stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaivaislepakko

| Vaivaislepakko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Siipat Vespertilionidae
Alaheimo::  Vespertilioninae
Suku::  Pipistrellus
Laji::  pipistrellus
Kaksiosainen nimi
 Pipistrellus pipistrellus  (Schreber, 1774) 
Katso myös
   Vaivaislepakko Wikispeciesissä   Vaivaislepakko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vaivaislepakko (Pipistrellus pipistrellus) on siippojen heimoon kuuluva lepakkolaji.
Aikaisemmin Pipistrellus pipistrellus tunnettiin nimellä kääpiölepakko. Laji kuitenkin jaettiin kahdeksi eri lajiksi, jolloin Pipistrellus pygmaeus piti nimen kääpiölepakko ja Pipistrellus pipistrellus sai uuden nimen, vaivaislepakko. Nämä kaksi lajia eroavat toisistaan vain ultraäänen perusteella. Vaivaislepakon kaikuluotaimena käyttämän äänen suurin amplitudi on taajuudella 45 kHz, kun taas kääpiölepakolla se on yleensä välillä 50– 60 kHz.
Ulkonäkö ja koko

Vaivaislepakko painaa vain 3–8 grammaa, sen kehon pituus on 33–45 mm ja siipiväli 180–240 mm.
Levinneisyys

Vaivaislepakkoa tavataan vyöhykkeellä, joka ulottuu Britteinsaarilta kaakkoon halki Euroopan kohti Aasiaa, myös Pohjois-Afrikassa ja Kiinassa.
Suomessa vaivaislepakko on harvinainen, ja siitä on tehty vain muutama havainto Etelä-Suomen rannikolta. Ensimmäinen havainto on vuodelta 2001. Laji esiintyy lähes koko Euroopassa Viroon ja Skandinavian eteläosiin saakka. Vaivaislepakko on muuttava laji, joka talvehtii Keski-Euroopassa.
Vahvialan kirkko

Vahvialan kirkko 1930-luvulla.
Vahvialan luterilainen kirkko sijaitsi entisessä Vahvialan kunnassa luovutetussa Karjalassa.
Kirkon rakentaminen ja ulkoasu

Vahvialan seurakunnan aloitettua toimintansa 1920, oli sen ensimmäisenä tehtävänä kirkon rakentaminen. Kirkkoa varten oli saatu jo lahjoituksena tontti, jota vielä laajennettiin ostamalla lisämaata. Väliaikaista kirkkoa varten ostettiin Terijoelta suuri kaksikerroksinen hirsirakenteinen huvilarakennus, joka siirrettiin Vahvialaan. Tästä aumakattoisesta huvilarakennuksesta tehtiin rakennusmestari August Kolehmaisen suunnitelmien mukaan kirkko. Kaksikerroksisen huvilan kerrokset yhdistettiin, ja näin saatiin avara kirkkosali. Rakennuksen itäpäähän rakennettiin yksinkertainen nelikulmainen kellotorni vuonna 1922, jonne asennettiin kaksi kirkonkelloa. Kirkon pääsisäänkäynti oli kirkon pitkällä sivulla, jonka yhteyteen rakennettiin pieni eteinen. Lisäksi oli myös sisäänkäynnit kirkon päädyissä. Kirkkorakennusta kiersivät ikkunarivit kahdessa kerroksessa. Katon etureunassa oli myös kattoikkunoita ja katon keskellä pieni tornimainen rakennelma. Huolimatta muutostöistä ei rakennus oikein näyttänyt kirkolta.
Tämä huvilasta kirkoksi muutettu rakennus oli alun perin suunniteltu väliaikaiseksi kirkoksi, mutta jo ennen sen pystyttämistä tultiin siihen lopputulokseen, että kirkosta tulee varsinainen kirkko.
Sisätilat ja irtaimisto

Sisäpuolelta kirkko näytti huomattavasti enemmän kirkolta kuin ulkoa ja siellä oli noin 400 istumapaikkaa. Kirkkosalin pitkillä sivuilla oli lehterit, joita kannattelevat tuet jakoivat kirkkosalin kolmilaivaiseksi. Kirkkosalissa oli lautainen tasakatto. Alttari sijaitsi kirkkosalin länsipäässä. Alttaritauluna oli vahvialalaisen taiteilijan Matti Yläneen maalaama Kristuksen ylösnousemus. Varsinaisen alttaritaulun molemmin puolin oli vielä pienemmät taulut, jotka kuvasivat kohti alttaritaulun Jeesusta kulkevia valkopukuisia sanankuulijoita. Urkuparvi sijaitsi kirkkosalin itäpäässä, mutta urkuja sinne ei ehditty hankkia, vaan säestykseen käytettiin urkuharmonia. Saarnastuoli oli alttarin oikealla puolella.
Monitoimitalo

