stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lintukoto
Lintukotolaiset

Lintukodossa asui pienikokoisia ihmisentapaisia olentoja, lintukotolaisia eli taivaanääreläisiä eli ääreläisiä. Lintokotolaisia kuvailtiin niin pieniksi, että niitä mahtui pari kappaletta makaamaan tynnyrin pohjalle. Lintukotolaisten on kerrottu taistelleen kurkia vastaan, koska kurjet yrittivät ahmia viljan lintukotolaisten pelloilta. Tarinan muissa versioissa kerrottiin kiistaan syynä olevan sammakot, joita kurjet ja lintukotolaiset molemmat pyydystävät syödäkseen.
Vastaaviin olentoihin uskoivat jo antiikin kansat, mutta ne tunnetaan myös joidenkin arktisten kansojen mytologiasta.
Joidenkin kansantarinoiden mukaan lintukotolaisia asui myös Lapissa.
Sana ”lintukotolainen” esiintyy Christfried Gananderin vuonna 1789 julkaisemassa mytologian sanakirjassa Mythologia Fennica.
Muuta

Aleksis Kivi kirjoitti vuonna 1866 runon ”Lintukoto”, jossa Lintukoto kuvataan saareksi merellä. Sitä asuttaa pienikokoinen kerikansa, jonka edustajat pysyvät ikuisesti nuorina ja ovat onnellisia. Säveltäjä Einojuhani Rautavaara on säveltänyt vuonna 1995 Aleksis Kivi-oopperaansa pohjautuvan orkesterifantasian Lintukoto, englanninkieliseltä nimeltään Isle of Bliss.
Liouvillen lause

Liouvillen lause on funktioteorian lause, jonka mukaan jokainen koko kompleksitasossa määritelty rajoitettu analyyttinen funktio on vakio. Toisin sanoen, jos f on analyyttinen funktio ja on olemassa sellainen positiivinen luku M, että kaikille kompleksiluvuille z pätee
|f(z)| ≤ M
niin f on vakio.  Lause on saanut nimensä Joseph Liouvillen mukaan.
Liouvillen lause on sukua Picardin lauseelle, jonka mukaan koko kompleksitasossa määritelty analyyttinen funktio on vakio, jos on olemassa ainakin kaksi kompleksilukua, joita funktio ei saa arvoikseen millään argumentin arvolla.
Todistus

Lauseen todistus perustuu siihen kompleksifunktioiden ominaisuuteen, että jos funktiolla on jollakin alueella derivaatta, se on analyyttinen ja voidaan esittää Taylorin sarjana:
missä Cauchyn integraalikaavan mukaan on
ja Cr on origokeskeinen r-säteinen kiekko (r > 0). Tästä saadaan suoraan:
missä jälkimmäisessä epäyhtälössä on oletettu, että |f(z)| ≤ M kaikilla z. Tässä luku r voi olla mikä tahansa positiivinen luku. Jos sen annetaan kasvaa mielivaltaiseksi, saadaan
ak = 0
kaikille k ≥ 1. Näin ollen f(z) = a0 kaikilla zn arvoilla, joten se on vakio, mikä oli todistettava.
Seurauksia > Algebran peruslause

Algebran peruslauseen mukaan jokaisella polynomilla, joka ei ole vakio, on kompleksilukujen joukossa ainakin yksi nollakohta.  Lauseen oli Karl Friedrich Gauss todistanut puhtaasti algebrallisin keinoin jo kauan ennen Liouvillea, mutta se seuraa suoraan myös Liouvillen lauseesta.
Jokainen polynomi p(z) nimittäin on analyyttinen funktio. Jos p(z):llä ei ole nollakohtaa, on 1/p(z) määritelty kaikilla kompleksiarvoilla z ja sekin on analyyttinen funktio. Koska p(z) ei ole missään nolla, voidaan todistaa, että sen itseisarvo |p(z)| saa jossakin pienimmän ja 1/|p(z)| vastaavasti suurimman arvonsa. Näin ollen 1/p(z) on rajoitettu ja näin ollen Liouvillen lauseen mukaan vakio, mistä seuraa, että myös p(z) on vakio.
Pertti Lindfors

