stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Xak: The Art of Visual Stage
Hahmot

Latok Kart on Xak-pelisarjan pääprotagonisti ja Xak: The Art of Visual Stagen ainoa ohjattavissa oleva hahmo. Hänen lisäkseen merkittäviä ovat myös seuraavat henkilöt:
Lou "Pixie" Miri, Oceanityn maailmasta kotoisin oleva keiju ja Latokin neuvonantaja.
Elise, Fearlessin pormestarin lapsenlapsi, joka on Latokin läheinen lapsuuden ystävä. Latokin poistuessa kylästä Elise huolehtii hänen äidistään.
Freya "Fray" Jerbain, sinihiuksinen tyttö, jonka Latok pelastaa vaarallisilta metsänhirviöiltä matkallaan Molumin linnakkeeseen. Latokia kohtaan tuntemastaan kiitollisuudesta ja ihastuksesta hän antaa tälle suojelevan sormuksen. Fray esiintyy päähenkilönä yhdessä Xak-sarjan spin-off-pelissä, Fray in Magical Adventuressä.
Rune Greed, Latokin tavoin Duelista polveutuva soturi, joka pyrkii lyömään Badun omine voimineen.
Saria, Latokin sokea äiti, josta tämä on pitänyt huolta isänsä häviämisestä lähtien. Äitinsä huolehtivaisen luonteen takia Latok päättää olla kertomatta tälle vaarallisesta tehtävästään.
Duel, voimakkaan Badu-hirviön vanginnut sodan jumala, joka elää yhä ruumiittomana henkiolentona.
Henkien manaaja, kuolleiden voimaa hyödyntävä demoni, joka on yksi Xak-sarjan vakiovihollisista.
Zemu Badu, legendaarisen demonikuningas Zekishiksen seuraaja, joka Duelille hävittyään kärsi 250 vuoden vankeuden. Kun Badu murtautuu jäisestä vankilastaan, Latokista tulee hänen seuraava haastajansa.
Pelaaminen

The Art of Visual Stage on tyypillinen esimerkki luolastopainotteisesta roolipelistä. Pelaaja ohjaa päähenkilö Latokia, ja pelissä edetäkseen hänen on selvitettävä tiensä sokkeloisten ympäristöjen läpi ja taisteltava niissä hyökännyttä päävastusta vastaan. Päästäkseen seuraavaan luolastoon pelaajan on usein myös käytettävä jotain esinettä (kuten avainta) tai puhuttava tietylle NPC-hahmolle.
Pelin taistelu on reaaliaikaista, ja pelaaja voi mielensä mukaan joko hyökätä luolastoissa olevia hirvöitä kohti tai karttaa näitä. Latokin taistellessa hänen puolustuskykynsä määräytyy sen perusteella, miten hän käyttää miekkaansa: kun aseella lyödään toimintanäppäintä painamalla, Latok altistuu vastapuolen hyökkäyksille herkimmin; miekan ollessa huotrassa hän voi taas käyttää kilpeä ja suojautua paremmin vastapuolen iskuilta. Kohdattu vastus voitetaan, kun tämän osumapisteet on miekan iskujen tai loitsujen myötä kulutettu loppuun. Peli vastaavasti päättyy, mikäli Latok menettää omat pisteensä.
Latokin pärjäämisen määräävät varsin tavanomaiset roolipeleissä käytetyt hahmo-ominaisuudet. Näitä ovat osumapisteiden ohella vahvuus ja kestävyys, jotka paranevat sitä mukaa, kun hahmon taso kohoaa. Tason korottaminen taas vaatii kokemuspisteitä, joita saadaan vihollisia päihittämällä. Latokia voidaan vahvistaa myös entistä paremmilla miekoilla ja suojilla, joita on mahdollista ostaa eri paikkakunnilla sijaitsevista liikkeistä. Pelissä käytetty valuutta on nimeltään "Gold". Rahan lisäksi uusien varusteiden hankkiminen edellyttää myös sitä, että Latok on saavuttanut kyseessä olevan varusteen vaatiman kehitystason. Muuta taisteluissa auttavaa esineistöä ovat parantavat rohdot ja taikoja sisältävät kääröt.
Pelaaminen > Ympäristö

