stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dmitri Bubrih

Dmitri Bubrih
Dmitri Vladimirovitš Bubrih (ven. Дми́трий Влади́мирович Бу́брих; 25. heinäkuuta (J: 13. heinäkuuta) 1890 Pietari – 30. marraskuuta 1949 Leningrad) oli venäläinen kielitieteilijä. Häntä pidetään Venäjän suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen perustanlaskijana.
Dmitri Bubrih syntyi keskikoulun venäjän kielen opettajan perheeseen. Hän opiskeli Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1909–1913 ja harjoitti jatko-opintoja akateemikko Aleksei Šahmatovin johdolla. Hän suoritti maisterin tutkinnon vuonna 1920 ja sai tohtorin arvon vuonna 1924. Vuodesta 1920 lähtien Bubrih työskenteli opettajana Pietarin pedagogisessa instituutissa ja vuodesta 1922 Leningradin yliopistossa, jonka suomalais-ugrilaisten kielten laitosta hän johti kuolemaansa saakka. Vuosina 1934–1949 hän toimi Neuvostoliiton tiedeakatemian Kielen ja ajattelun instituutin suomalais-ugrilaisen osaston ja marraskuusta 1937 lähtien Karjalan pedagogisen instituutin karjalan kielen laitoksen johtajana. Tammikuussa 1938 Bubrih pidätettiin, ja hän istui kaksi vuotta Krestyn vankilassa syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta.
Jatkosodan aikana Bubrih oli yhdessä Petroskoin yliopiston kanssa evakuoituna Syktyvkariin, jossa hän työskenteli Komin pedagogisen instituutin professorina. Vuodesta 1947 lähtien hän toimi Karjalan tiedekeskuksen kielen, kirjallisuuden ja historian instituutin johtajana. Vuonna 1946 hänet valittiin Neuvostoliiton tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäseneksi.
Aluksi Bubrih tutki slaavilaisia kieliä. 1920-luvulla hän kiinnostui suomalais-ugrilaisista kielistä ja vuosina 1927–1930 hän johti Mordoviaan, Udmurtiaan ja Neuvosto-Karjalaan tehtyjä kielitieteellisiä tutkimusretkiä. Bubrih osallistui Neuvostoliiton suomalais-ugrilaisten kirjakielten kehittämiseen ja kirjoitti mordvalaiskieliä, komia, udmurttia, karjalaa ja suomen kieltä käsitteleviä tutkimuksia. Bubrihin laatiman keruuohjelman pohjalta laadittiin Helsingissä vuonna 1997 ilmestynyt ”Karjalan kielen murrekartasto”.
Bubrihin tutkimukset perustuvat historiallis-vertailevaan metodologiaan, jota arvosteltiin voimakkaasti 1930–1940-lukujen neuvostoliittolaisessa kielitieteessä. Varsinkin elämänsä loppuvaiheessa hän joutui marrilaisten ideologisten syytösten uhriksi. Kielitieteilijä menehtyi sydänkohtaukseen häneen vuonna 1949 kohdistetun parjauskampanjan jälkeen.
Karjalan kirjakielen kehittäminen

