Katariina Suuri
Rakastajat

Katariina tunnettiin lukuisista miessuhteistaan ja elämänsä aikana hänellä kerrotaan olleen vähintään 12 rakastajaa. Suhteet hoidettiin kaikessa julkisuudessa. Niin kauan kuin miehet nauttivat Katariinan suosiosta he saivat asua omassa pikku hovissaan ja heillä oli yleensä oma huoneisto Talvipalatsissa tai Katariinan palatsissa Tsarskoje Selossa. Poistuessaan he saivat runsaat läksiäislahjat: maatiloja maaorjineen, kaupunkitaloja, jalokiviä ja rahaa sekä korkeita sotilasarvoja.
Sergei Saltykov: Ylhäisestä aatelissuvusta oleva hovimies ja Katariinan ensimmäinen rakastaja n. 1752-1754. Katariinalla oli keskenmeno joulukuussa 1752 ja heinäkuussa 1753. Neitseellisessä avioliitossa elänyt Katariina rakastui hetkellisesti Saltykoviin, joka keisarinnan oman väittämän mukaan oli hänen lokakuussa 1754 syntyneen poikansa Paavali I:n isä. Tämä ei todennäköisesti pidä paikkaansa, sillä Pietari III:lle tehty kirurginen toimenpide (fimoosin circumsicio) paransi hänen sukupuolisen kyvyttömyytensä, eikä hänen isyytensä ole poissuljettu. Keisarinna Elisabet lähetti diplomaatin uralle ryhtyneen Saltykovin uuteen asemapaikkaansa Hampuriin vuonna 1755.
Stanislaw Poniatowski: Hienostunut 23-vuotias Pariisin puolalainen, joka oli vieraillut Euroopan kaikissa hoveissa. Hänestä tuli Katariinan rakastaja 1750-luvun lopulla ja mahdollisesti hänen lapsena kuolleen tyttärensä Anna Petrovnan (1757–1759) isä. Poniatowskista tuli myöhemmin Puolan kuningas. Heille syntyi Talvipalatsissa 9. joulukuuta 1757 mahdollisesti tytär, suuriruhtinatar Anna Petrovna, jonka kummina toimi keisarinna Elisabet ja kuoli hieman yli vuoden ikäisenä 8. maaliskuuta 1759.
Grigori Orlov: Kaartinupseeri ja Katariinan valtaan nostaneen kaappauksen keskeinen osaanottaja. Heistä tuli rakastavaiset vuonna 1761, ja suhde jatkui yksitoista vuotta. Orlov lahjoitti Katariinalle yhden maailman suurimmista timanteista voittaakseen tämän suosion takaisin. Pariskunnalle syntyi Talvipalatsissa 11. huhtikuuta 1762 poika nimeltä Aleksei Bobrinski (1762–1813), jolle Katariina lahjoitti tiluksia. Aleksei avioitui paronitar Anna Dorothea von Ungern-Sternbergin kanssa ja heillä oli jälkeläisiä, sai kreivin arvon vuonna 1796.
Aleksandr Vasiltšikov (1746–1813): Nuori kaartinluutnantti, joka nimitettiin kamariherraksi ja adjutantiksi ja jonka kanssa Katariinalla oli suhde vuosina 1772–1773. Vasiltšikov edusti kuuluisaa venäläistä aatelissukua, ja viehätti aluksi yli 40-vuotiasta Katariinaa nuoruudellaan ja komeudellaan. Myöhemmin Katariina ikävystyi Vasiltšikovin seurassa ja kaipasi vierelleen miestä, jonka kanssa voisi myös puhua. Tunteellinen Vasiltšikov taas valitti, ettei keisarinna halunnut kuulla hänen sydäntänsä painavista asioista ja tunsi itsensä gigoloksi, kun hän jostain puutteesta kerrottuaan löysi seuraavana päivänä taskustaan parituhatta ruplaa. Hänen tuli olla saatavilla jatkuvasti eikä hän saanut poistua palatsista ilman lupaa. Suhteen päätyttyä hän sai 100 000 ruplaa, 50 000 ruplan edestä jalokiviä, 7 000 maaorjaa eli sielua sekä talon Pietarin Palatsiaukiolta. Vasiltšikov pysyi naimattomana ja keräsi huomattavan taidekokoelman Moskovaan.
