stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Darfurin konflikti
Konfliktin historiaa 2003–2007

Konfliktin alkamisajankohdaksi määritellään usein 26. helmikuuta 2003, kun Darfurin vapautusrintamaksi (DLF) itseään kutsuva joukko ilmoitti olevansa vastuussa Goloon tehdystä hyökkäyksestä. Darfurissa oli ollut levotonta jo ennen tätä hyökkäystä, kun kapinalliset olivat hyökänneet poliisiasemia, armeijan tukikohtia ja sotilassaattueita vastaan. Hallitus oli tehnyt suuria ilmaiskuja Marrah-vuoristossa sijaitseviin kapinallisten tukikohtiin. Kapinallisten ensimmäinen sotilastoimi oli hyökkäys vuoristossa armeijan joukkojen kimppuun 25. helmikuuta 2002. Sudanin hallitus oli tietoinen yhdistyneistä kapinallisjoukoista kesäkuussa 2002 Golon poliisiasemalle tehdystä hyökkäyksestä lähtien.
Julie Flintin ja Alex de Waalin mukaan kapinaliikkeen alku tulisi ennemmin sijoittaa 21. heinäkuuta 2001, kun zaghawojen ja furien joukot tapasivat Abu Gamrassa ja vannoivat Koraanin ääressä tekevänsä yhteistyötä puolustaakseen kyliään hallituksen tukemilta hyökkäyksiltä. Lähes kaikki Darfurin asukkaat ovat muslimeja, samoin kuin janjaweedit ja pääkaupunki Khartumissa olevat hallituksen johtajat.
25. maaliskuuta 2003 kapinalliset valtasivat Tšadin rajalla sijaitsevan Tinen kaupungin ja saivat haltuunsa huomattavan määrän tarvikkeita ja aseita. Vaikka presidentti Omar al-Bashir uhkasi "päästää armeijan irti", sotavoimilla ei ollut juuri reservejä käytettävissä. Armeija oli jo käytössä sekä etelässä, jossa toinen Sudanin sisällissota oli vähitellen päättymässä, että idässä, jossa Eritrean tukemat kapinalliset uhkasivat vastavalmistunutta öljyputkea. Kapinalliset käyttivät Toyota Land Cruiser -maastoautoja nopeissa sissi-iskuissa, joiden torjuminen osoittautui aavikko-olosuhteisiin tottumattomalle armeijalle lähes mahdottomaksi. Sen vuoristoon tekemät ilmaiskut olivat kuitenkin tuhoisia.lähde?
25. huhtikuuta 2003 kello 5:30 SLA:n ja JEM:n joukot tekivät yhteishyökkäyksen al-Fashiriin 33 Land Cruiserin avulla. Seuraavan neljän tunnin kuluessa tuhottiin hallituksen mukaan neljä Antonov-pommikonetta sekä helikopteria (seitsemän kapinallisten mukaan), 75 sotilasta, lentäjää ja teknikkoa kuoli ja 32 jäi vangeiksi, mukaan lukien tukikohdan komentaja. Kapinalliset menettivät 900 henkeä. Hyökkäys oli koko Sudanin sotahistorian onnistunein: 20 vuoden aikana Sudanin kansan vapautusarmeija (SPLA) ei ollut koskaan tehnyt etelässä vastaavanlaista operaatiota.lähde?
Konfliktin historiaa 2003–2007 > Toukokuun sopimus

5. toukokuuta 2006 Sudanin hallitus solmi sopimuksen Minni Minnawin johtaman SLA:n siiven kanssa. Kaksi pienempää ryhmää, Oikeuden ja Tasa-arvon liike sekä SLA:n siipi, kuitenkin hylkäsivät sopimuksen. Sopimuksen takana olivat USA:n Robert B. Zoellick, AU:n puolesta työskentelevä Salim Ahmed Salim, AU:n edustajia sekä muita Abujassa toimivia ulkomaisia virkamiehiä. Sopimuksessa sovittiin janjaweed-joukkojen aseistariisumisesta sekä kapinallisjoukkojen hajottamisesta ja uudelleensijoittamisesta armeijaan.
Konfliktin historiaa 2003–2007 > Heinä–elokuu 2006

