stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Väinö Lieska
Sisällissodan jälkeinen aika

Lieska siirrettiin sisällissodan jälkeen 14. kesäkuuta 1918 toteutetussa armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä päälliköksi Kaartin jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 10. maaliskuuta 1920 Jääkäriprikaatin polkupyöräkomppanian päälliköksi ja edelleen 25. toukokuuta 1921 alkaen Polkupyöräpataljoona 3:een. Kajaanin sissipataljoonaan hänet siirrettiin päälliköksi 3. kesäkuuta 1921 ja hänet sijoitettiin pataljoonan 3. komppaniaan. Pataljoonan aseupseeriksi hänet siirrettiin 22. huhtikuuta 1926 ja edelleen 30. tammikuuta 1928 alkaen 1. komppanian päälliköksi. 
Sissipataljoonasta hän oli komennuksella 7. kesäkuuta 1922 alkaen Sisäasiainminineriön käytettävänä ja hän oli sen käytössä vuoden 1922 loppuun saakka. Lieska erosi armeijasta sairauden takia 18. kesäkuuta 1931.
Talvi- ja jatkosota

Lieska osallistui talvisotaan 1. pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 28:ssa (nimi vaihdettiin myöhemmin Jalkaväkirykmentti 19:ksi). Hän otti osaa taisteluihin Taipaleessa. Välirauhan aikana hän jatkoi aluksi samassa tehtävässä, kunnes jatkosodan puhjettua hänet komennettiin 1. pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 50:een. Hän osallistui taisteluihin jatkosodassa Kiekualla, Ignoilassa, Hautavaaralla, Suvilahdella, Korsassa, Alekolla, Kinnasvaaralla, Terussa, Puolivälissä (Polovina) ja Vilgassa. Vuonna 1942 hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 8:aan, missä hän palveli vuoteen 1943 saakka, jolloin hänet siirrettiin aliupseerikoulun johtajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 12:een.
Luottamustoimet

Lieska toimi Jääkäriprikaatin kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1924–1927 ja Kajaanin sissipataljoonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1922–1923 ja puheenjohtajana vuonna 1928.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 25. elokuuta 1917  Gruppenführer 28. lokakuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 31. heinäkuuta 1919  Majuri 1940 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Þórarinn Eldjárn

Þórarinn Eldjárn vuonna 2011.
Þórarinn Eldjárn, myös Thórarinn Eldjárn, (s. 22. elokuuta 1949 Reykjavík, Islanti) on islantilainen kirjailija.
Eldjárn on kirjoittanut runoja, novelleja sekä romaaneja. Islannissa hän on tunnettu lähinnä novelleistaan, mutta kansainvälisesti hänen tunnetuimpia teoksiaan on vuonna 1996 julkaistu romaani Brotahöfuð (Sininen torni, 1999). Hän on myös kääntäjä ja kääntänyt islanniksi Lewis Carrollin teoksen Liisan seikkailut ihmemaassa ja useita muita kirjoja.
Sininen torni oli ehdolla International IMPAC Dublin Literary Awardin voittajaksi vuonna 2001.
Þórarinn Eldjárnin isä oli Islannin kolmas presidentti Kristján Eldjárn.
Suomennetut teokset

Sininen torni (Brotahöfuð), suom. Tapio Koivukari, Helsinki: Like 1999 ISBN 951-578-662-2
Ajopuulahtelaisten saaga, suom. Seija Holopainen, antologiassa Meren neitoja ja meren miehiä: islantilaista kirjallisuutta viideltä vuosikymmeneltä, Helsinki: BTJ Kirjastopalvelu 2001 ISBN 951-692-486-7
Þórarinn Eldjárnin runoja sisältyy antologiaan Talot ovat yksin kotona: pohjoismaisia runoja lapsille, Helsinki: Tammi 2003 ISBN 951-31-2296-4
Pastamies
Pilvet
Herra Yrjö Ärjylä
Voikukka
Vesi
Unni Lindell

