stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaniikki

Belgialaisia kaniikkeja 2008
Kaniikki tai kanunki (lat. canonicus) oli alun perin katolisessa kirkossa kanoniseen yhteiselämään sitoutunut pappi, sittemmin joko tuomiokirkon pappi tai tuomiokapitulin jäsen, kuoriherra eli tuomioherra. Esimerkiksi Turun hiippakunnan tuomiokapituliin kuului 1200-luvulla neljä kaniikkia. Kaniikki-nimitys on edelleen käytössä katolisessa ja anglikaanisessa kirkossa (tuomiokapitulin jäsen, tuomioherra).
Nimitys on alun perin johdettu kreikan sanasta κανωνικος "säännösten alainen", jolla tarkoitettiin kirkonmiestä, joka asui tuomiokirkon alueella ja oli omistautunut noudattamaan kirkon säännöstöä eli kaanonia.
Turussa Kastussa sijaitsee Kaniikintie. Salossa Kuusjoella on Kanunki-niminen kylä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaniikki Wikimedia Commonsissa
Matti Pekkanen

Teuvo Matias (Matti) Pekkanen (1. marraskuuta 1925 Ähtäri – 16. huhtikuuta 2004 Helsinki) oli 1970-luvulta alkaen vahva suomalaisen talouselämän taustavaikuttaja. Pekkanen oli koulutukseltaan diplomi-insinööri.
Elämä

Matti Pekkanen osallistui nuorukaisena jatkosotaan ja yleni myöhemmin reservissä yliluutnantiksi. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi vuonna 1952 ja työskenteli tutkimusassistenttina Oy Keskuslaboratorio Ab:ssa vuosina 1952–1957, Oulu Oy:ssä käyttöinsinöörinä vuosina 1957–1962, henkilöstöjohtajana vuosina 1962–1971 ja hallintojohtajana vuosina 1971–1973.
Pekkanen oli Suomen työnantajain keskusliiton (STK) neuvottelujohtajana vuosina 1973–1975. STK:n jälkeen hän siirtyi valtakunnansovittelijaksi nelivuotiskaudeksi 1975–1979. Suomen metsäteollisuuden keskusliiton toimitusjohtajana hän toimi vuodet 1979–1990. Pekkanen oli valtioneuvoston kanslian tulopoliittinen selvitysmies vuosina 1981 ja 1984..
Valtakunnansovittelijana Pekkanen poikkesi koulutukseltaan edeltäjistään, jotka olivat kaikki juristeja.
Pekkasen mukaan on nimetty ”pekkaspäivät” eli työajan lyhennysvapaa, jotka syntyivät tulopoliittisten ratkaisujen yhteydessä 1984 ja jotka otettiin käyttöön työajan lyhentämiseksi. ”Pekkaspäivien” taustalla oli huoli siitä, että tietokoneet ja automaatio syrjäyttäisivät ihmisen työntekijänä. Vuoden 1984 tuloratkaisussa vuosittaista työaikaa lyhennettiin sopimuksen piiriin kuuluneilla aloilla 32 tunnilla, ja myöhemmin työaika vähentyi entisestään. Pekkanen itse ei erityisemmin pitänyt ”pekkaspäivät”-sanasta.
Matti Pekkanen vihittiin tekniikan kunniatohtoriksi vuonna 1989 ja maatalous- ja metsätieteen kunniatohtoriksi vuonna 1990.
Hänen veljensä oli Suomen Kunnallisliiton toimitusjohtaja Paavo Pekkanen.
Aiheesta muualla

Matti Pekkasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kaarlo Sarkko | Suomen valtakunnansovittelija 1975–1979 | Seuraaja: Keijo Liinamaa |
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Pekka ja Pätkä pahassa pulassa

