Rainis
Uran alku

Pliekšāns opiskeli oikeustiedettä Pietarin yliopistossa, ja hänen huonetoverinaan oli Pēteris Stučka. Jo opiskeluaikoinaan hän alkoi kerätä kansanlauluja, kääntää latviaksi ja kirjoittaa satiireja ja runoja. Hän kirjoitteli Dienas Lapa -lehteen nimimerkeillä Pēterpilietis ja Henricus Lettus mutta päätyi lopulta Rainis-nimeen. Rainis ja Pēteris Stučka toimittivat epigrammi- ja satiirikokoelman Mazie dunduri ('Pienet paarmat') ja julkaisivat pilkkalauluja (Apdziedāšanas dziesmas) Latvian laulu- ja tanssijuhlilla. Ystävysten tiet erkanivat myöhemmin sosialistien ja kommunistien ideologisten ristiriitojen vuoksi.
Pliekšāns valmistui Pietarin yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta 1888. Valmistuttuaan hän työskenteli Vilnassa ja Jelgavassa asianajajan apulaisena.
Latviassa alkoi vuosisadan lopulla kansallinen herääminen, ja samalla levisivät Länsi-Euroopasta sosiaalidemokratian aatteet. Saksalaisten maanomistajien ja Venäjän paineessa ne voimistuivat, syntyi yhteiskunnallinen liike Jaunā strāva (Uusi virta), jonka johtajat nousivat latviankielisestä uudesta sivistyneistöstä, erityisesti kansakoulun­opettajista ja Riian teknillisen yliopiston sekä Tarton ja Pietarin yliopistojen kasvateista. Liikkeestä tuli Latviassa sosiaalidemokraattisten ajatusten puolestapuhuja, se asettui vastustamaan sekä tsaarin yksinvaltiutta että baltiansaksalaisten erioikeuksia ja alkoi samalla puolustaa työläisten oikeuksia.
Liikkeen pääasialliseksi äänitorveksi tuli Dienas Lapa, jonka toimittajana Rainis työskenteli vuosina 1891–1895. Osallistuttuaan Toisen internationaalin kongressiin Zürichissä vuonna 1893 Rainis alkoi korostaa sosialistista ideologiaa ja julkaisi uutisia sosialistien tapahtumista Dienas Lapassa. Rainisista muotoutui Latvian sosialismin isähahmo.
Rainis tapasi Jaunā strāva -liikkeessä myös puolisonsa, runoilija ja näytelmäkirjailija Aspazijan (Elza Pliekšāne, o.s. Rozenberga). He avioituivat heinäkuussa vuonna 1897.
Jaunā strāva -liikkeen esittämä kritiikki sosiaalisten olosuhteiden parantamiseksi ja uudistusten edistäminen katsottiin Venäjällä kapinalliseksi valtionvastaiseksi liikehdinnäksi, ja se joutui tsaarin hallinnon silmätikuksi. Vuonna 1897 Rainis pidätettiin ja karkotettiin ensin Pihkovaan, ja myöhemmin se Gubernija Vyatkaan (nykyiselle Kirovin alueelle). Vankeuden aikana hän keskittyi kaunokirjalliseen työhön.
Vankilassa Jānis Pliekšānsista tuli Rainis, runoilija, joka uudisti latvialaista kirjallisuutta. Ollessaan karkotettuna Venäjälle (1897—1903) Rainis käänsi Goethen Faustin ja muuta klassista kirjallisuutta. Karkotusaikanaan hän kirjoitti myös ensimmäisen runokokoelmansa Tālas noskaņas zilā vakarā (1903). Palattuaan karkotuksesta Rainis asui Jelgavassa, Jurmalassa ja Riiassa.
Vuoden 1905 levottomuudet koko Venäjän alueella kehittyivät Baltiassa laajaksi kansannousuksi, jonka Venäjän armeija ja maanomistajat yhdessä kukistivat verisesti. Rainis osallistui myös aktiivisesti vuoden 1905 vallankumoukseen. Samaan aikaan hän kirjoitti toisen runokirjan Vētras sēja ja näytelmän Uguns un nakts (1905, ’Tuli ja yö’). Näytelmää pidetään yhtenä hänen parhaista teoksistaan. Hän piti velvollisuutenaan nostaa esille ideaa Latviasta valtiona, sen alkua ja kasvua, historiaa ja kulttuuria, sekä valaa uskoa sen tulevaisuuteen.
Teokset aiheuttivat vastareaktion vallanpitäjissä, ja rangaistusretkikunta ampui kustantajan satojen muiden vallankumouksellisten joukossa. Rainiskin oli tarkoitus pidättää, mutta hän onnistui kuitenkin pakenemaan vaimonsa Aspazijan kanssa Sveitsiin.