stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – miesten 50 kilometrin kävely

| Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 > Ratalajit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m |   | miehet |   | naiset |
| 200 m |  | miehet |  | naiset |
| 400 m |  | miehet |  |  |
| 800 m |  | miehet |  |  |
| 1 500 m |  | miehet |  |  |
| 5 000 m |  | miehet |  |  |
| 10 000 m |  | miehet |  |  |
| 80 m aidat |  |  |  | naiset |
| 110 m aidat |  | miehet |  |  |
| 400 m aidat |  | miehet |  |  |
| 3000 m esteet |  | miehet |  |  |
| 4 x 100 m viesti |  | miehet |  | naiset |
| 4 x 400 m viesti |  | miehet |  |  |
Maraton ja kävelyt
| Maraton |  | miehet |  |  |
| 10 km kävely |  | miehet |  |  |
| 50 km kävely |  | miehet |  |  |
Kenttälajit
| Pituushyppy |  | miehet |  | naiset |
| Kolmiloikka |  | miehet |  |  |
| Korkeushyppy |  | miehet |  | naiset |
| Seiväshyppy |  | miehet |  |  |
| Kuulantyöntö |  | miehet |  | naiset |
| Kiekonheitto |  | miehet |  | naiset |
| Keihäänheitto |  | miehet |  | naiset |
| Moukarinheitto |  | miehet |  |  |
Ottelut
| Kymmenottelu |  | miehet |  |  |
Helsingin olympiakisojen miesten 50 kilometrin kävelyyn osallistui 31 urheilijaa edustaen 16 kansallisuutta. Kilpailu käytiin 21. heinäkuuta. Vuoden 1936 olympiavoittaja Harold Whitlock käveli sijalle 11.
Lopputulokset

| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Giuseppe Dordoni |  Italia | 4.28.07,8 |
| 2 | Josef Doležal |  Tšekkoslovakia | 4.30.17,8 |
| 3 | Antal Róka |  Unkari | 4.31.27,2 |
| 4 | George Whitlock |  Iso-Britannia | 4.32.21,0 |
| 5 | Sergei Lobastov |  Neuvostoliitto | 4.32.34,2 |
| 6 | Vladimir Utsov |  Neuvostoliitto | 4.32.51,6 |
| 7 | Dumitru Paraschivescu |  Romania | 4.41.05,2 |
| 8 | Ion Baboe |  Romania | 4.41.52,8 |
| 9 | John Ljunggren |  Ruotsi | 4.43.45,2 |
| 10 | Giuseppe Kressevich |  Italia | 4.44.30,2 |
| 11 | Harold Whitlock |  Iso-Britannia | 4.45.12,6 |
| 12 | Sándor László |  Unkari | 4.45.55,8 |
| 13 | Rudolf Lüttke |  Saksa | 4.47.28,6 |
| 14 | Pekka Viljanen |  Suomi | 4.49.16,4 |
| 15 | Donald Tunbridge |  Iso-Britannia | 4.50.40,4 |
| 16 | Raymond Lesage |  Ranska | 4.52.37,8 |
| 17 | Edgar Bruun |  Norja | 4.52.48,4 |
| 18 | Claude Hubert |  Ranska | 4.55.28,2 |
| 19 | Salvatore Cascino |  Italia | 4.56.46,2 |
| 20 | Svend Kristensen |  Tanska | 4.57.35,8 |
| 21 | Jean Strunc |  Ranska | 4.59.08,2 |
| 22 | Adolph Weinacker |  Yhdysvallat | 5.01.00,4 |
| 23 | Pavel Kasankov |  Neuvostoliitto | 5.02.37,8 |
| 24 | Gilbert Marquis |  Sveitsi | 5.02.56,2 |
| 25 | Harry Hayward |  Kanada | 5.04.40,4 |
| 26 | René Charriére |  Sveitsi | 5.08.59,0 |
| 27 | Gerhard Winther |  Norja | 5.11.40,2 |
| 28 | Åke Söderlund |  Ruotsi | 5.30.56,6 |
| - | Guillermo Weller |  Argentiina | DNF |
| - | John Deni |  Yhdysvallat | DNF |
| - | Leo Sjogren |  Yhdysvallat | DNF |
William T. Keeton

