stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keskustapuolue (Saksa)
Historia

Vuoden 1874 vaaleista lähtien keskustapuolue sai kansanäänestyksissä usein lähes 30 prosenttia äänistä ja 90–100 edustajaa Saksan valtiopäiville. Saksan keskustapuolueesta muodostui pian olennainen osa Saksan poliittista elämää.
Keskustapuolue piti vuonna 1922 itseään kristinuskon perusarvoja toteuttavana kansanpuolueena. Saksan valtakunnan päättyessä keskustapuolue pyrki oikeuttamaan demokraattis-tasavaltalaisen yhteiskunnan kristillisen luonnonlain ajatuksella. Keskustapuolue vaati kansan suvereniteettia, kansalaisoikeuksia ja poliittisten mielipiteiden vapautta. Sotien välisenä aikana eurooppalaiset kristilliset ja kristillisdemokraatit pyrkivät rakentamaan vahvoja valtioita, jotka kykenisivät tarjoamaan samanlaista vakautta kuin maailmansotaa edeltävänä aikana.
Weimarin perustuslakiin sitoutunut keskustapuolue ilmaisi täyden tukensa parlamentaariselle demokratialle ja vaati sosiaalisen hyvinvointivaltion edistämistä. Parlamentaarisen demokratian kannattajien ja vastustajien välisellä konfliktilla oli vakavia vaikutuksia Saksan vakauteen. Parlamentaarisen demokratian kannattajien ja vastustajien välisissä konflikteissa keskustapuolue asettui demokraattisten puolueiden puolelle. Joseph Goebbels kehotti keskustapuoluetta lopettamaan toimintansa puolueen ajamien yhteiskuntauudistusten vuoksi. Keskustapuolue lakkautettiin 1933 samaan aikaan kuin muut demokraattiset puolueet ja ammattiliitot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keskustapuolue (Saksa) Wikimedia Commonsissa
Keskustapuolueen kotisivu (saksaksi)
Kinks-Size

| Kinks-Size The Kinks |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: maaliskuu 1965
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Shel Talmy
 Tyylilaji: rock and roll   rhythm and blues   pop rock
 Levy-yhtiö: Reprise Records
Listasijoitukset
  13. (1965)
The Kinksin muut studioalbumit
| Kinda Kinks 1965 | Kinks-Size (USA) 1965 | The Kink Kontroversy 1965 |
Kinks-Size on brittiläisen The Kinks -yhtyeen vuonna 1965 Yhdysvalloissa julkaistu albumi.
Kappaleet

A-puoli
Tired of Waiting for You
Louie Louie
I've Got That Feeling
Revenge
I Gotta Move
B-puoli
Things Are Getting Better
I Gotta Go Now
I Am a Lover Not a Fighter
Come on Now
All Day and All of the Night
Kokoonpano

Ray Davies – kitara, laulu
Dave Davies – kitara, huuliharppu, kosketinsoittimet, laulu
Pete Quaife – basso
Mick Avory – rummut
Klaukkalan Matkakeskus

| Klaukkalan Matkakeskus |
| --- | --- |
 Klaukkalan Matkakeskus vuonna 2022.
Osoite:  Luhtajoentie, 01800, Klaukkala
Sijainti:  Viirinlaakso, Klaukkala
Koordinaatit:  60°22′32.0″N, 024°45′37.8″E
Valmistumisvuosi:  2018
Suunnittelija:  AW2 Arkkitehdit
Rakennuttaja:  Nurmijärven kunta
Urakoitsija:  GRK
Omistaja:  Nurmijärven kunta
Käyttäjä:  Korsisaari
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Klaukkalan Matkakeskus on Nurmijärven Klaukkalassa sijaitseva matkakeskus. Matkakeskus valmistui vuonna 2018 ja se otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2019.
Matkakeskuksessa on linja-autoasema, jossa on 6 laituria matkustajia odottaville, ja 6 vuoroaan odottaville linja-autoille.  Matkustajille on katokset, katokset pyörille, sekä ajankohtaista tietoa välittävät näyttötaulut. Remontin alla olleiden Klaukkalantien kevyenliikenteen väylien kaksi pysäkkiä on uusittu. Matkakeskuksen viereen tulevan kerrostalon kivijalkaan tulee Matkahuollon toimipiste, sekä odotustilaa matkustajille.
Matkakeskuksella on maksuton liityntäpysäköinti, jossa on invapaikkoja, noin 64 autopaikkaa, ja mopopaikkoja. Matkahuollon toimipiste toimii väliaikaistiloissa, kunnes uudet tilat viereen rakentuvaan kerrostaloon saadaan valmiiksi.
Linja-autoaseman yhteydessä on myös muutama taksitolppa.
Matkakeskuksen alle on varattu tilaa mahdolliselle rautatieasemalle, joka on mahdollista toteuttaa osana Vantaankosken radan jatkoksi suunniteltua Klaukkalan rataa.
Ken Naganuma

