stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vivien Leigh
Ura

Leigh opiskeli Englannissa, Ranskassa, Italiassa ja Saksassa. Hän aloitti uransa teatterissa 1930-luvun alkupuolella. Old Vic -teatterissa hän pääsi näyttelemään Shakespearea vastanäyttelijänään Laurence Olivier. Olivier ja Leigh näyttelivät yhdessä myös englantilaisissa elokuvissa, ja heidän välilleen syntyi suhde, vaikka kumpikin oli tahollaan naimisissa.
Vuonna 1938 Leigh meni Olivierin perässä Yhdysvaltoihin ja tapasi siellä Tuulen viemää -elokuvan tekijät. Elokuvalle ei ollut löytynyt naistähteä, ja kohtalaisen tuntematon Vivien Leigh sai pääosan Scarlett O’Harana, koska hän muistutti niin paljon romaanin kuvaamaa Scarlettia. Hän sai roolin, vaikka siihen oltiin povattu muun muassa Norma Sheareria, Bette Davisia, Jean Arthuria, Katharine Hepburnia ja Barbara Stanwyckia. Tuulen viemää valmistui vuonna 1939, ja siitä tuli yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä elokuvia. Leigh’stä tuli kansainvälisesti tunnettu elokuvatähti, ja hän sai Scarlettin roolista ensimmäisen Oscar-palkintonsa.
Leigh jatkoi kuitenkin uraansa teatterissa menestyksestä huolimatta, ja vuonna 1949 Lontoossa hän loisti Blanche DuBois’n roolissa Tennessee Williamsin näytelmässä Viettelyksen vaunu. Hän sai pääroolin myös Viettelyksen vaunun elokuvaversiossa, jossa hänen vastanäyttelijänään oli Marlon Brando. Tämä elokuva toi Leigh’lle toisen Oscarinsa.
Leigh teki tämän jälkeen vain kolme elokuvaa, joista vuonna 1961 valmistuneessa Mrs. Stonen Rooman kevät hänellä oli vastanäyttelijänään Warren Beatty. American Film Institute on valinnut Leigh’n vuosisadan 25 tärkeimmän naisnäyttelijän joukkoon. Hän on saanut urastaan myös tähden Hollywood Walk of Famelle.
Yksityiselämä

