stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The X Factor
Aiheesta muualla

The X Factor Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The X Factor Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Iron Maiden
| --- | --- |
Studioalbumit:   Iron Maiden  Killers  The Number of the Beast  Piece of Mind  Powerslave  Somewhere in Time  Seventh Son of a Seventh Son  No Prayer for the Dying  Fear of the Dark  The X Factor  Virtual XI  Brave New World  Dance of Death  A Matter of Life and Death  The Final Frontier  The Book of Souls  Senjutsu 
Livealbumit:   Live After Death  A Real Live One  A Real Dead One  Live at Donington  A Real Live Dead One  Rock in Rio  BBC Archives  Beast over Hammersmith  Death on the Road  Flight 666 – The Original Soundtrack  En Vivo!  Maiden England ’88  The Book of Souls: Live Chapter  Nights of the Dead, Legacy of the Beast: Live in Mexico City 
EP:t:   The Soundhouse Tapes  Live!! +one  Maiden Japan  No More Lies 
Kokoelmat:   Best of the Beast  Ed Hunter  Edward the Great  Best of the 'B' Sides  The Essential Iron Maiden  Somewhere Back in Time  From Fear to Eternity 
Boksit:   The First Ten Years  Eddie's Head  Eddie's Archive 
Singlet:   ”Running Free”  ”Sanctuary”  ”Women in Uniform”  ”Twilight Zone”  ”Purgatory”  ”Run to the Hills”  ”The Number of the Beast”  ”Flight of Icarus”  ”The Trooper”  ”2 Minutes to Midnight”  ”Aces High”  ”Wasted Years”  ”Stranger in a Strange Land”  ”Can I Play with Madness”  ”The Evil That Men Do”  ”The Clairvoyant”  ”Infinite Dreams”  ”Holy Smoke”  ”Bring Your Daughter... to the Slaughter”  ”Be Quick or Be Dead”  ”From Here to Eternity”  ”Wasting Love”  ”Fear of the Dark (live)”  ”Hallowed Be Thy Name (live)”  ”Man on the Edge”  ”Lord of the Flies”  ”Virus”  ”The Angel and the Gambler”  ”Futureal”  ”The Wicker Man”  ”Out of the Silent Planet”  ”Wildest Dreams”  ”Rainmaker”  ”The Reincarnation of Benjamin Breeg”  ”Different World”  ”El Dorado”  ”Satellite 15... The Final Frontier”  ”Coming Home”  ”Speed of Light”  ”Empire of the Clouds”  ”The Writing on the Wall”  ”Stratego” 
Videotallenteet:   Live at the Rainbow  Video Pieces  Behind the Iron Curtain  Live After Death  12 Wasted Years  Maiden England  The First Ten Years  From There to Eternity  Donington Live 1992  Raising Hell  Classic Albums: The Number of the Beast  Rock in Rio  Visions of the Beast  The Early Days  Death on the Road  En Vivo!  Maiden England '88 
Katso myös:   Jäsenet  Diskografia  Kappaleluettelo  Kiertueet  Tribuutit  Eddie  Blaze Bayley  Michael Kenney  Psycho Motel  Samson  Urchin  Lauren Harris 
Bruce Dickinsonin lähdettyä Iron Maidenista hänen tilalleen tuli Blaze Bayley.
Nikias Nikaialainen

Nikias Nikaialainen (m.kreik. Νικίας, lat. Nicias) oli antiikin kreikkalainen filosofien elämästä kirjoittanut elämäkertakirjailija, joka oli kotoisin Nikaiasta. Hänen elämästään ei tiedetä mitään; hän on saattanut elää joko ensimmäisellä vuosisadalla eaa. tai ensimmäisellä vuosisadalla jaa.
Athenaios viittaa toistuvasti Nikiaaseen. Hänen pääteoksensa vaikuttaa olleen Filosofien perimysjärjestykset (Διαδοχαί, Diadokhai), joka oli kreikkalaisten filosofikoulukuntien historia. Athenaios mainitsee Nikiaalta myös teoksen Filosofeista (Περὶ τῶν Φιλοσοφῶν, Peri tōn filosofōn). Lisäksi viitataan kolmanteen teokseen nimeltä Arkadian historia (Ἀρκαδικά, Arkadika), mutta epäselväksi jää, onko se tämän vai jonkun toisen Nikiaan kirjoittama.
Emil Bezwoda

