stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mira (nimi)
Tunnettuja Mira-nimisiä

Mira Andersson, o.s. Uronen (s. 1990), suomalainen jalkapalloilija
Mira Bjedov (s. 1966), jugoslavialainen koripalloilija
Mira Calix, oik. Chantal Passamonte (1969–2022), brittiläinen kokeellinen muusikko ja taiteilija
Mira Eklund (s. 1981), ruotsalainen näyttelijä
Mira Eskelinen, Miss Vinyl Envy (s. 1989), suomalainen kulttuurituottaja ja drag-artisti
Mira Furlan (1955–2021), kroatialainen näyttelijä
Mira Ghniem (s. 1983), jordanialainen uimari
Mira Grant, oik. Seanan McGuire (s. 1978), yhdysvaltalainen kirjailija
Mira Hillberg (s. 1975), suomalainen laulaja
Mira Huhta (s. 1987), suomalainen jääkiekkoilija
Mira Hämäläinen (s. 1994), suomalainen lentopalloilija
Mira Jalosuo (s. 1977), suomalainen jääkiekkoilija
Mira Kankaanranta (s. 1983), suomalainen kuvataiteilija
Mira Kasslin (s. 1978), suomalainen ratapyöräilijä ja kiinteistönvälittäjä
Mira Keitaanranta, suomalainen henkilöstöjohtaja
Mira Keränen (s. 1986), suomalainen kilpa-aerobikkaaja
Mira Kivilä (s. 1965), suomalainen näyttelijä
Mira Kuisma (s. 1987), suomalainen jääkiekkomaalivahti ja valmentaja
Mira Kunnasluoto (s. 1974), suomalainen laulaja, vuoden 2000 tangokuningatar
Mira Kuronen (s. 1977), radio- ja televisiojuontaja
Mira Leung (s. 1989), kanadalainen taitoluistelija
Mira Luoti (s. 1978), suomalainen laulaja ja näyttelijä
Mira Nair (s. 1957), intialainen elokuvaohjaaja
Mira Nieminen, suomalainen jalkapalloilija
Mira Nieminen (s. 1976), suomalainen perussuomalainen poliitikko, kansanedustaja ja poliisi
Mira Potkonen (s. 1980), suomalainen nyrkkeilijä
Mira Saastamoinen (s. 1972), suomalainen kilpakävelijä
Mira Salo (s. 1982), suomalainen malli, Miss Suomi 2004
Mira Sorvino (s. 1967), yhdysvaltalainen näyttelijä ja Oscar-voittaja
Mira Spivak (s. 1934), kanadalainen senaattori
Mira Suhonen (o.s. Nevansuu), suomalainen ilmapistoolin EM-hopeamitalisti ja olympiaedustaja
Mira Sunnari (s. 1976), suomalainen laulaja, vuoden 2001 tangokuningatar
Mira Terada (s. 1988), venäläinen propagandisti ja salaliittoteoreetikko
Mira Tuominen, suomalainen este- ja kestävyysjuoksija
Mira Verås Larsen (s. 1987), norjalainen meloja
Mira Wickman (s. 1994), suomalainen salibandyn pelaaja
Mira Zimińska-Sygietyńska (1901–1997), puolalainen näyttelijä ja laulaja
Tunnettuja Miira-nimisiä

Miira Karhula (s. 1972), suomalainen televisiokäsikirjoittaja ja -ohjaaja
Miira Luhtavaara (s. 1983), suomalainen runoilija
Miira Raiskila (s. 1990), suomalainen Maskun kunnanjohtaja
Miira Sippola (s. 1973), suomalainen teatteriohjaaja, käsikirjoittaja, runoilija ja lausuja
Miira Tuominen, suomalainen filosofi
Kuvitteellisia Miroja

Mira, Sirkka Shayanin kirjasarjan nimi ja päähenkilö
Mira Angervuo, televisiosarjassa Salatut elämät.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mira (nimi) Wikimedia Commonsissa
Frédéric Mistral

