stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Abraham Dob Lebensohn

| Abraham Dob Lebensohn |
| --- | --- |
 Abraham Dob Lebensohn
Henkilötiedot
Syntynyt: 1794 Vilna, Liettua
Kuollut: 1878 (83–84 vuotta) Vilna, Liettua
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: heprea
Pääteokset:  Sire Šefat qodeš
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Abraham Dob (Avraham Dov Ber) Lebensohn (1794 Katloŭka lähellä Vilnaa – 1878 Vilna, Liettua) oli liettuanjuutalainen kirjailija. Hän oli valistusajattelija ja ensimmäinen hepreankielinen runoilija silloisessa Venäjän keisarikunnassa.
Lebensohn oli optimisti mutta kohtasi toistuvasti pettymyksiä. Hänen tunnetuin runokokoelmansa on Sire Šefat qodeš (kaksi osaa, 1842, 1867).
Myös Lebensohnin poika Mikha Josef Lebensohn oli runoilija.
Neljä tyttöä ja maagiset farkut

| Neljä tyttöä ja maagiset farkut> The Sisterhood of the Traveling Pants |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ken Kwapis
Käsikirjoittaja:   Elizabeth Chandler  Delia Ephron 
Perustuu:  Ann Brasharesin romaaniin Neljä tyttöä ja maagiset farkut
Tuottaja:  Debra Martin Chase Denise Di Novi Andrew Kosove Broderick Johnson
Säveltäjä:  Cliff Eidelman
Kuvaaja:  John Bailey
Leikkaaja:  Kathryn Himoff
Pääosat:   Alexis Bledel  America Ferrera  Blake Lively  Amber Tamblyn 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Alcon Entertainment
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  2005
Kesto:  119 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Neljä tyttöä ja maagiset farkut 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neljä tyttöä ja maagiset farkut on yhdysvaltalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2005. Elokuva perustuu Ann Brasharesin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosissa nähdään perheensä ainoata lasta Carmen ”Carma” Lowellia näyttelevä America Ferrera, elokuva-alaa opiskelevaa Tibby ”Tib” Rollinsia näyttelevä Amber Tamblyn, urheilullista Bridget ”Bee” Vreelandia näyttelevä Blake Lively ja kreikkalaista Lena ”Len/Lenny” Kaligarista näyttelevä Alexis Bledel.
Elokuvalle on tehty myös jatko-osa Neljä tyttöä ja maagiset farkut 2.
Juoni

Neljä parasta kaveria Tibby, Bridget, Lena ja Carmen ovat aina tukeneet toisiaan. Kesäloman koittaessa tytöt joutuvat eroamaan toisistaan. Ennen lomalle lähtöä, he löytävät farkut ja päättävät kaikki yhteistuumin sovittaa niitä. Farkut sopivat kaikille täydellisesti, ja he päättävät tehdä kesäksi sääntöjä, mitä ei saa tehdä, kun farkut ovat jalassa. He lähettävät farkut vuoron perään toisilleen ja kirje, jossa lueteltiin säännöt tulee farkkujen mukana. Aluksi kaikki menee huonosti ja kommelluksia syntyy, mutta pian kaikki kuitenkin kääntyy parhain päin. Tytöt uskovat että farkuissa on taikaa, vaikka he aluksi luulivat niiden olevan täysin tavalliset farkut muiden joukossa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Blake Lively  | … |  Bridget   |
|  Alexis Bledel  | … |  Lena    |
|  Amber Tamblyn  | … |  Tibby   |
|  America Ferrera  | … |  Carmen   |
Tikkakosken lukio

