Rekolan historia
Maailmansotien välinen aika

Asutuksen tihentymisen ja suomenkielisten suhteellisen osuuden kasvun myötä oli Rekolaan perustettu yksityinen suomalainen kansakoulu. Vuonna 1915 oppilaita oli ollut 25. Se sai kunnalta taloudellista tukea ja otettiin kokonaan kunnan haltuun vuonna 1922. Sisällissodan jälkeen Rekolaan siirrettiin Tikkurilasta lastenkoti, joka oli perustettu sotaorpojen huoltoa varten. Vuonna 1918 se oli maalaiskunnan suurin lastenkoti, jossa tuolloin oli 120 lasta. Se toimi seurakunnalta vuokratussa Räckhalsin tilan päärakennuksessa vuoteen 1930 asti.
Taajaman kasvaessa pääasiallinen elinkeino maatalous sai väistyä. Vuonna 1920 rekolalaisten tärkeimmät työnantajat olivat Valtionrautateiden konepaja ja Tikkurilan väri- ja vernissatehtaat.
Martti Pihkala osti vuonna 1922 Rekolasta kaksi pientilaa ja ryhtyi viljelemään niitä. Kun uusi päärakennus valmistui vuonna 1928, Pihkala muutti perheineen vakituisesti Rekolaan asumaan. Vuosina 1925–26 Martti Pihkala hankki veljensä Laurin kanssa lisäalueita muun muassa Keravanjoen itäpuolelta. Martti Pihkala oli 1960-luvun alkuun asti kylän tärkein vaikuttaja. Hän oli jyrkän linjan oikeistopoliitikko ja toimi sekä teollisuuden ylläpitämän lakonmurtojärjestön Vientirauhan johtajana että Kansallisen Kokoomuspuolueen kansanedustajana.
Rekolan suomalainen nuorisoseura järjesti 1920-luvulla muutaman kerran värikkäät ”venetsialaiset karnevaalit”, jotka ajoittuivat ajan tavan mukaan elokuuhun, kesä- ja huvilakauden päättymiseen. Juhlavieraat lipuivat lyhdyin valaistuissa veneissä Sippolankoskelta Myllykoskelle, minkä jälkeen siirryttiin tanssimaan Havukosken talon suureen saliin. Seura oli perustettu vuonna 1924.
Räckhalsin työväenyhdistys perustettiin toukokuussa 1924. Se suomensi nimensä myöhemmin Rekolan työväenyhdistykseksi. Vuonna 1930 yhdistykseen kuului 14 jäsentä. Yhdistyksen poliittisen toiminnan tarkoituksena oli omien ehdokkaiden tukeminen vaaleissa. Ajatus oman tontin ja talon hankinnasta nousi esiin jo toiminnan alkuvuosina. Vuonna 1928 ostettiin velaksi tontti, mutta sen pidemmälle asia ei edennyt ja lopulta tontti myytiin pois. Lokakuussa 1937 pidetyssä kokouksessa perustettiin Rekolan Työväentalo Oy hanketta toteuttamaan. Seuraavana talvena tehtiin uusi tonttikauppa. Tonttia ryhdyttiin raivaamaan talkoovoimin, mutta sota keskeytti työt.
Rekola kasvoi eräiden muiden esikaupunkialueiden tapaan huomattavasti nimenomaan vuosina 1920–1924. Se johtui sotavuosina säädetystä huoneenvuokrasäännöstelystä, joka esti uuden väestön sijoittumisen Helsinkiin ja johti asuntopulaan varsinaisella kaupunkialueella. Pihkalan veljesten lisäksi palstoittajia ja maakauppiaita 1920-luvun Rekolassa olivat kunnanvaltuutettu ja entinen kunnaneläinlääkäri Lauri Lindgren, maanviljelijä ja liikemies Einar Grönberg sekä johtaja Yrjö Koskelainen, joka oli Martti ja Lauri Pihkalan ystävä ja puoluetoveri. Koskelainen osti Einar Grönbergiltä vuonna 1926 maata niin ikään Keravanjoen itäpuolelta, missä sijainnut Lövkullan tila nimettiin Päiväkummuksi maanomistajan uuden vaimon, suomentaja Ester Koskelaisen, käännöstyön ansiosta. Lauri Lingren oli ostanut alueelta kaksi tilaa vuosina 1919 ja 1922, joiden pinta-ala oli yhteensä ollut noin 60 hehtaaria. Alueen ahkerin ja ammattimaisin palstoittaja oli kuitenkin ruotsinkielinen Einar Grönberg, jolla oli myynnissä yhteensä 112 palstaa lähinnä Heikaksen tilan ja entisen tiilitehtaan mailla. Tiilitehtaan palstat kävivät 20-luvun alussa hyvin kaupaksi. Ostajista monet olivat piensijoittajia, jotka myivät pian palstat edelleen. Rekolassa omakotipalstat olivat vallanneet alaa kiihtyvällä vauhdilla, minkä seurauksena palstakoot laskivat ja neliohinnat nousivat. Palstoittaminen ja rakentaminen edellyttivät lääninhallituksen lupaa, mutta rakennussuunnitelmaa alueelle ei vaadittu.
