stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hilkka-Liisa Ahola
Uran vaiheet > Pääpalkinto Faenzassa ja siirtyminen Arabian taideosastolle

Vuonna 1968 Hilkka-Liisa Ahola voitti pääpalkinnon (Grand Prix) Italian Faenzan kansainvälisessä keramiikkabiennaalissa sinisävyisellä laattasommitelmallaan (mitat 170 x 84 cm). Faenzan menestyksen ansiosta hänelle tarjottiin tilaisuutta työskennellä Arabian taideosastolla ja hän siirtyi sinne. Siellä hän teki mm. vateja ja kaakelisommitelmia eri tekniikoita yhdistellen. Hän käytti sgraffitoa, sivellinkoristeluja erivärisillä lasitteilla sekä lysteritekniikkaa. Hänen väripalettiinsa kuului usein intensiivinen sininen, koboltin, turkoosin ja violetin vivahtein.
Ahola jäi eläkkeelle Arabian taideosastolta vuonna 1975 tilanteessa, jossa Arabian tehtaat omistanut Wärtsilä Oy oli energiakriisin puristuksessa talousvaikeuksissa ja joutui saneeraamaan henkilöstöään. Taideosaston yhdeksästä taiteilijasta vain kolme säilyi vakituisina samalla kun Arabia ja ruotsalainen Röstrand etsivät tehokkuutta tuotantoonsa yhteistyösopimuksella, joka kolmen vuoden päästä purettiin.
Näyttelyt

1954 Artium, Göteborg
1972 yksityisnäyttely, Wärtsilä Shop, Helsinki
1999 Sininen hetki – Hilkka-Liisa Aholan keramiikkaa 1947–1974, Arabian museon galleria
2019 (postuumi) Pienoisnäyttely: Hilkka-Liisa Ahola 8.1.-13.3.2019, Designmuseo
Retikka kuppipari, Arabia, valmistaja Ahola Hilkka-Liisa, suunnittelija (koriste) Jäderholm Greta-Lisa, suunnittelija (kupin malli)
Arabian keltasävyinen Aurinkoruusu-sarjan lautanen
Hilkka-Liisa Aholan teoksia pienoisnäyttelyssä Desingmuseossa 8.1.-13.3.2019
Aigamuxa

Aigamuxa tai Aigamuksa on hottentottien mytologiassa ihmissyöjähirviö, joka väijyy uhrejaan aavikolla. Sen silmät sijaitsevat jalkapöydän päällä, joten aina kun hirviö tahtoo katsoa ympärilleen, sen on mentävä kontalleen ja nostettava toinen jälka ylös. Tämä vie aikaa, jolloin uhri saattaa usein päästä pakoon.
Tšad

Tšadin tasavalta eli Tšad (arab. تشاد‎, Tašād, ransk. Tchad) on sisämaavaltio Keski-Afrikassa rajanaapureinaan pohjoisessa Libya, idässä Sudan, etelässä Keski-Afrikan tasavalta, lounaassa Kamerun ja Nigeria sekä Niger lännessä.
Tšad on valtiona hyvin keinotekoinen ja kuin jakojäännös siirtomaavaltojen rajanvedoista. Lähes koko itsenäisyyden ajan sitä on raastanut sisällissota, kun pohjoisen arabit ja etelän pääosin kristityt mustaihoiset asukkaat ovat taistelleet elintilasta ja vallasta.
Maan nimi tulee Tšadjärvestä. Se tarkoittaa yksinkertaisesti ’järveä’.
Maantiede

