stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laakirchen
Kulttuuri > Nähtävyydet

Itävallan paperinvalmistusmuseo on ainutlaatuinen vanhaan paperitehtaaseen rakennettu museo. Yksi sen päänähtävyyksistä on toiminnassa oleva kopio maailman ensimmäisestä paperikoneesta. Museon kokonaispinta-ala on yli 3 000 neliömetriä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin verkkosivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Käpäläsaniaiset

| Käpäläsaniaiset |
| --- | --- |
 Kanariankäpäläsaniainen (Davallia canariensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Saniaiset Pteridophytina
Luokka::  Polypodiopsida
Lahko::  Polypodiales
Heimo::  Käpäläsaniaiskasvit Davalliaceae
Suku::  Käpäläsaniaiset Davallia  Sm.
Katso myös
   Käpäläsaniaiset Wikispeciesissä   Käpäläsaniaiset Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Käpäläsaniaiset (Davallia) on käpäläsaniaiskasvien (Davalliaceae) heimoon kuuluva saniaissuku ja heimon tyyppisuku. Sukuun kuuluu lähteestä riippuen noin 20–65 lajia.
Käpäläsaniaiset kasvavat luonnossa laajalti maapallon trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla Amerikan mantereita lukuun ottamatta. Suvun lajeja tavataan Espanjassa, Portugalissa, Marokossa, Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa, Itä- ja Kaakkois-Aasiassa Intiasta Japaniin, Malaijien saaristossa, Australian itäosissa sekä Oseaniassa.
Joitakin lajeja kasvatetaan koristekasveina tai huonekasveina.
Lajeja

Davallia canariensis – kanariankäpäläsaniainen (jäniksenkäpäläsaniainen, kanariankäpälä)
Davallia chrysanthemifolia
Davallia denticulata
Davallia fejeensis – kaninkäpäläsaniainen
Davallia lobata
Davallia mariesii – oravankäpäläsaniainen
Davallia pectinata
Davallia solida – makinkäpäläsaniainen
Davallia trichomanoides – jäniksenkäpäläsaniainen
Aiheesta muualla

Laji.fi: Käpäläsaniaiset (Davallia)
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Davallia
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Davallia (englanniksi)
Flora of China: Davallia (englanniksi)
New Order

| New Order |
| --- | --- |

 New Order esiintymässä Chilessä vuonna 2019.
Tiedot
Toiminnassa:  1980–1993, 1998–2007, 2011––
Tyylilaji:  synthpop, tekno, house, post-punk, uusi aalto
Kotipaikka:  Manchester, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Bernard Sumner, laulu, kitara, koskettimet   Stephen Morris, rummut   Gillian Gilbert, kitara, koskettimet   Phil Cunningham, kitara, koskettimet  
Entiset jäsenet:  Peter Hook, bassokitara  
Levy-yhtiö:  Factory, 1981–1992   London, 1993–2007   Rhino   Mute  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
New Order on vuonna 1980 perustettu brittiläinen synthpop-yhtye. Sen perustivat manchesterilaisen postpunk-yhtyeen Joy Divisionin jäsenet laulajansa Ian Curtisin itsemurhan jälkeen. Yhtye muunsi pian musiikkityyliään edeltäjänsä postpunkista elektronisen musiikin suuntaan. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat vuonna 1983 ilmestynyt tanssimusiikin klassikoksi laskettava ”Blue Monday”, vuoden 1987 ”True Faith” ja vuoden 1993 ”Regret”. Albumin ulkopuolisena raitana vuonna 1983 julkaistun ”Blue Mondayn” mainitaan olleen kaikkien aikojen myydyin 12″ single. Kappale julkaistiin vain maxi-singlenä. Vuonna 1988 julkaistiin Quincy Jonesin remixaama ”Blue Monday 1988”. New Order levytti vuoteen 1992 asti Factory Recordsille, jonka kanssa yhtyeen jäsenet perustivat vuonna 1982 Manchesteriin ikoniseksi muodostuneen The Haçienda -yökerhon.
Historia

