stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Myskihärkä
Historia

Myskihärän elinympäristön arvellaan muistuttavan jollain tavoin jääkauden aikaisen villamammutin elinympäristöä. Myskihärkää pidetään peuran lisäksi toisena säilyneenä lajina jääkauden aikaisesta suureläimistöstä, pleistoseenin megafaunasta. Myskihärkiä eli jääkaudella muun muassa Länsi- ja Keski-Euroopassa. Lajin levinneisyyden eteläraja lienee ulottunut Keski-Ranskasta Puolan ja Pohjois-Ukrainan kautta läntiseen Etelä-Siperiaan ja idempänä Jakutskin lähelle. Lajia ei tavattu esim. Baikalin seuduilla. Beringiassa myskihärkä lienee elänyt vain napapiirin pohjoisosissa. Idempänä Pohjois-Amerikassa laji eli havumetsävyöhykkeen länsiosissa, Suurilla tasangoilla ja Mississippin laaksossa. Tuolloin ilmasto oli siellä nykyistä kylmempi. Laji kehittyi alun perin Euraasiassa ja kulkeutui Amerikkaan ehkä jo 200 000–90 000 vuotta sitten, ja Grönlantiin luultavasti vasta viime jääkauden jälkeen. Manner-Euroopan viimeisimmät lajia koskevat fossiililöydöt ovat Pohjois-Ruotsin Jämtlandista, jossa myskihärkiä eli vielä 6 000 vuotta sitten. On arveltu, että myskihärkä olisi hävinnyt Siperiasta Taimyrin niemimaalta vasta parituhatta vuotta sitten, mahdollisesti ihmisen metsästettyä sen sukupuuttoon. Ainakin Venäjällä tämän lajin istutuksia onkin puolusteltu hävinneen lajin palautusistutuksina.
Aiheesta muualla

Ellis, E. Ovibos moschatus. (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Ovibos moschatus:  Wikidata: Q184004  Wikispecies: Ovibos moschatus  ADW: Ovibos  ARKive: ovibos-moschatus  BioLib: 20926  BOLD: 64741  CoL: 4B9SQ  EoL: 328656  EPPO: OVIBMO  Fauna Europaea: 305235  Fauna Europaea (new): e450a8fc-7557-4db4-aa48-51b667b88eb6  GBIF: 2441108  iNaturalist: 42412  IRMNG: 11177784  ITIS: 180708  IUCN: 29684  MDD: 1006202  MSW: 14200813  NatureServe: 2.102769  NBN: NHMSYS0000377046  NCBI: 37176  Observation.org: 85470  Open Tree of Life: 123197  Paleobiology Database: 49513  TSA: 12673  Xeno-canto: Ovibos-moschatus 
Bos moschatus:  Wikidata: Q122524998  GBIF: 4409360  ZooBank: 5C7A9B0D-C6BA-470B-9A8E-FAB2F450B828 
Myskihärkiä Grönlannissa.
Åke Mattsson

Ylikonstaapeli Åke Mattsson (s. 14. toukokuuta 1955) on Ahvenanmaan Maltillisten (aikaisemmin Ahvenanmaan liberaalien) poliitikko. Hän on istunut maakuntapäivien jäsenenä vuodesta 2003 aluksi Liberaalien edustajana, mutta vuoden 2011 maakuntapäivävaaleissa hän siirtyi Maltillisten ehdokkaaksi ja tuli valituksi uudelleen.
Aiheesta muualla

Profiili maakuntapäivien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Sirpa Eriksson

Sirpa Eriksson (s. 17. lokakuuta 1959) on Ahvenanmaan liberaalien poliitikko. Hän on istunut Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä vuodesta 2007. Vuoden 2011 maakuntapäivävaaleissa hän ei päässyt uudelleen maakuntapäiväedustajaksi. Hän on varsinaiselta ammatiltaan sosionomi ja asuu Jomalan kunnassa.
Aiheesta muualla

