stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
MultiMediaCard
Muunnelmat > eMMC

eMMC (embedded MultiMediaCard) on erikoistapaus, jossa sekä muistipiiri että ohjainpiiri ovat yhtenä mikropiirinä. eMMC on pysyvästi liitetty laitteeseen eikä ole tarkoitettu käyttäjän irrotettavaksi. eMMC toimii mobiililaitteiden ensisijaisena massamuistina, jonka ohella laitteessa voi olla mahdollisuus irrotettavalle muistikortille. eMMC:n sijaan laitevalmistajat ovat osin siirtyneet Universal Flash Storage ja NVMe-tekniikkaan, mutta vuonna 2023 Kioxia julkaisi uuden sukupolven eMMC 5.1 -moduuleja, jotka valmistetaan 3D NAND-tekniikalla.
Standardit

| Standardi | Tyyppi | Mitat (mm) | Kontaktit | 1,8 V | 3/3,3 V |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 3.x | MMC | 24 × 32 × 1,4 | 7 | - | x |
| 3.x | RS-MMC | 24 × 18 × 1,4 | 7 | - | x |
| 3.x | RS-MMC DV | 24 × 18 × 1,4 | 7 | x | x |
| 4.x | MMCplus | 24 × 32 × 1,4 | 13 | - | x |
| 4.x | MMCmobile | 24 × 18 × 1,4 | 13 | x | x |
|   | MMCmicro | 12 × 14 × 1,1 | 10 | x | x |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MultiMediaCard Association
Muistikorttien standardeja
CompactFlash
JEIDA
Memory Stick
MultiMediaCard (MMC)
PC card
SmartMedia
Secure Digital (SD)
SxS
XD-Picture Card
Museoarkkitehtuuri

Monumentaalinen Altes Museum (1830) oli pitkään monien museoiden arkkitehtoninen esikuva.
Museoarkkitehtuurissa joudutaan ottamaan huomioon sekä kokoelman, työntekijöiden että yleisön vaatimukset. Rakennusten monimuotoisuudesta johtuen niitä pidetään kiinnostavina arkkitehtuurisuunnittelun kohteina. Suurin osa museoista sijaitsee kuitenkin muuhun käyttöön tarkoitetussa rakennuksessa, jolloin sisäarkkitehtuuria joudutaan usein mukauttamaan museokäyttöä varten.
Ensimmäisiä esinekokoelmia sijoitettiin usein linnoihin ja palatseihin, jollaisissa monet nykyisetkin museot sijaitsevat. Saksassa 1800-luvulla rakennetut Altes Museum ja Glyptoteekki ovat olleet usean museon mallina.
Nykyaikainen museoarkkitehtuuri syntyi vasta 1920- ja 1930-luvuilla, jolloin funktionalismissa alettiin korostaa rakennusten suunnittelussa niiden käyttötarkoitusta. Museoista alkoi tulla jopa eräänlaisia välineitä, joissa pyrittiin hävittämään arkkitehtuurin vaikutus, kun sisätiloissa on pyritty valkoisiin seiniin, yksivärisiin lattioihin ja koristelemattomiin kattoihin. Museoarkkitehtuurin arvostus on kasvanut huomattavasti 1900-luvun aikana, ja monet vuosisadan lopun museorakennukset ovat myös rakennustaiteellisesti arvokkaita.
Piirteet