Bubrihin johtama työryhmä sai vuonna 1931 tehtäväkseen kehittää tverinkarjalaisille oman latinaisella kirjaimistolla kirjoitettavan kirjakielen Tolmatšin alueen murteen pohjalta. Vuosina 1936–1937 oli vuorossa yhtenäinen karjalan kirjakieli, joka päätettiin yhdenmukaistamisen vuoksi laatia kyrilliseen aakkostoon perustuvaksi. Tämä niin sanottu bubrihinkarjala oli sekoitus karjalan murteita – ensisijaisesti ”puhtaina” pidettyjä etelämurteita ja livviä – sekä suomea ja venäjää. Monet sanat oli korvattu suoraan venäjästä otetuilla ilmaisuilla ja uutta kirjakieltä ymmärsivätkin lähinnä venäjäntaitoiset. Jo vuonna 1932 julkaisemassaan teoksessa Karjala ja karjalan kieli Bubrih oli todennut karjalan olevan lähempänä venäjää kuin suomea, koska karjala ja venäjä olivat molemmat työväenluokan kieliä kun taas suomen kieli oli Suomen valtion tavoin yhä porvarillinen. Vuoden 1937 perustuslaissa karjalan kieli merkittiin yhdeksi Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan kolmesta virallisesta kielestä suomen ja venäjän rinnalla. Suomalaisiin kohdistuneiden puhdistusten yhteydessä suomen kieli julistettiin kuitenkin jo joulukuussa 1937 ”vastavallankumoukselliseksi porvarillisten nationalistien kieleksi” ja sen käyttö kiellettiin kokonaan, jolloin bubrihinkarjalasta tuli ensisijainen kieli tasavallan kaikessa julkaisutoiminnassa ja kouluopetuksessa. Käytännössä karjalan tasavallassa siirryttiin yhä enemmän venäjän kielen käyttöön, sillä vain harvat oppivat lukemaan Bubrihin kehittämää karjalan kirjakieltä.
Kun Bubrih avustajineen pidätettiin vuoden 1938 puhdistusaallossa, heitä syytettiin porvarillisesta nationalismista, sillä bubrihinkarjala perustui suomen kielioppisääntöihin. Heidän väitettiin jopa tehneen kielen tahallaan mahdottomaksi ymmärtää, jotta voisivat väittää ymmärrettävän karjalan kirjakielen luomisen olevan mahdotonta. Karjalan kirjakielestä julkaistiin vuonna 1939 uusi kielioppi, jossa se pyrittiin puhdistamaan suomalaisuuksista ja keinotekoisuuksista sekä lähentämään sitä entuudestaan venäjään. Erillisestä karjalan kirjakielestä luovuttiin kuitenkin tarpeettomaksi todettuna kokonaan jo vuonna 1940 Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan perustamisen yhteydessä, jolloin suomen kieli vapautettiin pannasta ja otettiin uudelleen käyttöön.
Teoksia

Kakoi jazyk – tverskim karelam. Leningrad, 1931.
Karely i karelski jazyk. Moskva, 1932.
Grammatika karelskogo jazyka. Petrozavodsk, 1937.
Programma po sobiraniju materialov dlja dialektologitšeskogo atlasa karelskogo jazyka. Petrozavodsk, 1937, 1946.
Proishoždenije karelskogo naroda. Petrozavodsk, 1947.
Istoritšeskaja fonetika finskogo-suomi jazyka. Petrozavodsk, 1948.
Istoričeskaja fonetika udmurtskogo jazyka. Iževsk, 1948.
Grammatika literaturnogo komi jazyka. Leningrad, 1949.
Istoritšeskaja grammatika erzjanskogo jazyka. Saransk, 1953.
Istoritšeskaja morfologija finskogo jazyka. Moskva–Leningrad, 1955.
Karjalan kielen murrekartasto. Helsinki, 1997.
Pribaltijsko-finskoje jazykoznanije: Izbrannyje trudy. Sankt-Peterburg, 2005.
Xiye Bastida

| Xiye Bastida |
| --- | --- |
 Xiye Bastida vuonna 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. huhtikuuta 2002 (ikä 22) Atlacomulco, Toluca, Meksiko
Kansalaisuus:  Meksiko, Chile
Ammatti:  ilmastoaktivisti
Muut tiedot
Aktiivisena:  2017–
Merkittävät teokset: All We Can Save
Aiheesta muualla
xiyebeara.com
Xiye Bastida Patrick (s. 18. huhtikuuta 2002) on meksikolainen ilmastoaktivisti, joka kuuluu otomien alkuperäiskansaan. Hän kuuluu People's Climate Movementin hallintokomiteaan ja on Sunrise Movementin ja Elokapinan entinen jäsen, minkä lisäksi hän on ollut mukana perustamassa Re-Earth Initiativea, kansainvälistä voittoa tavoittelematonta järjestöä, joka on osallistava ja alueiden välinen, "aivan kuten ilmastoliikkeen pitäisi olla".
Varhainen elämä

Bastida syntyi Atlacomulcossa Méxicon osavaltiossa ja vietti lapsuutensa San Pedro Tultepecin kaupungissa Lermassa. Hänen isänsä, alueen alkuperäiskansojen yhteisön johtaja Mindahi on intiaani, kun taas hänen chileläisellä äidillään Geraldinella on kelttiläistä syntyperää. Myös hänen vanhempansa ovat luonnonsuojelijoita. Bastidalla on Meksikon ja Chilen kaksoiskansalaisuus.
Bastida ja hänen perheensä muuttivat New Yorkiin sen jälkeen, kun voimakkaat tulvat iskivät heidän kotikaupunkiinsa vuonna 2015 kolmen vuoden kuivuuden jälkeen.
Bastida ilmoittautui Pennsylvanian yliopistoon vuonna 2020.
Aktivismi

