stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
István Bocskai

| István Bocskai |
| --- | --- |
 Bocskai kuvattuna vuoden 1613 paikkeilla.
Transsilvanian ruhtinas
Valtakausi:  21. helmikuuta 1605 – 29. joulukuuta 1606
Seuraaja:  Sigismund Rákóczi

Syntynyt:  1. tammikuuta 1557 Kolozsvár, Transsilvania (nyk. Cluj-Napoca, Romania)
Kuollut:  29. marraskuuta 1606 (49 vuotta) Kassa, Ylä-Unkari (nyk. Košice, Slovakia)
Puoliso:  Margit Hagymássy
Suku:  Bocskai
Isä:  György Bocskai
Äiti:  Krisztina Sulyok
Uskonto:  kalvinisti
István Bocskai (1557 – 29. joulukuuta 1606) oli unkarilainen suurmaanomistaja ja Transsilvanian ruhtinas vuosina 1605–1606. Bocskain ura alkoi sisarenpoikansa ja Transsilvanian ruhtinas Zsigmond Báthoryn neuvonantajana. Hän pyrki alun perin käyttämään Habsburgeja säilyttääkseen Transsilvanian itsenäisen aseman Osmaneihin nähden, mutta lopulta hän johti kapinaa heitä vastaan, jonka aikana hänet nostettiin Transsilvanian ruhtinaaksi. Kapina päättyi Wienin rauhaan, jolla keisari Rudolf II tunnusti Bocskain aseman. Hieman myöhemmin hän välitti Habsburgien ja Osmanien välisen 15-vuotisen sodan päättäneen Zsitvatorokin rauhan. Bocskai kuoli vain muutamien kuukausien sisällä rauhoista, huhun mukaan myrkytettynä.
Elämäkerta > Nuoruus

István Bocskai syntyi vuonna 1557 silloisessa Transsilvanian ruhtinaskunnan Kolozsvárissa eli nykyisessä Romanian Cluj-Napocassa vuonna 1557. Hänen isänsä oli György Bocskai ja äiti Krisztina Sulyok. Tuolloinen Transsilvania tasapainotteli Habsburgien ja Osmanien valtakunnan välissä.
Transsilvanian ruhtinas vuodesta 1571 vuoteen 1586 oli István Báthory. István Bocskai varttui nuoruutensa Báthoryn hovissa. Sittemmin hänestä tuli Ylä-Unkari Tiszantúlin suurin maanomistaja. Uskonnoltaan hän oli kalvinilainen.
Elämäkerta > Ura ruhtinaan hovissa

