stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän äänneoppi
Vokaalit > Painottomat vokaalit

Yleiskielessä vokaalit ääntyvät selkeinä vain painollisina. Painottomina ne redusoituvat eri tavoilla, ja niiden äännearvo voi riippua myös painollisen tavun sijainnista. Redusoitumista ei merkitä ortografiassa. Vokaalit ääntyvät painottomina seuraavasti:
А ääntyy painollisen tavun edessä /ʌ/: паром /pʌ.'rom/. Muissa paitsi painollista tavua edeltävissä tavuissa se ääntyy /ə/. Painollista tavua edeltävässä tavussa а ääntyy kirjainten ч ja щ jälkeen kuitenkin /ɪ/: часы /ʨɪ.'sɨ/, щадить /ɕɕɪ.'dʲitʲ/. Jotkut puhujat ääntävät sen samoin myös kirjainten ж ja ш jälkeen, mutta yleiskielessä tällainen ääntämys esiintyy vain sanoissa жалеть /ʒɪ.'lʲetʲ/ ja к сожалению /k‿sə.ʒɪ.'lʲe.nʲɪ.u/ sekä joissakin лошадь-sanan taivutusmuodoissa, kuten лошадей /lə.ʃɪ.'dʲej/, ja joidenkin numeraalien taivutusmuodoissa, kuten двадцати /dvə.tsɪ.'tʲi/. Vokaali о ääntyy painottomana pääosin kuten а, ja näiden muodostamat yhdistelmät аа, ао, оа ja оо ääntyvät painottomina aina /ʌʌ/, esimerkiksi сообразить /sʌ.ʌ.brʌ.'zʲitʲ/.
Я ääntyy sanan alussa /jɪ/: язык [jɪ.'zɨk]. Sanan lopussa se ääntyy /ə/: дыня ['dɨ.nʲə]. Muulloin se ääntyy /ɪ/: память ['pa.mʲɪtʲ].
Э ääntyy painottomana aina /ɪ/: этап /ɪ.'tap/.
Е ääntyy sanan alussa /jɪ/ ja muualla /ɪ/: поле ['po.lʲɪ]. Painoton е ääntyy siis kuten painoton я kaikkialla muualla paitsi sanan lopussa. Sen vuoksi разредить ja разрядить ääntyvät kumpikin [rə.zrʲɪ.'dʲitʲ].
И ääntyy painottomana aina /ɪ/.
Ы ääntyy painottomana aina /ɪ/.
О ääntyy painollisen tavun edessä /ʌ/: потом /pʌ.'tom/. Muissa paitsi painollista tavua edeltävissä tavuissa se ääntyy /ə/: молодой /mə.lʌ.'doj/, рано /'ra.nə/. Redusoitumista esiintyy myös sanarajan yli, esimerkiksi под морем /pʌ.'d‿morʲɪm/. Joissakin lainasanoissa redusoitumista ei kuitenkaan esiinny, esimerkiksi радио /'ra.dʲɪo/.
У ääntyy painottomana lähes samoin kuin painollinen у. Redusoituminen on niin vähäistä, ettei erillistä foneettista merkkiä tarvita, joskin painottomana ääntämys pyrkii lähenemään äännettä /ʊ/.
Ю redusoituu vastaavalla tavalla kuin у. Ainoa poikkeus on sana капюшон, jossa ю ääntyy /ɪ/.
Konsonantit

Venäjän kielessä on 37 konsonanttia. Ne luokitellaan seuraavan taulukon mukaisesti:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Bilabiaalit | Labiaalit | Dentaalit ja   alveolaarit | Post-alveolaarit | Palataalit | Velaarit |
| Nasaalit | m mʲ |   | n nʲ |   |   |   |
| Klusiilit | p    b pʲ    bʲ |   | t    d tʲ    dʲ |   |   | k    ɡ kʲ    gʲ |
| Affrikaatat |   |   | ʦ     |     ʨ |   |   |
| Frikatiivit |   | f    v fʲ    vʲ | s    z sʲ    zʲ | ʃ    ʒ ɕ    ʑ |   | x   xʲ |
| Tremulantit |   |   | r rʲ |   |   |   |
| Approksimantit |   |   | l lʲ |   |     j |   |
Konsonanttien merkitsemiseen käytetään kahtakymmentäyhtä kirjainmerkkiä: б, в, г, д, ж, з, й, к, л, м, н, п, р, с, т, ф, х, ц, ч, ш ja щ.  Näiden lisäksi kirjaimistoon kuuluvat pehmeä merkki ь ja kova merkki ъ.
Konsonantit > Liudennus ja liudentumattomuus

