stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Deirdre

John Duncan: Deirdre of the sorrows.
Deirdre, iiriksi Deirdriu, oli Irlannin varhaisessa kirjallisuudessa lempeä ja oikeudentuntoinen The Fate of the Sons of Usnech (Oidheadh Chloinne Uisneach) -rakkaustarinan sankaritar.
The Fate of the Sons of Usnech liitettiin sittemmin Ulaid-tarusikermään, johdannoksi Táin Bó Cuailgne -tarinalle, jotta voitiin selittää, miksi sankari Ferghus oli loikannut Ulsterista Connachtin puolelle. Kertomus on alun perin laadittu 700–800-luvuilla, mutta tarinaa muokattiin 1400-luvulla ja se yhdistettiin runoelmien The Fate of the Children of Tuireann (Oidheadh Chloinne Tuireann) ja The Fate of the Children of Lir (Oidheadh Chloinne Lir) kanssa kokoelmaksi The Three Sorrows of Storytelling (Tri Truaighe Scéalaigheachta). Tarun vanhempi versio on säilynyt vuonna 1160 julkaistussa The Book of Leinster -teoksessa, ja tämä alkuperäinen tarina on karumpi ja traagisempi, huomattavasti rosoisempi eikä niin romantisoitu kuin myöhempi versio.
Taru kertoo, että Deirdre oli Ulsterin kuninkaan Conorin (Conchobar mac Nessa) runonlaulajan Fedlimidin tytär. Ennen Deirdren syntymää druidi Cathbadh ennusti, että Deirdrestä tulisi kaunotar, mutta moni mies saisi surmansa tytön vuoksi. Ulsterin soturit vaativat lapsen surmaamista, mutta Conchobar päätti kasvattaa Deirdren salassa ja mennä tytön vartuttua naimisiin hänen kanssaan. Deirdre kasvoi syrjäseudulla poikkeuksellisen kauniiksi naiseksi. Eräänä päivänä nuori Deirdre näkee kasvatusisänsä nylkevän vasikkaa lumessa. Korppi juo lumelle valunutta vasikan verta. Deirdre lausuu kumppanilleen, runoilija Leabharchamille, että miehellä, johon hän rakastuu, on sama väriyhdistelmä: mustat hiukset, valkea iho ja punaiset posket. Naisrunoilija kertoo silloin Deirdrelle, että on eräs Noísi, Usnechin poika, jolla on juuri nämä piirteet.
Tämän kuultuaan Deirdren on pakko lähteä kohtaamaan Noísia (iiriksi Noísiu). Deirdre suostuttelee Noísin karkaamaan kanssaan. He pakenevat Skotlantiin yhdessä Noísin kahden veljen kanssa. Siellä he asuivat rauhassa, kunnes Conchobar sai houkuteltua heidät takaisin Irlantiin petoksella. Conchobar lähettää heille viestin, jossa lupaa armahduksen, jos nuoret palaavat kotiinsa. Deirdre ei luota lupaukseen, mutta Conchobar onnistuu silti houkuttelemaan kolme veljestä hoviinsa Emhain Machaan, jossa Eoghan surmaa nämä. Tästä seuraa verinen kapina Ulsterissa. Conchobarin kavaluutta inhoava Ferghus päättää liittyä Connachtin joukkoihin. Deirdre ei halua joutua Conchobarin käsiin ja tekee lopulta itsemurhan iskemällä päänsä kallioon. Tarun myöhäisempi versio jätti tarinan ensimmäisen puoliskon pois ja pitkitti traagista loppua asettamalla Deirdren elämään vuoden ajan Conchobarin kanssa ennen kuin hän teki itsemurhan.
The Fate of the Sons of Usnech –taru on ollut kautta aikain sekä Irlannissa että Skotlannissa erittäin suosittu, ja se vaikutti kirjallisuuteen vielä 1900-luvun alussakin, jolloin tarinan kertoivat näytelmämuodossa John Millington Synge ja William Butler Yeats.
De minimis

