Pietro Deiro
Ura > Levyttäjä, säveltäjä ja sovittaja

Pietro Deiro levytti 152 gramofonilevynpuolta. Hän aloitti Columbialla vuonna 1913, luultavasti veljensä menestyksen vanavedessä. Vuonna 1914 hän siirtyi kuitenkin pysyvästi Columbian pääkilpailijan Victorin artistiksi, jolle hän levytti aina vuoteen 1935 saakka. Levytysuransa päätteeksi hän soitti kymmenen levynpuolta Deccalle 1937.
Huomionarvoista Pietron levytysurassa oli sen jatkuminen häiriytymättä myös 1930-luvun lamavuosina, jolloin musiikkiala oli yleisesti aallonpohjalla. Hän hallitsi Victorin vuoden 1930 Italia-luettelon harmonikkaosastoa peräti kahdeksallatoista sivulla, kun hänen kollegallaan Pietro Frosinilla oli ”vain” kymmenen sivua samassa luettelossa.
Pietro Deiro solmi varhain suhteet musiikkijulkaisija Octave Paganin kanssa, joka toimi Greenwich Villagessa New Yorkissa. Italialaistaustainen Pagani oli jo aiemmin julkaissut italialaista pianomusiikkia. Hän julkaisi kolme Pietro Deiron sävellystä, "San Francisco Souvenir", "Trieste Overture" ja "Bel giorni" vuonna 1916. Kolme vuotta myöhemmin Pagani julkaisi Pietro Deiron pianoharmonikansoiton oppikirjan Pietro's Complete Method for the Piano Accordion, josta tuli monen soittajan standardioppikirja. Kirjaa myytiin Yhdysvalloissa vuoteen 1936 mennessä yli 60 000 kappaletta. Pietro julkaisi Paganin kautta suuren määrän harmonikkasovituksia ja sävellyksiään koko 1920-luvun ajan.
Pietro Deiro julkaisi uransa aikana yli 220 sävellystä. Hänen kevyemmät iskelmäsävellyksensä sisältävät ainakin 40 valssia, 25 marssia, 18 polkkaa, 18 foxtrotia, 15 masurkkaa, kymmenen paso doblea, viisi noveltya, viisi tangoa, kolme espanjalaista tanssia, kaksi rumbaa, yhden ragin sekä yhden boleron. Vakavampiin, kevyen klassisiin julkaisuihin kuuluu 28 preludia, kuusi alkusoittoa, kuusi konserttietydiä, kolme variaatiosarjaa, kaksi rapsodiaa, yksi intermezzo, yksi fantasia, yksi gavotti, rondo, scherzo sekä kolme pidempää konserttoa harmonikalle ja orkesterille. Pietro Deiron musiikkityyliä on kuvattu arkaaiseksi ja varhaisromanttiseksi, joka on saanut vaikutteita erityisesti Gioacchino Rossinin musiikista. Vuonna 1949 Pietro pyrki murtamaan konservatiivista musiikkiperinnettä teoksella Atonal Studies: Compositions in Tonality and the Modern Form.
Henry Doktorskin mukaan vähemmän tunnettua Pietro Deiron säveltäjänuralla lienee seikka, että hän ei kirjoittanut valtaosaa etenkään klassisista töistään itse, vaan käytti haamukirjoittajia. Deirolla ei ollut klassista säveltäjäkoulutusta – hän oli menestynyt liikemies, iskelmämuusikko ja iskelmäsäveltäjä. Hänelle työskennelleitä haamusäveltäjiä olivat ainakin Frank Henri Klickmann, Alfred d'Auberge sekä Eugene Ettore. Pietro Deiron on kerrottu käyttäneen myös muita keinoja säveltäjäuransa edistämiseksi. Mario Mostin mukaan Pietron sävellyksenä pidetty valssi Beautiful Days (”Ihanat päivät”) julkaistiin alun perin Di Falco -nimisen muusikon sävellyksenä ja Biaggio Quattrociocchen julkaisemana. Di Falco ja Quattrociocche eivät kuitenkaan olleet tajunneet rekisteröidä tekijänoikeuksia musiikkiinsa ja Quattrociocche joutui poistamaan valssin luetteloistaan myöhemmin Pietro Deiron lakimiehen otettua yhteyttä. Deiro olikin rekisteröinyt teoksen omalle nimelleen Yhdysvaltojen tekijänoikeusorganisaatioon. Valssista tuli sittemmin Pietro Deiron laajimmin tunnettuja ja parhaiten myyneitä kappaleita. Mostin tarinaa tukee osaltaan Pietro Deiron Victor-yhtiölle huhtikuussa 1914 tekemä levytys (numero 17551), jossa valssin säveltäjäksi on mainittu S. Falco.