| Pertti Lindfors |
| --- | --- |
 Pertti Lindfors 9. syyskuuta 2005 Tieteiden Talossa 75-vuotisjuhlakirjansa julkistamistilaisuudessa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. tammikuuta 1927 Oulu
Kuollut: 26. huhtikuuta 2007 (80 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  filosofia, tieteenfilosofia
Pertti Juhani Lindfors (12. tammikuuta 1927 Oulu – 26. huhtikuuta 2007 Helsinki) oli filosofi, yhteiskuntatieteiden tohtori ja dosentti.
Epäortodoksisen marxilaisuuden ja loogisen empirismin kannattaminen hankaloitti Lindforsin sopeutumista suomalaiseen tiedeyhteisöön. Värikkäänä persoonana tunnettu Lindfors arvosteli ”lässyhumanistista” tiedepolitiikkaa, Thomas Kuhnin paradigmateoriaa, postmodernismia ja filosofisia muotivirtauksia. Kiitosta häneltä saivat yksinkertaisuusperiaate, logiikka ja induktiiviset yleistykset.lähde?
Elämä ja ura

Lindfors oli kolme vuotta Itä-Saksassa matematiikan opiskelijana Humboldt-yliopistossa ja jatko-opiskelijana Deutsche Akademie der Wissenschaftenissa 1958–1961.lähde? Hän opiskeli, tutki ja opetti myös yliopistoissa Unkarissa 1963, Puolassa 1963–1965, Neuvostoliitossa 1967–1968 ja Romaniassa 1975.
Lindfors väitteli tohtoriksi vuonna 1978 dialektisen materialismin ja loogisen empirismin suhteesta. Hän oli Saksan liittotasavallassa vierailevana dosenttina Ludwik-Maximilian Universitätin filosofian, tieteenteorian ja logiikan instituutissalähde? 1985–1993. Välivuosina 1988–1989 hän opetti Helsingin yliopistossa.
Lindfors muisteli elämäänsä ja uraansa vuoden 2005 juhlakirjassa Suomalaisen filosofian enfant terrible ja omissa kaksiosaisissa muistelmissaan. Ensimmäinen osa Seikkailuni tieteen, viinan, naisten ja politiikan parissa ilmestyi 2004 ja toinen osa Eurooppalaiset seikkailuni 2007. Kirjojen kustantaja oli Tammi.
Aleksis Kiven Seura myönsi Lindforsille vuonna 2004 Eskon puumerkki -palkinnon. Inversiomatemaatikkojen seura jakoi Pertti Lindfors -palkintoja hyvistä matemaattisista suorituksista vuoteen 2014 saakka.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Lindfors mainitaan useissa julkaisuissa hänen lempinimellään ”Lande”, mutta hän itse kärsi siitä saatuaan sen muutettuaan nuorena Helsinkiin. Lindfors lopetti alkoholinkäytön 7. heinäkuuta 1977 ja omien sanojensa mukaan ”kärsi raittiudesta” siitä lähtien. Lindfors harrasti shakkia. Hän katsoi myös mielellään luontodokumentteja.
Lindfors kuoli 80 vuoden ikäisenä vuonna 2007 Kivelän sairaalassa Helsingissä.
Filosofia

Lindfors katsoi olevansa Eino Kailan ja loogisen empirismin perinteen jatkaja. Vuonna 1950 Lindfors tutustui kybernetiikkaan ja 1960-luvun alussa Georg Klausin kybernetiikkaa soveltavaan tietoteoriaan. Lindforsin mielestä looginen empirismi voi kehittyä kolmanteen vaiheeseen, johon kuuluu kyberneettinen tieteenteoria. Siinä tiede ja tieteenfilosofia määritellään itseään ja ympäristöään havainnoiviksi ja havainnoinnin perusteella itseään korjaaviksi järjestelmiksi. Korjaukset tehdään invarianssi- eli säilyvyysperiaatteiden mukaan.
Lindfors esitti nimirelaation teorian, eräänlaisen Eino Kailan esittämän symbolifunktion käsitteen matematisoinnin. Lindfors pyrki palauttamaan tieteenfilosofian suhteellisen yksinkertaisuuden ongelmaan. Tähän hän kehitti menetelmän, jota hän kutsui lyhenteellä MISIL (engl. Method of Invariant Scientific Ideal Language). Tällöin mahdollisesti syntyvät ristiriidat Lindfors katsoi ratkaisevansa monikerroksisella tyyppiteorialla.
Kirjallisuutta