Konsonantit ovat joko liudentuneita tai liudentumattomia. Näistä käytetään myös nimityksiä pehmeät ja kovat konsonantit. Perusääntämys on liudentumaton: б /b/, в /v/, г /g/, д /d/, ж /ʒ/, з /z/, к /k/, л /l/, м /m/, н /n/, п /p/, р /r/, с /s/, т /t/, ф /f/, х /x/, ц /ʦ/ ja ш /ʃ/. Konsonantti on liudentunut, mikäli sitä seuraa
pehmeä merkki ь: мать [matʲ]
pehmeä vokaali я, е, и, ё tai ю
liudentunut konsonantti (tietyissä tapauksissa).
Liudentuneina esiintyvät konsonantit ovat б /bʲ/, в /vʲ/, г /gʲ/, д /dʲ/, ж /ʑ/, з /zʲ/, й /j/, к /kʲ/, л /lʲ/, м /mʲ/, н /nʲ/, п /pʲ/, р /rʲ/, с /sʲ/, т /tʲ/, ф /fʲ/, х /xʲ/, ч /ʨ/ ja щ /ɕ/. On erityisesti huomioitava, että kirjaimet й, ч ja щ ovat aina liudentuneen äänteen merkkejä. Liudentumattoman äänteen merkkejä ovat puolestaan aina ш, ц ja ж. Näistä viimeinen ääntyy liudentuneena vain geminaattana жж /ʑʑ/, jolloin sitä merkitään kirjoituksessa aina kahdella ж-kirjaimella, esimerkiksi жжёшь [ʑʑoʃ]. Ainoa poikkeus, jossa yksittäinen ж ääntyy liudentuneena, on жюри [ʑʑʉ.'rʲi]. Kirjaimia ш, ц ja ж voi seurata pehmeä merkki ь tai pehmeä vokaali, mutta se ei vaikuta ääntämykseen.
Konsonantit д, з, н, с ja т ovat liudentuneita myös seuraavissa tapauksissa:
д ja т ovat liudentuneita, kun niiden jälkeinen в on liudentunut, esimerkiksi дверь [dʲvʲerʲ], твёрдый ['tʲvʲo.rdɪj]
з ja с ovat liudentuneita, kun niitä seuraa liudentunut д, л, н tai т, esimerkiksi здесь [zʲdʲesʲ]
н on liudentunut, kun sitä seuraa ч, щ tai liudentunut т, esimerkiksi кончил ['ko.nʨɪl].
Konsonantit > Soinnillisuus ja soinnittomuus