Alun perin osmanien Transsilvanian ruhtinaaksi nostama István Báthory kohosi myöhemmin myös Puolan kuninkaaksi ja kaavaili omaa suurvaltaansa. Hän kuoli kuitenkin yllättäen ja hänen seuraajansa oli Istvánin nimeämä Zsigmond Báthory, Kristóf Báthoryn poika ja István Bocskain sisarenpoika. Zsigmond Báthory teki enostaan István Bocskaista luottoneuvonantajansa. István Bocskai oli puolestaan Habsburgien kannattaja. Kun vuonna 1591 Osmanien ja Habsburgien välille puhkesi niin sanottu 15-vuotinen sota, Bocskai sai nuoren ruhtinaan liittoutumaan Habsburgien kanssa Osmaneja vastaan. Vuonna 1595 syntyi kristillinen liiga, jonka jäseniä olivat Habsburgien johdolla Transsilvania, Valakia ja Moldova. Zsigmond vapautti Transsilvanian székelyt alustalaisuudesta saadakseen heistä joukkoja rintamalle. István Bocskain johdolla székelyt ajoivat osmanit Valakiasta Tonavan taakse. Kun joukot palasivat, unkarilaiset aateliset eivät halunneetkaan palauttaa székelyille näiden aiempia etuoikeuksia. Tilanne johti székelyjen kapinaan, jonka István Bocskain johtamat aatelisjoukot kukistivat verisesti vuoden 1596 alussa.
Transsilvania heikkeni, kun székelyt eivät enää olleet käytettävissä sotajoukkoina. Kaiken lisäksi osmanisulttaani Mehmed III otti Zsigmondista ja Itävallan arkkiherttua Maksimilian II:sta huomattavan voiton Mezőkeresztesin taistelussa vuonna 1596. Kävi selväksi, että Habsburgit eivät karkottaisi Osmaneja Unkarista, vaan he keskittyivät puolustamaan sittemmin Itävaltaa. Transsilvaniassa tilanne johti kaaokseen. Ruhtinas Zsigmond erosi ja palasi ruhtinaaksi useampaan otteeseen. Valakian ruhtinas Mikael Urhea hyökkäsi tilannetta hyväksi käyttäen Transsilvaniaan székelyjen tuella. Habsburgit lähettivät hätiin Giorgio Batistan johtaman armeijan, jota seurasi kovakätinen miehityshallinto. Transsilvanian aatelia Habsburgit eivät miellyttäneet, vaan he pyrkivät rauhaan Osmanien kanssa. Tilanne puhkesi lopulta avoimeksi sodaksi. István Bocskai joutui pakenemaan Habsburgien hoviin vuonna 1599.
Vaikka István Bocskai oli alun perin kuulunut Habsburgien kannattajiin, hänen välinsä heihin alkoivat huonontua. Hän kritisoi esimerkiksi Batistan hirmuvaltaa Transsilvaniassa ja oli tästä syystä jonkin aikaa vankilassa. Tilanne oli nyt otollinen myös suuremmalle unkarilaisten kapinalle. Keisari Rudolf II rahoitti sotia ja yleistä lamakautta yrittämällä verotta Unkarin ylempää aatelistoa. Kun verotusta vastustettiin, kruunu takavarikoi heidän omaisuuttaan esimerkiksi tekaistuilla valtiorikossyytöksillä. Hajdut halusivat puolestaan vapautua maaorjuudesta ja alempi aateli tympääntyi sotaveroihin. Samaan aikaan uskonnollisia jännitteitä loi vastauskonpuhdistus.
Elämäkerta > Bocskain kapina

Bocskain kapina puhkesi Kassassa (nyk. Košice, Slovakia) olleiden keisarillisten joukkojen alettua Bocskaille kuuluvien Ylä-Unkarin linnojen miehittämisen. Bocskai ja samalla monet muut aateliset tarttuivat aseisiin etuoikeuksiensa ja uskonvapauden puolustamiseksi. Kassan linnapäällikkö Giacomo Belgiojoson johtaessa suuren keisarillisen armeijan heitä vastaan keisarillisten puolella olleet hajdut vaihtoivat puolia ja keisarilliset kukistettiin. Kapina siirtyi sittemmin Bocskain johdolla liikkuvaksi sodankäynniksi. Keisarillisia oli yleensä hyvin vaikea voittaa avoimessa taistelussa, joten Bocskain johtamat joukot keskittyivät häiritsemään niitä. Kapinan kestäessä Bocskain puolelle asettui yhä uusia magnaatteja, kaupunkeja ja linnojen varuskuntia. Lopulta Bocskain hallussa oli koko Unkarin kuningaskunta ja hajdut ahdistelivat jopa Prahaa ja Wieniä. Helmikuussa 1605 Transsilvanian valtiopäivän nimitti Bocskain Transsilvanian ruhtinaaksi ja Ylä-Unkarin säädyt julistivat hänet pari kuukautta myöhemmin Unkarin "päälliköksi" (Fejedelem).
Habsburgien vihollinen Osmanivaltakunta seurasi tapahtumia. Sulttaani halusi tunnustaa Bocskain Unkarin hallitsijaksi. Tätä tarkoitusta varten hänelle lähettiin myös kuninkaan kruunu. Osmanien tarjouksen hyväksyminen olisi kuitenkin tarkoittanut alisteista asemaa heihin nähden. Bocskai otti kruunun vastaan, mutta kuvaili sitä vain lahjaksi. Kysymys Habsburgeista ja Osmaneista jakoi kuitenkin hänen omaa kannattajakuntaansa. Transsilvaniassa monet aateliset halusivat luoda Osmanien tuella Unkarin kuningaskunnan, kun taas Habsburgien alueen unkarilainen aateli halusi sovinnon keisarin kanssa. Lopputuloksena oli Bocskain ja keisari Rudolf II:n välillä syyskuussa 1606 solmittu Wienin rauha. Keisari tunnusti Bocskain aseman Transsilvanian ruhtinaana ja ruhtinaskunnan riippumattoman aseman. Unkarissa luvattiin kunnioittaa aatelin uskonvapautta protestantismin suhteen. Kapinan päätyttyä Bocskai asutti hajduja tiloilleen Debrecenin länsi- ja itäpuolelle. Vastineeksi sotapalveluksesta heidät vapautettiin veronmaksusta. Transsilvaniassa vahvistettiin uudelleen székelyjen etuoikeudet sotapalvelusta vastaan. Nämä toimet varmistivat Transsilvanian ruhtinaiden suuren sotavoiman tulevaisuudessa. Wienin rauhan jälkeen Bocskai toimi myös myöhemmin samana vuonna solmitun Osmanien ja Habsburgien välisen Zsitvatorokin rauhan välittäjänä.
Bocskai kuoli Kassassa 29. joulukuuta 1606. Huhun mukaan hän kuoli myrkytettynä ja väkijoukko surmasi tästä syyllisenä pidetyn Boscain entisen neuvonantajan Mihály Kátayn Kassan torilla.
Bocskain syntymäkoti Cluj-Napocassa (Kolozsvár).
Bocskai transsilvanialaisessa dukaatissa vuodelta 1605.
Osmanisulttaanin Bocskaille lähettämä kruunu.
Bocskain patsas Budapestin Sankarien aukiolla.
Harim