Bastida aloitti toimintansa ympäristökerhossa, joka piti protesteja Albanyssa ja New Yorkin kaupungintalolla. Tällöin hän kuuli ensimmäisen kerran Greta Thunbergista ja tämän ilmastolakosta.
Vuonna 2018 Bastida kutsuttiin yhdeksänteen Yhdistyneiden kansakuntien World Urban Forumiin puhumaan alkuperäiskansojen kosmologiasta, ja samana vuonna hänelle myönnettiin "Spirit of the UN" -palkinto.
Bastida johti lukiotaan, The Beacon Schoolia, ensimmäisessä suuressa ilmastolakossa New Yorkissa 15. maaliskuuta 2019. Hän ja toinen nuori ilmastoaktivisti, Alexandria Villaseñor, tervehtivät virallisesti Thunbergia hänen saapuessaan Euroopasta syyskuussa 2019 osallistumaan YK:n ilmastohuippukokoukseen. Bastidaa onkin nimitetty myös "Amerikan Greta Thunbergiksi".
Teen Vogue julkaisi Bastidaa käsittelevän dokumenttielokuvan We Rise joulukuussa 2019. Bastida on myös tehnyt yhteistyötä dokumenttielokuvan 2040 kanssa luodakseen lyhyen videon nimeltä Imagine the Future, jossa tutkitaan, miltä maisemat ja kaupunkikuvat voisivat näyttää tulevaisuudessa.
Bastida on osallistunut All We Can Save -antologiaan, jossa naiset kirjoittavat ilmastonmuutoksesta, ja puhui vuonna 2021 Joe Bidenin hallinnon isännöimässä Leadership Summit on Climate-kokouksessa kehottaen maailman johtajia osallistumaan ilmastoaktivismiin laajemmin.
Vaikka Bastida ei voinut äänestää Yhdysvalloissa, koska hänellä ei ole Yhdysvaltain kansalaisuutta, hän ilmaisi tukensa Massachusettsin senaattori Elizabeth Warrenille vuoden 2020 presidentinvaaleissa, painottaen kuitenkin ilmastoliikkeen puoluerajat ylittävästä merkityksestä.
Filmografia

We Rise (2019)
Imagine the Future (2020)
Bastida odottamassa Greta Thunbergin saapumista, 2019
Radioplayer

| Radioplayer> Kehityshistoria |
| --- | --- |
Ensijulkaisu:  2023 (Suomessa)
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  internet-radio
Alusta:  Android, iOS, Web
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Radioplyer on kansainvälinen radiosoitin. Sovellukseen on asetettu kaikkien ilmaisten suomalaisten radiokanavien tiedot ja nettilähetysten URL-osoitteet, joista sovellus lähetykset toistaa.
Sovellus on saatavilla Android-, iOS- ja Web-alustoille.
Keväällä 2023 Radioplayer korvasi Radiot.fin.
Lista palvelussa olevista kanavista

Aito Iskelmä
Auran Aallot
Basso
Classic Hits
Easy Hits
Groove FM
Helmiradio
HitMix
Iskelmä
Iskelmä
Iskelmä Forssa
Iskelmä Janne
Iskelmä Sastamala
Järviradio
Kantriradio
Karjalainen Syke
Kasari
Kiakkoradio Ilves
Kiakkoradio Tappara
Kuhan.fm
Loop
Mökkiradio
NRJ
Radio 957
Radio City
Radio City
Radio City Hämeenlinna
Radio Classic
Radio Dei
Radio Helsinki
Radio Kaleva
Radio Keskisuomalainen
Radio Mega Oulu
Radio Musa
Radio Nostalgia
Radio Nova
Radio Patmos
Radio Pooki
Radio Pori
Radio Ramona
Radio Rock
Radio Sandels
Radio SUN
Radio Suomipop
Radio Tempo
Radio Vaasa
Radio Voima
Roll FM
Savon Aallot
Sea FM Radio
SuomiRock
SuomiRäp
Top51
Yle Klassinen
Yle Puhe
Yle Radio 1
Yle Radio Suomi
Helsinki
Hämeenlinna
Joensuu
Jyväskylä
Kajaani
Kemi
Kokkola
Kotka
Kuopio
Lahti
Lappeenranta
Mikkeli
Oulu
Pori
Rovaniemi
Seinäjoki
Tampere
Turku
Vaasa
Yle Sámi Radio
Yle Vega
Huvudstadsregionen
Västnyland
Åboland
Österbotten
Östnyland
Yle X3M
YleX
Aiheesta muualla

