stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti Leisola
Teollisuusprojektit

Leisola on ollut vastuussa useista biotekniikkaan liittyvistä teollisuusprojekteista kuten esimerkiksi Entsyymien käyttö puunjalostusteollisuudessa, Entsyymien aiheuttamat allergiat ja niiden ehkäisy, Sokerijuurikasleikkeestä valmistettavat uudet tuotteet, Betaiinin valmistusmenetelmät, Ksylitolin biotekninen valmistus, Maitohapon ja oluen valmistus immobilisoiduilla mikro-organismeilla, Eläinrehuissa käytettävät entsyymit ja Harvinaisten sokerien valmistusmenetelmät.
Biotekniikan etiikkaan liittyvät kysymykset

Leisola on myös pohtinut biotekniikan etiikkaan liittyviä kysymyksiä kansainvälisellä foorumilla ja tutkinut suomalaisten yhteyksiä tunnettuun saksalaiseen evolutionistiin Ernst Haeckeliin.
Kreationismi

Leisola on kreationisti. Hän uskoo maailman olevan vain muutaman tuhannen vuoden ikäinen ja pitää vedenpaisumusta historiallisena maailmanlaajuisena tulvana.
Leisola on toimittanut suomeksi useita kirjoja, joiden kirjoittajat omaksuvat näennäistieteellisenä pidetyn käsityksen "älykkäästä suunnittelusta" ja esittävät väitteitä evoluution tieteellistä teoriaa vastaan. Vuonna 1981 hän toimitti A. E. Wilder-Smithin Luonnontieteet eivät tunne evoluutiota -nimisen kirjan (WSOY, 144 s.). Leisola perusti Datakirjat-kustannusyhtiön vuonna 2000 koska suomalaiset kustantamot kieltäytyivät julkaisemasta hänen suomennostaan Siegfried Schererin ja Reinhard Junkerin Evoluutio – kriittinen analyysi -nimisestä kirjasta. Datakirjat julkaisi Evoluutio – kriittinen analyysi -kirjan ensimmäisen painoksen vuonna 2000. Datakirjat on sittemmin julkaissut myös muita näennäistieteellisiä ja evoluutiota vastustavia teoksia:
William A. Dembski, 2002, Älykkään suunnitelman idea, Datakirjat, 256 s.
Marwin Lubenow, 2005, Myytti apinaihmisistä – kiista fossiilien ajoituksesta, Datakirjat, 380 s.
Leisolaa haastateltiin vuonna 1995 Ylen ohjelmaan Evoluution syvät vedet ja vuonna 2009 tehtyyn australialaiseen The Voyage that Shook the World – dokumenttiin. Leisola on toiminut puheenjohtajana vuonna 1999 Helsingin yliopistolla järjestetyssä symposiumissa Evoluutioteorian maailmankatsomuksellinen luonne ja TKK:lla vuonna 2004 järjestetyssä seminaarissa Biology – Tackling Ultimate Complexity. Luennoitsijoina olivat yhdysvaltalaiset Paul Nelson ja Richard Sternberg. Skepsis-yhdistys reagoi tilaisuuteen antamalla bioprosessitekniikan laboratoriolle Huuhaa-palkinnon. Leisola kritisoi palkitsemisperusteita palautteessaan Skepsikselle.
Skepsiksen omien sääntöjen mukaan Huuhaa-palkintoa ei myönnetä yksityishenkilöille vaan yhdistyksille. Esimerkiksi vuonna 1989 palkinto suunnattiin WSOY:lle, mutta asia joskus esitetään ikään kuin palkinto olisi osoitettu henkilökohtaisesti Leisolalle, koska hän suomensi kirjan Luonnontieteet eivät tunne evoluutiota (1980).
Usko

