stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pensassarvikuono
Levinneisyys

Pensassarvikuonoja elää ainoastaan pienillä alueilla Afrikan etelä- ja itäosissa, rajoittuen idässä Somaliaan ja etelässä Etelä-Afrikkaan.lähde?
Aiheesta muualla

WWF, sarvikuonot
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Diceros bicornis:  Wikidata: Q95036  Wikispecies: Diceros bicornis  BOLD: 211166  CoL: 35JVB  ECOS: 1234  EoL: 311501  EPPO: DKRSBI  GBIF: 5220111  iNaturalist: 43350  IRMNG: 10227003  ITIS: 625003  IUCN: 6557  MDD: 1006113  MSW: 14100059  NCBI: 9805  Observation.org: 79418  Open Tree of Life: 1034204  Paleobiology Database: 197764  Paleobiology Database: 197764  Species+: 6656  TSA: 5971  Xeno-canto: Diceros-bicornis 
Rhinoceros bicornis:  Wikidata: Q109647457  CoL: 4S849  GBIF: 5847026  ITIS: 926151  ZooBank: 0E6C16BD-CAAA-4C90-AE92-F07B8FCA47F8 
Pensassarvikuonoja Keniassa.
Juri Malentšenko

| Juri Malentšenko |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1961-12-2222. joulukuuta 1961 Svitlovodsk, Ukraina
Kansalaisuus:   venäläinen
Ammatti:  hävittäjälentäjä
Ura
Tyyppi:  Kosmonautti
Tila:  aktiivinen
Sotilasarvo:  Eversti, Venäjän ilmavoimat
Aika avaruudessa:  514 vuorokautta
Lennot

 :  Sojuz TM-19
 :  Mir EO-16
 
:  STS-106
 
 :  Sojuz TMA-2
:  Retkikunta 7
 
 :  Sojuz TMA-11
:  Retkikunta 16
 
Juri Ivanovitš Malentšenko (venäjäksi Юрий Иванович Маленченко, s. 22. joulukuuta 1961 Svitlovodsk, Ukrainan neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on venäläinen, ukrainalaista alkuperää oleva kosmonautti. Vuonna 2012 hän oli avaruudessa lennolla Sojuz TMA-05M.
Koulutus ja perhe

Malentšenko kävi peruskoulun ja lukion Svitlovodskissa. Sotilaslentokoulutukseen hän meni Harkovaan vuonna 1983. Hän toimi Neuvostoliiton ilmavoimissa lentäjänä Odessan alueella.
Malentšenko on toista kertaa naimisissa, nyt Jekaterina Dmitrijevan kanssa. Perheessä on yksi tytär ja edellisestä avioliitosta on aikuinen poika, Dmitri.
Ura avaruuslentäjänä

Malentšenkon esimies kysyi häneltä kiinnostusta avaruuslentoihin, ja maaliskuussa 1987 Malentšenko aloitti kosmonauttikoulutuksensa. Hän oli varamiehistössä Sojuz TM-17- ja Sojuz TM-18-lennoilla. Välillä hän opiskeli Ilmavoimien Zukovskin akatemiassa.
Malentšenkon ensimmäinen avaruuslento alkoi heinäkuussa 1994, jolloin hän lensi Sojuz TM-19:n miehistössä Mir-avaruusasemalle. Lokakuussa 1998 hän aloitti avaruussukkula-koulutuksen NASAssa ja lensi STS-106-lennolla ISS-asemalle syyskuussa 2000.
Vuonna 2003 Malentšenko lensi ISS:lle Sojuz TMA-2 lennolla ja meni naimisiin avaruudessa vaikkakin hänen venäläinen morsiamensa oli tuolloin Houstonissa. Neljäs avaruuslento oli Sojuz TMA-11 syksyllä 2007.
Sojuz TMA-11 lennon paluu huhtikuussa 2008 ei sujunut täysin suunnitelmien mukaan vaan Sojuz-kapseli palasi maahan tavoiteltua jyrkemmässä kulmassa. Paluun aikana Malentšenko ja hänen avaruuslentäjäkollegansa Yi So-yeon ja Peggy Whitson kokivat yli kymmenen kertaa Maan pinnan painovoiman suuruisia voimia. Avaruuslentäjien tilaa kuvattiin paluun jälkeen tyydyttäväksi.
Malentšenkon kokonaisavaruuslentoaika on 514 vuorokautta 11 tuntia ja 59 minuuttia.
Joulukuun 15. päivänä Malentšenko lensi Sojuzilla Kansainväliselle avaruusasemalle yhdessä Tim Peaken ja Timothy Kopran kanssa suunnitellusti kesäkuuhun 2016 asti. Telakoitumisessa oli tekninen häiriö, ja Malentšenko hoiti telakoitumisen manuaalisesti.
Ura avaruuslentäjänä > Lennot