Venäjässä on sekä soinnillisia että soinnittomia konsonantteja. Konsonanttia, joka esiintyy sekä soinnillisena että soinnittomana, kutsutaan parilliseksi. Vastaavasti konsonantti on pariton, jos se esiintyy vain joko soinnillisena tai soinnittomana.
|   | Parilliset konsonantit | Parilliset konsonantit | Parilliset konsonantit | Parilliset konsonantit | Parilliset konsonantit | Parilliset konsonantit | Parittomat konsonantit | Parittomat konsonantit | Parittomat konsonantit | Parittomat konsonantit | Parittomat konsonantit | Parittomat konsonantit | Parittomat konsonantit | Parittomat konsonantit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Soinnilliset | б | в | г | д | ж | з | л | м | н | р |   |   |   |   |
| Soinnittomat | п | ф | к | т | ш | с |   |   |   |   | х | ц | ч | щ |
Parilliset soinnilliset konsonantit äännetään soinnittomina
sanan lopussa: хлеб [xlʲɛp] ’leipä’, рукав [ru.'kaf] ’haara’, друг [druk] ’ystävä’, пруд [prut] ’lampi’, нож [noʃ] ’veitsi’, низ [nʲis] ’pohja’
soinnittoman konsonantin edellä: абсолютно [əp.sʌ.'lʲut.nə] ’ehdottomasti’, автор ['a.ftər] ’laatija, kirjoittaja’, мужской [mʊʃ.'skoj] ’miespuolinen’.
Sääntö vaikuttaa myös sanarajan yli prepositioihin в ja из, joiden viimeinen konsonantti ääntyy soinnittomana, jos seuraava sana alkaa soinnittomalla konsonantilla: в Томске ['ftom.skʲɪ] ’Tomskissa’, в шкафу [fʃkʌ.'fu] ’kaapissa’, из Томска [ɪs.'tom.skə] ’Tomskista’. Liudennus kuitenkin säilyy, vaikka soinnillisuus katoaa: дробь [dropʲ] ’murtoluku’, медведь [mʲɪ.'dvʲetʲ] ’karhu’.
Parilliset soinnittomat konsonantit äännetään parillisen soinnillisen konsonantin edellä – ei kuitenkaan в:tä ennen – soinnillisena: отдых ['od.dɪx] ’lepo’. Sääntö vaikuttaa myös sanarajan yli: к дому ['gdo.mu] ’talon luokse’, наш же ['naʒ.ʒɪ] ’meidänpä’, рос бы ['roz.bɪ] ’kasvaisi’. Konsonantti в ei muuta edeltävän konsonantin ääntämystä, vaan soinnittomat konsonantit ääntyvät aina soinnittomina: к воде [kvʌ.'dʲɛ] ’veteen’, ответ [ʌ.'tvʲɛt] ’vastaus’, отшвырнуть [ət.ʃvɪr.'nutʲ] ’heittää pois’, усвоение [u.svʌ.'jɛ.nʲɪ.jɪ] ’omaksuminen’.
Verlan kalliomaalaus

| Verlan kalliomaalaus |
| --- | --- |
 Pääosan kalliomaalauksesta muodostaa hirvien kulkue.
Sijainti
 Verlan kalliomaalaus
Koordinaatit:  61°03′48.9″N, 26°38′12.5″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Kaupunki:  Kouvola
Aiheesta muualla
  Verlan kalliomaalaus Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Verlan kalliomaalaus on kalliomaalaus Kouvolassa entisen Valkealan kunnan alueella lähellä kulttuurihistoriallisesti merkittävää Verlan ruukkikylää. Maalaus on tehty Verlankosken niskalle, nykyisen Kymijoen Mäntyharjun reitin varrelle, mistä myös Saimaan muinainen niin sanottu Matkuslammen lasku-uoma kulki Kymijokeen. Kalliomaalaus on kivikautinen, mutta tarkempaa ajanmääritystä ei ole. Maalauksessa erottuu muun muassa jono vasemmalle eli pohjoiseen katsovia hirviä sekä joitakin ihmishahmoja.
Sijainti ja ajoitus

Verla sijaitsee Kymijoen Mäntyharjun reitin varrella. Reitin kautta kulki myös Saimaan muinainen niin sanottu Matkuslammen lasku-uoma Kymijokeen noin 4800–3800 eaa. Kalliomaalaus on kivikautinen, mutta tarkempaa ajanmääritystä ei ole. Pekka Kivikäs sanoo sen olevan maalaustyylinsä perusteella Suomen vanhimpia. Maalauksen löysi Timo Miettinen vuonna 1974.
Maalaus on tehty vaatimattomaan kallioon veden äärelle. Kallioseinämä sijaitsee Verlankosken niskalla, noin 150 metriä voimalaitoksen yläpuolella kulkevasta sillasta länteen. Seinämä on ylöspäin kalteva, lounaaseen aukeava, ja se putoaa suoraan virtaavaan veteen. Vedenpinta on pysynyt ilmeisesti suunnilleen samalla korkeudella maalausten tekovaiheesta lähtien. Ennen voimalaitoksen rakentamista paikalla oli kuitenkin Verlankoski, jonka niskalla kallio sijaitsi. Kuvakenttä on 6 metrin matkalla noin 50–160 senttimetriä vedenpinnan yläpuolella. Parhaiten maalaukset näkee veneestä. Virtaava vesi tekee paikasta petollisen talvella, jolloin vastarannalla oleva esittelytaulu ja kaukoputki tulevat tarpeeseen. Joki on noin 40 metriä leveä.
Maalaus

