stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pietarinkirkko
Arkkitehtuuri > Kupoli

Donato Bramanten 1500-luvun alussa piirtämä kupoli oli Pantheonin kaltainen puolipallo, jota ympäröi korinttilaisen pylväsjärjestelmän mukainen peristyyli. Sangallon versiossa oli kaksi päällekkäistä portaan tavoin askellettua arkadia. Pietarinkirkon rakennushankkeelle ominaisesti työt pitkittyivät, arkkitehdit vaihtuivat ja suunnitelmat muuttuivat. Myöhemmin kupolin nousukulmasta päätettiin tehdä selvästi jyrkempi. Lopullinen versio on tehty Michelangelon piirustusten pohjalta, vaikka hänen seuraajansa muuttivat sen yksityiskohtia.lähde?
Pietarinkirkon kupolin rakentaminen saatettiin loppuun paavi Sixtus V:n aloitteesta. Työt aloitettiin Giacomo della Portan johdolla 15. heinäkuuta 1588, ja rumpu valmistui 17. joulukuuta samana vuonna. Pitkään keskeneräisenä seissyt kupoli valmistui 1590 alle kahden vuoden ennätysajassa, ja kustannukset olivat vain viidesosa arvioidusta. Sixtus V kuoli pian kupolin valmistumisen jälkeen.
Pietarinkirkon kupoli on sisähalkaisijaltaan 41,90 metriä, ja sen korkeus lattiatasosta kupolin ristiin on 137,7 metriä. Kupoliin kuuluva lyhty taas on 26,50 metriä korkea. Kupolin jänneväli on näin hivenen Pantheonia pienempi. Siinä on kaksi tiilestä muurattua kuorta, joita tukee kupolin ulkopinnalla kuusitoista kivilohkareista tehtyä ruodetta. Kupolia on myöhempinä aikoina lisävahvistettu ketjuilla.
Pietarinkirkon kupoli on toiminut esikuvana monien läntisen maailman kirkkojen ja muiden rakennusten kupoleille, kuten St Paulin katedraalin Lontoossa, Invalidikirkon Pariisissa ja Capitolin Washingtonissa.
Arkkitehtuuri > Sisätilat

Pietarinkirkon pääasiassa barokkityyliä edustavan sisätilan tärkeimpiä suunnittelijoita oli Bernini, jonka käsialaa on pääalttarin yllä kohoava valtava baldakiini (alttarikatos). Kullatusta pronssista valmistettua alttarikatosta kannattelevat kierteiset pylväät, joiden muodon Bernini lainasi ensimmäisen Pietarinkirkon alttaria koristaneista Salomon pylväistä. Vain paavi saa pitää alttarilla messun.lähde?
Pietarinkirkon mitat ovat erittäin suuret: kirkon sisäpituus on 186 metriä, ja leveys on poikkilaivan kohdalta mitattuna 137,5 metriä. Kirkon sisätilan pinta-ala on yli viisitoistatuhatta neliömetriä, ja holvatun päälaivan korkeus nousee neljäänkymmeneenviiteen metriin. Huolimatta kirkon ja sen sisätilojen suurista mittasuhteista katsotaan kirkon silti olevan sisäpuolelta sangen harmoninen. Vaikka sisätilojen rakennustöihin ja sisustamiseen osallistui useita eri tyylisuuntia edustaneita arkkitehteja, kokonaisuutta pidetään tasapainoisena. Tämä voidaan lukea Michelangelon ansioksi, sillä juuri hän jäntevöitti kirkon arkkitehtuurin.
Kirkon narthexin eli esihallin on suunnitellut Carlo Maderno, ja se kuuluu arkkitehdin merkittävimpiin töihin. Sen rakennustyöt aloitettiin 1608 ja saatiin päätökseen vuonna 1612. Narthexissa on viisi ovea, joista keskimmäinen pääsisäänkäynti, Filareten ovi, on peräisin vanhasta Konstantinuksen basilikasta ja se on nimetty suunnittelijansa Filareten mukaan. Filareten oven vasemmalla puolella ovat kuolleiden ovi ja hyvän ja pahan ovi. Pääsisäänkäynnistä oikealle on sakramenttien ovi. Oikeanpuoleisin ovi tunnetaan pyhänä ovena, jonka Vico Consorti valoi pronssista vuonna 1950. Pyhä ovi tai porta santa avataan ainoastaan riemujuhlan kunniaksi 25 vuoden välein (viimeksi 2000). Esihallissa on patsaat keisari Konstantinukselle ja Kaarle Suurelle.
Kirkon alla on krypta, jossa on keskiaikaisten paavien sarkofageja sekä roomalaisen prefektin Junius Bassuksen taitavin korkokuvin koristeltu arkku vuodelta 359.
Arkkitehtuuri > Pietarinaukio