Unni Lindell
Unni Lindell (s. 3. huhtikuuta 1957 Oslo) on norjalainen kirjailija. Hänet tunnetaan ensisijaisesti rikoskirjailijana, mutta hän on julkaissut myös runouttautta sekä lasten- ja nuortenkirjallisuutta.
Lindell opiskeli Oslon yliopistossa ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon aineenaan ranskan kieli. Ennen kirjailijanuralle omistautumista hän työskenteli muutaman vuoden ajan journalismin parissa.
Lindell on julkaissut suositun rikosromaanisarjan komisario Cato Isaksenista. Hänen tuotantoaan on käännetty useille kielille, myös suomeksi. Cato Isaksen -sarjan rikosromaaneista suomeksi on käännetty Käärmeenkantaja, Unenvartija, Suruvaippa, Yösisko, Orkesterimonttu, Hunajasyötti, Mörkömies ja Sokerivalhe.
Teokset

Käärmeenkantaja (Slangebæreren), suomentanut Tarja Teva. Helsinki: WSOY, 2001 ISBN 951-0-26189-0
Unenvartija, (Drømmefangeren]) suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: WSOY, 2003. - (Sapo; 425.) ISBN 951-0-28215-4
Suruvaippa, (Sørgekåpen) suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: WSOY, 2005 - (Sapo; 435.) ISBN 951-0-30711-4
Yösisko (Nattsøsteren), suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: WSOY, 2006 - (Sapo; 441.) ISBN 951-0-32020-X
Orkesterimonttu (Orkestergraven), suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: WSOY, 2007 - (Sapo; 445.). ISBN 978-951-0-32988-7
Hunajasyötti (Honningfellen), suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: WSOY, 2010 - (Sapo; 452.). ISBN 978-951-0-34567-2
Mörkömies (Mørkemannen), suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: WSOY, 2011 - (Sapo; 457.). ISBN 978-951-0-36353-9
Sokerivalhe (Sukkerdøden), suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: WSOY, 2013 ISBN 978-951-0-39519-6
Teokset > Ajatelmia

Pidä varasi!: tässä tulee jumala ja se on kissa ('Pass opp! Her kommer gud og hun er en katt) Unni Lindell (teksti) ja Nina Reistad (kuvat); suomentanut Veijo Kiuru. Espoo: Schildt, 2004 ISBN 951-50-1429-8
Teokset > Lastenkirjat

Vanhat tädit eivät muni (Gamla tanter lägger inte ägg), koonneet Mark Levengood ja Unni Lindell; suomeksi toimittaneet Seppo Bruun ja Kirsti Hakkola; suomennos: Kirsti Hakkola; kuvitus ... Christina Alvner. Espoo: Schildt, 2002. ISBN 951-50-1261-9.
Ystävä sä lapsien anna villoja (Gud som haver barnen kär har du någon ull), koonneet Mark Levengood ja Unni Lindell; suomeksi toimittaneet Seppo Bruun ja Kirsti Hakkola; suomennos: Kirsti Hakkola ja Lauri Perkki; kuvitus ... Christina Alvner. Espoo: Schildt, 2004 ISBN 951-50-1402-6.
Krokotiilit eivät puhu suomea, koonnut Unni Lindell; suomentanut Veijo Kiuru; piirroskuvitus: Eldbjørg Ribe. Helsinki: Schildt, 2007 ISBN 978-951-50-1707-9
El Alameinin toinen taistelu