New Orderin alkuperäisjäsenet ovat Bernard Sumner (käyttänyt myös nimiä Bernard Dicken/Albrecht) (laulu, kitara ja kosketinsoittimet), Peter Hook (bassokitara) ja Stephen Morris (rummut), jotka kaikki soittivat jo Joy Divisionissa. Loppuvuodesta 1980 yhtyettä täydennettiin Morrisin vaimolla, kitaristi-kosketinsoittaja Gillian Gilbertillä.
New Order on maininnut alkuaikojensa innoittajiksi muun muassa Kraftwerkin ja Giorgio Moroderin. New Orderin ja sen edeltäjän Joy Divisionin musiikille on ollut erityisen tunnistettavana piirteenä Hookin omaperäinen tapa soittaa kuusikielistä bassokitaraa. Useimmat kappaleet kulkevat tämän Hookin soittaman selvästi erottuvan ja välillä hypnoottisen bassokuvion päällä. Kyseinen bassosoundi on yksi tekijöistä, joilla yhtyeen musiikki tunnistetaan. Hookin lähdön vuonna 2007 jälkeen New Order on edelleen hyödyntänyt tätä Hookin tunnetuksi tekemää soittotapaa ja soundia.
New Orderin ainoa Britannian singlelistan ykkössija tuli vuoden 1990 singlellä ”World in Motion”, joka oli Englannin jalkapallomaajoukkueen virallinen kappale vuoden 1990 MM-kisoissa. Kappaleen videossa esiintyy tuon ajan kuuluisia jalkapalloilijoita, kuten Paul Gascoigne.
New Order oli tauolla vuosina 1993–1998. Basisti Peter Hook ilmoitti New Orderin hajoamisesta 4. toukokuuta 2007 brittiläisen xFM-radioaseman haastattelussa. Lopulta yhtye jäi tapahtuman jälkeen vain tauolle, sillä yhtyeen muut jäsenet jatkoivat vuodesta 2011 New Orderin toimintaa ja levyttivät vuonna 2015 julkaistun Music Complete -albumin, joka sai hyvät arvostelut. Yhtye lähti albumin siivittämälle maailmankiertueelle. Myös Gillian Gilbert palasi kokoonpanoon. Live-esiintymisissään yhtye on esittänyt aina välillä myös edeltäjänsä Joy Divisionin kappaleita.
Historia > Esiintymiset Suomessa

New Order on esiintynyt Suomessa syyskuussa 1981 Helsingin Kulttuuritalossa, kesäkuussa 1982 Seinäjoen Provinssirockissa, sekä vuoden 2016 Helsingin Flow Festivalilla.
Muut yhtyeet

Kaikki New Orderin jäsenet ovat levyttäneet muissakin kokoonpanoissa. Bernard Sumnerilla oli yhdessä entisen The Smiths -kitaristin Johnny Marrin kanssa yhtye nimeltä Electronic. Peter Hook on soittanut yhtyeissä Revenge ja Monaco. Gillian Gilbertillä ja Stephen Morrisilla oli duo nimeltään The Other Two. Phil Cunningham on brittipopyhtye Marionin jäsen.
Ennen brittiläistä New Orderia Yhdysvalloissa vaikutti samanniminen yhtye, jossa soitti muun muassa The Stoogesin, MC5:n ja Amboy Dukesin jäseniä.
Jäsenet

Bernard Sumner (s. 4. tammikuuta 1956; kitara, laulu, 1980–)
Peter Hook (s. 13. helmikuuta 1956; basso, 1980–2007)
Stephen Morris (s. 28. lokakuuta 1957; rummut, 1980–)
Gillian Gilbert (s. 27 tammikuuta 1961; koskettimet, kitara, 1980–2001, 2011–)
Phil Cunningham (s. 17. joulukuuta 1974; koskettimet, kitara, 2001–)
Diskografia > Albumit

Movement (Factory,  1981)
Power, Corruption & Lies (Factory,  1983)
Low-Life (Factory,  1985)
Brotherhood (Factory,  1986)
Technique (Factory,  1989)
Republic (London,  1993)
Get Ready (London,  2001)
Waiting for the Sirens’ Call (London,  2005)
Lost Sirens (Rhino,  2013)
Music Complete (Mute,  2015)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta New Order Wikimedia Commonsissa
New Orderin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
La Flèche Wallonne 2015

