stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ekinokokit

| Ekinokokit |
| --- | --- |
 Myyräekinokokki Echinococcus multilocularis; mittajana 0,5 mm.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Pääjakso::  Laakamadot Platyhelminthes
Luokka::  Heisimadot Cestoda
Lahko::  Cyclophyllidea
Heimo::  Taeniidae
Suku::  Echinococcus  Rudolphi, 1801
Lajit
 Echinococcus canadensis  Echinococcus equinus  Echinococcus felidis  Echinococcus granulosus Hirviekinokokki  Echinococcus multilocularis Myyräekinokokki  Echinococcus oligarthrus  Echinococcus ortleppi  Echinococcus shiquicus  Echinococcus vogeli 
Katso myös
   Ekinokokit Wikispeciesissä   Ekinokokit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ekinokokit (Echinococcus) on Taeniidae-heimoon kuuluvien heisimatojen suku. Aikuiset ekinokokit elävät koiraeläinten suolessa, ja niiden toukkavaiheen väli-isäntinä toimivat kasvinsyöjänisäkkäät kuten hirvieläimet ja muut märehtijät tai myyrät ja muut pienet jyrsijät. Toukkavaiheet aiheuttavat väli-isännässään  ekinokokkoosia. Suomessa on tavattu vain muun muassa poroissa esiintyvää hirviekinokokkia (E. canadensis, ent. E. granulosus), mutta Keski-Euroopassa yleisen, ihmisillekin vaarallisen myyräekinokokin (E. multilocularis) saapumista odotetaan.
Heisimatojen pääisäntinä toimivat monet lihansyöjäeläimet kuten koira, susi, kettu ja supikoira; ekinokokit viettävät aikuisvaiheensa pääisäntien ohutsuolessa. Eläinten ulosteesta ekinokikin munat voivat levitä pääisäntiin. Väli-isäntinä voivat toimia esimerkiksi lammas, nauta, poro, sika tai ihminen sekä myyräekinokokin tapauksessa myös erilaiset jyrsijät; heisimadon toukkavaihe vietetään väli-isännässä.
Ekinokokkien ulkomuoto ja käyttäytyminen vaihtelee lajien välillä. Aikuinen E. multilocularis on pituudeltaan 1,2 mm, kun E. granulosus voi kasvaa 6,0 mm:n pituiseksi. Näiden kahden väliin jää E. oligarthrus. E. granulosuksen kehitys on näistä kolmesta hitainta, 1–2 vuotta. Kahden muun kehitys kestää vain muutaman kuukauden.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Echinococcus
Hanna Jarva, Antti Lavikainen, Heikki Henttonen ja Seppo Meri (2002) Uhkaavatko ekinokokit meitä?  Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim 118(20):2083-2090
Marcinkutė A., Šarkūnas M., Moks E., Saarma U., Jokelainen P., Bagrade G., Laivacuma S., Strupas K., Sokolovas V. & Deplazes P. 2015. Echinococcus infections in the Baltic region. Veterinary Parasitology
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q344662  Wikispecies: Echinococcus  ADW: Echinococcus  AFD: Echinococcus  BioLib: 43812  BOLD: 29694  EoL: 2923036  EPPO: 1ECHNG  Fauna Europaea: 98526  Fauna Europaea (new): 18bc2ba3-aa34-408f-8cce-af1a49268979  GBIF: 3268465  iNaturalist: 171456  IRMNG: 1308129  ISC: 103070  ITIS: 1059442  NBN: NHMSYS0020706654  NCBI: 6209  NZOR: 34200b0b-9568-4c56-bc97-04e57cd70b0a  Open Tree of Life: 1021829
Toni Jerrman

