stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haukkapöllö
Alalajit

Sillä on seuraavat alalajit:
Ninox scutulata borneensis (Bonaparte, 1850)
Ninox scutulata burmanica Hume, 1876
Ninox scutulata florensis (Wallace, 1864)
Ninox scutulata hirsuta (Temminck, 1824)
Ninox scutulata japonica (Temminck & Schlegel, 1845)
Ninox scutulata javanensis Stresemann, 1928
Ninox scutulata lugubris (Tickell, 1833)
Ninox scutulata obscura Hume, 1873
Ninox scutulata palawanensis Ripley & Rabor, 1962
Ninox scutulata randi Deignan, 1951
Ninox scutulata scutulata (Raffles, 1822)
Ninox scutulata totogo Momiyama, 1931
Aiheesta muualla

Birds of India by Grimmett, Inskipp and Inskipp. ISBN 0-691-04910-6.
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Ninox scutulata:  Wikidata: Q856009  Wikispecies: Ninox scutulata  ABA: brhaow  ADW: Ninox_scutulata  Avibase: A5AC4024C0C46CB7  BirdLife: 22725643  BOLD: 96336  BOW: brnhao1  CoL: 47FKP  CMS: ninox-scutulata  eBird: brnhao1  EPPO: NINOSC  EURING: 7560  GBIF: 2497840  iNaturalist: 204550  IRMNG: 10457234  ITIS: 555481  IUCN: 22725643  NCBI: 126857  Observation.org: 72250  Open Tree of Life: 546091  Species+: 9044  Xeno-canto: Ninox-scutulata 
Strix scutulata:  Wikidata: Q109563498  CoL: 532K8  GBIF: 8871196  ITIS: 1063535 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Brown Hawk-Owl
Käännös suomeksi
Aasian GP2

| Aasian GP2 |
| --- | --- |

Järjestäjä:  Bruno Michel
Luokka:  avopyöräiset
Maa:  Aasia
Ensimmäinen kausi:  2008
Viimeinen kausi:  2011
Kuljettajia:  27
Valmistajia:   Dallara
Moottoreiden valmistajat:   Mecachrome
Rengasvalmistaja(t):  P Pirelli
Kuljettajien mestari:   Romain Grosjean
Tallien mestari:   DAMS
Virallinen kotisivu
Christian Bakkerud ajaa Super Novan autoa Bahrainissa kaudella 2008.
Aasian GP2 -sarja (GP2 Asia Series) oli GP2-kilpa-autosarja, joka perustettiin 24. toukokuuta 2007. Sarjan järjestäjänä toimi Bruno Michel.
Sarjan ensimmäinen kausi ajettiin vuonna 2008, jolloin mestaruuden voitti ranskalainen Romain Grosjean.
Sarja muistutti hyvin paljon Euroopan GP2-sarjaa, mutta sitä ajettiin pelkästään aasialaisilla kilparadoilla. Aasian sarjassa käytettiin sen kolmena ensimmäisenä kautena ensimmäisen sukupolven GP2-autoa (Dallara GP2/05), jolla ajettiin GP2-sarjaa vuosina 2005–2007. Sarjan neljännellä kaudella otettiin käyttöön sama Dallara GP2/11 -auto, jolla ajettiin kilpaa myös GP2-luokan pääsarjassa kaudella 2011.
Vuoden 2011 jälkeen Aasian GP2-sarja lopetti toimintansa ja yhdistyi virallisen Euroopan GP2-sarjan kanssa.
Mestarit

| Kausi | Kuljettaja | Talli |
| --- | --- | --- |
| 2008 |  Romain Grosjean |  ART Grand Prix |
| 2008–09 |  Kamui Kobayashi |  DAMS |
| 2009–10 |  Davide Valsecchi |  iSport International |
| 2011 |  Romain Grosjean |  DAMS |
Aiheesta muualla

