stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stressi
Stressistä palautuminen

Riittävä nukkuminen on tärkeintä pitkäkestoisesta stressistä palautumisessa, koska aivot eivät saa muuten riittävästi energiaa. Nukkumisen lisäksi palautumisesta tulisi huolehtia pitkin päivää. Lyhyet, parin minuutin hengähdystauot työpäivän aikana laskevat kierroksia ja edistävät palautumista yön aikana. Riittävän levon lisäksi myös muista hyvinvoinnin osa-alueista huolehtiminen edistää stressistä palautumista. Liikunta, säännöllinen ja monipuolinen ruokavalio, alkoholin kohtuukäyttö ja sosiaalisten suhteiden vaaliminen edistävät mielen hyvinvointia ja stressistä toipumista.
Kirjallisuutta

Heiska, J. (2016) Better Mental Health with 7x4-field. Berlin: Lambert academic Publishing.
Selyé, H. (1956) The stress of life. New York: McGraw-Hill.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stressi Wikimedia Commonsissa
Akuutti-ohjelman tietopaketti stressistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Sultan Wáyis

Hautausmaan ympäröimä Sultan Wáyis Baban mausoleumi.
Sultan Wáyis (uzb. Sulton Uvays) on matala vuorijono Karakalpakian tasavallassa Uzbekistanissa. Se sijaitsee Amudarjajoen oikealla rannalla, Kyzylkumin aavikon reunalla. Vuorijonon pituus on 40–45 kilometriä ja sen korkeimmat kohdat ovat 485 ja 473 metriä merenpinnan yläpuolella.
Vuorten eteläpuolella sijaitsee 1600–1800-luvuilla pystytetty Sultan Wáyis Baban rakennusryhmä, joka on alueen tärkeimpiä pyhiinvaelluspaikkoja. Se on omistettu Uwais al-Qaranille, joka oli yksi profeetta Muhammedin seuraajista. Horezmilaistyylinen rakennusryhmä käsittää Uwais al-Qaranin mausoleumin, moskeijan, pyhän lammen, majoitustiloja ja muita palveluja.
Sulfosalisyylihappo

| Sulfosalisyylihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-hydroksi-5-sulfobentsoehappo
CAS-numero:  97-05-2
PubChem CID:  7322
SMILES:  C1=CC(=C(C=C1S(=O)(=O)O)C(=O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H6SO6
Moolimassa:  218,188 g/mol
Sulamispiste:  120 °C
Liukoisuus veteen:  987 g/l (20 °C)
Sulfosalisyylihappo (C7H6SO6) eli 5-sulfosalisyylihappo on aromaattisiin karboksyyli- ja sulfonihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää analyyttisen kemian reagenssina ja muiden yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa sulfosalisyylihappo on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan useita kidevedellisiä dihydraatteja. Aine liukenee erittäin hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi alkoholeihin. Hieman niukemmin se liukenee myös dietyylieetteriin. Sulfosalisyylihappo muodostaa kelaatteja useiden metalli-ionien kanssa. Sulfosalisyylihapon rakenteessa on kolme hapanta protonia, joiden pKa-arvot ovat -0,62, 2,67 ja 11,67.
Sulfosalisyylihappoa valmistetaan salisyylihapon ja väkevän rikkihapon tai rikkitrioksidin reaktiolla. Toinen tapa on salisyylihapon ja sulfuryylikloridin reaktiotuotteen hydrolyysi.
Sulfosalisyylihappoa käytetään väriaineiden, pinta-aktiivisten aineiden ja katalyyttien valmistuksen lähtöaineena. Sitä käytetään reagenssina esimerkiksi raudan ja titaanin spektrofotometrisissä määrityksissä. Sulfosalisyylihappo saostaa proteiineja ja sitä käytetään sen takia virtsanäytteiden proteiinimäärityksissä.
Suklaameriahven

