stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Atari
Historia > 1962–1974: Videopelijätin synty

Vuonna 1962 kehitettiin tietokonepeli Spacewar, johon Nolan Bushnell tutustui opiskeluaikoinaan. Bushnell tajusi pelin kaupalliset mahdollisuudet ja alkoi haaveilla pelin kolikkopeliversiosta.
Nolan Bushnell meni 1969 töihin Ampex yhtiön Videofile –yksikköön. Hän tapasi siellä Ted Dabneyn, jolla oli samoja peliharrastuksia, kuten kiinalaisen go-pelin pelaaminen. Bushnell suostutteli Dabneyn projektiinsa, jonka tarkoituksena oli rakentaa kaupallinen versio Spacewarista. Nolan Bushnell, Ted Dabney ja Larry Bryan perustivat Syzygy -nimisen yhtiön, jonka tarkoitus oli rakentaa tuo versio. Englannin kielen syzygy on tähtitieteessä nimitys ilmiölle, jossa kolme taivaankappaletta on samassa linjassa. Nimi symboloi yhtiön kolmea perustajaa. Aiemmat tietokoneet kuten PDP-1 ja Data General Nova olivat liian kalliita tai liian hitaita tarkoitukseen. Larry Bryan, jonka tehtävänä oli ohjelmointi, jätti yrityksen.
Bushnell löysi Nutting Associates -yhtiön, joka oli halukas yhteistyöhön. Automaatti valmistui ja sai nimekseen Computer Space. Se tehtiin osaksi alihankintana ja Syzygy sai rojalteja jokaisesta Computer Space -pelistä. Bushnell ja Dabney työskentelivät Nutting Associatesissa yhtiössä palkollisina, mutta Syzygy säilytti omistusoikeuden tekniikkaan (Computer Spacen konsolissa lukee valmistajana Syzygy engineered). Computer Spacesta tuotettiin noin 1500 futuristisesti muotoiltua yksikköä, mutta pelistä ei tullut odotuksien mukaista kaupallista menestystä. Bushnell päätteli sen johtuvan vaikeista kontrolleista; menestyäkseen kolikkopelin pitäisi olla helppo pelata. Nolan Bushnell riitaantui Bill Nuttingin kanssa toukokuussa 1972. Kesäkuun 27. 1972 perustettiin uusi yhtiö, joka sai nimen Atari. Atari on go-pelin shakkia vastaava termi. Se tarkoittaa Go:ssa sitä, kun kivi tai joukko kiviä on vaarassa joutua vastustajan kiven syömäksi.
Atari perustettiin, koska selvisi, että Syzygy nimi olikin jo käytössä. Syzygy ja sen omaisuus sulautettiin Atariin sisäisessä yrityskaupassa. Atari jatkoi rinnakkaisesti Syzygy nimen käyttämistä vielä jonkin aikaa, koska se oli Ataria tunnetumpi nimi peliautomaattiteollisuudessa. Syzygy nimestä luovuttiin 1974 lopullisesti yrityskauppojen yhteydessä.
Atarin ensimmäinen teknikko oli Al Alcorn. Hän, kuten moni muukin Atarin alkuaikojen palkkaama henkilö tuli Ampex-yhtiöstä. Bushnellin ajatuksena oli kehittää ajopeli ensimmäisenä pelinä, mutta koska Alcornilla oli niin vähän kokemusta videopeleistä, hän päätyi yksinkertaiseen pöytätennispeliin.
Bushnellin tarkoituksena ei aluksi ollut julkaista peliä, ja hän jopa valehteli Alcornille tehneensä sopimuksen pelin levityksestä General Electricin kanssa. Tarkoituksena oli vain tarjota Alcornille kokemusta. Bushnell kuitenkin mieltyi Alcornin kehittämään prototyyppiin, ja ryhtyi koemarkkinoimaan sitä; suunnitelmissa oli myös pelin tarjoaminen Midwaylle tai Ballylle. Paikalliseen baarin sijoitettiin yksi koemarkkinointiyksikkö, josta pian tuli suosittu asiakkaiden keskuudessa. Menestyksestä innostuneena Bushnell päättikin kustantaa Pongin tuotannon itse. Vuoden 1972 lopulla ilmestynyneestä Pongista tuli myyntimenestys.
Historia > 1975–1979: Pongin kotiversiosta moduulipohjaiseen konsoliin