| Laukaisu | Laukaisualus | Nimi | Tehtävä | Laskeutuminen | Laskeutumisalus | Kesto | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994-07-1111. heinäkuuta 1994 | Sojuz TM-19 | Mir EO-16 | Mir 16:n komentaja | 1994-11-044. marraskuuta 1994 | Sojuz TM-19 | 125 vrk 22 h 53 min |  |
| 2000-09-088. syyskuuta 2000 | STS-106 | STS-106 | tehtäväasiantuntija | 2000-09-088. syyskuuta 2000 | STS-106 | 11 vrk 19 h 12 min |  |
| 2003-04-2626. huhtikuuta 2003 | Sojuz TMA-2 | ISS Retkikunta 7 | ISS Retkikunta 7:n komentaja, | 2003-10-2828. lokakuuta 2003 | Sojuz TMA-2 | 184 vrk 22 h 46 min |  |
| 2007-10-1010. lokakuuta 2007 | Sojuz TMA-11 | ISS Retkikunta 16 | ISS Retkikunta 16 | 2008-04-1919. huhtikuuta 2008 | Sojuz TMA-11 | 191 vrk 19 h 8 min |  |
|  | Sojuz TMA-05M |  |  |  |  |  |  |
| 2015-12-1515. joulukuuta 2015 | Sojuz TMA-19M | ISS | ISS |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NASA-sivuston elämäkerta (englanniksi)
spacefacts.de (englanniksi)
kursknet.ru (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Perusia

Etruskilainen holvikaari Perugiassa.
Perusia, nykyinen Perugia, oli alun perin umbrilainen, sittemmin etruskien 12 kaupungin liittoon kuulunut strategisesti tärkeä kaupunki. Se sijaitsi Tiberin laakson ylle kohoavalla kukkulalla. Perusia taisteli Roomaa vastaan vuonna 295 eaa, vaikka kaupungeilla oli liittolaisuussopimus. Perusia joutui lopulta alistumaan, ja kaupunki tuki Roomaa Hannibalin hyökättyä Italiaan toisen puunilaissodan aikana. Octavianus valloitti Perusian kansalaissodassa.
Percival P.56 Provost

Percival P.56 Provost on brittiläinen sotilaskoulukone. Kone oli muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien käytössä vuoteen 1969 asti. Ensilentonsa 24. helmikuuta 1950 lentänyttä konetta valmistettiin 461 kappaletta.
Percival Provost suunniteltiin Englannin ilmailuministeriön spesifikaatioon T.16/48. Se korvasi saman tehtaan Percival Prentice -koneen. Sen suunnitteli Henry Millicerin johtama ryhmä.
Se kilpaili Handley Pagen H.P.R 2 -konetta vastaan vuonna 1951. Tuotanto alkoi vuonna 1951 ja päättyi vuonna 1956. Koneessa oli kaksinkertainen teho edelliseen RAFin koulukoneeseen, ja sen korvasi vasta saman tehtaan Jet Provost, joka kehitettiin tämän potkurikoneen rungolle.
Yksityinen Percival Provost P.56 T1 vuonna 2007
Provost T1 ja BAC Jet Provost
Tekniset tiedot (T.1)

miehistö 2
pituus 8,7 m
kärkiväli 10,7 m
korkeus 3,7 m
siipipinta-ala 19,9 m²
tyhjäpaino 1 523 kg
lentopaino 1 995 kg
voimalaite Alvis Leonides 126 tähtimoottori, 410 kW
suurin nopeus 320 km/h
kantama 1 020 km
lakikorkeus 7620 m
nousunopeus 11,2 m/s
siipikuormitus 100 kg/m²
tehosuhde 0,206 kW/kg
lentoaika 5 tuntia
Kirjallisuutta