Vahvialan kirkkorakennus ei ollut pelkästään kirkko, sillä siellä oli kirkkosalin lisäksi seurakuntasali, seurakunnankanslia ja -arkisto sekä kunnantiloja kuten kunnantoimisto, kirjasto ja vahtimestarin asunto. Myös kunnanvaltuuston kokoukset pidettiin seurakuntasalissa. Kirkkoa nimitettiinkin kunnan tilojen vuoksi toisinaan Kuntalaksi.
Kirkon tuhoutuminen ja esineistön kohtalo

Vahvialan kirkko oli ehjä, kun Vahviala talvisodan jälkeen luovutettiin Neuvostoliitolle. Kirkko tuhoutui tulipalossa talvi- ja jatkosodan välisenä aikana. Nykyisin kirkon kivijalka löytyy puiden siimeksestä.
Suuri osa kirkon irtaimistosta jäi evakuoimatta vuonna 1940. Pelastetuista esineistä on ehtoollismalja ja -lautanen lahjoitettu Iitin seurakunnalle, ja suurempi kirkonkello on nykyisin Järvenpäässä rukoushuoneen tornissa.
Dimitri Van den Bergh

Dimitri Van den Bergh (s. 8. heinäkuuta 1994 Antwerpen, Belgia) on belgialainen dartsinpelaaja. Hän on voittanut kahdesti nuorten maailmanmestaruuden vuosina 2017 ja 2018, sekä World Matchplay -turnauksen vuonna 2020 ja UK Open -turnauksen vuonna 2024. MM-kisoissa Van den Berghin paras saavutus on välieräsijoitus vuonna 2023.
Ura

Van den Bergh aloitti ammattilaisuransa 21-vuotiaana vuonna 2015. Vuosina 2018 ja 2020 hän selviytyi MM-kisojen puolivälieriin. Keväällä 2020 koronaviruspandemian alkaessa Van den Bergh oli kisamatkalla Englannissa eikä päässyt liikkumisrajoitusten vuoksi palaamaan kotimaahansa Belgiaan, ja asui koko ensimmäisen karanteenijakson ajan Englannin Suffolkissa skotlantilaisen kilpapelaajansa Peter Wrightin vieraana. Tämän jälkeen Van den Bergh saavutti ensimmäisen ammattilaisvoittonsa voittamalla Gary Andersonin vuoden 2020 World Matchplay -turnauksen finaalissa, ja nousi ensimmäistä kertaa maailmanrankingin 16 parhaan joukkoon. Uransa toisen major-turnausvoittonsa Van Den Bergh saavutti vuoden 2024 UK Open turnauksessa voittamalla loppuottelussa hallitsevan maailmanmestarin Luke Humphriesin.
Kylmäkosken rautatieasema

Kylmäkosken rautatieasema (lyh. Kyl) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Turku–Toijala-radalla entisen Kylmäkosken kunnan, nykyisen Akaan kaupungin alueella.
Kylmäkosken asema avattiin vuoden 1910 tienoilla syrjäiselle paikalle pitäjän takamaille seitsemän kilometrin päähän kirkolta. Ainoa tieyhteys asemalle oli kirkonkylästä tullut paikallistie. Vuonna 1915 perustettiin ensimmäiset teollisuuslaitokset, jonka jälkeen asemanseutu alkoi kehittyä. Vielä 1960-luvulla asemanseutu oli kunnan suurin taajama, mutta 1970-luvulla asukasluku laski kuudestasadasta kahteensataan ja teollisuuskin siirtyi kirkonkylään, jonka kautta kulki uusi valtatie 9. Kylmäkosken asema muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1969, tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1976 ja henkilöliikenne vuonna 1985. Ratapiha purettiin 1980-luvun alussa ja liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1986. Asemarakennus on yksityisomistuksessa.
Vera Vala

