stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Serendipisyys
Serendipisyys-termi > Termin käyttö

Serendipisyys- ja serendipiteetti-termejä käytetään useilla tieteenaloilla ja jonkin verran myös arkikielessä. Termin keksijän Horace Walpolen kirjeessään luonnostelema serendipisyyden määritelmä toisaalta sattuman ja toisaalta älyn ja päättelyn tuloksena syntyvistä oivalluksista tai löydöistä johtaa ajatuksia kahteen eri suuntaan sen mukaan, korostetaanko sattuman vai älykkyyden merkitystä. Merton ja Barber totesivatkin, että jo käsitteen muodostumisen alkuaikoina toisissa määritelmissä painottui sattuman, toisissa taas päättelyn osuus, ja he pohtivat, oliko tällainen joustavuus ollut Walpolen tarkoituskin.
Walpolen käyttämät esimerkit eivät oikeastaan kuvaa kovin hyvin serendipisyyttä siinä mielessä kuin se nykyisin ymmärretään, vaan niissä esiintyy lähinnä samankaltaista deduktiivista päättelyä kuin Sherlock Holmes -kirjoissa. Walpole päättää kirjeensä anekdoottiin, jossa hän kuvaa mielestään hyvää esimerkkiä sattuman ohjaamasta tarkkanäköisyydestä: saapuessaan lordi Edward Hyden, Clarendonin jaarlin, luo illalliselle, lordi Shaftesbury arvasi Clarendonin jaarlin tyttären Anne Hyden menneen naimisiin Englannin perintöprinssin, Yorkin herttuan kanssa, päätellen siitä, miten kunnioittavasti morsiamen äiti kohteli tytärtään päivällispöydässä. Tämä esimerkki on Walpolen kuvaaman serendipisyyden mukainen siinä mielessä, että se nojaa johtolankojen perusteella tehtäviin päätelmiin ja älyn käyttöön, joka on välttämätöntä löytöjen tekemiselle, mutta kyse on arkisesta oivalluksesta, ei varsinaisesta löydöstä tai keksinnöstä, joihin serendipisyys-käsite nykyisin yleensä yhdistetään. Thomas Huxley kutsuu tällaisia oivalluksia takautuvaksi profetiaksi.
Serendipisyys ilmiönä

Vaikka serendipisyys on käsitteenä melko uusi, käytännön ilmiönä se on ollut aina olemassa. Walpolen alkuperäisen määritelmän ja esimerkkien mukaisia tapauksia sattuu usein, vaikkei niihin aina kiinnitetä huomiota. Viitekehyksestä ja tulkinnasta riippuen serendipisyyden eri puolet korostuvat eri tilanteissa: toisinaan pääosassa on sattuma, toisinaan taas älykkyys tai kaavamaisestikin nähty päättelyprosessi.
Yhdysvaltalaiset sosiologit Anselm Straus ja Barney G. Glaser käyttivät Mertonin serendipisyys-käsitettä kehittäessään Grounded Theory (GT) -tutkimusmenetelmän.
Serendipisyys ilmiönä > Sattumaa...

Usein sanaa serendipisyys käytetään tuurin, hyvän onnen, yhteensattuman tai sattuman  synonyyminä. Esimerkiksi ranskalainen 1500-luvulla elänyt sotilaslääkäri Ambroise Paré havaitsi Torinon piirityksen aikana, että haavoittuneet, joiden ampumahaavoja ei poltettu kaatamalla niihin kiehautettua, seljasta valmistettua öljyä paranivat nopeammin kuin ne, joiden kohdalla tätä siihen aikaan yleistä puhdistuskeinoa käytettiin. Havainto syntyi sattumalta, koska öljystä oli pulaa, eikä sitä riittänyt kaikkien haavoittuneiden hoitoon.
Sattuma auttaa kuitenkin kuvaamaan vain osaa serendipisyydestä, ei selittämään sitä kokonaan. Sattumanvaraisuuden korostaminen saa serendipisyyden vaikuttamaan mystiseltä, mutta serendipisyydessä on kyse myös ihmisen tarkoituksenmukaisesta toiminnasta yllättävässä tilanteessa. Englanniksi tätä “tuuria”, “yllätyksellisyyttä” ja “oikeassa paikassa oikeaan aikaan olemista” kutsutaan sanalla “happenstance”.
Serendipisyys ilmiönä > … kovaa työtä…