Radioplayer.fi
Vulkanointi

Vulkanointi (n = 0, 1, ...)
Vulkanointi on kumin valmistusprosessin osa, jossa raakakumin eli kautsun molekyylit silloitetaan rikin ja lämmön avulla toisiinsa kemiallisin sidoksin. Raakakumi muuttuu vulkanoinnin seurauksena kovemmaksi, kestävämmäksi ja paremmin kemikaaleja sietäväksi. Samalla kumin pinta tulee sileämmäksi ja sen tahmeus vähenee.
Voimakkaasti silloitetussa polymeerissä on vahvat kovalenttiset sidokset molekyyliketjujen välillä, ja siksi materiaali on ominaisuuksiltaan liukenematonta ja sulamatonta kuten kertamuovit.
Vulkanoinnin nimitys tulee roomalaisesta tulen jumalasta Vulkanuksesta.
Historia

Vulkanoidun kumin historia ulottuu esihistoriallisin aikoihin. Olmeekkien nimi tarkoittaa ”kumikansaa” asteekkien kielessä. Muinaisessa mesoamerikkalaiset olmeekeista asteekkeihin laskivat maitiaisnestettä Castilla elastica -puusta. Paikallisen köynnöksen Ipomoea alba (päivänsinen ja bataatin sukulainen) mehua sekoitettiin sitten raakakumiin, joka saatiin sillä vulkanoitumaan. Tämä tapahtui jo niinkin aikaisin kuin 1600 vuotta ennen ajanlaskun alkua.
1800-luvun puolivälissä raakakumi oli uusi materiaali, jolla ei ollut paljoa teollista käyttöä. Sitä käytettiin ensin pyyhekumeissa ja sitten lääketieteellisten hengityskaasujen letkujen liitoksiin. Kun keksittiin, että raakakumi liukenee dietyylieetteriin, huomattiin käyttää raakakumia vedenkestäviin pinnoitteisiin ensin kengissä ja sitten takeissa. Tämä oli kuitenkin pienimuotoista ja vulkanoimaton materiaali ei kestänyt pitkään.
Historia > Goodyearin vaikutus

Useimmat kirjat nimeävät Charles Goodyearin (1800–1860) rikillä tehtävän kumin vulkanoinnin keksijäksi. Goodyear väitti keksineensä vulkanoinnin 1839, mutta hän ei patentoinut keksintöään ennen kuin 15. kesäkuuta 1844, ja hän kirjoitti tarinan keksinnöstään elämäkerrassaan Gum-Elastica vasta 1853. Samanaikaisesti Thomas Hancock (1786–1865), tiedemies ja insinööri, patentoi vulkanointiprosessin Englannissa 21. marraskuuta 1843, kahdeksan viikkoa ennen kuin Goodyear haki patenttia Englannissa.
Historia > Myöhempi kehitys

Vulkanisoimisen keksiminen aiheutti vallankumouksen kumin käytön lisääntymisessä ja muutti teollistuneen maailman kasvot.
Laajempaa kokeellista tutkimusta kumin vulkanoimisesta ja seostamisesta jatkoivat Thomas Hancock ja hänen työtoverinsa Englannissa. Nämä johtivat paremmin toistettavaan ja hallittavampaan vulkanointiprosessiin.
Vuonna 1905 George Oenslager keksi, että aniliinin johdannainen difenyyliurea kiihdytti vulkanointiprosessia ja vähensi energian kulutusta. Tämä vähemmän tunnettu keksintö oli kumiteollisuudelle lähes yhtä tärkeä kuin vulkanoinnin keksiminen. Tästä alkoi myös kokonainen kemianala, joka erikoistui kemiallisia prosesseja kiihdyttäviin ja hidastaviin aineisiin.
Vulkanoinnin tarkoitus