Pelin tapahtumat sijoittuvat Waviksen pyhään kuningaskuntaan 753 vuotta jälkeen "hengellisen aikakauden" eli ajan, jolloin maailma jaettiin kolmeen osaan. Vaikka huomattava ala Waviksesta on päätynyt demonien reviiriksi, osa valtakunnan paikkakunnista on edelleen ihmisten hallussa, kuten Fearless, Normanan kylä sekä hobittien asuinsija Nemnu. Sen sijaan luolastoissa ja teillä kohdataan pelkästään hirviöitä, jotka ovat vallanneet myös pari aiemmin ihmisille kuulunutta rakennusta: Molumin ja Liekin linnakkeet. Muita hirviöiden täyttämiä alueita ovat Zeglardin torni sekä Tulen maa, joka rajoittuu Zeglardin ja Liekin linnakkeen väliseen alueeseen.
Kehitys ja historia > Versiot

Ensijulkaisunsa Xak: The Art of Visual Stage sai kesäkuussa 1989 alustoinaan NEC PC-8801 sekä PC-9801. Saman vuoden marraskuussa julkaistiin pelin MSX 2 -sovitus, joka on hyvin samanlainen kahden edellisen julkaisun kanssa, sillä versioiden välillä on vain pieniä graafisia eroja.
Seuraaviin The Art of Visual Stage -toisintoihin tehdyt uudistukset olivat kuitenkin huomattavampia. Vuonna 1990 ilmestyneen X68000-käännöksen grafiikka, äänenlaatu ja spritet olivat aiempaa terävämpiä; myös hahmojen ulkonäköä muokattiin. Vastaavat muutokset olivat läsnä myös Super Famicomille ilmestyneessä The Art of Visual Stagessa sekä PC Enginen ääninäyteltyjä animaatiokohtauksia sisältävässä Xak I & II -kokoelmassa. Pelin parannelluista julkaisuista uusimpia on vuoden 2004 matkapuhelinversio, jonka Bandai julkaisi viimeksi kymmenen vuotta sitten ilmestyneen Xak-pelin eli Xak III: The Eternal Recurrencen kunniaksi.
2000-luvulla Xak: The Art of Visual Stagen PC-8801-, PC-9801-, MSX- ja X68000-julkaisut lisättiin ladattavina versioina Windowsille Project EGG -verkkokauppaan. Windowsilla pelattava MSX-versio ilmestyi myös englannin kielellä WOOMB-sivustolla. Alhaisen myynnin takia WOOMB suljettiin vuonna 2008, mutta verkkokaupassa myytyjen MSX-käännöksien on tarkoitus tulla saataville EGG:n helmikuussa 2009 avatuille englanninkielisille sivuille. Alankomaalainen MSX-peleihin erikoistunut Delta Soft -ryhmä laati The Art of Visual Stagesta myös epävirallisen englanninkielisen käännöksen, joka säilytettiin MSX:n levykkeellä. Delta Soft myi itse paketoimaansa Xak-versiotaan ensimmäistä kertaa vuonna 2002 pidetyssä Tilburgin vuosittaisessa MSX-kokouksessa ja jatkoi tuotteensa myymistä vuosien 2003 ja 2004 Tilburg-messuilla.
Kehitys ja historia > Vastaanotto

Ennen vuotta 1989 julkaistut Micro Cabinin pelit olivat varsin pieniä projekteja, joten Xak: The Art of Visual Stage oli ilmestyessään yhtiön siihen astisista peleistä selvästi laajimpia. Kehittäjälleen peli oli merkittävä siksi, että se vakuutti yleisön Micro Cabinin taidosta suunnitella roolipelejä. Lisäksi se oli alkuunpanija kolmiosaiselle Xak-sarjalle, joka lukeutuu Micro Cabinin arvostetuimpiin.
Universo PC-Engine -sivusto myönsi The Art of Visual Stagen ja sen jatko-osan Xak II: The Rising of the Red Moonin sisältävälle Xak I & II:lle kokonaisarvosanan 92 %. Tunnustusta annettiin muun muassa pelattavuudelle, hahmoille ja arvoituksellisille tehtäville. Ainoaksi heikkoudeksi mainittiin pomovastukset, jotka eivät tarjonneet riittävää haastetta.
Kehitys ja historia > Oheistuotteet