Lindfors, Pertti: Marxilaisuus ja tiede: Tutkielma tieteellisestä sosialismista.  Helsinki:  Kirjamaailma, 1967.
Lindfors, Pertti: Moderni marxilainen filosofia.  (Sovjetologisia tutkimuksia 1/1968. Moniste, 15 s.)  Helsinki:  Ulkopoliittinen instituutti, 1968.
Lindfors, Pertti: Der dialektische Materialismus und der logische Empirismus: Eine kritische und vergleichende Untersuchung.  (Väitöskirja, Jyväskylän yliopisto)  Jyväskylä:  Universität Jyväskylä, 1978.  ISBN 951-677-980-8
Lindfors, Pertti: Seikkailuni tieteen, viinan, naisten ja politiikan parissa.  (Käsikirjoituksesta toimittanut Veli-Pekka Leppänen)  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2535-1
Hartikainen, Erkki & Kiiskinen, Kyösti & Rastas, Jussi (toim.): Suomalaisen filosofian ’enfant terrible’: Kriittinen ajattelija ja tiedepoliittinen keskustelija: Juhlakirja tohtori Pertti Lindforsin 75-vuotispäivänä: Monitieteinen antologia.  (Sisältää tekstiä suomeksi, englanniksi ja saksaksi)  Helsinki:  Luonnonfilosofian seura, 2005.  ISBN 951-98191-1-8
Lindfors, Pertti: Eurooppalaiset seikkailuni.  (Käsikirjoituksesta toimittanut Veli-Pekka Leppänen)  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3643-7
Aiheesta muualla

Leppänen, Veli-Pekka: Pertti ”Lande” Lindfors. Helsingin Sanomat 2007.
Lindfors, Pertti: Filosofian hurjuus. (Internet Archive)
Lindfors, Pertti & Hartikainen, Erkki: Wienin piiri vastusti metafysiikkaa. Vapaa ajattelija 1/2003.
Vainio, Janne: Väärällä tavalla raittiiksi. Vapaa ajattelija 4/2004.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola
Lionheart (Kate Bush)

| Lionheart Kate Bush |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1978
 Julkaistu: 13. lokakuuta 1978
 Tuottaja(t): Andrew Powell
 Tyylilaji: taidepop progressiivinen pop
 Kesto: 36.32
 Levy-yhtiö: EMI
Kate Bushin muut julkaisut
| The Kick Inside 1978 | Lionheart 1978 | Never for Ever 1980 |
Lionheart on Kate Bushin toinen albumi. Se julkaistiin vain kahdeksan kuukautta esikoislevyn jälkeen. Ison-Britannian albumilistalla Lionheart saavutti parhaimmillaan kuudennen sijan.
Ensimmäinen levyltä ilmestynyt single ”Hammer Horror” ei aivan yltänyt Britannian singlelistan Top 40:een. Sitä seurannut ”Wow” kohosi kuitenkin kahdenkymmenen parhaan joukkoon, ja sitä parodioivat sekä imitaattori Faith Brown että koomikko Pamela Stephenson brittiläisessä tv-sarjassa Ei yhdeksän uutiset.
Kappaleet

Sanat ja sävellys: Kate Bush
Symphony in Blue – 3.35
In Search of Peter Pan – 3.46
Wow – 3.58
Don’t Push Your Foot on the Heartbrake – 3.12
Oh England My Lionheart – 3.10
Fullhouse – 3.14
In the Warm Room – 3.35
Kashka From Baghdad – 3.55
Coffee Homeground – 3.38
Hammer Horror – 4.39
Tekijät

Ian Bairnson: kitarat, laulu
Brian Bath: kitara
Kate Bush: piano, kosketinsoittimet, nokkahuilu, laulu, avustava tuottaja, sovittaja
Paddy Bush: huuliharppu, mandoliini, laulu, panhuilu, laulu, slide-kitara, mandocello (englanniksi)
Stuart Elliot: lyömäsoittimet, rummut
Richard Harvey: nokkahuilu, laulu
Patrick Jaunead: avustaja
David Katz: viulu, orkesterin johtaminen
Jon Kelly: äänittäjä
Duncan Mackay: syntetisaattori, kosketinsoittimet, Rhodes-piano
Francis Monkman: cembalo, kosketinsoittimet, Hammond-urku
Charlie Morgan: rummut
Del Palmer: bassokitara, laulu
David Paton: basso
Andrew Powell: kosketinsoittimet, tuottaja
Nigel Walker: avustaja, miksaus
Linko