| Toni Jerrman |
| --- | --- |
 Toni Jerrman Finncon 2013 -tapahtumassa Helsingissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1964 (ikä 60)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kriitikko, päätoimittaja
Muut tiedot
Järjestö:  Helsingin science fiction -seura
Toni Jerrman (s. 12. heinäkuuta 1964) on suomalainen kirjallisuus- ja elokuvakriitikko, jonka erikoisalueita ovat science fiction, fantasia ja kauhu. Jerrman on ollut Tähtivaeltaja-lehden päätoimittaja vuodesta 1984. Jerrman on perustanut Helsingin science fiction -seuran jakamat Tähtivaeltaja- ja Tähtifantasia-kirjallisuuspalkinnot. Jerrman on kirjoittanut kirja-arvosteluja muun muassa Helsingin Sanomiin. Hän on toiminut myös Suomen sarjakuvaseurassa.
Fandom-aktiivina Jerrman on ollut muun muassa järjestämässä lukuisia Finnconeja ja aikanaan esitti ajatuksen Finnconien maksuttomuudesta. Hän on saanut Kosmoskynä-palkinnon vuonna 1992 kotimaisen tieteiskirjallisuuden hyväksi tehdystä työstä. Jerrman kutsuttiin kunniavieraaksi vuoden 2004 Finnconiin. Suomen sarjakuvaseura myönsi hänelle vuonna 2006 sarjakuvaneuvoksen arvonimen. Vuonna 2010 Jerrman sai Rakkaudesta kirjaan -palkinnon lukemisen ja kirjallisuuden aseman edistämiseksi tehdystä työstä.
Ura

Jerrman on opiskellut Helsingin yliopistossa yleistä kirjallisuudentutkimusta. Hän on kirjoittanut vapaana toimittajana artikkeleita ja arvosteluja muun muassa Helsingin Sanomiin, Kauppalehti Pressoon, Like-uutisiin, Sarjainfoon ja avustanut 1990-luvulla Radiomafian Vapaa vyöhyke -ohjelmaa. Jerrman oli perustamassa Suomen tieteiskirjoittajat -yhdistystä vuonna 1984. Hän sai yhdistyksen jakaman Kosmoskynä-elämäntyöpalkinnon kotimaisen tieteiskirjallisuuden edistämisestä vuonna 1992.
Jerrman on toimittanut Tähtivaeltajaa vuodesta 1984. Tätä ennen lehti oli ilmestynyt fanzine-muodossa kahdeksan numeron verran nimellä Time and Space. Lehden alkuaikoina sille oli ominaista rock-henkinen kapinallinen asenne. Jerrmanin linjana on ollut esitellä Tähtivaeltajassa suomalaisille lukijoille korkealaatuisia kirjoja, kirjailijoita, sarjakuvia, elokuvia ja taiteilijoita, jotka eivät vielä ole lyöneet itseään Suomessa läpi ja näin laajentaa kulttuurin kenttää. European Science Fiction Society palkitsi Jerrmanin parhaana päätoimittajana vuonna 1988. Jerrman sai Kemin sarjakuvafestivaalien Lehti-Lempi-palkinnon Tähtivaeltaja-lehdestä vuonna 1998.
Jerrman oli toisen Finncon-tapahtuman pääjärjestäjänä Helsingissä 1989. Ensimmäinen tapahtuma oli ollut maksullinen ja vaikka ohjelma oli ollut menestys, taloudellisesti tilaisuus oli tappiollinen. Jerrmanin ajatuksena oli tapahtuman maksuttomuus ja avoimuus. Tämän jälkeen Finncon on kasvanut Euroopan suurimmaksi alan tapahtumaksi. Maksuttomuudesta ja avoimuudesta kaikille on tullut suomalaisten sf-tapahtumien tyypillinen piirre, muualla maailmassa vastaavat tilaisuudet ovat maksullisia. Jerrman oli Finnconin ensimmäinen kotimainen fanikunniavieras vuonna 2004.
Vuonna 1997 Jerrman toimitti Jalavan julkaiseman eroottisten kauhunovellien kokoelman Himon anatomia. Antologia sai vuonna 1998 Dark Fantasy -yhdistyksen Kultainen moottorisaha -palkinnon sarjassa vuoden paras kauhualan painotuote. Jerrman on toimittanut yhdessä Vesa Sisätön kanssa tietokirjat Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 1–2 (2004), Kotimaisia tieteis- ja fantasiakirjailijoita (2006) sekä Sisätön ja Jukka Halmeen kanssa teoksen Ulkomaisia fantasiakirjailijoita 2 (2009).
Toimitettuja teoksia