El Alameinin toinen taistelu oli läntisen aavikon taistelu Pohjois-Afrikassa toisessa maailmansodassa liittoutuneiden ja akselivaltojen välillä 23. lokakuuta – 3. marraskuuta 1942. Erwin Rommelin panssariarmeija oli ollut menestyksekäs ja pyrki Egyptiin. El Alameinin ensimmäisessä taistelussa (1.–27. heinäkuuta) ei saavutettu ratkaisevaa käännettä Pohjois-Afrikan rintamalla. Akselivaltojen eteneminen kohti Aleksandriaa ja Kairoa kuitenkin pysäytettiin. Samoin hyökkäyksen jatkamisyritys elokuussa torjuttiin.
Ratkaisevaksi muodostui myöhemmin syksyllä (23. lokakuuta – 3. marraskuuta) käyty toinen El Alameinin taistelu, noin 65 kilometriä Egyptin Aleksandriasta. Brittiläinen 8. armeija, jonka päällikkönä toimi kenraali sir Bernard Montgomery, oli miesvahvuudeltaan kaksinkertainen verrattuna sotamarsalkka Rommelin johtamiin joukkoihin. Osapuolten vahvuus ennen toisen taistelun alkua oli briteillä 195 000 sotilasta, 1 029 panssarivaunua ja 2 311 tykkiä sekä akselivalloilla 116 000 sotilasta, 520 panssarivaunua ja 1 219 tykkiä.
Päivien taistelujen jälkeen Rommel kärsi tappion ja joutui vetäytymään lopulta Tunisiaan. El Alameinin taistelun jälkeen Rommel pyysi Adolf Hitleriltä lupaa siirtää Pohjois-Afrikan joukot Sisiliaan, mutta lupaa ei tullut. El Alameinin taisteluilla oli suurin merkitys akselivaltojen sotaonnen kääntymiselle Pohjois-Afrikan rintamalla. Tämän jälkeen aloite siirtyi liittoutuneille.
Britit menettivät 13 560 miestä, joista 4 610 kaatuneina ja kadonneina sekä 8 950 haavoittuneina. Akselivallat menettivät 25 000 kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina. Tämän lisäksi noin 25 000–30 000 miestä vangittiin. Suurin osa panssarivaunuista tuhottiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta El Alameinin toinen taistelu Wikimedia Commonsissa
Elimäen talonpoikaiskapina

Elimäen talonpoikaskapinaksi kutsutaan 1616–1643 välisenä aikana tapahtuneita nousuja esivaltaa vastaan Elimäen alueella. Kapinan liikkeelle sysääjäksi tulivat kartanokeskeisen vallan haasteet ja päivätyövelvollisuus sekä rälssien yritykset hankkia talonpoikien tilojen perintöoikeuksia. 1643 ja 1644 pidettiin Elimäellä ja Anjalassa laamanninkäräjät, jossa päätöstä ei kuitenkaan tullut useiden käräjärauhan rikkomusten takia. Vasta 1600-luvun lopussa verohelpotukset lopettivat levottomuudet.
Jarl Lindblom

Jarl Lindblomin piirtämä S/Y Daphne.
Jarl Volter Lindblom (12. heinäkuuta 1902 Turku – 9. tammikuuta 1985 Nauvo) oli suomalainen diplomi-insinööri ja laiva- ja venesuunnittelija.
Lapsuus ja nuoruus

Jarl Lindblom syntyi vuonna 1902 Turussa. Lindblomin vanhemmat olivat merikapteeni Karl Volter Lindblom ja Augusta Matilda Lindblom. Jo lapsuudessaan Lindblom tutustui mereen ja laivoihin sekä äitinsä suvun kautta Crichton-Vulcanin telakalla ja Airiston pursiseurassa että isänsä suvun kautta Nauvossa.
Lindblom kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1922 Vasa svenska lyceumista. Tämän jälkeen hän opiskeli koneenrakennusta Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1928.
Työura