| Tikkakosken yläaste ja lukio |
| --- | --- |
 Tikkakosken lukio talvella 2016
Sijainti:  Tikkakoski, Jyväskylä
Tyyppi:  Lukio
Lakkautettu:  2015
Rehtori:  Antero Hietamäki
Luokat:  1–4 (lukio)
Verkkosivut
Tikkakosken lukio oli Jyväskylän Tikkakoskella sijaitseva erikoislukio, joka erikoistui ilmailuun. Lukion toiminta oli suunniteltu päättyväksi 1. elokuuta 2015 lukion toimintojen siirtyessä osaksi Jyväskylän Lyseon lukiota.
Koulun viimeinen rehtori oli Antero Hietamäki.
Koulunkäyntiin kuului tässä lukiossa yksityislentäjän teoriakurssin läpikäynti, joka oli mahdollista 20 opiskelijalle. Lukio oli ainoa, jolla oli Ilmailuhallinnon koulutuslupa tähän. Lukiolle oli otollista, että seudulla on Ilmavoimien esikunta, Patrian sotilaslentokoulutuskeskus, Keski-Suomen ilmailumuseo ja Jyväskylän lentoasema.
Jyväskylän koulutuskuntayhtymä alkoi 2010-luvulla karsimaan lukioverkkoaan ja tämän takia Tikkakosken lukiolle annettiin mahdollisuus todistaa elinvoimaisuutensa vuoden 2015 loppuun mennessä. 13.–15. tammikuuta 2015 lukion opiskelijat järjestivät oppilaskunnan hallituksen johdolla suurmielenosoituksen lukion lakkauttamista vastaan valtaamalla koulun tilat. Lukio päätettiin lakkauttaa Jyväskylän Lukiokoulutus-liikelaitoksen tammikuussa 2015 tekemällä yksimielisellä päätöksellä saman vuoden elokuun lopussa.
Uppotukki (elokuva)

Uppotukki on Yleisradion TV2:n teatteritoimituksen tuottama, vuonna 1984 ensiesitetty kaksiosainen television draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut Pirkko Kurikka. Kurikan käsikirjoituksen ohjasi ja sovitti Kalle Pursiainen. Kurikka sai käsikirjoituksestaan elokuvataiteen valtionpalkinnon 1984.
Elokuvassa ankara miesopettaja (Hannu Lauri) järjestää yhdessä lapsuudenystäviensä kanssa lapsille leikkisodan, joka muuttuu todelliseksi lasten ja aikuisten väliseksi taisteluksi. Osien nimet ovat ”Puupyssyjen sota” (70 min) ja ”Intiaanileikki” (78 min).
Uppotukki oli teini-ikäisten Samuli Edelmannin ja Santeri Kinnusen ensimmäisiä merkittäviä roolitöitä.
Näyttelijät

Lähde:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hannu Lauri  | … |  Ahti   |
|  Marja-Leena Kouki  | … |  Seija   |
|  Samuli Edelmann  | … |  Timo   |
|  Santeri Kinnunen  | … |  Pekka   |
|  Panu Raipia  | … |  poika   |
|  Mikko Hänninen  | … |  Tane   |
|  Kari Kihlström  | … |  Saku   |
Tuotanto

Uppotukkia kuvattiin kahtena kesänä Sulkavan Linnavuoren maisemissa.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Jukka Kajava sanoi vuonna 1984 ensiesitetystä Uppotukista välillä pilkistävän esiin ”se, mitä haluttiinkin: aikuisten maailman julmuus, julmuuden siirtäminen seuraavaankin sukupolveen”. Perhe-elokuvan vaatimukset ovat kuitenkin hänestä tuoneet elokuvaan ”pitkitystä, toiminnan epäloogisuutta, tilanteita joissa ihminen ei todellisuudessa toimisi niin kuin käsikirjoitus käskee”. Uusintaesityksen 1986 alla saman lehden Kai Ovaskainen sanoi Uppotukin antavan ajattelemisen aihetta, mutta hieman alleviivaavalla ja ahdistavallakin tavalla. Hän sanoo tv-elokuvan jännitteiden rakentuvan paljolti Ippe Kätkän musiikin ja videokuvauksen mahdollistamien yllättävien kuvallisten keinojen varaan.
Daniel Jones (foneetikko)
Teoksia

Jones, Daniel 1909: The Pronunciation of English. Cambridge University Press, Cambridge.
Jones, Daniel 1917a: An English pronouncing dictionary. London.
Jones, Daniel 1917b: The phonetic structure of the Sechuana language. Transactions of the Philological Society 1917–20: 99–106.
Jones, Daniel 1918: An outline of English phonetics. Teubner, Leipzig.
Jones, Daniel and Kwing Tong Woo 1912: A Cantonese phonetic reader. University of London Press, London.
Jones, Daniel and M. Trofimov 1923: The pronunciation of Russian. Cambridge University Press. Cambridge.
Jones, Daniel 2002: Daniel Jones: Selected works. 8 osaa. Toim. B. Collins and I. M. Mees. Routledge, London.
Tsar-bomba

