stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Westot
Historia > Menestyksen vuodet

Varhain 1660-luvulla westot alkoivat tehdä ryöstöretkiä, jotka ulottuivat Georgiaan ja Floridaan asti. Palatessaan he toivat mukanaan muista heimoista ja espanjalaisilta lähetysasemilta sieppaamiaan vankeja, joista brittien siirtokunnat maksoivat hyvin. Näin westot omaksuivat keskeiseksi elinkeinokseen orjakaupan. Menestyksensä rohkaisemina he tekivät ryöstöretkiä myös suurempien kansojen kuten cherokeiden ja creekien kyliin. Vuosikymmenen lopulla virginialaisten ja westojen välit viilenivät, kun Virginia alkoi myydä aseita ja ammuksia cherokeille ja muille pienemmille heimoille. Tämä vähensi westojen aseellista ylivoimaa ja he muuttivat juuri perustettuun Etelä-Carolinan provinssiin. Siellä westot perustivat tukikohtansa Savannahjoelle Georgian rajalle ja solmivat kauppasuhteet Carolinan kauppiaisiin. Kaupankäynti osoittautui kannattavaksi kummallekin osapuolelle ja auttoi Etelä-Carolinan siirtokunnan hyvään alkuun. Siirtolaiset hyödynsivät westojen vahvasti aseistettuja sotapartioita ja käyttivät näitä barrikadina estämään espanjalaisten asutuksien leviämisen Carolinaan.
Tuottoisan orjakaupan vaurastamina westot nousivat 1660-luvun aikana lähes kaksi vuosikymmentä kestävään kukoistuskauteen. He olivat koko kaakkoisrannikon menestynein kauppakansa, joskin muut heimot vaativat pääsyä mukaan kasvavaan Atlantin kauppaan. Rannikon pienet heimot kammosivat westoja, sillä hyökkäyksissä henkiinjääneet kylien asukkaat kuvailivat näitä kannibaaleiksi. Viittauksia kannibalismista tuli yhtä lailla niin brittien kuin espanjalaistenkin lähteistä, mutta asiaan ei koskaan saatu täyttä varmuutta.
Seuraavan vuosikymmenen puolivälissä Carolinaan saapuneet shawneet horjuttivat westojen asemaa nousemalla kilpaileviksi orjakauppiaiksi. Irokeesisotia paenneet shawneet eivät olleet onnistuneet hankkimaan tuliaseita Floridan espanjalaisilta, mutta asetuttuaan lähelle Charlestonia he solmivat kauppasuhteet laittomia aseita myyviin "Goose Creekin miehiin". Tämä Barbadokselta saapunut voimapolitiikkaa suosiva ryhmittymä ajoi omia etujaan ja vastusti Carolinan hallitusta ja näiden westo-liittolaisia. Vuosikymmenen puoleenväliin tultaessa he aseistivat muita kaakkoisrannikon heimoja westoja lukuun ottamatta. Orja- ja asekauppa laajeni joka suuntaan samalla kun westojen merkitys kaupankäynnissä pieneni. Tilanteen korjaamiseksi westot suunnittelivat geopoliittisia strategioita, joilla pyrittiin hallitsemaan siirtokunnan omien heimojen toimia, estämään siirtolaisten matkat sisämaahan ja pitämään loitolla siirtokunnan ulkopuolelta tulevat intiaani-kauppiaat. Stretegia toimi jonkin aikaa, mutta ei pystynyt estämään kauppamarkkinoiden laajenemista.
Historia > Tuho