Kotitekoinen linko.
Osmar Schindlerin litografia David und Goliath', 1888
Linko, myös paimenen linko, on primitiivinen heittoase, jolla singotaan pieniä kiviä, kuulia tai tikkamaisia nuolia. Todennäköisesti kalkoliittisen kauden aikana kehitetty linko on vipukeihään ja jousen ohella ensimmäisiä aseita, joita käytettiin ilmaan singottujen ammusten lentoradan pidentämiseksi. Linkoa käytettiin mm. metsästykseen ja karjan ja viljan suojeluun. Muinaiset kansat suosivat linkoa sodankäynnin aseena, joskin se poistui pääosin käytöstä 1400-luvulle siirryttäessä. Linko saatetaan yhä nähdä aseena joidenkin kehitysmaiden heimokiistoissa. Sodankäynnissä lingon etuna oli sen keveys ja ammusten helppo saanti, mutta se hävisi tarkkuudessa ja tehossa jouselle ja varsinkin varsijouselle.
Käyttö

Linko koostuu narusta, jonka keskelle on tehty pesä kiveä varten. Ammus sijoitetaan pesään ja narun päät otetaan heittokäteen. Tämän jälkeen linkoa pyöritetään ja toinen naruista vapautetaan, jolloin pesässä ollut kivi sinkoutuu ilmaan pyörimisliikkeen tangentin mukaisesti. Linko toimii käden jatkeena heitossa ja pystyy sinkoamaan kiven voimakkaammin ja monta kertaa pitemmälle kuin pelkkää kättä käyttäen.
Käyttö > Lingon ammukset

Vaikka lingon yksi eduista olikin että tarvittaessa aivan tavalliset muotoilemattomat kivet kävivät sille ammuksiksi, niitä myös muotoiltiin jotta ne pysyisivät paremmin pesässä ja lähtisivät lentoon hallitummin. Niitä muotoiltiin myös kiviä raskaammista materiaaleista, kuten lyijystä. Lisäksi ammuksia muotoiltiin myös savesta, jonka jälkeen ne poltettiin koviksi.  Usein ammuksiin saatettiin myös lisätä vihollista herjaavia lyhyitä viestejä.
Historia

Vaikka aseella on metsästetty näihin päiviin asti, sen hyöty metsästyskäytössä on kuitenkin pieni. Pienikokoista riistaa varten se on suhteellisen epätarkka ja isokokoista riistaa varten se on suhteellisen tehoton. Siksi on pidetty mahdollisena, että linko on ensimmäinen pääasiassa sotimiseen kehitetty ase.
Pliniuksen mukaan asetta käyttivät ensimmäisinä foinikialaiset ja Vegetiuksen mukaan Baleaarien alkuperäisasukkaat. Myös egyptiläisissä seinäkaiverruksista löytyy lingoilla varustettuja soturihahmoja. Varmaa tietoa siitä, ketkä keksivät lingon ensimmäisenä ei ole, sillä linkoa suosivat useat muinaiset kansat. Varhaisimpien löydettyjen todisteiden mukaan linkoa on käytetty Catal Hüyükissa 5500-4500 eaa.
Kuuluisin tarina lingon käytöstä löytyy Raamatun vanhasta testamentista. Tuleva Israelin kuningas Daavid tappoi jättiläismäisen filistealaisen soturin Goljatin paimenen lingon avulla. Tarina jäi vertauskuvaksi älyn ja tekniikan voitolle raa'asta voimasta.
Antiikin Rooman sotajoukot käyttivät linkomiehiä etujoukkoina, joiden tehtävä oli häiritä ja vahingoittaa vastustajaa etäältä. Roomalaiset kutsuivat linkoa nimellä Funda ja linkomiehiä Funditores. Kevyesti aseistetut ja haarniskoimattomat linkojoukot pysyttelivät vihollisesta etäällä eivätkä osallistuneet varsinaiseen lähitaisteluun miekoin ja keihäin aseistautuneiden, haarniskoitujen legioonalaisten lailla. Funditoresit olivat yleensä baleaareilta värvättyjä sotureita, jotka kuuluivat auxilia-joukkoihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linko Wikimedia Commonsissa
Lyijyisiä lingon ammuksia ajalta 400 eaa. Kaiverruksena toisella puolella salamasymboli ja toisella kreikaksi herja "tästä saat".
Trajanuksen pylväässä kuvattuja linkomiehiä.
Lippumojara

| Lippumojara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Mojarat Gerreidae
Suku::  Eucinostomus
Laji::  melanopterus
Kaksiosainen nimi
 Eucinostomus melanopterus  (Bleeker, 1863) 
Katso myös
   Lippumojara Wikispeciesissä   Lippumojara Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Lippumojara (Eucinostomus melanopterus) on mojaroihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan rannikkovesissä Atlantilla.
Koko ja ulkonäkö

