stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jukka Pakkanen

| Jukka Pakkanen |
| --- | --- |
 Jukka Pakkanen elokuussa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. elokuuta 1942 (ikä 82) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomalainen
Kirjailija
Esikoisteos:  Koko maailman meno (1972)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jukka Alarik Pakkanen (s. 28. elokuuta 1942 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja suomentaja. Hän on kirjoittanut romaaneja, novellikokoelmia, kuunnelmia ja televisionäytelmiä.
Biologian alalta filosofian kandidaatiksi valmistunut Pakkanen toimi Yleisradiossa ensin tiede- ja sitten kulttuuritoimittajana vuosina 1967–1976. Vapaana kirjailijana hän on työskennellyt vuodesta 1976.
Pakkasen kiinnostuksenkohteet kilpapyöräily, jalkapallo ja Italia näkyvät myös hänen tuotannossaan.
Elämä

Pakkanen valmistui ylioppilaaksi Lauttasaaren yhteiskoulusta vuonna 1961 ja filosofian kandidaatiksi vuonna 1970 Helsingin yliopistosta. Vuonna 1972 hän sai J. H. Erkon esikoiskirjapalkinnon teoksestaan Koko maailman meno.
Pakkanen on toiminut myös urheilukommentaattorina televisiossa. Hänet tunnetaan Internazionale Milanon kannattajana. Suosikkijoukkueensa valintaperusteeksi Pakkanen on kertonut vuonna 1978 Urheiluruudusta näkemänsä Inter–Juventus-ottelun koosteessa miellyttäneet Interin sinimustat värit. Suomessa Pakkasen suosikkijalkapalloseurat ovat Kiffen ja HPS, lisäksi hän tuntee suuria sympatioita Kuopion Palloseuraa kohtaan. Hänen lapsistaan Mitri on toimittanut IS Veikkaaja -lehteen juttuja italialaisesta jalkapallosta ja kirjoittanut isänsä tavoin myös jalkapallokirjoja.
Jukka Pakkanen kertoo olevansa ”uskonnollinen ateisti”, ja hän kuuluu kristillis-yhteiskunnallisen Vartija-lehden toimitusneuvostoon. Pakkanen on käsitellyt kirjoissaan myös uskonnollisia teemoja.
Jukka Pakkasen äiti oli kirjailija Kaija Pakkanen ja sisar on kirjailija Outi Pakkanen. Joulupukkina tunnettu Timo Pakkanen on hänen veljensä.
Tuotanto > Romaanit

Koko maailman meno.  Helsinki:  WSOY, 1972.  ISBN 951-0-00562-2
Auruksen tapaus.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1980.  ISBN 951-26-1809-5
Hotelli Destino.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1983.  ISBN 951-26-2410-9
Viimeinen kilometri.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1984.  ISBN 951-26-2603-9
Huone taivaan kellarissa.  Jyväskylä: Helsinki:  Gummerus, 1988.  ISBN 951-20-3283-X
San Siron uneksija.  Jyväskylä: Helsinki:  Gummerus, 1990.  ISBN 951-20-3610-X
Juna San Pellegrinoon.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1995.  ISBN 951-26-4068-6
Stadika ja Dolomiitit.  Helsinki:  Suomen urheilumuseosäätiö, Stadion-säätiö, 1998.  ISBN 951-97773-1-8
Jalkapallotaivas.  Helsinki:  Like, 2001.  ISBN 951-578-876-5
Tristan.  Helsinki:  Like, 2002.  ISBN 952-471-032-3
Muuan Jeesus.  Helsinki:  Like, 2003.  ISBN 952-471-187-7
Tinasotamiehen poika.  Helsinki:  Like, 2006.  ISBN 952-471-783-2
Triesten taivas.  Helsinki:  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0343-9
Elena Damianin kirjeet.  Helsinki:  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0497-9
Antonella.  Helsinki:  Like, 2014.  ISBN 978-952-01-1092-5
Tule syyskuu!: Helsinki–Bergamo 2020.  Rajamäki:  Aviador, 2021.  ISBN 978-952-381-002-0
Olla, hengittää.  Rajamäki:  Aviador, 2022.  ISBN 978-952-381-091-4
Isä joka katosi.  Rajamäki:  Aviador, 2023.  ISBN 978-952-381-202-4
Tuotanto > Novellikokoelmat