| Suklaameriahven |
| --- | --- |
 Suklaameriahven Indonesiassa
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Meriahvenet Epinephelinae
Tribus::  Epinephelini
Suku::  Cephalopholis
Laji::  boenak
Kaksiosainen nimi
 Cephalopholis boenak  (Bloch, 1790) 
Synonyymit
 Bodianus boenak Bloch, 1790 
Katso myös
   Suklaameriahven Wikispeciesissä   Suklaameriahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suklaameriahven (Cephalopholis boenak) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva indopasifisella merialueella tavattava kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Suklaameriahven voi kasvaa noin 30 senttimetrin mittaiseksi (TL). Se on väritykseltään tavallisesti tummanruskea. Ruumiissa on osittain epäsäännöllisiä mustanruskeita pystyraitoja. Päässä on tummia silmän kohdasta ”säteileviä” juovia. Kiduskannen ylemmän ja keskimmäisen piikin välissä on musta täplä.
Suklaameriahvenella on kylkiviivallaan 46–51 suomua. Selkäevässään lajilla on yhdeksän piikkiruotoa ja 15–17 pehmeää ruotoa. Peräevässään suklaameriahvenella on kolme piikkiruotoa ja kahdeksan pehmeää ruotoa. Rintaevissään sillä on 15–17 ruotoa.
Levinneisyys ja elintavat

Suklaameriahventa tavataan Afrikan itärannikolla, Madagaskarilla, Lakkadiiveilla, Intian ja Sri Lankan vesillä, Andamaanienmerellä ja lisäksi läntisellä Tyynellämerellä, missä sitä esiintyy alueella Riukiusaarilta ja Etelä-Kiinan mereltä Australian koillisrannikolle ja eteläiselle Korallimerelle ja idässä
Palaulle, Salomonsaarille ja Uuteen-Kaledoniaan asti. Sen elinympäristöjä ovat koralliriutat ja tasaiset hiekka- ja kivipohjat matalissa, korkeintaan 50 metrin syvyisissä vesissä. Lajin ravintoa ovat pääasiassa kalat ja äyriäiset. Laji saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin kahdeksan senttimetrin mittaisena. Se on protogyyninen hermafrodiitti (yksilöt ovat aluksi naaraita mutta muuttuvat myöhemmin koiraiksi), ja sukupuolenvaihdos tapahtuu 10–15 senttimetrin mittaisena (SL, 1–4-vuotiaana). Hongkongin vesillä lajin lisääntymisaika kestää huhtikuusta lokakuuhun. Vanhin tunnettu yksilö on ollut 11-vuotias.
Madagaskarilainen yksilö Réunionin yliopiston kokoelmasta.
Sukulaisrakkautta

| Sukulaisrakkautta> Far North |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Shepard
Käsikirjoittaja:  Sam Shepard
Tuottaja:  Malcolm R. Harding Carolyn Pfeiffer
Säveltäjä:  Red Clay Ramblers
Pääosat:  Jessica Lange Charles Durning Tess Harper
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Circle JS Productions Nelson Entertainment
Levittäjä:  Barry Spikings
Ensi-ilta:   10. syyskuuta 1988 Toronton elokuvajuhlat  9. marraskuuta 1988 New York City, New York 11. marraskuuta 1988
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  147 234 USD (USA, 1988)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sukulaisrakkautta (engl. Far North) on Sam Shepardin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1988. Draamaelokuvan pääosissa ovat Jessica Lange, Charles Durning ja Tess Harper. Sukulaisrakkautta sijoittuu Minnesotan maaseudulle maanviljelijäperheeseen. Circle JS Productions ja Nelson Entertainment toimivat elokuvan tuotantoyhtiöinä.
Sukulaisrakkautta kuvattiin Minnesotan Duluthissa ja Belgian Gentissä. Elokuva sai ensi-iltansa Kanadan Toronton elokuvajuhlilla 10. syyskuuta vuonna 1988. Oman ensi-iltansa Sukulaisrakkautta sai 9. marraskuuta New Yorkissa, minkä jälkeen elokuva pääsi teatterilevitykseen 11. marraskuuta. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 17 prosentin "mätä" arvosana, joka perustuu kuuteen arvosteluun, joista yksi on positiivinen ja viisi negatiivisia. Elokuvan DVD-julkaisu julkaistiin 15. tammikuuta vuonna 2011.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo hyvien näyttelijöiden menevän hukkaan Shepardin unettavassa esikoisohjauksessa. Hän antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jessica Lange  | … |  Kate   |
|  Charles Durning  | … |  Bertrum   |
|  Tess Harper  | … |  Rita   |
|  Donald Moffat  | … |  Dane-setä   |
|  Ann Wedgeworth  | … |  Amy   |
|  Patricia Arquette  | … |  Jilly   |
Aiheesta muualla