Royston Roberts totesi, että on syytä erottaa toisistaan varsinainen serendipisyys ja pseudoserendipisyys. Roberts kehitti termin pseudoserendipisyys kuvaamaan tilannetta, jossa sattumanvarainen tulos syntyy tietoisen ja järjestelmällisen työn seurauksena.
Joillakin aloilla sattuman osuuden merkitys serendipisyyden käsitteessä on nykyisin vähentynyt, ja tapauksia, joita Royston Roberts kutsuisi pseudoserendipisiksi, voidaan kutsua serendipisiksikin. Esimerkiksi laboratoriotutkimuksen yhteydessä puhutaan sattuman sijaan usein kokeellisesta serendipisyydestä ja yrityksen ja erehdyksen menetelmästä. Tästä näkökulmasta esimerkiksi hematologi Paul Ehrlichin ja fyysikko Marie Curien töitä voidaan pitää serendipisinä. Heidän menestystään selittävät valmius tehdä kokeellista tutkimusta ja avoimuus uusille, omaperäisille, erilaisille ja epätavallisille ajatuksille. Ehrlich löysi neurosyfilikseen etsimänsä täsmälääkkeen, salvarsaanin, vasta testattuaan systemaattisesti satoja arseenin orgaanisia yhdisteitä.
Toiset tutkijat puolestaan, esimerkiksi kauppatieteilijät Jerker Denrell, Christina Fang ja Sydney G. Winter liittävät serendipisyyden määritelmään ponnistelun (effort) käsitteen: “Menestys on ponnistelun ja onnen seurausta yhdessä tarkkaavaisuuden ja joustavuuden kanssa. Kun ponnistelu johtaa erilaiseen lopputulokseen kuin alun perin ajateltiin, tarvitaan tarkkaavaisuutta uusien mahdollisuuksien tunnistamiseen ja joustavuutta ponnistelujen uudelleensuuntaamiseen”.
”Serendipinen prosessi”

Jos serendipisyyttä tarkastelee prosessina, sen voi kuvata etenevän kolmivaiheisesti. Ensimmäinen vaihe perustuu prakseologiaan ja deduktiiviseen päättelyyn. Prakseologia on ihmisen toiminnan tutkimusta ja deduktiivinen päättely tarkoittaa tunnetuista tosiasioista seuraaviin johtopäätöksiin kulkevaa päättelyä. Prakseologiaa ja deduktiivista päättelyä yhdistävästä näkökulmasta serendipisyyttä tarkastellaan yksilön toiminnan seurauksena: kokeiden tekeminen, toisten ihmisten tapaaminen ja muu ihmisen toiminta johtaa tietynlaisiin seurauksiin tai tuloksiin. Ihmisen toimintaan taas vaikuttavat päämäärät, jotka voivat ajan myötä muuttua. Serendipisyys syntyy toiminnasta – toiminnan syillä ei ole tässä yhteydessä väliä. Joidenkin keksintöjen tapauksessa motivaatio on tullut keksijän ulkopuolelta, kuten Polaroid-yrityksen perustajan Edwin Landin kohdalla. Landin kolmivuotias tytär kysyi isältään, miksi hänen pitää odottaa monta päivää ennen kuin isän ottamia kuvia voi katsoa. Keksijän mielestä kysymys oli niin osuva, että hän alkoi selvittää asiaa ja keksi pikakameran, jolla otettu kuva valmistuu nopeasti itsekehittyvän valokuva-arkin pinnalle.
Toisessa vaiheessa serendipisyys noudattaa abduktiivista lähestymistapaa. Abduktiivinen päättely tarkoittaa hypoteesien muodostamista havaintojen perusteella. Havaintojen tekemisellä, empiirisellä lähestymistavalla ja tutkijan joustavuudella on tässä vaiheessa tärkeä osa: yllättävät havainnot ovat johtaneet useisiin serendipisiin keksintöihin.
Kolmas vaihe on induktiivinen päättely eli säännönmukaisuuksien löytäminen toistuvien kokeellisten havaintojen perusteella ja niiden käyttäminen yleistyksen tai teorian pohjana. Yksittäisen havainnon pohjalta ei vielä voida tehdä yleistyksiä, vaan tarvitaan toistuvia havaintoja, joiden tuottamiseksi tutkijan on analysoitava tutkittavan ilmiön kaikki osatekijät. Abduktiovaiheessa etsitään syitä ja luodaan hypoteeseja yksittäisten yllättävien havaintojen pohjalta, mutta hypoteeseja voidaan testata vasta tässä viimeisessä vaiheessa, jolloin voidaan muodostaa ilmiöitä selittäviä lakeja hypoteettis-deduktiivisen päättelyn kautta. Ensimmäisen, sattumalta tehdyn havainnon tarkka toistaminen mahdollistaa sen selvittämisen, onko kyseessä todellinen ilmiö, minkä jälkeen päästään tutkimaan ilmiön toimintaperiaatteita.
Virheiden hyödyntäminen

