stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo suomalaisista ASLA-Fulbright-stipendiaateista
E

Jorma Eerikäinen, diplomi-insinööri, apulaiskaupunginjohtaja, liikenne- ja kaupunkisuunnittelu, Northwestern-yliopisto 1963–1964
Aulikki Eerola, fil.kand., 1964–1965
Essi Eerola, kansantaloustiede, Princetonin yliopisto, 1998–2000
Niilo Eerola, Patentti- ja rekisterihallituksen ylijohtaja, Leader-stipendi 1963
Georg C. Ehrnrooth, kansanedustaja, Leader-stipendi 1960
Fredrik Ehrnström, diplomi-insinööri, Specialist-stipendi, MIT 1953
Risto Eklund, metsätiede, Washingtonin yliopisto 1951–1952
Elisabeth Elfvengren, tilastotiede, Chicagon yliopisto 1951–1952
Nils Elfving, diplomiekonomi, 1964
Göran Engroos, maisema-arkkitehtuuri, Cornellin yliopisto 1959–1960
Veikko Ennola, matematiikka, Harvardin yliopisto 1960–1961
Jerker A. Eriksson, Yhdysvaltain historia, Etelä-Carolinan yliopisto 1959–1960
Lars D. Eriksson, oikeustiede, Columbian yliopisto 1965
Zaida Eriksson-Lihr, Allergiasairaalan perustaja, Leader-stipendi 1950
Ritva Erkkilä, naisten muoti, Specialist-stipendi 1955–1956
Aatos Erkko, Leader-stipendi 1959
Walter Erko, kouluneuvos, Columbian yliopisto 1954
Seppo Ervasti, puunjalostustuotteiden markkinointi, New Yorkin osavaltionyliopisto, Syracuse, 1960–1961
Pauli Ervi, majuri, Suomen Autoklubin toimitusjohtaja, Leader-stipendi 1955
Helena Erä-Esko, sosiaalityö, Columbian yliopisto 1951–1952
Antero Eräneva, diplomi-insinööri, tekstiilitekniikka, Georgian teknillinen yliopisto 1961–1962
Aarne Eskola, Leader-stipendi 1961
Seikko Eskola
Unto Eskola, kauppaneuvos, rationalisointi, Leader-stipendi 1954
Tapio Eurola, insinööritieteet, Illinois Institute of Technology, 1957–1958
F

Peter Fagernäs
Karl Fagerström, hammaslääketiede, Illinois’n yliopisto 1960–1962
Kaj Fernström, diplomi-insinööri, markkinointi, Harvardin yliopisto, Specialist-stipendi 1961
Kai von Fieandt, psykologia, Cornellin yliopisto 1957
Hans Finell, diplomiekonomi, Harvardin yliopisto 1961–1962
Pirkko Fleming-Brown o.s. Eerola, kotitalous, Cornellin yliopisto 1958–1959
Karl Fogel, luonnontieteet, Cornellin yliopisto 1957–1958
Heikki Fontell, maatalouden koneistaminen, Specialist-stipendi 1952–1953
Saara Forsius, kansanedustaja, Leader-stipendi 1963
Gun Forslund, kirjastotiede, Denverin yliopisto 1960–1961
Åke Forsman, metsänhoitaja, liikkeenjohto, Washingtonin yliopisto, Seattle, 1952–1953
Osmo Forssell, taloustiede, Harvardin yliopisto 1963–1964
Per Forssell, lääketiede, Leader-stipendi 1959
Nils-Eric Fougstedt, kapellimestari, Leader-stipendi 1951
Harry Franck, teollisuuden logistiikka, Specialist-stipendi 1951–1952, Massachusetts
Kaj Franck, 7 kuukauden opintomatka yli 20 muotoiluoppilaitokseen 1955, tutkimusapuraha Rhode Island School of Design ja Kalifornian yliopisto (Los Angeles) 1956
Ahti Fredriksson, ammattiyhdistysjohtaja, Leader-stipendi 1954
Ralf Friberg 1964
Kaari Frilander, taidehistoria, Columbian yliopisto 2004–2005
Gunnar Färdig, liiketaloustiede, Columbian yliopisto 1958–1959
G

