stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaupunkiekologia
Eliöyhteisö > Nisäkkäät

Kaupungeissa ei yleensä tavata suurikokoisia nisäkkäitä, koska niille ei ole tarpeeksi tilaa ja ravintoa, eivätkä ihmiset välttämättä halua niitä naapureikseen. Jotkin kaupunkien nisäkkäät luetaan haittaeläimiksi, toisia taas ruokitaan tarkoituksella. Kaikille on kuitenkin yhteistä ekologinen laaja-alaisuus, eli ne kelpuuttavat monenlaista ravintoa ja pystyvät elämään vaihtelevissa elinympäristöissä. Tyypillisiä rakennuksissa, puistoissa, puutarhoissa ja pihoilla eläviä nisäkkäitä ovat mm.
jyrsijät, kuten rotat, hiiret, myyrät, orava, liito-orava, Keski-Euroopassa myös tammihiiri ja harmaaorava
rusakko ja kani
päästäiset
kontiainen
siili
lepakot
näätäeläimet, kuten hilleri, näätä, kivinäätä, kärppä, lumikko ja mäyrä
kettu ja supikoira
Amerikassa ja osissa Eurooppaa pesukarhu
myös kesykissa on kaupunkiympäristössä merkittävä saalistaja
Eliöyhteisö > Linnut

Lintuja houkuttelee kaupunkiin lähinnä kilpailun vähäisyys ja helpot ravinnonsaantimahdollisuudet, mutta myös hukkalämpö. Esimerkiksi varislintu- ja kottaraisparvet yöpyvät mielellään kaupungeissa, koska niissä on lämpimämpää kuin metsissä, rakennukset suojaavat tuulelta eikä petojakaan ole niin paljon kuin maaseudulla. Toiset lajit taas tulevat kaupunkiin ravinnon perässä; esimerkiksi valot houkuttelevat öisin luokseen paljon yöperhosia ja muita hyönteisiä, joita linnut syövät. Sveitsin Genevessä alppikiitäjät ovat alkaneet pesiä rakennuksissa ja saalistaa iltaisin, koska ravinnonsaanti katulamppujen läheisyydessä on helpompaa kuin päivisin vuoristoseuduilla. Varsinkin varislinnut ovat oppineet hyödyntämään autojen alle jääneiden eläinten raatoja teiden varsilla. Hyvin monia lintulajeja voidaan erityisesti syksyisin ja talvisin tavata ihmisen läheisyydessä esimerkiksi kaatopaikoilla ja lintulaudoilla. Näiden paikkojen suuret lintuparvet ja pikkujyrsijäkannat puolestaan houkuttelevat luokseen petoja, kuten haukkoja ja pöllöjä. Lentotaitonsa ansiosta linnut voivat siirtyä viheralueelta toiselle helpommin kuin monet muut eläimet, joiden leviämistä liikenneväylät ja tiheään rakennetut alueet rajoittavat. Taajamien linnustoa voidaan osittain pitää alueen alkuperäisen luonnonympäristön jäänteenä, joka on säilynyt puistoissa, puutarhoissa ja kaupunkia ympäröivässä luonnossa.