Jo opiskeluaikoinaan Lindblom työskenteli piirtäjänä ja laivanrakentajana Crichton-Vulcanilla. Hän oli lahjakkaana pidetty työntekijä, joka oli syvästi kiinnostunut laivanrakennuksesta. Vuonna 1934 Lindblom voitti Svenska Kryssarklubben -seuran rakennuskilpailun. Tämä kilpailutyö rakennettiin myöhemmin Suomessa ja nimettiin Esmeraldaksi.
Vuonna 1935 Jarl Lindblom rakensi Daphne-nimisen pitkän matkan veneen Oskar Mustelinille. Tämä vene sai myöhemmin julkisuutta, kun sitä ohjasi Göran Schildt, joka kirjoitti lukuisia matkakirjoja. 1930-luvun puolivälissä Lindblom piirsi monta risteilijää Britannian markkinoille. Hänen mestariteoksensa oli toukokuussa 1939 vesille laskettu risteilyjahti Regina, jonka hän rakensi Henrik Ramsaylle.
Samaan aikaan Lindblom kehitti myös Kansainvälisen viiden metrin luokan (vitosen) Airistossa. Ensimmäinen näistä rakennettiin vuonna 1936 ja tämän jälkeen Lindblom piirsi monta tämän tyyppistä laivaa, muun muassa 14 identtistä vitosta Argentiinan laivastolle. 1940-luvun loppupuolella rakennettiin myös 14 Utö-risteilijää. Nämä eivät kuitenkaan vastanneet Lindblomin odotuksia ja hän ei täten ikinä hyväksynyt niitä omikseen.
Vuonna 1940 Jarl Lindblom lähetettiin Puolustusvoimien toimesta Yhdysvaltoihin opiskelemaan puulaivojen teollista rakentamista. Siellä hän työskenteli Higgins-telakoilla, missä tuotettiin sota-aluksia Yhdysvaltain laivastolle. Lindblom oppi myös paljon moottoritorpedoveneiden rakentamisesta, mistä olisi apua myöhemmin muun muassa Taisto-luokan rakentamisessa Turun Veneveistämöllä. Lindblomin Suomen merivoimille suunnittelemaan puurakenteisten moottoritorpedoveneiden T-luokkaan kuuluivat Tarmo, Taisto, Tyrsky, Tuima, Tuisku ja Tuuli sekä sodan jälkeen valmistuneet Taisto 7 ja Taisto 8. Moottoritorpedovene Tyrsky on näytteillä Forum Marinumissa Turussa.
Sodan jälkeen Lindblomin tehtävä SOTEVA:lta oli suunnitella Oy Laivateollisuus Ab:n telakka Turun Pansioon. Tämä telakka oli erilainen kuin aiemmat, koska se suunniteltiin puulaivojen sarjatuotantoon sopivaksi. Koska rakennusmateriaali oli puuta, rakennettiin isoja halleja, jotta rakennustyötä voitiin tehdä sisätiloissa. Laivateollisuuden telakalla rakennettiin muun muassa 46 sotakorvauskuunaria. 1960-luvulla Lindblom suunnitteli Nuoli-luokan moottoritykkiveneitä Pansion telakalla. Näihin hän sovelsi liimapuutekniikkaa, jonka oli oppinut Yhdysvalloissa.
Lindblom oli vuonna 1945 perustetun Oy Laivateollisuus Ab:n toiminnan keskeinen käynnistäjä, ja hän oli yrityksen tekninen johtaja 1945–1967.
Kirjallisuutta

Leino, Pirkka – Saarinen, Jarmo: Parhaat veneet tehtiin Turun Veneveistämöllä: Åbo Båtvarf 1889–1954. Litorale, 2011. ISBN 978-952-5045-47-5.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Eino Lindholm

Lindholm viimeistään vuonna 1921.
Eino Armas Lindholm (16. lokakuuta 1890 Pori. – 11. lokakuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi.
Elämäkerta

Eino Lindholmin vanhemmat olivat valtioneuvos Johan Agathon Lindholm ja Emilia Hildegrad Eklund. Lindholm tuli ylioppilaaksi vuonna 1909. Hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa 1906–1910 opettajanaan muun muassa Elli Rängman-Björlin, Berliinin musiikkiakatemiassa 1910–1911 ja 1918 sekä Pariisin École normale de musiquessa 1929 Alfred Cortot'n oppilaana. Lisäksi häntä opettivat Rudolf Breithaupt 1911–1912 ja Teresa Carreño 1913–1914. Lindholm esiintyi Suomessa, Ruotsissa ja Saksassa soolopianistina ja orkesterisolistina. Sen ohella hän oli arvostettu pianonsoitonopettaja Helsingin konservatoriossa 1912–1941 ja Sivistysjärjestöjen kansankonservatoriossa 1924–1941.
Oppilaita

Antti Koskinen
Martti Paavola
Lielahti

| Lielahti |
| --- | --- |

Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Luoteinen suuralue
Suunnittelualue:  Liela
Koordinaatit:  61°31′N, 23°40′E
Osa-alueet:  Hiedanranta
Postinumero(t):  33400
Lähialueet:  Lamminpää, Lintulampi, Pohtola, Ryydynpohja
M-realin kemihierretehdas.
Lielahti (ruots. Lielax) on  Tampereen länsipuolella, noin seitsemän kilometrin päässä keskustasta sijaitseva kaupunginosa. Lielahdessa on jonkin verran teollisuutta, muun muassa lakkautettu sellutehdas, sekä monia pienteollisuusyrityksiä, tavarataloja ja marketteja.
Lielahden alue

