stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Poliisitutkinta

Poliisitutkinta on yleisnimitys useille poliisin tehtäviin kuuluviksi säädetyille tutkintamuodoille, jotka eivät ole rikoksen johdosta toimitettavaa tutkintaa. Poliisitutkinta on eri asia kuin esitutkinta, joka suoritetaan aina rikoksen johdosta. Poliisitutkinnasta säädetään poliisilain 6 luvun 1 §:ssä.
Pakkokeinot poliisitutkinnassa

Koska tutkittavana ei ole rikosta, ei poliisi voi käyttää rikosprosessuaalisia pakkokeinojaan. Joitakin pakkokeinoja on kuitenkin poliisin käytettävissä myös näissä tapauksissa. Lisäksi poliisilla on normaalit poliisin toimivaltuudet, jotka eivät ole pakkokeinoiksi luokiteltavia.
Poliisitutkinnan pakkokeinoja ovat "nouto ja poistumisen estäminen" sekä muut, kuten oikeus päästä paikkaan tai alueelle, ottaa näytteitä ja tarkastaa esineitä. Asuntoon pääseminen vaatii poliisin päällystötasoista määräystä. Myös tavaroiden siirtäminen voidaan kieltää ja alueella liikkumista rajoittaa tai kieltää.
Pipping

Pipping on suomalainen saksalaisperäinen suku, jonka kaksi sukuhaaraa on aateloitu Suomessa. Joseph Pipping aateloitiin vuonna 1812 ja introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1818 aatelisena sukuna numero 165, nimellä Pippingsköld. Hänen serkkunsa, Fredrik Wilhelm Pipping aateloitiin vuonna  1839 ja introdusoitiin seuraavana vuonna aatelisena sukuna 207, vanhalla nimellä Pipping.
Pipping

Fredrik Wilhelm Pipping (1783–1868), professori ja Turun akatemian kirjastonhoitaja
Joachim Wilhelm Pipping (1818–1858), lääkäri, kirurgi, professorin arvo
Johan Fridolf Pipping (1820–1906), juristi, valtiopäivämies ja varatuomari, Fredrik Wilhelm Pippingin poika
Fredrik Josef Pipping (1823–1885), laki- ja valtiopäivämies
Knut Theodor Pipping (1826–1885), piiri-insinööri, everstiluutnantti, filosofian tohtori, Fredrik Wilhelm Pippingin poika
Wilhelm Pipping (1854–1926), lastenlääkäri, Helsingin yliopiston professori
Aline Pipping (1863–1963), kaunokirjallisuuden kääntäjä
Knut Hugo Pipping (1864–1944), foneetikko, kielentutkija ja professori
Ingevald Pipping (1887–1973), jääkärieversti
Rolf Pipping (1889–1963), kielitieteilijä, Åbo Akademin professori
Nils Johan Pipping (1890–1982), matemaatikko, Åbo Akademin professori
Hugo Edvard Pipping (1895–1975), taloustieteilijä, professori
Knut Gunnar Pipping (1920–1997), Åbo Akademin sosiologian professori
Caroline Pipping (s. 1958), taidemaalari
Aline Pipping (1863–1963), kaunokirjallisuuden kääntäjä
Caroline Pipping (s. 1958), taidemaalari
Fredrik Josef Pipping (1823–1885), laki- ja valtiopäivämies
Fredrik Wilhelm Pipping (1783–1868), professori ja Turun akatemian kirjastonhoitaja
Hugo Pipping
Knut Hugo Pipping (1864–1944), foneetikko, kielentutkija ja professori
Hugo Edvard Pipping (1895–1975), taloustieteilijä, professori
Ingevald Pipping (1887–1973), jääkärieversti
Joachim Wilhelm Pipping (1818–1858), lääkäri, kirurgi, professorin arvo
Johan Fridolf Pipping (1820–1906), juristi ja valtiopäivämies, Fredrik Wilhelm Pippingin poika
Knut Gunnar Pipping (1920–1997), Åbo Akademin sosiologian professori
Knut Theodor Pipping (1826–1885), piiri-insinööri, everstiluutnantti, filosofian tohtori, Fredrik Wilhelm Pippingin poika
Nils Johan Pipping (1890–1982), matemaatikko, Åbo Akademin professori
Rolf Pipping (1889–1963), kielitieteilijä, Åbo Akademin professori
Wilhelm Pipping (1854–1926), lastenlääkäri, Helsingin yliopiston professori
Pipping > Pippingsköld