Taloustieteilijät Israel Kirzner ja Armen Alchian pitävät virheiden tekemistä suotuisana, koska useat edistykselliset keksinnöt ovat syntyneet erehdyksen kautta keksijän tehdessä virheen aiemman toimintamallin toistamisessa. Tämä näkökulma oli aiemmin uusi ja yllättävä, mutta koska nykyisin tiedetään monien huomattavien keksintöjen syntyneen virheiden johdosta, sillä ei enää ole samaa huomioarvoa kuin ennen. Se, miten virheisiin on suhtauduttu opetuksessa ja arkipäiväisessä elämässä, on muuttunut huomattavasti ajan kuluessa. Vielä 50 vuotta sitten virheiden tekeminen esimerkiksi koulussa oli rangaistavaa ja merkki tyhmyydestä. Nykyisin virheiden on huomattu voivan olla myös vihjeitä ja apukeinoja, jotka auttavat oppimisprosessin ymmärtämisessä.
Tiedonhaku

Serendipisyyden hallinta on ongelmallista. Vaikka tiedonetsinnässä kannustetaan serendipisyyteen, serendipisyydelle on kuitenkin tunnusomaista se, että usein on lähes mahdotonta tietää, mitä reittiä tietoon on päädytty. Tiedonetsintää pitäisi pystyä reaaliaikaisesti rekisteröimään ja välivaiheet pitäisi kirjata järjestelmällisesti ja selkeästi näkyviin.
Ranskalainen kognitiivisen psykologian asiantuntija André Tricot on tutkinut tiedontarpeen huomioon ottamista. Hän pohtii eräässä artikkelissaan tiedon etsintään ohjaavia olosuhteita ja tekijöitä. Prosessin ollessa serendipinen on välttämätöntä, että oppijalla on riittävät taustatiedot ja toisaalta ymmärrys siitä, ettei tiedä asiasta vielä tarpeeksi.
Forbes-lehdessä vuonna 1999 julkaistussa artikkelissaan amerikkalainen kirjailija ja journalisti Andrew Ferguson suitsuttaa teknologian edistymistä, esim. internetiä, joka tarjoaa jatkuvasti yhä enemmän tietoa. Tiedon ja viihteen välitön saavutettavuus johtaa kuitenkin siihen, että tiedonhaun tullessa tehokkaammaksi erilaiset serendipiset sivupolut ja etsimisen ilo voivat jäädä pois. Serendipinen hakuprosessi sallii myös epälineaaristen ajatuskulkujen huomioimisen ratkaisujen etsinnässä: siinä, missä ennen tutkailtiin kirjastossa tai antikvariaatissa, mitä kaikkea muuta itseä kiinnostavan kirjan vierestä hyllyiltä löytyy, voi nykyisin klikata internetissä erilaisia linkkejä itseä kiinnostavien aiheiden ympäriltä.
Serendipisyys viihdemaailmassa

