stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maine (Ranska)
Kreivikunta keskiajalla > Puskurimaakunta

Frankkien kuningas Rudolf antoi vuonna 923 Mainen kreivikunnan Normandian herttualle Rollolle.. Hugo Capet antoi kreivikunnan Hugues II:lle, jonka jälkeläiset hallitsivat kreivikuntaa 1100-luvulle saakka.
1000-luvun alussa Mainen kreivikunta oli leikkikaluna kahden nousevan mahdin välissä: Anjoun kreivikunnan ja Normandian herttuakunnan. Hughues III piti tunnustaa Anjoun kreivin Foulque III suvereniteettiin alistuminen, mutta hänen poikansa Herbert II puolestaan pakotettiin tunnustamaan Normandian herttuan Vilhelm Valloittajan suvereniteetti alueella. Vuonna 1063 Vilhelm valloitti lopullisesti Mainen kreivikunnan, vaikka useat alueen haltijat sitä vastustivat. Vilhelmin poika Robert II avioitui Mainen Margueriten kanssa, joka oli Herbert II:n sisar. Robertista tuli vaimonsa kuoleman jälkeen Mainen kreivi, tosin nimellisesti, sillä koko alue oli isä Vilhelmin vallan alla.
Normanneilla oli vaikeuksia hallita aluetta, sillä he törmäsivät paikallisten paronien tiukkaan vastustukseen. Vuonna 1070 alueen herrat nousivat kapinaan, kutsuivat Italiasta Azzo d’Esten, joka oli avioitunut erään Mainen entisen kreivin jälkeläisen kanssa, ja yhdessä he ajoivat normannit alueelta. Useita kertoja normannit kuitenkin saapuivat sotaretkillään aina alueen hallintokaupunkiin saakka. Azzo s’Esten vaimon serkku Élie de Beaugency onnistui saamaan itselleen Mainen kreiviyden, ja tämän tytär avioitui Anjoun kreivin Foulque V:n kanssa. He onnistuivat saamaan asemalleen Normandian herttuan Henrikin hyväksynnän Mainen kreiveinä, kun he samalla tunnustivat Normandian herttuoiden vallan alueellaan.
Foulque V jätti kreivikuntansa pojalleen Geoffroylle, jota kutsuttiin nimellä Plantagenêt. Tämän kuoltua vuonna 1151 tämän pojasta Henristä, joka oli ollut jo Normandian herttua vuodesta 1150 lähtien, ja hänestä tuli myöhemmin myös Englannin kuningas nimellä Henrik II. Hän yhdisti nämä usein kiistanalaiset alueen keskenään.
Kreivikunta keskiajalla > Kapetingien apanaasi

Vuonna 1204 Ranskan kuningas Filip Augustus hyökkäsi Plantagenêt-valtakuntaa vastaan, jota tuolloin johti Juhana Maaton. Filip II miehitti Normandian herttuakunnan, ja Guillaume des Roches valloitti Anjoun, Tourainen ja Mainen.
Mainen kreivikunta tulisi osaksi Ranskan kuninkaan Ludvig VIII Paksun nuoremman pojan Kaarle Anjoulaisen apanaasiläänitystä (apanage), joka puolestaan siirtyi vuonna 1290 hänen pojantyttärelleen ja tämän miehelle Valois’n kreiville Kaarlelle. Tämän poika Filip VI yhdisti tultuaan kuninkaaksi alueen kuninkaan omiin läänityksiin. Tämän jälkeen Mainen kreivikunta siirtyi Kaarle VI:n pojan Juhana Hyvän nuoremmalle pojalle Ludvig I Anjoulaiselle, ja tällöinkin kyseessä oli apanaasiläänitys.
Verneuilin taistelun jälkeen englantilaiset valtasivat vuonna 1424 Mainen kreivikunnan, ja Jean of Lancaster otti itselleen kreivin tittelin. Englantilaiset luopuivat alueesta vasta vuonna 1448, vähän ennen satavuotisen sodan päättymistä.
Vuonna 1481 Mainen ja Provencen kreivi Kaarle IV määräsi testamentissaan kuolemansa jälkeen maittensa siirtyvän Ranskan kuninkaalle Ludvig XI:lle. Tämä oli viimeinen apanasiläänitys, joka palautui takaisin Ranskan kruunulle.
Pariisin parlamentin presidentti tuli henkilökohtaisesti Le Mansiin vuonna 1508 ja luki sinne kokoontuneille kolmelle säädylle alueellisten erioikeuksien päättymistä koskevan julistuksen.
Aiheesta muualla

