stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vesanto
Elinkeinoista

Vesanto on maatalousvaltainen kunta, jossa on viime vuosikymmeninä satsattu myös teollisuuteen. Sonkari Oy valmisti mehuja. Vesannolla valmistettiin Reino-tossuja, mutta ompelimo lopetettiin kannattamattomana vuonna 2013
Vuonna 2015 kunnassa oli 592 työpaikkaa. Niistä 23,6 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 64,5 % palveluissa ja 10 % jalostuksessa. Palvelun osuus oli pienempi kuin koko maassa (75 %), ja alkutuotannon osuus suurempi kuin koko maassa (3 %).
Vuonna 2015 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat Vesannon osuuspankki ja marjoja käsittelevä Toripiha Oy.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Vesannon väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 3 572 | 3 572 |
| 1985 | 1985 |    | 3 386 | 3 386 |
| 1990 | 1990 |    | 3 245 | 3 245 |
| 1995 | 1995 |    | 3 082 | 3 082 |
| 2000 | 2000 |    | 2 812 | 2 812 |
| 2005 | 2005 |    | 2 583 | 2 583 |
| 2010 | 2010 |    | 2 426 | 2 426 |
| 2015 | 2015 |    | 2 191 | 2 191 |
| 2020 | 2020 |    | 2 011 | 2 011 |
Lähde: Tilastokeskus.
Seurakunnat

Vesannon kirkko (1857).
Vesannon ortodoksinen tsasouna nousi jälleenrakennusaikana (1960) valtion varoin.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnista Vesannon alueella toimii Niiniveden seurakunta, joka syntyi vuoden 2020 alussa, kun entiset Vesannon seurakunta ja Tervon seurakunta yhdistyivät.
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Vesannolla toimii Vesannon helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Vesannon alueella toimii Rautalammin ortodoksinen seurakunta.
Koulutus

Vesannon kunta tarjoaa varhaiskasvatusta päiväkoti Esikossa sekä perhepäivähoitona. Esiopetusta annetaan päiväkodissa. Kunnassa on yhtenäiskoulu, jossa annetaan perusopetusta ja toimii Vesannon lukio. Yhtenäiskoulun rakennus on valmistunut vuonna 2021. Lukion opiskelijoista merkittävä osa tulee yli kuntarajojenlähde?. Toisen asteen koulutusta Vesannolla tarjoaa lukion lisäksi Sisä-Savon kansalaisopisto.
Ahvenisen kyläkoulu lakkautettiin vuonna 2013, ja sen oppilaat siirrettiin silloiseen Kirkonkylän kouluun.
Kulttuuri

Vesannon kunnankirjasto.
Vesannon torpparimuseo.
Vesanto on kautta historiansa tunnettu musiikkipitäjänä, mitä kunnan vaakunakin kuvastaa, aiheenaan nuottiviivasto. Kunta on tunnettu mm. kuoroharrastajistaan. Vesannolla on myös järjestetty vuosikymmenten saatossa runsain mitoin erilaisia musiikkitapahtumia, joista tunnetuimpiin lukeutuvat Sahan­soiton SM-kilpailut sekä Savon pop- ja rock-sceneä elävöittäneet kotimaan huippuartistien konsertit Asinsalmen lavalla 1960-luvulla ja Niiniveden Nuorisoseurantalolla 1980-luvulla. Nykyisin Vesannolla järjestetään vuosittain mm. koululaisten musiikkikilpailu, Reiska-MM turnaus ja Soitinmenot-musiikkitapahtuma.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Vesannon perinneruoaksi valittiin imelletty puolukkapuuro, nauriin keitinliemestä, kermasta ja ohrajauhoista keitettävä ”riepoliemi” sekä naurishaudikkaat. Myöhemmin samalla vuosikymmenellä Vesannon pitäjäruoiksi nimettiin tohraperu eli peruna-sianlihamuhennos sekä imellyspuuro.
Tunnettuja vesantolaisia