Angelucci, Enzo. World Encyclopedia of Military Aircraft. London: Jane's Publishing, 1981. ISBN 0-7106-0148-4.
Clarke, Bob. Jet Provost: The Little Plane With The Big History. Stroud, UK: Amberley Publishing Plc., 2008. ISBN 978-1-84868-097-5.
Thetford, Owen. Aircraft of the Royal Aircraft 1918-57, 1st edition. London: Putnam, 1957.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hunting (Percival) P.56 Provost
Percival Provost T.1
Siivo Peltonen

Siivo Einer Peltonen (24. lokakuuta 1896 Pyhämaa – 14. toukokuuta 1989 Naantali) oli suomalainen jääkärikapteeniluutnantti ja merikapteeni. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa sotilaana Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkojen kouluttajana ja lähettivääpelinä. Varsinaisen uransa hän loi merenkävijänä ja osallistui muun muassa talvi- ja jatkosotaan eri alusten päällikkönä.
Perhe ja koulutus

Peltosen vanhemmat olivat talonomistaja Sakarias Peltonen ja Fredriikka Susanna Sjölund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1928 Vivi Irene Vesterholmin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja aliperämiehentutkinnon Turun merenkulkukoulussa vuonna 1921 sekä yliperämiehentutkinnon vuonna 1926 ja merikapteenintutkinnon vuonna 1929 Rauman merenkulkuopistossa. Hän kävi Merisotakoulun reserviupseerikurssin laivastolinjan vuosina 1932–1933.
Jääkärikausi

Peltonen työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 9. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915 alkaen. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Peltonen astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan koulutusaliupseeriksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, myöhemmin hän toimi lähettivääpelinä eversti Eduard Ausfeldin esikunnassa. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Raivolassa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Peltonen määrättiin sisällissodan jälkeen 17. toukokuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartin 2. komppaniaan, missä hän toimi aluksi komppanianvääpelinä ja 19. kesäkuuta 1918 alkaen koulutusaliupseerina. Jalkaväestä hän sai komennuksen lento-oppilaaksi ilmavoimiin 3. marraskuuta 1918 – 1. huhtikuuta 1919 väliseksi ajaksi. Oppilasaikansa hän oli kirjoilla Helsingin etappipataljoonassa (myöhempi nimi Helsingin vartiopataljoona). Komennukselta palattuaan hän toimi vartiopataljoonan B-komppanian vääpelinä ja lyhyen ajan työkomennuskunnan päällikkönä. Vartiopataljoonasta hänet komennettiin 15. lokakuuta 1919 alkaen työnjohtajaksi armeijan elintarvikevarikolle, josta hän erosi 12. joulukuuta 1919. Armeijasta eronsa jälkeen hän työskenteli perämiehenä ja kapteenina eri yhtiöiden laivoissa, muun muassa J. A. Zachariassen & Co:n omistamalla VBTF Port Caledonialla, jolla hän joutui jopa meriseikkailuhin ja Uudenkaupungin Laiva Oy:n Kuunari Wellamolla. Uudelleen puolustusvoimain palvelukseen Peltonen astui 11. toukokuuta 1931 ja hänet sijoitettiin merivartiostoon pursimiehen vakanssilla. Merivartiostossa hänelle osoitettiin pesti Vartiolaiva Tiirassa. Seuraavaksi hän sai vielä sama vuonna Vartiomoottorivene 5:n päällikkyyden, mistä tehtävästä hänet siirrettiin vuonna 1932 Vartiomoottorivene 1:n päälliköksi. Lisäksi hän toimi Merivartiolaitoksen Ahvenanmaan piirin väliaikaisena päällikkönä vuosina 1935, 1937 ja 1939.
Talvi- ja jatkosota