Emil Bezwoda (s. 21. marraskuuta 1905) oli itävaltalainen keihäänheittäjä.
Bezwoda voitti paremman käden keihäänheitossa Itävallan mestaruuden vuosina 1926 ja 1933. Molempien käsien yhteistuloskilpailussa hän voitti Itävallan mestaruudet vuosina 1927–1937 eli kaikkina kertoina, kun lajin virallisesta mestaruudesta kilpailtiin.
Bezwoda teki Itävallan ennätyksen 54,73 m 10. heinäkuuta 1927, mutta jo kolme viikkoa myöhemmin Fritz Umfahrer otti ennätyksen takaisin nimiinsä. Bezwoda ylitti ensimmäisenä itävaltalaisena 60 metrin rajan heittäessään 60,46 m 28. syyskuuta 1932. Vielä 25. toukokuuta 1935 hän paransi ennätyksen lukemiin 61,43 m. Hän teki molempien käsien yhteistuloksessa Itävallan ennätyksen 85,98 m vuonna 1927, 96,64 m vuonna 1928 sekä 105,52 m vuonna 1933. Ennätys jäi hänen nimiinsä vuonna 1938, josta eteenpäin yhteistulosennätystä ei enää virallisesti noteerattu.
Bežtan kieli

| Bežta |
| --- | --- |
Oma nimi:  Бежкьа миц (Bežķa mic)
Tiedot
Alue:  Dagestan
Virallinen kieli:  -
Puhujia:  6 500
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  -
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  dagestanilaiset kielet
Kieliryhmä:  avaarilaiskielet didolaiset kielet
ISO 639-3:  kap
 Ohje 
Bežtan kieli (bežtaksi bežkalas mic) on bežtalaisten puhuma dagestanilainen kieli. Sitä puhutaan Dagestanin tasavallan Tsuntan piirin Bežtan osa-alueen Bežtan, Tljadalin ja Hašarhotan kylissä. Bežtalaisia on muuttanut myös eräille muille Dagestanin paikkakunnille, Georgian Qvarelin piirikuntaan sekä itäiseen Turkkiin.
1990-luvulla bežtan puhujia arvioitiin olleen noin 10 000 henkeä. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 6 500 kielen puhujaa, joista lähes kaikki Dagestanissa. Aiemmissa väestönlaskennoissa bežtalaisia on pidetty avaareina. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 6 100 bežtan puhujaa.
Bežta kuuluu dagestanilaisten kielten avaarilaisen ryhmän didolaiseen alaryhmään, jossa se muodostaa hunzibin kanssa oman ryhmänsä. Kielen sanastoon ja osittain myös fonetiikkaan ja morfologiaan ovat vaikuttaneet avaari ja georgia. Paikallismurteita on kolme. Bežta toimii kieliyhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielenään puhujat käyttävät avaaria ja venäjää. Eräät osaavat myös georgiaa.
Michel Faber

| Michel Faber |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1960 (ikä 64) Haag, Alankomaat
Kansalaisuus:  Alankomaat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Esikoisteos:  Lihaa ja verta (2000)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Michel Faber (s. 1960 Alankomaat) on kirjailija. Hän muutti lapsena vanhempiensa mukana Hollannista Australiaan, missä hän asui 25 vuotta. Nykyisin hän asuu Skotlannissa. Hän nousi kuuluisuuteen esikoisromaanillaan Lihaa ja verta (Under the Skin, 2000), joka yhdistää tieteiskirjallisuuden ja kauhukirjallisuuden elementtejä. Veripunainen, lumivalkoinen (The Crimson Petal and the White, 2002) on laaja romaani 1800-luvun lopun Lontoosta.
Teokset > Suomennetut teokset

Lihaa ja verta.  ((Under the Skin, 2000.) Suom. Juhana Rossi)  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-1984-X
Veripunainen, lumivalkoinen.  ((The Crimson Petal and the White, 2002.) Suom. Hilkka Pekkanen)  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29475-6
Teokset > Suomentamattomat teokset

The Hundred and Ninety-Nine Steps (2001)
The Courage Consort (2002)
The Fire Gospel (2008)
The Book of Strange New Things (2014)
Sovitukset