Taistelut alkoivat uudelleen, ja heinä–elokuussa maailman suurin avustusoperaatio oli vaarassa katketa, kun kansainväliset avustusorganisaatiot harkitsivat poistumista maasta henkilöstöön kohdistuneiden jatkuvien hyökkäysten vuoksi. YK:n pääsihteeri Kofi Annan pyysi alueelle 17 000 miehen kansainvälistä rauhanturvajoukkoa, joiden tuli korvata AU:n 7 000 hengen joukot.
Vuodet 2007–2013

Vuonna 2007 kansainvälinen yhteisö kiinnitti huomiota kasvavaan väkivaltaan. YK:n turvallisuusneuvosto teki tilanteesta neljä päätöslauselmaa, ja Kansainvälinen rikostuomioistuin antoi ensimmäiset pidätysmääräykset Darfurin tapahtumien johdosta.
31. heinäkuuta 2007 turvallisuusneuvosto ratifioi sopimuksen, jolla muodostettiin YK:n ja Afrikan unionin yhteinen rauhanturvaoperaatio UNAMID. Operaatioon osallistuvien 26 000 sotilaan mobilisoiminen kävi hitaasti, Tšadin vallankaappaus lisäsi levottomuutta alueella ja vuonna 2008 pakolaisten määrä saavutti kaikkien aikojen korkeimman lukeman.
Vuonna 2009 Kansainvälinen rikostuomioistuin antoi pidätysmääräyksen presidentti Omar al-Bashirista. 13 kansainvälistä avustusjärjestöä karkotettiin Darfurista.
Maaliskuussa 2010 allekirjoitettiin heikko rauhansopimus, ja laajat rauhanneuvottelut alkoivat Dohassa vuoden loppupuolella.
Heinäkuussa 2011 Etelä-Sudan äänesti itsenäisyyden puolesta, ja tuore kapinallishallitus allekirjoitti Dohan sopimuksen (DDPD).
Rauhansopimus osoittautui riittämättömäksi, ja väkivaltaisuudet jatkuivat myös vuonna 2012.
Elokuussa 2013 Sudanin hallitus ilmoitti, että Dohan sopimus on mahdollisten jatkosopimusten pohjana. Kapinalliset olivat vaatineet Dohan paperin hylkäämistä ja neuvottelujen aloittamista puhtaalta pöydältä.
Kirjallisuutta

Flint, Julie & de Waal, Alex: Darfur: Pitkän sodan lyhyt historia.  ((Darfur: A short history of a long war, 2005.) Suomennos: Kirsi Komonen)  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2006.  ISBN 952-471-740-9
Lapsia pakolaisleirillä.
Tuhottuja kyliä elokuussa 2004. (Lähde: DigitalGlobe, Inc. ja USA:n ulkoministeriö USAIDin kautta)
Minni Minnawi lehdistötilaisuudessa USA:n presidentti George W. Bushin kanssa allekirjoitettuaan toukokuun sopimuksen.
Ialysos

| Ialysos> Ιαλυσός |
| --- | --- |
 Antiikin Ialysoksen raunioita Filérimos-kukkulalla.
Sijainti
 Ialysos
Koordinaatit:  36°23′59″N, 28°8′33″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ialysós, Ródos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400-luku eaa.
Kulttuuri:  mykeneläinen kulttuuri antiikki
Aiheesta muualla
  Ialysos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ialysos (m.kreik. Ιαλυσός, lat. Ialysus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Rhodoksen (nyk. Ródos) saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren pohjoisosassa nykyisen Filérimos-kukkulan alueella lähellä nykyistä Ialysóksen kaupunkia.
Historia