Pongin menestyksen seurauksena markkinoille tuli seuraavina vuosina kymmenittäin Pong-klooneja. Magnavox alkoi haastaa yrityksiä oikeuteen, sillä Magnavox oikeastaan omisti patentin ”kotivideopeleihin”; yritys oli julkaissut pelikonsolinsa Odysseyn jo vuonna 1972. Atari yritti välttää oikeusjuttuja, ja maksoikin Magnavoxille pientä lisenssimaksua. Pongin suosion saattelema Atari ryhtyi kehittämään siitä kotiversiota. Pongin kotiversio julkaistiin vuonna 1975, ja siitä tuli Searsin katalogin myydyin kohde. Atarilla ei ollut resursseja markkinoida laitetta itse, joten se joutui turvautumaan Searsiin. Kotiversion myötä markkinoille tuli lisää imitoijia.
Vuonna 1973 Atari loi salaa ”kilpailijakseen” Kee Gamesin, jota johti Bushnellin naapuri Joe Keenan. Atari teki näin kiertääkseen flipperijakelijoiden vaatimuksia yksinoikeussopimuksiin pelien jakelusta; Atari ja Kee Games voisivat markkinoida samaa peliä eri jakelijoille, ja jokainen saisi ”yksinoikeussopimuksen”. Kee Gamesin yhteys Atariin paljastui 1974. Samana vuonna yritykset ”fuusioituivat”, ja Keenanista tuli Atarin uusi toimitusjohtaja. Kee Gamesin hittipeliksi oli tullut 1973 Tank, ja Atari tuotti sille vielä kolme jatko-osaa.
Pongin myötä markkinoille tuli kehittyneempiä konsoleita, joista yksi oli ROM-moduuleja käyttänyt Fairchild Channel F. Sisäänrakennettuihin peleihin perustuvien konsoleiden aika oli tulossa tiensä päähän. Atari ryhtyikin vuonna 1976 työskentelemään uuden moduuleihin perustuneen pelikonsolin parissa, jonka koodinimeksi annettiin Stella. Projektin edetessä Nolan Bushnell tajusi että Atarin taloudelliset varat eivät riittäisi laitteen tuotantoon. Saadakseen pääomaa Bushnell myi Atarin Warner Communicationsille (myöhemmin Time Warner) 28 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Atari Video Computer System (myöhemmin Atari 2600) julkaistiin joulumarkkinoille yhdeksän pelimoduulin saattelemana vuonna 1977.
Atari VCS ei kuitenkaan aluksi löytänyt markkinoilta rakoa missä menestyä. Heikko myynti aiheutti erimielisyyksiä Warnerin kanssa, minkä takia Bushnell jätti Atarin 1978. Atari VCS:n alamäki kuitenkin kääntyi pikkuhiljaa, ja suosio kasvoi entisestään, kun Atari ensimmäisenä videopeliyrityksenä lisensoi kolikkopelin konsolilleen: Space Invadersin käännös oli jättimenestys, ja jotkut ostivat konsolin pelkästään sen vuoksi. Space Invadersin suosion jälkeisinä vuosina Atari johti videopelimarkkinoita, vaikka tarjolla olisi ollut kehittyneempiäkin konsoleita.
Atari ryhtyi 1970-luvun lopulla tuottamaan myös kotitietokoneita. Atarin uusi toimitusjohtaja Raymond Kassar halusi Atarin kilpailevan Applea ja sen tietokoneita vastaan, ja tätä tarkoitusta varten luotiin Atari Home Computer Division. Jaoston ensimmäiset tuotteet olivat Atarin 8-bittiset Atari 400 ja 800. Kassarin haluttomuus maksaa pelien kehittäjille johti ryhmän tärkeitä Atarin työntekijöitä eroamaan yrityksestä ja perustamaan Activisionin. Atari ei ollut tyytyväinen uuden kilpailijan tulemiseen markkinoille, sillä tähän asti Atari oli vastannut yksin pelien tuotannosta.
Tuotteet > Kolikkopelit

