stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marika Mäkelä
Elämäkerta

Mäkelä opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1969–1973. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Helsingissä vuonna 1974. Mäkelä toimi Suomen Taideakatemian koulun yliopettajana vuosina 1983–1985. Hän on opettanut taidetta myös Taideteollisessa oppilaitoksessa.
Mäkelän vanhemmat ovat suojelupäällikkö, majuri evp. Urho Koskinen ja Suoma Koskinen, o.s. Toivonen. Isänsä majuriuran vuoksi perheessä vaalittiin isänmaallisia arvoja ja kasarmialue vaikutti eristyneisyydessään.
Mäkelä oli vuosina 1974–1994 naimisissa taidemaalari Jukka Mäkelän kanssa, ja heillä on vuonna 1977 syntynyt poika. Hänellä on myös vuonna 1993 syntynyt tytär elokuvaohjaaja Antti Rajalinin kanssa.
Palkinnot ja tunnustukset

Valtion taidepalkinto 1974, 1984
Valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha 1993
Suomen Kulttuurirahaston erikoispalkinto 1994
Pro Finlandia 2006
Suomen Leijonan komentajamerkki 2017
Aiheesta muualla

Marika Mäkelä Kansallisgallerian kokoelmissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Mark Burnett

| Mark Burnett |
| --- | --- |
 Burnett vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1960 (ikä 64) Lontoo, Englanti
Ammatti:  televisiotuottaja, kirjailija
Puoliso:  Roma Downey (2007)
Lapset:  3
Aiheesta muualla
Kotisivu
Mark Burnett (17. heinäkuuta 1960) on brittiläinen televisio- ja elokuvatuottaja, kirjailija sekä Metro-Goldwyn-Mayerin puheenjohtaja. Burnett on yhdessä aviopuolisonsa Roma Downeyn kanssa tuottanut uskoon perustuvaa sisältöä, kuten The Bible-minisarjaa ja vuoden 2016 Ben Hur-sarjaa. Burnett ja Downey johtavat myös Lighworkers Media ja ovat lanseeranneet Light TV:n.
Burnett on palkittu tuottaja. Hänelle on myönnetty 12 Emmy-palkintoa, viisi Producer Guild of America-palkintoa, seitsemän Critic's Choice Television Awards-palkintoa sekä kuusi People's Choice Awards-palkintoa. Burnettin tuotantoa esitetään säännöllisesti yli 70 maassa.
Paweł Althamer

Paweł Althamer
| --- | --- |
Syntynyt:  12. toukokuuta 1967  (57 vuotta) Varsova  
Kansalaisuus:  Puola  
Työpaikka:  Varsova (1993–2007)  
Ammatit:  kuvanveistäjä, videotaiteilija, videoinstallaatiotaiteilija, performanssitaiteilija, installaatiotaiteilija, kuvataiteilija, taiteilija  
| --- | --- |
Työala:  Kuvanveisto, kuvataide, performanssitaideteos, installaatiotaide, videotaide  
Lajityyppi:  action art (d) (käännä suomeksi) 
Palkinnot:  Vincent Award (käännä suomeksi) (2004) Aachenin taidepalkinto (2010) Puolan Polonia Restituta -ritarikunnan upseeri (2015) Lovis Corinth Prize (käännä suomeksi) (2022) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Persona, Pawel Althamerin ohjaaman ryhmän teoksia.
Pawel Althamer, Omakuva, 1993.
Pawel Althamer, Nimetön (liukumäki), 2010.
Paweł Althamer (s. 12. toukokuuta 1967 Varsova) on puolalainen taiteilija, jonka teokset ovat kuvanveistoa, performansseja, videotaidetta ja installaatioita. Hänen työnsä aiheena on ihmiskeho, jonka hajoamisen voi kokea materiaalien valinnan kautta. Hän asuu nykyisin Varsovassa, jossa hän on johtanut vuodesta 1993 lähtien keskusta, jossa järjestetään keramiikkakursseja multippeliskleroosia sairastaville ihmisille.
Hänen teoksensa ovat saavuttaneet tunnustetun aseman kolmiulotteisessa taiteessa 1990-luvun alusta alkaen. Ne ovat edelleen mukana tärkeissä näyttelyissä ja julkaisuissa.
Veistos omakuvana