Museoarkkitehtuurissa törmäävät yhteen kaksi vastakkaista lähtökohtaa, jotka voivat joskus olla myös hankalasti yhteensovitettavissa. Toisaalta tarvitsee huomioida kokoelmia ja niiden varastointia, kuljetusta ja esilläpitoa ja toisaalta yleisöä ja työntekijöitä koskevat turvallisuusmääräykset. Esimerkiksi jotkin esineet vaativat säilyäkseen sellaista kosteutta ja lämpöä, joka on ihmiselle haitallista, ja joitakin esineitä joutuu säilyttämään niin hämärässä, että se aiheuttaa ongelmia näyttelyille. Museoita pidetäänkin usein haasteellisina ja kiinnostavina arkkitehtuurisuunnittelun kohteina, koska niissä yhdistyvät julkisen rakennuksen näyttävyys- ja kestävyysvaatimukset sekä monimutkaiset toiminnalliset ja tekniset aspektit.
Ahdas kaupunkirakenne vaikuttaa useiden museoiden tilaratkaisuihin, ja monet museot on jouduttu sijoittamaan varastoineen sekä näyttely- ja työtiloineen perinteiseltä kerrostalolta näyttävään rakennukseen. Niiden arkkitehtuuri on osoittautunut käytännöllisyyden kannalta haastavaksi. Museot, joiden näyttely- ja muut yleisötilat on sijoitettu matalaan rakennusosaan ja muut tilat monikerroksiseen tornitilaan, ovat sen sijaan olleet onnistuneita ratkaisuja. Tällaisia museoita ovat muun muassa Pariisin Musée national des Arts et Traditions Populaires, Museum of London ja Lissabonin Calouste Gulbenkian -museo.
Useat museorakennukset on sijoitettu puistoon, koska ne tarjoavat suurille näyttelyrakennuksille varsin vapaat mahdollisuudet. Lisäksi puistot ovat usein turvallisia ja saasteettomia sekä ne mahdollistivat näyttelyiden siirtämisen myös ulkotiloihin. Tunnettuja puistoihin rakennettuja museoita ovat Alankomaiden Kröller-Müller-museo ja Tanskan Louisiana sekä Suomessa Helsingin kaupungin taidemuseo ja Tampereen Sara Hildénin taidemuseo sekä Jyväskylän Keski-Suomen museo ja Alvar Aalto -museo.
Kansainvälisen museoneuvoston selvityksen mukaan noin 80 prosenttia museoista sijaitsee edelleen johonkin muuhun käyttöön suunnittelussa rakennuksessa, joista suurin osa on palatsi- tai muuta julkista arkkitehtuuria. Tällaisten vanhojen rakennusten soveltaminen ja uudistaminen on usein erittäin vaikeaa, ja lisäksi monet museorakennukset ovat vielä kulttuuriperintökohteita, jolloin sisäarkkitehtuurikin joudutaan säilyttämään ennallaan ja museon sopeuduttava käytettäviin tiloihin.
Multi-touch

Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Multi-touch

Multi-touch on tietotekniikassa käytetty termi, jolla tarkoitetaan kosketukseen reagoivan pinnan (kosketuslevy tai kosketusnäyttö) kykyä tunnistaa useampi kuin yksi kosketuspiste.
Monipistetunnistusta käytetään usein edistyneisiin toimintoihin, kuten nipistys-zoomaukseen tai kahden sormen vieritykseen.
Ensimmäiset multi-touchia tukevat laitteet

Mitsubishi DiamondTouch (2001)
Microsoft PixelSense (2007)
Elan eFinger
Apple iPhone (tammikuu 2007)
Meizu M8 (huhtikuu 2007)
LG KM900 Arena (helmikuu 2009)
HTC Hero (kesäkuu 2009)
Motorola DEXT MB220 (syyskuu 2009)
Motorola Milestone (marraskuu 2009)
Motorola Droid (marraskuu 2009)
Motorola BACKFLIP (tammikuu 2010)
Google Nexus One (tammikuu 2010)
HTC Legend (helmikuu 2010)
HTC Desire (helmikuu 2010)
Samsung Wave (helmikuu 2010)
Historia

Multi-touch-teknologian katsotaan syntyneen vuonna 1982, kun Toronton yliopiston syöttölaitteiden tutkimusryhmä kehitti ensimmäisen  multi-touch-syöttölaittejärjestelmän. Järjestelmä käytti huurrelasipaneelia, jonka taakse oli asennettu kamera. Kun sormi tai useita sormia painettiin lasille, kamera havaitsi tapahtuman yhtenä tai useampana mustana pisteenä muuten valkoisella taustalla, mikä mahdollisti syötteen rekisteröinnin. Koska pisteen koko riippui paineesta (kuinka kovaa henkilö painoi sormeaan lasia vasten), järjestelmä oli myös kohtuullisen paineherkkä. Multi-touch-näyttöjen kehitykselle tärkeää oli vuosia aiemmin tapahtunut kapasitiivisen teknologian kehitys, jolloin monen kosketuksen rekisteröimiseen ei tarvittu enää kohtalaisen suurikokoista kameraa lasin takana, vaan tunnistus tapahtui kapasitanssin avulla
Brändit

