stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kimmo Lipponen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 9. joulukuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Sipoo, Suomi
Pelipaikka: laitahyökkääjä
Pituus: 173 cm
Junioriseurat
: TPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1980–1985 | TPS | 131 | (36) |
| 1986–1987 | Ilves | 42 | (5) |
| 1988 | TPS | 26 | (4) |
| 1989 | Foto Nettig Vienna | 14 | (1) |
| 1990–1991 | TPS | 40 | (1) |
| 1991 | LTU |  |  |
| 1992 | Ponteva |  |  |
| 1993 | TPS | 28 | (1) |
| 1994 | Oxelösunds IK |  |  |
| 1995–1996 | Allianssi | 24 | (18) |
| 1996 | VPS | 9 | (0) |
| 1997 | Allianssi | 18 | (5) |
| 1998 | VPS | 25 | (2) |
| 2000 | SalPa | 1 | (0) |
| 2001 | ÅIFK | 6 | (2) |
| 2004 | VALO |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 364 | (75) |
Maajoukkue
| 1979 | Suomi U16 | 3 | (2) |
| 1980 | Suomi U17 | 4 | (1) |
| 1981 | Suomi U18 | 4 | (0) |
| 1981–1983 | Suomi U21 | 12 | (1) |
| 1983–1984 | Suomi | 6 | (0) |
Valmennusura
1992: Ponteva
1994: Oxelösunds IK
1995–1997: Allianssi
1999: VPS (apuv.)
1999: VPS
2000–2001: SalPa
2004–2018: Suomi U15–U19
2004–2006: Suomi U21 (apuv.)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kimmo Lipponen (s. 9. joulukuuta 1962 Sipoo) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Lipponen edusti urallaan Turun Palloseuraa 1980–1985, 1988 ja 1990–1993, Tampereen Ilvestä sekä Vaasan Palloseuraa 1996 ja 1998. Lisäksi hän pelasi itävaltalaisessa Foto Nettig Viennassa 1988–1989. Kaikkiaan Lipponen pelasi 14 kauden aikana 301 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 49 maalia.
Lipponen pelasi maajoukkueessa vuosina 1983–1984 kuusi maaottelua.
Pelaajauran jälkeen Lipponen on valmentanut muun muassa Vaasan Palloseuraa Veikkausliigassa ja vuodesta 2004 lähtien Suomen eri ikäluokkien maajoukkueita.
Jukka Lehtosaari

| Jukka Lehtosaari |
| --- | --- |
 Jukka Lehtosaari 1930-luvulla.
Kansanedustaja
 4.4.1917–25.9.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uusimaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1889 Kärkölä
Kuollut: 2. syyskuuta 1939 (50 vuotta) Permin alue
Ammatti:  asemamies, luennoitsija
Johan Arndt (Jukka) Lehtosaari (synt. Forsman, 15. tammikuuta 1889 Kärkölä – 2. syyskuuta 1939 Permin alue) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917–1918. Lehtosaari pakeni sisällissodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle, jossa hän oli perustamassa Suomen Kommunistista Puoluetta. Suomeen palattuaan Lehtosaari sai pitkän vankilatuomion, mutta hänet armahdettiin 1926 tapahtuneen vankien vaihdon yhteydessä. Lehtosaari siirtyi takaisin Neuvostoliittoon, jossa hänestä tuli yksi SKP:n johtohahmoista. Otto Wille Kuusisen uskollisiin kannattajiin lukeutunut Lehtosaari edusti puolueen uutta Lenin-koulussa oppinsa saanutta älymystöä. Myöhemmin hän vastasi SKP:n sisäisistä puhdistuksista ja toimi viimeisenä puolueen maanalaisen kauden puheenjohtajana 1937–1938. Lehtosaari joutui lopulta itse Stalinin vainojen uhriksi ja kuoli vankileirillä.
Elämä > Nuoruusvuodet

