stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuu-aurinkokalenteri

Kuu-aurinkokalenteri (lunisolaarinen kalenteri) on kalenteri, joka perustuu sekä Auringon että Kuun liikkeisiin. Tällaisessa kalenterissa kuukausi on sidottu kuun vaiheisiin ja vaihtuu aina uuden kuun aikoihin. Täten kalenterikuukauden pituus on vaihdellen 29 tai 30 päivää. Kuu-aurinkokalenterin vuodessa on yleensä 12 tällaista kuukautta ja näin ollen 354 tai 355 päivää. Tämä on kuitenkin selvästi lyhempi kuin trooppinen vuosi, ja tämän vuoksi aika ajoin vuoteen lisätään 13. kuukausi (karkauskuukausi), jotta kalenterikuukaudet pysyisivät jatkuvasti ainakin suunnilleen samana vuodenaikoina.
Kuu-aurinkokalenterit ovat vanhalla ajalla olleet käytössä monissa kulttuureissa eri puolilla maailmaa. Sellaisia olivat muun muassa babylonialainen kalenteri ja antiikin kreikkalainen kalenteri. Myös roomalainen kalenteri oli alun perin eräänlainen kuu-aurinkokalenteri, joka myöhemmin kuitenkin joutui pahasti epäjärjestykseen, kunnes Julius Caesar vuonna 45 eaa. otti käyttöön ainoastaan Auringon liikkeisiin perustuvan juliaanisen kalenterin. Nykyisinkin juutalainen kalenteri on kuu-aurinkokalenteri, samoin Kiinassa vielä joissakin yhteyksissä käytössä oleva vanha kiinalainen ajanlasku. Sitä vastoin islamilainen kalenteri on puhdas kuukalenteri, jossa karkauskuukautta ei ole vaan kalenterikuukaudet kiertävät noin 33 vuodessa kaikkien vuodenaikojen ympäri.
Varhaisimpina aikoina ei ollut vahvistettua sääntöä siitä, milloin kalenteriin lisättiin kolmastoista kuukausi, vaan siitä päätettiin joka kerta erikseen. Kuitenkin jo varhain havaittiin, että 19 (trooppista) vuotta oli melko tarkoin yhtä pitkä kuin 235 kuunvaiheisiin perustuvaa (synodista) kuukautta. Tätä 19 vuoden jaksoa sanotaan Metonin jaksoksi. Tämän vuoksi myöhemmissä kuu-aurinkokalentereissa karkauskuukaudet on lisätty säännönmukaisesti aina seitsemän kertaa kunkin 19-vuotisen jakson aikana. Esimerkiksi juutalaisessa ajanlaskussa se lisätään tämän jakson 3., 6., 8., 11., 14., 17., ja 19. vuotena.
Lilli Kurikka

| Lilli Kurikka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1865
Kuollut: 2. tammikuuta 1928
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Lilli Kajanus
Elisabeth "Lilli" Kurikka (10. huhtikuuta 1865 – 2. tammikuuta 1928) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän työskenteli Suomalaisessa Teatterissa 1880-luvulla. Kurikan roolitehtävät olivat niin sanottuja ingenue-osia, eli nuoren naisen roolityyppejä. Hilda Aspin, Inez Borgin, Olga Finnen, Katri Raution ja Saimi Swanin kanssa hän muodosti ystäväpiirin, joka kutsui itseään "teatterin impyiksi". Rautiota lukuun ottamatta "impyet" jättivät näyttämötyön ennen kasvamistaan kypsien naisten rooleihin.
Elämä