Kaunispartainen haitarinsoittaja.  Helsinki:  WSOY, 1974.  ISBN 951-0-06363-0
Takkinsa värinen mies.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1978.  ISBN 951-26-1515-0
Nuoruus.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1981.  ISBN 951-26-2073-1
Enrico Moron rikos.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1986.  ISBN 951-26-2751-5
Täysmustat futispläägät.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1987.  ISBN 951-26-2692-6
Marianzan raitiovaunut.  Helsinki:  Like, 2000.  ISBN 951-578-715-7
Fellinin raitiotie.  Helsinki:  Like, 2004.  ISBN 952-471-373-X
50-luvun sanakirja.  Helsinki:  Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0785-7
Tuotanto > Muut

Sadasosasekunti.  (Tietokirja)  Helsinki:  Suomen urheilumuseosäätiö, 1992.  ISBN 951-95861-6-4
Helsinki, mun Stadi.  (Valokuvateos)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23640-3
Muistaakseni.  (Muistelmateos)  Helsinki:  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0090-2
Jumalattomuus.  (Mietelmiä)  Helsinki:  Kirjapaja, 2008.  ISBN 978-951-607-606-8
Raateleva nousu: Johdatus ammattipyöräilyyn.  Helsinki:  Kirjapaja, 2009.  ISBN 978-951-607-833-8
Arenan kivi.  Helsinki:  Aviador, 2015.  ISBN 978-952-7063-06-4
Lisäksi kuunnelmia, tv-näytelmiä ja suomennoksia italiasta.
Aiheesta muualla

Jukka Pakkanen Kirjasampo.fi:ssä
Jukka Pakkanen ja jalkapallon runous. Ylen Elävä arkisto.
Leppänen, Veli-Pekka: Kirjailijan etapit. Helsingin Sanomat 22.4.2008.
Vaismaa, Riitta: Lyhyttavaraa. Kiiltomato.net 3.4.2008.
Atlantinfregattilintu

| Atlantinfregattilintu |
| --- | --- |
 Atlantinfregattilintu lennossa.
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Fregattilinnut Fregatidae
Suku::  Fregata
Laji::  aquila
Kaksiosainen nimi
 Fregata aquila  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Atlantinfregattilintu Wikispeciesissä   Atlantinfregattilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Atlantinfregattilintu (Fregata aquila) on Etelä-Atlantin alueella elävä uhanalainen fregattilintu. Se pesii ainoastaan pienellä Boatswain Bird Islandilla. Suppea pesimisalue tekee siitä häviämiselle alttiin.
Koko ja ulkonäkö

Atlantinfregattilinnun pituus on 90–95 senttiä ja paino 1,3 kiloa. Siipiväli on kaksi metriä. Koiraan höyhenpuku on täysin musta, mutta siinä on vihreää ja violettia kiiltoa. Sen kurkkupussista tulee pesimäaikaan kirkkaanpunainen, sydämen muotoinen pallo. Naaras on enemmänkin ruosteenruskea etenkin kauluksen ja rinnan kohdalta. Joillain naarailla on myös valkoisia laikkuja vatsassa ja rinnassa. Nuoret yksilöt muistuttavat naaraita, mutta niiden pää on valkoinen. Muiden fregattilintujen tapaan atlantinfregattilinnulla on haaroittunut pyrstö, koukkunokka ja teräväkärkiset siivet. Koiraspuolisia atlantinfregattilintuja ja keisarifregattilintuja on väitetty mahdottomiksi erottaa toisistaan, mutta atlantinfregattilintunaaraat eroavat sukulaisistaan siinä, että niillä ei ole valkoista päässä tai ruumiissa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Atlantinfregattilinnun esiintymisalue kattaa 2 800 000 neliökilometrin laajuisen merialueen, mutta laji pesii vain syrjäisen Ascensionin kupeessa olevalla pienellä Boatswain Bird Islandilla, 250 metrin päässä suuremman saaren rannasta. Atlantinfregattilintuja kuljeskelee Länsi-Afrikassa Guineanlahdelta Kongojoen suulle. Laji pesi yli sata vuotta sitten myös Ascensionilla, mutta uudisasukkaiden tuomat ja sittemmin villiintyneet kissat hävittivät sen. Ascensionin ja Boatswain Bird Islandin välisen salmen voimakas virtaus on pitänyt nelijalkaiset pedot poissa saarelta. Atlantinfregattilinnut pesivät karulla, jokseenkin paljaalla basalttirinteellä. Populaation kooksi arvioidaan 17 200–20 200 yksilöä.
Elintavat