Pietarinkirkon edustan aukio, Pietarinaukio, jakaantuu kahteen osaan, joista kirkkoa lähin on puolisuunnikkaan muotoinen, kun taas Gian Lorenzo Berninin suunnittelema osa on soikio. Aukion halkaisija on leveimmillään 198 metriä.. Aukiota reunustaa 284 pylvästä käsittävä nelirivinen pylväskäytävä. Berninin oppilas lisäsi 140 pyhimyspatsasta, joiden korkeus on yli kolme metriä. Aukio rakennettiin Aleksanteri VII:n pontifikaatin aikana 1656–1667.
Aukion keskellä seisoo egyptiläinen Vatikaanin obeliski, joka siirrettiin paikalle 1585. Obeliskin korkeus on 25,5 m. Alun perin obeliski sijaitsi Konstantinuksen basilikan sivulla entisen Neron sirkuksen paikalla. Pietarinkirkon aukiolle johtaa Benito Mussolinin 1930-luvulla rakennuttama paraativäylä Via della Conciliazione, jonka tieltä purettiin Borgon keskiaikainen kortteli, niin sanottu Spina di Borgo.
Panoraamakuva Pietarinkirkon kupolista kohti Tiberjokea. Etualalla vasemmalla Vatikaanin palatsi, kauempana Castel Sant’Angelo. Pantheonin teevatimainen kupoli pilkistää Tiberin vastarannalla oikealla.
Paavien haudat

Pietarinkirkon alle on haudattu useita paaveja, minkä lisäksi itse kirkossa on useita paavien hautoja. Tämän lisäksi kirkkoon on haudattu muun muassa kruunusta luopunut ja katolilaisuuteen kääntynyt Ruotsin kuningatar Kristiina, jonka hauta sijaitsee Johannes Paavali II:n haudan vieressä. Pietarinkirkon kryptan pyhimpänä paikkana pidetään oletettua apostoli Pietarin hautaa. Yhteensä Pietarinkirkkoon on haudattu kymmeniä paaveja, kuten kaikki vuonna 1903 kuolleen paavi Leo XIII:n seuraajat. Paavien lisäksi Pietarinkirkkoon on haudattu kuningatar Kristiinan kaltaisia hallitsijoita ja ylimyksiä. Pietarinkirkon Sagre Grotte Vaticane -kryptaan ovat haudattuna muun muassa paavit Nikolaus I, Gregorius V, Hadrianus IV, Bonifatius VIII, Nikolaus V, Paavali II sekä Aleksanteri VI ja keisari Otto II. Myös paavi Pius IX:n sydän on haudattu pieneen uurnaan kyseiseen kryptaan.
Pietarinkirkon alla sijaitsevista haudoista suuri osa on ajalta ennen nykyisen Pietarinkirkon rakentamista.
Jälkivaikutus

Pietarinkirkon rakennushankkeella oli kauaskantoisia vaikutuksia arkkitehtuuriin ja uskonnollis-poliittiseen historiaan Euroopassa ja muuallakin.
Gotiikka ei ollut koskaan saanut Italiassa jalansijaa, ja viimeistään Donato Bramanten renessanssityylinen suunnitelma uudeksi Pietarinkirkoksi teki goottilaiset katedraalit vanhentuneiksi myös muualla Euroopassa, jossa niitä vielä rakennettiin. Monet goottilaisista kirkoista jäivät keskeneräisiksi aina 1800-luvulla tapahtuneeseen uusgoottilaisen kertaustyylin nousuun saakka, yhtenä esimerkkinä Kölnin tuomiokirkko.lähde?
Keskeiskirkon ja pitkävartisen latinalaisen ristin yhdistelmänä Pietarinkirkko oli esimerkkinä useimmille muillekin kirkoille barokin aikakaudella. Michelangelon kupoli toimi esikuvana vastaaville hankkeille myös muissa maissa. Pietarinkirkon arkkitehtuuri sai jäljittelijöitä Venäjälläkin, jossa Pietarin Kazanin katedraali rakennettiin samassa hengessä.
Pietarinkirkon rakentaminen kysyi paljon varoja, joita kerättiin kirkon siunaamalla anekaupalla pohjoista Eurooppaa myöten, mikä oli eräänä syynä uskonpuhdistukseen ja protestanttisten kirkkojen eroamiseen katolisesta kirkosta.
Maailman suurimman kirkon asema