Maalauksessa erottuu jono vasemmalle eli pohjoiseen katsovia hirviä, jotka on tehty herkällä tyylillä. Ääriviivoin hahmoteltuja hirviä on ainakin kahdeksan, mutta joukossa on myös muita kuvioita. Vasemmanpuoleiset kuviot ovat haalistuneita, oikeanpuoleiset kuviot ovat säilyneet parhaiten. Kuvapinnasta on ainakin kerran poistettu jäkälää, joka peittää kuitenkin edelleen osan kuvioista. Muun muassa Timo Miettinen mainitsee, että Verlan maalaukset näkyivät ennen paremmin. Jäkälien poisto saattoi vaikuttaa tähän.
Pohjoisesta eli vasemmalta laskettuna ”jonon” ensimmäinen hirvi on suuri ja sarveton yksilö, jonka hirvimäisistä piirteistä ei voi erehtyä. Hirven korvat ovat pystyssä, ja keskelle vartaloa on painettu ”sydänpiste”. Jalat ovat jääneet lyhyiksi tai ne ovat haalistuneet pois. Hirven selässä seisoo ihmishahmo, joka on maalattu tikku-ukkomaiseksi. Hirvi ja ihminen vaikuttavat eri tyylisiltä. Ihmisen kädet roikkuvat pitkinä alaspäin, ja päässä on ulokkeet, jotka on tulkittu sarviksi. Hahmo on nimetty usein hirvellä ratsastavaksi šamaaniksi.
”Šamaanin” pään kohdalle sattuu seuraavan hirven turpa. Kuvio on haalistunut ja säilynyt vain osittain. Se vaikuttaa eri aikaan tehdyltä. Hirvelle on merkitty viivamaiset korvat tai sarven tyngät. Ensimmäisen hirven tasalle ja toisen hirven takaosan alapuolelle on maalattu pyöreäturpainen pienempi hirvi. Hirven vartalossa saattaa olla ”sydänpiste”.
Seuraavat kaksi heikosti erottuvaa hirveä ovat toisen hirven korkeudella. Niiden välissä näyttää seisovan täytteisesti maalattu ihmishahmo kädet ylös sivuille kohotettuna ja jalat sivulle haarallaan. Hirvien oikealla puolella on viivojen sykermä, josta erottuu selvästi nelijalkainen oikealle katsova eläinhahmo. Se voi esittää peuraa, mutta tulkinta voi päätyä hirveenkin.
Täyteisen eläimen alle on maalattu ääriviivoin heikosti erottuva pieni hirvi, joka katsoo oikealle. Sillä ei näy jalkoja, mutta korvat ovat pystyssä. Tämän hirven takana seisoo kädet lanteilla ympyrä- tai kolmiopäinen ihmishahmo. Kasvoista erottuu heikosti silmät. Ihmisen oikealla puolella on vinoja viivoja, jotka voidaan yhdistää sik-sak-kuvioksi, jonka uskotaan esittävän käärmettä.
Seuraava kuvio on vasemmalle katsova hirvi, jonka pää on maalattu täyteiseksi, vaikka vartalo on muutoin hahmoteltu ääriviivoin. Hirvellä näkyy ”sydänpiste”, kuten näkyy myös seuraavalla hirvellä. Sillä on turpa kiinni edeltävän hirven takapuolessa ja päässään suuri kolmiomainen uloke. Vaikuttaa siltä, että turvan muotoa olisi muutettu. Molemmat jalat on maalattu kahdella rinnakkaisella vedolla.
Viimeinen kuvio on suttaantunut puuromaiseksi alueeksi. Väriaineen joukosta saattaa pilkistää hirveä esittävä kuvio. Eräät ovat havainneet hirven yläpuolella haalistuneita venekuvioita. Epävarma havainto on äärimmäisenä oikealla olevasta ihmishahmosta.
Kallio