Vaikka ranskan kielessä termi sérendipité ei ole vielä kovin tunnettu, jotkut ranskalaiset runoilijat ja filosofit, kuten François Flahaut, ovat kirjoittaneet serendipisyydestä.
Englannin kielessä termi serendipity sen sijaan esiintyy jo puhekielessä. Brittiläinen kirjailija William Boyd käyttää serendipisyys-termiä muutamaan otteeseen Armadillo-romaanissaan. Vuonna 2001 Peter Chelson ohjasi romanttisen komedian nimeltään Serendipity. Elokuvaa esitettiin Suomessa elokuvateattereissa nimellä Sattumalta. Yhdysvaltalainen Stephen Cosgrove kirjoitti Serendipity-nimisen lasten kirjasarjan (ei julkaistu suomeksi). Kirjojen pohjalta Nobuo Onuki ohjasi 26-osaisen anime-sarjan Serendipity the Pink Dragon. American Idolin yhdeksännen tuotantokauden voittajalta Lee DeWyzeltä julkaistiin vuonna 2010 singlelevy nimeltään ”Sweet Serendipity”. Serendipisyyttä on käytetty myös videopeleissä. Final Fantasy XIII-2:ssa on Serendipity-niminen paikka.
Esimerkkejä serendipisyydestä

Kuten yllä on todettu, serendipisyyttä tulkitaan toisinaan laajemmin ja toisinaan suppeammin, joten tapaus, joka yhdestä näkökulmasta vaikuttaa serendipiseltä, voi jäädä kapeammin määritellyn serendipisyyden käsitteen ulkopuolelle. Tähän kootut esimerkit noudattavat serendipisyyden laajaa tulkintaa.
Esimerkkejä serendipisyydestä > Tieteet > Arkhimedes

Antiikin Kreikan matemaatikko Arkhimedes tunnetaan monesta keksinnöstä. Hänen kuuluisan Heureka!-ilmiönsä takana olikin serendipinen keksintö. Arkhimedeen hyvä ystävä Syrakusan kuningas Hierro oli tilannut kultasepältä puhtaasta kullasta taotun kruunun. Saatuaan kruunun kuningas alkoi epäillä, oliko kultaseppä pannut kruunuun kaiken hänen antamansa kullan, vai oliko tämä korvannut osan kullasta jollakin arvottomammalla metallilla. Kuningas pyysi Arkhimedeen selvittämään, sisälsikö kruunu kaiken sepälle luovutetun arvometallin. Arkhimedes oli aiemmin kehittänyt matemaattiset kaavat, joilla pystyi laskemaan säännöllisten kappaleiden tilavuuden. Hän tiesi, että Hierron kruunun kultapitoisuus tulisi selville, jos hän pystyisi määrittelemään sen tilavuuden. Mentyään Syrakusan kylpylään Arkhimedes astui kylpyyn ja havaitsi, että vesi tulvi ammeen reunojen yli. Samassa hän oivalsi, että yli valuvan veden tilavuus oli täsmälleen sama kuin se tilavuus, jonka hänen ruumiinsa vei, kun hän astui veteen. Niin hän löysi tavan laskea minkä tahansa kappaleen tilavuuden. Jos hän panisi kruunun vedellä täytettyyn astiaan, yli valuva vesi vastaisi kruunun tilavuutta. Arkhimedeella oli tiedossa eri aineiden tiheydet ja hän tiesi kullan tiheyden olevan suurempi kuin millään muulla tunnetulla metallilla. Arkhimedes siten päätteli, että jos kruunuun on käytetty kiloiltaan sama määrä jotain muuta metallia kuin kultaa, se veisi paljon suuremman tilan (eli tilavuuden) kuin jos se olisi täysin kullasta valmistettu. Kun kruunu pantiin veteen ja sen tilavuus laskettiin, saatiin tietää, että kruunun syrjäyttämä vesimäärä oli huomattavasti suurempi kuin jos kruunu olisi tehty puhtaasta kullasta. Se, mikä oli onnekas keksintö Arkhimedeelle olikin onnetonta kultasepälle, jonka kuningas sitten tuomitsi.
Esimerkkejä serendipisyydestä > Tieteet > Isorokko

