Pyreneittenkoira
Luonne ja käyttäytyminen

Pyreneittenkoiran pääasiallinen käyttötarkoitus on ollut, ja on osin edelleenkin, kotieläinlaumojen suojelu petoeläimiä vastaan. Pääosin suomalaiset pyreneittenkoirat toimivat kuitenkin pihavahdinvirkaa toimittavina perhekoirina.
Laumanvartijaksi aiotun yksilön pitää päästä elämään ensisijaisesti vartioitavien kotieläinten pariin jo varhaisella sosiaalistamiskaudella 7-12 viikon ikäisenä. Parhaita yksilöitäkenen mukaan? laumanvartijaksi ovat yleensä rauhalliset ja hieman syrjäänvetäytyvät pennut. Siksi työkoiraksi tarkoitettu pentu elää vain eläinten parissa, lampolassa tai navetassa, ja siellä aluksi omassa turvallisessa aitauksessaan. Eläinten pitää ehtiä tottua toisiinsa, eikä pentu saa tallautua eläinten jalkoihin. Puolivuotisena koiran voi jo ottaa mukaan laitumelle, mutta yksin se ei voi ottaa vastuuta laumanvartioinnista ennen kuin aikuistuu.
Rotu kehittyy muiden suurten laumanvartijarotujen tavoin varsin hitaasti ja sen voidaan sanoa olevan henkisesti ja fyysisesti kypsä vasta noin 2-3 vuotiaana.
Rotu omaa yhä melko voimakkaan vahtivietin ja reviiritietoisuuden. Perimänsä takia pyrre voi olla varautunut vieraita eläimiä ja ihmisiä kohtaan, vaikka hyväksyykin heidät yleensä ongelmitta omistajaansa mukaillen. Koiraa on kuitenkin suositeltavaa sosiaalistaa erilaisiin asioihin ja paikkoihin etenkin pentuiässä.
Omille ihmisilleen ja omalle laumalleen pyrre on hyvin kasvatettuna ja kohdeltuna loputtoman ystävällinen, pitkäpinnainen, suojeleva ja uskollinen. Se on erinomainen perhekoira, mutta ei toimi palveluskoiramaisen tottelevaisesti, koska siltä puuttuu miellyttämisen halu lähes kokonaan. Pyrreä ei siksi voikaan juuri pitää vapaana yleisillä alueilla.
Pyreneittenkoiralla, kuten muillakin laumanvartijoilla, on hyvin itsenäinen ja omatoiminen luonne, joten se toimii tarvittaessa oma-aloitteisesti jos esimerkiksi sen laumaa uhataan tai vieras tulee sen reviirille koiran ollessa yksin vartioimassa. Pehmeän leppoisan olemuksen ei saa antaa hämätä, omistajatasolla täytyy ennakoida tilanteet, joissa koiran vahti- tai suojeluvietti saattaa aktivoitua.
Pyrre on rohkeudestaan huolimatta myös herkkä ja pehmeäluonteinen koira, se muistaa pitkään niin hyvät kuin huonotkin kokemukset.
Pyrre vaatii kasvuaikana omistajaltaan kärsivällisyyttä, huumorintajua, johdonmukaisuutta ja luontaista rauhallista auktoriteettia. Kovakourainen kasvatus, käskytys tai huutaminen eivät tuota toivottua tulosta, vaan saavat aikaan joko pelokkaan tai arvaamattoman yksilön. Jotkut koirat saattavat kokeilla teini-iässä asemaansa lauman hierarkiassa tai karkailla mikäli siihen avautuu tilaisuuksia.
Pyrre ilmoittaa kuuluvalla haukulla ympäristön tapahtumista ja ohikulkijoista. Jos koira elää ulkona, tämä piirre yleensä korostuu hämärän ja pimeän aikaan. Haukku-ja vahtiherkkyyden vuoksi rotu ei sovellu kovinkaan hyvin taajamaan. Parhaimmillaan se onkin haja-asutusalueen omakotitalossa isolla aidatulla tontilla, missä se saa vapaasti toteuttaa luontaisia viettejään.
Aktiivisena rotuna pyrre tarvitsee joko hyvin aidatun (noin 2 m korkeat aidat) ja tilavan alueen jossa se saa juoksennella vapaasti tai vaihtoehtoisesti reipasta hihnassa ulkoilua päivittäin. Se ei ole tyytyväinen, jos joutuu asumaan pienessä pihahäkissä tai juoksuvaijerissa. Liiallinen fyysinen turhautuminen voi johtaa käytösongelmiin, karkailu taipumukseen tai ylimitoitettuun vahtimiseen.
Turkkinsa puolesta pyreneittenkoira pärjää varsin hyvin ulkokoiranakin. Riittää, että sillä on käytössään lämpöeristetty ja talvikaudella mielellään myös lämmitetty koppi, säänsuojainen tarkkailupaikka/katos mistä se voi vahtia reviiriään sekä tilaa pitää itseään liikkeessä.
Laumanvartijoille melko tyypillisesti pyrrekin on tosin parhaimmillaan saadessaan elää suuremman lauman jäsenenä (ihmiset, toiset koirat tai muut kotieläimet), ei yksinäisenä pihavahtina.