Maalaukset on tehty mannerjäätikön sileäksi kuluttamaan rapakivigraniittikallioon. Sadeveden kalliosta liuottanutta piidioksidia on saostunut maalauksen päälle sitä suojaavaksi kerrokseksi. Kivennäiskalvo on läpinäkyvä ja suojaa maalauksia sään vaikutuksilta.
Useat ihmiset ovat huomanneet, että tietyssä valossa ja sopivasta kulmasta katsoen kallio muistuttaa ihmisen kasvojen profiilia. Tällaisia kallioita voidaan kutsua antropomorfisiksi kallioiksi. Suomessa on muitakin kalliomaalauksia, joiden kalliossa esiintyy tunnistettavia kasvoja. Tällaisia ovat Verlan lisäksi esimerkiksi Astuvansalmi, Valkeisaari, Uutelanvuori, Löppösenluola, Tupavuori, Lakiasuonvuori (kahdet kasvot) ja Viherinkoski (siirtolohkare).
Kallion juurella on tehty arkeologisia kaivauksia sukeltamalla, mutta niissä ei ole tehty minkäänlaisia löytöjä. Esimerkiksi Astuvansalmella löytyi meripihkariipuksia, jotka oli heitetty uhrina veteen maalauksen eteen.
Aiheesta muualla

Verla.fi: Verlan kalliomaalaus (Arkistoitu – Internet Archive)
RANE: Verla
Walkealan Waiheita: Verla (Arkistoitu – Internet Archive)
Luomukuvasalonki: Verlan kalliomaalaukset (Arkistoitu – Internet Archive), valokuvia
Kouvola: Kokkokallion luontopolku
Wetterstrand, Tuija: Kallioiden kasvot[vanhentunut linkki]
Kallion oikeassa reunassa erottuu pyöreinä muotoina ihmisen kasvojen profiili.
Vesitorninmäen kalliomaalaus

| Vesitorninmäen kalliomaalaus> Sijainti |
| --- | --- |
 Vesitorninmäen kalliomaalaus
Koordinaatit:  60°43′21.2498″N, 26°26′46.0142″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Huippukausi:  kivikausi
Kaupunki:  Kouvola
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vesitorninmäen eli Tyynelän kalliomaalaus sijaitsee Elimäen kuntakeskuksessa Kouvolassa maakunta. Kalliomaalauksen löysi 8.7.1999 opettaja Veikko Turkki ja se on ajoitettu kivikauteen.
Kallio ja sen sijainti

Maalauskallio kohoaa asutuksen keskellä läheisen Tyynelän talon takana niin, että maalaus sijaitsee sen pihapiirissä (liikkuminen luvanvaraista). Kallion takana seisoo korkea vesitorni. Kuusi metriä korkea kallio on rapakiveä, joka on jääkauden pyöristämä. Kallio on maalauksen kohdalta sisäänpäin kallellaan suojaten maalausta ylhäältä tulevalta sään pahimmalta vaikutukselta. Kallion alla  ja sen pohjoispuolella virtaa pieni Teutjoki, joka mutkittelee aikoinaan pelloksi kuivatun Elimäenjärven muinaisrannassa.
Maalaus

Maalauksesta tunnistaa yhden eläinhahmon ja ihmiskuvion. Eläin on 36 senttimetriä pitkä ja 18 senttimetriä korkea, ja se on täyteisesti maalattu. Eläimellä, joka katsoo vasemmalle, on vain kaksi jalkaa, mutta korva erottuu vielä. Eläin ei muistuta hirveä ja sen lajiuttaminen on vaikeaa. Eläimen takana seisova ihmishahmo on sitä paljon suurempi. Se on 87 senttimetriä korkea ja se on maalattu kädet kohotettuina. Käsien välimatka on 45 senttimetriä. Jalat ovat haalistuneet, mutta erityisesti vasen jalka erottuu huonosti. Jalkojen välistä on tehty epävarma havainto pienestä ihmishahmosta. Kallion ylemmissä osissa on nähty lisää punaväriä, mutta siellä ei erotu lisää kuvioita.
Maalaus on saattanut aikoinaan liittyä Elimäenjärveen, mutta sijaitsee muinaisen Itämeren kannalta kivikautisella korkeudella. Siten se voi olla merenrantakuvastoa.
Luettelo Britannian kuninkaallisen laivaston vesilentokoneiden emälaivoista

