stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Atlantin julistus

Atlantin julistus.
Franklin D. Roosevelt ja Winston Churchill HMS Prince of Walesilla
Atlantin julistus on Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Rooseveltin ja Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Winston Churchillin Newfoundlandin edustalla englantilaisella sotalaivalla 14. elokuuta 1941 allekirjoittama julistus, jossa he hahmottelivat liittoutuneiden päämääriä toisessa maailmansodassa sekä sodanjälkeistä maailmaa ja uutta järjestelmää turvallisuuden takaamiseksi. Yhdysvallat ei julistusta annettaessa ollut vielä sodassa.
Viisi kuukautta myöhemmin 1. tammikuuta 1942 Neuvostoliitto ja muut liittoutuneet, yhteensä 26 valtiota, yhtyivät Atlantin julistuksen periaatteisiin. Atlantin julistus oli esikuvana Yhdistyneiden kansakuntien julistukselle.
Sisältö

Atlantin julistus sisälsi vision sodanjälkeisestä maailmasta, vaikka Yhdysvallat ei ollut edes vielä tullut mukaan sotaan. Julistuksen osallistujat toivoivat, että Neuvostoliitto noudattaisi julistusta myös natsi-Saksan uhmattua Molotov–Ribbentrop-sopimusta hyökkäämällä Neuvostoliittoon kesällä 1941.
Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät tavoittele aluelaajennuksia.
Alueellisten muutosten pitää olla paikallisten ihmisten tahdon mukaisia.
Kaikilla kansoilla on itsemääräämisoikeus.
Tullimuureja alennetaan.
Globaalia taloudellinen yhteistyö ja sosiaalisen hyvinvoinnin paraneminen
Vapaus pelosta ja puutteesta
Merien vapaus
Aggressiivisten maiden aseistariisunta
Saksan ja muiden akselivaltojen tappio
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atlantin julistus Wikimedia Commonsissa
Volta ao Algarve

| Volta ao Algarve> Tiedot |
| --- | --- |
Ajankohta:  helmikuu
Alue:   Algarve
Laji:  maantiepyöräily
Kilpailu:  UCI ProSeries
Tyyppi:  etappikilpailu
Historia
Ensimmäinen:  1960
Kilpailuja yht.:  50 (2024)
Ensimmäinen voittaja:   José Manuel Marques
Eniten voittoja:  3 kertaa:  Belmiro Silva  Remco Evenepoel
Viimeisin voittaja:   Remco Evenepoel
Volta ao Algarve on maantiepyöräilyn miesten etappikilpailu, joka järjestetään vuosittain helmikuussa Algarven alueella eteläisessä Portugalissa. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1960 ja säännöllisesti vuodesta 1977 lähtien. Kilpailu muodostuu viidestä etapista. Aiemmin, 1980- ja 1990-luvuilla, etappien määrä vaihteli viiden ja kymmenen välillä. Kilpailu kuuluu UCI ProSeries -tasolle, eli sen yläpuolella ovat vain UCI World Tour -tason kilpailut.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (portugaliksi) (englanniksi)
Reijo

| Reijo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  12. maaliskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  12. maaliskuuta, jolloin on Pyhä Gregorios Dialogosin muistopäivä. Myös 10., 25. ja 30. tammikuuta, 30. syyskuuta, 14., 17., 20. ja 23. marraskuuta ja Suuren paaston 2. sunnuntaina
Muunnelmia:  Reko
Vastineita eri kielissä:  Gerkely, Greg, Greger, Grels, Gregor, Gregorio, Gregory, Grigori (Григорий), Grigorios
Nimen alkuperä:  Gregorius
Infobox OKNimi-testi OK: 
Reijo on suomalainen miehen etunimi. Se on muunnelma latinan Gregorius ja edelleen kreikan Gregorios-nimestä, jonka merkitys on "valpas". Reijon nimipäivä on 12. maaliskuuta, paavi Gregorius I:n muistopäivänä.
Nimi Reijo muokattiin harkiten Gregoriuksen muodosta Reko, joka koettiin hankalaksi taivuttaa. Se oli suosittu nimi 1930-luvulta 1950-luvulle ja vielä vuonna 1975 se oli 44. sijalla alle 15-vuotiaiden poikien nimistä lasketussa tilastossa.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 27 259 miestä on saanut nimekseen Reijo. Yli puolet heistä on syntynyt 1940–1950-luvulla.
Kuvitteellisia Reijoja

Reijo ”Rymy” Petkelström, Juhani Peltosen luoman Elmon valmentaja
Reijo Uimonen, autokauppias ja rikollinen televisiosarjassa Salatut elämät.
Marie-Christine Cazier

| Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Stuttgart 1986 | 200 metriä |  |
|  Pronssia | Ateena 1982 | 4×100 metriä |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1985 | 200 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1984 | 200 metriä |  |
|  Pronssia | Liévin 1987 | 200 metriä |  |
Marie-Christine Cazier (ent. Balo, s. 23. elokuuta 1963 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Ura

Cazier saavutti urallaan viisi arvokisamitalia, joista kaksi ulkoradoilla. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui 200 metrin juoksussa kahdeksanneksi ajalla 23,08 s ja saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa pronssia ajalla 42,69 s. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän saavutti 200 metrillä hopeaa uransa parhaalla ajalla 22,32 s ja oli mukana viestijoukkueessa, joka sijoittui neljänneksi ajalla 43,11 s. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän kilpaili 400 metrin aitajuoksussa mutta karsiutui jo alkuerissä. Soulin 1988 olympialaisissa Cazier ei menestynyt. Kaksissa MM-kilpailuissa hänen parhaat saavutuksensa olivat 200 metrin juoksun välieräpaikka Roomassa 1987 sekä 4 × 100 metrin viestin seitsemäs sija Helsingissä 1983 ajalla 43,40 s ja kahdeksas sija Roomassa 1987 ajalla 43,75 s.
Sisäratojen MM-kilpailuissa Cazier saavutti Pariisissa 1985 hopeaa 200 metrillä ajalla 23,33 s. Indianapolisissa 1987 hän karsiutui 200 metrin välierissä. Sevillassa 1991 hän sijoittui 4 × 400 metrillä viidenneksi ajalla 3.34,05.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Cazier saavutti 200 metrillä hopeaa Göteborgissa 1984 ajalla 23,68 s ja pronssia Liévinissä 1987 ajalla 23,40 s. Vuosina 1982 ja 1990 hän karsiutui 200 metrin välierissä. Milanossa 1982 hän sijoittui 60 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 7,35 s ja vuotta myöhemmin Budapestissa hän oli samalla matkalla kuudes ajalla 7,38 s.
Cazier voitti Ranskan ulkoratojen mestaruuden 100 metrillä vuonna 1985, 200 metrillä vuosina 1985–1988 sekä 400 metrin aidoissa vuosina 1990–1991. Sisäratojen mestaruuden hän voitti 60 metrillä vuonna 1982 sekä 200 metrillä vuosina 1984, 1985, 1987 ja 1990. Hän paransi 200 metrillä kolmasti Ranskan ennätystä vuonna 1986: heinäkuussa hän juoksi Épinalissa ajan 22,51 s sekä elokuussa Stuttgartin EM-kilpailuissa ajat 22,45 ja 22,32 s. Viimeksi mainitun ennätyksen alitti Marie-José Perec kesäkuussa 1991. Sisäradoilla Cazier juoksi 200 metrillä Ranskan ennätyksen 23,33 s Pariisin MM-kilpailuissa 1985.
Henkilökohtaiset ennätykset

60 metriä (hallissa): 7,28 (1982), käsiajanotolla 7,2 (1984)
100 metriä: 11,23 (1986), käsiajanotolla 10,9 (1985)
200 metriä: 22,32 (1986)
400 metriä: 53,85 (1990)
400 metrin aidat: 55,50 (1990)
Kiinan keskiaika

Kiinan keskiaika (200-luku–600-luku, mukaillen tunnetun ranskalaisen historioitsija Jacques Gernet'n määritelmää) oli hajaannuksen aikaa Kiinassa. Kuten Euroopan keskiajalla, tänä aikana Kiinassa vallitsi feodalismin tapainen järjestelmä. Kiinan keskiaika alkaa siten Han-dynastian hajoamisesta ja päättyy Sui-dynastiaan, joka jälleen yhdisti Kiinan.
Ajanjaksolle osuvat seuraavat Kiinan dynastiat:
Kolme kuningaskuntaa (220–280)
Läntinen Jin-dynastia (265–316)
Itäinen Jin-dynastia (317–420)
Eteläiset ja pohjoiset dynastiat (386–581)
Riitta Nikula

| Riitta Nikula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15.3.1944 Lahti
Ammatti:  Professori (emerita)
Titteli:  Helsingin yliopiston taidehistorian professori
Vanhemmat:  Harras ja Heli Kyttä
Puoliso:  Paavo Nikula
Lapset:  Jone Nikula, Stuba Nikula ja Nuutti Nikula
Muut tiedot
Koulutus: Filosofian tohtori (1982)
Edeltäjä:  Henrik Lilius
Seuraaja:  Ville Lukkarinen
Aiheesta muualla
Kotisivu
Riitta Kaarina Nikula (o.s. Kyttä; s. 15. maaliskuuta 1944 Lahti) on suomalainen professori emerita ja Helsingin yliopiston taidehistorian dosentti.
Nikula on taidehistorioitsija ja arkkitehtuurin tutkija. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1981 aiheenaan Helsingin Töölön arkkitehtuuri. Nikula on toiminut Suomen rakennustaiteen museon tutkimuspäällikkönä vuosina 1988–1994 ja Helsingin yliopiston taidehistorian professorina 1994–2007. Nikula on erikoistunut suomalaisen kaupunkiarkkitehtuurin tutkimukseen, ja hän on myös johtanut taidehistorian naistutkimusprojektia 1985–1990.
Vuonna 2015 Nikula sai Suomen tietokirjailijat ry:n myöntämän Tietokirjailijapalkinnon.
Nikulan isä oli kaupunginjohtaja ja ministeri Harras Kyttä. Nikula oli naimisissa entisen oikeuskanslerin ja oikeusministerin Paavo Nikulan kanssa vuodesta 1967. Nikulalla on kolme lasta, Jone (s. 1970), Stuba (s. 1972) ja Nuutti (s. 1978).
Julkaisuja

Nikula, Riitta, Suomalainen rivitalo, työväenasunnosta keskiluokan unelmaksi, SKS, 2014. ISBN 9789522225689
Nikula, Riitta, Focus on 20th century architecture and town planning. Collected papers by Riitta Nikula. SRM, 2006
Nikula, Riitta, Suomen arkkitehtuurin ääriviivat, Otava, 2005
Nikula, Riitta (ed), Sankaruus ja arki. Suomen 50-luvun miljöö, SRM, 1994
Nikula, Riitta, Rakennettu maisema. Suomen arkkitehtuurin vuosisadat, Otava 1993
Nikula, Riitta, Armas Lindgren 1874-1929 - Arkkitehti - architect, SRM, 1988.
Tolonen, Marjatta & Nikula, Riitta: Pieni taidehistoria.  (4., uudistettu painos (2. painos 1984))  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1989.  ISBN 951-26-3310-8
Aiheesta muualla

Riitta Nikulan kotisivut riittanikula.fi.
Riitta Nikula 375 humanistia -sivustolla 13.12.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Pierre Colnard

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pierre Colnard vuonna 1962. |  Pierre Colnard vuonna 1962. |  Pierre Colnard vuonna 1962. |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Wien 1970 | kuulantyöntö |  |
Pierre Colnard (18. helmikuuta 1929 Liffol-le-Petit, Haute-Marne, Ranska – 30. maaliskuuta 2018) oli ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kuulantyöntö.
Colnard sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 kuulantyönnössä seitsemänneksi tuloksella 18,15 m. Méxicon 1968 olympialaisten karsinnassa hän teki tuloksen 19,57 m mutta työnsi loppukilpailussa vain 18,79 m ja sijoittui yhdeksänneksi. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui 40-vuotiaana viidenneksi tuloksella 19,06 m.
Sisäratojen EM-kilpailuissa 186-senttinen ja 128-kiloinen Colnard sijoittui neljänneksi Prahassa 1967 tuloksella 17,75 m ja seitsemänneksi Madridissa 1968 tuloksella 18,02 m. Wienissä 1970 hän saavutti pronssia tuloksella 18,96 m. Sofiassa 1971 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 18,57 m.
Colnard voitti Ranskan mestaruuden vuosina 1960–1961, 1963, 1965–1967 sekä 1969–1970. Ranskan ennätystä hän paransi useaan kertaan: vuonna 1961 hän teki ennätystulokset 16,61 m ja 17,29 m, vuonna 1965 hän ylitti 18 metrin rajan ja vuonna 1968 seuraavan metrilukeman, ja vielä vuonna 1970 hän paransi ennätyksen 19,77 metriin.
Henkilökohtaiset ennätykset

Kuulantyöntö: 19,77 m (1970)
Kiekonheitto: 48,82 m (1966)
Enni Mälkönen

| Enni Mälkönen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1990 (ikä 34)
WRC-ura
Kuljettaja(t):   Sami Pajari
Enni Mälkönen (s. 25. syyskuuta 1990) on suomalainen kartanlukija, joka voitti rallin WRC3-luokassa vuonna 2022 kartanlukijoiden mestaruuden ensimmäisenä naisena. Lisäksi Mälkönen voitti 2024 WRC2-luokan maailmanmestaruuden.  Aiemmin kukaan nainen ei ole voittanut mestaruutta missään WRC-luokassa.
Ura

Mälkönen kilpaili aiemmin esteratsastuksessa, mutta hevosen loukkaannuttua ratsastusura vaihtui ralliin. Mälkösen isä on ajanut myös rallia, jonka kartanlukijana Enni teki debyyttinsä vuonna 2012. AKK-Motorsport järjesti valmennusta, jonka pääsykokeisiin hän osallistui. Mälkönen ajoi myös muutaman rallin, mutta lopetti ajamisen tuloksien johdosta. Mälkönen tapasi Pajarin vuonna 2018 rallitesteissä ja he kilpailivat ensimmäistä kertaa yhdessä talvella 2021 Arctic Rallyssa.
Vuonna 2023 Mälkönen ja Pajari voittivat WRC2-luokassa Suomen rallin, joka nosti heidät WRC2 Challenger -sarjan johtoon.
Helmikuussa 2023 Mälkönen valittiin Hämeenlinnan vuoden naisurheilijaksi. Mälkönen toimi myös Jari-Matti Latvalan kartanlukijana Lahti Historic Rallyssa.
Sardinian rallissa 2024 Pajari ja Mälkönen voittivat WRC2-luokan kilpailun. Mälkönen ja Pajari kilpailevat Toyotan Rally1-autolla Suomen MM-rallissa. Pajari ja Mälkönen voittivat Puolan rallissa WRC2-luokan kilpailun, jonka myötä he nousivat WRC2-sarjassa toiseksi. Pajari ja Mälkönen sijoittuivat Japanin rallissa toiseksi, jolla he varmistivat WRC2-sarjan mestaruuden. Japanin rallin jälkeen ilmoitettiin, että Pajari ja Mälkönen eivät jatka yhdessä kauden jälkeen.
Kaudella 2025 Mälkönen toimii Esapekka Lapin kartanlukijana rallin SM-sarjassa.
Aiheesta muualla

Enni Mälkönen, 33, ei nauti julkisuudesta – hänellä on silti hyvä syy kertoa tarinansa: ”Ennakkoluulot näkyvät”
Marie-Christine Debourse

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Marie-Christine Debourse, 1978. |  Marie-Christine Debourse, 1978. |  Marie-Christine Debourse, 1978. |  |
Maa:   Ranska
Naisten yleisurheilu
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Katowice 1975 | korkeushyppy |  |
Marie-Christine Debourse (ent. Wartel, Denis, s. 24. syyskuuta 1951 Wambrechies, Nord, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälajeina olivat viisiottelu ja korkeushyppy.
Marie-Christine Debourse sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1969 viisiottelussa 11:nneksi tuloksella 4 419 pistettä. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän karsiutui korkeushypyssä tuloksella 171 cm. Münchenin 1972 olympialaisten viisiottelussa hän sijoittui 17:nneksi 4 239 pisteellä. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hänen lajinaan oli korkeushyppy ja saavutuksena yhdeksäs sija tuloksella 183 cm. Montréalin 1976 olympialaisissa hän sijoittui korkeushypyssä 15:nneksi tuloksella 184 cm. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän saavutti korkeushypyssä hopeaa Katowicessa 1975 tuloksella 183 cm; itäsaksalainen Rosemarie Witschas voitti hänet yhdeksän senttimetrin erolla. Seuraavana vuonna Münchenin EM-hallikisoissa Debourse sijoittui neljänneksi tuloksella 186 cm.
Debourse voitti korkeushypyssä Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1971 ja 1973–1977 sekä sisäradoilla vuosina 1975–1976. Viisiottelussa hän voitti Ranskan mestaruuden vuosina 1969, 1972–1973 ja 1975–1977. Ranskan ennätystä hän paransi korkeushypyssä kuudesti vuosina 1973–1977 sekä viisiottelussa kahdeksan kertaa vuosina 1969–1977. Kesäkuussa 1977 tekemänsä viisiotteluennätyksen 4 228 pistettä hän menetti seuraavana vuonna Florence Picaut'lle ja samalla kertaa tekemänsä korkeushyppyennätyksen 188 cm kesäkuussa 1982 Charles-Line Scaronille.
Henkilökohtaiset ennätykset

200 metrin juoksu: 24,6 s (1972)
80 metrin aitajuoksu: 12,0 s (1968)
100 metrin aitajuoksu: 14,03 s (1972) / 13,9 s (1976)
Korkeushyppy: 188 cm (1977)
Pituushyppy: 634 cm (1976)
Kuulantyöntö: 13,14 m (1975)
Viisiottelu (päätöslajina 200 metriä): 4 437 p (1975)
Viisiottelu (päätöslajina 800 metriä): 4 228 p (1977)
Yves Cros

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Yves Cros |  Yves Cros |  Yves Cros |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1946 | 4×400 metriä |  |
Yves Cros (5. lokakuuta 1923 Aigues-Vives, Hérault, Ranska – 22. maaliskuuta 1995) oli ranskalainen pika- ja aitajuoksija.
Cros voitti Oslon EM-kilpailuissa 1946 kultaa 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi toisen osuuden ja Ranskan joukkueen loppuaika oli uusi Ranskan ennätys 3.14,4. Henkilökohtaisessa päälajissaan 400 metrin aitajuoksussa hän sijoittui neljänneksi Ranskan ennätysajalla 52,6 s. Lontoon 1948 olympialaisissa hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa viidenneksi ajalla 53,3 s; välierissä hän juoksi uransa parhaan ajan 52,5 s. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä ajalla 54,1 s.
Cros voitti Ranskan mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa vuosina 1944, 1946, 1947 ja 1949. Hän edusti Stade Français -seuraa.
Henkilökohtaiset ennätykset

110 metrin aitajuoksu: 15,7 s (1943)
200 metrin aitajuoksu: 25,2 s (1947)
400 metrin aitajuoksu: 52,5 s (1948)
Walter Ciofani

Walter Ciofani (s. 17. helmikuuta 1962 Sedan, Ardennes, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli moukarinheitto.
Ciofani edusti maataan arvokilpailuissa viisi kertaa ja sijoittui parhaimmillaan kuudenneksi. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän heitti tuloksen 73,46 m ja sijoittui seitsemänneksi. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän karsiutui tuloksella 70,84 m. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui 11:nneksi tuloksella 75,34 m ja Tokion MM-kilpailuissa 1991 kuudenneksi tuloksella 76,48 m. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän karsiutui tuloksella 73,36 m.
Ciofani voitti moukarinheitossa Ranskan mestaruuden vuosina 1983–1987. Lisäksi hän voitti Ranskan hallimestaruuden painonheitossa vuosina 1984–1988. Hän paransi neljä kertaa Ranskan ennätystä moukarinheitossa vuosina 1984–1985. Hän vei huhtikuussa 1984 ennätyksen Jacques Accambraylta tuloksellaan 75,06 m ja teki uransa parhaan tuloksen 78,50 m toukokuussa 1985. Jälkimmäinen kesti Ranskan ennätyksenä syyskuuhun 1992 asti. Myös painonheitossa hän teki maansa ennätyksen.
Henkilökohtaiset ennätykset

Moukarinheitto: 78,50 m (1985)
Painonheitto (15,640 kg): 23,11 m (1988)
Painonheitto (15,500 kg): 24,11 m (1985)
Kiekonheitto: 47,14 m (1983)
Aiheesta muualla

Walter Ciofani Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics
Dominanttiseptimisointu

Dominanttiseptimisointu, jonka pohjasävel on C: C: C7  Soita (ohje).
Dominanttiseptimisointu eli huippu­neli­sointu on septimisointu eli nelisointu, jonka pohja­sävelenä on duuri- tai mollisävellajin viides sävel, dominantti eli huippusävel. Sekä duurissa että harmonisessa mollissa dominanttiseptimisoinnun muodostavat pohja­sävelen lisäksi suuri terssi, puhdas kvintti ja pieni septimi. Laajemmassa mielessä dominanttiseptimisointu on mikä tahansa rakenteeltaan vastaava sointu, jossa on suuri terssi, puhdas kvintti ja pieni septimi. Tällainen sointu voidaan käsittää duuri­kolmi­soinnuksi, johon on lisätty septimi.
C-duuriasteikko ja sen dominanttisointu G7.
Dominanttiseptimisointu on tonaalisessa musiikissa vanhastaan tärkein kaikista septimisoinnuista ja samalla toonikan kolmi­soinnun eli peruskolmisoinnun ohella sävellajin tärkein sointu. Se esiintyy länsi­maisessa musiikissa lähes yhtä usein kuin dominantin kolmisointu.
Populaarimusiikin sointu­merkinnöissä dominanttiseptimisointu merkitään lisäämällä pohja­sävelen nimen jälkeen ylä­indeksi "7". Esimerkiksi G7 tarkoittaa C-duurin tai c-mollin dominanttiseptimisointua, jonka pohja­sävel on G ja jossa sen lisäksi esiintyvät sävelet H, d, ja f. Sointuanalyysissä dominanttiseptimisoinnulle, jonka pohja­sävelenä on sävel­lajin dominantti, käytetään merkintää V7.
Soinnun käännökset ja muunnelmia

Muiden sointujen tavoin dominanttiseptimisointukin esiintyy usein myös käännöksinä, jotka voidaan ajatella muodostettavan siirtämällä sen alimmat sävelet oktaavia korkeammalle. Tämän soinnun käännöksiä nimitetään myös sen mukaan, missä kohdassa sen alimmasta sävelestä luettuna esiintyy kaksi asteikon peräkkäistä säveltä. Niinpä sen ensimmäistä käännöstä (esimerkiksi H-D-F-G) sanotaan myös kvinttisekstisoinnuksi, toista käännöstä (D-F-G-H) terssikvarttisoinnuksi ja kolmatta käännöstä (F-G-H-D) sekuntisoinnuksi.
Varsin usein jätetään dominanttiseptimisoinnusta sen kvintti pois, mikä ei oleellisesti muuta soinnun luonnetta. Myös duurin tai mollin VII asteen sointu, joka on vähennetty kolmisointu, käsitetään usein eräänlaiseksi vaillinaiseksi dominanttiseptimisoinnuksi, vajaa­soinnuksi josta pohjasävel on jätetty pois.
Toisinaan dominanttiseptimisointuun lisätään vielä viides sävel, jolloin saadaan viisisointu, dominanttinoonisointu.lähde?
Luonne ja merkitys > Välidominanttisoinnut

Käyttämällä sävel­lajiin varsinaisesti kuulumattomia kromaattisia muunnesäveliä voidaan sävellajin muillekin kuin V asteelle muodostaa dominanttiseptimisoinnun kaltainen sointu, jota sanotaan välidominantti­soinnuksi. Yleisin tällainen sointu on ns. dominantin dominantti (V7/V), sävellajin II asteen septimisointu, jossa terssi on korotettu. Tämä sointu pyrkii purkautumaan sävel­lajin varsinaiselle dominantti­soinnulle samaan tapaan kuin dominantti­sointu purkautuu toonika­soinnulle.
Välidominantti­soinnun aikana soinnun pohjasävel saa ainakin hetkeksi ikään kuin dominantin ja sitä kvinttiä alempana oleva sävel toonikan luonteen. Usein tämä sävelten luonteen vaihtuminen on aivan tilapäistä, mutta dominanttiseptimisoinnulla on suuri merkitys myös modulaatioissa eli sävellajin vaihdoksissa. Tällöin tätä sointua ei sen voimakkaan tonaalisen tehon vuoksi yleensä kuitenkaan käytetä vielä sävel­lajista toiseen siirryttäessä, vaan vasta siirtymisen jälkeen uuden sävel­lajin vakiinnuttamiseksi.
Nämä dominanttiseptimisoinnun käyttötavat ovat klassiselta kaudelta saakka olleet erittäin yleisiä, ja soinnusta on kehitetty useita muunnelmia, kuten laajennettu (V/V/V) ja korvattu (♭V7/V) dominanttisointu.lähde?
Muita samankaltaisia sointuja > Ylinousevat sekstisoinnut

Dominanttiseptimisointu on enharmonisesti saman­lainen kuin ylinouseva sekstisointu, jossa sen septimi on korvattu ylinousevalla sekstillä. Tällainen sointu tunnetaan nimellä saksalainen sekstisointu. Esimerkiksi sävelet G, H, D ja F tai Fis, Ais, Cis ja E muodostavat dominanttiseptimisoinnun, sävelet G, H, D ja Eis tai Ges, B, Des ja E sen sijaan saksalaisen seksti­soinnun.
Saksalainen seksti­sointu esiintyy yleensä vain sävellajin alennetun II tai VI asteen sointuna. Siinä kaikki muut sävelet paitsi terssi sekä mollissa VI asteen saksalaisen seksti­soinnun pohja­sävel ovat sävellajin kannalta muunnesäveliä. Esiintyessään II asteen sointuna se purkautuu sävellajin toonikasointuun (esimerkiksi C-duurissa: Des-F-As-H => C-E-G-C ja c-mollissa: Des-F-As-H => C-Es-G-C), VI asteen sointuna esiintyessään dominantti­kolmi­sointuun (esimerkiksi C-duurissa tai c-mollissa: As-C-Es-Fis => G-H-D-G).
Jos myös soinnun kvintti korvataan sitä enharmonisesti vastaavalla kaksin­kertaisesti yli­nousevalla kvartilla, saadaan niin sanottu englantilainen seksti­sointu (esimerkiksi Des-F-Gis-H).