stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jacmel
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacmel Wikimedia Commonsissa
Sangina Baidya

| Mitalit> Maa:     Nepal.Naisten taekwondo.Aasian-mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:     Nepal.Naisten taekwondo.Aasian-mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:     Nepal.Naisten taekwondo.Aasian-mestaruuskilpailut  | Maa:     Nepal> Naisten taekwondo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Hongkong 2000 | 51 kg |  |
Sangina Baidya (nepaliksi संगीना वैद्य, Saṃgīnā Vaidya; s. 29. joulukuuta 1974 Kathmandu) on nepalilainen taekwondoin. Hän edusti kathmandulaista Central Dojang -seuraa.
Baidya sai Aasian-mestaruuskilpailuissa pronssia alle 51 kg:n sarjassa Hongkongissa 2000. Hän hävisi Ateenan olympialaisten 2004 alle 49 kg:n painoluokan ensimmäisessä ottelussaan sarjan lopulliselle voittajalle, taiwanilaiselle Chen Shih-hsinille. Keräilyottelussaan hän hävisi kolumbialaiselle Gladys Moralle sijoittuen seitsemänneksi. Kyseessä on toisen taekwondoinin Deepak Bistan suorituksen ohella kaikkien aikojen paras nepalilaisen urheilijan sijoitus olympialaisissa.
Tejbir Bura

| Mitalit> Maa:     Nepal.Vuorikiipeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:     Nepal.Vuorikiipeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:     Nepal.Vuorikiipeily. Olympialaiset  | Maa:     Nepal> Vuorikiipeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Chamonix 1924 | Vuorikiipeily |  |
Tejbir Bura (nepaliksi तेजविर बुढा, Tejbir Buḍhā) oli nepalilainen vuorikiipeilijä ja olympiavoittaja. Hän on samalla myös maansa ainoa olympiamitalisti. Bura oli yksi 21 vuoden 1924 talviolympialaisten päättäjäisissä olympiakultamitalilla palkitusta edellisen neljän vuoden aikana merkittävään suoritukseen kyenneestä vuorikiipeilijästä.
Porta Tiburtina

| Porta Tiburtina |
| --- | --- |
 Porta Tiburtina.
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°53′51″N, 12°30′37″E
Rakennustyyppi:  portti
Valmistumisvuosi:  5 eaa. n. 271 (osana muuria)
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta Tiburtina, nykyisin myös Porta San Lorenzo, on antiikin aikainen portti Aurelianuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi muurin itäsivulla.
Porta Tiburtina oli alun perin ilmeisesti vain kaari, jonka kautta Aqua Marcia, Aqua Tepula ja Aqua Julia -akveduktit ylittivät Via Tiburtinan. Augustus rakensi sen uudelleen vuonna 5 eaa., ja siinä on myös Vespasianukseen ja Septimius Severukseen viittaavia piirtokirjoituksia, jotka liittyvät vesijohtoihin. Kaari rakennettiin osaksi Aurelianuksen muuria keisari Aurelianuksen aikana noin vuonna 271. Nykyisestä portista ei näytä löytyvän mitään jälkiä Aurelianuksen aikaisesta työstä; arvellaan, että hän olisi vain lisännyt kaksi tornia kaaren molemmin puolin. Portti sai nimensä Via Tiburtinasta.
Portti kunnostettiin Honoriuksen aikana, kuten portin ulkopuolella oleva piirtokirjoitus kertoo. Hänen aikaansa kuuluvat todennäköisesti portin ulkopuolella olevat suuret suorakulmaiset tornit, jotka, kuten muuallakin, saattoivat korvata alkuperäiset Aurelianuksen aikaiset puolipyöreät tornit. Hän rakensi myös sisemmän kivikaaren, joka muodosti sisemmän suojapihan, kuten Porta Appiassa ja muualla. Suurin osa siitä poistettiin paavi Pius IX:n aikana vuonna 1869.
Portissa on yksi kaariholvattu porttiaukko. Sen lakikivessä olevan häränpään vuoksi portista käytettiin myös nimeä Porta Taurina, joka esiintyy Liber pontificalis -teoksessa Aleksanteri I:n ja Anastasius I:n elämäkerroissa sekä Mirabilia urbis Romaessa. 700-luvulla portti tunnettiin nimellä Porta Sancti Laurentii, koska se johti samannimiselle kirkolle. De mirabilibus urbis Romae mainitsee sekä ”Porta Tiburtinan” että ”Porta Aquileian”, joka ”tunnetaan nykyään nimellä Sancti Laurentii” (porta Aquileia, que nunc Sancti Laurentii dicitur).
Porta Tiburtinasta pohjoiseen sijaitsivat Porta Chiusa ja Porta praetoriana ja eteläkaakkoon Porta Praenestina (nyk. Porta Maggiore).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porta Tiburtina Wikimedia Commonsissa
Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien suurlähettiläistä