Lilli Kurikan isä oli kylänvouti Adam Kurikka ja äiti Anna Pöyhönen. Eräs hänen veljistään oli nuorsuomalainen kirjailija Matti Kurikka.
Kurikka pestattiin Suomalaisen Teatterin riveihin ensisijaisesti laulutaitonsa ansiosta. Vaaleahiuksinen Kurikka tunnettiin teatterin kaunottarena ja lauluäänensä ansiosta hän sai yleisön suosimia roolitehtäviä. Serenadien ja huviretkien sankarittarien rooleissa ainoastaan Ida Aalberg nautti yhtä laajaa yleisönsuosiota kuin Kurikka.
Kurikka jätti näyttämön avioiduttuaan muusikko Robert Kajanuksen kanssa vuonna 1889. Liitosta tuli riitaisa ja se päättyi pitkittyneeseen eroon. Kajanus alkoi seurustella Ella Stigellin kanssa 1890-luvulla, mutta Kurikka myönsi Kajanukselle avioeron vasta 1918, kun heidän poikansa oli saanut surmansa. Omassa elämäkerrassaan ex-puoliso Kajanus luonnehtii Kurikkaa adjektiivein "jyrkkä", "kiihkeä" ja "äkkipikainen".
Lähteet ja viitteet

Suutela, Hanna: Impyet - näyttelijättäret Suomalaisen Teatterin palveluksessa, © 2005 Hanna Suutela, Like 2005,  ISBN 952-471-421-3
↑  Impyet, s. 11
↑  Impyet, s. 128
↑  http://www.keminmaa.fi/index.php?p=historia_2
↑  Impyet, s. 168
1 2  Impyet, s. 170
Aiheesta muualla

Turun Sanomat
Kurjenmiekat

| Kurjenmiekat |
| --- | --- |
 keltakurjenmiekka (Iris pseudacorus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kurjenmiekkakasvit Iridaceae
Suku::  Kurjenmiekat Iris  L.
Katso myös
   Kurjenmiekat Wikispeciesissä   Kurjenmiekat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurjenmiekat eli perhokurjenmiekat (Iris) on kurjenmiekkakasveihin kuuluva suku. Ne ovat suikertavajuurakkoisia ja niiden miekkamaiset lehdet kasvavat varren tyveltä. Ne ovat suurikukkaisia ja niitä käytetään yleisesti puutarhakasveina. Suomessa on vain yksi alkuperäinen kurjenmiekkalaji, keltakurjenmiekka (Iris pseudacorus). Siperiankurjenmiekka (Iris sibirica) ja saksankurjenmiekka (Iris germanica) ovat puutarhakasveja ja ne voivat olla myös viljelyjäänteitä tai viljelykarkulaisia.
Lajeja