Vuonna 1677 Britannian ylähuoneessa istuvat kahdeksan Carolinan perustajaa (Lord Proptietors), joilla oli kuningas Kaarle II myöntämä lupakirja päättää siirtokunnan asioista, vaativat westoille 7 vuoden kauppamonopolia. Siirtolaiset eivät kuitenkaan noudattaneet vaatimusta. He jopa kielsivät westojen pääsyn siirtokuntaan koska nämä eivät olleet antaneet tyydyttävää selitystä kahden siirtolaisen murhaan.
Vuosina 1678 - 1679 westojen välit huononivat entisestään Etelä-Carolinan siirtolaisten kanssa, sillä Goose Creekin ryhmittymän omavaltainen politiikka lisäsi suosiotaan. He hankkivat omat kauppatuotteensa ja orjatyövoimansa mieluummin merirosvoilta tai muilta heimoilta kuin westoilta. Myös westojen kanssa hyvissä väleissä olleet shawneet taivutettiin kääntymään näitä vastaan. Keväällä 1780 tehty westojen orjahyökkäys georgialaiselle lähetysasemalle epäonnistui, kun espanjalaiset olivat aseistaneet lähetysaseman intiaanit. Tapaus romahdutti westojen maineen orjien toimittajana.
Kesällä 1780 Goose Creekin ryhmittymä rahoitti yksityisen sodan westoja vastaan. He katsoivat, että westoista oli tullut selvä este muun intiaanikaupan kehittämiselle. Lisäksi taustalla oli halu hankkia lisämaata nopeasti kasvavalle siirtokunnalle ja westojen maat olivat sopiva kohde. Carolinan perustajat Englannissa olivat täysin tietämättömiä Goose Creekin ryhmittymän suunnitelmista ja kuulivat niistä vasta kun sota oli jo ohi. Westot saivat varoituksen sodan uhasta ja he lähettivät rauhanlähettilään shawneiden kylään. Lähettilään kohtalo jäi tuntemattomaksi. Pian tämän jälkeen hyvin aseistetut shawneet ja muut Carolinan intiaanit tunkeutuivat westojen kylään ja tuhosivat sen. Suuri osa kyläläisistä surmattiin tai lähetettiin orjuuteen.
Historia > Viimeiset westot

Hyökkäyksen aikana pakoon päässeet westot jakaantuivat moniin eri ryhmiin. Carolinalaiset, shawneet ja muut brittimieliset intiaanit jäljittivät heitä pitkään ja onnistuivat vangitsemaan tai surmaamaan joitakin pakolaisia. Vuonna 1682 erään georgialaisen creek-kylän päällikkö kertoi siirtolaisille, että hänen kansansa keskuudessa eli noin 60 westo-pakolaista. Samana vuonna 600 westoa antautui irokeesiliiton senecoille Virginiassa. Viimeinen maininta creekien parissa asuvista westoista on vuodelta 1716.
Kulttuuri > Westojen alkuperä

Westojen alkuperä selvisi, kun heidän puhumansa irokeesinkielinen murre johti intiaanihistorian tutkijat Suurten järvien rannoille asuneeseen eriein kansakuntaan. Eriet olivat asuttaneet monia kyliä Ohiossa, Pennsylvaniassa ja New Yorkissa kunnes vuosina 1654 - 1656 tapahtuneet irokeesien liittokunnan hyökkäykset olivat tuhonneet heidän kylänsä. Osa erieistä pakeni etelään ja  pysähtyi Virginiaan rakentamaan  tukikohtansa. Heidät tunnettiin jonkin aikaa siellä nimellä ricahecrian (rickahocan) kunnes hiedän nimensä muotoutui westoiksi Virginian Jamesjoella sijaitsevan asekauppiaiden omistaman Westover-plantaasin mukaan.
Kulttuuri > Populaatio ja kylät