Profiili maakuntapäivien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Maremmano-abruzzese

| Maremmano-abruzzese |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Italia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 807
Rodun syntyaika:  kantarodut yli 2 000 vuotta sitten nykyinen rotu 1951
Alkuperäinen käyttö:  laumanvartijakoira
Nykyinen käyttö:  työkoira, seurakoira
Elinikä:  keskimäärin 10–12 vuotta, joskus jopa lähemmäs kahtakymmentä
Muita nimityksiä:  cane da pastore maremmano-abruzzese, Maremma and the Abruzzes Sheepdog, berger de la Maremme et des Abruzzes, Maremmen-Abruzzen-Schäferhund, pastor de la Maremma y de los Abruzos, maremma-abruzzi lambakoer, maremma, maremmano, m-a, pma
FCI-luokitus:  ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #201
Ulkonäkö
Paino:  uros 35–45 kg narttu 30–40 kg
Säkäkorkeus:  uros 65–73 cm narttu 60–68 cm
Väritys:  valkoinen
Maremmano-abruzzese (ital. cane da pastore maremmano-abruzzese) on suurikokoinen italialainen koirarotu. Sitä käytetään laumanvartijakoirana, joka suojelee kotieläinlaumoja petoeläimiltä sekä vartioi omistajansa omaisuutta.
Ulkonäkö

Maremmano-abruzzese on suurehko, valkoinen, ylvään näköinen koira. Painoa sillä voi olla 30–45 kiloa, ja säkäkorkeus vaihtelee 60–73 cm:n välillä. Ruumiinrakenne on vankka ja tasapainoinen, runko säkäkorkeutta pidempi. Maremmano-abruzzese on voimakas mutta kokoonsa nähden ketterä. Rungonmyötäinen turkki on pitkä, karheahko ja runsas. Peitinkarva on lasimainen. Kevyt aaltoilu sallitaan. Pohjavilla on tiheää erityisesti talvella. Turkin väri on puhtaan valkoinen, mutta pienet norsunluun, vaalean oranssin tai sitruunan sävyiset merkit sallitaan. Kirsu on musta.
Maremmano-abruzzesen pään tulee tuoda mieleen jääkarhun pää. Leuat ovat vahvat ja purenta leikkaava. Koiran korvat ovat melko pienet, kolmiomaiset ja riippuvat. Myös silmät ovat koiran kokoon nähden pienet, ja ilme on älykäs. Häntä on matalalle kiinnittynyt ja tuuhea, lepoasennossa riippuva.
Luonne ja käyttäytyminen

Maremmano-abruzzese on ystävällinen ja tasapainoinen laumanvartija, joka suorittaa velvollisuutensa tyynesti ja arvokkaasti. Perusluonteen tulee olla rauhallinen. Koira kiintyy perheeseensä sekä muuhun laumaansa ja puolustaa heitä valppaasti. Vartioimistaipumuksensa vuoksi se suhtautuu vieraisiin usein varautuneesti, mutta tulee toimeen ihmisten ja muiden eläinten kanssa. Se ei kuitenkaan käyttäydy uhkaavasti tai hyökkää, ellei siihen anneta aihetta.
Rotu on älykäs, mutta ei erityisen miellyttämishaluinen. Se on itsenäinen ja osaa tehdä omia päätöksiä, koska laumanvartijakoirana se saatetaan jättää itsenäisesti vastuuseen laumasta. Koulutuksessa tarvitaan molemminpuolista kunnioitusta ja johdonmukaisuutta. Rotu ei sovellu kerrostaloon eikä tiheästi asutulle alueelle. Parhaiten se viihtyy maaseudulla alkuperäisen työtehtävänsä parissa.
Alkuperä

Maremmano-abruzzese on noin kaksituhatta vuotta vanha laumanvartijarotu Italiasta. Sen muinaisen esi-isän arvellaan olleen tiibetinmastiffi, kuten muidenkin valkoisten laumanvartijarotujen. Rotu polveutuu koirista, joita on käytetty jo tuhansia vuosia laumanvartijakoirina Abruzzon sekä Toscanan ja Latiumin Maremman alueilla Keski-Italiassa. Ensiksi mainitun alueen koirat tunnettiin alun perin nimellä "abruzzienpaimenkoira" (cane da pastore Abruzzese, abruzzese) ja jälkimmäisen nimellä "maremmano" (cane da pastore Maremmano). Rodun alkuperäinen tehtävä oli suojella paimenten laumoja ja omaisuutta pedoilta ja varkailta. Tässä rodun vaikuttava ja massiivinen olemus on ollut hyödyksi. Lumisissa olosuhteissa vuoristossa myös paksu turkki on ollut tarpeen. Viime aikoina rotu on saavuttanut suosiota myös seurakoirana.
Alkuperä > Kantarodut