Luetteloissa maailman suurimmista kirkoista on erilaisia näkemyksiä Pietarinkirkon asemasta. Unesco pitää Pietarinkirkkoa maailman suurimpana kirkkona sen vaikuttavuuden ja merkityksen vuoksi, kun taas Guinnessin ennätysten kirjan mukaan suurimman kirkon kunnia kuuluu Norsunluurannikolla sijaitsevalle Basilique de Notre Dame de la Paix de Yamoussoukrolle. Kirkko on alullepanijansa presidentti Félix Houphouët-Boignyn lahja syntymäkaupungilleen. lähde?
Pietarinkirkkoa mukailevan Yamoussoukron basilikan kupoli on esikuvaansa hieman matalampi, mutta lanterni korkeampi. Sen pinta-ala on kaksinkertainen (30 000 m²), mutta Pietarinkirkkoon mahtuu huomattavasti enemmän ihmisiä eli 60 000 ihmistä, kun Yamoussoukroon mahtuu 18 000.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Laaja Pietarinkirkkoa käsittelevä sivusto(englanniksi)
360 asteen virtuaalinen panoraama Pietarinkirkosta (15 MB) (Arkistoitu – Internet Archive)
15th World Conference on Nondestructive Testing: Ground Penetrating Radar applications on the Façade of St. Peter's Basilica in Vatican (englanniksi)
Koskimies, Kalervo: Vedute di Roma – S. Pietro
Konstantinuksen rakennuttama ensimmäinen Pietarinkirkko noin vuonna 1450.
Bramanten suunnitelma Pietarinkirkoksi oli perinteiden vastaisena aikanaan vallankumouksellinen, mutta se asetti esikuvan myöhemmille ideaalikirkon malleille, joissa keskeistä olivat kupoli ja kreikkalainen risti.
Rafaelin suunnitelma Pietarinkirkkoa varten oli muita perinteisempi. Vaikka sitä ei toteutettukaan, pohjakaavaan palattiin myöhemmin Madernon aikana.
Michelangelon suunnitelma, joka on renessanssin arkkitehtuurikäsitysten mukaisesti "täydellinen" keskeiskirkko, oli tehty Bramanten lähtökohdan pohjalta, vain rakenteita vahvistettiin.
Pietarinkirkon halkileikkaus ja pohjapiirros Madernon lisäysten jälkeen. Äärimmäisenä vasemmalla narthex eli esihalli.
Rooman kaupunginosat sekä kuuluisien rakennusten sijoittuminen.
Neron kilpa-ajorata (circus), Konstantinuksen basilika ja nykyinen Pietarinkirkko. Apostoli Pietarin marttyyrikuoleman paikka sirkuksen ajoradan keskikorokkeella on merkitty ristillä.
Carlo Madernon suunnittelema barokkityylinen julkisivu, jossa on kahdeksan korinttilaista pylvästä ja neljä pilasteria.
Michelangelon suunnittelema Pietarinkirkon kupoli, jonka Giacomo della Porta rakensi valmiiksi 1588–1590.
Berninin suunnittelema baldakiini on 35,5 metriä korkea ja valettu pronssista.
Michelangelon Pietà
Arnolfo di Cambion veistämänä pidetty Pyhän Pietarin pronssipatsas vuodelta 1300 jäljittelee antiikin filosofipatsaiden muotokieltä. Patsas puetaan paavilliseen asuun Pietarin ja Paavalin päivänä 29.6.
Berninin suunnittelema Pyhän Pietarin istuin.
Paavi Johannes XXIII:n ruumis Pietarinkirkossa vuonna 2004
Anna Perho

Anna Perho lokakuussa 2011.
Anna Perho (s. 17. kesäkuuta 1970 Ypäjä) on suomalainen toimittaja ja tv-tuottaja.
Ura