Radan lähellä sijaitseville tonteille muodostui junalla Helsingissä työssä käyvän teollisuustyöväen asuinalue, kun taas joen läheltä myydyille tonteille muuttaneet olivat pääasiassa toimistotyöntekijöitä, ammattimiehiä, opettajia tai kesäasukkaita.
Tieolojen kohentamiseksi perustettiin vuonna 1925 Koskelan tieosuuskunta. Ensimmäiseksi osuuskunta rakensi uuden poikittaistien pysäkiltä alueen keskelle. Se nimettiin Koskelantieksi ja siitä tieosuuskunnan puheenjohtajana toimineen Martti Pihkalan tilalle haarautuva tie Jokipolventieksi. Tieosuuskunnan seuraava hanke oli kylän sähköistäminen. O.Y. Malmin Sähkölaitoksen kanssa tehtiin vuonna 1927 sopimus sähköverkon rakentamisesta. Vuonna 1929 kunta myönsi Koskelan tienhoitokunnalle 10 000 markan suuruisen avustuksen ja lisäksi saman suuruisen lainan Rekolan kansakoulun ja Korson tienhoitokunnan tien välisen kulkuväylän kunnostamiseksi. Kivestä rakennettu kansakoulurakennus oli valmistunut edellisenä vuonna. Urheiluseura Rekolan Raikkaan perustava kokous pidettiin huhtikuun 28. päivänä 1929 uudessa kansakoulussa.
Helsingin maalaiskunta perusti vuonna 1929 lähinnä tuberkuloosin vastustamiseksi kaksi uutta kiertävän sairaanhoitajan virkaa, joista toisen kouluhoitaja- ja terveyssisarpiiriin kuului myös Rekola. Vuonna 1930 Rekolassa oli 690 asukasta. Samoihin aikoihin valmistui Martti ja Lauri ”Tahko” Pihkalan omistamille maille rakennettu urheilukenttä. Koska valtio alkoi antaa avustusta paikallisten yhdistysten urheilutoiminnalle, kannatti hankkia Rekolan kentän suojelijaksi joku järjestö. Martti Pihkala lahjoittikin urheilukentän Kenraali Mannerheimin Lastensuojeluliiton paikallisosastolle, joka oli perustettu Rekolaan vuonna 1933. Paikallisosasto sekä järjesti lastenjuhlia, myyjäisiä ja terveydenhoitoaiheisia esitelmätilaisuuksia että harrasti lasten ja nuorten urheilukasvatusta.
Suomenkielinen Rekolan VPK perustettiin elokuussa 1930. Se hankki seuraavana vuonna lahjoituksena saamalleen tontille rakennuksen, jossa palokalustoa voitiin säilyttää. Kalustona 1930-luvulla olivat hevosvetoinen käsivoimaruisku, jossa oli 400 litran säiliö, 95 metriä vesiletkua, jatkotikapuut, savunaamareita, paloämpäreitä ja muuta tarpeellista. Palon sattuessa oli kalusto viety paikalle joko hevos- tai miesvoimalla ja vesi otettu joesta, purosta tai asukkaiden kaivoista. Hälytys tehtiin 1930-luvun lopulla sekä puhelimitse että palosireenillä.
Linja-autoliikenne alkoi 1930-luvun alussa. Koskelan tieosuuskunta teki kahden liikkeenharjoittajan kanssa sopimuksen osuuskunnan teillä tapahtuvasta bussiliikenteestä vuonna 1931. Tarkoituksena oli ajaa kesäkausi niin pitkälle kuin sää salli. Sopimuksen mukaan oli teiden vaurioittamista varottava ja liikenne lopetettava heti, kun alkoi olla liian märkää.
Rekolassa toimi 1930-luvulla myös Rinnekodin työkoti. Vuonna 1935 korjattiin perusteellisesti Korsoon johtava tie työttömyystöinä. Vuosikymmenen lopulla, pulakauden jälkeen, Rekolassa harjoittivat liiketoimintaa tynnyritehdas ja Elannon myymälä. Elannon myötä aseman ympäristöstä oli tullut kylän kaupallinen keskus, jonne tultiin ostoksille myös vanhan ruotsinkielisen kyläkeskuksen puolelta. Kartoissa molempien alueiden, vanhan Hanabölen ja uuden Räckhalsin, suomenkielinen nimi oli Rekola. Kirjastopalveluja tarjosi tuolloin suomalaisen keskuskirjaston aluekirjasto. Palstoittamisessa oli uusi huippukausi vuosina 1933–1939, jolloin muodostettiin 386 uutta tilaa.
Vuonna 1939 valmistui Martti Pihkalan rakennuttama Rekolasta Päiväkumpuun johtava silta Marttisenkosken kohdalle Keravanjokea. Samalla rakennettiin yhteys Koskelantiestä Porvoontiehen. Uusi tie sai nimekseen Helsingintie.