Abruzzienpaimenkoiran juuret olivat aasialaisissa molossikoirissa. Sen tiedetään olleen kookas, pitkäkarvainen ja valkoinen laumaa vartioiva ja ohjaileva koira. Sen pää oli leveä ja kuonoa kohti kapeneva. Silmät olivat vinoasentoiset ja väriltään vaaleat. Korvat olivat pystyt ja pienehköt, ja niiden kärjestä tarttui kolmasosa alaspäin. Kaula oli voimakas ja lyhyehkö. Raajat olivat vankat ja voimakkaat. Häntä oli pitkä, kohtuullisen paksu ja pitkäkarvainen. Karvapeite oli suora, sileä ja pidempi kuin maremmanolla. Säkäkorkeus vaihteli 60-65 cm välillä. Maremmano-abruzzese on perinyt enemmän ulkonäköään abruzzeselta kuin maremmanolta.
Maremmanon alkuperä oli abruzzienpaimenkoiran tapaan aasialaisissa molossikoirissa, mutta tästä poiketen se oli kotoisin Toscanasta. Sen kirsu oli useimmiten ruskea. Kooltaan se oli abruzzesea pienempi. Sen karvapeite oli laineikkaampi ja nyöriytyvämpi sekä hyvin kihara. Väriltään maremmano oli yleensä vaalea isabella, puhtaanvalkoisen ollessa harvinainen.
Nämä kaksi rotua eivät maantieteellisistä syistä olleet aiemmin risteytyneet keskenään. Abruzzienpaimenkoira rekisteröitiin Italiassa alun perin omaksi rodukseen vuodesta 1898 vuoteen 1950. Vuosien 1949–1950 aikana sitä rekisteröitiin kuitenkin äärimmäisen vähän: ensiksi mainittuna viisi ja jälkimmäisenä vain kolme yksilöä - kun taas maremmanoja rekisteröitiin vuonna 1950 49 yksilöä. Abruzzesen äärimmäisen pienen populaatiokoon takia rodut yhdistettiin virallisesti vuonna 1951.
Terveystilanne

Maremmano-abruzzese on alkukantainen, kestävä ja terverakenteinen koira, eikä kovin altis sairauksille. Monilla roduilla yleinen lonkkaniveldysplasia on maremmano-abruzzesella harvinaisempaa. Mitään erityisiä rodussa periytyviä sairauksia tai ongelmia ei ole dokumentoitu rodun kotimaassa. Suomessa ei ole todettu periytyviä sairauksia. Yksittäistapauksina on esiintynyt muun muassa puutteita purennassa, silmäongelmia, sydänvaivoja, kivespuutteita, vatsalaukunkiertymiä, häntämutka, ristisideongelmia sekä synnytyselinongelmia. Kaiken kaikkiaan maremmano-abruzzese on kuitenkin terve rotu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Maremmano-Abruzzese Seura ry
Italian rotujärjestö CPMA
Kennel Chevrott's
Kennel Guardagregge (Arkistoitu – Internet Archive)
Kennel Juppsguard
Juha Westerlund: Maremmano-abruzzesen työskentely (Arkistoitu – Internet Archive)
Anne Juppi: Maremmano-abruzzese laumanvartijana.pdf
Kennel Mareus -artikkelit (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Italialaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  Bergamonpaimenkoira  Bolognese  Cane corso  Etnankoira  Italianajokoira  Italianseisoja  Italianvinttikoira  Lagotto romagnolo  Maremmanajokoira  Maremmano-abruzzese  Napolinmastiffi  Spinone  Volpino italiano 
Muut ENCI:n tai ACL:n hyväksymät:  Apenniinienajokoira  Apuaanienpaimenkoira  Biellanpaimenkoira  Fonninpaimenkoira  Lessinianpaimenkoira  Silanpaimenkoira  Sisilianpaimenkoira  Spino degli iblei 
Harvinaiset:  Abruzzinmastiffi  Apenniinienpaimenkoira  Cane da presa  Cane toccatore  Carnianajokoira  Carnianpaimenkoira  Eteläitalianvinttikoira  Gavoinkoira  Italianalppimastiffi  Italianpaimenkoira  Italiansusikoira (lupo italiano)  Lottatore brindisino  Molisenajokoira  Pardogge  Sardinianajokoira  Sardiniandoggi  Sardinianvinttikoira  Segugio alpino  Segugio cravin  Spinusu 
Sukupuuttoon kuolleet:  Alppimastiffi  Aostanpaimenkoira  Apulianvinttikoira  Bagheriankoira  Branchiero  Bucciriscu  Calabrianajokoira  Calabrianpaimenkoira  Lampedusankoira (cirneco di lampedusa)  Lazionpaimenkoira  Lomellonajokoira  Lucanianpaimenkoira  Padanianvinttikoira  Piemontenmastiffi  Potsdaminvinttikoira  Sisiliandoggi  Toscanankarjakoira  Varbuteddu  Vucciriscu  Yläitalianpaimenkoira 
Kaksi maremmano-abruzzesea
Raija-Liisa Eklöw

