stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Never Say Die: Live in 1978
Kappaleet

Intro: Supertzar
Symptom Of The Universe
War Pigs
Snowblind
Never Say Die
Black Sabbath
Dirty Women
Drum Solo
Rock'n'Roll Doctor
Guitar Solo
Electric Funeral
Children Of The Grave
Paranoid
Muusikot

Ozzy Osbourne - laulu
Tony Iommi - kitara
Geezer Butler - basso
Bill Ward - rummut
Nina Taipale

Nina Taipale (s. 19. elokuuta 1988 Ylöjärvi) on suomalainen superpesispelaaja. Taipaleen kasvattaja seura on Ylöjärven Pallo ja nykyinen seura Manse PP. Hän on pelannut myös monta vuotta superpesistä Hämeenkyrön Räpsän ja Manse PP:n yhdistelmäjoukkueessa Mansen Räpsä. Taipaleen ulkopelipaikka on kakkosvahti ja sisäpelissä hänen roolinsa on kotiuttaja. Yleensä Taipale pelaa numerolla 4. Kaudella 2015 Taipale valittiin naisten superpesiksen Itä-Länsi-otteluun.
Saavutukset

Superpesiksen vuoden tulokas: 2014
Nina Tichman

Nina Tichman on yhdysvaltalaissyntyinen pianisti. Hänen ohjelmistonsa vaihtelee Girolamo Frescobaldin musiikista nykysäveltäjien teoksiin, joista monia hän on kantaesittänyt. Tichman on levyttänyt muun muassa Aaron Coplandin koko soolopianotuotannon ja Claude Debussyn kaikki pianosävellykset. Hänen levytyksiinsä kuuluvat myös tulkinnat Ludwig van Beethovenin kaikista pianotrioista.
Tichman on kuulunut Xyrion-trioon, jota hän oli vuonna 2001 mukana perustamassa Ida Bielerin ja Maria Kliegelin kanssa. Hän on keskittänyt uransa Eurooppaan voitettuaan Kansainvälisen Ferruccio Busoni -pianokilpailunn. Hän on voittanut myös useita muita palkintoja, kuten Berliinin Mendelssohn-palkinnon ja Casagrande-kilpailun ensimmäisen palkinnon Italiassa. Tichman valmistui Juilliard Schoolista, jossa hän voitti Eduard Steuermann -palkinnon. Vuonna 1993 Tichman sai nimityksen Kölnin musiikkikorkeakoulun pianonsoiton professoriksi. Hän on johtanut mestarikursseja Salzburgin Mozarteumissa, Amherst Collegessa ja Princetonin yliopistossa.
Tichman on esiintynyt muun muassa Pohjois-Amerikassa, Uudessa-Seelannissa, Saksassa, Espanjassa, Kreikassa, Turkissa, Israelissa, Meksikossa ja Kaukoidässä.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (saksaksi), (englanniksi)
Olavi J. Laine

Olavi Johannes (Olavi J.) Laine (29. heinäkuuta 1923 Nousiainen – 16. marraskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Suomen kommunistisen puolueen ja kansandemokraattisen liikkeen johtotehtävissä 1940-luvulta 1970-luvulle. Laine oli Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustaja (1966–1970) ja kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon (1951–?).
Viilaajana 1930-luvun lopusta lähtien työskennelleen Olavi J. Laineen poliittinen ura alkoi sotien jälkeen. Laineen organisatoriset kyvyt huomattiin tämän opiskellessa Sirola-opistossa ja hänestä tehtiin vuonna 1948 Suomen demokraattisen nuorisoliiton Helsingin piirijärjestön piiri- ja järjestösihteeri. Tätä seurasivat vuodet Suomen Rauhanpuolustajien järjestösihteerinä (1951–1956) ja Suomen demokratian pioneerien liiton pääsihteerinä (1956–1962). Hertta Kuusisen suosiossa ollut Laine valittiin syksyllä 1962 SKP:n Helsingin piirisihteeriksi. Ennen valintaansa Laine oli kritisoinut piirijärjestön tilaa ja edeltäjäänsä Rainer Virtasta voimakkain sanankääntein.
Vuonna 1966 Laine valittiin eduskuntaan ja SKP:n poliittiseen toimikuntaan. Hän putosi eduskunnasta vaaleissa 1970 ja jäi ulos poliittisesta toimikunnasta 1972. Vuodet 1970–1975 Laine työskenteli Tullihallituksen sosiaalipäällikkönä ja tämän jälkeen Helsingin kaupungin yhteistoimintapäällikkönä. Puolueensa "saarislaisiin" lukeutunut Laine toimi vuodesta 1972 SKP:n Helsingin piirin puheenjohtajana. Yhdessä piirisihteeri Oiva Björkbackan kanssa hän piti järjestöä enemmistön käsissä opposition pyrkiessä vahvistamaan asemiaan.
Aiheesta muualla