Leisola on (luterilainen) kristitty. Hän pitää Jumalan olemassaoloa perustavana tosiasiana, jota ilman maailmankaikkeus ja ihmisyys jää vaille järjellistä selitystä. Jumalan hyvyyden kanssa on yhdenmukaista, että hän on ilmoittanut itsensä ihmisille sanallisessa muodossa. Jumalan hyvyyden kanssa olisi ristiriidassa, jos Jumala jättäisi ihmisen vaille keskeistä tietoa, jota ihminen tarvitsee ymmärtääkseen itseään ja omaa paikkaansa maailmankaikkeudessa. Leisola katsoo, että on hyviä järkisyitä pitää Raamattua Jumalan aitona ilmoituksena. Hän uskoo Raamatun, Jumalan ilmoituksen, antavan "ainoan uskottavan selityksen elämän suuriin kysymyksiin".
Teoksia > Kirjoittanut

Matti Leisola; Matti Linko: Determination of Cellulases with Dyed Substrates.  VTT, 1976.  ISBN 978-951-38040-0-8
Matti Leisola: Evolutionismi – Sattuman uskonto.  Omakustanne, 1977.  ISBN 951-99144-1-2
Esa Aittomäki; Tero Eerikäinen; Matti Leisola...: Bioprosessitekniikka.  Sanoma Pro Oy, 2002.  ISBN 978-951-02699-5-4
Matti Leisola: Evoluutiouskon ihmemaassa.  Datakirjat, 2013.  ISBN 978-951-98558-7-5
Matti Leisola; Pekka Reinikainen: Evoluutio ja biologinen informaatio.  Datakirjat, 2014.  ISBN 978-951-985-588-2
Matti Leisola: Evolution - A Story without a Mechanism.  (Teoksessa S. Meyer & al. (ed.): Theistic Evolution - A Scientific, Philosophical and Theological Critique)  Crossway, 2017.  ISBN 978-143-355-286-1
Matti Leisola; Jonathan Witt: Heretic - One Scientist's Journey from Darwin to Design.  Discovery Institute, 2018.  ISBN 978-193-659-950-9
Matti Leisola: Evolution - Kritik unerwünscht!.  SCM Hänssler, 2018.  ISBN 978-377-515-818-3
Teoksia > Suomentanut

Wilder-Smith, Arthur E.: Luonnontieteet eivät tunne evoluutiota.  ((Die Naturwissenschaften kennen keine Evolution: Experimentelle und theoretisch Einwände gegen die Evolutionstheorie, 1981.) Suomentanut Matti Leisola)  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10867-7
Wilder-Smith, Arthur E.: Ajattelen, siis uskon.  (Suomentanut Matti Leisola)  Uusi tie, 1981.  ISBN 951-619-127-4
Scherer, Siegfried & Junker, Reinhard: Evoluutio – kriittinen analyysi.  ((Evolution: Ein kritisches Lehrbuch, 1998.) Avustajina Harald Binder ym. Suomeksi toimittanut Matti Leisola)  Lahti:  Datakirjat, 2007.  ISBN 978-951-98558-4-4
Pieniä kertomuksia suurista asioista. Wilhelm Busch. Datakirjat Oy 2002.
William A. Dembski: Älykkään suunnitelman idea – Silta luonnontieteen ja teologian välillä.  Datakirjat, 2002.  ISBN 951-985-581-5
Marvin L. Lubenow: Myytti apinaihmisistä – Kiista fossiilien ajoituksesta.  Datakirjat, 2005.  ISBN 951-985-583-1
Teoksia > Toiminut avustajana

John C. Sanford: Eliömaailma rappeutuu: Geneettinen entropia ja genomin arvoitus.  Datakirjat, 2015.  ISBN 978-952-682-581-6
Aiheesta muualla

Ville Ilkkala: Tieteen musta lammas. Aviisi 16/2010.
Julija Levina

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sydney 2000 | pariaironelonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Köln 1998 | pariaironelonen |  |
|  Hopeaa | Luzern 2001 | yksikkö |  |
|  Pronssia | St. Catharines 1999 | pariaironelonen |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Plovdiv 2011 | yksikkö |  |
|  Pronssia | Brest 2009 | yksikkö |  |
Julija Levina (s. 2. tammikuuta 1973) on venäläinen soutaja. Hän saavutti Sydneyn olympialaisissa 2000 pronssia pariaironelosessa. Hän sijoittui samassa luokkassa neljänneksi Ateenan olympialaisissa 2004 ja seitsemänneksi Pekingin olympialaisissa 2008 sekä yksikössä yhdeksänneksi Lontoon olympialaisissa 2012.
Levina saavutti maailmanmestaruuskilpailuissa pariaironelosessa hopeaa Kölnissä 1998 ja pronssia St. Catharinesissa 1999 sekä yksikössä hopeaa Luzernissa 2001. Hän sijoittui MM-kilpailujen yksikköluokassa lisäksi viidenneksi vuonna 2010 sekä kuudenneksi vuosina 2002, 2003, 2005, 2006, 2009 ja 2014. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Levina saavutti yksikössä hopeaa Plovdivissa 2011 ja pronssia Brestissä 2009.
Levyvarvasgekko