Aina 1900-luvun alkuun saakka yksi ihmiskunnan suurimmista vitsauksista oli isorokko. Edward Jenner on saanut kunnian rokotteesta, joka on pelastanut useita miljoonia ihmisiä kuolemasta isorokkoon. Jenner ei kuitenkaan keksinyt rokotettaan pitkän laboratoriotyön seurauksena. Hän oli kuullut 19-vuotiaana karjakolta, ettei tämä voisi koskaan saada isorokkoa, koska hänellä oli ollut lehmärokko. Tämä muistui hänen mieleensä myöhemmin, kun hän lääkärinä toimiessaan huomasi, kuinka hyödytöntä oli yrittää hoitaa isorokkoa. Hän havaitsi asiaa tutkittuaan, etteivät karjakot koskaan saaneet isorokkoa. Niin Jenner oivalsi, että hän voisi istuttaa potilaihin lehmärokon ja näin estää heitä saamasta vaarallisempaa isorokkotartuntaa. Tämä oli todellinen serendipinen havainto.
Esimerkkejä serendipisyydestä > Tieteet > Sir Isaac Newton ja painovoimalait

Vain asiasta kiinnostunut ja siihen perehtynyt henkilö voi johtaa koko maailmankaikkeutta selittävän fysikaalisen lain hyvin arkipäiväisestä tapahtumasta, kuten omenan putoamisesta maahan. Isaac Newtonin kuuluisasta serendipisestä havainnosta omenan putoamisesta on monta eri versiota. Hänellä oli pitkään ollut ajatuksia painovoimasta, kun hän pohdiskeli puun alla ja puusta putosi omena. Hän havaitsi, että omena liikkuu aina kohtisuoraan Maahan nähden, sen keskipistettä kohti. Niin hän oivalsi, että Maa vetää ainetta puoleensa ja myös aine vetää Maata puoleensa. Lisäksi jos aine vetää puoleensa ainetta, vetovoiman täytyy olla suhteessa aineen määrään. Siten serendipisyys vaikutti osaltaan painovoimalakien syntyyn.
Esimerkkejä serendipisyydestä > Tieteet > Fleming ja penisilliini

Tärkeistä sattumalta tehdyistä keksinnöistä tunnetuin saattaa olla Sir Alexander Flemingin penisilliini. Tämän keksinnön kohdalla serendipisyydellä on suurempi vaikutus kuin yleensä ajatellaan. Ensimmäisen maailmansodan aikana Fleming lähetettiin Ranskaan työskentelemään haavoittuneiden sotilaiden pariin. Siihen aikaan lääkärit käyttivät antiseptisiä aineita taisteluhaavojen hoitamiseen, mutta Fleming huomasi aineiden tappavan enemmän valkosoluja kuin bakteereja ja niin heikentäen puolustusjärjestelmää. Vuonna 1922 Fleming keksi onnekkaan sattuman avulla antibiootin, joka tappoi bakteereita vahingoittamatta valkosoluja. Fleming oli vilustunut ja teki bakteeriviljelyksen nuhansa eritteistä. Tutkiessaan keltaista bakteeriviljelmää, hänen silmästään putosi kyynel astiaan. Kun hän seuraavana päivänä tarkasteli viljelmää, hän havaitsi puhtaan alueen kohdalla, johon kyynel oli pudonnut. Pian hän onnistuneesti päätteli kyyneleen sisältäen ainetta, joka aiheutti bakteerien nopean tuhoamisen olematta elimistölle haitallinen. Vuonna 1928 Fleming oli omistautunut influenssan tutkimukselle. Laboratoriossa hän havaitsi yhdessä maljassa oudon puhtaan alueen, joka myöhemmin osoittautui juontuvan maljaan pesiytyneestä homekasvustosta.  Hän muisteli aiempaa tapahtumaa ja päätteli homeen tuottavan bakteereja tappavia ainetta. Myöhemmin hän tunnisti homeen kuuluvan Penicillicum-homesieniin ja penisilliini kehitettiin.
Esimerkkejä serendipisyydestä > Tekniikka > Hyperteksti