La Flèche Wallonne 2015 oli järjestyksessään 79. maantiepyöräilyn La Flèche Wallonne -kilpailu. Se käytiin 206 kilometrin reitillä Waremme – Mur de Huy 22. huhtikuuta 2015.
Alejandro Valverde uusi edellisvuoden voittonsa kukistettuaan Julian Alaphilippen 3-4 pyöränmitalla, Michael Albasini sijoittui kolmanneksi.
Tulokset

Lähde: Pro Cycling Stats
|  | Ajaja | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Alejandro Valverde |  Espanja | Movistar Team | 5.08.22 |
| 2 | Julian Alaphilippe |  Ranska | Etixx-Quick Step | sama aika |
| 3 | Michael Albasini |  Sveitsi | Orica-GreenEDGE | sama aika |
| 4 | Joaquim Rodríguez |  Espanja | Katjuša | sama aika |
| 5 | Daniel Moreno |  Espanja | Katjuša | sama aika |
| 6 | Alexis Vuillermoz |  Ranska | Ag2r-La Mondiale | + 0.04 |
| 7 | Sergio Henao |  Kolumbia | Team Sky | + 0.04 |
| 8 | Jakob Fuglsang |  Tanska | Astana Team | + 0.04 |
| 9 | Tom-Jelte Slagter |  Alankomaat | Cannondale-Garmin | + 0.04 |
| 10 | Wilco Keldermann |  Alankomaat | Team LottoNL-Jumbo | + 0.04 |
Osallistuneet joukkueet

Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
UCI Pro -joukkueet: Ag2r-La Mondiale, Astana Team, BMC Racing Team, Cannondale-Garmin, Etixx-Quick Step, FDJ, Giant-Alpecin, IAM Cycling, Katjuša, Lampre-Merida, Team LottoNL-Jumbo, Lotto Soudal, Movistar Team, Orica-GreenEDGE, Team Sky, Team Tinkoff-Saxo, Trek Factory Racing
UCI Continental Circuits -joukkueet: Bretagne-Séché Environnement, Cofidis,  Team Europcar, MTN Qhubeka, Team Roompot Oranje Peloton, Topsport Vlaanderen - Baloise, Unitedhealthcare, Wanty - Groupe Gobert
Köysikiipeilyn Suomen-mestaruuskilpailut

Köysikiipeilyn Suomen-mestaruuskilpailut on Suomen Kiipeilyliiton alainen kilpailu, jossa ratkaistaan köysikiipeilyn Suomen-mestaruus. Kilpailut järjestetään vuosittain.
Youth C ja D (aiemmin Kids A ja B) -sarjojen tittelit ovat vuodesta 2019 lähtien viralliset ja tätä edeltävät epävirallisia.
Mitalistit > Aikuiset

| Vuosi | Paikka | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Lisätiedot |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | KiipeilyAreena Salmisaari | Tomi Nytorp | Anthony Gullsten | Kuutti Huhtikorpi | Anna Laitinen | Maria Skyttä | Janina Käyhkö |  |
| 2017 | Helsingin Kiipeilykeskus | Kuutti Huhtikorpi |  |  | Enni Bertling |  |  |  |
| 2018 | Oulun Kiipeilykeskus | Axel Lindfors | Tomi Nytorp | Olli-Petteri Manni | Maria Skyttä | Sanja Collin | Enni Bertling |  |
| 2019 | KiipeilyAreena Salmisaari | Anthony Gullsten | Tomi Nytorp | Axel Lindfors | Maria Skyttä | Roosa Huhtikorpi | Sanja Collin |  |
| 2020 | KiipeilyAreena Salmisaari | Ei järjestetty koronaviruspandemian vuoksi | Ei järjestetty koronaviruspandemian vuoksi | Ei järjestetty koronaviruspandemian vuoksi | Ei järjestetty koronaviruspandemian vuoksi | Ei järjestetty koronaviruspandemian vuoksi | Ei järjestetty koronaviruspandemian vuoksi | Ei järjestetty koronaviruspandemian vuoksi |
| 2021 | KiipeilyAreena Ristikko | Tomi Nytorp | Ilmari Piiroinen | Sami Koponen | Anna Laitinen | Maria Skyttä | Sanja Collin |  |
| 2022 | Helsingin Kiipeilykeskus | Anthony Gullsten | Ilmari Piiroinen | Tomi Nytorp | Laura Loikas | Sanja Collin | Rosa Arnold |  |
| 2023 | KiipeilyAreena Ristikko | Joonas Salmi | Tomi Salo | Aleksi Mikkola | Laura Loikas | Jessica Knifsund | Rosa Arnold |  |
| 2024 | KiipeilyAreena Ristikko | Tomi Nytorp | Aleksi Mikkola | Tomi Salo | Jessica Knifsund | Iris Heikkinen | Rosa Arnold |  |
Mitalistit > Juniorit