Haarikko, Harri & Hinkkanen, Juhani & ljäs, Jyrki & Jerrman, Toni & Peltonen, Leena & Roimola, Ben (toim.): Tähtipuu: 33 kotimaista tieteisnovellia.  Helsinki:  Ursa, 1990.  ISBN 951-9269-53-3
Sisättö, Vesa & Jerrman, Toni (toim.): Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 1.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2004.  ISBN 951-692-560-X
Sisättö, Vesa & Jerrman, Toni (toim.): Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 2.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2004.  ISBN 951-692-579-0
Sisättö, Vesa & Jerrman, Toni (toim.): Kotimaisia tieteis- ja fantasiakirjailijoita.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2006.  ISBN 951-692-617-7
Sisättö, Vesa & Halme, Jukka & Jerrman, Toni (toim.): Ulkomaisia fantasiakirjailijoita 2.  Helsinki:  BTJ, 2009.  ISBN 978-951-692-732-2
Aiheesta muualla

Toni Jerrman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jeff VanderMeer: European Videos – Toni Jerrman. Youtube 30.10.2006. (englanniksi)
Casal, Sari: Tähtiin katsovasta pojasta kasvoi scifi-lähettiläs – Toni Jerrman on julistanut science fictionin ilosanomaa jo neljä vuosikymmentä. Yleisradion Kulttuuricocktail 15.2.2018.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Yrjö Ekqvist

Yrjö Rafael Ekqvist (10. marraskuuta 1898 Tammisaari – 20. marraskuuta 1973 Perniö) oli suomalainen keihäänheittäjä. Hän edusti Ekenäs IF:ää ja HIFK:ta.
Ekqvist sijoittui Pariisin olympialaisissa neljänneksi tuloksella 57,56. Hän edusti Suomea myös maaottelukilpailuissa. Ennätyksensä 65,33 hän heitti Turussa 14. syyskuuta 1924. Vain Jonni Myyrä oli aiemmin heittänyt keihästä pidemmälle.
Ekqvist saavutti Kalevan kisoissa keihäänheitossa kultaa 1923 ja 1924, hopeaa 1925 ja 1926 sekä pronssia 1918 ja 1922. Keihäänheiton kahden käden yhteistuloskilpailussa hän sai kultaa 1917, 1923 ja 1924 sekä hopeaa 1918 ja 1922.
Ekojärvi

Ekojärvi on Sastamalan kaupungin alue ja kylä Pirkanmaan maakunnassa. Ekojärvi sijaitsee Sastamalan itäosassa Lantulan ja Sammaljoen välissä aivan Vesilahden tuntumassa.
Ekojärvellä sijaitsee samanniminen järvi, joka laskee kaivettua kanavaa pitkin Ekojokeen. Alue on harvaanasuttua ja metsäistä, jota pirstovat pienet peltopalstat. Kylän asutus seurailee tiestöä. Aikaisemmin Ekojärven rannalla on ollut kymmeniä tiloja. Alueella on nykyään vähäistä maanviljelyä.
Ekojärvi ei ole Sastamalan maarekisterikylä, vaan sen on ollut pitkään muiden kylien kuten Isojärven takamaita. Perimätiedon mukaan Ekojärvellä olisi ollut isovihan aikaan piilopirtti. Käytännössä Ekojärven kylä on syntynyt kun siellä ollut torppariasutus itsenäistyi 1900-luvun alussa. Ekojärvi sai oman kansakoulun vuonna 1910, ja se lakkautettiin 1960-luvulla. Palvelut ovat hävinneet Ekojärveltä; kylässä käy enää vain kirjastoauto.
Aiheesta muualla