Kärkölän Hähkäniemessä syntyneen Jukka Lehtosaaren vanhemmat olivat ratavartija Arndt Forsman (1864-1939) ja Vilhelmiina Frodig (s. 1861). Hän työskenteli asemamiehenä Utin rautatieasemalla ja kuului Suomen Rautatieläisten Liiton Kouvolan piirin johtokuntaan. Vuodesta 1912 lähtien Lehtosaari toimi myös SDP:n Uudenmaan läänin vaalipiirin matkapuhujana. Vuoden 1916 eduskuntavaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi.
Sisällissodan aikana Lehtosaari työskenteli kansanvaltuuskunnan palveluksessa sihteerinä, maatalousosaston esittelijänä ja Metsähallituksen valvojana. Sodan loppuvaiheessa hän vastasi punapakolaisten huollosta Viipurissa ja pakeni lopulta Venäjälle valkoisten hyökätessä. Pietarissa Lehtosaaresta nimitettiin kaupunkiin hakeutuneiden punapakolaisten asioita hoitaneen komitean jäseneksi. Syksyllä 1918 hän osallistui Moskovassa pidettyyn SKP:n perustavaan kokoukseen.
Elämä > Paluu Suomeen

Kesäkuussa 1919 SKP:n keskuskomitea lähetti Lehtosaaren ja Otto-Wille Kuusisen salaisiin puoluetehtäviin Helsinkiin. Etsivä keskuspoliisi pääsi nopeasti Lehtosaaren jäljille ja hänet pidätettiin jo heinäkuun alussa. Kuulusteluissa Lehtosaari väitti saapuneensa maahan jo kevällä paettuaan Venäjän sekasortoista tilannetta ja piileskelleensä parin kuukauden ajan eri puolilla Savoa. Elokuussa valtiorikosoikeus tuomitsi Lehtosaaren 12 vuodeksi kuritushuoneeseen hänen sisällissodan aikaisesta toiminnastaan sekä osallistumisesta syksyllä 1917 julkaistun Me vaadimme -julistuksen laatimiseen. Valtiorikosylioikeudessa tuomio aleni kahdeksaan vuoteen.
Hieman myöhemmin Lehtosaari sai kaksi kuukautta vankeutta lahjonnasta. Syyttäjän mukaan Lehtosaari oli antanut kuulustelijoilleen suuren rahasumman, jotta hänet päästettäisiin karkaamaan. Lehtosaari taas väitti luovuttaneensa rahat EK:n etsivien pahoinpideltyä häntä. Sellitoveri Ivar Lassy vahvisti väitteen pahoinpitelystä ja lääkärit löysivät siihen viittaavia merkkejä. Varotoimena Lehtosaari oli siirretty EK:n Ratakadun pidätyssellistä Helsingin lääninvankilaan. Pahoinpitelyä puitiin oikeudessa, mutta asia ei johtanut toimenpiteisiin vaikka Lehtosaari valitti myös oikeuskanslerille. Tapauksen käsittelyn aikana lehdistössä esiintyi jopa huhuja Lehtosaaren kuolemasta vankilassa. Uutisten levittyä Iso-Britanniaan saakka Ulkoministeriö ilmoitti käynnistävänsä puolueettoman selvityksen, koska asian arveltiin vaikuttavan Suomen hakeman valuuttalainan käsittelyyn.
Huhtikuussa 1921 Lehtosaari sai 14 vuoden kuritushuonetuomion maanpetoksesta ja valtiopetoksesta toiminnastaan kielletyssä SKP:ssa. Tammisaaren pakkotyölaitoksessa istunut Lehtosaari vapautettiin kesäkuussa 1926 Suomen ja Neuvostoliiton suorittaman vankien vaihdon yhteydessä. Armahduksen ehtona oli luopuminen Suomen kansalaisuudesta ja muutto Neuvostoliittoon.
Elämä > Neuvostoliitossa

