stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Markus Vuorela

| Markus Vuorela> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. toukokuuta 1996 (ikä 28)
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Jämin Jänne
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2018–
Paras sijoitus:  7.
 Tietolaatikko päivitetty 4. helmikuuta 2020 
Markus Vuorela (s. 28. toukokuuta 1996) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Jämin Jännettä.
Vuorela kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 4. maaliskuuta 2018 Lahdessa ollen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 62:s. Hän sijoittui 27:nneksi ja saavutti ensimmäiset maailmancupin pisteensä Tour de Skin 2021 toisessa osakilpailussa, joka käytiin Sveitsin Val Müstairissa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtonä. Vuorela teki uransa parhaan tuloksen Tour de Skin 2021 seitsemännellä etapilla Val di Fiemmessä ollen perinteisen sprintissä seitsemäs.
Nuorten MM-kilpailuissa Rasnovissa 2016 Vuorela oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa 20:s ja oli mukana Suomen neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Soldier Hollow’ssa 2017 Vuorela hiihti kolme henkilökohtaista matkaa, ja hänen paras sijoituksensa oli perinteisen hiihtotavan sprintin 13. sija. Saman ikäluokan MM-kilpailuissa Lahdessa 2019
Vuorela sijoittui 2021 Oberstdorfin MM-kilpailuissa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 28:nneksi ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 34:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli 15 kilometrin vapaan kilpailussa 43:s. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 17:nneksi ja 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 33:nneksi.
SM-kilpailuissa 2017 Kontiolahdella Vuorela saavutti hopeaa viestissä Jämin Jänteen joukkueessa, jossa hänen lisäkseen hiihtivät Aku Nikander, Ristomatti Hakola ja Antti Ojansivu. Hän voitti viestin Suomen-mestaruuden 2019. Hän saavutti Vöyrin SM-kilpailuissa 2020 kultaa parisprintissä ja pronssia 15 kilometrin perinteisellä. Hän oli 15 kilometrin perinteisellä toinen 2022 ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kolmas 2023. Äänekosken SM-kilpailuissa 2024 hän saavutti hopeaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja viestissä sekä pronssia 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajokilpailussa.
Vuorela työskentelee rajavartijana. Hän oli vuoteen 2023 saakka avoliitossa maajoukkueampumahiihtäjä Erika Jänkän kanssa.
Eagles RFC

| Mitalit> Maa:   Suomi.Rugby-union.Suomenmestaruus  | Mitalit> Maa:   Suomi.Rugby-union.Suomenmestaruus  | Mitalit> Maa:   Suomi.Rugby-union.Suomenmestaruus  | Maa:   Suomi> Rugby-union. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | 2012 Miesten suomenmestaruus | {{{2}}} |  |
|  Hopeaa | 2023 Miesten suomenmestaruus | {{{2}}} |  |
| Mitalit> Maa:   Suomi.Rugby-union.Rugbyn 1.-divisioona   | Mitalit> Maa:   Suomi.Rugby-union.Rugbyn 1.-divisioona   | Mitalit> Maa:   Suomi.Rugby-union.Rugbyn 1.-divisioona   | Maa:   Suomi> Rugby-union. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | 2018 Miesten 1. Divisioona | {{{2}}} |  |
| Mitalit> Maa:   Suomi.Rugby 7s.Suomenmestaruus  | Mitalit> Maa:   Suomi.Rugby 7s.Suomenmestaruus  | Mitalit> Maa:   Suomi.Rugby 7s.Suomenmestaruus  | Maa:   Suomi> Rugby 7s. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | 2010 Junioreiden suomenmestaruus | {{{2}}} |  |
|  Pronssia | 2017 Miesten suomenmestaruus | {{{2}}} |  |
|  Hopeaa | 2018 Miesten suomenmestaruus | {{{2}}} |  |
|  Hopeaa | 2019 Miesten suomenmestaruus | {{{2}}} |  |
|  Kultaa | 2022 Miesten suomenmestaruus | {{{2}}} |  |
Eagles Rugby Football Club on turkulainen rugbyseura, joka on  perustettu vuonna 2002. Eagles RFC osallistui ensimmäistä kertaa miesten Suomen Mestaruussarjaan 2003.
Eagles RFC on kasvanut vuosien varrella tasaiseen tahtiin, tällä hetkellä seuraan kuuluu kolme joukkuetta. Miesten joukkueessa (Eagles) on noin 30 jäsentä, junioreissa (Eagles Juniors) noin 10 jäsentä sekä naisten joukkueessa (Swans) noin 25 jäsentä.
Naisten joukkue osallistui ensimmäistä kertaa SM-sarjaan vuonna 2013.
Seuran puheenjohtajat ja päävalmentajat