Tämä on luettelo Yhdistyneiden kansakuntien suurlähettiläistä.
Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen tarkkailijat > Tarkkailijavaltiot

| Valtio | Edustaja | Vuodesta |
| --- | --- | --- |
|  Pyhä istuin | Bernardito Auza | 2014 |
|  Palestiinalaishallinto | Riyad H. Mansour | 2005 |
Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen tarkkailijat > Kansainväliset järjestöt

| Järjestö | Edustaja | Vuodesta |
| --- | --- | --- |
| Thomas Mayr-Harting | Euroopan unioni | 2011 |
| Téte António | Afrikan unioni | 2009 |
Paul Auster

| Paul Auster |
| --- | --- |
 Paul Auster Brooklynin kirjamessuilla vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 1947 Newark, New Jersey, Yhdysvallat
Kuollut: 30. huhtikuuta 2024 (77 vuotta)
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Paul Benjamin
Äidinkieli: englanti
Aikakausi:  1974–2023
Kirjallinen suuntaus: postmodernismi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
paul-auster.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Paul Benjamin Auster, salanimi Paul Benjamin, (3. helmikuuta 1947 Newark, New Jersey, Yhdysvallat – 30. huhtikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen kirjailija, kriitikko, kääntäjä, elokuvakäsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja.
Nuoruus ja opiskelu

Paul Auster syntyi Newarkissa New Jerseyssä keskiluokkaiseen itävallanjuutalaiseen perheeseen Hän oli vanhempi Samuel ja Queenie Austerin kahdesta lapsesta.
Auster kertoi myöhemmin, että hänen vanhempiansa parisuhde oli vaikea ja että hänellä itsellään oli etäinen suhde isäänsä. Hän vetäytyi nuorena baseballin ja kirjallisuuden pariin ja alkoi kirjoittaa tarinoita, joihin hän sai inspiraatiota isoäidiltään saamasta kuusiosaisesta Robert Louis Stevenson -kokoelmasta.
Auster opiskeli Columbian yliopistossa, missä hän osallistui 1968 opiskelijamielenosoituksiin. Hän suoritti vertailevasta kirjallisuudentutkimuksesta sekä alemman korkeakoulututkinnon että maisterintutkinnon.
Tyyli ja merkitys