Koristekasvina viljeltyjä kurjenmiekkoja:
Iris aphylla – viittakurjenmiekka
Iris bucharica – bokharankurjenmiekka
Iris bulleyana – tiibetinkurjenmiekka
Iris chrysographes – sysikurjenmiekka
Iris danfordiae – jääkurjenmiekka
Iris domestica – leopardinkurjenmiekka eli leopardinkukka
Iris ensata – japaninkurjenmiekka
Iris foetidissima – haisukurjenmiekka
Iris germanica – saksankurjenmiekka
Iris graminea – mätäskurjenmiekka
Iris halophila – arokurjenmiekka
Iris histrioides – lumikurjenmiekka
Iris hoogiana – turkestaninkurjenmiekka
Iris hookeri – kanadankurjenmiekka
Iris laevigata – samettikurjenmiekka
Iris magnifica – katvekurjenmiekka
Iris missouriensis – vuorikurjenmiekka
Iris orientalis – idänkurjenmiekka
Iris pallida – tuoksukurjenmiekka
Iris pseudacorus – keltakurjenmiekka
Iris pumila – kääpiökurjenmiekka
Iris reticulata – kevätkurjenmiekka
Iris ruthenica – mustekurjenmiekka
Iris sanguinea – kuningatarkurjenmiekka
Iris setosa – kaunokurjenmiekka
Iris sibirica – siperiankurjenmiekka
Iris spuria – etelänkurjenmiekka
Iris stolonifera – pamirinkurjenmiekka
Iris susiana – libanoninkurjenmiekka
Iris tenax – oregoninkurjenmiekka
Iris variegata – taatankurjenmiekka
Iris versicolor – kirjokurjenmiekka
Iris xiphioides – englanninkurjenmiekka
Iris xiphium – espanjankurjenmiekka
Muita kurjenmiekkoja:
Iris alberti – kazakstaninkurjenmiekka
Iris albicans – neidonkurjenmiekka
Iris atrofusca – suklaakurjenmiekka
Iris bloudowii – rikkikurjenmiekka
Iris damascena
Iris grant-duffii – sitruunakurjenmiekka
Iris haynei – samariankurjenmiekka
Iris lactea – toukokurjenmiekka
Iris lacustris – perhokurjenmiekka
Iris lortetii – enkelikurjenmiekka
Iris lutescens – vaaleakurjenmiekka
Iris maackii – ussurinkurjenmiekka
Iris mariae – mariankurjenmiekka
Iris palaestina – vahakurjenmiekka
Iris petrana – petrankurjenmiekka
Iris pseudonotha – viuhkakurjenmiekka
Iris tuberosa – siipikurjenmiekka (aiemmin kuovinmiekka Hermodactylus tuberosus)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Iris
Suomen Lajitietokeskus: Kurjenmiekat (perhokurjenmiekat) – Iris
Funet: Kurjenmiekat (Iris)
Den virtuella floran: Iris (ruotsiksi)
ITIS: Iris (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Iris (englanniksi)
Flora of China: Iris (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q156901  Wikispecies: Iris (Iridaceae)  APDB: 191674  APNI: 77589  CoL: 8VS52  eFloraSA: Iris  EPPO: 1IRIG  FloraBase: 21252  FNA: 116503  FoAO2: Iris  FoC: 116503  FoIO: iris  GBIF: 2748017  GRIN: 6074  iNaturalist: 47780  IPNI: 20384-1  IRMNG: 1058850  ITIS: 43191  NBN: NHMSYS0000459898  NCBI: 26378  NZOR: 1b085a42-a85f-46b1-9809-4e8a0408671b  Open Tree of Life: 229529  Paleobiology Database: 449478  PLANTS: IRIS  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:326330-2  Tropicos: 40031551  VASCAN: 1289  VicFlora: c2e39c8f-ee04-4b6b-8195-b1c5ca880d01  WFO: wfo-4000019189  WoRMS: 1416222
Royal Ravintolat

| Royal Ravintolat |
| --- | --- |

Toimiala:  ravintolapalvelut
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Royal Ravintolat Oy on pörssiyhtiö NoHo Partnersin omistama ravintolayhtiö. Sitä ennen se oli Suomen ravintola-alan suurin yksityinen yrityskokonaisuus. Siihen kuuluvat emoyhtiö Royal Ravintolat Oy sekä sen tytäryhtiöt Royal Konseptiravintolat Oy ja Sushi World Oy. Ravintolakonsernilla on Suomessa 44 ketjuihin kuulumatonta ravintolaa sekä 20 Hanko Sushi- ja seitsemän Pizzarium-ravintolaa. Nämä työllistävät yhteensä runsas 1 000 henkilöä.
Yritys perustettiin 1990-luvun alussa Saaren ja Hynnisen perheiden perheyrityksenä.   Pörssiin tähynnyt Royal Ravintolat laajentui 2010-luvulla ostamalla Hanko Sushi- , Pizzarium-  ja Sandro-pikaruokaketjut.
Keväällä 2018 Restamax osti Royal Ravintolat Oy:n.
Historia