| Tsar-bomba |
| --- | --- |
 Tsar-bomban kuori Sarovin ydinasemuseossa.
Valtio:   Neuvostoliitto
Testipaikka:  Novaja Zemlja
Laitteen tyyppi:  vetypommi
Räjähdysvoimakkuus:  50–58 megatonnia
Tsar-bomban räjäytyspaikka.
Tsar-bomba (ven. Царь-бомба, kirjaimellisesti ”Tsaari-pommi”), myös RDS-220 (ven. РДС-220, reaktivnyi dvigatel spetsialnyi), oli neuvostoliittolainen kaikkien aikojen suurin ja voimakkain räjäytetty vetypommi. Se räjäytettiin ydinkokeessa 30. lokakuuta 1961. Pommi tunnettiin suunnittelijoidensa keskuudessa koodinimellä Ivan (ven. Иван) sekä izdelije AN-602 (’tuote 602’). Länsimaissa pommin tehokkuudeksi arvioitiin peräti 57 megatonnia, mutta venäläiset lähteet kertovat sen olleen ”vain” 50-megatonninen. Ero voi selittyä sillä, että 50 megatonnia oli suunniteltu teho, kun yhdysvaltalaiset puolestaan mittasivat todellista räjähdystä. Tsar-bomban kerrotaan olleen suunniteltu jopa 100 megatonnin tehoiseksi, mutta tehoa päätettiin rajoittaa, koska siitä aiheutuva radioaktiivinen laskeuma olisi ollut suunnaton ja levinnyt suurimmin osin Neuvostoliiton omille alueille.
Tausta

Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain ydinkokeet olivat olleet keskeytyksissä vuodesta 1958 lähtien. Vuosina 1960 ja 1961 suurvaltojen välit kiristyivät muun muassa U-2-välikohtauksen ja Berliinin kriisin vuoksi. Neuvostoliiton puoluejohtaja Nikita Hruštšov tapasi Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn Wienissä Itävallassa kesäkuussa 1961 ja vaati tätä vetämään kaikki yhdysvaltalaisjoukot pois Berliinistä ja sen lähialueilta. Tähän Kennedy ei suostunut, ja kokous päättyi varsin laihoin tuloksin. Palattuaan kotiin Hruštšov määräsi aloitettavaksi maailman voimakkaimman ydinaseen kehittämisen, ja projektin piti valmistua lokakuussa pidettävään Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 22. kongressiin mennessä eli neljässä kuukaudessa.
Projekti

10. heinäkuuta 1961 Nikita Hruštšov antoi Neuvostoliiton johtaville ydinfyysikoille käskyn rakentaa ennennäkemättömän voimakas ydinpommi, joka olisi paljon tehokkaampi kuin yksikään Yhdysvaltain räjäyttämä ydinase. Tarkoituksena oli lähinnä suorittaa tieteellinen koe ja saada näyte Neuvostoliiton mahdista. Sotilaallisesti Tsar-bomba oli kelvoton, koska Neuvostoliitolla ei ollut mitään mahdollisuutta kuljettaa näin suurikokoista asetta luotettavasti mihinkään kohteeseen.
Tsar-bomban suunnitteli joukko akateemikko Juli Borisovitš Haritonin johtamia neuvostoliittolaisia ydinfyysikoita, mukaan lukien Viktor Adamski, Juri Babajev, Andrei Saharov, Juri Smirnov ja Juri Trutnev. Pommi oli kahdeksan metriä pitkä, kaksi metriä leveä ja 27 tonnin painoinen.
Projekti > Tehon rajoittaminen

Tsar-bomba oli rakenteeltaan monivaiheinen (fissio-fuusio-fissio), tehokkuudeltaan noin 50-megatonninen vetypommi. Alkuperäinen kolmiosainen rakenne oli suunniteltu saavuttamaan noin 100 megatonnin teho, mutta tuolloin aiheutuva radioaktiivinen laskeuma olisi ollut suunnaton. Pommin tehoa päätettiin rajoittaa korvaamalla kolmas fissiovaihe, eli pommin tehon kaksinkertaistava uraani-238-kuori (joka olisi vahvistanut reaktiota huomattavasti perustuen uraaniatomien fissioon niiden kohdatessa fuusioreaktion myötä vapautuvat nopeat neutronit) lyijyllä. Tällä vaihdolla pommin tuottama kokonaisenergia jäi vajaaksi ja noin 97 % siitä tuli tällöin fuusiovaiheesta. Tämä teki pommista yhden kaikkien aikojen ”puhtaimmista” ydinaseista, koska se tuotti verrattain pienen radioaktiivisen laskeuman suhteessa tehoon. Tehdyn muutoksen perusteet on helppo ymmärtää, sillä suurimman osan laskeumasta tiedettiin päätyvän Neuvostoliittoon ja asutetuille alueille.
Räjäytys