Pong
Space Race
Gotcha
Gran Trak 10
Breakout
Atari Football
Asteroids
Tuotteet > Pelikonsolit

Pong (useita versioita)
Atari 2600
Atari 5200
Atari 7800
Atari XEGS
Atari Lynx
Atari Jaguar
Tuotteet > Kotimikroja

8-bittiset (Atari 400, Atari 800, XL- ja XE-mallit ym.)
Atari 800XL
Atari ST, Atari STE
Atari MEGA ST, Atari MEGA STE
Atari TT
Atari Falcon
Atari Transputer Workstation
Atari Portfolio
Muut
Atari Video Music
Atari VIdeo Pinball
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Atarin viralliset sivut (englanniksi)
Atari History Museum, Atarin entisten ja nykyisten työntekijöiden kokoama tietopankki. (englanniksi)
Atari Times, tietoa kaikista konsoleista. (englanniksi)
AtariAge.com, tietoa vanhoista konsoleista ja uusimpia Atarin liittyviä uutisia. (englanniksi)
Atari MobyGames-sivustolla. (englanniksi)
Atarin vanha logo.
Pongissa oli kaksi suorakaiteen muotoista mailaa, joilla palloteltiin neliön muotoista palloa.
Atarin Video Computer System.
Turun Pyrkivä

Turun Pyrkivä (aiemmin Maarian Pyrkivä) on vuonna 1906 perustettu turkulainen urheiluseura. Sen lajeja ovat nykyisin jalkapallo, kaukalopallo, koripallo, telinevoimistelu, sulkapallo, pöytätennis, yleisurheilu ja joukkuevoimistelu. Seuran perustivat alun perin telinevoimistelijat.
Voimistelu

Turun Pyrkivän telinevoimistelijat ovat sittemmin menestyneet sekä valtakunnallisella että kansainvälisellä tasolla varsin hyvin. Kaino Lempinen kuului Suomen joukkueeseen, joka voitti Helsingin olympialaisten joukkuekilpailussa olympiapronssia. Lähihistorian menestynein Pyrkivää edustanut telinevoimistelija on Annukka Almenoksa, joka voitti urallaan 18 Suomen mestaruutta vuosina 1998–2004. Hän on edelleen ainut suomalaisnainen, joka on saavuttanut arvokisoissa finaalipaikan (EM-kisat 2002).
Joukkuevoimistelun puolella viime vuosina Turun Pyrkivä on menestynyt kansainvälisesti hyvin. Sanix-joukkue on ollut lajin MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013. Nuoremmat joukkueet ovat pärjänneet hyvin kotimaassa sekä kansainvälisissä kilpailuissa. Lisäksi Turun Pyrkivän Sudenkorennot -joukkue edusti vuonna 2005 Suomea IFAGG:n historian ensimmäisissä nuorten MM-kilpailuissa (juniorisarja) Tšekissä.
Jääurheilu

Kaukalopallossa Pyrkivä pelasi kauden 2007–2008 loppuun asti pääsarjatasolla Kaukalopalloliigassa. Seuralla on ollut aikoinaan toimintaa myös jääkiekossa ja jääpallossa, josta sillä on myös 11 TUL:n mestaruutta. SM-sarjassa joukkue pelasi kaudella 1945. Vuosina 1948–1952 se pelasi SM-otteluissa Palloliiton mestaria vastaan mutta hävisi kuitenkin jokaisella kerralla.
Jalkapallo