Talvisodan puhjettua Peltonen toimi edelleen Vartiomoottorivene 1. päällikkönä ja operoi panssarilaivojen Varmistuslaivueessa. Myöhemmin hänet siirrettiin Saattaja Auran päälliköksi. Vielä ennen sodan päättymistä hänet siirrettiin Ahvenanmaan Puolustusjoukkojen meripoliisipäälliköksi. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä kun sodan aikana kunnes hänet siirrettiin varmistuslaivueen ja VMV 1:n päälliköksi. Jatkosodan puhjettua hän jatkoi VMV 1:n päällikkönä ja osallistui tässä tehtävässä Bengtskärin ja Somerin meritaisteluihin. Panssarilaiva Ilmarisen ajettua miinaan 13. syyskuuta 1941 Peltonen ajoi VMV 1:n uppoavan aluksen kylkeen ja pelasti sen köliltä 57 miestä. Myöhemmin hänet siirrettiin ensimmäiseksi upseeriksi Aputykkivene Aunukselle. Vuonna 1943 Peltonen siirrettiin 2. meripoliisikomppanian päälliköksi, mutta palasi kohta takaisin Vartiomoottorivene 1:n päälliköksi. Hänet kumminkin siirrettiin vielä vuoden 1943 aikana päälliköksi Merivartiolaitoksen Itäiseen piiriin, missä tehtävässä hän toimi sodan loppuun saakka.
Sotien jälkeinen aika

Peltonen toimi sotien jälkeen Vartiolaiva Merikotkan päällikkönä vuoteen 1946 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Armeijasta eronsa jälkeen hän toimi kauppa-aluksilla päällikkönä ja perämiehenä vuoteen 1961 saakka. Myöhemmin hän toimi Naantalin merimieskatselmusmiehenä vuoteen 1966 saakka ja opetti vuodesta 1968 alkaen Raision ja Naantalin työväenopistossa merenkulkuoppia. Hän toimi myös vuodesta 1954 alkaen Naantalin kaupungin raastuvanoikeuden meriasiantuntijana. Hänet on myös nimitetty Naantalin Reserviupseerit ry:n kunniajäseneksi.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 4. huhtikuuta 1916  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 25. heinäkuuta 1918  Reservin aliluutnantti 14. syyskuuta 1933  Reservin luutnantti 1940  Kapteeniluutnantti 1942 |     |  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. (1918 ja 1940)  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan 2. lk. Rautaristi |
Aiheesta muualla

Niilo Peltonen: Pyhämaan pojan hyyry. Siivo Peltosen muistelmia purjelaivoista merisotaan kirjassa Uudenkaupungin merihistoriallisen yhdistyksen vuosikirja 2001-2002; Newprint Uusikaupunki 2002.
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Fritz Perls

Fritz Perls
Friedrich Salomon Perls, myös Frederick S. Perls (8. heinäkuuta 1893 Berliini, Saksa – 14. maaliskuuta 1970 Chicago, Yhdysvallat), joka tunnetaan paremmin Fritz Perlsinä, oli alkujaan saksalainen, myöhemmin yhdysvaltalainen psykiatri ja psykoterapeutti. Perls loi pohjan hahmoterapialle eli Gestalt-terapialle yhdessä Laura-vaimonsa ja Paul Goodmanin kanssa.
Perls opiskeli lääkäriksi Berliinissä ensimmäisen maailmansodan aikana, ja osallistui jonkin aikaa myös sotapalvelukseen. Sodan jälkeen hän opiskeli psykiatriaa psykoanalyyttisen viitekehyksen mukaan. Hänen opetusanalyytikkonaan oli Wilhelm Reich.
Vuonna 1930 hän avioitui, ja 1933 juutalaistaustainen perhe muutti Hollantiin ja vuotta myöhemmin edelleen Etelä-Afrikkaan. Etelä-Afrikassa Perls palveli armeijan psykiatrina toisessa maailmansodassa, yleten kapteeniksi.
Vuonna 1946 perhe muutti Kanadan kautta Yhdysvaltoihin, missä Perls työskenteli Wilhelm Reichin kanssa. Vuonna 1960 Perls muutti Kaliforniaan, ja toimi Los Angelesin lähiseudulla terapeuttina. Vuonna 1969 hän muutti Kanadan Vancouver Islandille. Hän kuoli vuotta myöhemmin chicagolaisessa sairaalassa leikkauksen jälkeiseen sydänpysähdykseen.
Kirjoja