| Levyvarvasgekko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Gekkomaiset Gekkota
Heimo::  Gekot Gekkonidae
Suku::  Hemidactylus
Laji::  turcicus
Kaksiosainen nimi
 Hemidactylus turcicus  (Linnaeus, 1758) 
 Levyvarvasgekon levinneisyys.
Katso myös
   Levyvarvasgekko Wikispeciesissä   Levyvarvasgekko Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Levyvarvasgekko eli kotigekko (Hemidactylus turcicus) on gekkojen heimoon kuuluva kiipeilevä liskolaji. Se on kotoisin Välimeren rannikolta ja Lähi-idästä. Levyvarvasgekko on levinnyt vieraslajina Yhdysvaltoihin 1950-luvulla. Se kasvaa 10–13 senttiä pitkäksi, josta noin puolet on hännän osuutta. Se on vaaleana valkoinen tai läpikuultavan vaaleanpunainen, tummana harmaanruskea. Laji on aktiivinen öisin ja hämärän aikaan, ja elää usein ihmisasutusten liepeillä, missä se saalistaa pienikokoisia selkärangattomia.
Leuckart-reaktio

Leuckart-reaktio muodostaa amiineja aldehydin tai ketonin ja ammoniumformiaatin välisellä reaktiolla
Leuckart-reaktio tai Leuckart–Wallach-reaktio on pelkistäviin aminointeihin kuuluva orgaaninen reaktio, jossa käytetään aminoryhmän lähteenä ja pelkistimenä ammoniumformiaattia, alkyyliammoniumformiaatteja tai formamidia. Nämä reagoivat aldehydin tai ketonin kanssa muodostaen tuotteena amiinin. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran vuonna 1885 saksalainen Rudolf Leuckart ja reaktio on nimetty hänen mukaansa.
Reagenssit ja mekanismi

Leuckart-reaktiossa elektrofiilisenä karbonyyliyhdisteenä toimii joko aldehydi tai ketoni. Aminoryhmän lähteenä toimii ammoniumioni tai alkyyliammoniumioni ja pelkistimenä formiaatti-ioni. Aldehydi tai ketoni voi olla joko alifaattinen, sykloalifaattinen tai aromaattinen. Leuckart-reaktio vaatii yleensä tapahtuakseen korkean lämpötilan tyypillisesti noin 165–190 °C. Tätä voidaan alentaa käyttämällä katalyyttejä esimerkiksi rodiumin komplekseja.
Leuckart-reaktiossa muodostuu välivaiheina hydroksiamiini ja tästä eliminoituu vettä, jolloin muodostuu iminiumioni. Formiaatti-ioni pelkistää iminiumionin amiiniksi ja samalla sivutuotteena muodostuu hiilidioksidia. Leuckart-reaktio soveltuu parhaiten primääristen ja sekundääristen amiinien valmistukseen, sillä yritettäessä valmistaa reaktiolla primäärisiä amiineja, muodostuu sivutuotteina usein myös enemmän alkyloituja johdannaisia.
Leukismi

Leukistinen mustarastaskoiras.
Täysvalkoinen leukistinen laukkahevonen, jolla normaalia pigmenttiä vain silmissä ja niiden lähistöllä.
Leukismi on synnynnäinen puutos pigmentin tuotannossa. Linnuilla höyhenys voi näyttää haalistuneelta. Leukistinen eläin voi olla kokonaan valkoinen tai valkoisenkirjava. Toisin kuin albinismi, joka heikentää pigmenttisolujen toimintaa ja sitä kautta pigmentin sävyä ja määrää, leukismi estää pigmenttisolujen esimuotojen kulkeutumisen kehonosiin ja siten aiheuttaa paikoittaista täydellistä pigmenttikatoa.
Muun muassa geenien CD117, ETB ja MITF (joka aiheuttaa mikroftalmiaa) mutaatiot voivat aiheuttaa leukismia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leukismi Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Leucism
Käännös suomeksi
Antero Jakoila