Tässä kuvassa lentokoneen matkustamosta näytöillä näkyvät kuvat ovat de minimis -säännön mukaan vähäpätöisiä.
De minimis on latinankielinen ilmaisu tarkoittaen ilmaisua ”pienimmistä seikoista”, yleensä fraaseissa de minimis non curat praetor tai de minimis non curat lex, tarkoittaen, että laki ei ole kiinnostunut itsestään selvistä asioista. Ilmaus on uuslatinaa, ja sen varhaisin käyttö on 1600-luvulta.
De minimis -periaatteen mukaan oikeus ja oikeudelliset prosessit eivät ole tarkoitettu merkityksettömien asioiden selvittelyyn. Yleisemmin se tarkoittaa, ettei oikeusprosessia ole syytä käynnistää vähäisten tai merkityksettömien asioiden vuoksi. Periaatetta käytetään yleisesti EU:n kilpailuoikeudessa ja yhdysvaltalaisessa hallintolainkäytössä.
Riskien arvioinnissa ”de minimis” viittaa sellaiseen riskitasoon, jonka katsotaan olevan liian pieni huomioitavaksi.
Esimerkkejä ”de minimis” -säännön käytöstä

Oikeudet eivät aina hyväksy muokattujen public domain -ohjelmistojen tekijänoikeuksia, jos muokkaukset katsotaan ”de minimis” -tyyppisiksi eli vähäpätöisiksi.
EU:n kilpailulainsäädännössä jotkut sopimukset, jotka rikkovat EC sopimuksen artiklaa 81(1) katsotaan olevan ”de minimis” eli vähäpätöisiä ja siten hyväksyttyjä. Toimialan sisäiset kilpailijoiden väliset sopimukset katsotaan ”de minimis” -säännöllä vähäpätöisiksi, jos sopimusosapuolten markkinaosuus on 10 % tai vähemmän. Toimitusketjun sisäiset sopimukset, jossa sopimusosapuolet toimivat toimitusketjun eri tasoilla, saavat kattaa 15 % tai pienemmän markkinaosuuden.
EU:n ”de minimis” sääntö koskien valtion tukea yrityksille sallii julkisista varoista tukea yksittäistä yritystä vastikkeettomasti 200 000 eurolla kolmen vuoden aikana.
Hilary Deacon

Hilary John Deacon (10. tammikuuta 1936 Kapkaupunki – 25. toukokuuta 2010) oli eteläafrikkalainen arkeologi ja professori. Hän oli eteläafrikkalaisen Stellenboschin yliopiston arkeologian professori. Hän keskittyi tutkimuksessaan nykyihmisen syntyyn ja Afrikan arkeologiaan. Hän oli päätutkija Klasiesjoen luolilla, joka on siellä noin 125 000 vuotta sitten eläneiden anatomisesti nykyaikaisten ihmisten vanhimpia tunnettuja asuinpaikkoja.
Deacon suoritti maantieteen ja arkeologian alkuopinnot Kapkaupungin yliopistossa, josta hän valmistui 1955. Hän aloitti uransa kentällä geologina Itä- ja Länsi-Afrikassa ennen kuin hänet nimitettiin arkeologiksi ja apulaisjohtajaksi Grahamstownin Albany Museumiin, vuosiksi 1963-1971. Hän perusti sitten arkeologian osaston  Stellenboschin yliopistoon, jossa hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Vuonna 1967 hän toimi vuoden British Councilin tutkijana Lontoon yliopistossa. Hän sai filosofian tohtorin arvon Kapkaupungin yliopistosta 1974. Hän työskenteli vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä (1986); stipendiaattina Australian valtionyliopistossa Canberrassa (1984) ja vierailevana professorina Chicagon yliopistossa (1978).
Deacon opetti arkeologiaa Stellenboschin yliopistossa ja kirjoitti toistasataa julkaisua, lehtiartikkeleita, kirjoja, monografioita ja kokousselostuksia. Hän oli naimisissa Janette Deaconin kanssa, joka myös opetti Stellenboschin yliopistossa.
Aiheesta muualla

Hilary Deacon at PBS Archive
Hilary Deacon at Stellenbosch Writers
Janette Deacon at Stellenbosch Writers
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Delictum