Pelimuusikot Ryūji Sasai ja Tadahiro Nitta sävelsivät The Art of Visual Stageen 42 kappaletta, jotka julkaistiin vuonna 1989 All Sounds of Xak: The Art of Visual Stage -albumissa. Toinen pelin musiikkia sisältävä kokoelma on Xak I & II PC-Engine Soundtrack, joka perustuu PC Enginelle kehitettyyn Xak I & II -yhteisjulkaisuun. Ensimmäisen Xak-osan ohella levyyn lukeutuu musiikkia pelin seuraajasta. Musiikkialbumien lisäksi pelistä on julkaistu myös kirjallisia oheistuotteita, joita ovat vuoden 1990 datakokoelmaopas sekä kolme vuotta myöhemmin ilmestynyt Super Famicom -version erikoisopas.
Aiheesta muualla

Xak: The Art of Visual Stage MobyGamesissa (englanniksi)
XyZ: A Tribute to the Xak, Ys and Zelda Series (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Xak: The Art of Visual Stage GameFAQsissa (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Xak: The Art of Visual Stage  Xak II: The Rising of the Red Moon  Xak III: The Eternal Recurrence 
Spin-offit:   Fray in Magical Adventure  Xak: The Tower of Gazzel  The Tower of Cabin 
Muut:   Xak I & II 
Kuningas Wavis lähettää Pixien Dork Kartin luo
Latok Duelin patsaan edessä
Taistelu Badua vastaan
Vasemmalta oikealle: Elise, Pixie, Latok ja Fray
Taistelemista pelin Super Famicom
-versiossa. Näytön alaikkunassa olevat elämäpalkit havainnollistavat Latokin ja vihollisen osumapisteitä.
Waviksen valtakunta
MSX 2 -julkaisun kansikuva
Uralilainen sanasto

Uralilainen sanasto on fennougristien kantauralin kieleen mallintamaa sanastoa. Seuraavassa taulukossa on joitakin uralilaista kielisukulaisuutta osoittavia sanarinnastuksia. Taulukossa olevilla sanoilla on suunnilleen sama merkitys kuin suomen kielen sanoilla paitsi, jos muunlainen merkitys on esitetty. On syytä muistaa, että kielisukulaisuuden osoittamiseen ei aina tarvita suomen kieltä, vaan muutkin uralilaisten kielten väliset rinnastukset ovat yhtä päteviä.
Suomen, saamen ja unkarin sanat on annettu niiden nykyisen oikeinkirjoituksen mukaisina. Muiden sanojen ulkoasua on paikoin yksinkertaistettu, varsinkin obinugrilaisia ja samojedikielten sanoja. Udmurtin, komin, nenetsin ja selkupin sanoissa y merkitsee suppeaa keskivokaalia (IPA: [ɨ]), ö puolisuppeaa, usein labiaalista keskivokaalia (IPA: [ə] tai [ɵ]). Nämä vastaavat perinteisen suomalais-ugrilaisen tarkekirjoituksen merkkejä i̮ ja  e̮.
Mordva-sarakkeessa e = ersä, m = mokša; mansi-sarakkeessa e = etelämansi, p = pohjoismansi.
Ugrilaiskieliin ulottuvaa sanastoa

