stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Abortti Suomessa
Keskustelua

Suomessa yli 90 prosenttia aborteista tehdään sosiaalisista syistä. Koska ennen vuoden 2023 lakimuutosta pelkkä naisen oma tahto ei riittänyt perusteeksi, osa naisista koki, että heidän piti kyetä esittämään lääkärikohtaamisissa jokin omaa halua hyväksytympi, lain edellyttämä syy. Näistä monelle jäi ikäviä kokemuksia kohtaamisesta lääkärin kanssa keskustelusta. Psykologi Viveka Kaurasen mukaan suurin osa selviytyy abortista hyvin eikä kadu. Osa naisista kokee abortin voimaannuttavana kokemuksena, joka vahvistaa käsitystä omasta vastuullisuudesta. Teini-iässä tehty abortti ei lisää mielenterveysongelmia.
Abortista väitelleen Salome Tuomaalan mukaan vanha laki antoi Suomessa lääkärille enemmän valtaa kuin naiselle itselleen ja esti naista olemasta eettinen toimija tilanteessa. Tuomaalan mielestä Suomessa pitäisi Ruotsin ja Tanskan tavoin sallia abortti ilman erityistä syytä.
Sosiaalietiikan professori Jaana Hallamaa ihmettelee sitä, että sikiöihin ja hedelmöittyneisiin munasoluihin suhtaudutaan "kuin ne olisivat täysivaltaisia yksilöitä". Hallamaan mielestä kenestäkään ei tule ihmistä ilman toisia ihmisiä, ja sikiöiden ja tsygoottien pitäminen yksilöinä on "hirveän individualistinen suhtautumistapa".
Kansanedustaja Päivi Räsänen kertoi Paavalin synodin kirkkopäivillä vuonna 2008, että Raamattu antaa painavat perusteet vastustaa aborttia kaikissa oloissa. Ainoa poikkeus olisi valinta äidin ja sikiön hengen välillä. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispat ovat Rakkauden Lahja -kannanotossaan vuonna 2008 todenneet, että ihmiselämä vaatii suojelua jo sikiövaiheessa, ja että "lupa elämän tuhoamiseen tulee rajoittaa vakaviin poikkeustilanteisiin".
Pro life -liike on poliittinen liike, joka vastustaa abortteja ja kannattaa niiden kieltämistä tai rajoittamista.
Kirjallisuutta

Heta Häyry & Matti Häyry: Elämän ehdot: Bioetiikan, vapauden ja vastuun filosofiaa.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1997.  ISBN 951-570-354-9
Häyry, Matti & Häyry, Heta: Rakasta, kärsi ja unhoita: Moraalifilosofisia pohdintoja ihmiselämän alusta ja lopusta.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1987.  ISBN 951-26-3126-1
Kauranen, Viveka: Abortti ja siitä selviytyminen.  Helsinki:  Art House Oy, 2011.  ISBN 978-951-884-472-6
Puolimatka, Mia: Minkä arvoinen on ihminen?  Virrat:  Kristillinen Kirja- ja Musiikkikustannus KKJMK, 2013.  ISBN 978-952-5866-86-5
Venesmäki, Elina (toim.): En ole kertonut tästä kenellekään. Puheenvuoroja abortista.  Helsinki:  Kustantamo S&S, 2021.  ISBN 978-951-52-5191-6
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Abortti (Arkistoitu – Internet Archive) Infopankki.fi.
Vuoden 1970 aborttilaki huomioi myös elämänolot Ylen Elävä arkisto.
Berner, Anna-Sofia: Jonkun se on tehtävä HS.fi. 24.2.2013.
Kauranen, Viveka: Abortti ja psyykkinen hyvinvointi. Terveyskirjasto.fi. 21.6.2016.
Raskaudenkeskeytykset (Arkistoitu – Internet Archive) Väestöliitto.
Käypä hoito: Raskaudenkeskeytys lääkkein tai kirurgisesti Suomalainen Lääkäriseura Duodecim.
Laki raskauden keskeyttämisestä.
Asetus raskauden keskeyttämisestä.
Himmeli (vanhainkoti)

