stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Estadio de Anoeta

| Reale Arena |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Donostia-San Sebastián, Espanja
Koordinaatit:  43°18′4.96″N, 1°58′25.02″W
Avattu:  1993
Omistaja:  Donostia-San Sebastiánin kunta
Kenttä:  luonnonnurmi
Käyttäjät
 Real Sociedad 
Katsojakapasiteetti
 39 076 
Kentän mitat
 105 × 70 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Municipal de Anoeta on urheilustadion Donostia-San Sebastiánissa Espanjassa.
Anoetan stadionia käytetään pääasiassa jalkapallo-otteluihin, ja se toimii Real Sociedadin kotistadionina. Myös ranskalaiset rugbyseurat Biarritz Olympique ja Aviron Bayonnais ovat pelanneet sillä ajoittain otteluitaan. Stadionilla on järjestetty myös konsertteja.
Anoetan rakennustyöt alkoivat vuonna 1990, ja sen kustannukset olivat 21 miljoonaa euroa. Stadion avattiin 29. heinäkuuta 1993 yleisurheilun nuorten EM-kilpailuilla. Ensimmäinen jalkapallo-ottelu pelattiin 13. elokuuta 1993 Real Sociedadin ja Real Madridin välillä. Valmistuessaan stadionilla oli noin 29 000 katsojapaikkaa. Vuonna 1998 päätykatsomoja laajennettiin, minkä myötä kapasiteetti kasvoi nykyiseen 32 076:een.
Anoeta on osa laajempaa samannimistä urheilualuetta, jolla sijaitsee myös toinen pienempi stadion, jäähalli, kaksi monitoimihallia, kaksi frontónia eli pelotakenttää ja velodromi. Aluetta hallinnoi Donostia-San Sebastiánin kunnan omistama yhtiö Anoeta Kiroldegia S.A.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Estadio de Anoeta Wikimedia Commonsissa
Stadionin sivusto
Stadion Real Sociedadin sivustolla (espanjaksi)
Stadion Donostia-San Sebastiánin sivustolla (espanjaksi)
Primera Divisiónin stadionit kaudella 2016–2017
Anoeta
Balaídos
Benito Villamarín
Butarque
Camp Nou
El Molinón
El Sadar
Estadio de la Cerámica
Gran Canaria
Ipurua
La Rosaleda
Los Cármenes
Mendizorrotza
Mestalla
RCDE Stadium
Riazor
San Mamés
Sánchez Pizjuán
Santiago Bernabéu
Vicente Calderón
Eric Adjetey Anang

| Eric Adjetey Anang |
| --- | --- |
 Eric Adjetey Anang vuonna 2010
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1985 (ikä 39) Accra, Ghana
Kansalaisuus:   Ghana
Taiteilija
Ala:  Kuvanveistäjä
Aiheesta muualla
Kotisivut
Eric Adjetey Anang ( kuuntele ääntämys (ohje), s. 24. syyskuuta 1985) on ghanalainen kuvanveistäjä. Hän asuu ja työskentelee synnyinkaupungissaan Teshiessä.
Elämä

Vuonna 2001 Anang teki ensi kerran kuvioituja ruumisarkkuja Gidan Makaman museoon Nigerian Kanossa kasvatuksellisessa projektissa, jossa oli mukana myös paikallinen Alliance française.
Toisen asteen opintojen jälkeen Anang otti vuonna 2005 haltuunsa isoisänsä Seth Kane Kwein (1922–1992) perustaman Atelier Kane Kwein. Muutamassa vuodessa Anangista kehittyi yksi Ghanan tunnetuimmista fantasiaruumisarkkuja tekevistä taiteilijoista.
Vuonna 2009 Anang ja hänen taideteoksensa esiintyivät energiajuoma Aquariuksen mainosvideossa Espanjassa . Samana vuonna hän osallistui Boulevard Amandla -projektiin Antwerpenissä, Belgiassa ja järjesti taiteilijaresidenssin taiteilija-opettaja Michael Desforestille kesällä 2009 yhteistyössä Yhdysvaltain Portlandissa toimivan Oregon College of Art & Craft -oppilaitoksen kanssa.
Tammikuussa 2010 Anang osallistui Teshiessa ranskalaisen valokuvaaja Guy Hersantin johtamaan taiteilijaprojektiin ”Please do not move!”. Saman vuoden lopulla hän edusti ghanalaisia suunnittelijoita Festival mondial des Arts nègres -festivaaleilla Dakarissa, jonne hän valmisti iPhonen muotoisen huonekalun.
Anang on myös mukana antropologisessa tutkimuksessa ga-kansasta italialaisen Bolognan yliopiston kanssa.
Jean-Christophe Servant on maininnut Anangin ”esimerkillisenä nuorille urbaaneille afrikkalaisille” Le Monde diplomatique -lehteen kirjoittamassaan artikkelissa.
Anangin taidetta on esillä julkisissa ja yksityisissä kokoelmissa Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hänet yhdistetään art éphémère -taidesuuntaan.
Eric Adjetey Anang on Foundation for Contemporary Art (Ghana) -järjestön jäsen vuodesta 2007 ja ranskalaisen taiteilijajärjestön ADAGPin jäsen vuodesta 2010.
Aiheesta muualla