Tšadin pinta-ala on 1 284 000 neliökilometriä. Valtio jakaantuu neljään ilmastovyöhykkeeseen. Maan pohjoisosa kuuluu Saharaan, jossa sateet ovat epäsäännöllisiä ja vuoden keskiarvo voi olla alle 50 mm. Keskisellä alueella vaikuttaa Sahelin savannivyöhyke, jossa kasvillisuus vaihtelee savannista pensaikkoon. Etelämmäksi mentäessä ”sudanilaisella vyöhykkeellä” savanni muuttuu metsäisemmäksi ja sademäärä saavuttaa 600 – 1 000 mm. Aivan maan lounaiskulmassa on trooppista vyöhykettä, missä sadetta saadaan touko–lokakuussa 800–1200 mm.
Maasto on melko tasaista, mutta kohoaa vähitellen siirryttäessä Tšadjärveltä kohti Tibestivuoristoa pohjoisessa ja Ennedin sekä Ouaddaïn ylänkömaita idässä. Tšadin korkein kohta on Tibestivuoristoon kuuluva Emi Koussi, joka nousee 3 415 metrin korkeuteen merenpinnasta. Maasto on ylänköistä myös Guéran alueella maan keskiosassa. Tšadjärvi Kamerunin rajalla oli aikoinaan Afrikan toiseksi suurin järvi, mutta se on nykyään alle kymmenesosan aiemmasta alastaan. Sen pinta-ala vaihtelee rajusti vuodesta ja vuodenajasta toiseen. Järven kutistumisesta on syytetty sekä veden laajamittaista käyttöä kasteluun, että ilmastonmuutosta.
Zakouman kansallispuisto sijaitsee 800 kilometrin päässä pääkaupunki N’Djamenasta kaakkoon. Alueen eläimet olivat kuolemaisillaan sukupuuttooon salametsästyksen ja sisällissodan takia, mutta määrätietoisten suojelutoimien ansiosta eläinkanta on toipunut, ja puistossa tavataan taas suuria norsulaumoja sekä kirahveja, gnuita, leijonia, erilaisia antilooppeja, apinoita ja lintuja.
Historia > Varhaiskaudet ja siirtomaa-aika

Ensimmäinen merkittävä Tšadin alueella vaikuttanut kuningaskunta oli Kanem-Bornu. Tämä sai alkunsa Tšadjärven läheisyydessä liittoutuneista heimoista. Keskiajalla alue alkoi saada vaikutteita ulkoa, kun muslimikauppiaat kävivät kauppaa savannialueiden animistiheimojen kanssa.
Tšadista tuli Ranskan siirtomaa Ranskan Tšad (Territoire Militaire des Pays et Protectorats du Tchad) vuonna 1900. Vuoteen 1920 mennessä Ranska oli valloittanut sen kokonaisuudessaan ja se liitettiin Ranskan Keski-Afrikkaan. Ranska ei juurikaan kehittänyt siirtomaata, ja sen hallinto oli alimiehitettyä. Ranskan miehityshallinto varsinkin pohjoisessa ja idässä oli nimellistä, ja paikalliset päälliköt huolehtivat edelleen käytännön hallintotoimista. Vuonna 1929 aloitettiin suurimittainen puuvillan kasvatus. Toisen maailmansodan jälkeen siirtokunta sai territoires d'outre-mer -oikeudet ja edustuksen Ranskan kansalliskokouksessa, sekä oman parlamentin. Vapaan Ranskan joukoissa oli taistellut 15 000 tšadilaista. Suurimmaksi puolueeksi muodostui Tšadilainen edistyspuolue (Parti Progressiste Tchadien, PPT), joka oli osa Ranskan Länsi-Afrikan Rassemblement démocratique africainia.
Historia > Itsenäisyys