Juha Gabrielsson, insinööritieteet. Illinois’n yliopisto, 1957–1958
Lisa De Gorog, Columbian yliopisto 1955–1956
Axel Grandell, liiketaloustiede, Leader-stipendi 1962
Nils Granö, diplomi-insinööri, Wisconsinin yliopisto 1963–1964
Nils-Östen Grotenfelt, työmarkkinajohtaja, tilanomistaja, Leader-stipendi 1950–1951
Kalle Grönqvist, anestesiologia, Mayo Foundation, Minnesotan yliopisto 1951–1952
Matti Gustafson, konsuli, 1965–1966
I

Bo Idström, diplomi-insinööri, kemian tekniikka, Specialist-stipendi, Princetonin yliopisto 1953–1955
Heikki Ignatius, fil.lis., geologia, Yalen yliopisto 1950–1951
Risto Ihamuotila, Cornellin yliopisto 1969–1970
Heikki Ihantola, tekniikan tohtori, elektroniikka, Stanfordin yliopisto, 1960–1961
Juho Ikola, Vaasa Oy:n toimitusjohtaja, journalismi, Leader-stipendi 1961
Raimo Ilaskivi, taloustiede, Chicagon yliopisto 1953–1954, Leader-stipendi 1962
Christian Ilmoni, Yhdyspankin kamreeri, Leader-stipendi 1953–1954
Tuukka Ilomäki, musiikin teoria, Eastman School of Music, Rochesterin yliopisto, 2004–2005
Jaakko Iloniemi, Leader-stipendi 1960
Jaakko Ilvessalo, valtiotiede, New Yorkin yliopisto 1959–1960
Nils Ingman, vakuutusjuristi, Columbian yliopisto 1952–1953 ja Leader-stipendi 1962
Olli Innamaa, tekokuitukemia, Polytechnic Institute of Brooklyn 1953–1954
Tea Ista, teatteri, Specialist-stipendi 1962
Risto Ivars, diplomi-insinööri, elektroniikka, Stanfordin yliopisto 1956–1957
J