.aspx Olavi J. Laine Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Neuvostoliiton naisten koripallomaajoukkue

Neuvostoliiton naisten koripallomaajoukkue edusti Neuvostoliittoa koripallon naisten maajoukkuekilpailuissa.
Neuvostoliitto osallistui koripallon naisten arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Unkarin EM-kilpailuissa 1950, jolloin se voitti ensimmäisen kaikkiaan 21 Euroopan-mestaruudestaan. Ainoastaan kerran, Puolan kisoissa 1958, joukkue jäi ilman Euroopan-mestaruutta hävittyään ratkaisevassa ottelussa Bulgarialle 51–54. Joukkue voitti myös kuusi maailmanmestaruutta ja kolme olympiakultaa, joista viimeisen Itsenäisten valtioiden yhteisön nimellä Barcelonassa 1992. Virallisesti koko tämän vuoden 1992 olympiajoukkueen nimi oli Yhdistynyt joukkue (engl. Unified Team).
Neuvostoliitto voitti olympiakultaa Montrealissa 1976, jolloin naisten koripallo oli ensimmäistä kertaa olympiaohjelmassa. Se oli paras kuuden joukkueen sarjassa voitettuaan kaikki ottelunsa korisuhteella 504–346. Moskovassa 1980 Neuvostoliitto voitti loppuottelussa Bulgarian 104–73. Soulissa 1988 Neuvostoliitto hävisi välieräottelussa Yhdysvalloille 88–102 ennen kuin kukisti pronssiottelussa Australian 68–53. Barcelonassa IVY voitti loppuottelussa Kiinan 76–66.
Olympialaiset

1976 : kultaa
1980 : kultaa
1984 : ei osallistunut
1988 : pronssia
1992 : kultaa (IVY:n nimellä; viralliselta nimeltään Yhdistynyt joukkue, engl. Unified Team)
Maailmanmestaruuskilpailut

1953 : ei osallistunut
1957 : hopeaa
1959 : kultaa
1964 : kultaa
1967 : kultaa
1971 : kultaa
1975 : kultaa
1979 : ei osallistunut
1983 : kultaa
1986 : hopeaa
1990 : viides
Euroopan-mestaruuskilpailut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1938 : ei osallistunut  1950 : kultaa  1952 : kultaa  1954 : kultaa  1956 : kultaa  1958 : hopeaa  1960 : kultaa  1962 : kultaa  1964 : kultaa  1966 : kultaa  1968 : kultaa  1970 : kultaa |   |  1972 : kultaa  1974 : kultaa  1976 : kultaa  1978 : kultaa  1980 : kultaa  1981 : kultaa  1983 : kultaa  1985 : kultaa  1987 : kultaa  1989 : kultaa  1991 : kultaa |
Neuvostoliiton maatalous

Tämä artikkeli käsittelee Neuvostoliiton maataloutta eli vuosia 1922–1991. Neuvostomaataloutta luonnehtivat valtiontilat eli sovhoosit ja yhteisomisteiset osuuskunnat eli kolhoosit. Stalin aloitti maatalouden pakkokollektivisoinnin elokuussa 1929 ja sosialisoi talonpojilta maan, koneet, karjan ja viljavarastot vuoteen 1937 mennessä. Karjatalous oli Neuvostoliitossa erityisen huomion kohteena, sillä lihan, munien ja maidon tuotanto oli näkyvä tapa nostaa väestön elintasoa.
Historia

