stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fredrik Franson
Fredrik Franson Helsingissä 1888

Fredrik Franson kävi Helsingissä 1888 pitäen Vapaakirkossa evankelistakurssin, joka oli kolme viikkoa kestävä raamatunlukemisjakso uskoville, jotta he voisivat toimia evankelistoina. Evankelistakurssille osallistui noin 50–60 henkeä eri puolilta Suomea ja muutamia Inkeristäkin. Fransonin puheet tulkattiin suomeksi.
Ensimmäisessä puheessaan Franson kertoi evankelistakurssin tarkoituksesta näin: "Tarkoituksena on tällä jaksolla on 1) oppia, miten parhaiten voidaan voittaa sieluja Herralle ja johtaa pienempiä kokouksia; 2) esittää Raamatun eri paikoista nuolia, jotka sattuvat ihmisten sydämeen ja 3) osoittaa kuinka jälkikokouksissa on puhuteltava murheellisia."
Näiden kurssien vaikutuksesta Anna Massinen ja Ilma Mansner lähtivät evankelistan työhön, kierrellen eri puolilla Suomea evankeliumia julistamassa.
Iltaisin pidettiin herätyskokouksia, joissa kävi hyvin paljon väkeä. Fransonin pitämät ns. jälkikokoukset olivat tuohon aikaan uusi käytäntö ja niissä useimmat kurssilaiset ja muutamat uskoontulleet ihmiset todistivat. Franson ja seurakuntalaiset keskustelivat uskosta kiinnostuneiden ihmisten kanssa ja silloin syntyi väittelyitä ja järjestyshäiriöitä. Levottomat kokoukset herättivät huomiota, lehdetkin kirjoittivat niistä ja yhä enemmän väkeä saapui kokouksiin. Yliopiston opettajat, ylioppilaat ja papitkin tahtoivat tulla itse kuulemaan mitä kokouksissa opetettiin.
Kokouksissa ilmenneiden järjestyshäiriöiden vuoksi liikkui huhuja siitä, että poliisi aikoo kieltää kokouksien pitämisen ja sulkea kokoushuoneen. Poliisimestari oli kuitenkin maltillisena ja harkitsevana miehenä päättänyt antaa kokouksien jatkua, koska Franson oli Amerikan kansalainen ja pian aikoi lähteä kaupungista.
Fredrik Fransonin vilkkaiden todistuskokouksien seurauksena vielä pitkän ajan kuluessakin, Vapaakirkon kokouksiin saapui sellaisia uteliaita ihmisiä, jotka tuottivat häiriötä kokouksiin. Fransonin toiminta sai aikaan hajaannuksen vapaaseurakunnan jäsenten keskuudessa. Constantin Boije, joka oli tutustunut Pelastusarmeijan samantyylisiin kokouksiin ollessaan opintomatkalla Englannissa 1888, oli vaatinut samantapaisten jälkikokouksien järjestämistä jatkossakin, mutta muut vapaakirkolliset saarnamiehet olivat vastustaneet ajatusta.
Pelastusarmeijan aloitettua toimintansa Suomessa, tämä Fransonista alkanut levottomien todistuskokouksien käytäntö ilmeni Pelastusarmeijan keskuudessa, jonne siirtyi vapaaseurakunnasta sellaisia henkilöitä, jotka olivat innostuneita tuollaisista kokouksista.
Fredrik Franson Tampereella 1888

C. J. Hildenin rakennuttaman vapaakirkollisen rukoushuoneen tuhouduttua tulipalossa helmikuussa 1888, oli C. J. Hilden rakennuttanut sen tilalle uuden suuremman rukoushuoneen. Sen vihkimistilaisuudessa Fredrik Franson oli läsnä 16. syyskuuta 1888. Tilaisuudessa Adolf Edvard Björkenheim piti ruotsinkielisen puheen ja Antti Mäkinen suomenkielisen.
Vaikutus muualla Pohjoismaissa

Vuosina 1884–1885 oli Fransonin työn seurauksena herätystä Tanskassa. Hänen aikaansaannostaan oli myös Norjan Lähetysliiton perustaminen. Hän myös värväsi kymmeniä ruotsalaisia lähetystyöntekijöiksi Kiinan Sisämaanlähetykselle.
Lähetystyö