Lippumojara kasvaa useimmiten 18–20 cm pitkäksi, mutta suurimmat yksilöt voivat olla 30 cm pitkiä. Laji on ruumiinrakenteeltaan pitkänomainen, sukkulamainen ja litteähkö. Selkäevä on pitkä ja piikikäs ja sen keskellä on lovi. Lippumojaran rintaevät ovat pitkät ja pyrstöevä on haarautunut. Kalan selkäevän kärki on musta ja selkä vihertävän ruskea. Muutoin se on harmaa. Lippumojara voi työntää leukojaan eteenpäin.
Levinneisyys ja elintavat

Atlantin länsiosissa lippumojaran levinneisyys ulottuu Floridasta ja Meksikonlahdelta Uruguayihin ja itäosissa Mauritaniasta Angolaan. Sen elinympäristöä ovat rannikoiden laguunit ja mangrovet. Lippumojara liikkuu usein parvina hopeamojaroiden ja Centropomus mexicanus-lajin kanssa ja syö kaloja, äyriäisiä, nilviäisiä ja eloperäistä ainesta.
Lippumojaraa kalastetaan jonkin verran verkoilla, mutta se ei ole ruokakalana erityisen arvostettu.
Linotype

Linotype-latomakoneen mainos The British Printer -lehdessä vuonna 1891.
Linotype on saksalais-amerikkalaisen Ottmar Mergenthalerin kehittämä ensimmäinen automatisoitu ladontamenetelmä eli latomakone.
Latomakoneen myötä kirjapainotaidossa tapahtui suuri mullistus. Siihen asti latojat olivat kirjapainossa laittaneet kirjakkeet eli kirjasimet yksitellen käsin painolevyihin, mikä oli hyvin hidasta ja työlästä. Mergenthaler esitteli koneensa New York Tribunen kustantajille 1886. Kone teki seitsemän ammattitaitoisen latojan työn kooten painolevylle näppäinkomentojen avulla kirjakkeista muodostuvan tekstirivin, ”a line o’ type”. Tästä menetelmä sai nimen Linotype.
Latojat vastustivat aluksi kiihkeästi latomakoneita, mikä hidasti Linotypen yleistymistä. Kehitys ei kuitenkaan ollut pysäytettävissä. Latomakone teki mahdolliseksi muutaman kolikon hintaiset sanomalehdet ja tavallisten ihmisten ostettavissa olevat kirjat ja edisti näin merkittävästi lukutaidon kehittymistä.
Syntyhistoriaa

Kun kirjoituskone oli 1870-luvulla tullut markkinoille, syntyi ajatuksia painokoneen painolaattojen latomisesta samoin menetelmin. Näin tekivät James O. Clephane (1842–1910) ja Charles T. Moore (1847–1910), jotka kehittivät konetta oikeuden pöytäkirjojen painatuksen nopeuttamiseksi. Heidän koneensa toteutus oli kuitenkin varsin alkeellinen, ja he pyysivät apua kellosepän koulutusta saaneelta Mergenthalerilta. Häneltä kului kahdeksan vuotta muuttaa prototyyppi toimivaksi koneeksi, jossa kirjoitinnäppäimistö oli yhdistetty kirjasinrivin tuottavaan metallivalukoneistoon. Mergenthaler patentoi koneen vuonna 1884.
Aiheesta muualla