Royal Ravintoloiden perustajat ovat Mia Saari sekä Pertti Hynninen. Mia Saaren ensimmäinen oma ravintola oli vuonna 1988 perustettu Diana Park Helsingin Erottajalla, joka kuitenkin kävi kannattamattomaksi Suomen 1990-luvun alun lamassa.
Pertti Hynninen ja Mia Saari hoitivat yhdessä NJK:n kesäravintolaa, Kulosaaren Casinoa ja Katajanokan Ravintola Sipulia. Mian aviomies, ravintola-alalla aiemmin työskennellyt Kasperi Saari, tuli kymmenvuotisen mainostoimistouransa jälkeen ravintolayhtiön toimitusjohtajaksi vuonna 1996.
Yhtiön perustajat aloittivat ravintolatoimintansa vuokraamalla ravintoloita. Vuonna 1997 yritys sai hoitaakseen Suomen ensimmäisen Holiday Inn -hotellin Helsingin Messukeskuksen yhteydessä. Kun Scandic-ketju osti valtion ravintola- ja hotelliyhtiö Arctian, se myi ne perustettavalle yhtiölle Royal Ravintoloille, johon se tuli mukaan osakkaaksi sijoitusyhtiö Capmanin ohella. Royal Ravintolat oli pääomasijoitusyhtiön CapManin omistuksessa vuosina 1999–2003, jona aikana se kasvoi voimakkaasti. Vuonna 2003 Saaren ja Hynnisen perheet ostivat muut osakkaat ulos, ja perheyhtiöön tuli neljä tasavertaista omistajaa: Mia ja Kasperi Saari sekä Pertti ja Marianne Hynninen.  Näin jatkettiin vuoteen 2011 saakka, jolloin pääomasijoittajaksi mukaan tuli Intera Partners.
Royal Ravintolat kasvoi nopeimmin vuonna 1998, kun se osti pääomasijoitusyhtiö Capmanin kanssa enemmistön Arctian ravintoloista Scandicilta, joka oli kiinnostunut pitämään vain Arctialta ostamansa hotellit. Capman luopui omistuksestaan vuonna 2003, mutta vuonna 2011 toinen pääomasijoittaja, vuonna 2007 perustettu helsinkiläinen Intera Partners, osti 65 prosentin enemmistön Royal Ravintoloista. Huhtikuussa 2017 Intera Partners kertoi, että he olivat hankkineet myös Saarien ja Hynnisten holdingyhtiön omistusosuuden. Tällöin pääomasijoitusyhtiön omistus oli noussut jo noin 80 prosenttiin ravintolakonsernista. Konsernin avainhenkilöillä oli loput omistuksesta.
Yritys perusti ja omisti vuosina 2008–2015 myös hotellit Haven ja Fabian, kunnes myi ne Kämp Groupille keskittyäkseen taas ravintolatoimintaan.
Royal Ravintoloiden toimitusjohtaja vuoden 2014 toukokuusta lähtien on ollut Aku Vikström. Elokuussa 2017 Vikström viestitti Royal Ravintoloiden pyrkivän lähiaikoina listautumaan pörssiin. Samaa oli aiemmin samana vuonna vihjaillut pääomistaja Intera Partners. Keväällä 2018 Royal Ravintolat Oy myytiin pörssiyhtiö Restamaxille.
Ravintolat

Loppukesällä 2017 ravintolakonserniin kuului Suomessa 44 yksilöllisempää ravintolaa sekä 20 Hanko Sushi-, seitsemän Pizzarium- ja neljä Sandro-ravintolaa.
Casino Helsinki, Mikonkatu 19 (Rautatientori)
Elite, Eteläinen Hesperiankatu 22
Hieta, Hietalahdenranta 11
Holiday, Kanavaranta 7
Katajanokan Kasino, Laivastokatu 1
Kulosaaren Casino, Hopeasalmenpolku 1
Löyly, Hernesaarenranta 4
NJK, Valkosaari
Nokka, Kanavaranta 7 F
Presto, Eteläesplanadi 14
Pörssitalo, Fabianinkatu 14
Roster Helsinki, Pohjoisesplanadi 17
Roster Turku, Tuomiokirkonkatu 6, Turku
Royal At Crowne Plaza, Mannerheimintie 50
Salutorget, Pohjoisesplanadi 15
Sandro: 4 kpl (12/2017)
Savoy, Eteläesplanadi 14
Sipuli, Kanavaranta 7 A
Strindberg, Pohjoisesplanadi 33
Svenska Klubben, Kruununhaka
Särkänlinna, Särkänsaari
Tapahtumatalo Bank, Unioninkatu 20
Tampere-talon ravintolat, Yliopistonkatu 55, Tampere
The Cock, Fabianinkatu 17
Teatteri, Pohjoisesplanadi 2
Tuhto, Tampere-talo, Yliopistonkatu 55, Tampere
Töölönranta, Helsinginkatu 56
Vanha ylioppilastalo, Mannerheimintie 3
Wanha Satama Ravintolat, Pikku Satamakatu 3-5
Hanko Sushi: 20 kpl (8/2017)
Pizzarium: 7 kpl (8/2017)
Hotellit (vuoteen 2015 asti)