Althamer opiskeli Varsovan taideakatemiassa vuosina 1988–1993, jossa hän suoritti tutkinnon kuvanveistossa. Lopputyönään hän teki mimeettisen tarkan omakuvan Paweł Althamer itsestään. Alaston ihmisen hahmo seisoi matalan jalustan päällä parkettilattialla, samanlaisella lattialla kuin monissa gallerioissa ja näyttelytiloissa. Luultavasti hän halusi korvata läsnäolonsa, koska hän ei osallistunut esitykseen, kuten tavallista. Huoneessa oli video, joka näytettiin Althamerin lähtevän pois akatemiasta kohti metsää, jossa hän oli alasti luonnossa.
Vuodelta 2002 on teos Omakuva ja taiteilijan vaimon muotokuva (178 × 60 × 60 cm), jossa on myös alastomia seisovia hahmoja puisella jalustalla. Siinä on kiinnitetty metallirunkoon orgaanisia materiaaleja: ruohoa, kasvikuituja, eläinten suolia, helmiä ja hiuksia. Teoksen pinta koostuu erilaisista materiaaleista, joilla on erilaiset tekstuurit, niin että kuvioiden "iho" on eri rakenteissa, samankaltaisiissa punaisissa ja kelta-ruskeiissa maanväreissä. Mies pitelee videokameraa ikään kuin hän kuvaisi jotain lattialla, ja naishahmo kumartaa päänsä katsoen maahan. Alastomiin hahmoihin on lisätty jokapäiväisiä esineitä, kuten teelasi, kamera, silmälasit ja kännykkä.
Bródno 2000

Althamer pyysi suuren kerrostalokokonaisuuden asukkaita sammuttamaan valot asunnostaan tiettynä aikana. Yhteistoiminnan seurauksena julkisivuun ilmestyi luku 2000. Illan kestävän yhteisötaideteoksen toteuttamiseen osallistui 3 000 Warsovan Bródnon lähiön asukasta vuonna 2000.
Luonto ja julkinen tila

Sciezka (Polku) oli vuoden 2007 Skulptur Projekte Münsterissä. Münsterin tekojärven Aaseen lähellä Althamer teki luontoon maastojuoksupolun. Muutamien kilometrien jälkeen polun loppupäässä on viljapelto. Teoksen idea perustuu Altheimerin kotimaassaan huomaamaan puolalaisten käyttäytymiseen yleisillä teillä. Hän haluaa työnsä heijastavan näiden määrättyjen reittien merkitystä ja logiikkaa.
Reaaliaikaiset elokuvat

Jo vuonna 2000 Ljubljanan Manifestassa Althamer koulutti maksettuja avustajia simuloimaan jokapäiväisiä toimia julkisessa tilassa (periaatteen nimi on Real Time Movies). Varsovassa vuonna 2001 pidetyssä luennossa hän pyysi yleisöä kävelemään, mikä johti heitä odottamattomasti tällaisiin "reaaliaikaisiin elokuvanäkymiin". Kävelijät saivat tiekarttoja, joihin kohtaukset piirrettiin. Pittsburghissa vuonna 2004 Peter Fonda esitti ohikulkijaa tällaisessa reaaliaikaisessa elokuvassa. Häntä seurasi Jude Law, joka vuonna 2007 esitti miestä, joka ostaa kalaa Lontoossa.
Suomessa