| Harim |
| --- | --- |

 Harim
 Koordinaatit: 36°12′N, 36°31′E 
Valtio:  Syyria
Maakunta:  Idlib
Piirikunta:  Harim
Väkiluku (2004):  12 894
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harim on kaupunki Pohjois-Syyriassa Idlibin maakunnassa. Kaupunkikuvaa hallitsee saman nimisen linnan raunio, joka on aikanaan näytellyt merkittävää osaa alueen sotahistoriassa. Syyrian vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui hieman alle 13 000 henkilöä.
Maantiede

Harim sijaitsee 88 kilometriä Aleppota länteen ja 39 kilometriä itään Antakyasta Djabal al-Ala vuoren länsirinteellä hieman Antakyasta Aleppoon kulkevalta tieltä sivuun.
Historia

Nimi Harim on johdettu seemiläisestä juuresta ḤRM kiellettyyn tai pois suljettuun ja paikka on aikanaan ollut yksinkertaisesti lammasaitaus. Bysantin valtakunnan aikana paikalla oli pieni Harim niminen linna. Arabit valtasivat linnan Bysantilta, mutta menettivät sen lopulta takaisin. Vuonna 1804 sen valtasi seldžukkisulttaani Suleiman ibn Qutulmish ja vuonna 1086 sitä miehittivät Malik Shah I:n joukot. Ristiretkeläiset valtasivat sen vuonna 1098, jolloin sen sotilaallinen merkitys kasvoi huomattavasti sen suojatessa reittiä Antiokiaan. Zangidihallitsija Nur al-Dinin onnistui vallata linna vuonna 1164 ja vuonna 1183 sen valtasi Saladin. Ristiretkeläiset yrittivät epäonnistuen vallata linnaa takaisin. Saladinin poika Az-Zahir Ghazi rakennutti linnan lähes kokonaan uudestaan. Hülegü-kaanin johtamien mongolien vallattua linnan se ei enää jälkeenpäin näytellyt tärkeää osaa Syyrian sotahistoriassa.
Harimin linnan rauniot ovat edelleen jäljellä. Nykyisessä kaupungissa on pysyvä tori, jolla myydään paikallisen maaseudun tuotteita. Nykyinen kaupunki on ollut kuuluisa puutarhoistaan, joista ovat kirjoittaneet arabikirjailijat. Syyrian sisällissodan aikana koalitio on tehnyt ilmaiskuja al-Nusran rintamaa vastaan kaupungissa.
Bohnanza

