjuntatykistö > Kalusto | Kevyt ilmatorjuntatykistö > Ilmavoitot | Kevyt ilmatorjuntatykistö > Tappiot | Kevyt ilmatorjuntatykistö > Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.Kev.It.Ptri | Antrea | 40 ItK 38 |  |  | myöh. Lauritsala–Tainionkoski |
| 2.Kev.It.Ptri | Imatra |  |  |  |  |
| 3.Kev.It.Ptri | Elisenvaara |  |  |  | tykit 1.12.1939 |
| 4.Kev.It.Ptri | Elisenvaara |  |  |  |  |
| 5.Kev.It.Ptri | Kouvola |  |  |  | myöh. Jyväskylä |
| 6.Kev.It.Ptri |  |  |  |  | aseet joulukuussa 1939 |
| 7.Kev.It.Ptri |  |  |  |  | aseet joulukuussa 1939 |
| 8.Kev.It.Ptri |  |  |  |  | aseet joulukuussa 1939 |
| 9.Kev.It.Ptri |  |  |  |  | aseet helmikuussa 1940 |
| 10.Kev.It.Ptri |  |  |  |  | aseet helmikuussa 1940 |
| 11.Kev.It.Ptri | Kouvola |  |  |  | myöhemmin Helsinki-Tampere |
| 12.Kev.It.Ptri |  |  |  |  | aseet joulukuussa 1939 |
| 21.Kev.It.Ptri | Antrea |  |  |  |  |
| 22.Kev.It.Ptri | Kiviniemi |  |  |  |  |
| 23.Kev.It.Ptri |  |  |  |  | aseet joulukuussa 1939 |
| 24.Kev.It.Ptri |  |  |  |  | aseet joulukuussa 1939 |
| 25.Kev.It.Ptri |  |  |  |  | aseet joulukuussa 1939 |
| 26.Kev.It.Ptri | Kouvola |  |  |  |  |
| 51.Kev.It.Ptri |  |  |  |  | aseet joulukuussa 1939 |
Ilmatorjuntakonekivääriyksiköt

| Ilmatorjuntakonekivääriyksiköt > Yksikkö | Ilmatorjuntakonekivääriyksiköt > Sijoitus | Ilmatorjuntakonekivääriyksiköt > Kalusto | Ilmatorjuntakonekivääriyksiköt > Ilmavoitot | Ilmatorjuntakonekivääriyksiköt > Tappiot | Ilmatorjuntakonekivääriyksiköt > Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.ItKKK | Enso |  |  |  | Kannaksen armeijalle |
| 2.ItKKK | Enso |  |  |  | Kannaksen armeijalle |
| 3.ItKKK | Räisälä |  |  |  | III AK:lle |
| 4.ItKKK |  |  | 14 |  | aseet joulukuussa 1939 |
| 5.ItKKK | Sortavala |  |  |  | IV AK:lle |
| 6.ItKKK |  |  |  |  | aseet joulukuussa 1939 |
| 7.ItKKK |  |  |  |  | aseet joulukuussa 1939 |
| 51.ItKKK | Helsinki |  |  |  |  |
| 52.ItKKK | Viipuri |  |  |  |  |
| 21.Rask.It.KKJ | Antrea | ItKK |  |  |  |
| 21.Rask.It.KKJ | Kiviniemi | ItKK |  |  |  |
| 23.Rask.It.KKJ | Lappeenranta | ItKK |  |  |  |
| 24.Rask.It.KKJ | Imatra | ItKK |  |  |  |
| 25.Rask.It.KKJ | Imatra | ItKK |  |  |  |
| 26.Rask.It.KKJ | Imatra | ItKK |  |  |  |
| 27.Rask.It.KKJ | Tainionkoski | ItKK |  |  |  |
| 28.Rask.It.KKJ | Kouvola | ItKK |  |  | myöh. Pieksämäki |
| 29.Rask.It.KKJ | Koria | ItKK |  |  |  |
| 30.Rask.It.KKJ | Elisenvaara | ItKK |  |  |  |
| 31.Rask.It.KKJ | Hiitola | ItKK |  |  |  |
| 32.Rask.It.KKJ | Matkaselkä | ItKK |  |  | myöh. Alattu |
| 33.Rask.It.KKJ | Jänisjoki | ItKK |  |  |  |
| 34.Rask.It.KKJ | Läskelä | ItKK |  |  | myöh. Jänisjoki |
| 35.Rask.It.KKJ | Alattu | ItKK |  |  |  |
| 51.Rask.It.KKJ | Savonlinna | ItKK |  |  |  |
| 53.Rask.It.KKJ | Lahti | ItKK |  |  |  |
| 54.Rask.It.KKJ | Jyväskylä | ItKK |  |  |  |
| 55.Rask.It.KKJ | Jyväskylä | ItKK |  |  |  |
| 56.Rask.It.KKJ | Jyväskylä | ItKK |  |  |  |
| 57.Rask.It.KKJ | Jyväskylä | ItKK |  |  |  |
| 58.Rask.It.KKJ | Tampere | ItKK |  |  | myöh. Lapua |
| 59.Rask.It.KKJ | Tampere | ItKK |  |  |  |
| 61.Rask.It.KKJ | Turku | ItKK |  |  |  |
| 62.Rask.It.KKJ | Rajamäki | ItKK |  |  |  |
| 51.Kev.It.KKJ | Tampere | KK |  |  |  |
| 52.Kev.It.KKJ | Tampere | KK |  |  |  |
| 54.Kev.It.KKJ | Riihimäki | KK |  |  |  |
| 55.Kev.It.KKJ | Turku | KK |  |  |  |
Hehkulamppu