Vera Vala (oik. Veera Alanärä, s. 1976 Seinäjoki) on suomalainen kirjailija. Hän on asunut pitkään Italiassa ja kirjoittaa sinne sijoittuvia rikosromaaneita.
Vala on opiskellut kieliä ja kirjallisuutta Helsingissä ja Roomassa ja psykologiaa Milanossa. Hän on työskennellyt muun muassa lentoemäntänä, kieltenopettajana ja kääntäjänä.  Vala on asunut puolisonsa kanssa myös Seychelleillä.
Vera Valan äiti on kirjailija ja kirjastonhoitaja Marja-Leena Mäkelä.
Teokset

Kuolema sypressin varjossa.  Helsinki:  Gummerus, 2012.  ISBN 978-951-20-9036-5
Kosto ikuisessa kaupungissa.  Helsinki:  Gummerus, 2013.  ISBN 978-951-20-9296-3
Villa Sibyllan kirous.  Helsinki:  Gummerus, 2014.  ISBN 978-951-20-9645-9
Tuomitut.  Helsinki:  Gummerus, 2015.  ISBN 978-951-24-0069-0
Milanon nukkemestari.  Helsinki:  Gummerus, 2016.  ISBN 978-951-24-0360-8
Suden hetki.  Helsinki:  Gummerus, 2018.  ISBN 978-951-24-1068-2
Aprikoosiyöt.  Helsinki:  Gummerus, 2021.  ISBN 978-951-24-2157-2
Italialainen peli.  Helsinki:  WSOY, 2022.  ISBN 978-951-0-46889-0
Sisilialainen puolustus. Helsinki: WSOY, 2023. ISBN 978-951-0-47283-5
Aiheesta muualla

Vera Vala Ylen Aamussa Yle Areena. 17.8.2022.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Pavia

| Pavia |
| --- | --- |
 Pavian keskustaa.
 lippu:  vaakuna
 Pavia
 Koordinaatit: 45°11′7″N, 9°9′45″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Maakunta:  Pavia
Pinta-ala:  
 – Maa:  63,24  km²
Korkeus:  77 (min. 59 - maks. 92) m
Väkiluku (2014):  71 297
 – Väestötiheys:  1 127 as./km²
 
 Pavian kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pavia on kaupunki Lombardiassa, Pohjois-Italiassa. Kaupunki sijaitsee noin 35 kilometriä etelään Milanosta. Paviassa on runsaat 70 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 63 km². Kaupungin läpi virtaa Ticinojoki, joka on Pojoen sivuhaara. Pavia on myös samannimisen maakunnan pääkaupunki.
Historia > Antiikki

Antiikin aikana kaupunki tunnettiin nimellä Ticinum. Se oli alun perin liguurilainen asutus. Myöhemmin se kehittyi roomalaiseksi kaupungiksi. Kaupunki nousi merkittäväksi myöhäisantiikin ja keskiajan taitteessa, kun goottikuningas Teoderik Suuri valitsi sen pääkaupungikseen.
Historia > Myöhempi historia

Myöhemmin Ticinumista tuli langobardien kuninkaiden asuinpaikka ja Italian kuningaskunnan pääkaupunki (572—774). Kaupunkia alettiin kutsua nimellä Papia jo ennen langobardiajan päättymistä. Nykyinen nimi Pavia on muuntunut tästä.
Milanoa hallinnut Visconti-suku liitti Pavian alaisuuteensa 1300-luvun puolivälissä. Vuonna 1396 ruhtinas Gian Galeazzo Visconti rakennutti Pavian läheisyyteen Certosa di Pavian kartusiaaniluostarin.
Nähtävyydet

