stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kääpiökeiju

| Kääpiökeiju |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappakeijut Hydrobatidae
Suku::  Ulappakeijut Hydrobates
Laji::  microsoma
Kaksiosainen nimi
 Hydrobates microsoma  (Coues, 1864) 
Katso myös
   Kääpiökeiju Wikispeciesissä   Kääpiökeiju Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kääpiökeiju (Hydrobates microsoma), myös Halocyptena microsoma, on ulappakeijujen heimoon kuuluva valtamerilintu. Sen elinympäristö käsittää Meksikon luoteisrannikolla sijaitsevien  Kalifornianlahden saaret ja Kalifornian niemimaan länsirannikon saaret. Populaation koko on vähintään satoja tuhansia, ehkä miljoonia yksilöitä. Elliott Coues kuvaili lajin holotyypin Kalifornian niemimaan San José del Cabalta 1864.
Kungshatt

Kungshatt
Kungshattin kallioseinämä, jolla hattu seisoon pylvään päähän nostettuna edelleen.
| --- | --- |
Sijainti:  Ekerö Tukholman läänissä, Uppland Ruotsi
Vesialue:  Fiskarfjärden, Mälaren 
Korkein kohta:  61 m mpy. 
Pinta-ala:  1 900 ha
| --- | --- |
Asukasluku:  noin 20
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Rantahuvilat "Eriksberg" ja "Paulsro".
Saari vuonna 1861
Saari vuonna 1900
Kungshatt on Mälarenin saari Ruotsissa Ekerön kunnassa, joka sijaitsee Tukholman läänissä.
Maantietoa

Kungshatt on 2,3 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä saari, jonka pinta-ala on 1 900 hehtaaria eli 1,9 neliökilometriä. Se sijaitsee Mälarenin itäpään etelärannan tuntumassa niin, että mantereen puolella tulee Tukholman keskustasta alkavan ja sen lahdensuusta Fiskarfjärdeniin asti jatkuva salmi. Saaren kaakkoispuolella sijaitsee Tukholman Sätra, koillispuolella saari Fågelön, ja sen luoteispuolella suuri Lovönin saari. Tukholmasta tulevasta lahdensuusta alkaa luoteeseen päin Lambarfjärdeniin jatkuva salmi. Kungshatt sijaitsee molempien salmien ja lännessä sijaitsevan Lovönin välisessä saariryhmässä. Saariryhmään kuuluvat edellisten saarien lisäksi Kärsön, Björnholmen, Tallholmen, Granholmen, Krankholmen ja Skräddarholmen. Sätran puolella on salmen leveys 210–500 metriä, Lovönille 350–600 metriä ja Fågelönille 400 metriä. Aivan Kungshattin vieressä sijaitsee joitakin luotoja kuten Fiskarholmen, Pilgrundet, Utterholmen, Pungarna ja Dukaten. Saaren korkeat kalliot näkyvät hyvin Sätran puolelle salmea ja kallioiden päällä seisoo pylväs, jonka kärkeen on kiinnitetty kuparista valmistettu hattu.
Saari on pääosin metsän peitossa, mutta aiemmasta tiilitehdasalueesta on jäljellä joitakin avonaisia niittyjä. Saaren lounaiskärjessä sijaitsee länteen aukeava lahti Boviken, jota veneet käyttävät suojaisana levähdyspaikkana. Saaren rantaviiva on muuten melko suora. Sisäosissa on kolme lampea, jotka vesikasvillisuuden perusteella ovat matalat. Saarella on 140 rakennettua tonttia, joista noin 20 asutaan kiinteästi. Tonttialueet on ryhmitelty pienille alueille, joita kutsutaan nimillä Kungshättan, Nya Kungshatt, Kungsborg, Herrman ja Eriksberg. Saarelle ei tule siltaa tai lossia, mutta pohjoisrannan laiturilla liikennöi SL:n laivalinja 89. Kesäkuukausina liikennöi lisäksi Strömmin Drottningholmslinje käyden edellisen laiturin lisäksi myös Nya Kungshattin ja Kungsborgin laitureissa.
Vuosien 2006–2026 aikana on valmisteltu ja nykyään ollaan rakentamassa Tukholman ohitustietä, jolla on pitkiä tunneliosuuksia esimerkiksi Mälarenin ja sen saarien alla. Tielinjaus kulkee Kungshattin alta, mutta saarelta ei rakenneta pääsyä tunneliin.
Historiaa > Saaren vaiheita