Hehkulamppu (60 W, 230 V).
Hehkulamppu on sähkölaite, joka tuottaa valoa sähkövirrasta hehkulangan avulla. Hehkulamppu kehitettiin 1800-luvun lopulla kaupalliseksi tuotteeksi, ja 2000-luvun alkuun se oli laajasti käytössä valaisimissa. Halogeenilamppu on hehkulamppu, jossa on pieni määrä halogeenikaasuja reagoimassa hehkulampusta irtoavan volframin kanssa, mikä pidentää käyttöikää ja pitää lasin kirkkaana. Verrattain alhaisen hyötysuhteen (noin 3–5 %) vuoksi hehkulamppujen myyntiä on rajoitettu Euroopan unionin alueella.
Historia

Humphry Davy esitteli hehkulampun toimintaperiaatteen 1802. Tämän jälkeen 1800-luvulla sähköllä hehkuvaa lankaa esitteli useampikin henkilö, esimerkiksi William Grove 1840 ja Joseph Swan. Saksalaisen Heinrich Göbelin väitetään myös esitelleen hehkulamppua. Ongelmana oli hehkulankojen lyhytikäisyys materiaalin hapettuessa ilmassa tai metallin sulaminen. Ratkaiseva keksintö toimivan hehkulampun valmistuksessa oli Hermann Sprengelin 1870-luvun alussa esittelemä elohopeapumppu, jolla pystyttiin kehittämään riittävän hyvä tyhjiö. Yleisesti kunnia hehkulampun keksimisestä annetaan Thomas Alva Edisonille, koska hän järjestelmällisesti etsi sopivaa lankamateriaalia, aloitti lamppujen valmistuksen ja luodakseen lampulleen markkinoita kehitti koko sähköntuotantojärjestelmän. Edisonin lampussa oli tyhjiössä hiililanka, jonka käyttöikä oli kuitenkin rajallinen. Unkarilainen yritys Tungsram esitteli 1904 volframi-hehkulangan, jolla saavutettiin pitkä käyttöikä, ja se viimeisteli hehkulampun menestyksen valaisimissa.
Ensimmäiset hehkulamput olivat kookkaita ja paksulasisia ja siksi kalliita. Hinnan vuoksi muun muassa Suomessa hehkulamppuja korjattiin.
Pisimpään palanut hehkulamppu on palanut vuodesta 1901 asti. Lampun paksu hehkulanka selittää pitkän kestoiän. Kalifornialaisella paloasemalla sijaitsevan valonlähteen on valmistanut Shelby Electric -yhtiö ja se perustuu Adolphe A. Chailletin patentoimaan rakenteeseen.
Ensimmäinen hehkulamppu Pohjoismaissa otettiin käyttöön Finlaysonin tehtaalla Tampereella vuonna 1882. Airam aloitti hehkulamppujen tuotannon vuonna 1925. Hehkulamppu oli pitkään ainoa koti- ja toimistokäyttöön sopiva sähköinen valonlähde.