Raimo Antero Jakoila (s. 17. lokakuuta 1945 Vaasa) on suomalainen kitaristi, säveltäjä, sovittaja ja tuottaja. Jakoila on toiminut lukuisten studiosessioiden muusikkona, tuottajana ja sovittajana.
Hän on yksi eniten äänitettyjä ja julkaistuja muusikoita suomessa, ollen mukana yli 3000:lla julkaisulla.
Jakoilan vaikutteita ovat mm. blues, rock sekä Etelä-Amerikkalaiset tyylit ja espanjalainen flamenco. Hän on kokeillut sitaria sekä 1970-luvun jälkipuoliskolla ensimmäisiä kitaralla ohjattavia syntetisaattoreita.
Jakoila on esiintynyt muun muassa Hectorin, Baddingin ja Tuomari Nurmion taustayhtyeissä, The Boys -yhtyeessä, Rag's Bandissa sekä Dave Lindholmin ja M. A. Nummisen kanssa. Jakoila on julkaissut seitsemän soololevyä ja kaksi nuottivihkoa.
Oman soolotuotantonsa lisäksi Jakoila on tehnyt sävellyksiä myös muille artisteille, kuten M. A. Nummiselle.  Jakoila on ollut muusikkona mukana monen elokuvan soundtrackilla vuodesta 1970 lähtien. Viime vuosina hän on tehnyt musiikkia Aki Kaurismäen elokuviin ja hänen Mastango-tango-yhtyeensä on esiintynyt Kaurismäen kanssa Cannesin filmijuhlilla. Maita joissa Jakoila on konsertoinut ovat Ranska, Saksa, Kuuba, Nicaragua, Sveitsi, Bulgaria, Tanska, Venäjä ja Ruotsi.
Antero Jakoilan soittimia ovat akustiset kitarat (klassinen, flamenco), sähkökitarat, teräskielinen- ja 12-kielinen kitara, tres, mandoliini, mandola, cuatro ja dobro. Levyillä hänen soittimina mainitaan myös perkussiot, basso ja taustalaulaja. Jakoila on yksi ensimmäisiä suomalaisia levyttäneitä muusikoita joka soitti intialaista sitaria ja syntetisaattorikitaraa.
Yhtyeet 1968–2010

Antero Jakoila Ensemble
Antero Jakoila Recording Band
Helsingin Kaupunginteatterin orkesteri
Dave Lindholm - Antero Jakoila -duo
Hector
Tuomari Nurmio
Tuomari Nurmio & Kongontien Orkesteri
M.A. Numminen & Underground Rock Orchestra
Kaj Chydenius - Eero Ojanen
Jim Pembroke Band
Anneli Saaristo
Operamento
M.A. Numminen duo
Jussi & The Boys
The Strangers
Punainen Lanka
Yhtyeet 2010–luvulla

Mastango (Jakoilan oma tango-orkesteri: Antero Jakoila, Mikko Helenius, Mauri Saarikoski + sopr. Angelika Klas)
Tango Sonorte (Antero Jakoila kitara, Mikko Helenius bandoneon, Mauri Saarikoski viulu, Harri Kaitila voc.)
The Strangers
Duo Ossi Kallioinen - Antero Jakoila (huilu, akustinen kitara)
M.A. Numminen & Underground Rock Orchestra (Arkistoitu – Internet Archive) (M.A.Numminen, Pedro Hietanen, Antero Jakoila, Jukka Orma, Pave Maijanen, Sami Kuoppamäki)
Soololevyt

Antero Jakoila 2004
Encore 2000 (Compositions for Guitar and Ensemble 1990–2000)
Guitar & Tango 1997
Guitar Tangos And Milongas 1995
La Morena 1991
Guitar 1990
Antero Jakoila Recording Band 1984
Omat yhtyeet