Josef Pippingsköld (1760–1815), suomalainen lääkäri, Turun akatemian professori
Johan Josef Pippingsköld (1792–1832), suomalainen juristi, kuoron perustaja
Josef Adam Joakim Pippingsköld (1825–1892), suomalainen lääkäri ja professori
Rafael Pippingsköld (1859–1931), suomalainen asemapäällikkö ja kaupunginvaltuutettu
Arthur Pippingsköld (1865–1943), suomalainen tuomari ja valtiopäivämies
Ingevald Pipping
Hugo Pipping, kielitieteilijä
Aiheesta muualla

/ Pipping (1500-) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Poliisipäällikkö McMillan ja vaimo

| Poliisipäällikkö McMillan ja vaimo |
| --- | --- |
Kestoaika:  90–120 min
Pääosissa:   Rock Hudson  Susan Saint James 
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  NBC
Esitetty:  1971 – 1977
Tuotantokausia:  6
Jaksoja:  40
Vastaava(t) tuottaja(t):  Leonard B. Stern
Säveltäjä(t):  Jerry Fielding
Aiheesta muualla
IMDb
Poliisipäällikkö McMillan ja vaimo (McMillan & Wife) on yhdysvaltalainen vuosina 1971–1977 tuotettu televisiosarja, jonka nimiosia näyttelevät Rock Hudson ja Susan Saint James.
Viihteellisessä ja komediallisessakin draamasarjassa seurataan San Franciscossa työskentelevän komisario Stewart McMillanin ja hänen vaimonsa Sallyn elämää, johon työn lisäksi kuuluu paljon vapaa-ajan sosiaalista elämää vieraskutsuineen ja vapaaehtoistöineen. Pääparin lisäksi keskeisiä henkilöitä ovat humoristiset sivuhahmot, poliisi Charles Enright (John Schuck) ja perheen palvelija Mildred (Nancy Walker). Viidennellä tuotantokaudella Susan Saint James halusi sarjasta pois, jolloin hänen hahmonsa käsikirjoitettiin kuolemaan lento-onnettomuudessa ja sarjan englanninkielinen nimi muutettiin lyhyempään muotoon McMillan.
Vastaanotto

Susan Saint James ja Nancy Walker olivat rooleistaan useana vuonna Primetime Emmy- ja Golden Globe -ehdokkaina.
Suomessa MTV alkoi esittää sarjaa ohjelmistossaan vuonna 1972, vuoroviikoin sitä suositumpien NBC-sarjojen Columbon ja Sheriffi McCloudin kanssa. Helsingin Sanomien Jukka Kajava moitti tätäkin MTV:n ohjelmaostosta äärimmäisen tyhjänpäiväiseksi roskaksi, joka aliarvioi katsojien käsityskyvyn täysin: ”Jokainen juonenmutka, johtolankavihje, uusi käänne kuvitetaan moneen kertaan ja varmuuden vuoksi myös selitetään sanoin ja kuvin jälkikäteen.” Hän antoi murskakritiikin myös nimekkäille ja palkituille näyttelijöille: ”Unelias Rock Hudson ja puhelias Susan Saint James liikuskelivat kameran edessä intensiivisinä kuin kangaskaupan mallinuket. Taiteilijoina ja ammattinäyttelijöinä he olivat sitä luokkaa, että ympärysrooleihin väki oli pitänyt koota liki pystymetsästä, jotta sankaripari ei jäisi kakkoseksi.”
Enni Id

Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Enni Vilhelmina Id (30. tammikuuta 1904 Padasjoki – 4. huhtikuuta 1992 Padasjoki) oli suomalainen Padasjoen Kellosalmella asunut naivistinen itseoppinut taidemaalari.
Id aloitti maalaamisen vasta vanhemmalla iällä muurarina toimineen Eetu-miehensä kuoltua vuonna 1966. Id maalasi öljyväreillä kovalevypohjalle. Maalauksissaan Id kuvasi perinteistä maaseudun elämää, kissa-aiheita ja kukka-asetelmia. Hän maalasi myös Padasjoen Seitniemellä sijainneen kotimökkinsä huoneiden sisäseinät ja huonekalut kuvilla, joissa kissat kurkistelevat kukkakuvioiden ja lehväornamenttien keskeltä.
Taidenäyttelyitä

Idin töitä oli esillä ensimmäisen kerran 1973 Helsingin Taidehallissa pidetyssä naivistisen taiteen näyttelyssä. Näyttelyn ansiosta hän tuli laajemmin tunnetuksi ja sai näkyvyyttä erityisesti muutaman vuoden ajan, jolloin hän osallistui ryhmä- ja yksityisnäyttelyihin Suomessa. Id osallistui myös vuonna 1974 Tanskan Aalborgissa järjestettyyn pohjoismaisten naivistien näyttelyyn. Hän tuli valituksi näyttelyyn 11 muun suomalaisen taiteilijan kanssa.
Yksityisnäyttelyn Id järjesti vuonna 1973 Turussa Brahen Galleriassa sekä Helsingin Taidepisteessä vuonna 1975. Padasjoen taiteen kesäkatselmuksiin eli Ars Arrakoski -näyttelyihin hän osallistui 1980-luvulle saakka.
2000-luvulla hänen teoksiaan on esitelty useissa ITE-taiteen näyttelyissä. Enni Idin maalauksia on muun muassa Oulun taidemuseon naivistisen taiteen kokoelmassa ja Kiasmassa. Taideteostensa tekijänoikeudet hän testamenttasi Lions-yhdistykselle.
Elämästä

Enni Id syntyi vuonna 1904 ja oli avioton lapsi. Hänen vanhempansa olivat kartanon vuokratilallisia. Idillä oli useampia sisaruspuolia ja perheessä oli kova kuri.
Hänen piti jo lapsena työskennellä muun muassa paimenena, eikä maalaamista tai leikkimistä tuolloin sallittu, vaan siitä seurasi fyysinen rangaistus. Ennin kerrotaan nuorena polttaneen viinaa ja joutuneen siitä vankilaan mutta isäpuolen auttaneen hänet pois sieltä.
Id karkasi nuorena kotoa Helsinkiin, jossa hän kävi karjatalouskoulua sekä työskenteli tätinsä ompeluliikkeessä.
Ensimmäisen kerran Id avioitui vuonna 1929. Hän meni naimisiin tuolloin Kaarlo Hiekkarinteen kanssa, joka oli ammatiltaan mekaanikko. Pari asui Helsingin Kalliossa, mutta Hiekkarinne kuoli muutaman vuoden kuluttua. Takaisin Padasjoelle Id muutti vuonna 1936.
Enni Id meni uudelleen naimisiin vuonna 1939, tuolloin muurari Edvard Idin kanssa. Enni Idillä ei ollut lapsia kummastakaan avioliitosta.
Id maalasi täysipäiväisesti vasta yli 60-vuotiaana, kun Edvard-mies oli kuollut. Mies ei ollut suvainnut maalaamista vaan oli paheksunut sitä. Enni Id sai maalausvälineet lahjaksi opettajaperheeltä, joka vietti kesää Padasjoella.
Enni Id eli viimeiset vuotensa kunnan vanhainkodissa. Hänen kuvaillaan olleen vireä ja jatkaneen maalaamistaan myös silloin. Id kuoli keuhkokuumeeseen 4. huhtikuuta 1992 Padasjoella.
Id oli värikäs ja huomiota herättävä persoona sekä suoranainen paikallinen kuuluisuus. Osa ihmisistä paheksui ja piti häntä kummajaisena. Kotilieden lehtiartikkelissa häntä kuvaillaan "rivosuiseksi sahdinkeittäjäksi".
Taiteilijakoti