Itsenäisyyden valtio sai 11. elokuuta 1960. Ensimmäisenä presidenttinä oli PPT:n johtaja François Tombalbaye, joka luotti maan pohjois- ja eteläosien kristittyihin ja animisteihin maan keskiosan muslimeja vastaan ja ajoi afrikkalaistamispolitiikkaa, jossa Ranskan miehityshallinnon aikaiset virkamiehet korvattiin alkuperäisasukkailla. Kaksi vuotta valtaannousunsa jälkeen Tombalbaye kielsi muut poliittiset puolueet kuin oman PPT-puolueensa ja hajotti parlamentin. Hänen autoritaarista politiikkaansa vastustamaan nousi etenkin marraskuun 1965 satoja surmanneiden levottomuuksien jälkeen syntyneitä ryhmiä. Merkittävin näistä oli Sudanin tukema muslimien Tšadin Kansallisen vapautuksen rintama FROLINAT (Front de Libération Nationale du Tchad). Vastineeksi Ranskan tuesta Tombalbaye höllensi 1960-luvun lopulla politiikkaansa ja vapautti satoja poliittisia vankeja, mutta elokuun 1971 Libyan tukemaksi väitetyn vallankaappausyrityksen jälkeen kehitys kääntyi taas päinvastaiseksi. Libya alkoi tukea julkisesti FROLINATia, joka oli hajonnut useaan kilpailevaan osaan, kuten Hissène Habrén lohkoon Forces Armées du Nord, FAN.
Tombalbayen afrikkalaistamispolitiikkaan elokuusta 1973 lähtien liittyneet kristittyjen vainot ja hänen käyttöönottamansa oman heimonsa yondo-riitit herättivät vastustusta. Poliittisten ja armeijan puhdistusten jälkeen 13. huhtikuuta 1975 ryhmä sotilaita kaappasi vallan ja surmasi Tombalbayen, joka jälkeen perustettiin kenraali Félix Malloumin johtama sotilashallinto (CSM).
Vuonna 1977 Libya miehitti ja liitti itseensä uraanista rikkaan Aouzoun kaistaleen Pohjois-Tšadissa. Ranska ja Yhdysvallat tukivat Malloumia Libyaa vastaan. Saadakseen pohjoisen heimot puolelleen hän nimitti pääministeriksi kapinallisten FANin Hissène Habrén. Sotilashallitus ei myöskään ollut suosittu ja Malloum rikkoi välinsä myös tukijaansa Ranskaan ja riitautui lopulta Habrén kanssa, jonka jälkeen hänen valtakautensa päättyi.
Kylmässä sodassa neutraalia linjaa edustanut FROLINATin Goukouni Oueddei valittiin Kansallisen yhtenäisyyden väliaikaishallituksen (Gouvernement d'Union Nationale de Transition; GUNT) johtoon vuonna 1979. Seuraavana vuonna Goukouni pyysi Libyan apua Habréa vastaan ja sai myös sotilasneuvonantajia DDR:stä ja Neuvostoliitosta. François Mitterrandin valinta Ranskan presidentiksi 1981 puolestaan vähensi ranskalaisjoukkojen määrää maassa ja Ranskan tuki vaihtui hiljalleen Libyaa vastustaneen Habrén puolelle.
Hissène Habrén joukot marssivat pääkaupunkiin kesäkuussa 1982. Lempinimen ”Afrikan Pinochet” saanutta Habréa syytetään vuosina 1982–1990 tehdyistä tuhansien ihmisten kidutuksista, murhista ja muista hirmuteoista. Häntä tukivat Ranska ja Yhdysvallat pohjoisen Tšadin miehittänyttä Libyaa ja pohjoisen kapinallisia vastaan. Libya tuki edelleen maata virallisesti 1979–1982 hallinnutta GUNT-hallitusta. Vuosien 1985–1987 taistelut Aouzoun kaistaleesta Tšadin ja Libyan rajalla päättyivät Libyan tappioon ja vetäytymiseen.
Historia > Idriss Débyn valtakausi