Vivien Leigh meni naimisiin Herbert Leigh Holmanin kanssa vuonna 1932, ja heidän tyttärensä Suzanne syntyi 1933. Vivien käytti koko uransa ajan sukunimenään ensimmäisen aviomiehensä keskimmäistä nimeä Leigh. 1930-luvun alussa hän tapasi Laurence Olivierin, johon rakastui intohimoisesti. Heistä tuli rakastavaiset, vaikka molemmat olivat tahoillaan naimisissa.
Leigh ja Olivier avioituivat vuonna 1940. Pian Leigh’n mielenterveys alkoi kuitenkin horjua hänen sairastuttuaan maanis-depressiivisyyteen, josta hän kärsi loppuelämänsä ajan. Vuonna 1960 hän ja Olivier erosivat. Vivien Leigh kuoli 53-vuotiaana tuberkuloosiin.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat> Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1935 |  | The Village Squire | Rose Venables |  |
| 1935 |  | Things Are Looking Up | koulutyttö |  |
| 1935 |  | Look Up and Laugh | Marjorie Belfer |  |
| 1935 |  | Gentlemen’s Agreement | Phil Stanley |  |
| 1937 | Kuningatar Elisabeth | Fire Over England | Cynthia | Ensimmäinen elokuva Laurence Olivierin kanssa |
| 1937 | Vakoilukeskus Tukholma | Dark Journey | Madeleine Goddard | Vastanäyttelijänä Conrad Veidt |
| 1937 |  | Storm in a Teacup | Victoria ”Vickie” Gow | Vastanäyttelijänä muun muassa Rex Harrison |
| 1938 | Rakastunut ylioppilas | A Yank at Oxford | Elsa Craddock | Vastanäyttelijöinä Robert Taylor, Lionel Barrymore, Maureen O'Sullivan ja Edmund Gwenn |
| 1938 |  | Sidewalks of London | Liberty, ”Libby” | Vastanäyttelijöinä Charles Laughton ja Rex Harrison |
| 1939 | Tuulen viemää | Gone with the Wind | Scarlett O'Hara | Parhaan naispääosan Oscar-palkinto Parhaan naispääosan New York Film Critics Circle -palkinto Ohjaajana Victor Fleming Vastanäyttelijöinä Clark Gable, Leslie Howard ja Olivia de Havilland |
| 1940 | Kolme viikkoa elonaikaa | 21 Days | Wanda | Kuvattu vuonna 1937 Vastanäyttelijänä Laurence Olivier |
| 1940 | Sumujen silta | Waterloo Bridge | Myra Lester | Ohjaajana Mervyn LeRoy Vastanäyttelijänä muun muassa Robert Taylor |
| 1941 | Lady Hamiltonin rakkaustarina | That Hamilton Woman | lady Emma Hamilton | Vastanäyttelijöinä muun muassa Laurence Olivier ja Gladys Cooper |
| 1945 | Caesar ja Kleopatra | Caesar and Cleopatra | Kleopatra | Vastanäyttelijöinä muun muassa Claude Rains ja Stewart Granger |
| 1948 | Anna Karenina | Anna Karenina | Anna Karenina | Vastanäyttelijänä Ralph Richardson |
| 1951 | Viettelyksen vaunu | A Streetcar Named Desire | Blanche DuBois | Parhaan naispääosan Oscar-palkinto Parhaan naispääosan BAFTA-palkinto Parhaan naispääosan New York Film Critics Circle -palkinto Sant Jordi -palkinto: Erikoispalkinto Venetsian elokuvajuhlat: Volpi Cup Ehdokkuus – Parhaan naispääosan Golden Globe Vastanäyttelijöinä Marlon Brando, Kim Hunter ja Karl Malden |
| 1955 | Syvä kuin meri | The Deep Blue Sea | Hester Collyer | Ohjaajana Anatole Litvak |
| 1961 | Mrs. Stonen Rooman kevät | The Roman Spring of Mrs. Stone | Karen Stone | Vastanäyttelijänä Warren Beatty |
| 1965 | Narrilaiva | Ship of Fools | Mary Treadwell | Vastanäyttelijöinä Simone Signoret, José Ferrer ja Lee Marvin |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Epäviralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vivien Leigh NNDB:ssä
Kirjallisuutta

Strachan, Alan: Dark Star : A Biography of Vivien Leigh. London : I. B. Tauris, 2019. ISBN 9781788312080.
Vivien Leigh : Actress and Icon. Toim. Kate Dorney ja Maggie B. Gale . Manchester University Press, 2018.  ISBN 978-1-5261-2508-8.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef
Ivan Lendl