Raija-Liisa Eklöw (s. 12. maaliskuuta 1947) on Ahvenanmaan liberaalien poliitikko. Hän on istunut maakuntapäivien jäsenenä vuodesta 1995 vuoden 2011 vaaleihin. Hän on varsinaiselta ammatiltaan röntgenhoitaja ja asuu Lumparlandissa.
Aiheesta muualla

Profiili maakuntapäivien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Kosti Sundberg

Kuninkaallisen Preussilaisen Jääkäripataljoona 27:n 2. komppania, jossa Sundberg palveli.
Konstantin ”Kosti” Sundberg (ent. Slastnikow; 10. tammikuuta 1893 Tampere – 13. marraskuuta 1967) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanianpäällikkönä Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa. Myöhemmin hän oli myös ensimmäisen Reservinupseerikurssin johtajana ja Valtion pukutehtaan johtajana.
Perhe ja opinnot

Sundbergin vanhemmat olivat kauppias Konstantin Slastnikow ja Olga Ralaschow. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Karin Margareta Femfertin kanssa. Hän kävi viisi luokkaa Tampereen suomalaista yhteiskoulua. Sotilaskoulutusta Sundberg sai sotilashallinnollisten kurssien I jaksolla vuonna 1927 ja II jaksolla vuonna 1930.
Jääkärikausi

Sundberg työskenteli liikemiehenä Tampereella ja myöhemmin Saksassa ennen kuin liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, jotka aloittivat vapaaehtoisen sotilaskoulutuksensa Pfadfinder-kurssilla Saksassa, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 27. helmikuuta 1915, jolloin hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin juuri perustetun Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 10. huhtikuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon, mutta palautettiin takaisin komppaniaansa 30. heinäkuuta 1916 alkaen. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen hänet komennettiin salakirjoitusten selvittäjäksi Libaun rannikkolennätinasemalle 10. toukokuuta 1917 ja oli tehtävässä 5. helmikuuta 1918 saakka.
Suomen sisällissota