Hotel Haven, Unioninkatu 17
Hotel Fabian, Fabianinkatu 7
Kirjallisuutta

Riitta Lindegren: Royal Family: Kertomus helsinkiläisistä huippuravintoloista ja niiden ihmisistä. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2013. ISBN 978-952-222-458-3
Kurpitsa (pommi)

Pumpkin-pommi eli Kurpitsa trailerilla tai lavetilla.
Kurpitsa oli yhdysvaltalaisen raskaan, omamassaltaan 5 340 kg lentopommin nimitys. Sitä on kuvailtu myös korttelipommina. Pommin räjähde oli konventionaalinen, jossa oli Composition B:tä (RDX/TNT) 2 900 kg. Läpimitta oli 152 cm sekä pituus 3,25 m ja muotoilu vastasi Fat Mania. Tämä kehiteltiin Manhattan-projektissa, jossa pommin kehityksestä vastasi muun muassa kommodori William S. Parsons. Se otettiin 1945 käyttöön. Pommeja valmistettiin 486 kappaletta, joista 49 pommia pudotettiin 14 kohteeseen. Yksi pommi jouduttiin tiputtamaan mereen, koska pommikone kohtasi teknisiä vaikeuksia. Harjoituspommeja pudotettiin ainakin maalialueena käytetylle Salton Sean harjoitusalueelle.
Pommin merkitys oli harjoitteina ydinpommituksille, joita operoi 509. raskas erityispommitusrykmentti. Rotan saarta, joka sijaitsi Tinianin lähettyvillä, pommitettiin esimerkiksi tämän tyypin pommeilla. Useat Silverplate-projektin Boeing B-29 Superfortress -koneet lensivät yhden pommin pommitushyökkäyksiä eri kohteisiin Japanin saarille, juuri ennen atomipommien pudottamisia. Näitä lensi myös vielä tuolloin nimeämätön kone Enola Gay. Osa pommien pudotuksista tapahtui tutkan varassa, mutta suuri osa visuaalisen tähtäyksen avulla mikä oli ensisijainen tähtäysmenetelmä. Kurpitsa-pommitukset päättyivät 14. elokuuta 1945.
Amerikkalaisilla ei ollut ennestään kokemusta tämän kokoluokan raskaista pommeista, taikka niiden kiinnityksestä (ns. pommikoukut) eli käsittelyn metodeista. He lähettivät edustajiaan, kuten Kermit K. Beahanin Britanniaan. RAF:n 617. pommituslaivueen "Dambusters" Avro Lancaster- pommikoneissa käyttämä, raskaita pommeja varten oleva pommikoukku: se kopioitiin rakenne-piirustuksineen Silverplate-projektia varten.
Aiheesta muualla

https://military-history.fandom.com/wiki/Pumpkin_bomb
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pumpkin_bomb
Käännös suomeksi
Kutta–Žukovski-teoreema

Kutta–Žukovski-teoreema on nostovoiman synnyn mallintamisen perusta. Teoreeman kehittivät 1900-luvun alussa toisistaan tietämättä saksalainen Martin Wilhelm Kutta ja venäläinen  Nikolai Žukovski. Heidän kehittämänsä teoria kuvasi ilman läpi kulkevan sylinterin nostovoiman synnyn. Sirkulaatio on teorian avainmuuttujia. Teorialla voidaan laskea siipiprofiilien tuottama nostovoima.
Sirkulaatio  \Gamma _{\infty }\, määrittää nostovoiman  L\, siiven pituusyksikkö kohden seuraavasti:
jossa  \rho _{\infty }\, ja  V_{\infty }\, ovat ilman tiheys ja virtauksen nopeus kaukana siivestä. Sirkulaatio  \Gamma _{\infty }\, määritellään viivaintegraalina
ympäri käyrän  C_{\infty }\,. Kaava toimii potentiaalivirtauksessa eikä rajakerroksessa.   V\cos \theta \, on käyrän suuntainen nopeuskomponentti ja tangentiaalinen on   C_{\infty }\, ja  ds\, on käyrän infinidesimaalinen pituusalkio  C_{\infty }\,. Kaava 1 on Kutta–Žukovskin teoreema.
Aiheesta muualla