Lehtosaari opiskeli aluksi Moskovan Lenin-koulun saksankielisellä osastolla 1926–1928, minkä jälkeen hän työskenteli opettajana Leningradissa Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston suomalaisella osastolla. Vuonna 1930 Lehtosaari siirtyi Lenin-kouluun perustetun suomalaisen osaston työväenliikkeen historian ja historiallisen materialismin opettajaksi. Vuodesta 1934 lähtien hän toimi suomalaisen osaston johtajana.
Lenin-koulun myötä Lehtosaaresta tuli SKP:n Moskovassa toimineen sisäpiirin jäsen. Hän vastasi muun muassa 1930-luvun alussa käynnistyneistä puolueen sisäisistä puhdistuksista. Puheenjohtaja Kullervo Mannerin syrjäyttämisen jälkeen Lehtosaari nousi 1933 SKP:n ulkomaanbyroon johtoon, jossa hän huolehti Ville Ojasen kanssa oikeaoppisuudesta ja aattelisesta valmennuksesta. Samana vuonna Lehtosaari oli myös komennettuna SKP:n Tukholman toimistossa tehtävänään hoitaa puolueen yhteyksiä Suomeen. Keväällä 1936 Lehtosaari määrättiin Neuvosto-Karjalaan tarkastamaan puolueen jäseniä yhdessä VKP(b):n ja NKVD:n edustajien kanssa. Kesäkuussa SKP:n keskuskomitea yritti lähettää Lehtosaaren ja Hannes Mäkisen puoluetyöhön Tukholmaan, mutta luottamuspulaan vedoten matkustuslupaa ei myönnetty. Vuonna 1937 Lehtosaari nimitettiin SKP:n puheenjohtajaksi Mäkisen seuraajana.
Karjalasta käynnistyneet puhdistukset levisivät pian myös SKP:n johtoon Moskovassa. Lehtosaari pidätettiin lopulta tammikuussa 1938 Leonid Zakovskin käskystä, minkä jälkeen Otto-Wille Kuusinen yritti vielä puhua hänen puolestaan NKVD:n johtajalle Nikolai Ježoville. Pidätys oli raskas isku SKP:lle, sillä se lamaannutti puolueen toiminnan Moskovassa lähes kokonaan. Lehtosaari sai viiden vuoden vankeustuomion, jonka pääasiallisena perusteena oli, että hänen puolisonsa veli oli teloitettu vakoilijana ja sisar oli parhaillaan pidätettynä samasta syystä. Lehtosaaren syntilistaan laskettiin myös hänen lavertelunsa Turun hovioikeudelle vuonna 1921. Lehtosaari kuoli syyskuussa 1939 vankileirillä Permin alueella. Kuusinen totesi myöhemmin hänen tuomitsemisensa olleen erehdys.
Perhe

Jukka Lehtosaaren puoliso oli pietarinsuomalainen Elsa Utriainen, jonka kanssa hän eli neuvostoavioliitossa vuodesta 1930 lähtien. Perheeseen kuului Utriaisen tytär edellisestä liitosta. Elsa Utriainen työskenteli muun muassa Lenin-koulun suomalaisen osaston sihteerinä sekä Kominternin puolalais-balttilaisella osastolla. Hänen veljensä Armas Utriainen (1895–1933) oli vakoojana teloitettu punaupseeri ja sisar Linda (1908–1938) teloitettiin myös vakoojana.
Teoksia

Lehtosaari, Jukka (toim.): Punakaarti rintamalla : luokkasodan muistoja.  Leningrad:  Kirja, 1929.  Työväenliikkeen kirjasto (PDF).
Engels, Friedrich; Duncker, Hermann (toim.): Ludvig Feuerbach ja klassillisen filosofian loppu.  Suomentanut Jukka Lehtosaari. Leningrad:  Kirja, 1930.
Lehtosaari, Jukka (toim.): Suomen Kommunistinen Puolue : puoluekokousten, konferenssien ja Keskuskomitean plenumien päätöksiä. 1. kokoelma.  Leningrad:  Kirja, 1935.
Tuominen, Arvo; Mäkinen, Hannes; Lehtosaari, Jukka (toim.): Suomen Kommunistisen Puolueen delegatsion Kominternin VII maailmankongressissa esittämät lausunnot : Suomen Kommunistinen Puolue taistelussa laajan yhteisrintaman luomiseksi fasismia ja sodanvaaraa vastaan proletaarisen vallankumouksen puolesta.  Petroskoi:  Kirja, 1935.
Hanshin Kōshien -stadion