Lielahti kuuluu Tampereen luoteiseen suuralueeseen, joka on jaettu kahteen suunnittelualueeseen, Lielaan ja Lentävään. Lielaan kuuluvat Lielahden lisäksi Lintulammen, Pohtolan ja Ryydynpohjan kaupunginosat. Lentävään kuuluvat Niemi ja Lentävänniemi.
Historiaa

Lielahdessa olevasta asutuksesta on merkintöjä vanhoissa asiakirjoissa jo vuodelta 1540. Harjuntaustan jakokunnassa oli 1550-luvulla 17 maatilaa. Lielahden omisti ja siellä asui 1700-luvulla Ranskasta peräisin oleva Tollet'n suku.
Klas Alfred Stjernvall omisti Lielahden kartanon vuosina 1847–1869  ja Siivikkalan tilan vuosina 1849–1869. Wilhelm von Nottbeck osti molemmat tilat Stjernvallin perikunnalta 31. lokakuuta 1872. Wilhelm von Nottbeck omisti Lielahdessa myös navetan, jossa oli parhaimpina aikoina jopa 400 lehmää.
Nottbeckien sukuhauta sijaitsee Lielahdessa. Ensimmäisenä sukuhautaan haudattiin Ernest von Nottbeck vuonna 1885. Tampereen Näsinkalliolla sijainneen Nottbeckien omistaman rakennuksen rauta-aita ja portti siirrettiin Lielahteen Nottbeckien sukuhaudan ympärille. Vaikka ympärille on noussut teollisuutta ja kauppakeskuksia, on Nottbeckien sukuhauta vielä 2010-luvullakin entisellä paikallaan. Viimeisenä sukuhautaan haudattiin Sveitsin Genevessä asunut, vuonna 1990 kuollut Andrée de Nottbeck, joka oli Wilhelm von Nottbeckin toiseksi nuorimman pojan Peterin tytär ja samalla suvun Suomessa asuneen haaran viimeinen elossa ollut jäsen.
J.W. Enqvist-yhtiö osti vuonna 1913 Lielahden tilan, jonne alettiin rakentaa selluloosatehdasta. Sellutehtaan klooripuoli oli Nottbeckin vanhassa navetassa ja konepuoli vanhassa tallissa. Tehdasta laajennettiin ja uudistettiin 1920-luvulla. Tänäkin päivänä navetta ja vuonna 1893 valmistunut Nottbeckin tilan linnamainen päärakennus ovat M-realin omistuksessa. Marraskuussa 2007 yhtiö tosin ilmoitti Lielahden tehtaan lakkauttamisesta. Sellutehtaan yhteyteen alun perin rakennettu, myöhemmin Ligno Techin omistukseen siirtynyt ligniinitehdas lakkautettiin kesällä 2008.
Alun perin Ylöjärven kuntaan kuulunut Lielahti siirrettiin Tampereen kaupunkiin vuoden 1950 alussa. Ensimmäinen osa-asemakaava alueelle vahvistettiin vuonna 1952.
Palvelut