Seuraavat henkilöt ovat toimineet seuran puheenjohtajina:
2002-2005: Miikka Lahtinen
2006-2014: Mikko Korte
2015: Piia Vuorinen
2016: Riika Räisänen
2017-2019: Hanne Yli-Parkas
2019-: Jessi Mäenpää
Seuraavat henkilöt ovat toimineet miesten (Eagles) päävalmentajina:
2002-2010: Miikka Lahtinen
2010-2011: Jan Airola
2011-2013: Alastair davies
2014: Sami Sarkki
2015-2016: Veikko Ritvonen
2017: Isaac Visser
2017-2018: David Mcfadden
2018: Jaakko Kanniainen yhdessä Davidin kanssa.
2019>: Aleksi Almenoksa yhdessä Laurin kanssa.
2020>: Lauri Niemi.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet naisten (Swans) päävalmentajina:
2012: Rasmus Basillier
2013-2016: Gary Penman
2017->: Jaun Mioch
Seuraavat henkilöt ovat toimineet junioreiden päävalmentajina:
2009, 2011: Jan Airola
2010, 2012: Jaakko Kanniainen
2013-2016: Gary Penman
Seuran saavutukset

2010 Junioreiden suomenmestaruus
2012 Miesten 1-divisioonan lohkovoitto
2012 Miesten suomenmestaruushopea
2017 Miesten 7. suomenmestaruuspronssi
2018 Miesten 7. Suomenmestaruushopea
2018 Miesten 1-divisioonan kulta
2019 Miesten 7. suomenmestaruushopea
Eaglesin pelaajat läpi historian