Anangin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Eric Adjetey Anang
Kane Kwei -työpaja.
Käännös suomeksi
Williams FW14

| Williams FW14/FW14B |
| --- | --- |
 Williams FW14B
Talli:   Williams
Suunnittelija(t):   Patrick Head  Adrian Newey
Kuljettajat:   Nigel Mansell  Riccardo Patrese
Teknisiä tietoja
Renkaat:  Goodyear
Polttoaine:  Elf
Kilpailuhistoria
Williams FW14 oli Formula 1 -auto, jota käytti Williams -talli kaudella 1991. Auton suunnittelivat Patrick Head ja Adrian Newey. Kilpakuljettajina olivat britti Nigel Mansell ja italialainen Riccardo Patrese.
Auto oli selvästi muiden tallien autoja kehittyneempi. Siinä oli mm. puoliautomaattinen vaihdelaatikko, aktiivinen jousitus, luistonesto, lukkiutumattomat jarrut ja sen ajan kehittynein aerodynamiikka.
Williams FW14

FW14 debytoi Yhdysvaltain GP:ssa 1991. Auto oli tekniikaltaan muita edellä, mutta uudesta tekniikasta ei ollut vielä kokemusta ja luotettavuus oli kateissa alkukaudesta. Mansell ja Patrese saavuttivat seitsemän voittoa, mutta McLaren voitti sekä kuljettajien että valmistajien mestaruuden luotettavamman tekniikan ansiosta.
Williams FW14B

Kaudelle 1992 Williams toi luotettavamman ja vieläkin kehittyneemmän auton (auto sisälsi uutuutena aktiivijousituksen). FW14B hallitsi sarjaa ylivoimaisesti, minkä ansiosta Mansell voitti yhdeksän kilpailua ja Patrese yhden.
Kauden päätteeksi Mansell siirtyi CART -sarjaan ja Patrese siirtyi Benettonille.
Teknisiä tietoja

moottori: Renault 3500cc vapaasti hengittävä V10
vaihdelaatikko: Williams 6-vaihteinen, puoliautomaattinen
polttoaine: Elf
renkaat: G Goodyear
Saavutukset

valmistajien maailmanmestaruudet: 1 (1992)
kuljettajien maailmanmestaruudet: 1 (Nigel Mansell)
kilpailut: 32
voitot: 17
paalupaikat: 22
pisteet: 289
Tulokset