Atlantinfregattilinnun ravintoa ovat kaloista erityisesti liitokala (Exocoetus volitans) sekä Cypsilurus- ja Hirundichthyes-suvun kalat. Ravintoon kuuluvat mahdollisesti myös kalmarit. Atlantinfregattilinnut pyydystävät vastakuoriutuneita liemikilpikonnan poikasia ja ryöstävät poikasia muiden merilintujen pesistä. Muiden fregattilintujen tapaan ne varastavat ruokaa muilta merilinnulta.
Atlantinfregattilinnut pesivät neljässä löyhässä yhdyskunnassa. Pesintää tapahtuu mahdollisesti ympäri vuoden. Pesivien lintujen lukumäärä kuitenkin vaihtelee. Munimisten määrä alkaa kasvaa toukokuussa ja on huipussaan lokakuussa. Tämän jälkeen munia tulee vähemmän ja pohja on helmi-huhtikuussa. Atlantinfregattilintuparin pesimämenestys on huono ja pari voi kasvattaa vain yhden poikasen kahden vuoden välein. Pesimäaikaan koiraat kerääntyvät yhteen ja esittelevät täysiä kurkkupussejaan ohilentäville naaraille. Ne osoittelevat kurkkupussejaan ylöspäin, jyskyttävät rytmikkäästi puoliksi avonaisia siipiään ja kalisuttelevat nokkaansa äänekkäästi. Parinmuodostuksen ja parittelun jälkeen naaras munii yhden munan maassa sijaitsevaan pesään, jota täydennetään pikkukivillä, sulilla ja luilla. Haudonta-aika kestää noin 44 vuorokautta ja poikanen tulee lentokykyiseksi 6–7 kuukauden ikäisenä. Se on kuitenkin useita kuukausia tämän jälkeenkin riippuvainen vanhempien ruokinnasta.
Uhat ja suojelu

Atlantinfregattilintu luokitellaan vaarantuneeksi lajiksi. Se on kärsinyt metsästyksestä ja ihmisten alueelle tuomista mustarotista sekä erityisesti kissoista. Ascensionilla aikoinaan sijainneet suuret yhdyskunnat ovatkin hävinneet. Boatswain Bird Islandin yhdyskuntien uhkana ovat alhainen poikastuotanto ja pesimäalueen suppeus. Alueella tapahtuvaa pitkäsiimakalastus on myös huolenaiheena. Se saattaa aiheuttaa enemmän lintujen kuolemia kuin laji kestää.
Boatswain Bird Island on nykyään rauhoitusalue, jossa atlantinfregattilinnut ovat turvassa häirinnältä. Villiintyneet kissat saatiin hävitettyä Ascensionilta vuonna 2004 ja useat merilinnut ovat palanneet saarelle. Atlantinfregattilinnun arvellaan tekevän samoin.
Ascensionin kartta; Boatswain Bird Island on kartan oikean laidan tuntumassa.
Kuvitusta saksalaisesta 1900-luvun alun lintukirjasta: etualalla atlantinfreganttilintu, taaempana lennossa valkea suomutropiikkilintu.
Assos

| Assos> Ἄσσος |
| --- | --- |
 Assoksen Athenen temppelin rauniot.
Sijainti
 Assos
Koordinaatit:  39°29′27″N, 26°20′18″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Behram (Behramkale), Çanakkale
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  600-luku eaa.–
Huippukausi:  300-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Troas
Pinta-ala:  0,55 km²
Aiheesta muualla
  Assos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Assos (m.kreik. Ἄσσος, lat. Assus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Sen arkeologinen alue sijaitsee lähellä nykyistä Çanakkalen maakunnan Behramin kylää.
Maantiede

