stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Noormarkku
Historia

Alueella on kuljettu runsaiden riista- ja kalavarojen vuoksi jo kivikaudella. Ensimmäinen maininta Noormarkku-nimellä on vuodelta 1400. Tällöin alue oli tunnettu epätavallisen runsaasta oravakannastaan, minkä vuoksi orava päätyi myös Noormarkun vaakunan kuva-aiheeksi.
Noormarkun ensimmäinen kirkko oli isonvihan jälkeen vuonna 1726 valmistunut pienei saarnahuone. Sen tilalle vuonna 1835 rakennettu C. L. Engelin suunnittelema vanha kirkko paloi vuonna 1918 sisällissodan aikana Noormarkun taistelun yhteydessä. Vuonna 1757 valmistunut sipulikattoinen kellotapuli on yhä paikallaan. Nykyisen kivikirkon on suunnitellut Armas Lindgren ja sen peruskivi laskettiin vuonna 1931. Kirkko vihittiin käyttöön seurakunnan 200-vuotisjuhlassa vuonna 1933. Lassilassa on oma puinen kyläkirkko vuodelta 1852.
Vuonna 1868 Noormarkusta tuli virallisesti kunta.
1700-luvulla Noormarkussa toimi kaksi sahaa ja 1800-luvun alussa rautaruukki.
1870 Antti Ahlström osti sahan, rautaruukin ja kartanon. Liiketoiminta lähti nopeaan kasvuun ja sitä jatkoi vuonna 1907 perustettu A. Ahlström Osakeyhtiö, joka jakautui vuonna 2001 kolmeksi yhtiöksi: Ahlstrom Oyj:ksi, Ahlström Capital Oy:ksi ja uudeksi A. Ahlström Osakeyhtiöksi. Viimeksi mainittu yhtiö omistaa Noormarkun ruukkialueen ja metsäalueita Noormarkussa ja sen ympäristössä.
1900 Noormarkkuun liitettiin siihen saakka Karkun kuntaan kuulunut runsaan 10 neliökilometrin alue Kairilan koillispuolella Lavian ja Pomarkun rajalla. Kyseessä oli erään karkkulaisen talon vanha erämaaomistus, jonka Antti Ahlström oli ostanut jo vuonna 1873.
Noormarkussa käytiin kansalaissodan aikana Harjakankaan taistelu, joka oli sodan verisin taistelu Satakunnan rintamalla.
Lassilassa toimi vaneritehdas vuoteen 1928 saakka.
Junaliikenne Noormarkkuun alkoi vuonna 1933, jolloin valmistui arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus. Rautatieasemalla sijaitsi myös postitoimisto. Kokonaisuudessaan Pori–Haapamäki-rautatie valmistui vuonna 1938. Henkilöliikenne radalla lopetettiin vuonna 1981 ja rata poistettiin kokonaan käytöstä vuonna 1985. Noormarkun rautatieasema on nykyisin yksityisomistuksessa. Rautatieasema purettiin vuoden 2020 syksyllä.
Noormarkkuun asutettiin toisen maailmansodan jälkeen Hiitolan siirtoväkeä.
Noormarkun kunnanvaltuusto päätti 24. marraskuuta 2008 kuntaliitoksesta Porin kanssa äänin 17–10. Vuoden 2010 alusta Noormarkusta tuli osa Poria.
Nähtävyydet

Aiemmin mainitun kellotapulin lisäksi Noormarkussa on monia kulttuurihistoriallisesti arvokkaita nähtävyyksiä, suosituimpana Ahlströmin ruukkialue. Alueen puistoissa sijaitsee monia arkkitehtonisesti arvokkaita rakennuksia, kuten A. Ahlström Osakeyhtiön pääkonttori (Walter Jung ja Emil Fabritius 1916), Havulinna (G. A. Lindberg 1901), Isotalo (Evert Lagerspetz 1882) sekä Villa Mairea, jonka akateemikko Alvar Aalto suunnitteli Harry ja Maire Gullichsenin kodiksi vuonna 1938.
Kulttuuri