Kuitenkin muutama lintulaji on nimenomaan sopeutunut elämään kaupunkiympäristössä ja jopa rakennuksissa, eikä niitä yleensä tavata puhtaassa luonnonympäristössä. Ne ovat osoittaneet huomattavaa sopeutumiskykyä ja omaehtoista siirtymistä uudenlaiseen ympäristöön. Tällaisia synantrooppeja ovat:
kesykyyhky eli pulu sekä turkinkyyhky
varpunen ja pikkuvarpunen
haarapääsky ja räystäspääsky
tervapääsky
tornipöllö (ei Suomessa)
kattohaikara (ei Suomessa)
Muita usein kulttuuriympäristössä tavattavia, mutta myös aivan luonnontilaisilla alueilla eläviä lintuja ovat muun muassa:
huuhkaja ja lehtopöllö
sepelkyyhky
varislinnut, kuten naakka, mustavaris, varis ja harakka
talitiainen ja sinitiainen
västäräkki ja harmaasieppo
mustaleppälintu ja kivitasku
mustarastas, joissakin maissa myös laulurastas
kottarainen
peukaloinen
hemppo ja viherpeippo
valkoposkihanhi ja "pullasorsat" kuten sinisorsa, haapana ja telkkä
pikkutylli
liejukana
fasaani
kauluskaija (ei Suomessa)
muuttohaukka ja tuulihaukka pesivät joissakin maissa suurkaupunkien pilvenpiirtäjien katoilla, mutta eivät Suomessa
lokit, tiirat ja meriharakka pesivät Suomessakin rakennusten katoilla
Eliöyhteisö > Selkärangattomat

Koska selkärangattomat eivät tarvitse laajoja reviireitä, niiden on yleensä helppo sopeutua ihmisen aiheuttamiin muutoksiin. Poikkeuksena ovat tietysti esimerkiksi lahopuuta tai puhtaita vesistöjä vaativat lajit. Puistoissa ja pihoissa lajisto on lähestulkoon samaa kuin luonnontilaisilla alueilla, joten listalla on pääosin rakennusten sisätiloissa eläviä selkärangattomia:
torakat
kotisirkka
ansarisirkka
pihtihäntäiset
kellarikiitäjäinen
kalmankuoriaiset
jauhopukki
ihrakuoriaiset, kuten vyöturkiskuoriainen, pilkkuturkiskuoriainen, museokuoriainen ja vyöihrakuoriainen
huoneyökkönen
aitokoit ja koisat
ampiaiset ja muurahaiset
kärpäset, kuten huonekärpänen
viemärihyttynen
harsokorennot
sokeritoukka ja uunitoukka
huonehämähäkki ja jättisopikki
pallohämähäkkilajit Steatoda castanea ja Steatoda bipunctata
kasvihuonehämähäkki eli ansaripallohämähäkki
vaaksiaishämähäkki ja ruskohämähäkki
lukit ja kirjaskorpioni
juoksujalkaiset, kuten hämähäkkijuoksijainen
viemäriliero
Eliöyhteisö > Kasveja

Kaupungeissa on paljon maanpintaa, joka on kasvien kasvamiseen soveltumatonta lähinnä asvaltin, maanmuokkauksen tai voimakkaan kulumisen takia. Kasvillisuus onkin varsin niukkaa, mutta eri lajeja on paljon. Huomattava osa kaupunkien kasvistosta koostuu pihojen, puutarhojen ja puistojen istutetuista kasveista, joista monet on tuotu toisesta maasta tai jopa maanosasta. Hoitamattomien joutomaiden kasvilajistossa on varsin paljon puutarhoista ympäröiville alueille villiintyneitä vieraslajeja. Suomessa tyypillisiä kaupungeissa menestyviä luonnonlajeja ovat esimerkiksi pihasaunio, pihatatar, pihatähtimö, pujo ja voikukat, jotka maaseudulla edustaisivat sukkession alkuvaiheita. Kaupunkien kasvistoon kuuluu paljon apofyytteja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Luonnonsuojeluliitto: taajama- ja kaupunkiluonto (Arkistoitu – Internet Archive)
Eläimenä Helsingissä -verkkonäyttely (Arkistoitu – Internet Archive)
Linkkejä kaupunkiluonnosta[vanhentunut linkki]
Kaupunkiekologia[vanhentunut linkki]
Citykettu lemmikkikanin häkin kimpussa.
Mustarotta jyväsäkillä.
Tuulihaukan pesä tehdasrakennuksessa Saksassa.
Sokeritorakka syömässä lautaselta.
Ampiaispesä talon ullakolla.