Lihavoitu tarkoittaa paalupaikkaa ja kursivoitu kilpailun nopeinta kierrosta.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 | Canon Williams Team | FW14 | Renault RS3C V10 | G |  | USA | BRA | SMR | MON | CAN | MEX | FRA | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | POR | ESP | JPN | AUS | 125 | 2. |
| 1991 | Canon Williams Team | FW14 | Renault RS3C V10 | G | Nigel Mansell | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 2 | 6 | 2 | 1 | 1 | 1 | 2 | Kesk. | 1 | DSQ | 1 | Kesk. | 2 | 125 | 2. |
| 1991 | Canon Williams Team | FW14 | Renault RS3C V10 | G | Riccardo Patrese | Kesk. | 2 | Kesk. | Kesk. | 3 | 1 | 5 | Kesk. | 2 | 3 | 5 | Kesk. | 1 | 3 | 3 | 5 | 125 | 2. |
| 1992 | Canon Williams Team | FW14B | Renault RS3C / RS4 V10 | G |  | RSA | MEX | BRA | ESP | SMR | MON | CAN | FRA | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | POR | JPN | AUS | 164 | 1. |
| 1992 | Canon Williams Team | FW14B | Renault RS3C / RS4 V10 | G | Nigel Mansell | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 | Kesk. | 1 | 1 | 1 | 2 | 2 | Kesk. | 1 | Kesk. | Kesk. | 164 | 1. |
| 1992 | Canon Williams Team | FW14B | Renault RS3C / RS4 V10 | G | Riccardo Patrese | 2 | 2 | 2 | Kesk. | 2 | 3 | Kesk. | 2 | 2 | 8 | Kesk. | 3 | 5 | Kesk. | 1 | Kesk. | 164 | 1. |
Fabomyia paucijugus

| Fabomyia paucijugus> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Heimo::  Äkämäsääsket Cecidomyiidae
Suku::  Fabomyia
Laji::  paucijugus
Kaksiosainen nimi
 Fabomyia paucijugus  Fedotova, 1993 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fabomyia paucijugus on äkämäsääskien heimoon ja Fabomyia-sukuun kuuluva eläinlaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Fedotova vuonna 1993. Sillä ei ole alalajeja.
Fabomyia paucijugusia esiintyy luonnossa Kazakstanissa.[lähde? ]
Etelä-Tangerang

| Etelä-Tangerang |
| --- | --- |

 fiTangerang Selatan 
 6°17′20″S, 106°43′05″E 
Valtio:  Indonesia
Provinssi:  Banten
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  165 km² 
Korkeus merenpinnasta:  39 m 
Väestö
Väkiluku (2010):  1 290 322
Väestötiheys:  7 837 as./km²
 www.tangerangselatankota.go.id 
Etelä-Tangerang on kaupunki Indonesiassa Jaavan saarella Bantenin provinssissa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 1 290 000.
Vuosien 1980–2016 tilastojen mukaan Etelä-Tangerangissa on trooppinen ilmasto, lämpötilat ovat ympäri vuoden tasaisia ja pääasiassa välillä 23 °C–33 °C. Sademäärät vaihtelevat paljon vuodenajan mukaan, joulu-helmikuussa keskimääräinen kuukausittainen sadanta on yli 200 millimetriä ja kesä-lokakuussa alle 100 millimetriä kuukaudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Tangerang Wikimedia Commonsissa
Flying the Flag (for You)

| Flying the Flag (for You) |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Scooch
Sanoittaja(t):  Russ Spencer, Morten Schjolin, Andrew Hill ja Paul Tarry
Euroviisutiedot
Vuosi:  2007
Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Kieli:  englanti
Sijoitus:  23.
Pisteet:  19
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Flying the Flag (for You) on Scooch-yhtyeen kappale, jonka se lauloi edustaessaan Isoa-Britanniaa Helsingissä järjestetyissä vuoden 2007 Eurovision laulukilpailuissa. Laulun ovat sanoittaneet Russ Spencer, Morten Schjolin, Andrew Hill ja Paul Tarry. Kappale keräsi yhteensä 19 pistettä ja se sijoittui sijalle 23.
Kappaleen teemana on lentokone, johon yhtyeen jäsenet olivat pukeutuneet sturteiksi ja lentoemänniksi. Jäsenet ovat Natalie Powers, Russ Spencer, David Ducasse ja Caroline Barnes.
Flying V

Flying V voi tarkoittaa seuraavia:
Gibson Flying V, sähkökitaramalli (kuuluisa mm. Metallicalta)
ESP Flying V, sähkökitaramalli
”Flying V”, Maija Vilkkumaan kappale
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Flying V”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Eemeli Parras

Eemeli Parras, oikea nimi Johan Emil Partainen, myöhemmin Partanen (18. helmikuuta 1884 Helsinki – 23. tammikuuta 1939 Kotlas) oli suomalaissyntyinen Yhdysvalloissa ja myöhemmin Neuvostoliitossa asunut toimittaja ja kirjailija.
Elämä