| Frédéric Mistral |
| --- | --- |
 Paul Saïn: Frédéric Mistral
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. syyskuuta 1830
Kuollut: 25. maaliskuuta 1914 (83 vuotta)
Kirjailija
Salanimi: Mèste Franc, Gui de Mount-Pavoun, Cousinié Macàri, Michèu Gai, Lou Cascarelet, Grand la Borgno, Lou Felibre de Bello Visto, Un Maianen, Lou Felibre dóu Mas, Antoine Chansroux, Lou Canounge de N-D. de Casten, Lou Felibre de Bèuvezet, Lou Felibre Calu, Jan Chaplo Verne, Un Jouine Felibre, Lou Medecin di Torro, Tounin Clapo, Lou Tout-Obro ja Ambròsi Boufarel 
Äidinkieli: provensaali, ranska
Tuotannon kieli: oksitaani, ranska
Pääteokset:  Miréio
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Frédéric Mistral (8. syyskuuta 1830 Maillane, Bouches-du-Rhône – 25. maaliskuuta 1914 Maillane, Bouches-du-Rhône) oli ranskalainen runoilija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto 1904 yhdessä José Echegaray y Eizaguirren kanssa hänen saavutuksistaan kirjallisuuden ja kielitieteen alalla.
Mistral alkoi jo kouluikäisenä kirjoittaa runoja äidinkielellään, paikallisella provensaalin kielellä. Hänen haaveensa oli tulla runoilijaksi, mutta isä painosti hänet opiskelemaan, ja poika valmistui oikeustieteestä Aix-en-Provencen yliopistosta vuonna 1851 ja omistautui sen jälkeen kirjalliselle uralle.
Perimänsä varallisuuden turvin Mistral saattoi omistaa elämänsä provencelaisen perinteen ja oksitaanin kielen edistämiseen ja säilyttämiseen. Hänen kirjallinen tuotantonsa koostuu kertovista runoelmista.lähde? Saamansa Nobel-palkinnon rahoilla Mistral perusti Arlesiin Provencen kansatieteellisen museon. Hän oli Provencen kulttuuriperintöä vaalivan Félibrige-liikkeen perustajia. Hän julkaisi provensaalin sanakirjan.
Teokset

Mirèio (1859)
Calendau (1867)
Lis isclo d’or (1875)
Nerto, nouvelle (1884)
La rèino Jano, drame (1890)
Lou pouemo dóu Rose (1897)
Moun espelido, Memòri e Raconte (1906)
Discours e dicho (1906)
La genèsi, traducho en prouvençau (1910)
Lis oulivado (1912)
Lou tresor dóu felibrige (1878–1886)
Proso d’Armana (1926, 1927, 1930)
Coupo Santo (1867)
Teokset > Suomennettu tuotanto

Kurjenmiekat, antologiassa Isä ja poika, toim. Yrjö Käkönen, Karisto 1964
Alkukuva, suom. Aale Tynni, antologiassa Kaksikymmentäyksi Nobel-runoilijaa, WSOY 1976
Mireille: II laulu: Lehtien keruu, suom. Jaakko Ahokas, antologiassa: Nobel-kirjailijat : maailmankirjallisuuden mestarit : 1
Mirèio: ote II laulusta, suom. Saima Harmaja, antologioissa: Kaksikymmentäyksi Nobel-runoilijaa, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1976 ISBN 951-0-07416-0 ja Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Anna-Maria Tallgren, WSOY 1934
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frédéric Mistral Wikimedia Commonsissa
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Syntyvyyden säännöstely

Syntyvyyden säännöstelyllä tarkoitetaan väestötason toimia, joilla pyritään pitämään syntyvyys suhteessa kuolleisuuteen.
esimerkiksi vaikuttamalla kansalaisten perhesuunnitteluun.
Globaalilla tasolla syntyvyyden säännöstelystä puhutaan usein ratkaisuna maailman väkiluvun rajoittamiseen luonnonvarojen riittämisen takia.
Alhainen syntyvyys johtaa siihen, että työikäisten osuus väestöstä pienenee joidenkin vuosikymmenien kuluttua.
Syntyvyyden säännöstelyn historiaa

Pastori Thomas Malthus esitti 1798 julkaisussaan An Essay on the Principle of Population ihmisten lisääntyvän aina materiaalisen sietokykynsä rajoille, ja siten äärimmäiseen köyhyyteen, jollei ”sukupuolten välistä intohimoa” pystytä hillitsemään. Malthusin teoria vaikutti pätevän sangen hyvin ihmispopulaation kokoon ja elintasoon pitkälle 1800-luvulle, mutta 1800-luvun lopulta lähtien, alkaen Länsi-Euroopasta ja leviten sieltä myöhemmin kehittyneille alueille, talouskasvu kiihtyi ennennäkemättömäksi samalla kun väestönkasvu alkoi pienetä.
Ennen Malthusia korkeaa syntyvyyttä oli pidetty myönteisenä seikkana. Malthusin innoittamina 1800-luvun loppupuolella syntyi teorioita väestön määrän sääntelemisestä, jotka ovat rasistisia ja totalitaristisia.
Maapallon väkiluvun nopea kasvu liittyy enemmän kuolleisuuden pienenemiseen kuin syntyvyyden muutoksiin. Kehitysmaiden kokonaishedelmällisyysluku laski 1960-luvulta 1900-luvulle yli kuudesta alle neljään. Suuri osa eri maiden ja maanosien välisestä syntyvyyden eroista selittyy eroilla ehkäisymenetelmien käytössä.
Syntyvyyden säännöstelyn alueelliset erot