Raakakumi alkaa tuhoutua muutamassa päivässä muuttuen vähitellen märäksi murumassaksi. Tuhoutumisprosessin syynä on proteiinimolekyylien katkeilu pitkien kumimolekyylien kaksoissidosten joutuessa ilman hapen kemiallisen hyökkäyksen kohteeksi.
Huonosti vulkanoitu kumikin tuhoutuu, mutta hitaammin. Tuhoutumista edistää pitkäaikainen altistuminen auringon ultraviolettisäteilylle.
Vulkanointiprosessi

Yleensä kumien vulkanointi tehdään rikin avulla, mutta käytössä on muitakin vulkanointitekniikoita, esimerkiksi orgaanisiin peroksideihin perustuvia. Vulkanointiprosessissa kumiin sekoitetaan vulkanointikemikaalin lisäksi muitakin aineita, kuten prosessinopeuttamiseen ja jarruttamiseen vaikuttavia aineita.
Kumimolekyylissä on useita paikkoja, joihin rikkiatomit voivat kiinnittyä. Vulkanoinnin aikana kahdeksanosainen rikkirengas katkeaa pienemmiksi palasiksi, jotka ovat varsin reaktiivisia. Silloituspisteisiin tarttuu yksi tai useampi rikkiatomi, josta rikkiketju alkaa kasvaa kunnes se saavuttaa toisen silloituspisteen kumimolekyylistä. Nämä rikkisillat ovat tyypillisesti 2–10 atomia pitkiä eli suhteellisen lyhyitä verrattuna hiilipolymeeriketjujen tuhansiin atomeihin. Rikkisidosten pituudella on suuri merkitys kumin ominaisuuksiin. Lyhyet rikkisillat, 1–2 atomia, antavat kumille hyvän lämmönkeston. Pidemmät rikkisillat, 6–7 atomia, parantavat kumin dynaamisia jousto-ominaisuuksia, mutta huonontavat lämmönkestoa.
Devulkanointi

Kumin kierrättämiseksi on vuosia kehitetty prosessia, jolla kumi saataisiin palautettua muokattavaan muotoon. Kaupallista läpimurtoa ei ole tullut ja toistaiseksi käytetyt auton renkaat joko kerääntyvät kaatopaikoille, poltetaan tai käytetään maanrakennukseen kokonaisina tai eri kokoisina murskeina.
1990-luvun puolivälissä kiinalaisen tutkimuslaitoksen Guangzhou Research Institute for the Utilization of Reusable Resources tutkijat patentoivat menetelmän kumin hajottamiselle ja devulkanoinnille. Heidän AMR-prosessi nimellä tunnettu tekniikkansa väitetään tuottavan polymeeriä, jonka ominaisuudet ovat lähellä luonnonkumia ja prosessin kustannukset olisivat kohtuulliset. Yhdysvalloissa Ohiossa on rakennettu ensimmäinen AMR-koelaitos. Parhaillaanmilloin? selvitetään näin saadun kierrätyskumin ominaisuuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vulkanointi Wikimedia Commonsissa
Pasianvuorenmedestäjä

| Pasianvuorenmedestäjä |
| --- | --- |
 Pasianvuorenmedestäjäkoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Medestäjät Nectariniidae
Suku::  Punamedestäjät Aethopyga
Laji::  linaraborae
Kaksiosainen nimi
 Aethopyga linaraborae  Kennedy, Gonzales & Miranda, 1997 
Katso myös
   Pasianvuorenmedestäjä Wikispeciesissä   Pasianvuorenmedestäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pasianvuorenmedestäjä (Aethopyga linaraborae) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pasianvuorenmedestäjänaaras.
Levinneisyys

Pasianvuorenmedestäjää tavataan kotoperäisenä Mindanaolla Filippiineillä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen levinneisyysalue on hyvin pieni, joten se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Ilmari Taipale

Ilmari Rikhard Taipale (18. toukokuuta 1928 Tampere – 22. maaliskuuta 2008 Porvoo) oli suomalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edusti seuroja Siikaisten Sisu, Rosenlewin Urheilijat -38 ja Helsingin Kisa-Veikot ja häntä valmensi Olli Virho.
Ura