Aasian GP2-sarjan virallinen kotisivu
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:GP2 Asia Series
Käännös suomeksi
A Matter of Time

|  A Matter of Time |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Sennek
Levy-yhtiö:  VRT Muziek
Kesto:  03:00
Tyylilaji:  soul, pop
Julkaistu:  5. maaliskuuta 2018
Säveltäjä(t):  Laura Groeseneken Alex Callier Maxime Tribèche
Sanoittaja(t):  Laura Groeseneken Alex Callier Maxime Tribèche
Euroviisutiedot
Vuosi:  2018
Maa:  Belgia
Kieli:  englanti
Sijoitus:  –.
Pisteet:  –
Sijoitus semifinaalissa:  12.
Pisteet semifinaalissa:  91
Video:  videolinkki
A Matter of Time on belgialaisen laulajan Sennekin esittämä kappale, jolla hän edusti Belgiaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui kahdenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Sennek esittämässä kappalettaan Euroviisujen harjoituksissa.
Venäjän historia

n
k
Venäjän historia omana valtakuntanaan alkoi Nestorin kronikan mukaan, kun eräät slaavilaiset ja suomalais-ugrilaiset heimot kutsuivat varjagi Rurikin ruhtinaakseen. Tämän tarun todellisuuspohja on kuitenkin hyvin epäselvä. Varhaisten rusien valta laajeni Kiovaan, ja Kiovan Rus kohosi suurvalta-asemaan 1000-luvun taitteessa. Kiovan Rusin rappeuduttua maa jakaantui useaan pienempään ruhtinaskuntaan, jotka eivät mahtaneet mitään mongolien valloituksille 1200-luvulla. Syrjäinen Moskova oli paremmin suojassa mongoleilta, ja Moskovan ruhtinaskunta kohosi merkittävimmäksi valtioksi.
Moskovan Venäjästä muodostui vuonna 1721 Venäjän keisarikunta, kun Pietari Suuri otti voitokkaan Suuren Pohjan sodan jälkeen itselleen keisarin arvonimen. Venäjä kohosi keisarivallan aikana merkittäväksi eurooppalaiseksi suurvallaksi. Sen hallitsema alue ulottui laajimmillaan Itämereltä Tyynelle valtamerelle ja Alaskaan, sekä Jäämereltä Kaspianmerelle. Keisarivalta Venäjällä päättyi helmikuun vallankumoukseen vuonna 1917. Tästä lähtenyt tapahtumaketju johti kommunistien valtaannousuun ja Neuvostoliiton syntymiseen.
Venäjän esihistoria

Arkeologisten kaivausten perusteella on saatu selville, että Neandertalinihmiset asuttivat Kaukasusta ja Uralia jo paleoliittisella kaudella, 100 000 vuotta sitten. Neandertalinihmiset kuolivat sukupuuttoon Itä-Euroopassa noin 40 000 vuotta sitten, ja samalla ajanjaksolla nykyihmiset alkoivat levittäytyä pohjoiseen, seuraten jääkauden lämpimänä jaksona sulavaa mannerjään reunaa. Ilmaston kylmetessä ihmiset joutuivat vetäytymään etelään ja mannerjään sulaminen kesti 10 000 vuotta. Tämän jälkeen ihmiset alkoivat jälleen levittäytyä pohjoiseen. Varhaisimmat asukkaat asuivat luolissa, mutta he osasivat myös pystyttää yksinkertaisia kotarakennelmia. He olivat metsästäjä-keräilijöitä, ja 15 000 vuotta sitten opittu jousen ja nuolen käyttö sekä toimiminen ryhminä mahdollisti myös suurriistan, kuten mammuttien metsästyksen. Saviastioiden valmistustaito levisi lähi-idästä noin 5000 eaa. ja pian opittiin myös maanviljelytaito.
Eteläisen Venäjän alueen aroilla asui indoiranilaisia kieliä puhuneita heimoja, Keski-Venäjällä suomalais-ugrilaisia kansoja ja pohjoisessa samojedeja. Eri ryhmien eroavaisuuksia on tutkittu heiltä jääneiden esineiden perusteella. Keski-Venäjän suomalais-ugrilaisille kansoille ominaista oli kampakeraaminen kulttuuri, jossa astiat koristeltiin kampaleimoin. Nykyisen Ukrainan alueella vaikutti Tripoljen kulttuuri, joka kehitti edistyneen maanviljelykulttuurin. Pronssinvalutaito levisi Etelä-Venäjälle 2000-luvun puolivälissä eaa. Ensin metallia saatiin kauppavaihdon myötä, mutta pian kuparia ja tinaa opittiin jalostamaan myös itse. Tekninen kehitys, kuten myös uudisasukkaat, levisivät tehokkaasti vesireittejä pitkin.
Historiallisen ajan voidaan katsoa alkaneen eteläisen Venäjän alueella paimentolaisheimojen vaelluksen myötä. Aasiasta vaelsi Euroopan puolelle indoiranilaisia paimentolaisheimoja, joista skyytit nousivat voimakkaimmaksi. Skyytit tunsivat raudanvalmistuksen ja tehokkaiden aseiden myötä he valtasivat Etelä-Venäjän 700-luvun alussa eaa. Skyyttien jälkeen alueelle vaelsivat sarmaatit, jotka vuorostaan valloittivat suuren osan Etelä-Venäjää. Merkittävä mahti alueella oli myös antiikin kreikkalainen Bosporoksen valtakunta, joka sijaitsi Mustanmeren pohjoisrannalla. Tällä oli merkittävä vaikutus varhaiseen venäläiseen kulttuurikehitykseen.
Goottiheimojen muodostamat liittokunnat saapuivat 200-luvun alussa eaa. Mustanmeren rannikolle Veikseljoen suun tienoilta. Gootit alistivat valtaansa Bosporoksen ja alueelle muodostui laaja goottivaltio. Gootit kukistuivat vuonna 375 jaa. kun hunnit hyökkäsivät alueelle ja ajoivat gootit länteen. Goottien kukistuminen johti voimasuhteiden uudelleenmuotoutumiseen alueella. Merkittävimmäksi muutokseksi muotoutui slaavilaiskansojen levittäytyminen uusille asuinsijoille 300-luvulta 500-luvulle.
Kiovan Rus > Slaavien levittäytyminen 300-600 -luku

