stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ensio Pailemo

Ensio Sakari Pailemo (vuoteen 1935 Brander) (2. toukokuuta 1924 Helsinki – 6. helmikuuta 2004) oli suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Viipurin Reipasta ja Helsingin Kisa-Veikkoja, ja oli pituudeltaan 181 cm.
Pailemo voitti 200 metrin juoksun Suomen-mestaruuden Vaasassa 1948 ajalla 22,8. Hän saavutti samalla matkalla SM-pronssia 1951. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 100 metrin viestissä kultaa 1947, 1948, 1950, 1951 ja 1952 sekä saavutti SM-hopeaa 1949.
Pailemo sijoittui 200 metrin maaottelujuoksussa kolmanneksi Helsingissä ja Oslossa 1948.
Hän juoksi 100 metrin ennätyksensä 11,0 Helsingissä 5. elokuuta 1948 ja 200 metrillä 22,2 Helsingissä 13. elokuuta 1948.
Eksegeesi

Eksegeesi (m.kreik. ἐξήγησις eksēgēsis) tarkoittaa tulkintaa, tekstin merkityksen selittämistä. Raamatun eksegeesi pohjautuu usein tieteelliseen raamatuntutkimukseen eli eksegetiikkaan. Eksegeesiin kuuluu teoksen synnyn, kulttuurihistorian ja merkityssisältöjen avaamista. Sen vastakohtana voidaan nähdä eisegeesi (muinaiskreikan sanasta εἰσήγησις eisēgēsis 'sisään tuominen'), joka tarkoittaa subjektiivista oman tulkinnan lukemista mukaan tekstiin. Eksegetiikan harjoittajaa kutsutaan eksegeetiksi.
Ekofeminismi

Ekofeminismi on 1970-luvulla syntynyt feminismin haara, filosofinen ja yhteiskunnallinen liike, joka pyrkii yhdistämään ympäristötietoisuuden ja feminismin. Ekofeministien mukaan naisten alistamisen ja luonnon tuhoamisen välillä on merkittävä yhteys sillä kaikki alistamisen muodot toimivat verkkomaisessa suhteessa toisiinsa ja niiden taustalla toimivat samat mekanismit. Ekofeministit kiinnittävät huomiota yhteiskunnan epätasa-arvoisiin valta-asetelmiin, kuten rasismiin, spesismiin sekä teollisuus- ja kehitysmaiden suhteisiin.
Le Féminisme ou la mort

Ranskalainen ekofeministi Françoise d’Eaubonne (1920–2005) toi esiin sanan ekofeminismi vuonna 1974 julkaisemassaan kirjassa Le Féminisme ou la mort. Siitä lähtien, ekofeminismi sana on liitetty naisten ja luonnon alistamista vastaan käytyyn kamppailuun. Ekofeministisen ajattelun mukaan kaikki alistaminen on samankaltaista. Ekofeministi Sheila Collins on sanonut, että rasismi, seksismi, luokkariisto ja ekologinen hävitys ovat neljä toisiinsa kiinnittynyttä pilaria, joiden päällä patriarkaatin rakenne lepää. Feminismi pyrkii lopettamaan naisen välineellistämisen. Ekofeminismi laajentaa kamppailun koskemaan myös muunlajisten eläinten ja muun luonnon oikeuksia.
Sorron taustalla toimivan ideologian ydin on käsitys järjen vallasta luonnon yli, jolloin alistetut ryhmät sekä naisellistetaan että naturalisoidaan. Tämän käsityksen perustan muodostavat länsimaista ajattelua jäsentävät dualismit kuten järki/tunne, mies/nainen, mieli/ruumis, yhteiskunta/luonto. Myös ympäristökriisin katsotaan nousevan näistä dualismeista, joten niiden tarkastelu, esiinkaivaminen ja purkaminen ovat yksi tärkeä osa ekofeminististä projektia.
Ekofeminismi uskoo muutoksen mahdollisuuteen feminiinien arvojen avulla, joita ovat muun muassa huolenpito, vastuu ja toisista välittäminen. Ekofeminismi pyrkii myös tekemään näkyväksi julkisten instituutioiden mielikuvapolitiikan luonnottomuuden ja piilo-ohjelmallisuuden. Ekofeministit suhtautuvat  kriittisesti sellaisiin kielikuviin, joissa luontoa on ”hallittava”, jossa sen salat ja ”mysteerit” on paljastettava ja jossa se on valjastettava ihmisen käyttöön. Luonnontieteellinen kielikuvasto on täynnä alistamismetaforia, joihin on sisäänrakennettu sukupuolistettuja metaforia.
Ekososiaalinen uusi kosmologia

