stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cagliari

| Cagliari |
| --- | --- |
 Näkymä Cagliariin.
 lippu:  vaakuna
 Cagliari
 Koordinaatit: 39°14′47″N, 09°03′27″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Metropolikaupunki:  Cagliari
Hallinto:  
 – Pormestari:  Emilio Floris
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  85,01 km²
Korkeus:  0–139 m
Väkiluku (31.12.2018):  154 267
 – Väestötiheys:  1 817 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.comune.cagliari.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Cagliari (sardiksi Casteddu, kirjaimellisesti ’linna’) on Sardinian hallinnollisen alueen ja Cagliarin metropolikaupungin pääkaupunki Sardinian saarella Italiassa. Kaupungissa on runsaat 150 000 asukasta.
Historia

Kaupunki kuului nimellä Karalis foinikialaisten kauppasiirtokuntien ketjuun 600-luvulla eaa. Muun saaren mukana se siirtyi ensin Karthagon ja myöhemmin Rooman haltuun vuonna 238 eaa.
1000-luvulla Pisan tasavalta valloitti alueen ja jälleenrakensi kaupungin. Pisalaiset rakensivat suureksi osaksi Castellon (sardiksi Casteddu ’e susu) aluetta nykyisinkin ympäröivät linnoitukset; erityisesti jäljellä olevat kaksi Giovanni Capulan suunnittelemaa kalkkikivitornia ovat huomionarvoisia. Aragon valloitti alueen vuonna 1326 ja 1600-luvulla kaupunki sai espanjalaisen barokki-ilmeen. 1700-luvulla Piemonten hallussa Cagliari menetti asemansa linnoituksena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cagliari Wikimedia Commonsissa
Cagliarin kaupunki (italiaksi)
Cagliari turismo (italiaksi) (englanniksi) (ranskaksi) (espanjaksi) (saksaksi)
Casteddu.com (englanniksi)
Cagliarin metropolikaupunki
Assemini | Cagliari | Capoterra | Decimomannu | Elmas | Maracalagonis | Monserrato | Pula | Quartu Sant'Elena | Quartucciu | Sarroch | Selargius | Sestu | Settimo San Pietro | Sinnai | Uta | Villa San Pietro
Buharan sosialistinen kansantasavalta

Buharan sosialistinen kansantasavalta oli lyhytikäinen valtio Keski-Aasiassa, nykyisten Uzbekistanin, Turkmenistanin ja Tadžikistanin valtioiden alueilla. Sen pääkaupunkina oli Buhara. Kansantasavallan johdossa oli Faizullah Hojaev.
Buharan sosialistinen kansantasavalta käsitti Buharan kaanikunnan alueen. Kaanikunnan viimeinen emiiri syöstiin vallasta 6. syyskuuta 1920 ja samana päivänä kaanikunnasta muodostettiin nimellisesti itsenäinen Neuvostoliiton suojeluksen alainen Buharan sosialistinen kansantasavalta.
Buharan sosialistisen kansantasavallan nimi muutettiin 19. syyskuuta 1924 muotoon Buharan sosialistinen neuvostotasavalta. Pian tämän jälkeen, 19. marraskuuta 1924, Buharan SNT lakkautettiin ja sen alue jaettiin samoihin aikoihin perustettujen Uzbekistanin SNT:n ja Turkmenistanin SNT:n sekä aluksi Uzbekistanin SNT:aan kuuluneen Tadžikistanin ASNT:n kesken. Tämä jako oli osa Neuvostoliiton Keski-Aasian uudelleenjakoa kansallisuusrajojen mukaan.
Neuvostotasavallat
Venäjän SFNT
Ukrainan SNT
Kazakkien SNT
Uzbekistanin SNT
Valko-Venäjän SNT
Azerbaidžanin SNT
Georgian SNT
Moldavian SNT
Liettuan SNT
Kirgiisien SNT
Tadžikistanin SNT
Armenian SNT
Latvian SNT
Turkmenistanin SNT
Viron SNT
Lyhytikäiset
Karjalais-suomalainen SNT
Transkaukasian SFNT
Abhasian SNT
Horezmin SNT
Buharan SNT
Barrancos