Assoksen kaupunki sijaitsi Troaksen tai joidenkin antiikin aikaisten näkemysten mukaan Myysian etelärannikolla Adramyttioninlahden (nyk. Edremitinlahti) rannalla Lektonin niemen ja Antandroksen välillä. Sen pohjoispuolella vajaan kilometrin päässä virtasi Satnioeis-joki (nyk. Tuzla Çayı). Kaupunki sijaitsi vastapäätä Lesboksen saarta, jonne etäisyys oli noin 11 kilometriä.
Assoksen kaupunkikeskus oli rakennettu suurelle kukkulalle, joka nousee hyvin jyrkästi merestä ja jonka korkeus on 234 metriä merenpinnasta laskettuna. Pohjoissivulla kukkula laskee loivemmin kohti Satnioeis-joen laaksoa. Kaupungilla oli kaksi vierekkäistä satamaa, joita aallonmurtajat suojasivat.
Assoksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 200–500 neliökilometriä. Alueen rajoja ei tunneta, mutta siihen saattoivat kuulua Assoksesta itään sijainneet polikset Lamponeia ja Gargara. Assoksesta länteen samalla rannikolla sijaitsi Polymedion ja itään Gargaran lisäksi Antandros ja kauempana Adramyttion.
Historia > Esihistoria ja arkaainen kausi

Assoksen paikka on ollut asuttu viimeistään pronssikaudella. Varhaisin maininta paikasta on heettiläisissä lähteissä nimellä Assuwa. Joskus Assos on yhdistetty Homeroksen mainitsemaan Pedasokseen, joka oli lelegien kaupunki.
Myöhempi kreikkalainen Assoksen kaupunki oli Hellanikoksen mukaan Lesbokselta tulleiden aiolialaisten siirtokunta. Myrsiloksen mukaan se perustettiin Lesboksen pohjoisrannikolla kaupunkia vastapäätä sijainneesta Methymnasta käsin. Perustaminen ajoitetaan arkaaiselle kaudelle 600-luvulle eaa. Varhaisimmat arkeologiset todisteet kaupungin olemassaolosta ovat 500-luvun eaa. lopulta. Hellanikoksen mukaan Gargara perustettiin Assoksesta käsin. Assos oli ensin Lyydian ja sitten Persian vallan alla.
Historia > Klassinen kausi

Assos vapautui persialaisvallasta vuonna 479 eaa. Myöhemmin 400-luvulla eaa. Assos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–426/425 eaa. Kaupunki löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Assius (Ἄσσιυς), Asseus (Ἀσσεύς) ja Assoos (Ἄσσοος).
300-luvun eaa. toisella neljänneksellä Assosta, samoin kuin Atarneusta, hallitsi tyrannina Eubulos. Hänen aikanaaan vuonna 365 eaa. Autofradates ja Mausollos hyökkäsivät Assokseen maalta ja mereltä, mutta kaupunki kesti hyökkäyksen. Eubuloksen jälkeen tyranniksi nousi hänen eunukkiorjanaan toiminut Hermias, joka hallitsi noin vuosina 355–344 eaa. Hermias oli opiskellut Platonin Akatemiassa ja pyrki perustamaan kaupunkiin filosofisen koulun. Hän sai Aristoteleen asettumaan luokseen Assokseen noin vuosiksi 348/347–345 eaa., ja houkutteli luokseen myös Ksenokrateen, Kallistheneen ja Theofrastoksen. Kun Hermias jäi persialaisia palvelleen Memnonin käsiin vuonna 344 eaa., persialaiset valtasivat kaupungin ja Hermias teloitettiin. Assos oli stoalaisen filosofi Kleantheen syntymäpaikka.
Assos kuului Troaksen kaupunkien synedrioniin, joka vietti yhteistä Panathenaia-juhlaa Ilionissa. Synedrion oli olemassa viimeistään 300-luvun eaa. lopulla.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Hellenistisellä kaudella Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen Assos kuului ensin seleukideille. Myöhemmin se oli osa Pergamonin eli attalidien valtakuntaa, ja sai nimen Apollonia (Ἀπολλωνία), mikä tuli Pergamonin kuninkaan Attaloksen äidistä Apolloniasta. Plinius vanhempi mainitsee Apollonia-nimen. Gallit hyökkäsivät kaupunkiin 200-luvulla eaa. Pergamonilta Assos siirtyi Roomalle vuonna 133 eaa.
Assos kukoisti vielä roomalaisella ajalla, vaikkakin joutui kaupankäynnissä kilpailemaan Aleksandreia Troaksen kanssa, ja löi omaa rahaa vielä Rooman keisarikaudella. Kaupunki oli yleinen satamapaikka vielä ainakin ensimmäisellä vuosisadalla, mikä käy ilmi Paavalin lähetysmatkojen reitistä. Vanhassa raamatunsuomennoksessa kaupungista käytetään nimimuotoa Asso. Paavalin käynti kaupungissa ajoitetaan vuoteen 56 tai 57 jaa.
Assoksen seutu tunnettiin viljastaan. Assoslainen kivi (lapis Assius) tunnettiin ominaisuudestaan kuluttaa liha nopeasti, ja siksi siitä tehtiin sarkofageja. Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin yksi.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Assos säilyi asuttuna bysanttilaisella keskiajalla, ja oli edelleen paikallisesti merkittävä kauppakaupunki sekä linnoituspaikka. Se mainitaan piispanistuimena 400-luvulta 1300-luvulle saakka. Kaupungin nimeksi muuntui Makhram (Machram), mihin nykyinen paikannimi Behram oletettavasti perustuu. Turkkilaiset valtasivat kaupungin 1300-luvulla. Sen satama on säilynyt käytössä nykyaikaan saakka.
Assoksen ensimmäiset arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1881–1883. Vuodesta 2017 Assoksen arkeologinen alue on ollut ehdolla Unescon maailmanperintöluetteloon.
Rakennukset ja löydökset