Juniors
| Vuosi | Paikka | Pojat> Kulta | Pojat> Hopea | Pojat> Pronssi | Tytöt> Kulta | Tytöt> Hopea | Tytöt> Pronssi | Lisätiedot |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | KiipeilyAreena Ristikko | Ilmari Piiroinen | Joonas Salmi | Mikael Suihkonen | Laura Loikas | Heta Mattila | Saana Pihlatie |  |
| 2022 | Helsingin Kiipeilykeskus | Joonas Salmi | Emil Yrjälä | Teppo Ritala | Heta Mattila | Aada Asunta | Johanna Tuuri |  |
| 2023 | KiipeilyAreena Salmisaari | Oiva Laakso | Arttu Puusniekka | Riku Sinivirta | Aada Asunta | Johanna Tuuri | Unna Putaala |  |
| 2024 | Kiipeilykeskus K2 | Hugo Talvisalmi | Toivo Eloranta | Arttu Puusniekka | Iris Heikkinen | Rosa Arnold | Eevi Kokkonen |  |
Laure Barthélémy

Laure Barthélémy (takana, numero 19)
Laure Barthélémy (s. 5. elokuuta 1988 Briançon) on ranskalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, joka edusti seuratasolla EMHM – Pays Rochoisia.
Nuorten MM-kilpailuissa Barthélémy on saavuttanut kaksi mitalia. Vuonna 2008 Val Venostassa hän voitti kultaa sprintissä ja hopeaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Aikuisten arvokisoissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Liberecin MM-kilpailuissa 2009, missä hän oli sprintissä 22:s. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Barthélémy sijoittui sprintissä seitsemänneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa Barthélémy kilpaili ensimmäisen kerran La Clusaz'ssa joulukuussa 2006. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Düsseldorfin sprintissä joulukuussa 2008 oltuaan 19:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Liberecin sprintissä tammikuussa 2011 oltuaan kuudes. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on neljäs sija, jonka hän saavutti Szklarska Poręban sprintissä helmikuussa 2012.
Lahti–Kouvola-rata

Lahti–Kouvola-radalla tarkoitetaan Suomen rataverkkoon kuuluvaa rataosaa, joka alkaa Lahdesta ja päättyy Kouvolaan. Rataosuus, joka koko matkaltaan kulkee Salpausselän päällä, on osa vuonna 1870 valmistunutta Riihimäki–Pietari-rataa. Sen pituus on 61,4 kilometriä, se on sähköistetty ja kaksiraiteinen. Radan kautta kulkee kaikki Helsingistä Savon ja Karjalan radoille menevä liikenne (lukuun ottamatta muutamia Jyväskylän kautta Pieksämäelle meneviä junia). Rataosalla kulkee myös Lahti–Kouvola–Kotka-lähijunaliikenne, jota liikennöidään jokaisena viikonpäivänä.
Lahden rautatieasema
Villähteen rautatieasema
Nastolan rautatieasema
Kausalan rautatieasema
Rata Saunamäen raiteenvaihtopaikalla, Inginmaalla Kuusankoskella
Korian rautatieasema
Rataosaa Korialla
Kouvolan rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lahti–Kouvola-rata Wikimedia Commonsissa
Laura Ikauniece-Admidiņa

