stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marco Canola

| Marco Canola |
| --- | --- |
 Marco Canola (2014)
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. joulukuuta 1988 (ikä 35)
Kansalaisuus:   Italia
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2007–2011:  Zalf Désirée Fior
Ammattilaisjoukkue(et)
2012 2013–2014 2015–2016  2017–2019 2020–2022:  Colnago - CSF Inox Bardiani-CSF UnitedHealthcare Pro Cycling Team Nippo - Vini Fantini Gazprom-RusVelo
Suurimmat voitot
 Italian ympäriajo, etappi 
 Tiedot päivitetty: 5. tammikuuta 2024 
Marco Canola (s. 26. joulukuuta 1988 Vicenza, Veneto) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Colnago - CSF Inox -joukkueessa 2012 ja edusti samaa tallia, sittemmin nimeltään Bardiani-CSF, vuoteen 2014. Kausilla 2015–2016 hän kilpaili UnitedHealthcare Pro Cycling Teamissa, 2017–2019 Nippo - Vini Fantini -joukkueessa ja viimeisillä ammattilaiskausillaan 2020–2022 Gazprom-RusVelo-tallissa.
Canola voitti Italian ympäriajossa 2014 Rivarolo Canaveseen päättyneen 13. etapin kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Jackson Rodríguezin ja Angelo Tulikin.
Saavutuksia

Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Maaperäkemia

Maaperäkemia käsittelee maaperän kemiallisia ominaisuuksia. Maaperäkemiaan liittyy läheisesti maan mineralogia. Erilaisilla mineraaleilla on erilaisia ominaisuuksia, niiden liukenevuus veteen ja ionisointuminen on erilainen. Maan mineraalipitoisuudella ja mineraalien kemiallisilla ominaisuuksilla on merkitystä kasvien ravinteiden ottoon, koska mineraaleista vapautuvat ionit ovat kasvien käytettävissä ravinnoksi. Myös se, millaisia kemiallisia reaktioita maaperässä tapahtuu, riippuu maaperän kemiallisesta koostumuksesta. Maaperän laatuun kasvualustana vaikuttaa myös sen pH. Maaperän kemialliset ominaisuudet vaikuttavat myös maaperäbiologiaan. Esimerkiksi maaperän pieneliömäärä määräytyy maaperän hiili-typpisuhteen perusteella.
Maaperäbiologia

Maaperäbiologia käsittelee maaperän biologisia ominaisuuksia. Näiden ominaisuuksien myötä syntyy eloperäisiä maalajeja, kuten multaa, turvetta tai liejua. Maaperän biologisia ominaisuuksia ovat eliöiden jäänteiden ja mikrobitoiminnan vaikutukset. Maaperän oleellisia ominaisuuksia maaperäeliöiden kannalta ovat sen jotkut ominaisuudet, jotka ovat maaperäbiologisia ja maaperäkemiallisia, kuten ravinne-, vesi- ja happipitoisuus. Maaperäeliöille tarpeellista on myös jotkut maaperän maaperäfysiikkaan liittyvät tekijät, kuten eliöiden käyttämä tila ja suoja lämpötilanvaihteluilta ja kuivuudelta. Maaperän eloperäisen aineksen määrä on yhteydessä sitä hajottavien pieneliöiden määrään, koska eloperäinen aines lisää maaperässä pieneliöiden tarvitseman hiilen pitoisuutta.
Maantietukikohta

Maantietukikohta on varalaskupaikalle perustettu tilapäinen ilmavoimien lentotukikohta. Kun Suomessa otettiin käyttöön suihkuhävittäjät, de Havilland Vampiret, ilmavoimien työlentokenttinä ei voitu enää pitää soraisia kiitoteitä, vaan tarvittiin asfaltoitu pinta. Tämä synnytti ajatuksen siitä, voisiko valtateitä käyttää asfaltoituina kiitoteinä. Suomen ensimmäiset yleisten maanteiden levitettyjen kohtien maankäytössä varalaskupaikoiksi nimetyt maantietukikohtien paikat perustettiin 1960-luvulla.
Aiheesta muualla