| Bohnanza |
| --- | --- |
 Bohnanzan pelaajia
Pelaajia:  2-7
Ikäsuositus:  yli kymmenvuotiaille (ohjekirja)  yli 12-vuotiaille  (Lautapelit.fi)
Pelin kesto:  n. 45min
Monimutkaisuus:  matala
Strategisuus:  keskitasoa
Satunnaisuus:  korkea
 BoardGameGeek 
Bohnanza on saksalaistyylinen korttipeli, jonka on suunnitellut Uwe Rosenberg. Sen saksan- sekä englanninkieliset versiot julkaistiin vuonna 1997, ja suomenkielinen versio vuonna 2000. Suomenkielisen version julkaisusta vastaa Lautapelit.fi.
Bohnanzaa pelataan korttipakalla, jossa on 11 erilaista korttivarianttia. Korteissa on papujen kuvia. Pelissä pelaajien tulee kasvattaa ja myydä niitä saadakseen kolikoita ja voittaakseen pelin.
Pelin nimi on yhdistelmä saksan kielen sanoista bonanza (suom. 'iso määrä jotain arvokasta') ja Bohne (suom. papu)
Yleistä > Pakkauksen sisältö

154 papukorttia, joista 104 peruspelikortteja
7 palstakorttia
ohjekirja suomen, ruotsin, tanskan ja norjan kielillä
Yleistä > Kortit

| Nimi | Määrä korttipakassa | Papumetri |
| --- | --- | --- |
| Coffee Bean | 24 | 4=1, 7=2, 10=3, 12=4 |
| Wax Bean | 22 | 4=1, 7=2, 9=3, 11=4 |
| Blue Bean | 20 | 4=1, 6=2, 8=3, 10=4 |
| Chili Bean | 18 | 3=1, 6=2, 8=3, 9=4 |
| Stink Bean | 16 | 3=1, 5=2, 7=3, 8=4 |
| Green Bean | 14 | 3=1, 5=2, 6=3, 7=4 |
| Soy Bean | 12 | 2=1, 4=2, 6=3, 7=4 |
| Black-eyed Bean | 10 | 2=1, 4=2, 5=3, 6=4 |
| Red Bean | 8 | 2=1, 3=2, 4=3, 5=4 |
| Garden Bean | 6 | 2=2, 3=3 |
| Cocoa Bean | 4 | 2=2, 3=3, 4=4 |
Lisäosat

Bohnanza-pelissä on 12 lisäosaa:
Erweiterungsset
La Isla Bohnitâ
High Bohn
Mutabohn
Ladybohn
Bohnaparte
Dschingis Bohn
Telebohn
The Bohnentaler
Rabohnzel
Bohnröschen
Auf der schwäb'schen Eisenbohn
Suurin osa lisäosista, kuten esimerkiksi Bohnaparte, tarvitsee itse Bohnanza-pelin toimiakseen. High Bohn -lisäosa ei välttämättä vaadi Bohnanza-pakkaa, mutta sitä suositellaan käytettäväksi lisäosan korttien vähyyden vuoksi.
Harjakalat

| Harjakalat |
| --- | --- |
 Caristius macropus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Harjakalat  Caristiidae  Gill & Smith, 1905
Suvut
 Caristius  Platyberyx 
Katso myös
   Harjakalat Wikispeciesissä   Harjakalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harjakalat (Caristiidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät lämpimissä valtamerissä.
Lajit ja anatomia

Harjakaloihin kuuluu 2 sukua ja noin 5 lajia, esimerkiksi harjakala (Platyberyx/Caristius opalescens). Lajit kasvavat suurimmillaan 25–60 cm:n pituisiksi. Ne ovat ruumiinrakenteeltaan litteitä ja korkearuumisia, ja otsaprofiili on jyrkkä. Selkäevä harjakaloilla on pitkä ja hyvin korkea ja myös rintaevät ovat pitkät. Kalojen suuret silmät ovat sopeutuma syvällä elämiseen. Väriltään harjakalat ovat tyypillisesti ruskeita ja evät ovat mustat.
Levinneisyys ja elintavat