| --- | --- |
 Etupelaajat Aleksi Almenoksa,  2017 -  William Barnett,  2011  Dalip Bhatia,  2018 -  Antonio Cairo,  - 2012  Emmanuel Courbin,  2011 - 2012, nykyään pelaa Helsinki Rugby Clubissa  David Egerton,  2011 - 2014  Akseli Eskolin,  2014 - 2015  Juha Harju,  2007 - 2011, 2013 -  Otso Heino,  2014 - 2015  Marcus Helmle,  2012 - 2013, nykyään pelaa Pori Bombersissa  Olle Holmbäck,  2017 -  Jan Huovinen,  2011 - 2013  Ville Kaukolampi,  - 2012  Teuvo Kauppi,  2014 - 2015  Joni Kettunen,  2016  Kari Korhonen,  - 2011, nykyään pelaa Helsinki Rugby Clubissa  Mikko Korte,  2004 - 2012  Jouni Kuru,  2017  Jakim Laaksonen,  2017 -  Miikka Lahtinen,  2002 - 2009  Lauri Mali,  2012 - 2013  Joonas Manni,  2010 - 2016, 2018 -  Matti Marttala,  2017 -  Mane Maukonen,  - 2013  Teemu Miettinen,  - 2014, nykyään pelaa Helsinki Rugby Clubissa  Lauri Niemi,  2017 -  John O'Callaghan,  2015 - 2016  Elvin Opara,  2014 - 2015  Mika Parkkamäki,   Artur Pawlak,  2013 -  Gary Penman,  2011 - 2013  Antti Perttula,  2014  Heikki Rahikainen,  2017 -  Tatu Rantakokko,   Veikko Ritvonen,  - 2015, 2017 -  Kalle Salminen,  2011 - 2016, 2018 -  Semu Salmivalli,  2011 - 2015  Sami Sarkki,  - 2013, 2016  Kristian Saukkoriipi,  2014 -  Jussi Soikkeli,  2016  Lauri Tammero,  2014 -  Jussi Tamminen,  2010 -  Olli-Pekka Tuomaala,  2011 - 2012, nykyään pelaa Seinäjoki Rugbyssa  Harri Vainio,  2012 - 2013  Evgeny Vinokurov,  2017 -  Isaac Visser,  2012 :  Takapelaajat Anas Aamoum,  2017 -  Jan Airola,  2004 - 2013  Kim Ali-Keskikylä,  2017 -  Alex Antela,  2017 -  James Baguley,  2013 - 2014, 2016  Rasmus Basillier,  2011 - 2012, nykyään pelaa Åland Stagsissa  Marc Beausir,  2012  Mike Cousinerie,  2002 - 2014  Marco Delfino,  2017  Maswazi Dlamini,  2016  Thibault Godin,   2018 -  Pyves Guiban,  - 2013  James Harrod,  2012  Pertti Huikuri,  - 2011  Lauri Inkinen,  2017 -  Jarno Järvinen,  2015 - 2016, 2018  Miko-Petteri Kallio,  2017 -  Kamel Kalmoni,  2014 -  Jaakko Kanniainen,  2009 - 2016, 2018 -  John King,  - 2012, nykyään valmentaa Shamrockseja  Sime Kitunen,  - 2012  Markku Kiviniemi,  - 2014, 2016 -  Mikkel Knudsen,  2015  Elias Korhonen,  2013 - 2014, 2016, nykyään pelaa Jyväskylä RC:ssä  Eetu Lahtivuori,  2009 - 2010, 2015 -  Eemeli Laine,  2014 - 2015  Enguerrand Lanoire,  2015  Antti Laurila,  2013 - 2015  Justin Lehmann,  2017  Pieter Le Roux,  2012 - 2013  Alessio Ligabue,  2013  Bernt Lindell,  2009 -  David McFadden,  2017 -  Mikael Montonen,  2018  Ville Ojaranta,  2014 - 2015  Felipe Perreira,  2013 - 2014  Joonas Puhakka,  2015 -  Juho Raiko,  2017 -  Galen Rangiawha,  - 2012, 2016  Tim Richards,  2012 - 2013  Joseph Samson,  2016  Aldo Sari,  2015 - 2017  Jari Schwartz,  2012 - 2014  Rolf Schwartz,  2012 -  Sean Shields,  2012 - 2013, 2016  Timo Sokka,  2012 - 2014, nykyään pelaa Linna RC:ssa  Ilkka Tuomaala,  2010 - 2013, nykyään pelaa Tampere RC:ssa  Sami Tuominen,  - 2010  Teemu Vahtera,  - 2011  Juho Vainio,  - 2013  Marko Viljanen,  2014 -  Lauri Ylönen,  - 2011
Maajoukkue-edustus

| --- | --- |
 Miesten maajoukkuetta ovat edustaneet seuraavat nykyiset tai entiset Eagles Rugby Clubin pelaajat:  Jan Airola, edustanut myös A-maajoukkuetta  Kim Ali-Keskikylä  Aleksi Almenoksa  Pyves Guiban  James Harrod  Markku Kiviniemi, edustanut myös A-maajoukkuetta  Elias Korhonen, edustanut myös A-maajoukkuetta  Miikka Lahtinen  Eetu Lahtivuori  Bernt Lindell  Jed Patton  Galen Rangiawha  Tatu Rantakokko, edustanut myös A-maajoukkuetta  Kalle Salminen, edustanut myös A-maajoukkuetta  Semu Salmivalli  Sami Sarkki  Phillip Sleath  Ilkka Tuomaala, edustanut myös nuorten U17 ja U20-maajoukkuetta  Lauri Tammero  Isaac Visser Miesten 7-maajoukkuetta ovat edustaneet seuraavat nykyiset tai entiset Eagles Rugby Clubin jäsenet:  Kim Ali-keskikylä  Aleksi Almenoksa  Jaakko Kanniainen, apuvalmentaja ja joukkueenjohtaja  Eetu Lahtivuori :  Naisten maajoukkuetta ovat edustaneet seuraavat nykyiset tai entiset Swansien pelaajat:  Johanna Eirola  Marina Harjunpää  Satu Heikkonen  Hanna Kulmala  Jenni Sjöroos  Piia Vuorinen Naisten 7-maajoukkuetta ovat edustaneet seuraavat nykyiset tai entiset Swansien pelaajat:  Heidi Tuomisto Miesten A-maajoukkuetta ovat edustaneet seuraavat nykyiset tai entiset Eagles Rugby Clubin pelaajat:  Jaakko Kanniainen, edustanut myös nuorten U17 ja U20-maajoukkuetta  Joonas Manni  Rolf Schwartz  Jussi Tamminen, edustanut myös nuorten U20-maajoukkuetta  Tim Richards Nuorten maajoukkuetta ovat edustaneet seuraavat nykyiset tai entiset Eagles Rugby Clubin pelaajat:  Kamel Kalmoni, U20  Alex Proctor, U20  Carlos Ranki, U17  Ilkka Ruohonen, U20  Sean Shields, Swaziland U18  Simo Santala, U20  Hammu Varjonen, U20
Seuran palkinnot