Mannisto, Pauli: Maantietukikohtien räjähdeturvallisuus ilmavoimien operatiivisessa toiminnassa  2013. Sotatekniikan laitos.
Lentokoneiden varalaskupaikat (Liikenneviraston ohjeita 18/2010 , isbn:978-952-255-568-7)  2010. Liikennevirasto. Arkistoitu 27.11.2020.
Maria Pia

| Maria Pia |
| --- | --- |
 
Portugalin kuningatar
Valtakausi:  11. marraskuuta 1861 – 19. lokakuuta 1889

Syntynyt:  16. lokakuuta 1847 Torino, Italia
Kuollut:  5. heinäkuuta 1911 Stupinigi, Italia
Puoliso:  Ludvig I Hyvä
Lapset:  Kaarle I  Afonso
Suku:  Savoiji
Isä:  Viktor Emanuel II
Äiti:  Maria Adelheid
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Maria Pia (16. lokakuuta 1847 – 5. heinäkuuta 1911) oli italialainen Savoijin prinsessa, josta tuli Ludvig I Hyvän puolisona Portugalin kuningatar.
Suku ja avioliitto

Maria Pia oli Italian kuningas Viktor Emanuel II:n ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Adelheidin nuorin tytär. Maria Pian veljiä olivat Italian kuningas Umberto I ja Espanjan kuningas Amadeus I, ja hänen sisarensa Maria Clotilde oli prinssi Napoléon-Jérôme Bonaparten puoliso.
Maria Pia avioitui kuingas Ludvigin kanssa 14-vuotiaana vuonna 1862 edustajan välityksellä Torinossa ja matkusti sitten Portugaliin. Ludvig oli noussut valtaistuimelle edellisenä vuonna. Avioliitto oli aluksi onnellinen, mutta Maria Pia sairastui masennukseen aviomiehen lukuisten rakastajattarien vuoksi toisen poikansa syntymän jälkeen.[lähde? ]
Parille syntyivät seuraavat lapset:
Kaarle I (Carlos, 1863–1908), Portugalin kuningas
Alfonso (Afonso, 1865–1920), Porton herttua, kruununprinssi vuodesta 1908
Miguel (k. 1866), syntyi kuolleena
Kuningatar ja leskikuningatar

Maria Pia ei juuri puuttunut valtakunnanpolitiikkaan vaan keskittyi hyväntekeväisyyteen. Poikkeuksena oli orjuuden lakkauttaminen Portugalin siirtomaissa kuningattaren myötävaikutuksella vuonna 1868.
Jotkut pitivät Maria Piaa kuningattarena tuhlaavaisena, mutta paljon enemmän hänet tunnettiin monista hyväntekeväisyystyöstään Portugalin kansan hyväksi. Portugalilaiset tunsivat hänet ”hyväntekeväisyyden enkelinä” ja ”köyhien äitinä” myötätuntoisuutensa ​​ja sosiaalisten asioiden parissa tekemänsä työn vuoksi. Kun Portugalin parlamentti keskusteli hänen kuluistaan, hän vastasi: ”Jos haluatte kuningattaren, teidän on maksettava hänestä”. Hän oli suurelta osin vastuussa Lissabonin Ajudan palatsin sisätilojen sisustamisesta.
Kuningas Ludvigin kuoltua vuonna 1889 leskikuningatar Maria Pia pysyi aktiivisena ja jatkoi hyväntekeväisyyshankkeitaan samalla kun hänellä oli hallitseva asema hovissa. Kuninkaaksi tuli hänen poikansa Kaarle I, joka murhattiin vuonna 1908 Lissabonissa.
Vuonna 1910 Kun Maria Pian pojanpoika Emanuel II syöstiin vallasta, Portugali muutettiin tasavallaksi ja koko kuninkaallinen perhe karkotettiin maasta. Maria Pia palasi kotimaahansa Italiaan, jossa hän kuoli seuraavana vuonna. Hänet on haudattu Supergan basilikaan.
Maria Pia ja Ludvig I poikiensa Alfonson ja Kaarlen kanssa, Joseph Fortuné-Séraphin Layraud, 1867.
Manillaköysi (elokuva)