William Tinsley Keeton (3. helmikuuta 1933 − 17. elokuuta 1980) oli yhdysvaltalainen biologi ja lintutieteilijä.
William Keetonin vanhemmat olivat William Ivie Keeton ja Doris Tinsley Keeton. Hän vietti lapsuutensa Lynchburgissa, Virginiassa. Ollessaan yhdeksänvuotias Keeton toi kotiinsa ensimmäisen kyyhkynsä, ja vuotta myöhemmin hän kavereineen rakensi kyyhkyslakan. Myös hänen vanhempansa innostuivat kyyhkyjen kasvattamisesta ja auttoivat poikia. Valmistuttuaan lukiosta Keeton lähti opiskelemaan Chicagon yliopistoon, josta hän valmistuttuaan jatkoi opintojaan hyönteistutkimuksen parissa Virginian polyteknillisessä instituutissa. Täällä hän tutustui Barbara Orcuttiin, ja heidät vihittiin kesällä 1958.
Väitöstutkimustaan varten Keeton siirtyi Cornellin yliopistoon, jonka entomologian laitokselta hän sai viran valmistuttuaan tohtoriksi 1958. Vuotta myöhemmin hän ryhtyi vetämään biologian kursseja, joista vuosien mittaan tuli hyvin suosittuja, ja joiden luennoista hän painatti monisteet, joita luettiin laajalti. Varhaisina tutkijan vuosinaan Keeton erikoistui tuhatjalkaisiin ja hänestä tuli tutkimusalan auktoriteetti. 1960-luvun alkupuolella hän kiinnostui lintujen, ja etenkin tuttujen kirjekyyhkyjen, suunnistautumisesta. Vuonna 1965 Keeton nimitettiin Cornellin uuden Neurobiologian ja käyttäytymistieteiden laitoksen tutkijaksi. Välittömästi hän aloitti kyyhkyjen suunnistautumistutkimuksen. Yliopisto rakennutti kyyhkyslakan ja Keeton hankki pienen lisääntymiskelpoisen kyyhkyparven, sekä aloitti uraauurtavan tutkimuksensa.
Keeton toimi vierailevana tutkijana Max Planck -instituutissa ja Konstanzin yliopistossa Saksassa. Juuri ennen menehtymistään sydänkohtaukseen Keeton valittiin American Ornithologists' Unionin jäseneksi.
William Temple

William Temple on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
William Temple (1628–1699), brittiläinen poliitikko ja kirjailija
William Temple (1881–1944), brittiläinen piispa
William Frederick Temple (1914–1989), brittiläinen tieteiskirjailija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”William Temple”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tuulivoima Kiinassa

Tuulivoima Kiinassa kertoo tuulivoimaan liittyvistä seikoista Kiinassa. Kiinan tuulivoimapotentiaali on maalla 250 GW ja merellä 750 GW. Kiinan tavoite on 5 GW v. 2010 ja 30 GW tuulivoimaa v. 2020. 30 GW on vain pieni osa arvioidusta 1000 GW:n sähkönkulutuksesta vuonna 2020. Kiinan odotetaan ylittävän tavoitteensa 24 GW:lla vuonna 2020.
Kapasiteetti

| Tuulivoima Kiinassa (MW)> Vuosi | Tuulivoima Kiinassa (MW)> Asennus | Tuulivoima Kiinassa (MW)> Yhteensä |
| --- | --- | --- |
| 2001 | 56 | 402 |
| 2002 | 67 | 469 |
| 2003 | 98 | 567 |
| 2004 | 197 | 764 |
| 2005 | 496 | 1 260 |
| 2006 | 1 347 | 2 604 |
| 2007 | 3 449 | 6 050 |
| 2008 | 6 054 | 12 104 |
| 2009 | 13 000 | 25 104 |
Kiinan tuulivoimakapasiteetti vuoden 2016 lopussa oli maailman suurin, 168 690 MW.
Vuonna 2009 kapasiteetti oli noin 25 000 MW ja 2 600 MW vuonna 2006. Kapasiteetissa Kiina oli vuonna 2007 viides Saksan, USA:n, Espanjan ja Intian jälkeen ja kolmas vuonna 2009 USA:n ja Saksan jälkeen. Kiinaan tehtiin eniten tuulivoimalisäystä vuonna 2009 (13 000 MW). Ensimmäinen kiinalainen tuulipuisto perustettiin vuonna 1986. Suurin osa tuulivoimaprojekteista on köyhillä syrjäisillä seuduilla, jossa ne hyödyttävät paikallista taloutta.
Alueittain tuulivoimaa oli eniten vuonna 2007 sisä Mongoliassa (1563 MW).
Yritykset