Tuberkuloosi

| Tuberkuloosi |
| --- | --- |
 Pitkälle edennyt keuhkotuberkuloosi. Infektoituneet alueet merkitty valkoisilla nuolilla. Onkalo mustilla nuolilla.
Luokitus
ICD-10:  A15–A19
ICD-9:  010–018
OMIM:  607948
MedlinePlus:  000077  000624
MeSH:  D014376
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Mycobacterium tuberculosis -viljelmä.
Tuberkuloosipotilaan kuvitus.
Tuberkuloosi (tbc, lyhenne tb.) on Mycobacterium tuberculosis -bakteerin aiheuttama, yleensä keuhkoissa esiintyvä pitkäaikainen sairaus. Tauti luokitellaan Suomessa yleisvaarallisiin tartuntatauteihin, ja hoitamattomana se leviää laajalle elimistöön ja saattaa tuhota keuhkoja ja keskushermostoa. Hoitamaton tauti johtaa usein kuolemaan. Taudinaiheuttajan eristi vuonna 1882 saksalainen lääkäri Robert Koch. Joskus ihmisen tartuttavat myös Mycobacterium bovis (nautatuberkuloosi) tai Mycobacterium africanum.
Oireet ja leviäminen

Keuhkotuberkuloosin tärkeimpiä oireita ovat yli kolme viikkoa kestävä jatkuva yskä ja limaiset yskökset. Lisäksi voi esiintyä väsymystä, ruokahaluttomuutta, yleistilan laskua, laihtumista, yöhikoilua, rintakipua, hengenahdistusta, kuumeilua ja mahdollisesti veriyskää.
Tartunta saadaan hengitysteitse aerosolivälitteisesti eli pienten pisaroiden välityksellä. Tartunnan jälkeen hidaskasvuinen tbc-bakteeri voi elää vuosikausia elimistössä aiheuttamatta oireita. Oireettomalla kantajalla tuberkuloosibakteerit ovat lepotilassa, eikä kantaja levitä tautia. Hänellä on kuitenkin elinikäinen riski sairastua. Vanhenemisen tai lääkityksen aiheuttama immuniteetin heikkeneminen antaa bakteerille tilaa lisääntyä, ja tästä syystä tuberkuloosi on Suomessa vanhojen ihmisten tauti. Tuberkuloosi tarttuu kuitenkin melko huonosti: vain arviolta 30 prosenttia lähipiirissä altistuneista saa tartunnan. Tartunnan saaneista sairastuu koko elinaikanaan vain noin 10 prosenttia.
Miliaarituberkuloosi eli lentävä keuhkotauti on laajalle elimistöön levinnyt tartunta, joka etenee nopeasti vastustuskyvyn heikennyttyä.
Vaikka tuberkuloosi on parhaiten tunnettu keuhkotautina, tunnetaan myös nivel-, luu-, selkäranka-, iho-, imusolmuke- (risatauti) ja munuaistuberkuloosi. Selkärankaan tuberkuloosi saattaa taudin edetessä aiheuttaa kyttyrän nikamien luhistuttua. Tuberkuloosi on krooninen sairaus, mutta esimerkiksi sen komplikaationa ilmenevä aivokalvontulehdus saattaa olla nopeasti tappava.
Erityinen riskiryhmä maailmanlaajuisesti ovat HIV-tartunnan saaneet. Tuberkuloositartunnan saaminen anaaliyhdynnästä on harvinaista mutta periaatteessa mahdollista.
Diagnoosi ja hoito

Diagnoosi tehdään usein röntgenkuvasta ja varmistetaan bakteeriviljelyllä. Hoitona käytetään monen antibiootin yhdistelmää, koska tbc on hidaskasvuisena erittäin vastustuskykyinen tavallisimmille antibiooteille.