Slaavilaisten kansojen liikkeellelähdön syistä on eri teorioita ja syitä vaikuttaa olevan monia. Sysäyksen laajaan muuttoliikkeeseen on aiheuttanut hunnien hyökkäys länteen vuonna 375. Lisävauhtia muutolle antoi avaarien tunkeutuminen idästä Mustanmeren pohjoispuolitse länttä kohti. Pian heidän jälkeensä saapuivat turkkilaistaustaiset bolgaarit, joista osa asettui Volga ja Kamajokien yhtymäkohdan tienoille, muodostaen voimakkaan Suur-Bolgarian valtion, joka kilpaili Mustanmeren alueen herruudesta Bysantin kanssa. Bolgaareja seurasivat Aasiasta vaeltaneet kasaarit, jotka pakenivat arabien valloituksia ja he asettuivat Kubanin aroille vuoden 660 tienoilla.
Vuoteen 600 mennessä slaavit olivat jakaantuneet kielellisesti itäslaaveihin, länsislaaveihin ja eteläslaaveihin. Dneprjoen varrella eläneet slaavilaiset heimot alkoivat muodostaa laajoja liittokuntia yhteisiä vihollisia vastaan. Heidän elinaluettaan turvasi Dneprin keskijuoksulle rakennettu Kiovan mäkilinnoitus. Heimoliitoista muodostui vähitellen Ukrainan kansa. Idempänä slaavilaisheimot elivät vielä hajallaan ja toisiaan vastaan kilpaillen. Heidän elinalueensa alkoi vähitellen laajentua pohjoista ja koillista kohti, ja suomalais-ugrilaiset merjalaiset ja muromalaiset joutuivat väistymään pohjoiseen tai sulautumaan tulokkaisiin. Itäslaavilaiset heimot alkoivat vähitellen solmia keskenään yhteyksiä, mitä helpotti kielisukulaisuus ja samankaltaiset elintavat. Elannokseen slaavit viljelivät etelässä maata ja pitivät karjaa. Pohjoisessa he harjoittivat erätaloutta ja kaskiviljelystä.
Paimentolaisheimojen muuttoliikkeen rauhoittuminen ja Bysantin ja kasaarien vallan vakiintuminen Mustanmeren ympäristössä lisäsi kauppiaiden liikkumista Suomenlahdelta jokireittejä pitkin aina Bysanttiin ja arabimaailmaan asti. Tämä tehosti slaavilaisten yhteistoimintaa he alkoivat vaurastua. Tämän kehityksen myötä Kiovan ympärille alkoi muodostua hallinnollinen keskus.
Kiovan Rus > Venäjän valtion synty 800-900 -luku