Régine Le Jan: Famille et pouvoir dans le monde France (VIIe-Xe siècle), Publications de la Sorbonne, Pariisi, 1995.
Pierre Riché: Les Carolingiens. Une famille qui fit l'Europe, éd. Pluriel
Louise Gérard: « La seigneurie de Bellême Xe-XIIe siècles », Le pays bas-Normand, 1990, N° 3 (199), s. 161-175
Ranskan historialliset maakunnat
| --- | --- |
Maakunnat vuonna 1789::  Alsace • Angoumois • Anjou • Artois • Aunis • Auvergne • Basse-Navarre • Béarn • Beaujolais • Berry • Bourbonnais • Bourgogne • Bretagne • Champagne • Korsika • Dauphiné • Flanderi/Hainaut • Foix • Forez • Franche-Comté • Gascogne • Guyenne • Île-de-France • Languedoc • Landau • Limousin • Lorraine • Lyonnais • Maine • Marche • Nivernais • Normandia • Orléanais • Perche • Picardie • Poitou • Provence • Roussillon • Saintonge • Touraine • Trois-Évêchés
Vallankumouksen jälkeen::  Avignon ja Comtat Venaissin • Montbéliard • Mulhouse • Savoiji • Comté de Nice
Käännös suomeksi
Mainen kreivikunnan vaakuna
Mainen lippu
Malibu – huumerannikko

| Malibu – huumerannikko> Red Surf |
| --- | --- |

Ohjaaja:  H. Gordon Broos
Tuottaja:  Richard C. Weinman
Säveltäjä:  Sasha Matson
Kuvaaja:  John Schwartzman
Leikkaaja:  Dennis E. Dolan
Pääosat:   Gene Simmons  Doug Savant  Dedee Pfeiffer  George Clooney 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Arrowhead Entertainment
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Malibu – huumerannikko (engl. Red Surf) on vuoden 1989 rikosdraama. Elokuvan pääosia esittävät George Clooney, Doug Savant, Dedee Pfeiffer, Philip McKeon, Rick Najera ja Gene Simmons. Elokuvassa Remar (Clooney) ja Attila (Savant) joutuvat tekemisiin huumelordin kanssa heidän ystävänsä jouduttua poliisin haaviin. Elokuvan on ohjannut H. Gordon Broos.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa ”kamalaksi yritykseksi tehdä nuorten toimintaelokuvaa”. Hän antoi elokuvalle tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Aiheesta muualla

Malibu – huumerannikko Elonet.
Malibu – huumerannikko Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Malibu – huumerannikko AllMoviessa. (englanniksi)
Maitepunatäplä

| Maitepunatäplä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Punatäplämäiset Zygaenoidea
Heimo::  Punatäpläperhoset Zygaenidae
Alaheimo::  Punatäplät Zygaeninae
Suku::  Zygaena
Alasuku::  (Zygaena)
Laji::  filipendulae
Kaksiosainen nimi
 Zygaena filipendulae  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Maitepunatäplä Wikispeciesissä   Maitepunatäplä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maitepunatäplä eli lounaanpunatäplä (Zygaena filipendulae) on pienehkö, punatäpliin kuuluva perhoslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö

Maitepunatäplä muistuttaa ulkonäöltään suuresti lähilajejaan, minkä lisäksi se on ulkonäöltään huomattavan muunteleva ja laji onkin jaettu Euroopassa useisiin alalajeihin. Pohjaväriltään mustissa, vihertävän tai sinisen metallinhohtoisissa siivissä on kuusi, melko pyöreää, punaista täplää. Täplät ovat parittain siten, että siiven etureunan puolella oleva täplä on hieman lähempänä siiven tyveä ja kaikkein lähimpänä siipien tyveä olevat täplät saattavat olla osittain yhtyneet. Etusiiven alapinnalla on punertavaa kehnää, etenkin naarailla. Takasiivet ovat kirkkaanpunaiset, ja niissä on kapea musta reunus. Vartalo on täysin musta, mutta raajoissa on kuparinen hohde. Silmät ja imukärsä ovat hyvin kehittyneet ja huulirihmat ovat karvaiset. Siipiväli on 28–35 mm.
Lajista tavataan ajoittain myös värimuotoa f. flava, jonka täplät ovat keltaiset. Muita värimuotoja ovat oranssitäpläinen f. aurantia, oranssinpunatäpläinen f. intermedia sekä ruskeatäpläinen f. chrysanthemi. Tavataan myös yksilöitä, joilla täplät ovat tavalla tai toisella poikkeavia. Näitä ovat esimerkiksi f.cytisi, jolla täplät ovat yhtyneet pareittain ja f. polygalae, jolla kaikki täplät ovat yhtyneet yhdeksi punaiseksi alueeksi. Muodoilta f. spoliata ja f. quinquemaculata puuttuu yksi täplä. Muodolla f. costimaculata siiven etureuna on punakehnäinen. Etelämpänä Euroopassa tavattavilta alalajeilta tunnetaan lisäksi muutamia muita poikkeavia muotoja.
Keski- ja Etelä-Euroopassa eläviä lähilajeja ovat Zygaena trifolii, Zygaena transalpina, Zygaena hippocrepidis sekä Zygaena angelicae. Näiden luotettava erottaminen maitepunatäplästä voi vaatia perhosen genitaalien tutkimista.
Levinneisyys ja lentoaika

Euroopassa maitepunatäplä on hyvin yleinen laji ja yleisimpiä sukunsa edustajia. Sen levinneisyys ulottuu Espanjasta ja Irlannista Euroopan poikki Fennoskandian eteläosiin ja Kaukasukselle. Suomessa sitä tavataan Ahvenanmaalla sekä maan lounais- ja eteläosassa. Lajin lentoaika on heinä-elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Maitepunatäplä elää niityillä, metsäaukioilla ja rannoilla. Se suosii kalkkipitoista maastoa. Lajin esiintyminen on sidottu toukan ravintokasvin, keltamaitteen, esiintymiseen. Perhoset lentävät aurinkoisina päivinä ja käyvät ahkerasti kukilla. Laji talvehtii toukkana.
Ravintokasvi

Toukan pääasiallinen ravintokasvi on keltamaite (Lotus corniculatus), etelämpänä myös muutamat muut hernekasvit
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Maitepunatäplä
UK Safari (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
koiraan genitaalit
naaraan genitaalit
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161497  Wikispecies: Zygaena filipendulae  BioLib: 48377  BOLD: 197796  EPPO: ZYGAFI  Fauna Europaea: 440536  Fauna Europaea (new): 35a7d272-f8e2-49f9-b51b-4cc9772fea40  GBIF: 5107219  iNaturalist: 62083  IRMNG: 10338029  LepIndex: 79966  LoB: 5082  MaBENA: ZygaeFilip  NBN: NBNSYS0000005670  NCBI: 287375  Observation.org: 1485  Open Tree of Life: 919818  Laji.fi: MX.59986
Malin kansalliskirjasto

| Malin kansalliskirjasto> La Bibliothèque Nationale du Mali |
| --- | --- |
 Malin kansalliskirjaston ja kansallisarkiston rakennukset.
Osoite:  Hamdallaye ACI 2000 Bamako, Mali
Sijainti:  Bamako, Mali
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Malin kansalliskirjasto (ransk. La Bibliothèque Nationale du Mali) on Malin pääkaupungissa Bamakossa toimiva maansa kansalliskirjasto.
Vaatimattomasta hallituksen kirjastosta alkunsa saanut kansalliskirjasto muutti vuonna 1968 Kouloubasta Ouolofobougouun avenue Kassé Kéïtalle. Vuonna 2002 se sai uudet laajat tilat ACI 2000:n kaupunginosasta.
Kirjaston kokoelmat käsittävät 17 540 teosta: 14 109 kirjaa, 3 327 väitöskirjaa ja 72 kausijulkaisua (etupäässä sanomalehtiä). Kirjastolla on ollut vapaakappaleoikeus Malissa julkaistuihin kirjoihin ja kausijulkaisuihin vuodesta 1985. Se hankkii teoksia myös ostamalla sekä lahjoituksien ja kirjavaihdon avulla. Vuosittain ostetaan yli tuhat uutta kirjaa. Kirjasto ei tilaa ulkomaisia lehtiä, mutta saa niitä jonkin verran lahjoituksina. Ääni- ja kuvatallenteita ja muita aineistoja on hyvin vähän.
Palveluihin kuuluvat lukusali, tietopalvelu, valokopiointi, tulostus ja digitointi ja Internet-yhteys. Kirjasto järjestää tiedonhaku- ja kirjastokoulutusta, myöntää ISBN- ja ISSN-numerot Malissa julkaistaville kirjoille ja lehdille ja ylläpitää Malin kansallisbibliografiaa.
Aiheesta muualla