Lantulan ja Ekojärven seutu ajassa muuttuneessa: Pietilä, Esko.  Vammala:  Tyrvään seudun kotiseutuyhdistys, 1997.  ISBN 951-9279-32-6
Eetos

Eetos (m.kreik. ἦθος, ἔθος, ethos) on antiikin Kreikasta peräisin oleva termi, joka tarkoittaa vakiintunutta paikkaa, tapaa ja moraalista luonnetta. Retoriikassa eetos on yksi kolmesta suostuttelun välineestä paatoksen (pathos) ja logoksen ohella. Eetoksessa on kyse siitä, missä määrin puhujan henkilö kykenee saamaan yleisön vakuuttuneeksi siitä, että hän on uskottava.
Sana ethos on sanan ethikos (ἠθικός), “moraali“, "moraalisen luonteen osoittaminen", juuri, ja näin latinankielisen muodon ethica kautta sanan “etiikka“ alkuperä.
Retoriikka

Retoriikassa eetos on yksi kolmesta vaikuttamisen keinosta logoksen ja paatoksen (pathos) ohella. Aristoteles käsitteli näitä teoksessaan Retoriikka retorisen argumentin osatekijöinä. Ollakseen uskottava, puhujan tulee ensinnäkin ilmaista oikeanlaista eetosta. Alun perin sana ilmaisi moraalista kykyä, mutta Aristoteles laajensi tämän tarkoittamaan kokemusta ja tietoa. Aristoteleen mukaan eetos tulisi saavuttaa yksinomaan sen kautta, mitä puhuja sanoo; ei sen kautta, mitä kuulijat ajattelevat hänen henkilöstään tai luonteestaan ennen kuin hän alkaa puhua.
Toiset retoriikasta kirjoittaneet ovat kuitenkin kyseenalaistaneet tämän, ja katsoneet, että eetos liittyy puhujan moraaliseen luonteeseen ja taustaan kokonaisuudessaan. Usein eetoksen katsotaankin viittaavan laajemmin puhujan luonteeseen, taustaan ja ominaisuuksiin, ja myös ulkoiseen olemukseen. Sekä puheeltaan että ulkoisesti asiantuntijalta vaikuttava henkilö vakuuttaa kuulijan helpommin. Esimerkiksi jos kyse on sairaudesta, kuulijan vakuuttaa helpommin lääkärin oloinen hahmo, mutta jos kyse on rock-konsertin järjestämisestä, rokkarin tai roudarin oloinen hahmo voi vaikuttaa uskottavammalta.
Eetos ja paatos virittävät yhdessä kuulijan johonkin tiettyyn moraaliseen tilaan. Tämä tila vaikuttaa muun muassa siihen, kuinka kuulija tulkitsee puhujan sanoman ja kuinka syvästi hän omaksuu sen itse.
Luonne kreikkalaisessa tragediassa