Fredrik Franson perusti 14. lokakuuta 1890 Scandinavian Alliance Mission -lähetysjärjestön. Järjestö vaihtoi myöhemmin nimekseen The Evangelical Alliance Mission. Yksi syy järjestön perustamiseen oli Fransonin toive siitä, että myös pienten seurakuntien olisi mahdollista olla mukana lähettämässä lähetystyöntekijöitä. Franson kävi pitämässä kokoussarjoja muun muassa Koreassa ja Kiinassa.
Kuolema

Franson teki pitkiä matkoja lähetyskentille. Erään tällaisen pitkän matkan jälkeen hän vuonna 1908 matkusti lepäämään ystäviensä luo Idaho Springsiin, Coloradoon. 2. elokuuta 1908 häntä tultiin herättämään aamiaiselle, jolloin huomattiin hänen kuolleen yön aikana. Hautajaiset pidettiin presbyteerikirkossa Nebraskan Colonissa ja ruumis haudattiin Estinan hautausmaalle, Lesharan eteläpuolelle. Myöhemmin hänen ruumiinsa siirrettiin Chicagoon Franson Memorial Buildingiin.
Teokset

Taivaan kello eli profeetallinen sana, Wiipuri, 1898.
Giovanni Gabrieli

Giovanni Gabrieli (noin 1553 – 12. elokuuta 1612) oli italialainen säveltäjä ja urkuri. Gabrieli syntyi Venetsiassa ja aloitti musiikinopiskelun luultavasti setänsä Andrea Gabrielin johdolla. Lisäksi häntä mahdollisesti opetti Orlando di Lasso. Myöhemmin Gabrielista tuli yksi Euroopan arvostetuimmista säveltäjistä.
Gabrieli ansioitui sekä maallisen että uskonnollisen musiikin säveltäjänä.
Opetustyö

Giovanni Gabrieli oli myös merkittävä opettaja. Erityisen suuri vaikutus hänellä oli Alppien pohjoispuolisen Euroopan musiikilliseen kehitykseen, sillä monet hänen sittemmin huomattaviin asemiin nousseista oppilaistaan olivat kotoisin saksankieliseltä kielialueelta. Seuraavat 16 muusikkoa opiskelivat todistetusti Gabrielin johdolla: Gregor Aichinger, Melchior Borchgrevinck, Hans Brachrogge, Christoph Clemsee, Christoph Cornet, Johann Grabbe, Gallus Guggumos, Paul Homberger, Christoph Kegel, Niels Mortensen Kolding, Wilhelm Lichtlein, Hans Nielsen, Mogens Pedersøn, Giacomo Rondenin, Heinrich Schütz ja Alessandro Taddei. Myös seuraavia 17 muusikkoa pidetään (tai ainakin vanhemmassa tutkimuskirjallisuudessa on pidetty) mahdollisina Gabrielin oppilaina: Andreas Aagesen, Wilhelm Egbertsen, Alessandro Grandi, Alvise Grani, Giovanni Battista Grillo, Georg Gruber, Adam Gumpelzhaimer, Hans Leo Haßler, Georg Poss, Michael Praetorius, Giovanni Priuli, Francesco Spongia detto Usper, Francesco Stivori, Jan Pieterszoon Sweelinck, Pater F. Thaddeo, Giovanni Valentini ja Mikołaj Zieleński.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giovanni Gabrieli Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Charteris, Richard: Giovanni Gabrieli (ca. 1555–1612): A Thematic Catalogue of His Music with a Guide to the Source Materials and Translations of His Vocal Texts. Stuyvesant, NY: Pendragon Press, 1996. (Thematic catalogues, 20). ISBN 0-945193-66-1 (sid.)
Suomen kansan vanhat runot