| Manillaköysi |
| --- | --- |
 Elokuvan dvd-julkaisun kansi.
Ohjaaja:  Veli-Matti Saikkonen
Käsikirjoittaja:  Veli-Matti Saikkonen
Perustuu:  Veijo Meren romaaniin Manillaköysi (1957)
Säveltäjä:  Heikki Valpola
Kuvaaja:  Raimo Hartzell
Leikkaaja:  Risto Salo
Lavastaja:  Georg Sikow
Pääosat:  Erkki Pajala Vesa Mäkelä Martti Kuningas Esko Hukkanen Hannu Kahakorpi 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Levittäjä:  Yleisradio / Tallennepalvelu VLMedia
Ensi-ilta:  29. syyskuuta 1976
Kesto:  75 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Manillaköysi on Veli-Matti Saikkosen ohjaama ja käsikirjoittama sota- ja televisioelokuva vuodelta 1976.
Elokuva perustuu Veijo Meren romaaniin Manillaköysi (1957). Siinä sotamies Joose Keppilä löytää sotarintamalta köyden, jonka hän kietoo ympärilleen tarkoituksenaan salakuljettaa sen kotiinsa pyykkinaruksi.
Palkinnot

Erkki Pajala voitti elokuvasta vuoden 1977 Jussi-gaalassa Parhaan miespääosan Jussi-palkinnon.
Aiheesta muualla

Manillaköysi - Yle Areena
Maria Ryymin

Maria Ryymin, o.s. Nisukka (1864 Suistamo – 14. tammikuuta 1939 Suistamo) oli suomalainen Laatokan Karjalassa Suistamolla asunut itkuvirsien ja runolaulujen esittäjä.
Suistamon Sarankylässä syntynyt Maria Ryymin oppi itkuvirret, runolaulut ja loisut äidiltään. Hän esitti itkuvirsiään sekä kotiseudullaan että laulujuhlilla muualla Suomessa. Ryymin esiintyi myös Yleisradiossa.
Maria Ryymin kuoli 74-vuotiaana Suistamon Alatun kylän Ahvenlammilla.
Andrei Hramov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Andrey Khramov 2010. |  Andrey Khramov 2010. |  Andrey Khramov 2010. |  |
Maa:   Venäjä
Miesten suunnistus
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Aichi 2005 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Århus 2006 | viesti |  |
|  Kultaa | Kiova 2007 | viesti |  |
|  Kultaa | Olomouc 2008 | sprintti |  |
|  Kultaa | Miskolc 2009 | sprintti |  |
|  Kultaa | Trondheim 2010 | viesti |  |
|  Hopeaa | Västerås 2004 | viesti |  |
|  Hopeaa | Kiova 2007 | pitkä matka |  |
|  Hopeaa | Olomouc 2008 | viesti |  |
|  Hopeaa | Miskolc 2009 | viesti |  |
|  Pronssia | Aarhus 2006 | pitkämatka |  |
|  Pronssia | Trentino 2014 | sprinttiviesti |  |
|  Pronssia | Inverness 2015 | sprinttiviesti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ventspils 2008 | viesti |  |
|  Kultaa | Jeseník 2016 | sprinttiviesti |  |
|  Hopeaa | Roskilde 2004 | sprintti |  |
|  Pronssia | Otepää 2006 | sprintti |  |
|  Pronssia | Ventspils 2008 | sprintti |  |
Andrei Hramov (s. 17. tammikuuta 1981) on venäläinen suunnistaja, moninkertainen maailmanmestari. Hän on edustanut muun muassa suomalaista Hiisirastia.
Hramov voitti ensimmäisenä venäläissuunnistajana aikuisten sarjan maailmanmestaruuden oltuaan paras pitkällä matkalla Japanin Aichissa 2005. Viestin maailmanmestaruuden hän voitti Aarhusissa 2006, Kiovassa 2007 ja Trondheimissa 2010 sekä sprinttikilpailun Olomoucissa 2008 ja Miskolcissa 2009. Euroopan-mestaruuden hän voitti viestissä 2008 ja sprinttiviestissä 2016.
Saavutuksia > MM-kilpailut