Ego, Hunger and Aggression (1942) ISBN 0-939266-18-0
Gestalt Therapy: Excitement and Growth in the Human Personality (1951/1977) ISBN 0-939266-24-5
Gestalt Therapy Verbatim (1968) ISBN 0-911226-02-8
The Gestalt Approach and Eye Witness to Therapy (1973) ISBN 0-8314-0034-X
In and Out the Garbage Pail (1981) ISBN 0-553-20253-7
Petruska Clarkson, Jennifer Mackewn: "Fritz Perls", 1993, SAGE Publications.
Aiheesta muualla

A Life Chronology of Frederick Perls. Gestalt.org.
Frederick Perls: A Son's Reflections, by Stephen Perls. Gestalt.org.
Growing Up Rugged: Fritz Perls and Gestalt Therapy by National Book Award winner Ernest Becker. Delivered as a talk shortly after Perls's death in 1970. Gestalt.org.
Psychiatry in a New Key from the Unpublished Manuscripts of Fritz Perls. Gestalt.org.
Finding Self Through Gestalt Therapy, a transcript of a talk given at the Cooper Union by Frederick Perls in 1957. Gestalt.org.
Planned Psychotherapy by Frederick Perls. Gestalt.org.
Three approaches to psychotherapy: Gloria (1965, 46:25 - Frederick Perls esittelee hahmoterapeuttisen lähestymisensä, 50:27- Case Gloria ja 1:13:03-1:15:53 istunnon lyhyt yhteenveto) (englanniksi) (youtube.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Carlo Perogalli

Carlo Perogalli  (1921 Padova, Italia – 2005, Belluno) oli italialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan.
Tyyli

Analyysinsa jatkossa arkkitehti löytää taiteellisista virroista kubismista konkreettiseen taiteeseen kulkua taideteoksesta itsetarkoituksena esineeseen. Tämän vuoropuhelun jälkeen tapahtui todellinen muotojen vaihto taiteen ja teollisuuden tuottamien koneiden ja esineiden välillä. Arkkitehtuurin kohtaamiset ovat ennen kaikkea eri taiteiden jakamista samoissa muodoissa: arkkitehtuuri voi vaarantaa maalauksen ja kuvanveiston muodot, kielet yleistyvät ja tilaa voidaan jakaa, jopa konkreettista.
Joistakin arkkitehdeista näytti siltä, ​​että koristelu arkkitehtuurissa ei todellakaan ollut tai ei ollenkaan sitä "rikollisuutta".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carlo Perogalli Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Pensastimali

| Pensastimali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pyrstötimalit Leiotrichidae
Suku::  Vaaleapensastimalit Argya
Laji::  caudata
Kaksiosainen nimi
 Argya caudata  (Dumont, 1823) 
Synonyymit
 Turdoides caudata 
Katso myös
   Pensastimali Wikispeciesissä   Pensastimali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pensastimali (Argya caudata) on yleinen pyrstötimalien heimoon kuuluva intialainen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 23 cm, siipien kärkiväli 22,5–25 cm ja paino 32–48 g. Pensastimali on kooltaan punakylkirastaan luokkaa, ja sillä on pitkä pyrstö, joka usein sojottaa pystyssä. Höyhenpuku on ruskea, päältä tummempi. Selkäpuolella on tummia raitoja. Nokka on hieman alaspäin kaareva, ja koivet ovat voimakkaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on kauttaaltaan hieman vaaleampi kuin vanha. Laji muistuttaa suuresti persiantimalia mutta on hieman kookkaampi.
Esiintyminen

Pensastimali elää laajalla alueella Intian niemimaalla ja siitä länteen Irakiin saakka. Sen elinympäristön laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Laji on paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Pensastimalit asuvat kuivien maiden metsiköissä ja pensaikoissa, vuorenrinteillä aina 2 100 metrin korkeudelle asti. Niitä tavataan myös puutarhoissa, palmu- ja sitruskasvi-istutuksilla sekä monenlaisissa tiheiköissä.
Lisääntyminen