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. syyskuuta 1930
Syntymäpaikka: Hiroshima, Japani
Kuolinaika: 2. kesäkuuta 2008 (77 vuotta)
Pelipaikka: Hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1955-1967 | Furukawa Electric |  |
Maajoukkue
| 1954-1961 | Japani | 4 (1) |
Ken Naganuma (jap. 長沼 健; 5. syyskuuta 1930 Hiroshima, Japani - 2. kesäkuuta 2008) oli japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Jalkapallomaajoukkue

Naganuma edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1954-1961. Hän osallistui muun muassa kesäolympialaisiin 1956.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1954 | 2 | 1 |
1955: 0
1956: 0
1957: 0
| 1958 | 1 | 0 |
1959: 0
1960: 0
| 1961 | 1 | 0 |
| Yhteensä | 4 | 1 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1956
Furukawa |
Hiraki |
Iwabuchi |
Kawamoto |
Kitaguchi |
Kobayashi |
Mimura |
Naganuma |
Ōmura |
Ozawa |
Satō |
Shimomura |
Takabayashi |
Takamori |
Tokita |
Uchino |
Yaegashi |
Valmentaja Takenokoshi
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1964
1 Hosaka |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Hiraki |
5 Yamaguchi |
6 Suzuki |
7 Kami |
8 Kamata |
9 Tomizawa |
10 Ogi |
11 Mori |
12 Kawabuchi |
13 Yaegashi |
14 Watanabe |
15 Kamamoto |
16 T. Miyamoto |
17 Tsugitani |
18 Sugiyama |
21 Yokoyama |
Valmentaja Naganuma
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1968
1 Yokoyama |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Yamaguchi |
5 Kamata |
6 Suzuki |
7 Tomizawa |
8 Mori |
9 Ogi |
10 Yuguchi |
11 Yaegashi |
12 T. Miyamoto |
13 Watanabe |
14 Kuwahara |
15 Kamamoto |
16 Matsumoto |
17 Sugiyama |
18 Hamazaki |
Valmentaja Naganuma
Japanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Sasaki (1921) • Nishida (1923) • Yamada (1925) • Suzuki (1930) • Takenokoshi (1934) • Suzuki (1936) • Takenokoshi (1938–40) • Kudō (1942) • Ninomiya (1951) • Takenokoshi (1951–56) • Takahashi (1957) • Kawamoto (1958) • Takenokoshi (1958–59) • Takahashi (1960–62) • Naganuma (1962–69) • Okano (1970–71) • Naganuma (1972–76) • Ninomiya (1976–78) • Shimomura (1979–80) • Watanabe (1980) • Kawabuchi (1980–81) • Mori (1981–85) • Ishii (1986–87) • Yokoyama (1988–91) • Ooft (1992–93) • Falcão (1994) • Kamo (1994–97) • Okada (1997–98) • Troussier (1998–02) • Zico (2002–06) • Osim (2006–07) • Okada (2007–10) • Hara (2010) • Zaccheroni (2010–14) • Aguirre (2014–15) • Halilhodžić (2015–18) • Nishino (2018) • Moriyasu (2018–)
Kevätnurmikka

| Kevätnurmikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Alaheimo::  Pooideae
Suku::  Nurmikat Poa
Laji::  infirma
Kaksiosainen nimi
 Poa infirma  Kunth 
Katso myös
   Kevätnurmikka Wikispeciesissä   Kevätnurmikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kevätnurmikka (Poa infirma) on yksivuotinen heinäkasvi.  Se muistuttaa paljon kylänurmikkaa (Poa annua). Lajit voi erottaa kukan rakenteen perusteella.
Aiheesta muualla