Kaupankäyntiä Etelä-Venäjällä alkoi 800-luvulla häiritä turkkilaissukuisten petsenegien ryöstely. He vaanivat kauppasaattueita Kiovan eteläpuolella suurten koskien äärellä, missä kauppatavarat oli kuljetettava maitse koskien alapuolelle. Pelko petsenegien hyökkäyksistä hiljensi kaupankäynnin vähäksi aikaa kokonaan.
Pohjoisempana viikingit olivat 700-luvulta lähtien tehneet ryöstöretkiä rannikolla ja jokireittejä pitkin sisämaassa. Viikinkejä houkutti idässä myös sen tarjoamat kaupankäyntimahdollisuudet. Viikingit käyttivät hyväkseen paikallisten heimopäälliköiden keskinäisiä kiistoja ja ottivat vallan tärkeimmissä keskuksissa. Venäjän varhaishistoriasta kertova tärkein kirjallinen lähde, Nestorin kronikka, esittää Venäjän valtion syntytavan tavalla, joka on aiheuttanut vuosisataisen kiistelyn viikinkien osuudesta Venäjän valtion syntymiseen. Kronikan mukaan maa oli epäjärjestyksessä ja alueella eläneet sloveenit, tšuudit, merjalaiset, vepsäläiset ja krivitšit kutsuivat kolme varjagi-, eli viikinkiveljestä hallitsemaan heitä ja pitämään yllä järjestystä. Heistä vanhin Rurik asettui hallitsemaan aluetta Novgorodin ruhtinaana. Kronikan kertomus korostaa Rurikin osuutta Venäjän syntyteoriassa, kun taas Neuvostoliiton aikana korostettiin slaavilaisuutta ja nostettiin esille, että slaaveilla oli valtiomuodostelmia jo ennen viikinkiaikaa. Molemmat ääriteoriat ovat kuitenkin liioiteltuja.lähde?
Varhaisin Venäjän valtio ei ollut viikinkivaltio, mutta viikinkien osuus sen kehitykseen oli suuri. Nestorin kronikka kaunistelee Rurikin valtaannousua, mutta oli Rurik noussut valtaan kutsuttuna tai miehityksellä,selvennä olivat monet alkuaikojen Venäjän ruhtinaat skandinaavista alkuperää. Varhaisin tieto Venäjää hallinneista viikingeistä on Annales Bersus -kronikassa, jossa mainitaan frankkien kuninkaan Ludvig Hurskaan luo saapuneen venäläisen lähetystön jäsenten olleen russeja, mutta he eivät olleet alkujaan Venäjältä, vaan Ruotsista. Venäjää alettiin kutsua rusien maaksi.
Kiovan Rus > Valta laajenee