| Ivan Lendl |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1960  Ostrava 
Kansalaisuus:   Tšekkoslovakia (1978–1992)  Yhdysvallat (1992–)
Tennispelaaja
Pituus:  188 cm
Paino:  79 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1978–1994
Palkintorahat:  21 262 417 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  1. (28. helmikuuta 1983)
Turnausvoittoja:  94
Voitot/tappiot:  1068–242
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  Voitto (1989, 1990)
Ranskan avoimet:  Voitto (1984, 1986, 1987)
Wimbledon:  Finaali (1986, 1987)
Yhdysvaltain avoimet:  Voitto (1985, 1986, 1987)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  20  (12. toukokuuta 1986)
Voitot/tappiot:  186–139
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Ivan Lendl (s. 7. maaliskuuta 1960 Ostrava, Tšekkoslovakia) on entinen tšekkiläinen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1978 ja lopetti 1994. Lendl sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1992.lähde?
Lendl voitti urallaan kahdeksan tenniksen Grand Slam -turnausta vuosina 1984–1990. Näistä kaksi oli Australian avoimen tennisturnauksen mestaruuksia vuosilta 1989–1990. Ranskan avoimet Lendl voitti urallaan kolmesti, vuosina 1984, 1986 ja 1987. Yhdysvaltain avoimet hän voitti vuosina 1985, 1986 ja 1987. Wimbledonin voittoa Lendl ei koskaan saavuttanut, mutta pelasi finaalissa vuosina 1986–1987. ATP-turnauksia Lendl voitti kaksinpelissä 94 ja nelinpelissä kuusi.lähde?
Lendl oli maailmanlistan ykkösenä 270 viikkoa rikkoen Jimmy Connorsin ennätyksen. Pidempään maailmanlistan ykkösenä ovat olleet vain Pete Sampras ja Roger Federer. Lendl oli myös junioreiden maailmanlistan ykkösenä. Hän on International Tennis Federationin maailmanmestari vuosilta 1985-1987 ja 1990.lähde?
Tennisharrastaja, kirjailija David Foster Wallace analysoi Lendlin pelityyliä kirjassaan Tennisesseet (1996). Hänestä komposiittimailalla pelannut Lendl oli nopeaan takakenttäpeliin perustuvan tyylin todellinen alkuunpanija, joka hyödynsi komposiittimailan erityisominaisuuksia.
»Hänen keskeisin aseensa oli lyönti pomppuun, varsinkin kämmenpuolelta, sillä hän kykeni hurjan yläkierteensä ansiosta panemaan lyöntiin todella paljon voimaa. [– –] yhdistelmä salli  tehdä myös toisen asian [– –]. Hän kykeni lyömään lujia pallojaan aivan hurjissa, hämmästyttävissä kulmissa. [– –] juuri tämä muutti koko aggressiivisen tenniksen fysiikan.»
Wallace luonnehtii Lendliä jäykäksi, kylmäksi ja brutaaliksi, ja tämän peli oli hänen mielestään suurenmoista mutta ei kaunista.
Turnaukset > Voitetut finaalit (8)

| Vuosi | Turnaus | Finaalivastustaja | Finaalin tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | Ranskan avoimet |  John McEnroe | 3-6, 2-6, 6-4, 7-5, 7-5 |
| 1985 | Yhdysvaltain avoimet |  John McEnroe | 7-6, 6-3, 6-4 |
| 1986 | Ranskan avoimet (2) |  Mikael Pernfors | 6-3, 6-2, 6-4 |
| 1986 | Yhdysvaltain avoimet (2) |  Miloslav Mečíř | 6-4, 6-2, 6-0 |
| 1987 | Ranskan avoimet (3) |  Mats Wilander | 7-5, 6-2, 3-6, 7-6 |
| 1987 | Yhdysvaltain avoimet (3) |  Mats Wilander | 6-7, 6-0, 7-6, 6-4 |
| 1989 | Australian avoimet |  Miloslav Mečíř | 6-2, 6-2, 6-2 |
| 1990 | Australian avoimet (2) |  Stefan Edberg | 4-6, 7-6, 5-2 (luovutus) |
Turnaukset > Hävityt finaalit (11)

| Vuosi | Turnaus | Finaalivastustaja | Finaalin tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | Ranskan avoimet |  Björn Borg | 6-1, 4-6, 6-2, 3-6, 6-2 |
| 1982 | Yhdysvaltain avoimet |  Jimmy Connors | 6-3, 6-2, 4-6, 6-4 |
| 1983 | Australian avoimet |  Mats Wilander | 6-1, 6-4, 6-4 |
| 1983 | Yhdysvaltain avoimet |  Jimmy Connors | 6-3, 6-7, 7-5, 6-0 |
| 1984 | Yhdysvaltain avoimet |  John McEnroe | 6-3, 6-4, 6-1 |
| 1985 | Ranskan avoimet |  Mats Wilander | 3-6, 6-4, 6-2, 6-2 |
| 1986 | Wimbledon |  Boris Becker | 6-4, 6-3, 7-5 |
| 1987 | Wimbledon |  Pat Cash | 7-6, 6-2, 7-5 |
| 1988 | Yhdysvaltain avoimet |  Mats Wilander | 6-4, 4-6, 6-3, 5-7, 6-4 |
| 1989 | Yhdysvaltain avoimet |  Boris Becker | 7-6, 1-6, 6-3, 7-6 |
| 1991 | Australian avoimet |  Boris Becker | 1-6, 6-4, 6-4, 6-4 |
René Leibowitz