Väestönkasvu on kehitysmaiden osalta saatu hallintaan kohtuullisen hyvin Itä-Aasiassa ja Etelä-Amerikassa, kun taas AIDSista ja äärimmäisestä köyhyydestä erityisesti kärsivän Afrikan syntyvyyden säännöstely on ongelma. Terveydenhuollon resurssit ovat menneet AIDSin hoitoon eivätkä perhesuunnittelun edistämiseen.
Kiina noudatti yhden lapsen politiikkana tunnettua ohjelmaa vuodesta 1978 vuoteen 2015. Sen jälkeen sallittiin toinen lapsi, ja vuoden 2020 väestönlaskennan osoittaessa syntyvyyden nopeaa pienenemistä, sallittiin perheisiin myös kolmas lapsi.
Eräiden uskonnollisten piirien, kuten vanhoillislestadiolaisten suhtautuminen syntyvyyden säännöstelyyn on jyrkän kielteinen. Katolinen kirkko ei hyväksy raskauden ehkäisyä muuten kuin pidättäytymällä tai niin sanottujen varmojen päivien avulla.
Kokonaishedelmällisyysluku eri maissa 2020.
Minskin alue

| Minskin alue Мі́нская во́бласць  Минская о́бласть |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Minskin alueen sijainti Valko-Venäjän kartalla
 Koordinaatit: 53.90°N, 27.56°E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Minskin alueen hallinnollinen jako:  1 kaupunki ja 22 piiriä (raion)
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Minsk
 – suurin kaupunki:  Barysau (147 381 as.)  Muita kaupunkeja: Salihorsk (102 297 as.), Maladzetšna, Žodzina ja Slutsk
Pinta-ala:  40 200 km² (2.)
Väkiluku (2009):  1 422 528
Kielet:  valkovenäjä, venäjä
BKT (2012):  76 904,314 mrd. BYR (eli 6,78 mrd. EUR tai 14,5 % Valko-Venäjän BKT:stä;  Huom. Maan BKT:stä 16,0 % oli jakamatta alueille.)
Aikavyöhyke:  UTC+3
Symbolit:  
 – lippu:  Minskin alueen lippu
 – vaakuna:  Minskin alueen vaakuna
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  5 (2004–), Oxx (2000–2004)
 – ISO 3166:  BY-MI
 
minsk-region.gov.by
Minskin alue (valkoven. Мі́нская во́бласць, Minskaja voblasts, ven. Минская о́бласть, Minskaja oblast) on alue (maakunta) Valko-Venäjän keskiosassa.
Perustietoja

Minskin alue on keskellä Valko-Venäjää ja maan kaikki viisi muuta maakuntaa ympäröivät sitä. Alueen keskellä sijaitseva pääkaupunki Minsk toimii Minskin alueen hallinnollisena keskuksena, vaikkei itse hallinnollisesti kuulukaan siihen, vaan on suoraan keskushallinnon alaisuudessa oleva pääkaupunkialue. Alueen rajanaapureita ovat Vitsebskin alue pohjoisessa, Mahiljoun alue idässä,  Homelin ja Brestin alueet etelässä sekä  Hrodnan alue lännessä.
Alueen kaupungistuminen ja kaupunkeja