Pohjoisten alueiden joutuessa viikinkien valtaan, valloittivat kaksi varjagipäällikköä Askold ja Dir Kiovan. He yrittivät hyökätä myös Konstantinopoliin, mutta hyökkäys torjuttiin. Rurik kuoli vuonna 879 ja hänen seuraajansa Oleg ryhtyi laajentamaan Rurikin suvun valtapiiriä. Hän sai vuonna 882 hallintaansa Kiovan murhautettuaan Askoldin ja Dirin. Oleg teki Kiovasta pääkaupunkinsa ja kaupunki alkoi voimistua hallinnolliseksi ja kulttuuriseksi keskukseksi.
Kiovan Rusista muodostui menestyvä valtio, koska se hallitsi Itämeren ja Mustanmeren välisiä kauppareittejä. Kiovan valtaan ei pystytty alistamaan Dneprin alajuoksun aroja, joilla paimentolaisheimot vaelsivat, mutta jokireittien viholliset petsenegit pystyttiin torjumaan. Olegia seurasi vallassa Rurikin poika Igor. Tämä kukisti drevljaanien kapinan ja vakiinnutti Dneprin ja Tonavan suistojen välisen alueen valtansa alle. Hänen merkittävin sotaretkensä oli hyökkäys Bysanttiin vuonna 941. Hyökkäys epäonnistui koska Igorin joukoilla ei ollut keinoa murtaa Konstantinopolin puolustusta, ja niin tehtiinkin rauhansopimus ja solmittiin kauppasuhteet vuonna 945.
Venäjällä valtaa pitäneet varjagit alkoivat slaavilaistua hyvin nopeasti. He eivät pyrkineet valtiomallisen hallinnon rakentamiseen, vaan he pikemminkin olivat slaavilaisia hallitseva ruhtinasluokka, joka alkoi sulautua slaavilaiseen yhteiskuntaan. Igor antoi pojalleen slaavilaisen nimen Svjatoslav. Drevljaanit surmasivat Igorin veronkantoretkellä ja hänen leskensä Olga hallitsi ruhtinaana kunnes Svjatoslavista tuli täysi-ikäinen. Kristinusko levisi Venäjälle Bysantin kanssa avautuneen kauppareitin myötä. Olga suosi kristinuskon leviämistä, sillä se tuki olojen rauhoittumista ja siitä oli hyötyä suhteiden muodostamiseksi Bysanttiin.
Svjatoslav taas vastusti kristinuskoa ja hän oli kiinnostuneempi sotaretkistä ryöstösaaliiden toivossa. Hän kukisti Kasaarien kaanikunnan ja sen pääkaupunki Itil ja Sarkel Donin varrella hävitettiin. Hävityksen myötä kasaarien valtio luhistui kokonaan. Svjatoslav liittoutui Bysantin keisari Nikeforos Fokasin kanssa voimistunutta Bulgarian valtakuntaa vastaan. Kun Bysantissa tapahtui keisarinvaihdos, Svjatoslavin ryöstöretki jatkui Bysantin puolelle, kunnes uusi keisari Johannes I Tzimiskes pakotti Svjatoslavin joukot perääntymään. Paluumatkalla Kiovaan petsenegit hyökkäsivät ja surmasivat ruhtinaan.
Kiovan Rus > Kiovan suurvalta-aika 1000-luku

Svjatoslav oli jakanut valtakuntansa kolmen poikansa kesken. Vanhin Jaropolk sai pitää Kiovan ja Etelä-Venäjän, Oleg sai drevljaanien alueen ja nuorin Vladimir sai Novgorodin hallinnan. Tämä jako johti myöhemmin hajaannuksen aikaan. Jaropolkin ja Olegin keskinäiset välienselvittelyt johtivat Olegin surmaan. Vladimir pakeni Ruotsiin hankkimaan omaa viikinki(varjagi)armeijaa, jonka turvin hän palasi ja sai Novgorodin hallintaansa ja jatkoi sotaretkeään Kiovaan, missä hän murhautti Jaropolkin ja otti Kiovan haltuunsa.
Vladimirin valtakauden merkittävä tapahtuma oli Venäjän kääntyminen kristinuskoon. Bysantin keisari Basileios II kääntyi Vladimirin puoleen kapinan kukistamiseksi ja lupasi tälle palkkioksi sisarensa prinsessa Anna Porfyrogeneitan puolisoksi, mikäli Vladimir kääntyy kristinuskoon. Nestorin kronikan mukaan Vladimir lähetti edustajansa tutustumaan sekä lännen katoliseen, että idän ortodoksiseen kirkkoon ja juutalaisuuteen, ja valitsi sitten näistä parhaan uskonnon. Tarina on suurelta osin legendaa, mutta Vladimir katsoi, että Bysantin uskon ortodoksisuuden omaksuminen ja liittolaisuus Bysantin kanssa toisi hänelle arvokkaimmat edut.
Kiovan valta oli huipussaan 1000-luvun alkupuoliskolla Vladimirin ja hänen poikansa Jaroslavin hallintokausina. Vladimirilla oli paljon perillisiä useiden vaimojen ja jalkavaimojen kanssa, ja perinteen mukaisesti Kiovan ruhtinaan aseman peri vanhin poika Svjatopolk. Veljesten kesken syntyi valtataistelu, jonka seurauksena Novgorodia hallinnut Jaroslav murhautti Svjatopolkin ja nousi Kiovan hallitsijaksi. Jaroslav I Viisas osoittautui kyvykkääksi hallitsijaksi, hän onnistui yhdistämään hajoamassa olevan maan ja rauhoittamaan tilanteen. Kauaskantoisimpia saavutuksia hänen kaudellaan oli kirjoitetun lain ja oikeuden russkaja pravdan, järjestäminen.
Jaroslavin aikana Kiovan Rus pyrki laajentumaan länteen ja etelään. Lännessä Kiovan valta laajeni Puolan kustannuksella ja nykyisen Viron alueelle perustettiin Jurjevin, eli Tarton kaupunki vuonna 1030. Etelässä tehtiin viimeinen sotaretki Bysanttiin vuonna 1043. Valtaansa hän vahvisti myös naimakauppojen avulla keski- ja pohjoiseurooppalaisten hallitsijoiden kanssa.
Kiovan Rus > Kiovan rappeutuminen