Noormarkku tunnetaan paitsi Ahlströmin ruukkialueesta, myös Noormarkkujoen upeissa maisemissa polveilevasta, noin 60 kilometrin pituisesta retkeilyreitistään. Reitti kytkeytyy maakunnalliseen patikointireittiverkostoon sekä Karvianjoen vesistön melontareittiin.
Yhdistystoiminta Noormarkun alueella on aktiivista. Siellä toimii myös Suomen suurin etunimiyhdistys, Suomalainen Markku-liitto. Markku-liitto juhlii vuosittain Söörmarkussa, jossa sen jäsenet lyödään oravanhännällä Söör Markuiksi.
Kulttuuri > Murre

Noormarkun alueella puhutun kielen perustana on Porin murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden ryhmään. Noormarkun murre kuuluu Porin ryhmän yläsatakuntalaiseen pohjoispuoliskoon. Noormarkun murteelle tyypillistä on yleisgeminaation ja k:n heikon asteen edustuksen puuttuminen.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Noormarkun pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla silakasta, lantusta ja perunasta tehty keitto nimeltä silakkalohkot, sekä kuivista leipäpaloista keitetty leipäressu.
Koulutus

Finpyyn kylässä sijaitsee suurin koulu, Noormarkun yhtenäiskoulu. Koulun hyvän tukioppilastoiminnan johdosta se valittiin Suomen vuoden tukioppilaskouluksi vuonna 2009. Noormarkun alueella toimivat myös Kankaan ja Söörmarkun koulut.
Urheilu

Noormarkussa yleisimpiä harrastuksia ovat hiihtäminen, jalkapallo, koripallo ja yleisurheilu. Yleisurheilua ja hiihtämistä järjestää urheiluseura  Noormarkun Nopsa, jonka tunnetuimpia jäseniä ovat hiihtäjä Kati Venäläinen sekä pikajuoksija Matti Välimäki. Jalkapallosta, lentopallosta ja koripallosta vastaa Noormarkun Koitto. Suunnistuksen maailmanmestari, Porin Rastikarhuja edustava Heli Jukkola sekä myös Suomen jääkiekon maailmanmestaruusjoukkueessa 2019 mukana ollut Juho Lammikko ovat kotoisin Noormarkusta.
Kylät ja kulmakunnat

Noormarkun kyliä ovat (tieto vuodelta 1973):
Finpyy (ruots. Finby). Finpyyn kartta vuodelta 1698 maanmittari Olof Mörtin tekemä.
Harhala
Harjakangas
Kairila
Karkku (myös Karkunkylä, alkujaan Karkun Karkunkylän Kollasen talon ulkopalsta Kairilan eli Painon kruununmaalla)
Lassila (ruots. Klåsmark)
Noormarkun kirkonkylä (ruots. Norrmark)
Rudanmaa
Söörmarkku (ruots. Södermark)
Torajärvi (muodostettu Torajärven vesijätöistä yksinäistaloksi vuonna 1954)
Yllä lueteltujen lisäksi vuonna 1971 Noormarkkuun liitettiin eräitä tiloja Kullaan kunnan Paluksen kylästä. Noormarkussa sijaitsee myös Kahaluodon (ruots. Södergårdlähde?) kulmakunta.
Nykyisessä Porin kaupungin tilastollisessa aluejaossa entisen Noormarkun alueet kylät Finby, Harhala, Harjakangas, Kairila, Karkunkylä, Lassila, Noormarkku, Palus, Rudanmaa ja Söörmarkku kuuluvat Pohjois-Poriin. Vuonna 2013 Finbyssä oli 2 168 asukasta, Harhalassa 39, Harjakankaalla 84, Karilassa 47, Karkunkylässä 8, Lassilassa 200, Noormarkussa 2 510, Paluksessa 32, Rudanmaalla 77 ja Söörmarkussa 1 004. Näiden tietojen perusteella entisen Noormarkun kunnan alueella olisi 6 169 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Noormarkku Wikimedia Commonsissa
Noormarkun kunta (Arkistoitu – Internet Archive)
Porin seutu karhukunnat (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalainen Markku-liitto (Arkistoitu – Internet Archive)
Avellan, Niilo J.: ”Tietoja muutamista entisen Ulvilan pitäjän maatiloista: Noormarkku”, Satakunta – Kotiseutututkimuksia I, s. 181–187.  Satakuntalainen osakunta, 1907.  Näköisversio verkossa (pdf).
| n k Satakunnan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Eura  Eurajoki  Harjavalta  Huittinen  Jämijärvi  Kankaanpää  Karvia  Kokemäki  Merikarvia  Nakkila  Pomarkku  Pori  Rauma  Siikainen  Säkylä  Ulvila 
Entiset kunnat:  Ahlainen  Hinnerjoki  Honkajoki  Honkilahti  Kauvatsa  Kiukainen  Kodisjoki  Kullaa  Köyliö  Lappi  Lavia  Luvia  Noormarkku  Porin maalaiskunta  Rauman maalaiskunta  Vampula 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Noormarkunjoki oli merkittävä asutuksen leviämisreitti.
Makkarakosken voimalaitos Ahlströmin ruukkialueella.
Teleoceras