| Himmeli |
| --- | --- |
Osoite:  Palokunnantie 39
Sijainti:  Pori
Koordinaatit:  61.468375°N, 21.832983°E
Rakennustyyppi:  vanhainkoti
Valmistumisvuosi:  1988–1990
Suunnittelija:  Raili ja Reima Pietilä
Urakoitsija:  A. Puolimatka Oy
Omistaja:  Sampolan Palvelukeskus Oy
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Himmeli on vuosina 1988–1990 valmistunut vanhainkoti, joka sijaitsee Porissa Vanhakoiviston kaupunginosassa. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Raili ja Reima Pietilä. Himmelin vieressä on vuonna 1984 valmistunut päiväkoti Taikurinhattu, joka on myös Pietilöiden suunnittelema. Kokonaisuus on kauppakeskus Bepopin ohella merkittävin postmodernin arkkitehtuurin kohde Porissa.
Historia

Porin kaupunki aloitti Vanhakoiviston vanhain- ja päiväkotien suunnittelun vuonna 1977. Päiväkoti Taikurinhattu valmistui 1984, mutta talousvaikeudet lykkäsivät vanhainkodin toteuttamista, ja sen rakentaminen päästiin aloittamaan vasta syksyllä 1985. Himmelin 80-paikkainen ensimmäinen osa otettiin käyttöön heinäkuussa 1988, ja keväällä 1990 vanhainkoti laajeni 120-paikkaiseksi, jolloin oikeusministeri Tarja Halonen vihki rakennuksen käyttöön. Himmeli oli valmistuessaan Porin neljäs vanhainkoti, mutta siitä huolimatta 400 vanhusta jäi edelleen ilman laitospaikkaa.
Himmelin alkuperäinen kustannusarvio oli 44,5 miljoonaa markkaa, mutta lopulta kustannukset nousivat 63 miljoonaan. Rakennuksen hinta herätti alusta asti kiivasta arvostelua. Himmelin valmistumisen jälkeen kustannuksista käytiin vilkasta keskustelua muun muassa Helsingin Sanomien yleisönosastossa, jossa vanhainkotia kutsuttiin ”loistohotelliksi”. Himmelistä ja Taikurinhatusta tuli valmistuttuaan suosittu vierailukohde arkkitehtiopiskelijoiden sekä vanhustenhoidon asiantuntijoiden parissa. Pelkästään vuonna 1989 niihin tutustui 4 000 ihmistä 17:stä maasta, ja neljän ensimmäisen vuoden aikana Himmelissä vieraili 15 000 kävijää.
Säännöllisen huollon laiminlyönnin vuoksi Himmeli on kärsinyt erilaisia vauroita, ja myös jatkuvaa hoitoa vaativa piha-alue on pahoin rappeutunut. Rakennukseen ei ole vuosien saatossa tehty yhtään laajempaa korjausta. Himmelin omistavan Sampolan palvelukeskus Oy:n mukaan peruskorjauksen kustannukset olisivat 10 miljoonaa euroa. Toukokuussa 2019 Porin perusturva ilmoitti aikovansa sulkea Himmelin sekä neljä muuta vanhusten hoitoyksikköä. Tarkoituksena on siirtää toiminnat ajanmukaisempiin tiloihin sekä lisätä koti- ja perhehoitoa. Porin perusturva suunnitteli Himmelin myymistä jo 2014, mutta tuolloin hanke ei toteutunut. Mahdollisen sulkemisen jälkeen Himmeliä ei voi purkaa, sillä se on Museoviraston suojelumääräykset täyttävä kohde, vaikkei rakennus olekaan juridisesti suojeltu. Himmeli ja Taikurinhattu on kuitenkin suojeltu Porin kantakaupungin osayleiskaavassa ja huomioitu myös Satakunnan maakuntakaavassa.
Arkkitehtuuri