Sukulaisrakkautta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sukulaisrakkautta Elonet.
Sukulaisrakkautta AllMoviessa. (englanniksi)
Pasi Sulonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. kesäkuuta 1963 (ikä 61)
Syntymäpaikka: Pori, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 187 cm
Junioriseurat
1974–1983: PPT
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1982–1991 | PPT | 172 | (2) |
| 1984 | → ToVe (laina) | 22 | (0) |
| 1992–1996 | Jazz | 98 | (0) |
| 1997 | EuPa | 11 | (0) |
| 1997 | Jazz | 12 | (0) |
| 1998–1999 | EuPa | 43 | (1) |
| 2000–2001 | PIF | 41 | (1) |
| 2005 | TuTo | 18 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 417 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Pasi Sulonen (s. 20. kesäkuuta 1963 Pori) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Sulonen edusti koko pääsarjauransa ajan porilaista FC Jazzia ja tämän edeltäjää Porin Pallo-Tovereita. Veikkausliigan jälkeen hän pelasi vielä muun muassa Euran Pallossa, Pargas IF:ssä sekä Turun Tovereissa. Luotettavana puolustajana tunnettu Sulonen muistetaan myös siitä, että hän pelasi vuosina 1985–1988 sekä 1991–1997 kaikkiaan 225 ottelua pääsarjassa tekemättä yhtään maalia.
FC Jazzissa Sulonen saavutti SM-pronssia vuonna 1992 ja voitti Suomen mestaruuden 1996. Jazzin ensimmäisen mestaruuskauden 1993 aikana hän oli loukkaantuneena, eikä pelannut yhtään ottelua.
Sulosen 15 minuuttia nuorempi kaksoisveli Petri sekä serkku Seppo Sulonen ovat myös entisiä pääsarjatason jalkapalloilijoita.
Suljetut ovet

| Suljetut ovet - Pohjoismaiden romanipolitiikka 1500-luvulta EU-aikaan |
| --- | --- |

Kirjailija:  Panu Pulma
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Julkaistu:  2006
Sivumäärä:  237
ISBN:  9789517467858
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suljetut ovet: Pohjoismaiden romanipolitiikka 1500-luvulta EU-aikaan on Panu Pulman kirja romanien asemasta vuodelta 2006.
Aiheesta muualla

Hanna Snellman: Miksi ovet ei aukene meille?[vanhentunut linkki] Helsingin sanomat 17.5.2006.
Tuomas Martikainen: Pohjoismaista etnopolitiikka. Agricola 7.7.2006.
Antti Häkkinen: ”Miksi ovet ei auenneet heille?”[vanhentunut linkki] Työväentutkimus 2006.
Elore
Sulvan vaakuna

Sulvan vaakuna (1968–1972)
Sulvan vaakuna oli Sulvan kunnan tunnus 1968–1972, ja se oli saanut aiheensa alueelle tyypillisistä tuulimyllyistä. Samalla aihe viittasi myös alueelle tärkeään maatalouteen.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultaiset tuulimyllyn siivet”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 15. marraskuuta 1968. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 Sulvan liityttyä Mustasaareen yhdessä Koivulahden, Björköbyn ja Raippaluodon kanssa (Sundomin alue sen sijaan liitettiin Vaasaan).
David Suchet

| David Suchet |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1946 (ikä 78) Lontoo
Puoliso:  Sheila Ferris (1976–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1966–
Merkittävät roolit:  Hercule Poirot
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
David Suchet ([su:ʃeɪ], s. 2. toukokuuta 1946 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa nimiroolistaan Agatha Christien romaaneihin perustuvassa, ITV:n tuottamassa televisiosarjassa Hercule Poirot. Suchet tunnetaan rooliinsa perusteellisesti uppoutuvana metodinäyttelijänä, mikä näkyi erityisesti hänen roolissaan Poirot'na.
Ura