Auster oli ahkera kirjoittaja ja julkaisi 1980-luvun alun jälkeen uuden teoksen lähes joka vuosi. Hän kirjoitti kuusi tuntia päivässä ja usein viikon jokaisena päivänä. Hänen teoksiinsa kuuluu 18 romaania, useita muistelmateoksia, omaelämäkerrallisia teoksia, näytelmiä ja käsikirjoituksia sekä novelli-, essee-  ja runokokoelmia. Auster käytti kirjoittamiseen usein täytekynää, sillä häntä miellytti sen synnyttämä tunne, että teksti tuli suoraan itsestä paperille. Auster muutti käsin kirjoitetut muistiinpanonsa Olympia-merkkisellä kirjoituskoneella valmiiksi käsikirjoitukseksi. Hän ikuisti kirjoituskoneensa teokseen The Story of My Typewriter (2002), johon kuvitukset teki taiteilija Sam Messer.
Auster luetaan tavallisesti postmodernistiksi. Austerin tyyli on lakoninen ja viileän humoristinen. Teosten kertoja on usein epäluotettava ja juoni on jatkuvassa muutoksessa. Auster käsittelee monissa kirjoissaan sattumaa, mahdollisuuksia ja kohtaloa. Hänen romaaniensa henkilöhahmojen identiteetti on usein häilyvä, ja tapahtumien kulkua määrittelee voimakkaasti sattuma. Lasikaupungin päähenkilö Daniel Quinn toteaakin: ”Todellista on vain sattuma”. Samoin Austerin teoksissa on runsaasti metafiktiota, jossa fakta ja fiktio kietoutuvat yhteen niin, ettei niitä voi erottaa toisistaan. Esimerkiksi Lasikaupungin Quinn, salanimeen kätkeytyvä rikoskirjailija William Wilson ja yksityisetsivä nimeltä Paul Auster saavat miettimään faktan ja fiktion suhdetta.lähde?
Auster oli kotoisin New Jerseystä, mutta hänet tunnetaan erityisesti New Yorkin Brooklyniin sijoittuvista teoksistaan. Hän piti yllä alueen kirjallista perintöä mutta myös inspiroi 1990-luvulta alkaen monia uuden sukupolven brooklyniläisiä kirjailijoita.
Yksityiselämä

Auster asui Brooklynissa New Yorkissa toisen vaimonsa, kirjailija Siri Hustvedtin kanssa. Heidän tyttärensä Sophie Auster on näyttelijä ja laulaja.
Auster oli aiemmin naimisissa kirjailija Lydia Davisin kanssa. He erosivat vuonna 1978. Heidän poikansa Daniel Auster kuoli huumeiden yliannostukseen 44-vuotiaana huhtikuussa 2022. Puoli vuotta aiemmin Daniel Austerin alle yksivuotias tytär oli kuollut fentanyyli- ja heroiinimyrkytykseen. Daniel Austeria syytettiin tytön kuolemasta, ja hänet oli päästetty takuita vastaan odottamaan oikeudenkäyntiä.
Paul Austerilla todettiin syöpä joulukuussa 2022, ja hän kuoli keuhkosyövän aiheuttamiin komplikaatioihin huhtikuussa 2024.
Teokset > Romaaneja, esseitä ja tietokirjallisuutta