Kaikki ekofeministiset koulukunnat kannattavat neljää periaatetta, jotka painottavat kokonaisvaltaisuutta, ihmisen ja luomakunnan kaikkien olioitten keskinäistä riippuvuutta ja vastavuoroisuuden merkitystä, tasa-arvoa ja dynaamisen prosessin merkitystä osana maailmanparannuksen evoluutiota. Ekofeminismi on kaikkien, niin luomakunnan, kuin miesten, naisten ja lapsienkin asialla. Oulun yliopiston professori Kaarina Kailo on tuonut ekofeminismin yhteydessä esiin käsitteen Ekososiaalinen uusi kosmologia. Hänen mukaansa maailma tarvitsee  uuden imaginäärisen järjestelmän (imaginary order), joka edistäisi ekologista ja sosiaalista kestävää kehitystä.  Järjestelmän arvoiksi hän esittää ekofeministisiä teesejä, joita ovat; omavarainen hoiva- ja lahjatalous, tietoinen kulutuskriittinen elämäntapa, luomuarvot, luomunaiseus, luomumiehisyys väkivallan ja herruusideologian tuolla puolen.
Ekofeminismin edustajia

Susan Griffin
Petra Kelly
Kaarina Kailo
Audre Lorde
Wangari Maathai
Maria Mies
Val Plumwood
Adrienne Rich
Ariel Salleh
Vandana Shiva
Starhawk
Alice Walker
Karen J. Warren
Kirjallisuutta

Irma Heiskanen & Kaarina Kailo (toim.): Ekopsykologia ja perinnetieto
Aiheesta muualla

Lähde, Ville: Val Plumwoodin haastattelu. niin & näin 4/1998, 48–49.
Intialainen ekofeministi Vandana Shiva Johannesburgissa, Etelä-Afrikassa 2002
Eight Voices

Eight Voices on suomalainen lauluyhtye, joka on tehnyt kaksi pitkäsoittoa Okay-levymerkille.
Kokoonpano

Maria Bruncrona (altto)
Lena Rosenius (altto)
Tove Westermarck (sopraano)
Helena Strandell (altto)
Johanna Raumolin (sopraano)
Pia Rantasaari (sopraano)
Åsa Thoden (altto)
Annika Wilhelmsson (sopraano)
Diskografia

Vid denna källa, (1991)
God jul, (1996)
Aiheesta muualla

Eight Voicesin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Eläinten karnevaali

Ääninäytteet
Esittäjä Neal ja Nancy O'Doan (piano) sekä Seattle Youth Symphony, johtajana Vilem Sokol.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Eläinten karnevaali (Le carnaval des animaux) on ranskalaisen säveltäjä Camille Saint-Saënsin 14-osainen sarja pienelle orkesterille. Teoksen alaotsake on ”eläintieteellinen fantasia”. Eläinten karnevaali on sävelletty helmikuussa 1886, kun Saint-Saëns oli lomalla pienessä itävaltalaisessa kylässä.
Kuten teoksen nimestä voi päätellä, on kyseessä eläinaiheista ohjelmamusiikkia. Jokainen osa kuvaa tiettyä eläintä. Saint-Saëns epäili humoristisen teoksen vahingoittavan mainettaan vakavan musiikin säveltäjänä, joten hän kielsi esittämästä teosta kantaesityksen jälkeen. Kielto ei koskenut Joutsen-osaa, ja esityskielto oli tarkoitettu raukeavaksi säveltäjän kuoleman jälkeen. Saint-Saënsin kuoltua teoksesta tulikin hänen suosituimpiaan.
Eläinten karnevaalia käytetään paljon klassisen musiikin opettamisessa lapsille.
Teoksen osat