Malin kansalliskirjaston sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Malcesine

| Malcesine |
| --- | --- |

 Malcesine
 Koordinaatit: 45°46′N, 10°49′E 
Valtio:   Italia
Alue:   Veneto
Maakunta:  Verona
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  69,29 km²
Korkeus:  65–2 209 m
Väkiluku (1.1.2017):  3 704
 – Väestötiheys:  53 as./km²
 
 www.comunemalcesine.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Malcesine on kunta Veronan maakunnassa Veneton alueella Pohjois-Italiassa. Kunnassa on vajaat 4 000 asukasta, ja se sijaitsee Gardajärven itärannalla. Malcesine elää suurelta osin matkailusta.
Nähtävyyksiä

Scaligeron linna (Castello Scaligero) hallitsee kaupunkinäkymää. Goethe vieraili Malcesinessa vuonna 1786 ja ihastui linnaan alkaen luonnostella sitä lehtiöönsä. Venetsialaiset pidättivät hänet tästä syystä itävaltalaisena vakoojana kuulusteluita varten. Linnassa on nykyään pieni Goethe-näyttely.
Palazzo dei Capitani on 1200-luvulta peräisin oleva kaupungintalo. Kylän pääkirkko on Santo Stefanon kirkko. Monte Baldon vuori on tunnettu näköalapaikka ja kävelyretkien aloituspaikka, jonne vie Malcesinesta köysirata. Vuoren korkein kohta on Valdritta (2 218 m mpy.). Köysiradan yläasema on 1 760 metrin korkeudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Malcesine Wikimedia Commonsissa
Malcesinen matkailusivusto
Malcesine - Gardan helmi, Kuva, 24.05.1939, nro 11, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Veronan maakunta
Affi | Albaredo d’Adige | Angiari | Arcole | Badia Calavena | Bardolino | Belfiore | Bevilacqua | Bonavigo | Boschi Sant’Anna | Bosco Chiesanuova | Bovolone | Brentino Belluno | Brenzone sul Garda | Bussolengo | Buttapietra | Caldiero | Caprino Veronese | Casaleone | Castagnaro | Castel d’Azzano | Castelnuovo del Garda | Cavaion Veronese | Cazzano di Tramigna | Cerea | Cerro Veronese | Cologna Veneta | Colognola ai Colli | Concamarise | Costermano sul Garda | Dolcè | Erbezzo | Erbè | Ferrara di Monte Baldo | Fumane | Garda | Gazzo Veronese | Grezzana | Illasi | Isola della Scala | Isola Rizza | Lavagno | Lazise | Legnago | Malcesine | Marano di Valpolicella | Mezzane di Sotto | Minerbe | Montecchia di Crosara | Monteforte d’Alpone | Mozzecane | Negrar di Valpolicella | Nogara | Nogarole Rocca | Oppeano | Palù | Pastrengo | Pescantina | Peschiera del Garda | Povegliano Veronese | Pressana | Rivoli Veronese | Roncà | Ronco all’Adige |  Roverchiara | Roveredo di Guà | Roverè Veronese | Salizzole | San Bonifacio | San Giovanni Ilarione | San Giovanni Lupatoto | San Martino Buon Albergo | San Mauro di Saline | San Pietro di Morubio | San Pietro in Cariano | San Zeno di Montagna | Sanguinetto | Sant’Ambrogio di Valpolicella | Sant’Anna d’Alfaedo | Selva di Progno | Soave | Sommacampagna | Sona | Sorgà | Terrazzo | Torri del Benaco | Tregnago | Trevenzuolo | Valeggio sul Mincio | Velo Veronese | Verona | Veronella | Vestenanova | Vigasio | Villa Bartolomea | Villafranca di Verona | Zevio | Zimella
Maksuvalmiussuhde