| Hanshin Kōshien -stadion |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Nishinomiya, Hyōgon prefektuuri
Koordinaatit:  34°43′16″N, 135°21′41″E
Rakennustyöt aloitettu:  11. maaliskuuta 1924
Avattu:  1. elokuuta 1924
Omistaja:  Hanshin-rautatiet
Kustannukset:  2,5 miljardia jeniä
Käyttäjät
 Hanshin Tigers (NPB) (1935–) 
Katsojakapasiteetti
 43 508 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Hanshin Kōshien -stadion (jap. 阪神甲子園球場, Hanshin Kōshien kyūjō), lyhyemmin Kōshien-stadion, on Nishinomiyassa Hyōgon prefektuurissa Japanissa sijaitseva stadion. Sitä käytetään enimmäkseen baseball-otteluihin. Se toimii baseballseura Hanshin Tigersin kotikenttänä.
Newsweek

| Newsweek |
| --- | --- |

 News-Week lehden ensimmäinen numero.
Entiset nimet:  News-Week
Lehtityyppi:  viikkolehti, verkkolehti
Kustantaja:  IAC
ISSN:  ISSN 0028-9604 ja 2572-5343
Perustettu:  1933
Lakkautettu:  painettu lehti 2012
Päätoimittaja:  Jim Impoco 2013 alkaen
Kotikunta:  New York
Kotimaa:  Yhdysvallat
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Newsweek on yhdysvaltalainen uutisviikkolehti, joka ilmestyy New Yorkissa. Se on lajissaan Yhdysvaltojen toiseksi suurin heti Timen jälkeen. Lehti on perustettu vuonna 1933. Toisen maailmansodan aikana lehdestä julkaistiin pienikokoista painosta, jota toimitettiin ulkomaille amerikkalaisille joukoille. Sodan jälkeen aloitettiin ensimmäiset ulkomaiset painokset Tokiossa ja Pariisissa.
Paperilehden julkaisu päättyi 31. joulukuuta 2012, ja sen jälkeen vuoden 2013 alusta ilmestyi maksullinen verkkolehti Newsweek Global ja joitakin erikoisnumeroita. Paperisena ilmestyi myös lehden Pakistanin-painos. Joulukuun 2013 tiedon mukaan koko Newsweek alkaa jälleen ilmestyä paperilehtenä 2014.
Historia

Lehden osti vuonna 1961 Washington Post Company. Taloudellisissa vaikeuksissa ollut lehti päätyi vuonna 2010 velkoineen päivineen yhdellä dollarilla äänentoistoyrityksellään rikastuneen 92-vuotiaan Sidney Harmanin ja tämän puolison kongressiedustaja Jane Harmanin omistukseen. Newsweek sulautettiin trendikkääseen nettisivustoon The Daily Beastiin, jonka yhteisomistajia olivat Harman ja internetyhtiö IAC. Sidney Harman kuoli keväällä 2011, ja Harmanin perhe ja IAC myivät Newsweekin IBT Media -yhtiölle.
Levikki

Vuonna 2005 lehden levikki Yhdysvalloissa oli yli 3,1 miljoonaa. Maailmanlaajuinen levikki oli yli neljä miljoonaa. Joulukuussa 2012 oli levikki 1,5 miljoonaa.
Päätoimittajat

Mark Whitaker –2006
Jon Meacham 2006–2010
Tina Brown 2010–2013
Jim Impoco 2013–
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivu
Järvenperän koulu

| Järvenperän koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Auroranmäki 1, 02940 Espoo
Koordinaatit:  60.23899°N, 24.70468°E
Tyyppi:  suomenkielinen yläkoulu
Perustettu:  2000
Rehtori:  Minna Kartano
Luokat:  7–9
Oppilaita:  noin 450
Verkkosivut
Järvenperän koulu on vuonna 2000 valmistunut Espoon Järvenperässä sijaitseva yläkoulu. Koulussa annetaan yleisopetusta 7.–9.-luokkalaisille. Koulun läheisyydessä sijaitsee Träskändan kartano puistoalueineen. Koulussa on noin 450 oppilasta ja yli 30 opettajaa.
 Koulussa on luonnontieteitä ja matematiikkaa painottava luokka. Koulun tiloissa sijaitsee Espoon esittävän taiteen koulu.
Koulun rehtori on Minna Kartano. Koulussa on 2010-luvulla kampanjoitu esimerkiksi kouluruokailun suosion lisäämiseksi.
Kellgren