Helsingin taidemuseossa on Paweł Althamerin laaja näyttely keväällä 2019 otsikolla Paweł Althamer: I (am), joka on taiteilijan ensimmäinen yksityisnäyttely Pohjoismaissa. Näyttelyssä on omakuvia, veistoksia, installaatioita, performanssitaltiointeja, sekä miniatyyrimaailmoja.
Keskeinen taiteellisen toiminnan voimavara Althamerille on yhdessä tekeminen. Siitä syntyy usein veistoksia, joita taiteilija sanoo toteemeiksi ja jotka ovat jälkiä tapahtuneesta prosessista. Kuvanveistäjän päämäärä ei ole lopputulos, vaan tärkeintä on leikkiä yhdessä.
Näyttelyt > Yksityisnäyttelyt

2010: Himmelsrutsche, Ludwig Forum für Internationale Kunst, Aachen.
2012: Retrospektive, Sammlung Goetz, München
2011/2012: Almech, Deutsche Guggenheim, Berliini
Näyttelyt > Taideprojekteja

2014: Lasten kuningaskunta. Paweł Althamer ja ystävät kutsuvat. , Ludwig Forum für Internationale Kunst, Aachen.
Näyttelyt > Ryhmänäyttelyt

2012/2013: Goldrausch. gegenwartskunst aus, mit oder über gold, Kunsthalle Nürnberg.
2014: Vanitas – Ewig ist eh nichts., Georg-Kolbe-Museum, Berliini.
2016: Minä, Schirn Kunsthalle, Frankfurt.
Triviaa

Hanke Spring, jossa Althamer sallii lasten tehdä Kasselin taidehallissa, mitä he tuntevat.
Palkinnot

2004: The Vincent van Gogh Biennial Award for Contemporary Art in Europe
2010: Aachenin taidepalkinto
2013: KAIROS-palkinto
Kirjallisuus, valikoitu

Andrzej Przywara: Todellisuuden johtaja , 1997.
Andrzej Przywara: Vapaudessa – lopultakin. Puolalainen taide vuoden 1989 jälkeen, 1997.
Michael Krajewski: Toiveiden museo – Ludwig Kölnin museo, Bonn 2001.
Adam Szymczyk: Annotoitu Althamer, 2002.
Sandra Brutscher: Pawel Althamer., vuonna: Georg-Kolbe-museo (Hrsg.  ): Vanitas – Eternal.  Näyttelyluettelo, Berliini, 2014, s. 42.
Aiheesta  muualla

Althamer Berliinissä, Bolzanossa ja Münchenissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Aachener Kunstpreisin Althamerin esittely (Arkistoitu – Internet Archive)
Video: Pawel Althamer Deutsche Guggenheim, Berliini
Paweł Althamer Google Arts and Culturessa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Paweł Althamer
Käännös suomeksi
Maksuväline

Maksuväline tarkoittaa välinettä, jota käytetään vaihdannan helpottamiseksi. Maksuvälineitä ovat muun muassa käteisraha, maksukortit ja sekit. Laajemmin käsitettynä maksuvälineisiin kuuluvat myös esimerkiksi tiliraha ja käyttämätön tililuotto.
Suomen rikoslaissa maksuvälineellä tarkoitetaan pankki-, maksu- tai luottokorttia, sekkiä tai muuta välinettä taikka tallennetta, jolla voidaan suorittaa maksuja, tilinostoja tai tilisiirtoja. Näiden lisäksi maksuvälineeksi katsotaan myös väline, jonka käyttäminen on välttämätön edellytys mainittujen suoritusten tekemiseksi. Maksuvälineeksi voidaan ymmärtää myös esimerkiksi verkkopankin käyttäjätunnukset tai matkapuhelin.
Hyvältä maksuvälineeltä vaaditaan, että se on helposti kuljetettavissa ja myös jaettavissa, jotta sitä voidaan käyttää pienissä maksuissa. Sen pitää olla tasalaatuista, aitoudeltaan helposti tarkistettavissa ja arvoltaan vakaata.
Laillinen maksuväline