Aune Jaatinen, kirjallisuus ja historia, Illinois’n yliopisto 1962–1963
Leo Jakobson, arkkitehti, kaupunkisuunnittelu ja asuntorakentaminen, Specialist-stipendi , Wisconsinin yliopisto 1954
Max Jakobson, Leader-stipendi 1952
Theodor Jakobson, lääket. lis., Harvardin yliopisto 1953–1954
Kimmo Jalamo, ekonomi, New Yorkin yliopisto 1953–1954
Jussi Jalas, kapellimestari, Leader-stipendi 1955
Jorma Jalava, Leader-stipendi, Chicagon yliopisto ja Michiganin osavaltionyliopisto 1958
Anne-Marie Jancke, kirjallisuus, Stanfordin yliopisto 1962–1963
Jan-Erik Jansson, laivasuunnittelu, MIT 1950–1951
Ole Jansson, fil. maisteri, Illinois’n yliopisto 1956–1957
Fjalar Jarva, Specialist-stipendi, Purduen yliopisto 1956–1957
Johannes, arkkipiispa, 1952–1953
Eila Jokela, journalismi, Leader-stipendi 1951
Pentti Jokelainen, lääk. lis., New Yorkin yliopisto 1962–1963
Kaija Jokinen, valt. kand., 1961–1962
Kaarina Jousimaa, valt. maisteri, journalismi, Missourin yliopisto 1956–1957
Tuure Junnila, Leader-stipendi 1957
Simo Juntunen, journalismi, Leader-stipendi 1963
Mauno Jussila, kansanedustaja, Leader-stipendi 1960
Osmo Jussila
Raine Jussila, lääketiede, Pennsylvanian yliopisto 1952–1953
Tommi Juusela, oikeustiede, Columbia University, 1998-1999
Jyrki A. Juuti, taloustoimittaja ja ammattiyhdistysaktiivi, Leader-stipendi 1961
Sirkka Juutilainen, terveydenhuolto, Bostonin yliopisto 1962–1963
Faina Jyrkilä, sosiaaligerontologi, sosiologia, Cornellin yliopisto 1952–1953
Lauri Jännes, rokoteasiantuntija, Leader-stipendi 1958
August Jäntti, maataloustiede, Duke University, Pohjois-Carolina, 1952
Bruno Jäntti, politiikantutkija, Chicagon yliopisto, 2020–2021
Johan Järnefelt, lääketiede, Wisconsinin yliopisto 1956–1957
Esko Järvelin, sosiaalityö, Specialist-stipendi 1960
Olavi Järvelä, ammattiyhdistysjohtaja, Leader-stipendi 1953–1954
Mikko Järvenranta, valtiot. maisteri, nuorisotyö, Specialist-stipendi 1960
Lauri Järventaka, Vaasan kaupunginjohtaja, Leader-stipendi 1958
Mervi Järventaus, näyttelijä ja lausuntataiteilija, lasten puheopetus, Northwestern-yliopisto 1963–1964
Osmo Järvi, yliopistohallinto, Leader-stipendi 1960
Elias Järvineva, lentokonesuunnittelija, California Institute of Technology, 1951–1952
Veikko Jääskeläinen, ekonomi, Yalen yliopisto, 1956–1957
N

Aimo Naukkarinen 1993–1994
Ilmari Neronen, Leader-stipendi 1963
Yrjö Neuvo
Harri Nevanlinna, lääketiede, Leader-stipendi 1954
Juha Niemelä 1993–1994
Markku S. Nieminen, kardiologi, Harvardin yliopisto 1980–1981
Irja Nieminen, luonnontieteet, Columbian yliopisto, 1957–1958
Terttu Nieminen, kirjallisuustiede, Pennsylvanian yliopisto 1962–1963
Kirsti Niinisalo-Snowden, oikeustiede, Harvardin yliopisto 1984
Väinö Nieminen, kansanedustaja, Leader-stipendi 1955
Eino Niini, teollisuustyön tehostaminen, Leader-stipendi 1951
Antti Nikkola, maataloustiede, Minnesotan yliopisto, 1962–1963
Viljo Niskanen, maanmittaus, Leader-stipendi 1962
Minna-Riitta Nissinen, oikeustiede, 1998
Paavo Noponen, yhteiskuntatiet. kand., elokuva-, radio- ja tv-oppi, New Yorkin yliopisto 1956–1957
Mairit Nordenstreng-Woolf, fil. maisteri, Kalifornian yliopisto (Berkeley) 1961–1962, avioitui ja jäi Yhdysvaltojen Marylandiin
Sirkka-Liisa Norko-Turja, Michiganin yliopisto ja Oklahoman yliopisto 1951–1952
Christer Nordman, kemia
Lars-Gunnar Nordström, kuvataiteilija, 1960
Mirja Norrberg, kauppatieteet, Pittsburghin yliopisto 1962–1963
Simopekka Nortamo, journalismi, 1957–1958
Jaakko Nousiainen, joukkoviestintä, Specialist-stipendi, Syracusen yliopisto 1960
Saku Nousiainen, jazzpianisti, New Yorkin yliopisto, 2004–2005
Tapio Nummenmaa, psykologia, Princetonin yliopisto, 1960–1961
Tuttu Nurmiaho, kotitaloustiede, Oklahoman yliopisto, 1950-luvun alku
Arne Nuortila, arkkitehtuuri, Illinois Insitute of Technology, 1957–1958
Tauno Nurmela, yliopistohallinto ja romaaninen filologia, Leader-stipendi 1962
Juhani Nuorvala, The City University of New York, 1993–1994
Matti Nurmi, eläinlääket. lis., 1964–1965
Matti Nurmia, fyysikko
Väinö Nurmimaa, televisiotyön hallinto, Leader-stipendi 1962
Aili Nurminen, meteorologia, Leader-stipendi 1950–1951
Aune Nuutilainen, varatuomari, Michiganin yliopisto 1953–1954
Toivo Nykänen, journalismi, Leader-stipendi 1962
Valde Näsi, journalismi, Leader-stipendi 1960
Risto Näätänen, psykologia, Kalifornian yliopisto (Los Angeles) 1965–1966
O