Matti Hintikka, kuvataiteilija ja taidegraafikko
Helka Hynninen, laulaja
Kalervo Hämäläinen, säveltäjä ja musiikkivaikuttaja
Leena Lehtolainen, kirjailija
Edvard Lyytinen, kaupunkineuvos
Optatus Lyytinen, kansanrunoilija
Jarmo Mäkelä, urheiluvaikuttaja (Suomen Urheiluliiton entinen huippu-urheilujohtaja ja nykyinen toimitusjohtaja)
Olli Nuorto, kirjailija ja kääntäjä
Jari Nuutinen, saappaanheittäjä (maailmanmestari 1993 ja 1997)
Eräiden tietojen mukaan Yhdysvaltain entisen presidentin George W. Bushin esi-isä Mauno Antinpoika olisi ollut vesantolainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vesanto Wikimedia Commonsissa
Vesannon kunnan kotisivut
Tilastokeskus - Vesannon avainluvut
http://bootthrowing.com/online/etusivu/ (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Pohjois-Savon maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Iisalmi  Joroinen  Kaavi  Keitele  Kiuruvesi  Kuopio  Lapinlahti  Leppävirta  Pielavesi  Rautalampi  Rautavaara  Siilinjärvi  Sonkajärvi  Suonenjoki  Tervo  Tuusniemi  Varkaus  Vesanto  Vieremä 
Entiset kunnat:  Iisalmen maalaiskunta  Juankoski  Kangaslampi  Karttula  Kuopion maalaiskunta  Maaninka  Muuruvesi  Nilsiä  Riistavesi  Säyneinen  Varpaisjärvi  Vehmersalmi 
Vesannon terveysasema tarjoaa sosiaali- ja terveyspalveluja.
Biograd na Moru

| Biograd na Moru Zaravecchia |
| --- | --- |
 Biogradin satamaa
 Biogradin sijainti Zadarin piirikunnassa
 Biograd na Moru
 Koordinaatit: 43°56′20″N, 15°27′50″E 
Valtio:  Kroatia
Alue:  Dalmatia
Piirikunta:  Zadar
Perustettu:  luultavasti ennen vuotta 950
Hallinto:  
 – Pormestari:  Ivan Knez (HDZ)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  35,5 km²
Väkiluku (2011):  5 569
 – Väestötiheys:  4,41 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  23210
Suuntanumero(t):  023
 
 biogradnamoru.hr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Biograd na Moru, Biograd, Biograd n/m (kroat. lausuminen [bîoɡraːd na môːru] tai [biǒɡrad], ital. Zaravecchia) on kunta ja asutuskeskus Pohjois-Dalmatiassa Kroatiassa. Sen asukasluku on 5 569 (vuonna 2011). Kaupunki on merkittävä, sillä se on ollut keskiaikaisen Kroatian kuningaskunnan pääkaupunki. Biograd kuuluu hallinnollisesti Zadarin piirikuntaan. Se sijaitsee Adrianmeren rannalla, Zadarista ja Sukošanista Vodiceen ja Šibenikiin johtavan valtatien varrella. Kaupungista avautuu näkymä Pašmanin saarelle.
Biograd na Moru
Maantiede

Biograd sijaitsee 28 kilometriä piirikunnan pääkaupungista Zadarista etelään. Se sijaitsee pienellä niemellä, jota ympäröi kaksi pientä lahtea: Soline etelässä ja Bošana pohjoisessa; edustalla ovat Planacin ja Sveta Katarinan saaret. Keskilämpötila on tammikuussa 7.3 °C ja heinäkuussa 23.9 °C. Biograd na Moru on kunnan ainoa asutuskeskus.
Nimen tausta

Kaupungin kroatiankielinen nimi on suomeksi ”valkoinen kaupunki meren äärellä”. Nimi Biograd on yhdyssana ja tarkoittaa kirjaimellisesti ”valkoista kaupunkia”. Etymologisesti se vastaa monia slaavilaisia paikannimiä, kuten Beograd, Belgorod ja Białogard. Nimi mainittiin ensimmäisen kerran 1100-luvulla kroaattien perustamana kaupunkina. Latinaksi sen nimi on Alba maritama, joka tarkoittaa ”valkoista merenrantakaupunkia”.
Historia