| Teleoceras |
| --- | --- |

 Mioseeni-Pleistoseeni 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kavioeläimet Perissodactyla
Heimo::  Sarvikuonot Rhinocerotidae
Suku::  Teleoceras  Hatcher, 1894
Lajit
 †T. americanum  †T. brachyrhinum  †T. hicksi  †T. fossiger  †T. guymonense  †T. major  †T. medicornutum  †T. meridianum  †T. proterum 
Katso myös
   Teleoceras Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Teleoceras on sarvikuonojen heimon hävinnyt suku. Teleocerasit elivät Pohjois-Amerikassa varhaismioseenilta varheispleistoseeniin, ne hävisivät noin 5,3 miljoonaa vuotta sitten. Suurin osa Teleocerasien fossiililöydöistä on löydetty Nebraskasta. Nebraskan fossiililöydösalueelta on löydetty monia hyväkuntoisia luurankoja, löydöksiin kuuluu myös Teleoceras-naaras, joka imettää poikastaan.
Espoon kristillinen koulu

| Espoon kristillinen koulu |
| --- | --- |

 Espoon kristillisen koulun uusi koulurakennus Matinkylässä.
Sijainti:  Matinkartanontie 13 A 02230 Espoo
Koordinaatit:  60.161539°N, 24.750717°E
Perustettu:  1999
Rehtori:  Jonas Turunen
Luokat:  1.–9.
Oppilaita:  n. 460 (2023)
Verkkosivut
Espoon kristillinen koulu (lyh. EKK) on Espoon Matinkylässä sijaitseva kristillinen koulu. Vuonna 2023 koulussa oli noin 460 oppilasta. Suomen valtioneuvosto myönsi koululle pysyvän opetuksenjärjestämisluvan 27. maaliskuuta 2008.
Historia

Espoon kristillinen koulu aloitti toimintansa vuonna 1999. Koulu toimi vuonna 2000 Pohjois-Tapiolassa, mutta sai vuonna 2001 kookkaammat tilat vanhan pankin tiloista Haukilahden ostoskeskuksesta. Tila kävi kasvavalle koululle pieneksi ja se sai lisätilaa läheisistä rakennuksista. Koulu muutti loppuvuonna 2009 entisen säästöpankkiopiston tiloihin Espoon Matinkylään, kunnes ne purettiin tulevan asuntoalueen tieltä vuonna 2012. Vuoteen 2021 asti Espoon kristillinen koulu toimi Kehä II:n pohjoispäässä Keran rautatieaseman läheisyydessä. Tammikuussa 2022 koulun rakennushanke valmistui ja koulu pääsi muuttamaan pysyviin tiloihin Matinkylään. Koulun osoite on Matinkartanontie 13 A.
Opetus

Espoon kristillinen koulu noudattaa esi- ja perusopetuksen opetussuunnitelmia, jotka ovat valtakunnallisten opetussuunnitelmien perusteiden mukaisia. Myös tuntijako on asetuksen mukainen. Opetussuunnitelmassa huomioidaan koulun omat painotukset sekä paikallisen toimintaympäristön ja lähialueiden mahdollisuudet ja erityispiirteet.
Espoon kristillinen koulu mediassa