Tapa, joilla kreikkalaisten tragedioiden henkilöhahmot muodostettiin, on tärkeää eetoksen tai moraalisen luonteen ymmärtämisen kannalta. Aristoteleen mukaan tragedioissa hahmon luonne (ethos) on se, mikä paljastaa jonkun moraalisen valinnan.
A. T. Murrayn mukaan henkilöhahmojen kuvausta rajoittivat ne ulkoiset olosuhteet, joissa näytelmiä esitettiin. Näitä olivat yksi, muuttomaton näyttämö; välttämättömyys käyttää kuoroa; pieni joukko kuoron ulkopuolisia näyttelijöitä, mikä rajoitti vuorovaikutusta; suuret ulkoilmateatterit; sekä naamioiden käyttö. Tämä kaikki vaikutti siihen, että hahmot olivat muodollisia ja yksinkertaisia. Murrayn mukaan myös tragedioiden sisäiset piirteet ovat tärkeitä hahmojen muodostumisen kannalta. Eräs näistä on se, että tragedioiden henkilöhahmot olivat lähes aina kreikkalaisen mytologian hahmoja. Tämä sai aikaan sen, että hahmot, niin kuin juonetkin, rajoittuivat olemaan yleisön jo entuudestaan hyvin tuntemien myyttien kuvauksia. Toinen piirre on näytelmien suhteellisen lyhyt kesto. Tämä rajoitti monimutkaisten luonteenkuvausten kehittelyä. Luonteet määrittyivät pääasiassa yhden kaiken ylittävän päämäärän kautta jo näytelmän alussa.
Myös C. Garton huomauttaa, että kreikkalaisten tragedioiden henkilöhahmot ovat usein melko ohuita, ja luonnekuvaukset keskittyvät yhteen ominaisuuteen tai näkökulmaan. Näin henkilöhahmo voidaan nähdä myös jonkun ominaisuuden symbolina: esimerkkeinä Eumenidit symboloimassa kostoa ja Klytaimnestra symboloimassa esi-isiltä perittyä kirousta. Luonnekuvaukset määrittyvät yleensä ennen kaikkea toiminnan kautta. Toisaalta erilaisia henkilöhahmoja on runsaasti, hahmot ovat ihmisluonteen kuvauksina luonnollisia, ja hahmoissa on sisäisiä ristiriitaisuuksia ja omia ominaispiirteitä.
Murray tarkastelee myös juonen ja henkilöhahmojen välistä vuorovaikutusta. Aristoteleen mukaan juoni voi olla olemassa ilman henkilöhahmoja, mutta henkilöhahmot eivät voi olla olemassa ilman juonta, ja näin henkilöhahmot ovat toissijaisia juoneen nähden. Murray huomauttaa, että kreikkalaisten tragedioiden juonet olivat kuitenkin yleensä melko yksinkertaisia, ja erityisesti nykyihmisiin suurimman vaikutuksen tekevät nimenomaan henkilöhahmot. Murrayn mukaan Aristoteles on kuitenkin oikeassa siinä, ettei henkilöhahmoja voida kuvata ilman ainakin jonkinasteista juonen kuvausta.
Kirjallisuutta

Castriota, David: Myth, Ethos, and Actuality: Official Art in Fifth-Century B.C. Athens.  London:  University of Wisconsin Press, 1992.
Halloran, S. Michael: Aristotle's Concept of Ethos, or if not His, Someone Else's. Rhetoric Review, Sep., 1982, 1. vsk, nro 1, s. 58–63.  Artikkelin verkkoversio.
Miller, Arthur B.: Aristotle on Habit and Character: Implications for the Rhetoric. Communication Monographs, 1974, 41. vsk, s. 309-316.
Reynolds, Nedrad: Ethos as Location: New Sites for Discursive Authority. Rhetoric Review, Spring, 1993, 11. vsk, nro 2, s. 325–338.  Artikkelin verkkoversio.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ethos
Käännös suomeksi
Jalkapallon historia

Jalkapallon historian katsotaan usein alkavan muinaisista jalkapalloa muistuttavista peleistä, joita pelattiin esimerkiksi Kiinassa ja Euroopassa jo ajanlaskun alun tienoilla. Nykyisin tunnetun jalkapallon juuret ovat Englannissa, missä eräänlaista jalkapalloa pelattiin jo keskiajalla. Nykymuotoinen jalkapallo kehittyi 1800-luvulla Englannin sisäoppilaitoksissa. Jalkapallo ja rugby kehittyivät omiksi lajeikseen 1800-luvun lopulla, kun jalkapalloon luotiin sääntö, että palloa ei saa pelata käsin.
Ensimmäinen jalkapalloseura Sheffield FC perustettiin 1857 ja ensimmäinen sarja, Englannin 1. divisioona, vuonna 1888. Olympialajina jalkapallo oli ensimmäisen kerran vuonna 1900 Pariisin olympialaisissa. Kansainvälinen jalkapalloliitto eli FIFA perustettiin 1904. Ensimmäinen maanosan sisäinen mestaruusturnaus Copa América järjestettiin Etelä-Amerikassa vuonna 1916. Ensimmäinen maailmanmestaruusturnaus järjestettiin 1930 Uruguayssa, ja siihen osallistui yhdeksän maata Amerikasta ja neljä Euroopasta. Ensimmäiset naisten MM-kilpailut järjestettiin 1991 Kiinassa.
Nykypäivänä jalkapallo on maailman suosituin urheilulaji, ja vuoden 2006 MM-kilpailujen loppuottelua seurasi arviolta 715 miljoonaa katsojaa.
Jalkapalloa muistuttavat muinaiset pelit