| Pekka ja Pätkä pahassa pulassa |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Armand Lohikoski
Käsikirjoittaja:  Reino Helismaa
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Toivo Kärki
Kuvaaja:  Pentti Valkeala
Leikkaaja:  Elmer Lahti
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Pääosat:  Esa Pakarinen Masa Niemi Siiri Angerkoski Kirsti Ortola
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  2. joulukuuta 1955
Kesto:  73 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  6 655 464 mk
Edeltäjä:  Kiinni on ja pysyy eli Pekan ja Pätkän uusia seikkailuja
Seuraaja:  Pekka ja Pätkä ketjukolarissa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pekka ja Pätkä pahassa pulassa on Armand Lohikosken ohjaama komediaelokuva vuodelta 1955. Se on kaikkiaan 13-osaisen Puupää-elokuvasarjassa kuudes.
Elokuvan ensi-ilta oli 2. joulukuuta 1955 Helsingissä elokuvateatteri Rexissä ja Tuulensuussa. Elokuvatarkastamo määräsi aluksi elokuvalle 30 prosentin veron, minkä syyksi arveltiin siinä vilahtavaa Kalle-lehden numeroa. Kyseinen kohtaus kuvattiin uudestaan, ja uusintatarkastuksessa veroksi määrättiin 15 prosenttia.
Kaverukset joutuvat töihin, ja Pätkän Pekan nimissä laatiman kirjeenvaihtoilmoituksen vuoksi naiset jahtaavat heitä.
Juoni

Pekka on jälleen työnhaussa Justiinan patistamana. Hän kokeilee puutöitä, joista ei taaskaan tule mitään, sillä Pätkä onnistuu naulaamaan johtajattaren hameen helman lattiaan. Pätkä ryhtyy katulaulajaksi Pekka säestäjänään, kunnes hänen leukansa menee sijoiltaan. Se loksahtaa takaisin, kun hän näkee lääkärin hänelle ojentaman laskun hoidosta. Justiina saa käsiinsä nipun kirjeitä, jotka ovat vastauksia Pekan kirjeenvaihtoilmoitukseen. Ilmoituksen takana on kuitenkin salanimellä esiintynyt Pätkä, ja vastattuaan kaikille naisille hän joutuu pakenemaan heitä Pekan kanssa.
He päättävät paeta Argentiinaan ja piiloutuvat yöllä Helsingistä lähtevään laivaan. Laiva on kuitenkin Korkeasaaren lautta, joka ajaa edestakaista reittiään saaren ja mantereen välillä. Argentiinaan ei siis päästäkään, vaan paljastuttuaan kaverukset joutuvat monen edestakaisen maksamattoman matkan vuoksi töihin Korkeasaaren eläintarhaan. Pekka kunnostautuu niin hyvin, että pääsee puhtaanapitolaitokselle töihin. Pätkäkin saa töitä, tuuraamaan apinahäkkiin "pikkuserkkuja". Kaupungin rajalla Pekka toteaa Espoon puolen olevan likainen, ja samalla ohi ajava hevosajoneuvo järjestää Pekalle lisää puuhaa.
Arviot

Aikalaisarvioissa pidetään elokuvaa jokseenkin yksimielisesti ala-arvoisena. Tomira Savtschenko (Työkansan Sanomat) pitää ikävänä, että "lapsille jatkuvasti tyrkytetään tämänkaltaisia tekeleitä". Myös Valma Kivitie (Elokuva-Aitta) ihmettelee, että elokuvaa tarjotaan nimenomaan lapsille: "Pahinta on, että kun nämä Pekka ja Pätkä -filmit kerran tuottajankin taholta tahdotaan leimata lapsi-filmeiksi (jota ne eivät suinkaan ole), niiden käsikirjoitukseen kuitenkin sijoitetaan naimailmoituksia ja höökiviä, miehenkipeitä vaimonpuolia."Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat) on samalla linjalla: "Se epäesteettinen porsastelu, jota Pekka ja Pätkä on pantu valkokankaalle esittämään, ei voi vilpittömästi ilahduttaa yhtäkään
Myöhemmissä kritiikeissä eräässä todetaan, että elokuvasta paistaa liukuhihnatekniikka, kuten muistakin sarjan elokuvista. Elokuvia tehtiin jopa kolme vuodessa, eivätkä tuotanto-olosuhteet olleet ihanteellisia, joten lopputulos oli väistämättä mekaaninen. Myönteistäkin on nähty: irralliset kohtaukset onnistuvat huvittamaan, ja Masa Niemi osoittaa, että kaatuminen on hauskinta komiikkaa.
Kun elokuva tuli televisiosta 21. helmikuuta 2014, Tv-maailma -lehden ohjelmavalintaosiossa uutistoimittaja Arvi Lind totesi: "1950-luvun kotimaiset elokuvat ovat meille seitsemänkymppisille ehtymätön aarreaitta. Vanha kiinnostaa ja viihdyttää. Pekka Puupää -elokuvissa ja sotilasfarsseissa on mainiota ajankuvaa. On hauska nähdä, millaisia olivat vaatteet, huonekalut, rakennukset ja autot. Harmiton huumori kevensi jälleenrakennustöissä raatavien mieltä. Nykyisin elokuvantekijöitä innoittaa kärsimys." Sen sijaan Savon Sanomien Marko Ahonen oli armoton: "13 Pekka ja Pätkä -elokuvaa olivat halvalla tehtyjä liukuhihnatöitä ja elokuvateattereiden bulkkitavaraa. Pekka ja Pätkä pahassa pulassa ei ole säännön poikkeus. Ajan olisi jo syytä mullata muistot."
Arvo Parkkila