Ialysoksen alue on ollut asuttu jo esihistoriallisella ajalla. Nykyisen Ialysóksen kaupungin läheltä on löydetty jäänteitä minolaisen ajan asutuksesta. Läheisiltä kukkuloilta on puolestaan löydetty mykeneläisaikaisia hautoja. Varhaisin kirjallinen maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se mainitaan yhtenä kaupungeista, joka lähetti joukkoja Troijan sotaan. Esihistoriallisen Ialysoksen oletetaan olleen merkittävä satama ja kauppapaikka, joka toimi välittäjänä Manner-Kreikan mykeneläisen kulttuurin ja Anatolian välillä.
Antiikin Ialysoksen kaupungin perustivat doorilaiset asutettuaan saaren noin 1100–900 eaa. Kaupunki oli yksi Rhodoksen kolmesta vanhasta kaupungista Kameiroksen ja Lindoksen ohella. Se kuului näiden tavoin doorilaisen heksapoliihin. Ialysos vaikuttaa olleen saaren kaupungeista merkittävin. 400-luvulla eaa. kaupungista oli kotoisin muun muassa tunnettu nyrkkeilijä Diagoras Rhodoslainen, joka saavutti voiton Olympian kisoissa kolmena vuonna.
Vuonna 408 eaa. Ialysos oli perustamassa muiden saarten kaupunkien tavoin uutta Rhodoksen kaupunkia, joka tehtiin yhteisrhodoslaiseksi kauppa- ja satamapaikaksi (synoikismos) saaren pohjoiskärkeen aivan Ialysoksen lähelle. Tämän jälkeen Ialysos menetti merkitystään ja taantui, sillä oletettavasti suuri osa sen asukkaista muutti uuteen kaupunkiin.
Harrastelija-arkeologit Auguste Salzmann ja Alfred Biliotti löysivät vuonna 1876 Ialysoksen nekropolin. Paikalta tehdyistä löydöistä useimmat päätyivät Louvreen Pariisiin ja British Museumiin Lontooseen. Ialysoksen akropoliin arkeologiset kaivaukset aloittivat italialaiset arkeologit vuosina 1914 ja 1923–1926. Italialaiset myös suorittivat alueella kunnostustöitä.
Rakennukset ja löydökset

Ialysoksen akropolis eli linnavuori ja yläkaupunki sijaitsi nykyisellä Filérimos-kukkulalla, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä etelään nykyisestä Ialysóksesta ja noin kymmenen kilometriä lounaaseen nykyisestä Ródoksen kaupungista. Alakaupunki sijaitsi akropoliin ympärillä. Ialysoksen oletetaan olleen suhteellisen suurikokoinen kaupunki. Kaupungista itsestään on kuitenkin tehty suhteellisen vähän arkeologisia löytöjä. Pääosa löydöistä on alempaa esihistoriallisten hautausmaiden alueelta.
Rakennukset ja löydökset > Akropolis

Athene Poliaalle omistettu temppeli rakennettiin alun perin klassisella kaudella ja uudelleen hellenistisellä kaudella 200- tai 100-luvulla eaa. Temppeli oli amfiprostyyli tetrastyylitemppeli, eli sen kummassakin päässä oli neljä pylvästä, ja se edusti doorilaista tyyliä (toisen teorian mukaan se olisi kuitenkin ollut heksastyylitemppeli, eli sen päissä olisi ollut kuusi pylvästä). Temppelissä oli pronaos, naos eli cella ja opisthodomos. Temppelistä on säilynyt sen perustuksia sekä pylväiden ja seinien osia. Naoksessa on säilynyt kulttipatsaan jalusta. Jossain vaiheessa temppeliin liitettiin myös Zeus Polieuksen kultti. Varhaiskristillisellä kaudella 400- tai 500-luvulla jaa. temppelin paikalle rakennettiin basilikakirkko, 900-luvulla yksilaivainen kupolilla varustettu kirkko ja frankkivallan aikana 1300–1400-luvuilla kirkon yhteyteen luostari. Luostari kunnostettiin italialaisvallan aikana 1900-luvun alkupuolella.
Temppelin yhteydestä on löydetty votiivilahjakuoppa, josta on löydetty suuri määrä pieniä figuriineja sekä muita savisia ja metallisia esineitä 800–400-luvuilta eaa. Akropoliin rinteessä temppelin eteläpuolella oli lähdekaivorakennus, jonka julkisivussa oli kuusi kalkkikivistä doorilaista tyyliä edustanutta pylvästä. Se rakennettiin 300-luvun eaa. lopulla. Siihen kuului suuri vesisäiliö ja vesijohtoverkosto. Italialaiset kunnostivat myös osan lähdekaivorakennuksesta. Kukkulan itäosassa on bysanttilaisaikaista linnoitusmuuria, jonka rakentamiseen on käytetty muun muassa Athenen temppelin kiviä.
Rakennukset ja löydökset > Muut löydöt

