Kalevi Sorsa
Elämäkerta > SDP:n puoluesihteeriksi ja puheenjohtajaksi

Sorsan elämä sai uuden suunnan vuoden 1969 puoluekokouksessa, jossa hänet valittiin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puoluesihteeriksi. Jo hyvissä ajoin ennen puoluekokousta oli ollut tiedossa, että siihenastinen puoluesihteeri Erkki Raatikainen ei jatkaisi tehtävässä, koska hän oli siirtymässä Yleisradion pääjohtajaksi kiistellyn Eino S. Revon tilalle. Sorsaa ei alun perin ollut valittu edes puoluekokousedustajaksi, vaan hän oli jäänyt SDP:n Helsingin piirin jäsenäänestyksessä 104 ehdokkaasta 54. sijalle. Hän oli kuitenkin läsnä kokouksessa, koska hänet oli valittu siihen Erkki Tuomiojan johtaman kansainvälisten asioiden valiokunnan sihteeriksi. Vaikka Sorsa oli ollut sosialidemokraattisen puolueen aktiivijäsen jo nuoruusvuosistaan lähtien, oli puoluesihteeriksi valinta yllätys hänelle itselleenkin. Valinnan takana oli puolueen puheenjohtaja Rafael Paasio, joka etsi kielitaitoista, puolueriidassa ryvettymätöntä, uutta kasvoa. Puoluesihteerin paikalle oli suorastaan tungosta ja tarjolla oli useita jo nimekkäitä ehdokkaita, muiden muassa Suomen Sosialidemokraatin päätoimittaja Pauli Burman, pääministerin sihteeri Seppo Lindblom, valtakunnansovittelija Keijo Liinamaa, kansanedustaja Esko Niskanen, Työväen Sivistysliiton pääsihteeri Olavi Hurri ja valtiotieteen ylioppilas Erkki Tuomioja.
Sorsan valinnan yllätyksellisyyttä kuvasi osaltaan se, että SDP:n puoluekokouksesta kertoneen uutisensa yhteydessä Ilta-Sanomat julkaisi tuoreeltaan kuvan uuden puoluesihteerin sijasta väärästä miehestä, Helsingin Suursuon sairaalan talouspäällikkönä toimineesta täyskaimasta Kalevi Sorsasta. Lehti pääsi julkaisemaan kuvan oikeasta Kalevi Sorsasta vasta seuraavan viikon tiistain numerossaan.
Historioitsija Jukka Seppisen mukaan Sorsan nousu tuntemattomuudesta SDP:n puoluesihteeriksi ei tapahtunut sattumalta tai yllättäen.  Seppisen mukaan Sorsan nousun takana olivat muiden muassa Neuvostoliiton kommunistinen puolue ja KGB. NKP oli uhannut katkaista suhteet SDP:hen, jos puoluesihteeriksi valittaisiin joku puolueen oikeistoon kuuluva henkilö. Komsomolskaja Pravda julkaisi hieman ennen puoluekokousta artikkelin, jossa leimattiin neuvostovastaisiksi Suomen Sosialidemokraatin päätoimittaja Pauli Burman, SDP:n järjestöpäällikkö Anssi Karkinen ja SDP:n kansainvälisten asioiden sihteeri Pekka Korvenheimo. Rafael Paasio kertoi muistelmissaan, että Korvenheimo oli ollut varma nimityksestään puoluesihteeriksi ja oli Sorsan valinnan jälkeen erittäin pettynyt syrjäyttämisestään.
Uudessa asemassaan Sorsa sai nopeasti paljon kannatusta. Vuoden 1970 eduskuntavaaleissa hän sai tukiryhmänsä ja suosittelijoidensa (muun muassa pääministeri Mauno Koivisto, kouluhallituksen pääjohtaja R. H. Oittinen ja valtakunnansovittelija Keijo Liinamaa) avulla suuren äänisaaliin, 17 311 ääntä. Kannatusta kertyi sosialidemokraattisen puolueen perusjäsenistöltä. SDP oli selvästi suurin puolue, ja Sorsa valittiin heti ensimmäisen kauden kansanedustajana ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajaksi. Hän toimi SDP:n Helsingistä valittuna kansanedustajana tasan 20 vuotta, vuodet 1970–1990.
Sorsasta tuli Paasion ”pari piirua vasemmalle” -linjan toteuttaja, mutta aluksi hän joutui kuitenkin selvittämään rajalinjoja puolueen vasemmistosuuntauksen eli pälkäneläisten kanssa. Puoluejohto ja Sorsa puuttuivat liikkeeseen tiukoin ottein puolueen yhtenäisyyden palauttamiseksi.lähde? Toinen uuden puoluesihteerin koetinkivi oli EEC– vapaakauppasopimuksen läpivieminen, mutta voimakkaasta vastustuksesta huolimatta presidentti Urho Kekkonen ja Sorsa ajoivat sopimuksen läpi. EEC-sopimuksen solmimiseen kytkeytyi tiiviisti Zavidovo-vuoto, sekä presidentti Urho Kekkosen toimikauden jatkaminen poikkeuslain avulla.
Puoluesihteerin paikalta Sorsa valittiin puolueen puheenjohtajaksi vuonna 1975, ja tässä toimessa hän oli vuoteen 1987 eli yhteensä 12 vuotta . Sorsan nimi oli esillä presidenttiehdokaskaavailuissa 1970-luvun lopulta lähtien, mutta lähimpänä presidenttiehdokkuus oli vuonna 1994. Tuolloin SDP järjesti kaikille avoimen esivaalin puolueen presidentinvaaliehdokkaan valitsemiseksi. Sorsa hävisi esivaalin Martti Ahtisaarelle, joka oli Suomen presidenttinä vuosina 1994–2000. Esivaalin tulos oli Sorsalle järkytys, josta hän ei koskaan toipunut. Sorsa tunsi kokeneensa sen myötä sekä häntä itseään että hänen puolueen hyväksi tekemäänsä työtä kohtaan häväistyksen, jota hän ei milloinkaan antanut anteeksi.