Olli Ohtomies, journalismi, Leader-stipendi 1958
Reino Oittinen, kouluhallinto, Leader-stipendi 1955
Aatos Ojala, kirjallisuuskritiikki, Yalen yliopisto 1955–1956
Erkki Ojanen, radio- ja televisiotyö, Specialist-stipendi 1962
Sanna Ojanperä, kansainväliset suhteet, University of Essex American University, 2012–2013
Raila Ojansuu, psykologia, Harvardin yliopisto 1963–1964
Martti Oka, reumatautioppi, New Yorkin yliopisto 1954–1955
Jaakko Okker
Marjatta Okko, geologi ja informaatikko, Coloradon yliopisto 1955–1956
Antero Okkonen
Tarvo Oksala, perinnöllisyystiede, 1958–1959
Juhani Oksman, ionosfäärin tutkimus, Pennsylvanian osavaltionyliopisto 1959–1960
Akseli Ollila, kouluneuvos, nuorisotyö, Specialist-stipendi 1960
Jorma Ollila
Curt Olsson, korkeakouluhallinto, Specialist-stipendi 1962
Paul Osipow, kuvataiteet, Texasin yliopisto, Austin, 1975
Hannu Outinen, diplomi-insinööri, konetekniikka, California Institute of Technology 1956–1957
U

Väinö Ulmanen, kemianteollisuus, Institute of Paper Chemistry, Wisconsin 1955–1956
Carl-Erik Unnérus, radiologia, Leader-stipendi 1962
Olli Uoti, poliittinen taloustiede, Leader-stipendi 1952–1953
Pellervo Uotila, maatalouden rationalisointi, Leader-stipendi 1959
Heikki Urmas, lentokapteeni, kauppatieteiden tohtori, Indianan yliopisto, 1964-1965
Maija Urponen, Interdisciplinary Studies, Michiganin yliopisto, Massachusetts Institute of Technology, 2021–2022
Satu Uusi-Penttilä 1993–1994
Eino Uusitalo, kansanedustaja, Leader-stipendi 1962
Arno Uusvaara, metsänhoito, Syracusen yliopisto 1958–1959
Y

Aulis Yliselä, ruoanjakelu, Northwestern-yliopisto 1952–1953
Leena Yrjölä, ekonomi, 1953–1954
Eero Yrjönen, mekaaninen puunjalostusteollisuus, Leader-stipendi 1962
Å

Irmeli Åker, kirjallisuus, Indianan yliopisto, 1962–1963
Carl-Axel Ålenius, keramiikka- ja lasiteknologia, Alfred University, New York, 1950–1951
Ä

Arvo Ääri, journalismi, Leader-stipendi 1951
Ö

Kurt Öster, taloustiede, Pittsburghin yliopisto 1953–1954
Leif Östergård, jazzrumpali, Kansasin yliopisto 1967
Kalle Österlund, lastentaudit, Harvardin yliopisto, Specialist-stipendi 1960
Aiheesta muualla