Mykeneläisen kauden hautalöydöt on tehty Makriá Vounára ja Móschou Vounára -nimisiltä kukkuloilta. Haudat ovat pääosin kammiohautoja ja ajoittuvat LH IIB – LH IIIC -kausille noin vuosiin 1700–1400 eaa. Huomattava osa löydetystä mykeläisen ajan keramiikasta on peräisin Manner-Kreikasta, mikä kertoo kauppayhteyksistä.
Ialysokseen kuuluneen Kastanioin demoksen alueelta kaupungista lounaaseen on löydetty Apollon Erethimiokselle omistetun temppelin rauniot. Ne sijaitsevat nykyisin Thólos-nimellä (nimestä Theólogos) tunnetussa paikassa. Temppeli rakennettiin 400-luvulla eaa. ja säilyi käytössä roomalaiselle kaudelle saakka. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja sen päädyssä oli kaksi pylvästä. Lähellä oli teatteri.
Ialysoksesta tehdyt esinelöydöt ovat Ródoksen arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ialysos Wikimedia Commonsissa
Ialysoksen raunioita ja Filérimos-kukkulan maisemia.
Athene Poliaan temppelin raunioita Filérimos-kukkulalla.
Mies kahden hevosen vetämissä vaunuissa, mykeneläisaikainen terrakottaesine haudasta 5, LH IIIB2-C1 (n. 1200 eaa.). British Museum.
Ibb

| Ibb إب |
| --- | --- |
 Kaupunkikuvaa
 Ibb
 Koordinaatit: 13°58′N, 44°10′E 
Valtio:  Jemen
Maakunta:  Ibb
Väkiluku (2004):  212 992
Aikavyöhyke:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ibb (joskus myös Abb, arab. إب‎) on kaupunki Jemenissä, noin 120 km Mokkasta koilliseen; samannimisen hallintoalueen pääkaupunki. Vuonna 2004 siellä oli 212 992 asukasta.
Maantiede

Ibb sijaitsee Jemenin lounaisosassa 2 050 metrin korkeudella Shamahivuoren juurella. Lähialueen korkeus merenpinnasta vaihtelee 1 200 ja 1 800 metrin välillä. Kaupunki itsessään on tunnettu perinteiseen jemeniläiseen tapaan rakennetuista vanhoista kerrostaloistaan ja lukuisista moskeijoistaan. Moskeijoita on yhteensä noin 60 ja kaupunkiin on rakennettu lähistön vuorilta sinne vettä kuljettava akvedukti. Akvedukti toimii edelleen nykyaikaisemman järjestelmän olemassaolosta huolimatta.
Historia

Arabien myyteissä tarina Ibbin perustamisesta liitetään Raamatun tapahtumiin, mutta merkittävään asemaan alue nousi vasta 1000-luvulla sulayhidikuningatar Sayyidah Arwa siirrettyä pääkaupunkinsa läheiseen Jiblahiin. Aikanaan alue kuului dhu jibla-heimon alueisiin ja oli autonomisen emiirikunnan pääkaupunki aina Jemenin kuningaskunnan hallintouudistuksiin saakka 1940-luvulla. Vuonna 1911 kaupungin läpi oli tarkoitus vetää Taizin kaupunki Hodeidaan yhdistävä rautatie, mutta hanke ei lopulta toteutunut. Tieliikenteen kehittyminen teki ideasta sittemmin tarpeettoman. Vuonna 1982 kaupunkia hävitti maanjäristys. Jemeniläinen kapinallisliike huthit valtasivat kaupungin lokakuussa 2014.
Talous

Ibb sijaitsee tuottoisan maatalousalueen keskellä ja sen souk on paikallisen kaupankäynnin keskus. Lähialueen maanviljelijät ja paimentolaiset saapuvat kaupunkiin myymään tuotteitaan. Paikallisiin maataloustuotteisiin kuuluvat esimerkiksi vehnä, ohra, hirssi, kahvi, kasvikset, hedelmät ja khat. Paimentolaiset kasvattavat lampaita. Kaupungissa harjoitetaan lisäksi joitakin käsityöläisammatteja ja sillä on merkitystä myös pohjois-etelä suuntaisen Mokkan Taizin kaupunkiin yhdistävän maantien varrella.
Väestö

Vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan Ibbissä oli yhteensä 212 992 asukasta. Väestön valtaosa on uskonnoltaan sunnimuslimeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ibb Wikimedia Commonsissa
Rakennus Ibbissä.
Paikallisia asukkaita.
Idalion

| Idalion> Ἰδάλιον |
| --- | --- |
 Idalionin raunioita.
Sijainti
 Idalion
Koordinaatit:  35°0′57″N, 33°25′23″E
Valtio:  Kypros
Paikkakunta:  Dáli, Nikosia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kypros
Aiheesta muualla
  Idalion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idalion (m.kreik. Ἰδάλιον, myös Edalion, Ἐδάλιον, lat. Idalium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kyproksen saarella. Se sijaitsi nykyisen, kaupungista nimensä saaneen Dálin eli Idálion kaupungin eteläpuolella.
Maantiede

Idalion sijaitsi Kyproksen keskiosissa noin 22 kilometriä luoteeseen Kitionista, Olympos-vuorten eli nykyisen Tróodos-vuoriston koillispuolella. Antiikin aikana kaupungin lähellä oli Afroditelle pyhitetty metsä, joka mainitaan usein sekä kreikkalaisessa että roomalaisessa runoudessa.
Idalion koostui kahdesta akropolis- eli yläkaupunkikukkulasta sekä alakaupungista. Akropolis-kukkuloista idempi tunnetaan nykyisin nimellä Moútti tou Arvíli ja lännempi nimellä Ampeléri (Ambelléri). Alakaupunki levittäytyi kukkuloiden pohjoispuoliselle tasangolle etelään nykyisestä Dálin kylästä. Idalionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä.
Historia

Idalion oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Kreikkalaisen perinteen mukaan sen perusti Khalkanor. Arkeologisten löytöjen perusteella kaupungin akropolis on ollut asuttu viimeistään myöhäisellä pronssikaudella eli mykeneläisellä kaudella.
Idalionin historiasta tiedetään suhteellisen vähän. Kaupungin nimi esiintyy assyrialaisissa lähteissä 600-luvulla eaa. Idalion löi omaa hopearahaa 500-luvulta eaa. lähtien. Noin 500 eaa. kaupungissa arvioidaan olleen noin 10 000 asukasta.
Idalion osallistui Joonian kapinaan vuosina 499–498 eaa. Persian valtaa vastaan. Persialaiset ja kitionlaiset valtasivat kaupungin, ja tämän jälkeen se oli Kitionin alaisuudessa; Kitionia puolestaan hallitsi foinikialainen hallitsijasuku. 400-luvulla eaa. Idalionin hallinnossa vaikuttaa olleen demokraattisia piirteitä. Kaupunki kukoisti vielä hellenistisellä ja roomalaisella kaudella.
Idalionin väestö koostui ilmeisesti osaksi kreikkalaisista ja osaksi foinikialaisista. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Idaleus (Ἰδαλεύς) ja Edalios (Ἐδάλιος).
Idalionin arkeologiset kaivaukset alkoivat 1800-luvulla ja niitä on jatkettu erityisesti vuonna 1928. Nykyisin Idalion on yksi Kyproksen merkittävimmistä arkeologisista alueista.
Rakennukset ja löydökset