Ensisijaiset tuberkuloosin hoidossa käytettävät lääkkeet ovat isoniatsidi (INH), rifampisiini
(RIF) ja pyratsiiniamidi (PZA). Näiden lisäksi, erityisesti, jos on syytä epäillä lääkkeille vastustuskykyistä kantaa, ovat käytössä etambutoli (EMB) ja streptomysiini (SM) sekä joukko toissijaisia lääkkeitä. Lääkehoito kestää aina vähintään kuusi kuukautta. Aiemmin käytettiin paremman puutteessa yhdistelmähoitona INH:n kanssa para-aminosalyylia (PAS). Tuberkuloosia hoidettiin 1800-luvulla myös kultalääkkeellä.lähde tarkemmin?
Sairauden edetessä tartuntavaaralliseen vaiheeseen, jossa kantajan keuhkoissa olevat bakteerit vapautuvat, on oleellista tunnistaa nämä tapaukset nopeasti yskösvärjäyksillä sekä tehokkaan hoidon ohella suorittaa potilaan kontaktien jäljitys. Tuberkuloosin torjunnan perusasioita ovat pienille lapsille annettava BCG-rokote, valistus ja riskiryhmien seuranta sekä latentin taudin tunnistaminen ja tehokkaan lääkehoidon aloittaminen.
Nykyinen hoito on varsin tehokasta ja menestyksekästä: noin 85 % tapauksista paranee.
Antibiooteille vastustuskykyisen tuberkuloosin hoitoon on kehitetty tehokas, seitsemän lääkkeen yhdistelmähoito.
Aiemmin tuberkuloosin hoitomuotona käytettiin valohoitoa, sillä valo edisti D-vitamiinin tuotantoa iholla ja D-vitamiinin uskottiin parantavan tuberkuloosin. Valohoitoa kutsuttiin helioterapiaksi.
Tuberkuloosi maailmalla

Tuberkuloosi on yksi maailman suurimmista terveysongelmista. Neljäsosa maailman väestöstä on saanut tuberkuloositartunnan. Suurin osa heistä asuu maissa, joissa tuberkuloosi on yleinen (lähes koko Aasia, Afrikka, Etelä- ja Keski-Amerikka, suuri osa Itä-Euroopan maista). Arviolta 10 miljoonaa sairastuu tuberkuloosiin ja noin 1.5 miljoonaa kuolee siihen vuosittain. Tuberkuloosi on yleinen erityisesti alhaisen tulotason väkirikkaissa maissa ja niissä maissa, joiden infrastruktuuri on kärsinyt luonnon katastrofien, sotien tai yhteiskuntajärjestelmän murroksen vuoksi. Tiivis asuminen, pakolaisleiriolosuhteet, aliravitsemus, HIV-epidemia ja huono terveydenhuollon taso edesauttavat tuberkuloosin leviämistä.
Uusien tautitapausten absoluuttinen ja suhteellinen määrä on viime vuosina pysynyt miltei ennallaan, ja taudin suhteellinen esiintyvyys on ollut juuri ja juuri havaittavassa laskussa. WHO:n tavoite oli määrän saaminen selvään laskuun vuoteen 2015 mennessä. Siinä missä tilanne muualla oli 2000-luvun puolivälissä vakaa tai myönteinen, HIV:n pahiten rasittamissa Afrikan maissa tautitapaukset lisääntyivät 5 %:n vuosivauhtia. Useille lääkkeille, ennen kaikkea isoniatsidille ja rifampisiinille, vastustuskykyiset MDR-tuberkuloosikannat (multi-drug resistant) olivat kasvava ongelma. Vuonna 2007 uusia MDR-tapauksia oli yhteensä arviolta puoli miljoonaa ja määrällisesti eniten Intiassa, Kiinassa, Venäjällä, Etelä-Afrikassa ja Bangladeshissa.