Enni Idin kotitalo sijaitsee Padasjoella noin viiden kilometrin päässä kirkonkylältä, osoitteessa Kellosalmentie 579. Rakennuksessa on 35 neliötä ja sitä voi luonnehtia ulkoisesti vaatimattomaksi. Sisältä Id on maalannut rakennuksen seinät täyteen taidettaan.
Enni Id testamenttasi tonttinsa ja mökkinsä kunnalle. Mökki on nykyisin Kellosalmi-Seitniemen kyläyhdistyksen omistuksessa, joka pitää mökkiä avoinna yleisölle kesäaikaan ja tilauksesta. Enni Idin taiteilijakoti on valittu mukaan valtakunnalliseen Visit ITE -kohdehakemistoon. Kellosalmi valittiin Päijät-Hämeen vuoden kyläksi 2016. Tärkeä peruste palkinnolle oli yhdistyksen pitkäjännitteinen työ taiteilijakodin pelastamiseksi.
Aiheesta muualla

Laatuaika Oy : Panoraamakuvia Enni Idin mökistä ulkoa ja sisältä
Kellosalmi-Seitniemen kyläyhdistys: kuvia Enni Idin mökistä
Ite-taide Enni Id
Enni Id Oulun taidemuseossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Enni Idin taiteilijakoti Facebookissa
Kirjallisuutta

Marja-Terttu Kivirinnan vuonna 2018 kirjoittama kirja Enni Idistä, tietue Finna.fi-palvelussa
Minna Haveri, väitöskirja Nykykansantaide, 2010, ISBN: 978-952-5870-14-5
Koe ITE, Maaseudun Sivistysliiton julkaisu Hämeen ITE-taiteesta, Juho Haaviston artikkeli Enni Idistä s. 22-25
Enni Idin kotitalo Padasjoen Kellosalmella.
Poliisit (vuoden 1922 elokuva)

| Poliisit> Cops |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Edward F. Cline Buster Keaton
Käsikirjoittaja:  Edward F. Cline Buster Keaton
Tuottaja:  Joseph M. Schenck
Kuvaaja:  Elgin Lessley
Leikkaaja:  Elgin Lessley
Pääosat:  Buster Keaton
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  First National Pictures
Levittäjä:  First National
Ensi-ilta:  1922
Kesto:  18 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti -
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poliisit (engl. Cops, esitetty Suomessa myös nimellä Buster ja poliisiparaati) on vuonna 1922 valmistunut yhdysvaltalainen lyhyt mykkäkomedia, jonka pääosassa on Buster Keaton. Keaton ohjasi ja käsikirjoitti elokuvan yhdessä Edward F. Clinen kanssa. Se on yksi Keatonin tunnetuimmista lyhytelokuvista.
Elokuvan kuuluisa kohtaus, jossa Keaton käyttää aidan yli kallistuvia tikapuita kiikkulautana.
Elokuvassa Keaton esittää rakastettunsa torjumaa varatonta nuorta miestä, joka joutuu epäonnekkaiden sattumien myötä jatkuvasti vaikeuksiin poliisien kanssa. Muuttokuormaa kuljettaessaan hän päätyy suuren poliisiparaatin keskelle ja viskaa erehdyksessä anarkistin talon katolta heittämän pommin kohti poliiseja. Elokuva huipentuu vauhdikkaaseen jaksoon, jossa Keaton pakenee juosten satoja poliiseja käyttäen hyväkseen erilaisia akrobaattitemppuja. Keaton käytti myöhemmin vastaavaa takaa-ajoteemaa muun muassa pitkässä elokuvassaan Seitsemän mahdollisuutta.
Poliisit valittiin vuonna 1997 National Film Registryn kulttuurisesti merkittävien elokuvien listalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Poliisit Wikimedia Commonsissa
Poliisit katsottavissa/ladattavissa Internet Archivessa
Randy Haberkamp: Cops (englanniksi) Yhdysvaltain kongressin kirjasto
Harmaahaikara