Kaupunki on ensimmäisen kerran mainittu nimellä Belgradon 900-luvun puolivälissä kirjoitetussa kronikassa De Administrando Imperio yhtenä kaupunkina ”kristityksi kastetussa Kroatiassa”.
Kroatian ja Venetsian tasavallan vuonna 1000 käymien sotien aikana venetsialaiset valtasivat kaupungin lyhyeksi ajaksi. Tänä aikana Biograd linnoitettiin, ja sen asukkaat vannoivat myöhemmin uskollisuuden valan dogelle, joka nimitti kuvernööriksi Vitale Michielin.
1050-luvulla vallan otti Alba Maritiman roomalaiskatolinen hiippakunta, kunnes se luhistui 1226, kun sen alueet liitettiin läheiseen Skradinin hiippakuntaan. Kaupunki kukoisti siihen aikaan. Kuningas Peter Krešimir IV perusti Pyhän Johanneksen ja Pyhän Tuomaksen luostarit vuosina 1059 ja 1066. Lähellä sijaitsevaa 800-luvulta peräisin olevaa katedraalia jatkettiin kellotornilla, ja siihen lisättiin eteläiset seinät. 1000-luvulla kaupunki oli suuri satamakaupunki. Perimysjärjestyskriisin aikaan Sisilian normanniprinsessa Felicia nousi maihin Biogradin satamassa naidakseen Unkarin kuninkaan Kálmánin.
Biogradin piispa Bono kruunasi Kálmánin Biograd na Morussa vuonna 1102. Kroatian kruunu siirtyi unkarilaisille. Seuraavina vuosina valta vaihtui Venetsian tasavallan ja Árpádin kuningassuvun välillä. Säilyneissä asiakirjoissa Biogradia kutsuttiin tässä vaiheessa ensimmäistä kertaa ”kuninkaalliseksi kaupungiksi”.
Sen jälkeen kun valta päätyi venetsialaisten käsiin, Biograd tuhottiin vuonna 1125 Venetsian dogen päätöksellä, koska se sijaitsi liian lähellä Zadaria. Monet paikallisista munkeista pakenivat läheiseen Tkonin kaupunkiin Pašmanin saarelle. Biogradin hiippakunta lakkautettiin, ja sen alueet liitettiin Zadarin hiippakuntaan. Asukkaat ja piispa muuttivat Skradiniin.
Biograd oli useimpien Kroatian hallitsijoiden, kuten Stefan Držeslavin ja Peter Krešimir IV:n, aikana pääkaupunki, samalla kun se oli tärkeä uskonnollinen paikka.
Kun ristiretkeläiset miehittivät Zadarin neljännen ristiretken aikana vuonna 1202, monet asukkaat etsivät turvapaikan Biogradista, jota alettiin kutsua nimellä Jadra Nova, ”Uusi Zadar”. Kaksi vuotta myöhemmin suurin osa pakolaisista palasi Zadariin, jolloin kaupunkia kutsuttiin nimellä Jadera Vetula, ”Vanha Zadar” (ital. Zara vecchia). Italiankielinen nimi jäi elämään, ja Biograd tunnetaan edelleen italiaksi Zaravecchiana.
1200- ja 1300-luvuilla kaupunkia hallitsivat Cetinan herttua, Vranan Temppeliherrain ritarikunta ja Šubićin suvun Bribirin herttuat. Venetsian tasavalta järjesti asiat näin vuonna 1409, ja tämä järjestely jatkui aina Venetsian tasavallan luhistumiseen asti vuonna 1797.
Venetsian ja Turkin välisen sodan aikana kaupunki vahingoittui pahasti, ja se tuhottiin ja poltettiin kahteen kertaan, vuosina 1521 ja 1646. Kroatian sotavoimat perustettiin Biogradissa 1500- ja 1600-luvuilla, ja sillä oli suuri merkitys sodassa turkkilaisia vastaan.
Lähihistoriassa Kroatian itsenäisyyssodassa vuosina 1991–1993 Serbian joukot aiheuttivat Biogradissa huomattavaa vahinkoa pitkän kantaman ohjuksilla.
Väestö