Lailliseen maksuvälineeseen (engl. legal tender) liittyy tiettyjä ominaisuuksia kuten se, että lailliseksi maksuvälineeksi julistaminen tapahtuu maksuvälineitä sääntelevässä rahalainsäädännössä. Muilla kuin laillisilla maksuvälineillä maksaminen ei ole laitonta.
Euroopan unionin euroalueella eurosetelit ja -kolikot ovat laillisia maksuvälineitä. Muut valuutat eivät ole laillisia maksuvälineitä. Mikään EU-maa ei ole säätänyt lailliseksi muuta maksuvälinettä kuin käteistä.
Suomen laissa ei ole laillisen maksuvälineen määritelmää.
Mark Bosnich

Mark Bosnich vuonna 2008
Mark Bosnich (s. 13. tammikuuta 1972, Sydney, Australia) on australialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Nykyään hän työskentelee jalkapalloasiantuntijana Fox Sports -kanavalla.
Ura

Bosnich pelasi vuodesta 1992 vuoteen 1999 Englannin Valioliigan Aston Villassa, josta Manchester United hankki hänet seurasta lähteneen konkarivahti Peter Schmeichelin korvaajaksi. Bosnich ei kuitenkaan onnistunut pysymään seuran ykkösvahtina kuin vain lyhyen ajan, ja seuraan hankittu Fabien Barthez syrjäytti Bosnichin varamaalivahdin rooliin.
Unitedista Bosnich siirtyi tammikuussa 2001 ilmaissiirrolla toiseen kärkiseuraan Chelseaan. Syksyllä 2002 Hän kuitenkin jäi kiinni dopingtestissä, pelattuuaan seurassa ainoastaan seitsemän ottelua. Rangaistukseksi Bosnich sai yhdeksän kuukauden pelikiellon, ja hänen sopimuksensa Chelsean kanssa purettiin välittömästi. Tapauksen jälkeen Bosnich lopetti uransa.
Vuonna 2008 Bosnich päätti palata jalkapallon pariin, ja hän oli lyhyen ajan pääsarjatason Central Coast Marinersin veräjänvartijana, tuuraten pelikiellossa ollutta ykkösmaalivahtia Danny Vukovicia. Lopullisesti Bosnich päätti uransa 2009, keskittyäkseen työhön jalkapalloasiantuntijana.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Mariska & Pahat Sudet (albumi)

| Mariska & Pahat Sudet Mariska & Pahat Sudet |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 12. toukokuuta 2010
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tuottaja(t): Jukka Immonen
 Tyylilaji: pop, iskelmä, jazz
 Kesto: 39.12 (Perusversio) 42:53 (Uusi versio)
 Levy-yhtiö: Fried Music Sony Music
Muut kannet
 Uuden version kansikuva
Listasijoitukset
  16.
Mariska & Pahat Sudet -yhtyeen muut julkaisut
|   | Mariska & Pahat Sudet 2010 | Kukkurukuu 2012 |
Mariskan muut julkaisut
| Suden hetki 2005 | Mariska & Pahat Sudet 2010 | Kukkurukuu 2012 |
Singlet albumilta Mariska & Pahat Sudet
 ”Suloinen myrkynkeittäjä” Julkaistu: 26. huhtikuuta 2010  ”Kokkaa mua” Julkaistu: 2010
Mariska & Pahat Sudet on suomalaisen Mariska & Pahat Sudet -nimisen pop-yhtyeen 12. toukokuuta 2010 julkaisema studioalbumi. Sen julkaisivat Fried Music ja Sony Music. Toisin kuin aiempi Mariskan tuotanto tämä albumi ei ollut hip hopia, vaan poppia, iskelmää ja jazzia. Albumi nousi ilmestymisviikollaan (20/2010) Suomen virallisen listan 16. sijalle. Kaiken kaikkiaan albumi pysyi listalla 24 viikkoa ja myi lopulta kultaa. Albumi oli myös ehdolla Vuoden 2010 Iskelmäalbumi -Emman saajaksi.
Kappaleet