Verrattain alhaisen hyötysuhteen (n. 3–5 %) vuoksi hehkulampun ovat toisen maailmansodan jälkeen monin paikoin syrjäyttäneet sitä monta kertaa tehokkaammat loistelamput (hyötysuhde noin 10 %), joita myös energiansäästölamput ovat, sekä purkauslamput, joita käytetään ulkovaloissa, autojen ajovaloissa ja somistusvaloissa. Nämä korvikkeet eivät tosin pääse lähellekään hehkulampun tuottamaa luonnollista ”mustan kappaleen säteilyn” spektrijakaumaa. 1990-luvulta lähtien myös loistediodit eli ledit ovat kehittyneet yleisiksi valonlähteiksi valaisinkäyttöön, ja ne ovat syrjäyttäneet hehkulamppujen käytön, myös sähkölaitteiden merkkivalolamppuina.
Historia > Hehkulamppujen korvaaminen ja kieltäminen

Hehkulamppujen korvaamista on harkittu useissa paikoissa niiden heikon energiatehokkuuden vuoksi. Kuubassa ja Venezuelassa on jaettu energiansäästölamppuja sähkön käytön vähentämiseksi, ja Kaliforniassapäivitettävä harkittiin hehkulamppujen kieltämistä vuoteen 2009 tai 2012 mennessä. Australia kielsi ensimmäisenä maailmassa uusien hehkulamppujen myynnin. EU:n alueella kotitalouksien huonevalaistukseen tarkoitettujen yli 7 watin hehkulamppujen valmistus ja maahantuonti kiellettiin 1.9.2012 alkaen.
Irlanti siirtyi energiansäästölamppuihin ensimmäisenä maana Euroopassa. Irlanti kielsi vanhat hehkulamput tammikuusta 2009. Vaihto säästi Irlannin sähkökustannuksissa 185 miljoonaa euroa vuodessa ja vähensi hiilidioksidipäästöjä 700 000 tonnia vuodessa. Esimerkiksi Australiassa on arvioitu hiilidioksidipäästöjen laskevan yli 800 000 tonnia vuodessa, kun hehkulamput vaihdetaan energiaa säästäviin lamppuihin. Suomessa ja muissa pohjoisissa maissa ilmastolliset olosuhteet kuitenkin vähentävät hehkulampun korvaamishyötyä, koska hehkulamppujen lämpöhukka tulee osittain hyödyksi lämmityksessä sekä toisaalta esimerkiksi monimetallilamput ja niiden vaatimat valaisimet ovat verrattain kalliita. Lisäksi hehkulampuilla on lukuisia erikoiskäyttökohteita, joihin korvaavien ratkaisujen kehittäminen on yhä kesken.
Rakenne

