Serendipisyys
Serendipisyys ilmiönä > …vai älyä ja intuitiota?

Ranskalainen kemisti Louis Pasteur totesi usein, että sattuma suosii vain asiaan perehtynyttä mieltä. Lausetta on sittemmin siteerattu usein eri muodoissa ja lausahdus ”Chance Favors The Prepared Mind” on jopa kaiverrettu Harvard Medical Schoolin seinään. Kuka tahansa ei voi tehdä oivallusta jonkin yllättävän havainnon perusteella, ellei hänellä ole asiasta tarpeeksi taustatietoa. Esimerkiksi Dunbarin ja Fugelsangin mukaan terävä-älyinen tutkija onnistuu yhdistelemään asioita, jotka ensi näkemältä vaikuttavat eroavan merkittävästi toisistaan.
Ranskalainen journalisti ja yrityskonsultti Jean-Louis Swiners tarkastelee serendipisyyden käsitettä epäonnekkaan sattuman ja tieteen teon joustavuuden näkökulmasta. Swiners painottaa epäonnekkaan sattuman osuutta serendipisyydessä tuodakseen sen kautta paremmin esiin sen, miten epäonnistumiselta näyttävä tilanne voidaan kääntää voitoksi, kun huomataan odottamattoman lopputuloksen tuomat edut. Hänen mukaansa serendipisyys on ”epäonnisten olosuhteiden onnekkaiden seurausten välitöntä ymmärtämistä ja hyödyntämistä” ja sen toteutumisen ehtoja ovat aktiivisuus, uteliaisuus ja joustavuus. Ajattelun joustavuus auttaa huomaamaan, että se mitä on löytynyt on arvokkaampaa kuin se, mitä alun perin etsittiin, jolloin tutkija uskaltautuu hylkäämään vanhan tutkimuksensa ja omistautumaan uudelle.
Tästä näkökulmasta katsoen serendipisyydessä ei ole kyse pelkästä epävarmuudesta tai olosuhteiden epäonnekkaasta tai sattumanvaraisesta luonteesta. Serendipisyys tulee esiin tiettyjen kykyjen, kuten tarkkanäköisyyden, vainun, tarkkaavaisuuden, valppauden ja älyn, kautta. Ihmistä, jolla on tällaisia kykyjä, voidaan kutsua esimerkiksi keksijäksi, seikkailijaksi, taiteilijaksi tai salapoliisiksi. Hän tunnistaa poikkeavuudet, erot, epäjohdonmukaisuudet ja poikkeukset, jotka eivät seuraa mitään sääntöjä tai lakeja. Tunnetun sanonnan mukaan ”ennen Isaac Newtoniakin olivat tuhannet ihmiset nähneet putoavia omenia, mutta kukaan muu ei kuitenkaan keksinyt painovoimalakia.” Ranskalaisen kirjailijan Paul Valéryn mukaan ”Tarvittiin Newton keksimään, että Kuu putoaa, kun kuka tahansa voi nähdä, ettei se putoa”.
Yoshio Bando, hiilinanoputkesta rakennetun nanokokoisen lämpömittarin keksijä, sanoi: ”Vain kokenut tutkija, jolla on riittävästi tietoa, voi nähdä, mistä jossakin ilmiössä on kyse. Tätä voi pitää tutkijan kyvykkyyden mittana.”
Myös Science-lehden pääkirjoituksessa todettiin jo vuonna 1963, että serendipisyys on suhteessa tutkimusmetodologian laatuun: “Yleisesti voidaan todeta, että tutkija saa kokeistaan irti vain sen verran kuin hän on pystynyt niihin panostamaan niin ajattelun, valmistelujen, taidon kuin analysoinnin osalta. Serendipisyys ei ole huolellisen työn korvike vaan hyvin valmistautuneen ja havainnointikykyisen tutkijan lisäpalkkio.”
Käytännössä serendipisyyden suhteen kokeneimpia ihmisiä (usein itse tietämättään), ovat sellaiset, jotka osoittavat rakentavaa uteliaisuutta ja joita jonkin ilmiön ymmärryksen puute häiritsee. Psykiatri Anthony Storrin mukaan kyse on kognitiivisesta dissonanssista. Olemme päivittäin tekemisissä suuren, hajanaisen tietomäärän kanssa, ja serendipisten löytöjen tekemiseksi massasta on osattava valikoida olennaiset tiedot ja tulkita niitä.