| Arvo Parkkila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Muut nimet:  Arvo Kustaa Parkkila
Syntynyt: 31. tammikuuta 1905
Kuollut: 28. syyskuuta 1978 (73 vuotta)
Muut tiedot
Lempinimet:  Arska
Arvo Kustaa ”Arska” Parkkila (31. tammikuuta 1905 – 28. syyskuuta 1978) oli helsinkiläinen asunnoton alkoholisti, joka raitistuttuaan omistautui kohtalotovereidensa auttamiselle.
Oskars Mikans, Arvo Kustaa Parkkilan muistomerkki Ihminen nousee roskalaatikosta (2001) on Lapinlahden puistikossa.
Lapsuus, nuoruus ja sota-aika

Parkkila otettiin nelivuotiaana kasvattilapseksi körttiläisperheeseen, jossa oli ankara kuri. Muun muassa leikkiminen oli kiellettyä. Biologisista vanhemmistaan hän tiesi vain, että isä oli ollut juoppo.
Parkkila työskenteli muun muassa puutarhurina, liikunnanopettajana, remonttimiehenä ja erilaisissa sekatöissä. Lähdettyään kasvattikodistaan hän otti ensimmäisen ryyppynsä, jota seurasi pian toinen ja kolmaskin. Kieltolaista huolimatta alkoholia oli saatavilla. Parkkila haavoittui jatkosodan perääntymisvaiheessa ja luhistui myös henkisesti.
Alkoholismi ja raitistuminen

Sodan jälkeen Parkkilalla oli edessään avioero, asunnottomuus ja raju juopottelu, mutta myös pyrkimys raittiuteen ja pois katuojastalähde?.
Helsingissä oli huutava asuntopula, ja kaikki mahdolliset asumiseen kelpaavat tilat oli muutettu tilapäisiksi asuinpaikoiksi. Näitä olivat väestönsuojat, varastorakennukset, käytöstä poistetut junanvaunut ja muun muassa ainakin yksi toimintansa lopettanut elokuvateatteri. Näihin majoitettiin jopa kokonaisia perheitä, jotka myös olivat etusijalla vuokra-asuntoja jaettaessa. Perheettömät asetettiin jonon loppupäähän, ja heille asunnon saaminen oli käytännössä mahdotonta. Heistä suurin osa oli asunnottomia ja alkoholisoituneita miehiä, jotka oli kotiutettu rintamalta sodan päätyttyä. He asuivat yömajoissa, porraskäytävissä, roskalaatikoissa, itse rakennetuissa pahvikojuissa jne. lähde? Parkkila oli yksi heistä.
Poistuessaan jouluna 1959 asunnottomille järjestetystä joulujuhlasta Helsingin Messuhallista Parkkila joutui istahtamaan Eduskuntatalon portaille lepäämään. Siinä istuessaan hän kertoi saaneensa jonkinlaisen uskonnolliseen herätykseen rinnastettavan elämyksen ja päättäneensä lopettaa juomisen.
Suoja-Pirtin perustaminen

Raitistumisensa aikoihin Parkkila solmi toisen avioliittonsa ja rupesi auttamaan asunnottomia alkoholisteja näiden pyrkiessä raitistumaan ja takaisin yhteiskuntakelpoisiksi. Vaimonsa Olgan ja kahden kohtalotoverinsa kanssa hän perusti vuonna 1961 Fredrikinkadulla olevaan entiseen hiilikellariin alkoholistien päiväkerhotilan Poliisi ei antanut lupaa toimintaan yksityishenkilöiden varassa, vaan tarvittiin yhdistys. Näin sai alkunsa Suoja-Pirtti ry, jonka tarkoituksena on päihdeongelmaisten auttaminen ja tukeminen.
Liekkihotelli