Espoon kristillisessä koulussa toimii yläkoululaisten muodostama ISS-tiede- ja tekniikkajoukko, joka toteutettiin kumppanuushankkeena kalifornialaisen Valley Christian Schoolin kanssa. Kansainvälisessä projektissa perehdytään luonnontieteellisen tutkimuksen tekemiseen sekä tietokoneohjelmointiin. Koulun oppilaiden rakentama, sieni-itiöitä ja niiden kasvattamiseen suunnitellun kasvatusalustan sisältänyt tutkimuskapseli laukaistiin 13. heinäkuuta 2014 kansainväliselle ISS-avaruusasemalle Antares-raketilla. Euroopan ensimmäinen koululaisten tekemä avaruussienitutkimus palasi Espoon kristilliseen kouluun 7. marraskuuta 2014. Koulun ensimmäinen ISS-vuosi oli tuloksiltaan positiivinen, vaikkei avaruussieni lähtenytkään kasvamaan. Raketin lähtö viivästyi kahdella kuukaudella, mikä luultavasti aiheutti kasvualustan ja vesisäiliön kuivumisen.
Espoon kristillinen koulu myy myös aika ajoittain koulun brändituotteita nettikaupan kautta.
Espoon kristillinen koulu mediassa > Projekti ISS:n kanssa

Koulun ISS-joukon saamat positiiviset oppimistulokset sekä oppilaiden ja mentoreiden kiinnostus antoivat sysäyksen Erasmus+ KA2 -hankkeelle. Syyskuun alussa 2014 alkanut CIMOn rahoittama kolmevuotinen projekti oli kahden yliopiston ja kolmen koulun yhteinen. Projektissa olivat mukana Norja, Romania ja Suomi. Sen tavoitteena oli etsiä ja vakiinnuttaa uusia luonnontieteiden oppimismalleja sekä rakentaa kumppaneiden välisiä yhteistyökuvioita. Espoon kristillisen koulun läheisin projektikumppani oli Helsingin yliopiston Elintarvike- ja ympäristötieteiden laitos, joka antoi tieteellistä tukea koulun oppilaiden tekemille tutkimuksille.
Öllykäinen

| Öllykäinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Hämeenkyrö
Koordinaatit:  61°34′25″N, 23°10′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Mahnalanselän alue (35.51)
Laskujoki:  oja Vähäjärveen 
Järvinumero:  35.513.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  noin 90 m 
Rantaviiva:  0,704 km 
Pinta-ala:  0,03259 km² 
 fiÖllykäinen 
Öllykäinen on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva kuivatettu järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän alueen. Nykyään kosteikko kuuluu Myllyojan valuma-alueeseen.
Maantieto

Kosteikko on 250 metriä pitkä, 130 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,3 hehtaaria. Se sijaitsee peltojen ympäröimässä painaumassa, johon ei ole tulo-ojia. Laskuoja lähtee pohjoiseen ja se laskee 800 metrin päässä Heinijärven kylässä kuivatettuun Vähäjärveen. Vähäjärvestä lähtevä Myllyoja laskee Kirkkojärveen.
Historiaa

Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855−1856 järvi oli saman suuruinen, mutta asumaton. Järven lähiympärystöstä oli raivattu metsät pois ja se oli niityllä. Myöhemmin järven vedenpintaa on alennettu.
Yöjuna (elokuva)

| Yöjuna |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Arto Lehkamo
Käsikirjoittaja:  Arto Lehkamo Markku Niinivaara (romaani)
Tuottaja:  Johannes Lassila Pauliina Valpas
Säveltäjä:  Leri Leskinen Sami Sarhamaa
Pääosat:  Vera Kiiskinen Santeri Kinnunen Åke Lindman Pirkko Mannola
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio Talent House
Ensi-ilta:  1996
Kesto:  85 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yöjuna on suomalainen jännityselokuva vuodelta 1996. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Arto Lehkamo, ja se perustuu Markku Niinivaaran kirjoittamaan romaaniin Pimeä vuodenaika. Elokuva on kuvattu Rajamäen rautatieasemalla sekä Helsingissä.
Juoni