Myös mm. näillä sanoilla on laajasti vastineita halki uralilaisen kielikunnan, aina eri ugrilaisiin kieliin saakka, mutta ei kuitenkaan samojedikielissä. Perinteisesti niiden on katsottu periytyvän vain suomalais-ugrilaisesta kantakielestä asti, joskin tämän erillinen olemassaolo on kyseenalaistettu. Monet, mahdollisesti jopa kaikki, voivat siis olla uralilaisesta kantakielestä periytyviä sanoja, jotka ovat vain myöhemmin kadonneet samojedikielistä (vrt. edellinen osio).
| suomi | saame> pohjoissaame | mordva | mari | permiläiset kielet> udmurtti | permiläiset kielet> komi | ugrilaiset kielet> mansi | ugrilaiset kielet> hanti | ugrilaiset kielet> unkari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| aja(a) | vuoddj(it) |  |  | ujy(ny) ‘ajaa takaa’ | voj(ny) ‘karata’ | aj- ‘paeta’ |  |  |
| anta(a) | vuovd(it) ‘myydä’ | (e) ando(ms) ‘syöttää, antaa syötävää’ | omδ(aš) ‘olla täynnä’ (utare) | udy(ny) ‘juottaa’ | ud(ny) ‘juottaa’ | äntes ‘apu’ |  | ad |
| jalka | juolgi | (e) jalgo ‘jalkaisin’ | jol |  |  |  |  | gyalog ‘jalkaisin’ |
| jää | jiegŋa | (e) ej (m) äj, jäj | ij | jö | ji | ľǟŋ |  | jég |
| kolme | golbma | (e) kolmo (m) kolma | kum(ət) | kwiń | kujim | kōrəm |  | három |
| kuusi (kuute-) | guhta | (e) koto (m) kota | kut | kwať | kvajt | kāt |  | hat |
| kyynärä | gardnjil 'kyynärpää' | (e) keńeŕe (m) keńəŕ | kəńer | gyr(pum) 'kyynär(pää)' | gir(ǯǯa) 'kyynärpää' | konəl(ōwəl) |  | könyök |
| käsi (käte-) | giehta | (e) keď, (m) käď | kit | ki | ki | kǟt | köt | kéz |
| neljä | njeallje | (e) ńiľe (m) ńiľä | nəl(ət) | ńyl | ńol | ńiľi |  | négy |
| pihlaja |  | (e) piźol | pəzle | paleź ‘pihlajanmarja’ | pelyś ‘pihlajanmarja’ | pićär |  | fagyal |
| sata | čuohti | (e) śado (m) śada | šüδö | śu | śo |  | sat | száz |
| siili |  | (e) śejeľ (m) śejəľ | šülə |  |  | soule |  | sün |
| sotka | čoađgi | (e) śulgo ‘sukeltava vesilintu’ | šue ‘sorsa’ | śuly | śuv-čöž ‘jokin sorsalaji’ | säľ |  |  |
| talvi | dálvi | (e) ťeľe (m) ťala | tele | tol | töv | täl |  | tél |
| uusi (uute-) | ođas | od | u | vyl | vyl |  |  | új |
| veri | varra | (e) veŕ (m) ver | wür | vir | vir | wür | wur | vér |
| voi | vuoddja | (e) oj (m) vaj | üj | vöj | vyj |  | woj 'rasva' | vaj |
| yksi (yhte-) | okta | (e) vejke, ve (m) fkä | ik(te) | odig | öt | üχ |  | 1 |
| suomi | saame | mordva | mari | udmurtti | komi | mansi | hanti | unkari |
Unkarin egy ei kuulu tähän yhteyteen.
Lauserinnastuksia

Sanarinnastuksista voidaan koota lauserinnastuksia, jotka kuulostavat samalta useissa suomalais-ugrilaisissa kielissä. Tunnetuin tällaisista lauseista on "Elävä kala ui veden alla".
| --- | --- |
suomi: Elävä kala ui veden alla.
viro: Elav kala ujub vee all.
ersä: Eŕića kal veď alo uji.
mokša: Eŕaj kal veď ala uji.
mari: Ilyše kol vüd jymalne ija.
udmurtti: Uľep ćorig vu ulyn uja.
unkari: Eleven hal úszik a víz alatt.
Aiheesta muualla

Urevi – Uralilaisten kielten etymologinen viitetietokanta Urevi, Uralilaisten kielten sanaston etymologinen viitetietokanta, joka opastaa, missä ja milloin mistäkin uralilaisten kielten sanan etymologiasta on kirjoitettu
Valldauran metroasema

Valldaura on Barcelonan metron linjan 3 asema, joka sijaitsee Horta-Guinardón alueella Barcelonan kaupungin pohjoisosassa. Aseman on suunnitellut Manel Sánchez.
Valldauran asema otettiin käyttöön vuonna 2001, kun linjan 3 laajennus Montbaun asemalta pohjoiseen valmistui. Asema on rakennettu Passeig de Valldaura -kadun alle ja sisäänkäynti asemalle on risteävän Carrer Canigó -kadun kohdalla.
Aiheesta muualla