Itse kaupungissa asuu noin 5 569 ihmistä (vuonna 2011). Enemmistö on kroaatteja (95 %).
Matkailu

Biograd na Morun kaupunki on turistikohde: ensimmäiset turistit saapuivat 1920-luvulla Tšekkoslovakiasta, ja ensimmäinen hotelli rakennettiin 1935. Yhä tänä päivänäkin kaupunkiin saapuu matkailijoita sekä muualta Kroatiasta että ulkomailta. Suosituin matkustusaika on heinäkuussa. Biogradin alueella on neljä suurta uimarantaa: Soline, Dražica, Bošana ja Crvena Luka. Kaupungissa on hotelleja, ja sieltä on vuokrattavissa huoneistoja. Biograd na Morua lähin lentokenttä, johon tulee lentoja Suomesta, on Splitin lentoasema, jonne voi lentää Helsingistä.
”Biogradin rauniot” vuodelta 1487
Pyhän Anastasian kirkon piha-alue
Pyhän Anastasian kirkko rakennettiin vuonna 1767.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Biograd na Moru Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset internetsivut
Kroatian kaupungit
Bakar
Beli Manastir
Belišće
Benkovac
Bjelovar
Biograd na Moru
Buje
Buzet
Čabar
Čakovec
Čazma
Cres
Crikvenica
Đakovo
Daruvar
Delnice
Donja Stubica
Donji Miholjac
Drniš
Dubrovnik
Duga Resa
Dugo Selo
Đurđevac
Garešnica
Glina
Gospić
Grubišno Polje
Hrvatska Kostajnica
Hvar
Ilok
Imotski
Ivanec
Ivanić-Grad
Jastrebarsko
Karlovac
Kastav
Kaštela
Klanjec
Knin
Komiža
Koprivnica
Korčula
Kraljevica
Krapina
Križevci
Krk
Kutina
Labin
Lepoglava
Lipik
Ludbreg
Makarska
Mali Lošinj
Metković
Mursko Središće
Našice
Nin
Nova Gradiška
Novalja
Novi Marof
Novi Vinodolski
Novigrad
Novska
Obrovac
Ogulin
Omiš
Opatija
Opuzen
Orahovica
Oroslavje
Osijek
Otočac
Ozalj
Pag
Pakrac
Pazin
Petrinja
Pleternica
Ploče
Poreč
Požega
Pregrada
Prelog
Pula
Rab
Rijeka
Rovinj
Samobor
Senj
Šibenik
Sinj
Sisak
Skradin
Slatina
Slavonski Brod
Slunj
Solin
Split
Stari Grad
Supetar
Sveti Ivan Zelina
Trilj
Trogir
Umag
Valpovo
Varaždin
Varaždinske Toplice
Velika Gorica
Vinkovci
Virovitica
Vis
Vodice
Vodnjan
Vrbovec
Vrbovsko
Vrgorac
Vrlika
Vukovar
Zabok
Zadar
Zagreb
Zaprešić
Zlatar
Županja
Pjotr Rumjantsev

Sotamarsalkka Rumjantsev
Pjotr Aleksandrovitš Rumjantsev-Zadunaiski (ven. Пётр Алекса́ндрович Румя́нцев-Задуна́йский; 15. tammikuuta (J: 4. tammikuuta) 1725 Moskova – 19. joulukuuta (J: 8. joulukuuta) 1796 Tašan, Pultavan kuvernementti) oli yksi keisarillisen Venäjän johtavista kenraaleista ja sen laajentumispyrkimysten merkittäviä toteuttajia 1700-luvulla. Hän hallitsi Vähä-Venäjää keisarinna Katariina Suuren nimeen kasakoiden Hetmanaatin lakkauttamisen jälkeen vuodesta 1764 vuoteen 1796, jolloin Katariina kuoli.
Nuoruus