Jaroslav I Viisas kuoli vuonna 1054, minkä jälkeen Kiovan valta alkoi rappeutua sisäisen hajaannuksen vuoksi. Jaroslav jakoi valtakunnan jälkeläistensä kesken, mikä lisäsi hajanaisuutta ja heikensi valtakunnan voimaa. Vanhin poika Izjaslav I peri Kiovan ja Novgorodin hallinnan. Tämä joutui valtakaudellaan torjumaan Aasiasta tulleen kumaanien paimentolaiskansan ryöstöretkiä. Koettuaan tappion kumaaneja vastaan vuonna 1068, Kiovan asukkaat nousivat Izjaslav I:tä vastaan ja syrjäyttivät hänet. Izjaslav I palasi valtaan Puolan avulla, mutta hänet surmattiin suvun keskinäisen valtataistelun vuoksi. Izjaslav I:n kuoltua Kiovan Rus ajautui veljessotiin, kumaanit jatkoivat ryöstelyään, ja veljessotien aikana myös puolalaiset tekivät Kiovaan ryöstöretken vuonna 1096.
Tilanne rauhoittui vasta kun vuosina 1113–1125 hallinnut ruhtinas Vladimir Monomah sai haltuunsa Venäjän pohjoisosat ja kykeni kukistamaan kumaanit. Hänen poikansa Mstislav I Suuren kuoltua vuonna 1132 ajauduttiin jälleen suvun valtataisteluun ja Kiovan voimat alkoivat ehtyä. Kumaanit jatkoivat hyökkäyksiään ja vuonna 1160 yksinomaan Smolenskista ryöstettiin 10 000 orjaa. Kiovan väestö alkoi vähitellen paeta pohjoiseen, kun viholliset miehittivät Dneprin suistoa. Kiovan Rus alkoi hajota useaan eri hallintokeskukseen sisäisten valtataistelujen ja ulkoisten uhkien vuoksi. Novgorodissa asukkaat karkottivat ruhtinaansa, perustivat oman Novgorodin valtionsa, ja ilmoittivat tästä lähtien valitsevansa hallitsijansa itse vetše-kokouksissa.
Kiovan asema valtakunnan keskuksena siirtyi Suzdaliin, kun Vladimir-Suzdalin ruhtinas Andrei valloitti Kiovan ja asetti sen johtoon nuoremman veljensä, ja jatkoi itse hallintaa Suzdalista käsin. Kiovan Rus lakkasi olemasta ja entisen valtakunnan pohjoisilla alueilla Vladimir-Suzdalista ja Novgorodista alkoi muodostua uuden Venäjän ydinalueita. Kiovan Rusin seuraajavaltioista merkittäviksi ruhtinaskunniksi nousivat myös Galitsian ja Volynian ruhtinaskunta ja Polotskin ruhtinaskunta lännessä, Tšernihiv etelässä, ja Tverin Moskovan ruhtinaskunnat idässä.
Hajaannuksen aika 1200–1300-luku > Hajanaiset ruhtinaskunnat