30. lokakuuta 1961 Tsar-bomba räjäytettiin 4 000 metrin korkeudessa Novaja Zemljan saaristossa. Testialueen valintaan vaikutti paikan kaukaisuus ja se, että neuvostoliittolaiset olivat aikaisemminkin  tehneet ydinkokeita Novaja Zemljassa.
Pommia kuljetettiin majuri Andrei Je. Durnotsevin ohjaamassa erikoisvalmisteisessa Tupolev Tu-95 -pommikoneessa. Koneen pommikuilu oli poistettu, polttoainesäiliöitä irrotettu ja koneen runkoon leikattu aukkoja, jotta pommi olisi saatu edes osittain mahtumaan koneen sisään. Laukaisua tarkkailemaan lähetettiin Tupolev Tu-16 -pommittaja, jonka tarkoituksena oli ottaa valokuvia räjähdyksestä. Molemmat koneet oli värjätty valkoisella maalilla räjähdyksen lämpövaikutuksen minimoimiseksi, ja ne lähtivät matkaan Kuolan niemimaalla sijaitsevasta neuvostoliittolaisesta sotilastukikohdasta. Kaikista varotoimista huolimatta Durnotseville ja muille operaatioon osallistuneille luvattiin vain 50 prosentin mahdollisuus selvitä hengissä.
Tsar-bomba räjähti Mitjušiha-lahden ydinaseiden testialueen yläpuolella kello 11.32 aamulla Moskovan aikaa (GMT+3). Pommi pudotettiin 10 500 metristä, mutta räjähdys tapahtui 4 000 metrissä. Pommiin oli kiinnitetty 800 kiloa painanut laskuvarjo, jotta sen putoaminen hidastuisi ja molemmat lentokoneet saisivat tarpeeksi aikaa lentää turvallisen välimatkan päähän. Laskuvarjon ompelemiseen oli kulunut suurin osa kaikesta Neuvostoliitossa vuoden 1961 aikana valmistetusta nailonista. 32 kilometrin etumatkasta huolimatta pudotuksen suorittanut lentokone sinkoutui räjähdyksen voimasta 800 metrin vapaaseen pudotukseen.
Pommi tuotti räjähdyshetkellään 39 nanosekunnin (sekunnin miljardisosa) ajan valtaisat 5,3 jottawattia – noin yhden prosentin auringon tuottamasta tehosta. Tulipallo kohosi korkeimmillaan kymmenen kilometrin korkeuteen ja kosketti maata. Räjähdys aiheutti myös viiden magnitudin maanjäristyksen.
Räjähdyksen saattoi nähdä paljaalla silmällä vielä 1 000 kilometrin päässä. Vaikka suurin osa räjähdyksen energiasta pakenikin avaruuteen, aiheutti se valtaisan lämpö- ja paineaallon, joka kiersi maapallon kolmesti. 55 kilometrin päässä räjähdyksen keskipisteestä sijainneen, tyhjillään olleen Severnyin kylän rakennukset pyyhkiytyivät olemattomiin. Vielä 100 kilometrin päässä saattoi saada kolmannen asteen palovammoja. Pommin voiman saattoi tuntea Suomessa asti. Räjähdyksen paineaallon väitetään rikkoneen ikkunoita Pohjois-Norjassa. Taivaalle noussut sienimäinen pilvi oli yli 60 kilometriä korkea ja 40 kilometriä leveä.
Vaikutukset