Soolojulkaisuilla esiintyvät Antero Jakoila Recording Band ja Antero Jakoila Ensemble. Hän on esiintynyt duona Dave Lindholmin ja M.A. Nummisen kanssa. Vierailevia artisteja Jakoilan soolojulkaisuilla ovat mm. Ciro Perez, Gustavo Beyetelmann, Cesar Stroscio, José Libertella, Roberto Tormo, Otto Donner, Jukka Linkola, Jarmo Savolainen, Sakari Kukko, Kimmo Pohjonen, Heikki Virtanen, Hector, Dave Lindholm, Reino Laine, Pertti Päivinen, Ulf Krokfors, Make Lievonen, Petri Ikkelä, Pepe Ahlqvist, Harri Saksala, Aale Lindgren, Kai Olander, Tapio Aaltonen, Matti Koskiala, Tomi Parkkonen, Hillel Tokazier, Niklas Nylund, Mikki Nuorivaara, Roope Rossi, Mikko Helenius, Mauri Saarikoski, Harri Kaitila, Sanna Kurki-Suonio, Kristiina Kuusisto, Päivi Kärkäs + jousiensemblet.
Nuottialbumit

Guitar Ensemble 1996
La Morena[vanhentunut linkki] 1993
Muita projekteja

Levytykset argentiinalaisten tangomuusikoiden kanssa, mm. Ciro Perez, Gustavo Beyetelmann, Cesar Stroscio, Pariisi
José Libertella'n (Sexteto Mayor) levytyssessio
Omara Portuondo & Martin Rojas’n levytyssessio
Euroviisu-esiintyminen Lausanne’ssa 1989 (A. Saaristo: La Dolce Vita)
Finlandia-talossa Etelän satakieli -konsertti, Aale Tynni - Toni Edelmann, 1984
Yhteisjulkaisu amerikkalaisen kitaravirtuoosi John Faheyn kanssa, 1989
Elokuvat

Toivon tuolla puolen (2017), ohj. Aki Kaurismäki; muusikko
La Havre (2011), ohj. Aki Kaurismäki; muusikko
Stadilaista tangoa etsimässä (2010), ohj. Tahvo Hirvonen; muusikko (Huvila-teltta)
Laitakaupungin valot (2006), ohj. Aki Kaurismäki; muusikko
Työläistrilogia (USA-Canada), DVD, ohj. Aki Kaurismäki; sävellys, muusikko
Kenen joukoissa seisot (2006), ohj. Jouko Aaltonen; muusikko
Mies vailla menneisyyttä (2002), ohj. Aki Kaurismäki; muusikko
Tango Kabaree (2001), ohj. Pekka Lehto; muusikko
Badding (2000), ohj. Markku Pölönen; aikalaismusiikin asiantuntija, muusikko
Viimeiset mitalit (2000), ohj. Heidi Köngäs; musiikki
Liian paksu perhoseksi (1998), ohj. Heidi Köngäs; tunnusmusiikin säveltäjä
Pala valkoista marmoria (1998), ohj. Matti Ijäs; muusikko
Kauas pilvet karkaavat (1996), ohj. Aki Kaurismäki; muusikko
Kukon ja kanan sauna (1991), ohj. Tini Sauvo; muusikko
Ameriikan raitti (1990), ohj. Lauri Törhönen; muusikko
Kosketus (1988), ohj. Heikki Partanen; musiikki
Riisuminen (1986), ohj. Lauri Törhönen; muusikko
Palava enkeli (1984), ohj. Lauri Törhönen; studio-orkesterin kitaristi
Klaani (1984), ohj. Mika Kaurismäki; muusikko, Anssi Tikanmäen studio-orkesteri
Jon (1983), ohj. Jaakko Pyhälä; Antti Hytin studio-orkesterin kitaristi
Ramses ja unet (1982), ohj. Heikki Partanen; orkesterin kitaristi
Bensaa suonissa (1970), ohj. Risto Jarva; studio-orkesterin kitaristi
Muut

Valtion taiteilijaeläke vuonna 2009.
Yleisradion TV- ja radio-ohjelmissa asiantuntijavieraana ja muusikkona 1970-luvulta lähtien
Sibelius-Akatemian kitaratutkintotuomari
Aiheesta muualla

