stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkki Laurila

Professori Erkki Laurila Suomen Akatemian jäseneksi valittuna vuonna 1963.
Erkki Aukusti Laurila (20. elokuuta 1913 Hämeenlinna – 22. joulukuuta 1998 Porvoo) oli suomalainen akateemikko ja tiedevaikuttaja.
Laurila aloitti opiskelut Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa syksyllä 1932. Hän opiskeli tähtitiedettä, matematiikkaa, fysiikkaa ja kemiaa ja valmistui maisteriksi neljässä vuodessa. Laurilan väitöskirja Helsingin yliopiston fysiikan laitoksella valmistui 1941. Sen aiheena oli röntgensäteiden sironta jalokaasuissa. Valmistuttuaan tohtoriksi hän olisi halunnut kansainväliseen tutkijakoulutukseen, mutta sota teki nämä ajatukset mahdottomiksi.
Hän siirtyi fyysikosta kohti tekniikan tutkimusta sodanajan Valtion lentokonetehtaalla, jossa hän johti perustamaansa hienomekaanista osastoa. Hän osallistui myös sen keksimistoimintaan ja jätti ensimmäiset patenttihakemuksensa vuonna 1944. Vuonna 1945 hänet valittiin Teknillisen korkeakoulun professoriksi vastaperustettuun teknillisen fysiikan oppiaineeseen. Hän oli yksi keskeisiä henkilöitä, jotka ajoivat sodan jälkeen huipputeknologisen Suomen rakentamista. Esimerkiksi 1954 Laurila perusteli sitä, että kirjallisuuden ja kansallisten tieteiden voimin kehitetty ”Väinämöisen Suomi” pitäisi muuttaa ”Ilmarisen Suomeksi”, teknisesti itsenäisemmäksi ja itsevarmaksi maaksi.
Laurila oli ydinenergian pioneeri Suomessa. Valtioneuvosto nimitti hänet 1955 Energiakomitean johtoon. Sen piti arvioida atomienergian käyttötarvetta Suomessa. Laurila toimi useaan otteeseen Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA:n hallintoneuvoston jäsenenä. Laurila näki, että Neuvostoliitto pyrki vaikuttamaan Suomen asioihin ydinvoiman kautta. Vastustaakseen Neuvostoliiton vaikutusta Laurila pyrki hoitamaan ydinvoima-asioita mahdollisimman paljon IAEA:n kanssa. Laurila ja VTT:n johtaja Pekka Jauho vaikuttivat yhdessä siihen, että Teknillisen korkeakoulun vuonna 1962 valmistunut tutkimusreaktori ostettiin Yhdysvalloista ja sen polttoaine hankittiin IAEA:n kautta.
Yksi Laurilan vaikutusfoorumi oli Matematiikkakonekomitea, joka muun muassa rakensi Suomeen ESKO-tietokoneen 1950-luvulla. Päätyönsä Laurila teki Teknillisen korkeakoulun ensimmäisenä teknillisen fysiikan professorina vuosina 1946–1963, jolloin hänet nimitettiin ns. vanhan Suomen Akatemian jäseneksi eli palkkaa nauttivaksi akateemikoksi. Hän jäi eläkkeelle akateemikon virasta 70-vuotiaana vuonna 1983. Koko tekniikan tutkijan ja kehittäjän uransa ajan 1980-luvulle asti hän keksi ja patentoi ahkerasti uutta teknologiaa erityisesti kaivosteollisuuteen ja metallialalle, joissa ainakin hänen vuonna 1964 julkaisemaansa Satmagan-analyysilaitetta käytetään edelleen. Laurila julkaisi myös useita yleistajuisia kirjoja ydinvoiman tekniikasta ja alan yhteiskunnallisesta kehityksestä.
Laurila meni 1930-luvun lopulla naimisiin Kerttuli os. Leiwon kanssa. Heille syntyi neljä lasta. 1970-luvulla he muuttivat Porvooseen, jossa Erkki Laurila asui loppuikänsä.
Kirjallisuutta