Ulkomaiset yritykset Vestas, Gamesa, Suzlon, Acciona ja GE Energy perustivat Kiinaan tuulivoiman tuotantotehtaan 2005. Vuonna 2005 perustettiin kaksi uutta kiinalaista turbiinien valmistajaa: Harbin Electric Machinery ja Dongfang Steam Turbine Works. Yhteensä neljä kiinalaista valmistajaa vastasi 29 %:sta Kiinan uusista asennuksista (2005).
Kiinan tuulivoiman tuotantokapasiteetti vuonna 2008 oli 8 GW. Vuoden 2010 tuotannoksi on ennustettu 12 GW. Kiinalaisyrityksiin sisältyy Goldwind, Sinovel, Dongfang, Windey ja Sewind.
Tuki

Kiinassa 90 % tuulivoimaprojekteista on hakenut Kioton pöytäkirjan puhtaan kehityksen -projektirahoitusta (Clean Development Mechanism CDM). Kiinassa oli 1.10.2008 valmisteilla 254 CDM-projektia kattaen yhteensä 13 GW tuulivoima kapasiteettia.
Kiina on päättänyt luopua tuulivoimarakentamisen tuista vuoteen 2020 mennessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuulivoima Kiinassa Wikimedia Commonsissa
Y&T

| Y&T |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1974–1991, 2001–
Tyylilaji:  Hardrock
Kotipaikka:  East Bay, Kalifornia, USA
Jäsenet:  Dave Meniketti, Kitara/Laulu   Mike Vanderhule, Rummut   John Nymann, Kitara  
Entiset jäsenet:  Joey Alves, Kitara   Leonard Haze, Rummut   Jimmy DeGrasso, Rummut   Stef Burns, Kitara   Phil Kennemore, Basso  
Levy-yhtiö:  London Records   A&M Records   Geffen Records   Avex Trax   Universal Music Group  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Y&T (Yesterday & Today, suom. Eilinen ja Tänään) on vuonna 1974 perustettu kalifornialainen rockyhtye.
London Records julkaisi yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia; Yesterday & Today 1976 ja Struck Down 1978. Niiden jälkeen levy-yhtiö vaihtui A&M Recordsiin, jolle merkittävimmät julkaisut olivat Earthshaker 1981, Black Tiger 1982, Mean Streak 1983 ja In Rock We Trust 1984. Myöhempiä albumeja on julkaissut lisäksi Geffen Records ja Avex Trax.
Y&T:n perustajajäsenet olivat Dave Meniketti (kitara ja laulu), Leonard Haze (rummut),
Phil Kennemore (basso) ja Joey Alves (kitara). 1980-luvulla tapahtui parikin muutosta kokoonpanossa, 1986 Jimmy DeGrasso korvasi Hazen ja 1989 Stef Burns korvasi Alvesin.
Virallisesti yhtye ilmoitti lopettaneensa vuonna 1991, joskin joitakin keikkoja soitettiin sen jälkeenkin.
Vuonna 2001 Y&T kasattiin uudelleen kokoonpanolla Meniketti, Kennemore, Burns ja Haze. Burns kuitenkin korvattiin pian John Nymanilla, joka oli aiemmin laulanut taustoja yhtyeen levyillä. Vuonna 2006 Haze korvattiin Mike Vanderhulella.
Y&T:n suurimmat hitit olivat 1980-luvulta "Summertime Girls" ja "Mean Streak". Parhaiten myynyt albumi oli In Rock We Trust, joka oli 46. Billboardin albumilistalla ja jota myytiin 450 000 kappaletta.
Yhtyeen basisti Phil Kennemore kuoli 7. tammikuuta 2011 keuhkosyöpään. Phil Kennemore oli yksi bändin tärkeimmistä biisintekijöistä, David Meniketin ohella[lähde? ].
Yhtyeen alkuperäinen rumpali Leonard Haze kuoli 11. syyskuuta 2016 61-vuotiaana. Hän oli kärsinyt vuosia keuhkoahtaumataudista.
Yhtyeen alkuperäinen kitaristi Joey Alves kuoli 12. maaliskuuta 2017 63-vuotiaana paksusuolen tulehdukseen ja siitä aiheutuneisiin komplikaatioihin.
Diskografia > Studioalbumit