Miesten palkinnot:
| Eagle Of The Year | Forward Of The Year | Back Of The Year | Most Improved Player | Rookie Of The Year |
| --- | --- | --- | --- | --- |
2009  Jan Airola: 
| 2010  Galen Rangiawha |  |  |  | 2010  Joonas Manni |
| 2011  Alastair Davies | 2011  Tatu Rantakokko | 2011  Galen Rangiawha | 2011  Mane Maukonen | 2011   Kalle Salminen |
| 2012  Markku Kiviniemi | 2012  Tatu Rantakokko | 2012  Ilkka Tuomaala | 2012   Kalle Salminen | 2012  Rolf Schwartz |
| 2013  Rolf Schwartz | 2013  Semu Salmivalli | 2013  Markku Kiviniemi | 2013  Jussi Tamminen | 2013  Artur Pavlak |
| 2014  Markku Kiviniemi | 2014  David Egerton | 2014  Jaakko Kanniainen | 2014  Teemu Miettinen | 2014  Lauri Tammero |
| 2015  Artur Pavlak | 2015  John O'Callaghan | 2015  Jaakko Kanniainen | 2015  Lauri Tammero | 2015  Mikkel Knudsen |
| 2016  Jaakko Kanniainen | 2016  Lauri Tammero | 2016  Eetu Lahtivuori | 2016  Marko Viljanen | 2016  Jussi Soikkeli |
| 2017  Juha Harju | 2017  Kristian Saukkoriipi | 2017  Kim Ali-keskikylä | 2017  Aleksi Almenoksa | 2017  Lauri Niemi |
Naisten palkinnot:
| Swan Of The Year | Forward Of The Year | Back Of The Year | Most Improved Player | Rookie Of The Year |
| --- | --- | --- | --- | --- |
2011  Laura Kytönen: 
2012  Piia Vuorinen: 
| 2013  Jenni Sjöroos | 2013  Hanna Kulmala | 2013  Minttu Berndtson | 2013  Riika Räisänen | 2013  Anna-Maija Naakka |
| 2014  Saara Simola | 2014  Riikka Kuusisto | 2014  Piia Vuorinen | 2014  Jenni Sjöroos | 2014  Anne Närhi |
| 2015  Jessi Mäenpää | 2015  Riikka Kuusisto | 2015  Jenni Sjöroos | 2015  Henriikka Jokinen | 2015  Bettina Karlstedt |
| 2016  Riikka Kuusisto | 2016  Camilla Garbutt | 2016  Meri Tuononen | 2016  Jessi Mäenpää | 2016  Kati Heikkonen |
| 2017  Jessi Mäenpää | 2017  Anna Karlsson | 2017  Johanna Eirola | 2017  Marina Harjunpää | 2017  viivi Himberg |
Nuorten palkinnot:
Junior Of The Year - 2009  Jaakko Kanniainen, 2010  Jussi Tamminen, 2012  Jacob Hakola, 2014  Kim Ali-Keskikylä
Aiheesta muualla

