stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olari
Historia > Nyky-Olarin synty

1960-luvulla Espoon kauppala tehosti maanhankintaa ja osti muun muassa Gräsan kartanon alueet sekä laajoja alueita Etelä-Espoosta. Kaavoitus eteni Etelä-Espoossa nopeasti 1970-luvulla.
Nykyisen Olarin historia alkaa vuodesta 1958, kun Rakennus Oy Arjatsalon perustajat ostivat Storsin kartanon noin 150 hehtaarin maat ja aloittivat nykyaikaisen asuinalueen suunnittelun. 
Muuttopaine pääkaupunkiseudulla kasvoi voimakkaasti 1960- ja 1970-luvuilla ja maaseutumaisesta Espoosta muovautui pala palalta lähiörypäs. Olari oli rakentamisen alkaessa lähes koskematonta kallioista metsää, ainoastaan Friisilässä ja nykyisen Olarin eteläpuolella oli jonkin verran omakoti- ja kesämökkiasutusta. Lopulta pitkien neuvotteluiden jälkeen vuonna 1968 Espoon kauppala ja kahden Olarin rakentamisesta vastanneet rakennusliikkeet, Rakennustoimisto A Puolimatka Oy (1/3) ja Rakennus Oy Arjatsalo (2/3), pääsivät sopimukseen Vanhan Olarin rakentamisesta. Olarin ensimmäisessä vaiheessa Espoon kauppala luovutti saamistaan Storsin maista rakennusliikkeille kahdeksan hehtaaria ja rakentaminen alkoi.lähde?
Olarille tunnusomaiset niin kutsutut Olari-talot syntyivät, kun rakennusliike Arjatsalo halusi rakentaa talot muusta 1960- ja 1970-lukujen lähiörakentamisesta poiketen pilarilaattatekniikalla, jossa paikan päällä betonista valettavaan pilarilaattarunkoon muurattiin julkisivu tiilestä ja ikkunoiden alle laitettiin erivärisiä julkisivulaseja. Toinen uutuus oli kerrostaloasuntojen huoneistokohtainen sauna, joka saavutti lyhyessä ajassa suuren suosion ja myös muualla alettiin rakentaa kerrostaloasuntoihin omia saunoja. Alueen pääarkkitehtina toimi Simo Järvinen. Ratkaisulla onnistuttiin luomaan Olarista asuinalue, joka myöhemmin sai sisäasiainministeriön erikoismaininnan hyvästä ja viihtyisästä toteutuksesta. Ensimmäiset talot Olariin valmistuivat vuoden 1969 aikana alueen itäreunaan (as.oy Marjalax, Itäportti 1) ja rakentaminen jatkui kohti länttä ja sen jälkeen etelään kaartuen aina vuoteen 1985 asti, kun Kuitinmäki II valmistui.lähde?
Historia > Olarin alueet

Olari jaetaan alueellisesti Ylä-Olariin, Ala-Olariin, Lystimäkeen, Kuitinmäkeen ja Friisilään. Ylä-Olari on rakennettu Olarinmäen päälle, ja sen katsotaan sijaitsevan Olarintien itä- ja Ruomelantien pohjoispuolella. Ylä-Olari on kerrostalovoittoista aluetta. Ala-Olarin rivitaloalue sijaitsee niin ikään Olarintien itä- mutta Ruomelantien eteläpuolella. Lystimäki sijoittuu Ala-Olarista itään Uudenkartanontien ja Kehä II:n väliin. Kuitinmäeksi lasketaan Olarinkadun länsipuolinen kerros- ja rivitaloalue. Friisilän omakotitaloalue alkaa Kuitinmäen kyljestä Friisinkalliontien länsipuolelta.lähde?
Olarin keskus on vaihtunut useita kertoja. Ensimmäinen keskus sijaitsi Olarin kirkon ympärillä. Toinen keskus oli Olarinmäen keskellä nykyisessä Ylä-Olarissa. Nykyisen Olarin keskukseksi katsotaan Kuitinmäen ostoskeskuksen alue, jonne lähipalvelut ovat keskittyneet. Monet palvelut, kuten kirjasto ja posti, toimivat nykyään Ison Omenan kauppakeskuksessa Matinkylän pohjoisosassa Länsiväylän varrella.lähde?
1970-luvulla haluttiin kehittää työpaikka-alue kasvavalle Olarille ja sen lähialueille.
Olarinluomasta haluttiin, että puistokadun eli Avenuen ympärillä kohoaa korkeita työpaikkarakennuksia. Olarinluoma on Espoon kolmanneksi suurin teollisuus- ja työpaikka-alue. Alue on pääasiassa teollisuusaluetta, jossa ei asu paljonkaan ihmisiä. Olarinluoman ja Tontunmäen kyljessä on kiinni teräsyhtiö Outokummun entinen pääkonttorialue, jossa toimii muun muassa Jousenkaaren koulu. Olarin kirkko sijoittuu Olarinluomaan.lähde?
Historia > Kadunnimistö