Vuoden 2001 teoksesta Veripunainen, lumivalkoinen tehtiin samanniminen neliosainen televisiosarja vuonna 2011. Sarjan tuotti BBC ja sen pääosissa ovat Romola Garai, Chris O'Dowd, Richard E. Grant ja Gillian Anderson.
Vuoden 2000 teoksesta Lihaa ja verta on tehty skotlantilainen elokuva Under the Skin vuonna 2013. Sen ohjasi Jonathan Glazer ja elokuvan pääosassa on Scarlett Johansson. Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 3. syyskuuta 2013.
Aiheesta muualla

Putte Wilhelmsson: Lihaa ja verta. Helsingin Sanomat 13.7.2001.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Betel (Kanaaninmaa)

Bethel vuonna 1894.
Betel, Beetel tai Bethel  (hepreaksi; Jumalan talo) oli juutalaisten muinainen pyhä paikka. Vanhassa Testamentissa  Betel mainitaan kymmeniä kertoja.
Vanhan Testamentin kertomuksen mukaan Jaakob näki pakomatkallaan unessa näyn taivaaseen ulottuvista tikapuista, joita pitkin enkelit kulkivat. Jaakob pystytti paikalle muistokiven (Yeagar Sahaduta) ja antoi seudulle nimen Betel eli "Jumalan talo". Myös Abrahamilla oli ollut alttari "Betelissä". Näiden mainintojen yhteydet nykyiseen paikkaan ovat arvailuja.
Nykyinen Betel

Edward Robinson yhdisti Beitin-nimisen arabikylän raamatulliseen Beteliin tutkimuksissaan vuosina 1838–52. Teoria on nykyisin laajasti hyväksytty. Paikka sijaitsee noin 17 kilometriä Jerusalemista pohjoiseen muinaisessa Kanaanin maassa ja nykyisessä Palestiinassa. Beitin on Ramallahin vieressä Jordan-joen Länsirannalla, jonka Israel otti hallintaansa kuuden päivän sodassa vuonna 1967.
Beitinissä on asukkaita noin 2 500. Beitinin vieressä on juutalainen Beit Elin siirtokunta, joka perustettiin vuonna 1977. Siellä on noin 6000 asukasta.
Kirjallisuutta

Juusola, Hannu: Israelin historia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2005, 2. p. 2014.  ISBN 951-662-920-2
Popp, Volker: The early history of islam, following inscriptional and numismatic testimony. Teoksessa: Karl-Heinz. Ohlig & Gerd-R. Puin (toim.) The Hidden Origin of Islam. New Research into its Early History, s. 17–124.  Prometheus Books, 2010.  ISBN 978-1-59102-634-1  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Rachel Carson

| Rachel Carson |
| --- | --- |
 Rachel Carson 1940
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. toukokuuta 1907 Springdale, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kuollut: 14. huhtikuuta 1964 (56 vuotta) Silver Spring, Maryland, Yhdysvallat
Ammatti:  meribiologi, kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  tietokirjallisuus
Aiheet:  meribiologia, ekologia, torjunta-aineet
Esikoisteos:  Under the Sea Wind (1941)
Pääteokset:  Äänetön kevät (1962)
Aiheesta muualla
www.rachelcarson.org
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Rachel Carson (27. toukokuuta 1907 Springdale, Pennsylvania – 14. huhtikuuta 1964 Silver Spring, Maryland, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen biologi, jonka tärkeimmän kirjan Äänetön kevät (1962) katsotaan usein käynnistäneen maailmanlaajuisen ympäristöliikkeen. Äänetön kevät toi julkiseen tietoisuuteen erityisesti DDT:n haittavaikutukset. Tämä johti DDT:n käytön kieltämiseen Yhdysvalloissa vuonna 1972.
Nuoruus ja opinnot

Rachel Carson syntyi vuonna 1907 pienellä perhemaatilalla Springdalessa Pennsylvaniassa. Hänen vanhempansa olivat Robert ja Maria Carson, ja hänellä oli kaksi vanhempaa sisarusta. Maria Carson opetti tyttärensä rakastamaan luontoa. Rachel sai äidiltään myös rohkaisua kirjoittamiseen, ja jo 11-vuotiaana hän voitti ensimmäiset kirjoituskilpailunsa.
Valmistuttuaan Parnassus High Schoolista Carson pääsi opiskelemaan Pittsburghissa toimineeseen Pennsylvanian naisten collegeen. Hän aloitti opintonsa vuonna 1925 ja suunnitteli uraa kirjailijana. Carsonin pääaine oli alkujaan englanti, mutta noin opintojen puolivälissä hän vaihtoi sen biologiaan.
Carson valmistui collegesta vuonna 1929, ja hän sai stipendin jatkaakseen opintojaan Johns Hopkinsin yliopistossa. Hän valmistui 1932 maisteriksi eläintieteestä.
Ura > Uran alku