Batchelor, G. K. (1967). An Introduction to Fluid Dynamics. Cambridge University Press
Clancy, L. J. (1975). Aerodynamics. Pitman Publishing Limited, London. ISBN 0-273-01120-0
Kuethe, A. M. – Schetzer, J. D. (1959). Foundations of Aerodynamics. John Wiley & Sons, Inc., New York. ISBN 0-471-50952-3
Kuurinhaffi

Kuurinhaffi kartalla.
Kuurinhaffi NASA:n Landsat sateliitistä
Kuurinhaffi (liett. Kuršių marios, ven. Kуршский залив, Kuršski zaliv, saks. Kurisches Haff) on Itämeren kaakkoisosassa, Liettuan ja Venäjän Kaliningradin alueen edustalla sijaitseva haffi eli laguunimainen merenlahti.
Haffin eteläosa kuuluu Venäjälle ja pohjoisosa Liettualle. Haffin erottaa Itämerestä Kuurinkynnäs, 98 kilometrin pituinen hiekkaniemi. Lahden leveys on enimmillään noin 35 kilometriä ja Kuurinhaffin pinta-ala on 1 584 km². Sen suurin syvyys on noin 7 metriä ja keskisyvyys 3,8 metriä.lähde?
Jokien purkuvesien johdosta veden pinta on tyypillisesti 12–15 cm Itämeren pintaa korkeammalla ja vesi on lähes makeaa.lähde? Suurin Kuurinhaffiin laskevista joista on rajajoki Niemen. Haffin pohjoisosassa, lahden suulla sijaitsee satamakaupunki Klaipėda ja 0,4-4 kilometrin levyinen Klaipėdan salmi. Kuurinkyntään ranta-asutuksista suurin on Liettuan Neringan kaupunkikunnan keskuskylä Nida.
Ville Ropponen

| Ville Ropponen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1977 Espoo
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja,kriitikko,kääntäjä
Kirjailija
Tyylilajit:  esseistiikka, matkakirjallisuus, tietokirjallisuus, runous, satiiri
Esikoisteos:  Uralilainen ikkuna (2012)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ville Ropponen (s. 1977 Espoo) on suomalainen kirjailija, toimittaja, kriitikko ja kääntäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu esseeteoksia, tietokirjoja, artikkeleita, reportaaseja ja kirjallisuuskritiikkiä. Hän on julkaissut myös yhden runokokoelman sekä novelleja Parnassossa, Nuori Voima -lehdessä ja kirjallisuusantologioissa.
Elämä ja ura