Royal Navyn alusten nimet
A –
B –
C –
D –
E –
F –
G

H –
I –
J –
K –
L –
M –
N

O –
P –
Q –
R –
S –
T –
U 

V –
W –
X –
Y –
Z
lentotukialukset
saattuetukialukset
vesilentokoneidenemälaivat
maihinnousualukset
taisteluristeilijät
dreadnought taistelulaivat
pre-dreadnoughtit
panssarilaivat
mörssärialukset
korvetit ja sluupit
risteilijät
hävittäjät
polttolaivat
fregatit
tykkiprikit
tykkiveneet
miinantorjunta-alukset
monitorit
partioalukset
kuninkaalliset jahdit
linjalaivat
sukellusveneet
apualukset
tutkimusalukset
tukikohdat
sairaalat ja sairaalalaivat
lentoasemat
lentoyksiköt
yhtymät
laivueet
Englannin sota-alukset
Skotlannin sota-alukset
Tämä on luettelo Britannian kuninkaallisen laivaston vesilentokoneidenemälaivoista.
Taulukon selitykset

| --- | --- |
Lentokoneet: Lentokoneiden lukumäärä
Uppouma: Aluksen uppouma täydessä taisteluvalmiudessa
Voimanlähde: Akselien lukumäärä, voimanlähteen tyyppi ja saavutettu huippunopeus
Palvelus: Palveluksen alkamis- ja päättymispäivät sekä kohtalo
Kölinlasku: Aluksen valmistamisen aloitushetki
Palvelukseenotto: Päivämäärä jolloin alus otettu palvelukseen
Alukset

| Alus | Lentokoneet | Uppouma | Voimanlähde | Palvelus> Kölinlasku | Palvelus> Palvelukseenotto | Palvelus> Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Ark Royal | 9 | 7 570 t | 2 akselinen Brown-Curtis vaihteistetutturbiinit; 6 kattilaa | 7. marraskuuta 1913 | joulukuu 1914 | Myyty joulukuussa 1946 kauppalaivastolle. |
| HMS Empress | 3 | 2 581 t | 3 akselinen Parsons turbiinit | 1906 | 25. elokuuta 1914 | Palautettu omistajille marraskuussa 1919 |
| HMS Engadine | 4 | 1 703 t | 2 akselinen höyryturbiini | 1910 | 13. elokuuta 1914 | Myyty takaisin alkuperäiselle omistajalle 1919. |
| HMS Riviera | 4 | 1 880 t | 3 akselinen Parsons turbiinit 6 kattilaa | 1910 | 11. elokuuta 1914 | Palautettu omistajille 1919 |
| HMS Campania | 10 | 18 289 t | 2 akselinen höyrykoneet | 1892 | 17. huhtikuuta 1915 | Uponnut 5. marraskuuta 1918 |
| HMS Anne | 2 | 7 112 t | 1 akselinen | 1911 | 4. elokuuta 1915 | Palautettu omistajille 1922 |
| HMS Raven II | 2 | 4 753 t | 1 akselinen | 1911 | 12. kesäkuuta 1915 | Myyty 1923 kauppalaivaksi |
| HMS Ben-my-Chree | 6 | 3 942 t | 3 akselinen höyryturbiinit 3 kattilaa | 1907 | 3. maaliskuuta 1915 | Uponnut 11. tammikuuta 1917 Turkin rannikkotykistön tulessa |
| HMS Vindex | 7 | 9 906 t | 4 akselinen Parsons vaihteistetut turbiinit, 12 Yarrow kattilaa | 1916 | 1. lokakuuta 1918 | Romutettu 1948 |
| HMS Manxman | 8 | 2 581 t | 2 akselinen Brown-Curtis vaihteistetut turbiinit | 1903 | 17. huhtikuuta 1916 | Myyty romutettavaksi 9. elokuuta 1949 |
| HMS Nairana | 7 | 3 604 t | 2 akselinen Parsons vaihteistetut turbiinit | 1914 | 25. elokuuta 1917 | Myyty 1920 |
| HMS Pegasus | 9 | 2 581 t | 2 akselinen Brown-Curtis vaihteistetut turbiinit | 1914 | 28. elokuuta 1917 |  |
| HMS Albatross | 9 | 6 452 t | 2 akselinen höyryturbiini 4 kattilaa | 5. toukokuuta 1926 | 19. huhtikuuta 1938 |  |
| HMS Vindictive | 12 | 11 700 t | 4 akselia Parsons turbiinit 12 kattilaa | 29. kesäkuuta 1916 | 1. lokakuuta 1918 | Myyty romutettavaksi helmikuussa 1946 |
HMS Campania
Verkkoteoria