Aikalaisten lähdetiedot westojen lukumääristä vaihtelevat suuresti, mutta keskimääräisen arvion mukaan heitä oli noin 800 - 2 000. Populaation määrän vaihtelu vuosien 1656 - 1680 välillä oli sidoksissa heidän sotaiseen luonteeseensa ja siihen, että he luultavasti adoptoivat sotavankeja, enimmäkseen naisia ja lapsia. Westojen pääkylässä Hickauhaugaussa vuonna 1674 vieraillut tohtori Henry Woodward ei onnistunut laskemaan kylän asukkaita, mutta arvioiden mukaan sotureita oli joitakin satoja ja asukkaita tuhat. Jos westoilla oli useampia kyliä, niistä ei ole merkintöjä. Woodwardin mukaan westojen pitkientalojen kattoparruissa roikkui joukoittain muilta intiaaneilta otettuja päänahkoja. Mahdollisten hyökkäysten vuoksi kylä oli suojattu sisämaan puolelta kaksinkertaisella paaluvarustuksella, mutta jätetty joenpuolelta heikommin suojatuksi. Vierailunsa aikana Woodward sai isänniltään lahjaksi oman orjan, joka oli nuori intiaanipoika.
Westojen asuntoina toimivat irokeesikansoille tyypilliset pitkätalot
Euran seurakunta

| Euran evankelis-luterilainen seurakunta |
| --- | --- |
 Euran kirkko
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Turun arkkihiippakunta
Rovastikunta:  Ala-Satakunnan rovastikunta
Perustettu:  ainakin 1445 
kirkkoherra:  Kai Juvila
Pääkirkko:  Euran kirkko
Jäseniä:  10 058, 83,8% kunnan väkiluvusta (v. 2016)
Aiheesta muualla
Euran seurakunta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Euran seurakunta on Turun arkkihiippakuntaan ja Rauman rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Euran kunnan alueella. Se on alun perin ollut pinta-alaltaan laaja, mutta siitä on historiansa aikana irtaantunut useita seurakuntia. Osa niistä on myöhemmin liittynyt uudestaan entiseen emäseurakuntaansa.
Toimipisteitä

Euran kirkko on seurakunnan pääkirkko, joka valmistui 1898. Se sijaitsee Euran kirkonkylässä Eurajoen rannassa. Kirkon läheisyydessä sijaitsee Euran seurakuntakoti, joka valmistui 1982. Myös Kauttualla on seurakuntakoti Mikolanmäessä. Se valmistui vuonna 1967.
Honkilahden kirkko on rakennettu vuonna 1759 ja siinä on edelleen erillinen vuonna 1771 rakennettu kellotapuli. Kirkkoon on tehty useita perusparannuksia ja laajennuksia. Honkilahdessa on myös seurakuntakoti, jossa toimivat päiväkerho ja diakoniatoimisto.
Hinnerjoen kirkko on valmistunut 1755, mutta se on sen jälkeen siirretty kauemmaksi koskesta vuonna 1799. Silloin kirkko laajennettiin ristikirkoksi, jolle rakennettiin kellotorni. Kirkkoon mahtuu 400 henkeä. Kantatien 43 varrella Hinnerjoella sijaitsee Harjunummen kappeli, joka on vuonna 1978 valmistunut seurakunnan tilaisuuksia varten tehty tila.
Kiukaisten kirkko on vuonna 1761 valmistunut puukirkko, joka palveli aluksi kappelina Euran seurakunnassa. Kappelin kirkko korvattiin uudella ja suuremmalla kirkolla vuonna 1846. Kun Kiukaisten seurakunta perustettiin eroamalla Euran seurakunnasta vuonna 1915, jäi seurakuntaan toinenkin kirkko Paneliaan. Kirkon lähellä on myös seurakuntakoti, jossa on tilat noin 100 henkilölle.
Panelialle rakennettiin aluksi rukoushuone vuonna 1909 ja sen viereen rakennettiin lisäksi kellotorni vuonna 1950. Kellotornin valmistumisen yhteydessä rukoushuone vihittiin Panelian kirkkoksi. Paneliassa on vielä jäljellä vanha pappila, jossa toimii päiväkerho, nuorten ryhmät ja käsityöpiirejä.
Pyhäjärven rannalla Mannilassa sijaitsee Mannilan kesäkoti, missä järjestetään kesäleirejä ja muuta vapaa-ajan toimintaa.
Historiaa > Varhaiset dokumentit