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Laura Ikauniece-Admidiņa |  Laura Ikauniece-Admidiņa |  Laura Ikauniece-Admidiņa |  |
Maa:   Latvia
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Peking 2015 | seitsenottelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 2012 | seitsenottelu |  |
Laura Ikauniece (s. 31. toukokuuta 1992 Ventspils) on latvialainen seitsenottelija.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 Ikauniece sijoittui 7-ottelussa hopealle pistein 5647. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui kuudenneksi 5618 pisteellä. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 Ikauniece saavutti pronssia uusilla ennätyspisteillään 6063.
Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Ikauniece otteli uuden ennätyksensä 6335 pistettä ja sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin toiseksi Ljudmyla Josypenkon dopinghylkäyksen jälkeen. Lontoon olympialaisissa Ikauniece sijoittui seitsemänneksi Latvian ennätyksellä 6414 pistettä. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän sijoittui viisiottelussa kymmenenneksi. Kesällä 2013 hän sijoittui Kazanin universiadeissa toiseksi ja Moskovan MM-kilpailuissa yhdenneksitoista. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän oli kuudes. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Ikauniece-Admidiņa saavutti seitsenottelun pronssia uudella maansa ennätystuloksella, 6516 pistettä.
Ikauniece-Admidiņa karsiutui 2016 Amsterdamin EM-kilpailuissa 100 metrin aitajuoksun alkuerissä. Rio de Janeiron olympialaisissa hän sijoittui seitsenottelussa neljänneksi pistein 6617. Hän keskeytti ottelun Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän sijoittui viisiottelussa viidenneksi.
Ikauniecen vanhemmat ovat myös olleet yleisurheilijoita; äiti Vineta oli pikajuoksija ja isä Aivars Ikaunieks pika-aitajuoksija.
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähteet: IAAF, Tilastopaja
200 m: 23,49 (2017)
800 m: 2.09,43 (2016)
100 m aj: 13,07 (2016)
Korkeus: 184 (2014)
Pituus: 664 (2017)
Kuula: 14,03 (2018)
Keihäs: 56,32 (2017)
7-ottelu: 6815 NR (2017)
60 m: 7,58 (2016)
800 m: 2.14,01 (2019)
60 m aj: 8,29 (2019)
Korkeus: 185 (2012)
Pituus: 649 (2016)
Kuulantyöntö: 13,92 (20149)
Viisiottelu: 4701 NR (2019)
Laakkoeläimet

| Laakkoeläimet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Laakkoeläimet Placozoa  Grell, 1971
Luokka::  Trichoplacoidea
Lahko::  Trichoplacida
Heimo::  Trichoplacidae
Suku::  Trichoplax
Laji::  adhaerens
Kaksiosainen nimi
 Trichoplax adhaerens  F. E. Schulze, 1883 
Katso myös
   Laakkoeläimet Wikispeciesissä   Laakkoeläimet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laakkoeläimet (Placozoa) on alkeellisena pidetty eläinkunnan pääjakso. Siitä tunnetaan toistaiseksi virallisesti vain yksi laji, Trichoplax adhaerens. Laakkoeläimen litteä ruumis muodostuu vain yhdestä siimallisesta epiteelisolukerroksesta, jonka sisäpuolella olevassa nesteessä on irrallisia sukkula- tai tähtisoluja. T. adhaerens on vain puolen millimetrin mittainen ja elää meressä. Lajin löysi Franz Eilhard Schulze vuonna 1883. Laakkoeläimien pääjakson nimesi Karl Grell vuonna 1971. Pääjakson tieteellinen nimi Placozoa tulee muinaiskreikan sanoista πλάξ eli ’tasanko’ ja ζώα eli ’eläin’.
Evoluutio, genomi ja rakenne

Laakkoeläin syntyi noin 600 miljoonaa vuotta sitten. Laakkoeläin saattaa olla muiden monisoluisten eläinten kantamuoto.
Laakkoeläin on pieni ja yksinkertainen, mutta siinä on suuri määrä erilaisia geenejä. Laakkoeläimen DNA:ssa on 98 miljoonaa emästä, joista muodostuu 11 514 geeniä. Emäksiä on 3 % ihmisen genomin määrästä, mutta ihmisellä on vain noin kaksi kertaa niin paljon geenejä kuin laakkoeläimellä. Tämä merkitsee sitä, että laakkoeläimen geenistössä on vain vähän geeneihin kuulumattomia emäksiä. Laakkoeläimellä ja ihmisellä on monia yhteisiä geenejä. Täysikasvuisessa Trichoplax adhaerens -laakkoeläimessä on vain noin 1 000 solua. Eliössä on kaksi hieman erilaista solukerrosta, selkä- ja vatsapuoli, joiden välissä on välisoluja, joiden avulla eläin muuttaa muotoaan. Eliössä on neljän tyyppisiä soluja. Eliö liikkuu vatsan puolen värekarvojen avulla ja voi kiertyä kupiksi ravintokohteen ympärille. Se lisääntyy yleensä jakautumalla, mutta voi irrottaa munasoluja. Siittiöitä ei ole tavattu.
Monimuotoisuus