Vuonna 1989 Habré syytti vallankaappausyrityksestä kenraali Idriss Débya. Hän oli paennut Libyaan ja perusti Sudanissa Isänmaallisen pelastusliikkeen (MPS), sekä aloitti sodan Habréa vastaan lokakuussa 1989. Marraskuussa 1990 alkaneen ratkaisevan taistelun jälkeen Débyn joukot marssivat 2. joulukuuta pääkaupunkiin ja Habré pakeni Senegaliin. Déby salli poliittiset puolueet ja hänet valittiin uuden perustuslain hyväksymisen jälkeen presidentiksi 1996 ja 2001. Vuonna 2005 perustuslaista poistettiin kansanäänestyksellä presidentin kausirajoitukset ja Déby valittiin uudelleen vuonna 2006.
Débyn armeija kärsi suuresta joukkopaosta 2004 ja 2005, mikä pakotti hänet hajottamaan presidentillisen kaartinsa ja muodostamaan uuden eliittijoukon. Samalla syntyi aseistettuja oppositioryhmiä kuten "Demokratian ja vapauden kutsu" elokuussa 2005 ja "Yhtenäisyyden, demokratian ja muutoksen liitto" (SCUD) kaksi kuukautta myöhemmin, ja ne pyrkivät syöksemään vallasta korruptoituneen ja totalitaristina pitämänsä Débyn. Myöhemmin 2005 RDL ja SCUD muodostivat kuuden muun ryhmän kanssa Demokratian ja muutoksen yhtenäisrintaman (FUCD).
Joulukuussa 2023 tsadilaiset äänestivät kansanäänestyksessä itselleen uuden perustuslain, jota myös maan sotilasjuntta tuki. Useat oppositioryhmät maassa vaativat äänestyksen boikotoimista perustellen sitä sillä, että juntalla oli liikaa valtaa äänestysprosessissa. Idriss Déby lupasi vaalit alun perin 18 kuukauden siirtymävaiheen isänsä kuoleman jälkeen, mutta vuonna 2022 hänen hallituksensa hyväksyi päätökset, joilla vaaleja lykättiin vuoteen 2024 asti, ja ne antavat hänelle mahdollisuuden asettua ehdolle mahdollisessa äänestyksessä.
Historia > Konflikti Sudanin ja Tšadin välillä

Joulukuussa 2005 Tšadissa tapahtuneessa hyökkäyksessä kuoli noin 100 ihmistä. Tšad syytti tästä Sudanin puolelta tulleita joukkoja. Tšadin mukaan sudanilaiset ovat syyllistyneet useisiin muihinkin hyökkäyksiin Tšadin puolella on muun muassa poltettu kyliä, tapettu ihmisiä ja ryöstelty. Tšad on kertonut iskeneensä takaisin ja 300 vihollisen saaneen surmansa. 23. joulukuuta 2005 Tšad ilmoitti olevansa sotatilassa Sudanin kanssa, johtuen Sudanin aggressiosta. Konflikti päättyi väliaikaisesti Tripolissa neuvoteltuun rauhaan.
Historia > Sisäisiä levottomuuksia