Euran seurakunnan varhaishistoriasta ei tiedetä mitään. Koska Euran pitäjä on myöhäisrautakaudella melko varmasti kuulunut Satakunnan maakuntalaitokseen, on Eurassa todennäköisesti esiintynyt kirkollista toimintaa pian ristiretkiajan jälkeen. Varhaisin maininta Euran kirkonkylästä sisältyy vuoden 1420 käräjien tuomion tekstiin, jossa sanotaan Thomas Pederssonin pitäneen kihlakunnankäräjät Euran Kirkonkylässä ja siihen osallistui Euran pitäjän asukkaita Köyliöstä ja Säkylästä. Näille käräjille osallistui myös Turun piispa Maunu Tavast. Eräässä toisessa asiakirjassa vuodelta 1429 sama Thomas Pedersson kertoi, että kihlakunnan käräjät (luultavasti eri kuin edellä mainitut) oli pidetty Euran pitäjässä kirkon luonna. Vanhin kirjallinen tieto Euran seurakunnasta on laamannintuomio vuodelta 1445, missä määritettiin Euran kirkkoherran Torkkeli Mullenin omistussuhde tiettyihin alueisiin. Eura olisi silloin ollut emäseurakunta, johon myös Köyliön ja Säkylän alueet olisivat kuuluneet tähän mukaan. Tässä päätöksessä ei mainita mitään silloisesta kirkosta. Yleisesti oletetaan, että Euran kirkko olisi sijainnut aina kirkonkylässä.
Historiaa > Autonomian ja itsenäisyyden aika

Honkilahdella kunnostettiin kappelia 1880-luvulla ja sen katto vaihdettiin peltikattoon. Kirkko sai lämmitysjärjestelmän vuonna 1900. Myös Kiukaisten kirkkoon asennettiin lämmitysjärjetelmä vuonna 1901. Lopultakin Paneliaan saatiin rukoushuone ja se rakennettiin niin suureksi, että siihen mahtui 650 henkeä. Rukoushuone vihittiin käyttöön 3. lokakuuta 1905. Kun sen kellotorni valmistui vuonna 1950, vihittiin rukoushuone samalla kirkoksi.  Vuoden 1839 tarkastuksessa Kiukaisten kirkkoon mahtui 825 henkeä. Koska kirkko oli jo vanha, päätettiin sen tilalle rakentaa uusi, joka valmistui vuonna 1846.
1800-luvulla Euran emäseurakunnassa oli kaksi kappelia, joiden kirkollinen toiminta oli yhteisesti sovittu. Erimielisyyksistä johtuen alkoi kappeleissa mahdollisesti jo 1860-luvulta saakka ilmetä pyrkimyksiä erota emäseurakunnasta. Tämä toteutui kuitenkin vasta 1. toukokuuta 1915. Euran seurakuntaan kuului tämän jälkeen enää alueita Vaanilta Mestilään ja kirkonkylältä Turajärvelle. Vaaniilta pohjoiseen ja länteen sijaitsevat Kiukaisten ja Panelian alueet muodostivat Kiukaisten seurakunnan ja Honkilahden alueet muodostivat Honkilahden seurakunnan.
Euran seurakunnalla oli jäljellä enää yksi kirkko, jota oli kutsuttu Isokirkoksi. Sitä laajennettiin ja sen ulkopinta maalattiin vuonna 1839, mutta se alkoi taas pian käydä ahtaaksi. Tilalle haluttiin uusi puukirkko, mutta tuomiokapituli vaati euralaisia rakentamaan kivikirkon. Tähän myönnyttiin lopulta vuonna 1895 ja uusi kivikirkko valmistui käyttöön syksyllä 1898.
Vuonna 1970 toteutui Hinnerjoen, Honkilahden ja Euran kuntaliitos, jolloin myös Euran, Honkilahden ja Hinnerjoen seurakunnat muodostivat Euran seurakuntayhtymän. Vuoden 2007 alusta seurakuntayhtymä purettiin ja muodostettiin yksi koko alueen käsittävä Euran seurakunta. Vuoden 2009 alusta siihen liitettiin myös Kiukaisten seurakunta Euran ja Kiukaisten kuntaliitoksen myötä. Seurakunta jakautuu viiteen kirkkopiiriin, jotka ovat Euran, Hinnerjoen, Honkilahden, Kiukaisten ja Panelian kirkkopiirit.
Aiheesta muualla