Introduction et marche royale du Lion (Johdanto ja leijonan kuninkaallinen marssi) – tässä osassa kuullaan leijonan karjuntaa
Poules et Coqs (Kanat ja kukot) – tässä osassa puhaltimet kiekuvat
Hémiones (animaux véloces) (Villiaasit (nopeat eläimet)) – erittäin nopea piano-osuus
Tortues (Kilpikonnat) – osan melodia on muunnelma Jacques Offenbachin operetin Orfeus manalassa kuuluisasta can-canista, mutta nopeutta on hidastettu huomattavasti
L’Éléphant (Norsut) – tämä melodia taas on Hector Berliozin ”Dances des sylphes” kontrabassolle sovitettuna
Kangourous (Kengurut) – pianot kuvaavat kenguruiden loikkimista
Aquarium (Akvaario) – puhaltimien ja pianojen osuus kuvaa välkehtivää akvaariota
Personnages à longues oreilles (Pitkäkorvaiset olennot) – tämä epäsovinnainen osa viittaa kriitikoihin ja kuvastaa Saint-Saënsin huumorintajua
Le coucou au fond des bois (Käki metsän syvyydessä) – klarinetti kukkuu pianojen säestäessä rauhallisesti
Volière (Lintuhäkki) – puhaltimien hallitsema osa
Pianistes (Pianistit) – pianistit soittavat yksitoikkoisia sormiharjoituksia (Saint-Saëns oli itsekin pianisti)
Fossiles (Fossiilit) – tässä hilpeässä, ksylofoni-voittoisessa osassa lainataan säveltäjän omaa Dance macabrea (Kalmantanssia) sekä ranskalaisia kansansävelmiä
Le Cygne (Joutsen) – teoksen kuuluisin osa: sello soittaa kaunista melodiaa pianoiden säestyksellä. Tämä on tunnetuimpia sellosävellyksiä.
Finale – finaalissa on uusi melodia, jota kuulee nykyään kännyköiden soittoäänenä, ja aikaisempien osien teemat kertautuvat nopeasti.
Orkesterin kokoonpano

huilu
klarinetti
kaksi pianoa
lasiharmonikka
ksylofoni
kaksi viulua
alttoviulu
sello
kontrabasso
Nykyään teos esitetään usein suurella orkesterilla, ja yleensä kellopeli korvaa harvinaisen lasiharmonikan. Teoksen esitys kestää noin 20 minuuttia.
Teos populaarikulttuurissa

Teoksen finaalia käytetään Disneyn piirroselokuvassa Fantasia 2000
Dick Dale on levyttänyt ”Akvaario”-osiosta surf-version.
Warner Brothersin piirretyssä vuodelta 1976 esitetään teos Väiski Vemmelsäären ja Repe Sorsan toimiessa pianisteina.
Sarjasta on tehty elokuva nimeltään Le carnaval des animaux.
Teoksen 13. osa, ”Joutsen”, soi Kummelin Tonnin seteli -sketsin taustalla.
Endre Tilli

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | floretti, joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | floretti, joukkuekilpailu |  |
Endre Tilli (15. elokuuta 1922 Budapest, Unkari – 14. elokuuta 1958 Shannon, Irlanti) oli unkarilainen miekkailija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1952 Helsingissä sekä floretin yksilö- että joukkuekilpailussa sijoittuen ensin mainitussa yhdeksänneksi ja ollen jälkimmäisessä mukana saamassa pronssia. Kesäolympialaisissa 1956 Melbournessa Tilli kilpaili vain floretin joukkuekilpailussa ja sai jälleen joukkueineen pronssia.
Endre Molnár