Hurrikaani – 2.35
Suloinen myrkynkeittäjä – 3.57
Venäläinen ruletti – 2.27
Kokkaa mua – 5.12
Pippurii tai hunajaa – 3.51
Bingo! – 2.18
Pyhäpäivä – 5.28
Painu helvettiin – 3.36
Jotain vahvempaa – 5.00
Et löydä oikeempaa – 4.48 (mukana Super Janne)
Sua kaipaan – 3.41 (uuden version bonuskappale)
Kokoonpano

Jaakko Jakku – rummut
Klaus Suominen – koskettimet
Luis Herrero – basso, harmonikka
Arvostelut

Dome.fi:
Soundi:
Peter Hansen

Peter Hansen on ollut seuraavien henkilöiden nimenä:
Peter Andreas Hansen (1795–1874), tanskalainen tähtitieteilijä
Peter Hansen (1921–2017), yhdysvaltalainen näyttelijä
Peter Hansen (1868–1928), tanskalainen taidemaalari
Peter Hansen (s. 1941), tanskalainen avustustyöntekijä (YK)
Peter O. Hansen (1818–1895), tanskalainen mormonivaikuttaja
Luja-yhtiöt

| Luja-yhtiöt |
| --- | --- |
Perustettu:  16.11.1953
Puheenjohtaja:  Timo Kohtamäki 
Kotipaikka:  Kuopio
Toimiala:  Rakennusteollisuus
Liikevaihto:  633 milj. euroa (2018)
Henkilöstö:  1500
Tytäryhtiöt:   Lujabetoni Oy  Lujatalo Oy  Fescon Oy  Lujabetong AB
Kotisivu:  www.luja.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luja-yhtiöt on vuonna 1953 perustettu perheyritys ja yksi Suomen suurimmista rakennusalan konserneista. Luja-yhtiöihin kuuluvat Lujatalo Oy, Lujabetoni Oy ja Fescon Oy. Vuonna 2018 konsernin liikevaihto oli 633 miljoonaa euroa ja se työllisti noin 1500 työntekijää 25 paikkakunnalla. Lujalla on Suomen lisäksi toimintaa myös Ruotsissa.
Historiaa

Yritys sai alkunsa, kun Alahärmästä kotoisin ollut ja sotien jälkeen poliisina toiminut Feliks Isotalo meni osakkaaksi nurmeslaiseen sementtivalimoon. Isotalolla ei ollut rakennusalan kokemusta, vaan oli kiertokoulun käytyään toiminut poliisin työn ohella maanviljelijänä ja maatalouskauppiaana.
Lujabetoni-nimen saaneesta sementtivalimosta Isotalo laajensi vuonna 1969 rakennusteollisuuteen Kuopion alueella. Vuonna 1984 hankittiin kuivatuotteita valmistava Fescon.
Feliks Isotalon poika, diplomi-insinööri ja sittemmin vuorineuvos Hannu Isotalo toimi Luja-yhtiöiden toimitusjohtajana 1974–2003 ja siitä lähtien hallituksen puheenjohtajana.
Lujabetoni Oy