Valldauran asema Trens de Catalunya -sivustolla (katalaaniksi)
Valehtelevat viettelijät (3. tuotantokausi)

| Valehtelevat viettelijät (3>  tuotantokausi) |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Ikäraja:  
Esittäminen
Verkko:  ABC Family (Yhdysvallat)   Sub (Suomi)
Ensimmäinen esitys:  2012-06-055. kesäkuuta 2012
Viimeinen esitys:  2013-03-1919. maaliskuuta 2013
Esitysten määrä:  24
DVD- ja Blu-ray-julkaisu
 Yhdysvallat:  2013-06-044. kesäkuuta 2013
 Eurooppa:  2014-04-2121. huhtikuuta 2014
 Australia:  2013-06-1919. kesäkuuta 2013
Kaudet
 ← Edellinen 2. tuotantokausi Seuraava → 4. tuotantokausi
Yhdysvaltalaisen televisiosarjan Valehtelevat viettelijät kolmas tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa ABC Family-kanavalla 5. kesäkuuta 2012. Kautta alettiin esittää Suomessa Sub-kanavalla 7. syyskuuta 2014 ja se sisältää yhteensä 24 jaksoa. Kauden avausjakso sai Yhdysvalloissa lähes kolme miljoonaa katsojaa. Sarja perustuu kirjailija Sara Shepardin kirjoittamaan nuorten kirjasarjaan Pretty Little Liars. Perinteinen Halloween-jakso tuli tv-ensi-iltaan 23. lokakuuta 2012, ja sarja palasi jälleen tauolta tammikuussa 2013.
Roolijako on sama kuin edellisillä kausilla, mutta joukkoon liittyy myös uusia henkilöitä. Pääosissa nähdään Troian Bellisario, Lucy Hale, Shay Mitchell ja Ashley Benson. Sasha Pieterse näyttelee Alison DiLaurentisia, neljän tytön porukan parasta ystävää joka katosi salaperäisesti ja löydettiin vuosi myöhemmin kuolleena. Sarjassa ratkotaan pääasiassa Alisonin mysteeriä sekä muiden päähenkilöiden henkilökohtaisia ongelmia.
Roolikokoonpano

(Suluissa esiintymismäärä kaudella)
Juoni

Kauden ensimmäisessä jaksossa tarina jatkuu viiden kuukauden päästä edellisen kauden päätösjaksosta, Mona Vanderwaalin paljastuttua neljää ystävystä piinanneeksi "A":ksi ja mielenhäiriöiseksi. Kauden ensimmäisen puoliskon juoni käsittelee kahta kysymystä: tappoiko poliisi Garrett Reynolds tyttöjen kuolleena löydetyn parhaan ystävän Alisonin vai ei, tai oliko tämä sekaantunut hänen murhaansa, sekä kuka murhasi Maya St. Germainin, Emilyn ex-tyttöystävän joka löytyi kuolleena vanhan kotinsa takapihalta. Kauden loppupuoliskolla perehdytään uuden "A":n paljastumiseen sekä mystiseen punatakkiseen henkilöön, joka vakoilee tyttöjä.
Tällä kaudella nähdään myös Halloween-erikoisjakso, jossa Aria ja Spencer ovat päästä hengestään ja joku toinen kuolee oikeasti. Jääaltaan sisältä paljastuu mystinen ruumispussi. Adam Lambert esiintyy cameoroolissa.
Vakoilija (elokuva)

| Vakoilija> Spione |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fritz Lang
Käsikirjoittaja:   Fritz Lang  Thea von Harbou 
Tuottaja:  Erich Pommer
Säveltäjä:  Werner R. Heymann (käännä suomeksi)
Kuvaaja:  Fritz Arno Wagner
Tuotantosuunnittelija:  Otto Hunte
Pääosat:   Rudolf Klein-Rogge  Gerda Maurus  Willy Fritsch  Georg John 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa
Tuotantoyhtiö:  Universum Film AG
Levittäjä:  Universum Film AG Netflix
Ensi-ilta:  22. maaliskuuta 1928
Kesto:  145 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vakoilija (Spione) on Fritz Langin ohjaama saksalainen mykkä jännityselokuva vuodelta 1928. Lang käsikirjoitti elokuvan yhdessä vaimonsa Thea von Harboun kanssa. Vakoilija oli ensimmäinen elokuva, jonka Lang tuotti oman yhtiönsä, Fritz-Lang-Filmin, kautta. Elokuvan julkaisija oli kuitenkin Ufa.
Langin edellinen elokuva Metropolis oli ollut taloudellinen floppi. Lang halusi tehdä sen jälkeen enemmän yleisöä miellyttävämmän elokuva aiemman elokuvansa Tri Mabuse – ihmispeto tapaan. Vakoilija on pitkälti monien myöhempien seikkailujännäreiden esikuva, ja siitä pystyy näkemään vaikutteita Alfred Hitchcockin elokuviin ja James Bondeihin. Elokuva oli saanut vaikutteita ns. Zinovjevin kirjeistä ja neuvostoliittolaisten vakoilijoiden toiminnasta Lontoossa.
Vakoilijan kuvaukset alkoivat joulukuussa 1927, ja ne kestivät viisitoista viikkoa maaliskuulle 1928. Elokuva julkaistiin maaliskuussa 1928, ja se sai vaihtelevan vastaanoton. Film und Volk -lehden toimittaja piti elokuvaa täytenä roskana, vaikka monet kehuivatkin elokuvaa viihdyttäväksi. Vaikka kriitikot eivät elokuvasta erityisesti pitäneet, niin yleisö oli vakuuttunut.
Elokuvan alkuperäisiä negatiivejä ei ole säilynyt, mutta Tšekin kansallisessa elokuva-arkistossa Prahassa säilytetään hyvälaatuista nitraattifilmiä. Friedrich-Wilhelm-Murnau-säätiö restauroi elokuvan vuosina 2003 ja 2004 käyttäen nitraattikopiota ja muita pätkiä elokuvista, joita löytyy arkistoista ympäri maailmaa.
Aiheesta muualla