Euran seurakunta: verkkosivut
Turun arkkihiippakunta: verkkosivut
| n k Ala-Satakunnan rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Eura  Eurajoki  Harjavalta  Huittinen  Kokemäki  Nakkila  Rauma  Säkylä–Köyliö  |  |
| Entiset seurakunnat |  Hinnerjoki  Honkilahti  Kauvatsa  Kiukainen  Kodisjoki  Köyliö  Lappi  Luvia  Säkylä  Vampula  |  |
Turun arkkihiippakunta
Atlantique

Atlantique
| --- | --- |
Sijainti:  Benin 
Hallinnolliset osat:  Abomey-Calavi Allada Kpomasse Ouidah Sô-Ava (d) Toffo Tori-Bossito (d) Zè (d) 
Korkeus merenpinnasta:  98  m 
Verkkosivusto:  www.gouv.bj/departements/le-departement-de-latlantique 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Atlantique on yksi Beninin departementeista. Sen pääkaupunki on Allada. Departementin pinta-ala 3 233 km2 ja väkiluku oli Beninin departementeista suurin, vuoden 2006 heinäkuussa 982 300.
Departementti sijaitsee Beninin etelärannikolla.
Piirikunnat

Atlantiquen piirikunnat ovat:
Abomey-Calavi
Allada
Kpomassè
Ouidah
Sô-Ava
Toffo
Tori-Bossito
Zè
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atlantique Wikimedia Commonsissa
Beninin departementit
Alibori
Atakora
Atlantique
Borgou
Collines
Donga
Kouffo
Littoral
Mono
Ouémé
Plateau
Zou
Atlantiquen piirikunnat.
Joonas Alanne

| Joonas Alanne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. joulukuuta 1990 (ikä 34) Rovaniemi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Allu, Jone
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Hammer Eisbären
Sarja:  Oberliga
Pelinumero:  15
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  RoKi (S-S/Mestis) Hokki (Mestis) Peliitat (Mestis) Pelicans (SML) Nikkō Ice Bucks (ALIH) Mariestad BoIS HC (HockeyEttan) Chamonix Hockey Club (Ranska)
Joonas Alanne (s. 5. joulukuuta 1990 Rovaniemi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberliga-joukkue Hammer Eisbärenissä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura > Maajoukkueura

Alanne on pelannut kolme poikien maaottelua.
Kulttuuriareena Gloria

| Kulttuuriareena Gloria |
| --- | --- |

Perustettu:  18. tammikuuta 1999
Lakkautettu:  maaliskuu 2019
Toimitusjohtaja:  Pekka Mönttinen
Kotipaikka:  Pieni Roobertinkatu 12, Helsinki
Toimiala:  Konsertti- ja tapahtumatalo
Henkilöstö:  Janne Friman (Tuottaja)  Juha Oinonen (Tuottaja)
Kotisivu:  www.gloriahelsinki.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gloria oli kulttuuriareena, joka toimi säännöllisesti vuosina 1999-2019 ja sijaitsi Helsingin Kaartinkaupungissa osoitteessa Pieni Roobertinkatu 12–14. Gloriassa järjestetyt tilaisuudet painottuivat erityylisiin musiikkitapahtumiin, mutta mukana oli myös teatteria, tanssia, elokuvia, taidenäyttelyitä sekä ulkotapahtumia. Glorian toiminnan periaatteena oli luoda uutta tuotantokulttuuria tuottamalla vapaa-ajan palveluita yhteistyössä nuorten omien toiminta- ja kulttuuriryhmien kanssa. Kävijöistä suurin osa on 15–25-vuotiaita nuoria.lähde?
Kahdenkymmenen vuoden aikana Gloriasta kehittyi erityislaatuinen areena tuhansien esiintyjien sekä noin 5000 tapahtuman ansiosta.
Toiminta