Opetuselokuva Linotype-latomakoneen toiminnasta, englanniksi
Linotype-latomakone
Linssi (kasvi)

| Linssi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Linssit Lens
Laji::  culinaris
Kaksiosainen nimi
 Lens culinaris  Medik. 
Synonyymit
 Vicia lens (L.) Coss. & Germ. 
Katso myös
   Linssi (kasvi) Wikispeciesissä   Linssi (kasvi) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Linssi eli rokkalinssi eli kylvövirvilä (Lens culinaris, syn. Vicia lens) on herne­kasveihin kuuluva viljelyskasvi, jota käytetään sekä ihmis­ravinnoksi että rehuksi. Se muistuttaa paljon virnoja (Vicia) ja nätkelmiä (Lathyrus). Kasvi on yksivuotinen. Se on rentovartinen. Lehdet ovat parijakoiset, ja päissä on kärhiä. Sen tertussa on harvassa kaksi tai kolme sinisensävyistä kukkaa. Kukka muodostaa palkohedelmän, jossa on yleensä vain yksi tai kaksi siementä.
Linssi on peräisin Lähi-idästä. Nykyään sen tärkeimpiä viljely­alueita ovat Intia, Turkki ja Kanada. Euroopassa sitä on viljelty etupäässä karjanrehuna, Suomessa vaatimattomalla menestyksellä.
Kylvövirvilän siemen eli linssi on yleinen raaka-aine itämaisessa ruuassa ja erinomainen kasvisperäinen proteiinin ja ravinto­kuidun lähde. Roomalaiset laivasivat linssejä Eurooppaan Egyptistä. Välimeren alueella linsseistä on tehty löydöksiä, jotka on kyetty ajoittamaan 11 000 eaa. Linssistä tunnetuimmat ovat vihreät ja punaiset.
Kasvin nimi

Linssin nimi on vanha. Monissa kielissä sama sana, esimerkiksi latinan lens, ranskan lentille, saksan Linse ja suomen linssi, tarkoittaa sekä kasvia että optista linssiä. Alun perin nämä sanat tarkoittavat kasvia. Kun optisia linssejä alettiin valmistaa, niistä ryhdyttiin käyttämään samaa nimeä, koska kupera linssi muistuttaa muodoltaan linssi­n siementä. Englannissa kuitenkin lens tarkoittaa vain optista linssiä, kun taas kasvin nimi on lentil.
Käyttö

Linssi on erittäin hyvä kasvisproteiinin lähde ja onkin siksi kasvissyöjien ruokavalion yksi kulmakivistä. Siinä on noin 25 prosenttia proteiinia. Intiassa, jossa linssejä käytetään päivittäin, valmistetaan niistä dal-nimellä tunnettu linssikeitto, jota tarjoillaan riisin ja kasvisten kera.
Linssit kannattaa huuhtoa hyvin ennen keittämistä, mieluiten väljässä vedessä. Linssejä ei tarvitse liottaa, joskin liotettuina ne kypsyvät nopeammin. Vihreiden linssien keittoaika on noin puoli tuntia. Punaiset linssit kypsyvät 10–20 minuutissa. Linsseistä keitetään usein linssikeittoa, jota on parempi käyttää kastikkeen tapaan kuin syödä yksistään, sillä runsaat määrät linssejä tai muita palkokasveja sulavat heikosti ja tuottavat helposti ilmavaivoja.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Linssi (rokkalinssi) (Vicia lens)
Fineli: Linssi vihreä/ruskea (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Lens culinaris (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Lens culinaris (englanniksi)
Flora of China: Lens culinaris (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Lens culinaris (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q131226  Wikispecies: Lens culinaris  APDB: 70775  BioLib: 39974  Calflora: 4662  CoL: 6P8RY  Ecocrop: 7209  EoL: 647510  EPPO: LENCU  EUNIS: 171834  FNA: 200012187  FoC: 200012187  FoIO: LENCUL  GBIF: 5350010  GRIN: 411141  iNaturalist: 57305  IPNI: 502201-1  IRMNG: 10578748  ITIS: 503364  NatureServe: 2.127963  NBN: NHMSYS0000460230  NCBI: 3864  NZOR: c6253487-99db-4312-8747-3283ecb03666  NZPCN: 4696  Observation.org: 6964  Open Tree of Life: 156245  Plant List: ild-7784  PLANTS: LECU2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30001819-2  Tropicos: 13021779  VASCAN: 5761  WFO: wfo-0000212711 
Erilaisia linssejä
Lisun kieli