Idalionissa on ollut suunniteltu asemakaava ja se on ollut ympäröity muurein. Muurien ympäröimän alueen koko oli noin 40 hehtaaria. Muureista on säilynyt osia muun muassa akropoliin rinteissä. Läntisellä akropoliilla oli Athenen pyhäkköalue ja kultti, jonka foinikialaiset yhdistivät omaan Anat-jumalattareensa. Pyhäkkö on ollut käytössä myöhäiseltä kyprogeometriselta kaudelta varhaiselle kyproklassiselle kaudelle. Läntiseltä akropoliilta on löydetty myös Idalionin kuninkaallinen palatsi. Itäisellä akropoliilla oli Afroditelle omistettu pyhäkkö, ja akropoliiden välisessä laaksossa Apollon Amyklokselle, foinikialaisittain Reshef Mikalille, omistettu pyhäkköalue.
Kaupungin hautausmaita on löydetty sen itä- ja länsipuolilta. Varhaisimmat haudat itäpuolella ovat myöhäiseltä pronssikaudelta ja geometriselta kaudelta. Myöhemmät haudat arkaaiselta roomalaiselle kaudelle ovat länsipuolella.
Merkittävin Idalionista tehty esinelöytö on niin kutsuttua kyproslaista kirjoitusta sisältävä pronssitaulu noin vuodelta 470 eaa. Se oli ensimmäinen kyseistä kirjoitusta sisältänyt löytö, ja tehtiin vuonna 1869. Piirtokirjoitus sisälsi saman kreikankielisen tekstin sekä kreikkalaisella kirjaimistolla että kyproslaisella kirjoituksella kirjoitettuna, ja oli tarpeeksi pitkä, mitkä tekijät mahdollistivat koko kirjoitusjärjestelmän tulkitsemisen jo pian tekstin löydyttyä. Taulu on Bibliothèque Nationalessa Pariisissa. Muut esinelöydöt ovat Kyproksen museossa Nikosiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Idalion Wikimedia Commonsissa
Idalionin raunioita.
Kyproslaista kirjoitusta sisältävä pronssitaulu Idalionista, n. 470 eaa. Bibliothèque Nationale, Pariisi.
Elektrumista valmistettu astia, jonka kuvituksessa on mytologisia aiheita. Kypro-arkaainen kausi I, n. 700–600-luku eaa.
Iberiankultarinta

| Iberiankultarinta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttuset Acrocephalidae
Suku::  Vaaleakultarinnat Iduna
Laji::  opaca
Kaksiosainen nimi
 Iduna opaca  (Cabanis, 1851) 
Katso myös
   Iberiankultarinta Wikispeciesissä   Iberiankultarinta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Iberiankultarinta (Iduna opaca, aikaisemmin Acrocephalus opacus ja Hippolais opaca) on kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu, jota ennen pidettiin vaaleakultarinnan alalajina.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 13,5–14 cm eli se on lehtokertun kokoinen, mutta rakenteeltaan hennompi, sillä se painaa vain noin 11–12 g. Se muistuttaa suuresti vaaleakultarintaa mutta on hieman isompi, sen selkä on ruskehtavan sävyinen ja nokka on leveämpi ja paksumpi. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lajin pesäpoikasilla on kielessä kolme mustaa täplää, kun muilla kultarinnoilla on vain kaksi täplää.
Esiintyminen

Iberiankultarinta esiintyy Iberian niemimaan eteläosassa ja Luoteis-Afrikassa. Espanjan populaation koko on 5 200 paria. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on muuttolintu, joka talvehtii Länsi-Afrikassa Senegalista Kameruniin.
Elinympäristö

Iberiankultarinnan elinympäristöä ovat puutarhat ja metsiköt, joissa on elinvoimainen pensaskerros.
Lisääntyminen

Kuten vaaleakultarinta.
Ravinto

Hyönteissyöjä.
Identiteettiteoria

Identiteettiteoria on mielenfilosofiaan kuuluva näkemys. Se on yksi ratkaisuehdotus nk. mieli–ruumis-ongelmaan. René Descartesista lähtien mielen ja ruumiin suhteen selittäminen on ollut ongelmallista. Identiteettiteoria tarjoaa yksinkertaisen ratkaisun: mitään ongelmaa ei ole, koska mielentilat ovat aivotiloja. Identiteettiteoria edustaa näin fysikalismia. Puhumme kivuista ja haluista ja uskomuksista, mutta oikeastaan tarkoitamme niillä vain tiettyjä aivotiloja.
Identiteettiteorialla viitataan useimmiten tyyppi-identiteettiteoriaan, joka edustaa reduktionistista fysikalismia. Identiteettiteoria esiintyy myös token- eli esiintymäidentiteettiteorioiden muodossa.
Tyyppi-identiteettiteoria