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | München 1972 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | México 1968 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Moskova 1980 | joukkuekilpailu |  |
Endre Molnár (s. 23. heinäkuuta 1945 Gheorgheni) on unkarilainen entinen vesipalloilija. Hän voitti joukkueineen kultaa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa. Lisäksi hän kuului joukkueisiin, jotka saivat hopeaa kesäolympialaisissa 1972 sekä pronssia kesäolympialaisissa 1968 ja 1980.
Egeankistus

| Egeankistus |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malvales
Heimo::  Päivännoutokasvit Cistaceae
Suku::  Kistukset Cistus
Laji::  parviflorus
Kaksiosainen nimi
 Cistus parviflorus  Lam. 
Katso myös
   Egeankistus Wikispeciesissä   Egeankistus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Egeankistus (Cistus parviflorus) on päivännoutokasvien (Cistaceae) heimoon, kistusten (Cistus) sukuun kuuluva kasvilaji, jota kasvaa luontaisena Välimeren alueen itäosissa Italiasta itään. Egeankistus voi risteytyä useiden muiden kistuslajien kanssa.
Egeankistus on ainavihanta ja voi kasvaa noin 90 cm korkeaksi. Egeankistuksen kukat ovat auki vain hyvin lyhyen aikaa, mutta kukat ovat näyttäviä. Kukat houkuttelevat mehiläisiä.
Egeankistusta voidaan käyttää puutarhoissa maanpeitekasvina ja sitä on käytetty aikoinaan myös lääkekasvina. Egeankistus menestyy kuivilla ja aurinkoisilla paikoilla hyvin vettä läpäisevässä sekä mielellään myös hieman hiekkaisessa maaperässä. Luonnossa sitä kasvaa kalkkipitoisilla alueilla. Egeankistus kestää noin -8°C:n lämpötilaa, kunhan sen kasvupaikka pysyy kuivana.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Egeankistus (Cistus parviflorus)
Trees and Shrubs Online: Cistus parviflorus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Cistus parviflorus (englanniksi)
Esiroomalainen rautakausi

Pohjoisgermaanisen väestön oletettu asuinalue esiroomalaisella rautakaudella.
Esiroomalainen rautakausi tarkoittaa Keski- ja Pohjois-Euroopan varhaista rautakautta. Keski-Euroopassa vaiheeseen ajoittuu muun muassa La Tènen kulttuuri. Esiroomalainen rautakausi päättyy Rooman valtakunnan tekemiin valloituksiin. Pohjoismaissa esiroomalainen rautakausi ajoittuu noin 500 eaa. - 0 jaa.
Esiroomalainen rautakausi Suomessa

Esiroomalaisella rautakaudella monet myöhäisen pronssikauden kehityskulut jatkuvat. Rannikkoseuduilla väestö täydentää kalastukseen ja hylkeenpyyntiin perustuvaa talouttaan karjanhoidolla ja maanviljelyllä. Vainajat haudataan röykkiöhautoihin tai kiviarkkuihin. Metalliesinelöytöjä tunnetaan vähän, mutta raudanvalmistustaito leviää Suomeenkin. Kulttuurikontaktit ulottuvat sekä Skandinaviaan että Baltiaan. Rannikkoväestö valmistaa Morbyn keramiikkaa. Sisämaasta tunnetaan Luukonsaaren keramiikkaa Järvi-Suomen alueella ja epämääräistä Kalmistonmäen keramiikkaa Kaakkois-Suomessa. Toistaiseksi varhaisimmat tunnetut todisteet raudanvalmistuksesta on hieman yllättäen löydetty Pohjois-Suomesta.
Esiroomalaisen rautakauden lopulla yleistyy metalliesineiden laittaminen hautoihin. Tärkeitä löytöpaikkoja on muun muassa Espoon Taavinkylässä (Dåvits) ja Uudellamaalla Pohjan Järnvikissa.
Kirjallisuutta

Meinander, C. F.: Dåvits. En essä on förromersk järnålder. Finskt Museum 1969.
FK ASK

| FK ASK |
| --- | --- |
Perustettu:  1923
Lakkautettu:  1970
Kaupunki:  Riika
Infobox OKNimi-testi OK: 
FK ASK oli jalkapalloseura Riian kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1923 Latvian armeijan toimesta. Seura lakkautettiin lopulta 1970, mutta toisen maailmansodan jälkeen 1940–luvulla seura oli kielletty. Seura voitti Latvian mestaruuden 3 kertaa 1932, 1942 ja 1943. Latvian cupin ASK on voittanut 1943, 1950–1952, 1959, 1960 ja 1966.
Epäilys

Epäilys voi viitata seuraaviin:
Doubt – Epäilys, yhdysvaltalainen draamaelokuva
Epäilys, Stephenie Meyerin kirjoittama fantasiaromaani
Twilight – Epäilys, Meyerin romaaniin perustuva elokuva.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Epäilys”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Endre Wolf

Endre Wolf (6. marraskuuta 1913 Budapest – 29. maaliskuuta 2011 Blentarp) oli unkarilainen viulisti ja musiikkipedagogi. Hän vietti suurimman osan urastaan Pohjois-Euroopassa ja nousi huomattavaksi Ruotsin musiikkielämän vaikuttajaksi.
Wolf syntyi unkarilaiselle ompelijaäidille ja nykyisestä Ukrainan Tšernivtsistä lähtöisin olleelle kelloseppäisälle. Hän sai pyynnöstään vanhemmilta viulun ollessaan 4-vuotias. Wolf opiskeli viulunsoittoa ja kamarimusiikkia Franz Lisztin musiikkiakatemiassa. Hänen opettajiinsa kuului Jenő Hubay. Wolf oppi isältään lisäksi kellosepän työn niin hyvin, että pystyi viimeistelemään kesken olleen työn isänsä ollessa kuolemansairaana 1930-luvulla. Hän ei kuitenkaan saanut yliopistopaikkaa teknisiä opintoja varten, koska juutalaisten opiskelijoiden määrää oli rajoitettu. Unkarin poliisi perui vuonna 1936 aiemman kielteisen päätöksensä passin myöntämisestä Wolfille Ruotsiin lähtemistä varten. Tämä onnistui Wolfin tädin näytettyä viranomaisille kutsukirjeen Göteborgin sinfoniaorkesterilta.
Wolf toimi vuosina 1936–1946 Göteborgin sinfoniaorkesterin konserttimestarina. Toisen maailmansodan aikana hän piti soolokonsertteja pitkin Ruotsia. Lisäksi vuosina 1940–1946 toimi Wolfin oma jousikvartetti, joka sai osakseen myös huomattavan kansainvälisen maineen. Vuonna 1944 Wolf turvasi Ruotsin passit sukulaisilleen, jotka näin saivat paikan turvatalosta Budapestissa. Vuosina 1954–1964 hän opetti Royal Manchester College of Musicissa Isossa-Britanniassa. Britanniassa ollessaan hän tulkitsi Proms-festivaalilla Johannes Brahmsin kaksoiskonserton (useasti) sekä soolokonsertot Felix Mendelssohnilta, Ludwig van Beethovenilta (kahdesti) ja Johannes Brahmsilta (kahdesti). Unkarin kansannousun (1956) jälkeen Wolf järjesti äidilleen ja siskonsa perheelle pääsyn Britanniaan.
Wolf opetti Ruotsin radion musiikkikoulussa Edsbergin linnassa ensi kerran vuonna 1958 ja jatkoi siellä työskentelyä eläkeikään saakka. Hän opetti myös muun muassa Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa vuosina 1969–1983. Vuonna 1973 Wolf valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi. Hän esiintyi usein Suomessa, esimerkiksi Jean Sibeliuksen viulukonserton solistina Sibelius-viikolla 1960. Hän konsertoi Suomessa myös pianotrionsa kanssa. Wolf piti mestarikursseja Sibelius-Akatemiassa ja parin vuosikymmenen ajan (viimeisen kerran 2009) Kälviän musiikkileirillä. Hänen suomalaisiin oppilaisiinsa kuuluivat Kaija Saarikettu, Kreeta-Maria Kentala, Jouko Mansnerus, Reijo Tunkkari, Ari Angervo ja Jan Söderblom.
Eläkkeellä ollessaan Wolf asui Skånessa vaimonsa, viulisti Jennifer Nuttall-Wolfin kanssa. Hänen aiempi Manchesterin-aikanaan solmimansa avioliitto saksalaisen Antoinetten kanssa oli päättynyt avioeroon. Wolf jatkoi esiintymistä pitkälle yli 80-vuotiaaksi saakka. Hän konsertoi vielä 90-vuotispäivänään Lundin tuomiokirkossa.
Epäilyksen varjo