Hehkulamppu koostuu ilmatiiviistä, yleisimmin päärynänmuotoisesta, lasisesta kuvusta, joka sulkee sisäänsä hehkulangan sekä johtimet, joiden väliin hehkulanka on ripustettu päistään. Kupu on joko kirkasta lasia tai pintakäsiteltyä. Yleisin pintakäsittelymenetelmä on syövyttää kuvun sisäpinta hapolla epätasaiseksi, jolloin hehkulanka ei näy lampun ulkopuolelta, ja valo on tasaisempi. Kupu voidaan myös opaloida, mutta tämä menetelmä absorboi valosta 5–15 %.
Lampussa on tavallisimmin metallinen, messingistä tai alumiinista valmistettu kanta, joka on kiinnitetty lasikupuun kohdasta, jossa johtimet läpäisevät sen. Yleisin kantatyyppi on niin sanottu Edison-kanta, joka on ruuvimainen kierrekanta. Kierrekannassa lampun johtimista toinen on yhdistetty kannan kierteeseen ja toinen sen kärjessä sijaitsevaan kontaktinastaan.
Hehkulanka on volframia. Volframilla on metalleista korkein sulamispiste (3 410 °C), ja se säilyttää lujuutensa muita metalleja paremmin korkeissa lämpötiloissa: se ei löysty eikä sula ja pystyy tuottamaan hyvin kirkasta valoa. Lanka valmistetaan tietyn käyttöjännitteen (useimmiten 230 V) ja nimellispolttoiän mukaan.
Lanka on yleensä kierretty spiraalin muotoiseksi ja tavallisimmissa lampuissa (15–300 W) kaksoisspiraalin muotoon (ks. alempi kuva). Kaksoiskierteinen hehkulanka valmistetaan kiertämällä erittäin ohut volframilanka ensin ohuen kuparikaran ympärille, minkä jälkeen kara kierretään kertaalleen toisen kuparikaran päälle, minkä jälkeen karat syövytetään pois ja jäljelle jää kaksoiskierteinen volframilanka.
Johtimet valmistettiin aiemmin alumiinioksidilla dispersiolujitetusta kuparista, mutta nykyään on siirrytty halvempaan kuparipäällysteiseen teräslankaan. Näiden materiaalien kuumalujuus on huomattavasti parempi kuin puhtaan kuparin, mutta sähkönjohtavuus pysyy yhä hyvänä.
Kupu voi olla tyhjiöity, kuten varhaisissa lampuissa, tai se on täytetty inertillä kaasulla tai kaasuseoksella, tavallisimmin typen ja argonin seoksella. Erikoislampuissa käytetään myös ominaisuuksiltaan parempia jalokaasuja, kryptonia ja ksenonia. Tyhjiöinnillä estetään kuuman hehkulangan hapettuminen ja täytekaasu myös hidastaa volframin höyrystymistä ja siitä johtuvaa hehkulangan ohenemista ja kuvun tummumista. Hapen kanssa kosketuksiin joutunut kuuma hehkulanka kirjaimellisesti palaa keltaisella liekillä volframitrioksidiksi jättäen jälkeensä valkoista savua.
Lampun tuottaman valon spektriin voidaan vaikuttaa seostamalla lampun lasiin jotakin metallia, esimerkiksi neodyymioksidia. Täytekaasulla ei ole suoraa vaikutusta valon värilämpötilaan ja sen kautta koettuun valon sävyyn.
Toiminta