Lielahden palvelu- ja teollisuusalueella on laaja kattaus yrityksiä, kuten ruokamarketteja, huonekalukauppoja, urheiluliikkeitä, autoliikkeitä ja kodinkoneliikkeitä. Huomattavimpia näistä ovat Prisma, K-Citymarket, Gigantti ja Kruunukaluste sekä yksittäisenä liike- ja palvelukeskittymänä vuonna 2014 avattu Lielahtikeskus. Myös Tapolan tehdas sijaitsee Lielahdessa.
Lielahden koulun rakennuksia on yhteensä kolme: puu- ja kivitalossa opetetaan vuosiluokkia 1–9. Vuosiluokat päiväkoti–esikoulu löytyvät omasta rakennuksestaan. Saman katon alla yläasteen kanssa ovat myös Lielahden museo ja kahvila.
Lielahteen pääsee Keskustorilta bussilinjoilla 9 ja 19, joiden päätepysäkki on Lentävänniemessä. Linja 12 taas kulkee Lielahden kautta Ryydynpohjaan ja sieltä taas Lentävänniemen Reuharinniemeen. Lielahteen pääsee myös Ylöjärvelle kulkevilla bussilinjoilla 80A, 80B, 80C sekä yölinjalla 80Y. Lisäksi linjoilla 82 ja 86 pääsee Siivikkalaan. Linjalla 71 pääsee taas Tesoman kautta Nokialle. Linjalla 13 pääsee myös Tesomalle sekä kaupungin toiselle puolelle Hervantaan asti. Lielahdesta pääsee myös suoraan TAYS:iin linjalla 38, joka kulkee Rantatunnelin kautta. Lisäksi Lielahdenkadun ja Paasikiventien risteyksessä on pikavuoropysäkki, jolla pysähtyvät muun muassa Vaasaan, Seinäjoelle ja Kokkolaan menevät pikavuorot Ylöjärven suunnan vakiovuorojen lisäksi.
Kaupunginosan etelärajalla on Lielahden rautatieasema (lyhenne Llh), joka toimii risteysasemana Parkanon ja Porin radat yhdistäen. Lielahden asema ei ole kuulunut Porin radan alkuperäisiin asemiin, vaikka se oli sotien jälkeisenä aikana radan tärkein liikennepaikka Tampereen alueella. Tiilisen, vuonna 1927 valmistuneen asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Thure Hellström; pistoraide Lielahden sellutehtaalle oli valmistunut jo vuonna 1915. Nykyisen muotonsa Lielahden asema-alue sai 1970-luvun alussa, jolloin valmistui myös nykyisen valtatie 12:n alikulkutunneli ratapihan itäpäähän. Aseman henkilöliikenne päättyi vuonna 1984. Museovirasto on luokitellut Lielahden asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi.
Arkkitehti Pentti Turusen piirtämä Lielahden kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1961.
Tulevaisuus

M-realin lopetetun tehtaan alue on erittäin merkittävä Länsi-Tampereen tulevaisuuden kannalta. 70 hehtaarin kokoisen alueen kaavoitus on suunnitteluvaiheessa. Vanhoille tehtaan maille nousee uusi kaupunginosa, Niemenranta. Suunnitteilla on myös sen eteläpuolella oleva Hiedanranta.
Lielahteen on noussut myös useita kauppakeskuksia. Marraskuussa 2009 avattiin Kodinkeskus, jonka suurin liike on Gigantti Megastore. Pirkanmaan Osuuskauppa avasi Lielahteen Prisma-kauppaketjun myymälän keväällä 2011, jonka yhteyteen rakennettiin vielä kolme vuotta myöhemmin suurempi palvelu- ja liikekeskittymä Lielahtikeskus.
Lielahteen ollaan suunnittelemassa Tampereen raitiotien jatkoa, joka kulkisi Ylöjärvelle asti. Arvion mukaan Lielahti-Ylöjärvi rataosuus voitaisiin päästä toteuttamaan 2029-2032 välisenä aikana.
Viihde ja vapaa-aika

Muusikot Olli Lindholm, Petri Nygård ja Antti Hammarberg, esiintyjänimeltään Irwin Goodman, asuivat Lielahdessa.  Näyttelijä, käsikirjoittaja ja teatteriohjaaja Tiina Lymi varttui Lielahdessa.
Viihde ja vapaa-aika > Liikunta ja urheilu