Paju, Petri: ”Hienomekaaninen keksintötehdas kriisiaikana: Erkki Laurila tutkimusjohtajana Valtion lentokonetehtaalla.” Tekniikan Waiheita, vsk. 33, 1/2015, s. 17–40.
Paju, Petri: ”Erkki Laurilasta tekeillä elämäkerta.” Tekniikan historia, vsk. 2, 1/2014, s. 11.
Paju, Petri: ”Magneettisen erotuksen suomalainen innovaattori: Laurilan erotin osana tutkijoiden kaivosteollisuudelle tekemää ylirajaista kehitystyötä.” Tekniikan Waiheita 34, 2/2016, 7–25.
Paju, Petri: "Tehtävänä keksiä ja vaikuttaa: Erkki Laurilan tutkimustyö ja kirjallinen tuotanto." Suomen Atomiteknillinen Seura, Helsinki 2023.
Erkki Aukusti Laurilan henkilötiedot kirjasarjassa Kuka kukin on (Aikalaiskirja) vuodelta 1954 ja vuodelta 1978.
Aiheesta muualla

Markkanen, Tapio: / Laurila, Erkki (1913–1998). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  14.6.2002. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Erik Johan Löfgren

Erik Johan Löfgren, omakuva vuodelta 1847.
Erik Johan Löfgren: Eerik XIV ja Kaarina Maununtytär (1864).
Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Düsseldorfin koulukuntaan kuuluvat suomalaiset taiteilijat
Werner Holmberg, , 1860.
Fanny Churberg, Karl Anders Ekman, Severin Falkman, Ellen Favorin, Alina Forsman, Hanna Frosterus-Segerstråle, Alexandra Frosterus-Såltin, Emma Gylden-von Schantz, Werner Holmberg, Karl Emanuel Jansson, Arvid Liljelund, Berndt Lindholm, Erik Johan Löfgren, Hjalmar Munsterhjelm, Victorine Nordenswan, Augusta Soldan, Victoria Åberg
Erik Johan Löfgren (15. toukokuuta 1825 Turku – 10. joulukuuta 1884) oli suomalainen taidemaalari. Hänen maalaustyylinsä oli lyyrisen romanttista ja hän maalasi muotokuvia sekä historian tapahtumista aiheensa saaneita maalauksia. Löfgren opiskeli T. J. Leglerin johdolla Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholmassa 1842–1850 ja sitten Düsseldorfin taideakatemiassa O. Mengelbergin ja F. Th. Hildebrandtin johdolla 1853–1858.
Löfgren toimi taulujen restauroijana Tukholmassa 1842–1853 ja myöhemmin 1870-luvulla hän oli opettajana Helsingin yliopiston piirustussalissa. Löfgrenin vanhemmat olivat kauppias Johan Gabriel Löfgren ja Katarina Erikintytär o.s. Wahlsten.
Teoksia

Pyhä Cecilia 1848
Fredrik Cygnaeuksen muotokuva 1856
Lapväärtin kirkon alttaritaulu 1861 (kopio Leonardo da Vincin "Pyhä ehtoollinen"-maalauksesta)
Johan Ludvig Runebergin muotokuva 1861
Eerik XIV ja Kaarina Maununtytär 1864
Palkinnot

I palkinto Suomen Taideyhdistyksen ylimääräisessä kilpailussa 1866
Pietarin taideakatemian pieni kultamitali 1873
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erik Johan Löfgren Wikimedia Commonsissa
Erik Johan Löfgrenin elämäkerta Kansallisbiografiassa
Vantaan aikuislukion taidehistorian kurssi - Düsseldorfilaisia taiteilijoita (Arkistoitu – Internet Archive)
Enrico Letta