Suuntaamaton verkko
Verkkoteoria eli graafiteoria on matematiikan osa-alue, joka tutkii kohteiden välisten suhteiden esittämiseen käytettäviä matemaattisia malleja eli verkkoja. Verkot koostuvat solmuista ja niitä yhdistävistä linkeistä, jotka voivat olla suunnattuja tai suuntaamattomia. Verkkoteoriaa voidaan soveltaa monilla eri tieteenaloilla, kuten fysiikassa, biologiassa, sosiologiassa.
Suomen kielessä verkkoteorian perustermistö ei ole kovin vakiintunutta, sillä aihetta käsitteleviä suomenkielisiä kirjoja on julkaistu niukasti. Yksi harvoista suomenkielisistä verkkoja käsittelevistä kirjoista on Kimmo Pietiläisen suomentama teos.
Verkkoteoriaa hyödyntävää poikkitieteellistä tutkimusalaa kutsutaan verkostotieteeksi, siinä missä verkkoteoria yleisesti mielletään matematiikan ja teoreettisen tietojenkäsittelytieteen osa-alueeksi. Pohjimmiltaan verkko on verkkoteorian määrittämä solmujen ja niitä yhdistävien linkkien kokonaisuus. Verkko kuvaa verkostomaisen rakenteen neutraalisti riippumatta sen sisällöstä ja tulkinnasta ja esittää, mitä reittejä verkossa eri solmujen välillä on. Verkkoteorian keskeisiin tutkimusongelmiin kuuluvat mm. yhtenäisyys, laajentuvuus, väritettävyys ja satunnaisverkkojen analyysi.
Historia

Verkkoteorian alkuna pidetään sitä, kun Leonhard Euler ratkaisi Königsbergin siltaongelman vuonna 1736. Eulerin todistus oli samalla ensimmäinen todistus verkkoteorian alueella. Tuohon aikaan verkkoteoriasta käytettiin Leibnizin luomaa termiä "analysis situs", sanan "graph" otti käyttöön James Sylvester vuonna 1878 Nature lehdessä julkaisemassaan artikkelissa. Termi oli poimittu kemiasta. Tanskalainen Julius Petersen julkaisi verkkoteoriaa koskevia papereita 1890-luvulla.
Alun jälkeen verkkoteorian kehityksessä tapahtui vain vähän ennen 1930-lukua. Vuonna 1930 Kazimierz Kuratowski ratkaisi kysymyksen verkkojen piirtämisestä tasoon. Seuraava tärkeä etappi oli Dénes Kőnigin tasan 200 vuotta Eulerin siltaongelmaa koskevan tutkielman jälkeen vuonna 1936 julkaisema ensimmäinen verkkoteoriaa kattavasti käsittelevä kirja. Tärkeä verkkoteorian perusteos on myös Frank Hararyn vuonna 1968 julkaisema Graph Theory. Satunnaisverkot muodostavat nykyään yhden keskeisistä verkkoteorian tutkimuskohteista. Tämän aihepiirin klassinen merkkipaalu on Paul Erdősin ja Alfred Rényin vuonna 1959 julkaisema artikkeli tasajakautuneiden satunnaisverkkojen yhtenäisyydestä. Stokastiset satunnaisverkkomallit muodostavat modernin verkostotieteen ytimen ja niillä on paljon sovelluksia mm. bioteteissä, sosiaalitieteissä ja koneoppimisessa.
Graafialgoritmeja