Taipale sijoittui neljänneksi 1 500 metrillä Brysselin EM-kilpailuissa 1950 ajalla 3.50,4. Helsingin olympialaisissa 1952 hän oli 5 000 metrillä kahdestoista ajalla 14.40,0. Melbournen olympialaisissa 1956 hän putosi samalla matkalla alkuerissä. Hän voitti uransa aikana kaikkiaan 11 maaottelujuoksua.
Taipale juoksi 1. tammikuuta 1954 São Paulon yöjuoksussa kahdeksanneksi.
Taipale voitti yhteensä 19 aikuisten Suomen mestaruutta. Hänen lisäkseen vain Paavo Nurmi on voittanut miesten Suomen mestaruuden sekä 800, 1 500 että 5 000 metrillä. Taipale voitti Suomen mestaruuden myös maastojuoksun henkilökohtaisessa ja joukkuekilpailussa sekä 4 × 800 ja 4 × 1 500 metrin viesteissä. Hän rikkoi uransa aikana kahdeksan Suomen ennätystä, muun muassa Paavo Nurmen nimissä olleen mailin SE:n heinäkuussa 1950 ajalla 4.09,4 ja Taisto Mäen hallussa olleen 5 000 metrin Suomen ennätyksen 1955 – niin Nurmen kuin Mäenkin tulokset olivat aikanaan olleet maailmanennätyksiä. Vuonna 1951 hän juoksi 1 500 metrillä uuden Suomen-ennätyksen 3.47,8 ja 2 000 metrin SE:n 5.14,6.
Kalevan kisojen mitalit

800 metriä:
kultaa: Jyväskylä 1950, Helsinki 1951
1 500 metriä:
kultaa: Jyväskylä 1950
hopeaa: Kymi 1949, Helsinki 1951, Seinäjoki 1952
5 000 metriä:
kultaa: Turku 1954, Kuopio 1955, Lahti 1956
hopeaa: Pori 1953
pronssia: Seinäjoki 1952
10 000 metriä:
hopeaa: Lahti 1956
Ennätykset

800 m – 1.52,5 (1950)
1 000 m – 2.25,2 (1950)
1 500 m – 3.46,8 (1953)
2 000 m – 5.14,6 (1951)
3 000 m – 8.10,6 (1954)
5 000 m – 14.05,2 (1956)
10 000 m – 29.38,4 (1955)
Aiheesta muualla

Ilmari Taipaleen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Markku Blomqvist

| Markku Blomqvist |
| --- | --- |
 Markku Blomqvist esiintymässä Varsinais-Suomen maatalousnäyttelyssä vuonna 1960.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Markku Valdemar Blomqvist
Syntynyt: 23. joulukuuta 1933  Uskela
Kuollut: 20. heinäkuuta 2000 (66 vuotta)  Kajaani
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1969–1998
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Markku Valdemar Blomqvist (23. joulukuuta 1933 Uskela – 20. heinäkuuta 2000 Kajaani) oli suomalainen näyttelijä.
Elämä

Blomqvist näytteli pitkään Turun kaupunginteatterissa sekä usein myös televisiossa ja elokuvissa. Hänen merkittävimpiä elokuvaroolejaan ovat karjalaisen turkiskauppias ja kartanonomistaja Markki Bohattovin rooli elokuvassa Antti Puuhaara vuodelta 1976, Morfeuksen rooli Timo Linnasalon Eeva-Liisa Manner -filmatisoinnissa Eros ja Psykhe (1997) sekä Musta-Pekan rooli Mikko Niskasen elokuvassa Nuoruuteni savotat (1988). Lisäksi hän näytteli sivuosia muun muassa Renny Harlinin elokuvassa Jäätävä polte (1986) sekä Taavi Kassilan elokuvassa Petos (1988).
Elokuvien lisäksi Blomqvist esiintyi myös televisiosarjoissa Tuntemattomalle jumalalle (1993) ja Kultainen salama (1994). Hän oli kiinnitettynä myös Kajaanin kaupunginteatterissa.
1970-luvulla Blomqvist levytti muutaman laulun. Vuonna 1976 hän esiintyi Toni Edelmannin albumilla Kauhea murhamies Lalli. Seuraavana vuonna puolestaan syntyi Blomqvistin tunnetuin levytys ”Liehuva liekinvarsi”. Tällä Jukka Siikavireen säveltämällä ja Erkki Mäkisen sanoittamalla kappaleella Blomqvist osallistui myös Suomen euro­viisu­karsintoihin.
Blomqvist oli näyttelijä Mauno Blomqvistin veli. Veljesten ainoa yhteinen elokuva oli Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon ohjaama Tulipää (1980).
Blomqvist on haudattu Turun hautausmaalle.
Filmografia