Vaikka vain yksi laji toistaiseksi tunnustetaan, geenitutkimuksissa laakkoeläimet ovat osoittautuneet hyvinkin monimuotoisiksi. Geeniominaisuuksien perusteella pääjakso voitaisiin jakaa useisiin lahko-tasoisiin ryhmiin joista kukin jakautuu useisiin heimoihin. Vuonna 2018 julkaistuissa genomisissa tutkimuksissa saatiin selville, että  T. adhaerens jakautuu ainakin kahteen kehityslinjaan, H1 ja H13, jotka ovat sopeutuneet elämään eri elinympäristöissä. Näistä H13 voitaisiin nimetä omaksi lajikseen Hoilungia hongkongensis.
Lars H.U.G.

| Lars H> U.G. |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Lars Haagensen
Syntynyt: 11. syyskuuta 1953 (ikä 71)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Lars H.U.G. 
Yhtyeet:  Kliché (1977–1985)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lars H.U.G. (oik. Lars Haagensen, virallisesti Lars Hugh Uno Grammy; s. 11. syyskuuta 1953) on tanskalainen laulaja-lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi aarhusilaisen rock-yhtye Klichén keulahahmona 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa, minkä jälkeen hän siirtyi soolouralle.
Haagensenin taiteilijanimi tulee lapsuuden lempinimestä Hug. Kyseinen nimi oli kuitenkin käytössä eräällä piippuvalmistajalla, ja oikeudellisista syistä Haagensen vaihtoi viralliseksi nimekseen Lars Hugh Uno Grammy, jotta voisi käyttää lyhennettä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lars H.U.G. Wikimedia Commonsissa
Laurance Rockefeller

Laurance Rockefeller (vasemmalla) vuonna 1965.
Laurance Spelman Rockefeller (26. toukokuuta 1910 – 11. heinäkuuta 2004) oli yhdysvaltalainen liikemies, filantrooppi ja ympäristönsuojelija. Hän oli John D. Rockefeller, Jr.:n poika ja John D. Rockefellerin pojanpoika, ja hänen sisaruksensa olivat Abby, John III, Nelson, Winthrop ja David. Hänellä oli neljä lasta: Laura, Marion, Lucy ja Laurance, Jr.
Vuonna 1937 hän peri isoisänsä paikan New Yorkin pörssissä. Vuonna 1940 hän oli mukana perustamassa Rockefeller Brothers Fundia, ja toimi myöhemmin sen puheenjohtajana 1958–1968. Hän toimi pitkään myös Rockefeller Family Fundissa.
1990-luvun alussa presidentti George H. W. Bush luovutti hänelle Congressional Gold Medal -kunniamerkin.
Rockefeller kuoli keuhkofibroosiin vuonna 2004, 94 vuoden iässä.
Lapko