Keskellä yötä Rajamäen asemalla tapahtuu onnettomuus, kun Hankoon matkalla oleva tavarajuna törmää tasoylikäytävällä kiskoilla seisovaan valottomaan kuorma-autoon ja suistuu raiteilta. Paikalle saapuu myös tutkintalautakunnan sihteerinä toimiva VR:n osastopäällikkö Ari Nykänen (Santeri Kinnunen).
Tapahtumien edetessä Nykäselle käy ilmi, että junan kuormana olleet merikontit eivät ole samoja, joita junan kuormaluettelossa on. Hänelle käy myös ilmi, että junan kuormana on ollut luvattomasti maasta vietäviä räjähdysaineita, ja että kuorma-auto oli tahallaan jätetty raiteille seisomaan. Tutkinnan edistyessä ilmenee myös, että kukaan VR:n sisällä ei halua kertoa hänelle juuri mitään onnettomuuteen liittyvää, ja että osa yhtiön johtoportaasta on sotkeutunut räjähdysaineiden salakuljetukseen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Santeri Kinnunen  | … |  Ari Nykänen, VR:n osastopäällikkö, tutkijalautakunnan sihteeri   |
|  Minna Soisalo  | … |  Anne Nykänen   |
|  Vera Kiiskinen  | … |  Nina, freelance-toimittaja   |
|  Åke Lindman  | … |  Kalevi Wallin, VR:n pääjohtaja   |
|  Pirkko Mannola  | … |  Kaarin Wallin   |
|  Aarre Karén  | … |  Helimäki, tutkintalautakunnan puheenjohtaja   |
|  Olli Ikonen  | … |  Peltola, tutkintalautakunnan jäsen   |
|  Ari Määttänen  | … |  Hermunen, tutkintalautakunnan jäsen   |
|  Juhani Heikkinen  | … |  Timo Lampi, onnettomuusjunan veturinkuljettaja   |
|  Timo Torikka  | … |  Martti Tolamo, onnettomuusjunan koneapulainen   |
|  Martti Suosalo  | … |  Juha J. Laaksonen, VR:n insinööri   |
|  Juha Muje  | … |  Matti Andersson, VR:n raivausryhmän päällikkö   |
|  Juhani Laitala  | … |  VR:n työterveyslääkäri   |
|  Markku Huhtamo  | … |  palomestari   |
|  Ilkka Heiskanen  | … |  palomies   |
|  Tomi Salmela  | … |  veturinkuljettaja   |
|  Mauri Koski  | … |  veturinkuljettaja   |
|  Tapio Liinoja  | … |  Jukka Laukkanen, Valkem Oy:n johtaja   |
|  Pauliina Valpas  | … |  johtaja Laukkasen sihteeri   |
|  Ivar Rosenblad  | … |  VR:n vahtimestari   |
|  Heidi Lehkamo  | … |  VR:n kanslisti   |
|  Liisa Wikma  | … |  pääjohtaja Wallinin sihteeri   |
|  Petri Liski  | … |  Jalo Armas Lavonen, Greenpeace-aktivisti   |
|  Oskari Katajisto  | … |  mielipuoli   |
|  Kari Hietalahti  | … |  humalainen mies   |
|  Juha Pursiainen  | … |  stunttimies: junasta hyppäävä veturimies   |
|  Harri Silván  | … |  stunttimies: junasta hyppäävä veturimies   |
Aiheesta muualla

Ekoterroristit aiheuttavat junaonnettomuuden trillerissä Yöjuna, Yle, 31.8.2018
| n k Arto Lehkamo |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Ristilukki (1993)  Yöjuna (1996)  Young Love (2001) 
TV-elokuvat (ohjaus):  Kesällä kauas pois (1989)  Lampi (1991) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Peli, erä ja ottelu (1988) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Poika ja keppi (1987)
Hoven Droven

| Hoven Droven |
| --- | --- |
 Hoven Droven vuonna 2008.
Tiedot
Toiminnassa:  1989–
Tyylilaji:  folk rock
Kotipaikka:  Jämtland, Ruotsi
Jäsenet:  Kjell-Erik Eriksson Björn Höglund Jens Comén
Aiheesta muualla
Kotisivut
Hoven Droven on Ruotsin Jämtlannista kotoisin oleva kansanmusiikkia ja folk rockia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 1989. Yhtyeen esikoisalbumi Hia Hia ilmestyi vuonna 1994.
Diskografia

Hia Hia (1994)
More Happy Moments with Hoven Droven (1999)
Turbo (2004)
Jumping At The Cedar (2006)
Rost (2011)
Trad (2021)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hoven Droven Wikimedia Commonsissa
Latakia

| Latakia |
| --- | --- |

 Latakia
 Koordinaatit: 35°31′N, 35°47′E 
Valtio:  Syyria
Maakunta:  Latakian maakunta
Väkiluku (2010)  (arvio):  400 000
Suuntanumero(t):  +963 41
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Latakia (arab. اللاذقية‎, Al-Ladhiqiyah, m.kreik. Λαοδικεια, Laodikeia, lat. Laodicea) on kaupunki Syyriassa. Se on tärkeä satamakaupunki ja Latakian maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2010 sen asukasluku oli arviolta 400 000.
Historia

Nykyisen Latakian paikalla sijaitsi Ugaritin alainen foinikialainen asutuskeskus, joka tunnettiin nimellä Ramitha. Vuonna 327 eaa. Seleukos I Nikator perusti paikalle äitinsä Laodiken mukaan nimeämänsä Laodikeian kaupungin. Se oli Antiokian, Apamean ja Seleukeian ohella yksi tuolloisen Syyrian tärkeimmistä kaupungeista. Pompeius valloitti kaupungin Roomalle vuonna 64 eaa., ja sittemmin se kärsi tuhoja valtakunnan sisäisissä levottomuuksissa. Itä-Rooman keisari Justinianus I teki kaupungista Theodoriaksen provinssin pääkaupungin. Lopulta arabit valloittivat kaupungin islamin leviämiseen johtaneiden sotien aikana. Ristiretkeläiset tunsivat Latakian sataman nimellä La Niche. He liittivät kaupungin Antiokian ruhtinaskuntaan taistellen sen hallinnasta Bysantin valtakunnan kanssa. Satama vaihtoi myös omistajaa muslimien ja ristiretkeläisten välillä, kunnes ristiretkeläiset karkotettiin alueelta lopullisesti vuonna 1287. Kaupungin merkitys oli samaan aikaan huvennut Tripolin, Aleksandrettan ja Payasin kustannuksella. Vielä vuonna 1355 Ibn Battuta vaikuttui sen koosta ja hyvästä satamasta, mutta 1400-lukuun mennessä se oli pienempi kuin Beirut tai Tripoli, ja suuri osa kaupungista raunioitui.
Vuonna 1914 Latakia oli noin 7 000 asukkaan pikkukaupunki. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Syyriaan saapuivat Ranskan joukot, jotka hallitsivat Syyriaa mandaattialueena. 1920-luvun alussa Latakiasta tuli Ranskan alaisen Alaviittivaltion pääkaupunki osana mandaattialueiden federaatiota. Mandaattialueet yhdistettiin vuonna 1936 Syyriaan, mutta alue hyötyi vielä yhdistämisen jälkeen hallinnollisesta erityisasemasta. Latakian satama elpyi Ranskan hallinnon aikana etenkin vuoden 1938 jälkeen, jolloin Aleksandretta menetettiin Turkille. Myös kaupungin väestö kasvoi nopeasti, vuonna 1931 kaupungissa oli 20 000 asukasta ja vuonna 1940 asukkaita oli 30 000. Kasvu jatkui Syyrian itsenäistymisen jälkeen vuonna 1946. Vuonna 1970 asukkaita oli 126 000. Latakian sataman modernisointi aloitettiin vuonna 1950 ja nykyisin se on maan tärkein satama.
Syyrian sisällissodan puhjettua vuonna 2011 Latakia on ollut tärkeä Bašar al-Assadin hallinnon tukikohta. Vuonna 2015 uutisoitiin Venäjän osallistuvan kaupungin eteläpuolella, Jablan kaupungin lähellä sijaitsevan Bassel al-Assadin kansainvälisen lentoaseman (IATA: LTK, ICAO: OSLK) laajennustöihin. Lentoaseman yhteydessä toimii Syyrian ilmavoimien tukikohta. Yhdysvaltalaislähteet epäilivät lentoasemalle rakennettujen uusien parakkien palvelevan Venäjän sotavoimien läsnäoloa Syyriassa.
Väestö