ITIS: Poa infirma (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Poa infirma (englanniksi)
Flora of China: Poa infirma (englanniksi)
Kevätmalikka

| Kevätmalikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Lyophyllaceae
Suku::  Pälvimalikat Rhizocybe
Laji::  vermicularis
Kaksiosainen nimi
 Rhizocybe vermicularis  (Fr.) Vizzini, P. Alvarado, G. Moreno & Consiglio 
Katso myös
   Kevätmalikka Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kevätmalikka (Rhizocybe vermicularis, syn. Clitocybe vermicularis) on pälvimalikkalaji. Se on aikainen kevätsieni, joka muistuttaa hieman harmomalikkaa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kevätmalikka (Clitocybe vermicularis)
Khares Mytileneläinen

Khares Mytileneläinen oli kreikkalainen joka vaikutti Aleksanteri Suuren hovissa. Hän toimi hovissa marsalkkana, joka esitteli ulkomaalaiset vieraat kuninkaalle. Virka oli ilmeisesti lainattu persialaisilta.
Khares kirjoitti Aleksanteri Suuresta elämästä teoksen kymmenessä kirjassa. Teos käsitteli erityisesti Aleksanterin yksityiselämää. Khareksen teoksesta on säilynyt katkelmia Athenaioksen teoksissa.
Koivurinne (Vantaa)

Näkymä Vantaan Koivurinteestä.
Koivurinne (ruots. Björkbrinken) on pientaloalue Länsi-Vantaalla Petikon kaupunginosassa Vihdintien itäpuolella.
Alue on kuulunut Hämeenkylään. Vanhin asutus on Nybackan torppa, mutta alueella on myös uusia omakotitaloja. Asuinalueen nimi johtuu tilan nimestä Björkeberga (1930). Siitä annettiin 1959 tiennimi Koivurinteentie, jonka tienhoitokunta lyhensi 1970 muotoon Koivurinne. Nimi on laajentunut tarkoittamaan koko Vihdintien itäpuolista asutusta, joka vielä 1960-luvulla katsottiin kuuluvaksi Askelaan, nykyiseen Askistoon. 1974 alkaen Koivurinne on kuulunut Petikon kaupunginosaan.
Alueelle on tullut voimaan asemakaava (2011), joka sisältää satakunta uutta pientalotonttia kaupungin maille Koivurinne-tien molemmin puolin. Virkistysalueelle Brenstakanniitylle on kaavassa esitetty hulevesialtaita. Uudet tulevat kadut on nimetty eri koivulajeista (Hieskoivuntie, Loimaankoivuntie, Pirkkalankoivuntie, Taalainkoivuntie jne.)
Alueella sijaitsee Marttatupa, joka on siirretty tänne Helsingin Rajasaaresta. Palvelut ovat Askiston puolella ( koulu, päiväkoti ym.), jonne johtaa kevyen liikenteen alikulku. Vihdintieltä kulkevat bussit sekä Helsinkiin että Martinlaakson kautta Myyrmäkeen.
Alueen pohjoispuolinen Koivurinteenpuisto jää virkistyskäyttöön kuten myös alueen keskelle jäävä Puunhakkaajanmäki.
Läheinen Friimetsä on yleiskaavassa osoitettu tiiviisti rakennettavaksi pientaloalueeksi, mutta sen asemakaavoitus ei ole vielä alkanut. Katuyhteydet sinne tulisivat sekä Vihdintieltä Askiston liittymästä että Pyymosantieltä Petikon suunnasta.
Koivurinta

Koivurinta on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Aatos Koivurinta (1916–2001), seiväshyppääjä
Matti Koivurinta (1931–2023), taiteen keräilijä ja kauppaneuvos
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Khariklo (Theba)