Tietotekniikan kehittymisen myötä serendipisyys korostuu ajankohtaisten dokumenttien etsinnässä tietokoneelta ja erityisesti internetistä. Internet itsessään on luokiteltavissa serendipiseksi keksinnöksi, koska se on syntynyt useammasta erillisestä keksinnöstä ilman johdonmukaista kehityssuunnitelmaa tai tarkkaa käsitystä lopputuloksesta. Julian F. Smith 1893-1974 oli kemian alan dokumentaation uranuurtaja. Perehtyessään Robert K. Mertonin työhön JF Smith kehitti käsitteen ”järjestelmällinen serendipisyys”, jolla tarkoitetaan tiedon löytymistä tietoteknisillä apuvälineillä. Tiedon etsijät käyvät epäröimättä kaikenlaisilla sivustoilla eivätkä hämmenny edes eksyessään hyperlinkkien viidakkoon, jos vain joltain sivulta kiertoiteiste jonkin oudomman linkin takaa, palvelimen uumenista, löytävät heille hyödyllisen tiedon... jota eivät oikeastaan tienneet etsineensä. Niinpä serendipisyyden käsite on tässä sovellettavissa siinä merkityksessä, että ”keksintö on sattumalta tai terävä-älyisyyden avulla löydetty tieto, jota ei varsinaisesti etsitty.”
Esimerkkejä serendipisyydestä > Tekniikka > Post-it-viestilaput

Erään tuotteen epäonnistuminen synnytti serendipisesti yhden 1980-luvun myydyimmistä tuotteista. Arthur Fry oli vuonna 1974 töissä 3M-yhtiön tuotekehitysosastolla ja töiden ohessa lauloi kirkon kuorossa. Hän merkitsi laulukirjansa tarvittavat kohdat paperinsuikaleilla, mutta usein harmitteli niiden putoamista sivujen välistä. Kerran Fry havahtui ajattelemaan yhtiön aiemman tiedemiehen Spencer Silverin kehittämää liimaa, jonka tämä oli hylännyt, sillä liima ei ollut tarpeeksi pitävää. Niin Fry tuli miettineeksi, että liiman avulla pystyisi kiinnittämään kirjamerkkejä niin että ne voisi halutessaan myös irrottaa. Pian hän keksi mullistavan idean muistilapuista, joissa olisi kiinnitys jo valmiina. Vuonna 1980 Post-it-viestilappuja käytettiin kaikkialla Yhdysvalloissa ja seuraavana vuonna ne levisivät Eurooppaan.
Esimerkkejä serendipisyydestä > Tekniikka > Röntgen ja röntgensäteet