Vakoilija Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vakoilija Elonet.
Elokuva Filmportal.de-sivustolla (englanniksi)
Uustomismi

Uustomismi on filosofis-teologinen suuntaus ja katolisen kirkon virallinen filosofia. Se on etualalla katolisessa koulutuksessa kaikkialla. Uustomismilla filosofiana on joitakin merkittäviä edustajia myös katolisen kirkon ulkopuolella eikä se ole ehdottomasti kytkeytynyt vain katolisen kirkon oppiin.
Historia

Uustomismi syntyi jatkona klassiselle tomismille modernismiliikkeen yleistymisen myötä. Alkuperäinen tomismi oli jäänyt 1800-luvun lopussa pahasti silloisen fysiikan ja luonnontieteiden jalkoihin aristoteelisen fysiikkakuvansa takia, ja katolisen kirkon sisällä alkoi syntyä liikehdintää tomististen opetusten päivittämisestä  vastaamaan moderneja arvoja. Kysymys siitä, miten kirkon olisi suhtauduttava tutkimuksen uusiin tuloksiin, johti ideologisiin ristiriitoihin katolisen kirkon sisällä. Tässä tilanteessa katolisen kirkon oikeaoppinen vastaus oli torjua kaikki, mitä voitiin nimittää uudeksi, ja palata vuosisatojen takaiseen Tuomas Akvinolaisen skolastiseen filosofiaan.
Uustomismi pyrki myös hylkäämään vanhan skolastiikan, ja synnyttämään Immanuel Kantin ja myöhemmin Henri Bergsonin kaltaisten filosofien työn pohjalta synteesin siitä, uusskolastiikan. Katolinen kirkko hyökkäsi modernismia vastoin muutoin kaikilla muilla yhteiskunnan osa-alueilla, ja uustomismi pitäisikin nähdä valtavirtamodernismin ulkopuolella vaikuttavalta vaihtoehtotulkinnalta modernismin arvoista.
Aiheesta muualla

Berdyaev, N. A.: Neothomism. (englanniksi)
1900-luvun filosofiset koulukunnat
| --- | --- |
Analyyttinen filosofia:   Positivismi  Pragmatismi  Looginen empirismi 
Mannermainen filosofia:   Hermeneutiikka  Fenomenologia  Eksistentialismi  Strukturalismi  Jälkistrukturalismi  Postmodernismi 
Marxilainen filosofia:   Frankfurtin koulukunta  Radikaalifeminismi 
Muut:   Tomismi  Uustomismi
Tuomarinkylä