| Enrico Letta |
| --- | --- |

Italian pääministeri
 28. huhtikuuta 2013 – 22. helmikuuta 2014  
Presidentti:  Giorgio Napolitano
Varapääministeri:  Angelino Alfano
Edeltäjä:  Mario Monti
Seuraaja:  Matteo Renzi
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1966 (ikä 58) Pisa
Puoliso:  Gianna Fregonara
Tiedot
Puolue:  Demokraattinen puolue
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.enricoletta.it
Enrico Letta (s. 20. elokuuta 1966) on italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 2013-2014. Hänet nimitettiin virkaansa huhtikuussa 2013. Enrico Letta on toiminut kolmessa hallituksessa. Hänestä tuli Italian historian kolmanneksi nuorin pääministeri Giovanni Gorian ja Amintore Fanfanin jälkeen.
Letta oli Euroopan parlamentin jäsen Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmässä vuosina 2004–2006. Hänen setänsä, poliitikko Gianni Letta, on toiminut Silvio Berlusconin avustajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Enrico Letta Wikimedia Commonsissa
Enrico Letta Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Enrico Letta
Käännös suomeksi
Erika Jänkä

Erika Jänkä vuonna 2023.
Erika Jänkä (s. 23. marraskuuta 1995 Perho) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hänen seuransa on Ahveniston Ampumahiihtäjät. Jängän paras sijoitus maailmancupissa on 45:s pikakilpailussa kaudella 2022–2023 Oslossa. MM-kilpailuissa hän on sijoittunut parhaimmillaan 54:nneksi normaalimatkalla Oberhofissa 2023 ja olympialaisissa 73:nneksi pikamatkalla Pekingissä 2022. Hän on kuulunut Suomen ampumahiihtomaajoukkueeseen kaudesta 2020–2021 lähtien. Jänkä on ammatiltaan rajavartija.
Jänkä työskentelee rajavartijana. Hän oli vuoteen 2023 saakka avoliitossa maajoukkuehiihtäjä Markus Vuorelan kanssa.
Aiheesta muualla

Vuokatti Sport: Erika Jänkä
Erika Lindström

Erika Gustava Lindstöm (3. tammikuuta 1879 Sund – 14. maaliskuuta 1965 Nikkilä, Sipoo) oli ahvenanmaalainen opettaja, lähetyssaarnaaja ja kirjailija.
Pienviljelijäperheeseen syntynyt Lindström valmistui 1902 kansakoulunopettajaksi Tammisaaren opettajaseminaarista. Hän toimi sitten opettajana Kumlingessa 1902–1907 ja Lumparlandissa 1907–1922. Vuonna 1922 Lindström otti virkavapaata ja lähti Englantiin kieliopintoja varten. Tässä vaiheessa hän päätti ryhtyä lähetyssaarnaajaksi, ja hän työskenteli sitten vuoteen 1926 saakka ruotsalaisen Maria Erikssonin yksityisellä lähetysasemalla Port Saidissa Egyptissä. Palattuaan Suomeen hän oli opettajana Lumparlandissa vuoteen 1929 saakka ja hoiti myös viransijaisuuksia. Hän toimi myös Suomen Lähetysseuran matkasaarnaajana Ahvenanmaalla ja ruotsinkielisellä Pohjanmaalla.
Vuonna 1937 Lindstöm lähti uudelleen lähetystyöhön Egyptiin, mutta hän joutui palaamaan vuonna 1940 takaisin Suomeen toisen maailmansodan puhjettua. Suomeen palattuaan Lindström hoiti opettajien viransijaisuuksia, toimi saarnaajana ja piti myös esitelmiä lähetystyöstä. Hän julkaisi myös kaksi romaania Frigjord ja Grevekronan''. Viimeiset kymmenen vuotta elämästään hän asui Helsingissä.
Teoksia

Dyningar från Åland: En samling dikter. Evangeliska fosterlandsstiftelsen, Stockholm 1920.
Visa till Åland. Text Erika Lindström, musik Otto Andersson. Kalender, utgiven av Svenska folkskolans vänner 1921.
Ljus i natten: Fyra föredrag med ämnen från Österland. Tekijä, Åbo 1935.
Vägbrytaren: Guds ords framgång bland muhammedanerna. Stockholm 1937.
Kristi tillkommelse och tusenårsiket: Sex studier i bibelns profetior. Taborförlaget, Helsingfors 1942.
Frigjord: En prästmans väg. Förlaget Bro, Åbo 1945.
Eko från när och fjärran: Dikter. Omakustanne, Mariehamn 1953.
Grevekronan. Borgå stifts ungdomsförbund, Kyrkans ungdoms förlag, Borgå 1953.
Bomarsunds sista dagar: Fortsättningsberättelse. Församlingsbladet 1954-1955.
Guds under vid Nilen. Borgå stifts ungdomsförbund, Kyrkans ungdoms förlag, Borgå 1958.
Kuggens Erika: Författare, missionär. Toimittanut Borghill Lindholm. B. Lindholm, Sund 1999.
Elannon Näyttämö