Yesterday & Today (1976)
Struck Down (1978)
Earthshaker (1981, uusintajulkaisu 2006)
Black Tiger (1982, uusintajulkaisu 2006)
Mean Streak (1983, uusintajulkaisu 2006)
In Rock We Trust (1984, uusintajulkaisu 2006)
Down for the Count (1985)
Contagious (1987)
Ten (1990)
Musically Incorrect (1995)
Endangered Species (1997)
Facemelter (2010)
Acoustic Classix Vol.1 (2018)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
Yhtye MySpacessa
Urofasiaalinen oireyhtymä

Urofasiaalinen oireyhtymä (UFS) eli Ochoan oireyhtymä on harvinainen, autosomissa peittyvästi periytyvä sairaus, johon liittyy varhain alkava ja vakava virtsanerityksen häiriö. Sairauteen kuuluvia piirteitä ovat vaikeat epämuodostumat munuaisten alueella, poikkeava virtsarakko ja virtsanjohtimen sekä munuaisaltaan laajentumat.
Vesikoureteraalisen refluksin riski on oireyhtymässä korkea. Nouseva bakteeri-infektio aiheuttaa verenpaineen kohoamista ja munuaisten vajaatoimintaa. Neurogeeninen virtsarakko voi aiheuttaa vesimunuaisen. Urofasiaaliseen oireyhtymään liittyy monesti myös ummetusta tai ulosteinkontinenssia. Erikoiset kasvonpiirteet hymyiltäessä ovat oireyhtymälle luonteenomaisia; hymyily näyttää irvistämiseltä tai itkemiseltä.
Urofasiaalinen oireyhtymä liittyy HPSE2-geeniin kromosomissa 10.
Urn (täsmennyssivu)

Urn voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Urn, suomalainen black metal -yhtye
URN, pysyvä tunniste.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Urn”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
William Kaelin

| William Kaelin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. marraskuuta 1957 (ikä 66) New York, New York, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Duken yliopisto
Instituutti:  Dana-Farber-syöpäinstituutti  Howard Hughesin lääketieteellinen instituutti   Harvard Medical School
Tutkimusalue:  onkologia
Palkinnot:  Canada Gairdner International Award (2010)   Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä (2016)   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto (2019)
William Kaelin (s. 23. marraskuuta 1957 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lääketieteilijä ja professori, joka sai vuonna 2019 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon Gregg Semenzan ja Peter Ratcliffen kanssa. Kaelinin Nobel-palkintoon johtanut tutkimustyö selvitti hapen asemaa elimistön fysiologian säätämisessä. Hän havaitsi happivajeen vaikutuksia tutkiessaan kasvaimia aiheuttavaa Von Hippel–Lindaun oireyhtymää. Kaelin on erikoistunut syöpätutkimukseen ja -hoitoihin, ja hän tutkii kasvunrajoitegeenejä.
Nuoruus ja opiskelu

William Kaelin syntyi New Yorkissa vuonna 1957. Hän opiskeli Duken yliopistossa ja suoritti vuonna 1979 alemman korkeakoulututkinnon pääaineinaan kemia ja matematiikka. Lääketieteen tutkinnon hän suoritti neljä vuotta myöhemmin.
Lääketieteen harjoittelujakson Kaelin oli sisätautien osastolla Johns Hopkins Hospital -sairaalassa. Sen jälkeen hän oli Dana-Farber-syöpäinstituutin onkologian apulaislääkäri ja hän suoritti väitöskirjan jälkeistä tutkimusta David Livingstonin laboratoriossa.
Ura