Pyrkivä on pelannut jalkapallon mestaruussarjassa kahteen otteeseen: viisi kautta vuosina 1952–1956 sekä kaudet 1978 ja 1979. Seura voitti jalkapallon Suomen mestaruuden vuonna 1954 ja SM-pronssia vuonna 1952. Pyrkivä on lisäksi pelannut 17 kautta jalkapallon I divisioonassa.
Turun Pyrkivän naisten joukkue on esiintynyt pääsarjatasolla vuosina 1979–1984 sekä 1986–2000. Seura saavutti yhteensä kuusi naisten SM-mitalia sekä Suomen Cupin voiton 1994. Suomen Cupin ja SM-hopean voittanutta vuoden 1994 joukkuetta valmensi turkulainen Harri Ekroos. Joukkueen nuori tähti oli myöhemmin Suomen maajoukkueessa pelannut Anna-Kaisa Rantanen.
Muu toiminta

Syksyllä 1956 Turun Pyrkivä järjesti Turun konserttitalossa Suomen ensimmäisenä rock and roll -konserttina mainostetun nuorisotapahtuman. Esiintyjät kuten Erik Lindströmin yhtye ja Gusse Rössi soittivat kuitenkin lähinnä itselleen tutumpaa jazzia, ja musiikki peittyi yleisön vihellykseen.
Lapin lennosto

| Lapin lennosto |
| --- | --- |
 Lapin lennoston joukko-osastotunnus
Toiminnassa:  1974–
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  Ilmavoimat
Rooli:  valmiusyhtymä
Koko:  420
Tukikohta:  Rovaniemi
Kalusto:  Valmet L-70 Vinka, F-18 Hornet
Värit:  
Vuosipäivät:  1. lokakuuta
Komentajat
Nykyinen komentaja:  eversti Saku Joukas 1.1.2024–
Lapin lennosto (LAPLSTO, aikaisempi lyhenne LapLsto) on yksi Suomen ilmavoimien valmiusyhtymistä ja joukko-osastoista, jonka päätukikohta on Rovaniemen lentoasemalla. Toiminta-alueena lennostolla on Pohjois-Suomi. Lennoston päätehtävät ovat pohjoisen maanpuolustusalueen ilmatilan vartioiminen ja puolustaminen sekä maajoukkojen tukeminen.
Yleistietoa

2000-luvun alusta lennoston pääkalustona on ollut F/A-18 Hornetit, joista ensimmäiset neljä lennosto vastaanotti tammikuussa 1999. Tyyppikoulutus aloitettiin välittömästi ja operatiivinen valmius vaihtui vuonna 2000 Drakenista Hornetiin.
Lennosto kouluttaa johtokeskus- ja taistelunjohtoaliupseereita, apumekaanikkoja, sotilaskuljettajia ja ilmataisteluasemiehiä. Lapin lennoston varusmiehet ovat hallinnollisesti Jääkäriprikaatin alaisuudessa. Koulutuksesta vastaa Lapin lennosto yhteistyössä Jääkäriprikaatin ja Ilmasotakoulun kanssa.
Yhdysvaltojen kanssa vuonna 2023 solmitussa DCA-sopimuksessa sovitaan, että Lapin lennoston lentotukikohta annetaan tarvittaessa Yhdysvaltojen käyttöön.
Historia

Lennoston perinteet katsotaan alkaneen Lento-osasto 4:n perustamisesta 1. lokakuuta 1918. Osaston tehtävänä oli kaukotiedustelu ja ilmapommitukset. Osasto nimettiin 1. tammikuuta 1938 lentorykmentti 4:ksi ilmavoimien organisaatiouudistuksessa. Rykmentti osallistui talvi-, jatko- ja Lapin sotaan, kunnes sotien jälkeen pommikoneista rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti luovuttiin.
Hävittäjäkalustolla varustettu rykmentti jatkoi koulutustehtävissä, kunnes sen nimi muutettiin 1. joulukuuta 1952 1. lennostoksi ja edelleen 1. tammikuuta 1957 Hämeen lennostoksi. Lennoston Gnatit korvattiin 1972 alkaen Saab 35 Draken-hävittäjillä, kun ensimmäiset kaksi konetta laskeutuivat Luonetjärvelle 2. toukokuuta 1972.
Lennosto siirtyi Tikkakosken Luonetjärveltä Rovaniemelle 1.–20. elokuuta 1973 ja se sai uuden sijoituspaikkansa mukaisesti nimekseen 6. joulukuuta 1974 Lapin lennosto.
Lennoston organisaatioon kuuluva 5. Pääjohtokeskus otti uuden nimensä Viestikeskus 5:n tilalle käyttöön 1990-luvun alkupuolella.
Puolustusvoimauudistuksessa pääjohtokeskus siirtyi uuden Ilmaoperaatiokeskuksen alaisuuteen ja hävittäjäkalustoa keskitettiin Pirkkalasta Rovaniemelle. Lennoston varusmieskoulutus siirtyi maavoimille.
Kokoonpano