Kellgren on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Bona Kellgren (o.s. Calonius, 1801–1889), suomalainen laivanvarustaja
Herman Kellgren (1822–1856), suomalainen kielitieteilijä, runoilija ja Helsingin yliopiston itämaisen kirjallisuuden professori
Johan Henric Kellgren (1751–1795), ruotsalainen runoilija, kriitikko ja lehtimies
Rurik Kellgren (1831–1899), suomalainen pankinjohtaja ja liike- ja valtiopäivämies, Bona Kellgrenin poika.
Kjellgren

Kjellgren on seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:
Josef Kjellgren (1907–1948), kirjailija
Lars-Eric Kjellgren (1918–2003), elokuvaohjaaja
Theodor Aman

Theodor Aman
Theodor Aman: Juhlat, maalausvuosi tuntematon.
Theodor Aman: Romanian yhtenäisyyden julistaminen.
Theodor Aman (20. maaliskuuta 1831- 19. elokuuta 1891) oli romanialainen taidemaalari, kaivertaja sekä taidekoulun professori. Hän maalasi laatukuvia, historiamaalauksia sekä kasveja.
Elämänvaiheita

Aman osoitti jo varhain taiteellista lahjakkuutta ja hän sai taiteellisen esiopetuksen kotimaassaan. Hän lähti taidekouluun Pariisiin vuonna 1850, missä häntä opetti  François-Édouard Picot. Pariisissa hän tutustui maanpaossa olleisiin Romanian itsenäisyysliikkeen johtohahmoihin. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti Pariisissa vuonna 1853.
Vuonna 1854 Aman matkusti Konstantinopoliin esittelemään maalauksiaan Ottomaanien valtakunnan sulttaanille. Matka oli suuri elämys; häntä kiehoivat Välimeri ja sen rantojen asukkaiden hänelle oudot tavat. Sulttaani osti Amanilta maalauksen ja tämä viipyi Konstaniopolissa kaksi ja puoli kuukautta, minkä jälkeen hän matkusti Krimin niemimaalle.
Krimiltä Aman palasi Konstantinopoliin, kävi kotimaassaan ja palasi Ranskaan. Ranskassa hän asetti näytteille Romanian historiaan liittyviä maalauksia. Vuonna 1859 hän palasi Romaniaan ja ryhtyi perustamaan taidekoulua. Maassa ei tuolloin vielä ollut taideoppilaitosta. Hänen yhteistyökumppanikseen tuli toinen merkittävä aikailaistaiteilija, Gheorghe Tattarescu. Aman vaikutti lehdistöön, joka kirjoitti miten tärkeää nousevan kansankunnan kulttuurielämälle olisi saada uusi taideoppilaitos maahan. Poliittinen ilmapiiri suhtautui hankkeeseen nuivasti.
Vuonna 1861 Aman tapasi itseään kymmenen vuotta nuoremman Ana Niculescu-Dorobantun. Avioliiton hän solmi vuonna 1865. Pariskunnan tytär, Zoia, aiheutti vuonna 1879 seurapiiriskandaalin hylkäämällä miehensä ja kaksi lastaan. Hän lähti Roomaan, missä loi uran laulajana.
Poliittisen ilmapiirin  muututtua ja uuden koulutuspolitiikan myötä taidekoulu avattiin vuonna 1864 ja Aman nimettiin uuden oppilaitoksen johtajaksi. Aman eli tuolloin myös merkittävää luomiskautta ja hän maalasi useita historiamaalauksia. Hän otti myös aktiivisesti osaa kulttuurielämään ja oli mukana Romanian Ateneumin perustamishankkeessa. Lisäksi hän kannatti maan osallistumista Pariisin maailmannäyttelyyn.
Takaisku Romanian taide-elämälle tuli vuonna 1866, kun maan hallitus päätti sulkea maan taidekoulut vedoten heikkoon talouteen. Aman yritti tällöin saada kerättyä avustuksia opiskelijoille ja pyysi, että taidekoulun opettajat työskentelisivät ilman palkkaa.
Aman piti näyttelyt vuosina 1868 ja 1869. 1870- luvulla hän alkoi tehdä ulkoilmamaalauksia. Hän innostui myös kaivertamisesta. Vuosina 1882 ja 1885 Aman menetti molemmat veljensä ja tämä oli hänelle kova isku. Veljet olivat olleet ystäviä ja luottohenkilöitä.
Työskentelyä Aman ei kuitenkaan lopettanut. Hän maalasi kiivaasti sillä tunsi sairauden pian saavan yliotteen. Viimeiset kuukautensa vuonna 1891 hän vietti vuoteenomana.
Elämäntyön arviointia