Delictum (lat. delictum < prepositio de ja linquo, hylkään) tarkoittaa rikosta eli deliktiä. Sana esiintyy seuraavien nimitysten osana:
delictum commissionis tai delictum comissionis on tekemisrikos eli rikos, jossa aktiivisesti toimien rikotaan lain sisältämä kielto
delictum iuris gentium on valtion (valtion toimielimen) suorittama kansainvälistä oikeutta loukkaava teko tai laiminlyönti kuten esimerkiksi sotarikos
delictum omissionis on laiminlyöntirikos eli laissa rangaistavaksi säädetty laiminlyönti, jossa jätetään noudattamatta lainsäädäntöön sisältyvä käsky
delictum per omissionem comissum on epävarsinainen laiminlyöntirikos, johon sisältyy sekä velvollisuuden laiminlyönti että aktiivinen lain kiellon rikkominen; toisin sanoen henkilö rikkoo sekä kielto- että käskynormia
delictum proprium on erikoisrikos eli rikos, jonka tekijä voi olla vain tietyssä asemassa tai olosuhteessa oleva henkilö; esimerkiksi virkarikos on erikoisrikos.
Mika Nisula

Mika Nisula (s. 1978 Teuva) on suomalainen tenori. Teuvalla syntynyt Nisula opiskeli laulua vuosina 2000–2005 Panula-opistossa ja vuoden 2005 syksystä lähtien Etelä-Pohjanmaan opistossa Seinäjoella. Hänen opettajanaan on toiminut koko ajan puolalaissyntyinen baritoni Romuald Podlesny. Hän on myös säännöllisesti osallistunut professori Ryszard Karczykowskin mestarikursseille vuodesta 2004 lähtien.
Nisula on saavuttanut menestystä useissa kotimaisissa laulukilpailuissa. Hänellä on 3. sija Kangasniemen laulukilpailuissa ja Jyväskylän kansainvälisissä tenorikilpailuissa, 2. sija Lohjan tenorikilpailuissa; nämä kaikki vuonna 2005. Seuraavana vuonna hän voitti Savonlinnassa Timo Mustakallio -laulukilpailun. Kansainvälisistä sijoituksista mainittakoon finaalipaikka Stanislaw Moniuszko -laulukilpailuissa Varsovassa 2007. Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa 2010 Nisula sai toisen palkinnon.
Marraskuussa 2011 Nisula sai toisen palkinnon kansainvälisissä Altamura/Caruso-laulukilpailussa New Yorkissa. Nisula on esiintynyt omin konsertein sekä orkesterisolistina eri puolilla Suomea, Puolassa, Ranskassa, Italiassa (lokakuussa 2015 Vatikaanissa) ja Yhdysvalloissa. Kesällä 2008 Nisula piti Jouni Someron kanssa soolokonsertin Savonlinnan Oopperajuhlilla. Itä-Savo otsikoi konsertin arvostelun "Tenorivelho valloitti Savonlinna-salissa".
Nisula on debytoinut New Yorkissa laulaen Canion roolin I Pagliaccista sekä Turiddun roolin oopperasta Cavalleria Rusticana maestro Anton Coppolan johtamana. Tampereella Mozartin Don Giovannissa (Don Ottavio), Vaasassa Offenbachin Orfeus Manalassa (Orfeus) sekä Seinäjoella Mozartin Röystö Lakeurelta (Belmonte). Kaudella 2014–2015 Nisula debytoi Suomen Kansallisoopperassa Pajatso-oopperassa  Peppen roolissa Marco Boemin johdolla.
Mika Nisula on äänittänyt soololevyjä yhdessä pianisti Jouni Someron kanssa FC-Records-merkillä: Storia D'amore (FCRCD-9721) Armolaulu (FCRCD-9725) Taas kaikki kauniit muistot (FCRCD-9726) ja Schumann & Liszt Lieder (FCRCD-9734). Levyt ovat keränneet hyvin positiivisia arvioita. "Nisulan ääni on vahva, sointuva ja täyteläinen, vailla joskus tenoreille tyypillistä kapeutta."
Levytyksiä

Storia d'amore / Mika Nisula, Jouni Somero, FC-Records, 2008
Taas kaikki kauniit muistot / Mika Nisula, Jouni Somero, FC-Records, 2009
Armolaulu / Mika Nisula, Jouni Somero, FC-Records, 2009
Liszt & Schumann songs/Lieder / Mika Nisula, Jouni Somero, FC-Records, 2011
Aiheesta muualla

http://www.tenormikanisula.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://musicanto.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
FinnConcert Oy Mika Nisula, tenori
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Dendrofilia