Ropponen on valmistunut filosofian maisteriksi ja opiskellut kirjoittamista Oriveden Opistossa ja Jyväskylän yliopistossa. Vapaana toimittajana Ropponen on avustanut noin 50 suomalaista lehteä (muun muassa Helsingin Sanomia, Kalevaa, Kansan Uutisia, Voimaa, Vihreää Lankaa ja Aamulehteä) sekä tehnyt journalistisia matkoja Venäjälle, Ukrainaan, Kazakstaniin, Baltian maihin, Georgiaan, Armeniaan, Azerbaidžaniin, Yhdysvaltoihin, Irakin Kurdistaniin ja Bangladeshiin. Artikkeleissaan Ropponen on keskittynyt erityisesti kulttuurisiin kysymyksiin, etnisiin vähemmistöihin, ekologiaan ja Euraasian kehitysnäkymiin.
Ropposen kaunokirjallinen esikoinen, esseeteos Uralilainen ikkuna, ilmestyi vuonna 2012. Teos oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas samana vuonna. Teos on käännetty tšekiksi. Ropposen ja  Ville-Juhani Sutisen kirjoittama tietokirja Luiden tie: Gulagin jäljillä oli Tieto-Finlandia-palkintoehdokas 2019. Teos sai kunniamaininnan matkalehti Mondon Vuoden matkakirja 2019 -kilpailussa. Teoksen julkaisi venäjäksi Venäjän suurin kustantamo Eksmo nimellä Doroga na kostjah (2021).
Ropponen on kirjoittanut kirjallisuuskritiikkiä ja esseitä Parnassoon, Nuoreen Voimaan ja Kiiltomato.net-verkkolehteen sekä useisiin sanomalehtiin. Hän on kääntänyt runoja ja proosaa kulttuurilehtiin. Ropponen oli runousjärjestö Nihil Interitin sihteerinä vuosina 2002–2003. Kirjailija- ja taiteilijayhdistys Kiila ry:n puheenjohtajana hän toimi vuosina 2007–2010. Hän oli tuottamassa poikkitaiteellista Kiila-klubia vuosina 2007–2016. Kansainvälistä runokiertue ja -antologiahanketta Bjarmia & Beowulf hän oli tuottamassa 2013–2014. Runokiertue oli mainittuina vuosina osa Turun runoviikkoja. Ropponen kirjoittaa entisen Neuvostoliiton maihin sekä kirjallisuuteen keskittynyttä nettiblogia Kabaree Kulkukoira.
Teokset > Esseeteokset

Siperialainen Säväri.  Enostone, 2021.  ISBN 978-952-738-931-7
Suuren idän essee.  Savukeidas, 2017.  ISBN 978-952-268-197-3
Uralilainen ikkuna.  Savukeidas, 2012.  ISBN 978-952-268-050-1
Teokset > Runokokoelmat

Ihmisrobotin tulevaisuus.  Enostone, 2017.  ISBN 978-952-5960-58-7
Teokset > Tietokirjat

Ropponen, Ville & Sutinen, Ville-Juhani: Emigrantit. Venäläisten maanpakolaiskirjailijoiden jäljillä.  Vastapaino, 2024.  ISBN 978-952-397-177-6
Ropponen, Ville & Sutinen, Ville-Juhani: Sorretut sanat. Vainottujen neuvostokirjailijoiden jäljillä.  SKS, 2022.  ISBN 978-951-858-351-9
Ropponen, Ville & Sutinen, Ville-Juhani: Luiden tie – Gulagin jäljillä.  Like, 2019.  ISBN 978-952-01-1842-6
Sankarimatkailijan Jugra.  Like, 2016.  ISBN 978-952-01-1553-1
Ropponen, Ville & Niinikangas, Kalle: Georgia.  Savukeidas, 2016.  ISBN 978-952-268-142-3
Ropponen, Ville & Niinikangas, Kalle: Lasten kanssa matkalla.  Savukeidas, 2013.  ISBN 978-952-268-074-7
Ropponen, Ville & Deviatkina, Natalia: Krimin niemimaa.  Savukeidas, 2010.  ISBN 978-952-5500-59-2
Teokset > Toimitetut teokset

Ropponen, Ville (toim.): Bjarmia-antologia.  Savukeidas, 2015.  ISBN 978-952-268-145-4
Ropponen, Ville & Berglund, Krista & Ikonen, Susan & Laitila, Teuvo (toimittaneet): Löytöretkiä Georgiaan.  University Press of Eastern Finland, 2014.  ISBN 978-952-5934-08-3
Ropponen, Ville (toim.): Volga-antologia.  Savukeidas, 2010.  ISBN 978-952-5500-75-2
Teokset > Tekstejä teoksissa

