stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä M
M > Erik Afred Mannil

(14. lokakuuta 1897 Vöyri – 5. tammikuuta 1955) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jakob Mannil ja Lisa Kock. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Selma Katarina Södergårdin kanssa. Mannil kävi kansakoulun ja yhden lukukauden kansanopistoa ja työskenteli maanviljelijänä Vöyrissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Mannil astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä. Hän palasi takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin kouluttajaksi Vöyrin sotakouluun ja myöhemmin 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui pahasti 28. maaliskuuta 1918 ja oli sen jälkeen kahden kuukauden ajan hoidettavana Jyväskylän sotilassairaalassa. Hän pääsi sairaalahoidosta ja piti sairausloman kunnes 28. syyskuuta 1918 hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Suomen valkoisen kaartin 7. komppaniaan. Suomen valkoisesta kaartista hänet siirrettiin 5. lokakuuta 1918 koulutusaliupseeriksi Itämeren jalkaväkirykmentti l:een. Armeijasta hän erosi 2. joulukuuta 1918 ja työskenteli eronsa jälkeen maanviljelijänä  ja vuodesta 1925 alkaen autonkuljettajana Vöyrissä. Ylennykset: Aliupseeri 7. helmikuuta 1918, Vääpeli keväällä 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 1. lk. ,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
M > Lauri Vihtori Mannila ent. Yli-Mannila

(25. tammikuuta 1893 Ulvila – 29. helmikuuta 1956) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Juhani Yli-Mannila ja Maria Lindgren. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Anna Myyrän kanssa. Mannila työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 2. maaliskuuta 1916, mutta hänet vapautettiin jo 5. toukokuuta 1916 sotapalvelukseen kelpaamattomana ja lähetettiin edelleen siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen Mannila palasi vuoden 1919 alkupäivinä ja työskenteli sen jälkeen pienviljelijänä Porin maakunnassa. Vuonna 1926 hän matkusti perheineen Yhdysvaltoihin josta hän siirtyi myöhemmin perheineen Kanadaan. Kanadasta hän palasi takaisin Suomeen vuonna 1932 ja työskenteli sen jälkeen Oy Shell Ab:n palveluksessa. Mannila osallistui talvi - ja jatkosotaan Oy Shell Ab:lla polttoaineiden jakajana ja palotorjuntatehtävissä. Sotien jälkeen hän työskenteli romukauppiaana Porissa. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali.
Aarne Manninen ent. Thonberg
Eero Niilo Manninen aik. Thornberg
M > Karl Anton Manninen

(30. heinäkuuta 1892 Pori – 5. kesäkuuta 1960) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maalari Abraham Anton Manninen ja Sofia Rosendahl. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Nanna Sofia Kuittisen kanssa. Manninen kirjoitti ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta vuonna 1913 ja liittyi Satakuntalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1913–1917. Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 5. maaliskuuta 1915, mutta erosi kurssilta jo 17. huhtikuuta 1915 ja palasi takaisin Suomeen. Suomeen palattuaan hänet otettiin 5. huhtikuuta 1917 alkaen Helsingin poliisilaitoksen palvelukseen. Helsingin poliisissa hän hoiti keskusosastolla ylikonstaapelin tehtäviä huhtikuuhun 1918. Myöhemmin hän antautui sanomalehtialalle ja toimi vuosina  1918–1921 oikolukijana Suomen Sosialidemokraatin palveluksessa. Myöhemmin hän toimi edellä mainitun lehden toimittajana uutis- ja ulkomaanosastolla 1920–1926 ja lehden vastaavana toimittajana 1923–1927. Työväen sanomalehtien tietotoimiston päätoimittajana hän toimi 1926–1928. Vuosina 1928–1930 hän toimi Suomen Sosialidemokraatin sunnuntailukemiston ja Päiviin Peilin toimittajana ja pakinoitsijana ja oli vuodesta 1931 alkaen lehden toimitussihteerinä ja 1935 lähtien samalla sunnuntailukemiston toimittajana. Edellä mainituista tehtävistä hän jäi eläkkeelle vuonna 1948. Hän sai toimia vuonna 1919 Kunnallisten ja valtiollisten vaalien vaalilautakuntien puheenjohtajana Helsingissä, missä tehtävässä hän toimi vastaisuudessa kaikissa vaaleissa. Hän toimi Helsingin sanomalehtimiesyhdistyksen hallituksen jäsenenä 1930–1948 ja oli edustajana Pohjoismaisessa sanomalehtimieskongressissa Malmössä vuonna 1926 sekä teki valtion stipendiaattina opintomatkan ulkomaille vuonna 1930. Hän julkaisi C. Anthonius -nimimerkillä erilaisia kirjoitelmia Suomen Sosialidemokraatissa sekä kirjoitti romaanit Suvun kirous ja Seikkailu maailmansodan toiselta vuodelta. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Iisakki Edvard Mannismäki
M > Viktor Marins