Apple on myynyt useita tuotteita, jotka hyödyntävät multi-touch-tekniikkaa (näkyvimmin iPhone ja iPad). Lisäksi Apple omistaa useita patentteja liittyen multi-touch-tekniikan täytäntöönpanoon käyttäjärajapinnoissa. Apple yritti lisäksi rekisteröidä "Multi-touch"-tavaramerkin Yhdysvalloissa. Yhdysvaltojen patentti- ja tavaramerkkitoimisto kuitenkin epäsi tavaramerkin, koska se piti termiä yleisenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Multi-touch Wikimedia Commonsissa
Apple iPad
Multi-Purpose Logistics Module

Raffaello-kontti telakoituneena Kansainväliseen avaruusemaan lennolla STS-114
Multi-Purpose Logistics Module (MPLM) on suuri paineistettu kontti, jota käytettiin avaruussukkuloiden lennoilla kuljettamaan rahtia Kansainväliselle avaruusasemalle ja takaisin. Se kuljetettiin avaruussukkulan ruumassa ja kiinnitettiin avaruussukkulan Unity-moduuliin. Kontista siirrettiin tarvikkeita avaruusasemaan ja konttiin siirrettiin valmistuneita kokeita ja jätteitä vietäväksi takaisin Maahan.
Ominaisuudet

Italian avaruusjärjestö (ASI) valmisti kaikkiaan kolme MPLM-konttia NASAlle. Ne on nimetty ASI:n valintojen mukaan historiallisten italialaisten henkilöiden mukaan: Leonardo, Raffaello ja Donatello. Vastineeksi konttien valmistuksesta ASI saa tutkimusaikaa Kansainväliseltä avaruusasemalta.
Donatello eroaa kahdesta muusta kontista sikäli, että siinä on virransyöttömahdollisuus sitä vaativille rahdeille. Koska avaruussukkulaohjelma on lakkautettu etuajassa 2011, Leonardoa ja Raffaelloa käytetään kaikkiaan vain yksitoista kertaa, eikä Donatelloa kertaakaan.
Pituus: 6,4 m
Leveys: 4,57 m
Massa: 4 082 kg tyhjänä; 13 154 kg kuormattuna
Lennot

| Laukaisu | Tunnus | Avaruussukkula | MPLM |
| --- | --- | --- | --- |
| 8. maaliskuuta 2001 | STS-102 | Discovery | Leonardo |
| 19. huhtikuuta 2001 | STS-100 | Endeavour | Raffaello |
| 10. elokuuta 2001 | STS-105 | Discovery | Leonardo |
| 5. joulukuuta 2001 | STS-108 | Endeavour | Raffaello |
| 5. kesäkuuta 2002 | STS-111 | Endeavour | Leonardo |
| 26. heinäkuuta 2005 | STS-114 | Discovery | Raffaello |
| 4. heinäkuuta 2006 | STS-121 | Discovery | Leonardo |
| 14. marraskuuta 2008 | STS-126 | Endeavour | Leonardo |
| 29. elokuuta 2009 | STS-128 | Discovery | Leonardo |
| 5. huhtikuuta 2010 | STS-131 | Discovery | Leonardo |
Suunnitellut lennot

| Laukaisu | Tunnus | Avaruussukkula | MPLM |
| --- | --- | --- | --- |
| 26. helmikuuta 2011 | STS-133 | Discovery | Leonardo |
MPLM Leonardo aiotaan muuntaa pysyväksi asuintilaksi ja kuljettaa lennolla STS-133 ISS:lle. Normaalin kymmenen päivää kestävän avaruudessaolon sijaan moduulin tulee kestää suunniteltu 10 vuoden avaruudessaoloaika.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Multi-Purpose Logistics Module Wikimedia Commonsissa
NASA website on the MPLMs (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansainvälinen avaruusasema (ISS)()
Leonardo-kontti avaruussukkula Discoveryn lastiruumassa lennolla STS-102
Juri Gidzenko Leonardo-kontissa
Neva Eva

| ”Neva Eva” Hitomi Shimatani |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 6. kesäkuuta 2007
 Tuottaja(t): Hitomi Shimatani
 Tyylilaji: J-pop
 Levy-yhtiö: Avex Trax
Hitomi Shimatanin muut singlet
| ”Dragonfly” 2007 | ”Hard Rock Hallelujah” 2007 | ”Shinku/Ai no Uta” 2007 |
Neva Eva (jap. ネヴァエヴァ) on japanilaisen pop-laulaja Hitomi Shimatanin maxi-single, joka julkaistiin 6. kesäkuuta 2007.
Mönkhbaataryn Bundmaa

| Mitalit> Maa:   Mongolia.Naisten judo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Mongolia.Naisten judo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Mongolia.Naisten judo.MM-kilpailut  | Maa:   Mongolia> Naisten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tšeljabinsk 2014 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Tokio 2010 | 52 kg |  |
|  Pronssia | Astana 2015 | joukkuekilpailu |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Hopeaa | Doha 2006 | 52 kg |  |
|  Hopeaa | Kanton 2010 | 52 kg |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Jeju 2008 | 52 kg |  |
|  Hopeaa | Taipei 2009 | 52 kg |  |
|  Hopeaa | Abu Dhabi 2011 | 52 kg |  |
|  Hopeaa | Taškent 2012 | 52 kg |  |
|  Hopeaa | Kuwait 2015 | 52 kg |  |
|  Pronssia | Taškent 2005 | 52 kg |  |
Mönkhbaataryn Bundmaa (mong. Мөнхбаатарын Бундмаа; s. 4. syyskuuta 1985) on mongolialainen judoka. Hän kilpailee alle 52-kiloisten sarjassa, jossa hän on voittanut MM-kilpailuista yhden henkilökohtaisen ja kaksi joukkuemitalia, Aasian kisoista kaksi sekä Aasian-mestaruuskilpailuista kuusi mitalia. Bundmaa on voittanut samassa painoluokassa myös kultaa vuoden 2007 universiadeista. Hän on osallistunut olympialaisiin kahdesti. Pekingissä 2008 Bundmaa oli jaetulla 19. tilalla hävittyään ainoaksi jääneen ottelunsa, Lontoossa 2012 hän oli yhdellä voitolla ja tappiolla jaetulla yhdeksännellä sijalla.
Nadelhorn

Nadelhorn
Nadelhorn kuvassa keskellä.
| --- | --- |
Sijainti:  Wallis,  Sveitsi
Vuoristo:  Valais'n Alpit
Korkeus merenpinnasta:  4 327 m
Prominenssi:  207  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Nadelhorn on 4 327 metriä korkea vuori Sveitsissä, Valais'n Alpeilla.
Yli 4000 -metriset Alppien vuoret
| --- | --- |
Massif des Écrins:  Barre des Écrins (4 102 m) · Dôme de Neige des Écrins (4 015 m)
Gran Paradison massiivi:  Gran Paradiso (4 061 m)
Mont Blancin massiivi:  Mont Blanc (4 811 m) · Mont Blanc de Courmayeur (4 748 m) · Picco Luigi Amedeo · Mont Maudit (4 465 m) · Dôme du Goûter (4 304 m) · Lenzspitze · Mont Blanc du Tacul (4 248 m) · Grand Pilier d’Angle · Punta Walker (Grandes Jorasses) (4 208 m) · Punta Whymper (Grandes Jorasses) (4 184 m) · Aiguille Verte (4 122 m) · Aiguille du Diable · Aiguille Blanche de Peuterey (4 112 m) · Punta Croz (Grandes Jorasses) (4 110 m) · Punta Carmen · Grande Rocheuse (4 102 m) · Punta Médiane · Punta Chaubert · Mont Brouillard · Aiguille de Bionnassay (4 066 m) · Punta Marguerite (Grandes Jorasses) (4 065 m) · Corne du Diable · Punta Hélène (Grandes Jorasses) (4 045 m) · Aiguille du Jardin (4 035 m) · Dôme de Rochefort (4 015 m) · Dent du Géant (4 013 m) · Punta Baretti (4 013 m) · Aiguille de Rochefort (4 001 m) · Les Droites (4 000 m)
Valais’n Alpit:  Dufourspitze (4 638 m) · Nordend (4 609 m) · Zumsteinspitze (4 563 m) · Signalkuppe (4 554 m) · Zinalrothorn · Dom (4 545 m) · Lyskamm Oriental (4 527 m) · Weisshorn (4 506 m) · Täschhorn (4 491 m) · Lyskamm Occidental (4 479 m) · Matterhorn (4 478 m) · Parrotspitze (4 432 m) · Dent Blanche (4 364 m) · Ludwigshöhe (4 341 m) · Nadelhorn (4 327 m) · Corno Nero (4 322 m) · Grand Combin de Grafeneire · Stecknadelhorn · Castor (4 230 m) · Piramide Vincent (4 215 m) · Hohberghorn · Alphubel (4 206 m) · Rimpfischhorn (4 199 m) · Strahlhorn · Grand Combin de Valsorey · Dent d’Hérens (4 171 m) · Breithorn Occidental (4 164 m) · Breithorn Central · Bishorn (4 153 m) · Grand Combin de la Tsessette (4 135 m) · Breithorn Oriental · Breithornzwillinge (4 106 m) · Pollux (4 092 m) · Roccia Nera (4 075 m) · Ober Gabelhorn (4 073 m) · Punta Giordani (4 046 m) · Dürrenhorn (4 035 m) · Weissmies (4 031 m) · Allalinhorn (4 027 m) · Lagginhorn (4 010 m)
Bernin Alpit:  Finsteraarhorn (4 274 m) · Aletschhorn (4 182 m) · Jungfrau (4 166 m) · Mönch (4 105 m) · Schreckhorn (4 080 m) · Gross Fiescherhorn (4 049 m) · Gross Grünhorn (4 043 m) · Lauteraarhorn (4 042 m) · Hinter Fiescherhorn (4 025 m)
Berninan Alpit:  Piz Bernina (4 049 m)
National Lacrosse League

| National Lacrosse League |
| --- | --- |

Laji:  sisälacrosse
Maa(t):   Kanada ja  Yhdysvallat
Perustettu:  1986
Joukkueita:  9
Hallitseva mestari:  Georgia Swarm
Eniten mestaruuksia:  Philadelphia Wings ja Toronto Rock (6)
Sivusto:  http://www.nll.com
National Lacrosse League (NLL) on pohjoisamerikkalainen sisätiloissa pelattavan haavipallon eli sisälacrossen miesten ammattilaissarja. Sarjassa pelaa kolme kanadalaista ja yhdeksän yhdysvaltalaista joukkuetta, jotka on jaettu Itäiseen ja Läntiseen divisioonaan.
National Lacrosse Leagueta pelataan muiden haavipallosarjoista poiketen talvella. Runkosarjassa joukkueet pelaavat 16 ottelua, minkä jälkeen molempien divisioonien neljä parasta joukkuetta pelaavat pudotuspeleissä. Pudotuspeleissä on turnaussysteemi, jossa vain voittaja etenee aina jatkoon. Sarjan mestaruuspalkinto on nimeltään Champion's Cup.
Joukkueet

| Joukkue> Itä | Kaupunki> Itä | Areena> Itä | Perustettu> Itä | Liittynyt> Itä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Buffalo Bandits | Buffalo, NY | First Niagara Center | 1991 | 1992 |
| Philadelphia Wings | Philadelphia, PA | Wells Fargo Center | 1986 | 1987 |
| Rochester Knighthawks | Rochester, NY | Blue Cross Arena | 1995 | 1995 |
| Toronto Rock | Toronto, ON | Air Canada Centre | 1998 | 1998 |
Länsi
| Calgary Roughnecks | Calgary, AB | Scotiabank Saddledome | 2001 | 2001 |
| Colorado Mammoth | Denver, CO | Pepsi Center | 2003 | 2004 |
| Edmonton Rush | Edmonton, AB | Rexall Place | 2005 | 2006 |
| Minnesota Swarm | St. Paul, MN | Xcel Energy Center | 2004 | 2005 |
| Washington Stealth | Everett, WA | Comcast Arena | 2000 | 2010 |
Mestarit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1987: Baltimore Thunder  1988: New Jersey Saints  1989: Philadelphia Wings  1990: Philadelphia Wings  1991: Detroit Turbos  1992: Buffalo Bandits  1993: Buffalo Bandits  1994: Philadelphia Wings  1995: Philadelphia Wings  1996: Buffalo Bandits  1997: Rochester Knighthawks  1998: Philadelphia Wings  |  1999: Toronto Rock  2000: Toronto Rock  2001: Philadelphia Wings  2002: Toronto Rock  2003: Toronto Rock  2004: Calgary Roughnecks  2005: Toronto Rock  2006: Colorado Mammoth  2007: Rochester Knighthawks  2008: Buffalo Bandits  2009: Calgary Roughnecks  2010: Washington Stealth  |  2011: Toronto Rock  2012: Rochester Knighthawks  2013: Rochester Knighthawks  2014: Rochester Knighthawks  |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:National Lacrosse League
Philadelphia Wings vierasottelussa Minnesota Swarmia vastaan Xcel Energy Centerissä.
Käännös suomeksi
Mika Alatalo

| Mika Alatalo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1971 (ikä 53) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Altsi
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  90 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1988–2009
Seurat:  KooKoo (SML) Lukko (SML) TPS (SML) Luleå HF (SEL) Phoenix Coyotes (NHL) HC Thurgau (NLB) Herlev Hornets (Tanska) HC Pustertal-Val Pusteria (Italia)
NHL-varaus:  203. varaus, 1990 Winnipeg Jets
Mika Antero Alatalo (s. 11. kesäkuuta 1971 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 681 runkosarjaottelua tehopistein 196+203=399 ja keräten 681 jäähyminuuttia, 86 pudotuspeliottelua tehopistein 21+20=41 ja keräten 76 jäähyminuuttia sekä kahdeksan liigakarsintaottelua tehden yhden syöttöpisteen ja keräten neljä jäähyminuuttia. Alatalo pelasi urallaan myös 152 NHL:n runkosarja- ja viisi pudotuspeliottelua Phoenix Coyotesissa tehopistein 17+29=46. Jäähyminuutteja kertyi 60. Hän pelasi kotimaansa ja Pohjois-Amerikan lisäksi myös Ruotsissa, Sveitsissä, Tanskassa ja Italiassa. Alatalon vahvuuksiin kuului voima, työteliäisyys, tasaisuus, suoritusvarmuus ja johtajuus. Hän toimi Turun Palloseuran kapteenina vuosina 2001–2003 ja 2004–2007.
Pelaajaura > Seuraura > SM-liigauran alku KooKoossa ja Lukossa

Alatalo oli Oulun Kärppien kasvatti. Hän siirtyi KooKoohon kaudeksi 1988–1989, jolloin vain 17-vuotias Alatalo pelasi SM-liigassa 34 runkosarjaottelua tehoin 8+6=14. Kauden 1989–1990 päätteeksi KooKoo putosi I-divisioonaan, mutta Alatalo jatkoi kuitenkin liigauraansa kaudella 1990–1991 Rauman Lukossa. Winnipeg Jets varasi hänet 203. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1990.
Toinen Lukko-kausi 1991–1992 oli Alatalon läpimurto SM-liigassa; hän oli tehoilla 20+17=37 joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Kaudella 1992–1993 Alatalo oli Kimmo Rintasen kanssa tehoilla 16+19=35 Lukon toiseksi paras pistemies Pekka Peltolan jälkeen. Kaudella 1993–1994 hän puolestaan jakoi tehoilla 19+15=34 Lukon sisäisen maalipörssin voiton Tero Arkiomaan kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. Alatalo valittiin SM-liigan syyskuun 1993 parhaaksi pelaajaksi. Hän sai kaikkien aikojen ensimmäisenä pelaajana Jääkiekkolehden ja SM-liigan valitseman kuukauden pelaaja -valinnan. Alatalo valittiin kauden päätteeksi tähdistökentälliseen ja voitti SM-pronssia.
Pelaajaura > Seuraura > TPS, Elitserien ja NHL