| Lapko |
| --- | --- |
 Lapko esiintymässä Bar Kinossa 5. huhtikuuta 2010.
Tiedot
Toiminnassa:  1996–2016
Tyylilaji:  vaihtoehtorock
Kotipaikka:  Harjavalta, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ville Malja, laulu, kitara   Anssi Nordberg, basso   Janne Heikkonen, kitara   Jussi Matikainen, rummut  
Levy-yhtiö:  Fullsteam Records, 2005–   Jukeboss, 2004  
Aiheesta muualla
www.lapko.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapko on alkujaan Harjavallasta kotoisin oleva, vuonna 1996 perustettu alternative rock -yhtye.
Yhtyeen ensimmäinen julkaisu oli Your Special K.O. -ep vuonna 2003. Ensimmäinen pitkäsoitto The Arms (Jukeboss) julkaistiin vuonna 2004. Yhtyeen toinen albumi Scandal (Fullsteam Records, 2006) sijoittui Suomen virallisella albumilistalla sijalle 2, ja kaikki yhtyeen seuraavat kolme levyä sijoittuivat albumilistan TOP 10:een.
Vuonna 2014 yhtyeen pitkäaikainen rumpali ja perustajajäsen Janne Heikkonen siirtyi kitaraan ja uudeksi rumpaliksi valittiin Jussi Matikainen. Uusi kokoonpano julkaisi uuden singlen "Money For Nothing" 16. helmikuuta 2015 ja uusi albumi Freedom julkaistiin 27. helmikuuta 2015
Vuonna 2016 Janne Heikkonen erosi yhtyeestä ja LAPKO hajosi. Vuonna 2018 Ville Malja liittyi Moon Shot -nimiseen kokoonpanoon.
Jäsenet

Ville Malja: kitara, laulu
Anssi Nordberg: basso
Janne Heikkonen: kitara
Jussi Matikainen: rummut
Julkaisut > Albumit

The Arms (2004)
Scandal (2006)
Young Desire (2007)
A New Bohemia (2010)
ΓΟΛΕ (2012)
Freedom (2015)
Julkaisut > EP:t

Your Special K.O. (2003)
Barrel of the Past (2006)
Horse & Crow (2011)
Julkaisut > Singlet

Stacy (2004)
All the Best Girls (2006)
Killer Whales (2007)
Hugging the Phone (2007)
I Shot the Sheriff (2009)
I Don't Even Kill (2010)
Love Is Sick And Wrong (2012)
Money for Nothing (2015)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lapkon viralliset sivut (englanniksi)
Lapko Myspacessa (englanniksi)
Laura Härmä

| Laura Härmä |
| --- | --- |
 Laura Härmä 1930-luvulla.
Kansanedustaja
 5.9.1922–17.10.1923, 1.12.1941–4.11.1944  
Ryhmä/puolue:  SSTP, SDP
Vaalipiiri:  Hämeen pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1891 Urjala
Kuollut: 2. toukokuuta 1952 (60 vuotta) Helsinki
Ammatti:  ammattiyhdistystoimitsija
Anna Laura Härmä (o.s. Numminen, (4. lokakuuta 1891 Urjala – 2. toukokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana 1922–1923 ja SDP:n kansanedustajana 1941–1944.
Elämä

Härmän vanhemmat olivat maanviljelijä, lohkotilallinen Oskar Numminen ja Maria Aronintytär. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten kutomotyöläisenä. Härmä oli Suomen Ammattijärjestön naisjärjestäjänä vuosina 1920–1923. Hänet pidätettiin elokuussa 1923 niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä muiden SSTP:n kansanedustajien kanssa, ja lokakuussa 1923 Turun hovioikeus tuomitsi Härmän valtiopetoksen valmistelusta kahden vuoden vankeusrangaistukseen.
Vapauduttuaan Härmä keskittyi aluksi vankilassa syntyneen lapsensa hoitoon, mutta 1920-luvun lopulla hän palasi taas politiikkaan ja ammattiyhdistystoimintaan. Laura Härmä ja hänen miehensä Erkki Härmä olivat 1920- ja 1930-lukujen taitteessa vasemmistososialisteja, jotka kannattivat yhteistyötä sosialidemokraattien kanssa (ks. Suomen työväen vasemmistoryhmä). Härmä valittiin 1937 Kutomoteollisuustyöväen liiton Helsingin osaston puheenjohtajaksi, ja hän oli SAK:n naisjaoston puheenjohtaja 1936–1949. Sodan jälkeen Härmä valittiin ensimmäisenä naisena SAK:n työvaliokunnan jäseneksi toimikaudelle 1947–1951.
Härmä oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja 1922–1923, ja hän edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Vuosina 1941–1944 Härmä oli sosialidemokraattien kansanedustajana, ja hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 1. joulukuuta 1941 kuutosiin kuuluneen ja vuonna 1941 vangitun Cay Sundströmin tilalle.
Laura Härmä oli naimisissa vuodesta 1922 kansanedustaja Erkki Härmän kanssa.