Huhtikuussa 2006 FUCDin joukot etenivät pääkaupungin seudulle, mutta hallitus sai torjuttua hyökkäyksen Ranskan joukkojen tuella. Déby syytti FUCD:tä Sudanin hallituksen tukemaksi tai värväämäksi. Déby katkaisi tämän jälkeen suhteensa Sudaniin. Myös marraskuussa 2006 pääkaupunki julistettiin hätätilaan aseistettujen ryhmien toiminnan kiihtymisen vuoksi. Rauha neuvoteltiin lokakuussa 2007, jolloin FUCD:n johtaja Mahamat Nour Abdelkerim liittyi Débyn hallitukseen puolustusministeriksi. Marraskuussa 2007 hän kuitenkin syytti Débyä hyökkäyksestä omia taistelijoitaan vastaan, erosi hallituksesta ja liittyi taas kapinallisiin.
Syksyllä 2007 Tšadissa paljastui tapaus, jossa ranskalainen järjestö Zoen arkki oli kaapannut maasta lapsia adoptoitavaksi Ranskaan ja Belgiaan. Järjestön mukaan lapset olivat orpoja, mutta useimmat oli kaapattu vanhemmiltaan. Järjestön jäsenet tuomittiin pakkotyöhön, mutta heidät siirrettiin myöhemmin Ranskaan.
Tšadin hallitusta vastaan toimivat kapinallisryhmät valtasivat tammikuun 2008 lopussa Oum Hadjerin kaupungin Keski-Tšadissa ja jatkoivat sieltä etenemistään pääkaupunkia kohti. Joukot etenivät viikossa noin 1000 kilometriä tukikohdistaan Länsi-Sudanissa ja aloittivat 2. helmikuuta 2008 hyökkäyksen pääkaupunki N’Djamenaan. Ne piirittivät raporttien mukaan presidentinpalatsin, mutta muutaman päivän taistelujen jälkeen kaupunki jäi hallituksen haltuun ja kapinalliset hyväksyivät Libyan Muammar Gaddafin neuvotteleman tulitauon.
Kapinallisten hyökkäyksen uskottiin olleen Sudanin yritys estää Euroopan unionin joukkojen sijoitus Darfurin vastaiselle rajalle suojelemaan alueen noin 370 000 pakolaista.
Déby johti Tšadia vuodesta 1990 lähtien aina vuonna 2021 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Valtakautensa pidetessä hän muuttui vähitellen yksinvaltiaaksi. Vuoden 2018 perustuslain muutosten jälkeen hän ei enää tarvinnut pääministeriä eikä varapresidenttiä, vaan saattoi hallita yksin. Perustuslain muuttamista hän piti välttämättömyytenä.
23. maaliskuuta 2020 Tšadin armeija joutui yhteenottoon Boko Haramin kanssa Boman niemellä ja menetti 92 sotilasta yhden päivän aikana. Kansainvälisten sotilasasiantuntijoiden mukaan maan armeija on kuitenkin yksi alueen parhaiten toimivista ja harjoitetuista. Ongelmana oli, että sen voimia hajotettiin liikaa sekä ulkomaanoperaatioissa että sisäisen rauhan turvaamisessa.
Lokakuussa 2022 noin 50 ihmistä kuoli ja lähes 300 loukkaantui väkivaltaisissa mielenosoituksissa, kun ihmiset lähtivät kaduille vaatimaan nopeampaa siirtymistä demokraattiseen hallintoon. Hallitus kuvaili tilannetta aseelliseksi kapinaksi, mutta ihmisoikeusjärjestöt sanoivat, että aseettomia siviilejä teurastettiin turvallisuusjoukkojen tukahduttaessa mielenosoituksia pääkaupungissa N'Djamenassa ja useissa muissa kaupungeissa.
Turvallisuus 2024 alkaen

Boko Haramin jihadistit hyökkäsivät sotilasvaruskuntaan Tšadjärven alueella 27. lokakuuta tappaen noin 40 tšadilaista sotilasta. Armeijan lähteiden mukaan noin 20 ihmistä haavoittui. Tšadin hallitus kehotti kansainvälistä yhteisöä lisäämään tukeaan terrorismin vastaisille toimille Sahelissa ja Tšadjärven vesistöalueella.
Ranskan joukot alkoivat vetäytyä maasta lokakuussa 2024, kun Tšad ilmoitti lopettavansa vuosikymmeniä kestäneen sotilaallisen yhteistyön Ranskan kanssa. Ensimmäisen sotilastukikohdan Ranska luovutti virallisesti 26. joulukuuta 2024 Tšadille osana joukkojensa vetäytymistä. Samalla ilmoitettiiin myös kahden muun Ranskan tukikohdan jättämisestä. Ranskan armeijalla oli maassa noin tuhannen hengen vahvuus.
8. tammikuuta 2025 puhkesi voimakasta tulitusta Tšadin presidentin asunnon lähellä N'Djamenan keskustassa. Hallituksen tiedottaja sanoi, että "aseita, viidakkoveitsiä ja veitsiä" kantava 24-jäseninen kommandoyksikkö hyökkäsi presidentinlinnan vartijoiden kimppuun, ennen kuin se pysäytettiin nopeasti. Tiedottaja kuvaili hyökkääjien olevan humalassa. Myöhään samana iltana tiedottaja sanoi, että 18 hyökkääjää kuoli ja kuusi haavoittui. Myös presidentin vartija oli kuollut ja kolme muuta haavoittunut.
Politiikka