Hän oli kreivi Aleksandr Rumjantsevin ja kreivitär Maria Matvejevan, Andrei Matvejevin tyttären ja perijättären ainoa poika. Hänen huhuttiin olevan Pietari Suuren avioton lapsi, koska hänen äitinsä vietti paljon aikaa tsaarin kanssa. Hänet myös nimettiin Pietarin mukaan.
Pjotr Rumjantsev ensimmäinen sotakokemus sijoittuu Ruotsia vastaan 1741–1743 käytyyn sotaan, jossa hän palveli laillisen isänsä alaisuudessa. Hän vei henkilökohtaisesti isänsä saneleman Turun rauhan asiakirjan keisarinnalle 1743. Hänet ylennettiin everstiksi. Hänen ensimmäiset omat voittonsa sijoittuivat seitsenvuotiseen sotaan 1756–1763, jossa hän otti osaa Gross-Jägersdorfin taisteluun 1757 ja Kunersdorfin taisteluun 1759. Vuonna 1761 hän piiritti ja valtasi pommerilaisen Kolbergin linnakkeen. Voitto avasi Venäjän armeijalle tien Berliiniin.
Sota osmaneja vastaan

Rumjantsev toimi Ukrainan korkeimpana kuvernöörinä koko Katariinan valtakauden ajan. Toisin kuin isänsä Pjotr Rumjantsev otti tehtäväkseen lakkauttaa hetmanien autonomian ja liittää vasta valloitetut alueet Venäjään. Häntä on syytetty maaorjuuden levittämisestä uuteen Venäjään, mutta tästä politiikasta päättäminen oli hänen valtansa ulottumattomissa.
Venäjän–Turkin sodassa 1768–1774 Rumjantsev johti armeijaa, jonka tarkoitus oli vallata Azov takaisin osmaneilta. Hän päihitti vastustajansa Largan ja Kagulin (Cahulin) taisteluissa (jälkimmäinen heinäkuussa 1770 Cahulin tienoilla), ylitti Tonavan eteni Romaniaan. Voittojensa takia hänet ylennettiin sotamarsalkaksi ja hänelle myönnettiin arvonimi Zadunaiski ("transtonavalainen"). Kun hänen joukkonsa lähestyivät Shumlaa 1774 uusi sulttaani Abdulhamid I haki kiireesti rauhaa. Rumjantsev valitsi rauhansopimuksen allekirjoituspäiväksi aiemman turkkilaisille voittoisan Prutin rauhan (1711) päiväyksen.
Siihen mennessä Rumjantsevista oli epäilemättä tullut maineikkain Venäjän sotapäälliköistä. Toisen sotamarsalkan Grigori Potjomkinin sanotaan olleen hänelle niin kateellinen, ettei hän saanut enää uutta komennusta. Rauhojen aikana Rumjantsev toi esille innovatiivisiä näkemyksiään, joita hänellä oli sotataidosta teoksissa "Ohjeita" (1761), "Sotapalveluksen käytännöt" (1770) ja "Ajatuksia" (1777). Näistä teoksista tuli osa siitä teoreettisesta pohjasta, jonka mukaan Potjomkin uudisti Venäjän armeijaa.
Toinen sota osmaneja vastaan

Venäjän–Turkin sodassa 1787–1792 Rumjantsev epäili Potjomkinin hidastelevan hänen armeijansa huoltamista ja ennen pitkää erosi komennuksestaan. Puolan sotaretkellä 1794 hän toimi jälleen armeijan ylipäällikkönä, joskin hänen kilpailijansa Aleksandr Suvorov johti varsinaisesti joukkoja taisteluissa. Rumjantsev ei viitsinyt edes lähteä Ukrainassa olevasta kartanostaan, jonka hän oli rakennuttanut varsinaiseksi linnoitukseksi. Hän kuoli 8. joulukuuta 1796, samana vuonna keisarinnansa kanssa. Hänet haudattiin Kievo-Petšerskin lavraan.
Käännös suomeksi
Hallitsijanimi