| Harmaahaikara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Haikarat Ardeidae
Suku::  Harmaahaikarat Ardea
Laji::  cinerea
Kaksiosainen nimi
 Ardea cinerea  Linnaeus, 1758 
 Harmaahaikaran levinneisyys. Vaaleanvihreä kesällä, sininen talvella, tummanvihreä ympärivuotinen levinneisyysalue.
Alalajit
 A. c. cinerea  A. c. firasa  A. c. jouyi  A. c. monicae 
Katso myös
   Harmaahaikara Wikispeciesissä   Harmaahaikara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Harmaahaikara puistossa Englannissa.
Pääkallo
Harmaahaikaran munia.
Harmaahaikara  (Ardea cinerea) on kaulushaikaran ohella Suomen yleisin haikara.
Koko ja ulkonäkö

Lintu on noin metrin korkuinen ja sen siipien kärkiväli on 155–195 cm.
Harmaahaikara on nimensä mukaisesti miltei kokonaan harmaa. Sillä on kuitenkin valkoinen pää, jossa mustat "kulmakarvat" jotka kaartuvat taakse töyhdöksi. Jalat ovat kellanharmaat ja nokka oranssinkeltainen. Ääni on voimakas rääkäisy, jota kuulee varsinkin hämärissä ja yöllä.
Harmaahaikaran voi kaukaa sekoittaa kurkeen, mutta haikara pitää lentäessään kaulaansa taivutettuna.
Vanhin suomalainen rengastettu harmaahaikara on ollut vähintään 16 vuotta 6 kuukautta 23 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen vähintään 37 vuoden ja 6 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys

Harmaahaikaroita on melkein kaikkialla Euroopassa ja Aasiassa, ainoastaan pohjoisessa niitä näkee harvoin. Niitä esiintyy myös Etelä-Afrikassa ja Madagaskarilla.
Vuonna 2015 arvioitiin, että harmaahaikaroita on maailmassa 790 000 – 3 700 000 yksilöä. Vuosina 2013–2018 Euroopan pesimäkannaksi arvioitiin 246 000 – 350 000 paria, joista noin kolmasosa Venäjän puolella. Suomessa levinneisyytensä pohjoisrajoilla esiintyvä harmaahaikara kuuluu linnustomme uudistulokkaisiin, sillä lajin ensipesinnät varmistettiin vasta 1920-luvulla. Laji säilyi hyvin harvalukuisena pesijänä aina 1980-luvulle asti, ja vielä 1990-luvullakin kannanarvio oli noin sata pesivää paria. Vuosina 2013–2018 Suomen pesimäkannaksi arvioitiin jo 1 000 – 1 500 paria. Harmaahaikarat pesivät maassamme pääasiassa rannikkoseuduilla, vaikka viime vuosina laji on levittäytynyt myös sisämaahan.
Elinympäristö

Harmaahaikaran keskeisimmät elinympäristövaatimukset ovat matala vesi, suhteellisen suuret saaliseläimet ja 4–5 kuukautta jäätöntä vettä pesintäkautena. Se ei kuitenkaan ole vaativa vesistöjen suhteen, ja sitä tavataan makeassa vedessä sekä murto- ja merivedessä. Se suosii kuitenkin alueita, joissa isoja puita, koska se pesii yleensä puissa.
Lisääntyminen

Harmaahaikaran pariutumisaika on sadekaudella trooppisilla seuduilla, tammi-toukokuussa muualla alueesta riippuen. Tropiikissa laji voi lisääntyä kuitenkin ympäri vuoden. Laji pesii satojen tai tuhansien parien yhteiskunnissa, vaikka toisinaan pesät ovat yksittäisiä tai pienissä 2–10 pesän rykrelmissä. Pesä on laakea risukasa puussa, usein korkealla kuusessa. Emo munii 3–5 munaa, joita se hautoo 21–26 vrk. Poikaset lähtevät pesästä 8-viikkoisina.
Ravinto