Neuvostoliiton ydinkokeesta ei raportoitu kuolonuhreja. Lähimpänä räjähdyspaikkaa sijainnut Severnyin kylä oli tapahtumahetkellä autio, ja vaikka Neuvostoliitto tunnettiin suurtenkin turmien salailusta, Kremlin arkistoista ei ole löydetty Neuvostoliiton hajoamisen jälkeenkään tietoja Tsar-bomban aiheuttamista kuolemantapauksista.
Kansainvälinen yhteisö tuomitsi räjäytyksen välittömästi. Jyrkintä kieltä käyttivät Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta. Pohjoismaissa voimannäyttö järkytti eniten ruotsalaisia.
Kokeen jälkeen Yhdysvallat aktivoi oman koeohjelmansa ja teki vuoden 1962 huhtikuusta marraskuuhun yhteensä 40 koetta ilmakehässä, mukaan lukien kokeet 7,45 megatonnin ja 8,3 megatonnin vetypommeilla.
Pommin pääarkkitehteihin kuulunut, myöhemmin akateemikon arvonimen saanut Andrei Saharov muutti räjäytyksen jälkeen näkemystään ydinkokeista ja alkoi puhua ydinkokeiden aiheuttamia ympäristötuhoja ja kilpavarustelua vastaan. Hänen mukaansa ydinenergian rauhanomaisen käytön lisääminen vähentäisi riippuvuutta öljystä ja maakaasusta. Saharov sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1975, mutta häntä ei päästetty Osloon vastaanottamaan palkintoaan.
Vaikutukset > Suomessa

Suomessa Tsar-bomban räjähdys tuntui pohjoisimmassa Lapissa Inarissa ja Utsjoella, joissa paineaallon kerrotaan rikkoneen joitakin ikkunoita. Suomen tuolloin johtava ydinasetutkija, myöhempi akateemikko Jorma K. Miettinen kuuli Tsar-bomban aiheuttaman, noin kaksi minuuttia kestäneen jyrinän Inarissa ja muisteli vuosia myöhemmin ihmetelleensä koillisesta kuulunutta ”tykistötaistelua”. Utsjoen Pulmankijärvellä asuneet ovat kertoneet astioiden helisseen kaapissa, hevosen vauhkoontuneen ja järven pisaroineen taivasta kohti.
Sodankylän geofysiikan observatoriossa Tsar-bomban räjähdys havaittiin seismografilla maaperästä, mikrobarografilla paineaallosta ja ionosondin pystyluotauksella lähiavaruudesta. Äänen nopeudella edennyt paineaalto havaittiin Sodankylässä hieman yli tunnin kuluttua räjähdyksestä, mistä varmistui, että räjäytys oli tehty ilmakehässä.
Säteilyturvakeskuksen mukaan Tsar-bomban aiheuttama radioaktiivinen laskeuma jäi Suomessa räjähdyksen voimakkuuteen ja räjähdyspaikan läheisyyteen – lyhimmillään noin 900 kilometriä Suomen alueelta – nähden paljon pelättyä pienemmäksi. Inarin ja Utsjoen poronhoitajilta on kuitenkin vielä vuosikymmeniä myöhemmin mitattu suurempia cesiumpitoisuuksia kuin muilta suomalaisilta, ja he pitävät niitä syynä alueen lukuisiin syöpäkuolemiin.
Samana päivänä, jolloin Tsar-bomba räjäytettiin, Neuvostoliiton ulkoministeri Andrei Gromyko jätti Suomen Moskovan-suurlähettiläälle Eero Wuorelle nootin, jossa esitettiin Suomelle YYA-sopimukseen perustuvia ”konsultaatioita” Itämeren piirissä kiristyneen tilanteen vuoksi.
Käyttökohteet

Pommi oli liian raskas siihen, että se olisi soveltunut ydinohjusten taistelukärjeksi. Niin ikään se oli liian raskas lentopommina pudotettavaksi todellisissa taistelutoimissa, ilman sitä että operaatio olisi ollut liian suuri riski pommia pudottavalle lentokoneen miehistölle. Niinpä muotoiltiin uusi superraskas laivaston käyttämä torpedo; T-15. Sen läpimitta oli 1 550 millimetriä, omamassa 40 tonnia, sekä pituus 20 metriä. Ase ei ollut sukellusveneistä laukaistavissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tsar-bomba Wikimedia Commonsissa
Lindfors, Jukka: Neuvostoliiton jättipommi hätkähdytti maailmaa Yle Elävä arkisto.  28.1.2011. Viitattu 30.10.2018 (englanniksi).
Peltonen, Kari: Maailman voimakkain vetypommi räjäytettiin 50 vuotta sitten – "Tsaarin pommi" tuhosi kaiken 55 kilometrin etäisyydellä Tekniikka & Talous.  31.10.2011. Viitattu 30.10.2018 (englanniksi).
Tikkanen, Amy: Tsar Bomba Encyclopædia Britannica.  23.10.2018. Viitattu 30.10.2018 (englanniksi).
The most powerful nuclear blasts ever BBC – News.  3.9.2017. Viitattu 30.10.2018 (englanniksi).
Tsar Bomba – King of the bombs AtomCentral.com. Arkistoitu 30.10.2018. Viitattu 30.10.2018 (englanniksi).
Tsar Bomba Atomic Heritage Foundation.  8.8.2014. Viitattu 30.10.2018 (englanniksi).
Pike, John: Weapons of Mass Destruction (WMD) – Tsar Bomba GlobalSecurity.org.  31.10.2016. Viitattu 30.10.2018 (englanniksi).
King of the Bombs Air & Space Magazine. Viitattu 30.10.2018 (englanniksi).
Valjak, Domagoj: Tsar Bomba was the most powerful atomic bomb ever created The Vintage News.  9.7.2018. Viitattu 30.10.2018 (englanniksi).
Ydinlatausten tulipallojen suhteelliset koot: Tsar-bomba, Castle Bravo, Minuteman, Peacekeeper ja Fat Man.
Espanjan kulttuuri