Syksyllä 1967 Helsingissä asui useita satoja asunnottomia miehiä ulkosalla, kun Pohjoisella Makasiinikadulla sijainnut iso yömaja purettiin Helsingin kaupungin kiinteistöviraston uuden toimitalon tieltä eikä tilalle järjestetty korvaavia tiloja. Lisää asunnottomia tuli, kun 50-vuotias Suomi itsenäisyytensä juhlavuoden kunniaksi armahti viinan ja lievempien rikosten takia vankilassa olleita rangaistus- ja sakkovankeja, joilla ei vapauduttuaan ollut paikkaa minne mennä. Loka- ja marraskuussa oli kovia pakkasia, jolloin kymmeniä asunnottomia paleltui kuoliaaksi. Pakkasen lisäksi suuri tappaja oli korvikejuomana käytetty denaturoitu 96-prosenttinen T-sprii, jota kutsuttiin ”liekkiviinaksi” pullon etiketissä olleen liekin kuvan mukaan. Asunnottomien auttamiseksi perustettiin Marraskuun liike, ja myös Suoja-Pirtti ry osallistui aktiivisesti tähän toimintaanlähde?.
Helsingin kaupunki avasi 5. joulukuuta 1967 Suomen Väri- ja Vernissatehdas Oy:ltä Ruoholahdessa sijainneeseen tyhjäksi jääneeseen maalivarastoon yömajan asunnottomille alkoholisteille. Satojen asunnottomien majoittaminen ja huolto pikaisella aikataululla sai monet asunnottomien majoitusta hoitavat järjestöt epäröimään, vaikka kaikilla oli paljon kokemusta alalta.lähde? Parkkila oli ainoa, joka uskalsi ottaa vastuun toiminnasta. Hän oli Helsingin alkoholistien keskuudessa jonkinlainen nokkamies, joka organisoi porukan ruoka-, vaate- ja alkoholihankintoja ja oli heille muutenkin isähahmo. Syntyi ”Lepakkoluola” eli ”Liekkihotelli”. Parkkilalla oli oma remonttiyritys, jonka työntekijöiksi hän palkkasi vain entisiä juoppoja. Hänen ideansa oli, että sivuraiteelle suistunut päihdeongelmainen pääsee parhaiten takaisin yhteiskuntakelpoiseksi, jos hänellä on työpaikka ja oma halu raitistua. Tätä ajatusta hän olisi halunnut soveltaa Liekkihotellin asiakkaisiin, mutta ajatuksen toteuttaminen osoittautui mahdottomaksi, koska odotetun parin sadan miehen sijasta heitä tuli yli tuhat. Suurin osa heistä oli vaikeasti päihdeongelmaisia ja sen vuoksi työkyvyttömiä, ja näin suuren joukon paimentaminen vei sekä Parkkilan että Suoja-Pirtti ry:n voimavarat. Liekkihotellin toiminta loppui 1979.
Hoitokoti Sillanpirtti

Parkkilan huomattavimpana elämäntyönä pidetään 1970-luvun alussa valmistunutta hoitokoti Sillanpirttiä Helsingin Siltamäessä. Hoitokodin rakentajat olivat asunnottomia päihdeongelmaisia, pääasiassa rakennusalan miehiä. Moni heistä oli Liekkihotellin asukas. Parkkilan yritys Rakennus-Remontti Parkkila teki konkurssin rakennuksen ollessa vesikatossa, mutta Helsingin kaupunki rakennutti sen valmiiksi ja vuokrasi Suoja-Pirtti ry:lle.
Loppuelämä

Parkkilan viimeisiä elinvuosiaan varjostivat monet sairaudet:  Parkinsonin tauti, harmaakaihi, selkävaivat, sotavammat, tuberkuloosi ja liikenneonnettomuudessa saatu aivovamma. Lisäksi hän maksoi ulosoton kautta remonttifirmansa konkurssissa syntyneitä velkoja pienestä eläkkeestään. Hän kuoli Koskelan sairaalassa 73-vuotiaana vuonna 1978.
Lapinlahden puistikossa Helsingin Kampissa paljastettiin joulukuussa 2001 latvialaisen Oskars Mikansin veistämä Arvo Parkkilan näköispatsas Ihminen nousee roskalaatikosta.
Kirjallisuutta

Miska Rantanen: Lepakkoluola – Lepakon ja Liekkihotellin tapahtumia ja ihmisiä 1940–1999, WSOY 2000 ISBN 951-0-24640-9
Aiheesta muualla