Sundberg saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) jääkärien pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Vaasasta hänet komennettiin komppanianpäälliköksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sundberg palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin ensin Savon jääkärirykmentti 3 ja myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Rykmentissä hän toimi II pataljoonan komentajana 5. toukokuuta 1918 alkaen. Hän toimi 1. syyskuuta 1918 – 1920. huhtikuutaselvennä 1919 välisen ajan Viipurin upseerikokelaskurssin komppanianpäällikkönä ja taktiikan opettajana. Hän oli ensimmäisen kolmekuukautisen Reserviupseerikurssin johtajana Haminassa 1. tammikuuta – 1. heinäkuuta 1920 välisenä aikana. Varsinainen kurssi alkoi 1. huhtikuuta ja sille osallistui 143 oppilasta. Reserviupseerikursseilta hänet määrättiin komentajaksi Karjalan kaartin rykmentin 3. Jääkäripataljoonaan 15. kesäkuuta 1920, josta tehtävästä hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1921 alkaen rykmentin talouspäälliköksi.
Sundberg erosi armeijasta 10. kesäkuuta 1921 ja työskenteli sen jälkeen liikemiehenä Tampereella ja toimi siviilityönsä ohella 15. syyskuuta 1921 – 30. marraskuuta 1924 välisenä aikana Tampereella suojeluskunnan Pyynikin pataljoonan komentajana, minkä jälkeen hän toimi vielä samaisen suojeluskunnan 5. komppanian päällikkönä 31. toukokuuta 1925 saakka. Suojeluskuntatehtävissä hän toimi myös Suojeluskuntain päällystökoulun johtajana Tuusulassa 1. joulukuuta 1921 – 15. maaliskuuta 1922 välisenä aikana. Sundberg astui takaisin armeijan palvelukseen 6. toukokuuta 1925 ja sijoitettiin taloudenhoitajaksi Savon jääkärirykmentin III pataljoonaan, josta tehtävästä hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1927 alkaen talouspäälliköksi Savon prikaatin III pataljoonaan ja edelleen 25. syyskuuta 1930 alkaen samaiseen tehtävään Vuoksen Jääkäripataljoonaan. Hän siirtyi 27. helmikuuta 1931 Armeijan pukimon (myöh. Valtion pukutehdas) johtajaksi, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1960 saakka.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 2. syyskuuta 1915  Gruppenführer 11. tammikuuta 1916  Yliluutnantti (Kapteeni) 11. helmikuuta 1918  Majuri 1940  Everstiluutnantti 1952 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. (1918 ja 1940)  Vapaudenmitali 2. lk. kansalaisansioista  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Suomalainen lääkärikeskus

Suomalainen lääkärikeskus on viisiosainen lääketieteen tietokirja, jonka on julkaissut Weilin+Göös vuosina 1989–1992. Kirjasarja käsittelee terveyttä ja sairauksia, ja siten on tietokirja ihmisestä ja ihmisen normaalista toiminnasta. Kirjasarjan kirjoittajia olivat Olli Simonen, Kaija Kangasniemi, Jussi Huttunen ja  Seppo Ahonen. Kirjasarjan ISBN 951-35-3023-X. Kirjasarjan sisältämä näkemys homoseksuaalisuudesta oli asenteita kielteistävä.
Teokset

Suomalainen lääkärikeskus 1 1989
Suomalainen lääkärikeskus 2
Suomalainen lääkärikeskus 3
Suomalainen lääkärikeskus 4
Suomalainen lääkärikeskus 5 1992
Ulla-Britt Dahl

Ulla-Britt Dahl (s. 14. maaliskuuta 1946) on Ahvenanmaan liberaalien poliitikko. Hänestä tuli maakuntapäivien jäsen vuonna 2007, mutta putosi sieltä vaaleissa 2011. Hän on varsinaiselta ammatiltaan järjestösihteeri ja asuu Sundissa.
Aiheesta muualla

Profiili maakuntapäivien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Gunnar Sund

Gunnar Rafael Sund (6. tammikuuta 1895 Helsinki – 18. maaliskuuta 1962) oli suomalainen jääkärivääpeli ja Viron armeijan kapteeni sekä keilailun maailmanmestari. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa komppanianpäällikkönä Valkoisen armeijan merivoimissa.
Perhe ja opinnot

Sundin vanhennat olivat postinkantaja Anders Sund ja Johanna Jansson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Ellen Johanna Lönnqvistin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Helsingin yksityisen kauppakoulun iltakurssit.
Jääkärikausi