Maksuvalmiussuhde eli quick ratio eli happotesti on yrityksen lyhyen aikavälin maksuvalmiutta kuvaava tunnusluku. Se mittaa yrityksen mahdollisuutta selviytyä lyhytaikaisista veloistaan pelkällä rahoitusomaisuudellaan.
Laskentakaava

Quick ratio lasketaan jakamalla rahoitusomaisuus lyhytaikaisilla veloilla, joista on vähennetty saadut ennakot:
Lyhytaikaisiin velkoihin luetaan myös ne pitkäaikaisten velkojen lyhennykset, jotka tulevat maksettavaksi vuoden kuluessa. Saadut ennakot ovat keskeneräiseen työhön tai projektiin liittyviä lyhytaikaisia ennakoita.
Rahoitusomaisuus koostuu rahoista ja pankkisaamisista, rahoitusarvopapereista ja lyhytaikaisista saamisista. Rahoitusomaisuudesta kuitenkin vähennetään osatuloutuksen saamiset ja vahvistetuista tappioista johtuva laskennallinen verosaaminen, jos niitä on.
Lyhytaikaisilla saamisilla tarkoitetaan vuoden kuluessa erääntyviä saamisia. Jos lyhytaikaisiin saamisiin sisältyy epävarmoja saamisia, tunnusluvun luotettavuus heikentyy. Epävarmoja saamisia voivat olla esimerkiksi luottotappioiksi tulkittavat myyntisaamiset. Jos epävarmoja saamisia ei pystytä luotettavasti arvioimaan ja poistamaan, voidaan rahoitusomaisuuden tilalla käyttää rahaa ja pankkisaamisia.
Epävarmojen tai vaikeasti perittävien saamisten lisäksi rahoitusomaisuudesta on syytä vähentää epälikvidit erät. Sellaisia voivat olla esimerkiksi sijoitukset pörssin ulkopuolisiin yrityksiin.
Ohjearvot

Quick ration ohjearvot ovat:
yli 1: hyvä
0,5–1: tyydyttävä
alle 0,5: heikko
Quick ration tavoitelluksi alarajaksi asetetaan usein 1. Se merkitsee, että rahoitusomaisuus kattaa täsmälleen lyhytaikaiset velat. Silloin yritys pystyy maksamaan kaikki lyhytaikaiset velkansa realisoimalla koko rahoitusomaisuutensa.
Tilastojen perusteella quick ration kriittinen raja on noin 0,4–0,5. Jos arvo putoaa tämän rajan alle, yritys on vaarassa ajautua vuoden kuluessa maksukyvyttömäksi.
Huomattavan suuri arvo voi kertoa yrityksen kassavarojen tehottomasta käytöstä.
Tulkinnan ongelmia

Vaikeuksissa olevan yrityksen todellinen maksuvalmius voi olla quick ration antamaa kuvaa heikompi. Taseasemansa varjelemiseksi yritys on saattanut jättää luottotappioista aiheutuneita menetyksiä kirjaamatta. Saaminen on saatettu pysyttää taseessa siitäkin huolimatta, että se olisi kirjanpidon varovaisuusperiaatteen mukaisesti tullut jo vähentää tuloslaskelmassa.
Artur Malin

Nils Artur Malin (21. lokakuuta 1871 Turku – 6. helmikuuta 1939 Helsinki) oli pappi, sotarovasti, opettaja ja kristillisten järjestöjen sihteeri.
Artur Malinin vanhemmat olivat värjärimestari Anders Malin ja Edla Amanda Lundell ja puoliso vuodesta 1903 Hildur Maria Branders. Malin tuli ylioppilaaksi 1892 ja vihittiin papiksi 1897. Hän toimi ylimääräisenä pappina Turussa 1897–1904, Suomen NMKY:n matkasihteerinä 1904–1907 ja Helsingin NMKY:n pääsihteerinä 1907–14. Pietarissa hän oli Pyhän Katarinan ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherra 1914–1918, Porissa kirkkoherra 1919–1921 ja Suomen armeijan sielunhoidon ja valistustyön johtaja, puolustusministeriön osastopäällikkönä, 1918–1939. Malin toimi myös uskonnon opettajana Turussa, Helsingissä ja Pietarissa. Turun NMKY:n sihteerinä, varapuheenjohtajana tai puheenjohtajana hän toimi 1897–1905, Helsingin NMKY:n johtokunnan jäsenenä 1919–1931 ja Suomen NMKY:n puheenjohtajana 1919–1931. Hänellä oli myös useita luottamustoimia. Malin julkaisi teoksen Om Kristi uppståndelse 1906 ja teoksen Konfirmatsiooniopetuksesta ja konfirmatsioonista 1912 sekä toimitti Suomen kirkon pappisliiton vuosikirjaa 1919–1927. Hän oli myös Nuorten airuen toimittaja 1907–1910 ja Kotimaan avustaja lehden perustamisesta saakka.
Sotarovasti Malinista tuli vuonna 1919, minkä arvonimen on itsenäisyyden ajan Suomessa saanut hänen lisäkseen vain Reinhold Hedberg. Malinin tapauksessa sotarovasti oli sittemmin myös hänen virkanimikkeensä puolustusvoimien kirkollisen työn johtajana.
Aiheesta muualla