Tavallisista hehkulampuista saadaan kellertävää valoa, jonka värilämpötila on noin 2 700 K. Hehkulampun valo saadaan aikaan johtamalla sähkövirta hehkulankaa pitkin, jolloin se lämpenee 2 650–2 750 kelvinin lämpötilaan. Koska lanka on hyvin ohut ja pitkä, sen resistanssi on suuri. Langan kuumetessa volframin resistanssi myös nousee entisestään. Hehkulanka toimii siis vastuksena ja kuumetessaan alkaa hehkua sähkövirran kulkiessa sen lävitse. Langan kuumentuessa metalliatomien lämpöliike voimistuu, ja atomit virittyvät. Kun jonkin atomin viritystila purkautuu, syntyy valokvantti.
Hehkulampun toiminnan päättyminen, ”palaminen” ehjän lasikuvun sisällä, ei johdu hapen ja hehkuvan metallin välisestä reaktiosta vaan hehkulangan katkeamisesta, joka aiheutuu hehkulangan höyrystymisestä, jota tapahtuu aina langan hehkuessa. Hehkulangan ohuemmat kohdat kuumenevat enemmän kuin paksummat, jolloin niistä haihtuu enemmän metallia, mikä ohentaa niitä entisestään. Seurauksena on lopulta langan katkeaminen. Katkeamiseen voi vaikuttaa myös energiatilan muutos: yleisimmin hehkulanka katkeaa valoa sytyttäessä tai sammuttaessa. Lanka katkeaa myös lampun lasikuvun särkyessä, jolloin suojakaasu karkaa ja langalle pääsee happea, joka polttaa hehkuvan langan poikki.
Käyttö

Hehkulamppu ja halogeenilamppu olivat kotikäytössä yleisiä 2000-luvun alkupuolelle saakka pienen kokonsa, teknisen yksinkertaisuutensa ja muihin lamppuihin verrattuna edullisen hankintahintansa vuoksi. Lisäksi hehkulampun värintoistoindeksi on erinomainen, eikä sen valo välky, joten sillä oli käyttöä kuvausvalona, varsinkin kun värintoistokyvyltään ja valon vakaudeltaan vastaavat purkauslamput olivat huomattavasti kalliimpia.
Käyttö > Käyttöikä

Hehkulampun käyttöikä on vuosien saatossa vaihdellut. 1900-luvun alussa hehkulamppujen käyttöiän mainostettiin olevan 1 500, jopa 2 500 tuntia kuluttajille suunnatuissa lampuissa. 1900-luvun lopulla käyttöikä oli harvemmin yli 2 000 tuntia samaisessa ryhmässä. Syynä oli 1920-luvulla syntynyt kartelli, jonka tehtävänä oli rajoittaa hehkulampun käyttöikä enimmillään 1 000 tuntiin. Hehkulampulle on haettu patentteja, jotka toteutuessaan saisivat hehkulampun kestämään 100 000 tuntia (~11,5 vuotta yhtäjaksoista palamista).
1 000 tuntia on useimmille hehkulampuille järkevä elinikä. Pidempi elinikä voidaan saavuttaa vain tehokkuuden kustannuksella: sähköä haaskautuu enemmän lämmöksi ja valoa syntyy vähemmän.
Hehkulampun kestoiän kasvattaminen heikentää lampun valotehoa ja tekee valosta punertavampaa. Koska lampun käyttökustannuksista suurin osa muodostuu sähköstä, on noin tuhannen tunnin kesto kuluttajalle edullisin.
Käyttö > Edut

Hehkulampulla on useita etuja.
Hehkulamppu on yksinkertainen ja halpa valmistaa.
Hehkulamppu ei sisällä kemikaaleja jotka tekisivät siitä käytöstä poistumisen jälkeen ongelmajätettä.
Hehkulampun tehokerroin on tasan 1 hyvin usean desimaalin tarkkuudella.
Hehkulamppu ei aiheuta johtuvia eikä säteileviä radiotaajuisia häiriöitä.
Hehkulampun syttyminen on viiveetön.
Hehkulampun säteilyspektri on tasainen, ei lainkaan piikikäs.
Hehkulamppu toimii myös lämmityselementtinä. Alijännitteellä käytetty ja siten huonolla hyötysuhteella toimiva hehkulamppu on erittäin pitkäikäinen.
Käyttö > Haittapuolet

Energiatehokkaaseen Eurooppaan tähdätessä hehkulamppujen suurin ongelma on korkea virrankulutus. Verrattuna muihin valaisintekniikoihin hehkulamput kuluttavat valoa tuottaakseen moninkertaisen määrän sähköä.