Khariklo (m.kreik. Χαρικλώ) oli kreikkalaisessa mytologiassa nymfi ja sparti Euereksen puoliso. Kuuluisa tietäjä Teiresias oli heidän poikansa.
Khariklo oli hyvin tärkeä Pallas Athenelle. Kun hänen poikansa Teiresias näki Pallas Athenen alasti kylpemässä, jumalatar sokaisi tämän rangaistukseksi. Khariklon aneltua Athenea palauttamaan poikansa näkö ennalleen, tämä ei voinut suostua pyyntöön, mutta hyvitykseksi antoi Teiresiaalle kyvyn ymmärtää lintujen puhetta ja siten ennustaa tulevaa.
Kielipesä

Kielipesä on päiväkodin tyyppinen paikka ja toimintamuoto, jossa pienille lapsille pyritään kielikylvyn tavoin opettamaan ja heitä totuttamaan alkuperäiskansan kieleen ja kulttuuriin. Kielipesässä kieltä hallitsevat aikuiset totuttavat lapsia kielen käyttöön. Esimerkiksi Suomessa kielipesätoimintaa harjoittavat inarinsaamen ja koltansaamen puhujat, Virossa võron ja Venäjällä karjalan.
Toisin kuin toisen kielen opetuksessa, kielipesä ei aktiivisesti opeta kieltä lapsille, vaan tavoitteena on saada lapsi omaksumaan kieli äidinkielen tavoin. Lisäksi kielipesätoiminta eroaa kielikylvystä siten, että kielipesien yksi tavoite on myös kohdekielen elvytystyö. Verrattuna toisen kielen opetukseen, kielipesätoiminnan kautta lapset oppivat paremmin vähemmistökieltä.
Kielipesätoiminnan aloittivat maorit vuonna 1982 Uudessa-Seelannissa, missä heidän oma perinteinen äidinkielensä oli jäämässä englannin jalkoihin. Sana kielipesä on käännös maorinkielisestä ilmaisusta kōhanga reo. Kōhanga reo -liike aloitti lasten kielikylpytoiminnan siirtääkseen maorin kielen ja maorien elämäntavan tuleville sukupolville. Uuden-Seelannin opetusministeriön alaisuudessa toimiva kansallinen Te Kōhanga Reo -rahasto valvoo ja neuvoo uusien kielipesien perustamisessa.
Aiheesta muualla

kōhanga reo -toiminta Uudessa Seelannissa (englanniksi)
Karjalan heimo numero 9-10 (Arkistoitu – Internet Archive)
Kemiallinen sidos

Kemiallinen sidos on elektronien muodostama, kemiallista yhdistettä koossa pitävä voima. Sidoksia on useita eri tyyppejä, mutta ne kaikki perustuvat atomiydinten ja elektronien välisiin voimiin. Vahvoja kemiallisia sidoksia ovat ionisidos, kovalenttinen sidos ja metallisidos. Sidos voi olla myös kovalenttisen ja ionisidoksen väliltä. Kovalenttisia sidoksia esiintyy epämetalliatomien välillä ja ionisidoksia epämetalli- ja metalliatomien välillä. Lisäksi on olemassa heikkoja sidoksia, kuten van der Waalsin voima, dipoli-dipolisidos ja vetysidos.
Sidos syntyy spontaanisti, mikäli atomit voivat vapauttaa energiaa sitoutumalla.
Kovalenttinen sidos

Kovalenttinen sidos voi muodostua kahden epämetalliatomin välille. Tyypillisessä tapauksessa kovalenttiset sidokset pitävät koossa kahden tai useamman atomin muodostamia molekyylejä, kun taas molekyylien välillä vaikuttavat paljon heikommat sidokset (dipoli-dipolisidos tai van der Waalsin voima).  Tällaisia yhdisteitä kutsutaan molekyyliyhdisteiksi.  Kuitenkin on myös aineita, esimerkiksi timantti, joissa pelkästään kovalenttiset sidokset pitävät kokonaista kidettäkin koossa.
Kovalenttiset sidokset jaetaan yksinkertaisiin, kaksois- ja kolmoissidoksiin niihin osallistuvien elektroniparien lukumäärän mukaan.
| Sidos | Jaettuja  elektronipareja | Merkintä | Esimerkki |
| --- | --- | --- | --- |
| Yksinkertainen sidos | 1 | – | Etaanin kahden hiiliatomin välinen sidos |
| Kaksoissidos | 2 | = | Eteenin kahden hiiliatomin välinen sidos |
| Kolmoissidos | 3 | ≡ | Etyynin kahden hiiliatomin välinen sidos |
Ionisidos

