stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä U
U > August Edvard Udd

(7. tammikuuta 1892 Tampere – 27. lokakuuta 1957 Brisbane, Australia) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat suutari Kustaa Udd ja Paulina Hammaren. Udd kävi kansakoulun ja työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 24. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Udd saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ryhmänjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. Hän palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin aluksi Savon jääkärirykmentti 3 ja myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Tän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 2. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 1. huhtikuuta 1919 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin harjoituspäälliköksi Reposaaren suojeluskuntaan. Reposaaressa hän palveli 1. huhtikuuta – 1. toukokuuta 1919 välisen ajan. Myöhemmin hän työskenteli merimiehenä vuoteen 1922 saakka, jolloin hän muutti Australiaan ja työskenteli työmiehenä muun muassa Queenslandissa. Toisen maailmansodan aikana hän oli työpalveluksessa vuosina 1942 – 1945, jonka jälkeen hän työskenteli puutarhatöissä Brisbanessa, jonne hänet myös haudattiin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 2. toukokuuta 1918, Vääpeli 8. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali,  Jääkärimerkki.
Herman Uimonen
Uuno Uimonen
Sven Hjalmar Unden myöh. Selander
Tapani Unkila
Vihtori Edvard Uskalinmäki
Nuuskamuikkunen

| Nuuskamuikkunen |
| --- | --- |
 Nuuskamuikkunen.
Luoja(t):  Tove Jansson
Näyttelijä(t):  Suomenkieliset ääninäyttelijät: Heikki Määttänen (1983) Timo Torikka (1991–2006) Pertti Koivula (1993) Pertti Sveholm (2005–2006) Joonas Väisänen (2006) Taneli Mäkelä (2007–2010) CG Wentzel (2014) Ilkka Villi (2017) Niklas Åkerfelt (2017) Olavi Uusivirta (2019–2025) Markus Niemi (2020) Näyttelijät: Lilian Dahlgren (1973)
Ensi- esiintyminen:  Muumipeikko ja pyrstötähti (1946)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Muumilaakso
Luonteenpiirteet:  viisas, rauhallinen, itsenäinen, filosofoiva, ystävällinen, hieman kapinoiva
Suhteet
Vanhemmat:  Juksu (isä), Vanhempi Mymmeli (äiti)
Sisarukset:  Pikku Myy, Mymmelin tytär
Tutut:  Muumilaakson asukkaat, Muumipeikko, Nipsu, Niiskuneiti, Muumimamma, Muumipappa, Niisku, Hemuli,  Aliisa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuuskamuikkunen, lyhyemmin Muikkunen (ruots. Snusmumrik[en], Mumrik[en]) on hahmo Tove Janssonin Muumi-tarinoissa. Hän esiintyy ensimmäisen kerran kirjassa Muumipeikko ja pyrstötähti (1946). Hän on Muumipeikon ystävä. Nuuskamuikkunen on Muumipapan nuoruudenystävän, Juksun, poika. Nuuskamuikkusen tuntomerkkejä ovat lierihattu, huuliharppu ja piippu.
Nuuskamuikkusen alkuperä

Nuuskamuikkusen ulkoiset ominaisuudet on lainattu Tove Janssonin silloiselta miesystävältä toimittaja, kansanedustaja Atos Wirtaselta. Hahmoon on yhdistelty piirteitä myös Janssonin veljeltä Lars Janssonilta ja Janssonilta itseltäänselvennä. Tyypillistä Nuuskamuikkuselle on, että hän tulee ja menee itsenäisesti, juuri muista välittämättä. Tämän piirteen alkuperänä on Atos Wirtanen. Wirtanen oli Janssonin elämän keskipiste tuohon aikaan, mutta Wirtasella oli monta rautaa tulessa, hän tuli ja meni, Janssonin ikävöidessä. Wirtasen ulkoasusta on lainattu Nuuskamuikkusen vihreä hattu.
Nuuskamuikkunen Muumilaakson tarinoissa ja muissa animaatioissa

Animaatiosarjassa Muumilaakson tarinoita Nuuskamuikkusen piippu on jätetty kokonaan pois. Hänet nähdään lähes jatkuvasti onkimassa Muumitalon lähellä kulkevasta joesta. Sarjassa Nuuskamuikkusella ja hänen isällään Juksulla on useampikin ulkonäöllinen eroavaisuus: Juksulla on esimerkiksi punainen hattu, mustat hiukset ja eriväriset silmät kuin Nuuskamuikkusella.
Japanissa 1970-luvulla tehdyissä Muumi-piirretyissä Nuuskamuikkusen ulkomuoto oli hieman erilainen, mutta kirjojen mukainen. Hänen vaatetuksensa oli paljon keltaisempaa, ja huuliharpun sijasta hän soitti kitaraa ja lauloi.
Nuuskamuikkunen esiintyy useimmissa Muumilaakson tarinoita -sarjan jaksoissa. Jaksot, joissa hän ei esiinny, ovat Näkymätön lapsi, Tiukka naapuri, Olioita avaruudesta, Talven vieraita, Keskitalven kokko, Primadonna, Äidinrakkaus, Muumipeikko ennustaa korteista, Aikakone, Muumitalvi, Joulutarina ja Koulu kutsuu. Jaksossa Muumipeikon ja Pikku Myyn talvinen seikkailu hänet nähdään hetken aikaa Muumipeikon kuvitelmassa kävelemässä etelässä, ja jaksossa Muumit muinaisuudessa II hänet nähdään jakson lopussa soittamassa huuliharppua. Nämä kaksi ovat ainoat jaksot, joissa Nuuskamuikkunen ei puhu lainkaan.
Nuuskamuikkusen suomenkieliset ääninäyttelijät

| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1983 | Mumindalen | Heikki Määttänen |
| 1991–1998 | Muumilaakson tarinoita | Timo Torikka |
| 1993 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Pertti Koivula |
| 1997 | Muumit ja Taikurin hattu | Timo Torikka |
| 2005–2006 | Muumien malliin | Timo Torikka  (jaksot 11 ja 12)    Pertti Sveholm  (jaksot 2 ja 3)  |
| 2006 | Muumit ja salaperäiset huudot | Joonas Väisänen |
| 2007–2008 | Muumien maailma | Taneli Mäkelä |
| 2008 | Muumi ja vaarallinen juhannus | Taneli Mäkelä |
| 2010 | Muumi ja punainen pyrstötähti | Taneli Mäkelä |
| 2014 | Muumit Rivieralla | Carl-Gustaf Wentzel |
| 2017 | Muumilaakson tarinoita | Ilkka Villi |
| 2017 | Muumien taikatalvi | Niklas Åkerfelt |
| 2019–2025 | Muumilaakso | Olavi Uusivirta |
| 2020 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Markus Niemi |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nuuskamuikkunen Wikimedia Commonsissa
Muumit
| --- | --- |
Hahmot:  Muumipeikko  Muumimamma  Muumipappa  Nuuskamuikkunen  Pikku Myy  Nipsu  Niiskuneiti  Niisku  Haisuli  Hattivatit  Mörkö  Hemuli  Vilijonkka  Mymmeli  Noita  Aliisa  Tuu-tikki  Surku  Poliisimestari  Tiuhti ja Viuhti  Piisamirotta  Hosuli  Juksu  Fredrikson 
Paikat:  Muumilaakso  Muumitalo 
Kirjat:  Muumit ja suuri tuhotulva  Muumipeikko ja pyrstötähti  Taikurin hattu  Muumipapan urotyöt  Vaarallinen juhannus  Taikatalvi  Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia  Muumipappa ja meri  Muumilaakson marraskuu 
Kuvakirjat:  Kuinkas sitten kävikään?  Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Vaarallinen matka  Outo vieras Muumitalossa 
Televisiosarjat:  Die Muminfamilie (1959) jaksot  Muumipeikko (1969) jaksot  Mūmin (1969) jaksot  Shin Mūmin (1972) jaksot  Mumindalen (1973) jaksot  Muumien maailma (1978) jaksot  Muumilaakson tarinoita (1990) hahmot  jaksot  Muumilaakso (2019) hahmot  jaksot 
Elokuvat:  Muumipeikko ja pyrstötähti (1992)  Muumi ja vaarallinen juhannus (2008)  Muumi ja punainen pyrstötähti (2010)  Muumit Rivieralla (2014)  Muumien taikatalvi (2017)  Muumipeikko ja pyrstötähti (2021)  Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut (2021) 
Lyhytelokuvat:  Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Kuinkas sitten kävikään? 
Sarjakuva: Muumipeikko (sarjakuva)
Videopelit:  Muumit piilosilla  Muumit meren aalloilla  Suuri Muumijuhla  Muumit ja Taikurin hattu  Muumit ja Näkymätön lapsi  Moomin’s Tale  Muumit ja Taikatalvi  Muumit ja Taikalamppu  Muumipappa kalassa  Muumit ja Salaperäiset huudot  Muumit ja Suuri syysjuhla  Nuuskamuikkunen – Muumilaakson melodia 
Lautapelit:  Muumien hillojahti  Muumien purnukkajahti  Muumipeli 
Muuta:  Muumimaailma  Muumimuseo  muumimuki  Luettelo Muumimukeista
Muwatalli II

Muwatalli II oli muinaisen heettiläisten valtakunnan kuningas. Hänen on arveltu hallinneen vuosina 1295–1272 eaa. Noin 1274 käytiin Kadeshissa Orontes-virran varrella suuri taistelu egyptiläisten ja heettiläisten välillä. Faarao Ramses II johti egyptiläisiä ja kuningas Muwatalli II heettiläisiä. Egyptiläisillä oli säilyneiden tietojen mukaan 2 000 sotavaunua ja 16 000 jalkaväen sotilasta, heettiläisillä 3 000 sotavaunua ja 20 000 sotilasta. Kaatuneiden ja haavoittuneiden määrästä ei ole merkitty muistiin tietoja. Molemmat väittivät jälkikäteen voittaneensa taistelun, mutta varsinkin Egypti kärsi huomattavia tappioita ja heettiläisiä ei voitettu olennaisesti. Muwatalli II karkotti Amurrun ruhtinas Beteshinan, ja tämä sai turvapaikan Muwatalli II:n Hattushili-nimisen veljen luota, joka oli kashkojen vastaisella rajalla. Muwatalli II:n seuraaja oli hänen poikansa Mursili II.
Sami Sanevuori

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. helmikuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Raisio, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 182 cm
Junioriseurat
0000–1996: MaPS
1997: TuNP
1998–2005: FC Inter
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2005 | VG-62 | 45 | (2) |
| 2005 | FC Inter | 2 | (0) |
| 2006 | Nyköpings BIS | 10 | (1) |
| 2007–2011 | FC Inter | 86 | (1) |
| 2007 | → VG-62 | 3 | (0) |
| 2009–2010 | → Sinimustat | 3 | (0) |
| 2011 | → FC Lahti (laina) | 6 | (0) |
| 2012–2015 | Haka | 74 | (1) |
| 2015 | → PS-44 | 2 | (0) |
| 2016 | PS-44 | 14 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 245 | (6) |
Maajoukkue
| 2000–2001 | Suomi U15 | 4 | (0) |
| 2002 | Suomi U16 | 3 | (0) |
| 2003 | Suomi U17 | 6 | (0) |
| 2003–2004 | Suomi U18 | 7 | (0) |
| 2004 | Suomi U19 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Sami Sanevuori (s. 20. helmikuuta 1986 Raisio) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai vasen laitapuolustaja.
Muuta

Sanevuori harrasti nuorena yleisurheilua ja saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa 15-vuotiaiden Suomen mestaruuden vuonna 2001. Samassa Naantalin Löylyn viestijoukkueessa juoksi myös toinen jalkapalloilija, Kasper Hämäläinen.
Aiheesta muualla

Sami Sanevuori Hakan sivuilla[vanhentunut linkki]
Sami Sanevuori Veikkausliigan sivuilla
Lucio Fulci

| Lucio Fulci |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1927
Kuollut: 13. maaliskuuta 1996 (68 vuotta)
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Lucio Fulci (17. kesäkuuta 1927 – 13. maaliskuuta 1996) oli italialainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän on tunnettu väkivaltaisten kulttielokuvien tekijänä.
Fulci opiskeli elokuvan tekoa 1950-luvulla Experimental Film Studiosilla. Varsinaisen elokuvauransa hän aloitti toimimalla juoksupoikana, käsikirjoittana, leikkaajana, lavastajana, meikkaajana, näyttelijänä, apulaisohjaajana ja lopulta ohjaajana kymmenissä projekteissa. Näihin elokuviin kuului komediota, musikaaleja, westernejä ja jännityselokuvia, mutta Fulcin todellinen intohimo olivat kauhu- ja gialloelokuvat. Näistä Una sull'altra (1969), Una lucertola con la pelle di donna (1971) ja Kauhujen kylä (Non si sevizia un paperino, 1972) herättivät jo jonkinlaista huomiota.
Fulcin kulta-aika oli vuosina 1979–1982, jolloin hän ohjasi monia kauhuelokuvan kulttiklassikkoja, kuten Zombie Flesh Eaters, City of the Living Dead, The Beyond, The House by the Cemetery ja Viiltäjä. Monissa hänen elokuvissaan kuvataan yksityiskohtaisesti äärimmäisen väkivaltaisia rikoksia. Elokuvat herättivät yleistä paheksuntaa, mutta myös pienen piirin ihailua. Fulcilla oli myös suuria ongelmia sensuuriviranomaisten kanssa. Tilannetta ei auttanut Fulcin intensiivinen viha katolista kirkkoa kohtaan. Elokuvissaan hän pyrki esittämään katolisen kirkon edustajat aina mahdollisimman epäedullisessa valossa, esimerkiksi kannibaaleina ja lastenmurhaajina.
1980-luvun puolivälissä Fulcin maine olikin jo sillä tolalla, että hän ei enää saanut kunnollisia työtarjouksia vaan joutui tekemään elokuvia ankarien aikataulujen, huonojen käsikirjoitusten ja pienten budjettien rasittamana. Vähitellen Fulcin terveyskin alkoi luhistua ja katkerana hän katkaisi lähes kaikki suhteensa elokuva-alaan. Poikkeuksena tästä Fulci alkoi työstää vuonna 1996 yhdessä Dario Argenton kanssa elokuvaa Wax Mask - Vahanaamio (M.D.C. - Maschera di cera, 1997), mutta juuri ennen kuvausten alkamista Fulci löytyi kuolleena kotoaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lucio Fulci Wikimedia Commonsissa
Lucio Fulci Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mustonen, Jari: Lucio Fulci (1927-1996) - Im memoria dell'autore di film dell'orrore Elitisti. 3.10.2003. Viitattu 8.2.2022.
Pöyry, Sami: Hitaan kuoleman kuvat (pdf) Niin & näin. 4/2013. Viitattu 8.2.2022.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Matti Pikkarainen

| Matti Pikkarainen>  Suomen lähetyskunnan edustaja |
| --- | --- |
 talonpoikaissäädyn edustaja Suomen pietarin lähetyskunnassa 5. tammikuuta 1809 – 31. tammikuuta 1809.  
Valtiopäivämies 
 talopoikaissäädyn edustaja Norrköpingissä 15. maaliskuuta – 15. kesäkuuta 1800.  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1760 Oulujoki, Oulu, Ruotsin valtakunta
Kuollut: 26. kesäkuuta 1811 (50-51 vuotta) Oulujoki, Oulu, Suomen suuriruhtinaskunta
Kansalaisuus:  Ruotsi 1760– , Suomi 1809–
Ammatti:  maanviljelijä
Vanhemmat:  isä; Aapo Heikinpoika Pikkarainen ja äiti; Riitta Juhon tytär Pikkarainen (Isteri)
Puoliso:  Elisabeth Pikkarainen os.Tuohino
Tiedot
Sotilaspalvelus
Kunniamerkit:  lähetyskunnan mitali
Matti Abrahaminpoika Pikkarainen (1760 Oulujoki – 26. kesäkuuta 1811) oli suomalainen talollinen, maakäräjäkunnan lautamies, valtiopäivämies ja Suomen lähetyskunnan jäsen.
Työura ja perhe

Pikkarainen oli varakas talonpoika ja lautamies, joka oli talonpoikaissäädyn edustajana vuoden 1800 Norrköpingin valtiopäivillä. Hänet valittiin Oulun läänin talonpoikien edustajana myös Pietarissa Suomen sodan aikana vuonna 1808 vierailleeseen Suomen lähetyskuntaan, tosin muiden Oulun läänin edustajien tavoin hän saapui Pietariin vasta 5. tammikuuta 1809, jolloin lähetyskunnan työ oli käytännössä jo päättynyt.
Pikkarainen oli tunnettu taitavana koskenlaskijana. Kirjailija Sara Wacklin kertoo teoksessaan Sata muistelmaa Pohjanmaalta Pikkaraisen laskeneen vuoden 1800 valtiopäivien aikaan Norrköpingissä Motalanvirran kosken rakentamassaan veneessä Ruotsin kuninkaallisen perheen ja suuren yleisön edessä. Wacklinin mukaan kuningas Kustaa IV Aadolf ja kuningatar Fredrika Dorotea todistivat Pikkaraisen koskenlaskutaitoja myös vieraillessaan Oulussa kesällä 1802.
Pikkaraisen vanhemmat: olivat Aapo Heikinpoika Pikkarainen ja Riitta Juhon tytär Pikkarainen (Isteri). Hänen puolisonsa oli Elisabeth Pikkarainen os. Tuohino (1744–1808). Heillä oli tytär Liisa Matitytär Toppinen (1788–1870)
Kunnianosoitukset

Lähetyskunnan mitali, jul. 17. marraskuuta 1808.
My Summer Car

| My Summer Car |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Amistech Games
Julkaisija:  Amistech Games
Jakelija:  Steam
Suunnittelija:  Johannes Rojola
Pelimoottori:  Unity
Julkaistu:  24. lokakuuta 2016 (Steam Early Access)
Lajityyppi:  simulaatiopeli selviytymispeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Windows
Jakelumuoto:  Steam
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
My Summer Car on Amistech Gamesin kehittämä simulaatiopeli, jossa on tarkoituksena kasata ja virittää kesäautoa Suomen maaseudulla. Peliä on kutsuttu suomalaiseksi versioksi arkisimulaattorista. Elokuussa 2016 Steam-julkaisualustan yhteisö äänesti My Summer Carin varhaisjulkaistavaksi Steamissa. Julkaisupäivä oli 24. lokakuuta 2016.
Peli poistui varhaisjulkaisusta 31.12.2024, jolloin myös pelin kauppasivut päivittyivät.
Pelaaminen

Peli on arkielämää simuloiva videopeli ja sijoittuu avoimeen pelimaailmaan kuvitteelliseen Alivieskan kuntaan, joka kuvaa 1990-luvun Suomen maaseutua. Pelin alussa pelihahmon kotitalon pihalla on pelkkä auton kori. Pelaajan tehtävänä on kasata auto ja sen moottori toimivaan kuntoon. Korjausoperaatioon on käytettävissä yli sata autonosaa. Koottava auto (”Satsuma AMP”) perustuu Datsun 100A -malliin. Auton korjaamisen lisäksi My Summer Car on selviytymispeli, jossa pelaajan pitää huolehtia pelihahmon jaksamisesta ja ravinnon saamisesta. Esimerkiksi pelihahmon enolta lainattavalta pakettiautolla (Toyota Hiace, ”Hayosiko”) voi käydä kyläkaupalla täydentämässä ruokavarantoja.
Autoa voi ajaa alkoholin vaikutuksen alaisena, ja pelissä on mahdollista saada surmansa esimerkiksi kolarissa tai muulla tavalla, minkä jälkeen peli täytyy aloittaa uudelleen, jos lopullinen kuolema on käytössä (lopullinen kuolema on pelin ominaisuus, jonka ollessa käytössä pelaajalla on vain yksi elämä). Jos auton ajaa ojaan, se pitää itse hinata traktorilla takaisin kotipihaan tai työntää käsin takaisin tielle.
Postimyynnin kautta pelaaja voi tilata autoonsa erilaisia tuning-osia. Auton rakentamisessa on eri vaihtoehtoja: sen voi esimerkiksi entisöidä alkuperäiseen kuosiinsa tai siitä voi rakentaa ralliauton viritetyllä koneella. Auto pitää myös saada katsastettua. Rakennettavan auton ja pakettiauton lisäksi pelissä on muun muassa traktori ja lieteauto, joita voi käyttää esimerkiksi tavarankuljetukseen, työtehtäviin ja hinaukseen.
Pelaaja voi ansaita rahaa esimerkiksi tyhjentämällä lietekaivoja ja hakkaamalla polttopuita, jotka kuljetetaan traktorin peräkärryssä ostajalle. Helmikuussa 2017 peliin lisättiin kesämökki ja puusauna saareen sekä linja-auto, jonka kyydissä pelaajan on mahdollista matkustaa. Maaliskuussa 2017 peliin lisättiin mahdollisuus valmistaa kiljua, huhtikuussa 2017 uudeksi ajettavaksi kulkuneuvoksi tuli ”Jonnez ES” (Suzuki PV). Kesäkuussa pelin valikkoon tuli oma musiikki ja korjaamolle tuli myytäväksi auton varaosia, joita voi ostaa osien mennessä rikki. Syyskuussa 2017 peliin lisättiin mahdollisuus polttaa tupakkaa. Lokakuussa 2017 peliin tuli uusi ajettava auto ”Ruscko” (1960-luvun Škoda Octavia) ja mökki, jossa voi pelata venttiä, panoksena rahaa, pelaajan kotitalo tai auto.
Peliin lisättiin myöhemmin mahdollisuus valmistaa ruokaa ja keittää kahvia pallogrillin ja hiilien avulla. Lisäksi pakettiautossa, lieteautossa ja traktorissa on mahdollista käyttää polttoaineena dieselöljyn sijaan moottoripolttoöljyä. Pakettiautossa ja lieteautossa polttoöljyn käyttäminen johtaa poliisiratsiassa sakkoihin.
Peliin on myös tullut sisäinen pöytätietokone (”MikroPekka”, esikuvana MikroMikko), johon on useita pelejä ja internet-yhteys.
Kehitys

Johannes Rojola alkoi kehittää My Summer Caria, koska halusi autopelin, jossa olisi samoja ongelmia kuin oikeiden autojen kanssa. Inspiraatiota peliin hän on ottanut Surgeon Simulatorista, jossa kaikki tehdään hankalasti käsillä: niinpä My Summer Carissa ”jokaiseen pulttiin pitää tarttua yksittäin ja ne pitää kiristää oikealla työkalulla.” Pultteihin on mallinnettu liian löysä momentti, mutta liian tiukalle pultteja ei voi kiristää. Löysälle jätetty pultti kasvattaa vaurioiden vaaraa.
Pelin auto ja autonosat on mallinnettu Datsun 100A:n virallisen korjausoppaan perusteella. Automerkki valikoitui Rojolan lapsuusmuistojen perusteella.
Vastaanotto > Ennen julkaisua

My Summer Car sai laajaa julkisuutta keväällä 2015, kun Rojola julkaisi rallienglannilla selostetun esittelyvideon pelistä. Eurogamerin mukaan peli on ”kaunis, humalainen ylistysvirsi automobiilille”.
Toimittaja Juho Kuorikoski pohti pelin vetoavan Goat Simulator -pelin yleisöön, mutta totesi, että My Summer Car ”ei ole pelkkä vitsi”, vaan ”piinkova mallinnus Datsun 100A:n sielunelämästä ja vaatii ihan oikeaa ymmärrystä autojen toimintaperiaatteesta, jotta ylipäänsä pääsee siihen pisteeseen, että autolla voi ajaa”. Hänen mukaansa peli on lukemattomien autopelien joukossa ”piristävän erilainen ruostekukkanen, vaikka tai koska sen pelaamisesta on tehty masokistinen suorite.”
Vastaanotto > Varhaisjulkaisu

Peli varhaisjulkaistiin Steamissa 24. lokakuuta 2016. Julkaisupäivänään peli nousi Steamin kolmanneksi myydyimmäksi peliksi, ohittaen hetkellisesti jopa neljä päivää aiemmin julkaistun Civilization VI:n. Ensimmäisen kuukauden aikana pelin ennakkoversiota myytiin yli 100 000 kappaletta.
Domen arvostelussa toimittaja Matti Leinonen sanoi My Summer Carin sopivan vain ”huumorintajuisille oudoista peleistä nauttiville.” Hän arvioi auton kasaamisen ja yksinkertaisen graafisen ilmeen olevan monelle kipupisteitä, mutta toisaalta hän piti pelin tunnelmaa ”aitona amismeininkinä”. Toisen mielipiteen antanut Jukka O. Kauppinen piti peliä enemmänkin ”elämyssimulaattorina”: ”Se on matka kadonneeseen 1990-luvun maaseutuidylliin, amisviiksien ja peltoautojen maailmaan”. Kauppisen mukaan pelinä My Summer Car on ”ruma, tönkkö ja pelattavuudeltaan tökerön kankea”. Auton kasaamista hän piti erittäin hankalana suoritteena. Kauppisen mukaan peliä joko vihaa tai rakastaa, ja hän kutsui sitä yhdeksi ”kaikkien aikojen hämmentävimmistä kaupallisesti julkaistuista suomipeleistä”.
Eurogamerin arviossa Martin Robinson sanoi, että peliä tekisi mieli kutsua ”selviytymis-automekaniikka-pelien Dark Soulsiksi”, sillä se on niin haastava, pelaajaa ohjeistamaton sekä runollisen arvoituksellinen, mutta päätti toteamalla että ”olisi oikeastaan reilumpaa kutsua Dark Soulsia toimintaroolipelien My Summer Cariksi”. Hän kutsui peliä ihastuttavaksi sen tahallisen vaikeuden vuoksi, ja pohti pelin olevan kaikessa keskeneräisyydessään juuri sellainen kuin sen pitää olla. Kotakun arviossa Nathan Grayson kutsui My Summer Caria ”helkkarin oudoksi ja kämäiseksi, mutta hauskaksi peliksi”.
My Summer Car sai vuoden parhaan pelin Kyöpelit-palkinnon Finnish Game Awards -tapahtumassa 2017. Palkinnon saajan valitsivat Pelit-lehden lukijat.
Jatko-osa

Loppuvuonna 2020 Johannes Rojola kertoi Steamissa kehittävänsä pelille jatko-osaa, jonka nimi on My Winter Car. Se sijoittuu samaan pelimaailmaan kuin My Summer Car, mutta vuodenaikana on talvi, mikä tuo peliin omat haasteensa.
Esimerkiksi projektiauto tulee olemaan eri, pelaajalla tulee olemaan työpaikka sekä peliin tullaan lisäämään energiajuoma.
Pelin Steam-keskusteluissa Rojola kertoi julkaisevan My Winter Carin sen jälkeen, kun My Summer Car on poistunut Early Access-tilasta. My Summer Carin on suunniteltu poistuvan Early Access-tilasta 31.12.2024.
Aiheesta muualla

Pelin viralliset kotisivut
Retrolordi.com: Mies ja kesäauto. Haastattelussa My Summer Carin tekijä Johannes Rojola (Arkistoitu – Internet Archive)
My Summer Car Wiki
Pelin aiemmasta versiosta oleva aloitusruutu, jossa voi valita ajoneuvon värin, tuoda musiikkikappaleita peliin, aloittaa uuden pelin, ladata pelin, tarkastella pelin tekijöitä tai lopettaa pelin.
Söderholm

Söderholm on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anna-Lisa Söderholm (1941–2014), suomalainen hammaslääkäri, lääkäri ja professori
Arthur Söderholm (1875–1947), suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Börje Söderholm (1922–1998), suomalainen valokuvaaja, mainospäällikkö, filmipäällikkö ja yrittäjä
Gösta Söderholm (1886–1944), suomalainen kauppatieteilijä ja professori
Henry Söderholm (1938–2015), suomalainen diplomaatti
Jan-Christian Söderholm (s. 1976), suomalainen näyttelijä
Johan Albert Söderholm (1827–1866), suomalainen filosofian tohtori ja roomalaisen kirjallisuuden dosentti
John Söderholm (1858–1907), suomalainen toimittaja
Karl Söderholm (1859–1948), Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti ja Åbo Akademin kansleri
Karl Söderholm (1890–1960), suomalainen jääkärieverstiluuntantti
Kerstin Söderholm (1897–1943), suomenruotsalainen runoilija
Mayreth Söderholm (s. 1970), suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja
Michaela Söderholm (s. 1992), suomalainen malli, Miss Suomi 2017
Miika Söderholm, suomalainen punkmuusikko
Oskari Söderholm (1854–1915), suomalainen lehtimies
Ragnar Söderholm (1907–1975), suomalainen järjestöjohtaja, maanviljelysneuvos
Rauno Söderholm (1951–2010), kirjailija, runoilija, filosofi ja politiikan tutkija
Roosa Söderholm (s. 1994), suomalainen näyttelijä
Toni Söderholm (s. 1978), suomalainen jääkiekkoilija
Viktor Vilhelm Söderholm (1838–1901), suomalainen merikapteeni, maanviljelijä ja valtiopäivämies.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.