Carson opetti seitsemänä kesänä Johns Hopkinsin yliopiston kesäkoulussa, ja vuonna 1931 hänestä tuli Marylandin yliopiston eläintieteen laitoksen työntekijä. Hän jatkoi samaan aikaan opintojaan Woods Holen meribiologian laboratoriossa. Carsonin taloudellinen tilanne oli ollut aina heikko, mutta se huononi vuonna 1932, kun hänen isänsä kuoli. Carson joutui huolehtimaan ikääntyvästä äidistään eikä pystynyt jatkamaan tohtoriopintojansa.
Carson sai 1935 osa-aikatyön Yhdysvaltain kalastusasian toimistossa, missä häntä pyydettiin käsikirjoittamaan merielämää käsitellyttä radiosarjaa Romance Under the Waters. Carson valittiin vuonna 1936 nuoremmaksi meribiologiksi. Hän oli toinen nainen, jonka kalastusasiainvirasto oli palkannut kokopäiväiseen ammattivirkaan.
Virastossa Carson työskenteli kaikenlaisten julkaisujen parissa keittokirjoista aina tieteellisiin aikakausjulkaisuihin saakka ja tuli tunnetuksi ehdottomasta kirjoituksien korkeatasoisuuden vaatimuksesta. Työn alkuaikana Scientific Inquiry -osaston johtaja (joka oli auttanut häntä työpaikan hankkimisessa) hylkäsi yhden Carsonin radiokäsikirjoituksen, koska se oli ”liian kaunokirjallinen”, mutta ehdotti että Carson lähettäisi sen The Atlantic Monthlyyn. Carsonin hämmästykseksi se hyväksyttiin ja julkaistiin nimellä Undersea (”merenalainen”) vuonna 1937. (Toisten lähteiden mukaan The Baltimore Sun -lehti ehdotti Atlantic Monthlylle julkaisemista – Carson oli hankkinut lisätuloja lehdelle kirjoittamistaan lyhyistä artikkeleista.) Vuonna 1937 Carsonin velvollisuudet sukuaan kohtaan kasvoivat hänen isosiskonsa kuoltua 40-vuotiaana ja hänen täytyi huolehtia kahdesta sisarentyttärestään.
Ura > Kirjajulkaisut

Kustannusosakeyhtiö Simon & Schuster kiinnostui Undersea-artikkelista ja otti Carsoniin yhteyttä ehdottaen että hän täydentäisi sen kirjaksi. Useiden vuosien iltatyön jälkeen Under the Sea-Wind julkaistiin vuonna 1941 ylistävin arvosteluin mutta ei onnistunut kaupallisesti – teoksella oli huono onni ilmestyä vain kuukausi ennen Yhdysvallat toiseen maailmansotaan liittävää Pearl Harborin hyökkäystä.
Carsonista tuli vuonna 1943 hiljattain uudelleenjärjestetyn Fish and Wildlife Servicen meribiologi. Virastossa hän julkaisi muun muassa useita virallisia tiedonantoja, jotka oli suunnattu yhdysvaltalaisille. ”Conservation in Action” -sarjassa käsiteltiin kansallisten luonnonsuojelualueiden lajistoa ja ekologiaa maallikoille ymmärrettävällä kielellä.
Carson kohosi vuonna 1949 Fish and Wildlife Servicen julkaisujen päätoimittajaksi. Hänen tehtäviinsä kuului erilaisten käsikirjoitusten arvioiminen, viraston kirjaston ja sen henkilökunnan valvominen, kongressin lausuntojen valmistaminen ja viraston henkilökunnan puheiden laatiminen.
Carson oli jo jonkin aikaa työskennellyt toisen kirjan parissa: 15 eri aikakauslehteä hylkäsi sen ennen kuin The New Yorker julkaisi vuonna 1951 osan siitä sarjamuodossa nimellä A Profile of the Sea. Muut osat julkaistiin pian Nature-julkaisussa ja Oxford University Press julkaisi sen kirjana nimellä The Sea Around Us (suomeksi Meren ihmeet). Kirja pysyi The New York Timesin bestsellerien listalla 81 viikkoa, siitä ilmestyi Valittujen palojen lyhennelmä, se voitti National Book Awardin ja Carsonille myönnettiin kaksi kunniatohtoriutta teoksen johdosta.
Menestyksen myötä Carsonin taloudellinen asema oli turvattu ja hän pystyi vuonna 1952 luopumaan työstään ja keskittymään kokopäiväiseen kirjoittamiseen. Carsonin kolmas kirja The Edge of the Sea ilmestyi vuonna 1956. Kirjasta tuli jälleen bestseller, se voitti uusia palkintoja ja siitä tehtiin Oscarin voittanut dokumenttifilmi – mikä harmitti suuresti Carsonia, jota kauhistutti elokuvan sensaatiohakuinen tyyli ja tosiasioiden vääristely. Hän sanoutuikin irti elokuvasta.
Toinen Carsonin 1940-luvulla huostassa olleista sisarentyttäristä kuoli vuoden 1957 alussa. Carson adoptoi sisarentyttären pojan ja huolehti tätä lähes 90-vuotiaan äitinsä lisäksi. Carson muutti pojan kanssa Marylandin Silver Springiin. Tämä ympäristö tuli olemaan ratkaisevassa asemassa hänen seuraavan aiheensa valinnassa.
Ura > Äänetön kevät