Kiinassa pelattiin jalkapalloa muistuttavaa tsu chua (cuju, kiin. 蹴鞠) Han-dynastian aikaan yli 2000 vuotta sitten. Tsu chu oli sotilaallinen harjoitus, jossa käytettiin joskus pelivälineenä vihollisen päätä. Tavallisesti pelivälineenä oli nahkainen pallo, joka oli tarkoitus saada yhdeksän metrin korkeudella olevaan maaliin, jonka halkaisija oli 30–40 cm. Hieman myöhemmin Japanissa pelattiin kemaria, jossa pallo pyrittiin saamaan kahden bambuseipään välistä. Pelaajia kentällä oli kahdesta kahteentoista. Peliä pelattiin jaloilla, ja pallo oli tarkoitus saada mahdollisimman korkealle, lähelle jumalaa. Antiikin Kreikassa pelattiin episkuros-nimistä peliä, jossa palloa tosin heitettiin eikä potkittu. Antiikin Roomassa pelattiin harpascumia, jonka roomalaiset toivat myös Britanniaan. Harpascum oli väkivaltainen peli, jossa pallo pyrittiin varastamaan vastustajalta.
Keskiajalla jalkapalloa muistuttavia pelejä pelattiin ainakin Ranskassa, Italiassa ja Englannissa. Ranskassa peli tunnettiin nimillä soule, choule ja cholle. Se oli lähinnä tavallisen kansan ja munkkien harrastus, mutta myös hoviväki osallistui pelaamiseen. Italiassa pelatussa calciossa pallon halkaisija oli yhdeksän senttimetriä ja kenttä oli niin pitkä kuin ”voimakas mies saattaa kiven heittää ja puolet niin leveä”. Joukkueeseen kuului 27 pelaajaa.
Nykyisin jalkapallona tunnetun pelin juuret ovat Englannissa, missä varhaismuotoisia otteluita pelattiin kylien ja kaupunkien välillä jo keskiajalla. Pelit olivat erittäin väkivaltaisia otteluita, joissa ei ollut sääntöjä. Peleihin osallistuivat kokonaiset kylät. Pelaamista pyrittiin hillitsemään: 1314 kuningas Edvard II yritti saada miehet kiinnostumaan enemmän jousella ampumisesta kuin pallon potkimisesta. 1618 Jaakko I kielsi tanssit, jousella ampumiset ja pelit pyhäpäivisin.
2000-luku > 2010-luku