Eagles Rugby Football Clubin kotisivut
Eagles RFC Facebookissa
The W

| The W Wu-Tang Clan |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. marraskuuta 2000
 Tuottaja(t): RZA & Mathematics
 Tyylilaji: hip hop
 Kesto: 59.04
 Levy-yhtiö: Loud
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 33.
Wu-Tang Clanin muut julkaisut
| Wu-Tang Forever 1997 | The W 2000 | Iron Flag 2001 |
The W on yhdysvaltalaisen hip hop- ryhmä Wu-Tang Clanin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 21. marraskuuta 2000.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 33.
Kappaleet

Intro (Shaolin Finger Jab) / Chamber Music – 4.26
Careful (Click, Click) – 4.56
Hollow Bones – 3.37
Redbull – 3.53
One Blood Under W – 4.11
Conditioner – 5.32
Protect Ya Neck (The Jump Off) – 3.58
Let My Niggas Live – 4.29
I Can't Go To Sleep – 3.35
Do You Really (Thang, Thang) – 5.22
The Monument – 2.38
Gravel Pit – 4.51
Jah World – 3.51
Clap – 3.45
Arviot

Allmusic:
Rolling Stone:
Robert Christgau: A–
Aiheesta muualla

The W discogs.com -sivustolla
Sangihenriippukaija

| Sangihenriippukaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Riippukaijat Loriculus
Laji::  catamene
Kaksiosainen nimi
 Loriculus catamene  (Schlegel), 1873 
Katso myös
   Sangihenriippukaija Wikispeciesissä   Sangihenriippukaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sangihenriippukaija (Loriculus catamene) on Indonesiassa kotoperäisenä esiintyvä kaijalaji, joka kuuluu riippukaijojen sukuun. Se elää vain Sangihen saaristossa Sulawesin koillispuolella. Lajin holotyypin kuvaili Hermann Schlegel Isolta Sangihelta 1873.
Elizabeth Okie Paxton

Elizabeth Okie Paxton
Elizabeth Okie Paxton: Aamiaiastarjotin, noin vuodelta 1910.
Elizabeth Okie Paxton Avoin ikkuna, maalattu vuonna 1922
Elizabeth Okie Paxton, syntyjään Elizabeth Vaughan Okie (1878- 1972) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän maalasi asetelmia, muotokuvia ja interiöörejä. Hänen maalauksiaan on kehuttu niiden herkkyydestä valon ja värin käytössä sekä ajattomuudesta. Hänen maalauksensa olivat usein näyttelyissä ja myös ostava yleisö piti niistä.
Elämänvaiheita

Elizabeth Vaughan Okie opiskeli maalaustaidetta Cowles Art Schoolissa opettajinaan Joseph DeCamp ja Ernest Major. On huomattava, että naisia opetettiin erillään miehistä, ja että heidän kurssiensa hinnat olivat miehiä kalliimmat. Muiden nuorten bostonilaisten naistaiteilijoiden tapaan Vaughan Okie oli varakkaan perheen tytär.
Opiskellessaan taidekoulussa 18-vuotias Vaughan Okien ihastui opettajaansa William McGregor Paxtoniin. Ihastuminen oli molemminpuolinen ja oppilas ja opettaja solmivat avioliiton. Avioliiton solmimisen jälkeen Elizabeth Okie Paxton jätti oman taiteellisen uransa vuoteen 1910 asti. Sitä ennen hän oli miehensä suosikkimalli ja sekä muusa että kodin hoitaja. Kesät pariskunta vietti joko Cape Codissa tai Cape Annissa. Avioliitto jäi lapsettomaksi. Miehen uran edistäminen sai aikaan sen, Okie Paxtonin oma taide jäi pitkäksi aikaa marginaaliin.
Pariskunta matkaili yhdessä Euroopassa, missä heihin kumpaankin teki vaikutuksen alankomaalaisen Johannes Vermeerin taide. Pariskunta vaikuttui Vermeerin valonkäytöstä ja interiööreistä sekä tehdä asetelmia.
Vuoden 1910 paikkeilla valmistui Okie Paxtonin puhutuimpia ja kuuluisimpia maalauksia, nimeltään "Aamiaistarjotin". Maalausta on kutsuttu feminiiniksi, uskottavaksi, sensuelliksi ja sotkuiseksikin. Teoksesta, vaikka siinä ei ole henkilöhahmoja, välittyy naisen henkilöllisyys. Se välittää hetkellisen kuvan keskiluokkaisen naisen elämästä, mutta onko siinä kuvaus rakastelun jälkeisestä vuoteesta vai vain hetki, jolloin ei tarvitse esittää mitään. Jokatapauksessa on päätelty, että se esittää hetkeä sellaisen naisen elämästä, jota tuolloin kuvattiin nimityksellä "New Woman", jolla on teollistumisen tuoman vaurauden myötä varaa ja mahdollisuus omaan elämään.
Okie Paxtonin töitä oli näytteillä Phidadelphiassa ja Pennsylvaniassa vuosina 1916 ja 1917. Lisäksi niitä oli biennaalissa Cocoran Galleryssa vuosien 1912 ja 1941 välillä. Lisäksi hänet palkittiin San Franciscossa pidetyssä Panama-Pacific International Exhibitionissa hopeamitalilla vuonna 1915. Muuan kriitikko totesikin Okie Paxtonin olleen miestään paremman taidemaalarin.
Jäätyään leskeksi Okie Paxton asettui Femway Studiolle Bostoniin, missä maalasi vielä useita vuosia.
Uransa loppupuolella Okie Paxton oli yhä tunnustettu taiteilija huolimatta taidemaun muutoksesta. Hänen töitään oli esillä New Yorkin maailmannäyteelyssä vuonnas 1939 ja Yhdysvaltain ammattitaiteilijoiden kilta myönsi hänelle kultamitalin. Uusi tunnustus tuli vielä vuonna 1964.
Koska Okie Paxtonin maalaukset kävivät aikoinaan hyvin kaupaksi, niitä on lähinnä yksityishenkilöiden hallussa. Niitä voi nähdä Bostonin taidemuseossa, Maryhill Museum of Artissa ja Concord Art Associationissa.
Elizabeth Okie Paxtonin teoksia oli esillä vuonna 2001 Bostonia taidemuseon naistaiteiloijoiden näyttelyssä. Hänen lisäkseen esillä oli Ellen Day Halen, Lilian Westcott Halen ja Polly Thayerin töitä.
Elizabeth Okie Paxtonin ja William McGregor Paxtonin yhteisnäyttely pidettiin vuonna 2019 The Butler Institute of American Artissa.
Lisää aiheesta

http://www.nga.gov/press/acquisitions/2024/boston-school.html
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN
Thomas Hjalmar Westgård

| Thomas Hjalmar Westgård |
| --- | --- |
 Westgård hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 Seefeldissä.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Thomas Hjalmar Maloney Westgård
Syntynyt: 10. lokakuuta 1995 Leka, Norja
Kansalaisuus:   Irlanti
Uran tiedot
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2016–
Paras sijoitus:  16
 Tietolaatikko päivitetty 29. helmikuuta 2020 
Thomas Hjalmar Maloney Westgård (s. 10. lokakuuta 1995 Leka, Norja) on irlantilainen maastohiihtäjä, joka on kilpaillut maailmancup-tasolla kaudesta 2016–2017 alkaen.
Norjassa syntyneen ja asuvan Westgårdin äiti on irlantilainen, ja hänellä on kaksoiskansalaisuus. Hän aloitti maastohiihdon harrastamisen 16–17-vuotiaana ja siirtyi kesäkuussa 2016 edustamaan Irlantia. Hän asuu Meråkerissa, jossa häntä valmentaa hiihdon kuusinkertainen arvokilpailuvoittaja Frode Estil.
Westgård osallistui ensimmäisen kerran maailmancup-kilpailuun kaudella 2016–2017, jolloin hän sijoittui 2. joulukuuta 2016 käydyssä Lillehammerin perinteisen hiihtotavan sprintin karsinnassa sijalle 75. Hänestä tuli ensimmäinen Irlantia maastohiihdon maailmancupissa edustanut urheilija. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti kaudella 2018–2019 oltuaan Holmenkollenin 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähdössä sijalla 22. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Tour de Skihin kuuluneessa Val di Fiemmen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa tammikuussa 2021.
Arvokilpailuissa Westgård oli ensi kerran mukana Lahden MM-kilpailuissa 2017, jossa hän osallistui kolmelle matkalle. Hänen paras tuloksensa oli 49. sija 15 kilometrin perinteisen kilpailussa. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 hän osallistui niin ikään kolmelle matkalle ja sijoittui niistä parhaiten 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa, sijalle 59. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hänen paras sijoituksensa oli 35. sija 15 kilometrin perinteisen kilpailussa. Lisäksi hän oli parisprintin 27. parinaan Jan Rossiter. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 25:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa neljästoista. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 18:nneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kolmastoista.
Kaakkois-Aasian kisat

Kaakkois-Aasian kisojen logo ja lippu.
Kaakkois-Aasian kisat, (myös Southeast Asian Games tai SEA Games) ovat Kaakkois-Aasiassa järjestettävä monilajinen urheilukilpailu. Kisat järjestetään joka toinen vuosi. Kisoja säätelee Aasian olympiakomitea Kansainvälisen olympiakomitean valvonnassa. Ensimmäiset Kaakkois-Aasian kisat pidettiin 1959 Bangkokissa. Kisojen menestynein maa on Thaimaa.
Osallistujamaat

Kaakkois-Aasian kisoihin saavat osallistua Southeast Asian Games Federationin jäsenmaat, jotka toimivat vuorotellen myös isäntämaina:
Brunei
Filippiinit
Indonesia
Itä-Timor
Kambodža
Laos
Malesia
Myanmar
Singapore
Thaimaa
Vietnam
Lajit

Kaakkois-Aasian kisojen lajit vaihtelevat vuodesta toiseen. Isäntämaa saa valita lajit sääntöjen puitteissa. Yleisurheilu ja uinti ovat mukana kaikissa kisoissa. Lisäksi kisoissa pitää olla vähintään 14 lajia niistä lajeista, jotka ovat joko olympialaisissa tai Aasian kisoissa, ja korkeintaan 8 muuta lajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaakkois-Aasian kisat Wikimedia Commonsissa
Julija Tšermošanskaja

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Julija Tšermošanskaja Prahassa 2010 |  Julija Tšermošanskaja Prahassa 2010 |  Julija Tšermošanskaja Prahassa 2010 |  |
Maa:   Venäjä
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|       Hylätty | Peking 2008 | 4×100 m |  |
Julija Igorevna Tšermošanskaja (ven. Юлия Игоревна Чермошанская, s. 6. tammikuuta 1986 Brjansk) on venäläinen pikajuoksija.
Pekingin olympialaisissa 2008 Tšermošanskaja karsiutui 200 metrin välierissä ajalla 22,57 ja oli mukana maansa joukkueessa, joka voitti 4 × 100 metrin viestijuoksun. Tšermošanskajan suoritukset kuitenkin hylättiin vuonna 2016 kun hänen Pekingissä antamansa dopingnäyte tutkittiin uudelleen ja siinä oli merkkejä dopingin käytöstä. Hän sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 1.7.2016–30.6.2018. Kaikki hänen tuloksensa aikaväliltä 20.8.2008–19.8.2010 hylättiin takautuvasti.
Osakan MM-kisoissa 2007 Tšermošanskaja karsiutui 200 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 23,15. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän oli 200 metrin seitsemäs ajalla 22,67 ja juoksi neljänneksi sijoittuneessa Venäjän pikaviestijoukkueessa.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

100 metrin juoksu: 11,30 (2012)
200 metrin juoksu: 22,57 (2008)
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

60 metrin juoksu: 7,39 (2007)
200 metrin juoksu: 23,32 (2008)
Ilta-Sanomat

| Ilta-Sanomat |
| --- | --- |


Lyhenne:  IS
Lehtityyppi:  iltapäivälehti
Kustantaja:  Sanoma Media Finland
Julkaisija:  Sanoma Media Finland
ISSN:  ISSN 0355-2055
Levikki:  110 226 (2014)
Perustettu:  1932
Päätoimittaja:  Johanna Lahti (vastaava)  Ulla Appelsin
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  ma–la
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
is.fi
Ilta-Sanomat (IS) on Sanoma-konserniin kuuluvan Sanoma Media Finlandin kustantama iltapäivälehti. Ilta-Sanomat on lukijamäärältään Suomen suurin digitaalinen media.