Tšadin politiikkaa on hallinnut 1990-luvulta asti presidentti Idriss Débyn puolue Isänmaallinen pelastusliike.
Toukokuun alussa 2018 maassa tehtiin perustuslain muutos, joka vahvisti presidentin asemaa.
Tšadissa on ollut yksikamarinen parlamentti, jonka 188 jäsentä valittiin neljävuotiskaudelle. Lokakuussa 2021 Mahamat Idriss Déby Itno hajoitti parlamentin ja asetti 93-paikkaisen kansallisneuvoston sen tilalle seuraaviin vaaleihin asti.
Suurin Débya vastustava oppositio ja kapinallisryhmittymä on Demokratian ja kehityksen joukkojen liitto (UFDD). Sen johtajiin kuuluvat muun muassa hallitsevan klaanin jäsen Timane Erdimi ja entinen puolustusministeri Mahamat Nouri.
Débyn kuoltua hänen poikansa Mahamat Idriss Déby Itno valittiin erillislailla siirtymäkauden presidentiksi. Siirtymäkauden hallinnon piti kestää 18 kuukautta ja päättyä uusiin vaaleihin loppuvuodesta 2022, mutta kautta jatkettiin vuoteen 2024.
Tšad on ollut vuosikymmeniä Ranskan liittolainen, mutta se on alkanut pelata taitavasti Venäjän kanssa, sekä syventänyt suhteitaan Moskovaan. Mahamat Déby vieraili Vladimir Putinin luona Kremlissä tammikuussa 2024, ja kesäkuussa Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov kävi Tšadin pääkaupungissa N’Djamenassa. Jotkut tšadilaiset virkamiehet ovat ilmaisseet ajatuksen uudesta sotilaallisesta kumppanuudesta Venäjän kanssa, vaikka painopiste on ollut kulttuuri- ja mediasuhteiden vahvistamisessa. Syyskuussa 2024 avattiin virallinen venäläinen kulttuurikeskus N'Djamenassa.
Kolmen vuoden sotilashallinnon jälkeen Tšadissa oli 29. joulukuuta 2024 parlamentti-, maakunta- ja paikallisvaalit. Opposition ehdokkaat boikotoivat vaaleja väittäen, että edelliset toukokuun presidentinvaalit olivat vilpilliset. Vaaleja edeltävän päivän iltana oppositiopuolue Tšadin kansan demokraattinen puolue (PDPT) väitti, että yli tuhat Bongorin osaprefektuurille tarkoitettua äänestyslippua oli kadonnut.
Politiikka > Siirtyminen siviilihallintoon