Baabelin perilliset: Esseitä 1970–1979. Suomentanut Arto Schroderus. Loki-Kirjat, 1998
The Invention of Solitude, 1982, kaksi esseetä, suom. Yksinäisyyden äärellä. Suomentanut Erkki Jukarainen. Tammi, 2005
New York -trilogia , suom. New York -trilogia . Suomentaneet Jukka Jääskeläinen ja Jukka Sirola Tammi, 2002. Keltainen pokkari. ISBN 978-951-31-5895-8. :
City of Glass, 1985, suom. Lasikaupunki. New York -trilogia 1. Suomentanut Jukka Jääskeläinen. Tammi, 1988
Ghosts, 1986, suom. Aaveita. New York -trilogia 2. Suomentanut Jukka Jääskeläinen. Tammi, 1988
The Locked Room, 1986, suom. Lukittu huone. New York -trilogia 3. Suomentaneet Jukka Jääskeläinen ja Jukka Sirola. Tammi, 1989
In the Country of Last Things, 1987
Moon Palace, 1989, suom. Kuun maisemissa. Suomentaneet Jukka Jääskeläinen ja Jukka Sirola. Tammi, 1990
The Music of Chance, 1989, suom. Sattuman soittoa. Suomentanut Erkki Jukarainen. Tammi, 1992
Leviathan, 1992, suom. Leviatan. Suomentanut Jukka Jääskeläinen. Keltainen kirjasto 273. Tammi,1994.
Auggie Wren’s Christmas Story, 1992
Mr. Vertigo, 1994, suom. Mr Vertigo. Suomentanut Jukka Jääskeläinen. Keltainen kirjasto 297. Tammi, 1997
Smoke, 1995, elokuvakäsikirjoitus
Blue in the Face, 1995, elokuvakäsikirjoitus yhdessä Wayne Wangin kanssa
The Red Notebook, 1995
Hand to Mouth, 1997
Lulu on the Bridge, 1998, oma elokuvaohjaus, suom. Nainen sillalla
Timbuktu, 1999, suom. Timbuktu. Suomentanut Arto Virtanen. Keltainen kirjasto 320. Tammi, 1999.
The Book of Illusions, 2002, suom. Illuusioiden kirja. Suomentanut Erkki Jukarainen. Keltainen kirjasto 342. Tammi, 2002.
The Story of My Typewriter, 2002, yhdessä Sam Messerin kanssa
Oracle Night, 2004, suom. Oraakkeliyö. Suomentanut Erkki Jukarainen. Keltainen kirjasto 372. Tammi, 2006.
The Brooklyn Follies, 2005,, suom. Sattumuksia Brooklynissa. Suomentanut Erkki Jukarainen. Keltainen kirjasto 389. Tammi, 2008.
Travels in the Scriptorium, 2007
The Inner Life of Martin Fros, 2007
Man in the Dark, 2008
Invisible, 2009,, suom. Näkymätön. Suomentanut Erkki Jukarainen. Keltainen kirjasto 409. Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5558-2
Sunset Park, 2010, suom. Sunset Park. Suomentanut Erkki Jukarainen. Keltainen kirjasto 422. Tammi, 2011. ISBN 978-951-31-5844-6
Winter Journal, 2012, suom. Talvipäiväkirja. Suomentanut Erkki Jukarainen. Keltainen kirjasto 434. Tammi, 2012. ISBN 978-951-31-6677-9.
Here and Now: Letters 2008–2011, 2013, suom. Tässä ja nyt: Kirjeitä ystävyydestä. Yhdessä J. M. Coetzeen kanssa. Suomentaneet Erkki Jukarainen ja Seppo Loponen. Keltainen kirjasto 439. Tammi, 2013. ISBN 978-951-31-7020-2.
Report from the Interior, 2013
4 3 2 1. Suomentanut Ilkka Rekiaro. Keltainen kirjasto 483. Tammi, 2017. ISBN 978-951-31-9280-8
Baumgartner, 2023
Teokset > Runoutta

Unearth, 1974
Wall Writing, 1976
Fragments from the Cold, 1977
Facing the Music, 1980
Disappearances: Selected Poems, 1988
Ground Work: Selected Poems and Essays 1970–1979, 1990
Collected Poems, 2007
White Spaces: Selected Poems and Early Prose, 2020
"Kertomus", Narrative , suom. Helena Sinervo, antologioissa:
Maalliset mantrat: runoantologia, toim. Tommy Tabermann, Helsinki: WSOY 2000 ISBN 951-0-24999-8
Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Auster Wikimedia Commonsissa
/ Paul Auster Facebookissa
Paul Auster Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sauli Niinistö & Paul Auster. Haastattelu vuodelta 2017. Yle Areena. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Petri Saraste

| Petri Saraste> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. marraskuuta 1958 (ikä 66) Oulu, Suomi
Ammatti:  Toimittaja
Petri Markus Saraste (s. 22. marraskuuta 1958 Oulu) on suomalainen toimittaja. Hän toimii tällä hetkellä MTV3:n Itä-Euroopan kirjeenvaihtajana. Hän on asunut kiinalaisen puolisonsa kanssa Virossa vuodesta 2014 lähtien.
Saraste on valmistunut toimittajaksi Tampereen yliopistosta. Hän on ollut päätoimittajana Markkinointi & Mainonta -lehdessä vuosina 1999–2001 ja Kampanja-lehdessä 2003–2005. Vuosina 2000–2001 hän oli lyhyen aikaa Sonera Plazan mediaosaston sisältöjohtaja. Hän on myös tuottanut ja juontanut eri ajankohtaisohjelmia, kuten 45 minuuttia. Sarasteella on myös oma konsultointiyhtiö Remote Controllers Oy.
Saraste sai yhdessä Yleisradion Kiinan kirjeenvaihtajan Katri Makkosen kanssa vuoden 2009 Bonnierin Suuren journalistipalkinnon.
Sarasteella diagnosoitiin vuonna 2020 eturauhassyöpä.
Sarasteelta ilmestyi vuonna 2021 Into Kustannuksen kustantama muistelmateos Kirjeenvaihtaja.
Kapellimestari Jukka-Pekka Saraste on Petri Sarasteen veli.
Tunnustukset