Nelikerroksinen Himmeli muodostuu kaarevasta keskusosasta sekä kahdesta siipirakennuksesta. Reima Pietilän mukaan pohjapiirros muistuttaa puun lehteä syövää kahta toukkaa. Julkisivu on tiiltä, ja sisätiloissa on myös paljon keraamista laattaa. Himmeli suunniteltiin tavanomaiseksi vanhainkodiksi, mutta lopulta siitä tuli erilaisia palveluja tarjoava päiväkeskus. Ensimmäisessä kerroksessa on palvelukeskus, joka on avoinna myös talon ulkopuolisille vanhuksille. Sen tarjoamiin palveluihin kuuluvat muun muassa sauna ja uima-allas, parturi-kampaamo, hieroja sekä ateriapalvelu. Himmeli liittyy eteläisestä siivestään lyhyellä yhdyskäytävällä päiväkoti Taikurinhattuun, jonka kanssa sillä on yhteinen keittiö, uima-allastilat sekä kirjasto musiikkihuoneineen. Suunnittelijoiden mukaan vanhainkoti on alueen päärakennus, ja päiväkoti sen pienempi ”paviljonki”. Yhteistoimintojen tarkoituksena on yhdistää vanhusten ja lasten elämä, niin että molemmat voivat iloita toistensa vaikutuksesta.
Raili Pietilän mukaan suunnittelussa pyrittiin välttämään laitosmaisuutta. Pietilät ovatkin kutsuneet Himmeliä ”terveyskylpyläksi naamioiduksi vanhainkodiksi”. Rakennusta kerroksittain halkoviin käytäviin on sijoitettu seurustelupaikoiksi tarkoitettuja nurkkauksia ja laajennuksia puupenkkeineen. Molemmissa siivissä on laaja yhteistila, jota valaisevat suuret kattoikkunat. Myös ulkoseinien kulmaukset ja nurkkaukset levähdyspenkkeineen muodostavat suojaisia oleskelupaikkoja. Väreillä on merkittävä rooli talon sisustuksessa, sillä asukas pystyy päättelemään oman osastonsa pelkästään niiden perusteella. Rakennuksen ylimmässä kerroksessa on talvipuutarha, jossa myös asukkailla on mahdollisuus viljellä omia kasvejaan. Tavanomaisten laitoskalusteiden sijaan Himmeli sisustettiin suurimmaksi osaksi Artekin kalusteilla.
Himmelin pihasuunnitelman teki maisema-arkkitehti Maj-Lis Rosenbröijer. Piha-alueella on muun muassa keraamisilla laatoilla päällystetyistä puolipalloista muodostuva suihkulähde, joka kuitenkin on tiettävästi ollut käytössä vain rakennuksen vihkiäispäivänä.
Aiheesta muualla

Peltoniemi, Harri: Himmelissä ja Taikurinhatussa yhdistyvät lasten ja vanhusten tarpeet. Suomen kunnallislehti, 1988, nro 13, s. 36–41.  Helsinki:  Suomen kaupunkiliitto. ISSN 0039-5544
Luettelo Sveitsin liittoneuvoston jäsenistä

Sveitsin liittovaltion seitsemän jäsentä (saks.: Schweizerischer Bundesrat; ransk.: Conseil fédéral suisse; ital.: Consiglio federale svizzero; retor.: Cussegl federal svizzer)  muodostavat Sveitsin liittovaltion hallituksen ja toimivat maan valtionpäämiehinä. Jokainen seitsemästä liittoneuvoston jäsenestä johtaa Sveitsin liittovaltion hallinnon osastoa.
Liittovaltion jäsenet valitaan neljän vuoden toimikaudeksi liittokokouksen molemmissa kamareissa, jotka kokoontuvat yhdessä liittokokoukseksi. Jokainen neuvoston jäsen valitaan henkikohtaisesti salaisella äänestyksellä ehdottomalla äänten enemmistöllä. Neuvoston liittovaltion edustajaksi valittua henkiä pidetään liittovaltion neuvoston jäsenenä, vaikka hän kieltäytyisi vaaleista.
Näin ollen viisi henkiä, jotka tekivät niin ja eivät koskaan ottaneet virkaa, on lueteltu erillisessä taulukossa. Samasta syystä päätaulukossa kirjataan vain vaalien päivämäärä eikä päivä, jona neuvoston jäsenet ottivat tehtävänsä.
Nelivuotiskaudeksi, liittovaltion neuvoston jäsenille ei voi esittää epäluottamuslausetta , eikä heitä voida asetaa virkasyytteeseen. Uudelleenvalinta on mahdollista ilman määrä aikaa. Parlamentti on päättänyt olla valitsematta uudelleen samat jäsenet vain neljä kertaa ja vain kahdesti (vuosina 2003 ja 2007) . Käytännössä jäsenet toimivat  siihen asti kunnes he päättävät erota tai siirtyä eläkkeelle, yleensä kolmen tai viiden toimikauden jälkeen.
Aino Havukainen