Gloria oli osa Helsingin kaupungin Kulttuuri- ja vapaa-ajan toimialan Nuorisopalveluiden tapahtumayksikköä. Gloriassa järjestettiin vuosittain noin 200lähde? tapahtumaa oopperasta rockiin, performanssista taidenäyttelyihin, teatteriin ja installaatioihin. Talo vuokrasi tilojaan myös kokous-. seminaari-, koulutus-, ja juhlatilaisuuksia varten. Glorian toiminta perustui yhteistyöhön nuorten kanssa. Lisäksi, Gloria vuokrasi tilojaan kaikille helsinkiläisille, yrityksille, yhteisöille, ja bändeille.lähde?
Historia

Gloria toimi historiallisessa elokuvateatteritilassa. Elokuvateatteri Gloria avattiin samalla paikalla 8. marrasuuta 1929. Teatteri oli alansa teknisiä edelläkävijöitä Suomessa. Salissa oli jo sen avajaishetkellä maan ensimmäisten joukossa äänielokuvien näyttämiseen tarvittava tekniikka, ja 1950-luvulla sinne asennettiin Suomen ensimmäinen panorama-kangas. Samalla vuosikymmenellä yleisö saattoi elokuvanäytöksen alkua odotellessa katsoa televisiolähetyksiä aulaan rakennetussa erityisessä katsomossa, ja nauttia virvokkeita Bio-Baarissa, jonka ruokalista edusti aikansa pikaruokaa ja etnistä keittiötä. Ravintolatila toimi samalla galleriana nuorten taiteilijoiden vaihtuville näyttelyille. Teatteri kuului Adams-Filmille, jonka muita teattereita Helsingissä olivat mm. Erottajan Adams sekä Lasipalatsin Rex.
Teatteri remontoitiin 1973 perusteellisesti, ja siinä yhteydessä tilojen pinnat saivat syvänpunaisen värin.
Elokuvateatteritoiminta päättyi 1995. Sen jälkeen tila toimi joitakin vuosia teatterikäytössä, kunnes Helsingin kaupungin Nuorisoasiainkeskus perusti Kulttuuriareena Glorian vuonna 1999.lähde?
Kulttuuriareena Gloria päätti suljettiin keväällä 2019, mutta sen toiminta siirtyi jatkamaan Suvilahden Tiivistämöön.
Tilat

Glorian muuntautumiskykyiset tilat ja tekniikka mahdollistivat esimerkiksi näytelmän ja rock-konsertin pitämisen saman päivän aikana. Tilat, tekniikka ja ravintolapalvelut räätälöitiin aina tapahtumakohtaisesti.
Gloriassa oli estradin ja muunneltavien tilojen lisäksi valo- ja äänitekniikka sekä kolme baaritiskiä. Lisäksi, Gloria tarjosi videotallennusta ja ravintolapalvelua tapahtumien yhteydessä. Päänäyttämö oli 65 m², ja salin yleisökapasiteetti oli 600 henkilöä.lähde? Täydellä tuolikatsomolla kahdessa kerroksessa saliin mahtui 300–400 henkilöä järjestelyistä riippuen.lähde?
Työllistäminen