Bonnierin journalistipalkinto, vuoden journalisti: 2008
Kirjat

Laowai. Kiinalaista menoa.  Helsinki:  Kirjapaja, 2008.  ISBN 978-951-607-724-9
Saraste, Petri & Lehberger, Frank-René: Nälkäinen lohikäärme. Kiinan marssi maailman talousmahdiksi.  Helsinki:  Kirjapaja, 2010.  ISBN 978-952-247-047-8
Saraste, Petri: Kirjeenvaihtaja.  Into, 2021.  ISBN 9789523516533
Saraste, Petri: Isäni vaiettu sotavankeus.  Helsinki:  Otava, 2024.  ISBN 978-951-1-48066-2
Jérémie

| Jérémie |
| --- | --- |
 Jérémie vuonna 2007
 Jérémie
 Koordinaatit: 18°39′N, 74°7′W 
Valtio:   Haiti
Departementti:  Grand’Anse
Arrondissementti:  Jérémie
Väkiluku (2003):  27 510
Aikavyöhyke:  UTC-5
Lempinimi::  La Cité des Poètes
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jérémie (haitiksi Jeremi) on Haitin Grand’Ansen departementin hallinnollinen keskus. Sen väkiluku vuonna 2003 oli 27 510.
Historia

Jéremié perustettiin vuonna 1756. Sen satama avattiin vuonna 1807 ja siitä tuli kauppapaikka.
Jérémietä pidettiin kauan Haitin mulattieliitin linnakkeena. Se sai nimen ”Runoilijoiden kaupunki” (ransk. La Cité des Poètes) kunnianosoituksena kirjallisuus- ja taideyhteisölleen.
Hurrikaani vahingoitti Jérémietä vakavasti vuonna 1954. Vuonna 1964 François Duvalier määräsi sen sataman suljettavaksi kostoksi siitä, kun paikallinen väestö oli vastustanut Duvalier’n hallintoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jérémie Wikimedia Commonsissa
Janne Auvinen

Janne Auvinen (s. 16. elokuuta 1965 Tampere) on suomalainen valo- ja äänisuunnittelija. Koulutukseltaan hän on teatteritaiteen maisteri (1995). Hän opiskeli teatterikorkeakoulussa 1988–1992.
Auvinen valittiin huhtikuussa 2024 Tampereen työväen teatterin toimitusjohtajaksi. Auvinen toimi syksystä 2019 hämeenlinnalaisen tapahtumatalon Verkatehtaan toimitusjohtajana. Sitä ennen hän toimi tapahtumakeskus Logomon tapahtumajohtajana vuodesta 2012.
Auvinen on tehnyt töitä lähes kaikissa kotimaan teattereissa, opettanut ja luennoinut alan oppilaitoksissa, kursseilla, seminaareissa ja konferensseissa Suomessa ja maailmalla. Valon ja äänen lisäksi hän suunnittelee erilaisia esitystoimintaan käytettäviä tiloja – sekä toiminnallisia että teknisiä ympäristöjä.
Auvisen vanhemmat ovat ohjaaja Vili Auvinen ja näyttelijä Eila Roine. Hänen isoäitinsä isän puolelta oli näyttelijä-ohjaaja Hellin Auvinen-Salmi, isoisänsä näyttelijä Vilho Auvinen ja isoisä äidin puolelta näyttelijä Eero Roine.
Auvinen esiintyi lapsena televisiossa, ensimmäisen kerran muutaman kuukauden ikäisenä televisiosarjan Heikki ja Kaija jaksossa, jossa hänet kastettiin. Jakso oli sarjan ensimmäinen, jonka suora lähetys myös nauhoitettiin ja tallennettiin arkistoon.
Pomodoro-tekniikka