Pensastimalit ovat yksiavioisia. Ne voivat pesiä ryhminä, jolloin parien reviirit ovat pienempiä kuin yksin pesivien parien reviirit. Ne rakentavat pesänsä matalalle pensaaseen, yleensä tamariskiin noin 1,35 metriä korkealle. Pesä on oksien varaan korsista ja ohuista risuista rakennettu syvä kuppi. Naaras munii kolmesta viiteen (keskimäärin 4,3) turkoosinväristä munaa, joita molemmat emot hautovat yhteensä 13–14 päivää. Molemmat puolisot hoitavat poikasia, ja usein ne saavat apureiksi pesimättömiä lintuja tai parin varttuneita edellisen pesyeen poikasia. Poikaset jättävät pesän lentokyvyttöminä keskimäärin 11,7 päivän ikäisinä. Pesyeitä voi olla kaksi kesän aikana. Pesimäajan ulkopuolella pensastimalit liikkuvat pienissä, tavallisesti kuuden seitsemän yksilön parvissa, joissa on sekä vanhoja että nuoria lintuja.
Ravinto

Pensastimali on kaikkiruokainen. Se syö sekä hyönteisiä ja hämähäkkejä että marjoja, siemeniä ja hedelmiä. Se etsii ruokansa yleisimmin maasta. Se saattaa ryöstää munia pienempien lintujen pesistä. Yleisimmin poikasille syötetään heinäsirkkoja.
Perätön vaarailmoitus

Perätön vaarailmoitus on yksi yleisvaarallisten rikosten ryhmään kuuluva teko, jolle on tunnusomaista seurausten mittavuus. Siinä tekijä ilmoittaa valheellisesti jonkin vaaratilanteen olevan käsillä. Suomen rikoslaissa teosta säädetään 34 luvun 10 §:ssä:
Säännös kattaa monenlaiset vaaratilanteet, mutta ei kuitenkaan vähäistä hätää tai vaaraa. Ilmoituksen tekotapaa ei ole yksilöity, vaan se voidaan tehdä puhelimella, kirjeellä, sähköpostilla tai muulla tavoin. Säännökseen ei myöskään sisälly periaatteellista estettä sille, että ilmoitus tehdään muulle henkilölle tai organisaatiolle kuin viranomaiselle. Jos vaara on käsillä, jo perättömän ilmoituksen tekeminen on rangaistavaa. Rangaistavuuden edellytyksenä on kuitenkin se, ettei vastaanottaja miellä ilmoitusta perättömäksi. Rangaistus langetetaan, vaikka ilmoitus ei johtaisi tositoimiin, sillä riittää, että ohjeet tai tavanomaiset käytännöt edellyttävät toimiin ryhtymistä.
Perätön vaarailmoitus voi aiheuttaa myös pakokauhua, jolloin ihmisjoukossa voi ilmetä paniikkireaktio. Valheellinen ilmoitus tulipalosta yleisötilaisuudessa voi saada aikaan hengenvaaraa aiheuttavan tungoksen hätäpoistumistiellä.
Perättömästä vaarailmoituksesta rangaistaan vain, jos se on tahallinen teko, jolloin tekijä tietää ilmoituksen melko varmasti aiheettomaksi. Tuottamuksellisena teko ei ole rangaistavaa. Se tarkoittaa, että jos on epävarma havainnostaan, on suotavampaa tehdä hätäilmoitus kuin jättää se tekemättä. Jos vaara on todellinen, ilmoituksen tekemättä jättävä voi saada syytteen pelastustoimen laiminlyönnistä (rikoslain 21 luvun 15 §).
Juhani Perttunen