Sund työskenteli liikeapulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin 4. heinäkuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Myöhemmin hän osallistui elokuussa vuonna 1916 Berliinissä pidettyihin erikoiskursseihin. Kurssien jälkeen hänet komennettiin erikoistehtäviin Suomeen. Suomessa santarmit pidättivät hänet Helsingissä 20. lokakuuta 1916, ja hänet toimitettiin Katajanokan lääninvankilaan, josta hän vapautui 23. marraskuuta 1917.
Suomen sisällissota

Sund liittyi 25. huhtikuuta 1918 Merikuntaan, josta muodostettiin myöhemmin Meripataljoona. Edellä mainituissa joukoissa hän toimi aluksi joukkueenjohtajana ja myöhemmin tilapäisesti 3. komppanian päällikkönä.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sund siirrettiin sisällissodan jälkeen 14. elokuuta 1918 alkaen laivastoon, jossa hän palveli torpeedovene S 2:n 2. upseerina. Hän erosi armeijasta 17. joulukuuta 1918 ja lähti Viron vapaussotaan, jossa hän liittyi 28. joulukuuta 1918 alkaen Ensimmäiseen suomalaiseen vapaajoukkoon (Ekströmin rykmentti). Vapaajoukossa hän toimi aluksi joukkueenjohtajana 1. pataljoonan 3. komppaniassa ja myöhemmin 5. komppanian päällikkönä. Hän osallistui Viron vapaussodan taisteluihin Merikylässä, Loksassa, Kundassa, Laagnassa ja Narvassa. Viron armeijasta hän erosi 14. huhtikuuta 1919. Suomeen palattuaan hän työskenteli liikemiehenä vuosina 1920–1921, jonka jälkeen hän siirtyi toimistoapulaiseksi Helsingin poliisilaitokselle, jossa hän palveli vuoteen 1931 saakka. Myöhemmin hän toimi isännöitsijänä ja ravintoloitsijana ravintola Kairossa Helsingissä.
Talvi- ja jatkosota

Sund osallistui talvisotaan sotapoliisina ja jatkosotaan Helsingin ilmasuojelukeskuksessa vuoteen 1943 saakka. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Urheilu-ura

Gunnar Sund voitti Lauri Virtasen kanssa keilailun parikilpailun maailmanmestaruuden Tukholmassa vuonna 1926. Tämä oli Suomen ensimmäinen keilailun maailmanmestaruus. Toiseksi sijoittunut yhdysvaltalaispari Jarret – Fliger hävisi suomalaisille kymmenen pistettä (1562–1552). Vuoden 1929 MM-kisojen henkilökohtaisessa kilpailussa Sund sijoittui 16:nneksi.
Keilaajana Sund edusti Helsingin IFK:ta. Suomalaisen Pursiseuran riveissä hän harrasti kilpapurjehdusta 1930-luvun lopulta 1950-luvulle. Nyrkkeilyssä ja yleisurheilussa hän toimi tuomarina 1930-luvulta alkaen ja oli ajanottajana Helsingin 1952 olympialaisissa.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. maaliskuuta 1916  Vääpeli kesäkuussa 1918  Luutnantti 3. tammikuuta 1919 (Viron armeija)  Kapteeni helmikuussa 1919 (Viron armeija) |    |  Jääkärimerkki  Viron Vapaussodan muistomitali |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Auran asemanseutu

Auran asemanseutu on Auran kunnan hallinnollinen keskus, jossa sijaitsevat Auran yhteiskoulu, kirjasto, Sale, K-market, R-kioski, Osuuspankki ja muut palvelut. Auran asemanseudun läpi kulkee Turku-Toijala-rata sekä tiet Halikkoon, Saloon, Marttilaan, Tampereelle ja Turkuun.
Österhamn