| René Leibowitz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. helmikuuta 1913 Varsova
Kuollut: 28. elokuuta 1972 Pariisi
Ammatti:  taidemusiikin säveltäjä kapellimestari musiikinteoreetikko
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera ja länsimainen taidemusiikki 
Soittimet:  viulu 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
René Leibowitz (17. helmikuuta 1913 Varsova – 28. elokuuta 1972 Pariisi) oli puolalais-ranskalainen musiikinteoreetikko, taidemusiikin säveltäjä ja kapellimestari. Hän käytti 12-säveljärjestelmää yhtenä ensimmäisistä ja oli tunnetuimpia sen käyttäjiä ja esitaistelijoita .
Leibowitzin sävellystuotanto on saanut vaikutteita etenkin Arnold Schönbergiltä, ja kapellimestarina ja musiikkikirjoittajana hän edisti Wienin toisen koulukunnan musiikkia. Hänen oppilaisiinsa kuului sarjallisuuden kehittäjä Pierre Boulez.
Leibowitz kirjoitti huomiota herättäneen kirjasen Sibelius, le plus mauvais compositeur du monde (suom. ’Sibelius, maailman huonoin säveltäjä’), jossa hän arvostelee ankarasti Jean Sibeliusta.
Kirjallinen tuotanto

'Schoenberg et son école: l'étape contemporaine du langage musical, Paris : Janin, 1947
L'évolution de la musique : de Bach à Schœnberg, 	Paris : Éditions Corrêa, cop. 1951
Sibelius, le plus mauvais compositeur du monde, Liège, Éd. Dynamo, 1951
Histoire de l' opéra, Paris, 1957.
Kirjallisuutta

Meine, Sabine: Ein Zwölftöner in Paris: Studien zur Biographie und Wirkung von René Leibowitz (1913–1972). Publikationen der Hochschule für Musik und Theater Hannover, 10. Augsburg: Wißner, 2000. ISBN 3-89639-236-0
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  BRAHMS  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1972–1973

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1972–1973 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertainen sarja, jossa kaksi viimeistä putosi sarjasta ja kaksi uutta joukkuetta nousi tilalle. Mestaruuden voitti Karhulan Rateko.
Miesten SM-sarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | Eräpisteet | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karhulan Rateko | 18 | 15 | 3 | 50-19 | 926-675 | 30 |
| Luolajan Kajastus | 18 | 13 | 5 | 42-24 | 902-769 | 26 |
| Kuopion NMKY | 18 | 10 | 8 | 41-31 | 900-784 | 20 |
| Vammalan Kisa | 18 | 10 | 8 | 39-39 | 956-958 | 20 |
| Johanneksen Pojat | 18 | 9 | 9 | 34-33 | 794-770 | 18 |
| Lahden Kimmo | 18 | 9 | 9 | 37-39 | 923-922 | 18 |
| Helsingin Elite | 18 | 9 | 9 | 38-40 | 961-978 | 18 |
| Porin Pyrintö | 18 | 8 | 10 | 31-39 | 793-913 | 16 |
| Kouvolan Lentopalloilijat -57 | 18 | 7 | 11 | 32-40 | 874-919 | 14 |
| Pirkkalan Viri | 18 | 0 | 18 | 14-54 | 621-962 | 0 |
Sarjaan nousivat Lautta-Pojat ja Palloiluseura Arsi Haminasta.
Mestarit: Ilkka Kesseli, Raimo Koskinen, Juha Liikanen, Heikki Montonen, Kalle Nikkinen, Risto Palonen, Tapani Piilola, Ossi Pulli, Risto Raussi. Valmentaja Elo Blomqvist.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1971–1972