Harmaahaikara pyydystää pääasiassa 10–25 senttimetriä pitkiä kaloja. Se seisoo liikkumattomana matalassa vedessä ja iskee salamannopeasti nokkansa varomattomaan saaliiseen. Sille kelpaavat myös sammakkoeläimet, käärmeet, linnunpoikaset, ravut ja pikkujyrsijät. Tehokkaina kalansyöjinä harmaahaikarat voivat aiheuttaa merkittäviä tappioita kalanviljelylaitoksilla.
Aiheesta muualla

Harmaahaikara Lintukuva-verkkopalvelussa
Leinonen, Antti 1979: Harmaahaikara Ardea cinerea pesivänä Oulujärvellä 1975. – Lintumies 4.1979 s. 181. LYL.
Willamo, Risto & Tarsa, Veikko 1988: Tietoja harmaahaikaran pesimäaikataulusta Suomessa. – Lintumies 1.1988 s. 25. LYL.
LuontoPortti: Harmaahaikara (Ardea cinerea)
ITIS: Ardea cinerea (englanniksi)
Harmaahaikara (Ardea cinerea) Photos (englanniksi)
Purchase

| Purchase |
| --- | --- |
 Purchase
 Koordinaatit: 41°2′26″N, 73°42′52″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  New York
Piirikunta:  Westchester
Kunta:  Harrison
Väkiluku (2014):  5 316
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Purchase on vauras kylä (engl. hamlet) Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltion Westchesterin piirikunnassa, Harrisonin kunnassa (engl. town). Siellä toimii New Yorkin osavaltionyliopistoon (SUNY) kuuluva college, joka perustettiin vuonna 1967.
Monilla yhtiöillä, kuten Mastercardilla ja PepsiColla on pääkonttorinsa Purchasessa.
Kylän varhaiset asukkaat olivat kveekareita.
Posidonia oceanica

| Posidonia oceanica |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Yksisirkkaiset Lilianae
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Posidoniaceae
Suku::  Posidonia
Laji::  oceanica
Kaksiosainen nimi
 Posidonia oceanica  (L.) Delile 

Katso myös
   Posidonia oceanica Wikispeciesissä   Posidonia oceanica Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Posidonia oceanica on Välimeressä elävä meriheinälaji.
Se on kotoperäinen Välimeren laji ja Välimeren yleisin meriheinälaji. Sen kanta on pienentynyt troolauksen ja veneilyn, rantarakentamisen ja rehevöitymisen takia.
Kasvustot leviävät suvuttomasti ja voivat tulla tuhansien vuosien ikäisiksi. Espanjan Formenteran saaren läheltä on löydetty kasvusto, jonka iäksi arvioidaan jopa 200 000 vuotta.
Aiheesta muualla

http://www.iucn.org/about/union/secretariat/offices/iucnmed/iucn_med_programme/?7895/Conservation-of-Posidonia-Oceanica-meadows-in-Andalusia-coast (englanniksi)
ITIS: Posidonia oceanica (englanniksi)
Örinälaulu

Arch Enemyn Alissa White-Gluz on yksi harvoista örisevistä  naislaulajista.
Örinälaulu, örinä (engl. death growl) on äärimmäinen ja aggressiivinen laulutyyli, jossa pyritään usein tuottamaan mahdollisimman epäinhimillistä ja monesti hirviömäistä lauluääntä hyödyntämällä voimakkaasti pallealihasta ja säröttämällä kurkunpään avulla ääntä rasittamatta kuitenkaan äänihuulia.
Erityispiirteitä