Assoksesta on säilynyt huomattavia raunioita. William Martin Leake huomioi aikanaan, että kokonaisuus ”antaa ehkä parhaimman kuvan kreikkalaisesta kaupungista missään”. Assoksen rakennukset edustavat tyypillisesti doorilaista tyyliä, mikä on poikkeus Vähän-Aasian kreikkalaiskaupungeissa. Useimmat kaupungin rakennuksista oli tehty sen kaupunkikukkulan tuliperäisestä kivestä.
Rakennukset ja löydökset > Kaupunginmuurit ja portit

Assoksen kaupunki oli ympäröity muureilla, jotka ajoitetaan 300-luvulle eaa. Kuitenkin myös varhaisemmista arkaaisen kauden muureista on löydetty jäänteitä. Muurien pituus on noin viisi kilometriä ja niiden sisäpuolelle jäi noin 55 hehtaarin kokoinen alue. Ne ympäröivät suuren osan kaupunkikukkulasta ja laskeutuvat eteläpuolella merenrantaan asti sulkien sisäänsä kaupungin kaksi satamaa. Muureissa oli kaksi tornien reunustamaa suurempaa pääporttia, toinen länsi- ja toinen itäsivulla, ja seitsemän pienempää porttia. Osa torneista on neliskulmaisia ja osa pyöreitä. Muurit ovat säilyneet nykyaikaan hyvin: joissakin paikoissa niitä on edelleen pystyssä yli yhdeksän metrin korkeudelta, ja torneja jopa 18–20 metrin korkeudelta. Parhaiten muureja on säilynyt niiden länsisivulta.
Rakennukset ja löydökset > Akropolis

Kaupungin akropolis oli linnoitettu omilla muureillaan. Ne olivat olemassa viimeistään vuonna 365 eaa., ja niitä kunnostettiin roomalaisella kaudella sekä vielä keskiajalla. Kaupunginmuurien sisäpuolella on myös paljon erilaisia taloja varten tehtyjen pengerrysten tukimuureja.
Athenen temppeli
Athene Poliaalle omistettu temppeli sijaitsi akropoliin korkeimmalla kohdalla. Se rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 540–530 eaa. Temppeli edusti doorilaista tyyliä, ja sen peristasiksessa oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 13 pylvästä. Temppelin krepidomassa oli vain kaksi porrasta, ja kukkulan kallio muodosti osan krepidoman alapuolella ollesta euthynteriasta. Sisällä temppelissä pronaos, jonka edessä oli kaksi pylvästä (distylos in antis), sekä cella, mutta ei opisthodomosta.
Temppelin lyhyiden sivujen entablementti oli koristeltu metoopeilla, joiden koristelussa esiintyvät muun muassa sfinksi, kentauri sekä härällä ratsastava Europa. Myös arkkitraavi oli koristeltu veistoksilla, mikä edustaa joonialaista vaikutusta.
Rakennukset ja löydökset > Agora