Vaikka Suomen läntisissä naapurimaissa tautitilanne oli vielä 2000-luvun alkupuolella Suomea parempi, Ruotsissa tuberkuloositapaukset ovat olleet viime vuosina kasvussa pohjoismaiden ulkopuolelta tulevien maahanmuuttajaryhmien, erityisesti somalien keskuudessa. Venäjällä taas tuberkuloosi alkoi 1990-luvulla äkisti lisääntyä. Siinä missä vuonna 2006 koko EU:n ja Länsi-Euroopan alueella tautitapauksia oli alle 100 000, oli niitä Venäjällä 150 000.
Tuberkuloosi Suomessa > Historia

Vielä 1930-luvulla tuberkuloosiin kuoli vuosittain lähes 10 000 suomalaista. Vuonna 1929 perustettiin Suomen Tuberkuloosin Vastustamisyhdistys yhdistämällä vuonna 1907 toimintansa aloittaneet Tuberkuloosin Vastustamisyhdistys ja Vähävaraisten keuhkotautisten avustamisyhdistys. Yhdistysselvennä ylläpiti eri puolilla maata useita parantoloita, jotka sittemmin tuberkuloositapausten vähentyessä lakkautettiin tai siirrettiin valtion tai kuntien omistukseen. Lisäksi yhdistys omisti Tampereella, Kuopiossa ja Oulussa toimineet joulumerkkikodit, joissa hoidettiin tuberkuloosia sairastavien äitien lapsia syntymästä keskimäärin puolitoistavuotiaiksi. Joulumerkkikotien toiminnan rahoittamiseksi myytiin joulumerkkejä, joita julkaistiin vielä hoitokotien toiminnan päätyttyäkin 1980-luvulle asti. Tuberkuloosin Vastustamisyhdistys vaikutti vuoden 1948 tuberkuloosilain säätämiseen.
Tuberkuloosin vastustamiseen liittyi myös valistaminen. Terveysvalistuksessa korostettiin, että jokainen voi itse hankkia itselleen vastustuskyvyn tuberkuloosia vastaan. Tätä varten piti jokaisen karaista itseään ja hillitä käyttäytymistään. Lääkäri Max Oker-Blom kuvasi 1900-luvun alussa, että itsehillintä oli ehkäisevän ja valvovan hermojärjestelmän kehittämistä. Hyvätapaista ja kunnollista elämää nimitettiin myös siveellisyydeksi, joka myöhemmin alkoi tarkoittaa pelkästään sukupuolisiveellisyyttä. Siveellisyys oli erityisesti naisten ominaisuus, johon sisältyi yleinen siisteys, perhekeskeisyys ja eri tautien (tuberkuloosin ja kupan) leviämisen estäminen.
Tuberkuloosi Suomessa > Nykytilanne

Tautitapaukset ovat Suomessa vähentyneet vuoden 1960 yli 7 000:sta, vuoden 1980 noin 2 000:sta ja vuoden 1990 noin 750:stä vuosittaisesta tapauksesta niin, että Suomessa todettiin vuonna 2022 enää 189 tautitapausta, joista seitsemää lukuun ottamatta kaikki olivat yli 14-vuotiaita. Suomessa syntyneillä tautia esiintyi lähinnä yli 60-vuotiailla, kun taas ulkomaalaistaustaisilla sairastuneiden keski-ikä oli 38 vuotta. Kaikista tuberkuloositapauksista keuhkotuberkulooseja oli 67 %, ja näistä 28 % oli yskösvärjäyspositiivisia, eli tartuttavimpia.
Toisinaan ulkomailta tulee tärkeimmille tuberkuloosilääkkeille vastustuskykyistä MDR-tuberkuloosia. Vuonna 2022 näitä varmistui Suomessa yhdeksän tapausta, joista kolme oli laajasti vastustuskykyisiä tapauksia (pre-XDR-TB). Vain kaksi MDR-tapauksista havaittiin suomalaissyntyisillä potilailla.