Lujabetoni Oy on Luja-yhtiöiden betoniyksikkö ja johtava betoniteollisuusyritys Suomessa. Yhtiön liikevaihto oli 170 miljoonaa euroa (2018). Lujabetoni toimii kaikilla merkittävillä betonirakentamisen sektoreilla. Pääasiakasryhmiin kuuluvat asuntoja, toimitiloja ja infrastruktuuria rakentavat alan toimijat: rakennusliikkeet, rakennuttajat sekä erikoisrakentajat kuten betonointi- ja paalutusurakoitsijat. Yritys toimittaa valmisbetonia, elementtejä ja betonituotteita yhteensä 31 tehtaalta. Lujabetoni toimi myös Ruotsin ja Venäjän markkinoilla tytär- ja osakkuusyhtiöidensä kautta, mutta myi Venäjän liiketoimintonsa pois jo vuonna 2020, eikä toimi enää Venäjän markkinoilla.
Yrityksen pääkonttori on Siilinjärvellä ja sen toimitusjohtajana on vuodesta 2007 lähtien toiminut Mikko Isotalo, joka edustaa omistajasuvun kolmatta sukupolvea.
Lujabetoni-alakonserni koostuu emoyhtiö Lujabetoni Oy sekä sen tytäryhtiöistä Lujabetong AB (ent. L Betong AB, Ruotsi) ja Reikäbetoni Oy. Konserni on osakkaana myös MH-betoni Oy:ssä, Scandinavian Cement Oy:ssä ja vuonna 2009 perustetusta Northern Cement Oy:ssä. Lujabetong AB:n alaisuuteen kuuluu vielä 2009 perustettu kiinteistöhallintaan erikoistunut tytäryhtiö Lujabetong Fastighets AB.
Lujatalo Oy

Lujatalo Oy kuuluu Luja-yhtiöihin ja on osaava valtakunnallinen rakentaja. Yrityksen liikevaihto oli 437 miljoonaa euroa (2018). Lujatalo on sekä toimitila- että asuntorakentaja ja sen erikoisalaa on korjausrakentaminen. Yrityksessä työskentelee yli 700 rakentamisen ammattilaista ja sen Lujakoti-tuotemerkki tunnetaan hyvän asumisen laatumerkkinä. Lujariihi on Lujatalon kehittämä uusi yhteistoimintamalli. Lujariihi osallistaa osapuolia, vahvistaa yhteistyötä ja luo ratkaisuja - Yhdessä rakentaen.
Lujatalo Oy:n pääkonttori on Espoossa ja sen toimitusjohtajana toimii Harri Savolainen.
Fescon Oy

Fescon valmistaa ja myy pitkälle jalostettuja kuivalaasteja sekä nestemäisiä rakennusalan kemian tuotteita. Fesconin liikevaihto oli 25,9 miljoonaa euroa (2018) ja se on Suomen suurin kuivalaastitoimittaja. Yrityksen tuotesuunnittelun lähtökohtana on tehdä juuri oikeanlaiset tuotteet suomalaisiin olosuhteisiin ja työtapoihin. Yritys kehittää tuotteita jatkuvasti yhdessä asiakkaiden kanssa.
Fesconin pääkonttori on Hyvinkäällä ja yrityksen toimitusjohtajana toimii Kimmo Peltola.
Aiheesta muualla

Yrityksen kotisivut
Mara Salvatrucha

Mara Salvatrucha -tatuointi jengiläisen selässä.
Mara Salvatrucha (tunnetaan myös nimellä MS-13) on Keski-Amerikassa ja Yhdysvalloissa vaikuttava rikollisjengi, mara. Se oli yksi 2000-luvun vaarallisimmista jengeistä ja se tunnetaan vaikutusvaltaisena ja väkivaltaisena katujenginä. Tunnusomaisia piirteitä sille ovat jäsenten tatuoidut jengisymbolit ja oma viittomakieli. Tatuoinneista yleisimpiä ovat merkinnät "MS", "Salvatrucha" ja "Devil Horns".
Sinaloan kartelli on käyttänyt väkivallastaan tunnettuja MS-13-jäseniä omassa huumesodassaan Los Zetasia vastaan.
»“Ensin on Jumala, sitten äiti, sitten jengi.
Elämme Jumalan vuoksi, elämme äidin vuoksi, kuolemme jengin vuoksi.”» 
(Brenda Paz, entinen MS-13 jäsen.)
Historia