Harjakaloja tavataan kaikista lauhkeista ja lämpimistä valtameristä lukuun ottamatta Tyynenmeren koillisosia. Tyypillisesti ne elävät melko syvissä vesissä 100–2 000 metrin syvyydessä merenpinnasta. Harjakalalajit liikkuvat usein uimapolyyppien lahkon (Siphonophora) lajien seurassa ja uimapolyypit ovat myös niiden ravintoa. Lisäksi harjakalat voivat syödä myös pieniä kaloja ja eläinplanktonia.
Harjahammasankerias

| Harjahammasankerias |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anguilliformes
Heimo::  Meriankeriaat Congridae
Suku::  Ariosoma
Laji::  balearicum
Kaksiosainen nimi
 Ariosoma balearicum  (Delaroche, 1809) 
Katso myös
   Harjahammasankerias Wikispeciesissä   Harjahammasankerias Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Harjahammasankerias (Ariosoma balearicum) on meriankeriaisiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan lämpimistä vesistä Atlantista.
Koko ja ulkonäkö

Harjahammasankerias voi kasvaa suurimmillaan 33–35 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on käärmemäisen pitkäomainen ja tylppäpyrstöinen. Yläleuka on hieman alaleukaa pidempi. Kalan selkäevä on pitkä ja pyrstöevä pieni ja usein surkastunut. Väriltään harjahammasankerias on kellertävän tai harmahtavan ruskea ja vatsastaan vaalea. Evissä on tumma reuna.
Levinneisyys ja elintavat

Harjahammasankeriasta tavataan Atlantin länsiosissa Pohjois-Carolinasta Brasilian eteläosiin ja itäosissa Portugalista Angolaan sekä Välimerestä. Se kaivautuu hiekka- ja mutapohjaan useimmiten alle 100 metrin ja syvimillään noin 730 metrin syvyydessä. Harjahammasankerias on petokala. Ainakin Länsi-Atlantin harjahammasankeriaat kutevat Sargassomerellä.
Yrjö Boije

Yrjö Boije af Gennäs (ruots. Göran Boije, n. 1540 – 7. joulukuuta 1617) oli suomalainen valtaneuvos, laamanni ja sotilas.
Elämäkerta

Yrjö tai Yrjänä Boije oli Niilo Antinpoika Boijen ja Briita Kristerintytär Horn af Åminne. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Anna Yrjänäntytär, joka oli Högsjögårdin herran Yrjänä Hannunpojan ja tämän puolison Märta Tönnentytär Tott. Hänen toinen puolisonsa oli Magdaleena Schade, joka oli Frans Schaden ja Barbara von Heringin tytär.
Boije toimi pitkän vihan aikana välillä Suomessa olleen armeijan ylipäällikkönä ja oli yksi Täyssinän rauhan allekirjoittajista. Hän oli käskynhaltijana Itä-Suomessa vuosina 1584–1588 ja Virossa 1592–1600. Hän oli Etelä-Suomen laamanni vuosina 1583–1599 ja 1602–1617. Vuonna 1602 Boijesta tuli valtaneuvos.
Boije osallistui Helsingin maapäiville vuonna 1616 aatelissäädyn edustajana.
Sheldon Harnick

Sheldon Harnick vuonna 2006.
Sheldon Mayer Harnick (30. huhtikuuta 1924 – 23. kesäkuuta 2023 New York) oli yhdysvaltalainen sanoittaja.
Harnick varttui Chicagossa ja vietti nuoruudessaan kolme vuotta Yhdysvaltain armeijassa. Armeijan jälkeen hän pääsi opiskelemaan musiikkia Chicagon Northwestern-yliopistoon, josta valmistui vuonna 1949. Vuoden 1950 tienoilla hän muutti New Yorkiin.
Hän teki säveltäjä Jerry Bockin kanssa yhteistyössä lukuisissa musikaaleissa. Heidän ensimmäinen yhteinen musikaalinsa oli vuoden 1958 The Body Beautiful. Seuraavana vuonna heidän näytelmänsä Fiorello! palkittiin Tony-, Pulitzer- ja New York Drama Critics’ Circle -palkinnoilla. Vielä menestyneemmäksi tuli vuoden 1964 Viulunsoittaja katolla (engl. Fiddler on the Roof), joka voitti yhdeksän Tonya ja lukuisia muita palkintoja. Muihin Bockin ja Harnickin musikaaleihin kuuluvat She Loves Me (1963), The Apple Tree (1966) ja heidän viimeiseksi tuotoksekseen jäänyt The Rothchilds (1970).
Harnick on kirjoittanut englanninkieliset sanoitukset useisiin tunnettuihin ulkomaisiin teatterinäytelmiin ja oopperoihin, kuten Franz Lehárin Iloiseen leskeen (1977), Michel Legrand’n Cherbourgin sateenvarjoihin ja Georges Bizet’n Carmeniin (1981). Hän on sanoittanut myös muun muassa Jack Beesonin (Captain Jinks of the Horse Marines, 1975), Richard Rodgersin (Rex, 1976) ja Thomas A. Shepardin (Love in Two Countries, 1991) musiikkia. Hän kirjoitti Cy Colemanin kanssa tunnussävelmät elokuviin Sydäntenmurskaaja (1972) ja Riemuloma Riossa (1984).
Harnick valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1971.
Harpala