Kaelin aloitti vuonna 1992 Dana-Farber-instituutissa riippumattomana tutkijana, ja vuonna 1998 hänestä tuli Dana-Farberissa Howard Hughesin lääketieteellisen instituutin tutkija. Kun hän oli perustanut vuonna 1992 etsinyt tutkimuskohdettansa, hän oli lukenut kasvaimia ympäri kehoa aiheuttavan Von Hippel–Lindaun oireyhtymän geenin löytämisestä. Kaelin alkoi pohtia, että voisiko epänormaali happitaso vaikuttaa sairauteen, sillä kasvaimissa on sekä paljon verisuoni että ne saattavat tuottaa paljon erytropoietiinia. Ne siis käyttäytyvät kuin kudokset, joissa on happivajetta.
Kaelinin tutkimusryhmä havaitsi, että Von Hippel–Lindaun oireyhtymään liittyvä geeni pystyy vaikuttamaan HIF1A-proteiiniin. Kun happea on solussa tarpeeksi, HIF saa hydroksyyliryhmän. Hydroksylaatiota ei tapahdu, jos happea ei ole. Kaelin ryhmä julkaisi tuloksensa vuonna 2001. Hydroksylaation asemaa solujen viestinnässä ei oltu aiemmin havaittu.
Kaelinista tuli vuonna 2002 sekä Dana-Farber-syöpäinstituutin että Harvard Medical Schoolin professori. Kaelin valittiin vuonna 2012 lääkeyhtiö Eli Lilly and Companyn hallitukseen. Kaelin on suuntautunut tutkimustyössään syöpähoitoihin. Hän tutkii erityisesti kasvunrajoitegeenejä ja niiden proteiinien normaalia toimintaa.
Tunnustukset ja merkitys

Kaelin sai vuonna 2019 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon, jonka hän jakoi Gregg Semenzan ja Peter Ratcliffen kanssa. Heidän tutkimustensa ansiosta on löytynyt tietoa siitä, miten happi säätelee elimistön fysiologiaa. Kolmikko oli jakanut vuonna 2016 Albert Lasker -palkinnon lääketieteellisestä perustutkimustyöstä. Kaelin on saanut lisäksi monia muitakin palkintoja. Syöpätutkimuksen Paul Marks -palkinnon hän sai 2001 ja Canada Gairdner International Awardin 2010. Gairdner-palkinnon saantiperusteena oli Kaelinin tekemä molekyylitason löytö solujen tavasta aistia happitasoa.
Uneasy Listening Vol. 2

| Uneasy Listening Vol>  2 HIM |
| --- | --- | --- |

Remix-albumin tiedot
 Äänitetty : 2007
 Julkaistu: 20. huhtikuuta 2007 (Saksa & Irlanti) 24. / 25. huhtikuuta 2007 (Eurooppa, Kanada) 22. toukokuuta 2007 (Yhdysvallat)
 Tuottaja(t): Tim Palmer
 Tyylilaji: rock, love metal
 Kesto: 62.02
 Levy-yhtiö: BMG, Universal
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 12.
HIM:in muut julkaisut
| Uneasy Listening Vol. 1 2006 | Uneasy Listening Vol. 2 2007 | Venus Doom 2007 |
Uneasy Listening Vol. 2 on HIM-yhtyeen kappaleista tehdyistä remixeistä koottu albumi, joka julkaistiin 20. huhtikuuta 2007. Albumi sisältää yhtyeen raskaampaa tuotantoa, josta lisänimi "The harder side of HIM".
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 12 ja pysyi listalla viisi viikkoa.
Kappaleet