Espanjan kulttuuri on kehittynyt Iberian niemimaalla, jonka sijainti tekee siitä kulttuurien kohtauspaikan. Karthago, Rooma ja maurit ovat jättäneet siihen jälkensä. Francon aikana kulttuuri kehittyi jossain määrin omaleimaiseksi eristyksissä muusta Euroopasta.
Kuvataide ja arkkitehtuuri

Espanjan sijainti on tehnyt siitä kulttuurien kohtauspaikan, joten sen arkkitehtuurin kerrostumissa näkyvät maailman kulttuurihistorian monet kerrostumat. Karthagon, Kreikan ja Rooman siirtokunnat loivat kulttuurin perustan. Maurit toivat islamilaisia vaikutteita. Romaaninen tyyli kehittyi niemimaan pohjoisosissa. Gotiikka ilmestyi romaanisten luostarien vastakohdaksi. Sitä edustaa Toledon katedraali. Espanjalainen barokki ilmestyi 1500-luvun lopussa.
Espanjalaisista moderneista arkkitehdeistä tunnetuin on Antoni Gaudí.
Tunnettuja espanjalaisia taidemaalareita ovat olleet muun muassa Diego Velázquez (1599–1660), Francisco de Goya (1746–1828), Joan Miró (1893–1983) ja Salvador Dalí (1904–1989). Kreikassa, Kreetan saarella syntynyttä El Grecoa (1540–1614) pidetään myös espanjalaisena taiteilijana, sillä hän vaikutti Toledossa. Espanjalaisen taiteilijan Pablo Picasson lukuisista maalauksista yksi tunnetuimmista on El Guernica, joka kuvaa Espanjan itsenäisyystaisteluissa pommitettua baskikaupunkia. Picasson ja Salvador Dalín maalauksiin voi tutustua Madridissa Reina Sofían modernin taiteen museossa ja Picasson kotikaupungissa Málagassa. Pradon taidemuseossa voi tutustua mm. Velázquezin ja Goyan taideteoksiin.
Musiikki

Flamenco-tanssi ja sitä säestävä musiikki on espanjalaista, etenkin andalusialaista perinnettä. Espanjalaiset kuten Andrés Segovia toivat klassisen kitaran konserttilavoille. Myös monet espanjalaiset säveltäjät ovat käyttäneet kansanmusiikin aineksia töissään. Espanjalainen kevyt ooppera, zarzuela, on suosittua lähinnä espanjankielisissä maissa, mutta oopperalaulaja Plácido Domingo on tehnyt sitä tunnetuksi laajemmissakin piireissä.
Elokuvat ja televisio