Kaupungin nähtävyyksiä ovat keskiaikaiset rakennukset kuten Pavian yliopisto (Università di Pavia), tuomiokirkko Duomo di Pavia, linna Castello Visconteo ja Ticinojoen ylittävä silta Ponte Coperto di Pavia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pavia Wikimedia Commonsissa
Pavian kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pavian maakunta
Alagna | Albaredo Arnaboldi | Albonese | Albuzzano | Arena Po | Badia Pavese | Bagnaria | Barbianello | Bascapè | Bastida Pancarana | Battuda | Belgioioso | Bereguardo | Borgarello | Borgo Priolo | Borgo San Siro | Borgoratto Mormorolo | Bornasco | Bosnasco | Brallo di Pregola | Breme | Bressana Bottarone | Broni | Calvignano | Campospinoso | Candia Lomellina | Canevino | Canneto Pavese | Carbonara al Ticino | Casanova Lonati | Casatisma | Casei Gerola | Casorate Primo | Cassolnovo | Castana | Casteggio | Castelletto di Branduzzo | Castello d’Agogna | Castelnovetto | Cava Manara | Cecima | Ceranova | Ceretto Lomellina | Cergnago | Certosa di Pavia | Cervesina | Chignolo Po | Cigognola | Cilavegna | Codevilla | Confienza | Copiano | Corana | Cornale e Bastida | Corteolona e Genzone | Corvino San Quirico | Costa de’ Nobili | Cozzo | Cura Carpignano | Dorno | Ferrera Erbognone | Filighera | Fortunago | Frascarolo | Galliavola | Gambarana | Gambolò | Garlasco | Gerenzago | Giussago | Godiasco Salice Terme | Golferenzo | Gravellona Lomellina | Gropello Cairoli | Inverno e Monteleone | Landriano | Langosco | Lardirago | Linarolo | Lirio | Lomello | Lungavilla | Magherno | Marcignago | Marzano | Mede | Menconico | Mezzana Bigli | Mezzana Rabattone | Mezzanino | Miradolo Terme | Montalto Pavese | Montebello della Battaglia | Montecalvo Versiggia | Montescano | Montesegale | Monticelli Pavese | Montù Beccaria | Mornico Losana | Mortara | Nicorvo | Olevano di Lomellina | Oliva Gessi | Ottobiano | Palestro | Pancarana | Parona | Pavia | Pietra de’ Giorgi | Pieve Albignola | Pieve Porto Morone | Pieve del Cairo | Pinarolo Po | Pizzale | Ponte Nizza | Portalbera | Rea | Redavalle | Retorbido | Rivanazzano Terme | Robbio | Robecco Pavese | Rocca Susella | Rocca de’ Giorgi | Rognano | Romagnese | Roncaro | Rosasco | Rovescala | Ruino | San Cipriano Po | San Damiano al Colle | San Genesio ed Uniti | San Giorgio di Lomellina | San Martino Siccomario | San Zenone al Po | Sannazzaro de’ Burgondi | Sant’Alessio con Vialone | Sant’Angelo Lomellina | Santa Cristina e Bissone | Santa Giuletta | Santa Margherita di Staffora | Santa Maria della Versa | Sartirana Lomellina | Scaldasole | Semiana | Silvano Pietra | Siziano | Sommo | Spessa | Stradella | Suardi | Torrazza Coste | Torre Beretti e Castellaro | Torre d’Arese | Torre d’Isola | Torre de’ Negri | Torrevecchia Pia | Torricella Verzate | Travacò Siccomario | Trivolzio | Tromello | Trovo | Val di Nizza | Valeggio | Valle Lomellina | Valle Salimbene | Valverde | Varzi | Velezzo Lomellina | Vellezzo Bellini | Verretto | Verrua Po | Vidigulfo | Vigevano | Villa Biscossi | Villanova d’Ardenghi | Villanterio | Vistarino | Voghera | Volpara | Zavattarello | Zeccone | Zeme | Zenevredo | Zerbo | Zerbolò | Zinasco
Vaarallinen talo

| Vaarallinen talo> Peril at End House.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Agatha Christie
Kieli:  englanti
Genre:  salapoliisiromaani
Kustantaja:  Dodd, Mead and Company
Julkaistu:  helmikuu 1932
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  270
Suomennos
Suomentaja:  O. A. Joutsen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1936
Sivumäärä:  221
Sarja: Hercule Poirot
Edeltävä:  Sininen juna
Seuraava:  Lordin kuolema
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vaarallinen talo on (engl. Peril at End House) Agatha Christien salapoliisiromaani, joka ilmestyi Yhdysvalloissa  helmikuussa 1932 Dodd, Mead and Companyn kustantamana ja Britanniassa saman vuoden maaliskuussa Collins Crime Clubin kustantamana.
Suomessa Vaarallinen talo ilmestyi vuonna 1936 O. A. Joutsenen suomennoksena.
Kirjan päähenkilönä on Christien kuuluisa etsivä Hercule Poirot, mukana on myös Arthur Hastings ja komisario Japp. Tämä oli seitsemäs Poirot-kirja.
Vastaanotto