Suchet kiinnostui näyttelemisestä jo lapsena, sillä hänen äitinsä näytteli teatterissa. Näyteltyään ensin koulunäytelmissä Suchet liittyi National Youth Theatreen, minkä jälkeen hän opiskeli kolmen vuoden ajan London Academy of Music and Dramatic Artissa. Valmistuttuaan sieltä Suchet näytteli aluksi Gateway Theatressa. Hänen ensimmäinen televisioroolinsa oli vuonna 1971 sarjassa Public Eye.
Vuonna 1973 Suchet liittyi Royal Shakespeare Companyyn. Hän jatkoi myös televisioroolien tekemistä esimerkiksi sarjoissa The Protectors, The Professionals ja Tales of the Unexpected. Suchet'n ensimmäinen teatterielokuvarooli oli elokuvassa The Missionary (1982).
Tunnetuksi Suchet'n teki Hercule Poirotin rooli Agatha Christien kirjoihin perustuvassa brittiläisessä televisiosarjassa Hercule Poirot. Suchet valittiin rooliin Christien tyttären Rosalind Hicksin ehdotuksesta: hän oli nähnyt Suchet'n ensimmäisen kerran minisarjassa Blott on the Landscape ja piti tätä täydellisenä Poirotina siitä lähtien. Suchet on  esittänyt Poirotia myös televisioelokuvissa.
Vuonna 1999 Suchet esiintyi ensi kertaa Broadwaylla, esittäen Antonio Salieria Amadeuksessa.
Vuonna 2017 Suchet vieraili Doctor Who -sarjan 10. tuotantokauden "Knock Knock" -nimisessä jaksossa, jossa hän esitti "Maaherraa". Rooli oli hänen tapansa mukaisesti voimakas luonnerooli, ja Suchet'n roolisuoritusta ylistettiin.
Tunnustuksia

Vuonna 1985 Suchet sai Royal Television Societyn myöntämän palkinnon parhaana miesnäyttelijänä. Roolistaan Hercule Poirot'na Suchet sai vuonna 1991 BAFTA TV Award -ehdokkuuden. Hän voitti Variety Club Awardin vuonna 1994 roolistaan David Mamet'n ohjaamassa näytelmässä Oleanna. Hän voitti myöhemmin myös toisen Variety Club Awardin roolistaan Salierina näytelmässä Amadeus.
David Suchet sai kuningattarelta Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvonimen vuonna 2002 ansioistaan näyttelijänä. Vuonna 2010 hänelle myönnettiin saman ritarikunnan komentajamerkki. Kuningatar Elisabet II antoi Suchet'lle Knight Bachelor -ritarinarvon vuonna 2020.
Perhe ja sukutausta

David Suchetin isoveli on televisiojuontaja John Suchet. David on naimisissa näyttelijä Sheila Ferrisin kanssa, ja heillä on kaksi aikuista lasta.
Davidin liettuanjuutalainen isoisä Isidor oli syntyisin Venäjän juutalaisten asuinalueella sijainneesta Krottingenista. Hän vaihtoi perheensä nimen Suchedowitzista Suchetiksi muutettuaan Etelä-Afrikkaan. Alkuperäinen sukunimi tulee nimestä "Shokhet", joka tarkoittaa hepreaksi kosher-teurastajaa. Davidin isä Jack oli lääkäri, joka muutti Etelä-Afrikasta Britanniaan 1930-luvulla. Davidin äidin Joanin (o.s. Jarché) äiti oli englantilainen protestantti ja isä Englantiin Ranskan kautta muuttaneiden venäjänjuutalaisten jälkeläinen. David kasvatettiin uskonnollisesti tunnustuksettomasti, mutta hän kääntyi kristityksi 1980-luvulla, ja hänet konfirmoitiin anglikaaniseen kirkkoon vuonna 2006.
Osittainen filmografia