| Barrancos |
| --- | --- |
 Barrancosin katukuvaa
 lippu:  vaakuna
 Barrancos Portugalin kartalla
Valtio:  Portugali
Alue:  Alentejo
Ala-alue:  Baixo Alentejo
Piiri:  Beja
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Leonel Rodrigues
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  168 km²
Väkiluku (2022):  1 478
 – Väestötiheys:  8,8 as./km²
 
 www.cm-barrancos.pt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Barrancos on Portugalin kunta Bejan piirissä Alentejon hallintoalueella. Sen pinta-ala on noin 168 neliökilometriä ja väkiluku 1 478 (vuonna 2022). Kunnan väestötiheys on siten 8,8 asukasta neliökilometrillä.
Barrancosin pormestari on CDU:n eli kommunistisen puolueen ja vihreän puolueen tuella valittu Leonel Rodrigues. Kunnan juhlapäivä on 28. elokuuta. Barrancos on yksi Portugalin kuudesta kunnasta, jotka koostuvat vain yhdestä freguesiasta.
Freguesiat

Barrancos
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barrancos Wikimedia Commonsissa
Kunnan internetsivut
Bejan piirin kunnat
Aljustrel
Almodôvar
Alvito
Barrancos
Beja
Castro Verde
Cuba
Ferreira do Alentejo
Mértola
Moura
Odemira
Ourique
Serpa
Vidigueira
Orvaskesitäit

| Orvaskesitäit |
| --- | --- |
 Hemimerus hanseni
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pihtihäntäiset Dermaptera
Alalahko::  Neodermaptera
Osalahko::  Epidermaptera
Kladi::  Paradermaptera
Yläheimo::  Orvaskesitäit Hemimeroidea  Heymons, 1915
Heimo::  Hemimeridae  Sharp, 1895
Synonyymit
 Dermodermaptera Verhoeff, 1902  Diploglossata Saussure, 1879  Hemimerina Burr, 1911 
Suvut
 Araeomerus  Hemimerus 
Katso myös
   Orvaskesitäit Wikispeciesissä   Orvaskesitäit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Orvaskesitäit (Hemimeroidea) on pihtihäntäisten lahkoon kuuluva yläheimo, jonka ainoa heimo on Hemimeridae. Se sisältää kaksi sukua ja yksitoista lajia, jotka elävät afrikkalaisten hamsterirottien turkissa. Ne tarvitsevat isännän selvitäkseen, mutta ne eivät vahingoita isäntäänsä eivätkä siten ole loisia. Orvaskesitäit syövät hilsettä ja sientä isäntänsä orvaskedestä ja sen pesän ympäristöstä. Ne ovat sokeita ja lentokyvyttömiä, ja ne synnyttävät eläviä poikasia.
Piirteet

Orvaskesitäit ovat melko pieniä, 5–15 millimetrin pituisia pihtihäntäisiä. Ne ovat lentokyvyttömiä ja sokeita, ja niiltä puuttuvat kokonaan sekä siivet että silmät. Niiden suuosat ovat erikoistuneet kaapimaan hilsettä ja sientä isäntäeläimen orvaskedestä. Tuntosarvet ovat lyhyet. Orvaskesitäiden jalat ovat lyhyet ja paksut, mutta ne ovat sopeutuneet tiheässä turkissa liikkumiseen. Nilkan kolmessa jaokkeessa eli tarsomeerissa on sukasia, jotka auttavat eläintä pitämään kiinni isännän turkista ja liikkumaan siinä. Ruumis on pitkä, soikea ja erittäin litteä, ja siinä on sukasia harvalti ja melko epätasaisesti. Perälisäkkeet ovat pihtihäntäisille epätyypillisesti jaokkeiset ja ohuen rihmamaiset.
Levinneisyys