Elannon Näyttämö on Helsingissä toimiva vuonna 1921 perustettu harrastajateatteri. Teatterin esityspaikkana on nykyisin Kirjatyöntekijäinyhdistys ry:n juhlasali Kruununhaassa sijaitsevalla Kirjan talolla Kirjatyöntekijänkatu 10:ssä ja ensi-iltoja on kaksi kertaa vuodessa. Teatteri toimii vapaaehtoisvoimin eikä sillä ole vakituista palkattua henkilökuntaa.
Teatteri perustettiin vuonna 1921 osuusliike Elannon henkilökunnan näytelmäseuran nimellä. Esityspaikkana oli aluksi Heimolan talo ja vuodesta 1922 teatteri toimi Sompasaaressa. Syksyllä 1928 teatteri sai käyttöönsä suuren juhlasalin näyttämöineen uudesta Kaikukadun ja Hämeentien kulmaan valmistuneesta Elannon pääkonttorista. Samalla teatteri sai nykyisen nimensä Elannon Näyttämö. Teatteri toimi täällä vuoteen 2009 saakka, jolloin se siirtyi ensin väliaikaiseen harjoitus- ja esitystilaan Paasitornin Juho Rissanen -saliin ja sitten vuonna 2012 Kirjan talolle.
Teatterin ohjelmistossa on ollut kokoillan näytelmiä, pienoisnäytelmiä, operetteja ja laulunäytelmiä. Teatteri on esiintynyt myös maakunnissa Helsingin ulkopuolella. Teatterin tunnetuin ohjaaja oli Verna Piponius, joka ohjasi vuosina 1930–1967 64 kokoillan näytelmää ja lisäksi 40 lyhytnäytelmää.
Aiheesta muualla

Elannon Näyttämön sivut
FELASA

Felasa (engl. Federation of Laboratory Animal Science Associations) on 1978 kahdentoista eurooppalaisen maan perustama EU-alueen kattava kansallisten koe-eläintoiminnan valvontainstanssien yhteistyöelin. Sen jäseniä ovat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  GV-SOLAS: Itävalta, Saksa  Balt-LASA: Latvia, Liettua ja Viro  Scand-LAS: Tanska, Ruotsi, Suomi, Norja ja Islanti  BCLAS: Belgia  CLASA: Tšekki  AFSTAL (SFEA): Ranska  HSBLAS: Kreikka  CroLASA: Kroatia  Irlanti  Turkki |   |  AISAL: Italia  NVP: Alankomaat  SECAL: Espanja  SGV: Sveitsi  LASA: Yhdistynyt kuningaskunta  SLASA: Serbia  ILAF: Israel  HLASA: Unkari  SPCAL: Portugali |
FELASA on laatinut EU-maissa hyväksytyt suositukset koe-eläinten kanssa työskentelevien henkilöiden koulutuksesta. Ko. henkilöt on jaettu neljään, A-, B- ,C- ja D-kategoriaan toimenkuvansa perusteella.
Essoyes