Times Literary Supplementissa kirjoitettiin 14.4.1932: "ratkaisu on epätavallisen nerokas, kuten monissa Christien parhaimmista tarinoista. Christie pelaa reilua peliä, arvoituksen ratkaisun voi päätellä jokseenkin varhain, joskaan se ei todellakaan ole helppoa." Arvostelussa todettiin lisäksi: "Tämä on niitä salapoliisiromaaneja, jotka ovat pelkkää palapeliarvoituksen ratkontaa ilman häiritseviä lisukkeita tai henkilökuvauksia. Poirot ja hänen uskollinen kapteeni Hastingsinsä on aina ilo tavata uudelleen ja he ovat kirjan eläväisimmät hahmot, mutta hekin ovat vain nappuloita tässä ongelmassa. Mutta juoni on sommiteltu lähes matemaattisella tarkkuudella, ja juuri sitä lukija odottaakin."
Isaac Anderson aloitti arvostelunsa The New York Times Book Review -lehdessä 6.3.1932 sanomalla: "Kun kirjailijana on Agatha Christie ja salapoliisina Hercule Poirot, lukija voi olla varma, että tarina ja arvoitus ovat todella viihdyttäviä." Hän päätti arvostelun: "End Housen likaisesta pelistä vastuussa oleva henkilö on pirullisen ovela, mutta ei tarpeeksi ovela huijatakseen belgialaista etsivää kaiken aikaa. Hyvä juoni ja erittäin yllättävä loppu."
Robert Barnard: "Loistavaa yksinkertaisten temppujen käyttöä, joita Christie käytti uransa aikana aina uudelleen ja uudelleen (varokaa esimerkiksi nimiä - lempinimet ja sekä miehen että naisen etuniminä käytetyt nimet tarjoavat aina mahdollisuuden hämätä lukijaa). Juoni ei ole aivan vedenpitävä, jokseenkin paljon melodraama ja epäuskottavia asioita - muuten tämä romaani olisi kuulunut Christien klassikoiden joukkoon."
Viittaukset romaanissa > Viittaukset muihin teoksiin

Kaksi viittausta on tehty luvuissa 1 ja 5 Sinisen junan tapahtumiin ja 1. luvussa todetaan selkeästi, että Vaarallinen talo tapahtuu elokuussa sen jälkeen kun Poirot oli tehnyt Sinisessä junassa kuvatun matkan Ranskan Rivieralle
14. luvun alussa Hastings kertoo, kuinka Poirotin järjestelmällisyyden tarve auttoi häntä ratkaisemaan erään tapauksen, koska hän suoristi takanreunuksella olevia esineitä. Tämä on epäsuora viittaus Stylesin tapaukseen.
15. luvussa Poirot mainitsee Suklaarasian tapauksen kirjasta Poirotin lyhyet jutut, kun hän kertoo Challengerille, että hänellä on ollut epäonnistumisiakin.
16. luvussa komisario Japp kysyy Poirotilta, eikä tämä ollut siirtynyt eläkkeelle kurpitsoja viljelemään. Tämä viittaa epäonnistuneeseen yritykseen siirtyä eläkkeelle kirjassa Roger Ackroydin murha, jossa Poirot muutti pieneen King's Abbotin kylään vain joutuakseen ratkomaan kylässä tapahtunutta murhaa.
Viittaukset romaanissa > Viittaukset historiaan, maantieteeseen tai tieteisiin

Kirjan Majestic-hotellin esikuva on Torquayssa oleva Imperial Hotel, joka romaanissa on siirretty Devonista Cornwalliin.
7. luvussa eräs henkilöistä viittaa naislentäjään, joka lensi Australiaan. Kyseessä on Amy Johnson, joka ensimmäisenä naisena lensi yksin Englannista Australiaan 5.-24.5.1930.
Julkaisuhistoria > Britannia ja Yhdysvallat