Tunnetuimpia lielahtelaisia urheilijoita ovat ampumahiihdon olympiamitalisti Antti Tyrväinen ja jalkapalloilija Pertti Mäkipää. Kaupunginosan paikallisseura on vuonna 1929 perustettu Lielahden Kipinä, joka nykyisin keskittyy kuntoliikunnan eri muotoihin. Aikaisemmin Lielahdessa toimi myös toinen urheiluseura, Lielahden Urheilijat, jota edustivat jonkin aikaa muun muassa painin olympiavoittaja Rauno Mäkinen ja keihäänheiton olympiahopeamitalisti Yrjö Nikkanen. Länsitamperelainen jalkapallo-/futsalseura PP-70 perustettiin vuonna 1970, kun Lielahden Kipinän, Lamminpään Korven ja Pispalan Tarmon jalkapallojaostot yhdistyivät. Nykyisin jalkapalloseurat Tampereen Pallo-Veikot ja Tampereen Ilves järjestävät nuorimpien ikäluokkien harjoituksia Lielahden urheilukentällä. Kenttä on sorapäällysteinen, ja sen yhteydessä on yleisurheilun suorituspaikkoja ja rantalentopallokenttä. Kentän juoksurataa ei ole kestopäällystetty. Talvella paikalla on jääurheilua varten kaukalo ja luistelualue. Lielahden yläkoulun liikuntasali on yksi Tampereen Pyrinnön koripallojaoston kotisaleista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lielahti Wikimedia Commonsissa
Pyöräilyraitti Lielahden ympäristössä
Tampereen suuralueet, suunnittelualueet, tilastoalueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Keskustan suuralue: Amuri: Amuri A · Amuri B · Särkänniemi Kyttälä: Jussinkylä · Kyttälä A · Kyttälä B Petsamo: Petsamo Kaleva: Kaleva · Liisankallio · Kalevanrinne · Hakametsä Kalevanharju: Kalevanharju · Järvensivu · Vuohenoja Pyynikki: Pyynikki · Pyynikinrinne · Kaakinmaa Finlayson: Finlayson · Tammerkoski Nalkala-Ratina: Nalkala · Ratina Tammela: Osmonmäki · Tammela A · Tammela B · Tulli Tampella-Lapinniemi: Lapinniemi · Lappi · Tampella Kissanmaa: Kauppi · Kissanmaa · Uusikylä Niihama: Kaupinlaakso · Niihama
Koillinen suuralue: Messukylä : Ristinarkku · Aakkula · Messukylä Olkahinen: Kumpula · Tasanne · Olkahinen Leinola: Leinola · Holvasti Atala: Atala Pappila: Pappila Linnainmaa: Linnainmaa · Hankkio Ojala: Ojala Takahuhti: Takahuhti · Ruotula · Huikas Turtola: Turtola, Viiala Kämmenniemi: Kämmenniemi Nurmi-Sorila: Nurmi · Sorila · Aitoniemi Teisko: Polso · Terälahti · Velaatta · Viitapohja
Kaakkoinen suuralue: Kaukajärvi: Kaukajärvi · Lukonmäki · Annala · Haihara Hervanta pohjoinen: Hervanta luode · Hervanta koillinen Hervanta etelä: Hervanta lounas · Hervanta kaakko Rusko: Rusko Hervantajärvi: Hervantajärvi Vehmainen: Vehmainen Hallila: Hallila
Eteläinen suuralue: Härmälä: Härmälä · Rantaperkiö Koivistonkylä: Rautaharkko · Taatala · Koivistonkylä · Veisu · Korkinmäki · Nirva Peltolammi: Lakalaiva · Peltolammi · Multisilta · Sarankulma · Lahdesjärvi Hatanpää: Hatanpää Nekala: Viinikka · Nekala · Vihioja Muotiala: Jokipohja · Muotiala Vuores: Vuores
Läntinen suuralue: Epilä: Epilä · Epilänharju · Hyhky · Kaarila Haukiluoma: Haukiluoma · Lamminpää Ikuri: Ikuri Kalkku: Kalkku Myllypuro: Myllypuro Pispala: Ylä-Pispala · Tahmela · Ala-Pispala Rahola: Villilä · Rahola Tesoma: Ristimäki · Tesomajärvi Tohloppi: Tohloppi
Luoteinen suuralue: Lentävänniemi: Lentävänniemi Lielahti: Lielahti · Niemenranta · Hiedanranta · Santalahti Lintulampi: Niemi · Pohtola · Ryydynpohja · Lintulampi
Kaupunginosat jotka eivät ole tilastoalueita: Taraste
Lielahden rautatieasema.
Lielahden kartano.
1918 rakennettu Niemen tilan navetta.
Lielahtikeskuksen rakennustyömaa syksyllä 2013.
Disa Lindholm

Disa Margareta Lindholm (7. syyskuuta 1916 Helsinki – 24. elokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Teoksia

Ungdomsfacit. Söderström, Helsingfors 1942 runokokoelma
Klara. Söderström, Helsingfors 1946 romaani
Djupare. Söderström, Helsingfors 1948 runokokoelma
Fragment. Söderström, Helsingfors 1956 runokokoelma
Ficklampsljus. Söderström, Helsingfors 1961 romaani
Teoksia > Suomennettuja runoja

antologiassa Maailma katettu pöytä: suomalaisten naisrunoilijoitten antologia , Helsinki: Tammi 1983 ISBN 951-30-5477-2
Perheraivotar
Yksinäisyydessä
Olen rakastanut