Vodkaa, komisario Palmu (1969) poliisi Lehkonen
Antti Puuhaara (1976) Markki Bohattov, kauppias viimeiseen hengenvetoon
Vartioitu kylä 1944 (1978) Jalo Vuokko
Muni maailmani, muni (1979) Einarin isä
Ihmemies (1979) Annelin vuokraisäntä
Kauhea murhamies Lalli (1980) Lalli
Tulipää (1980) työmies Lundberg
Kiljusen herrasväki (1981) päätoimittaja Puputti
Kaikki tulevat päivät (1982) Sam Wilkie
Ramses ja unet (1982) Setekh / huolestunut virkamies (ääni)
Kuningas jolla ei ollut sydäntä (1982) mies Väkevä
Richard III (1985)
Jäätävä polte (1986) Irinan isä
Murhakopla (1988) Otto (lyhyt fiktio)
Petos (1988) hanu, viinatrokari
Nuoruuteni savotat (1988) Musta Pekka
Raatimies Silvesterin sairaus (1989) kerjäläisten kuningas
Kuhmon huumaa (1989) Holkki
Vihreäreppuinen mies (1990) siviilipukuinen
Korkein oikeus (1998)
Eros ja Psykhe (1998) Morfeus
Hauenleukaluu (lyhyt animaatio, tv-tuotanto) kertoja
Aiheesta muualla

Markku Blomqvist Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Oulu II

| Oulu II |
| --- | --- |

Tyyppi:  hinaaja
Lippuvaltio:  Suomi
Kotipaikka:  Oulu
Aiemmat nimet:  Warma
Omistaja:  Oulu Osakeyhtiö
Aiemmat omistajat:  Tmi J. W. Snellmann
Rakennustelakka:  Oulun Konepaja Oy
Vesillelasku:  1908
Status:  katosi miehistöineen Perämerellä Hailuodon ja Kalajoen välisellä alueella 21. marraskuuta 1943
Tekniset tiedot
Pituus:  23,77 m
Leveys:  5,03 m
Syväys:  1,52–2,13 m
Nopeus:  20 km/h
Nopeus:  11 kn
Miehistö:  minimi 6
Oulu II oli Oulu Oy:n omistama höyrykäyttöinen, jatkosodan aikana kadonnut hinaaja, jonka rakensi Oulun Konepaja Oy toiminimi J. W. Snellmannille. Tukkinippujen hinausta varten tarkoitettu alus laskettiin vesille vuonna 1908 nimellä Warma. Valmistuessaan se oli suurin telakan valmistama alus.
Aluksen pituus oli 23,77 metriä, leveys 5,03 metriä ja syväys 2,13 metriä, mutta tankit tyhjentämällä syväys pieneni 1,52 metriin. Suurin nopeus oli 11 solmua (20,4 km/h), ja vakiomiehistönä sillä oli kuuden hengen miehistö. Aluksessa oli varusteina muun muassa höyryturbiini, jolla kehitettiin valonheittimien tarvitsema sähkö. Muuhun varustukseen kuuluivat voimakas pumppu sekä sukellusvarusteet. Warma tarjosi sammutusapua kesällä 1908 tuleen syttyneelle englantilaiselle höyryrahtilaiva Zetalle Iin Röytän edustalla, mutta Zetan päällikkö kieltäytyi maksamasta kansainvälisen oikeuden normien mukaista korvausta, joten Warma palasi Ouluun.
Warma sai myöhemmin uudeksi nimekseen Oulu II siirtyessään Oulu Osakeyhtiön omistukseen. Talvisodan aikana alus upposi Reposaaren edustalla. Se nostettiin keväällä 1940 ja kunnostettiin täydellisesti Porin konepajalla seuraavana talvena.