1932, Dodd Mead and Company (New York), helmikuu 1932, sidottu, 270 s.
1932, Collins Crime Club (London), maaliskuu 1932, sidottu, 256 s.
1938, Modern Age Books (New York), sidottu, 177 s.
1942, Pocket Books (New York), nidottu (Pocket number 167), 240 pp
1948, Penguin Books, nidottu, (Penguin number 688), 204 pp
1961, Fontana Books (Imprint of HarperCollins), nidottu, 191 pp
1978, Ulverscroft Large-print Edition, sidottu, 327 s., ISBN 0-70-890153-0
2007, Facsimile edition (näköispainos vuoden 1932 brittiläisestä ensipainoksesta), 2.4.2007, sidottu, 256 s., ISBN 0-00-723439-2
Ensimmäistä kertaa romaani julkaistiin 11-osaisena jatkokertomuksena yhdysvaltalaisessa Liberty-viikkolehdessä 13.6.-22.8.1931 (8. vuosikerta, numerot 24-34). Tekstiä oli lyhennetty hieman, jakoa lukuihin ei ollut, ja 3. luvun kuvaus Jim Lazaruksesta ("juutalainen, tietenkin, mutta hyvin kunnollinen sellainen") oli poistettu. Jatkoromaanin kuvitti W.D. Stevens.
Britanniassa se ilmestyi 11-osaisena jatkoromaanina Women's Pictorial -viikkolehdessä 10.10.-19.12.1931 (22. vuosikerta, numerot 561-571) nimellä The Peril at End House. Tekstiä oli lyhennetty hieman ja jakoa lukuihin ei ollut. Jatkoromaanin kuvitti Fred W. Purvis.
Julkaisuhistoria > Suomennokset

Romaanin on suomentanut O. A. Joutsen. Suomennoksen on tarkistanut Kirsti Kattelus. Romaanin julkaisi WSOY. Bibliografian lähteenä on Suomen kansallisbibliografia  .
1936: 1. p. (Kymmenen markan romaaneja 91)
1941: 2. p. (Kymmenen markan romaaneja 91)
1951: 3. p. (Riksin sarja 5)
1952: 4. p. (Riksin sarja 5)
1956: 5. p. (Riksin sarja 5)
1961: 6. p. (Riksin sarja 5)
1973: 7. p. (Siniset Taskukirjasto 105)
1973: 8. p. (SaPo-sarja 165)
1977: 9. tark. p. (Agatha Christie -kirjasto 7-8, toisena romaanina Kaikki päättyy kuolemaan)
1982: 10. tark. p.
1991: 11. tark p. (SaPo-sarja 165)
1989: äänikirja (12 C-kasettia, kesto n. 9 tuntia, lukijana Lars Svedberg
Julkaisuhistoria > Omistuskirjoitus

Kirja omistus on:

"Eden Phillpottsille. Olen ikuisesti kiitollinen hänen ystävyydestään ja hänen rohkaisustaan monia vuosia sitten."
1908 Christie oli toipumassa influenssasta ja oli pitkästynyt. Hänen äitinsä Clara Miller kehotti häntä kirjoittamaan tarinan, minkä Christie sitten tekikin (katso Stylesin tapauksen omistuskirjoitusta). Tästä alkoi Christien kiinnostus kirjoittamiseen. Hän kirjoitti useita tarinoita, jotka nyt ovat kadonneet tai ovat julkaisematta (poikkeuksena The Call of Wings (suom. Siipien kutsu) joka ilmestyi novellikokoelmassa Kuoleman koira vuonna 1933). Hän kirjoitti aluksi novelleja mutta saman vuoden loppupuolella hän kirjoitti ensimmäisen romaaninsa Snow Upon the Desert ("Lunta autiomaassa"). Hän lähetti sen usealle kustantajalle, mutta kaikki hylkäsivät sen. Claran ehdotuksesta hän pyysi Phillpottsia lukemaan romaanin ja eräitä novelleja ja antamaan palautetta. Phillpotts oli Millereiden naapuri ja perheenystävä Torquayssä. Phillpottsin päiväämättömässä vastauskirjeessä hän antaa kehuja: "osa työstäsi on hyvää. Osaat kirjoittaa erittäin hyvää dialogia." Christien myöhemmin käyttämä tehokas keino oli antaa lukijoiden arvioida itse henkilöiden tunteita ja motiiveja (ja siten lukijat useimmiten erehtyivät syyllisen arvailussa), tähänkin Phillpotts oli antanut arvokkaita neuvoja: "jätä henkilöt yksin niin että he voivat itse puhua puolestaan. Älä ryntäile ympäriinsä ja laita sanoja heidän suuhunsa äläkä selittele lukijalle, mitä jokin henkilö on puheillaan tarkoittanut.". Hän antoi lisäksi erinäisiä kirjasuosituksia, joiden lukeminen auttaisi Christietä parantamaan kirjoittamistaan.
Phillpotts esitteli Christien myös omalle agentilleen Hughies Massielle, joka oli aiemmin hylännyt Christien teoksen (tosin 1920-luvun alussa he sittenkin ryhtyivät edustamaan Christietä). Lannistumaton Christie yritti uudella - nyt kadonneella - tarinalla Being So Very Wilful ja kysyi jälleen Phillpottsin mielipidettä. Hän vastasi 9.2.1909 monin neuvoin ja antoi lisää lukuvinkkejä.. Omaelämäkerrassaan Vanha hyvä aikani (1977) Christie kirjoitti: , "Pystyn tuskin ilmaisemaan kiitollisuuttani häntä kohtaan. Hän olisi hyvinkin voinut kirjoittaa nopeasti hyvin perustellun kritiikin ja olisi sitten lannistanut minut kokoan. Kävi kuitenkin toisin, hän päätti auttaa minua.".
Sovitukset > Näytelmä (1940)