Carsonin neljäs, viimeiseksi jäänyt kirja Äänetön kevät oli lopulta hänen vaikutusvaltaisin teoksensa. Se julkaistiin vuonna 1962, ja siinä Carson dokumentoi tarkasti torjunta-aineiden vaikutuksen ekosysteemissä.
Carson oli kiinnostunut torjunta-aineiden vaaroista jo työskennellessään Fish and Wildlife Servicelle. Hänen huolensa ympäristöstä kasvoi DDT:n käyttöönoton jälkeen 1945. Hänen työnsä Fish and Wildlife Servicellä antoi hänelle varhaisia tietoja DDT:n vaikutuksesta merielämään.
»Mitä enemmän sain tietää tuholaismyrkyistä sitä kauhistuneemmaksi tulin.»
hän kirjoitti myöhemmin, selostaen päätöstään ryhtyä suorittamaan tulevan teoksensa taustakartoitusta.
»Havaitsin, että minulle luonnontieteilijänä kaikkein tärkein oli uhattuna eikä mikään mitä tekisin voisi olla tärkeämpää.»
Äänettömän kevään neljä vuotta kestänyt kirjoitustyö alkoi kirjeellä, jonka oli lähettänyt ilmasta ruiskutetun DDT:n tuhoaman Massachusettsin lintujensuojelualueen valvoja. Kirjeessä pyydettiin Carsonia käyttämään vaikutusvaltaansa viranomaisiin nähden, jotta aloitettaisiin kasvinsuojeluaineiden käytön tutkimus. Carson päätti kuitenkin että olisi tehokkaampaa ottaa asia esille yleistajuisessa julkaisussa. Kustantajia ei asia kuitenkaan kiinnostanut ja lopulta hankkeesta syntyi kirja.
Kesken kirjoitustyön häneltä löydettiin rintasyöpä. Äänettömästä keväästä tuli hänen viimeinen merkittävä teoksensa. Kirja kohtasi laajaa vastustusta joidenkin tieteilijöiden ja kemianyhtiöiden taholta ja sen julkaiseminen yritettiin estää. Siitä tuli kuitenkin kansainvälinen menestys. Nimi Äänetön kevät viittaa siihen, että kasvinsuojeluaineiden myrkyttämät linnut eivät laula enää keväällä.
Kansainvälisesti tunnustettuna tutkijana Carson sai apua kuuluisilta biologeilta, kemisteiltä, patologeilta ja entomologeilta. Äänetön kevät oli yksityiskohtainen kasvinsuojeluaineiden (kuten dieldriini, toksafeeni, heptakloori ja DDT) liikakäytön historia.
Kuolema ja kunnianosoitukset