Tuberkuloosin BCG-rokote (Bacillus Calmette-Guérin) aiheutti vuosina 2002–2005 poikkeuksellisen paljon eriasteisia haittavaikutuksia, joista lievimpiä ovat pienet paikalliset tulehdukset ja vakavimpia luu- ja niveltulehdukset ja harvoin jopa yleistynyt BCG-infektio. Vuodesta 1978 käytössä ollut vanha rokote jouduttiin korvaamaan uudella, vahvempaan kantaan perustuvalla valmisteella elokuussa 2002, ja raportoitujen tapausten määrä kymmenkertaistui. Kaikkiaan pitempiaikaiseen tai pysyvään haittaan johtaneita BCG-rokotteen haittavaikutuksia todettiin vuosina 2002–2004 noin kahdeksalla lapsella vuosittain (14/100 000 rokotettua), ja kesään 2006 mennessä kahdella lapsella oli todettu yleistynyt BCG-infektio tai sellaisen epäily. Vuoden 2006 syyskuusta alkaen BCG-rokotetta alettiin tarjota vain lapsille, joilla oli lisääntynyt tuberkuloositartunnan vaara, ja Suomessa rokotettiin vuosittain vain noin 3 500 lasta. Uuden rokoteohjelman myötä tapaukset vähenivät vuoden kuluessa 111 tapauksesta 28 tapaukseen, eikä vakavia haittoja enää raportoitu vuonna 2007. Tuberkuloosia on Suomessa niin vähän, että se on harvinaissairaus.
Lääkkeille vastustuskykyinen moniresistentti tuberkuloosi MDR on hieman yleistynyt Suomessa 2020-luvulla Ukrainan sodan pakolaisten keskuudessa. Se ei ole kuitenkaan lisääntynyt Suomessa vaan sitä on tavattu ainoastaan sotaa paossa olevilla vuoden 2024 alkuun mennessä.
Tuberkuloosi eläimissä

Tuberkuloosia eläimille aiheuttavista bakteereista merkittävin on Mycobacterium bovis, joka aiheuttaa nautatuberkuloosia. Se on aiheuttanut runsaasti ihmistartuntoja saastuneiden maitotuotteiden välityksellä. Suomessakin on tehty naudoille tuberkuloosikokeita ja karsittu tartunnansaaneita eläimiä ja karjoja pois. Nyt Suomi ja monet Euroopan maat ovat virallisesti vapaita nautatuberkuloosista. Testejä tehdään eläintuontien yhteydessä, keinosiemennyssonnien valinnoissa ja satunnaisesti. Mycobacterium avium on lintutuberkuloosin aiheuttaja, ja sen testaamista käytetään muiden eläinten testauksessa kontrollina. Tuberkuloosikoe tehdään ihotestinä pistämällä bakteerin seinämästä eristetty osaa tuberkuliinia tutkittavaan eläimeen ihon sisäisesti. Jos pistoskohta turpoaa ja ärtyy tietyn ajan kuluessa, koe katsotaan positiiviseksi. Eläimellä on mykobakteeri-vasta-aineita. Mikäli boviini- ja aviääritesti reagoivat, kyse saattaa olla virheestä. Pistokohta voi ärtyä auringonvalon, hankaamisen tai paikallisen muun tulehduksen seurauksena. Jos boviinitesti on positiivinen mutta aviääri ei, kyse on ilmeisesti nautatuberkuloosista. Tuberkuloosikoe tehdään samalla tavalla joillekin muille eläinlajeille, mutta sen toimivuus on todistettu vain naudoille.
Eläinten tuberkuloosia tutkitaan tietysti myös teurastamoilla lihantarkastuksissa, ja jos jossain karjassa tai jollain alueella alkaisi esiintyä tautia, se todennäköisesti huomattaisiin nopeasti.