Kuitinmäki: tähtitieteellisiä nimiä, esimerkiksi Avaruuskatu ja Kuunkehrä.
Ala-Olari: vuorokaudenaikoja, esimerkiksi Sarastuskuja ja Keskiyöntie
Lystimäki: vuodenaikoja, esimerkiksi Kuukausikuja ja Kevätkuja
Historia > Luonto

Olarin pohjoisosassa on Espoon keskuspuistoa. Olarin ulkoiluraitit ja koirapuisto ovat siellä.
Väestö > Väkiluvun kehitys

| Olarin väestönkehitys 1975–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 8 792 | 8 792 |
| 1980 | 1980 |    | 12 748 | 12 748 |
| 1985 | 1985 |    | 15 739 | 15 739 |
| 1990 | 1990 |    | 15 293 | 15 293 |
| 1995 | 1995 |    | 14 554 | 14 554 |
| 2000 | 2000 |    | 14 323 | 14 323 |
| 2005 | 2005 |    | 14 551 | 14 551 |
| 2010 | 2010 |    | 14 909 | 14 909 |
| 2015 | 2015 |    | 15 742 | 15 742 |
| 2020 | 2020 |    | 16 095 | 16 095 |
Lähde: Helsingin seudun avoimet tilastotietokannat.
Koulut

Olarissa on 3 alakoulua: Päivänkehrän koulu, Komeetan koulu ja Friisilän koulu. Lisäksi Olarissa sijaitsee kaksi yhtenäistä peruskoulua: Kuitinmäen koulu sekä Olarin koulu. Matemaattis-luonnontieteellispainotteinen Olarin lukio siirtyi vuonna 2019 Otaniemeen osaksi Otaniemen lukiota. Espoon Steinerkoulu toimii Olarissa. Ympäri aluetta on päivä- ja iltapäiväkoteja.
Ostoskeskukset ja palvelut

Olarin kirkko sijaitsee Niittykummussa ja kappeli Kuitinmäen ostoskeskuksessa. Kauppakeskus Isossa Omenassa toimii Olarin posti ja kirjasto. Isossa Omenassa on myös paljon erikoistavaraliikkeitä sekä K-Citymarket, Prisma ja Lidl
Olarin ostoskeskus eli vanhempi ostoskeskus sijaitsee Olarinmäen keskellä. Alueelta löytyy anniskelu- ja ruokaravintola, kuntosali, pieni uimahalli, kauneudenhoitoalan yrityksiä, päiväkoti ja seurakunnan harrastetila.
Olarinkadun liikekeskittymä sijaitsee Olarin eteläosissa lähellä Kuitinmäentietä. Siellä on muun muassa Prisma, Alko, Tokmanni, Lidl, kirpputori, judokoulu, apteekki, itsepalvelupesula, ravintoloita sekä parturikampaamo.
Kuitinmäen ostoskeskuksen alueella on ruokakauppoja, useita ravintoloita, apteekki, kangaskauppa, kioski, partureita, kuntosali, kahviloita, nuorisotiloja sekä kappeli.
Kuuluisia olarilaisia

Kirjailija Jari Tervo on asunut Olarissa. Hänen kirjoittamissa kirjoissa Minun sukuni tarina (1999) ja Kallellaan (2000) löytyy viitteitä Olariin. Olarissa asui myös entinen jääkiekkoilija Jere Lehtinen. Olarissa ovat asuneet muun muassa rap-artistit Raimo, Edu Kehäkettunen, Setä Koponen, BJD sekä rap-duo Tuomio & Kone.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olari Wikimedia Commonsissa
Espoon Olariin on muodostunut kolme erilaista kulmakuntaa. Helsingin Sanomat, 9.4.2014.  Artikkelin verkkoversio.
Karlsson, Kristina ym.: Olarin keskeisten alueiden inventointi, arvotus ja kehittämisperiaatteet.  Espoon kaupunki, 2019.  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 7.3.2023).
Olarin kirkko, Simo & Käpy Paavilainen
Olari-talo
Näkymä eteläisellä Kuitinmäellä Olarinkadun varrella Prisman itäpuolella.
Merituulentie jatkuu Kuitinmäentienä Gräsansolmusta länteen Finnoon liikenneympyrään. Kuitinmäentien ja Länsiväylän välissä sijaitsevat Piispanmäki ja Piispankallio. Kuvassa keskellä Piispansilta.
Pekka Matilainen

| Pekka Matilainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1946 Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Palkinnot
 Skepsis ry:n Sokrates-palkinto 1999 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 1993  Suomen Dekkariseura ry:n  Esikoisdekkari 2014 
Aiheesta muualla
Pekkamatilainen.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pekka Matilainen (s. 1946) on suomalainen kirjailija ja työskennellyt muun muassa Yliopisto-lehden päätoimittajana.
Teokset

Renessanssi (1995)
Humanisteja & romantikkoja: Kirjoituksia varhaishumanismista ja romantiikan ajasta.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2001.  ISBN 951-570-511-8
Minun yliopistoni (2003)
Onnen etsijöitä: Kirjoituksia edistyksestä, taantumuksesta ja erotiikasta.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2003.  ISBN 951-570-555-X
Belle Epoque - Ihmeellinen vuosisadanvaihde (2004)
Poggio Braccolini: Kaskuja / Facetiae  (2006)
Äitini asunnossa (2008)
Kupoli (2013)
Muutoksen tekijät : Renessanssin synty ja perintö.  Atena Kustannus, 2016.  ISBN 978-952-300-238-8
Takaisin nollapisteeseen (2017)
Miniatyyrimaalari (2017)
Aiheesta muualla

Pekka Matilaisen esittely Atena Kustannuksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Pekka Matilaisen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Keijo Leppänen

| Keijo Leppänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1960 (ikä 64) Virrat
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  uutisankkuri, toimittaja, kirjailija
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Hanna Leppänen
Lapset:  3
Muut tiedot
Aktiivisena:  1981–2024
Keijo Rainer ”Keke” Leppänen (s. 12. maaliskuuta 1960 Virrat) on entinen MTV3:n uutisankkuri, toimittaja sekä kirjailija.
Koulutukseltaan Leppänen on valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta, pääaineenaan poliittinen historia. Hän työskenteli MTV3-televisiokanavalla vuodesta 1993 lähtien. Uutisankkurina hän työskenteli vuodesta 1994.
Aiemmin Leppänen työskenteli varusmiestoimittajana Ruotuväessä, toimittajana Aamulehdessä ja myöhemmin Ilkassa (1981–1989) sekä toimitussihteerinä ja uutispäällikkönä Uudessa Suomessa (1989–1991). Leppänen on myös kirjoittanut kirjoja, muun muassa Mika Häkkisen elämäkerran Mika Häkkinen: Mestarin paluu.
Leppänen jäi eläkkeelle syksyllä 2024. Hän ankkuroi viimeisen uutislähetyksen maanantaina 30. syyskuuta 2024.
Yksityiselämä

Leppänen syntyi Virtain Kurjenkylässä. Leppäsen vaimo on Hanna ja heillä on kolme poikaa. Leppäsen poika Ottoville Leppänen pelaa jääkiekkoa Kiekko-Espoon joukkueessa SM-liigassa. Keijo Leppänen on Perussuomalaisten entisen puheenjohtajan Timo Soinin pikkuserkku.
Leppänen on toiminut Virroilla KesäVirratSoi-musiikkijuhlilla 'Keken kulman' haastattelijana. Leppänen asuu myös kesät Virroilla ja yleisesti korostaa virtolaisuuttaan.
Aiheesta muualla

Jari Olavi Hiltunen: Keijo Leppänen – vaimokeskeinen kirjailija elämän arjen ja pyhyyden äärellä. Vetus Et Nova 26.8.2012.
Leppäsen viimeinen uutislähetys Youtube. 30.9.2024
Puoli 7 Yle Areena. 17.10.2024
Aunimarjut Kari

Aunimarjut Kari (s.  2. elokuuta 1967) on Raahessa asuva runoilija, joka on tehnyt myös laululyriikkaa. Kari suoritti kasvatustieteen maisterin tutkinnon vuonna 2010  ja toimii luokanopettajana Kalajoella.
Tuotanto

Karin kirjallinen tuotanto käsittää pääasiassa runoja. Tiivis yhteistyö säveltäjä Kaj Chydeniuksen kanssa alkoi vuonna 2000 ja jatkuu yhä. Karin laululyriikkaa ovat säveltäneet muiden muassa Oliver Kohlenberg, Toni Edelmann, Mikki Nuorivaara, Ilkka Aaltonen ja Juha Lehmus.
Vuonna 2002 Kari julkaisi Alfred Kordelinin säätiön tuella Eino Leinon tuotantoa käsittävän cd:n Hymyilevä apollo. Seuraavana vuonna Topelius-seuran tilauksena Zachris Topeliuksen runoja Taiteilijaseuran albumiin levylle lausuttuna ensimmäisenä maailmassa.
Kokoelma Pienen veneen laulu (2016) 
sisältää Ellen Thesleffin teoksen Dikter och tankar kokonaisena ensi kerran suomen kielellä. Karin runoja on käännetty venäjäksi antologioissa Голос женщины - Naisen ääni (2017) ja Pietarista Helsinkiin (2018). Tuo vuorilta ruusu musta (2018) -kokoelma  sisältää suomennoksia J. L. Runebergin ja Z. Topeliuksen runoista.
Teokset

Oi.  Tampere:  Sanasato, 2005.  ISBN 952-5086-78-X
Toinen Nainen.  Tampere:  Sanasato, 2009.  ISBN 978-952-5804-01-0
Unennäkijä.  Helsinki:  ntamo, 2012.  ISBN 978-952-215-193-3
Pilvissä kulkija.  Helsinki:  ntamo, 2013.  ISBN 978-952-215-426-2
Hupsista keikkaa – runoja lapsille.  Helsinki:  ntamo, 2013.  ISBN 978-952-215-469-9
Metsänmörkö ja Valonpiika.  Helsinki:  ntamo, 2014.  ISBN 978-952-215-541-2
Ja kuolema laulaa tuutulaulun.  Helsinki:  ntamo, 2015.  ISBN 978-952-215-538-2
Taikuri Kuu – lumousta ja äkkilähtöjä.  Lahti:  Marketiimi, 2015.  ISBN 978-952-68325-5-5
Pienen veneen laulu.  Helsinki:  ntamo, 2016.  ISBN 978-952-215-642-6
Tuo vuorilta ruusu musta.  Helsinki:  ntamo, 2018.  ISBN 978-952-215-719-5
Kutsuin yön lauluista kauneimman.  Helsinki:  ntamo, 2020.  ISBN 978-952-215-803-1
Palkintoja ja apurahoja

V. A. Koskenniemi Runokilpailu 1. sija 2021
Suomen Kulttuurirahasto, Pohjois-Pohjanmaan rahasto 2021, 4 500 €
Suomen Kulttuurirahasto 2019, 4 000 €
Majaoja Lied, 2018, 2. jaettu sija säveltäjä Juha Lehmuksen kanssa
Alfred Kordelinin säätiö, Raahen rahasto 2011, 2 000€
Kirjailijoiden ja kääntäjien kirjastoapurahalautakunta 2008, 3 000€
Kirjailijoiden ja kääntäjien kirjastoapurahalautakunta 2005, 2 000€
Raahen kaupungin taidetunnustuspalkinto 2002
Alfred Kordelinin säätiö 2001, 10 000mk
Aiheesta muualla

Aunimarjut Karin blogisivu
Aunumarjut Karin sanoituksia Fono-äänitetietokannassa
Aunumarjut Kari ntamon sivuilla
Jarkko Honkanen

| Jarkko Honkanen |
| --- | --- |
 Jarkko Honkanen
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1972 (ikä 52) Kemijärvi
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1990-
Tyylilajit:  iskelmä ja pop kevyt rock
Yhtyeet:  Taiga, Lätkäfaijat, Honkanen & Vaara
Levy-yhtiöt:  Mager, Magnumlive, Power
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jarkko Tapio Honkanen (s. 24. lokakuuta 1972 Kemijärvi) on 1990-luvulla uransa aloittanut laulaja. Jarkko on ollut yhtyeineen mukana Taivaan tulet -televisiosarjassa. Hän osallistui Tangomarkkinat-laulukilpailuun vuonna 2014 sijoittuen tangokuningasfinaalissa viidenneksi. 
Hänen kotipaikkansa on Rovaniemi. 
Honkanen on tehnyt laulujen sanoituksia myös muille artisteille ja yhtyeille.
Yhtyeet

Iskelmäkeikoilla Honkanen aloitti esiintymisensä Pohjantähti-yhtyeen solistina vuonna 2004. Vuonna 2009 nimi muutettiin Taiga-yhtyeeksi, jonka kanssa hän esiintyy edelleen. Jarkko Honkanen & Taiga valittiin Vuoden 2017 tanssittajaksi.
Hän laulaa myös Honkanen & Vaara -duossa, sekä 2021 perustetussa Lätkäfaijat -yhtyeessä.
Vuosituhannen alkupuolella hän on laulanut H. Moilanen & Osviitta -yhtyeessä, sekä 90 -luvulla toimineissa The Beats, sekä Sulo Armas & Pilvilinna -yhtyeissä.
Albumit

Hetken kestää onni kerrallaan (2009)
Illaksi kotiin (2010)
Ennen kuin aamu koittaa (2012)
Kaipuun kyyneleitä (Taiga) (2016)
Vaeltaja (Taiga) (2017) [Vuoden albumi -palkinto]
Suunta muuttumaton (Taiga) (2020)
Sydän (2021)
Singlet

Luu kouraan jää (01/2008)
Rosalie (06/2008)
Päältä terästä, sisältä kultaa (09/2008)
Maailman teille (06/2009)
Vanha 100A (01/2010)
Illaksi kotiin (03/2010)
Iltaan asti (08/2010)
Mustat silmät (Dark eyes) (11/2010)
Jos kipinä syttyy / Kadotin sinut (06/2011)
Jäit vierellein (01/2014)
Kaksi kaunista (05/2014)
La bella vita (09/2014)
Kaipuun kyyneleitä (Taiga) (01/2016)
Saavuttamaton (Taiga) (03/2016)
Hyvissä käsissä (Taiga) (04/2017)
Onnen hetket (Taiga) (05/2018)
Taivas rajana (Taiga) (06/2018)
Isän ääni (Taiga) (11/2018)
Ennen kuin aamu koittaa (Taiga) (01/2019)
Napakymppi (Taiga) (06/2019)
Läpikulkumatkalla (Taiga) feat. Esa Eloranta (10/2019)
Delilah (Honkanen & Vaara) (01/2021)
Tanssin kanssas aamuun (02/2021)
Taottua rautaa (04/2021)
Kaikenkantaja (08/2021)
Siellä se lepää (Lätkäfaijat) (04/2022
Leijonamieli (Kepasa ft. Lätkäfaijat) (05/2022)
Alkaa jo polttaa (Taiga)(05/2022)
Malja elämälle (Taiga) (09/2022)
Lätkäfaija (Lätkäfaijat) (10/2022)
Kankaan kaunis Katriina (Honkanen & Vaara) (01/2023)
Yhden yön (Taiga) (05/2023)
Unessain oon sun (duetto, Heidi Pakarinen) (9/2024)
EP:t

Rakkauden kellot, Mielessäin vain ja En ole yksin (02/2005)
Tielle taas, Vuoden jokaisen ja Paratiisiin (03/2006)
Haaveiden harhaa, Lapin taika ja Rakkauden kellot (07/2007)
Kokoelmat

Pohjoisen tähdet 2: Mielessäin vain (12/2005)
Junakapina -levy: Miks’ rata vanha katoaa (08/2006)
Pohjoisen tähdet 3: Taivaan värit (06/2014)
Pohjoisen tähdet 4: Napakymppi (03/2020)
Aiheesta muualla

Jarkko Honkasen kotisivut
Mia Myllymäki

Mia Myllymäki (s. 1985) on suomalainen kirjailija, koulutukseltaan kemiantekniikan insinööri.  Myllymäen tunnetuin teos on hänen neljäs romaaninsa Huomistarhuri, joka on spekulatiivista fiktiota. Hänen kolme ensimmäistä romaaniaan ilmestyivät Osuuskumman kustantamana.  Myllymäen Huomistarhuria luonnehditaan Helsingin Sanomissa maailmanlopun kuvastoon toivoa luovaksi.  Myllymäki on esiintynyt muun muassa Ylen Luomiskertomus-podcastissa. Myllymäki asuu Kokkolassa.
Teokset

Huomistarhuri.  Helsinki:  Gummerus, 2023.  ISBN 9789512433254
Aiheesta muualla

Mia Myllymäki pohtii kirjassaan, millaisia yhteiskuntia syntyisi, jos kaikki aloitettaisiin alusta
Martti Mäkisalo

Martti Paavali Mäkisalo (16. huhtikuuta 1948 Mustasaari – 16. maaliskuuta 2015 Helsinki) oli Helsingin Sanomien kirjallisuuskriitikko, kirjailija, teologian maisteri ja Vartija-lehden päätoimittaja (2002–2008). Hän aloitti Helsingin Sanomissa vuonna 1986 Pekka Tarkan pyynnöstä. Ennen sitä hän on avustanut Kotimaa- ja Kirkko ja kaupunki -lehtiä.
Teokset

Reunanen.  Helsinki:  Otava, 1978.  ISBN 951-1-04769-8
Ensio.  Helsinki:  Otava, 1979.  ISBN 951-1-05240-3
(toim.): Matkalla vapauteen.  Helsinki:  Kirjapaja, 1982.  ISBN 951-621-358-8
100 vuotta toisinajattelua: Vartija-lehden historia 1888–1988.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1988.  ISBN 951-570-028-0
Ihanteista kasvaa arki: Helsingin diakonissalaitos 1867–1992.  Helsinki:  Helsingin diakonissalaitos, 1992.
Alli Kaattorin karkumatka.  (Kuvitus: Salli Parikka)  Helsinki:  Kirjapaja, 1998.  ISBN 951-625-511-6
Presidenttipeliä.  Helsinki:  Kirjapaja, 1998.  ISBN 951-625-542-6
& Dunderfelt, Tony: Apokalypsis: Maailmanlopun pelot ja uuden maailman unelmat.  Söderkulla:  Dialogia, 1999.  ISBN 951-97776-4-4
Aiheesta muualla

Suomen kirjailijat -tietokanta (Arkistoitu linkki)
Harri Närhi

Harri Juhani Närhi (s. 22. joulukuuta 1953 Lieksa) on suomalainen kirjailija ja elokuvakriitikko. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopiston yleisen kirjallisuustieteen laitokselta.
Närhen ura alkoi 1980-luvulla runoilijana ja novellistina eri antologioissa. Hänen esikoisteoksensa Vartija voitti Weilin+Göösin romaanikilpailun vuonna 1988. Hän toimii myös elokuvakriitikkona City-lehdessä. Hän oli 1990-luvun alkupuolella yksi WSOY:n Video-opas-hakuteoksen kirjoittajista. Vuonna 2004 hän kirjoitti haastattelukirjan elokuvaohjaaja Markku Pölösestä.
Tuotanto

Vartija.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1988.  ISBN 978-951-2-03280-8
Mies pimeästä, tv-elokuvan käsikirjoitus (1990, MTV).
Luutnantti Bernerin revolveri.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 978-951-0-20380-4
Palava pensas.  Porvoo:  WSOY, 1997.  ISBN 978-951-0-21877-8
Pölönen.  Helsinki:  Maahenki, 2004.  ISBN 978-952-5-32840-0
Toisten tähtien tähden.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 978-951-0-31473-9
Apinamorsian.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35105-5
Isättömät.  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38364-3
Viimeinen vuoro.  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39972-9
Kuparitalo.  Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41504-7
Aiheesta muualla

Harri Närhi: Apinamorsian. Ylen Elävä arkisto.
Toni Jerrman: Voisiko iloita, huonoinakin päivinä. Helsingin Sanomat 29.4.2009.
Vesa Karonen: Kirjallinen pankkiryöstäjä profiloituu. Helsingin Sanomat 10.11.2013.
↑  Video-opas 95, WSOY 1994, s. XIV.
Spangenberg

| Spangenberg |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Spangenberg
 Koordinaatit: 51°7′N, 9°39′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Schwalm-Eder-Kreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  97,7 km²
Korkeus:  259 m
Väkiluku (2018):  6 215
 – Väestötiheys:  63,6 as./km²
Postinumero:  34286
Suuntanumero(t):  05663
 
 www.spangenberg.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Spangenbergin sijainti Schwalm-Eder-Kreisin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
Spangenberg on kaupunki Schwalm-Eder-Kreisin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se sijaitsee noin 130 kilometriä Frankfurt am Mainista koilliseen ja noin 25 kilometriä Kasselista kaakkoon.
Maantiede

Spangenberg sijaitsee Saksan väestöllisessä keskipisteessä. Myös Saksan maantieteellinen keskipiste on määrittelytavasta huolimatta lähellä. Eräs maantieteellisistä keskipisteistä on Niederdorla noin 50 kilometriä Spangenbergistä itään. Kaupungin halki virtaa 12-kilometrinen Essebachjoki, joka kuuluu Weserin vesistöön.
Historia

Spangenbergin linnaa alettiin rakentaa 1235 kalkkikivikukkulalle nykyisen keskustan pohjoispuolelle. Linnan ympärille alkoi kasvaa kylä, joka sai kaupunkioikeudet 1309. Hessenin maakreivit käyttivät linnaa metsästyslinnanaan, ja kaupunki eli kukoistuskauttaan. Kolmikymmenvuotinen sota 1600-luvun alkupuolella oli tuhoisa myös Spangenbergille ja siitä toipuminen oli hidasta. 1700-luvulla kaupunki pääsi jaloilleen pellavantuotannon ansiosta. 1800-luvulla tuotanto kriisiytyi teollistumisen myötä. Tilalle tuli kenkien valmistus. Vuosisadan lopulla Spangenbergissä toimi yli 60 suutarinverstasta. Myös kenkien valmistus tyrehtyi alan teollistumiseen.
1900-luvun alkupuoliskolla Spangenbergiä koettelivat sodat, kansallissosialismi ja hyperinflaatio. Kaupungissa oli paljon juutalaisia, jotka myivät omistuksiaan ja pakenivat Adolf Hitleriä. Toisen maailmansodan aikana linnaa käytettiin sotavankileirinä ja kaupunkia pommitettiin pääsiäisenä 1945. Spangenbergin linna tuhoutui täysin ja sen jälleenrakennus kesti aina 1950-luvun loppuun. Suursodan jälkeen elinkeinoelämä kehittyi Saksan talousihmeen tahtiin. Spangenbergiin perustettiin muun muassa sahatarvikkeisiin erikoistunut Wilhelm Kullmann Sägenfabrik, joka on kaupungin suurin työnantaja. Vuoden 1971 kuntaliitosten yhteydessä Spangenbergiin liitettiin suuri määrä ympäristön maalaiskuntia ja kaupungin hallinnollisen alueen väkiluku yli kaksinkertaistui.
Talous ja liikenne

Spangenbergin teollisuusyrityksiä ovat Wilhelm Kullmann Sägenfabrikin ohella muun muassa muovituotteita valmistavat VolaPlast ja Maplastic. Käsityöläisyys on niin ikään voimissaan.
Spangenbergin rautatieasema poistettiin käytöstä 1970-luvulla. Maantieliikenteen keskeinen väylä on Bundesstraße 487, joka muodostaa yhteyden BAB 7 -moottoritielle. BAB 7 kulkee Spangenbergin keskustan länsipuolitse. Lähimmät liittymät ovat Melsungen ja Malsfeld.
Lähteet ja viitteet

↑  Statistik Hessen : Tabellen Bevölkerung : Die Bevölkerung in den hessischen Gemeinden am 30.06.2018 Statistik.hessen.de. Hessisches Statistisches Landesamt. Arkistoitu 2.4.2019. Viitattu 27.3.2019.
↑  Entfernung von Frankfurt am Main, Hessen, Deutschland nach Spangenberg, Hessen, Deutschland Entfernungsrechnerkm.com. Viitattu 27.3.2019.
↑  Entfernung von Spangenberg, Hessen, Deutschland nach Kassel, Hessen, Deutschland Entfernungsrechnerkm.com. Viitattu 2.4.2019.
↑  Des Deutschen Mittelpunkt Deutschlandradio.de. Arkistoitu 7.4.2022. Viitattu 27.3.2019.
↑  Die Reise zum geografischen Mittelpunkt Deutschlands ... Mittelpunkt-deutschlands.de. Arkistoitu 15.1.2019. Viitattu 27.3.2019.
1 2  Stadtgeschichte Spangenberg.de. Arkistoitu 2.4.2019. Viitattu 27.3.2019.
↑  Willkommen bei WIKUS wikus.de. Viitattu 27.3.2019.
↑  VolaPlast - Kunststoffverarbeitung und Spritzguss auf höchstem Niveau volaplast.de. Viitattu 27.3.2019.
↑  Präzision und Qualität in Kunststoff maplastic.de. Viitattu 27.3.2019.
Aiheesta muualla

Spangenberg, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pentti Lahti

Pentti Olavi Lahti (29. huhtikuuta 1913 Himanka – 8. toukokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija, runoilija ja suomentaja.
Henkilöhistoria

Lahden vanhemmat olivat suutari Kalle Lahti ja Alma Kustaava Haglund ja puoliso vuodesta 1939 Rauni Kyllikki Kuusela. Hän kävi kansakoulun ja viisi luokkaa yhteiskoulua ja opiskeli Työväen Akatemiassa. Lahti toimi suutarina, liikeapulaisena, metallityöläisenä ja  varastonhoitajana. Tulenkantajat -lehden aputoimittaja hän oli 1939, Siili-lehden toimittaja 1945-1946 ja Työkansan Sanomat -lehden toimittaja ja pakinoitsija 1946.
Kirjallinen tuotanto

Lahti osallistui 1939 antologiaan Vaella nuoruus ja häneltä julkaistiin runo "Sikermä talvisodasta" sota-aikaisessa rintamamiesten antologiassa Täältä jostakin (WSOY 1943, 3. p. 1993). Esikoisteoksensa novellikokoelman Taas lähtöön Lahti julkaisi 1941 ja sen jälkeen muun muassa runoja, näytelmän ja suomennoksia.