2003 sprintissä 16:s
2004 viestissä hopeaa, sprintissä 16:s, pitkällä matkalla 18:s
2005 pitkällä matkalla kultaa, sprintissä viides, viestissä 12:s
2006 viestissä kultaa, pitkällä matkalla pronssia, sprintissä 12:s
2007 viestissä kultaa, pitkällä matkalla hopeaa, sprintissä kymmenes
2008 sprintissä kultaa, viestissä hopeaa, pitkällä matkalla neljäs
2009 sprintissä kultaa, viestissä hopeaa, pitkällä matkalla 39:s
2010 viestissä kultaa, sprintissä kahdeksas, pitkällä matkalla 31:s
2011 viestissä viides, keskimatkalla 12:s, sprintissä 26:s
2012 sprintissä viides, pitkällä matkalla ja viestissä hylättiin
2014 sprinttiviestissä pronssia, viestissä 13:s
2015 sprinttiviestissä pronssia, sprintissä hylättiin
2016 viestissä 15:s, sprintissä 19:s, sprinttiviestissä hylättiin
2017 sprinttiviestissä viides
2018 sprinttiviestissä kuudes, sprintissä 39:s
Saavutuksia > EM-kilpailut

2004 sprintissä hopeaa, pitkällä matkalla ja viestissä viides
2006 sprintissä pronssia, viestissä kuudes
2008 viestissä kultaa, sprintissä pronssia, pitkällä matkalla hylättiin
2010 viestissä seitsemäs, sprintissä 11:s, pitkällä matkalla hylättiin
2012 viestissä viides, sprintissä hylättiin
2014 viestissä yhdeksäs, sprintissä kymmenes, keskimatkalla 13:s
2016 sprinttiviestissä kultaa, viestissä kuudes, sprintissä 18:s, keskimatkalla 32:s
2018 viestissä seitsemäs, sprinttiviestissä kahdeksas, pitkällä matkalla 26:s, sprintissä 39:s
Saavutuksia > Maailmancup

2004 kokonaiskilpailussa toinen
2005 kokonaiskilpailun voitto
2009 kokonaiskilpailussa neljäs
osakilpailuissa neljä voittoa, neljä kakkossijaa ja kuusi kolmossijaa
Saavutuksia > Nuorten MM-kilpailut

1999 pitkällä matkalla kultaa
2001 pitkällä matkalla kultaa
Aleksei Konstantinovitš Tolstoi

Aleksei Konstantinovitš Tolstoi, Karl Brjullov 1836
Aleksei Konstantinovitš Tolstoi (ven. Алексе́й Константи́нович Толсто́й); (5. syyskuuta (J: 24. elokuuta) 1817 Pietari, Venäjän keisarikunta – 10. lokakuuta (J: 28. syyskuuta) 1875 Krasni Rogin maatila, Tšernihivin kuvernementti, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kirjailija ja kirjailija Leo Tolstoin pikkuserkku.
Suku ja koulutus, virka-ura > Yksityiselämä

Vuonna 1851 Tolstoi rakastui henkivartiokaartin husaarirytkmentin kapteenin vaimoon Sofia Andrejevna os. Bahmeteva Milleriin (1827-1892), jonka hän oli tavannut Ivan Turgenevin kanssa naamiaisissa Bolšoi-teatterissa. Kun Sofia otti naamion pois kasvoiltaan, Turgenev oli erittäin pettynyt: "kasvot kuin tšuhnasotilaalla, mutta hame päällä ...". Seuranneen keskustelutukion aikana sitävastoin Tolstoi kiinnostui naisesta. Sofia oli erittäin kielitaitoinen (osasi 14 kieltä) ja oli perillä sekä kotimaisesta kirjallisuudesta että viimeisimmistä eurooppalaisista uutuuksista. Hänellä oli vuonna 1848 syntynyt avioton tytär suhteesta ruhtinas Grigori Nikolajevitš Vjazemskin kanssa. Sofian veli oli kuollut kaksintaistelussa avioliittolupauksensa pettänyttä ruhtinasta vastaan. Tolstoin ja Bahmetevan avioliitto rekisteröitiin virallisesti vasta 12 vuotta myöhemmin vuonna 1863, koska Sofia Andrejevnan aviomies ei antanut avioeroa, vaikka he elivät jo erillään, ja Tolstoin äiti Anna Aleksejevna Perovskaja Tolstaja kohteli Sofiaa epäystävällisesti.
Kirjallinen ura

