Sosiaalipedagogiikka
Sosiaalipedagoginen käytäntö

Sosiaalipedagogiseen työhön kuuluu koko ihmisen elinkaari, lapsuudesta vanhuuteen. Sovellusalueita voidaan luokitella esimerkiksi sosiaalisten ongelmien mukaan, kuten avuttomuus, köyhyys, poikkeavuus tai syrjäytyminen. Keskeisiä työmuotoja erilaisiin toimintakenttiin ovat esimerkiksi erilaiset toiminnalliset pedagogiat ja terapiat, yhteisökasvatus, pedagoginen ryhmätyö ja yksilö- ja perhekohtainen neuvonta sekä dialogisuus.
Sosiaalipedagogisessa työssä voidaan erottaa eri tasoja: yksilöllinen ohjaus ja neuvonta, ryhmässä ja ryhmän kautta tapahtuva pedagoginen vaikuttaminen, erilaisissa yhteisöissä toimiminen, ihmisten aktivointi toimintaan. Erityisenä tasona voidaan erottaa pedagoginen perhetyö eli perhekasvatus, vanhempainkasvatus. Kaikilla sosiaalipedagogisen työn tasoilla tärkeää on pyrkimys sosiaalisten ongelmien ehkäisyyn ja lievittämiseen, ihmisten yhteiskunnallisen identiteetin vahvistamiseen ja selkiyttämiseen, elämänhallinnan tukemiseen sekä osallisuuden ja osallistumisen edistämiseen. Työssä suositaan luovaan toimintaan perustuvia työmuotoja jotka ovat musiikki, kuvataiteet, seikkailu, draama, kirjallisuus ja muut vastaavat inhimillisen aktiviteetin alat.
Sosiaalipedagogisessa toiminnassa toteutuvat seuraavat periaatteet: itseapuun auttaminen, yhteisön kasvatuspotentiaalin sekä yksilön tai yhteisön itsekasvatuspotentiaalin vahvistaminen, dialogisuus, ylisukupolvinen ajattelutapa, kriittinen tietoisuus, osallistuminen ja osallistaminen, toiminnallisuus ja elämyksellisyys. Yksilöltä odotetaan itsetietoista yhteiskunnan jäsenyyttä, kriittisen ja vastuullisen suhteen luomista siihen yhteiskuntaan, jossa elää ja johon kuuluu.
Sosiaalipedagoginen toimija (esimerkiksi sosiaali- ja terveysalan ammattihenkilö) on kasvatuksellisten ja sosiaalisten muutosten edistäjä, epävirallisen ja virallisen "järjestelmän" välimaastossa toimiva, tulkki eri kulttuurien välillä. Sosiaalipedagogiikassa korostetaan auttamismenetelmänä vuorovaikutusta, jolla ymmärretään vastavuoroista suhdetta (dialogia), jossa suhteen osapuolet vaikuttavat toisiinsa ja edistävät toisissaan muutosta molempien osapuolten itsemääräämisoikeutta kunnioittaen.
Sosiaalipedagoginen työ kohdistuu sinne, missä ihmisen yhteiskunnallinen subjektius, osallistuminen ja osallisuus, sosiaalinen identiteetti, elämänhallinta ja täyspainoinen itsensä toteuttaminen yhteiskunnan jäsenenä ovat puutteellisesti kehittyneitä tai uhattuina. Haasteena onkin kaikenalainen huono-osaisuus, mikä ilmenee eri ikäisten ja eri elämäntilanteissa olevien ihmisten vaikeuksina selviytyä arjen tehtävissä.
Sosiaalipedagogisen toiminnan menetelmät
Sosiaalipedagogiset ongelmat ja ilmiöt ovat moninaisia. Toiminta koskettaa yksilöä, ryhmiä, yhteisöjä ja yhteiskuntia. Siksi toiminnassa käytettäviä menetelmiä on paljon. Sosiaalipedagogiikan toimintamenetelmät vaihtelevat muun muassa sen mukaan liikutaanko korjaavassa vai ennalta ehkäisevässä toiminnassa. Ei ole olemassa selkeää sosiaalipedagogiikan menetelmävalikkoa. Paljon käytettyjä ovat erilaiset taide- ja toimintapedagogiset menetelmät ja yhteisökasvatus. Sosiaalipedagogiseen toimintaan sopivissa menetelmissä on tiettyjä perusperiaatteita. Menetelmässä on kunnioitettava ihmisen itsemääräämisoikeutta ja menetelmän tavoitteena on oltava yksilön tai yhteisön elämänlaadun parantaminen yhdessä ihmisten itsensä kanssa. Sosiaalipedagogiikan menetelmät perustuvat aina dialogiin, ihmisten väliseen vuorovaikutukseen ja ihmisten osallistumiseen toimintaprosessin kaikkiin vaiheisiin yhteisen päämäärän saavuttamiseksi.
Sosiaalipedagogiikka ei ole pelkkä ajatusrakennelma tai ideologia. Vasta kun se muuttuu käytännön toiminnaksi, voidaan puhu sosiaalipedagogiikasta. Teorian ja käytännön välisen vuoropuhelun tuloksena syntyi porilaiseen lähiöön sosiaalipedagoginen toimintamalli. Toimintamallin pohjana oli sosiaalipedagogisen
itseymmärryksen ja tulkinnan kautta rakennettu toiminnan tulppaani, jossa
ammatillisuuden ulottuvuudet, toimintakulttuuri ja ympäristö oli otettu huomioon. Toimintamallin
pohjana on käytetty Madsenin kukkaa.