| Essoyes |
| --- | --- |
 Kunnan läpi virtaava Ourcejoki
 vaakuna
 Essoyes
 Koordinaatit: 48°03′30″N, 4°32′07″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Aube
Arrondissementti:  Troyes
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  35,6 km²
Väkiluku (2021):  714 
 – Väestötiheys:  20 as./km²
Kunnan numero:  10141
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Essoyes on kunta Ranskassa Auben departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Ourcejoen varrella, noin 50 kilometriä Troyes'n kaupungista kaakkoon.
1600-luvun puolivälissä paperinvalmistus oli täällä melko tärkeä elinkeino, mutta se loppui 1700-luvun lopulla. Tulipalo tuhosi kylän 12. maaliskuuta 1763. Vain muutama kivestä rakennettu talo säästyi. Suurin osa rakennuksista oli tuolloin olkikattoisia puutaloja, joita on muutama joen varrella muistuttamassa tästä aikakaudesta. Kahden kilometrin päähän kunnan keskusta Servignyn kylään rakennettiin 1100-luvulla Saint-Bernardille omistettu kappeli. Nykyään se on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi.
Kaupungin keskustassa oli vanha romaaninen Saint-Rémin kirkko, joka oli yksi Auben merkittävimmistä romaanisista rakennuksista. Se tuhoutui vuonna 1855. Kirkko rakennettiin uudelleen, ja se vihittiin käyttöön vuonna 1865.
Taidemaalari Pierre-Auguste Renoir vietti perheineen aikaa Essoyesissa. Hänen vaimonsa Aline Charigot oli syntyisin täältä. He molemmat sekä heidän kaikki kolme poikaansa ovat haudattuina kunnan hautausmaalle.
Saint-Bernardin kappeli
Saint-Rémin kirkko
Renoir’n ateljee
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Essoyes Wikimedia Commonsissa
Essonne

Essonne on Ranskan departementti numero 91, joka on saanut nimensä Essonne-joen mukaan. Se sijaitsee Pariisin eteläpuolella Île-de-Francen alueella, ja sen pohjoisosa kuuluu Pariisin esikaupunkialueeseen. Departementissa on 1 225 191 asukasta (2011) ja sen väestötiheys on 679,1 asukasta neliökilometrillä. Departementti on jaettu 196 kuntaan, ja sen pääkaupunki on Évry.
Departementti perustettiin vuoden 1968 alussa, jolloin aikaisempi Seine-et-Oisen departementti lakkautettiin ja sen alueista muodostettiin kolme uutta departementtia: Essonne, Yvelines ja Val-d'Oise.
Pohjoinen Essonne on osa suur-Pariisia, etelämpänä on myös maataloutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Essonne Wikimedia Commonsissa
Erik Andrén

Mats Erik Andrén, vuoteen 1966 Storskrubb (21. syyskuuta 1920 Kruunupyy – 12. marraskuuta 1989 Mustasaari) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Andrén aloitti kirjoittamisen jäätyään sairauseläkkeelle kirvesmiehen ammatista. Hänen esikoisteoksensa romaani Jag såg all möda ilmestyi 1975. Romaani kuvasi Andrénin lapsuudenkokemuksiin perustuen ahdasmielisen uskonnollisuuden rajoittamaa elämää pohjalaisessa pienyhteisössä. Myöhemmät romaanit En bland dessa (1976) ja Var är din broder? (1983) sijoittuivat toisen maailmansodan vuosiin ja niissä kuvattiin muun muassa aseistakieltäytyjän kohtaloa jatkosodan ajan Suomessa. Andrénin sodanjälkeistä elämää ruotsinkielisellä Pohjanmaalla kuvanneen romaanin Byn låg (1980) pohjalta tehtiin Åke Lindmanin ohjaama tv-sarja Maa jonka saimme (Landet vi ärvde, 1980).
Andrén kirjoitti myös artikkeleita Vasabladet-lehteen.
Teoksia

Jag såg all möda. Söderström, Helsingfors 1975
En bland dessa. Söderström, Helsingfors 1976
Byn. Söderström, Helsingfors 1980
Var är din broder?. Sahlgrens förlag, Hammarland 1983, suomeksi nimellä Missä on veljesi?. Sahlgren, Otalampi 1984
De besmittade : roman. Sahlgren, Otalampi 1986
Toimitustöitä

Ur tystnaden : vita fläckar i Finlands närhistoria ; toim. Matts Andersén, Erik Andrén, Henrik Fågelbärj ; kirj. Matts Andersén ym. Bokprojektet Ur tystnaden, Vasa 1989
Aiheesta muualla