Sotarovasti Artur Malin : Pakoni Venäjältä, Suomen Kuvalehti, 19.12.1931, nro 51-52, s. 44, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Artur Malin : Tsaarivallan santarmistossa, Kansan kuvalehti, 27.01.1933, nro 5, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Mallard (Kalifornia)

Mallard on aavekaupunki Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Se sijaitsee Southern Pacific Railroadin varrella noin 1,6 kilometrin päässä Fremontin keskustasta. Kaupungin keskikorkeus merenpinnasta on 16 metriä.
Majuri maantieltä

| Majuri maantieltä |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Osmo K. Oksanen, 1954.
Ohjaaja:  Ossi Elstelä
Käsikirjoittaja:  Reino Helismaa
Tuottaja:  Toivo Särkkä
Säveltäjä:  Toivo Kärki
Kuvaaja:  Pentti Valkeala
Leikkaaja:  Elmer Lahti
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Pääosat:  Martti Niemi Armas Jokio Siiri Angerkoski Kullervo Kalske
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  1954
Kesto:  66 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Majuri maantieltä on Ossi Elstelän ohjaama rillumarei-tyyppinen farssielokuva vuodelta 1954. Väärinkäsityksiin perustuvista kommelluksista kertovan elokuvan tekee historiallisesti mielenkiintoiseksi se, että Puolustusvoimien ylin johto suuttui elokuvasta ja kieltäytyi myöhemmin kaikesta yhteistyöstä elokuvan tuottaneen Suomen Filmiteollisuuden kanssa sen kuvatessa Tuntematon sotilas -elokuvaa. Varsin lyhyessä elokuvassa on muutamia iltamanumeroita.
Tarina