Helsinkiläisten alle 30-vuotiaiden nuorten työllistäminen oli oleellinen osa Glorian nuorisotyöllistä toimintaa. Gloria tarjosi työkokeilu-, palkkatuki- sekä oppilaitosharjoittelupaikkoja valo- ja äänitekniikan, mediatuotannon sekä tapahtumatuotannon tehtävissä. Kahdenkymmenen vuoden aikana Gloria työllisti satoja nuoria valo- ja äänitekniikkaan sekä erilaisiin tapahtumatuotannollisiin tehtäviin.lähde?
Aiheesta muualla

Kulttuuriareena Gloria (Arkistoitu – Internet Archive)
Glorian sisätila
Ravintolatila
Tapahtumakuva
Littoral

Littoral
| --- | --- |
Sijainti:  Benin 
Pinta-ala:  79 km2 
hallinnollinen osa:  Cotonou 
Perustettu:  1999 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Littoral on yksi Beninin kahdestatoista departementista. Littoral on pinta-alaltaan pienin sekä kaikkein kansainvälistynein departementti, sillä sen pääkaupunki on Cotonou, Beninin suurin kaupunki. Pinta-ala on 79 km². Littoral perustettiin vuonna 1999 jakamalla Atlantiquen departementti.
Littoralin ainoa piirikunta on Cotonou, johon joka jaetaan 13 arrondissementtiin eli kaupunginosaan.
Vuoden 2013 väestönlaskennassa departementin väkiluku oli 679 012, josta 325 872 miehiä ja 353 140 naisia. Naisten osuus oli 52,00 prosenttia. Maasdeudun väestön osuus oli 0,00 prosenttia, kun taas kaupunkiväestöä oli 100,00 prosenttia. Työvoimaa maakunnassa oli 253 892 joista 46,00 prosenttia oli naisia. Kotitalouksia, jossa ei ollut koulututusta oli 21,10 prosenttia.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Littoral Wikimedia Commonsissa
Beninin departementit
Alibori
Atakora
Atlantique
Borgou
Collines
Donga
Kouffo
Littoral
Mono
Ouémé
Plateau
Zou
Littoralin departementin kunnat
Lastinkäsittelyä Cotonoun satamassa.
Ouémé

Ouémé
| --- | --- |
Sijainti:  Benin 
Vesistö:  Benininlahti, Nokoué-järvi 
Pinta-ala:  1 280 km2 
Hallinnolliset osat:  Dangbo (d) Adjohoun (d) Aguégués (d) (käännä suomeksi) Akpro-Missérété (d) Avrankou (d) Bonou (d) Adjarra (d) Porto-Novo Sèmè-Kpodji (d) 
Verkkosivusto:  www.gouv.bj/content/le-departement-de-loueme 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ouémé on yksi Beninin kahdestatoista departementista. Vuonna 1999 Ouemen pohjoisosasta muodostettiin Plateaun departementti, mikä pienensi Ouémén aluetta 1 865 neliökilometrillä.lähde?
Huoltoasema
Departementin väkiluku oli vuoden 2013 väestönlaskennassa 1 100 404 henkeä, joista 534 814 oli miehiä ja naisia 565 590. Naisten osuus oli 51,4 prosenttia. Maaseudun väestöä oli 37,20 prosenttia, kun taas kaupunkiväestöä oli 62,8 prosenttia. Työvoimaa maakunnassa oli 383 716, joista 49,5 prosenttia oli naisia. Kotitalouksia, joissa ei ollut koulutusta oli 43,8 prosenttia ja talouksien, joissa on kouluikäisiä lapsia oli 81,7 prosenttia.lähde?
Hallinnollinen jako

Departementin pääkaupunki on Porto-Novo. Ouémé on jaettu yhdeksään piirikuntaan, jotka ovat:
Adjarra
Adjohoun
Aguégués
Akpro-Missérété
Avrankou
Bonou
Dangbo
Porto-Novo
Sèmè-Kpodji
Beninin departementit
Alibori
Atakora
Atlantique
Borgou
Collines
Donga
Kouffo
Littoral
Mono
Ouémé
Plateau
Zou
Ouémén piirikunnat
Helluntaiherätys Yhdysvalloissa