Vuomen kansan vanhat runot teossarjan osia.
Suomen Kansan Vanhat Runot eli SKVR on 34-osainen teos, jossa on julkaistu suurin osa talteen kirjoitetusta alkuperäisestä kalevalaisesta kansanrunoudesta, noin 100 000 erillistä runotekstiä. SKVR:n 33 alkuperäistä kirjaa julkaistiin vuosina 1908–1948. Täydennysosa, johon oli liitetty muun muassa Christfried Gananderin ja Elias Lönnrotin muistiinpanoista löytyneitä runoja, liitettiin mukaan vuonna 1997. Täydennysosaan on liitetty myös seksuaalisia asioita käsitteleviä runoja, kuten loitsuja kumppanin saamiseksi tai kyvyn parantamiseksi, joita ei ehkä ole haluttu aiemmin julkaista. Valtaosa SKVR:n runoista on Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistosta, mutta mukana on paljon aineistoa muualtakin, jopa ulkomaisista arkistoista.
SKVR ei käsitä kaikkea suomalaista tallennettua suullista kansanperinnettä, vaan ainoastaan valtaosan kalevalaisesta runoudesta. On säilynyt runsaasti myös suorasanaisia kertomuksia, ja muita sääntöjä kuin kalevalamittaa noudattavia lauluja ja runoja. Kalevalamittainen tai kalevalamittaa lähellä olevaan mittaan tehty virolainen kansanrunous ei myöskään ole mukana.
SKVR:n runot on jaettu maantieteellisten runoalueiden mukaan, ja alueiden sisällä ne on jaoteltu aihepiirien mukaan. Aihepiirit on jaettu neljään pääryhmään:
Lyriikka
Epiikka
Määrätyissä tiloissa lauletut runot, kuten häälaulut, kehtolaulut ynnä muut vastaavat
Loitsut
Pääryhmät on jaettu useisiin alaryhmiin.
SKVR:n kirjat ovat käytettävissä monissa yliopistonkirjastoissa. SKVR:n aineisto on myös muutettu digitaaliseen muotoon ja luettavissa Internetissä.
Aiheesta muualla

SKVR-tietokanta, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Saarinen, Jukka: Behind the Text: Reconstructing the Voice of a Singer. Limited Sources, Boundless Possibilities. Textual Scholarship and the Challenges of Oral and Written Texts. A special issue of RMN Newsletter. Eds. Karina Lukin, Frog & Sakari Katajamäki., 2013, nro 7, s. 34–43.  Saatavissa pdf-muodossa.
Kloroformi

| Kloroformi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  trikloorimetaani
CAS-numero:  67-66-3
PubChem CID:  6212
SMILES:  ClC(Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CHCl3
Moolimassa:  119,4 g/mol
Sulamispiste:  −64 °C
Kiehumispiste:  62 °C
Tiheys:  1,48 g/cm3
Liukoisuus veteen:  liukenee hyvin asetoniin, niukasti veteen
Kloroformia nestemäisessä muodossa.
Kloroformi (trikloorimetaani, metaanitrikloridi, formyylikloridi) on kemiallinen yhdiste. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön, makeantuoksuinen ja voimakkaasti haihtuva neste, joka ei ole syttyvää kaasumaisenakaan. Kloroformi liukenee niukasti veteen, mutta hyvin asetoniin, ja sekoittuu etanoliin ja dietyylieetteriin.
Kloroformia käytetään liuottimena, laboratoriokemikaalina ja synteesien lähtöaineena. 1800-luvulla kloroformia käytettiin myös nukutusaineena. Sillä oli kuitenkin vaarallisia toksikologisia ominaisuuksia ja taipumus aiheuttaa äkillisiä, kuolettavia sydämen rytmihäiriöitä. Kloroformin epäillään aiheuttavan syöpää (eli se on mahdollisesti syöpää aiheuttava, IARC Ryhmä 2B) Kansainvälisen syöväntutkimuskeskuksen (IARC) monografioiden mukaan.
Ominaisuuksia