Parraksen ajurina toiminut isä kuoli hänen ollessaan 2-vuotias. Parras kävi kansakoulun Mäntsälässä ja teki sitten erilaisia sekatöitä kunnes tuli 1901 Helsinkiin viilarin oppiin. Työnsaanti oli kuitenkin vaikeaa ja vuonna 1902 Parras lähti siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan. Hän oli mukana kirjailija Matti Kurikan Sointula-hankkeessa Kanadassa mutta sen romahdettua Parras joutui hankkimaan elantonsa kuparikaivoksen työmiehenä.
Parras palasi 1907 Suomeen ja toimi jonkin aikaa muun muassa Lahdessa ilmestyneen Raivaaja-lehden toimittajana. Hän palasi kuitenkin Yhdysvaltoihin 1910. Parras toimi nyt työväenjärjestöjen luennoitsijana, oli toimittajana useissa amerikansuomalaisissa työväenlehdissä (Työmies, Raivaaja) ja osallistui ammattiyhdistys- ja puoluetoimintaan. Hän julkaisi näihin aikoihin myös ensimmäisen runokokoelmansa Pohjalta. Ensimmäisen maailmansodan vuosina Parras joutui viranomaisten pidättämäksi sodanvastaisen toimintansa vuoksi. Hän johti myös 1914–1915 käytyä kaivosmiesten lakkoa.
Vuonna 1919 Parras liittyi vastaperustettuun Amerikan kommunistiseen puolueeseen. Hän jatkoi toimittajantyötä Astoriassa Oregonissa ilmestyneessä Toveri-lehdessä ja toimi puolueen agitaattorina. Vuonna 1932 Parras karkotettiin Yhdysvalloista poliittisen toimintansa takia ja hän muutti Neuvostoliittoon asettuen asumaan Petroskoihin. Parras työskenteli kustannusliike Kirjassa kaunokirjallisuuden toimittajana ja hän pääsi 1934 Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.
Parras toimi aktiivisesti Karjalan kirjailijaliiton yhteydessä toimineessa Suomen Kommunistisen Puolueen tukiryhmässä.
Parras joutui Stalinin puhdistusten uhriksi ja kuoli pakkotyöleirillä Arkangelin alueella vuonna 1939.
Yksityiselämä

Parraksen puoliso oli näyttelijä Anna Talma, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1910.
Teoksia

Villit vuoret, näytelmä.
Jymyvaaralaiset, romaani.
Jättiläisvaltimo sykkii, näytelmä.
Maura, karjalaisaiheinen romaani.  1937 (vain katkelma siitä julkaistiin)
Enthrone Darkness Triumphant

| Enthrone Darkness Triumphant Dimmu Borgir |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammikuu 1997, The Abyss, Pärlby, Ruotsi
 Julkaistu: 1997
 Tuottaja(t): Peter Tägtgren
 Tyylilaji: sinfoninen black metal
 Kesto: 56.43
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  35.
Dimmu Borgirin muut julkaisut
| Devil's Path 1996 | Enthrone Darkness Triumphant 1997 | Godless Savage Garden 1999 |
Enthrone Darkness Triumphant on norjalaisen black metal -yhtyeen Dimmu Borgirin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1997, ja se oli ensimmäinen albumi, jonka Dimmu Borgir teki Nuclear Blast -levy-yhtiön leivissä. Uusiojulkaisu (Deluxe Edition) julkaistiin vuonna 2002 bonusmateriaalin kera. Saksassa albumin tultua myyntiin "Tormentor of Christian Soulsin" sanoitukset jouduttiin sensuroimaan.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Dimmu Borgir.
Mourning Palace – 5.13
Spellbound (by the Devil) – 4.08
In Death's Embrace – 5.42
Relinquishment of Spirit and Flesh – 5.32
The Night Masquerade – 4.25
Tormentor of Christian Souls – 5.39
Entrance – 4.47
Master of Disharmony – 4.15
Prudence's Fall – 5.56
A Succubus in Rapture – 5.59
Raabjørn speiler draugheimens Skodde – 5.02
Kokoonpano