Yhdysvaltalaisen helluntaiherätyksen juuret ovat Charles Fox Parhamin ja William J. Seymourin saarna- ja opetustoiminnassa sekä Azusa-kadun herätyksessä 1900-luvun alussa. Helluntaiherätys lähti liikkeelle Seymourin toiminnan seurauksena. Vuoteen 1914 mennessä helluntaiherätys toimi jokaisessa Yhdysvaltain yli 3 000 asukkaan kaupungista. Nykyään helluntaiherätykseen kuuluu noin 4,6 prosenttia Yhdysvaltain asukkaista.
Historia

Yhdysvaltalaisen helluntailaisuuden juuret ovat 1800-luvun wesleyläisessä pyhitysliikkessä, joka tavoitteli kristittyjen synnitöntä elämää. Useimmat kannattajat rinnastivat pyhityksen Pyhän Hengen kasteeseen. 1800-luvulla pyhitysliike oli laajentunut ekumeeniseksi, monikansalliseksi liikkeeksi, jonka kannattajat pyrkivät palauttamaan alkukirkon tehokkuuden ja käytännöt.
Suuntaukset > Klassinen helluntailaisuus

Yhdysvaltain klassiset helluntailiikkeet juontavat juurensa 1950-lukua edeltäneisiin liikkeisiin, joiden tunnettuja nimiä olivat Parhamin ja Seymourin lisäksi Ambrose Tomlinson, Charles Mason, G. T. Haywood, F. M. Britton ja J. H. King. Suuria klassisia helluntailaisia kirkkokuntia ovat Assemblies of God, Church of God in Christ, United Pentecostal Church, Church of God (Cleveland, Tennessee), International Pentecostal Holiness Church sekä Foursquare Church. Klassiset helluntailaiset kannattavat yleisesti kolminaisuusoppia sekä evankelis-protestanttisen uskon perusteita.
Suuntaukset > Ykseyshelluntailaisuus

Ykseyshelluntailaiset noudattavat pääosin helluntailaista oppia, lukuun ottamatta kolminaisuusoppia. Suurimmat ykseyshelluntailaiset kirkkokunnat ovat United Pentecostal Church, Pentecostal Assemblies of the World ja Apostolic Assembly of the Faith in Christ Jesus.
Suuntaukset > Uuskarismaattisuus

Uuskarismaattiset liiikeet nousivat klassisen helluntialaisuuden piiristä 1960- ja 1970-lukujen jälkipuolella. Uuskarismaattiset liikkeet noudattavat usein klassisen helluntailaisuuden oppia, mutta painottavat vähemmän henkilahjoja. Uuskarismaattiset liikkeet korostavat evankeliointia, raamatunopetusta, ylistysryhmien jumalanpalveluksia sekä epävirallista lähestymistapaa ja ilmapiiriä. Tunnetuimpia uuskarismaattisia pastoreita ja kirkkokuntia ovat Chuck Smith ja Calvary Chapel, John Wimber ja Vineyard-liike sekä Sonny Arguinzoni ja Victory Outreach International.
Kannatus

Seurakuntien määrällisesti merkittävimmät osavaltiot helluntaiherätyksen kannalta ovat Kalifornia, Texas ja Florida. Suhteellisesti helluntaiherätyksen vahvimmat osavaltiot sijaitsevat maan eteläosan ns. raamattuvyöhykkeellä Arkansasissa, Alabamassa, Oklahomassa. Toinen suhteellisesti vahva alue on Yhdysvaltain luoteisosassa sijaitsevat Montanan ja Washingtonin alue. Helluntailaisten merkittävin kirkkokunta on Assemblies of God USA.