Liukoisuus veteen 20 °C:ssa: 0,8 g/100 ml
Höyrynpaine 20 °C:ssa: 21,2 kPa
Suhteellinen höyryn tiheys: 4,12 (ilma = 1)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kloroformin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Chloroform (englanniksi)
KEGG: Chloroform (englanniksi)
ChemBlink: Chloroform (englanniksi)
Franz Joseph Gall

| Franz Joseph Gall |
| --- | --- |
 Franz Joseph Gall
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1758 Baden, Saksa
Kuollut: 22. elokuuta 1828 (70 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:   Saksa
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Neuroanatomia Fysiologia
Franz Josef Gall (9. maaliskuuta 1758 – 22. elokuuta 1828) oli saksalainen fysiologi, jonka mukaan aisti- ja havaintotoimintojen perusta on aivojen fysiologisissa ominaisuuksissa. Hän kehitteli teorian mentaalisten toimintojen lokalisoitumisesta aivoihin, mikä johti myöhemmin frenologiaksi kutsuttuun oppiin. Frenologian mukaan ihmisen mentaaliset ominaisuudet on mahdollista selvittää kallon muotojen perusteella.
Elämä

Gall syntyi varakkaaseen villakauppiasperheeseen Tiefenbronnin kylässä Badenissa, Saksassa. Gallit olivat alun perin lombardialaisia aatelisia, mutta olivat asuneet Badenissa jo vuosisadan ajan. Toiseksi vanhimpana poikana Gallista piti tulla pappi, mutta sen sijaan hän lähti opiskelemaan lääketiedettä Strasbourgin yliopistoon. Hän valmistui lopulta Wienin yliopistosta.
Gallin ideat mentaalisten toimintojen lokalisoitumisesta aivojen tiettyihin paikkoihin olivat vallankumouksellisia. Katolinen kirkko piti Gallin teorioita uskonnon vastaisina ja lopulta hän joutui epäsuosioon myös keisari Frans Josefin hovissa. Tämän seurauksena hän siirtyi Pariisiin, jossa saavutti hyvän aseman paikallisissa älykköpiireissä.lähde?
Gall kuoli Pariisissa 22. elokuuta 1828. Hän oli naimisissa, mutta perheessä ei ollut lapsia.
Työ

Gallin merkittävin oivallus oli ajatus mentaalisten toimintojen lokalisoitumisesta erillisiin paikkoihin aivoissa. Hänen mukaansa aivoissa on 27 "elintä", joista kukin on erikoistunut johonkin havainto- tai kognitiiviseen toimintoon sekä henkilön erilaisiin moraalisiin ominainaisuuksiin. Tämä oli hänen omana aikanaan tärkeä ja vallankumouksellinen ajatus, jota kritisoitiin vielä paljon myöhemmin. Monet aikalaiset olivat sitä mieltä, että aivot ovat eriytymätön elin, jonka kokonaistoiminnasta ajattelu jotenkin syntyy. Myöhemmin Gall keksi, että nämä ominaisuudet ilmenevät pään pinnan muotoina. Termin frenologia keksi Gallin oppilas Johann Spurzheim, joka riitaantui Gallin kanssa ja alkoi popularisoida ja levittää Gallin oppeja omissa nimissään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Franz Joseph Gall Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Nils Gadolin

Nils Gadolin
Nils Ero Gadolin (25. syyskuuta 1889 Mikkeli – 12. maaliskuuta 1944) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat kenraalimajuri Guido Gadolin ja Aino Helena Savander, puolisonsa vuodesta 1923 Marie Louise Juselius. Eronnut 1924.
Opinnot

Gadolin kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1908 ja jatkoi opintojaan teknisen korkeakoulun arkkitehtiosastolla vuosina 1908–1911, sekä Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiankielten osastolla vuosina 1909–1910. Hän ehti tehdä vielä opintomatkat Saksaan ja Itävaltaan 1911–1914 ennen sotilasuraansa.
Jääkäriaika

Gasolin liittyi Saksassa olevaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille 2. komppaniaan 5. maaliskuuta 1915. Hänet siirrettiin 3. komppaniaan 10. marraskuuta 1916, jossa toimi ylijoukkueenjohtajana (oberzugführer). Hänelle myönnettiin rautaristi 19. marraskuuta 1916.
Gadolin osallistui Misse-joen, Riianlahden ja Aa-joen taisteluihin. Riianlahdella hän sai 12. marraskuuta 1916 johdettavakseen tiedusteluosaston.
Suomen sisällissota