Masa Pikkarainen (Masa Niemi) on sympaattinen pieni kulkuri, joka ajautuu varuskuntaan ja saa sattumalta ylleen majurin univormun. Upseerit olettavat hänen olevan tarkastava upseeri, jonka saapumisesta varuskuntaan he ovat kuulleet huhuja. Pikkaraisella on mukanaan romanimies, jonka uskotaan olevan hänen adjutanttinsa. Heimonsa tavoille uskollisena tämä suunnistaa hevostalleille Niemen lähtiessä kohti erinäisiä kommelluksia ympäri varuskuntaa. Niemi käy muun muassa saunassa, jossa joutuu pienen kokonsa vuoksi varusmiesten pilkan kohteeksi, mutta nämä kauhistuvat, kun näkevät hänen pukeutuvan majurin univormuun.
Romanimiestä esittävä Armas Jokio poikkeaa markkinoille kauppaamaan armeijan hevosta, jonka onnistuu useammalla peräkkäisellä kaupalla ostamaan takaisin ja saamaan vieläpä yhden hevosen lisää. Elokuva etenee Reino Helismaan käsikirjoituksen pohjalta kömpelösti kohtauksesta toiseen, kunnes loppuhuipentumana nähdään Masa Niemen kaksoisrooli omana kaksoisveljenään, joka todellakin on varuskuntaan tarkastukselle saapunut upseeri. Tässä vaiheessa kulkuri on paljastunut, mutta veljekset kohtaavat lämpimissä merkeissä.
Kulkuriveli lähtee varuskunnasta jatkamaan huoletonta elämäänsä. Romanimiehen palatessa markkinoilta hevosineen ei kulkuriveljensä näköinen upseeri luonnollisesti tunne romanimiestä. Romanimies, joka on tällä välin saanut vaimonsa mukaan, ei voi ymmärtää kulkuriksi edelleen luulemansa upseerin tylyä käytöstä vaan poistuu varuskunnasta tuhahdellen palautettuaan armeijalle kuuluvan hevosen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Masa Niemi  | … |  kulkuri Masa Pikkarainen / majuri Mikko Pikkarainen   |
|  Armas Jokio  | … |  Aleksi Lindman, "Pikku-Aleksi"   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Jenny Lindman   |
|  Kullervo Kalske  | … |  kapteeni Jaakko Koivula, komppanian päällikkö   |
|  Sirkka-Liisa Wilén  | … |  Annikki Koivula, Jaakon sisar   |
|  Juha Eirto  | … |  kersantti Pekka Roihu   |
|  Orvokki Vesaranta  | … |  Liisa Koivula, Jaakon sisar   |
|  Arttu Suuntala  | … |  luutnantti Lennart Touhu, talousupseeri   |
|  Irja Kuusla  | … |  Irja, keittäjätär   |
|  Arvo Kuusla  | … |  sotamies Rymyläinen, tallipäivystäjä   |
|  Paavo Hukkinen  | … |  sotamies Kukko, tallipäivystäjä   |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hannes Veivo  | … |  vääpeli komppanian toimistossa   |
|  Eino Noponen  | … |  kersantti Noponen, rättimikko   |
|  Tauno Söder  | … |  sotilas saunan pukuhuoneessa   |
|  Rainer Karvinen  | … |  sotilas saunan pukuhuoneessa   |
|  Anton Soini  | … |  orin myyjä torilla   |
|  Hannes Jantunen  | … |  orin myyntiä seuraava mies   |
|  Uljas Kandolin  | … |  2. hevosen myyjä torilla   |
|  Sointu Kouvo  | … |  nainen upseerikasinolla   |
|  Katri Linna  | … |  nainen upseerikasinolla   |
|  Laila Rihte  | … |  nainen upseerikasinolla   |
|  Matti Tapio  | … |  sotilasmestari Jumppanen   |
|  Alpo Ahonen  | … |  tanssiva mies aliupseerikerholla   |
|  Reijo Kallio  | … |  kitaristi   |
|  Vladimir Kopteff  | … |  alttosaksofonisti   |
|  Toivo Laine  | … |  harmonikansoittaja   |
|  Ylermi Kosonen  | … |  kontrabasisti   |
|  Leo Lastumäki  | … |  mies aliupseerikerhon iltamayleisössä   |
|  Nils Hedengren  | … |  fakiiri Kronblom   |
|  Pentti Auer  | … |  vänrikki Auer, päivystäjä intendentuuriosastolla Helsingissä   |
|  Pertti Palo  | … |  vänrikki majuri Mikko Pikkaraisen seurassa   |
Vaikutukset

Puolustusvoimien ylin johto suuttui elokuvasta. Puolustusvoimat kieltäytyi myöhemmin kaikesta yhteistyöstä Suomen Filmiteollisuuden kanssa sen kuvatessa Tuntematonta sotilasta. Erityisesti Puolustusvoimain komentaja jalkaväenkenraali Kaarlo Heiskanen oli syvästi loukkaantunut suomalaisten upseerien karikatyyrisestä kuvaamisesta jäykkää kuria noudattavina tomppeleina sekä Puolustusvoimien saattamisesta naurunalaiseksi. Kerrotaan Heiskasen todenneen puolustusvoimilta "Tuntemattomaan" apua pyytäneelle filmiväelle: "Koska teitte sellaisen elokuvan kuin 'Majuri maantieltä', ette saa remmin pätkääkään!" Väinö Linnan elämäkerran kirjoittaja Yrjö Varpio pitää kuitenkin todennäköisempänä perusteena päätökseen ulkopoliittisia syitä.
Suomen Filmiteollisuus oli jo lisännyt alkuteksteihin viestin:
»Tällainen kommellusten kehrä voisi lähteä kierimään minkä valtakunnan armeijan yksikössä tahansa. Mikseipä siis myös Suomen! Seuratkaamme siis Majurimme seikkailuja hymy silmäkulmassa ja nauru huulilla, sillä: Ken leikistä suuttuu, siltä jotain puuttuu!»