Minskin alueen asukasluku oli 2009 lokakuussa 1 422 528. Edeltävän kymmenen vuoden aikana (1999–2009) alueen väestö pieneni 1,5586 miljoonasta 1,4225 miljoonaan (−8,7 %). Erityisesti alueen maaseutuasukkaiden määrä vähäni merkittävästi (751 000:sta 634 500:aan = −15,5 %). Lokakuussa 2009 tämän pääkaupunki Minskiä ympäröivän maakunnan väestöstä kaupunkilaisia oli 55,4 %.
Alueen suurimmat ja samalla yli 50 000 asukkaan kaupungit ovat Barysau, Salihorsk, Maladzetšna, Žodzina ja Slutsk. Oheisessa taulukossa on lueteltu alueen noin 10 000 asukkaan ja suuremmat taajamat asukasluvun mukaisessa suuruusjärjestyksessä – ensin suomeksi, sitten valkovenäjän- ja venäjänkielisessä muodossaan. Väkiluvut perustuvat syksyn 2009 väestönlaskennan tuloksiin.
| Sija | Taajama | Valkovenäjäksi | Venäjäksi | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Barysau | Бары́саў, IPA: [baˈrɨsau̯] | Borisov (Бори́сов) | 147 381 |
| 2. | Salihorsk | Салігорск | Soligorsk (Солиго́рск) | 102 297 |
| 3. | Maladzetšna | Маладзе́чна, IPA: [maɫaˈdzʲetʂna] | Molodetšno (Молоде́чно) | 94 282 |
| 4. | Žodzina | Жoдзiha, IPA: [ˈʐodzʲina] | Žodino (Жо́дино) | 61 724 |
| 5. | Slutsk | Слуцк | Slutsk (Слуцк) | 61 444 |
| 6. | Vileika, Vjaleika | Вілейка, IPA: [viˈlʲejkə], Вялейка | Vileika (Вилейка) | 26 836 |
| 7. | Dzjaržynsk | Дзяржы́нск, IPA: [dzʲarˈʐɨnsk] | Dzeržinsk (Дзержи́нск) | 25 164 |
| 8. | Marina Horka | Мар'іна Горка | Marjina Gorka (Марьина Горка) | 21 446 |
| 9. | Stoubtsy | Стоўбцы, IPA: [s'towpʦɪ] | Stolbtsy (Сто́лбцы́) | 15 367 |
| 10. | Smaljavitšy | Смалявічы | Smolevitši (Смoлевичи) | 15 092 |
| 11. | Zaslauje | Засла́ўе, IPA: [zaˈsɫau̯je] | Zaslavl (Засла́вль) | 14 202 |
| 12. | Njasviž | Нясьві́ж, IPA: [nʲaˈsʲvʲiʐ] | Nesviž (Не́свиж) | 14 033 |
| 13. | Fanipal | Фаніпаль | Fanipol (Фа́ниполь) | 12 718 |
| 14. | Berazino | Беразіно́ | Berezino (Березино́) | 12 020 |
| 15. | Ljuban | Любань | Ljuban (Любань) | 11 256 |
| 16. | Staryja Darohi | Стары́я Даро́гі | Staryje Dorogi (Ста́рые Доро́ги) | 11 036 |
| 17. | Kletsk | Клецк | Kletsk (Клецк) | 10 761 |
| 18. | Lahoisk | Лагойск | Logoisk (Лого́йск) | 10 706 |
| 19. | Valožyn | Вало́жын, IPA: [vaˈɫoʐɨn] | Voložin (Воло́жин) | 10 558 |
| 20. | Tšerven | Чэрвень, IPA: [ˈtʂɛrvʲenʲ] | Tšerven (Че́рвень) | 10 150 |
| 21. | Kapyl | Капы́ль | Kopyl (Копыль) | 9 938 |
Maakunnan osa-alueet

Aluehallinnollisesti Minskin alueen alaisuudessa on Žodzinan kaupunki ja 22 hallintopiiriä (raion). Minskin maakunnan osa-alueet ovat (asukasluvut 2009 väestönlaskennasta):
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Barysaun piiri (188 142 as.)  Minskin piiri (159 569 as.)  Maladzetšnan piiri (138 375 as.)  Salihorskin piiri (136 175 as.)  Slutskin piiri (95 106 as.)  Puhavitsin piiri (69 427 as)  Žodzina (61 724 as.)  Dzjaržynskin piiri (61 252 as.) |  Vileikan piiri (52 053 as.)  Smaljavitšyn piiri (42 917 as.)  Stoubtsyn piiri (42 007 as.)  Njasvižin piiri (41 618 as.)  Valožynin piiri (37 543 as.)  Lahoiskin piiri (35 957 as.)  Ljubanin piiri (35 444 as.)  Tšervenin piiri (33 383 as.) |  Kapylin piiri (32 818 as.)  Kletskin piiri (32 302 as.)  Mjadzelin piiri (29 599 as.)  Krupkin piiri (26 522 as.)  Berazinon piiri (25 031 as.)  Uzdan piiri (23 657 as.)  Staryja Darohin piiri (21 937 as.) |
Liikenneyhteyksiä