Mara Salvatrucha syntyi 1980-luvulla Los Angelesissa El Salvadorista tulleiden maahanmuuttajien perustamana. Jengi levisi nopeasti Los Angelesista ympäri Yhdysvaltoja, Kanadaa, Meksikoa ja Keski-Amerikkaa.
Rikollistoiminta

Maran rikollistoimintaan kuuluvat varkaudet, ihmiskauppa, kiristäminen, laiton maahanmuutto, murhat, prostituutio, petokset, pahoinpitelyt, kidnappaukset sekä aseiden salakuljetus.
He käyttävät käsiaseita ja puukkoja aivan kuten muutkin jengit, mutta viidakkoveitsestä on tullut heidän symbolinsa.
The Washington Times raportoi vuonna 2004 Maran massivisesta ihmissalakuljetusoperaatiosta Meksikossa.
Jengin tunnetuimpia rikoksia:
Vuonna 1997 MS-13 kidnappasi ja teloitti Hondurasin presidentin pojan.
Hondurasissa joulukuussa 2004 MS-13 protestoi paikallista suunnitteilla olevaa lakimuutosta vastaan murhaamalla 28 linja-automatkustajaa valtion pääkaupungissa.
Teksasissa MS-13 jäsen yllytti 24-vuotiaan naisen raiskauksessa ja lopulta potki naisen hengiltä. Myöhemmin jengiläinen tunnusti syyllisyytensä myös ryöstöön, lapsen hakkaamiseen ja murhan yritykseen puukottamalla.
2006 MS-13 jengiläiset kidnappasivat naisen Virginiassa ja kuljettivat hänet Floridaan joukkoraiskattavaksi ja pahoinpideltäväksi. Nainen onnistui karkaamaan ja ilmoittamaan tapahtuneesta poliiseille, jonka johdosta kyseiset rikolliset saivat vankilatuomion.
Washingtonissa vuonna 2017 tapahtunut poikkeuksellisen raaka murha.
Taistelu viranomaisia vastaan

Vuonna 2009 Yhdysvaltain oikeusministeriö arvioi Maralla olevan noin 50 000 jäsentä Keski-Amerikassa ja noin 10 000 jäsentä Yhdysvalloissa. Nykyään jäsenten määräksi arvoidaan 70 000.
FBI perusti MS-13 National Gang Task Forcen taistelemaan jengiä vastaan vuonna 2004. He työskentelevät yhdessä El Salvadorin, Guatemalan ja Meksikon viranomaisten kanssa.
Yhdysvalloissa Department of Homeland Securityn alainen osasto perusti Operation Community Shield ryhmän vuonna 2005. Vuoteen 2011 mennessä he ovat pidättäneet yli 20 000 ihmistä, joista reilut 3 000 ovat Maran jäseniä.
Vuonna 2012 Yhdysvaltain valtiovarainministeriö listasi MS-13:n kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden piiriin, jonka myötä he saavat jäädyttää jengin Yhdysvalloissa olevia varoja.
Lokakuussa 2017 Guatemalan poliisi tiedotti pidättäneensä MS-13:n johtajaksi epäillyn Blancon, eli Angel Gabriel Reyes Marroquinin.
Jengisuhteet

Yhdysvalloissa ja Meksikossa Maran suurin kilpailija on 18th Street gang, eli Barrio 18. Amerikan ulkopuolella he ovat liittoutuneet Los Zetasin ja Sinaloan kartellin kanssa.
Aiheesta muualla