Tyyppi-identiteettiteoria eli tyyppifysikalismi on John Smartin ja Ullin Placen kehittämä teoria, joka oli suora vastaus behaviorismin epäonnistumiselle. Smart ja Place katsoivat, että jos henkiset tilat ovat jotain aineellista, mutta eivät käyttäytymistä, tällöin henkiset tilat ovat todennäköisesti identtisiä aivojen tilojen kanssa. Yksinkertaistetusti: henkinen tila M ei ole mitään muuta kuin aivojen tila B. Henkinen tila ”haluan kupin kahvia” ei näin olisi muuta kuin ”tiettyjen neuronien käynnistyminen tietyissä aivojen osissa”.
Huolimatta sen lähtökohtaisesta vakuuttavuudesta, identiteettiteoria kohtaa ongelmia monitoteutuvuuden muodossa. Siihen perustuvan argumentin muotoili ensimmäisenä Hilary Putnam. On selvää, että ihmisten lisäksi myös monet muut eläinlajit voivat esimerkiksi tuntea kipua. On kuitenkin epätodennäköistä, että kaikki nämä moninaiset organismit olisivat kipua tuntiessaan samassa aivotilassa. Tällöin vaikuttaa siltä, ettei kipu voi vastata jotain tiettyä aivotilaa. Näin identiteettiteorialla ei ole empiiristä pohjaa.
Ongelmista huolimatta tyyppi-identiteettiteoria on herättänyt edelleen kiinnostusta, ennen kaikkea Jaegwon Kimin vaikutuksen ansiosta.
Esiintymäidentiteettiteoria

Esiintymä- eli token-identiteettiteorioiden ansiosta kaikkia identiteettiteorioita ei välttämättä tarvitse hylätä. Esiintymäidentiteettiteorioiden mukaan sen tosiseikan, että tietty aivotila yhdistyy vain yhteen henkilön henkiseen tilaan, ei tarvitse merkitä sitä, että henkisten tilojen tyyppien ja aivotilojen tyyppien välillä pitäisi olla absoluuttinen vastaavuus. Tyyppi–token -erottelua voidaan havainnollistaa yksinkertaisella esimerkillä: sana ”kissa” sisältää neljää tyyppiä olevia kirjaimia (k, i, s, a) ja viisi kirjaintokenia eli -esiintymää, kun kirjaimella s on kaksi esiintymää. Esiintymäidentiteettiteoriassa ajatus on, että ainoastaan henkisten ilmiöiden partikulaariset esiintymät ovat identtisiä fysikaalisten tapahtumien partikulaaristen esiintymien kanssa.
Anomaalinen monismi ja useimmat muut ei-reduktiivisen fysikalismin muodot ovat esiintymäidentiteettiteorioita.
Kirjallisuutta

Kim, Jaegwon: Philosophy of Mind.  Boulder, CO:  Westview Press, 1996.
Aiheesta muualla

Chalmers, David & Bourget, David (toim.): Bibliography on Identity Theory MindPapers. A Bibliography of the Philosophy of Mind and the Science of Consciousness. Australian National University. (englanniksi)
Chalmers, David & Bourget, David (toim.): Bibliography on Token Identity MindPapers. A Bibliography of the Philosophy of Mind and the Science of Consciousness. Australian National University. (englanniksi)
Place, Ullin T.: Token- Versus Type-Identity Physicalism (Arkistoitu – Internet Archive) Anthropology and Philosophy, Vol. 2, n° 2, 1999. (englanniksi)
Schneider, Steven: Identity Theory The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Smart, J. J. C.: The Identity Theory of Mind The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Tyyppi- ja esiintymäidentiteettiteoriat ja anomaalinen monismi vertailussa. Identiteettiteoriassa jokainen yhden henkisen tyypin esiintymä vastaa (nuolten osoittamalla tavalla) yhden fysikaalisen tyypin fysikaalista esiintymää. Anomaalisessa monismissa esiintymä-esiintymä -vastaavuudet voivat olla tyyppi–tyyppi -vastaavuuksien ulkopuolella. Tuloksena on esiintymäidentiteetti.
Iijoen yläosan valuma-alue

Iijoen yläosan valuma-alue (vesistöaluetunnus 61.3) on Iijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 1 824,95 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 13,25 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kostonjoki.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Jokijärven alue (61.31)
Irnijärven alue (61.32)
Soivionjärven alue (61.33)
Iijärven valuma-alue (61.34)
Särkiojan valuma-alue (61.35)
Käsmäjoen valuma-alue (61.36)
Hietajoen valuma-alue (61.37)
Tyräjärven valuma-alue (61.38)
Oudonjoen valuma-alue (61.39)