Pääkaupunki Minsk on rautatieyhteyksien solmukohta. Valko-Venäjän rautateiden kaukojunayhteydet Minskin alueen läpi ovat kattavat. Erityisesti Minskin lähiliikenteen junat pysähtyvät kymmenille asemille ja seisakkeille Minskissä, sen esikaupungeissa ja Minskin alueella yleisemminkin – lähiliikenteen rataverkko lähtee pääkaupungista neljään suuntaan. Pääratojen yhteyksistä merkittävimpiä ovat mm.
Minsk–Maladzetšna–Vilna
Minsk–Baranavitšy–Brest ja edelleen Varsovaan
Minsk–Barysau–Orša-rata, joka haarautuu Oršassa ja jatkuu Vitsebskin kautta Pietariin ja Oršasta Smolenskin kautta Moskovaan.
Minsk–Babruisk–Homel-rata.
Minskin alueen läpi kulkevat suurimmat valtatiet ovat (tiet olivat muuttumassa maksulliseksi heinä-elokuussa 2013).
M1 eli E 30 E30-moottoritie, joka halkoo lounaasta koilliseen reitillä Brest–Baranavitšy–Minsk–Barysau–Orša koko Valko-Venäjän. Tämä valtaväylä jatkuu lännempänä Puolan Varsovaan ja idässä Moskovaan. Eurooppatie E30 kaartaa Minskin ja Barysau ohi kaupunkien eteläpuolelta (välimatka Brest–Minsk 348 km, Minsk–Oršan liittymä 222 km)
M2 Minsk–Minskin kansallinen lentoasema (Minsk-2)
M3 Minsk–Vitsebsk (268 km) ja
M4 Minsk–Mahiljou (207 km) ja
M5 (E271) Minsk–Babruisk–Homel (Minsk–Bobruisk 148 km; Minsk–Homel 309 km) ja
M7 eli E 28 eurooppatie E28 Liettuan pääkaupungista Vilnasta Minskiin (Vilna–Minsk 184 km).
M9 eli Minskin kehätie (56 km)
Minskin kansallinen lentoasema (Minsk-2) sijaitsee Minskin alueella, runsas 40 kilometriä Minskin keskustan itäpuolella. Lisäksi Minskiä palvelee kaupunkilentoasema Minsk-1.
Vesiliikenne jokiproomuilla ja pienemmillä aluksilla on mahdollista lähinnä Dneprin suurella Berezina-sivujoella Barysausta alaspäin. Pienemmille aluksille alueen joet ja kanavaverkostot tarjoavat huomattavasti kattavamman reittiverkoston.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Regions of Minsk Oblast (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Minsk Region (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Dudutki käsityö- ja perinnekultturimuseosta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Минское отделение Белорусской железной дороги - Выберите станцию -  Minskin lähijunien sivusto reitteineen ja joidenkin asemien aikatauluineen - Klikkaa kaaviosta asemaa sen aikataulun saamiseksi (Valko-Venäjän rautateiden Minskin osasto) (venäjäksi)
Minsk-Mahiljoun katolinen arkkihiippakunta (alueen kirkoista yms) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (catolic.by)
Regiony (venäjäksi) (president.gov.by)
Minskaja oblast (Arkistoitu – Internet Archive) (by.all.biz) (venäjäksi)
Valko-Venäjän alueet
Brestin alue
Homelin alue
Hrodnan alue
Mahiljoun alue
Minsk
Minskin alue
Vitsebskin alue
Näkymä Minskin kiertävältä kehätieltä M9.
Syytetty