Lähetyssaarnaaja (1983)
Pieni rumpalityttö (1984)
Haukka ja lumimies (1985)
Rautakotka (1986)
Hercule Poirot (1989–2013)
Ratkaisun hetket (1996)
Täydellinen murha (1998)
RKO 281 – tapaus ”Citizen Kane” (1999)
Wing Commander (1999)
NCS: Manhunt (2002, minisarja)
In-Laws - perhe on pahin (2003)
Täydellinen tehtävä (2003)
Pankkikeikka (2008)
Terry Pratchett’s Going Postal (2010)
Ontto kruunu (2012)
Doctor Who (2017, jakso Knock Knock)
Suomeksi käännetyt kirjat

Hercule Poirot ja minä.  (alkuteos Poirot and Me, 2014)  Suomentanut Parviainen, Sirpa. Minerva, 2015.  ISBN 9789523121348
David Suchet sanoin ja kuvin: omaelämäkerta.  (alkuteos Behind the Lens: My Life, 2019)  Suomentanut Saari, Sirpa. Minerva Kustannus, 2020.  ISBN 9789523129672
Aiheesta muualla

David Suchet Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Fanisivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Suisto

Niilin suisto vihreänä kolmiona satelliittikuvassa. Suiston rinnakkaisnimi delta tulee historioitsija Herodotokselta, joka havaitsi Niilin suiston olevan kreikkalaisen delta-kirjaimen muotoinen.
Suisto eli delta on joen virtauksen kuljettaman maa-aineksen muodostama, usein viuhkamainen alue joensuussa.
Jokisuisto

Jokisuisto syntyy, kun joen juokseva vesi tuo joensuuhun kerrostuvaa maa-ainesta eli sedimenttiä. Joen virtauksen hidastuessa sedimentti laskeutuu ja kerrostuu joen pohjaan eikä kulkeudu merivirtojen tai vuoroveden mukana pois. Joki haarautuu samalla useiksi suuhaaroiksi. Sedimentin kasautuminen on suiston alajuoksulla voimakkaampaa kuin suiston yläjuoksulla. Karkein sedimentti jää ylemmäs, ja hienoin aines kulkeutuu kauemmas merelle.
Jokisuistot jaetaan neljään tyyppiin. Lakustrisen suiston maa-aines kasautuu joen manterenpuoleiseen pohjaan, kuten järveen tai sisämereen. Laguunisuisto sijaitsee rannikkoalueen yläosassa, ja sen eteen on syntynyt saaria. Mannerjalustasuisto syntyy mannerjalustan matalan rannikkoveden ylle. Mannerjalustanreunasuisto laskee sedimenttinsä mannerjalustan ulkoreunalle ja laajenee reunan yli.
Muodoltaan suisto voi olla teräväkärkinen, viuhkamainen tai pidentynyt eli ”linnunjalkamainen”. Suiston muotoon vaikuttaa moni asia, kuten veden syvyys, valuma-alueen rakenne, vuoroveden korkeuden vaihtelu, aallot ja rannikon virtaukset.
Nykyiset jokisuistot ovat geologisesti melko nuoria. Ne alkoivat muodostua noin 7000 eaa., kun merenpinta oli noussut viimeisimmän jääkauden jäljiltä 25 metriä nykyistä merenpinnan tasoa alemmalle tasolle ja merenpinnan nousu alkoi hidastua. Suiston kehittymistä edesauttaa myös se, että rannikon merenpohja on tektonisesti vakaata ja matalaa.
Suiston alajuoksulla elävät eliölajit ovat tottuneet sekä makeaan että suolaiseen veteen.
Jokisuistot ovat tarjonneet varhaisille ihmisyhteisöille ja korkeakulttuureille tärkeän kalan ja riistan lähteen sekä viljavaa viljelysmaata. Nykyisin suistoista saadaan paljon fossiilisia polttoaineita.
Suistoja uhkaa nykyisin veden ja sedimentin tulon väheneminen joen vedenkäytön ja patoamisen vuoksi, sekä merenpinnan nousu.
Esimerkkejä