Harpalan sotamuistomerkki.
Harpala (ven. Га́рболово, Garbolovo) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Kuivaisin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Lempaalan harjuilla neljä kilometriä Kuivaisista koilliseen. Kylässä on 3 600 asukasta (vuonna 2010).
Harpalan kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. 1800-luvun puolivälissä sen asukkaat olivat ortodoksisia inkerikkoja. Harpalan kartanon yhteydessä toimi Pietarin löytölastenhuoneen sairaala ja rautasulattamo. Vuonna 1838 rakennettiin kivinen tsasouna. Myöhemmin seudulla oli useampia kartanoita.
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Harpalan sairaalan ja sovhoosin yhteydessä asui 19 venäläistä ja 16 inkerinsuomalaista. Samana vuonna perustettiin Harpalan suomalainen kyläneuvosto, johon kuului 516 venäläistä, 360 suomalaista ja 21 muiden kansallisuuksien edustajaa. Vuonna 1935 paikkakunnalle alettiin rakentaa puna-armeijan varuskuntaa. Vuosikymmenen lopussa seudun suomalaisväestö karkotettiin muualle Neuvostoliittoon.
Nykyään Harpala on Kuivaisin kunnan suurin asutuskeskus. Se koostuu viisi- ja kolmikerroksisista asuintaloista. Kylän pohjoispuolella sijaitsee varuskunta-alue.
Kylästä on linja-autoyhteydet Gruzinon rautatieasemalle, Devjatkinon metroasemalle ja Seuloskoihin. Palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, poliklinikka ja posti. Mikittalaan johtavan tien risteyksessä on toisen maailmansodan aikainen sotilashautausmaa ja muistomerkki.
Biseksuaalisuus

Biseksuaalilippu.
Biseksuaalisuus tarkoittaa seksuaalista suuntautumista, jossa henkilö kokee seksuaalista mielenkiintoa kumpaakin sukupuolta kohtaan. Setan sateenkaarisanastossa biseksuaalin kuvataan kokevan seksuaalista tai emotionaalista vetovoimaa sekä samaa että eri sukupuolta olevia kohtaan. American Psychological Associationin määritelmän mukaan biseksuaali kokee vetoa useampaa kuin yhtä biologista sukupuolta tai sosiaalista sukupuolta kohtaan. Biseksuaalisuus on tätä merkitsevä seksuaalinen suuntautuminen ja seksuaali-identiteetti.
Seksuaaliseen suuntautumiseen vaikuttanevat sekä perintö-, hormoni- että ympäristötekijät. Tutkijat suosivat nykyään varsinkin biologisia selityksiä. Yhtä, yleisesti hyväksyttyä selitysmallia ei kuitenkaan ole. Biseksuaalisuus ei ole valinta, ja useimmilla henkilöillä seksuaalinen suuntautuminen kehittyy jo varhaislapsuudessa eikä sittemmin muutu. Seksuaalisten suuntautumisten rajat ovat kuitenkin jossain määrin keinotekoisia, ja ihmisen seksuaali-identiteetti voi elämän aikana muuttua.
Biseksuaalisuutta esiintyy monissa eri kulttuureissa ja monilla eri eläinlajeilla. Käsite ”biseksuaalisuus” keksittiin kuitenkin vasta 1800-luvulla, jolloin sillä viitattiin sukupuolettomuuteen tai kaksineuvoisuuteen. Nykyisen merkityksensä sana sai 1900-luvulla. Biseksuaalisuutta pidettiin pitkään Sigmund Freudin vaikutuksesta kypsymättömänä seksuaalisuuden muotona tai epävarmuutena omasta identiteetistä, ja toisinaan biseksuaalisuuden olemassaolo kiistettiin kokonaan. Vasta aivan 1900-luvun lopulla biseksuaalinen identiteetti sai laajan tunnustuksen länsimaissa.
Biseksuaalisuus on naisilla selvästi miehiä yleisempää. Naisista noin 1 % ja miehistä noin 0,5 % kokee yhtä paljon vetoa molempiin sukupuoliin. Huomattavasti suurempi osa väestöstä on enimmäkseen heteroseksuaalista, mutta on kiinnostunut myös omasta sukupuolestaan. Kaikista ihmisistä 46 prosenttia on raportoinut reagoineensa samaan sukupuoleen tavalla, joka on biseksuaalinen. Siten biseksuaalisuutta voi pitää yhtä yleisenä kuin heteroseksuaalisuutta.
Kuvaus

Biseksuaali kokee eroottista, seksuaalista, sosiaalista tai emotionaalista vetoa sekä miehiä että naisia kohtaan. Vaihtoehtoisen määritelmän mukaan biseksuaali kokee vetoa useampaa kuin yhtä biologista sukupuolta tai sosiaalista sukupuolta kohtaan.
Biseksuaali voi elämänsä aikana olla parisuhteessa sekä oman että vastakkaisen sukupuolen edustajiin. Biseksuaalisuden määritelmä ei kuitenkaan ole täysin selkeä, ja biseksuaalisia seksuaalifantasioita saattaa esiintyä myös henkilöillä, jotka määrittelevät itsensä täysin hetero- tai homoseksuaalisiksi. Tutkijat ovat erimielisiä siitä, riittääkö esimerkiksi yksi homoseksuaalinen kokemus elämän aikana määrittelemään muuten heteroseksuaalista henkilöä biseksuaaliksi. Seksuaalinen suuntautuminen voi ilmetä seksuaalisessa käyttäytymisessä, mutta myös tunteiden ja romantiikan tasolla.
Seksuaalisen suuntautumisen vaihtelua on yritetty selittää monin tavoin. Todennäköisesti mikään yksittäinen seikka ei riitä selitykseksi, vaan seksuaalinen suuntautuminen kehittyy perintö-, hormoni- ja ympäristötekijöiden yhteisvaikutuksesta. Viime vuosikymmeninä asiantuntijat ovat suosineet varsinkin biologisia selitysmalleja. Kohdunaikainen hormonialtistus lienee ainakin osatekijä. Seksuaalinen suuntautuminen vakiintuu yleensä jo varhaislapsuudessa eikä sittemmin juuri muutu. Biseksuaalisuus ei ole valinta. Usein nuori henkilö kuvailee sanalla ”biseksuaalinen” ensin kokemaansa seksuaalista mielenkiintoa. Biseksuaalinen identiteetti omaksutaan toisinaan vasta vuosia myöhemmin. Seksuaaliset suuntautumiset ovat kuitenkin jossain määrin keinotekoisia luokkia ja niiden rajat joustavia. Elämänsä aikana ihminen voi liikkua näiden rajojen yli.
Biseksuaalit ja homoseksuaalit ovat kaikissa maailman maissa vähemmistönä. Miehet ovat useammin homoseksuaalisia kuin biseksuaalisia, kun taas naiset kokevat useammin vetoa molempiin sukupuoliin. Vuonna 2016 julkaistu tutkimus (Bailey ym.) teki koontia aiemmista länsimaissa tehdyistä tutkimuksista. Sen mukaan miehistä noin 0,5 % ja naisista noin 1 % kokee yhtä paljon vetoa molempiin sukupuoliin. Huomattavasti suurempi osa väestöstä on enimmäkseen heteroseksuaalista mutta kokee vetoa myös omaan sukupuoleensa: miehillä luku on 4 % ja naisilla 10 %. Sekä miehistä että naisista noin 0,5 % on enimmäkseen homoseksuaaleja mutta kokee vetoa myös vastakkaiseen sukupuoleen. Erilaisten seksuaalisten suuntautumisten suhteellinen osuus väestöstä ei todennäköisesti juurikaan vaihtele ajan ja paikan suhteen.