Olli Heikki Juhani Perttunen (s. 6. syyskuuta 1938 Kajaani) on suomalainen lakimies, joka toimi tasavallan presidentin kanslian kansliapäällikkönä Urho Kekkosen ja Mauno Koiviston presidenttikausilla.
Juhani Perttunen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1957 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1964 sekä lisensiaatiksi vuonna 1968. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 2006. Perttunen toimi Helsingin yliopiston assistenttina vuosina 1965−1966, Keskustapuolueen lakimiehenä ja Keskustan eduskuntaryhmän lainopillisena sihteerinä vuosina 1967−1970, oikeusministeriön lainvalmistelukunnan sihteerinä vuosina 1973−1974 sekä eduskunnan ulkoasiain- ja perustuslakivaliokuntien sihteerinä vuosina 1974−1976. Loppuvuodesta 1976 presidentti Urho Kekkonen nimitti Perttusen tasavallan presidentin kanslian kansliapäälliköksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 1984 saakka. Vuosina 1984−2001 Perttunen työskenteli sisäasiainministeriön kansliapäällikkönä.
Julkaisut

Valta, valtio ja kansalainen (yhdessä A. Jyrängin ja E. Vilkkosen kanssa), 1969.
Tunnustamisen epääminen ja kansainväliset suhteet valtiokäytännössä (väitöskirja), 2006.
Kaarina Perola

Kaarina Tellervo Perola (omaa sukuaan Hänninen; s. 24. helmikuuta 1944 Vaajakoski, Jyväskylän mlk) on suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä. Hän on työskennellyt dramaturgi-ohjaajana useissa teattereissa eri puolilla Suomea. Hänen lukuisiin ohjaustöihinsä kuuluvat muun muassa Orvokki Aution romaanitrilogiaan perustuva näytelmä Pesärikko sekä Hella Wuolijoen Niskavuori-näytelmät.
Elämä ja ura

Kaarina Perola syntyi sahaaja Toivo Johannes Hännisen ja liikkeenharjoittaja Esteri Eriikka Hännisen (omaa sukuaan Särkkä) perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1964 ja suoritti teatteriohjaajan tutkinnon 1968. Hän jatkoi opintojaan Tampereen yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1972. Perolalla on ollut kiinnityksiä useisiin teattereihin: Kuopion Yhteisteatteri 1973–1975, Oulun kaupunginteatteri 1975–1977, Joensuun kaupunginteatteri 1978–1979, Jyväskylän kaupunginteatteri 1979–1985 ja Lappeenrannan kaupunginteatteri 1985–1987, josta hän siirtyi Teatteri 2000:n taiteelliseksi johtajaksi 1987–1990. Hän jatkoi ohjaajantyössä Seinäjoen kaupunginteatterissa 1990–1992, jonka jälkeen hän toimi vapaana taiteilijana vuodet 1993–1998. Vuonna 1998 Perola kiinnitettiin Mikkelin teatteriin.
Kaarina Perolan ohjaustöihin lukeutuvat muun muassa näytelmät Niskavuoren nuori emäntä, Niskavuoren Heta, Miehen kylkiluu ja Tulitikkuja lainaamassa sekä Rigoletto, Amadeus ja Rouva Dulskan moraali. Uudemmasta tuotannosta hän on ohjannut muun muassa näytelmät Pesärikko ja Liian paksu perhoseksi.
Perolan näyttämötaiteellisia tulkintoja ovat muun muassa Siipirikko (kappaleessa Niskavuoren Heta), Katri (Työmiehen vaimo) ja Anja (Kirsikkapuisto). Vuonna 1974 Perolalla oli rooli Ilmari Kiannon vaimona Elsa Mariana Mikko Niskasen televisioelokuvassa Kianto – omat koirat purivat. Vuonna 1983 hänellä oli naissivuosa suotyömaan keittäjättärenä Veikko Kerttulan elokuvassa Iso vaalee.
Teatterityön ohella Perola työskenteli vuosina 1975–1997 tuntiopettajana Oulun, Jyväskylän ja Tampereen yliopistoissa. 1980-luvun alkupuolella hän toimi Keskisuomalaisen kirjallisuusarvostelijana. Perola on suomentanut kymmenkunta näytelmää, kuten West Side Story ja Punahilkka.
Perolalle myönnettiin taiteilijaeläke 2015.
Kaarina Perola on ollut naimisissa varatuomari Paavo Perolan kanssa. Hänellä on vuonna 1967 syntynyt poika, Tuomas.