Österhamn vuonna 1944. SA-kuva.
Österhamn (suom. Itäsatama) on satama Ahvenanmaan keskuskaupungissa Maarianhaminassa. Satama-alueella sijaitsee muun muassa yksi Pohjoismaiden suurimmista vierassatamista yli 600 paikallaan ja Mariehamns seglarföreningin ravintola. Alueen pohjoisosassa sijaitsee puolestaan Sjökvarteretin historiallinen alue.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Österhamn (Q10728031)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: satama
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Ahvenanmaan maakunta
koordinaatit: 60°06′N 19°54′E﻿ / ﻿60.1°N 19.9°E﻿ / 60.1; 19.9
Jon Bon Jovi

| Jon Bon Jovi |
| --- | --- |
 Bon Jovi vuonna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Francis Bongiovi Jr.
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1962 (ikä 63)
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä, tuottaja, näyttelijä
Puoliso:  Dorothea Hurley (1989–)
Lapset:  neljä lasta
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jon Bon Jovi
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1975–
Tyylilajit:  rock, pop
Soittimet:  laulu, kitara
Yhtyeet:  Bon Jovi (1983–)
Levy-yhtiöt:  Mercury Records Island Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jon Bon Jovi (oik. John Francis Bongiovi Jr., s. 2. maaliskuuta 1962 Perth Amboy, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä, tuottaja ja näyttelijä.
Hän on vuonna 1983 perustamansa rockyhtye Bon Jovin laulaja, keskeisin lauluntekijä ja musiikillinen johtohahmo. Bon Jovi on yhtyeineen myynyt yli 130 miljoonaa levyä, voittanut lukuisia musiikkialan merkittävimmistä palkinnoista ja nimitetty sekä Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2018 että lauluntekijöiden Songwriters Hall of Fameen vuonna 2009.
Vuonna 2012 Billboard sijoitti Bon Jovin 50. sijalle listallaan, joka käsitti sata musiikkialan vaikutusvaltaisinta henkilöä. Bon Jovi on yhtyeensä kanssa julkaissut yhteensä kolmetoista studioalbumia. Hän on levyttänyt myös sooloartistina: vuonna 1990 Bon Jovi kirjoitti ja julkaisi elokuvan Nuoret sankarit 2 soundtrackin Blaze of Glory, ja vuonna 1997 albumin Destination Anywhere. Musiikillisen uransa ohessa Bon Jovi on luonut myös menestyksekkään uran elokuva- ja televisionäyttelijänä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa U-571 (2000) ja New Year’s Eve (2011), ja vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Ally McBeal ja Sinkkuelämää.
Musiikki- ja elokuvaviihteen lisäksi Bon Jovi on tullut tunnetuksi poliittisesta aktiivisuudestaan ja hyväntekeväisyydestään. Hän on osallistunut 2000-luvulla Yhdysvaltain demokraattisen puolueen ehdokkaiden, kuten John Kerryn ja Barack Obaman, presidentinvaalikampanjoihin. Vuonna 2006 Bon Jovi perusti voittoa tavoittelemattoman The Jon Bon Jovi Soul Foundation -hyväntekeväisyyssäätiön, joka on muun muassa rahoittanut työtä köyhyyttä ja kodittomuutta vastaan.
Lapsuus ja nuoruus

John Francis Bongiovi Jr. syntyi 2. maaliskuuta 1962 Perth Amboyn kaupungissa New Jerseyssä. Hänen vanhempansa olivat molemmat sotilaita merijalkaväessä, missä he tutustuivat toisiinsa. Isä John Francis Bongiovi Sr. oli parturi, ja äiti Carol (o.s. Sharkey) Bongiovi oli floristi ja entinen Playboy-pupu. Hänellä on kaksi veljeä, Anthony ja Matthew Bongiovi. Perhe on hänen isänsä puolelta italialaista ja slovakialaista alkuperää, ja hänen äitinsä sukujuuret ovat saksalaiset ja venäläiset. Bon Jovi on myös kertonut olevansa Frank Sinatran verisukulainen. Lapsena hän sai vanhemmiltaan katolisen kasvatuksen.
Bongiovi ihaili nuorena paikallisia nousevia tähtiä kuten Bruce Springsteeniä ja Southside Johnny and the Asbury Jukes -yhtyettä. Hän soitti klubeissa jo 16-vuotiaasta alkaen. Bongiovi ja kosketinsoittaja David Bryan perustivat lukioikäisinä kymmenmiehisen rhythm and blues -yhtyeen nimeltä Atlantic City Expressway. Bongiovin muita yhtyeitä tuohon aikaan olivat The Rest, The Lechers ja John Bongiovi and the Wild Ones.