Shagrath – kitara, laulu
Silenoz – kitara, laulu kappaleessa #11
Tjodalv – rummut
Nagash – basso
Stian Aarstad – syntetisaattori, piano
Musiikkivideot

Mourning palace
Spellbound (By the Devil)
Prudence's Fall
Arviot

Allmusic:
Chronicles of Chaos:
Imperiumi: 10/10
Metalliluola: 9½/10
Aiheesta muualla

Enthrone Darkness Triumphant Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Enthrone Darkness Triumphant Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Flying V (kappale)

| ”Flying V” Maija Vilkkumaa |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 2. lokakuuta 2020
 Formaatti: digitaalinen
 Tekijä(t): Maija Vilkkumaa
 Tuottaja(t): Maija Vilkkumaa, Ilkka Tolonen, Ville Salminen, Maria Rantanen, Ville Aalto, Ilkka Herkman
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.58 
 Levy-yhtiö: Kaiku Recordings
Maija Vilkkumaan muut singlet
| ”Sä tarviit paremman kuin mä” 2020 | ”Flying V” 2020 |   |
Flying V on Maija Vilkkumaan kappale, joka julkaistiin singlenä 2. lokakuuta 2020.
FC Wacker Innsbruck

| FC Wacker Innsbruck |
| --- | --- |

Koko nimi:  Fußballclub Wacker Innsbruck
Perustettu:  1915
Lakkautettu:  1999
Kaupunki:  Innsbruck, Tiroli, Itävalta
Infobox OKNimi-testi OK: 
FC Wacker Innsbruck oli vuonna 1915 perustettu itävaltalainen jalkapalloseura Innsbruckista Tirolista.
Historia

FC Wacker Innsbruck perustettiin vuonna 1915. Vuonna 1964 seura pelasi ensimmäisen kerran Itävallan pääsarjassa ja voitti ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1971. 20. heinäkuuta 1971 FC Wacker Innsbruck ja SV Wattens yhdistyivät ja ottivat nimen SpG Swarovski Wattens-Innsbruck (SSW Innsbruck). SSW Innsbruck voitti Itävallan mestaruuden viidesti (1971, 1972, 1973, 1975, 1977) ja selviytyi puolivälieriin kauden 1977–1978 Euroopan cupissa.
Vuonna 1981 SSW Innsbruck tippui ensimmäisen kerran toiselle sarjatasolle ja vuonna 1986 seura otti jälleen nimen FC Wacker Innsbruck. FC Swarovski Tirol otti kuitenkin samana vuonna haltuunsa seuran lisenssin, joten FC Wacker Innsbruck joutui pelaamaan kahdeksannella sarjatasolla, josta se kuitenkin nousi vuonna 1992 jo neljännelle sarjatasolle. Samana vuonna FC Swarovski Tirol pelasi viimeisen kautensa, ja FC Wacker Innsbruck sai siltä takaisin lisenssinsä ja pääsi UEFA-cupiin kaudeksi 1992–1993. Seura pelasi kuitenkin Itävallan pääsarjassa enää yhden kauden, kun vuonna 1993 perustettiin FC Tirol Innsbruck, jolle FC Wacker Innsbruck menetti jälleen lisenssinsä. Vuonna 1999 FC Wacker Innsbruck pelasi seitsemännellä sarjatasolla viimeisen kautensa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:FC Wacker Innsbruck
Käännös suomeksi
FS Améthyste (S605)

| Améthyste |
| --- | --- |
 Améthyste

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCNS
Kölinlasku:  31. lokakuuta 1984
Laskettu vesille:  14. toukokuuta 1988
Palveluskäyttöön:  20. maaliskuuta 1992
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 400 t (pinnalla) 2 600 t (sukelluksissa)
Pituus:  73,6 m
Leveys:  7,6 m
Syväys:  6,4 m
Koneteho:  1 x K48-painevesireaktori (48 MW)
Nopeus:  25+ solmua
Miehistöä:  10 upseeria ja 60 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  4 × 533 mm torpedoputkea, joihin yhteensä 14 kappaletta F17-torpedoita ja Exocet SM39
Améthyste (runkonumero S605) on Ranskan laivaston Rubis-luokan ydinsukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin 31. lokakuuta 1984. Se laskettiin vesille 14. toukokuuta 1988 ja valmistui 20. maaliskuuta 1992.
Palvelus