Mycobacterium avium subspecies paratuberculosis aiheuttaa märehtijöille paratuberkuloosia eli kroonista suolistotulehdusta ja ripulia. Tautia ei ole tiettävästi Suomessa. Eläinten maahantuonnille alueilta, joissa sitä esiintyy, on rajoituksia. Paratuberkuloosin testaaminen on hankalaa, koska tuloksen saaminen voi kestää jopa puoli vuotta.
On olemassa useita muitakin mykobakteereita, jotka saattavat haitata testaamista, mutta ne eivät ole yhtä vaarallisia.
Pseudotuberkuloosi ei ole mykobakteereiden aiheuttama, vaan sen aiheuttaja on Corynebacterium pseudotuberculosis. Pseudo tarkoittaa samannäköistä, ja tälle taudille on tyypillistä tuberkkelejä muistuttavien paiseiden muodostuminen. Tauti on hankala hoidettava, mutta sillä ei ole samaa kansanterveydellistä merkitystä kuin mykobakteereilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tuberkuloosi Finnish Lung Health Association – Filha. Viitattu 25.3.2020.
Tuberkuloosi tuberkuloosi.fi. Viitattu 25.3.2020.
Tuberkuloosi Terveyden ja hyvinvoinnin laitos – THL. Viitattu 25.3.2020.
Yli-Ojanperä, Elina: Tuberkuloosin voi taltuttaa Yle Elävä arkisto. 30.3.2007. Viitattu 25.3.2020.
Country profile for Finland European Centre for Disease Prevention and Control. 20.3.2017. Viitattu 25.3.2020. (englanniksi)
Tuberculosis World Health Organization – WHO. Viitattu 25.3.2020. (englanniksi)
Taistelu keuhkotautia vastaan pääkaupungissa. Pikahavaintoja Helsingin kaupungin tuberkuloosihuoltolasta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 15.06.1930, nro 24, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yhdysvaltalainen tuberkuloosinvastainen juliste.
Credit Suisse

| Credit Suisse |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  holdingyhtiö
ISIN:  CH0012138530
Perustettu:  1856
Toimitusjohtaja:  Brady Dougan
Kotipaikka:   Zürich, Sveitsi
Toiminta-alue:  pankkitoiminta
Liikevaihto:  36 miljardia sveitsin frangiaselvennä
Liikevoitto:  8,5 miljardia sveitsin frangia
Kotisivu:  credit-suisse.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Credit Suisse on vuonna 1856 perustettu sveitsiläinen pankkialan yhtiö. Yhtiön kotipaikka on Sveitsin Zürichissa. Alfred Escher perusti 5. heinäkuuta 1856 Schweizerische Kreditanstaltin, Credit Suissen edeltäjän, rahoittamaan Sveitsin rautatiehankkeita.
Credit Suisse avasi ensimmäisen Sveitsin ulkopuolisen konttorinsa New Yorkissa vuonna 1942.
Taseella mitaten (819,74 mrd. USD) Credit Suisse Group AG luokiteltiin vuonna 2016 maailman 34. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi (edellisvuonna sijalla 28). Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin loppuvuoden 2015 listalla pankki lueteltiin yhä yhtenä maailman 30 keskeisimmistä pankista (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit).
1940-luvulta 2010-luvulle Credit Suisse ylläpiti tilejä ihmisille, joiden ilmeinen rikollinen tausta olisi normaalisti muodostanut esteen palvelujen tarjoamiselle. Credit Suisse jatkoi rikollisten palvelemista vielä kauan sen jälkeen, kun näiden asiakkaiden tausta paljastui pankin työntekijöille.
Credit Suisse mm. auttoi Ferdinand ja Imelda Marcosia maansa varojen ryöstössä. Vuonna 1995 zürichilainen oikeusistuin määräsi Credit Suissen yhdessä toisen pankin kanssa palauttamaan 500 miljoonaa dollarin edestä varastettuja rahoja Filippiineille. Credit Suisse säilytti Nigerian diktaattorin Sani Abachan varastamia varoja hänen lastensa tileillä. Credit Suisse toimitti palveluitaan Ukrainan pääministerille Pavlo Lazarenkolle, jonka arvioitiin varastaneen maastaan 200 miljoonaa dollaria. Egyptin diktaattori Hosni Mubarakin pojat Alaa ja Gamal säilyttivät tileillään satojen miljoonien omaisuutta.