Rautakaudella ja erityisesti viikinkiajalla oli saaren huipulla varoitusketjun vartiopaikka ja merkkitulen sytytyspaikka. Kungshatt on ilmeisesti sama saari kuin 1500-luvulla nimellä Serszöön kutsuttu saari. Vuonna 1531 vaihtoi kruunu Lovönin Norrbyn kylän vastineeksi Serzöönin maista. Vielä vuonna 1556 saivat Söderbyn talonpojat verohelpotuksia vastineeksi menetetyistä niityistään saarella.
Saarella sijaitsi Kungshattin kartano, joka mainitaan 1680-luvun asiakirjassa Kungshattin säterinä. Säterin omistaja oli tuolloin Didrik Wrangel. Siellä vietti myös 1700-luvun alussa kesäkuukausiaan Hedvig Taube, joka oli kuninkaan Fredrik I rakastajatar. Säterin puutarhaan oli istutettu ristinmuotoinen lehmusreunustainen käytävä, joka näkyy maastossa edelleen. Muu osa puutarhasta on metsittynyt täysin. Säterin päärakennusta ei enää ole olemassa, mutta sen kummatkin sivurakennukset (flyglar) ovat asuttuja.
Saarella on myöhemmin toiminut kolme samanaikaista tiiliruukkia: Kungshatt, Kungsvik ja Kungshättan. Kungshattin tiiliruukki oli Tukholman seudun suurin tiilitehdas. Kungshatt on perustettu 1800-luvun alussa, kun Tukholmassa oli käynnissä vilkas rakentamisen kausi. kaksi muuta tehdasta käynnistettiin 1900-luvulla. Savimateriaali otettiin saaren eri osista, joista muistona on kolme pientä lampea. Tiilituotanto saavutti 1900-luvunalussa neljän miljoonan tiilen rajan 100 työmiehen voimin. Savi ja hiekka nostettiin kesäisin, jolloin tiilet leivottiin ja kuivatettiin, ja poltto tapahtui joulukuussa. Keväällä tiilet kuljetettiin kaupunkiin Sätran telakalla rakennetuilla proomuilla ja myytiin eteenpäin. Viimeisen tehtaan tuotantoa pidettiin yllä siihen asti, kunnes savi loppui saarelta. Tämän arvioitiin tapahtuvan vuonna 1948, mutta tehdas syttyi palamaan vuonna 1947 eikä palokuntaa kutsuttu sammuttamaan paloa.
Historiaa > Hatun tarina

Jo 1600-luvulta asti on saaren kallioseinämän huipulla sijainnut puinen hattu pylvään kärjessä. Kaarle XI:n kaudella puinen hattu korvattiin pellistä valmistetulla hatulla. Hattu on uusittu vanhan hajottua vuosina 1737, 1782 ja 1911. Hatusta kerrotaan tarinaa saagakuninkaasta, jolla on toisinaan tarkoitettu Erik Väderhattia. Hänen onnistui pakenemaan vihollisiaan hyppäämällä hevosellaan alas kallioseinämältä järveen ja pelastui ainoastaan sen vuoksi, että hevonen osasi uida vastarannalle. Pakonsa aikana hänen hattunsa putosi ylhäällä kalliolle. Paikallinen tarina sai yleistä huomiota, kun Karl August Nicander julkaisi siitä kertovan runon kirjassaan Runor vuonna 1824. Kuudes hattu valmistettiin raudan sijasta kuparista ja asetettiin paikalleen 2. kesäkuuta 1925 tunnetun revyytaiteilijan ja sanomalehtimiehen Emil Norlander toimesta. Seitsemäs hattu on pystytetty syyskuussa 1996.
Hattu pylvään nokassa
Näkymä saarelle lounaasta päin
Etelästä katsottuna
Yhteysaluksen laituripaikka saaren pohjoispäässä
Eriksbergin huvilarakennus
Tiilitehtaan rakennukset ennen paloa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kungshatt Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Kungshatt
Käännös suomeksi
Kymijoen rautatiesilta