Maanantaina 6. toukokuuta 2024 pidetyissä presidentinvaaleissa Tšadista tuli Afrikan nykyisistä juntan johtamista valtioista ensimmäinen, joka siirtyy demokraattiseen hallintoon. Yksi voittajasuosikki oli Idriss Débyn poika ja seuraaja, kenraali Mahamat Déby. Eräs hänen yhdeksästä haastajastaan oli pääministeri Succès Masra. Äänestys sujui enimmäkseen rauhallisesti, mutta yksi 65-vuotias mies ammuttiin kuoliaaksi äänestyksen jälkeen eteläisessä Moundoun kaupungissa. Tuntematon ampuja oli avannut tulen sen jälkeen, kun häntä oli estetty äänestämästä, koska hänellä ei ollut vaalikorttia ja hän oli hyökännyt äänestyspaikkaan muiden kanssa ampuen umpimähkäisesti. Paikallinen pormestari sanoi, että neljä ihmistä pidätettiin. Myös oppositio raportoi väärinkäytöksistä. Äänestäessään pääkaupungissa N'Djamenassa presidentti Déby sanoi olevansa ylpeä siitä, että hän on täyttänyt lupauksensa noudattaa määräaikaa "vaaleille, jotka merkitsevät paluuta perustuslailliseen järjestykseen". "On Tšadin kansan asia äänestää laajasti ja valita presidenttinsä", hän lisäsi. Masra oli pukeutunut äänestäessään siniseen boubou-pukuun.
Vaalit järjestänyt elin sanoi, että väliaikainen presidentti Mahamat Idriss Déby voitti presidentinvaalit yli 60 prosentilla äänistä vetoamalla väliaikaisiin tuloksiin. Juuri vaalien jälkeen hänen päähaastajansa Masra oli julistanut itsensä voittajaksi.
Heinäkuuussa 2024 Ranskan taloussyyttäjävirasto PNF ilmoitti käynnistävänsä tutkinnan, jossa presidentti Mahamat Idriss Débya epäillään väärin hankituista voitoista. Talousrikosten torjunnan keskusviraston alustava tutkinta koskee syytöksiä julkisten varojen kavalluksesta ja varastettujen tavaroiden vastaanottamisesta. Presidentin väitetään käyttäneen Pariisissa yli 900 000 euroa luksusvaatteisiin, joihin hän sai rahat tšadilaiselta yhtiöltä.
Politiikka > Vapauksien kehitys

Freedom Housen vuoden 2022 luokituksen mukaan Tšad ei ole vapaa maa. Sotilashallitus on hallinnut Tšadia huhtikuusta 2021 lähtien, jolloin joukko korkea-arvoisia upseereita kaappasi vallan pitkäaikaisen presidentin Idriss Déby Itnon kuoleman jälkeen tapahtuneessa vallankaappauksessa. Entisen presidentin pojan johtama sotilashallinto ilmoitti valvovansa 18 kuukauden siirtymäkautta, joka voidaan uusia kerran ja jonka jälkeen järjestetään vaalit. Tšadin vaaleille on historiallisesti ollut ominaista voimakas sorto, ja Tšadin parlamenttivaalit ovat rutiininomaisesti viivästyneet. Oppositioaktivisteja uhkaa pidätys ja vakava pahoinpitely vangittuna ollessaan. Osavaltioissa on paljon kapinallisia, joita johtavat kapinallismilitantit pohjoisessa ja Boko Haram Tšadjärven altaassa.
Osat

Itsenäisyytensä alusta vuoteen 1999 Tšad oli jaettu 14 prefektuuriin. Niiden tilalle tulivat hallinnonuudistuksessa 28 departementtia, ja vuodesta 2002 alkaen maassa oli 18 aluetta. Vuonna 2008 alueita perustettiin neljä lisää.
| Hallintoalue | Pääkaupunki | Pinta-ala (km2) | Väkiluku (20> 5.2009) | kartalla |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Batha | Ati | 88 000 | 527 031 | 1 |
| Chari-Baguirmi | Massénya | 46 000 | 621 785 | 2 |
| Hadjer-Lamis | Massakory | 29 000 | 562 957 | 3 |
| Wadi Fira | Biltine | 51 000 | 494 933 | 4 |
| Barh el Gazel | Moussoro | 53 000 | 260 865 | 5 |
| Borkou | Faya-Largeau | 241 000 | 97 251 | 6 |
| Ennedi | Fada | 211 000 | 173 606 | 7 |
| Guéra | Mongo | 62 000 | 553 795 | 8 |
| Kanem | Mao | 75 000 | 354 603 | 9 |
| Lac | Bol | 23 000 | 451 369 | 10 |
| Logone Occidental | Moundou | 9 000 | 683 293 | 11 |
| Logone Oriental | Doba | 24 000 | 796 453 | 12 |
| Mandoul | Koumra | 17 000 | 637 086 | 13 |
| Mayo-Kebbi Est | Bongor | 19 000 | 769 178 | 14 |
| Mayo-Kebbi Ouest | Pala | 14 000 | 565 087 | 15 |
| Moyen-Chari | Sarh | 41 000 | 598 284 | 16 |
| Ouaddaï | Abéché | 30 000 | 731 679 | 17 |
| Salamat | Am Timan | 66 000 | 308 605 | 18 |
| Sila | Goz Beïda | 37 000 | 289 776 | 19 |
| Tandjilé | Laï | 17 000 | 682 817 | 20 |
| Tibesti | Bardaï | 130 000 | 21 970 | 21 |
| N’Djamena | pääkaupunki | 1 000 | 993 492 | 22 |
Talous