| Tuomarinkylä> Domarby |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Tuomarinkylä korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Pohjoinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  35
Pinta-ala:  10,56 km² 
Väkiluku:  8 623  (2013)
Väestötiheys:  856 as./km²
Osa-alueet:  Paloheinä, Torpparinmäki, Tuomarinkartano, Haltiala
Postinumero(t):  00670 (Paloheinä ja Haltialan länsiosa), 00690 (Torpparinmäki, Tuomarinkartano ja Haltialan itäosa)
Lähialueet:  Kaarela, Pakila, Pukinmäki, Tapaninkylä, Vantaa
Tuomarinkylä (ruots. Domarby) on kaupunginosa Pohjois-Helsingissä. Siihen kuuluvat osa-alueina Haltiala (15 as.), Paloheinä (5 967 as.), Torpparinmäki (2 539 as.) ja Tuomarinkartano.
Tuomarinkylän peruspiiriin kuuluvat muut Tuomarinkylän osa-alueet kuin Tuomarinkartano, joka luetaan Itä-Pakilan peruspiiriin. selvennä
Tuomarinkartanon osa-alueella sijaitsee Tuomarinkylän kartano, jota ympäröi puisto ja laajat viljelysalueet. Kartanossa toimii nykyään museo ja kartanon tallit ovat ratsastusharrastajien käytössä. Alueella sijaitsevat Tuomarinkylän ratsastuskoulu, Tuomarinkartanon ratsastusopisto sekä kolme yksityistallia.
Historiaa

Tuomarinkylän muutama säilynyt paikannimi ja talonnimi kertoo alueen vanhasta esihistoriallisesta käytöstä. Tuomarinkylä kuten muukin Uusimaa kuuluivat pääasiassa hämäläisten alueisiin ennen ruotsalaisten tuloa alueelle keskiajalla.
Tuomarinkylä kuuluu Helsingin pitäjän vanhoihin kyliin. Nimi Domarby tunnetaan asiakirjoista vuodelta 1417 ja se viittaa kylän olleen tuomarin asuinpaikkana. Kylässä on ilmeisesti asunut joku Uudenmaan tuomareista. Kylällä on tätä ennen voinut ollut jokin toinen nimi. Suomenkielinen nimi Tuomarinkylä on tullut käyttöön 1900-luvun alkuvuosina. Kylän vanhimpia taloja on ollut Skeppars, jonka nimi viittaa sen omistajan aikanaan harjoittaneen laivurin ammattia Helsingin tienoilla. Kun tähän tilaan vuonna 1703 yhdistettiin ratsutila Långhansas ja myöhemmin 1780-luvulla tilat Ryttars, Kusmies, Glasmästars ja Lassas, Tuomarinkylän kartano saavutti lopullisen laajuutensa. Helsingin kaupunki osti kartanon vuonna 1917 ja kylän alue liitettiin Helsingin kaupunkiin vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa. Ensimmäisinä valmistuivat rakennussuunnitelmat Paloheinän ja Torpparinmäen alueille, edelliselle vuonna 1946 ja jälkimmäiselle 1950. Tämän jälkeen alueille vahvistettiin vanhoihin paikannimiin perustuva kadunnimistö. Vuonna 1959 kaupunginosa jaettiin Haltialan, Paloheinän, Torpparinmäen ja Tuomarinkartanon osa-alueisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuomarinkylä Wikimedia Commonsissa
Tuomarinkylän museo (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuomarinkylän ratsastuskoulu
Tuomarinkartanon ratsastusopisto
Uuden-Seelannin historia

Uuden-Seelannin historialla tarkoitetaan nykyisen Uuden-Seelannin alueen historiaa.
Varhaishistoria

Uuden-Seelannin asutushistorian varhaisvaiheesta ei ole kovinkaan täsmällisiä arkeologisia todisteita, mutta yleisesti hyväksytyn määritelmän mukaisesti ensimmäiset asukkaat tulivat 1200-luvun alkupuoliskolla. Polynesialaiset saapuivat kanooteilla itäisestä Polynesiasta. Maorit toivat mukanaan koiran ja polynesianrotan, sekä luonnonvaraisena Etelä-Amerikassa kasvavan bataatin eli kumaran. Aikaisemmin Uudessa-Seelannissa ei ollut ollut ollenkaan nisäkkäitä. Sen sijaan saarilla oli ollut paljon lintuja, joista suuri osa lentokyvyttömiä. He asettuivat pääasiassa saarten itärannikoille ja metsästivät saarilla silloin runsaina eläneitä lentokyvyttömiä moalintuja. Moan luista saatiin tarvekaluja, lihasta ja munista ravintoa ja höyheniäkin käytettiin. Maorien kivikautisessa kulttuurissa luuta käytettiin monipuolisesti kiven rinnalla. Eurooppalaisten saapuessa maoreita oli noin sata tuhatta. Maorien käyttämä nimi Uudesta-Seelannista on Aotearoa, "Pitkän valkoisen pilven maa".