Orvaskesitäiden levinneisyysalue noudattaa luultavasti niiden isäntäeläinten levinneisyysalueita, mistä niitä on havaittu monista eri sijainneista. Isäntäsuvut ovat jättiläishamsterirotat (Cricetomys) ja Beamys, jotka kummatkin elävät Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Jättiläishamsterirottien levinneisyysalue on laaja, joskin hajanainen, ja niitä käyttävät isäntänään Hemimerus-orvaskesitäiden yhdeksän lajia. Araeomerus-orvaskesitäiden kaksi lajia puolestaan elävät Beamys-suvun hamsterirotilla Itä-Afrikassa, ja sekä ne että niiden isännät ovat paljon harvinaisempia ja levinneisyydeltään rajoittuneempia kuin ensin mainitut orvaskesitäi- ja hamsterirottasuvut. Beamys-suvun levinneisyysalue sisältyy kokonaan jättiläishamsterirottien levinneisyysalueen sisään.
Useimmat orvaskesitäit ovat melko paikallisesti levittäytyneitä, mutta lajeja Hemimerus hanseni, Hemimerus talpoides, Hemimerus sessor ja Hemimerus bouvieri tavataan laajemmalti. Orvaskesitäiden ja niiden isäntäeläinten keskittymä näyttäisi olevan vuoristoisilla kaistaleilla Victorian-, Tanganjika- ja Njassajärven ympärillä.
Elintavat

Toisin kuin useimmat pihtihäntäiset, jotka elävät vapaana, orvaskesitäit eivät selviä pitkiä aikoja ilman isäntäeläintä. Orvaskesitäiden ja niiden isännän välinen vuorovaikutussuhde on aiemmin ollut epäselvä, ja niitä on pidetty hamsterirottien ektoparasiitteina eli ulkoloisina. Loisinta edellyttäisi orvaskesitäiden olevan haitaksi isännälleen, mikä on kuitenkin tarkemmissa tutkimuksissa osoittautunut virheelliseksi väitteeksi. Näiden tutkimusten valossa orvaskesitäit eivät ole luonteeltaan loisia vaan epitsooisia, ja niiden ja niiden isännän välinen vuorovaikutussuhde on kommensalistinen, sillä orvaskesitäit eivät todistetusti vaikuta isäntäänsä negatiivisesti eivätkä positiivisesti. Kommensalistisia ja epitsooisia pihtihäntäisiä ovat myös aasialaiset lepakkopihtihäntäiset (Arixeniidae).
Orvaskesitäiden suolen sisällön perusteella ne syövät hilsettä ja mahdollisesti sientä hamsterirottien iholta ja pesien ympäristöstä. Hemimerus-lajit viettävät luultavasti suurimman osan ajastaan rotan turkissa, missä ne voivat olla hyvin runsaslukuisia; yhdestä rotasta on voitu kerätä noin sata yksilöä. Araeomerus-yksilöitä on puolestaan löydetty vain vähän, ja havainnot viittaavat siihen, että ne ovat vähemmän riippuvaisia isännästään kuin Hemimerus-lajit. Niitä on löydetty enemmän rottien pesistä ja koloista kuin itse eläimistä, ja siksi niiden epäillään viettävän Hemimerus-lajeja enemmän aikaa erossa isännästään ja syövän myös kasviravintoa.
Yksilönkehitys ja lisääntyminen

Muiden pihtihäntäisten tapaan orvaskesitäit käyvät läpi osittaisen muodonvaihdoksen, mutta useimmista pihtihäntäisistä poiketen ne ovat vivipaarisia eli ne synnyttävät eläviä poikasia. Vivipaarisuuden ansiosta orvaskesitäit voivat elää koko ajan yhteydessä isäntäeläimeen, johon nymfit pääsevät heti syntyessään. Niiden ei myöskään tarvitse koskaan jättää isäntäänsä tai etsiä uutta isäntää, eivätkä munat altistu saalistukselle tai vahingoittumiselle.
Luokittelu ja evoluutio