Fulbright Center News -lehtiä vuodesta 2003 lähtien Issuu-palvelussa. Lehdissä lisää suomalaisten stipendinsaajien nimiä ja vuosilukuja.
Ejwind Ahonius

| Ejwind Ahonius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Ejwind Isac Johannes Ahonius
Syntynyt: 5. helmikuuta 1897 Kangasala
Kuollut: 24. elokuuta 1963 (66 vuotta)
Jääkäri
Korkein sotilasarvo:  jääkärimajuri
Ejwind Isac Johannes Ahonius (5. helmikuuta 1897 Kangasala – 24. elokuuta 1963) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat asemapäällikkö Rudolf Josef Kristian Ahonius ja Signe Maria Alanco. Hänen puolisoitaan olivat Gunhorg Ålgren ja Martta Lahtinen.
Opinnot

Ahonius opiskeli kuusi luokkaa Tampereen suomalaisessa yhteiskoulussa. Keskikoulutodistuksen hän sai Viitasaaren yhteiskoulusta vuonna 1915. Hän suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Viipurin reaalikoulussa vuonna 1921. Taktiikan soveltamiskurssin hän suoritti vuonna 1925 ja voimistelunjohtajakurssin 1931. Komppanianpäällikkökurssille hän osallistui vuonna 1933 ja suoritti suojeluskuntain komentajakurssin vuosina 1934–1935 Suojeluskuntain päällystökoulussa.
Jääkäriaika

Ahonius liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 25. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 10. heinäkuuta 1917 1. konekiväärikomppaniaan. Ahonius otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Ahonius saapui takaisin Suomeen vänrikiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Ahonius komennettiin sisällissodassa 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonaan adjutantiksi ja myöhemmin komppanianpäälliköksi. Hän otti osaa Kalevankankaan, Tampereen, Rajamäen, Tarpilan ja Raivolan taisteluihin.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Ahonius palveli 2. jääkärirykmentin 1. pataljoonan adjutanttina ja 9. heinäkuuta 1918 alkaen 1. konekiväärikomppanian päällikkönä. Nuoremmaksi upseeriksi Karjalan kaartin 1. konekiväärikomppaniaan hänet siirrettiin 20. marraskuuta 1918 ja myöhemmin 2. pataljoonan adjutantiksi. Puolustusvoimista hän erosi 28. joulukuuta 1918 lähteäkseen Viron vapaussotaan, johon hän otti osaa 1. Suomalaisen vapaajoukon 2. pataljoonan 5. komppanian konekivääriosaston päällikkönä. Vuonna 1919 lopulla hän toimi Kuopion maalaiskunnan suojeluskunnan paikallispäällikkönä, kunnes vuoden 1920 alussa osallistui Vienan retkikuntaan. Hän astui 1. helmikuuta 1920 palvelukseen Karjalan Kaartin Rykmenttiin, jossa toimi nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä, josta tehtävästä hänet siirrettiin 16. helmikuuta 1924 suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja määrättiin Viipurin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi. 1. helmikuuta 1927 hänet siirrettiin apuopettajaksi Suojeluskuntain päällystökouluun ja 1. kesäkuuta 1927 Kuopion suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi. Ejwind Isac Johannes Ahonius erosi puolustusvoimien palveluksesta 30. syyskuuta 1928, jonka jälkeen hän toimi edelleen suojeluskuntatyössä mukana.
Talvi- ja Jatkosota