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1971–1972 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertainen sarja, jossa kaksi viimeistä putosi sarjasta ja kaksi uutta joukkuetta nousi tilalle. Mestaruuden voitti Luolajan Kajastus. Mestaruus ratkesi vasta viisieräisessä uusintaottelussa.
Miesten SM-sarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | Eräpisteet | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Luolajan Kajastus | 18 | 15 | 3 | 48-23 | 962-745 | 30 |
| Kuopion NMKY | 18 | 15 | 3 | 47-22 | 942-781 | 30 |
| Karhulan Rateko | 18 | 12 | 6 | 42-27 | 898-776 | 24 |
| Johanneksen Pojat | 18 | 12 | 6 | 41-31 | 930-886 | 24 |
| Lahden Kimmo | 18 | 11 | 7 | 40-32 | 876-863 | 22 |
| Vammalan Kisa | 18 | 6 | 12 | 34-39 | 887-953 | 12 |
| Kouvolan Lentopalloilijat -57 | 18 | 6 | 12 | 33-42 | 872-985 | 12 |
| Helsingin Elite | 18 | 5 | 13 | 25-46 | 799-902 | 10 |
| Käpylän Lentopalloilijat | 18 | 4 | 14 | 23-46 | 786-903 | 8 |
| Lauritsalan Kisa | 18 | 4 | 14 | 24-49 | 832-990 | 8 |
Sarjaan nousivat Pirkkalan Viri ja Porin Pyrintö.
| Loppuottelu  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19. maaliskuuta | Luolajan Kajastus | Kuopion NMKY | 3–2 | 15-10 , 13-15 , 15-10 , 10-15 , 16-14 |
Luolajan Kajastus Suomen mestari
Mestarit: Heikki Heino, Reino Heino, Toivo Laakso, Juhani Manninen, Erkki Mattila, Mikko Mäkinen, Teuvo Mölsä, Timo Niemi, Jouko Siira. Valmentaja: Olavi Ruusunen.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1973–1974

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1973–1974 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertainen sarja, jossa kaksi viimeistä putosi sarjasta ja kaksi uutta joukkuetta nousi tilalle. Mestaruuden voitti Karhulan Rateko. Kuopion Sale pelasi Kuopion NMKY:n paikalla.
Miesten SM-sarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | Eräpisteet | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karhulan Rateko | 18 | 15 | 3 | 49-27 | 1006-818 | 30 |
| Luolajan Kajastus | 18 | 14 | 4 | 46-20 | 897-703 | 28 |
| Kuopion Sale | 18 | 10 | 8 | 38-33 | 883-877 | 20 |
| Porin Pyrintö | 18 | 9 | 9 | 40-32 | 926-880 | 18 |
| Lahden Kimmo | 18 | 9 | 9 | 36-38 | 940-929 | 18 |
| Vammalan Kisa | 18 | 9 | 9 | 34-38 | 860-878 | 18 |
| Johanneksen Pojat | 18 | 8 | 10 | 34-42 | 894-933 | 16 |
| Palloiluseura Arsi | 18 | 7 | 11 | 33-39 | 799-930 | 14 |
| Helsingin Elite | 18 | 6 | 12 | 31-42 | 883-963 | 12 |
| Lautta-Pojat | 18 | 3 | 15 | 20-50 | 792-969 | 6 |
Sarjaan nousivat Hyvinkään Ponteva ja Pieksämäen NMKY.
Mestarit: Jorma Kaunonen, Ilkka Kesseli, Raimo Koskinen, Ilkka Leskinen, Juha Liikkanen, Heikki Montonen, Risto Palonen, Risto Raussi, Risto Riisiö. Valmentaja Torsti Karhunen.
Ville Lenkkeri

Ville Lenkkeri (s. 1972) on suomalainen valokuvaaja, joka on julkaissut kuvateoksia matkoiltaan maapallon äärialueille pohjoisessa ja etelässä. Vuonna 2014 hän teki entisestä kotikaupungistaan Mäntästä kokoelman Kivettynyt metsä, joka oli esillä Serlachius-museo Göstassa. Lenkkeri on asunut Ruotsissa vuodesta 2005 ja pitänyt monia näyttelyitä ympäri Eurooppaa.
Lenkkeri kirjoitti ylioppilaaksi 1991 ja opiskeli vuosina 1994–2001 Prahan FAMU-oppilaitoksessa, aluksi elokuvaa ja sitten valokuvausta. Hän valmistui vuonna 2006 Taideteollisesta korkeakoulusta. Hänelle myönnettiin Suomen valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.
Näyttelyitä

Frankfurt am Main
Tukholma 2004
Rouen, Ranska 2007
Quimper, Ranska 2008
Tukholma 2009
Oslo 2009
The Place of no Roads, Caen, Ranska 2011
Dreams and Awakenings, Tukholma 2011
Office Rage, Pula
Distorted Shadows, Malmö
Kivettynyt metsä, Serlachius-museo Gösta, Mänttä 2014
Kuvateoksia