Ionisidos voi muodostua elektropositiivisen metallin ja elektronegatiivisen epämetallin tai moniatomisen ionin välille. Moniatominen ioni on muodostunut kovalenttisin sidoksin toisiinsa liittyneistä atomeista. Elektronegatiivisempi osapuoli vetää sidoselektroneja niin voimakkaasti puoleensa, että ne käytännössä siirtyvät sille kokonaan. Tällöin elektropositiivinen ioni (kationi) saa positiivisen varauksen ja elektronegatiivinen ioni (anioni) puolestaan negatiivisen varauksen. Toisin kuin kovalenttinen sidos, jossa elektronit ovat yhteisiä, ionisidos perustuu elektronien siirtämiseen atomilta toiselle. Tosin kuitenkaan täysin ionista sidosta ei ole olemassa, vaan ionisidoksissa on aina hieman kovalenttista luonnetta (kuten kovalenttisissa sidoksissa voi olla ioniluonnetta). Kuitenkin ioniluonteeltaan yli 50 % olevia sidoksia pidetään ionisidoksina. Metalliatomit luovuttavat elektroneja ja epämetalliatomit tai -molekyylit ottavat niitä vastaan. Tällöin varautuneiden atomien tai atomiryhmien välinen sähköinen vetovoima sitoo ne yhteen. Varautuneita atomeja tai atomiryhmiä kutsutaan ioneiksi. Ionisidos on siten kationin ja anionin välinen sähkömagneettinen vuorovaikutus.
Ionisidoksen sisältävistä yhdisteistä eli ioniyhdisteistä käytetään nimitystä suola. Suoloissa ionit ovat säännöllisenä ionihilana. Ionien vuoksi niiden sulatteet johtavat sähköä.
Ioniluonne ja elektronegatiivisuusero

| Elektronegatiivisuusero | Sidostyyppi |
| --- | --- |
0–1,7: Kovalenttinen sidos
yli 1,7: Ionisidos

Sidoksen luonnetta voidaan tarkastella siihen osallistuvien atomien elektronegatiivisuuserojen perusteella. Elektronegatiivisuusarvot ovat kullekin alkuaineelle ominaiset. Kahden saman alkuaineen atomin välinen elektronegatiivisuusero on siis nolla. Kahden saman epämetallin atomin välinen kovalenttinen sidos on tällöin symmetrisesti kovalenttinen, ja sidoksella on vain kovalenttista luonnetta. Mikäli epämetalliatomien elektronegatiivisuusero on suurempi kuin nolla, niiden välisellä kovalenttisella sidoksella on myös ioniyhdisteen piirteitä, ioniluonnetta.
Ioniluonteen kasvu ilmenee kovalenttisen yhdisteen poolisuutena. Tällöin sidoksen atomeista elektronegatiivisempi vetää elektroneita puoleensa enemmän. Osittaisvaraus merkitään yleisesti atomin kohdalle pienellä delta-kirjaimella ja sen yläindeksiin varauksen mukaan liitettävällä plus- tai miinussymbolilla. Mikäli epämetalliatomien välinen elektronegatiivisuusero on suurempi kuin 0,4 Paulingin asteikon mukaan, voidaan yhdistettä pitää yleisesti poolisena kovalenttisena sidoksena. Metalli- ja epämetalliatomien välisille ionisidoksille erot ovat yli 1,7 – kuitenkin näilläkin sidoksilla esiintyy hieman elektronien jakamista ja siten niillä on hieman kovalenttista luonnetta. Ei ole olemassa sidosta, jolla olisi pelkkää ioniluonnetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kemiallinen sidos Wikimedia Commonsissa
Knut Wallin

Knut Leonard Wallin (2. marraskuuta 1866 Uusikaupunki – 5. tammikuuta 1948 Uusikaupunki) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Wallinin vanhemmat olivat perämies Matts Ulrik Wallin ja Anna Gustafva Sahlberg ja puoliso vuodesta 1904 Cecilia (Cessie) Nyberg. Wallin kävi reaalikoulun ja toimi liikealalla vuodesta 1880. Hän oli perustajaosakas Raumalle 1890 ja Uteenkaupunkiin 1895 perustetussa tukku- ja vähittäismyyntiliike Lindén & Wallinissa, joka laajensi toimintaansa sittemmin myös laivanvarustukseen sekä puutavaran, viljan ja siementen vientiin. Vuodesta 1915 yritys oli nimeltään toiminimi Knut Wallin. Uudenkaupungin kaupunginvaltuuston jäsen Wallin oli 1904–1909 ja 1914–1929 ja hänellä oli myös muita luottamustehtäviä. Wallin, joka oli myös perustaja ja osakas useissa paikallisissa yrityksissä, sai kauppaneuvoksen arvonimen 1920.
Klastinen

Klastinen on erillisistä kivi- tai mineraalilajeista muodostuneiden sedimenttikivilajien rakenne. Klastisessa rakenteessa alkuperäisen maalajin rakeiden välejä täyttää tavallisesti pohjavedestä saostunut iskosaine, kuten rautahydroksidi tai kvartsi. Kalkkikiveä sisältävien rakeiden välissä oleva iskosaine on monesti kalsiitti. Hiekkakivet ovat sedimenttikiviä, joissa on yleensä mineraalit ja kivet ovat erillisiä. Ne sisältävät kvartsin lisäksi maasälpää sekä joitakin kivilajeja isompina kivipalasina. Jos rautayhdiste iskostuu piiliejussa olevaan piihin, tuloksena oleva kivilaji on jaspis.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klastinen Wikimedia Commonsissa
Klemens Junoza

| Klemens Junosza |
| --- | --- |
 Klemens Junosza vuonna 1898.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Klemens Szaniawski (oikea)
Syntynyt: 1849
Kuollut: 1898 (48–49 vuotta)
Kansalaisuus:  Puola
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Klemens Junosza 
Äidinkieli: puola
Tuotannon kieli: puola
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Klemens Junosza, oikea nimi Szaniawski, (1849–1898) oli puolalainen kirjailija. Oltuaan jonkun aikaa virkamiehenä hän eli maanviljelijänä kotikylässään ja vuodesta 1877 Varsovassa toimittajana. Hän on kuvannut puolalaisen maaseudun oloja asiantuntevasti. Hänen monista kertomus ja kansannäytelmäkokoelmistaan mainittavia ovat Z mazurskiej ziemi (’Masurilaisseuduilta’, 1884), Nasi žydzi w miasteczkachi na wsiach (’Juutalaisemme kauppaloissa ja kylissä’, 1889), Syzyf (1891), kertomukset Na zgliszczach (’Palavilla raunioilla’), Icek pod’wójny ('Kaksinkertainen Icek') ynnä muuta, kansannäytelmä Chlopski mecenas ('Talonpoikaismesenaatti', 1880).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klemens Junoza Wikimedia Commonsissa
Konstantinopolin toinen kirkolliskokous

Viides ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" tunnustetun kirkon piispojen kirkolliskokous pidettiin vuonna 553 Konstantinopolissa.
Tämä kirkolliskokous oli kutsuttu käsittelemään dogmaattisia asioita, mm. monofysitismia.
Kirkolliskokouksen kutsui koolle keisari Justinianus I.
Konstantinopolin neljäs kirkolliskokous (ortodoksinen)

Konstantinopolin neljäs kirkolliskokous, jota jotkut ortodoksiset teologit pitävät kahdeksantena ekumeenisena kirkolliskokouksena, pidettiin Konstantinopolissa vuosina 879–880. Se vahvisti patriarkka Fotioksen uudelleennimittämisen patriarkaksi. Kirkolliskokouksen päätteeksi patriarkka Fotios sekä Rooman paavi Johannes VIII lukivat uskontunnustuksen sen alkuperäisessä muodossa, ilman filioque-lisäystä.
Roomalaiskatolinen kirkko ei ole tunnustanut tämän kirkolliskokouksen päätöksiä.
Käännös suomeksi
Kinnalan Koukun suojeluskunta- ja lottamuseo

| Kinnalan Koukun suojeluskunta- ja lottamuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Erikoismuseo
Sijainti:  Haapaniementie 21, Kiikka
Kotisivut:  Suojeluskuntamuseo
Koordinaatit:  61°20′20″N, 22°45′25″E
 fiKinnalan Koukun suojeluskunta- ja lottamuseo 
   
Kinnalan Koukun suojeluskunta- ja lottamuseo sijaitsee Kinnalan sukutilan pihapiirissä, maatilan vanhassa leivintuvassa, Sastamalassa. Suojeluskuntamuseossa kävijä pääsee tutustumaan tilan isännän opastuksella sotahistoriaan, Kiikan suojeluskunnan esikuntaan ja erilliseen näyttelyyn. Esikuntahuoneessa on nähtävillä kolme lottaa eri tehtävissä, paikallispäällikkö, paikallisesikunnan jäsen, sekä kapteeni ja vääpeli, huone kuvaa tapahtumaa vuodelta 1943. Museossa esillä olevan näyttelyn teemoja ovat itsenäisen Suomen sodat ja niiden ylipäällikkö Mannerheim sekä maanpuolustus sodan ja rauhan aikana vuosina 1918-1944. Näytillä on kuvia, merkkejä, tunnuksia, kortteja, karttoja, kirjallisuutta ja muuta esineistöä liittyen Mannerheimiin, vapaus-, talvi- ja jatkosotiin, suojeluskuntaan ja Lotta Svärd -järjestöön.
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1999

Vuoden 1999 koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Puolassa 28. toukokuuta – 6. kesäkuuta. Kisoihin osallistui 12 maata. Mestaruuden voitti historian ensimmäistä kertaa Puola, hopeaa saavutti Ranska ja pronssia Venäjä. Turnauksen korikuningatar oli Puolan Małgorzata Dydek.
Sijoitukset

Puola
Ranska
Venäjä
Slovakia
Tšekki
Liettua
Jugoslavia
Kroatia
Latvia
Bosnia ja Hertsegovina
Italia
Saksa
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1995

Vuoden 1995 koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Tšekissä 8.–18. kesäkuuta. Kisoihin osallistui 14 maata. Mestaruuden voitti ensimmäistä kertaa historiassa Ukraina, hopeaa saavutti Italia ja pronssia Venäjä. Turnauksen korikuningatar oli Unkarin Judith Balogh.
Sijoitukset

Ukraina
Italia
Venäjä
Slovakia
Liettua
Moldova
Tšekki
Kroatia
Espanja
Jugoslavia
Ranska
Unkari
Romania
Saksa
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1991

Vuoden 1991 koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Israelissa 12.–17. kesäkuuta. Kisoihin osallistui kahdeksan maata. Mestaruuden voitti 17. kertaa peräkkäin ja yhteensä 21. kertaa Neuvostoliitto, jolle mestaruus oli myös maan viimeinen sen hajottua myöhemmin samana vuonna. Hopeaa saavutti Jugoslavia ja pronssia Unkari. Turnauksen korikuningatar oli Jugoslavian Razija Mujanović.
Sijoitukset

Neuvostoliitto
Jugoslavia
Unkari
Bulgaria
Tšekkoslovakia
Puola
Italia
Israel
Kivikarinjärvi

| Kivikarinjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°40′41″N, 24°23′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Venehjoen valuma-alue (35.74)
Laskujoki:  oja Oripohjanjärveen 
Järvinumero:  35.741.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,4 m  
Rantaviiva:  0,677 km  
Pinta-ala:  1,337 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKivikarinjärvi 
Kivikarinjärvi  on Pirkanmaalla Oriveden keskustaajaman lähellä Pehulassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Se sijaitsee Oriveden keskustaajaman ja sen viereisen Oripohjanjärven itäpuolella. Molempia järviä ympäröi kosteikkoinen reuna ja sen ympärillä on peltoaukea. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria, mutta se on matala ja ruohikkoinen. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen lähellä sijaitsee Pehulan kylän asuinrakennuksia. Niille tulee tiet valtatieltä 9.