Agora sijaitsi kaupunkikukkulan etelärinteessä. Sen tärkeimmät rakennukset tehtiin pergamonilaisella kaudella. Aukion koko oli itä-länsisuunnassa noin 150 metriä ja pohjois-eteläsuunnassa noin 60 metriä. Sinne oli portit sekä länsipäässä tieltä, joka tuli lännenpuoleiselta pääportilta, että itäpäässä.
Buleuterion
Agoran itäpäässä oli pohjakaavaltaan neliönmuotoinen buleuterion eli neuvoston kokoontumispaikka, joka ajoitetaan noin vuosiin 300–100 eaa. Se edusti doorilaista tyyliä, ja sen julkisivussa oli viisi pylvästä. Sisäpuolella sen kattoa tuki neljä neliön muotoon sijoitettua pylvästä.
Pohjoisstoa
Agoran pohjoissivulla oli kaksikerroksinen stoa, niin kutsuttu Pohjoisstoa, joka ajoitetaan noin vuosiin 300–100 eaa. Sen pituus oli noin 111,5 metriä, leveys noin 12,4 metriä ja korkeus julkisivun puolella noin 11,3 metriä. Stoan alakerroksen julkisivussa agoran puolella oli 37 pylvästä. Keskellä kulkenut pylväsrivi jakoi kummankin kerroksen kahteen laivaan; alakerroksessa pylväitä oli 20.
Etelästoa
Agoran eteläsivulla oli toinen niin kutsuttu Etelästoa, joka ajoitetaan myös noin vuosiin 300–100 eaa. Sen pituus oli noin 69,1 metriä ja leveys noin 10,6 metriä. Stoa oli yksikerroksinen agoralle päin, mutta siinä oli alakerroksia rinteessä, niin että sen kokonaiskorkeus oli noin 24,9 metriä. Etelästoan länsipäässä sijaitsi heroon.
Agoran temppeli
Agoran länsipäässä oli pieni prostyyli temppeli, joka ajoitetaan noin vuosiin 200–100 eaa. Se edusti doorilaista tyyliä, ja siinä oli itään päin avautunut cella ja pronaoksessa neljä pylvästä.
Rakennukset ja löydökset > Muut rakennukset ja rakennelmat

Muut pyhäköt
Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa on ollut kultit ja näin oletettavasti myös pyhäköt edellä mainittujen lisäksi ainakin Zeus Homoloiokselle, Zeus Soterille ja roomalaisella kaudella Divus Augustukselle eli jumalaksi korotetulle keisari Augustukselle.
Teatteri
Assoksen teatteri sijaitsi akropoliin etelärinteessä agoran eteläpuolella. Se ajoitetaan 300-luvun eaa. lopulle. Teatterissa on tyypillinen puolikaarenmuotoinen katsomo, joka on kaiverrettu kukkulan rinteeseen, ja jonka keskellä on hevosenkengänmuotoinen orkhestra. Katsomosta on hyvä näköala Lesbokselle päin.
Gymnasion
Heti kaupungin länsiportin sisäpuolella sijaitsi gymnasion, joka rakennettiin hellenistisellä kaudella. Se koostui peristyylipihasta, jonka koko oli noin 32 × 40 metriä, ja jonka pohjoissivulla oli efebeion ja pyöreä kylpyhuone, ja länsisivulla stoa eli pylväshalli.
Satamat
Assoksen kaksi satamaa oli suojattu keinotekoisilla aallonmurtajilla, joista on säilynyt jäänteitä. Satamissa oli mahdollisuus vetää alukset maille merenkäynnin välttämiseksi.
Muita löydöksiä
Agoran eteläpuolella teatterista länteen sijaitsi suuri roomalainen kylpylä, joka tunnetaan Lollian kylpylänä. Kaupungin alueella on lukuisten asuintalojen jäänteitä.
Kaupungin tärkeimmät hauta-alueet sijaitsivat länsi- ja itäportille johtaneiden teiden varsilla. Alueella on lukuisia hautoja ja sarkofageja, joista pisimmät ovat yli kolmimetrisiä. Haudat ajoitetaan 500–300-luvuille eaa. Löydöksiin lukeutuu myös Satnioeis-joen ylittänyt kivisilta, joka sijaitsi noin kilometrin kaupungista pohjoiseen. Se ajoitetaan 300-luvulle eaa.
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Assoksesta löydettyjä veistoksia ja piirtokirjoituksia on muun muassa Louvressa sekä Istanbulissa ja Bostonissa. Assoksen varhaisemmat rahat, joissa esiintyy kirjoitus ΑΣΣΙΟΝ, Assion, ovat harvinaisia. Yleisempiä ovat roomalaisaikaiset rahat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Assos Wikimedia Commonsissa
Assoksen akropolis lounaasta nähtynä.
Assoksen arkeologista aluetta.
Assoksen agoran Etelästoan pohjoisseinää.
Assoksesta löydetty piirtokirjoitus, joka luettelee julkiset painot ja mitat agoranomos Megistiaan, Sogeneen pojan, valvonnassa, n. 300-luku eaa.
Vanha pohjakaavapiirros Assoksesta.
Assoksen kaupunginmuurien läntinen pääportti ja portille johtava tie sekä hautoja.
Athenen temppelin rauniot.
Ennallistuspiirros Assoksen agorasta.
Assoksen agoran pohjakaava.
Assoksen teatteri.
Assoksen gymnasionin rauniot akropoliilta nähtynä.
Jenni Skyttä-Forssell