Örinällä viitataan usein mataliin basso- tai baritoniäänialoihin, joita käytetään erityisesti death metal -musiikille tavanomaisessa laulutyylissä. Örinässä on myös olemassa korkea-alaisempia muunnelmia: esimerkiksi hardcore punkissa, metalcoressa ja melodisessa death metalissa tavataan useammin korisevaa huutoa ja varsinkin black metalissa erittäin korkeaa, falsettiinkin ylettyvää laulua, josta käytetään usein nimityksiä "kärinä", "kirkuna" tai "rääkynä". Hyvin ohuesta ja korkeasta black metal -kirkunasta on esimerkki Hecate Enthronedin Jon Richard. Vaikka örinä on yleisilmeeltään vihaista, sitä käytetään esimerkiksi goottimetallissa ja doom metalissa tulkitsemaan voimakkaita, sisäänpäin kääntyneitä ja alakuloisia tunteita.
Örinä on syvää kurkkuääntä ja usein vaikeaselkoista, erityisesti niille kuuntelijoille, jotka eivät ennestään tunne tällaista laulutapaa. Useat tekniikkaa käyttävät laulajat päättävät tietoisesti öristä epäselvästi, kuten esimerkiksi Kataklysm-yhtyeen Sylvain Houde ja Cryptopsyn Lord Worm. Jotkut tämän tyylin laulajat kuitenkin örisevät sanoitukset ymmärrettävästi, kuten Bolt Throwerin Karl Willetts tai Amorphiksen Tomi Koivusaari yhtyeensä vanhalla tuotannolla. Nykyisin örinätekniikkaa käyttää myös muutama naislaulaja, kuten Nuclear Deathin Lori Bravo, Sinisterin Rachel Kloosterwaard-Heyzer, Arch Enemyn Angela Gossow, The Agonistin Alissa White-Gluz ja Jinjerin Tatiana Shmaylyuk.
Örinälaulun tekniikka

Örinälaulun tunnusomaisen rouhea ulosanti vaatii lähes välttämättä murrosiän äänenmurroksen ohittamista. Siten keskimäärin alle 16-vuotiaita, joilla kurkunpää ei ole vielä kehittynyt, sitä ei suositella harjoittamaan: väärin tehtynä örinälaulu voi pahimmillaan aiheuttaa pitkäaikaisia vaurioita äänihuuliin.
Örinälaulu lähtee pallealihaksen supistuksesta ja muotoutuu kurkunpäässä. Ilman pallealihaksen käyttöä örinä rasittaa äänihuulia. Varsinaista ääntä hallitaan suun muodoilla ja säätelemällä äänen muotoutumisaluetta kurkunpään etuosasta (jossa yleensä muodostuu matalammat örinät) kurkunpään takaosaan (josta vuorostaan korkea kirkuna). Kuten muutkin laulutyylit, örinälaulukin edellyttää pitkäjännitteistä harjoittelua: kurkunpää ja äänihuulet tottuvat rasitukseen vasta vähitellen. Örinätyyliin erikoistuneen lauluopettajan Melissa Crossin mukaan tyypillisiä aloittelevien örinälaulajien virheitä ovatkin muun muassa itselleen liian korkeiden tai matalien äänialojen varomaton käyttö, pelkkä äänihuulien käyttö örinän muodostamisessa ja varomaton äänenvoimakkuuden säätely. Örinälaulu tulee aloittaa varovasti ja kehittää asteittain. Ammattimaiset örinälaulajat ovat opetelleet säätelemään örinä-äänissä tasapainoisesti hengitystiheyden, kurkunpään ja suun kosteuden sekä äänen raspin yhteisvaikutusta.
Toisin kuin yleensä luullaan, örinä-ääntä ei pystytä "syntetisoimaan" minkäänlaisten efektien avulla. Efektit kuten kaiku ja hidastus saattavat saada örinän kuulostamaan täyteläisemmältä niin kuin muut laulutyylit, mutta melodista laulua ei pysty muuttamaan örinäksi. Lauluopettajat esittelevät opetuksessa usein erilaisia tekniikoita. Alankomaalainen Nijmegenissä sijaitseva St Radboudin lääketieteellinen keskusyliopisto kertoi kesäkuussa 2007 Nederlands Dagblad -lehdelle, että örinätyylin paikallisen kasvavan suosion takia yliopisto hoiti potilaita, joilla oli äänihuulissa turvotusta ja polyyppeja..