Vuonna 1895 saksalainen fyysikko Wilhelm Conrad Röntgen löysi sattumalta röntgensäteet. Röntgen oli toistanut muiden fyysikoiden kokeita, joissa korkeajännitteisten sähköpurkausten annetaan purkautua lasiputkessa. Silloin jo oli havaittu, että lasin seinämistä tulee fosforoivia sähköpurkauksen aikana ja ilmiötä nimettiin katodisäteiksi. Vuonna 1892 Heinrich Hertz osoitti säteiden pystyvän läpäisemään ohuita metalleja. Röntgen halusi havaita katodisäteitä, jotka virtaisivat täysin ulos lasisesta tyhjiöputkesta. Koska ilmiötä ei ollut aiemmin havaittu lasista putkea käyttäen, Röntgen päätti peittää lasisen katodiputken mustalla pahvilla. Hän suoritti onnistuneesti kokeen pimennetyssä huoneessa. Hän aikoi sytyttää valot, mutta havaitsi heikkoa valoa yli metrin päästä tyhjiöputkesta. Yllätyksekseen hän huomasi, että kummallisen valon lähde oli pieni fluoresoiva varjostin, jota hän oli aikonut käyttää pahvilla peitetyn katodiputken ilmaisimena. Se kuitenkin lojui yli metrin päästä lasiputkesta. Kun katodisäteet etenivät vain noin viisi senttiä, uudet säteet tunkeutuivat ilman läpi yli metrin päähän. Röntgen tiesi havainneensa aivan uudenlaiset säteet. Hän kirjoitti säteistä artikkeleita tunnustaen, ettei täysin ymmärtänyt niitä, ja siten nimesi ne X-säteiksi. Kaikista kappaleista tulee säteen ansiosta läpinäkyviä, kuitenkin hyvin eriasteisesti. Röntgen havaitsi, että pystyi jopa tallentamaan luuston kuvan valokuvausfilmille. Lääketieteelliset piirit kiinnostuivat ilmiöstä ja Röntgen tuli kuuluisaksi serendipisestä keksinnöstään.
Esimerkkejä serendipisyydestä > Tekniikka > Satunnaistoisto

Median kulutukseen sidoksissa olevan teknologian käyttö on tuottanut monia serendipisiä keksintöjä: television kaukosäädin, sattumanvarainen radiokanavien vaihtaminen, kanavasurffaus, sivulta toiselle siirtyminen internetissä. Jotkut valmistajat ovat lisänneet tuotteeseensa toiminnallisuuden, jossa valitaan sattumanvaraisesti soitettavia musiikkikappaleita (satunnaistoisto) ennakkoonlaaditulta soittolistalta (musiikkikirjasto). Vuonna 2005 kolme australialaista tutkijaa, Tuck W. Leong, Frank Vetere ja Steve Howard, pohtivat satunnaistoiston vaikutusta. Heidän näkemyksensä pohjautuvat J. McCarthyn ja P. Wrightin kirjaan Technology as Experience. Tutkijat nostivat esille teknologian kanssa vuorovaikutuksessa olevien ihmisten serendipisyyden ja oppimiskyvyn. Tutkimuksen mukaan satunnaistoisto saa haastattelijoiden mielestä aikaan vaikutelman äänien yllätyksellisyydestä, kuin olisi Ali Baban kaikuvassa luolassa. Nämä tuntemukset perustuvat aistien, tunteiden, tahtomisen ja mielikuvituksen keskinäiseen vuoropuheluun. Tämä laitevalmistajien menettelytapa siis aiheuttaa mielihyvää ja riippuvaisuutta, koska kuluttaja pannaan vuorovaikutukseen sellaisten ärsykkeiden kanssa, jotka ovat sukua ennalta tuntemattoman ja loputtoman keksimiselle.
Käännös suomeksi
Aller

| Carl Allers Etablissement A/S |
| --- | --- |

Perustettu:  1873
Toiminta-alue:  Pohjoismaat
Toimiala:  kustantaminen
Tuotteet:  aikakauslehdet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aller eli Carl Allers Etablissement A/S on kaikissa Pohjoismaissa toimiva yli 135-vuotias tanskalainen kustannusyritys, jonka omistaa Allerin perhe. Yrityksen kustantamien lehtien yhteenlaskettu levikki Pohjoismaissa on yli 5 miljoonaa ja ne tavoittavat yli 16 miljoonaa lukijaa joka viikko.lähde?
Historia