Vuonna 2010 Latakiassa asui arviolta 400 000 henkilöä. Heistä noin 50 % on alaviitteja, 40 % sunneja ja 10 % kristittyjä. Kristityistä suurin osa ortodokseja. Alaviitteja asuu pohjoisissa ja itäisissä kaupunginosissa sunnien asuttaessa keskikaupunkia ja köyhää al-Ramel al-Filistinin kaupunginosaa. Kristittyjä asuu pääasiassa aikanaan amerikkalaisten perustaman protestanttisen koulun mukaan nimetyssä Amerikkalaisessa kaupunginosassa. Alaviitteja on muuttanut kaupunkiin vasta hiljattain. Vielä vuonna 1920 heitä ei ollut yhtäkään ja vuonna 1945 he muodostivat vain 10 % kaupungin väestöstä. Enemmistö heistä tuli 1980-luvulla presidentti Hafiz al-Assadin alaviitilaistamispolitiikan seurauksena.
Latakiassa on myös vuosina 1955–1956 perustettu Latakian epävirallinen pakolaisleiri, jolla asuu palestiinalaispakolaisia alun perin pääasiassa Jaffasta ja kylistä Pohjois-Palestiinasta. Ennen vuotta 2011 leirillä asui yli 10 000 palestiinalaista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Latakia. Syria (englanniksi) (britannica.com)
Latakia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (syriatourism.org)
Introducing Lattakia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (lonelyplanet.com)
Lattakia International Container Terminal LLC (eräs sataman toimijoista) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (lict.sy)
Septimius Severuksen rakennuttama riemukaari.
Anadolu Ajansı

| Anadolu Ajansı |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1920
Puheenjohtaja:  Serdar Karagöz (2021–) 
Avainhenkilöt:  Päätoimittaja: Yusuf Özhan
Kotipaikka:  Ankara
Toimiala:  viestintä
Henkilöstö:  3 000 (2020)
Kotisivu:  www.aa.com.tr/en/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anadolu Ajansı on Turkin valtiollinen uutistoimisto. Sen pääkonttori on Ankarassa, ja se tuotti vuonna 2020 uutisia 13 kielellä edelleenkäyttösopimukset huomioiden yhteensä 6 000:lle media-asiakkaalle. Toimiston rahoituksesta vastaa pääosin Turkin valtio, mutta sillä ei ole osakeyhtiössä enemmistöomistusta.
Anadolu Ajansın pääkonttori Ankarassa.
Historia

Uutistoimisto perustettiin 6. huhtikuuta 1920 Turkin itsenäisyyssodan aikana, 17 päivää ennen väliaikaisen parlamentin ensimmäistä kokoontumista. Toimisto pitää perustajinaan kahta kansallismielistä aktivistia, journalisti Yunus Nadi Abalıoğlua ja kirjailija Halide Edib Adıvaria. Uusi toimisto otti tehtäväkseen sekä valistaa kotimaan kansalaisia, että puolustaa itsenäisyyttä haluavan maan kantoja ulkomaille. Kemal Atatürkin avulla toimistosta kehitettiin länsimaisen mallin mukainen, riippumaton uutispalvelu vuonna 1925. Toimiston itsenäinen asema turvattiin perustuslaissa, ja valtion omistusosuus on 2020-luvulle asti pysynyt alle 50 prosentin. Pääosan tuloistaan toimisto kuitenkin saa valtion rahoituksena.
AK-puolueen noustua 2000-luvulla valtaan Recep Tayyip Erdoğanin johtama hallitus pyrki saamaan enemmän määräysvaltaa Anadolu Ajansın uutisointiin ja Kansainvälisen lehdistöinstituutin IPI:n mukaan toimiston katsottiin paljolti menettäneen puolueettomuutensa sisäpoliittisen paineen alla. Presidentillinen asetus vuonna 2018 antoi presidentille viideksi vuodeksi oikeuden nimittää toimiston johto sekä määrätä sen rahoituksesta, toiminnasta, organisaatiosta ja henkilöstöhallinnosta. Turkin vuoden 2019 paikallisvaalien aikana virallista tulospalvelua hoitanutta AA:ta syytettiin tulosseurannan keskeyttämisestä, kun eräs opposition ehdokas alkoi menestyä liian hyvin.
Maaliskuussa 2021 IPI kiitti Turkin perustuslakituomioistuimen oikeuden kumoavaa päätöstä, jossa vuoden 2018 asetus katsottiin valtaosin laittomaksi. Presidentin valta päättää Anadolu Ajansın rahoituksesta kuitenkin säilyi, ja IPI katsoi Turkin hallituksen edelleen vaarantavan uutistoimiston toimituksellisen riippumattomuuden.