Movies, Bautzner69 / Hesperus Verlag, 2004. ISBN 3-932 607-11-2.
Reality in the Making, Hatje Cantz, 2006. ISBN 978-3 7757-1880-6.
The Place of No Roads, , matkakertomus Huippuvuorilta, Hatje Cantz, 2009. ISBN 978-3-7757-2399-2
Existence Doubtful, kuvia Etelämantereelta ja Tulimaasta, 2014
Aiheesta muualla

Ville Lenkkerin oma sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Taiteenala:  Photographers' Identities 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Ville Lenkkeri
Käännös suomeksi
Lehtovähämittari

| Lehtovähämittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Kenttämittarit Larentiinae
Suku::  Chloroclystis
Laji::  v-ata
Kaksiosainen nimi
 Chloroclystis v-ata  (Haworth, 1809) 
Katso myös
   Lehtovähämittari Wikispeciesissä   Lehtovähämittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehtovähämittari (Chloroclystis v-ata) on pienikokoinen mittariperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Lehovähämittari on siipiväliltään pieni ja siipien pohjaväri on sammaleenvihreä. Siiven poikkiviirut ovat enimmäkseen vaaleita, mutta ulommassa poikkiviirussa on siiven etureunan puolella musta, hyvin erottuva v-kirjaimen muotoinen kuvio, mistä laji on saanut myös tieteellisen nimensä. Jyrkän mutkan jälkeen poikkiviiru tekee kaarevan mutkan ulkospäin ja siiven takareunaa kohti poikkiviiru häviää jokseenkin täysin. Takasiivet ovat tasaisen vaaleat ja niiden kaareva viiru erottuu vain heikosti. Siipiväli 13–14 mm.
Suvussa Pasiphila on muutamia muita samannäköisiä mittareita.
Levinneisyys ja lentoaika

Keskieurooppalainen laji, jonka levinneistyys ulottuu idässä Venäjän poikki Japaniin asti. Suomessa lehtovähämittaria on tavattu vuodesta 1985 alkaen ja laji on vähitellen leviämässä etelä- ja lounaisrannikolta sisämaahan päin. Lentoaika on kesäkuun puolivälistä heinäkuuhun.
Elinympäristö ja elintavat

Aikuiset perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle. Suomessa yksilöitä on löydetty pääasiassa ajamalla ne lentoon lepopaikoistaan.
Ravintokasvi

Toukka elää monilla eri ravintokasveilla, erityisesti niiden kukinnoissa.
Alalajeja

etelänlehtovähämittari (Chloroclystis v-ata v-ata)
suomenlehtovähämittari (Chloroclystis v-ata relicta)
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Vlindernet (hollanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1552085  Wikispecies: Chloroclystis v-ata  BioLib: 52932  BOLD: 98679  CoL: 5Y7ZM  EUNIS: 307716  Fauna Europaea: 444733  Fauna Europaea (new): 39c6b084-87f4-4b97-b727-935d1513b203  GBIF: 1989428  iNaturalist: 324080  LepIndex: 218533  LoB: 5796  MaBENA: ChlorV-ata  NBN: NBNSYS0000005946  NCBI: 190337  Observation.org: 8390  Open Tree of Life: 1030085  Laji.fi: MX.62075
Mike Leigh

Mike Leigh vuonna 2008.
Mike Leigh (s. 20. helmikuuta 1943 Salford) on englantilainen elokuva- ja teatteriohjaaja, joka on tehnyt elokuvia sekä valkokankaalle että televisioon. Hänen elokuvansa sijoittuvat yleensä Lontooseen.
Elokuvaura