Leninin aikana 1918 oli alettu perustaa valtiontiloja eli sovhooseja ja myöhemmin myös yhteisomisteisia osuuskuntia eli kolhooseja.
Stalin aloitti maatalouden pakkokollektivisoinnin elokuussa 1929 ja sosialisoi talonpojilta maan, koneet, karjan ja viljavarastot vuoteen 1937 mennessä, minkä seurauksena arviolta seitsemän miljoonaa ihmistä kuoli nälkään. Kapinoivat talonpojat surmasivat omista eläimistään kaksi kolmannesta ennen pakko-ottoa.
Kolhooseissa viljelijöiden tulot jäivät alhaisemmiksi muun muassa siksi, että ne olivat huonommin varusteltuja ja valtio määräsi niille vähemmän kannattavia tuotantosuuntia. Vuosina 1986–1988 päätettiin kuitenkin vähitellen luopua sovhooseista. Lisäksi 2–3 prosenttia maasta oli yksityisinä tiloina, yleensä yksittäisen perheen puolen hehtaarin omana maana. Nämä kolme prosenttia maasta tuottivat 1980-luvulla yli neljänneksen maataloustuotannosta, jopa 66 prosenttia perunoista ja 30 prosenttia lihasta ja maidosta.
Hyvistä luonnonoloista huolimatta maa joutui tuomaan osan ruoastaan, mutta Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter kielsi 4. tammikuuta 1980 viljan viennin Neuvostoliittoon vastatoimena Neuvostoliiton hyökkäykselle Afganistaniin 1979.
Alueiden tuottavuus

Neuvostoliiton viljavimmat maa-alueet sijaitsivat maan länsiosassa Valko-Venäjällä, Ukrainassa ja Etelä-Venäjällä. Näiden alueiden pohjoispuolella alkoi havumetsävyöhyke, jonka pohjoispuolella oli hedelmätöntä jänkää. Alueen itäpuolella maasto muuttui hiljalleen arosta puoliaavikoksi ja lopulta aavikoksi. Nämä alueet vaativat kastelua maanviljelyn mahdollistamiseksi. Parhaat maatalousmaat sijaitsivat siis lehtimetsävyöhykkeellä ja erityisesti entisillä aroilla, joiden mustamulta oli viljavuudeltaan samaa luokkaa kuin Yhdysvaltojen Keskilännessä. Kaspianmeren ja Mustanmeren rannikoilla oli pieniä nahkealehtisten kasvien alueita, jotka soveltuivat hedelmänviljelyyn.
Toteutuminen

Neuvostoliiton maatalous toteutui yhteisomisteisilla tiloilla, jotka olivat joko osuuskuntamuotoisia kolhooseja tai valtio-omisteisia sovhooseja. Sovhooseissa maatyöläiset saivat teollisuustyöläisten tapaan palkkaa ja nauttivat samantapaisista sosiaalieduista. Yleensä sovhoosit olivat erikoistuneet tiettyyn tuotantoalaan ja niiden koneet ja lannoitteet olivat parempilaatuisia. Kolhoosit olivat muodollisesti maatyöläisten omistuksessa ja niillä oli oikeus myydä tuotantokiintiöt ylittävä osuus elintarvikemarkkinoilla. Maatyöläisten elintason kolhoosissa määräsi kolhoosin taloudellinen tilanne. Lisäksi jokaisella maatyöläistaloudella oli yleensä noin puolen hehtaarin alue omaa henkilökohtaista viljelyään ja pienkarjaansa varten. Vaikka näiden alueiden pinta-ala oli kokonaisuuteen verrattuna vähäinen, ne tuottivat erittäin suuren osan Neuvostoliiton maataloustuotannosta.
Viljely

Juuresten ja vihannesten viljely oli tavanomaista Neuvostoliiton Euroopan puoleisissa osissa. Tärkeitä kasveja olivat peruna, kaali, lanttu, nauris ja sipuli. Maan loppuaikoina kasvihuoneiden laajamittainen rakennustyö mahdollisti sen, että asutuskeskuksissa oli useimmiten saatavilla myös tomaattia ja kurkkua ympäri vuoden. Sokerijuurikasta, puuvillaa, auringonkukkaa ja muita teollisia raaka-ainekasveja viljeltiin puoliaavikoilla keinokastelun turvin. Toisen maailmansodan jälkeen hampun ja pellavan viljely taantui hiljalleen näiden kasvien viljelyalueilla Kaukasuksella ja Baltiassa. Georgia oli teenviljelyn keskus, kun taas Moldova vastasi suurimman osan yleisliittolaisesta hedelmätuotannosta. Tupakkaa kasvatettiin pääosin Etelä-Venäjällä ja Kaukasuksella, mutta Neuvostoliitto joutui silti tuomaan suuren osan kuluttamastaan tupakasta.
Karjatalous

Karjatalous oli Neuvostoliitossa erityisen huomion kohteena, sillä lihan, munien ja maidon tuotanto oli näkyvä tapa nostaa väestön elintasoa. Osasta tuotantoa vastasivat kolhoosi–sovhoosi-järjestelmän ulkopuoliset teollisuusmaiset erityislaitokset, jotka tuottivat suurimman osan munista ja kananlihasta. Karjatalous oli myös varsinaisen maatalousalueen ulkopuolella tärkein maatalouden muoto. Se ei kuitenkaan ollut erityisen tuottavaa. Esimerkiksi Suomessa lypsykarjan tuottavuus oli noin kaksinkertainen verrattuna Neuvostoliiton keskiarvoon. Eräänä ongelmana oli väkirehun puute, jota puuvillan- ja auringonkukansiementen syöttäminen ei riittänyt korvaamaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neuvostoliiton maatalous Wikimedia Commonsissa
https://www.ucis.pitt.edu/nceeer/1988-800-15-Dando.pdf SOVIET AGRICULTURE TODAY: INSIGHTS, ANALYSES, AND COMMENTARY. William A. Dando ja James D. Schlichting. Department of Geography, University of North Dakota. 1988.
Juutalainen kolhoosi Ukrainassa 1930-luvulla.
Neuvostoliittolainen maatalousaiheinen postimerkki vuodelta 1971.
Naisten Suomi–Ruotsi-yleisurheilumaaottelu 1970

Vuoden 1970 naisten Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Helsingissä Helsingin Olympiastadionilla 5. ja 6. syyskuuta.
Tulokset

| Lopputulokset | pisteet |
| --- | --- |
Suomi: 53
Ruotsi: 82
| Laji | 1>  | 2>  | 3>  | 4>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | K. Lundgren (R) 11,8 s | M-L. Strandvall (S) 11,8 s | M. Eklund (S) 12,0 s | E. Randerz (R) 12,2 s |
| 200 m | K. Lundberg (R) 23,7 s | M-L. Strandvall (S) 24,2 s | E. Randerz (R) 24,2 s | M. Eklund (S) 24,3 s |
| 400 m | L. Malmstrom (R) 55,1 s | B. Larsson (R) 55,6 s | R. Hagman (S) 56,7 s | R. Lindfors (S) 57,2 s |
| 800 m | A-M. Nenzell (R) 2.09,2 min.s | E. Östberg (R) 2.11,7 min.s | S. Tyynelä (S) 2.12,2 min.s | A. Virkberg (S) 2.12,5 min.s |
| 1500 m | A-M. Nenzell (R) 4.28,8 min.s | L. Engstrom (R) 4.34,5 min.s | P. Vihonen (S) 4.41,3 min.s | I. Pettinen (S) 4.52,6 min.s |
| 100 m aidat | G. Olsson (R) 13,9 s | S. Norrlund (S) 14,1 s | I. Arvidsson (R) 14,2 s | R-L. Ketamo (S) 15,5 s |
| 4 x 100 m viesti | Ruotsi (Larsson, Olsson, Lundgren, Randerz) 45,9 s | Suomi (Laavi, Strandvall, Hagman, Eklund) 47,0 s |  |  |
| 4 x 400 m viesti | Ruotsi (Östberg, Nilsson, Malmstrom, Lundgren) 3.41,4 min.s | Suomi (Eklund, Lindfors, Hagman, Strandvall) 3.42,6 min.s |  |  |
| Pituus | B. Larsson (R) 612 cm | P. Helenius (S) 612 cm | A. Olsson (R) 607 cm | S. Niiranen (S) 591 cm |
| Korkeus | M. Berqvist (R) 167 cm | S. Yilman (R) 161 cm | G. Nordlund (S) 161 cm | E. Kelo (S) 158 cm |
| Kiekko | M. Kuuluvainen (S) 48,28 m | V. Freivald (R) 44,26 m | M-L. Karttunen (S) 43,34 m | E. Alen-Malm (R) 42,18 m |
| Keihäs | A. Kotilainen (S) 51,28 m | M. Carell (R) 48,80 m | K. Launela (S) 47,54 m | Å. Westman (R) 41,48 m |
| Kuula | C. Barck (S) 14,79 m | G-B. Flink (R) 13,89 m | B. Johansson (R) 13,86 m | M. Kuuluvainen (S) 13,51 m |
Lisätietoa:

lajeissa pisteet 5, 3, 2, 1 ja viestissä pisteet 5, 2
200 m:n juoksussa Lundbergin voittoaika oli uusi Ruotsin ennätys
Pituushypyssä Helenius sivusi pisimmällä hypyllään Suomen ennätystä. Larssonin toiseksi pisin hyppy oli 608 cm ja Heleniuksella 606 cm vastaavasti.
Tasavallan Presidentin maljoilla palkittiin ruotsalaisista Lundgren ja suomalaisista Helenius
Lähteet:

Helsingin Sanomat 6.9. ja 7.9. v. 1970
Nick Offerman

Nick Offerman vuonna 2013
Nick Offerman (s. 26. kesäkuuta 1970 Joliet, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Ron Swansonin roolistaan komediasarjassa Puisto-osasto (2009–2015). Vuonna 2016 hän näytteli Richard “Dick” McDonaldia elokuvassa The Founder. Vuonna 2024 Offerman palkittiin Primetime Emmyllä roolistaan televisiosarjassa The Last of Us.
Offerman on ollut naimisissa näyttelijä Megan Mullallyn kanssa syyskuusta 2003 lähtien. Näyttelijätyön lisäksi Offerman toimii puuseppänä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Nick Nieland

| Mitalit> Maa:  Englanti.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Mitalit> Maa:  Englanti.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Mitalit> Maa:  Englanti.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Maa:  Englanti> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Melbourne 2006 | keihäänheitto |  |
Nicholas ”Nick” Nieland (s. 31. tammikuuta 1972 Truro) on brittiläinen keihäänheittäjä. Nielandin ennätys on vuonna 2000 Birminghamissa heitetty 85,09. Nieland on 190 senttimetriä pitkä ja painaa 100 kilogrammaa.
Nieland on osallistunut urallaan kolmiin kesäolympialaisiin, joissa hän on parhaimmillaan ollut 13. eli ensimmäinen karsiutuja finaalista vuonna 2000 Sydneyssä. MM-kilpailuihin Nieland on osallistunut neljä ja EM-kilpailuihin kaksi kertaa.
Nieland voitti vuonna 2006 kultaa Kansainyhteisön kisoista Melbournesta Englannin väreissä. Hänen voittoheittonsa kantoi tuolloin 80,10 metriä.
Käännös suomeksi
Nanni Loy

Nanni Loy vuonna 1966.
Nanni Loy (23. lokakuuta 1925 – 21. elokuuta 1995) oli italialainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hänen töidensä joukossa ovat Nokkelat pankkirosvot (1959), Sankareiden päivä (1962) ja Scugnizzi (1989).
Loy oli ehdolla Oscar-palkinnon, Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun ja kahden David di Donatello -palkinnon saajaksi. Hän voittikin useamman elokuvapalkinnon.
Aiheesta muualla

Nanni Loy Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nimet marmoritaulussa

| Nimet marmoritaulussa> Nimed marmortahvlil |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Elmo Nüganen
Käsikirjoittaja:  Elmo Nüganen Kristian Taska
Perustuu:  Albert Kivikasin romaaniin Nimet marmoritaulussa (1936)
Tuottaja:  Kristian Taska ja Ilkka Matila
Säveltäjä:  Margo Kõlar
Kuvaaja:  Sergei Astahov
Leikkaaja:  Jukka Nykänen
Pääosat:  Priit Võigemast Indrek Sammul Hele Kõre
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Viro Suomi
Tuotantoyhtiö:  Taska Productions ja MRP Matila Röhr Productions
Ensi-ilta:  1. lokakuuta 2002 (Viro) 1. marraskuuta 2002 (Suomi)
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  viro
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nimet marmoritaulussa (Nimed marmortahvlil) on Elmo Nügasen ohjaama virolainen sotaelokuva, joka valmistui vuonna 2002. Elokuva perustuu Albert Kivikasin vuonna 1936 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin. Nimet marmoritaulussa oli valmistuessaan kaikkien aikojen kallein virolainen elokuva.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Viron vapaussodan aikaan 1919.
Juoni