(15. tammikuuta 1896 Sulva – 28. maaliskuuta 1918) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jonas Marins ja Gustava Lervik. Kävi kansakoulun. Toimi maanviljelijänä ja kalastajana Salvassa. Marins liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoona rintamalta paluun jälkeen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 19. heinäkuuta 1917. Marins astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan kiväärinjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän kaatui 28. maaliskuuta 1918 taistelussa. Hänet haudattiin Sulvan sankarihautaan. 
Ylennykset: Aliupseeri 11, helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Frans Iivari Martikainen
M > Jaakko Martikainen

(20. toukokuuta 1884 Sulkava – 16. toukokuuta 1952) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat sahanasettaja Juho Martikainen ja Seliina Turunen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Hanna Karoliina Kankaan kanssa. Martikainen kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Alatorniolla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Myöhemmin pataljoonan rintamakomennuksen päätyttyä hänet siirrettiin 25. lokakuuta 1917 alkaen hänellä todetun sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin Saksaan. Saksasta hän palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 1. joulukuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Alatorniolla. Martikainen toimi talvisodan aikana rautatietyömiehenä ja jatkosodan aikana Petsamon Nikkelin palveluksessa. Sotien jälkeen hän toimi edelleen rautatietyömiehenä. Hänet haudattiin Alatorniolle. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
M > Erik Martois

(10. heinäkuuta 1892 Vöyri – 15. marraskuuta 1917) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Johan Martois ja Kaisa Reata Skarper. Martois kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Vöyrissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin 23. kesäkuuta 1917 hänellä todetun sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hän joutui myöhemmin Altonan sotilassairaalaan, missä hän kuoli 15. lokakuuta 1917. Hänet haudattiin sikäläiseen hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Ilmari Armas-Eino Martola
M > Kalle Edvard Marttinen

(30. marraskuuta 1896 Kangasniemi – 10. joulukuuta 1952 Toronto, Ontario, Kanada) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat työmies Heikki Marttinen ja Olga Romo. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna  1921 Martta Forellin kanssa. Marttinen työskenteli räätälinä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 23. marraskuuta 1917, josta hänet siirrettiin 3. joulukuuta 1917 pataljoonan haupitsipatteriin. Marttinen astui Suomen armeijan palvelukseen jefreitteriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan Jääkäritykistön 1. patteriin, missä joukossa hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Messukylässä ja Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen hänet siirrettiin tykistön uudelleen järjestelyssä vasta muodostetun Jääkäritykistöprikaatin 1. jääkäripatteriston 2. patteriin varusmestariksi ja otti sen mukana osaa Viipurin valloitukseen. Marttinen palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet siirrettiin 29. elokuuta 1918 Laatokan puolustukseen Valamon saariasemalle. Marttinen erosi armeijasta 16. maaliskuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen räätälinä Viipurissa ja Turussa. Myöhemmin hän muutti Kanadaan, jonne hänet lopulta haudattiin Torontoon, Ontarioon Kanadaan. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Aliupseeri 19. huhtikuuta 1918, Kersantti 24. lokakuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk. , Mm.  Jääkärimerkki.
Lauri Aleksander Maskula
Kaarle "Kalle" Arvo Massinen
Paul Henrik Karl (Kalle) Mata ent. Henrichsson
M > Jaakko Matarainen