Antero Jakoila Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Levada (Madeira)

Levada ja sen vierellä kulkeva huolto- ja kävelypolku
Levadat ovat Madeiran saarella sijaitsevia vesikanavia, jotka kuljettavat vettä saaren sateisilta vuoristoseuduilta alas etelä- ja kaakkoisosan kuivemmille alueille, jotka soveltuvat paremmin maanviljelyyn ja asutukseen. Ensimmäiset levadat rakennettiin 1400-luvulla puusta ja myöhemmin maaseoksesta tai kallioon hakkaamalla. Nykyään levadat tehdään betonista. 1600-luvulla rakennettiin yhä pidempiä ja leveämpiä vesikanavia vesimyllyjen ja sokeriruo'on viljelyn vuoksi. Työn tekivät yleensä vaarallisissa oloissa työskennelleet maurilaiset tai Afrikasta tuodut orjat. Vuonna 1940 vedenkäytön toimikunta aloitti levadojen modernisoinnin, jonka seurauksena vuoteen 1969 mennessä rakennettiin kolme uutta sähkölaitosta sekä viisi uutta levadaa.
Madeiralla kulkee nykyisin yhteensä 2 150 kilometriä levadoja, jotka kuljettavat vettä saaren eteläosaan tuottaen samalla vesivoimaa. Levadojen vieressä olevat polut, jotka tarkoitettiin alun perin helpottamaan kanavien rakentamista ja korjausta, ovat nykyään turistien suosimia vaellusreittejä. Saaren matkailutoimiston verkkosivulla esitellään kaksikymmentä levadoita seurailevaa vaellusreittiä. Levadoita on yhteensä yli kaksisataa.
Vesiputous Rabacalissa
Levadat kulkevat paikoin tunneleissa ja vesiputousten takana. Vaeltajien suosimiin kävelyreitteihin kuuluvat Rabaçalin laakson kolmen levadan reitti, jossa näkee paljon vesiputouksia, ja Levada dos Tornos, jonka alkupisteeseen pääsee kätevästi bussilla Funchalista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Levada (Madeira) Wikimedia Commonsissa
Satu Levelä

Satu Päivi Levelä (s. 8. lokakuuta 1967 Alavus) on suomalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edusti Alavuden Urheilijoita  ja Turun Urheiluliittoa. Hänen valmentajiaan olivat Tauno Mannila ja Lasse Mikkelsson. lähde?
Levelä voitti koululaisten maailmanmestaruuden 1 500 metrin juoksussa Firenzessä 1984. Pohjoismaiden hallimestaruuskilpailuissa kultaa 3 000 metrillä Oslossa 1987. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän putosi samalla matkalla alkuerissä. Maantiejuoksun naisten MM-kisoissa 1988 hän keskeytti 15 kilometrin kilpailussa. Maastojuoksun MM-kilpailuissa Aucklandissa 1988 hän oli 88. ja kuului joukkuekilpailussa kuudenneksitoista sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen. Vuoden 1989 maastojuoksun MM-kisoissa Stavangerissa 1989 hän oli 59. ja oli mukana 12:nneksi sijoittuneessa Suomen joukkueessa. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1986–1994.
Aikuisten SM-mitalit

Ulkoradat
1 500 metrin juoksu: 1987 hopeaa
3 000 metrin juoksu: 1986 pronssia, 1987 hopeaa, 1988 hopeaa, 1989 pronssia, 1990 pronssia, 1991 hopeaa, 1993 hopeaa
10 000 metrin juoksu: 1993 pronssia
15 km tiejuoksu: 1993 pronssia, 1994 pronssia
Maraton: 1994 hopeaa
Sisäradat
1 500 metrin juoksu: 1986 kultaa, 1987 hopeaa, 1988 hopeaa
3 000 metrin juoksu: 1986 kultaa, 1987 kultaa, 1988 kultaa, 1989 hopeaa, 1990 hopeaa
Ann-Britt Leyman