Tšadin bruttokansantuotteesta yli puolet tulee maataloudesta, joka työllistää 80 prosenttia kansasta. Ruokakasveihin kuuluvat hirssi, durra, maapähkinät, riisi, bataatti, kassava, maniokki ja jamssi.
Tšadin pohjoisosista löytynyttä öljyä alettiin hyödyntää vuonna 2003. Maailmanpankki rahoitti aluksi öljyputkea ja pyrki ohjaamaan tuloja yhteiskunnan heikompien hyväksi, mutta avustusohjelma keskeytettiin vuonna 2008.
Öljyn lisäksi Tšadin vientituotteisiin kuuluvat kulta, hopea, arabikumi ja seesaminsiemenet. Maataloustuotteista vientiin menee myös puuvillaa, karjaa ja karjataloustuotteita sekä kuivattua kalaa.
Transparency Internationalin mukaan vuonna 2005 Tšad oli maailman korruptoitunein maa. Sen jälkeen on tilanne on parantunut hiukan muun muassa siksi, että lahjonnasta annettuja rangaistuksia on kovennettu. Vuonna 2022 se oli 13. sijalla.
Puhelin- ja tietoliikenneverkko on Tšadissa selvästi huonompi kuin Afrikassa keskimäärin. Vuonna 2021 maassa oli 500 lankapuhelinta ja noin 10 miljoonaa kännykkää.
Monista vaikeuksista huolimatta hallituksen on onnistunut vähentää äärimmäisessä köyhyydessä elävien määrää. Vuonna 2003 äärimmäisessä köyhyydessä eli 55 prosenttia kansasta ja vuonna 2011 määrä oli laskenut 47 prosenttia.
Talous > Liikenne

Tšadissa on 59 lentokenttää, joista yhdeksällä on päällystetty kiitotie. Pitkä sisällissota tuhosi paljon myös liikenneyhteyksiä. Vuonna 1987 maassa oli vain 30 kilometriä päällystettyä maantietä. Hallinto on tehnyt paljon työtä liikenneyhteyksien parantamiseksi ja vuoteen 2004 mennessä 33 400 kilometristä maantietä 256 oli päällystetty. Uusien maanteiden rakentamista pidetään tärkeänä, sillä kunnollisia maanteitä pitkin voidaan kuljettaa elintarvikkeita niitä tarvitseville, sekä tuoda terveyspalveluita ja opetusta syrjäseuduille. Ongelmana pidetään myös Tšadin kuljetuskaluston vanhaa ikää ja huonoa kuntoa. Maan kuorma-autojen keski-ikä on 15 vuotta.
Maassa ei ole rautatietä ja sen vienti kulkee Kamerunin rautateiden kautta sen satamiin. Rautatiestä on tehty erilaisia sunnitelmia kiinalaisten yhtiöiden kanssa 2010-luvulla.
Chari- ja Legonejokia voi liikennöidä muulloin paitsi kuivan kauden aikana.