"Buried Alive By Love" (616 Version) – 4.51  *
"Rendezvous With Anus" (Dein Arsch Ist Meiner, El Presidente) – 3.09
"Sigillum Diaboli" (Studio Live Evil) – 3.53
"I Love You" (White House Version) – 4.51  *
"The Beginning of the End" (Sad Damn Version) – 3.54
"Again" (Hollovlad Tepes) – 3.17  *
"Wicked Game" (Live in Turku) – 5.23  *
"Soul on Fire" (Erich Zanss RMX) – 3.54
"Beautiful" (Hollovlad Tepes) – 3.32  *
"Endless Dark" (616 Version) – 4.10  *
"Hand of Doom" (Live in Turku) – 7.26  *
"Right Here in My Arms" (Live in Turku) – 4.02  *
"Sailin' On" (Live in Turku) – 1.57  *
"Pretending" (CosmicPope Jam Version) – 8.00
*-merkityt ennenjulkaisemattomia.
Arvostelut

Imperiumi: 7/10
Soundi:
William Temple (poliitikko)

William Temple
William Temple (1628–1699) oli englantilainen poliitikko ja kirjailija. Hänestä tuli vuoden 1660 restauraation jälkeen Irlannin parlamentin jäsen ja 1662 yksi sen kuninkaallisista komissaareista. Ollessaan Englannin edustajana Brysselissä Temple teki Haagissa Hollannin ja Ruotsin kanssa niin sanotun Kolmiliiton ja oli välittäjänä 1668 Aachenin rauhassa. Hän edusti jälleen Englantia Nijmwegenin rauhankokouksessa 1678–1679 ja kuului sitten Kaarle II:n salaiseen neuvostoon mutta vetäytyi kuninkaaseen tyytymättömänä syrjään politiikasta.
Templen kootut teokset, joiden joukossa arvokkaita valtiotieteellisiä kirjoituksia, ilmestyivät 1750 ja 1814. Hänen muistelmansa ilmestyivät 1709 ja kirjeensä 1700–1703.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Temple (poliitikko) Wikimedia Commonsissa
Tuileries

Kevät Tuileries'n puistossa
Tuileries'n puisto on yksi Pariisin suosituimmista kävelypaikoista.
Les Tuileries on yksi keskeisen Pariisin alueista. Sitä rajaavat idässä Louvren palatsi, pohjoisessa Rue de Rivoli, lännessä Concorde-aukio ja etelässä Seine-joen varressa oleva rantakatu. Nykyisin Tuileries on kokonaan puistoaluetta (ranskaksi Jardin des Tuileries), mutta aikaisemmin puiston itäpäässä sijaitsi Tuileries'n palatsi (ransk. Palais des Tuileries), joka oli valtionpäämiesten asunto niin kuningas- kuin keisarikunnankin aikana. Palatsi tuhoutui vuonna 1871, ja kaksitoista vuotta myöhemmin raunioiden paikalle perustettiin nykyinen puiston laajennus. Lähimmät metroasemat ovat Concorde ja Tuileries.
Tuileries'n puiston perustaminen 1564

Le jardin des Tuileries on tärkein ja vanhin Pariisin klassisista muotopuutarhoista (ranskaksi jardin à la française). Henrik II:n leski Katariina de' Medici aloitti Tuileries'n puutarhan istutukset vuonna 1564, jolloin aloitettiin myös palatsin rakentaminen hänen hankkimilleen maille, joilla oli aikaisemmin sijainnut tiilitehdas. Tästä tuli nimi sekä palatsille että puutarhalle.
Puisto ympäröitiin muurilla ja se oli mittasuhteiltaan vaikuttava: 500 x 300 metriä. Sen luonnosteli puutarha-arkkitehti Claude Mollet italialaiseen tapaan: kuusi puistotietä pituussuunnassa ja kahdeksan poikkisuunnassa muodostivat säännöllisiä suorakulmaisia alueita, jotka täytettiin erilaisilla istutuksilla. Niitä olivat esimerkiksi puut, geometriset vinoristin muotoiset istutelmat, ruohokentät ja kapeat suorakaiteen muotoiset kukkapenkit, mutta myös hyötykasvit ja viiniköynnökset. Suihkulähde, eläintarha ja keinotekoinen luola koristivat myös puutarhaa. Jean Le Nôtre ja hänen isänsä Pierre Le Nôtre olivat vastuussa puutarhan toteuttamisesta.
Pääkaupungin kaunein ja suurin viheralue palveli hovin väkeä virkistysalueena ja siellä vietettiin myös loisteliaita juhlia, kuten heinäkuussa 1572 Englannin kuningattaren Elisabet I:n kunniaksi tai tulevan kuninkaan Henrik IV:n häät samana vuonna. Kaikkein ylenpalttisimpana muistellaan kuitenkin vastaanottoa, joka järjestettiin maansa kruunua Henrik III:lle tarjoamaan tulleiden puolalaisten suurlähettiläiden kunniaksi.
Henrik IV:n valtaannousun yhteydessä käytiin taisteluita muun muassa juuri puutarhassa, joka tuhoutui. Kuningas suunnitteli kuitenkin palatsin laajennusta loisteliaaseen tyyliin ja tajusi, että sen tueksi tarvittiin mittakaavaa tukeva puutarha. 1600-luvun alussa rakennettiin uusi keskiakseli ja vesialtaita, joita ruokkiva pumppu sijoitettiin Pont de Neufille. Lisäksi tulivat vielä harvinaisten kasvien kokoelmahuone orangeria, mulperi eli silkkiäispuita ja kuninkaallisen silkin valmistusta palveleva silkinviljelylaitos (magnanerie).
Ludvig XIII avasi Tuileries'n, lapsuutensa mieluisimman leikkipaikan yleisölle, vaikkakin vain aatelin jäsenille. Heillä oli vapaa pääsy alueelle silloin, kun hovi ei oleskellut Louvren tai Tuileries'n palatseissa.
Puutarhan uudistaminen 1664–1672