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ann-Britt Leyman |  Ann-Britt Leyman |  Ann-Britt Leyman |  |
Maa:   Ruotsi
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | pituushyppy |  |
Ann-Britt Leyman (10. kesäkuuta 1922 Stenungsund, Ruotsi – 5. tammikuuta 2013 Göteborg, Ruotsi) oli ruotsalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä.
Leyman saavutti olympiapronssia Lontoon 1948 olympialaisten pituushyppykilpailussa tuloksella 557,5 cm. Hän pudotti Alankomaiden Gerda van der Kade-Koudijsin mitaleilta vain puolen senttimetrin erolla.
Oslon EM-kilpailuissa 1946 Leyman kilpaili pikajuoksijana. Hän sijoittui 100 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 12,2 s ja 200 metrin juoksussa kuudenneksi ajalla 26,2 s. Hän kuului myös Ruotsin viestijoukkueeseen, joka sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa viidenneksi ajalla 49,3 s.
Gilbert Newton Lewis

Gilbert Newton Lewis (23. lokakuuta 1875 – 23. maaliskuuta 1946) oli yhdysvaltalainen fysikaalisen kemian tutkija, joka tunnetaan parhaiten happojen ja emästen uudenlaisesta määritelmästä vuodelta 1923, jota hän laajensi 1936. Sen mukaan elektroniparin vastaanottajaa sanotaan hapoksi, ja vastaavasti elektroniparin luovuttajaa sanotaan emäkseksi, jos se voi luovuttaa tällaisen elektroniparin.
Lewisin määritelmä on oleellisesti laajempi kuin tanskalaisen Johannes Brønstedin teoria. Määritelmä perustuu havaintoon, jonka mukaan kemiallisen sidoksen on mahdollista syntyä atomien jakaessa elektroniparin.
Esimerkiksi natriumoksidin (tai oikeastaan siinä olevan oksidi-ionin) ja rikkitrioksidin välinen reaktio
on happo-emäsreaktio Lewisin, mutta ei Brønstedin tarkoittamassa mielessä. Tässä reaktiossa rikkitrioksidi toimii Lewis-happona ottaen vastaan elektroniparin oksidi-ionilta O2-. Brønstedin teorian mukaan se kuitenkaan ei ole happo, koska se ei voi luovuttaa protonia. Oksidi-ioni sen sijaan voi toimia vahvana emäksenä myös Brønstedin mukaisessa merkityksessä, mutta tässä reaktiossa niin ei tapahdu.
Lewisilta on myös peräisin termi fotoni. Hän myös ehdotti molekyylisidoksen syntymiselle sittemmin varmistettua kovalenssimekanismia, jossa toisiinsa sitoutuvat atomit jakavat elektroneja yhteiseen käyttöön. Tämän esittämiseen hän käytti uudenlaista kemiallisten sidosten kuvaustapaa, joka tunnetaan nykyään Lewis-diagrammina.
Lewisin määritelmän mukaista emästä kutsutaan Lewis-emäkseksi.
Melanie Leupolz

Melanie Leupolz
Melanie Leupolz (s. 14. huhtikuuta 1994 Wangen im Allgäu) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Saksan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä 75 maaottelua, joissa hän on tehnyt 13 maalia, niistä ensimmäisen MM-karsintaottelussa Venäjää vastaan syyskuussa 2013.
Leupolz esiintyi ensimmäisen kerran Saksan naisten maajoukkueessa kesäkuussa 2013. Hän pelasi alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa 2010 ja alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2012 ja saavutti jälkimmäisessä MM-hopeaa. Hän pelasi ensimmäisen kerran naisten arvokisoissa vuoden 2013 EM-kisoissa, jossa Saksa voitti mestaruuden. Vuoden 2015 MM-kisoissa Leupolz pelasi kuudessa Saksan seitsemästä ottelusta. Rio de Janeiron olympialaisten jalkapalloturnauksessa vuonna 2016 Leupolz oli Saksan kultamitalin voittaneessa joukkueessa yksi avainpelaajista. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kolmessa ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle yhdessä ottelussa sekä teki yhden maalin.
Melanie Leupolz nuorten maajoukkueen pelaajana vuonna 2012.
Seuratasolla Leupolz edustaa englantilaisseura Chelseaa. Kotimaassaan hän edusti SC Freiburgia ja kausina 2014–2020 Bayern Müncheniä.