Aleksei K. Tolstoi oli 1850-luvun näytelmäkirjailija ja historiallisten romaanien kirjoittaja sekä huomattava runoilija. Runoilijana hän kiinnittyi romantiikan perintöön. Tolstoi jätti virka-uransa vuonna 1861 saadakseen lisää aikaa kirjoitustyölle. Hän kirjoitti runoja, bylinoita, runomuotoisia opettavaisia tarinoita, balladeja ja historiallisen romaanin sekä kolmiosaisen näytelmäsarjan Venäjän historiasta.
Hän julkaisi vuonna 1862 Iivana Julmaa käsittelevän romaanin Ruhtinas Serebrjani (ven. Князь Серебряный, Knaz Serebrjanyi, suom. 1890), josta tuli suosittua poikien lukemistoa.
Aleksei K. Tolstoi oli Aleksandr Ostrovskin ja Aleksandr Suhovo-Kobylin (1817-1903) ohella 1800-luvun puolivälin johtavia näytelmäkirjailijoita. Hän kirjoitti Venäjällä hyvin tunnetun historiallisen draamatrilogian Smert Ioanna Groznogo (ven. Смерть Иоанна Грозного, Iivana Julman kuolema, 1866), Tsaari Fjodor Ivanovitš (ven. Царь Фёдор Иоаннович, Tsar Fjodor Iannovitš, 1868, suom. 1901, es. suom. 1917) ja Tsar Boris (ven. Царь Борис, Tsaari Boris, 1870).
Runoilijana hän on jäänyt kirjallisuushistorioihin muun muassa parodisen nimimerkki Kozma Prutkovin (ven. Козьма Прутков) toisena tekijänä, toinen oli Aleksei Žemtšužnikov (1821-1908), jonka veljet myös avustivat Prutkovin nimissä julkaistujen runojen laatimisessa. Aleksei K. Tolstoi oli myös lyyrinen runoilija. Runossa Protiv tetšenija (Vastavirtaan, 1867) hän kirjoitti tulevaisuudesta, jossa kauneuden ja inspiraation nimissä runoutta ja taidetta tekevien aika koittaa uudelleen. Runoelma Ioann Damaskin (ven. Иоанн Дамаскин, Johannes Damaskolainen, 1858) on pyhäinelämäkerta. Tolstoin tunnetuimpiin runoihin kuuluu Puškin-mukaelma Se sattumalta oli, kun sinut ... (ven. Средь шу́много ба́ла, случа́йно… , Sred šumnogo bala, slutšaino ... , 1851, suom. 1946), jonka Tolstoi kirjoitti tulevan vaimonsa kohtaamisesta. Runo tunnettiin Venäjällä erityisesti Pjotr Tšaikovskin vuonna 1878 säveltämänä romanssina.
Hänen runonsa Potok-bogatyr (Sankari Potok, 1871) kuuluu 1800-luvun lopun antinihilistiseen kirjallisuuteen.
Suomennetut teokset