Suomeen (Vaasaan) Gadolin saapui pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918 majuriksi ylennettynä. Suomen sisällissodassa hän sai johdettavakseen 1. jääkärirykmentin (eversti Ausfeld) 2. jääkäripataljoonan, jonka esikunta sijaitsi Seinäjoella. 22. maaliskuuta hän sai johdettavakseen 2. jääkäriprikaatin (eversti von Coler) 4. jääkärirykmentin, jonka esikunta sijaitsi Savonlinnassa. Rykmentti siirrettiin rintamalle 11. huhtikuuta Viipurin valloitukseen. 
Huhtikuussa 1918 ammuttiin majuriksi ylennettyä Olof Lagusta kuolettavasti hänen ollessaan Nils Gadolinin ja everstinrouva Thesleffin seurassa. Tapaus jäi tutkimatta, Olof Laguksen veljen Rubenin sinnikkäästä painostuksesta huolimatta.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan loppuhetkillä Gadolin nimitettiin Helsinkiin perustettavan vänrikkikoulun johtoon (ensimmäinen kurssi aloitti Mikkelissä, mutta siirtyi kohta Helsinkiin). Koulun tarkoituksena oli kouluttaa reservin upseereita. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Karjalan Rykmentti N:o 3:n komentajaksi, jonka nimi muutettiin Viipurin Rykmentiksi.
Komentaja-aikanaan Gadolin osallistui vuonna 1919 nk. Aunuksen retkikuntaan päällikkönä.
Kymenlaakson suojeluskuntapiirin päällikkyyden hän vastaan otti vuonna 1921 ja toimi tehtävässä vuoteen 1922 saakka, jolloin hänet siirrettiin Savon jääkärirykmentin III pataljoonan komentajaksi ja edelleen vuonna 1923 Polkupyöräpataljoona 3:n komentajaksi. Tässä tehtävässä hän oli kunnes vuonna 1923 erosi vakinaisesta palveluksesta. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Gruppenführer 2. syyskuuta 1915  Zugführer 1. maaliskuuta 1916  Obezugführer 11. lokakuuta 1916  Majuri 11. maaliskuuta 1918  Everstiluutnantti 1918 |      |  Valkoisenruusun ritarikunnan komentajamerkki  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk.  Vapaussodan muistomitali  Jääkärimerkki  Rautaristi II   Saksan ensimmäisen maailmansodan muistomitali |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Free (yhtye)

| Free |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1968–1971, 1972–1973
Tyylilaji:  blues rock, hard rock, rhythm and blues
Kotipaikka:   Lontoo, Englanti
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Paul Rodgers Paul Kossoff Simon Kirke Andy Fraser John Bundrick Tetsu Yamauchi Wendell Richardson
Levy-yhtiö:  A&M Records   Island Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Free oli brittiläinen rockyhtye, joka oli toiminnassa vuosina 1968–1971 ja uudestaan 1972–1973. Lontoossa perustettu Free kehitti bluesin, soulin ja folkrockmaisten melodioiden pohjalta raskaan, hitaan ja tunnelmoivan musiikkityylin, joka usein yhdistetään varhaiseen heavy metaliin. Freen tunnetuin kappale "All Right Now" tosin eroaa nopeatempoisuudellaan yhtyeen tuotannon päälinjasta. Yhtyeen alkuperäisen kokoonpanot jäsenet olivat laulaja Paul Rodgers, kitaristi Paul Kossoff, basisti Andy Fraser ja rumpali Simon Kirke.
Historia > Perustaminen