| Lisu |
| --- | --- |
Oma nimi:  ꓡꓲ-ꓢꓴ
Tiedot
Alue:  Yunnan, Kiina; pohjos-Myanmar; Arunachal Pradesh, Intia; Thaimaa
Puhujia:  940 000
Kirjaimisto:  Fraserin aakkoset
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  sinotiibetiläiset kielet
Kieliryhmä:  tiibetiläis-burmalaiset kielet lolo-burmalaiset kielet
ISO 639-3:  lis
 Ohje 
Lisun kieli (ꓡꓲ-ꓢꓴ) on Kiinassa, Myanmarissa ja Thaimaassa asuvien lisujen  puhuma sinotiibetiläinen kieli.
Kielen puhujia on noin miljoona. Heistä yli 650 000 asuu Kiinassa Yunnanin koillisosassa ja Sichuanin lounaisosassa, lähes 300 000 Myanmarin koillisosassa, 35 000 Pohjois-Thaimaassa, tuhat Koillis-Intiassa  ja muutama sata Laosissa.
Lisu kuuluu sinotiibetiläisten kielten tiibetiläis-burmalaisen haaran lolo-burmalaiseen ryhmään. Se jakautuu kolmeen päämurteeseen. Lähimmät sukukielet ovat lipho ja lolopho.
Kiinalaisiin merkkeihin perustuvilla tavumerkeillä kirjoitettua lisua.
Kieltä varten on kehitetty useita kirjoitusjärjestelmiä. Kristityt lisut käyttävät skotlantilaisen lähetyssaarnaajan James Outram Fraserin 1900-luvun alussa luomaa kirjaimistoa, Fraserin aakkosia. Mustan lisun murteen käyttämä Wang Renpon kiinan kirjoitusmerkkeihin ja muihin symboleihin perustuva tavukirjoitus on jäänyt lähes kokonaan pois käytöstä. Mustaa lisua varten 1950-luvulla luotu pinyiniin perustuva järjestelmä on sekin korvautumassa Fraserin aakkosilla.
Aiheesta muualla

Lisu,[vanhentunut linkki] Bron: Ethnologfue - Languages of the World
Litoralin provinssi

| Litoral |
| --- | --- |
 Litoralin sijainti punaisella
Valtio:   Päiväntasaajan Guinea
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Bata
Väkiluku (2001):  298 414
Litoralin provinssi on Päiväntasaajan Guinean yksi seitsemästä provinssista, joka sijaitsee Guineanlahden rannalla. Se sijaitsee mantereella Río Munin alueella, ja siihen kuuluu myös Corisconlahdella olevat saaret Corisco, Elobey Grande ja Elobey Chico. Provinssin pääkaupunki on Bata.
Litoralin provinssi on ainoa Río Munin provinssi, jolla on rantaviivaa. Litoralin rannikolla on mangrovesoita, jonka vuoksi siellä ei ole paljoakaan asutusta. Provinssin asukasluku oli 298 414 vuonna 2001. Ilmasto alueella on trooppisen kostea.
Litoralin provinssi jakautuu seitsemään kuntaan:
Bata
Mbini
Kogo
Machinda
Bitika
Corisco
Rio Campo
Lintula (Oulu)

| Lintula |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Lintula korostettuna.
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Höyhtyän suuralue
Kaupunginosa nro:  16
Väkiluku:  861  31.12.2023
Työpaikkoja:  121 kpl   (31.12.2016)
Osa-alueet:  Lintula
Kihokkitien kerrostaloja alueen etelälaidalla.
Lintula on Oulun kaupunginosa. Se sijaitsee keskustan eteläpuolella Höyhtyän suuralueella, rajoittuen pohjoisessa Höyhtyän, lännessä Nokelan, ja etelässä Mäntylän kaupunginosiin, sekä idässä nelostiehen. Kaupunginosassa asuu noin 900 asukasta.
Lintulan asemakaavan on laatinut arkkitehti Niilo Kokko 1960-luvun alussa. Lähiön rakentaminen oli Pohjois-Suomen ensimmäinen niin sanottu aluerakentamiskohde, jonka toteutti Rakennusvoima Oy. Suunnitelmat rakennusliikkeelle teki Arkkitehtuuritoimisto Uki Heikkinen. Lintulan rakentaminen aloitettiin 1963 ja alueen valmistumisvuoteen 1971 mennessä lähiöön oli rakennettu 500 asuntoa noin 2 000 asukkaalle. Lintulaan oltiin vuonna 1952 suunnittelemassa lentokenttää, mutta hankkeesta luovuttiin. Kaupunginosan pohjoispuolella sijaitsee luonnontilainen Lintulammenpuisto sekä Lintulampi-niminen lampi. Kaupunginosan erottaa Poikkimaantiestä kapea, lähes luonnontilainen Kihokkipuisto-niminen metsikkö.