Kymijoen rautatiesilta voi viitata ainakin seuraaviin Kymijoen ylittäviin siltoihin:
Korian ratasilta rataosalla Lahti–Kouvola
Kyöperilän rautatiesilta puretulla rataosuudella Koria–Voikkaa
Pessankosken rautatiesilta rataosalla Kouvola–Kuusankoski
Rapakosken rautatiesilta rataosalla Kouvola–Kuusankoski.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kymijoen rautatiesilta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kiikoinen

| Kiikoinen Kikois> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Sastamala |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°27′05″N, 022°34′40″E
Maakunta:  Satakunnan maakunta
Seutukunta:  Pohjois-Satakunnan seutukunta
Kuntanumero:  254
Hallinnollinen keskus:  Kiikoisten kirkonkylä
Perustettu:  1847
Liitetty:  2013
– liitoskunnat:  Sastamala Kiikoinen
– syntynyt kunta:  Sastamala
Pinta-ala:  144,32 km²  (1.1.2012)
– maa:  138,06 km²
– sisävesi:  6,26 km²
Väkiluku:  1 245   (31.12.2012)
– väestötiheys:  9,02 as./km² (31.12.2012)
Kiikoinen (ruots. Kikois) on entinen Suomen kunta, joka itsenäisenä kuntana kuului Satakunnan maakuntaan. Vuoden 2013 alusta Kiikoinen liitettiin Pirkanmaan maakunnassa sijaitsevaan Sastamalan kaupunkiin, jolloin siitä tuli osa Pirkanmaan maakuntaa. Vuonna 2012 kunnassa asui 1 245 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 144,32 km2, josta 6,26 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 9,02 asukasta/km2. Kiikoisten naapurikunnat olivat Kokemäki, Lavia, Ulvila,  ja Sastamala. Aikaisempia naapurikuntia olivat Kauvatsa, Keikyä, Kiikka, (yhdistyneinä vuodesta 1981 Äetsä), Kullaa, Suodenniemi ja Tyrvää.
Kiikoinen sijaitsee Pirkanmaan ja Satakunnan maakuntien rajalla. Se siirtyi Pirkanmaasta Satakuntaan vuonna 1997 mutta vaihtoi maakuntaa uudelleen liittyessään pirkanmaalaiseen Sastamalaan vuoden 2013 alussa. Kiikoisten kunnanvaltuusto päätti asiasta 18. huhtikuuta 2012. Liittymisestä päätettiin äänin 10–7. Kymmenen kokoomuksen valtuutettua äänesti puolesta ja seitsemän keskustalaista vastaan.
Kiikoisten asutus on keskittynyt Jaaran, kirkon seudun ja Tervahaudan alueille. Kirkon ja Tervahaudan välissä sijaitsee kunnan ainoa peruskoulu, 1990-luvun alussa rakennettu Toukolan koulu.
Historia

Kiikoisten alueelta on tehty muutamia kivikauden aikaisia esinelöytöjä. Myöhemmin seutu kuului kauan Sastamalan pitäjän erämaihin.
Suurin osa Kiikoisista, erityisesti läntinen Kiikoinen, on asutettu enimmäkseen etelästä Kiikasta päin. Alueen itäosien asuttajat sen sijaan olivat usein Tyrvään kylien torppareita. Kiikoinen on perustettu vuonna 1847, jolloin se irrotettiin omaksi kappeliseurakunnakseen Tyrvään seurakunnan Kiikan kappelista. Itsenäiseksi seurakunnaksi Kiikoisista tuli virallisesti vuonna 1904, joskin itsenäistyminen toteutui vasta vuonna 1922. Arkkitehti Pehr Johan Gylichin suunnittelema puukirkko on vuodelta 1851.
Kiikoisten ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa kirkonkylässä vuonna 1891. Kiikoisten Osuusmeijeri perustettiin vuonna 1903 ja säästöpankki vuonna 1907. Kiikoisiin asutettiin viime sotien jälkeen Pyhäjärven (Vpl) siirtoväkeä. Kiikoinen oli koko historiansa aikana luonteeltaan korostetun selvästi maatalouskunta, jossa mikään toinen elinkeino ei saavuttanut merkittävää jalansijaa. Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan peräti 68 prosenttia kiikoislaisista sai toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta. Kunnalle oli ominaista myös keskimääräistä pienempi tilakoko ja maatilojen melko alhainen koneellistumisaste.
Kulttuuri