Artikkeli A-klinikkasäätiön Tiimi-lehdessä
Pääministeri Paavo Lipposen puhe patsaan paljastustilaisuudessa[vanhentunut linkki]
Kaupunkilainen-blogi MTV3:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia
Patti

Patti (italian patto, "[rauhan]sopimus") on shakkipelin tilanne, jossa vuorossa olevan pelaajan millään nappulalla ei ole laillista siirtoa, mutta jossa pelaajan kuningas ei ole kuitenkaan uhattuna. Patti esiintyy useimmiten loppupelissä yksinäiselle kuninkaalle, kun sen sijaintiruutu ei ole uhattuna, mutta kaikki sen viereiset ruudut ovat. Tällöin pelaaja ei voi tehdä mitään siirtoa, koska kuningasta ei sääntöjen mukaan saa siirtää uhattuna olevaan ruutuun.
Patti merkitsee pelin päättymistä tasapeliin, mutta näin ei ole aina ollut. 1000-luvun Arabiassa sitä pidettiin patin aiheuttajan voittona, 1700–1900-lukujen Venäjällä ja Isossa-Britanniassa se oli patitetun voitto. Aina pattia aiheuttavaa siirtoa ei ole edes pidetty laillisena. Nykyinen tasapelinä pitäminen on lähtöisin 1400-luvun Italiasta, ja 1900-luvulla siitä tuli kansainvälisesti hyväksytty sääntö. Kaikissa shakkivariaatioissa patti ei nykyäänkään välttämättä ole tasapeli. Näin on esimerkiksi syöttöshakissa.
Patti peleissä

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Asema 72.Ka1:n jälkeen
Williamsin ja Harrwitzin pelissä vuonna 1846 musta oli ratsun ja sotilaan voitolla loppupelissä. Normaalisti tämä olisi riittävä materiaalietu, mutta musta ei voinut edetä millään saattamatta valkeaa pattiin. Peli jatkui seuraavasti:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Asema 84. Tb3!:n jälkeen
Nyt pelaajat sopivat tasapelin, koska 84...Kxb3 tai 84...Txb3 olisi patti ja 84...Ta8 seuraisi 85. Txc3+! Kxc3 patti.
Patti shakkiongelmissa

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Sam Loyd, nopein mahdollinen patti.
Joissain shakkiongelmissa vaaditaan valkeaa siirtämään ja saavuttamaan patin n siirrossa normaalin "matti n siirrossa" sijaan. Monet ovat myös yrittäneet kehittää nopeimman patin alkuasemasta alkaen. Tähän saakka lyhyimmän patin on löytänyt Sam Loyd, se on vain kymmenen siirtoa pitkä:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Loyd, patti kaikkien nappuloiden ollessa vielä laudalla.
Loyd keksi myös pattiaseman, jossa kaikki nappulat ovat vielä laudalla.
Tuplapatti

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Nopein tunnettu tuplapatti: 18...dxe3.
Tuplapatiksi kutsutaan tilannetta, jossa kummallakaan osapuolella ei ole yhtään laillista siirtoa. Tuplapattia ei ole tavattu oikeassa pelissä, vaan sitä nähdäänkin vain shakkitehtävissä. Nopein tunnettu tuplapattiasema saavutetaan 18 siirtoparissa. Tämän löysi italialainen Enzo Minerva ja se julkaistiin ensimmäisenä italialaisessa sanomalehdessä 2007.
Muuta

Sanaa pattitilanne käytetään yleisesti puhuttaessa lukkiutuneesta tilanteesta (esimerkiksi sodan tai piiritystilanteen aikana). Pattitilanteessa yleensä toisella, joskus molemmilla osapuolilla, ei ole mitään järkevää toimintoa, joten tilanne muodostuu usein päivien mittaiseksi odotukseksi.
Reetta Pekkanen

Reetta Pekkanen (s. 1985 Outokumpu) on suomalainen runoilija.
Pekkasen esikoisteos Pieniä kovia nuppuja (2014) palkittiin Katri Vala -palkinnolla, Tiiliskivi-palkinnolla ja Silja Hiidenheimon muistostipendillä. Se oli myös ehdolla Helsingin Sanomien Kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Pekkasen toinen runokokoelma Kärhi ilmestyi vuonna 2019 ja sai Kalevi Jäntin kirjallisuuspalkinnon.
Pekkanen toimii runouslehti Tuli & Savun toimittajana, taiteilijaresidenssi Arteleksen koordinaattorina ja on mukana Nuoren Voiman Liiton hallituksessa. Pekkanen on valmistunut Tampereen yliopistosta pääaineenaan suomen kieli. Lisäksi hän on opiskellut kirjoittamista Oriveden Opistossa ja Kriittisessä korkeakoulussa.
Palkinnot