Pomodoro-keittiöajastin, jonka mukaan menetelmä on nimetty.
Pomodoro-tekniikka (ital. tecnica del pomodoro) on italialaisen Francesco Cirillon 1980-luvun loppupuolella kehittelemä ajanhallintamenetelmä. Tekniikka perustuu siihen, että työnteko jaetaan ajastimen avulla (perinteisesti 25 minuutin pituisiin) aikaväleihin, joita erottavat lyhyet tauot. Jokaista aikaväliä kutsutaan pomodoroksi, joka tulee italialaisesta sanasta tomaatille, Cirillon yliopistossa käyttämän tomaatin muotoisen keittiöajastimen mukaan. Tekniikkaa käytetään yleensä keskittymisen ja työnteon tehokkuuden parantamiseksi. Tekniikan ovat tuoneet suosioon useat sovellukset ja nettisivut, jotka tarjoavat ajastimia ja ohjeita.
Tausta

Pomodoro-tekniikan perusajatus syntyi 1980-luvun lopulla, kun Francesco Cirillo oli aloittanut yliopisto-opinnot. Ajan saatossa Cirillo alkoi kokea opinnoissaan suurta epävarmuutta sekä motivaatio- ja keskittymisongelmia. Eräänä päivänä hän päätti haastaa itsensä keskittymään opiskeluun 10 minuutin ajan. Haastetta varten Cirillo löysi keittiöstä tomaatin muotoisen ajastimen itselleen motivaattoriksi. Haasteeseen kului paljon aikaa ja vaivaa, mutta lopulta hän onnistui siinä.
Onnistumisen ilon seurauksena Cirillo rupesi kehittämään tekniikkaa eteenpäin ja soveltamaan sitä myös työelämään. Cirillo nimesi tekniikan Pomodoro-tekniikaksi apunaan käyttämänsä tomaatin muotoisen keittiöajastimen mukaan. Pomodoro-tekniikka kehittyi lopulliseen muotoonsa vuonna 1992, ja sen hyödyntämistä on opetettu yksilöille vuodesta 1998 ja tiimeille vuodesta 1999.
Tarkoitus

Pomodoro-tekniikan päätavoite on parantaa yksilön tai tiimin tuottavuutta. Sen tarkoituksena on myös muun muassa lievittää työn aloittamiseen liittyvää ahdistusta, parantaa keskittymiskykyä vähentämällä keskeytyksiä, lisätä motivaatiota sekä tietoisuutta omista päätöksistä, vahvistaa tahtoa saavuttaa tavoitteensa, tarkentaa oman työskentelyn laadullista sekä määrällistä arviointiprosessia ja vahvistaa päättäväisyyttä jatkaa työtä myös haastavissa tilanteissa.
Pomodoro-tekniikan 25 minuutin järjestelmälliset aikavälit vähentävät taipumusta lykätä asioita ja mahdollistavat syvemmän keskittymisen tehtäviin. Työn jakaminen erillisiksi ”pomodoroiksi” kannustaa tietoisempaan ajankäyttöön, ja se mahdollistaa tarkemman seurannan siitä, kuinka paljon aikaa kuluu eri tehtäviin. Näin työn suunnittelun ja tehokkuuden on tarkoitus parantua sekä lyhyemmissä että pidemmissä projekteissa. Säännölliset tauot puolestaan vähentävät työperäistä väsymystä ja stressiä sekä luovat tasapainon työn ja levon välille.
Toimintamalli

Pomodoro-tekniikan perusperiaate on seuraavanlainen:
Valitse tehtävä.
Käynnistä 25 minuutin ajastin.
Työskentele tehtävän parissa, kunnes aika on kulunut.
Pidä viiden minuutin tauko.
Siirry vaiheeseen 2.
Kun neljä "pomodoroa" (25+5 min) on suoritettu, pidä pidempi tauko (15–30 minuuttia).
Pomodoro-työsyklejä tulee suojata sisäisiltä ja ulkoisilta häiriötekijöiltä työskentelyn tehokkuuden säilyttämiseksi. Lisäksi on hyvä etukäteen arvioida, kuinka monta "pomodoroa" kuluu kuhunkin tehtävään, ja kirjata lopuksi tulokset ylös. Näin pystyy hahmottamaan, kuinka paljon työtä erilaiset tehtävät vaativat, mikä edistää tehokasta ajankäyttöä.
Edistyneemmässä pomodoro-rakenteessa työskentelyn ensimmäiset ja viimeiset 3–5 minuuttia käytetään edellisen pomodoron aikana opitun sisällön kertaamiseen. Konseptin voi ajatella myös neljän pomodoron setteinä, joista ensimmäinen ja viimeinen pomodoro käytetään kertaamiseen.
Hyödyntäminen tiimityöskentelyssä