Freen ensimmäiset harjoitukset pidettiin Nag's Head -pubissa Lontoossa 19. huhtikuuta 1968. Basisti Andrew Fraser (s. 3. heinäkuuta 1952) oli tällöin vain 15-vuotias. Laulusolisti Paul Rodgers (s. 17. joulukuuta 1949), kitaristi Paul Kossoff (14. syyskuuta 1950 – 19. maaliskuuta 1976) ja rumpali Simon Kirke (s. 28. heinäkuuta 1949) olivat vain hieman vanhempia. Jäsenillä oli silti jo merkittävämpää kokemusta. Fraser oli ollut muutaman kuukauden John Mayallin Bluesbreakersissa, ja Kirke ja Kossof olivat soittaneet Champion Jack Dupreen albumilla. Nuoresta iästään huolimatta yhtyeen jäsenet osoittautuivat monien mielestä hyvin kypsiksi lauluntekijöiksi ja tulkitsijoiksi. Yhtyeen tunnettu kappale "Walk in My Shadow" syntyi jo ensimmäisissä harjoituksissa. Päävastuun sävellystyöstä kantoivat Paul Rodgers ja Andy Fraser.
Alexis Korner keksi yhtyeelle nimen ja suositteli heitä Island Records - levy-yhtiön johtaja Chris Blackwellille ja päätuottaja Guy Stevensille. Korner myös otti Freen toiseksi esiintyjäksi joihinkin konsertteihinsa.
Saman vuoden marraskuuhun mennessä Free oli levyttänyt Island Records -yhtiölle ensimmäisen albuminsa Tons of Sobs, joskin levy julkaistiin vasta seuraavana vuonna. Albumi, joka dokumentoi Freen ensimmäiset kuusi yhteistä kuukautta, sisältää studioesityksiä yhtyeen varhaisesta live-ohjelmistosta. Seuraavana vuonna ilmestyi toinen albumi Free.
Historia > Suurmenestyksen kynnyksellä

Free sai mainetta esiintymisistään ja jatkuvista kiertueistaan. Yhtyeen ensimmäisten albumien myynti oli kuitenkin vaisua. Tilanne muuttui, kun suuri hitti "All Right Now" julkaistiin heinäkuussa 1970. "All Right Now" nousi Britannian singlelistan 2. sijalle ja Yhdysvalloissakin neljännelle sijalle. Hittikappale auttoi Freetä varmistamaan esiintymisensä valtavilla rockfestivaaleilla Wightsaarella elokuussa 1970. Yhtye esiintyi tällöin 600 000 ihmiselle. Lp-levy Fire and Water, jota usein pidetään yhtyeen parhaana, pääsi Britannian albumilistalla toiselle sijalle ja Yhdysvalloissa 17. sijalle.
Vielä samana vuonna (1970) ilmestynyt neljäs albumi Highway ei kuitenkaan menestynyt odotetusti. Vuoden 1971 toukokuussa yhtye ilmoitti hajoavansa. Syynä tähän olivat suosion epätasaisuus, Paul Rodgersin ja Andy Fraserin välille puhjenneet erimielisyydet sekä kitaristi Paul Kossoffin päihdeongelmat. Yhtyeen jäähyväissingle "My Brother Jake" ja konserttikooste Free Live! olivat yllättäen myyntimenestyksiä. Single saavutti 4. sijan Britannian listalla.
Historia > Uusi yritys

Yhtyeen jäsenten sooloprojektit eivät käynnistyneet toivotulla tavalla. Free kokoontuikin  uudestaan jo alkuvuodesta 1972 - osittain myös siitä syystä, että muut yhtyeen jäsenet arvelivat tällä tavoin auttavansa Kossoffia, jonka ongelmat pahenivat jatkuvasti. Comebackin myötä Free vieraili myös Suomessa konsertoiden 21.3.1972 Turun konserttitalossa ja vuorokautta myöhemmin  22.3.1972 Helsingissä Finlandia-talossa.  Kesällä 1972 yhtye julkaisi albumin Free at Last (Catch A Train). Albumi kävi Britannian listalla parhaimmillaan 9. sijalla.  Andy Fraserin ja Paul Rodgersin välit kuitenkin pysyivät kireinä, ja Kossoff oli huumeaddiktionsa takia epäluotettava työtoveri. Tähän turhautuneena Fraser erosi yhtyeestä saman vuoden heinäkuussa.
Uusiksi jäseniksi värvättiin japanilainen basisti Tetsu Yamauchi ja kosketinsoittaja John "Rabbit" Bundrick, jotka olivat tehneet Kossoffin ja Simon Kirken kanssa yhteisen levyn Freen ollessa hajonneena. Tämä kokoonpano julkaisi Freen viimeiseksi jääneen albumin Heartbreaker tammikuussa 1973. Levy sisälsi suositun kappaleen "Wishing Well", joka on hyvin tunnettu raskaasta kitarariffistään. Myös albumin nimikappale "Heartbreaker" nousi tunnetuksi."Wishing Well" nousi singlelistan sijalle 7.
Paul Kossoff ei kuitenkaan ollut enää esiintymiskuntoinen ja päätti jättää yhtyeen. Freen viimeisellä kiertueella Yhdysvalloissa tammi- ja helmikuussa 1973 kitaristina toimi Wendell Richardson Osibisa-yhtyeestä. Saman vuoden kesällä yhtye lopetti toimintansa toistamiseen, ja tällä kertaa pysyvästi.
Historia > Hajoamisen jälkeen