Grigori Potjomkin: Sivistynyt ja lahjakas korkea-arvoinen upseeri, joka oli Katariinan hallituksen jäsen vuoteen 1791 saakka. Heidän rakkaussuhteensa kesti noin vuoteen 1776, ja Katariinan otaksutaan jopa menneen salaa naimisiin Potjomkinin kanssa. Rakkaussuhteen viilennyttyä Potjomkin säilytti vaikutusvaltansa valitsemalla Katariinan kaikki seuraavat rakastajat. Historioitsija Simon Sebag-Montefiore kumoaa tämän väitteen tutkittuaan vuosien ajan Katariina II:n ja Potjomkinin kirjeenvaihtoa. Moni nuori upseeri hakeutui keisarinnan lähipiiriin ja myös monet äidit esittelivät hänelle poikiaan. Pariskunnan suhde säilyi läheisenä heidän samankaltaisten älyllisten ominaisuuksiensa vuoksi.
Pyotr Zavadovsky (1739–1812): Ukrainalainen upseeri ja virkamies, virallisesti hänet nimitettiin Katariina II:n sihteeriksi vuonna 1775. Hän avusti Katariinaa myös paikallishallinnon uudistamisessa. Heidän romanssinsa alkoi 1776 tammikussa ja loppui kesällä 1777 kestettyään muutaman kuukauden. Vakavamielinen ja kultivoitunut Zavadovsky näyttää olleen aidosti kiintynyt Katariinaan, koska hän oli mustasukkainen Potjomkinille, vaikka tämä ei ollut enää Katariinan fyysinen rakastaja. Zavadovsky sai jäähyväislahjaksi 50 000 ruplaa ja 4 000 maaorjaa Ukrainassa. Kesti 10 vuotta ennen kuin hän avioitui. Hänestä tuli keisarikunnan korkein koulutuksesta vastaava virkamies ja opetusministeri.
* Simeon Zorić, Semjon Zorich (1743–1799); Serbialainen husaarien majuri ja kreivi, Potjemkinin adjutantti, jonka tämä ylensi ensin everstiluutnantiksi ja myöhemmin kenraalimajuriksi. Tarinan mukaan Katariinan hovinainen Praskovja Bruce ja Katariinan henkilääkäri John Rogerson olivat testanneet hänen kelpoisuutensa keisarinnalle. Katariinan ja Zorićin suhde alkoi vuonna 1777 ja päättyi kevällä 1778 keisarinnan kyllästyttyä miehen kortinpeluuaddiktioon ja Zorić jätti hovin saatuaan lupauksen tiluksista ja tuhansista maaorjista. Hänelle annettiin 50 000 ruplaa, talo Talvipalatsin lähellä, Škloun kaupunki Vitebskin maakunnan Ošhan alueella ja sen 7 000 maaorjaa sekä osa Veliž starostvoa.
Ivan Rimski-Korsakov (1754–1831): Nuori upseeri, jota Potjomkin piti sopivan oppimattomana ja kevytmielisenä nimitettiin adjutantiksi, sitten kamariherraksi ja kenraalimajuriksi, jonka kanssa Katariinalla alkoi suhde vuonna 1778. Keisarinna kutsui Korsakovia Pyrrhokseksi hänen klassisen kauneutensa, lauluäänensä ja viulunsoittonsa vuoksi. Hänelle annettin talo Palatsin rantakadulta, suuri maatila ja 6 000 maaorjaa Mogiljovin kuvernementissa, 200 000 ruplaa sekä timantteja ja helmiä jopa 400 000 ruplan arvosta. Katariina jätti hänet vuonna 1779 yllätettyään hänet hovinaisensa Praskovja Rumjantseva Brucen kanssa. Uskotaan, että hovinainen, Potjomkinin sisarentytär Aleksandra von Engelhardt-Branitskaja ohjasi keisarinnan oikeaan huoneeseen Potjomkinin käskystä, joka toivoi sekä Rimski-Korsakovin että Brucen menettävän asemansa hovissa ja näin myös tapahtui. Ivan Rimski-Korsakov kuuluu samaan sukuhaaraan kuin 1800-luvulla elänyt säveltäjä Nikolai Rimski-Korsakov. Korsakov karkotettiin Moskovaan, johon häntä seurasi Praskovja Rumjantseva Bruce. Suhde loppui pian ja Praskovja palasi aviomiehensä kreivi Brucen luokse. Rimski-Korsakov aloitti suhteen naimisissa olevan 10 vuotta vanhemman kreivitär Stroganovin, ruhtinatar Jekaterina Petrovna Trubetskajan (1754–1815) kanssa ja heille syntyi vuosina 1785-1786 neljä lasta. Kreivi Aleksandr Stroganov otti avioeron. Katariinan pojan Paavali I:n aikana Korsakov lähes karkotettiin yli 800 km päähän Saratoviin.
Aleksandr Lanskoi (1758-1784): Nuori kaartinupseeri, jonka kanssa Katariina aloitti suhteen vuonna 1780. Skandaalimaisen 30 vuoden ikäeron vuoksi perhe oli aluksi vastahakoinen, mutta ahne suku hukutettiin lahjoihin, kiinteistöihin ja virka-ylennyksiin. Potjomkin oli huomannut Lanskoin, kun tämä käyttövarojensa puutteen vuoksi anoi siirtoa provinssivaruskuntaan, ja nimitti tämän adjutantikseen. Hänet ylennettiin kamariherraksi ja vielä kenraaliluutnantiksi. Ensimmäinen lahja rakastajalle oli tavanomainen 100 000 ruplaa, jalokiviä ja maakartano maaorjineen. Tämän lisäksi Katariina II antoi hänelle suhteen aikana kreivin arvonimen, kaksi taloa Pietarissa, kaksi taloa Tsarskoje Selossa sekä palatsin maisemapuistoineen Pihkovassa, 10 000 niteen kirjaston, taide-esineitä, 119 hollantilaista ja flaamilaista maalausta (Rembrandt, van Dyck). He harrastivat yhdessä gemmologiaa ja kaiverrettuja kiviesineitä (gemmejä). Suhde kesti neljä vuotta ja merkitsi Katariinalle paljon. Hänellä oli myös äidillisiä tunteita miestä kohtaan, jota hän kohteli kuin oppilastaan ja luki hänen kanssaan Francesco Algarottin teoksia sekä auttoi häntä ranskankielisten kirjeitten kirjoittamisessa. He matkustivat paljon yhdessä virallisilla vierailuilla. Katariina järkyttyi syvästi Lanskoin kuollessa vuonna 1784 äkillisesti kurkkumätään ja suri häntä eristäytyneenä hovista monta kuukautta. Keisarinna tilasi hoviarkkitehdiltään Giacomo Quarenghilta suunnitelman mausoleumiksi (nykyinen Kazanin Jumalanäidin ikonin kirkko, 1785-1790), johon hänet haudattiin Tsarskoje Seloon. Hänelle pystytettiin myös muistomerkki Katariinan palatsin puistoon.
Aleksandr Jermolov (1754–1834): 31-vuotias vaalea ja kookas upseeri, Potjomkinin adjutantti, jonka hän esitteli Katariinalle. Suhde kesti joitakin kuukausia vuosina 1785–1786, mutta keisarinna ei osoittanut erityistä kiinnostusta uutta valittuaan kohtaan, joka oli varsin yksivakainen eikä muista rakastajista poiketen halunnut rikastuttaa sukulaisiaan. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja hän sai 4 000 maaorjaa sekä 400 000 ruplaa. Jermolovin juonittelut Potjomkinia vastaan lisäsivät hänen epäsuosiotaan ja Katariina kieltäytyi lopulta tapaamasta häntä. Hän matkusti Pariisiin ja palattuaan nai vuonna 1790 rikkaan ruhtinatar Jelisaveta Mihailovna Golitsinan (1768-1833) ja heille syntyi kolme poikaa. Hän vietti vuodesta 1800 lähtien loppuelämänsä Schloss Frohsdorfissa sekä asui Wienissä.
Aleksandr Dmitrijev-Mamonov (1758–1803): Komean ulkonäkönsä ja erinomaisten seuramiehen taitojensa turvin, hän puhui sujuvasti ranskaa, Mamonovin oli helppo päästä keisarinnan suosioon vuonna 1786. Vuoden sisällä hänet ylennettiin everstiksi, kamariherraksi ja kenraaliluutnantiksi sekä hänen perheensä ja sukunsa hukutettiin lahjoihin ja suosionosoituksiin. Mamontov alkoi kyllästyä 60-vuotiaaseen keisarinnaan, joka oli takertuva ja mustasukkainen. Katariina jätti miehen vuonna 1789 saatuaan selville, että tällä oli romanssi hovinaisen, 16-vuotiaan ruhtinatar Darja Fjodorovna Šherbatovan kanssa. Kiinnijäänyt pariskunta rukoili keisarinnan anteeksiantoa polvillaan. Parin avioituessa Katariina henkilökohtaisesti huolehti heidän puvuistaan ja lahjoitti Mamonoville runsaan läksiäis- tai häälahjan: 100 000 ruplaa ja 2 250 maaorjaa, sillä ehdolla että he lähtevät pois pääkaupungista. Vuotta myöhemmin Mamonov tuli katumapäälle ja kirjoitteli Moskovasta kaipaavia kirjeitä keisarinnalle, joihin tämä ei koskaan vastannut vaikkakin suhtautui tähän ystävällisesti elämänsä loppuun asti.
Platon Zubov (1767–1822): 22-vuotiaan Zubovin esitteli Katariinalle hänen kaukainen sukulaisensa Nikolai Saltykov. Katariinaa lähes 40 vuotta nuorempi vartioupseeri Zubov oli keisarinnan viimeinen lemmitty ja suhde kesti seitsemän vuotta Katariinan kuolemaan asti. Hänelle annettiin ensin kreivin arvo, sitten Reichsfürstin arvo ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ruhtinaan arvo. Hän sai omistukseensa kymmeniä tuhansia maaorjia. Pjotr Zavadovskyn jälkeen Zubov oli Katariinan rakastajista ensimmäinen, jolla oli lisäksi merkittävä poliittinen asema, mutta Katariinan hänelle antamat ylennykset, kuten Uuden Venäjän ja Krimin kenraalikuvernöörin virka, olivat enemmän kuin mihin hänellä oli kykyjä ja mitä hän oli ansainnut. Häntä pidettiin keisarikunnan vaikutusvaltaisimpana miehenä keisarinnan viimeisinä hallitsijavuosina. Katariinan palatsin uusi siipirakennus jopa nimettiin hänen mukaansa. Zubovin luonne oli oikukas ja epävakaa. Hän oli kirjailija Aleksandr Sumarokovin ja näytelmäkirjailija Denis Fonvizinin patronaatti, mutta hänen uskotaan kuitenkin kiihdyttäneen yhteiskuntakriitikko Aleksandr Radištševin ja kustantaja Nikolai Novikovin vainoamista. Kruununperillistä tsarevitš Pavelia hän ei kunnioittanut, joten ei ole yllättävää, että Katariinan kuolema vuonna 1796 sai Zubovin hulluuden partaalle. Kymmenen päivän ajan hän piiloutui sisarensa Olgan taloon. 11. päivänä hänen luonaan vieraili keisari Paavali I, joka joi hänen terveydekseen ja toivotti hänelle "niin monta vuotta vaurautta kuin tässä dekantterilasissa on pisaroita". Tästä huolimatta häneltä riistettiin kaikki omaisuus, hänet vapautettiin kaikista viroistaan ​​ja häntä kehotettiin lähtemään ulkomaille. Vuonna 1801 Zubovilla ja hänen veljillään oli tärkeä osa Paavali I:n syrjäyttämiseen tähdänneessä salaliitossa.