Hallitsijanimi on monarkkien ja paavien valtakaudellaan käyttämä nimi. On vanha tapa, että jotkut monarkit ottavat valtaistuimelle astuessaan ristimänimestään eroavan nimen.
Hallitsijanimeä seuraa yleensä järjestysnumero roomalaisilla numeroilla merkittynä. Järjestysnumeron tarkoituksena on erottaa hallitseva monarkki maassa aiemmin hallinneista samannimisistä hallitsijoista. Joissakin tapauksissa monarkilla on useampi kuin yksi hallitsijanimi. Näissä tapauksissa järjestysnumeroa käytetään vain toisen nimen yhteydessä, esimerkiksi Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa tai Tongan kuningas George Tupou V. Jos monarkki hallitsee useampaa kuin yhtä maata, hänen nimeensä voidaan liittää joka maassa eri järjestysnumero, sillä eri maissa on voinut olla eri määrä samannimisiä hallitsijoita. Esimerkiksi Englannin kuningas Jaakko I oli samalla Skotlannin kuningas Jaakko VI.
Järjestysnumeroa ei yleensä liitetä jotain hallitsijanimeä ensimmäisenä käyttävän monarkin nimeen, mutta sitä käytetään historiantutkimuksessa kun nimeä käytetään uudestaan. Siispä Englannin kuningatar Elisabet I:tä kutsuttiin yksinkertaisesti ”Englannin Elisabetiksi” kunnes kuningatar Elisabet II astui valtaistuimelle lähes neljä vuosisataa myöhemmin vuonna 1952. Jotkut hallitsijat, kuten Venäjän tsaari Paavali I, Espanjan kuningas Juan Carlos I, Etiopian keisari Haile Selassie I ja paavi Johannes Paavali I käyttivät poikkeuksellisesti järjestysnumeroa I valtakausiensa aikana. Esimerkiksi paavi Franciscus ei näin kuitenkaan tee. Puhutussa suomenkielessä hallitsijanimet lausutaan ”Elisabet ensimmäinen”, ”Yrjö kuudes” jne.
Eri monarkioiden hallitsijanimiä > Muinaiset hallitsijat

Monissa paikoissa ympäri maailmaa muinaiset hallitsijat ottivat tavaksi korvata ristimänimensä hallitsijanimellä. Esimerkiksi useiden Assyrian ja Juudan kuninkaiden tiedetään tehneen näin. Muinaisessa Egyptissä Faaraot ottivat monia nimiä jotka korostivat hallitsijan jumalallista valtaa, yhden niistä ollessa nykyisten monarkkien hallitsijanimiin verrattava lisänimi.
Eri monarkioiden hallitsijanimiä > Afrikka > Etiopia

Etiopian keisarikunnassa keisareilla oli erityisesti Salomon hallitsijasuvun aikaan tapana ottaa hallitsijanimi. Kaikki eivät kuitenkaan tehneet näin, vaan monet hallitsijat tunnettiin valtakautensa aikana yksinkertaisesti ristimänimellään. Salomon hallitsijasuvun perustaja Yekuno Amlak otti isänsä nimen itselleen tullen siten tunknetuksi nimellä Tasfa Lyasus. Hänen poikansa Yagbe'u Seyon otti nimekseen Salomo raamatullisen kuninkaan mukaan. Amda Seyon otti itselleen "ristin orjaa" taroittavan nimen Gebre Mesqel. Etiopian viimeinen keisari Tafari Makonnen hallitsi valtakuntaansa nimellä Haile Selassie, "Kolmiyhteyden voima".
Eri monarkioiden hallitsijanimiä > Eurooppa > Unkari