Syytetty on henkilö, joka rikosasiassa käydyssä oikeudenkäynnissä vastaa tekonsa tai laiminlyöntinsä johdosta nostettuun syytteeseen, jonka esittää joko virallinen syyttäjä tai asianomistaja. Ennen syytteen nostamista syytettyä nimitetään epäillyksi. Suomessa syytettynä voi olla vain henkilö, jonka epäillään tehneen rikoksen täytettyään 15 vuotta (rikoslaki 3:4).Toisin sanoen alle 15-vuotiasta henkilöä ei voida asettaa vastaajaksi rikosasiassa, sillä hän ei ole saavuttanut rikosoikeudellista vastuuikärajaa. Hänet voidaan kuitenkin velvoittaa korvaamaan aiheuttamansa vahinko kokonaan tai osittain.
Syyttäjän ja asianomistajan vastapuolesta käytetään myös nimitystä vastaaja kuten riita-asiassakin. Käsite vastaaja on alaltaan laajempi kuin käsite syytetty. Vastaajasta puhutaan silloin, kun kyse on muusta vaatimuksesta kuin rangaistusvaatimuksesta tai kun vaaditaan rangaistukseen tuomittavaksi oikeushenkilö. Oikeushenkilö voidaan tuomita yhteisösakkoon niistä rikoksista, joista tällainen seuraamus on erikseen säädetty mahdolliseksi (rikoslaki 9:1). Oikeushenkilöitä ovat yhteisöjen ja säätiöiden ohella epävarsinaiset oikeushenkilöt kuten konkurssipesät ja kuolinpesät. Pääsääntö on, että syytetyn on saavuttava oikeuden pääkäsittelyyn henkilökohtaisesti. Tuomioistuin voi kuitenkin harkita, että syytetyn ei tarvitse saapua oikeuden istuntoon. Tuomioistuin ilmoittaa asiasta kutsussa, jossa on myös maininta siitä, että läsnä olevaksi velvoitetun poissaolo ilman laillista syytä johtaa asetetun uhkasakon tuomitsemiseen.
Kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa on keskeisenä periaatteena epäillyn ja syytetyn syyttömyysolettama, jonka mukaan heitä on pidettävä syyttöminä, kunnes syyllisyys on todettu tuomioistuimen ratkaisussa. Periaatteessa syyttäjä ja syytetty ovat tasavertaisia asianosaisia, vaikka käytännössä syyttäjän asemaa vahvistaa hänen käytössään oleva esitutkintakoneisto ja epäiltyyn kohdistuvat pakkokeinot. Syyttäjän ja syytetyn asemaa tasapainottaa puolustuksen suosimisen periaate, jonka mukaan esimerkiksi epäselvässä tilanteessa asia on ratkaistava syytetyn kannalta edullisemmin.
Mikojan-Gurevitš MiG-21 Suomessa

MiG-21 Suomessa vuonna 1963.
Mikojan-Gurevitš MiG-21 Suomessa kuvaa  Neuvostoliitosta hankittuja Mikojan-Gurevitšin suunnittelemia ja valmistamia suihkuhävittäjiä, joita Suomessa oli käytössä useaa eri mallia.
Tausta

Suunniteltaessa modernin hävittäjäkaluston hankkimista Suomeen oli Dassault Mirage III vahva ehdokas, vaikka tuolloiset poliittiset syyt, YYA-sopimus ja Neuvostoliiton kanssa käytävä bilateraalinen eli kahdenkeskinen kaupankäynti olisivat voineet vaikeuttaa hanketta tai jopa estäneet sen.
Neuvostoliiton tarjous myydä MiG-21-koneita oli yllättävä, sillä tyyppi oli uusi maan omissakin ilmavoimissa, eivätkä silloiset satelliittivaltiotkaan olleet vielä saaneet sitä käyttöönsä. Osaltaan tarjoukseen saattoi vaikuttaa Suomen kielteinen päätös MiG-19-hävittäjästä, mutta myös YYA-sopimuksen uskottava toteuttaminen vaati jo MiG-21-tyypin tasoista kalustoa ohjusaseistuksineen. Neuvostoliitolle oli keskeistä että puolueettoman Suomen ilmapuolustus kykenisi tarvittaessa estämään brittiläisten ja yhdysvaltalaisten pommituslennot Leningradin aluetta ja kaupunkia (nykyisen Pietarin) vastaan. Suomelle hävittäjien hankinta sopi, sillä ilmatorjuntaohjusten hankinnoissa osittain samaan tarkoitukseen oli epäonnistuttu Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltojen vastustaessa.
Kone oli lento-ominaisuuksiltaan hyvä. Neuvostoliitto oli järjestänyt tyyppiin asianmukaisen kurssin, mutta Kuuban kriisi häiritsi sitä pahoin. Opettajat määrättiin hälytysvalmiuteen ja päivystykseen koulutukseen varatuilla koneilla, mikä rajoitti lentotuntimääriä. Lauri Pekuri katsoi silti, että lennetyt tuntimäärät olivat riittäviä koulutuksen jatkamiseksi Suomessa ilman tarpeetonta riskiä. Tyypistä ei vielä ollut käytettävissä kaksipaikkaista UTI-versiota.
Lauri Pekurille tarjoutui myöhemmin tilaisuus lentää English Electric Lightning -koneella. Hän piti konetta suoritusarvoiltaan ja liikehtimiseltään selvästi huonompana kuin MiG-21-konetta, mutta asetekniikaltaan tehokkaampana.