Talvisotaan Ahonius osallistui Erillinen pataljoona 25:n komentajana. Hän osallistui taisteluihin Joutsijärvi–Märkäjärvi–Saija-suunnalla. Välirauhan aikana hän toimi pataljoonan komentajana Lapin Ryhmässä ja Jalkaväkirykmentti 32:ssa sekä Pohjolan suojeluskuntapiirin 1. ja 2. alueen aluepäällikkönä. Hän osallistui myös ennen jatkosodan syttymistä panssarintorjunta-aselajin kertausharjoituksiin. Jatkosotaan hän osallistui tykkikomppanian päällikkönä Jalkaväkirykmentti 33:ssa (toimi myös vs. rykmentin ja pataljoonan komentajana). Tykkikomppanian päällikkönä hän osallistui taisteluihin Sallan suunnalla. Vuonna 1943 hänet siirrettiin 6. divisioonan 23. tykkikomppanian päälliköksi, ja vuonna 1943 Kemijärven komendantiksi, missä tehtävässä olikin sodan päättymiseen saakka.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen Ahonius toimi Pohjolan suojeluskuntapiirin 1. alueen aluepäällikkönä. Suojeluskuntien lakkauttamisen jälkeen hän siirtyi liikemieheksi ja edustajaksi sekä Kansallisen Kokoomuksen matkasihteeriksi. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat Lapissa samoilu ja kullanhuuhdonta. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Opetustoimi

Hän toimi ruotsin kielen tuntiopettajana Kajaanissa, Oulussa, Lieksassa, Nurmeksessa ja Lohjalla vuosina 1953–1963.
Luottamustoimet

Hän oli Rovaniemen reserviupseerikerhon perustajajäsen vuonna 1937 ja 1937–1938 ja kunniapuheenjohtaja.
Kirjallinen tuotanto

Nuoret aktivistit, 1956
Hän kirjoitti sanoma- ja aikakauslehtiin artikkeleita jääkäriliikkeestä, Akseli Gallen-Kallelasta ja Juhani Ahosta.
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Pohjolan suojeluskuntapiirin käsivarsikilpi.
Granada

| Granada |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Granada
 Koordinaatit: 37°10′41″N, 3°36′03″W 
Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Andalusia
Maakunta:  Granada
Comarca:  Vega de Granada
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  88 km²
Korkeus:  738 m
Väkiluku (1.1.2016):  234 758
 – Väestötiheys:  2 700 as./km²
 
 www.granada.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Granada on kaupunki ja Granadan maakunnan pääkaupunki Andalusian itsehallintoalueella Espanjassa. Kaupungin asukasluku vuoden 2016 alussa oli 234 758. Granadan metropolialueella asuu alueen määritelmästä ja lähteestä riippuen noin 450 000–500 000 asukasta.
Granada sijaitsee Sierra Nevadan juurella ja kahden joen, Darron ja Genilin yhtymäkohdassa.
Granadan tunnetuin nähtävyys on Alhambra, 142 000 neliömetrin laajuinen maurien linnoitus ja palatsi. Kaupungista tuli vuonna 1238 islamilaisen Granadan kuningaskunnan pääkaupunki, jona se oli 2. tammikuuta 1492 asti, jolloin katolilaiset kuninkaat (Isabella Katolilainen ja Ferdinand Katolilainen) valloittivat sen, ja kaupunki liitettiin Kastiliaan.
Granada on tunnettu Espanjassa myös yliopistostaan, joka perustettiin vuonna 1532. Granadan yliopisto on Euroopan suosituin Erasmus-vaihtokohde.
Granada on kolmen jalkapalloseuran kotikaupunki. Nämä ovat Granada 74, Granada CF ja Granada Atlético CF. Kaupungissa toimii myös koripalloseura CB Granada.
Kaupunki on nimetty granaattiomenan mukaan.
Kaupungista ovat inspiroituneet aikojen saatossa useat eri kirjailijat, kuten Ernest Hemingway, Washington Irving, Paulo Coelho, Henri Matisse ja Alexander Dumas.
Kuvia