(12. lokakuuta 1892 Toivakka – 16. tammikuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Edla Matarainen. Matarainen työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 30. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Matarainen osallistui moottorivene- ja rautatienrakennuskursseille Libaussa vuonna 1917. Hänet laskettiin 10. tammikuuta 1918 siviililomalle Saksaan, missä hän sai surmansa ollessaan matkalla Kölniin lähellä Osnabrückin kaupunkia sattuneessa rautatieonnettomuudessa 16. tammikuuta 1918. Hänet haudattiin Osnabrückin hautausmaalle yhdessä 11:n samassa onnettomuudessa kuolleen jääkärin kanssa. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 4. huhtikuuta 1916. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
M > Armas Matikainen

(25. elokuuta 1895 Kaukola – 18. maaliskuuta 1925 Imatra) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pietari Matikainen ja Anna Matikainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Anna Savolaisen kanssa. Matikainen kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä Kaukolassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 29. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Matikainen astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan puolijoukkueenjohtajaksi aluksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa. Matikainen palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Jääkäripataljoona 2 ja Pohjolan jääkäripataljoona. Hänet siirrettiin 31. lokakuuta 1918 Terijoen rajavartiopataljoonan 3. komppaniaan ja 16. helmikuuta 1920 alkaen Käkisalmen läänin rykmentin 8. komppaniaan. Matikainen erosi armeijasta 1. lokakuuta 1920. Hän toimi myöhemmin 1. tammikuuta - 31. toukokuuta 1921 välisen ajan Kaukolan suojeluskunnan paikallispäällikkönä ja 1. huhtikuuta 1922 - 30. marraskuuta 1923 välisen ajan  kirjurialiupseerina Keski-Suomen rykmentin I pataljoonan esikunnassa, jonka jälkeen hän siirtyi tarkastajaksi Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Kalevalle Keravalle.
Matikainen hyppäsi sillalta Imatrankoskeen 18. maaliskuuta 1925 illalla kello 22 aikaan. Rannalle jäi vain hänen hattunsa ja lompakko, jossa oli jääkärimerkki ja henkivakuutusyhtiön papereita mutta ei yhtään rahaa.  Ylennykset: Hilfsgruppenführer 24. joulukuuta 1916, Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
M > Johan Henrik Matikka myöh. Örn myöh. Metsäsissi

Örn vuonna 1918 ja Metsäsissi vuonna 1936 (14. maaliskuuta 1895 Oulu – 18. huhtikuuta 1953) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat koneenkäyttäjä Jaakko Matikka ja Katharina Pukki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Aliina Albertiina Mobergin kanssa, josta hän erosi vuonna 1928 ja avioitui uudelleen vielä samana vuonna Marja Jemiina Ponkan kanssa. Metsäsissi kävi kansakoulun ja työskenteli mekaanikkona ja myöhemmin merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2 komppaniaan 11. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Jääkärikoulutus aikanaan hän osallistui myös asemestarikursseille Kovnossa ja konekivääriasemestarikursseille Libaussa vuonna 1917. Metsäsissi astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan asemestariksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Sainiolla sekä Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hänet määrättiin armeijan uudelleen järjestelyn yhteydessä Suomen valkoiseen kaartiin. jossa hän toimi III pataljoonan asemestarina ja varaston hoitajana. Armeijasta hän erosi 16. toukokuuta 1922 ja työskenteli sen jälkeen koneenkäyttäjänä Kemi Oy:ssä Kemissä. Metsäsissi osallistui talvisotaan aluksi Kemin väestöntarkistuselimessä ja myöhemmin vartiopäällikkönä Kemin Merilässä, päävartiossa ja Vartiokomppaniassa. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin varaston päälliköksi Länsi-Pohjan suojeluskuntapiiriin. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin vääpeliksi Jalkaväkirykmentti 12:n I pataljoonaan. Myöhemmin hänet siirrettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 9:ään asemestariksi, josta hänet siirrettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 10:een. Koulutuskeskuksesta hänet siirrettiin vuonna 1942 alkaen 800. Ilmasuojelukomppaniaan Länsi-Pohjan suojeluskuntapiiriin. Hänet haudattiin Kemiin. Ylennykset: Varavääpeli 11. helmikuuta 1915, Vääpeli 15. lokakuuta 1918. Kunniamerkit:   Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
August Nikolai Matinlassi
M > Edvard Mattila