Kiikoinen tunnetaan "kuttupitäjänä", mihin viittaa myös Gustaf von Numersin suunnittelemassa ja  vuonna 1956 vahvistetussa kunnan vaakunassa esiintyvä pukki. Kunnassa on vuodesta 1969 lähtien järjestetty vuosittain heinäkuussa Kiikoisten Purpurijuhlat. Kiikoisten purpuri on yksi vanhimpia purpuritansseja.
Kiikoisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla siansyltty, vanhanajan rievä johon käytetään naurista tai palsternakkaa, sekä puolukasta ja talkkunasta sekoitettu marjasokkara.
Liikenne

Kunnan kautta kulkevat valtatie 11 ja kantatie 44, jotka risteävät Tervahaudassa. Matkaa Kiikoisista Sastamalan keskustaan on noin 30 km. Lähimpiä suurempia kaupunkeja ovat Pori (45 km) ja Tampere (65 km). Lähimmät rautatieasemat ovat Kokemäen ja Vammalan rautatieasemat ja lähin lentokenttä Porin lentoasema.
Kylät

Jaara, Kiikoinen, Kuorsumaa, Niemenmaa, Myöntee, Rautu, Jylhänmaa, Nevanperä, Hongistonmaa, Tervahauta.
Luonto

Suurimmat järvet ovat Kiikoisjärvi ja Kuorsumaanjärvi. Kolmas suurehko järvi, Marjajärvi, kuivatettiin viljelysmaaksi 1960-luvun lopulla. Kunnan tunnuseläin on liito-orava ja tunnuskasvi sinivuokko.
Kiikoisten kunta on maastonmuodoiltaan varsin tasaista ja se kuuluu Satakunnan kangasmaastoihin, joilla peruskalliota peittää lähes kaikkialla moreeni. Koska kallioperä on granodioriittia, alue on melko tasaista ja korkeimmatkaan kukkulat eivät nouse 20 metriä korkeammalle ympäröivästä maastosta. Alue on metsäistä lukuun ottamatta laajoja viljelyaukeita Kiikoisjärveen laskevan Pajistonojan laaksossa sekä Jaaranjoen ja Hyssänojan alueilla. Kyseiset viljelyaukeat sekä pienemmät moreeniselänteiden väliset peltoaukeat ovat merkittäviä kulttuurimaisemia. Vaikka suurmaisema on suhteellisen tasaista, on moreeniselänteiden reunavyöhyke pienipiirteistä ja kumpuilevaa. Reunavyöhykkeellä kiemurtelevan Tervahauta-Jaara tien varrella on paljon vaihtelevia näkymiä.
Tunnettuja kiikoislaisia

Heikki Halmesmäki, pappi ja lehtimies
Lasse Heikkilä, runoilija
O. F. Laine, kansanedustaja
Jaakko Löytty, laulaja ja lauluntekijä
Aaro Pihlajamäki, lentopalloilija
Valtteri Pihlajamäki, jääkiekkoilija
Kaija Pispa, kirjailija
Pekka Silvola, poliitikko ja radiojohtaja
Esko Valkama, jalkapalloilija
Raija Westergård, kirjailija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiikoinen Wikimedia Commonsissa
LC Kiikoinen (Arkistoitu – Internet Archive)
Kiikoisjärvi ilmakuvassa.
Kombai

| Kombai |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Intia
Määrä:  uhanalainen
Rodun syntyaika:  800 eaa.
Alkuperäinen käyttö:  karhun, biisonin ja hirven metsästys, lauman ja kodin vartiointi
Nykyinen käyttö:  maatilojen vahtikoira
Muita nimityksiä:  Combai, Indian Bear Hound, Indian Beardog, Marawa Hound, Segugio dell'India del Centro-Sud a Pelo Corto
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  20-30 kg
Säkäkorkeus:  38-80 cm
Väritys:  punaruskea
Kombai on intialainen koirarotu. Se oli aikoinaan yleinen koko Etelä-Intiassa, mutta nyt sen elinalue on rajoittunut Tamil Nadun tietyille alueille ja erityiskenneleihin. Nykyisin on vaikea löytää puhdasrotuista yksilöä, koska rodun tärkeys on laskenut rajusti.[lähde? ]
Ulkonäkö

Rotu on pitkänomainen, hoikkarakenteinen, atleettinen, voimakas ja lihaksikas. Sen häntä on pitkä, kärkeä kohti kapeneva ja vain kärjestään kaartuva. Korvat ovat yleensä puolipystyt/ osittain riippuvat, mutta toisinaan näkee myös lepakkokorvaisia yksilöitä. Joillain yksilöillä on rhodesiankoiran tapaan selässään ridge, ja rodun harrastajat pitävät kyseistä ominaisuutta merkkinä puhdasrotuisuudesta. Kombai on hieman rajapalayaminvinttikoiraa lyhyempi, mutta näyttää voimakkaan rakenteensa vuoksi raskaammalta, ja sillä on jälkimmäistä voimakkaammat leuat[lähde? ]. Lisäksi näiden kahden väritys poikkeaa toisistaan: kombai on yleensä punaruskea, jossa on vaaleampi alapuoli. Sillä on myös musta maski, musta viiva selässä ja musta hännänpää. Koko vaihtelee paljon: säkäkorkeus voi olla 38-80 cm ja paino 20-30 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Kombai on kovaluonteinen ja sitkeä; sitä verrataankin toisinaan bullterrieriin. Se on lisäksi atleettinen, valpas ja älykäs.[lähde? ] Sen erityispiirteisiin lukeutuu, että provosoituna se ei alistu edes ylivoimaisen vastuksen edessä. Metsästäessään se on raivokas, mutta omistajiaan ja näiden lapsia kohtaan lempeä ja kärsivällinen.
Moni ihminen luulee rotua sen villin luonteen vuoksi aggressiiviseksi, mutta se on päinvastoin hyvä perhekoira, joka rakastaa lasten kanssa leikkimistä ja nauttii ihmisen seurasta. Se aistii selvästi kuka on tervetullut pihalle ja kuka ei. Älykkäänä koirana se pyrkii miellyttämään omistajaansa ja useimmiten vastaa hänen mielialaansa ja käskyynsä pentuiästä lähtien. [lähde? ]
Alkuperä

Kombai on ikivanha eteläintialainen karhukoira, joka on alun perin kotoisin Ramnadin alueelta Tamil Nadun osavaltiosta; erityisesti Uthamapalayamin ja Cumbumin kaupungeista. Lähialueella sijaitsee Kombain kylä, mutta M. Krishnanin mielestä rodun nimi tulee pikemminkin paikallisesta hedelmällisestä, pensaikkoisesta maaperästä, joka on tyypillistä sen kotiseudulle.
Kombaita käytettiin metsästykseen jo 800 eaa Marava-kuninkaiden aikaan. Sitä kasvattavat zamindarit ja muutama muu paikallinen heimo. Englannin Itä-Intian kauppakomppanian upseeri eversti James Welsh kertoi kirjassaan Military Reminiscences (1830), että muutama raivoisa kombai puolusti Marudhu-veljesten linnoitusta Kalaiyar Kovilissa lähellä Tirunelveliä.
Rotua käytettiin perinteisesti karhun, mutta nykyisin myös villisian, biisonin ja hirven metsästykseen; S. Theodore Baskaranin mukaan sitä puolestaan ei käytettäisi metsästykseen, vaan lähinnä vahtikoirana. Hänen mukaansa nimitys bearhound tulisi pikemminkin siitä, että se kykenee tappelemaan jopa karhua vastaan. Paikalliset hallitsijat, poligarit, arvostivat rotua niin paljon, että että olivat valmiit antamaan vaihtokauppana hevosen saadakseen rodunedustajan.
Kombaita käytettiin vuosia sitten laumanvartijana tiikereitä ja leopardeja vastaan.[lähde? ]
1960-luvulla rodun sanottiin olevan yleinen ja laajalle levittynyt. Osa asiantuntijoista uskoo kuitenkin sen kuolleen sukupuuttoon. Nykyistä tilannetta on huonontanut se, että rodulle on paljon kysyntää, minkä vuoksi kasvatus on umpimähkäistä ja harkitsematonta. Paikalliset koiraharrastajat ovat kuitenkin motivoituneet elvyttämään kombain ja perustamaan sille suojeluyksikön.
Alkuperä > Muunnokset

Ramanathapuramin alueella tunnetaan paikallinen variaatio nimeltä mandai. Se on tukevarakenteinen ja yleensä väriltään harmaa, vaikka muitakin värityksiä on olemassa. Se polveutuu kombain alkukantaisista linjoista. Monien harrastajien mielestä mandai on vain kombain muunnos, ja siksi sitä toisinaan kutsutaan myös nimellä Ramanathapuram Kombai.
Mandai
Mandai
Mandai
Terveys

Koska kombai on kehittynyt luonnonmukaisesti vuosisatojen ajan, sillä on jalostettuja rotuja parempi immuniteetti suurosalle sairauksista. Karvapeite on helppo hoitaa ja on tavallista vähemmän altis iho-ongelmille, tulehduksille tai loistartunnoille.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Combai
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kombai
Kombain pää.
Käännös suomeksi
Käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2021

Käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2021 pelattiin Egyptissä 13.–31. tammikuuta. Mukana oli 32 joukkuetta. Mitaliottelut pelattiin Kairossa. Muut kisapaikat olivat Egyptin uusi pääkaupunki, Aleksandria ja Giza.
Joukkueet pelasivat kahdeksassa neljän joukkueen alkulohkossa, joista jokaisen lohkon kolme parasta pääsivät toiselle kierrokselle ja heikoin jatkoi Presidents Cupissa pelaamista MM-kisojen sijoista 25–32. Toisella kierroksella pelattiin neljässä kuuden joukkueen lohkossa, joista kustakin kaksi parasta pääsivät puolivälieriin. Puolivälierien voittajat etenivät välieriin. Välierien voittajat ratkaisivat mestaruuden loppuottelussa ja hävinneet pelasivat pronssiottelussa.
Mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Tanska, hopeaa saavutti loppuottelun maalein 26–24 hävinnyt Ruotsi ja pronssille sijoittui Espanja, joka voitti pronssiottelussa Ranskan maalein 35–29. Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Tanskan Mikkel Hansen. Tähdistökentälliseen valittiin Hansenin lisäksi tanskalainen Mathias Gidsel, ruotsalaiset Andreas Palicka (maalivahti), Jim Gottfridsson ja Hampus Wanne, espanjalainen Ferran Solé Sala sekä ranskalainen Ludovic Fabregas.
Loppusijoitukset

| Sijoitus | Maa  |
| --- | --- |
:  Tanska
:  Ruotsi
:  Espanja
4.:  Ranska
5.:  Unkari
6.:  Norja
7.:  Egypti
8.:  Qatar
9.:  Slovenia
10.:  Portugali
11.:  Argentiina
12.:  Saksa
13.:  Puola
14.:  Venäjä
15.:  Kroatia
16.:  Sveitsi
17.:  Valko-Venäjä
18.:  Brasilia
19.:  Japani
20.:  Islanti
21.:  Bahrain
22.:  Algeria
23.:  Pohjois-Makedonia
24.:  Uruguay
25.:  Tunisia
26.:  Itävalta
27.:  Chile
28.:  Kongon demokraattinen tasavalta
29.:  Marokko
30.:  Angola
31.:  Korea
32.:  Kap Verde
Kypäräinen