Perho valmistui ylioppilaaksi 1989 ja agrologiksi Högre Svenska Lantbruksläroverketistä 1994. Lisäksi hän on valmistunut ratkaisukeskeiseksi valmentajaksi Lyhytterapiainstituutista.
Perho toimi City-lehden kolumnistina vuodet 2002–2007 ja on kolumnoinut myös Radio Aallossa, Sunnuntaisuomalaisessa, Ilta-Sanomissa, Me Naisissa, Maalla-lehdessä ja useissa asiakasjulkaisuissa. Televisiossa hän on toiminut taustatoimittajana muun muassa televisio-ohjelmissa Inhimillinen tekijä, Satunnainen sankari, Ruben & Joonas, Epäkorrektia Tuomas Enbuske sekä Lamastalgia.
Perho juonsi Nelosella esitettyä G-piste-keskusteluohjelmaa keväällä 2008. Keväällä 2009 ja 2010 Perho toimitti ja juonsi MTV3:lla ohjelmaa Perho tuli taloon, jossa hän vieraili tunnettujen suomalaisten kodeissa. Syksyllä 2010 Perho osallistui Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaan. Keväällä 2015 Perho juonsi Anna Perhon kyselytunti-nimistä ohjelmaa yhdessä Olga Temosen, Jenni Kokanderin ja Suvi Westin kanssa TV2:lla. Hän juonsi Radio Aallon Dynastia-aamuohjelmaa yhdessä Kimmo Vehviläisen kanssa viisi vuotta lopettamiseensa asti vuoteen 2017. Nykyisin hän keskittyy yritys- ja uravalmennukseen sekä kirjoittamiseen.
Perho palkittiin vuoden radiotoimittajana vuoden 2016 Radio Gaalassa. Perusteissa mainittiin Perhon Läpivalaisu-sarja. Läpivalaisu on muodoltaan pitkä henkilöhaastattelu, joka sisältää Perhon omia kommentteja haastatteluosuuksien välissä.
Perho osallistui vuoden 2021 MasterChef VIP -kilpailuun.
Teokset

Tallin tyypit.  Lemeon media products, 2006.  ISBN 952-99802-0-5
Hevosenostajan opas.  Suomen Hevosurheilulehti, 2008.  ISBN 978-952-99858-1-4
ABC: kysy mitä vain hevosista.  Suomen Hevosurheilulehti, 2009.  ISBN 978-952-99858-2-1
Anna palaa. Elä omaa elämääsi, älä muiden.  Paasilinna, 2011.  ISBN 978-952-5856-31-6
Superarkea! Käytännön opas helpompaan elämään.  Paasilinna, 2013.  ISBN 978-952-5856-64-4
Pientä Säätöä, Otava 2014. ISBN 978-951-1-29659-1
Superarkea 2 - Työ + Perhe = Onnistuu, Otava 2015. ISBN 978-951-1-28952-4
Antisäätäjä: Fiksun ajankäyttäjän opas.  Helsinki:  Otava, 2017.  ISBN 978-951-1-31397-7
Suorat sanat.  Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1331-58-2
Aiheesta muualla

Anna Perhon kotisivu
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Sandra Eriksson

| Sandra Eriksson |
| --- | --- |
 Sandra Eriksson 2018 Kalevan Kisoissa
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1989 (ikä 35) Uusikaarlepyy
Kansalaisuus:   Suomi
Yleisurheilija
Pituus:  163  cm
Paino:  47 kg
Laji:  estejuoksu
Seura:  IK Falken
Valmentaja:  Oscar Gidewall
Ennätykset:  1 500 m: 4.11,05 (2014) 3 000 m: 8.55,13 (2014) 5 000 m: 15.42,15 (2018) 3 000 m esteet: 9.24,70 NR (2014)
Aiheesta muualla
Timanttiliiga
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.Universiadit  | Maa:   Suomi> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kazan 2013 | 3000 m estejuoksu |  |
Sandra Elisabet Eriksson (s. 4. kesäkuuta 1989 Uusikaarlepyy) on suomenruotsalainen  uransa päättänyt kestävyysjuoksija, jonka päämatka oli 3 000 metrin estejuoksu. Hän edustaa IK Falkenia, jota ennen hänen seuransa oli vuoteen 2013 saakka IF Nykarlebynejden. Häntä on valmentanut vuodesta 2015 Oscar Gidewall ja tätä ennen vuosina 2006–2015 Guy Storbacka. Eriksson on vuosien 2007–2016 Suomen mestari 3 000 metrin estejuoksussa. Hänen estejuoksuennätyksensä on 12. heinäkuuta 2014 juostu 9.24,70, joka säilyi Suomen-ennätyksenä kesäkuuhun 2024 saakka.
Myös hänen sisarensa Zenitha (1992) ja Heidi Eriksson (1986) ovat olleet kansallisen tason juoksijoita. Molemmat ovat nyttemmin jo lopettaneet uransa.
Ura > SM-kisat