Leigh on palkittu useita kertoja kansainvälisillä elokuvajuhlilla. Esimerkiksi Cannesin elokuvajuhlilla hänet on palkittu vuonna 1993 parhaan ohjaajan palkinnolla elokuvasta Naked, vuonna 1996 Kultaisella palmulla eli parhaan elokuvan palkinnolla sekä ekumeenisen juryn palkinnolla elokuvasta Salaisuuksia ja valheita ja vuonna 2010 ekumeenisen juryn kunniamaininnalla elokuvasta Vuosi elämästä. Vuonna 1997 Salaisuuksia ja valheita sai parhaan eurooppalaisen elokuvan Goya-palkinnon ja vuonna 2004 Vera Drake Venetsian elokuvajuhlien parhaan elokuvan Kultainen leijona -palkinnon.
Leigh on ollut seitsemästi ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, viidesti parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen sarjassa (Salaisuuksia ja valheita, Vera Drake, Topsy-Turvy – mullin mallin, Happy-Go-Lucky ja Vuosi elämästä) ja kahdesti parhaan ohjauksen sarjassa (Salaisuuksia ja valheita ja Vera Drake). Vera Draken pääosan esittäjä Imelda Staunton palkittiin naispääosasta Venetsian elokuvajuhlilla. Myös Happy-Go-Luckyn naispääosan esittäjä Sally Hawkins palkittiin lukuisilla palkinnoilla, muun muassa Berliinin elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän Hopeinen karhu -palkinnolla sekä parhaan naispääosan Golden Globella.
Leigh’n tapa tehdä elokuvia poikkeaa perinteisestä. Elokuvalla ei ole selvää käsikirjoitusta vaan se muotoutuu koko elokuvanteon ajan. Tällä elokuvantekotavalla hänellä on vaikeuksia rahoittajien saamisessa, ja siksi elokuvat tehdään pienellä budjetilla. Elokuvan nimen Leigh keksii viime tingassa, eikä hän pidä sitä olennaisena.
Teatteri

Elokuvien lisäksi Leigh on ohjannut myös teatterinäytelmiä. Hänen ensimmäinen näytelmäohjauksensa oli The Box Play Birminghamin Midlands Arts Centressä vuonna 1965. Samana vuonna hän valmistui opinnoistaan London School of Film Techniquessa (myöhemmin nimeltään London Film School). Hän ohjasi näytelmiä ahkerasti 1960- ja 1970-luvulla, mutta 1980-luvun alun jälkeen hän on tehnyt teatteritöitä harvakseltaan. Vuoden 1993 näytelmän It's a Great Big Shame! jälkeen hänen seuraava uusi näytelmänsä oli 2005 ensi-iltansa saanut Two Thousand Years.
Perhe

Leigh oli vuodesta 1973 vuoteen 2001 naimisissa näyttelijä Alison Steadmanin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi poikaa.
Filmografia

Ilottomat hetket (Bleak Moments), 1971
Hard Labour, 1973 (TV)
The Permissive Society, 1975 (TV)
Nuts in May, 1976 (TV)
Pienet hauskat illanvietot (Abigail's Party), 1977 (TV)
Kiss of Death, 1977 (TV)
Who's Who, 1978 (TV)
Grown-Ups, 1980 (TV)
Home Sweet Home, 1982 (TV)
Meantime, 1984 (TV)
Four Days in July, 1985 (TV)
Lyhyttä ja kiharaa (The Short & Curlies), 1987 (lyhytelokuva)
Suuria toiveita (High Hopes), 1988
Elämä on ihanaa (Life is Sweet), 1990
A Sense of History, 1992 (lyhytelokuva)
Naked, 1993
Salaisuuksia ja valheita (Secrets & Lies), 1996
Career Girls – uranaisia (Career Girls), 1997
Topsy-Turvy – mullin mallin (Topsy-Turvy), 1999
Kaikki tai ei mitään (All or Nothing), 2002
Vera Drake, 2004
Happy-Go-Lucky, 2008
Vuosi elämästä (Another Year), 2010
Mr. Turner (2014)
Peterloo (2018)
Kirjallisuutta

Mike Leigh on Mike Leigh. Sarja: Directors on Directors. Faber 2008 ja 2021 ISBN 9780571353828 .
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mike Leigh Wikimedia Commonsissa
Mike Leigh Elonetissä.
Mike Leigh Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Malmi, Timo & Forsman, Liselott: ”Potentiaalisten mahdollisuuksien etsijä”, Mike Leigh’n haastattelu. Filmihullu 4/2015.
Timonen, Lauri: ”Suloista ja tahmeaa”, essee Leigh’stä. Filmihullu 4/2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef