Tyynenmeren sota
Maasota

Saatuaan meren hallintaansa Chilen armeija aloitti hyökkäyksen Peruun. Bolivian armeija, joka ei kyennyt valtaamaan takaisin rannikkoaan, liittyi puolustamaan Perun Tarapacáa ja Tacnaa.
2. marraskuuta 1879 tehtiin maihinnousu laivojen tykistötulen tukemana Pisaguaan ja Juníniin, noin 500 kilometriä pohjoiseen Antofagasta. Pisaguassa 2 100 sotilaan joukot löivät liittolaisten 1 160 miehen joukot ja ottivat kaupungin hallintaansa. Maihinnousu Juníniin suoritettiin pienemmillä joukolla ja sen onnistuminen oli tiukalla. Päivän lopuksi maissa oli 10 000 Chilen armeijan sotilasta kenraali Erasmo Escalan johdolla etenemässä sisämaahan, Tarapacán maakunta oli eristetty muusta maasta ja kenraali Juan Buendían ensimmäinen eteläinen armeija ilman huoltoreittejä.
Etelään kohti Iquiquea marssiva 6 000 sotilaan armeija kesti liittolaisten 7 400 sotilaan joukon yllättävän vastahyökkäyksen San Franciscossa 19. marraskuuta korkein tappioin molemmilla puolilla. Bolivian joukot vetäytyivät taistelun aikana, mikä pakotti perulaiset vetäytymään Tarapacáan. Neljä päivää myöhemmin Chilen armeija valloitti kaupungin ilman suurempaa vastarintaa.
Escala lähetti 3 600 sotilaan osaston, ratsuväkeä ja tykistöä pyyhkimään pois loput Perun armeijasta, jossa arveltiin olevan enää alle 2 000 huonosti koulutettua ja aseistettua sotilasta. Tarapacán taistelu 27. marraskuuta seurasi Chilen joukkojen löydettyä perulaisen, lähes kaksi kertaa arveltua suuremman ja huomattavasti motivoituneemman joukon. Eversti Andrés Avelino Cáceresin komennossa Chilen retkikunta ajettiin pakosalle ja se jätti jälkeensä huomattavan määrän tarvikkeita ja ammuksia. Voitolla ei ollut enää merkittävää merkitystä sodassa ja kenraali Buendían armeija, jossa oli enää 4 000 sotilasta, vetäytyi kohti Aricaa pohjoisessa 18. joulukuuta.
Uusi Chilen retkikunta lähti Pisaguasta 24. helmikuuta 1880 ja laski lähes 12 000 sotilasta maihin Pacochanlahdella. Kenraali Manuel Baquedanon johdolla joukko eristi Tacnan ja Arican maakunnat ja esti Perun vahvistusten saapumisen pohjoisesta.
7. kesäkuuta 4 000 sotilaan chileläisjoukko laivaston tukemana valtasi Perun Francisco Bolognesin komentaman varuskunnan Aricassa. Eversti Pedro Lagosin komentaman hyökkäyksen piti nousta Morro de Arican kukkulalle vastassaan Bolognesin 2 000 sotilasta.
Arican taistelusta tuli yksi sodan traagisimmista. Chile kärsi 474 kaatuneen tappiot ja lähes tuhat perulaista menetti henkensä, ml. eversti Bolognesi itse.
Lokakuussa 1880 Yhdysvallat yritti neuvotella rauhaa USS Lackawannalla Arican lahdella. Peru ja Bolivia kieltäytyivät alueluovutuksista ja jättivät neuvottelut. Tammikuussa 1881 Chilen armeija marssi kohti Perun pääkaupunkia Limaa.
Perun vakinainen väki ja huonosti aseistetut kansalaiset valmistautuivat puolustamaan kaupunkia. Perulaiset lyötiin kuitenkin San Juanin ja Mirafloresin taisteluissa ja tammikuussa Lima jäi kenraali Baquedanon joukoille. Eteläiset kaupunginosat ryöstettiin ja poltettiin maan tasalle. Kaupungin ulkopuoliset suurtilat puolestaan polttivat Kiinasta 1850-luvulla halvaksi työvoimaksi tuodut kiinalaiset siirtotyöläiset, kulit. Chileläiset väittivät joukkojen tulleen suojelemaan kaupunkia ryöstelyltä ja tuholta esivallan kaaduttua.
Kun Perusta ei enää ollut vastusta, Chile jatkoi etenemistään rannikkoa ja Keski-Sierraa pitkin Cajamarcaan asti. Sotasaaliina joukot takavarikoivat Perun kansalliskirjaston, ml. sen vuosisatoja vanhat siirtomaa-aikaiset aineistot, jotka rahdattiin Santiago de Chileen, sekä valuuttavarat. Tästä huolimatta Chilen armeija ei saanut maata täysin haltuunsa.
Perulaisten vastarinta jatkui kolme vuotta Yhdysvaltain kannustuksella. Vastarintajohtajana oli kenraali Andrés Cáceres, myöhemmin Perun presidentti. Perun armeijan jäännökset löivät chileläiset muutamaankin kertaan, mutta Huamachucon taistelun jälkeen vastarinta oli enää vähäistä. 20. lokakuuta 1883 Peru ja Chile solmivat Ancónin rauhansopimuksen, jossa Tarapacá luovutettiin voittajalle.