Kun palatsin uudistus oli jo käynnissä, Jean-Baptiste Colbert hankki Vaux-le-Vicomten linnassa jo kannuksia hankkineen maisema-arkkitehdin André Le Nôtren suunnittelemaan perusteellisen uudistuksen nyt jo satavuotiaaseen isänsä ja isoisänsä toteuttamaan puutarhaan. Le Nôtre antoi sille muodon, joka on pääpiirteissään säilynyt meidän päiviimme.
Hän puhkaisi palatsiin päärakennuksen keskelle päätyvään keskiakseliin keskeisen puistokäytävän, jonka molemmissa päissä on vesiallas: itäpäädyn allas on pyöreä ja lännessä kahdeksankulmainen. Hän avasi näkymiä poistamalla eri alueita rajanneet muurit ja rakennutti korotetut istutusalueet eli terassit, joista La terasse Bord de l'eau seuraa jokirantaa ja La terasse des Feuillants myöhemmin rakennetun Rue de Rivolin reunaa, sekä vielä kaksi terassia ramppeineen päätyyn, jonka ulkopuolelle tuli myöhemmin Place de la Concorde.
Terasseille istutettiin vilpoista varjoa luovia puita. Päätyterasseilta aukesi Tuileries'n suureksi perspektiiviksi kutsuttu näkymä, joka ulottui aina Chaillot'n kukkulan huipulle. Tuileries'n keskeisimmän puistokäytävän suoraksi jatkeeksi puutarhan ulkopuolelle rakennettiin myös leveä Pariisista maaseudulle johtanut tie, nykyinen Avenue des Champs-Élysées. Se on samalla osa Louvresta La Défenselle saakka jatkuvaa suoraa puistokatujen ja -käytävien ketjua, joka tunnetaan nimellä Axe historique tai Voie Triomphale.
Muotopuutarhan tyylipiirteiksi vakiintuivat varsinkin pensaiden ja pienoispuiden leikkaaminen geometriseen muotoon, viivasuorat hiekkakäytävät ja selkeästi rajatut istutusalueet. Puutarha koristettiin monin marmoripatsain. Vuonna 1719 pääsisäänkäynnin molemmille puolille pysytettiin kaksi Coysevox’n veistosta, jotka esittävät Merkuriusta seuralaisineen siivekkään ratsun selässä.
Hovi otti puutarhan heti omakseen ja kaikki ihailivat sen loistoa. Kuningas itse ei nauttinut siitä kovinkaan kauan, sillä uudistustöiden päättyessä 1671 hän päätti lopullisesti jättää kaupunkipalatsin ja asettua Versailles'hin. Kuningas salli kuitenkin alamaistensa käydä puistossa olettaen, että he olivat hyvin puettuja.