Epäilyksen varjo voi viitata seuraaviin:
Epäilyksen varjo, Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1943.
Epäilyksen varjo, Tuomas Sallisen ohjaama elokuva vuodelta 2001.
Epäilyksen varjo, Aku Ankan taskukirja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Epäilyksen varjo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Euridice

Euridice on Jacopo Perin säveltämä ooppera, joka sai ensi-iltansa 6. lokakuuta 1600 Firenzessä Palazzo Pittissä. Libreton on kirjoittanut Ottavio Rinuccini. Orfeuksen ja Eurydiken taruun perustuva teos valmistui Ranskan kuninkaan Henrik IV:n ja Maria de’ Medicin häitä varten. Sitä pidetään ensimmäisenä näihin päiviin kokonaisena säilyneenä oopperana (Perin Dafne vuodelta 1597 ei ole säilynyt kokonaisena).
Peri lauloi itse nimiosan Palazzo Pittin kantaesityksessä. Useissa rooleissa oli säveltäjä Giulio Caccinin seurueen jäseniä, mukaan lukien hänen tyttärensä Francesca Caccini. Caccini itse asiassa sävelsi samaan librettoon samannimisen teoksen ja ehti jopa julkaista sen ennen Perin oopperaa. Se sai kuitenkin ensiesityksensä vasta 1605, eikä sitä ole sittemmin esitetty, kenties Perin version menestyksen vuoksi.[lähde? ]
Euridice on varhaisimpia teoksia, missä on kuultavissa resitatiivin käyttöä. Laulumelodiat ja rytmit on sävelletty kuvastamaan painotuksia tekstissä sekä jäljittelemään puhetta. Lisäksi riitasointuja ja odottamattomia muutoksia bassokuviossa käytetään esimerkiksi tunteikkaissa kohdissa ja huudahduksissa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euridice Wikimedia Commonsissa
Jacopo Peri (1561-1633), Euridice – Favola in Musica (Alessandro Zago Ottavio Rinuccinin libretton pohjalta.) Opera.stanford.edu. Viitattu 16.9.2020. (italiaksi)
Fuller, Nick: 102. Euridice (Jacopo Peri) The Opera Scribe.  26.12.2018. Viitattu 16.9.2020. (englanniksi)
Ekseligmos