Alhambra
Patio de los Leones, Alhambra
Maurilaiskaupunginosa El Albaicín.
Granadan katedraali
Corral del Carbón
Patio de la Acequia, Generalife
Jardín de El Carmen de los Mártires
El Bañuelo
Plaza de Puerta Real de España
Kristoffer Kolumbus ja kuningatar Isabella Katolilainen (patsas).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Granada Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Granada Wikivoyagessa (englanniksi)
Granadan kunnat
Agrón
Alamedilla
Albolote
Albondón
Albuñol
Albuñuelas
Albuñán
Aldeire
Alfacar
Algarinejo
Alhama de Granada
Alhendín
Alicún de Ortega
Almegíjar
Almuñécar
Alpujarra de la Sierra
Alquife
Arenas del Rey
Armilla
Atarfe
Baza
Beas de Granada
Beas de Guadix
Benalúa
Benalúa de las Villas
Benamaurel
Bubión
Busquístar
Bérchules
Cacín
Cádiar
Cájar
La Calahorra
Calicasas
Campotéjar
Cáñar
Caniles
Capileira
Carataunas
Cástaras
Castilléjar
Castril
Cenes de la Vega
Chauchina
Chimeneas
Churriana de la Vega
Cijuela
Cogollos de Guadix
Cogollos Vega
Colomera
Cortes de Baza
Cortes y Graena
Cuevas del Campo
Cúllar
Cúllar Vega
Darro
Dehesas de Guadix
Dehesas Viejas
Deifontes
Diezma
Dílar
Dólar
Domingo Pérez de Granada
Dúdar
Dúrcal
Escúzar
Ferreira
Fonelas
Fornes
Freila
Fuente Vaqueros
Las Gabias
Galera
Gobernador
Gójar
Gor
Gorafe
Granada
Guadahortuna
Guadix
Los Guájares
Gualchos
Güéjar Sierra
Güevéjar
Huélago
Huéneja
Huéscar
Huétor Santillán
Huétor Tájar
Huétor Vega
Íllora
Ítrabo
Iznalloz
Játar
Jayena
Jérez del Marquesado
Jete
Jun
Juviles
Láchar
Lanjarón
Lanteira
Lecrín
Lentegí
Lobras
Loja
Lugros
Lújar
La Malahá
Maracena
Marchal
Moclín
Molvízar
Monachil
Montefrío
Montejícar
Montillana
Moraleda de Zafayona
Morelábor
Motril
Murtas
Nevada
Nigüelas
Nívar
Ogíjares
Orce
Órgiva
Otívar
Padul
Pampaneira
Pedro Martínez
Peligros
La Peza
Píñar
El Pinar
Pinos Genil
Pinos Puente
Polopos
Polícar
Pórtugos
Puebla de Don Fadrique
Pulianas
Purullena
Quéntar
Rubite
Salar
Salobreña
Santa Cruz del Comercio
Santa Fe
Soportújar
Sorvilán
La Tahá
Torre-Cardela
Torrenueva Costa
Torvizcón
Trevélez
Turón
Ugíjar
Valderrubio
El Valle
Valle del Zalabí
Válor
Vegas del Genil
Vélez de Benaudalla
Ventas de Huelma
Villa de Otura
Villamena
Villanueva de las Torres
Villanueva Mesía
Víznar
Zafarraya
Zagra
La Zubia
Zújar
ASI

ASI voi tarkoittaa seuraavia:
ASI Oy Ltd., Argus Spectrum International suomalainen mittauslaitteita ja tutkimuslaitteita valmistava yhtiö
ASI, Italian avaruusjärjestö (Agenzia Spaziale Italiana)
AS-i-kenttäväylä, teollinen verkkoprotokolla.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”ASI”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tokai Gakki