National Geographic Channelin World's Most Dangerous Gang (Arkistoitu – Internet Archive) dokumentti (englanniksi)
Kartalle on merkitty MS–13 –jengin vaikutusalueet.
Photoplay

| Photoplay |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  elokuva ja viihde
Julkaisija:  Macfadden Communications Group
ISSN:  ISSN 0732-538X
Perustettu:  1911
Lakkautettu:  1980
Kotimaa:  Yhdysvallat
Ilmestymistiheys:  12 numeroa / vuosi
Kieli:  englanti
Photoplay oli yksi ensimmäisistä yhdysvaltalaisista elokuvalehdistä. Photoplay perustettiin vuonna 1911 Chicagossa. Samana vuonna J. Stuart Blackton oli perustanut samankaltaisen elokuvalehden, Motion Picture Storyn, joka oli ensimmäinen yhdysvaltalainen elokuvalehti. Photoplay oli kuukausittain ilmestyvä aikakauslehti, ja sen viimeinen numero ilmestyi vuonna 1980. Lehteä julkaisi Macfadden Communications Group. Elokuva-aiheisten kirjoituksien ohella lehti julkaisi myös terveys- ja kauneusneuvoja.
Vuodesta 1920 alkaen lehti alkoi myöntää vuosittaista Photoplay-kunniamitalipalkintoa elokuville. Kunniamitali myönnettiin niille elokuville, jotka olivat saaneet eniten ääniä lehden lukijoilta. Vuodet 1944–1968 Photoplay myönsi kultamitalia, ja 1940-luvulta lähtien lehti alkoi myöntää myös suosituimman mies- ja naiselokuvatähden palkintoa. 1960-luvulta lähtien lehti myönsi suosituimman mies- ja naistelevisiotähden palkintoja.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Phou Bia

Phou Bia
Phou Bia
| --- | --- |
Sijainti:  Xaisomboun Laos
Vuoristo:  Annamin ylänkö
Korkeus merenpinnasta:  2 819 m
Prominenssi:  2 079 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Phou Bia (Lao: ພູ ເບຍ; "Oluen vuori") on Laosin korkein vuori, ja se kohoaa 2817 metriä merenpinnan yläpuolelle. Se sijaitsee Xaisombounin erityisalueella.
Mark Bright

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Mark Abraham Bright
Syntymäaika: 6. kesäkuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka:  Stoke-on-Trent, Englanti
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 183 senttimetriä
Junioriseurat
: Leek Town
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1980–1981 1981–1984 1984–1986 1986–1992 1992–1997 1996 1997 1997–1999 |  Leek Town  Port Vale  Leicester City  Crystal Palace  Sheffield Wednesday  →  Millwall (laina)  FC Sion  Charlton Athletic | – (–) 29 (10) 42 (6) 227 (92) 135 (48) 3 (1) – (–) 27 (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. syyskuuta 2010.
Mark Bright (s. 1962) on entinen englantilainen jalkapalloilija. Nykyään Bright on BBC:n juontaja.
Yksityiselämä

Brightin isä oli gambialainen ja äiti englantilainen. Brightin vaimo oli näyttelijä Michelle Gayle. He menivät naimisiin 2001, mutta erosivat 2007. Heillä on poika nimeltä Islah. Brightin harrastuksia on golf, ratsastus ja moottoripyörät.
Masakuni Yamamoto

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 4. huhtikuuta 1958 (ikä 66)
Syntymäpaikka: Shizuoka, Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1981-1987 | Yamaha Motors |  |
Maajoukkue
| 1980-1982 | Japani | 4 (0) |
Masakuni Yamamoto (jap. 山本 昌邦; s. 4. huhtikuuta 1958 Shizuoka, Japani) on japanilainen uransa lopettanut jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Masakuni Yamamoto edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1980-1982.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1980 | 2 | 0 |
| 1981 | 2 | 0 |
| Yhteensä | 4 | 0 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2004
1 Sogahata |
2 Tulio |
3 Moniwa |
4 Nasu |
5 Abe |
6 Konno |
7 Morisaki |
8 Ono |
9 Takamatsu |
10 Matsui |
11 Tanaka |
12 Kikuchi |
13 Komano |
14 Ishikawa |
15 Tokunaga |
16 Ōkubo |
17 Hirayama |
18 Kurokawa |
Valmentaja Yamamoto