Lennostoa komentaa eversti Tuukka Karjalainenja hänen johtamisen apuna toimii esikunta (LAPLSTOE). Esikuntaa johtaa esikuntapäällikkö. Esikunnassa työskentelee taloushallinnon, henkilöstöhallinnon, liikunnan, tekniikan, turvallisuuden ja kiinteistöhuollon asiantuntijoita. Lennoston toimeenpanevina osina ovat:
Kokoonpano > Hävittäjälentolaivue 11

Hävittäjälentolaivueen 11 (HÄVLLV 11) pääkalusto ovat F/A-18 Hornet -hävittäjät.
Suomen ensimmäiset uudet Lockheed Martin F-35A Lightning II -monitoimihävittäjät saapuvat Lapin lennostoon vuonna 2026. Ensimmäisenä saapuu 2-6 hävittäjää. Lapin lennostossa on jo aloitettu muutostyöt uusien hävittäjien saapumisen johdosta.
Kokoonpano > 5. pääjohtokeskus

5. pääjohtokeskus (5. PÄÄJOKE) vastaa Lapin lennoston alueen ilmavalvonnasta. Alueen eri puolilla sijaitsee tutka-asemia.
Kokoonpano > Lentotekniikkalaivue

Lentotekniikkalaivue (LTEKNLV) tarkistaa, huoltaa ja tarvittaessa vikakorjaa F/A-18 -Hornet -hävittäjät. Se ylläpitää myös pelastusvalmiutta aina kun hävittäjät ovat ilmassa.
Kokoonpano > Viestitekniikkakeskus

Viestitekniikkakeskus (VTK) tuottaa valvonta- ja johtamisjärjestelmäpalvelut Lapin lennostolle.
Perinteet

Joukko-osaston perinnepäivää vietetään lokakuun 1. päivänä. Hävittäjälentolaivue 11:n laivuetunnuksessa on musta visentti.
Lapin Lennoston perinteitä vaalii myös Lapin Lennoston Kilta, joka kuuluu Ilmavoimien Kiltaliittoon.
Komentajat

Lennoston komentajina ovat olleet:
everstiluutnantti T. Meller 1952 – 1955
everstiluutnantti Yrjö Malmari 1955 – 1957
everstiluutnantti Yrjö Malmari 1955 – 1957
everstiluutnantti Reino Turkki (1913–1968) 1957 – 1960
eversti Georg-Erik Strömberg (1918–2007) 1961 – 1963
eversti Aimo Huhtala (1920–1994) 1963 – 1969
eversti Teppo Suonperä (1929–1973) 1969 – 1973
eversti Rauno Meriö (s. 1933) 1973 – 1974
eversti Rauno Meriö 1974 – 1975
eversti Pertti Jokinen (s. 1936) 1. lokakuuta 1975 – 31. maaliskuuta 1983
eversti Väinö Rajamäki (s. 1937) 1. huhtikuuta 1983 – 31. maaliskuuta 1987
eversti Pekka Kanninen (s. 1942) 1. huhtikuuta 1987 – 31. heinäkuuta 1994
eversti Osmo Tolvanen (s. 1947) 1. elokuuta 1994 – 31. heinäkuuta 1995
eversti Sippo Ryynänen (s. 1950) 1. elokuuta 1995 – 2001
eversti Jarkko Numminen (s. 1954) 2001 – 2004
eversti Jarmo Lindberg (s. 1959) 2004 – 2005
eversti Lauri Puranen (s. 1959) 2005 – 2008lähde?
eversti Kari Tuomi (s. 1960) 2009 – 2011
eversti Harri Leppälaakso (s. 1962) 1.1.2012 – 30.6.2014
eversti Jukka Ahlberg (s. 1964) 1.7.2014 – 31.12.2015
eversti Mikko Kauppala 1.1.2016 – 30.6.2018
eversti Antti Koskela 1.7.2018 – 31.12.2020
eversti Tuukka Karjalainen 1.1.2021 – 31.12.2023
eversti Saku Joukas 1.1.2024 alkaen
Aiheesta muualla