Carson kuoli 14. huhtikuuta 1964 56-vuotiaana rintasyöpään kotonaan Silver Springissä. Vuonna 1980 hänelle myönnettiin kuoleman jälkeen Yhdysvaltain korkein siviilikunniamerkki, Presidential Medal of Freedom.
Suomalaisen tähtitieteilijän Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä pikkuplaneetta 6572 Carson on nimetty Rachel Carsonin mukaan.
Suomennettuja teoksia

Meren ihmeet (1953)
Äänetön kevät (1963)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
rachelcarson.org. (englanniksi)
Rantanen, Kalevi: Rachel Carsonin kirja järisytti maailmaa (Arkistoitu – Internet Archive). Kemia 6/2012. (PDF)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef 
Rachel Carson ja Bob Hines tekemässä kenttätutkimusta.
Bey

Bey (turk. بك‎ “Beik”, alb. bej, bos. beg, arab. بيه‎ “Beyeh”, per. بیگ‎ “Beyg” tai بگ “Beg”) on turkkilainen päällikön titteli, joka perinteisesti kuluu pienten heimoyhteisöjen johtajille.
Historiallisesti monia Turkin sekä turkkilaisten kansojen ja Persian johtajia on kutsuttu arvonimillä bey, beg, bek, bay, baig tai beigh. Kaikilla niillä on sama merkitys: herra. Nykyaikana sanaa käytetään samaan tapaan kuin englannin mister.
Bey Osmanien valtakunnassa

Beyn merkitys vaihteli Osmanien valtakunnan 623-vuotisen historian aikana. Valtakunta sai alkunsa yhdessä Anatolian pienistä ruhtinaskunnista, beylikeissä, jotka olivat muodostuneet sinne seldžukien vallattua alueen Bysantilta. Osmania-suvun kantaisä Osman I oli kylänsä ja heimonsa bey, ja julisti Osmanien beylikin itsenäiseksi vuoden 1300 aikoihin. Alkuun bey merkitsi hallitsijaa ja heimopäällikköä, mutta sitä ruvettiin käyttämään laajemmin ja se annettiin arvonimeksi myös korkeille siviilivirkamiehille ja sotilaille, sekä korkea-arvoisten virkamiesten kuten paššojen pojille.
Beylerbeyi (myös Beglerbegi, suora käännös "päällikköjen päällikkö") tarkoitti osmanihallinnossa alkuun armeijan ylipäällikköä, mutta muuttui ajan myötä provinssien kuvernöörien arvonimeksi. Vuoteen 1923 mennessä beylerbeyi oli enää vain arvonimi ilman virkaa ja sen merkitys oli lähinnä juhlallinen.
Biafadat

Biafadat (myös beafadat) ovat atlanttista kieltä puhuva kansa Guinea-Bissaun kaakkoisosassa, Bissagossaarilla ja Guinean koillisosassa. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan heitä on Guinea-Bissaussa 50 543 henkeä eli 3,5 % maan väestöstä.
Kaabun mandinkojen alistamat biafadat muuttivat 1600–1700-lukujen orjakaupan seurauksena maan sisäosista rannikolle, jossa he nykyään muodostavat suurimman osan Quinaran alueen väestöstä. 1800-luvulla biafadat vastustivat menestyksekkäästi Futa Djallonin fulbejen hyökkäyksiä sekä Portugalin siirtomaavallan ”rauhoituskampanjoita”. Portugalilaiset alistivat biafadat lopullisesti vuosina 1907–1908.
Kulttuuriltaan biafadat ovat lähellä bissagoja, balanteja, mankanjoja ja pepelejä. He harjoittavat kalastusta, maanviljelyä, keräilyä ja karjanhoitoa. Perhe on suuri ja usein moniavioinen. Osa harjoittaa perinteistä uskontoa, osa on kristittyjä tai muslimeja.
Franz Schubert