Kaudeksi 1994–1995 Alatalo siirtyi Turun Palloseuraan. Hän sijoittui 23 osumallaan SM-liigan maalipörssissä kolmanneksi Lukon Pasi Saarelan ja joukkuetoverinsa Raimo Summasen kanssa. Alatalo oli Summasen kanssa myös TPS:n toiseksi paras maalintekijä Saku Koivun jälkeen. Hän voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden. Alatalo oli TPS:n toiseksi paras maalintekijä myös 19 osumallaan Kimmo Rintasen kanssa kaudella 1995–1996, joka päättyi SM-hopeaan. Vuodet 1996–1998 hän pelasi Elitserien-joukkue Luleå HF:ssä. Alatalo oli kaudella 1996–1997 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Stefan Nilssonin jälkeen tehoilla 19+18=37. Hän voitti Elitserien-hopeaa keväällä 1997. Alatalo oli Luleån paras maalintekijä myös kaudella 1997–1998 14 osumallaan. Hän oli 24 tehopisteellään joukkueen kolmanneksi paras pistemies.
Alatalo palasi kaudeksi 1998–1999 TPS:ään, jonka kolmanneksi paras pistemies hän oli Marko Kiprusoffin kanssa tehoilla 14+23=37. Alatalo oli kevään 1999 pudotuspeleissä kuudella osumallaan joukkueen paras maalintekijä Tony Virran kanssa. Hän teki neljännessä finaaliottelussa TPS:n Suomen-mestaruuden ratkaisseen 1–0-osuman vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Alatalon visiitti Turussa jäi kuitenkin vain yhden kauden mittaiseksi, kun hän siirtyi kaudeksi 1999–2000 NHL-joukkue Phoenix Coyotesiin, joka oli Alatalon varanneen Winnipeg Jetsin uusi nimi joukkueen muutettua vuonna 1996 Arizonan Glendaleen. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan suurimmaksi osaksi samassa ketjussa maanmiehensä Juha Ylösen sekä Shane Doanin kanssa ja teki kauden kaikissa 82 runkosarjaottelussa tehot 10+17=27. Alatalo teki NHL-debyyttinsä näin ollen runkosarjan avauskierroksella 2. lokakuuta 1999 vieraissa St. Louis Bluesia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.33 minuuttia ja Alatalo keräsi teholukeman +1. NHL-uransa avausmaalin hän teki kahdeksannessa ottelussaan 22. lokakuuta 1999 vieraissa Los Angeles Kingsia vastaan. Toisella kaudellaan 2000–2001 Alatalo jäi pienempään rooliin ja teki 70 runkosarjaottelussa 19 pistettä.
Toukokuussa 2001 Alatalo solmi TPS:n kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Hänestä tuli joukkueen kapteeni kaudella 2001–2002, jolloin Alatalo teki myös SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 20+22=42, joilla hän voitti TPS:n sisäisen pistepörssin. Alatalo jakoi kevään 2003 pudotuspeleissä kolmella osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Niko Mikkolan kanssa. Hän toimi SM-liigauransa loppuun asti TPS:n kapteenina, paitsi kaudella 2003–2004, jolloin SM-hopeaa voittaneen joukkueen kapteenina toimi Mikko Eloranta. Alatalon alkukausi meni kuitenkin pilalle pahan polvivamman takia. Hän ei myöskään toiminut TPS:n kapteenina kauden 2006–2007 lopulla, kun selkävaivoista kärsineen Alatalon paikalle joukkueen kapteeniksi nousi kanadalainen Kent McDonell. Helmikuussa 2004 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa. Myös kauden 2005–2006 alku viivästyi Alatalolla polvivamman takia. Alatalo edusti TPS:ää myös Spengler Cupissa vuonna 2002, jolloin hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Pelaajaura > Seuraura > Viimeiset vuodet ulkomailla

Sopimuksensa päätyttyä Alatalo siirtyi kaudeksi 2007–2008 Sveitsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle National League B:n HC Thurgaun riveihin. Hän oli tehoilla 17+28=45 joukkueen toiseksi paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä Marco Truttmannin jälkeen. Lokakuussa 2008 Alatalo siirtyi pitkäaikaisen joukkuetoverinsa Kai Nurmisen kanssa Tanskan AL-Bank Ligaenissa pelanneeseen Herlev Hornetsiin, mutta he jättivät joukkueen yhtäaikaa joulukuussa. Tammikuussa 2009 Alatalo siirtyi loppukaudeksi 2008–2009 Italian Serie A:n HC Pustertal-Val Pusteriaan, jossa hän lopetti pelaajauransa.
Pelaajaura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lillehammer 1994 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Italia 1994 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 1998 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. EM-kilpailut  | Alle 18-v. EM-kilpailut  | Alle 18-v. EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kiova 1989 | jääkiekko |  |
Alatalo edusti Suomea Lillehammerin olympiakisoissa 1994 voittaen pronssia. Hän voitti myös MM-hopeaa vuosina 1994 ja 1998 sekä pelasi myös vuoden 1993 turnauksessa.
Alatalo pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1989, 1990 ja 1991 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1989, jolloin hän voitti pronssia.
Valmentajaura

Alatalo valmensi kaudella 2009–2010 TPS:n C-nuoria ja kauden 2010–2011 hän aloitti joukkueen B-nuorten apuvalmentajana, kunnes lokakuun 2010 lopulla Alatalo pestattiin loppukaudeksi TPS:n SM-liigajoukkueen kakkosvalmentajaksi Riku-Petteri Lehtoselle.
Uran jälkeen

Nykyään Alatalo asuu Jyväskylässä ja on töissä urheilukaupassa myyjänä.