Freen toiminnan päätyttyä laulusolisti Paul Rodgers ja rumpali Simon Kirke jatkoivat uraansa suositussa rockyhtyeessä Bad Company. 2000-luvulla Rodgers teki Queen-yhtyeen kanssa kiertueen nimeltä Return Of The Champions. Kitaristi Paul Kossoff julkaisi sooloalbumin Back Street Crawler (1973) ja perusti saman nimisen yhtyeen. Hän ei kuitenkaan päässyt eroon huumausaineista ja kuoli sydänkohtaukseen 25-vuotiaana maaliskuussa 1976. Basisti Andy Fraser jatkoi uraansa Yhdysvalloissa menestyneenä lauluntekijänä. Hänen seuraajansa Tetsu Yamauchi liittyi The Faces -yhtyeeseen. Kosketinsoittaja John "Rabbit" Bundrick soitti Back Street Crawlerissa ja päätyi myöhemmin The Whon kiertuekokoonpanon jäseneksi.
Jäsenet > Klassinen kokoonpano

Paul Rodgers - laulu, piano  (1968-1971, 1972-1973)
Paul Kossoff - kitara  (1968-1971, 1972-1973)
Simon Kirke - rummut  (1968-1971, 1972-1973)
Andy Fraser - basso, piano  (1968-1971, 1972)
Jäsenet > Muut jäsenet

John "Rabbit" Bundrick - koskettimet  (1972-1973)
Tetsu Yamauchi - basso  (1972-1973)
Wendell Richardson - kitara  (1973)
Diskografia

Tons of Sobs (1969)
Free (1969)
Fire and Water (1970)
Highway (1970)
Free Live! (1971) (live)
Kossoff, Kirke, Tetsu & Rabbit (1971) [1]
Free at Last (1972)
Heartbreaker (1973)
[1] Vaikka kaikki tällä levyllä soittavat muusikot olivat entisiä tai tulevia Freen jäseniä, sitä ei pidetä varsinaisena Free-levynä. Levy tehtiin ja julkaistiin Freen ollessa virallisesti hajonneena.
Diskografia > Lopullisen hajoamisen jälkeen julkaistut levyt

The Free Story (1974)
The Best of Free (1975)
Free and Easy, Rough and Ready (1976)
Completely Free (1982)
All Right Now: The Best of Free (1991)
Molten Gold: The Anthology (1994) (kahden levyn paketti)
Songs of Yesterday (2000) (viiden levyn paketti)
Live at the BBC (2006)
DVD: Free Forever (2006) (kaksi DVD-levyä)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Free (yhtye) Wikimedia Commonsissa
Marie-Anne Gaboury

Marie-Anne ja Jean-Baptiste Lagimodière tapaavat ensimmäistä kertaa First Nations -kansaa, piirros vuodelta 1807.
Marie-Anne Lagimodière, o.s. Gaboury (2. elokuuta 1780 - 14. joulukuuta 1875) oli syntyjään kanadanranskalainen ja Louis Rielin isoäiti. Hän oli myös ensimmäinen naispuolinen eurooppalaissiirtolaisten jälkeläinen, joka muutti nykyisin läntisenä Kanadana tunnetulle alueelle.
Nuoruusvuodet

Marie-Anne syntyi Québecin provinssissa sijaitsevassa Maskinongén kylässä, joka sijaitsee lähellä nykyistä Trois-Rivièresin kaupunkia. 21. huhtikuuta 1806 hän meni naimisiin Saint-Oursista kotoisin olevan Jean-Baptiste Lagimodièren kanssa, Jean-Baptiste toimi turkiskauppiaana (Coureur des bois) Hudson's Bay Companylle rupertinmaan alueella.