| Franz Schubert |
| --- | --- |
 Wilhelm August Riederin maalaama Franz Schubertin muotokuva vuodelta 1875. Teos perustuu Riederin aiempaan akvarellityöhön vuodelta 1825.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1797 Himmelpfortgrund, Itävallan arkkiherttuakunta
Kuollut: 19. marraskuuta 1828 (31 vuotta) Wien, Itävallan keisarikunta
Ammatti:  säveltäjä, musiikinopettaja
Vanhemmat:  Isä: Franz Theodor Florian Schubert Äiti: Maria Elisabeth Katharina Schubert Vietz
Muusikko
Aktiivisena:  1810–1828
Tyylilajit:  liedit, sinfoniat, jousikvartetot, pianosonaatit ja muu kamari- ja pianomusiikki
Soittimet:  piano, viulu
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Franz Peter Schubert (31. tammikuuta 1797 Himmelpfortgrund, Itävallan arkkiherttuakunta – 19. marraskuuta 1828 Wien, Itävallan keisarikunta) oli itävaltalainen varhaisromanttinen säveltäjä. Häntä pidetään yhtenä musiikinhistorian suurimmista säveltäjistä. Schubert sävelsi kaikkia aikansa teostyyppejä, lukuun ottamatta konserttoja. Schubertin keskeisintä sävellystuotantoa edustavat liedit, sinfoniat, jousikvartetot, pianosonaatit ja muu kamari- ja pianomusiikki.
Elämä > Lapsuus

Schubert syntyi Himmelpfortgrundissa, Wienin esikaupungissa, tammikuussa 1797. Franzin isä oli Franz Theodor Florian Schubert ja äiti Maria Elisabeth Katharina Vietz. Schubertin perheen 15 lapsesta kymmenen kuoli jo lapsena. Eloon jäivät Franz Schubertin lisäksi pojat Ignaz, Ferdinand ja Karl sekä tytär Theresia. Isä antoi pojilleen varhaismusiikkikasvatusta. Schubert osoittautui pian poikkeuksellisen lahjakkaaksi.
Noin viisivuotiaana Franz Schubert otti viulutunteja isältään ja pianotunteja isoveljeltään. Vain seitsemän vanhana Schubert alkoi opiskella musiikkia arvostetun urkurin ja kapellimestarin Michael Holzerin johdolla. Schubert sai nyt soittaa paremmalla instrumentilla kuin kotonaan. Hän keskittyi pianoon ja viulunsoitto jäi taka-alalle. Opettajansa mukaan Schubertin oppitunnit olivat pikemminkin keskustelua ja oppilaan taitojen ihailemista, sillä kun Schubertille alkoi opettaa jotain, hän joko osasi sen jo tai oppi sen välittömästi.
Elämä > Nuoruus

11-vuotiaana Schubert haki arvostetun opettajan Antonio Salierin oppiin. Musiikkiopisto, johon Schubert pääsi, oli maan tärkeimpiä. Salierin kerrotaan lausuneen Schubertista kuultuaan tämän laulua: ”Itse Jumalan on täytynyt opettaa Schubertia!” Musiikkiopistossa Schubert sai lukuisia uusia ystäviä ja hän alkoi tutustua muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin teoksiin. Hän myös kiinnostui oopperamusiikista. Schubert lähti musiikkiopistosta 16-vuotiaana, sillä sen ankara kuri oli hänelle liikaa.
Schubert oli mahdollisesti säveltäjänä lapsinero, mutta sitä on vaikea arvioida, sillä monet hänen sävellyksistään ovat kadonneet. Musiikinteoriassa hänen sanotaan olleen täysosaava jo lapsena, mutta aikuisenakaan hänestä ei tullut soitinvirtuoosia, vaikka hän hallitsi viulun ja pianon soittoa. Varhaisin säilynyt teos on 13-vuotiaan Schubertin tekemä, ja tuleva mestari sävelsi ensimmäisen sinfoniateoksensa 16-vuotiaana. Näiden sävellysten laadun vuoksi on oletettavaa, että Schubertin ensimmäinen sävellys on tehty ennen 13 vuoden ikää. Schubert sävelsi ilmeisesti kirkkokuorolle 10-vuotiaana, mutta asiasta ei ole varmuutta. Varhaisia tiedossa olevia sävellyksiä ovat esimerkiksi 32-sivuinen fantasia kahdelle pianolle (sävelletty keväällä 1810). Sitä seurasivat pian toinen pianokappale, kvintetto-alkusoitto, jousikvartetto sekä lukuisia lauluja.
Kuultuaan nämä teokset Salieri alkoi opettaa Schubertille soiton lisäksi myös säveltämistä ja musiikinteoriaa. 1810-luvun alussa Franz Schubert sävelsi erityisesti kamarimusiikkia. Säveltäjällä oli mahdollisuus soittaa omia kamarimusiikkisävellyksiään kotona, sillä hänen perheessään kaikki olivat osaavia soittajia.