Eriksson on voittanut naisten estejuoksun Suomen mestaruuden kymmenenä peräkkäisenä vuonna: 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 ja 2016. Kalevan kisoissa 2018 hän sijoittui toiseksi.
1 500 metrillä Eriksson on voittanut SM-kultaa Kajaanissa 2010 ja Kuopiossa 2014. Espoon kisoissa 2009 hän sijoittui toiseksi. Eriksson on voittanut SM-kultaa myös 5 000 metrillä vuonna 2010 ja 2012.
Sisäratojen SM-kilpailuissa Eriksson on voittanut 3 000 metrillä kultaa Mustasaaressa 2009, Helsingissä 2011 sekä Tampereella 2012 ja 2016 sekä hopeaa Joensuussa 2008. 1 500 metrillä hän sai hopeaa Mustasaaressa 2009. 3 000 metrillä Erikssonin ulkoratojen ennätys on 8.55,13, jonka hän juoksi Turussa 25. kesäkuuta 2014. Sisäradoilla hän on juossut Suomen ennätyksen 8.54,06 Prahassa 7. maaliskuuta 2015.
Maastojuoksun SM-kilpailuissa Eriksson on voittanut kultaa vuosina 2012, 2013 ja 2014 ja pronssia 2020.
Ura > Arvokisat

Eriksson sijoittui kymmenenneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen 3 000 metrin estejuoksussa Hengelossa heinäkuussa 2007. Seuraavana kesänä hän oli viides saman ikäluokan MM-kilpailuissa Bydgoszczissa uudella 19- ja 22-vuotiaiden Suomen ennätysajalla 10.00,87. Hän sijoittui neljänneksi Kaunasin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Hän karsiutui alkuerissä saman ikäluokan EM-kilpailuissa Ostravassa 2011.
Aikuisten arvokisoihin Eriksson on osallistunut vuodesta 2009. Berliinin MM-kisoissa 2009, Barcelonan EM-kisoissa 2010 ja Daegun MM-kisoissa 2011 Eriksson jäi alkueriin.
Helsingin EM-kisoissa 2012 Eriksson selviytyi alkuerästään 3 000 metrin esteissä loppukilpailuun sijoittuen lopulta kymmenenneksi ajalla 9.48,19. Lontoon olympialaisissa 2012 ja Moskovan MM-kisoissa 2013 hän karsiutui alkuerissä. Vuoden 2013 Universiadeissa Kazanissa Eriksson sijoittui estejuoksussa alun perin kuudenneksi, mutta nousi lopulta vuonna 2020 dopinghylkäysten jälkeen kolmanneksi.
Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Eriksson eteni loppukilpailuun ollen yhdeksäs ajalla 9.47,95. Prahan EM-hallikilpailuissa 2015 hän sijoittui 3 000 metrin juoksussa viidenneksi SE-ajalla 8.54,06. Eriksson osallistui Pekingin MM-kilpailuihin 2015, mutta oli alkuerien 23:s eikä päässyt jatkoon.
Amsterdamin EM-kisoissa 2016 hän pääsi loppukilpailuun, jossa oli kymmenes ajalla 9.45,71. Maaliskuussa 2016 hänet valittiin myös Rion olympialaisiin 2016. Olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 m: 2.04,48 (2018)
1 500 m: 4.11,05 (2014), sisäradoilla 4.11,89 (SE) (2015)
3 000 m: 8.55,13 (2014), sisäradoilla 8.54,06 (SE) (2015)
3 000 m estejuoksu: 9.24,70 (SE) (2014)
5 000 m juoksu: 15.42,15 (2018)
10 000 m juoksu: 34.12,20 (2012)
maili (sisäradat): 4.30,91 (SE) (2016). Eriksson rikkoi juoksullaan Annemari Sandellin SE:n vuodelta 1996 sekä Monika Kinnusen halli-SE:n vuodelta 1994.
Yksityiselämä