Orvaskesitäit ovat morfologisesti hyvin erikoistuneita pihtihäntäisiä, mikä on tehnyt niiden luokittelemisesta vaikeaa koko niiden tutkimushistorian ajan. Kun ensimmäinen orvaskesitäilaji kuvattiin vuonna 1871, se sijoitettiin sirkkojen heimoon. Myöhemmin orvaskesitäit on luokiteltu muun muassa erilliseksi lahkoksi useaan otteeseen. 1900-luvulla vakiintui orvaskesitäiden paikka yhtenä pihtihäntäisten lahkon kolmesta alalahkosta (Hemimerina). Muut alalahkot olivat lepakkopihtihäntäiset (Arixeniina) ja varsinaiset pihtihäntäiset (Forcifulina). 2000-luvulla julkaistut tutkimukset ovat kuitenkin kyseenalaistaneet tämän alalahkojaon, sillä kehityshistoriallisesti sekä orvaskesitäit että lepakkopihtihäntäiset sijoittuvat perinteisen Forcifulina-alalahkon sisään. Dermaptera Species File (2020) luokitteleekin kaikki nykyiset pihtihäntäiset samaan alalahkoon Neodermaptera. Tässä luokittelussa orvaskesitäiden lähin sukulaisheimo on Apachyidae, mutta molekyylifylogeneettiset tutkimukset viittaavat sen sijaan sukulaisuuteen Forcifulidae-heimon tai polyfyleettisen Spongiphoridae-heimon kanssa.
Orvaskesitäistä ei tunneta yhtään fossiileja, mutta heimo on luultavasti kehittynyt kenotsooisella maailmankaudella. Orvaskesitäit ovat saattaneet kehittyä vapaana elävistä vivipaarisista pihtihäntäisistä, mikä olisi helpottanut niiden siirtymistä epitsooiseen elintyyliin. Nykyisissä pihtihäntäisissä tällaisia lajeja on kaksi, ja vivipaarisuuden uskotaan kehittyneen suojaamaan niiden jälkikasvua sieni-infestaatioilta. Vaihtoehtoisesti vivipaarisuus on sopeuma jo valmiiksi erikoistuneisiin elämäntapoihin.
Luokittelu ja evoluutio > Suvut ja lajit

Orvaskesitäitä on kaksi sukua ja yksitoista lajia:
Araeomerus
Araeomerus hubbardi
Araeomerus morrisi
Hemimerus
Hemimerus advectus
Hemimerus bouvieri
Hemimerus deceptus
Hemimerus hanseni
Hemimerus prolixus
Hemimerus sessor
Hemimerus talpoides
Hemimerus vicinus
Hemimerus vosseleri
Hemimerus-suvun orvaskesitäi turkissa
Buddhalainen temppeli

Temppeli ja suuri Buddhan patsas Koreassa.
Buddhalainen temppeli on buddhalaisuuden pyhä paikka.
Temppeleiden rakenteissa on suuria alueellisia eroja.
Intiassa on monenmuotoisia temppeleitä, osa on puoliksi maan alla ja niiden oviaukko on koristeltu kaiverruksin, mutta temppelissä voi olla myös yksittäinen kaiverrettu torni tai patsas. Kiinan buddhalaiset rakentavat yleensä yksikerroksisia rakennuksia, joiden runsaasti koristellut puurakenteet reunustavat rukouspaikkana käytettyä atriumia. Japanilaiset noudattavat samaa mallia. Toisinaan temppeliksi rakennetaan pagoda monikerroksine kattoineen.
Nykyisinkin buddhalaisia temppeleitä rakennetaan perinteiseen tyyliin. Suuret temppelit Yhdysvalloissa ja Australiassa jäljittelevät vanhaa kiinalaista rakennustapaa.
Luolatemppeleitä Kiinassa
Luolatemppelit ovat oma buddhalaisten temppeleiden lajinsa. Niitä rakennettiin 400-luvulta 1400-luvulle. Luolat on kaiverrettu kallionkylkeen, ja niiden siällä on taidokkaita patsaita ja maalauksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buddhalainen temppeli Wikimedia Commonsissa
Cam Janssen