Katri Vala -palkinto 2015
Tiiliskivi-palkinto 2015
Silja Hiidenheimon muistostipendi 2017
Kalevi Jäntin palkinto 2019
Tuotanto

Pieniä kovia nuppuja.  Helsinki:  Poesia, 2014.  ISBN 978-952-305-098-3
Kärhi.  Helsinki:  Poesia, 2019.  ISBN 978-952-305-120-1
Katkaistut tulppaanit. Helsinki: Poesia, 2023. ISBN 978-952-305-212-3.
Gaetano Kanizsa

Kanizsan kolmio
Gaetano Kanizsa (18. elokuuta 1913 Trieste – 13. maaliskuuta 1993)  oli italialainen psykologi ja taiteilija. Hän perusti Triesten psykologisen instituutin.
Kanizsa valmistui Padovan yliopistosta vuonna 1938. Vuonna 1947 hänestä tuli assistentti Firenzen yliopistoon, ja vuonna 1953 hän sai professuurin Triestestä. Hän oli virassa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1988.
Kanizsa julkaisi suuren osan tutkimustuloksistaan italiaksi 1950- ja 1960-luvuilla, mutta nousi kansainväliseen kuuluisuuteen 1970-luvulla julkaistuaan artikkelin yhdysvaltalaisessa Scientific American -lehdessä. Kansainvälisen maineen varmisti hänen italiankielisistä artikkeleistaan englanniksi koostettu kirja Organization in Vision, joka julkaistiin vuonna 1979.
Kanizsa tutki kuvioiden organisoitumista gestalt-psykologisesta näkökulmasta. Hänen kuuluisin löytönsä oli illusorisista rajaviivoista muodostuva Kanizsan kolmio.
Kirjallisuutta

Organization in Vision: Essays on Gestalt Perception, Praeger Publishers, 1979, ISBN 0-275-90373-7
Grammatica del vedere. Saggi su percezione e Gestalt, Il Mulino, Bologna, 1997
Percezione, linguaggio, pensiero (Perception, speech, thought)  by Gaetano Kanizsa, Paolo Legrenzi, M. Sonino, Il Mulino, Bologna, 1983
Vedere e pensare (Seeing and thinking), Il Mulino, Bologna, 1991
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Rami Kangas

Rami Kangas (s. 1972 Kurikka) on suomalainen tietokirjailija, taiteilija ja yrittäjä. Kangas on toiminut urallaan toimittajana, markkinointiviestinnän johtotehtävissä ja viestintäalan yrittäjänä. Taiteilijana hän on ollut epäsäännöllisen aktiivinen muun työuransa ohella.
Kangas valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 2000 pääaineenaan kulttuurihistoria. Lisäksi hän on opiskellut tulevaisuudentutkimusta ja kirjoittanut tulevaisuuden työstä. Kuvataiteita Kangas on opiskellut Ken Andersonin ja Bob Artleyn johdolla 1980- ja 1990-lukujen taitteessa Yhdysvalloissa.
Kangas on toiminut omistamansa Kangas Media & Marketing Oy:n toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2009. Hänen taiteeseen keskittynyt yrityksensä KangasArt keskittyy saattamaan yhteen taiteen ja viestinnän.
Kangas on myös aktiivinen blogisti. Cision on arvioinut Buzzikuski-blogin kahdesti Suomen top10-blogiksi, verkkoviestinnän ja -markkinoinnin sekä PR-blogien sarjoissa.
Koronakriisiä ja katastrofeja historiallisesta ja yleistiedollisista lähtökohdista tarkasteleva K niin kuin katastrofi -kirja julkaistiin tammikuussa 2021.
Teoksia

Kangas, Rami, Nenonen, Marko, Välimäki, Mari. K niin kuin katastrofi. Länsimaiden seitsemän tulevaisuutta. Atena Kustannus, 2021. ISBN 978-952-300-749-9
Aiheesta muualla

ramikangas.com
kangasart.com
kangasmedia.fi
buzzikuski.fi