Rauhanomaisista puheista huolimatta Neuvosto-Venäjän armeija hyökkää Viroon, ja maan hallitus julistaa kaikkia koskevan liikekannallepanon. Köyhän perheen poika Henn Ahas empii sotaan lähtöä, sillä hän ei tiedä, seuratako veljeään punakaartilaisten puolelle vai liittyisikö koulutovereiden rinnalle hallituksen joukkoihin.
Ahas ei liity kumpaankaan, ja myöhemmin punakaartilaisten joukot vangitsevat hänet. Ahas kohtaa nuoren porvaristytön Martan. Suomalainen upseeri Sulo Kallio, joka pyrkii hallituksen joukkoihin, vapauttaa Ahasin ja Martan, ja he lähtevät pakoon. Pakomatkalla Ahasin on valittava, kenen puolella hän taistelee.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Priit Võigemast  | … |  Henn Ahas   |
|  Hele Kõre  | … |  Marta   |
|  Indrek Sammul  | … |  Ants Ahas   |
|  Alo Kõrve  | … |  Käsper   |
|  Bert Raudsep  | … |  Käämer   |
|  Ott Aardam  | … |  Kohlapuu   |
|  Karol Kuntsel  | … |  Martinson   |
|  Anti Reinthal  | … |  Tääker   |
|  Ott Sepp  | … |  Mugur   |
|  Mart Toome  | … |  Miljan   |
|  Argo Aadli  | … |  Konsap   |
|  Peter Franzén  | … |  Sulo Kallio   |
|  Jaan Tätte  | … |  kapteeni   |
|  Hannes Kaljujärv  | … |  Salgajuht   |
|  Guido Kangur  | … |  Karakull   |
|  Martin Veinmann  | … |  pataljoonan komentaja (Karl Einbund)   |
Aiheesta muualla

Elokuvan virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi)
Olavi Jalkanen

Onni Olavi Jalkanen (1918 Savonlinna – 17. helmikuuta 1982) oli suomalainen taidemaalari, graafikko ja opettaja.
Jalkanen opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1936–1937 ja Vapaassa Taidekoulussa 1937–1938. Hänen taiteilijandebyyttinsä tapahtui 1945. Jalkanen osallistui Nuorten näyttelyyn vuonna 1945 ja Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton näyttelyyn vuonna 1958. Ulkomailla hän oli mukana Rauman taiteen näyttelyssä Gävlessä 1947 sekä Porin taiteen näyttelyssä Bremenissä ja Bremerhavenissa 1971. Jalkanen toimi opettajana oppikoulussa 1964–1966 ja vuodesta 1966 alkaen Porin kauppaoppilaitoksessa ja Porin taidekoulussa. Jalkanen tunnettiin lähinnä muotokuvamaalarina, mutta hän oli myös graafikko joka teki muun muassa Porin Päivä -julisteita.
Taidekriitikko Erkki Linnala on todennut Jalkasesta muotokuvamaalarina, että vaikka tämä ikuisti kuvattavansa näennäisen vaivattomasti, oli työskentely mallin kanssa pitkällinen prosessi. Jalkaselle ei riittänyt pelkkä näköisyys, vaan muotokuvan tuli ilmentää kuvattavan koko persoonaa. Huoli teoksen onnistumisesta oli läsnä koko maalaustapahtuman ajan. Se oli henkisesti raskasta jättäen jälkensä taiteilijan terveyteen. Linnalan mukaan Jalkasella oli kyky oivaltaa ja hahmottaa nopeasti muotoja, mikä ilmeni muun muassa niukoin vedoin maalatuissa akvarelleissa .
Jalkanen on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.
Teoksia

Porin kolmivaihekehitys : seinämaalaus, Porin kauppaoppilaitos 1959
Kauppaa leikkivät lapset, Porin Kesko 1964
Palkinnot