Eriksson asuu Pietarsaaressa. Hän sai kumppaninsa Magnus Berglundin kanssa lapsen vuonna 2023.
Tammikuussa 2025 Eriksson ilmoitti päättävänsä uransa, koska ei loukkaantumisten vuoksi ole päässyt enää kansainväliselle tulostasolle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sandra Eriksson Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics
Margaret Lundberg

Margaret Lundberg (s. 6. toukokuuta 1955) on Ahvenanmaan liberaalien poliitikko. Hän on istunut maakuntapäivien jäsenenä vuodesta 2007. Hän ei tullut valituksi uudelleen 2011. Hän on varsinaiselta ammatiltaan sairaanhoitaja ja asuu Brändössä.
Aiheesta muualla

Profiili maakuntapäivien sivuilla[vanhentunut linkki] (ruotsiksi)
Tie 20 (Ahvenanmaa)

Tie 20 (ruots. stamväg 20) on Ahvenanmaalla kulkeva tie. Se kulkee Strandnäsistä keskustaan.
Tien kulku

Tie alkaa valtateiden 1, 2 ja 3 sekä Strandnäsistä tulevan tien risteyksessä. Se jatkuu suoraan etelään ja kaartuu itäsataman jälkeen oikealle. Tie päättyy Torgatanin risteykseen, jonka jälkeen suoraan jatkuu Storagatan.
Nähtävää

Tie ohittaa Mariebad-kylpylän sekä Maarianhaminan itäsataman. Ne näkyvät keskustaan ajettaessa vasemmalla. Samaan suuntaan ajettaessa oikealle jää Pafin kasino.
Roger Slotte

Roger Slotte (s. 1. helmikuuta 1944) on Ahvenanmaan keskustan poliitikko. Hän on istunut maakuntapäivien jäsenenä vuodesta 2007 vuoteen 2011, jolloin hän jäi valitsematta uudelleen. Hän istuu maakuntapäivillä varaedustajana. Hän on varsinaiselta ammatiltaan metsätalousinsinööri ja asuu Maarianhaminassa.
Aiheesta muualla

Profiili maakuntapäivien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Mariehamns idrottsgård

Mariehamns idrottsgård on urheilukeskus Ahvenanmaan maakuntakeskuksessa Maarianhaminassa. Alkuperäisen urheilurakennuksen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Einari Teräsvirta, ja se valmistui vuonna 1964 sekä vihittiin käyttöön 1. maaliskuuta vuonna 1967. Vuonna 1980 valmistui lisärakennus keilaluhalleineen arkkitehti Mikko Koskisen piirustusten mukaan ja se avattiin vuonna 1982.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Mariehamns idrottsgård (Q10577324)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Ahvenanmaan maakunta
koordinaatit: 60°06′N 19°54′E﻿ / ﻿60.1°N 19.9°E﻿ / 60.1; 19.9
Maarianhaminan vanha tullitalo

Vanha tullitalo Maarianhaminassa
Maarianhaminan vanha tullitalo (ruots. Gamla tullhuset, Tullpackhuset) on kulttuurihistoriallinen rakennus Ahvenanmaan maakuntakeskuksessa Maarianhaminassa. Se sijaitsee Maarianhaminan Västerhamnissa. Rakennuksen suunnittelusta on vastannut suomalainen arkkitehti Lars Sonck, ja se valmistui vuonna 1899. 1960-luvulla rakennuksen fasadia muutettiin, mutta se entisöitiin takaisin vuonna 1992.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Maarianhaminan vanha tullitalo (Q10502490)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Ahvenanmaan maakunta
koordinaatit: 60°05′45″N 19°55′36″E﻿ / ﻿60.0958°N 19.9268°E﻿ / 60.0958; 19.9268
Lappvesi

Lappvesi on merenselkä Ahvenanmaalla Kumlingen ja Brändön (Lappo) saarten välillä.
Osia:
Österön selkä (Österö fjärden)
Gun Carlson