| Cam Janssen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1984 (ikä 40) Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  New Jersey Devils
Sarja:  NHL
Pelinumero:  25
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–
Aik. seurat:  Albany River Rats (AHL)   St. Louis Blues (NHL)
NHL-varaus:  117. varaus, 2002 New Jersey Devils
Cameron "Cam" Wesley Janssen (s. 15. huhtikuuta 1984 Saint Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2011–2012 NHL-joukkue New Jersey Devilsiin.  Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta. Janssen tunnetaan kovanyrkkisenä, tappeluhalukkaana ja aggressiivisena pelaajana.
New Jersey Devils varasi Janssenin vuoden 2002 varaustilaisuudessa neljännellä kierroksella numerolla 117. Ennen NHL-varaustaan hän edusti Ontario Hockey Leaguessa Guelph Stormia ja Windsor Spitfiresia.
Janssen aloitti NHL-uransa Devilsissä kaudella 2005–2006. Janssen teki avausmaalinsa NHL:ssä 24. helmikuussa 2007 Washington Capitalsia vastaan. Avausmaaliaan Janssen sai odottaa peräti 82 runkosarjaottelua, minkä seurauksena Devils-kannattajat osoittivat seisten suosiota hänelle. 26. helmikuuta 2008 Devils kauppasi Janssenin St. Louisiin vaihdossa puolustaja Bryce Salvadoriin. Hän debytoi Blues-paidassa kaksi päivää myöhemmin pelinumerolla 55 ottelussa Phoenix Coyotesia vastaan. Janssen pelasi Bluesissa reilut kolme kautta. Devilsiin hän palasi kesällä 2011, kun hän teki joukkueen kanssa vuoden sopimuksen.
Aiheesta muualla

Cam Janssen NHL.comissa
Janssen jatkoaika.comissa
Barramundi

| Barramundi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Latidae
Suku::  Lates
Laji::  calcarifer
Kaksiosainen nimi
 Lates calcarifer  Bloch, 1790 
Katso myös
   Barramundi Wikispeciesissä   Barramundi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Barramundi (Lates calcarifer) on laji ahvenkalojen lahkossa.
Ulkonäkö ja koko

Barramundeilla on hopeiset suomut, jotka saattavat vaihtaa väriä ympäristön mukaan. Barramundi saattaa kasvaa 1,8 metrin mittaiseksi. Suurin tunnettu yksilö painoi 60 kg.
Levinneisyys ja käyttö

Barramundeja tavataan Indopasifisella merialueella. Niiden levinneisyysalue ulottuu Persianlahdelta Kiinaan, Japaniin ja Australian pohjoisrannikolle. Barramundit pystyvät elämään merivedessä tai makeassa vedessä. Niitä kasvatetaan ruokakalaksi Thaimaassa, Indonesiassa ja Australiassa.  Barramundit ovat yleisiä urheilukalastuksen kohteita.
Aukusti Uotila

| Aukusti Uotila |
| --- | --- |
 Aukusti Uotila. Albert Edelfeltin maalaus vuodelta 1878.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1858 Urjala
Kuollut: 18. maaliskuuta 1886 (27 vuotta) Ajaccio, Korsika
Aukusti Uotila (5. toukokuuta 1858 Urjala – 18. maaliskuuta 1886 Ajaccio, Korsika) oli suomalainen taidemaalari.
Henkilöhistoria

Uotilan vanhemmat olivat maanviljelijä, valtiopäivämies Antti Uotila ja Ulrika Maria Laatu. Uotilan veljenpoikia olivat taidemaalari Antti Favén sekä kansatieteilijä ja sotilas Pertti Uotila. Uotila opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1873–1876 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa 1876–1877 Hjalmar Munsterhjelmin oppilaana. Ylioppilaaksi hän valmistui 1876. Uotila ryhtyi opiskelemaan lääkäriksi, mutta hän keskeytti opintonsa ja lähti Pariisiin ja maalasi siellä 1877–1879 École des Beaux-Arts -akatemiassa K. Lehmannin johdolla.
Tultuaan takaisin Suomeen lyhyeksi ajaksi vuosiksi 1879–1880 hän palasi Ranskaan ja asui useilla eri paikkakunnilla.
Hänen elämäänsä varjostivat köyhyys ja huono terveys. Uotila kuoli Korsikalla vain 27-vuotiaana keuhkotautiin, joka oli puhjennut vuonna 1881 hänen saatuaan vuotta aiemmin pahan kurkkutaudin. Hänet on haudattu Ajaccioon; hautajaisissa oli läsnä vain hänen italialaisen vuokraemäntänsä perhe.
Taiteellinen tuotanto > Realismin edustaja