Maapallon suurimpia jokisuistoja ovat Amazonin, Gangesin–Brahmaputran, Mekongin, Jangtsen ja Lenan suistot. Jokisuistoja on kaikilla mantereilla ja ilmastovyöhykkeillä. Suisto voi muodostua myös sisämaahan päätymättä mereen tai muuhun sellaiseen. Suurin tällainen on Botswanassa eteläisessä Afrikassa, sijaitseva Okavangon suisto.
Amazonin suisto.
Gangesin–Brahmaputran suisto.
Mississippin "linnunjalkamainen" suisto vuonna 2005.
Nigerjoen suisto on viuhkamainen.
Ebron suisto Espanjassa.
Lenan suisto Venäjällä.
Okavangon suisto on kokonaan sisämaassa.
Suomen ja Pohjoismaiden laajin jokisuisto on Kokemäenjoen suisto Porissa. Siellä joen suuhaaroista käytetään nimitystä juopa, ja näiden väliin jäävät saaret ovat nimeltään luotoja, esimerkiksi Kirjurinluoto ja Pormestarinluoto. Myös Kymijoki muodostaa suiston Kotkan-Ruotsinpyhtään alueelle.lähde?
Jäätikköjokisuistot

Deltoiksi voidaan kutsua myös nykyisiä tai entisiä jäätikköjokien suistoja, joita esiintyy joko nykyään tai aiemmin jäätiköityneillä alueilla.
Jäätiköityneillä alueilla, kuten Suomessa, myös nykyään kuivana olevalla maalla voi esiintyä jäätikön sulamisvesistä jääkauden aikana syntyneitä suistoja, joiden materiaali on yleensä harjuainesta, kuten soraa tai hiekkaa. Näitä jäätikköjokien suistoja nimitetään deltoiksi, jos ne ovat kerrostuneet alun perin veteen ja sandureiksi, jos ne ovat kerrostuneet alun perin kuivalle maalle. Jos veteen kerrostuvan deltan pinta saavuttaa vedenpinnan ja jatkaa kerrostumistaan, kyseessä on sandurdelta.
Vettä tutkivat tieteet
Hydrobiologia
Limnologia
Meritiede
Aiheeseen liittyvää
Hulevesi
Rehevöityminen
Sedimentti
Valuma-alue
Vesimuodostuma
Vesistö
Joet ja järvet
Joen uoma
Järvityyppi
Koski
Suisto
Suolajärvi
Meret
El Niño
Merivirta
Trooppinen hirmumyrsky
n
k
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suisto Wikimedia Commonsissa
Jokisuisto monine suuhaaroineen laskuveden aikaan.
Sum

Mongolian sumit
Sum (mong. сум) on Mongolian aluejaon yksikkö. Mongolia on jaettu aimageihin eli provinsseihin tai maakuntiin, jotka jakautuvat edelleen sumeihin. Sum on samantyyppinen yksikkö kuin piirikunta. Sumit jakautuvat edelleen bag-nimisiin yksiköihin: jokaisessa sumissa on vähintään yksi sumin keskuspaikkakunnan käsittävä bag ja yksi maaseutu-bag, mutta useimmiten jälkimmäisiä on kolme tai neljä. Mongolia jakautuu nykyään yhteensä 331 sumiin ja 1 671 bagiin (vuonna 2008).
Sum tarkoittaa kirjaimellisesti nuolta, ja alun perin se oli sotilaallinen yksikkö, jota käytettiin jo ennen Tšingis-kaania. Mongolivaltakunnan aikaan sum käsitti noin 150–200 kotitaloutta. Kiinan valtakaudella sum oli Mongolian aluejaon pienin yksikkö hošuun alapuolella. Tällöinkin sillä oli sotilaallinen rooli: sumin täytyi toimittaa vuoden 1789 lain mukaan armeijalle 150 asekuntoista miestä. Mongoliassa oli 239 sumia vuonna 1830, mutta niiden määrä vaihteli suuresti väestönkasvun tai väestön vähenemisen mukaan. ”Puolikkaita” sumeja, jotka olivat liian pieniä toimittamaan tarpeeksi miehiä aseisiin, kutsuttiin nimellä hondogo. Myös sumien määrä khošuu-yksiköissä vaihteli huomattavasti. Nykyinen sum-järjestelmä syntyi vuonna 1931, kun suuremmat piirikunnat jaettiin neuvostokauden alussa 324 sumiin.
Suippopyrstöpeippo