Vaativammat ja enemmän aikaa vievät tehtävät on helpompi suorittaa useamman henkilön tiimissä. Näin ollen pomodoro-tekniikan hyödyntäminen tiimityöskentelyssä muun muassa vahvistaa tiimin yhteistyötä vähentämällä ristiriitoja, optimoi tiimin ajankäyttöä vähentämällä tarpeettomia kokouksia, suojaa tiimiä häiriöiltä ja keskeytyksiltä sekä auttaa tiimiä saavuttamaan tavoitteensa ajallaan.
Tehokkaimmin pomodoro-tekniikkaa voidaan hyödyntää tiimityöskentelyssä jaottelemalla työntekijät ”mikrotiimeihin”, joista jokainen on vastuussa omasta tehtävästään yhteisen tavoitteen saavuttamiseksi. Kukin mikrotiimi etenee oman pomodoro-syklinsä mukaan, ja yksi mikrotiimin jäsenistä on vastuussa pomodorojen käynnistämisestä, aikataulutuksesta, tulosten kirjaamisesta ja kohdistuviin häiriötekijöihin reagoimisesta – kaikkien tiiminsä jäsenten tarpeet huomioon ottaen.
Vastaanotto

Pomodoro-tekniikkaa on sovellettu laajasti erilaisiin tehtäviin, kuten työhön ja opiskeluun, kirjojen kirjoittamiseen, teknisten raporttien laatimiseen, esitysten valmisteluun sekä erilaisten tapahtumien järjestämisen yhteydessä – niin tavalliset opiskelijat kuin suuryritysten toimitusjohtajatkin. Tekniikan ovat tuoneet suosioon muun muassa useat sovellukset ja nettisivut, jotka tarjoavat erilaisia ajastimia ja ohjeita, sekä merkittävät sanoma- ja aikakauslehdet, kuten The New York Times, The Guardian ja Harvard Business Review.
Kirjallisuutta

Nöteberg, Staffan: Pomodoro technique illustrated: the easy way to do more in less time.  Raleigh:  Pragmatic Bookshelf, 2009.  ISBN 978-1-93435-650-0  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Francesco Cirillon virallinen verkkosivusto
Pomodoro-tekniikan virallinen verkkosivusto
Virallinen Pomodoro-ajastin verkossa
Porta San Sebastiano

| Porta San Sebastiano> Porta Appia |
| --- | --- |
 Porta San Sebastiano.
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°52′25″N, 12°30′05.5″E
Rakennustyyppi:  portti
Valmistumisvuosi:  n. 271
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta San Sebastiano, antiikin Porta Appia, on antiikin aikainen portti Aurelianuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsee muurin eteläsivulla, ja sen kautta kulki Via Appia.
Historia

Porta Appia rakennettiin Aurelianuksen muurin rakentamisen yhteydessä keisari Aurelianuksen aikana noin vuonna 271. Portti sai nimensä siitä, että sen kautta kulki Via Appia. Portin nykyinen rakenne on suurimmaksi osaksi Honoriuksen aikaisten rakennustöiden tulosta, ja siihen on tehty myöhemmin erilaisia lisäyksiä. Portin alkuperäinen nimi esiintyy vielä De mirabilibus urbis Romaessa 1100-luvulla. Keskiajalla portti mainitaan monilla eri nimillä, jotka ovat Appia-nimen muunnoksia.
Nykyisin porttirakennuksessa toimii Museo delle Mura eli Rooman muurien museo. Se avattiin vuonna 1970.