Ylen Elävä Arkisto : Otteita Landet vi ärvde-tv-sarjasta[vanhentunut linkki]
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Erik Andrén (författare)
Käännös suomeksi
Etyylivanilliini

Etyylivanilliinin rakenne
Etyylivanilliini on jauhe, jonka väri vaihtelee valkoisesta keltaiseen. Sen rakenne on kiteinen. Jauheella on suklaamainen ja vanilliinimainen tuoksu. Aineen ei ole todettu olevan voimakkaasti myrkyllinen. Sitä hyödynnetään useilla teollisuuden aloilla. Se on yleisimmin käytetty synteettinen aine hajusteteollisuudessa. Se on myös usein käytetty raaka-aine elintarvikelisäaineiden valmistuksessa. Se on raaka-aineena myös kosmetiikkateollisuudessa ja lääketeollisuudessa. Sitä käytetään myös eläinten rehussa ja galvanointiteollisuudessa.
Synonyymejä ovat bubonaali, 3-etoksi-4-hydroksibentsaldehydi ja vanbeenoli.
Etyylivanilliinin kemiallinen kaava on C9H10O3. MDL-numero on MFCD00006944 ja CAS-numero 121-32-4. Kiehumispiste on 285 °C, sulamispiste on 74–79 °C ja leimahduspiste on yli 110 °C. Sopiva säilytyslämpötila on huoneenlämpötila.
Aiheesta muualla

PubChem: Ethyl vanillin (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Ethyl vanillin (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Ethyl vanillin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Ethyl vanillin (englanniksi)
PheroBase: Semiochemical - ethyl vanillin (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ethyl-vanillin (englanniksi)
FFF (täsmennyssivu)

Lyhenne FFF voi tarkoittaa seuraavia asioita:
FFF eli Fuck for Forest, norjalainen luonnonsuojelujärjestö
FFF eli Ranskan jalkapalloliitto
fff eli forte fortissimo, dynamiikkamerkintä musiikissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”FFF”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Epigonit

Epigonit (m.kreik. Ἐπίγονοι, Epigonoi, 'jälkeläiset') viittaa kreikkalaisessa mytologiassa seitsemän Thebaa vastaan nousseen sotapäällikön jälkeläisiin. Ennen heidän isiensä lähtöä sotaretkelleen Amfiaraos, joka ennalta näki sotaretken päättyvän onnettomasti ja tiesi kuolevansa sen aikana, käski poikiensa hyökätä vartuttuaan Thebaa vastaan.
Epigonien isien kuoltua Adrastosta lukuun ottamatta epäonnistuneessa hyökkäyksessä näiden pojat tekivät kymmenen vuotta myöhemmin uuden sotaretkeen Thebaan ja tappoivat Eteokleen pojan ja seuraajan Laodamaksen. Epigoneista Aigialeus, Adrastoksen poika, sai hyökkäyksessä ainoana surmansa; tämän kerrottiin johtuvan siitä, että hänen isänsä puolestaan oli ainoana selvinnyt edellisestä yhteenotosta.
Epigonien sotaretki oli aiheena muun muassa kadonneessa eepoksessa Epigonoi.
Diadokkien pojat

Aleksanteri Suuren kuoltua 323 eaa. hänen valtakuntansa jakautui osiin, joita hallitsivat diadokit, Aleksanteri Suuren sotapäälliköt. Näitä seuranneen sukupolven hellenistisiä kuninkaita puolestaan nimitettiin epigoneiksi.
Luettelo epigoneista

| Isä (Seitsemän Thebaa vastaan) | Poika (Epigoni) |
| --- | --- |
Amfiaraos: Alkmaion
Amfiaraos: Amfilokhos
Adrastos: Aigialeus
Tydeus: Diomedes
Parthenopaios: Promakhos tai Tlesimenes tai Biantes
Kapaneus: Sthenelos
Polyneikes: Thersandros
Mekistheus: Euryalos
Hippomedon: Polydoros
FFI (täsmennyssivu)