Jenni Skyttä-Forssell (s. 1981) on suomalainen kirjailija ja runoilija.
Hyvinkääläinen Skyttä-Forssell on tullut tunnetuksi etenkin lastenkirjailijana. Hän on järvenpääläisen Nora Lehtisen ohella toinen Piirretään satuja iholle -kirjasarjan luojista. Kirjasarjan erikoisuutena on se, että jokaisen kirjoista löytyvän lorun vieressä on ohjeet, kuinka sen voi "piirtää" lapsen iholle. Sarjasta on tähän mennessä ilmestyneet teokset Hattaratuuli, Taika-aurinko, Pilvilaiva sekä Kuukeinu. Tämän lisäksi Skyttä-Forssellilta on julkaistu muun muassa kaksi Viltti ja Vanu -lastenkirjaa, joissa normalisoidaan erilaisia perhemuotoja.
Lisäksi Skyttä-Forssell kirjoittaa runoja. Häneltä on julkaistu tähän mennessä yksi runoteos, Saippuakuplia Kaarlensillalla.
Jenni Skyttä-Forssellilla on pitkä työhistoria erityislasten kanssa. Hän on valmistunut Hyriasta vuonna 2023, ja parhaillaan hän opiskelee kulttuurituottajaksi Humanistisessa ammattikorkeakoulussa.
Yksityiselämä

Jenni Skyttä-Forssell asuu Hyvinkäällä. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Teokset > Lastenkirjat

Lehtinen, Nora & Skyttä-Forssell, Jenni: Hattaratuuli.  Karisto, 2021.  ISBN 978-951-1-45637-7
Lehtinen, Nora & Skyttä-Forssell, Jenni: Taika-aurinko.  Karisto, 2022.  ISBN 978-951-1-42274-7
Lehtinen, Nora & Skyttä-Forssell, Jenni: Pilvilaiva.  Karisto, 2023.  ISBN 978-951-1-45151-8
Viltti ja Vanu varovaisten talossa.  Kvaliti, 2023.  ISBN 978-952-3-94029-1
Martta ja pihan lapset.  Kvaliti, 2023.  ISBN 978-952-3-94056-7
Lehtinen, Nora & Skyttä-Forssell, Jenni: Kuukeinu.  Karisto, 2024.  ISBN 978-951-1-48122-5
Viltti ja Vanu soivassa huvilassa.  Kvaliti, 2024.  ISBN 978-952-3-94091-8
Teokset > Runokirjat

Saippuakuplia Kaarlensillalla.  Reuna kustannus, 2017.  ISBN 978-952-7-02889-6
Atıraw’n alue

| Atırawin alue Атырау облысы Атырауская область |
| --- | --- |
 Uraljoki Atırawissa
 Vaakuna
 Alueen sijainti Kazakstanissa
 Koordinaatit: 47°07′N, 51°53′W 
Valtio:  Kazakstan
Piiritasoisia kaupunkeja:  2
Piirejä:  7
Perustettu:  1938
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Atıraw
 – kuvernööri:  Nurlan Noğayev
Pinta-ala:  112 000 km²
Väkiluku (2016):  594 576
 – väestötiheys:  5 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+5
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  KZ-ATY
 
Atırawin alueen internetsivut
Atırawin eli Atyraun alue (kaz. Атырау облысы, Atıraw oblısı, ven. Атырауская область, Atyrauskaja oblast; vuoteen 1992 saakka Gurjevin alue, kaz. Гурьев облысы, Guryev oblısı, ven. Гурьевская область, Gurjevskaja oblast) on hallintoalue Kazakstanin länsiosassa. Vuonna 1938 perustetun alueen pinta-ala on 112 000 neliökilometriä. Asukkaita on arviolta 594 576 henkeä (vuonna 2016).