1990-luvulta lähtien Credit Suisselle on määrätty yhteensä 4,2 miljardin dollarin edestä sakkoja. Esimerkiksi joulukuussa 2009 Credit Suisse tuomittiin Yhdysvalloissa maksamaan 536 miljoonaa dollaria sakkoa, koska se oli rikkonut Yhdysvaltain määräämiä Iranin pakotteita. Vuonna 2014 Credit Suisse tunnusti piilotelleensa 22 000:n amerikkalaisen asiakkaansa varoja Yhdysvaltain viranomaisilta, mistä hyvästä pankki joutui maksamaan 2,6 miljardin sakot. Vuonna 2017 Yhdysvaltain oikeusministeriö määräsi Credit Suissen maksamaan 2,48 miljardia dollaria sakkoina ja toimittamaan 2,8 miljardia dollaria avustuksina rangaistukseksi vuosina 2005–2007 väärillä tiedoilla myymistään arvopapereista, jotka johtivat talousromahdukseen 2008. Vuonna 2021 Credit Suisselle määrättiin suurudeltaan 350 miljoonan punnan sakot ja lisääntynyttä valvontaa rangaistukseksi lainaskandaalissa, joka syöksi Mosambikin talouskriisiin.
Maaliskuussa 2023 kerrottiin, että UBS ostaa vaikeuksiin joutuneen Credit Suissen noin kolmen miljardin euron hinnalla. Pankit sulautuvat ja Sveitsin keskuspankki myönsi hätärahoitusta tätä varten.
Louhunahkajäkälä

| Louhunahkajäkälä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Erittäin uhanalainen
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Nahkajäkälät Peltigerales
Heimo::  Nahkajäkälät Peltigeraceae
Suku::  Nahkajäkälät Peltigera
Laji::  elisabethae
Kaksiosainen nimi
 Peltigera elisabethae  Gyeln. 
Katso myös
   Louhunahkajäkälä Wikispeciesissä   Louhunahkajäkälä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Louhunahkajäkälä (Peltigera elisabethae) on nahkajäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Yläpinta on harmaanruskea ja sileä. Alapinta on suoneton ja keskeltä tumma. Liuskat ovat noin 0,5–2 senttimetriä leveitä. Jäkälä kasvaa kalkkikallioden sammalikoissa, varsinkin järvien rannoilla. Louhunahkajäkälän jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy tenuioriinia (C26H24O10), metyyligyroforaattia (C25H22O10), gyroforahappoa (C24H20O10) ja triterpenoideja, kuten zeoriinia (C30H52O2). Louhunahkajäkälä on erittäin uhanalainen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Louhunahkajäkälä (Peltigera elisabethae)
ITIS: Peltigera elisabethae (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Peltigera elisabethae (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Peltigera elisabethae (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Peltigera elisabethae (englanniksi)
Italic 7.0, The Information System on Italian Lichens: Peltigera elisabethae (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Peltigera elisabethae, the Concentric pelt lichen (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10602165  Wikispecies: Peltigera elisabethae  BioLib: 166109  CoL: 76F9H  GBIF: 2601166  iNaturalist: 180433  IndexFungorum: 399301  IRMNG: 10728306  ITIS: 191230  MycoBank: 399301  NatureServe: 2.127501  NBN: NHMSYS0001492056  NCBI: 161986  NZOR: ac3cb5a4-fa90-4342-a92f-b799afd3b36e  Observation.org: 925928  Open Tree of Life: 1049704  PLANTS: PEEL8  SpeciesFungorum: 399301  Laji.fi: MX.66304