Sosiaalipedagogiikka varhaiskasvatuksessa
Varhaiskasvatuksessa sosiaalipedagogiikalla tarkoitetaan sellaista kasvatusajattelua ja – toimintaa, jossa kiinnitetään huomiota kasvatuksen yhteisölliseen luonteeseen ja yhteisön tarjoamiin kasvatuksellisiin mahdollisuuksiin. Sosiaalipedagogisessa varhaiskasvatuksessa keskitytään jokaisen persoonan, niin lapsen kuin hänen perheenjäsentensä mahdollisuuksiin ja omien, erityisten toimintatapojen löytämiseen ja arvostamiseen.
Sosiaalipedagogiikka on varhaiskasvatuksen kokonaisvaltainen viitekehys. Varhaiskasvatuksella on sekä pedagoginen, että sosiaalinen tehtävä ja ne ovat vuorovaikutteisessa suhteessa toisiinsa. Varhaiskasvatuksessa lapsi on yksilö, joka on riippuvainen perheestään, kasvuympäristöstään ja lähiyhteisöstään. Lapsen persoonallisessa ja sosiaalisessa käyttäytymisessä ja kehityksessä näkyvät lähiyhteisön muutokset, turvattomuus ja ongelmat. Päivähoidon ammatillisen henkilöstön tulee sosiaalipedagogisen viitekehyksen mukaan:
tunnistaa lapsen tarpeet ja puuttua tarpeen mukaan varhaisessa vaiheessa havaittuihin ongelmiin
kyky nostaa esiin ja tukea onnistumisen kokemuksia, niin lapsen kuin perheen toiminnassa
kehittää lapsen yhteistyö- ja vuorovaikutustaitoja toisten lasten ja aikuisten kanssa
Jotta päivähoidon ammattilainen pystyy tukemaan vanhempia, tulee hänen ymmärtää perheen sisäisen ja ulkoisen sosiaalisen tilanteen ja resurssit.
Sosiaalipedagoginen hevostoiminta
Sosiaalipedagoginen hevostoiminta on erityisesti lapsille ja nuorille suunnattua vuorovaikutuksellista toimintaa talliyhteisössä, Toimintaan kuuluu ratsastuksen ohella hevosten hoitoa ja muuta tallityötä. Vaikka sosiaalipedagogisessa hevostoiminnassa on terapeuttisia elementtejä, se ei ole varsinaista terapiaa. Työmuotona sosiaalipedagoginen hevostoiminta ei ole tarkkaan määritelty, vaan laaja kokonaisuus, jossa käytetään erilaisia sosiaalipedagogisia menetelmiä.
Sosiaalipedagogista hevostoimintaa käytetään erityisesti kuntouttavaan yhteisölliseen toimintaan sekä syrjäytymisen ehkäisyyn. Sosiaalipedagogista hevostoimintaa voidaan käyttää psykososiaalisen toimintakyvyn tukemiseen koko ihmisen elinkaaren ajan. Toiminta sopii esimerkiksi päihdeongelmaisten kuntoutukseen. Toiminnan tavoitteena on toimintakyvyn vahvistaminen ja voimaantuminen.
Hevosen elinympäristö, talli, tarjoaa monipuoliset puitteet toteuttaa sosiaalista ja kasvatuksellista toimintaa. Sosiaalipedagogisen ajattelun tuominen hevostoimintaan on rikastuttanut tallien toimintaa ja tarjonnut uusia näkökulmia toimia hevosten kanssa. Sosiaalipedagoginen toiminta tallilla tapahtuu hevosen kanssa, ympäristössä, joka rakentuu hevosen tarpeiden mukaisesti. Sosiaalipedagogisesti toimivan tallin tavoitteena on tuoda yksilölle "yhteiskunnallista hyvää": elämäntaitoja ja tunnetta omasta pärjäämisestä ja osaamisesta. Sosiaalipedagogisen hevostoiminnan tarkoituksena on vahvistaa yksilöä ryhmän jäsenenä. Pitkän päälle myös sosiaalipedagogisen hevostoiminnan tavoitteena on, että yksilö saa tallilla, yhdessä muiden kanssa, harjoitella sellaisia taitoja, joiden avulla hän rohkaistuu pärjäämään niin koulussa, kaveriporukassa, työelämässä kuin muualla yhteiskunnassakin. Yhteisöllisyys, toiminnallisuus ja elämyksellisyys toteutuvat tallilla kuin luonnostaan. Tallitoiminta on pitkälti ennalta ehkäisevää toimintaa. Sosiaalipedagogisen työn perusajatuksena on tarjota vaikeuksissa oleville ihmisille mahdollisuus osallistua, kohdata toisia ihmisiä, toteuttaa ja kehittää itseään, tehdä mielekkäitä asioita, kokea itsensä tarpeelliseksi ja yhdessä toisten kanssa etsiä suuntaa elämässä.