Lapin Lennosto Puolustusvoimat
| n k Suomen ilmavoimien joukko-osastot |
| --- | --- | --- |
| Ilmavoimien esikunta  Karjalan lennosto  Lapin lennosto  Satakunnan lennosto  Ilmasotakoulu  | Ilmavoimien esikunta  Karjalan lennosto  Lapin lennosto  Satakunnan lennosto  Ilmasotakoulu  |  |
Luettelo Suomen ilmavoimien ilma-aluksista
Ilmavoimien F/A-18 -hävittäjä
Charles Dawes

| Charles Dawes |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 30. varapresidentti
 4. maaliskuuta 1925 – 4. maaliskuuta 1929  
Presidentti:  Calvin Coolidge
Edeltäjä:  Calvin Coolidge
Seuraaja:  Charles Curtis
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. elokuuta 1865 Marietta, Ohio
Kuollut: 23. huhtikuuta 1951 (85 vuotta) Evanston, Illinois
Ammatti:  Pankkivirkailija
Puoliso:  Caro Dawes
Tiedot
Puolue:  Republikaanit
Kunnianosoitukset:   Nobelin rauhanpalkinto (1925)
 Nimikirjoitus
Charles Gates Dawes (27. elokuuta 1865 – 23. huhtikuuta 1951) oli yhdysvaltalainen pankkiiri ja poliitikko. Hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto yhdessä Austen Chamberlainin kanssa vuonna 1925. Dawesin ansiona oli Saksalle ensimmäisen maailmansodan jälkeen määrättyjä sotakorvauksia koskeneen suunnitelman (Dawesin suunnitelma) laatiminen, jonka avulla kiperä kansainvälinen ongelma saatiin ratkaistua. Vuonna 1924 Dawesista tuli Calvin Coolidgen varapresidentti. Myöhemmin hän palveli Yhdysvaltojen suurlähettiläänä Lontoossa vuosina 1929–1932, minkä jälkeen hän työskenteli pankkialalla 67-vuotiaaksi asti.
Sanoittaja Carl Sigman käytti kappaleensa ”It’s All in the Game” pohjana Dawesin vuonna 1911 tekemää sävelmää ”Melody in A Major”. ”It’s All in the Game” saavutti Tommy Edwardsin tulkitsemana Billboard Hot 100:n ensimmäisen sijan vuonna 1958. Dawes on toistaiseksi ainoa Yhdysvaltain varapresidentti, jonka sävellys on saavuttanut tämän aseman.
Sähkövirta

Elektroniikka
Mittaustekniikka
Sähkövoimatekniikka
Säätötekniikka
Kolmivaihevirta
Tasavirta
Vaihtovirta
Virtapiiri
Pätöteho
Näennäisteho
Loisteho
Jännite
Resistanssi
Sähkövirta
näytä
keskustele
Sähkövirta tarkoittaa sekä fysikaalista ilmiötä että siihen liittyvää suuretta. Ilmiönä sähkövirta on sähkö­varausten liikettä. Suureena sähkövirta (tunnus I) ilmaisee sähköjohteen poikkipinnan läpi aikayksikössä kulkevan sähkövarauksen määrän. SI-järjestelmässä sähkövirta on yksi perussuureista, ja sen yksikkö on ampeeri (A). Yksi ampeeri on yhden coulombin suuruisen varauksen kulku johteen poikkipinnan läpi yhden sekunnin (s) aikana; 1 A = 1 C/s.
Sähkövirta ilmiönä