Theodor Amanin elämäntyötä pidetään nykyajan Romaniassa merkittävänä. Hän oli muovaamassa maan taidetta 1800- luvun tason mukaiseksi ja hän vaikutti myös tuleviin sukupolviin perustamalla taideoppilaitoksen.
Omana aikanaan Aman teki vaikutuksen Euroopan taidemaailmassa muotokuvillaan ja historiamaalauksillaan. Lisäksi hän loi aikansa nuoriin romanialaisiin taiteilijoihin isänmaallista henkeä. Hän myös tähdensi, että taide on kansan palvelemista ja opettamista eikä yksilön nerouden palvontaa. Aikansa hengen mukaisesti niissä on myös romanttisten sankareiden palvontaa.
Lisää aiheesta

http://muzeulbucurestiului.ro/en/the-theodor-aman-museum.html
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Puola 
Taiteenala:  South Australia  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Almere

| Almere |
| --- | --- |
 Almeren rautatieasema
 lippu:  vaakuna
 Almere
 Koordinaatit: 52°22′00″N, 05°13′00″E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Flevoland
Kaupunkioikeudet:  1976
Hallinto:  
 – Pormestari:  Franc Weerwind
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  248,77 km²
Väkiluku (2006):  179 523
 – Väestötiheys:  1 376 as./km²
 
 www.almere.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kartta Almeren kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Almere on kaupunki Flevolandissa Alankomaissa. Kaupungissa on 195 372 asukasta (1. helmikuuta 2013). Almere perustettiin vasta vuonna 1976 Flevolandin polderin lounaiskulman vedeltä vallatulle alueelle ja se on kasvanut sen jälkeen nopeasti. Almeren kunnan osat ovat Almere Buiten, Almere Haven, Almere Hout, Almere Poort ja Almere Stad.
Väestö

|   | Almere Haven | Almere Stad | Almere Buiten | Almere Hout | Almere Poort | Almere Pampus | Almere yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970 |   |   |   |   |   |   | 52 |
| 1975 |   |   |   |   |   |   | 47 |
| 1980 | 6596 |   |   |   |   |   | 6632 |
| 1985 | 21410 | 17240 | 1559 |   |   |   | 40297 |
| 1990 | 22355 | 37024 | 11499 |   |   |   | 71087 |
| 1995 | 22376 | 58816 | 22740 | 564 |   |   | 104496 |
| 2000 | 22237 | 83934 | 35290 | 1336 |   |   | 142797 |
| 2005 | 22590 | 103560 | 47358 | 1366 |   |   | 175008 |
| 2006 |   |   |   |   |   |   | 178626 |
Liikenne

Almere on yhteydessä seuraaviin moottoriteihin: A6 ja A27.
Liikenne > Rautatie

Vuonna 1987 Almere yhdistettiin kansalliseen rautatieverkostoon.
Almeressa on 6 rautatieasemaa:
Almere Poort (avattu 2012)
Almere Muziekwijk (avattu 1987)
Almere Centrum (avattu 1987)
Almere Parkwijk (avattu 1996)
Almere Buiten (avattu 1987)
Almere Oostvaarders (avattu 2004).
Liikenne > Julkiset bussit