Parasta katseluaikaa, WSOY 2020, ISBN 978-951-0-45282-0.
Katseita maailmaan. Esseeantologia (toimittaneet Hilkka Lamberg, Satu Grünthal). Laatusana Oy 2015, ISBN 978-951-9062-79-2.
Granta 5: Venäjä. Otava 2015. ISBN 978-951-1-29116-9.
Kenen aika? – esseitä venäläisestä nykykirjallisuudesta, Avain 2012, ISBN 978-951-692-876-3.
Volgan mutkasta Siperiaan/From the Volga to Siberia, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2012, ISBN 978-952-222-345-6.
Raivoa ja lamaannusta. Kiilan albumi 2010, Teos 2010, ISBN 978-951-8512-98-4.
Uusi Atlantis. Puheenvuoroja Euroopan utopioista ja dystopioista, Savukeidas 2009, ISBN 978-952-5500-42-4.
Uhmaa ja unelmia. Kiilan albumi 2005, Like 2005. ISBN 952-471-661-5.
Motmot: Elävien runoilijoiden klubin vuosikirja 2003, WSOY 2004, ISBN 951-0-28876-4.
Teokset > Muita

Ropponen, Ville (toim.): Hyöky ( 2017) ja Verso (2018), Voima-lehden välissä ilmestyneet, yhdessä Kalle Niinikankaan kanssa toimitetut Kiilan lehtiset jatkoivat vuonna 1937 alkanutta Kiilan albumien perinnettä.lähde?
Ropponen, Ville (toim.): Kirjallisuus teroittajan työpöydällä, Kiila ry:n verkkosivuilla vuonna 2007 ilmestynyt nuorten kirjailijoiden yhteiskunnallinen kirjoitussarja.
Suomennoksia

Viktoria Lomasko: Se toinen Venäjä. Dokumenttisarjakuvaa Kremlin varjoista.  (Drugaja Rossija)  Umpihanki, 2019.  ISBN 978-952-7313-05-3
Aiheesta muualla

Ville Ropponen Kirjasampo.fi-sivustolla
Ropposen Kabaree Kulkukoira -blogi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Seija Kurunmäki

Seija Kurunmäki (s. 1956) on maatalous- ja metsätieteiden maisteri, HHJ ja ruoka-alan palkittu vaikuttaja.
Kurunmäki on toiminut noin 40 vuoden uransa aikana markkinoinnin ja viestinnän päällikkö- ja johtotehtävissä, viestinnän ammattilaisena ja yrittäjänä. Vuosina 2013-2018 Kurunmäki toimi Suomalaisen ruokakulttuurin edistämissäätiön eli ELO-säätiön toimitusjohtajana. Hänen aikanaan säätiön tunnettuus ja vaikuttavuus saatiin merkittävään kasvuun.
Vuonna 2018 Kurunmäki palasi yrittäjäksi omaan viestintäalan yritykseensä Kuule Oy:hyn, jossa toimii ruokavaikuttajana, puhujana ja fasilitaattorina, erikoisalana kestävä kehitys, ruokajärjestelmän kokonaisuus ja ilmastoviestintä. Hän luotaa alan ilmiöitä twitterissä ja onkotolkkua-blogissaan. Lasten ilmastoahdistuksesta huolestuneena hän keräsi 2019 kokoon aktiivisia eri alojen ammattilaisia Aktivistimummot-liikkeen perustajiksi. Tavoite on monipuolistaa keskustelua ja lisätä päättäjien ja aikuisten todellisia tekoja.
Suomi100-juhlavuonna Kurunmäki veti laajaa yhteistyöhanketta Syödään yhdessä. Työstään ruoka-alalla ja Syödään yhdessä -hankkeessa Kurunmäki valittiin vuonna 2017 Agronomiliiton Vuoden Vaikuttajaksi ja hän sai myös Ruokatoimittajat ry:n Ideasipulipalkinnon 2018 . Samana vuonna ansiokas työ ruokakulttuurin edistämiseksi huomioitiin Jaakko Kolmonen -rahaston palkinnolla . Vuonna 2014 Kurunmäki palkittiin Tiedonjyvä- palkinnolla.
Vuonna 2005 perustamansa viestintää ja tutkimuksia tekevän Kuule Oy:n puitteissa hän on johtanut monien ruokakulttuuria ja ruokavientiä edistävien hankkeiden viestintää mm. Sitran ja maa- ja metsätalousministeriön toimeksiannosta. Niiden tuloksena syntyi Tulevaisuusuutiset 2030 ja 2040 sekä kirja Järkipuheita ruoasta.