Ekseligmos (m.kreik. ἐξέλιγμος, ”vanteen kääntäminen”, ”taivaallisten kehien pyöriminen”) on tähtitieteellinen jakso, jonka kuluttua auringon- ja kuunpimennykset toistuvat suunnilleen samanlaisina suunnilleen samoissa paikoissa. Jakson pituus on 54 vuotta ja 34 päivää eli 19 756 päivää tai 669 synodista kuukautta. Ekseligmos-jakso on saros-jakson (noin 18 vuotta, 11 vuorokautta ja 8 tuntia) parannettu, tarkempi versio ja koostuu kolmesta saroksesta.
Jaksoa käytetään pimennysten ennustamisessa. Koska saros-jakson pituus ei ole tasapäiviä, jakson välein pimennykset toistuvat kyllä suunnilleen samanlaisina mutta niiden sijainti siirtyy joka jaksolla noin 120 astetta lännemmäksi, jolloin pimennys ei yleensä ole näkyvissä samasta paikasta kuin edellinen vastaava pimennys. Ekseligmos-jakson välein pimennykset osuvat sen sijaan suunnilleen samaan osaan maapalloa. Koska jakso on yli kuukauden tasavuosia pidempi, pimennysten täsmällisissä reiteissä on kuitenkin suuria eroja.
Ekseligmos-jakso tunnettiin antiikin Kreikassa viimeistään hellenistisellä ajalla, sillä sen osoitin oli mukana Antikytheran koneessa, joka valmistettiin noin 150–100 eaa.
Esimerkki

Seuraavat kartat esittävät ekseligmos-jakson välein toistuneiden auringonpimennysten reitit saros-jaksolla 126 vuosina 1936 ja 1990:
| --- | --- |
126:n saros-jakson 40. auringonpimennys 19. kesäkuuta 1936.: 126:n saros-jakson 43. (eli 3 saroksen eli 1 ekseligmoksen päästä toistuva) auringonpimennys 22. heinäkuuta 1990 (mm. Suomessa).
Enceladus

| Enceladus |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  William Herschel
Löytöaika:  1789
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Saturnus
Keskietäisyys:  238 020 km
Eksentrisyys:  0,0045
Kiertoaika:  1,370218 d
Inklinaatio:  0,019°
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  512 × 494 × 489 km
Pinta-ala:  - km2
Massa:  1,08 × 1020 kg
Keskitiheys:  1,61 g/cm3
Painovoima pinnalla:  0,113 m/s2
Pyörähdysaika:  1,370218 d
Akselin kaltevuus:  0°
Albedo:  0,99
Pinnan lämpötila:  alin: 33 K keski: 75 K ylin: 145 K
Kaasukehän ominaisuudet
Kaasunpaine:  -
Koostumus
Vesihöyry   Typpi   Hiilidioksidi   Metaani:  91 %   4 %   3,2 %   1,7 %
Enceladus on Saturnuksen kuudenneksi suurin kuu. Sen löysi William Herschel vuonna 1789. Voyager-luotaimet tutkivat kuuta 1980-luvulla ja Cassini-luotain ohitti kuun ensimmäisen kerran 17. helmikuuta 2005 ja useita kertoja sen jälkeen.
Nimi

Enceladus on nimetty kreikkalaisen mytologian Enkeladoksen (lat. Enceladus) mukaan. Sillä on myös tunnus Saturnus II. William Herschelin poika, John Herschel, ehdotti kuulle nimeä ”Enceladus” vuonna 1847 julkaisussaan Results of Astronomical Observations made at the Cape of Good Hope. Myös muut silloin tunnetut kuusi kuuta ovat saaneet nimensä kyseisestä julkaisusta.
Fyysiset ominaisuudet > Kaasukehä

Maaliskuussa 2005 NASA ilmoitti että Cassini-luotaimessa oleva magnetometri on havainnut kuulla huomattavan kaasukehän, joka saattaa koostua ionisoituneesta vesihöyrystä. Koska Enceladuksen painovoima on liian heikko ylläpitämään atmosfääriä, sen täytyy uusiutua jotenkin. NASA spekuloi sen olevan peräisin jäätulivuorista tai geysireistä. Vaikka kaasukehän löytäjät luonnehtivatkin sitä ”huomattavaksi”, se on sitä vain verrattuna muihin jäisiin kuihin; kaasukehä on miljoona miljoona kertaa Maan kaasukehää ohuempi, ja näkymätön Cassinin kuvausjärjestelmille.