Arnold Ridley muokkasi romaanin näytelmäksi vuonna 1940 ja sen ensi-ilta oli Lontoon West Endin Vaudeville Theatressä 1. toukokuuta. Poirotia esitti Francis L. Sullivan.
Sovitukset > Hercule Poirot -televisiosarja  (1990)

Romaani muokattiin televisiosarjan Hercule Poirot jaksoksi vuonna 1990. Poirotia esitti David Suchet ja Nick Buckleya Polly Walker. Sovitus oli hyvin uskollinen romaanille.
Sovitukset > PC-peli (2007)

Flood Light Games muokkasi romaanin PC-peliksi 2.11.2007. Peril at End House -peli julkaistiin yhteistyössä Oberon Gamesin ja Big Fish Gamesin kanssa. Pelaaja on Poirotin roolissa ja etsii johtolankoja talosta ja ympäröivästä Cornwallista ja kuulustelee epäiltyjä löytämiensä johtolankojen avulla.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Sovitukset > Sarjakuva

HarperCollins  julkaisi Peril at End House -sarjakuvaversion 1.12.2008. Sen muokkasi Thierry Jollet ja kuvitti Didier Quella-Guyot (ISBN 0-00-728055-6).
Aiheesta muualla

Peril at End House (Arkistoitu – Internet Archive) Agatha Christien virallisella sivustolla
Célestine Vaite

| Célestine Hitiura Vaite |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1966 (ikä 58–59) Tahiti, Ranskan Polynesia
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Célestine Hitiura Vaite (1966 Tahiti, Ranskan Polynesia) oli tahitilaissyntyinen australialainen kirjailija. Hän on asunut Australiassa.
Vaite avioitui australialaisen surfaajan kanssa ja muutti Australiaan 21-vuotiaana. Perhe asettui asumaan Uuden Etelä-Walesin etelärannikolle. Hänen novellejaan ilmestyi julkaisuissa Australian Short Stories ja Australian Multicultural Book Review. Ensimmäisestä romaanistaan Breadfruit hän sai vuonna 2004 Prix littéraire des étudiants -palkinnon, joka myönnetään Ranskan Polynesiassa julkaistusta romaanista. Teos on käännetty ainakin saksaksi ja ranskaksi.
Palkinnot ja tunnustukset

Prix Littéraire des Étudiants 2004 teoksesta Breadfruit
Prix Littéraire des Étudiants 2005 teoksesta Tahitin tyttäret (Frangipanini)
Teokset

Tahitin tyttäret (Frangipani), suomentanut Marja Helanen-Ahtola. Otava, 2006 ISBN 951-1-20699-0.
Tahitin kukka (Tiare), suomentanut Marja Helanen-Ahtola. Otava, 2007 ISBN 978-951-1-21478-6.
Kirjavaliot, sisältää muun muassa lyhennelmän: Célestine Hitiura Vaite, Tahitin tyttäret. Helsinki: Valitut palat, 2007 ISBN 978-951-584-729-4.
Breadfruit, 2000
Aiheesta muualla

Julia Steele: Celestine in Bloom Hana Hou!. August/September 2007. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  Europeana  IdRef
Partio Suomessa

Partiota Suomessa hallinnoi ainoana keskusjärjestönä Suomen Partiolaiset, johon kuuluu yli 59 300 partiolaista.