Novgorodiin muodostui varsin demokraattinen hallintomuoto, jossa vetše-kokouksiin saivat ottaa osaa kaikki vapaat miehet. Novgorodilla oli useita alakaupunkeja, joista Pihkova oli merkittävin. Sillä oli keskeinen sijainti Baltian kauppareiteillä, ja se vaurastui merkittävästi kaupankäynnin ansiosta. Novgorod pyrki laajentamaan vaikutusvaltaansa pohjoiseen, missä se joutui kilpailemaan alueista Ruotsin kanssa. Nykyisen Viron alueella Novgorod joutui kilpailemaan alueista Saksalaisen ritarikunnan kanssa.
Ruotsi yritti valloittaa Nevajoen suun vuonna 1240, mutta Novgorodin ruhtinas Aleksanteri Nevski torjui hyökkäyksen inkeriläisten ja karjalaisten tuella. Myöhemmin hän torjui myös Saksalaisen ritarikunnan hyökkäyksen Peipsijärven jäällä. Valtakuntien rajaseutuna Karjala joutui vähitellen Novgorodin vallan alle ja se vahvisti otettaan alueesta asettamalla Korelaan (Käkisalmeen) maaherransa. Ruotsi yritti saada valta-asemaa alueella perustamalla Viipurin linnan vuonna 1293, ja vuonna 1300 ruotsalaiset yrittivät valloittaa Nevan suun uudelleen. Karjala kärsi pahasti Ruotsin ja Novgorodin välisistä taisteluista, kunnes vuonna 1323 Karjala jaettiin Pähkinäsaaren rauhassa valtakuntien kesken.
Novgorodin itäpuolella valtakunta joutui kilpailemaan Vladimir-Suzdalin kanssa. Suzdalin ruhtinas Andrei I yritti valloittaa Novgorodin vuonna 1169, mutta hyökkäys torjuttiin. Lounaassa Galitsian ja Volynian ruhtinaskunta muodosti kehittyneet kauppasuhteet Puolan, Unkarin ja Liettuan suuntiin. Merkittäväksi kilpailijaksi Novgorodille alkoi kasvaa itäinen Moskova. Suzdalin ruhtinas Juri Dolgoruki liitti Moskovan hallitsemiinsa alueisiin ja rakennutti sinne linnakkeen eli Kremlin vuonna 1147. Lännessä venäläisiä ruhtinaskuntia uhkasi Liettuan suuriruhtinaskunta, jonka ruhtinas Mindaugas oli 1200-luvun puolivälissä yhdistänyt voimakkaaksi suurvallaksi. Vaarallisin uhka tuli kuitenkin idästä; Tšingis-kaani oli 1200-luvun lopulla yhdistänyt Mongolivaltakunnan tehokkaaksi sotajoukoksi.
Hajaannuksen aika 1200–1300-luku > Mongolivalloitukset 1223–1242

Mongolit hyökkäsivät Venäjälle vuodesta 1223 lähtien hävittäen laajoja alueita. Mongolit hyötyivät venäläisten ruhtinaskuntien hajanaisuudesta, sillä entisen Kiovan Rusin seuraajavaltiot olivat hajanaisia, eikä yhteistä mongolivastaista rintamaa syntynyt. Mongolit olivat myös paljon voimakkaampi uhka, kuin mitä Euroopassa oli koskaan nähty.
Tšingis-kaanin kuoltua hänen poikansa Batu-kaani jatkoi hyökkäystä Venäjälle vuonna 1237. Mongolit tuhosivat keskisellä Venäjällä sijainneen Volgan Bulgarian, surmaten kymmeniä tuhansia bolgaareja. Tämän jälkeen he jatkoivat valloituksiaan länteen, tuhoten Vladimir–Suzdalin kaupungit, sekä Tšernihivin ja Kiovan, joka tuhottiin maan tasalle vuonna 1240. Mongolit perustivat vuonna 1242 pääkaupunkinsa Saraihin, mistä käsin Kultaisen ordan mongolivaltio ryhtyi hallitsemaan Venäjää ja keräämään ruhtinaskunnilta vuosittaiset pakkoverot.
Mongolivallan vaikutus Venäjän kehitykseen oli hyvin haitallinen. Mongolivallan aikana Venäjän yhteydet Eurooppaan ja Bysanttiin katkesivat. Kaupunkeja tuhoutui ja kulttuurinen ja valtiollinen kehitys pysähtyi. Mongolivallan vaikutus Kiovan Rusin seuraajavaltioihin oli epätasainen. Novgorod tunnusti Kultaisen ordan ylivallan, mutta alueella voitiin edelleen käydä kauppaa Itämeren suuntaan. On arvioitu, että Venäjä oli 1000-luvulla täysin samalla tasolla Länsi-Euroopan kanssa, mutta 1400-luvulla se oli jäänyt kauas jälkeen. On myös esitetty, että Venäjä oli ennen mongolivalloituksia niin hajanainen, että mongolit vain nopeuttivat jo alkanutta pirstoutumista. Historioitsijat ovat kuitenkin laajalti tunnustaneet sen näkökulman, että mongolivallan aika vahvisti venäläisten yhtenäisyyttä.