Tokai Talbo -sähkökitara
Tokai Gakki Co., Ltd. (jap. 東海楽器製造株式会社 (Tōkai Gakki Seizō Kabushiki-gaisha), myös Tokai Guitars Company Ltd) on japanilainen kitaroita ja bassokitaroita valmistava yritys. Tokai on valmistanut soittimia vuodesta 1947 alkaen. 1970-luvun lopulla Tokai nousi maailmanlaajuiseen tietoisuuteen laadukkailla uusvintage-kitaroillaan, joilla soittivat mm. Stevie Ray Vaughan, Billy Gibbons, Duke Robillard ja Nile Rodgers. Yrityksen tunnetuimmat tuotteet perustuvat alkuperäisiin (vintage) arvostettuihin Gibson- ja Fender-kitaramalleihin.
Tokailla on tehtaita Japanissa ja Kiinassa. Japanissa käsintehdyt kitarat sekä bassot ovat arvostettuja soittajien keskuudessa. 80-luvulla valmistetut Tokain Les Paulit ovat asiantuntijoiden mukaan jopa arvostetumpia kuin saman aikakauden Gibsonit. Tokai Love Rock -sarja on suosituimpia Les Paul -mallistoja.
Käyttäjiä

Suomalaisista soittajista Tokaita käyttävät/ovat käyttäneet:
Alexi Laiho - Children of Bodom
Roope Latvala - Children of Bodom
Euge Valovirta - Godsplague
Sami Vauhkonen - Lullacry
Timo Nikki - Peer Günt
Markus Kuusijoensuu - Yölintu
Petteri Sariola
Kari Heiskari - Yölintu
Pantse Syrjä - Eppu Normaali
Juha Torvinen - Eppu Normaali
Jari Mäenpää - Wintersun
Lauri Porra - Stratovarius
Jussi Ylikoski - Disco Ensemble
Heikki Silvennoinen
Tähtien sota

| Tähtien sota> Star Wars |
| --- | --- |

Perustuu:  George Lucasin luomaan maailmaan ja hahmoihin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Lucasfilm Ltd.
Levittäjä:  The Walt Disney Company
Ensi-ilta:  1977–
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tähtien sota (engl. Star Wars) on yhdysvaltalainen tieteismediasarja, joka keskittyy George Lucasin luomaan elokuvasarjaan. Elokuvien lisäksi Tähtien sodasta on tehty useita televisiosarjoja, videopelejä, kirjoja ja sarjakuvia. Mediasarjassa kuvaillaan useiden eri hahmojen seikkailuja ”kauan sitten, kaukaisessa galaksissa”.
Sarjan ensimmäinen elokuva, Tähtien sota (myöhemmältä lisänimeltään Episodi IV – Uusi toivo), sai ensi-iltansa 25. toukokuuta 1977 20th Century Foxin levittämänä ja siitä tuli maailmanlaajuinen ilmiö. Sen jatkoksi tehtiin kaksi yhtä lailla menestynyttä jatko-osaa Imperiumin vastaisku (1980) ja Jedin paluu (1983); näistä kolmesta elokuvasta koostuu alkuperäinen Tähtien sota -trilogia. Sarjaa laajennettiin suuremmaksi mediajatkumoksi Expanded Universen kautta, johon kuuluu kirjoja, televisiosarjoja, videopelejä, ja sarjakuvia. 1990-luvulla Tähtien sodalle alettiin työstää esiosatrilogiaa, johon kuuluvat Pimeä uhka (1999), Kloonien hyökkäys (2002) ja Sithin kosto (2005). Nämä elokuvat saivat faneilta ja arvostelijoilta kriittisemmän vastaanoton kuin alkuperäinen trilogia.
The Walt Disney Company osti Lucasfilmin vuonna 2012 neljällä miljardilla dollarilla ja ilmoitti tuottavansa kuuden ensimmäisen elokuvan muodostamaan ”Skywalker-saagaan” vielä kolme uutta Tähtien sota -elokuvaa: The Force Awakens (2015), The Last Jedi (2017) ja The Rise of Skywalker (2019). Kaikki yhdeksän Skywalker-saagan elokuvaa ovat joko voittaneet tai olleet ehdolla Oscar-palkintojen saajiksi. Näiden lisäksi Lucasfilm tuotti kaksi antologiaelokuvaa nimeltä Rogue One (2016) ja Solo (2018). Tähtien sota on tällä hetkellä maailman kolmanneksi eniten tuottanut elokuvasarja.