Aino Havukainen vuonna 2011.
Aino-Maria Havukainen (s. 5. joulukuuta 1968 Rauma) on suomalainen lastenkirjailija, kuvittaja ja sarjakuvantekijä. Hänet tunnetaan muun muassa Tatu ja Patu -kirjojen tekijänä yhdessä miehensä Sami Toivosen kanssa.
Havukainen valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista vuonna 1992 ja ryhtyi freelanceriksi vuonna 1996.
Havukainen on kuvittanut Sami Toivosen kanssa muun muassa Sinikka ja Tiina Nopolan kirjoittamia Risto Räppääjä -kirjoja.
Kokonaan Havukaisen ja Toivosen omaa tuotantoa ovat Tatusta ja Patusta kertovat lastenkirjat, joista etenkin Tatun ja Patun Suomi (2007) nousi suosituksi ja sai Finlandia Junior -palkinnon vuonna 2007. Tatu ja Patu -kirjoja on käännetty monille kielille. Kahdeskymmenes Tatu ja Patu -kirja, nimeltään Tatu ja Patu, elämä ja teot, ilmestyi kesällä 2018. Maailmankatsomuksellisista syistä Havukainen ja Toivonen eivät ole teettäneet hahmoistaan oheistuotteita muutamia palapelejä ja lautapelejä lukuun ottamatta.
Havukainen ja Toivonen ovat julkaisseet myös teokset Vauhtiässät Max & Olivia (1997), Veera lääkärissä (1999), Veera ja menopelit (2000) sekä Veera ja maatalon eläimet (2001). Tatu ja Patu -hahmot tekivät ensiesiintymisensä Veera-kirjoissa.
Nykyään Havukainen ja Toivonen pitävät Veera ja maatalon eläimet -kirjaansa vanhentuneena, koska se antaa maataloudesta aiheettoman idyllisen kuvan.
Vuonna 2001 Havukainen ja Toivonen saivat Rudolf Koivu -palkinnon kuvituksista kirjoissa Veera ja menopelit sekä Risto Räppääjä ja Nuudelipää. Vuonna 2006 he saivat Kaarina Helakisa -palkinnon. Vuonna 2010 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Havukaiselle ja Toivoselle Tietopöllö-palkinnon Tatu ja Patu -kirjasarjasta. Havukainen ja Toivonen ovat olleet ehdolla Astrid Lindgrenin muistopalkinnon saajiksi vuosina 2009, 2010 ja 2016.
Havukainen ja Toivonen asuvat lastenkirjailija Mauri Kunnaksen lapsuudenkodissa. Heillä on kaksi tytärtä.
Simo K. Kivelä

| Simo K>  Kivelä.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1942
Ammatti:  lehtori
Koulutus ja ura
Instituutti:  Teknillinen korkeakoulu
Tutkimusalue:  matematiikka
Simo K. Kivelä (s. 1942) on matematiikan tutkija ja lehtori Teknillisestä korkeakoulusta 1971–2006. Hän on matematiikan lehtori emeritus.
Teokset

Kivelä, Simo K.: Distribuutioiden ortogonaalikehitelmistä.  Helsinki:  Helsingin yliopisto, Matematiikan laitos, 1972.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive) (Lisensiaattityö)
Kivelä, Simo K. & Toivonen, Pertti: Lineaarialgebra.  (335, 321 sivua)  Espoo:  Otakustantamo, 1974.  ISBN 951-671-071-9
Kivelä, Simo K.: Perspektiivioppi ja aksonometria.  (355, 173 sivua)  Espoo:  Otakustantamo, 1984 (1976).  ISBN 978-951-671-103-7
Kivelä, Simo K.: Algebra ja geometria.  (523, 201 sivua)  Helsinki:  Otatieto, 1990 (1989).  ISBN 951-672-103-6
Kivelä, Simo K.: Matlab-opas.  (879, 60 sivua)  Helsinki:  Otatieto, 1995 (1991).  ISBN 978-951-672-128-9
Kivelä, Simo K.: Reaalimuuttujan analyysi.  (890)  Helsinki:  Otatieto, 1999 (1992).  ISBN 951-672-158-3
Kivelä, Simo K.: Matlab-opas Matlabin version 4 mukaan.  (879, 64 sivua)  Helsinki:  Otatieto, 1999.  ISBN 978-951-672-234-7
Kivelä, Simo K.: Matriisilasku ja lineaarialgebra.  (485, 200 sivua)  Helsinki:  Otatieto, 1990.  ISBN 951-671-368-8
Kivelä, Simo K.: Vektorimuuttujan analyysi.  (577, 293 sivua)  Helsinki:  Otatieto, 1990.  ISBN 951-672-258-X
Kivelä, Simo K.: Perspektiivikuvan geometriset perusteet.  (116 sivua, 80 kuvaa)  Tampere:  Tammertekniikka (AMK-Kustannus), 2008.  ISBN 978-952-549-149-4
Kivelä, Simo K.: Vaellusretkiä matematiikkaan.  (210 sivua)  Espoo:  Simo Kivelä, 2017.  ISBN 978-952-938-335-1
Aiheesta muualla