Systeemi, jossa sähkövirta voi kulkea, on virtapiiri. Virran edellytys on potentiaaliero, eli jännite virtapiirin tarkasteltavien pisteiden välillä. Virtapiirin johteena voi olla mikä tahansa väliaine tai tila, jossa sähkövarauksia ylipäätään voi kulkea. Varauksen kuljettajana johteessa voi toimia elektronit, protonitselvennä, atomit, molekyylit, aukot, hiukkaset tai suuretkin kappaleet. Täten johteena voi toimia tyhjiö, kaasu, neste eli elektrolyytti tai kiinteä aine (johde, puolijohde tai eriste).
Sähkövirta ilmiönä on yleinen luonnossakin, mutta paremmin ymmärretyksi se tuli vasta, kun Alessandro Volta 1700-luvun lopulla sai sen laboratoriossa keino­tekoisesti aikaan. Virta voidaan havaita sen vaikutusten perusteella, joista tärkeimpiä ovat termiset, magneettiset ja kemialliset vaikutukset.
Jos sähkövirran suunta pysyy vakioina, on kyseessä tasavirta. Vaihtovirta on sähkövirtaa, jonka suunta - ja täten myös voimakkuus - vaihtuvat jatkuvasti, käytännön sovelluksissa yleensä sinimuotoisesti; verkkovirta on sinimuotoista vaihtovirtaa. Sähköenergian siirto vaihtovirralla on huomattavasti häviöttömämpää kuin tasavirralla. Toisaalta tasavirta on turvallisempaa sähköiskun sattuessa.
Varauksenkuljettajina toimivat metalleissa elektronit, elektro­lyyteissä positiiviset ja negatiiviset ionit (kationit ja anionit), kaasuissa joko ionisoituneet molekyylit tai niistä irroneet vapaat elektronit. Tyhjiössä sähkö­virtaa voivat kuljettaa vapaat varaukselliset hiukkaset, esimerkiksi metallista tyhjiöön potentiaalieron avulla irrotetut elektronit (katso elektroniputki).
Varauksenkuljettajat voivat siis olla sähkövaraukseltaan positiivisia tai negatiivisia. Alun perin ajateltiin, että sähkövirran aiheutti aina - myös johteessa - positiiviset varauksenkuljettajat, jolloin sähkövirran suunnaksi määrättiin suunta anodista (+) katodiin (-). Metallijohteissa varauksia kuljettavat kuitenkin tyypillisesti elektronit, jotka ovat negatiivisia sähkövarauksia. Täten varsinkin metallisissa johdemateriaaleissa, joissa varauksen kuljettajana toimii vapaat elektronit, varauksenkuljettajien liikesuunta on vastakkainen sähkövirran suuntaan nähden. Johteesta riippumatta elektronit varauksenkuljettajina kulkevat aina virran suuntaa vastaan. Varaukseltaan positiivisten varauksenkuljettajien, kuten kationien, liikesuunta on sama kuin sähkövirran suunta.
Mikäli elektrolyytti, jossa on yhtäläisesti sekä positiivisia, että negatiivisia varauksenkuljettajia - esimerkiksi ruokasuolaliuos, jossa on positiivisesti varautuneita natriumioneja (Na+) ja negatiivisesti varautuneita kloridi-ioneja (Cl−) - liikkuu, ei kyseessä ole sähkövirta. Tämä ymmärretään niin, että jos positiivisten varauksenkuljettajien tulkitaan aiheuttavan elektrolyytin liikkeen suuntaisen virran, aiheuttavat negatiiviset varauksenkuljettajat saman suuruisen, mutta vastakkaissuuntaisen virran. Näiden virtojen arvot ovat yhtä suuret, mutta suunnat päinvastaiset, joten ne kumoavat toisensa. Kokonaisvirta on siten nolla.
Sähkövirta ilmiönä > Sähkövirran tuottaminen

Sähkövirta voidaan saada aikaan mekaanisesti, termisesti tai kemiallisesti. Ensimmäinen tunnettu virtalähde oli galvaaninen pari, jossa kemiallinen reaktio ylläpitää sähkö­virtaa. Nykyäänkin paristoja käytetään virran lähteenä monissa kannettavissa laitteissa. Akku on sähkö­pari, jossa nämä reaktiot voidaan ulkoisen virran avulla saada tapahtumaan myös käänteiseen suuntaan, joten se voidaan ladata uudestaan.
Teknisesti tärkeinkenen mukaan? sähkövirran lähde on kuitenkin sähkömagneettinen induktio, johon perustuvat kaikki erilaisten voima­laitosten generaattorit.
Sähkövirtaa voidaan saada aikaan myös valon tai muun sähkömagneettisen säteilyn avulla. Tähän perustuvat aurinkokennot (katso valosähköinen ilmiö). Sähköjännite ja täten sähkövirtaa on mahdollista saada tuotettua myös Peltier'n ilmiön avulla; kun virtapiirin jokin osa on eri metallia kuin muu virtapiiri ja eri metallien liitoskohdat ovat eri lämpötilassa muodostuu virtapiirin avoimiin päihin jännite. Tällainen laite on lämpöpari. Katso peltier-elementti. Sähköenergiaa voidaan tuottaa myös polttokennolla.
Sähkövirta suureena

Suureena sähkövirta (tunnus I tai i ) ilmaisee johtimen poikkileikkauksen läpi kulkevan sähkö­varauksen määrää aikayksikössä. Se on yksi SI-järjestelmän perussuureista.   Suureen nimi oli aikaisemmin sähkövirran voimakkuus, mutta nykyisin se on lyhennetty muotoon sähkövirta, jolla siis voidaan tarkoittaa sekä ilmiötä että sitä kuvaavaa suuretta. Suureen tunnus, I , tulee ranskan kielestä intensité du courant.
Teoreettisesti sähkö­varaus olisi luonnollisempi valinta sähkö­opin perus­suureeksi kuin sähkö­virta. Sähkö­virta on kuitenkin valittu perus­suureeksi lähinnä mittaus­teknisistä syistä, koska se voidaan sekä magneettisten että kemiallisten vaikutustensa, Ampèren lain ja Faradayn induktiolain perusteella, mitata ja mittaukset myös toistaa paljon täsmällisemmin kuin varauksia voidaan mitata Coulombin lakiin perustuen.
Sähkövirta suureena > Yksikkö

SI-järjestelmässä sähkövirran perusyksikkö on ampeeri (tunnus A ), joka on
määritelty antamalla alkeisvaraukselle kiinteä lukuarvo 1,602 176 634 · 10-19 kun varauksen yksikkönä on coulombi eli ampeerisekunti (A·s). Sekunti vuorostaan on määritelty cesiumin tietyn taajuuden (cesium-133-atomin häiriintymättömän perustilan ylihienorakenteen kahden energiatason välistä siirtymää vastaavan säteilyn taajuuden, ΔtCs) avulla. Ennen vuotta 2019 ampeeri oli määritelty erityisellä tavalla; kahdessa, toisistaan metrin päässä samansuuntaisesti tyhjiössä kulkevassa äärettömän pitkässä ja ohuessa, johtimessa kulkee molemmissa yhden ampeerin sähkövirta, jos niiden välille syntyy 2×10−7 newtonin suuruinen voima johdinmetriä kohti.
Yhden ampeerin virta vastaa noin 6,2415×1018 alkeisvarauksen kulkua poikkileikkauksen läpi sekunnissa. Sekunnissa kulkevien varaustenkuljettajien suuri määrä johtuu yksittäisen sähkövarauksen pienuudesta ja täten niiden suurista määristä. Suuruusluokaltaan ampeeri on varsin lähellä ihmisen arjen tarpeita.