Gun Carlson (s. 17. elokuuta 1939) on Ahvenanmaan keskustan poliitikko. Hän istui Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä 2003–2011 ja toimi maakuntapäivien ensimmäisenä varapuhemiehenä 1. marraskuuta – 3. joulukuuta 2007. Hän oli Ahvenanmaan maakuntahallituksessa vuosina 1995–2003 ensin sosiaali- ja ympäristöministerinä, sitten vuodesta 1999 koulutus- ja kulttuuriministerinä.
Carlson on varsinaiselta ammatiltaan terveydenhoitaja ja asuu Hammarlandissa.
Aiheesta muualla

Profiili maakuntapäivien sivuilla (Internet Archive) (ruotsiksi)
Baltichallen

Baltichallen on urheiluhalli Ahvenanmaan maakuntakeskuksessa, Maarianhaminassa. Vuonna 1998 valmistuneen hallin on suunnitellut ahvenanmaalainen arkkitehti Folke Wickström.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Baltichallen (Q10425716)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Ahvenanmaan maakunta
koordinaatit: 60°05′10″N 19°56′47″E﻿ / ﻿60.08611°N 19.94639°E﻿ / 60.08611; 19.94639
Heikki Paloheimo

| Heikki Paloheimo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1946 (ikä 78) Helsinki
Kansalaisuus:   suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Valtiotieteen tohtori
Instituutti:  Tampereen yliopisto, Turun kauppakorkeakoulu ja Turun yliopisto
Tutkimusalue:  poliittinen osallistuminen, päätöksenteko, poliittiset instituutiot, vertaileva politiikan tutkimus
Heikki Mauri Osmo Paloheimo (s. 7. maaliskuuta 1946 Helsinki) on valtio-opin emeritusprofessori Tampereen yliopistossa.
Elämä

Paloheimo toimi valtio-opin professorina Tampereen yliopistossa vuodesta 2004 vuoteen 2012. Lisäksi hänellä on dosentuureja Turussa ja Tampereella: hän on  valtio-opin dosentti sekä Turun yliopistossa että Tampereen yliopistossa ja taloussosiologian dosentti Turun kauppakorkeakoulussa. Paloheimo toimi Tampereen yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 2005–2007, yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitoksen johtokunnan puheenjohtajana vuosina 2004–2007, politiikan tutkimuksen laitoksen johtajana vuosina 2007–2009 ja politiikan tutkimuksen valtakunnallisen tutkijakoulun johtajana vuosina 2007–2009. Politiikka-lehden päätoimittajana hän toimi vuosina 1983 ja 1991–1992. Vuodesta 2008 vuoteen 2013 hän toimi The Open Political Science Journal -lehden päätoimittajana. Vuonna 2010 Suomalainen tiedeakatemia kutsui Paloheimon jäsenekseen.
Paloheimon vetämät tutkimushankkeet koskevat poliittista osallistumista ja päätöksentekoa. Hän on toiminut vuosien 2003 ja 2007 kansallisten vaalitutkimushankkeiden johtajana. Monissa hankkeissa vertaillaan Suomen poliittista järjestelmää ja poliittisia instituutioita muiden maiden järjestelmiin ja instituutioihin.
Eduskuntavaaleissa 1987 ja 1991, kunnallisvaaleissa 1988 ja 1992 sekä presidentinvaaleissa 1988 Paloheimo toimi Yleisradion TV 1:n vaalitulospalvelun asiantuntijana. Vuosien 1995 ja 1999 eduskuntavaaleissa hän toimi vastaavassa tehtävässä MTV3:n vaalitulospalvelussa.
Paloheimon johtamat kansalliset vaalitutkimushankkeet

Vuoden 2003 kansallinen vaalitutkimus: Vaalit ja edustuksellinen demokratia Suomessa
Vuoden 2007 kansallinen vaalitutkimus: Poliittinen osallistuminen ja demokratian muodot
Aiheesta muualla

Paloheimo Tampereen yliopiston henkilökuntasivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel
Anders Englund

Anders Englund (s. 10. tammikuuta 1957) on Ahvenanmaan keskustaan kuuluva poliitikko. Hän on istunut Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä vuosina 1991–1995 ja jälleen vuodesta 1999. Vuosina 1995–1999 hän oli Ahvenanmaan maakuntahallituksessa liikenneministerinä. Hän on ammatiltaan maanviljelijä ja asuu Vårdössä.
Aiheesta muualla

Profiili maakuntapäivien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)