Kivelän matematiikkablogi
MatTa-sivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Calvia

| Calvia |
| --- | --- |
 Pensaspisarpirkko (Calvia quatuordecimguttata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Härömäiset Cucujoidea
Heimo::  Leppäkertut Coccinellidae
Alaheimo::  Coccinellinae
Tribus::  Coccinellini
Suku::  Calvia  Mulsant, 1846
Katso myös
   Calvia Wikispeciesissä   Calvia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Calvia on leppäkerttujen heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu ainakin 12 lajia. Suomessa suvun edustajista on tavattu 3 lajia.
Sukuun kuuluvia lajeja

Calvia championorum
Calvia chinensis
Calvia connexa
Lehmuspisarpirkko (Calvia decemguttata)
Calvia explanata
Calvia hauseri
Calvia muiri
Calvia paravinotata
Calvia quadrivittata
Pensaspisarpirkko (Calvia quatuordecimguttata)
Leppäpisarpirkko (Calvia quindecimguttata)
Calvia shirozui
Aiheesta muualla

iNaturalist: Suku Calvia
ITIS: Calvia (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Calvia (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Calvia, taxonomy (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Genus Calvia (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Genus Calvia[vanhentunut linkki] (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1945480  Wikispecies: Calvia  BioLib: 10852  BOLD: 105878  BugGuide: 26791  CoL: 3G35  EoL: 110717  EPPO: 1CLVAG  Fauna Europaea: 230458  Fauna Europaea (new): 886ec221-3a5b-4b81-b3e9-a57ada0e023a  GBIF: 1043170  iNaturalist: 69204  IRMNG: 1426285  ITIS: 692196  NBN: NHMSYS0020151585  NCBI: 41140  Open Tree of Life: 765937  Paleobiology Database: 302806
Vehniän lusikka

Vehniän lusikka on sembramännystä valmistettu kivikautinen lusikka, jonka torppari Tobias Flyktman löysi Laukaan Vehniän Kurkisuosta talvella 1903. Sitä ei ole radiohiiliajoitettu, mutta todennäköisimmin se ajoittuu 2000-3000-luvulle eaa. Lusikka on peräisin Siperiasta, sillä lusikan raaka-aine, sembramänty, ei ole koskaan esiintynyt Uralin länsipuolella. Lusikan lyhyen kahvan päähän on veistetty karhunpää.
Lusikkaa pidetään tunnetuimpana vehniäläisenä esineenä. Sitä ei liene käytetty syömiseen, vaan se oli jumalille tai esi-isille annettu uhrilahja, mihin viittaavat myös paikalla havaittu suolle luontaisesti kuulumaton hiekkakerros ja suurehkot kivet, jotka kokonsa puolesta voivat olla ihmisten paikalle kantamia. Löytöpaikkaa ei ole koskaan tutkittu arkeologien toimesta, sillä kun Julius Ailio saapui tutkimaan paikkaa vuonna 1912, se oli veden vallassa. Nykyisin lusikka on Kansallismuseossa.
Balticconnector

Balticconnectorin sijainti
Balticconnector on Suomen ja Viron välinen kaasuputki. Se kulkee Suomenlahden pohjassa ja yhdistää Inkoon ja Viron Paldiskin kautta kulkevat Suomen ja Viron kaasuverkot toisiinsa.
Sen kautta on voitu siirtää 7,2 miljoonaa kuutiometriä kaasua päivässä.
Putki maksoi 250 miljoonaa euroa. Euroopan komissio myönsi sen rakentamiseen 187,5 miljoonan euron rahoituksen. Rahoitus kattoi 75 prosenttia hankkeen kokonaiskustannuksista. EU-rahoitus Balticconnector-hankkeelle tulee Verkkojen Eurooppa -ohjelmasta. Euroopan unionin motiivina on edistää hankkeella niin sanottua energiaunionia, jonka on tarkoitus muun muassa vähentää riippuvuutta tuontienergiasta. Lisäksi Suomen hallitus myönsi rakentamiseen 28 miljoonaa euroa.
Putken rakensivat yhteistyössä suomalainen Baltic Connector ja virolainen Elering. Putki koostuu kolmesta osuudesta, joiden pituus on Suomen maaperällä 22 km, merellä 80 km ja Viron maaperällä 50 km.
Merenpohjassa Balticconnector kohtaa kahdessa paikassa Nord Stream -putket, jotka räjäytettiin syyskuussa 2022 etelämpänä Itämerellä Bornholmin saaren lähistöllä.
Rakenne

Putki on rakennettu 15,9 millimetrin paksuisesta hiiliteräksestä. Sen sisäpuolinen halkaisija on 500 millimetriä. Sisäpuolelta putki on maalattu ja ulkopuolelta päällystetty polyeteenillä. Putken ympärillä on suojaava betonivaippa. Kriittisimmillä alueilla putken päällä on suojana vielä metrin paksuinen kivikerros.
Historia

Gasum alkoi suunnitella putkihanketta vuonna 2008, mutta vuoteen 2015 mennessä kaasun kilpailukyky oli heikentynyt ja kulutus laskenut. Yhtiö arvioi, että putken rakentaminen heikentäisi tilannetta edelleen, minkä vuoksi hanke ei olisi liiketaloudellisesti kannattava, joten Gasum lopetti hankkeen suunnittelun.
Tämän jälkeen Suomen valtio perusti hanketta jatkamaan Baltic Connector -yhtiön. Energiavirasto totesi, että Balticconnector-hankkeen hyötyjä on erityisen hankala esittää laskelmilla, mutta ”hanke on välttämätön Suomen eristäytymisen poistamiseksi ja Suomen liittämiseksi Baltian ja myöhemmin Euroopan kaasumarkkinakehitykseen”.
Rakennustyöt alkoivat kesäkuussa 2018. Putki otettiin tuotantokäyttöön joulukuussa 2019.
Aiheesta muualla

Balticconnector Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
Balticconnectorin vauriokohta lokakuussa 2023 Rajavartiolaitoksen valokuvaamana.
Newnew Polar Bear
Calvi

| Calvi |
| --- | --- |
 Calvin sitadelli.
 lippu:  vaakuna
 Calvi
 Koordinaatit: 42°34′07″N, 08°45′25″E 
Valtio:   Ranska
Alue:  Korsika
Departementti:  Haute-Corse
Arrondissementi:  Calvi
Kantoni:  Calvi
Hallinto:  
 – Pormestari:  Ange Santini
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  31,2 km²
Väkiluku (2009):  6 627
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Motto::  Civitas Calvi Semper Fidelis
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Calvi on kaupunki Ranskaan kuuluvalla Korsikan saarella Haute-Corsen departementissa. Erään tarinan mukaan Calvi on Kristoffer Kolumbuksen syntymäpaikka. Vuoden 2009 alussa kaupungissa asui arviolta 6 627 asukasta.
Historia

Calvin kaupungin perustivat roomalaiset 100-luvulla jaa. Paikka on kuitenkin toiminut satamana jo ennen heitä. Calvi joutui useaan otteeseen mereltä tulevien hyökkääjien ryöstämäksi ja se toipui näistä hyökkäyksistä vasta Pisan vallan alaisuudessa 1000-luvun ja 1200-luvun välillä. Paikallisen ylimystön keskinäinen kilpailu sai kaupungin asukkaat pyytämään suojelusta Genovalta vuonna 1278. Käyttäen tukikohtinaan Calvia ja sen etelässä omistamaa Bonifaciota Genovan onnistui lopulta vallata koko saari itselleen. Myöhemmin Calvi ja sen asukkaat tulivat tunnetuiksi Genovan vallan kannattajina, monien muiden nähdessä Genovan sortajana. Genovan vallan alaisuudessa Calviin alettiin rakentaa sitadellia. 1500-luvun puolivälissä saari joutui Ranskan ja Espanjan keskinäisen valtataistelun tantereeksi ja vuonna 1553 ranskalaiset ja heitä auttaneet turkkilaiset nousivat maihin Korsikalle. Ranskalaiset valtasivat muun muassa Bonifacion ja Bastian, mutta eivät onnistuneet valtaamaan Calvia. Tämä tapaus synnytti kaupungin moton, Civitas Calvi Semper Fidelis eli vapaasti käännettynä "Calvin kaupunki ikuisesti uskollinen".
Ranskan suuren vallankumouksen yhteydessä englantilaiset valtasivat Calvin vuonna 1794 ja kaupunki pysyi heillä kahden vuoden ajan. 1800-luvun lopussa paikallisia soita kuivatettiin ja Calvista alkoi kehittyä turistikohde.
Liikenne

Santa Catalinan lentoasema sijaitsee noin 8 kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Maata pitkin kaupungista kulkee kaksi päätietä, RN 199 Ajaccioon Cargèsen, Pianan ja Porton kautta sekä RN 197 Bastiaan Saint-Florentin ja Ile Roussen kautta. Calvin satamaan liikennöi kaksi laivayhtiötä, SNCM ja Corsica Ferries.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Suuri profeetta (sotaharjoitus)

Suuri profeetta-merisotaharjoitus järjestettiin Hormuzinsalmella 31. toukokuuta – 6. huhtikuuta 2006. Siinä Iran esitteli puolustusvalmiuttaan Hormuzinsalmella ja joitain uusiksi mainittuja aseita. Iranin mukaan harjoitukseen osallistui 1 500 alusta ja 17 000 sotilasta Islamilaisen tasavallan armeijasta, Islamilaisesta vallankumouskaartista, poliisista ja vapaaehtoisesta Basij-vapaaehtoismiliisistä. Iranilaislähteiden mukaan harjoitus sai brittiläiset ja yhdysvaltalaiset joukot hälytystilaan alueella.
Harjoituksessa julkistettiin 4. huhtikuuta 2006 uusiksi mainittuja aseita maalta tai mereltä tehtäviä tutkahavaintoja karttamaan kykenevä iranilainen lentovene, mikä olisi aseistettu ohjuksilla ja se kykenisi nousemaan ilmaan vedenpinnan läheisyyteen matalalla. Venäläisarvioiden mukaan kyse saattaa olla Ekranoplan A-90 Orljonok -tyyppisestä lentoveneestä, mikä oli jo Neuvostoliiton laivastolla.
Harjoituksen yhteydessä esiteltiin myös tehokas iranilainen Hoot-ohjus, mikä kykenee lentämään ilmassa 100 metriä sekunnissa ja meressä 25 metriä sekunnissa. Venäläisten arvioiden mukaan kyseessä saattaa olla Neuvostoliitossa kehitetty Tornado-niminen nopea torpedo, minkä kantama ei kuitenkaan ollut kuin 7 kilometriä. Venäläisten lähteiden mukaan aseiden konstruktio on kuitenkin vanhempaa neuvostoliittolaista alkuperää ja ne ovat saattaneet ajautua Iraniin kolmansien maiden kautta.
Aiheesta muualla

Fort Leavenworth, Foreign military studies: The Tyranny of Time and Distance: Bridging the Pacific (englanniksi)
Iran: Another Torpedo Successfully Test-Fired (englanniksi)
IRNA: Iran firmly responds to any attack: Military official
Annie-palkinto

| Annie-palkinto |
| --- | --- |
Palkitaan:  Parhaat animaatiot ja niiden tekijät.
Palkinnon antaja:  ASIFA-Hollywood
Maa:   Yhdysvallat
Ensimmäinen palkinto:  1972
Virallinen internet-sivu
Annie-palkinto (Annie Awards) on Los Angelesin kansainvälisen animaatiofilmiyhdistyksen ASIFA-Hollywoodin vuosittain jakama palkinto, joka jaetaan eri sarjoissa vuoden parhaille animaation tekijöille, animaatiosarjoille ja -elokuville. Palkintoa on jaettu vuodesta 1972 lähtien, lukuun ottamatta vuosia 1989 ja 2002. Aluksi Annie-gaalassa jaettiin muun muassa Winsor McCay-, Foreign- ja June Foray -palkintoja. Alkuun, vuoteen 1991 asti palkintoa jaettiin vain animaatioiden tekijöille, mutta varsinaisesti laajemmassa merkityksessä Annieta on jaettu vuodesta 1992 lähtien.