2010-luku alkoi Etelä-Afrikan MM-kilpailuilla, jotka olivat ensimmäiset MM-kilpailut Afrikan mantereella. Turnauksen voitti Espanja, joka voitti loppuottelussa Alankomaat. Saksa uusi neljän vuoden takaisen pronssinsa voittaen pronssiottelussa Uruguayn. Turnauksen parhaaksi pelaajaksi valittiin Uruguayn Diego Forlán, joka oli myös jaetusti turnauksen paras maalintekijä yhdessä Saksan Thomas Müllerin, Espanjan David Villan sekä Alankomaiden Wesley Sneijderin kanssa.
Vuonna 2014 järjestettiin Brasilian MM-kilpailut. Turnauksen voitti Saksa, joka voitti loppuottelussa Argentiinan. Alankomaat sijoittui kolmanneksi. Turnauksen parhaaksi pelaajaksi valittiin argentiinalainen Lionel Messi. Turnauksen paras maalintekijä kuudella maalilla oli James Rodríguez.
Merkittävimmät voittajat 2010-luvulla
| Vuosi/Kisat | Englanti | FA Cup | Espanja | Italia | Saksa | UEFA | Miesten arvoturnaukset | Miesten arvoturnaukset | Naisten arvoturnaukset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010   MM | Chelsea | Chelsea | Barcelona | Internazionale | Bayern München |  Internazionale |   Espanja     Alankomaat     Saksa |  |  |
| 2011   MM | Manchester United | Manchester City | Barcelona | AC Milan | Borussia Dortmund |  Barcelona |  |  |   Japani     Yhdysvallat     Ruotsi |
| 2012   Olympialaiset | EM | Manchester City | Chelsea | Real Madrid | Juventus | Borussia Dortmund |  Chelsea |   Meksiko     Brasilia     Etelä-Korea |   Espanja     Italia |   Yhdysvallat     Japani     Kanada |
| 2013   EM | Manchester United | Wigan | Barcelona | Juventus | Bayern München |  Bayern München |  |  |   Saksa     Norja |
| 2014   MM | Manchester City | Arsenal | Atlético Madrid | Juventus | Bayern München |  Real Madrid |   Saksa     Argentiina     Alankomaat |  |  |
| 2015   MM | Chelsea | Arsenal | Barcelona | Juventus | Bayern München |  Barcelona |  |  |   Yhdysvallat     Japani     Englanti |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jalkapallon historia Wikimedia Commonsissa
Kuva tsu chun pelaajista. Kuva Ming-dynastian ajalta.
Kemarin pelaajia.
Sheffield Clubin pelaajia 1890.
Suomen joukkue Tukholman olympialaisissa.
1920-luvulla yleiseksi tullut WM-pelijärjestelmä.
Uruguayn MM-kilpailujen virallinen logo.
Brasilialainen Pelé tuli maailman tietoisuuteen 17-vuotiaana Ruotsin MM-kilpailuissa.
Estadio Santiago Bernabéu oli Espanjan MM-kilpailujen loppuottelun pelipaikka.
Meksikon toisten MM-kilpailujen loppuottelu pelattiin 115 000-paikkaisella Estadio Aztecalla.
Ranskalainen Zinédine Zidane teki kaksi maalia Ranskan MM-kilpailujen loppuottelussa.
Brasilialainen Marta on valittu viidesti FIFA:n vuoden naispelaajaksi. Saksalainen Birgit Prinz on saanut kolmasti saman kunniamaininnan.
Tilasto MM-kilpailujen karsintoihin osallistuneiden maiden lukumäärästä.
Ehkäisypilleri

Ehkäisypillereitä folioliuskassa; pillerin ottamisen muistamisen helpottamiseksi liuskaan on merkitty ottamisjärjestys ja kullekin pillerille vastaavat viikonpäivät.
Ehkäisypilleri (e-pilleri, ehkäisytabletti) on pillerimuotoinen lääke, jota käytetään raskauden ehkäisyyn.
Ehkäisypillereitä on ollut tähän asti vain naisille. Perinteisten ehkäisypillereiden toiminta perustuu naisen luontaista estrogeenia eli estradiolia jäljitteleviin estrogeeninmatkijoihin, jotka saavat naisen aivot luulemaan, että veressä olisi runsaasti estrogeeniä. Tämä aiheuttaa elimistön oman estrogeenintuotannon loppumisen, mikä estää ovulaation ja raskaaksi tulemisen. Markkinoilla on nykyisin myös luonnollista estrogeenia eli estradiolia sisältäviä yhdistelmäehkäisypillereitä.
Ehkäisypilleri on länsimaisten naisten käytetyin ehkäisymenetelmä. Myös miehille on yritetty kehittää ehkäisypilleriä, mutta hankkeet ovat kaatuneet hankalien sivuvaikutusten vuoksi. Vuonna 2017 ennustettiin, että miesten ehkäisypillerit tulisivat markkinoille viiden vuoden sisällä. The Economist -lehti valitsi ehkäisypillerin 1900-luvun tärkeimmäksi keksinnöksi. Toisin kuin kondomit, ehkäisypillerit eivät suojaa sukupuolitaudeilta.