Almeressa on 10 bussilinjaa:
1 Almere Oostvaarders-Almere Haven Centrum
2 CS Almere-Gooisekant
3 CS Almere-Almere Haven Centrun
4 CS Almere-Gooiesekant
5 Almere Buiten-Almere t'Oor
6 CS Almere-Parkwijk
7 CS Almere-Sallandsekant
8 Cs Almere- Kemphaan
9 Almere Buiten-de Vaart
14 Gooisekant-Almere poort
160 Almere stad-Amersfoort
Politiikka > Puolueiden paikat paikallishallituksessa

| Puolue | 1984 | 1986 | 1990 | 1994 | 1998 | 2002 | 2006 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| PvdA | 10 | 14 | 9 | 6 | 9 | 7 | 12 |
| VVD | 5 | 5 | 7 | 10 | 12 | 8 | 7 |
| Leefbaar Almere | - | - | - | - | - | 9 | 4 |
| SP | - | - | - | - | - | - | 4 |
| GroenLinks | 2 | 1 | 3 | 4 | 4 | 4 | 3 |
| CDA | 2 | 3 | 4 | 3 | 3 | 4 | 3 |
| Almere Partij | - | 1 | 2 | 2 | 3 | 2 | 2 |
| ChristenUnie | - | - | - | - | 1 | 1 | 2 |
| D66 | 1 | 2 | 7 | 10 | 5 | 2 | 1 |
| Verenigde Senioren Partij | - | - | - | - | 1 | 1 | 1 |
| Stadspartij Almere | - | - | - | - | 1 | 1 | - |
| CP/CD | 2 | 1 | 1 | 2 | - | - | - |
| Stap '84 | 1 | - | - | - | - | - | - |
| Yhteensä | 23 | 27 | 33 | 37 | 39 | 39 | 39 |
Urheilu

Almeren ehkäpä tunnetuinkenen mukaan? urheiluseura on Omniworld, johon kuuluu lentopallo-, koripallo-, sekä jalkapallojaosto. Seuran jalkapallojaosto, Almere City FC (aik. FC Omniworld), pelaa Hollannin toiseksi korkeimmalla sarjaportaalla Eerste Divisiessä.
Almerelaisia jalkapallojoukkueita
Almere City FC
AS '80
ASC Waterwijk
SV Almere
Buitenboys
Forza Almere
Ystävyyskaupungit

Almerella on kahdeksan ystävyyskaupunkia:
Aalborg
České Budějovice
Haapsalu
Kumasi
Lancaster
Milton Keynes
Rendsburg
Växjö
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Almere Wikimedia Commonsissa
http://www.almere.nl/
| n k Flevolandin provinssin kunnat |
| --- | --- | --- |
|  Almere  Dronten  Lelystad  Noordoostpolder  Urk  Zeewolde  |  Almere  Dronten  Lelystad  Noordoostpolder  Urk  Zeewolde  |  |
Mohácsin taistelu

Mohácsin taistelu oli 29. elokuuta 1526 käyty taistelu Unkarin kuningaskunnan ja Osmanien valtakunnan välillä lähellä Mohácsin kylää nykyisen Unkarin etelärajalla.
Taistelu päättyi unkarilaisten ratkaisevaan tappioon ja kansalliseen onnettomuuteen. Surmansa sai esimerkiksi maan kuningas Ludvig II ja 20 000 muuta unkarilaista. Osmanien valtakunnan sulttaani Suleiman Suurelle voitto oli yksi hänen uransa suurimmista. Mohácsin taistelun jälkeen osmanit valtasivat Unkarin tasangon eli 2/3 osan maasta muun Unkarin jakautuessa Habsburgien hallitsemaan länsi- ja pohjoisosaan, sekä osmanien suojelemaan Transsilvanian ruhtinaskuntaan.