Alus oli palveluksessa 2013.
FS Amyot d'Inville (F782)

| Amyot d'Inville |
| --- | --- |
 TCG Bartin

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  1. syyskuuta 1973
Laskettu vesille:  30. marraskuuta 1974
Palveluskäyttöön:  13. lokakuuta 1976
Poistui palveluskäytöstä:  Turkille nimellä TCG Bartin
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 250 t (kuormattu)
Pituus:  80 m
Leveys:  10,3 m
Syväys:  5,3 m
Koneteho:  2 x SEMT Pielstick 12PC2 V400 -dieselmoottoria, 12 000 hv
Nopeus:  24 solmua
Miehistöä:  7 upseeria 42 aliupseeria 43 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1 x 100 mm CADAM -tykki 2 x 20 mm modèle F2 2 x Exocet MM38 4 x 12,7 mm konekivääriä 4 x L5 torpedoputkea 1 x 375 mm sukellusveneentorjuntaraketinheitin
Amyot d'Inville (runkonumero F782) oli Ranskan laivaston 1976 palvelukseen otettu D’Estienne d’Orves -luokan korvetti (ransk. Aviso).
Valmistus

Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1973. Se laskettiin vesille 30. marraskuuta 1974 ja otettiin palvelukseen 13. lokakuuta 1976.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1999 ja myytiin Turkille, joka liitti sen laivastoonsa 25. heinäkuuta 2002 nimellä TCG Bartin runkonumerolla F-504.
Fabre

Fabre on ranskalainen sukunimi, ja se on esimerkiksi seuraavilla henkilöillä:
Alexandre Fabre, ranskalainen näyttelijä
Dylan Fabre (s. 2000), ranskalainen jääkiekkoilija
Émile Fabre (1869–1955), ranskalainen näytelmäkirjailija
François-Xavier Fabre (1766–1837), ranskalainen taidemaalari
Jean-Henri Fabre (1823–1915), ranskalainen hyönteistutkija ja kirjailija
Josep Palau i Fabre (1917–2008), katalaaniksi kirjoittanut katalonialainen kirjailija
Marcel Fabre, oik. Marcel Fernández Peréz (1886–1929), espanjalaissyntyinen näyttelijä ja elokuvaohjaaja
Michaël Fabre (s. 1984), ranskalais-algerialainen jalkapallomaalivahti
Pascal Fabre (s. 1960), ranskalainen Formula 1 -kuljettaja
Philippe François Nazaire Fabre d’Églantine (1750–1794), ranskalainen vallankumousmies ja näytelmäkirjailija
Muita

Musée Fabre, taidemuseo Ranskan Montpellier’ssa
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
FS Amiral Charner (F727)

| Amiral Charner |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCN Lorientin telakka
Kölinlasku:  marraskuu 1958
Laskettu vesille:  12. maaliskuuta 1960
Palveluskäyttöön:  14. joulukuuta 1962
Poistui palveluskäytöstä:  Uruguaylle 1991
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 750 t (standardi) 2 230 t (kuormattu)
Pituus:  98,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,5 m
Syväys:  4,3 m
Koneteho:  4 x SEMT Pielstick V12 -dieselmoottoria, 16 000 bhp (12 000 kW)
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  166
Aseistus
Aseistus:  3 x 100 mm tykkiä 2 x 30 mm ilmatorjuntatykkiä 6 x 550 mm L5 torpedoputkea 1 x 305 mm sukellusveneentorjuntaheitin
Amiral Charner (runkonumero F727) oli Ranskan laivaston 1962 palvelukseen otettu Commandant Rivière -luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin marraskuussa 1958. Se laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1960 ja otettiin palvelukseen 14. joulukuuta 1962.
Palvelus