Porin kaupungin taidepalkinto 1976
Olavi Rintala

Olavi Rintala oli Suomen Vapaakirkon kirkkokunnanjohtaja vuosina 2001–2009. Hän jäi eläkkeelle heinäkuussa 2009, jolloin toimessa jatkoi Hannu Vuorinen.
Nord-Adler (1811)

| Nord-Adler |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arkangeli
Kölinlasku:  20. marraskuuta 1809
Laskettu vesille:  9. toukokuuta 1811
Poistui palveluskäytöstä:  myyty Espanjalle 1818
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 897,2 t
Pituus:  54,25 m (köli)
Leveys:  14,63 m
Syväys:  5,87 m
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi: 28 x 36 naulan lyhyttä tykkiä ylempi tykkikansi: 30 x 24 naulan lyhyttä tykkiä puoli- ja etukansi: 18 x 8 naulan tykkiä
Nord-Adler (ven. Норд-Адлер) oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1811 vesillelaskettu kaksikantinen 74-tykkinen Selafail-luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Arkangelista, missä köli laskettiin 20. marraskuuta 1809. Alus laskettiin vesille 9. toukokuuta 1811.
Palvelus

Alus lähti 11. elokuuta 1812 Arkangelista vara-amiraali Crownin lippulaivana. Syyskuussa 1812 se menetti Shetlannin edustalla mastojen huiput nelipäiväisessä myrskyssä. Alus saapui 9. lokakuuta 1812 Suomenlinnaan, jolloin aluksella oli 219 miestä menettänyt henkensä keripukin vuoksi. Alus lähti 28. lokakuuta Suomenlinnasta ja saapui Sheernessiin 29. marraskuuta 1812. Se lähti 25. toukokuuta 1814 Sheernessistä laivueen mukana. Alus vastaanotti 27. toukokuuta Cherbourgissa kotimaahan kuljetettavaksi Venäjän kaartin sotilaita. Se saapui 8. heinäkuuta Kronstadtiin. Alus risteili 1817 Itämerellä ja kuljetti joukkoja Tallinnasta Suomenlinnaan.
Palvelus > España

Alus lähti 28. syyskuuta 1817 Kronstadtista viiden linjalaivan ja kolmen fregatin osastossa Espanjaan. Se saapui 10. joulukuuta Britteinsaarille Dealiin ja 21. joulukuuta Portsmouthiin, missä osaston alukset täydensivät varastojaan ja korjasivat vaurioita. Osasto jatkoi 4. helmikuuta 1818 matkaansa Cádiziin, jonne saavuttiin 21. helmikuuta. Kontra-amiraali Muller luovutti 27. helmikuuta aluksen virallisesti Espanjalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä España..
Huhtikuussa 1918 alus siirrettiin Cádizissa reserviin. Se liitettiin 1819 Cádizissa Mourelle de la Rúan laivueeseen. Aluksella oli 30. kesäkuuta 1818 Cádizissa ainoastaan 208 miestä, minkä lisäksi pääosa aluksen varusteista ja varastoista oli siirretty muille aluksille. Alus poistettiin 1821 palveluksesta La Carracassa ja asetettiin myytäväksi 13. joulukuuta 1822 Cádizissa.
Nick Miller

| Mitalit> Maa:  Englanti.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Mitalit> Maa:  Englanti.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Mitalit> Maa:  Englanti.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Maa:  Englanti> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Gold Coast 2018 | moukarinheitto |  |
|  Kultaa | Birmingham 2022 | moukarinheitto |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2014 | moukarinheitto |  |
Nicholas ”Nick” Miller (s. 1. toukokuuta 1993 Carlisle, Cumbria) on brittiläinen moukarinheittäjä.
Glasgow’n Kansainyhteisön kisoissa 2014 Miller saavutti hopeaa tuloksella 72,99. Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden Superliigassa 2015 hän oli toinen heitettyään 75,91. Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa Miller voitti kultaa. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Miller oli 11:s ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017 kuudes. Hän voitti kultaa  Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 Britannian ennätystuloksella 80,26. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän oli kymmenes. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 75,31.  Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli kuudes tuloksella 78,15. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 11:nneksi tuloksella 73,74. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kultaa tuloksella 76,43. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän oli kahdeksas.
Miller on opiskellut Oklahoman osavaltionyliopistossa Yhdysvalloissa.
Miller on heittänyt painoa parhaimmillaan 23,07 metriä.
Henkilökohtaiset ennätykset

moukarinheitto: 80,26 m (Gold Coast 2018)