A*-etsintä
Davidson–Harel-algoritmi
Dijkstran algoritmi
Floydin algoritmi
Ford–Fulkerson-algoritmi
IDA*-etsintä
Karp–Held-heuristiikka
Kruskalin algoritmi
Leveyssuuntainen läpikäynti eli leveyshaku (engl. breadth-first search, BFS)
Primin algoritmi
Syvyyssuuntainen läpikäynti eli syvyyshaku (engl. depth-first search, DFS)
Unkarilainen algoritmi
Warshallin algoritmi
Graafiongelmia

Kauppamatkustajan ongelma
Neliväriongelma
Kirjallisuutta

Ruohonen, Keijo: Graafiteoria (2004) (Yliopistotason opintomoniste graafiteoriaan)
vuoden 2013 versio via archive.org
Diestel, Reinhard: Graph Theory: Electronic (3rd) Edition
Diestelin oppikirjan verkkoversio, 312 sivua, PDF, ei tulostettavissa
Ruohonen, Keijo: Graafiteoria.  (Opintomoniste 136)  Tampere:  TTKK, 1990.  ISBN 951-721-530-4
Savolainen, Vesa: Verkkoteoria (2001)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verkkoteoria Wikimedia Commonsissa
Venäjän–Turkin sota (1735–1739)

Azovin antautuminen. Piirros vuodelta 1740.
Venäjän–Turkin sota 1735–1739 käytiin keisarillisen Venäjän ja Osmanien valtakunnan välillä. Venäjän syitä sotaan olivat Venäjän laajentumispyrkimys Mustallemerelle ja tilaisuuden salliessa myös pidemmälle, sekä Krimin tataarien tekemät ryöstöretket osmanien puolelta Venäjän hallitsemaan Ukrainaan. Syyt olivat toisin sanoen samat, joiden vuoksi valtakunnat olivat taistelleet toisiaan vastaan jo monta kertaa.
Taustaa

Keisarinna Annan hallitsema Venäjä soti Puolan perimyssodassa voittoisasti ja nosti suosimansa August III:n Puolan valtaistuimelle. Sotatoimet päättyivät vuonna 1735 solmittuun välirauhaan, mutta sota nosti jännitteitä myös Istanbulissa, sillä toinen Puolan kruununtavoittelijoista oli Ranskan tukema Stanisław Leszczyński. Ranskalla puolestaan oli hyvät suhteet sulttaani Mahmud I:n hallitsemaan Osmanien valtakuntaan.
Puolan perimyssodan päättymisen jälkeen Venäjä käänsi ulkopolitiikan suuntansa etelään vuonna 1735. Vuosina 1722–1723 käydyssä Venäjän–Persian sodassa Venäjä oli vallannut alueita Persialta, mutta luovutti ne nyt takaisin solmiakseen liittolaissuhteen osmaneja vastaan. Venäjä käytti osmanien vastaisen sodan Casus bellinä tataarien ryöstöretkiä Ukrainaan ja aloitti sodan kostohyökkäyksellä Krimin kaanikuntaan. Kostohyökkäys kuitenkin epäonnistui. Vuosina 1730–1736 käyty Turkin–Persian sota oli päättynyt Bagdadin paššan vuonna 1734 välittämään välirauhaan, mutta Persia aloitti sodan uudestaan aktiivisesti Venäjän rinnalla.
Sotamarsalkka Burkhard Christoph von Münnich oli uudistanut tehokkaasti Venäjän armeijaa. Hän oli innokas osoittamaan uudistustensa hyödyt, mutta vei aikaa, ennen kuin sotaonni kääntyi hänen puolelleen.