Taiteilijana Uotila edusti realistista tyylisuuntaa. Uotilan parhaina töinä pidetään hänen Pariisin-ajan tuotantoaan.  Hänen teoksiaan on Ateneumissa, muun muassa Syysmaisema kuutamossa (1883) ja Nizzan vihannestori (1885). Suomen Taideyhdistys järjesti Uotilalle ja Johannes Takaselle yhteisen muistonäyttelyn syksyllä 1886.
Taiteellinen tuotanto > Teoksia

Lammaspaimen, 1879
Tyttö Bretagnen rannalla, 1880
Osterinpoimijoita Bretagnen rannikolta, 1880
Kalastuspaikka kuutamolla, 1883
Nuottakota, 1884
Lohipato Vallinkoskessa, 1884
Oliivimetsä, 1885
Esplanadin kappeli, 1885
Nuotanvetoa Korsikan rannikolla, 1886
Lago di Como
Metsäkuva
Kalaverkkojen puhdistus auringonlaskussa
Hämäläinen maisema
Kesämaisema
Onkiva tyttö
Lampaita hongikossa
Urjalan kirkko
Taiteellinen tuotanto > Kuvagalleria

Appelsiinityttö, 1879
Aamulla Akkunalla, 1879
Satama, 1880
Keväällä Tuileries’n puistossa, 1880
Osterinpoimijoita Bretagnen rannikolla, 1880
Kaisaniemen lammikko, 1882
Amélie Lundahl maalaamassa Bretagnessa, 1882
Kalastuspaikka kuutamolla, 1883
Elonleikkuuväkeä, 1883
Nuottakota; Pilvinen päivä, 1884
Nuotanvetoa Korsikan rannikolla, 1886
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aukusti Uotila Kansallisgallerian kokoelmissa
Kuva maalauksesta Tyttö Bretagnen rannalla. Artnet.
Kuva maalauksesta Lago di Como. Artnet.
Uotila, Aukusti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Caia van Maasakker

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Caia van Maasakker |  Caia van Maasakker |  Caia van Maasakker |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten maahockey
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 |  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Den Haag 2014 |  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2018 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Amstelveen 2017 |  |  |
|  Kultaa | Antwerpen 2019 |  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2015 |  |  |
|  Pronssia | Boom 2013 |  |  |
Caia van Maasakker (s. 5. huhtikuuta 1989 Den Haag) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Alankomaiden olympiakultaa voittaneessa joukkueessa Lontoossa 2012 ja Tokiossa 2021. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016.
Van Maasakker pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa kesäkuussa 2011. Hän on huhtikuuhun 2021 mennessä pelannut 198 maaottelua ja tehnyt niissä 62 maalia. Hän on MM-kilpailuissa voittanut kultaa Den Haagin kotikisoissa 2014 ja Lontoossa 2018. Champions Trophyssa saavutuksina on kultaa vuosina 2011 ja 2018, hopeaa vuonna 2016 sekä pronssia vuonna 2014. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuosina 2017 ja 2019 sekä saanut hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2013.
Van Maasakker edustaa vuonna 2018 seuratasolla SCHC:tä. Aiemmin hän on pelannut MHC:ssä. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Charles Thompson (muusikko)