Kun Árpádin hallitsijasuvun sukulinja katkesi vuonna 1031, kaksi henkilöä vaati kruunua itselleen. He molemmat ottivat eri nimet: Otto III, Baijerin herttua, otti nimekseen äidinpuoleisen isosisänsä, edesmenneen Unkarin kuninkaan, mukaan Bela V. Samaan aikaan toinen vallantavoittelija, Böömin Venceslaus III kutsui itseään perinteisellä unkarilaisella hallitsijanimellä Ladislaus.
Eri monarkioiden hallitsijanimiä > Eurooppa > Alankomaat

Kaikki Orania-Nassaun hallitsijasuvun miespuoliset hallitsijat ovat perinteisesti käyttäneet nimeä Willem. Alankomaiden nykyinen kuningas sai ristimänimekseen Willem-Alexander. Hänen aikomuksenaan oli hallita maataan nimellä Willem IV, mutta hän muutti lopulta mieltään. Hän totesi medialle juuri ennen virkaanastujaisiaan: "Minut on tunnettu 46 vuoden ajan nimellä Willem-Alexander, ja erityisesti lempinimellä Alexander. Mielestäni olisi kummallista hylätä se siksi että tulen maan kuninkaaksi." Hän totesi myös ettei näe itseään "pelkkänä numerona" ja lisäsi että hallitsijoiden järjestysnumerot muistuttavat häntä hollantilaisista karjannimeämiskokouksista.
Eri monarkioiden hallitsijanimiä > Eurooppa > Puola

Kun Piastin hallitsijasuku sammui ja Liettuan suuriruhtinas Jagello valittiin Puolan kuninkaaksi, hän otti nimekseen Vladislav II aiemman kuninkaan, Vladislav Lyhyen mukaan.
Eri monarkioiden hallitsijanimiä > Eurooppa > Portugali

Portugalin hallitsijat käyttivät perinteisesti ristimänimeään hallitsijaksi noustessaan, ainoan poikkeuksen ollessa kuningas Sancho I. Hänen ristimänimensä oli Martinho de Borgonha pyhän Martinus Toursilaisen mukaan. Kun ensimmäisenä kruununperimysjärjestyksessä ollut poika, Henry, kuoli yllättäen, prinssille annettiin uusi nimi, alueen muiden kuningaskuntien perinteitä kunnioittava Sancho.
Eri monarkioiden hallitsijanimiä > Eurooppa > Yhdistynyt kuningaskunta

Useimmat Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijoista ovat käyttäneet hallitsijanimenä omaa ristimänimeään, mutta historian saatossa kolme hallitsijaa on valinnut toisin.
Kuningatar Viktoria kastettiin Alexandrina Victoriaksi, mutta astuessaan valtaistuimelle hän otti nimen Viktoria.
Kun Viktorian poika, Prinssi Albert Edward, peri kruunun vuonna 1901, hän otti hallitsijanimekseen vastoin äitinsä tahtoa nimen Edvard VII. Uusi kuningas julisti valinneensa nimen kunnioittaakseen kuutta häntä ennen hallinnutta Edvard-nimistä kuningasta, ja että hän ei suinkaan tahtonut vähentää isänsä nimen arvoa.
Edvard VIII:n luovuttua kruunusta hänen veljensä, prinssi Albert, ei astunut valtaistuimelle omalla nimellään, vaan otti hallitsijanimekseen Yrjö VI (George VI). Hänen koko nimensä oli Albert Frederick Arthur George; Edvard VII:n ja Viktorian tavoin hän käytti yhtä toisista nimistään noustessaan monarkiksi.
On spekuloitu että tämänhetkinen kruununperijä prinssi Charles, koko nimeltään Charles Philip Arthur George, ei välttämättä ota nimekseen Kaarle III:a epätoivottujen mielleyhtymien toivossa. Aiempi senniminen kuningas, Kaarle II oli tunnettu sympatioistaan katolisuutta kohtaan ja Kaarle I puolestaan mestattiin Englannin sisällissodan jälkeen. Nimen ongelmallisuutta lisää vielä se, epäonnisen Jakobiittikapinan yhteydessä kruununtavoittelija Charles Edward Stuart vaati itselleen nimeä Kaarle III. Prinssi Charlesin on sen sijaan arveltu saattavan valita nimekseen isoisänsä kunniaksi Yrjö VII. Prinssi ei kuitenkaan ole vielä julistanut tehneensä asiassa mitään päätöstä.
Eri monarkioiden hallitsijanimiä > Eurooppa > Skotlanti