Dendrofilialla (myös arborfilia) tarkoitetaan parafiliaa, jossa ihmiset kiihottuvat puista tai ihastuvat puihin. Tähän voi liittyä seksuaalista kanssakäymistä.
De svarta riddarna

De svarta riddarna ("Mustat ritarit") on norjalais-ruotsalaisen Margit Sandemon kirjoittama historiallinen romaanisarja. Sarjaan kuuluu kaksitoista kirjaa, jotka ovat (nimisuomennokset ruotsinkielisten nimien mukaan):
1. I skuggan av ett tecken (Varjon merkissä)
ISBN 9177130006
2. Dit ingen går (Sinne ei mene kukaan)
ISBN 9177130014
3. Vindens klagan (Tuulen valitus)
ISBN 9177130022
4. Trollmannens märke (Velhon merkki)
ISBN 9177130030
5. Skuggor (Varjot)
ISBN 9177130049
6. Tistel bland rosor (Ohdakkeita ruusujen seassa)
ISBN 9177130057
7. Amuletterna (Amuletit)
ISBN 9177130065
8. Järnjungfrun (Rautaneitsyt)
ISBN 9177130073
9. Demonens vingar (Demonin siivet)
ISBN 9177130081
10. De okända (Tuntematon)
ISBN 917713009X
11. Stenarnas tystnad (Kivien hiljaisuus)
ISBN 9177130243
12. Vinterdröm (Talviuni)
ISBN 91-7713-025-1
De svarta riddarna -sarja on julkaistu kolmella kielellä, norjaksi, ruotsiksi ja puolaksi.
De svarta riddarna -sarjan logo.
Sarjan ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 2000 ja viimeinen vuonna 2003. Lisäksi on kirjoitettu vuonna 2003 julkaistu kirja nimeltä I riddarnas spår, joka kertoo niistä vanhoista legendoista ja siitä tutkimustyöstä, johon De svarta riddarna -sarja perustuu.
Juoni

De svarta riddarna-sarjan tapahtumat alkavat vuonna 2001. Päähenkilöinä on kaksi nuorta, Unni ja Morten. Morten on juuri joutunut auto-onnettomuuteen, ja kun Unni käy hänen luonaan sairaalassa, hän saa kuulla, että 1400-luvulla viisi mustaa ritaria tekivät sopimuksen ja langettivat Mortenin suvun ylle kirouksen, joka aiheutti sen, ettei kukaan siinä suvussa elä 25 vuotta vanhemmaksi. Sekä Mortenin vanhemmat että isovanhemmat kuolivat jo 25-vuotiaina, ja nyt Mortenin 25-vuotissyntymäpäivä lähestyy uhkaavasti ja häntä odottaa sama kohtalo.
Unni ja Morten päättävät tehdä yhdessä jotakin kirouksen murtamiseksi, ja lähtevät jäljittämään kirousta. Tarinan edetessä he tapaavat kolme muuta nuorta, Antonin ja hänen veljensä Jordin sekä Jordin naisystävän Veslan.
Ted Dekker

Ted Dekker (s. 24. lokakuuta 1962) on Indonesiassa syntynyt yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen teoksistaan on suomennettu muun muassa Kehä-trilogian kirjat Mustaa, Punaista ja Valkoista sekä Kolm3 ja Silmänräpäys.
Dekker kirjoittaa kristillissävytteisiä fantasia- ja kauhutarinoita. Hänen kirjojaan on myyty yhteensä yli kolme miljoonaa.
Suomennettuja teoksia

Silmänräpäys (Päivä 2003)
Kolme (Päivä 2004).
Mustaa 2006
Punaista 2007 ISBN 978-952-475-213-8
Valkoista 2008 ISBN 978-952-475-235-0
Mikko von Deringer

Mikko von Deringer.
Mikko von Deringer (20. elokuuta 1904 Helsinki – 12. maaliskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja.
Mikko von Deringer kuului Pietarin kautta Viipuriin muuttaneeseen baltiansaksalaiseen sukuun. Hän opiskeli pianonsoittoa Viipurin musiikkiopistossa, jossa hän suoritti diplomin vuonna 1924. Hän jatkoi opintojaan Wienin musiikkiakatemiassa Friedrich Wührerin johdolla vuosina 1926–1929.
Mikko von Deringer toimi vuosina 1929−1934 Viipurin Työväen Teatterin ja vuosina 1934−1940 Viipurin Kaupunginteatterin kapellimestarina ja sittemmin samassa tehtävässä Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa. Hän esiintyi uransa aikana myös pianistina. Sotien jälkeen von Deringer siirtyi Suomen Yleisradion palvelukseen kapellimestariksi, pianistiksi ja musiikkiohjelmien järjestäjäksi.
Parhaiten Mikko von Deringer kuitenkin muistetaan kuoronjohtajana. Hänen aloitteestaan Yleisradioon perustettiin vuonna 1952 sekakuoro Peipposet, johon kuului noin 30 laulajaa. Kansanomaisen ohjelmistonsa ansiosta kuorosta tuli hyvin suosittu ja pitkäikäinen. Von Deringer toimi kuoron johtajana kuolemaansa saakka ja laajensi sen ohjelmistoa suurella määrällä ulkomaisia kansanlauluja. Hänen jälkeensä Peipposia johti kuoron toiminnan loppuajan, vuoteen 1986, kapellimestari ja harmonikkataiteilija Veikko Huuskonen, jonka yhtye oli säestänyt kuoroa jo aiemmin.
Mikko von Deringer sai 1970-luvulla valtion taiteilijaeläkkeen.
Mikko von Deringerin tytär Peppina von Deringer oli 1950-luvulla tunnettu lapsilaulaja.
Von Deringer on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Slovakian presidentinvaalit 2009

Slovakian presidentinvaalit 2009 järjestettiin Slovakiassa maalis- ja huhtikuussa 2009, ja ne olivat maan kolmannet suorat presidentinvaalit. Kun kukaan ehdokas ei saanut enemmistöä äänistä ensimmäisellä kierroksella 21. maaliskuuta, niin 4. huhtikuuta järjestetyssä toisessa kierroksessa Ivan Gašparovičista tuli ensimmäinen Slovakian presidentti, joka valittiin toiselle peräkkäiselle kaudelle. Hänen vastaehdokkaansa oli oppositiokandidaatti Iveta Radičová.
FBI:n pääjohtaja

| FBI:n pääjohtaja |
| --- | --- |
 Director of the Federal Bureau of Investigation
 
 
 Nykyinen Kash Patel 21. helmikuuta 2025 lähtien
Virka-asunto:  J. Edgar Hoover Building, Washington, D.C.
Nimittäjä:  Yhdysvaltain presidentti (senaatin vahvistus)
Kauden pituus:  10 vuotta, uudelleenvalinta mahdollinen senaatin vahvistuksella
Perustettu:  26. heinäkuuta 1908 (BOI:n pääjohtajana)
Ensimmäinen:  Stanley Finch (BOI:n pääjohtajana)
Kotisivut:  www.fbi.gov
FBI:n pääjohtaja (engl. Director of the Federal Bureau of Investigation) on Yhdysvaltain keskusrikospoliisi Federal Bureau of Investigationin johtaja. Hän on vastuussa viraston päivittäisestä toiminnasta. Yhdysvaltain presidentti nimittää senaatin vahvistuksella pääjohtajan kymmenen vuoden toimikaudelle.  FBI on osa oikeusministeriötä, ja täten pääjohtaja raportoi suoraan oikeusministerille.
Nykyinen pääjohtaja Kash Patel aloitti työt 21. helmikuuta 2025 tultuaan senaatin vahvistamaksi. Wrayta edelsi virkaatekevä Brian Driscoll.
Pääjohtajat

Pääjohtajat vuodesta 1908 viraston alkuperäinen nimi oli  Bureau of Investigation (BOI)
Pääjohtajat > BOI:n pääjohtajat

| Järjestys | Pääjohtaja (Syntynyt-Kuollut) | Pääjohtaja (Syntynyt-Kuollut) | Virkakausi | Nimittänyt presidentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Finch, StanleyStanley  Finch | 26.7.1908 – 30.4. 1912 | Theodore Roosevelt |
| 1 |  | Finch, StanleyStanley  Finch | 26.7.1908 – 30.4. 1912 | William Howard Taft |
| 2 |  | Bielaski, A. BruceA. Bruce  Bielaski | 30.8. 1912 – 10.2. 1919 | William Howard Taft |
| 2 |  | Bielaski, A. BruceA. Bruce  Bielaski | 30.8. 1912 – 10.2. 1919 | Woodrow Wilson |
| 3 |  | Flynn, William J.William J. Flynn | 1.7. 1919 – 21.8.1921 | Woodrow Wilson |
| 3 |  | Flynn, William J.William J. Flynn | 1.7. 1919 – 21.8.1921 | Warren Harding |
| 4 |  | Burns, William J.William J. Burns | 22.8. 1921 – 10.5. 1924 | Warren Harding |
| 4 |  | Burns, William J.William J. Burns | 22.8. 1921 – 10.5. 1924 | Calvin Coolidge |
| 5 |  | Hoover, J. EdgarJ. Edgar Hoover | 10. 5. 1924 – 30.6. 1935 | Calvin Coolidge |
| 5 |  | Hoover, J. EdgarJ. Edgar Hoover | 10. 5. 1924 – 30.6. 1935 | Herbert Hoover |
| 5 |  | Hoover, J. EdgarJ. Edgar Hoover | 10. 5. 1924 – 30.6. 1935 | Franklin D. Roosevelt |
Pääjohtajat > FBI:n pääjohtajat

| Järjestys | Pääjohtaja | Pääjohtaja | Virka-aika | Nimittänyt presidentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Hoover, J. EdgarJ. Edgar Hoover | 1. 7. 1935 – 2.5. 1972 | Franklin D. Roosevelt |
| 1 |  | Hoover, J. EdgarJ. Edgar Hoover | 1. 7. 1935 – 2.5. 1972 | Harry S. Truman |
| 1 |  | Hoover, J. EdgarJ. Edgar Hoover | 1. 7. 1935 – 2.5. 1972 | Dwight D. Eisenhower |
| 1 |  | Hoover, J. EdgarJ. Edgar Hoover | 1. 7. 1935 – 2.5. 1972 | John F. Kennedy |
| 1 |  | Hoover, J. EdgarJ. Edgar Hoover | 1. 7. 1935 – 2.5. 1972 | Lyndon Johnson |
| 2 |  | Kelley, Clarence M.Clarence M. Kelley | 9.7.1973–15.2.1978 | Richard Nixon |
| 3. |  | Webster, William H.William H. Webster | 23.2.1978–25.5.1987 | Jimmy Carter |
| 3. |  | Webster, William H.William H. Webster | 23.2.1978–25.5.1987 | Ronald Reagan |
| 4. |  | Sessions, William S.William S. Sessions | 2.11.1987–19.7.1993 | George H. W. Bush |
| 4. |  | Sessions, William S.William S. Sessions | 2.11.1987–19.7.1993 | Bill Clinton |
| 5. |  | Freeh, LouisLouis Freeh | 1.9.1993–25.6.2001 | Bill Clinton |
| 6. |  | Mueller, RobertRobert Mueller | 4.9.2001–4.9.2013 | George W. Bush |
| 6. |  | Mueller, RobertRobert Mueller | 4.9.2001–4.9.2013 | Barack Obama |
| 7. |  | Comey, JamesJames Comey | 4.9.2013–10.5.2017 | Barack Obama |
| 8. |  | Wray, Christopher A.Christopher A. Wray | 2.8.2017–19.1.2025 | Donald Trump |
| 9. |  | Patel, KashKash Patel | 21.2.2025–virassa | Donald Trump |
Deir el-Medina

Deir el-Medinan työläiskylän rauniot.
Deir el-Medina (tai Deir el-Medine) on Thebassa (nyk. Luxor), Niilin läntisellä rannalla sijaitseva paikka, jonka muinainen egyptinkielinen nimi oli Set-Maat, 'totuuden paikka'. Siellä sijaitsee muinaisegyptiläinen rauniokylä, joka tunnetaan nykyään Deir el-Medinan työläiskylänä. Se on merkittävä arkeologinen löytö, koska siellä on säilynyt tavallisten muinaisten egyptiläisten asuintaloja, mikä on hyvin harvinaista. Deir el-Medinan työläiskylää tutkimalla on voitu selvittää muinaisten egyptiläisten arkisesta elämästä paljon sellaista, mikä ei selviä temppeleitä ja kalliohautoja tutkimalla.
Deir el-Medinan työläiskylästä on löydetty kaikkiaan noin 120 perheen asunnot. Deir el-Medinan perheet asuivat keskimäärin 40 neliömetrin kokoisissa tasakattoisissa rivitaloissa. Taloissa oli tavallisesti kolme peräkkäistä huonetta, joista keskimmäinen oli suurin. Keskimmäistä huonetta käytettiin olohuoneena ja sen kattoa kannatteli yksi pylväs. Takimmaista huonetta käytettiin keittiönä ja ruokasalina, ja siellä oli katolle johtavat portaat.
Deir el-Medinan asukkaat rakensivat työkseen faaraoiden hautoja Kuninkaiden ja Kuningattarien laaksoissa. Yllättävän monet työläiskylän asukkaat olivat luku- ja kirjoitustaitoisia. Luku- ja kirjoitustaitoa tarvittiin, sillä haudanrakentajien tuli osata kaivertaa maagisia tekstejä hautojen seinille. Deir el-Medinan työläiskylä perustettiin n. 1500-luvulla eaa., ja se hylättiin äkillisesti 1000-luvulla eaa., uuden valtakunnan lopussa. Vuonna 1165 alueen käsityöläiset ja työntekijät tekivät lakon, sillä valtio ei ollut kahteen kuukauteen maksanut heidän palkkojaan (oikeastaan vilja-annoksiaan).
Deir el-Medinan työläiskylästä on löydetty paljon papyruksille ja savisirpaleille hieraattisella kirjoituksella tuherrettuja viestejä, joissa kylän asukkaat kertovat kuulumisistaan, ongelmistaan, iloistaan ja suruistaan.  Näiden todistuskappaleiden avulla on voitu rekonstruoida hyvin tarkka kuva arkielämästä muinaisessa Egyptissä.
Deir el-Medinan paikalla on sijainnut luostari 400-luvulla. Luostari oli pyhitetty Pyhälle Isidorille.
Kirjallisuutta

Romer, John: Ancient Lives - The Story of the Pharaohs' Tombmakers. Great Britain, Weidenfeld & Nicolson 1984.
Toivari-Viitala, Jaana: Kirjeitä faraoiden Egyptistä. Basam books 2004.
Delhin rautapylväs

Delhin rautapylväs
Delhin rautapylväs sijaitsee Delhissä Quwwat-ul-Islam-Mashidin (Islamin vallan moskeija) sisäpihalla, ja kuuluu Qutub Minarin rakennusryhmään. Rautapylväs on rakennettu 400-luvulla, ennen moskeijaa. Rautapylväässä olevan piirtokirjoituksen, sanskritin mukaan pylväs on tuotu paikoilleen muualta.
Pylväs on noin seitsemän metriä korkea ja painaa arvioiden mukaan 6 000 kilogrammaa. Se on valmistettu tuon ajan tapaan puhtaasta raudasta (99,7 %), joka on estänyt pylvästä ruostumasta. Pylväs itsessään on taottu yhdestä kappaleesta. Tutkijat eivät ole selvittäneet miten rakentajat ovat tuona aikana pystyneet työstämään ja pitämään raaka-aineen noin puhtaana, laadun siitä kärsimättä.
Tarinan mukaan jos on selkä päin pylvästä, ulottaa kätensä pylvään ympäri niin, että sormenpäät koskettavat toisiaan, ja jos tämän saa onnistumaan ensi yrittämällä, saa onnellisen tulevaisuuden.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Delhin rautapylväs Wikimedia Commonsissa
Delhin rautapylväs
Delaney & Bonnie

Delaney & Bonnie vuonna 1971.
Delaney & Bonnie oli 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa toiminut yhdysvaltalainen lauluduo, jonka muodosti aviopari Delaney ja Bonnie Bramlett. Heidän rockia, rhythm and bluesia ja soulia yhdistävässä yhtyeessään Delaney & Bonnie and Friends soitti ja vieraili ajan huippumuusikoita kuten Eric Clapton, Duane ja Gregg Allman, George Harrison, Jimi Hendrix, Leon Russell, Jim Keltner, Dave Mason, Rita Coolidge ja King Curtis.
Delaney & Bonnien suurimpia hittejä olivat Delaney Bramlettin kirjoittama ”Neverending Song of Love”, josta tuli myös New Seekersin läpimurtohitti, sekä Leon Russellin ja Bonnie Bramlettin kirjoittama ”Groupie”, joka tuli paremmin tunnetuksi nimellä ”Superstar” muun muassa The Carpentersin levyttämänä.