”Sir” Charles Thompson (12. maaliskuuta 1918 Springfield, Ohio – 16. kesäkuuta 2016 Japani) oli jazzmusiikkia soittanut yhdysvaltalainen pianisti ja urkuri, jonka alkuperäinen soitin oli kuitenkin viulu. Thompson soitti swingiä ennen onnistunutta siirtymistään bopiin. Bopklassikko ”Robbins’ Nest” on hänen kirjoittamansa; siitä tuli hitti Illinois Jacquetille, ja Gil Evans teki siitä sovituksen Claude Thornhillille vuonna 1947.
Thompson alkoi työskennellä yhtyeissä 1930-luvun loppupuolella Keskilännessä. Vuonna 1940 hän aloitti lyhyen yhteistyön Lionel Hamptonin kanssa; tämän jälkeen hän työskenteli pienten yhtyeiden kanssa ja teki sovituksia muiden muassa Count Basielle, Lionel Hamptonille, Fletcher Hendersonille ja Jimmy Dorseylle. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli klubeilla 52. kadulla New Yorkissa, ja tänä aikana myös alkoi hänen bopuransa. Vuosina 1944–1945 Thompson soitti ja levytti Coleman Hawkinsin ja Howard McGheen kanssa; hän julkaisi myös ”Ladies’ Lullaby” -sävelmänsä.
Thompson levytti 1950-luvulla Vanguard Recordsille ja julkaisi myös kaksi albumia Columbialle vuosina 1959 ja 1960. Hän esiintyi sidemanina Buck Claytonin ja Jimmy Rushingin kanssa, mutta suuren osan 1950-luvusta hän työskenteli freelanceurkurina. Hän kiersi 1960-luvulla Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Puerto Ricolla johtaen pieniä yhtyeitä sekä lisäksi Claytonin kanssa Euroopassa. Hänelle kehittyi terveysongelmia, mutta hän jatkoi uraansa vuonna 1975.
Thompson asui pitkään Los Angelesin alueella, mutta muutti Japaniin vuonna 2002. Hän kuoli paksusuolen syövän aiheuttamiin komplikaatioihin sairaalassa Tokion lähellä 16. kesäkuuta 2016.
Charles Townshend (kenraali)

Charles Townshend vuonna 1916.
Charles Vere Ferrers Townshend (21. helmikuuta 1861 – 18. toukokuuta 1924 Pariisi, Ranska) oli brittiläinen kenraali. Hän komensi ensimmäisen maailmansodan aikana Mesopotamiassa brittiläisiä joukkoja, jotka jäivät talvella 1915–1916 loukkuun piiritettyyn Kutin linnoitukseen.
Townshend valmistui upseeriksi vuonna 1881. Hän osallistui brittien sotaretkiin Sudanissa vuosina 1883–1885 ja 1896–1898. Vuonna 1895 luoteis-Intiassa käydyn rajasodan aikana hän komensi brittijoukkoja, jotka pitivät hallussaan piiritettyä Chitralin linnoitusta aina apujoukkojen saapumiseen asti. Townshend taisteli myös buurisodassa. Vuonna 1911 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Townshend nimitettiin huhtikuussa 1915 Mesopotamiaan sijoitetun 6. intialaisen divisioonan komentajaksi. Hän valtasi nopeasti Amaran ja voitti turkkilaiset Es Sinnin taistelussa, joten hänen esimiehensä John Nixon määräsi hänet etenemään Tigris-joen vartta pitkin kohti Bagdadia. Townshend lähti etenemään Qurnasta marraskuun 1915 alussa, mutta kärsittyään tappion Ktesifonin taistelussa 22.–24. marraskuuta hän joutui perääntymään Kut-el-Amaraan. Turkkilaiset piirittivät Townshendin joukot sinne 8. joulukuuta. Kun saksalaisen marsalkka Colmar von der Goltzin johtamat turkkilaiset löivät Kutia vapauttamaan lähetetyt apujoukot, Townshendin oli antauduttava 29. huhtikuuta 1916.
Townshend joutui olemaan seuraavat kaksi ja puoli vuotta sotavankina Konstantinopolissa. Häntä kohdeltiin hyvin ja hän eli mukavasti, mutta hänen joukoistaan kaksi kolmasosaa kuoli riutuessaan vankileirillä. Tämän seurauksena hänen maineensa kärsi sodan jälkeen. Townshend auttoi lokakuussa 1918 ympärysvaltojen ja Turkin välisen Mudroksen aselevon ehtojen neuvottelussa. Hän julkaisi vuonna 1920 muistelmakirjan My campaign in Mesopotamia ja toimi vuosina 1920–1922 parlamentin alahuoneen jäsenenä.