Carl Allers Etablissement A/S on tanskalainen kustantamo, jonka perustivat Carl Julius Aller ja hänen vaimonsa Laura Aller 1873. Kustantamon ensimmäinen lehti oli Femina-nimisenä ilmestyvä Skandinavian suurin naisten viikkolehti, joka aloitettiin 1874 Nordisk Mønster Tidende -nimisenä. 1877 perustettiin Laura Allerin päätoimittama Illustreret Familie Journal, josta alkoi ilmestyä myös ruotsalainen painos 1894. Vuonna 1897 lehdestä alkoi ilmestyä myös norjalainen painos.
1939 alkoi ilmestyä Det Ny Radioblad (Uusi Radiolehti), jota voidaan pitää alkuna Se og Hør -lehdelle, joka ilmestyy Suomessa Seiska-nimisenä, sekä saman omistajan sille muiden kustantamojen kilpailua vaikeuttamaan perustamana kilpailijana, Oho!-lehtenä. 1978 Se og Hør:istä alkoi ilmestyä norjalainen painos. Vuonna 2006 Aller osti Katso!-lehden A-lehdiltä.
Axel ja Valdemar Aller perustivat Svenska Aller AB yhtiön Ruotsiin 1894 ja Norsk Aller A/S yhtiön Norjaan 1897. Vuonna 1992 perustettiin Aller Julkaisut Oy ja 7 Päivää -lehti Suomeen. Muut 100 % omistamat tytäryhtiöt ovat Aller Press A/S ja Aller International A/S Tanskassa.
Yhtiön äänivaltaisista osakkeista 56,0 % omistaa vuonna 1981 perustettu The Aller Trust, jonka äänivallasta 51,3 % omistavat Svend Aller, Carl Erik Aller ja Joergen Aller. The Aller Trustin omistus on 14 % koko osakekannasta. Koko osakekannasta 51,3 % omistaa Rella Holding A/S ilman äänivaltaa. Johtokunnan puheenjohtajana toimii Richard Sand.
Ammunta kesäolympialaisissa 2008 – miesten 25 metrin olympiapistooli

| Ammunta kesäolympialaisissa 2008 > Kivääri |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 m ilmakivääri |   | Miehet |   | Naiset |
| 50 m pienoiskiväärin makuu |  | Miehet |  |  |
| 50 m pienoiskiväärin asentokilpailu |  | Miehet |  | Naiset |
Pistooli
| 10 m ilmapistooli |  | Miehet |  | Naiset |
| 25 m olympiapistooli |  | Miehet |  |  |
| 25 m urheilupistooli |  |  |  | Naiset |
| 50 m pistooli |  | Miehet |  |  |
Haulikko
| Skeet |  | Miehet |  | Naiset |
| Trap |  | Miehet |  | Naiset |
| Kaksoistrap |  | Miehet |  |  |
Miesten 25 m olympiapistooli ammuttiin 15.–16. elokuuta Pekingin ampumaradalla. Kilpailun voitti Ukrainan Oleksandr Petriv tuloksella 780.2 (580+200.2), joka on uusi finaalin olympiaennätys.
| --- | --- |
Kultaa:  Oleksandr Petriv Ukraina (UKR)
Hopeaa:  Ralf Schumann Saksa (GER)
Pronssia:  Christian Reitz Saksa (GER)
Aikataulu

Suluissa Suomen aika (EEST)
| Päivä | Aika | Kierros |
| --- | --- | --- |
| Perjantai, 15. elokuuta, 2008 | 13:00-15:00 (8:00-10:00) | Peruskilpailun ensimmäinen osio |
| Lauantai, 16. elokuuta, 2008 | 9:00-11:00 (4:00-6:00) | Peruskilpailun toinen osio |
| Lauvantai, 16. elokuuta, 2008 | 12:00-12:40 (7:00-7:40) | Finaali |