Kun Carrickin jaarli Juhana (John) nousi vuonna 1390 Skotlannin kuninkaaksi, hän päätti ettei hallitsisi omalla nimellään, sillä niin Englannin kuin Skotlanninkin aiemmat Juhana-nimiset kuninkaat olivat jääneet ihmisten muistiin epäonnisista ja myrskyisistä hallituskausistaan. Sanottiin myös, ettei Skotlannin John Balliol ollut tosiasiassa ollut maan oikeutettu kuningas, mikä olisi tehnyt Juhanan kuninkaallisen järjestysnumeron päättämisen vaikeaksi. Nämä ongelmat välttääkseen Juhana otti nimekseen Robert III, nimen jolla hän kunnioitti isäänsä ja isoisoisäänsä.
Elisabet II:n valtaistuimelle nousun yhteydessä hänen hallitsijanimensä herätti maassa keskustelua, sillä Skotlannissa ei ollut koskaan ollut Elisabet I -nimistä kuningatarta.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Regnal name
Käännös suomeksi
Henri Karjalainen

| Henri Karjalainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. helmikuuta 1986 (ikä 38) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Moottoriurheilija
GT Finnish Championship
Esikoiskausi:  2010
Nykyinen talli:  Ferrari Team Nurminen
Kilpailuja:  1
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Aikaisemmat sarjat
2004–2005 2006–2007 2006–2007 2007 2008 2009:  Formula BMW ADAC Aasian Formula 3  Formula V6 Asia GP2 Atlantic Championship Formula 2
Henri Mikael Karjalainen (s. 19. helmikuuta 1986 Helsinki) on suomalainen autourheilija. Kaudella 2010 hän kilpaili GT Finnish Championshipissa.
Ura

Karjalainen aloitti uransa kartingissa, jota hän ajoi vuosina 2000–2003.
Vuodeksi 2004 hän siirtyi Formula BMW ADAC -sarjaan, jossa hän ajoi kaksi vuotta saavuttaen yhteensä viisi pistettä. Vuoden 2005 hän ajoi sarjaa Team Rosbergin väreissä.
Vuonna 2006 Karjalainen siirtyi Aasiaan, jossa hän ajoi kaksi vuotta sekä F3- että Formula Renault -sarjaa. Vuonna 2007 hän sijoittui Aasian F3-sarjassa toiseksi. Samana vuonna hän pääsi ajamaan myös yhden GP2-kilpailun BCN Competicion -tallissa, kun hän korvasi loukkaantuneen Markus Niemelän Turkin osakilpailussa.
Kauden 2008 Karjalainen ajoi Yhdysvalloissa Atlantic Championship -sarjassa. Hän sijoittui sarjan kokonaiskilpailussa 17:nneksi. Paras yksittäinen kilpailutulos oli Trois-Rivièresin kilpailun kymmenes sija.
Kaudeksi 2009 Karjalainen teki sopimuksen ajamisesta FIA:n uudelleen käynnistämässä Formula 2 -sarjassa.
Kaudella 2010 Karjalaisen oli jälleen tarkoitus kilpailla Formula 2 -sarjassa, mutta hän ei saanut kerättyä tarpeeksi suurta budjettia, jotta kilpaileminen olisi ollut järkevää. Lopulta hän päätti palata takaisin Suomeen ja kilpailemaan Rata-SM:n osana kilpailtavaan GT Finnish Championshipiin. Karjalainen ajaa Ferrari Team Nurmisen Ferrari F430-autoa yhdessä Jari Nurmisen kanssa. Kausi oli ensimmäinen, kun Karjalainen kilpaili GT-luokan autolla.