FFI saattaa tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Fataali familiaalinen insomnia (FFI), harvinainen aivosairaus
Final Fantasy I, videopeli
Forces Françaises de l'Intérieur (FFI), Ranskan vastarintaliike toisen maailmansodan aikana
Forsvarets forskningsinstitutt (FFI), Norjan puolustusvoimien tutkimuslaitos
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”FFI”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Etyyni

| Etyyni |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  74-86-2
PubChem CID:  6326
SMILES:  C#C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H2
Moolimassa:  26,04 g/mol
Sulamispiste:  –81 °C
Kiehumispiste:  –85 °C
Tiheys:  1,165 g/dm3 (0 °C)
Liukoisuus veteen:  1,2 g/l (20 °C)
   
Etyynin 3D-malli (kalottimalli)
Etyyni eli asetyleeni on alkyynien luokkaan kuuluva orgaaninen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C2H2. Asetyleenin löysi Edmund Davy vuonna 1836.
Etyyni on normaaliolosuhteissa väritön ja erittäin tulenarka kaasu, jolla on miellyttävä makea tuoksu. Jos kaasu kuitenkin valmistetaan käyttämällä kalsiumkarbidia, hajusta tulee epäpuhtauksien takia terävän valkosipulimainen. Yhdiste voi räjähtää erittäin suurella voimalla – hajoten hiileksi ja vedyksi, jos kaasun paine ylittää 1 850 kPa. Suurin osa asetyleenin energiasta on hiilten välisessä kolmoissidoksessa.
Etyyniä käytetään muun muassa hitsauksessa ja polttoleikkauksessa. Puhtaassa hapessa poltettuna se voi saavuttaa jopa 3 000 °C:n lämpötilan. Etyyniä säilytetään ja kuljetetaan imeytettynä asetoniin. Asetoni kykenee sitomaan itseensä yli 25-kertaisen tilavuutensa verran asetyleeniä.
Etyyniä voi myös liueta vähäisessä määrin veteen. 25 °C:n lämpötilassa liukoisuus on 1 085 milligrammaa litraa kohden.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Etyynin kansainvälinen kemikaalikortti
OVA-ohje: Asetyleeni
Yksinkertaisimmat hiilivedyt
Erkki Pilli-Sihvola

Erkki Pilli-Sihvola (25. kesäkuuta 1921 Sippola – 1. heinäkuuta 1993 Lahti) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Pilli-Sihvolan vanhemmat olivat maanviljelijä Tuomas Pilli-Sihvola ja Anni Pilli-Sihvola ja puoliso vuodesta 1945 opettaja, maanviljelijä, agronomi Sirkka Eeva Marjatta Ylönen. Pilli-Sihvola tuli ylioppilaaksi Inkeroisten yhteiskoulusta 1940, kävi Maasotakoulun kadettikurssin 1943, valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1948 ja suoritti vielä opintoja yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa 1950–1951. Hän oli nuorempi upseeri Suomen puolustusvoimissa 1943–1945, maatalousministeriön asutusasiainosaston palveluksessa 1949–1951, Kymenlaakson maanviljelysseuran karjatalousagronomi 1952–1955, Länsi-Karjalan maanviljelysseuran, vuodesta 1967 Etelä-Karjalan maanviljelysseura, maatalousagronomi 1955–1964 ja toiminnanjohtaja 1965–1969, Kymen läänin maatalouskeskuksen johtaja 1970–1984 ja maanviljelijä vuodesta 1985. Hänellä oli myös lukuisia maatalousalan ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Pilli-Sihvola sai 1977. Taiteilija Reino Puustinen maalasi hänestä taulun Maanviljelysneuvos työpöytänsä ääressä vuonna 1982.
Aiheesta muualla

Anu Talka: Erkki Pilli-Sihvola Biografiasampo.
Eri esittäjiä

Eri esittäjiä on musiikkiteollisuudessa käytettävä nimitys, jota käytetään useamman muusikon tai yhtyeen kappaleista koostetusta kokoelma-albumista tai yhteistyössä tekemästä kappaleesta. Eri esittäjien kokoelma-albumit on usein koostettu tietyn musiikkityylin tai aikakauden mukaan.
Lyhenteitä V.A. tai V/A käytetään englanninkielisen termin various artists mukaan.