(3. maaliskuuta 1883 Alahärmä – 17. helmikuuta 1919) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat palstatilallinen Edvard Mattila ja Maria Leskiranta. Mattila työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 17. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin 22. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin elokuussa vuonna 1917 siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen hän palasi vasta Suomen sisällissodan jälkeen 15. syyskuuta 1918, jonka jälkeen hän työskenteli työmiehenä Alahärmässä. Hänet haudattiin Alahärmään. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
M > Juho Kustaa Mattila

(21. joulukuuta 1893 Kortesjärvi – 25. marraskuuta 1957) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä  Juho Kustaa Mattila ja Tilda Hernesniemi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Lilja Vilhelmiina Kukkolan kanssa. Mattila kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä Kortesjärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 23. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Mattila kävi Libaussa vuonna 1917 järjestetyn rautatienrakennuskurssin.
Mattila astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan koulutusaliupseeriksi ensin 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 alkaen 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui Suomen sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella muun muassa Kuokkalassa. Mattila palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti 2. Mattila erosi armeijasta 11. helmikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Kortesjärvellä. Sotien aikana hän osallistui väestönsuojelu ja ilmasuojelu tehtäviin kotiseudullaan. Hänet haudattiin Kortesjärvelle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli syksyllä 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
M > Konrad Mikael Mattila

(27. joulukuuta 1891 Tyrvää –) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Vihtori Mattila ja Maria Matilda Piranen. Mattila työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 16. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 21. heinäkuuta 1916 pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Mattila siirrettiin 17. lokakuuta 1917 takaisin täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin 23. lokakuuta 1917 siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen Mattila palasi vasta Suomen sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja työskenteli paluunsa jälkeen merimiehenä. Hänen myöhemmät elämän vaiheet ovat ilmeisen hämärän peitossa.  Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
M > Otto Juhana Mattila

(4. toukokuuta 1890 Mäntyharju – 14. kesäkuuta 1948) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Mattila Ja Hilma Pippuri.  Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Hilda Maria Höltän kanssa. Mattila työskenteli maanviljelijänä Mäntyharjulla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 24. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.  Hänet siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen 12. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin saman vuoden elokuussa siviilitöihin Saksaan. Mattila palasi takaisin Suomeen 29. marraskuuta 1918 ja liittyi sen jälkeen vuonna 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän palveli kiväärinjohtajana I pataljoonan kevyessä konekiväärikomppaniassa ja otti osaa taisteluihin ensin eteläisellä ja myöhemmin Säämäjärven rintamalla. Sotaretkeltä palattuaan hän työskenteli putkimiehenä ja villahuovikkaiden valmistajana Uukuniemellä ja vuodesta 1935 alkaen Sortavalassa. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
M > Johan Ivar Mattsson

(5. heinäkuuta 1891 Sipoo – 26. huhtikuuta 1947) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Johan Henrik Mattsson ja Maria Matilda Lindroos. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1937 Ingrid (Sigrid) Maria Ahllbomin kanssa. Mattsson työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 24. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 17. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin 16. huhtikuuta 1916 edelleen siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen Mattsson palasi vasta Suomen sisällissodan jälkeen marraskuussa vuonna 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä ja merillä merimiehenä.
M > Kalle Mattson myöh. Laine

3. lokakuuta 1884 Heinola – 28. syyskuuta 1923 oli suomalainen jääkäri ja lämmittäjä. Hänen vanhempansa olivat työmies Taavi Mattsson ja Karoliina Jaakontytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Anna Palanderin kanssa. Tämä Heinolalainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 4. kesäkuuta 1916, mistä hänet laskettiin sotilaspalvelukseen kykenemättömänä siviilitöihin 14. heinäkuuta 1916. Hän kuitenkin palasi pataljoonan täydennysjoukkoon 30. tammikuuta 1917, mutta laskettiin uudelleen siviilitöihin 16. helmikuuta 1917 sairautensa takia. Hän palasi Suomeen sisällissodan jo osin tauottua toukokuussa 1918 ja sai töitä lämmittäjänä Tilkan sotilassairaalasta ja myöhemmin Ternator Oy:stä lahdesta. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.