Mykkäfilmin aikana espanjalaisilla elokuvan tekijöillä oli yhteyksiä lähinnä Ranskaan. 1928 Salvador Dali ja Luis Buñuel tekivät Andalusialaisen koiran. Bunuel kuvasi Ranskan lisäksi Yhdysvalloissa, muut aikakauden espanjalaiset ohjaajat jäivät vaille kansainvälistä huomiota. Rafael Rivelles ja Juan Calvo saivat pieniäpalkintoja Cannesin elokuvajuhlilla 1950-luvulla. Fernando Rey voitti Kultaisen palmun 1961 elokuvalla Viridiana. jonka esittämisen Franco kielsi heti. Bunuel muutti Meksikoon 1949, ja muutkin filmintekijät tekivät yhteistyötä meksikolaisten kanssa. Kun spaghettiwesternit tulivat muotiin, Espanjassa kuvattiin vuorostan Meksikoon sijoittuvia elokuvia kuten Vain muutaman dollarin tähden. Francon aikana Espanja oli eristyksissä eurooppalaisesta kulttuurista. Carlos Sauran Metsästysretki sai Berliinin elokuvajuhlilla hopeisen karhun 1966. Francon kuolema 1975 vapautti kokonaisen sukupolven, jonka kärjessä oli Pedro Almodóvar. Almodovarin läpimurto oli Naisia hermoromahduksen partaalla, joka toi myös Carmen Mauran ja Antonio Banderasin kansainväliseen tietoisuuteen. Bigas Luna kuvasi Penélope Cruzin ja Javier Bardemin ensikohtaamisen elokuvassa Kinkkua, kinkkua. Fernando Trueba voitti Oscarin 1992 elokuvalla Belle Époque – muutosten aika. 2000-luvulla on noussut uusi sukupolvi, joka on erityisen viehtynyt kauhuun ja fantasiaan.
Javier Bardem näytteli Alejandro Amenábarin eutanasiaa käsittelevässä elokuvassa Meri sisälläni vuonna 2004. Elokuva voitti parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Espanjalaisia televisiosarjoja ovat muun muassa Serranon perhe, Francon aika - näin sen koimme ja Naapureina Madridissa.
Kirjallisuus

Tunnettu espanjalainen renessanssiajan kirjailija oli Miguel de Cervantes (1547–1616), jonka pääteos El Quijote ilmestyi vuonna 1605. Sitä pidetään nykyaikaisen romaanikirjallisuuden perustajana. Kaksitoista vuotta myöhemmin, vuonna 1616 ilmestyi kirjan toinen osa, Don Quijote de la Mancha. Espanjalaisista nykykirjailijoista tunnettu ja palkittu on Antonio Muñoz Molina.
Tunnettu espanjalainen runoilija oli Federico García Lorca. García Lorcan tunnettu runo on Canción de Jinete.
Kirjallisuuden Nobelin ovat saaneet José Echegaray y Eizaguirre 1904, Jacinto Benavente 1922, Juan Ramón Jiménez 1956, Vicente Aleixandre 1977 ja Camilo José Cela 1989.
Media

Valtion omistama julkisen palvelun Radiotelevisión Española lähettää kahdeksaa televisiokanavaa, näistä TVE1 ja TVE2, uutiskanava, urheilukanava ja lastenkanava ovat valtakunnallisia digitv:n kanavia, lisäksi RTVE:llä on satelliitissa ja kaapelissa näkyviä lisäpalveluja sekä kansainvälisen palvelun kanava TVE Internacional. Yksityisiä kanavia ovat Antena 3, Cuatro, Telecinco ja La Sexta. Digitalisoinnin myötä on syntynyt monia uusia televisiokanavia, kuten Intereconomia ja Siete sekä suurimpien kaupallisten televisioiden rinnakkais. ja teemakanavia. Tärkeimpiä mediakaupunkeja ovat Madrid ja Barcelona.
Espanjan autonomisilla alueilla on omat julkisen palvelun televisioyhtiönsä, joilla on alueellisesti tärkeä merkitys. Katalonian televisiolla on televisiokanavat TV3, 33, nuorten ja lasten teemakanava Canal 3XL, vuonna 2010 aloittanut urheilukanava, kansainvälinen kanava TV3Cat ja uutiskanava 3/24. Sen lisäksi yhtiöllä on radiotoimintaa hoitava Catalunya Radio, jolla on useita eri kanavia, kuten Catalunya Radio ja iCatFM, Catalunya informació. Madridissa on Telemadrid, Andalusiassa Telesur. Julkisen palvelun lähetystoimintaa on näiden lisäksi myös Baskimaassa, Galiciassa, Baleaareilla, Kanariansaarilla ja Aragoniassa muiden muassa. Edellisten lisäksi useissa kaupungeissa on omia televisiokanavia, esimerksiksi Barcelonan BTV.
Espanjan suurimmat lehdet ovat El País, El Mundo, El Periódico, La Vanguardia ja ABC. Näiden rinnalle ovat nopeasti nousseet ilmaisjakelulehdet, jotka ovat saavuttaneet yli miljoona päiväistä lukijaa: 20 minutos, Qué!, Metro Directo ja ADN.