Ruhtinas Serebrjani: kertomus Iivana Julman ajoilta. Suomentanut K. K. Saarikoski. Hj. Hagelberg, 1890.
Tsaari Feodor Joannovitsh: viisinäytöksinen murhenäytelmä. Suomentanut Martti Wuori. Otava, 1901.
Iivana Julman soturi 1–2: historiallinen romaani. Suomentanut Vilho Elomaa. Ahjo, 1920, ja WSOY, 1943.
Satu orpotytöstä (Havrosetska; satukirja, 8. s.) suom. Anita Mitrošin, Kansankulttuuri 1981
Sammakkoprinsessa (Tsarevna-Ljaguska; satukirja, 17. s.) suom. Anita Mitrošin, Kansankulttuuri 1985
Venäläisiä satuja, Helsinki: Suomen kirja 1946 (Tolstoin mukaelmia venäläisistä saduista)
Nauris
Kirjokana
Sämpylä
Tornitalo
Kukko ja kana
Papu
Ei tuo vuohi pähkinöitä
Kettu ja jänis
Susi ja kilin poikaset
Kili ja kiukkupussi
Kukko Kultaheltta
Lehmusjalkakarhu
Hämähäkki
Villipedot luolakuopassa
Kettu ja rastas
Kettu ja rapu
Kettu ja teeri
Kettu ja kukko
Kettu ja kurki
Kettu ja susi
Kurki ja haikara
Kissa ja kettu
Ukko ja susi
Kun eukko löysi virsun
Hauki Harvahammas
Satu teerestä
Miten kettu oppi lentämään
Saippuakupla, olki ja virsu
Kissa, pukki ja pässi
Eläinten talvehtiminen
Tyhmä susi
Lammas, kettu ja susi
Karhu ja koira
Karhu ja kettu
Ukko ja karhu
Savipoika
Hevosen pää
Jalopeura, hauki ja ihminen
Kerskurijänis
Kukko ja käsikivet
Terjosetska
Kyömyselkä sorsa
Alina ja Juhani
Pikku Hanna
Äkkirikas Kuisma
Sienten sotaanlähtö
Joutsen-hanhet
Peukaloinen
Pakkanen
Tsir-tsirik
Hauen käskystä
Suomennoksia on julkaistu myös antologioissa:
Maailmankirjallisuuden kultainen kirja. Slaavilaisten kirjallisuuksien kultainen kirja (1936)
Kertomus monista erinomaisista asioista
Lapsi maailmankirjallisuudessa (1946)
Viktor ja Lilja
Venäjän runotar , toim. Valentin Kiparsky ja Lauri Viljanen. Otava 1946. – Näköispainos Ntamo 2013
Maan kauniin tiedän, suom. Lauri Kemiläinen
Se sattuma oli, kun sinut..., suom. Lauri Kemiläinen (myös antologioissa Runoni rakkaudesta, Elämäni runo ja Rakkausrunoja: valikoima maailmankirjallisuudesta)
Kaivolla, suom. Hannes Korpi-Anttila, antologiassa Aarteiden kirja. 4: Maailma on avara
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Aleksei Konstantinovitš Tolstoin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Lisää luettavaa aiheesta Aleksei Konstantinovitš Tolstoi on Wikiaineistossa
Kirjailijan äiti Anna Aleksejevna Perovskaja Tolstaja 1827, Moritz Daffinger (1790–1849)
Aleksei Tolstoi sotilaspuvussa, 1855
Sofia Bahmeteva, 1850-luku
Aleksei Konstantinovitš Tolstoi, Ilja Repin 1879
Maastomerkin väärennys

Maastomerkin väärennys (ruots. förfalskning av fast märke) on Suomen rikoslain 33 luvun 5 pykälässä rangaistavaksi määrätty teko, jossa maastomerkki hävitetään tai sitä muutetaan luvattomasti tarkoituksena maasto-olosuhteiden todistamisen vaikeuttaminen. Esimerkkejä maastomerkin väärennyksestä ovat veden korkeusmerkin siirtäminen tai rajalinjan merkintöjen muuttaminen. Maastomerkin väärennyksestä voidaan tuomita sakkoon tai enintään kahden vuoden vankeusrangaistukseen.
Maria Sander

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | 4 x 100 metriä |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | 80 metrin aitajuoksu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Bern 1954 | 4 × 100 metriä |  |
|  Hopeaa | Bern 1954 | 5-ottelu |  |
Maria Sander o.s. Domagala (30. lokakuuta 1924 Dinslaken – 21. tammikuuta 1999 Niederwahn) oli saksalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 100 metrin juoksu.
Hän urheili Saksan liittotasavallan joukkueessa Helsingin olympiakisoissa 1952 4 × 100 metrin viestissä, jossa hän voitti hopeaa joukkuetovereinaan Ursula Knab, Helga Klein ja Margarete Petersen. Samoissa kisoissa hän juoksi myös 80 metrin aidat, saavuttaen siinäkin pronssimitalin. 100 metrin juoksussa hän selvisi myös loppukilpailuun sijoittuen lopulta viidenneksi.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1954 hän saavutti hopeaa sekä viestissä että viisiottelussa.
Marco Giampaolo

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 2. elokuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Bellinzona, Sveitsi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1986–1990 | Giulianova |  |  |
| 1990–1992 | Gubbio |  |  |
| 1992–1993 | Licata |  |  |
| 1993–1995 | Siracusa |  |  |
| 1995–1996 | Fidelis Andria |  |  |
| 1996–1997 | Gualdo |  |  |
Valmennusura
2000–2001: Pescara (apuv.)
2001–2002: Giulianova (apuv.)
2002–2004: Treviso (apuv.)
2004–2006: Ascoli
2006–2007: Cagliari
2008–2009: Siena
2010–2011: Catania
2011: Cesena
2013: Brescia
2014–2015: Cremonese
2015–2016: Empoli
2016–2019: Sampdoria
2019: Milan
2020–2021: Torino
2022: Sampdoria

Marco Giampaolo (s. 2. elokuuta 1967 Bellinzona Ticino) on sveitsiläissyntyinen italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura

Giampaolo pelasi lähes koko uransa ajan Italian Serie C:ssä edustaen kasvattajaseuransa Giulianovan lisäksi useita muitakin seuroja. Hän debytoi Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie B:ssä kaudella 1995/96 edustaessaan Fidelis Andriaa. Giampaolon ura päättyi vuonna 1997.
Pelaajauransa jälkeen  Giampaolo siirtyi valmentajaksi. Hän toimi vuosina 2000–2001 Pescaran apuvalmentajana palaten Giualianovaan apuvalmentajan tehtäviin. Vuosina 2004–2006 Giampaolo toimi Ascolin valmentajana, vaikkei hänellä ollut vaadittavaa valmentajalisenssiä.
Kaudella 2006/07 Giampaolo valmensi Cagliari Calciota saaden potkut joulukuussa 2006 ja tullen palkatuksi päävalmentajaksi uudelleen helmikuussa 2007. Giampaolo pelasti Cagliarin putoamiselta kaudella 2006/07. Hän sai toistamiseen potkut seurasta marraskuussa 2007. Cagliari-potkujensa jälkeen Giampaolo valmensi lyhyitä jaksoja Sienaa, Cataniaa, Cesenaa, Bresciaa, Cremonesea ja Empolia.
Kesäkuussa 2016 Giampaolo teki kaksivuotisen sopimuksen UC Sampdorian kanssa. Genovalaisjoukkue sijoittui Giampaolon alaisuudessa tukevasti Serie A:n keskikastiin ollen kahdesti kymmenes ja kaudella 2018/19 yhdeksäs. Kauden 2018/19 jälkeen Giampalo jätti Sampdorian. Muutama päivä Sampdoriasta lähtönsä jälkeen Giampaolo teki kaksivuotisen sopimuksen AC Milanin kanssa. Pesti päättyi kuitenkin potkuihin jo lokakuun alussa 2019, kun Milan oli avannut kautensa kehnosti ja oli sarjassa vasta sijalla 13.
Elokuussa 2020 Giampaolosta tuli Torinon päävalmentaja. Giampaolon johdolla Torinon tulokset jäivät kuitenkin heikoiksi ja putoamisviivan tuntumaan vajonnut seura erotti hänet tammikuun puolivälissä 2021.
Tammikuussa 2022 Giampaolo palasi Serie A:ssa sijalla 16 majailleen Sampdorian päävalmentaja. Hän pelasti seuran putoamiselta kauden 2021/22 päätteeksi. Kausi 2022/23 alkoi kuitenkin heikosti ja putoamisviivan alapuolelle pudonnut Sampdoria erotti Giampaolon lokakuun alussa 2022.
Major League Baseball -kausi 1893

Major League Baseball -kausi 1893 käsitti ainoastaan National Leaguen, virallisesti National League and American Association. Joukkueita liigassa oli 12.
Aiheesta muualla

Baseball almanakka - National League 1893 (englanniksi)
Mandoliinimies

Mandoliinimies on Hectorin eli Heikki Harman levyllä Nostalgia levyttämä kappale vuodelta 1972. Hän on itse säveltänyt ja sanoittanut kappaleen, sovitus on Pirjo Bergströmin ja Matti Bergströmin. Kappale on Hectorin tunnetuimpia ja se löytyy esimerkiksi hänen kokoelmaltaan Parhaat (1999).
Mandoul

Mandoul on yksi Tšadin 22 hallinnollisesta alueesta. Se on muodostettu aluehallinnon uudistuksessa 2002 Moyen-Charin provinssin eteläosasta.
Alue sijaitsee maan eteläosassa Keski-Afrikan tasavallan vastaisella rajalla. Sen pääkaupunki on Koumra. Vuonna 2009 alueella oli 637 086 asukasta. Sen pinta-ala on 17 000 km2.
Malin väestö

Malin väestötiheyttä kuvaava kartta.
Malin väestönkasvu aikajanalla.
Malin väestöpyramidi 2016.
Malin väestö on keskittynyt maaseudulle ja maan eteläosaan. Se kasvaa nopeasti ja on hyvin nuorta. Suurin etninen ryhmä ovat mandet, yleisin kieli bambara ja vallitseva uskonto islam. Ihmisten elin- ja koulutustaso on hyvin alhainen.