| Suippopyrstöpeippo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot Estrildidae
Suku::  Naamioseeprapeipot Poephila
Laji::  acuticauda
Kaksiosainen nimi
 Poephila acuticauda  (Gould, 1840) 
 Suippopyrstöpeipon levinneisyys
Katso myös
   Suippopyrstöpeippo Wikispeciesissä   Suippopyrstöpeippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suippopyrstöpeippo (Poephila acuticauda) on Australiasta kotoisin oleva loistopeippoihin kuuluva varpuslintu. Laji on myös suosittu lemmikkilintuna.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan suippopyrstöpeippo on noin 17 cm. Suippopyrstöpeipon pää on väriltään sinertävän harmaa. Päässä on nokasta silmiin ulottuva musta juova. Nokka on keltainen tai punainen. Selkä ja vatsa ovat vaaleanpunertavan ruskeat. Kurkussa on musta alue. Ylä- ja alaperät ovat valkoiset ja alaperässä kulkee alaspäin suippeneva leveä musta pystyraita. Pyrstö on musta ja kaksi keskimmäistä höyhentä ovat pidentyneet. Koirassuippupyrstöpeipon kurkun musta alue on hieman suurempi kuin naaraalla, mutta sukupuolet muistuttavat niin paljon toisiaan,, että tämäkään ei aina riitä määrittämään linnun sukupuolta.
Elinympäristö

Suippopyrstöpeippoa tavataan alueelta, joka ulottuu Länsi-Australian osavaltiosta Fitzroy River-joelta Carpentarianlahdelle Queenslandin osavaltioon. Lajin luontaiset elinympäristöt ovat kuivat savannit, joilla voi kasvaa myös eukalyptuspuita.
Elintavat ja lisääntyminen

Suippopyrstöpeipot elävät pieninä ryhminä, joissa yksittäiset parit pysyvät lähellä toisiaan. Pesimäaika on sadekaudella. Pesän laji rakentaa puuhun ruohoista, kasvien kuiduista ja höyhenistä. Naaras munii pesään viidestä kuuteen munaa. Hautominen kestää noin kaksi viikkoa ja poikaset poistuvat pesästään noin kolmen viikon kuluttua kuoriutumisestaan Vanhemmat ruokkivat poikasiaan hyönteisravinnolla.
Ravinto

Suippopyrstöpeippojen ravinto koostuu pääasiassa heinien, kuten Eragrostis-suvun lajien, siemenistä. Ruokansa lintu etsii maasta. pesimäkaudella suippopyrstöpeipot kuitenkin vaihtavat ravinnokseen lähes pelkästään muurahaiset ja termiitit.
Lemmikkinä

Suippupyrstöpeipot vaativat suurikokoisen häkin. Yhdessä häkissä ei kannata pitää useampaa kuin yhtä suippopyrstöpeippoparia, koska parien välille voi tulla kiivaita taisteluita. Muiden peippolajien kanssa lintu kuitenkin tulee hyvin toimeen lukuun ottamatta sen lähisukulaisia naamioseeprapeippoa (Poephila personata) ja nyökyttäjäpeippoa (Poephila cincta).
Suippopyrstöpeipot voivat pesiä, joko itse rakentamaansa ruohopesään tai käyttää hyödykseen pesintälaatikkoa. Lajia ruokitaan esimerkiksi hirssin siemenillä. Poikasille on tarjolla oltava esimerkiksi hyönteisten toukkia tai matoja.
Sumiaisten vaakuna

Sumiaisten vaakuna (1965–2006)
Sumiaisten vaakuna oli Sumiaisten kunnan tunnus ja puhuva vaakuna. Vaakunan aiheen pisarat voidaan mieltää sumuksi.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä sirotteisesti neljätoista hopeapisaraa asetettuna 4 + 3 + 4 + 3.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Sumiaisten kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 31. maaliskuuta 1965. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. heinäkuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2007, kun Sumiainen liittyi yhdessä Suolahden kanssa Äänekosken kaupunkiin.