Alus myytiin 1990 Uruguaylle, joka liitti 28. tammikuuta 1991 sen laivastoonsa nimellä ROU Montevideo. Alus luovutettiin ilman Exocet-ohjuksia ja Dagaie-suojasoihtuheittimiä, jotka kuitenkin asennettiin alukselle 1992. Aluksen tunnusnumero vaihdettiin myöhemmin numeroksi 3. Uruguayn laivasto poisti aluksen palveluksesta 2008.
Epitaph (Necrophagistin albumi)

| Epitaph Necrophagist |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 3. elokuuta 2004
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Muhammed Suiçmez
 Tyylilaji: tekninen death metal
 Kesto: 32.56
 Levy-yhtiö: Relapse Records
Necrophagistin muut julkaisut
| Onset of Putrefaction 1999 | Epitaph 2004 |   |
Epitaph on saksalaisen teknisen death metal -yhtyeen Necrophagistin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Relapse Records.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Muhammed Suiçmez.
Stabwound – 2.48
The Stillborn One – 4.24
Ignominious & Pale – 4.01
Diminished to b – 4.59
Epitaph – 4.15
Only Ash Remains – 4.11
Seven – 3.42
Symbiotic in Theory – 4.36
Kokoonpano

Muhammed Suiçmez – murinalaulu, kitara, tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Christian Muenzner – kitara
Stefan Fimmers – bassokitara
Hannes Grossmann – rummut
Kokoonpano > Muut tekijät

Sascha Ehrich – kansikuva, design, layout, logo
Christoph Brandes – äänittäjä, miksaaja
Bob Katz – masteroija
Orion Landau – grafiikka, layout
Arvostelut

Allmusic:
Desibeli.net:
Global Domination: 8.5/10
Imperiumi: 7½/10
Metal Temple:
Metal Storm: 10/10
The Metal Observer: 9/10
Sputnikmusic: 4/5
Aiheesta muualla

Albumi Epitaph (Necrophagistin albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Epitaph discogs.com -sivustolla
Farbauti (jotuni)

Farbauti tai Fárbauti on skandinaavisen mytologian yksi jotuni eli jääjättiläinen. Farbauti tunnetaan Lokin isänä. Tarinan mukaan Farbauti iski Lokin äitiä Laufeyta salamalla, jonka jälkeen Loki syntyi.
Esko Lehesmaa

Esko (Ego) Lehesmaa (14. tammikuuta 1933 Viipuri – 4. elokuuta 1996 Espoo) oli suomalainen arkkitehti. Hänen vanhempansa olivat näyttelijät Arvo Lehesmaa ja Aino-Inkeri Notkola.
Rakennuksia

Suomalaisen Pursiseuran seura- ja toimistorakennukset, Sirpalesaari, Helsinki 1963
Kuuden kerrostalon ryhmä, Hilapellontie, Konala, Helsinki 1969–1970
Kirjallista tuotantoa

Purjehtijan kirja; suom. Eero Mänttäri; suomal. laitoksen toim. Esko Lehesmaa; valokuvat Bengt Westlund; piirrokset Erling Röising ja Esko Lehesmaa. Otava 1971
Helsinki: architectural map guide, Helsinki and surroundings, 18th, 19th and 20th century buildings; tekijät Esko Lehesmaa ja Matti K. Mäkinen. Arkkitehti, Finnish Architectural Review, Helsinki 1975
79 finnischer Wohnungsbau. Vammala 1979
Julkisivut ja katto: opas, joka selvittää julkisivujen suunnittelun periaatteita, niihin käytettyjä materiaaleja sekä ovien ja ikkunoiden hankkimista pientaloon; kirj. Esko Lehesmaa, Mauno Nousiainen; piirtäjä Eva Erat. Suomen asuntotietojärjestelmä. Tarvikevalintaoppaat 3. Tietopuu, Helsinki 1984, 2. laaj. painos 1986
Rakennuksen runko ja julkisivut: opas rakennuksen runko- ja vesikattorakenteisiin kuuluvista osista sekä niiden lujuudesta, energiataloudesta, ääneneristävyydestä, palontorjunnasta ja muutosmahdollisuuksista; kirj. Dick Björkholtz, Esko Lehesmaa ja Mauno Nousiainen. 4. tark. painos Tietopuu, Espoo 1987, ilmestyi myös osana teosta Rakentajan peruskirja. Tietopuu, Espoo 1987
Suomalainen pursiseura 1913-1988; kirj. Yrjö Kaukiainen, Esko Lehesmaa, Pirkko Leino-Kaukiainen. Suomalainen pursiseura, Helsinki 1988