Kypäräinen on Kuopion alueella, entisen Säyneisen kunnan alueella sijaitseva korkea mäki. Kypäinen sijaitsee Pisanvuoren ja Ala-Siikajärven pohjoispuolella. Kypäräinen on yli 100 metriä läheisten järvien veden pinnan yläpuolella. Se kuuluu Pisa-Kypäräisen Natura 2000-alueeseen, missä kallioperä on enimmäkseen kiillegneissiä ja missä on paikoin kvartsiselänteitä. Kypäräisen lähellä kulkee Salmenpellontie.
Aiheesta muualla

https://pohjanpiika.blogspot.com/2011/07/kyparainen.html
Kulttuurisauna

Kulttuurisauna sijaitsee lyhyen kävelymatkan päässä Hakaniementorista.
Kulttuurisauna on Helsingin Merihakaan vuosina 2012–2013 rakennettu yleinen sauna, joka avautui yleisölle toukokuussa 2013. Kulttuurisaunan ovat suunnitelleet Nene Tsuboi ja Tuomas Toivonen. Se sijaitsee osoitteessa Hakaniemenranta 17, Helsinki.
Yleistä

Kulttuurisauna on rakennettu merenrantatontille, joka oli 1970-luvulla kaavoitettu kahvilakäyttöön mutta jäänyt aiemmin rakentamatta. Saunarakennuksessa on kertalämmitteinen puupelleteillä lämpiävä kiuas, kaksi löylyhuonetta, kahvila, kabinetti ja toimisto. Kylpijät pääsevät vilvoittelemaan joko sisätilojen sohvatiloihin, tai pihalla sijaitsevalle nurmikkoalueelle, josta on pääsy myös mereen uimaan. Talvella on mahdollisuus uida avannossa. Ympäristöystävällinen energiajärjestelmä on poikkeava, sillä rakennusta ei ole kytketty ollenkaan kaukolämpöverkkoon. Mm. savukaasuista otetaan lämpö tehokkaasti talteen. Energiajärjestelmästä vastaa Fortum. Kulttuurisauna kuuluu Helsingin muotoilupääkaupunkivuoden 2012 hankkeisiin.
Nimi

Nimi Kulttuurisauna viittaa arkkitehti Alvar Aallon kirjoitukseen vuodelta 1925, jossa Aalto ehdottaa Jyväskylän Harjulle rakennettavaksi kulttuurisaunaa: "Rakentakaamme sinne sauna! Ei tavallinen vanhan suomalaisen saunan puolisivistynyt irvikuva, kuten kaikki saunamme tätänykyä ovat, vaan kulttuurisauna, kansallismonumentti, ensimmäinen laatuaan Suomen heräävässä sivistyksessä". Aallon yleisönosastokirjoitus julkaistiin Keskisuomalainen-sanomalehdessä 22. tammikuuta 1925 otsikolla "Eräs kaupunkimme kaunistustoimenpide ja sen mahdollisuudet".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kulttuurisauna Wikimedia Commonsissa
Kulttuurisaunan kotisivut
Kuttuurisauna huhtikuussa 2021.
Konstantin Totev

| Konstantin Totev> Константин Тотев.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Konstantin Hristov Totev
Syntynyt: 24. tammikuuta 1927 Veliko Tărnovo, Bulgaria
Kuollut: 2006 Sofia, Bulgaria
Kansalaisuus:   Bulgaria
Koripalloilija
Maajoukkueet
:   Bulgaria
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Maa:   Bulgaria> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Bulgaria 1957 |  |  |
Konstantin Hristov Totev (bulg. Константин Христов Тотев, 24. tammikuuta 1927 Veliko Tărnovo – 2006 Sofia) oli bulgarialainen koripalloilija.
Totev saavutti Bulgarian miesten maajoukkueessa EM-hopeaa Bulgarian-kotikisoissa 1957. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös Helsingin kesäolympialaisissa 1952 (Bulgaria seitsemäs), Melbournen kesäolympialaisissa 1956 (viides) ja vuosien 1951 (neljäs), 1953 (yhdeksäs) ja 1955 (neljäs) EM-kilpailuissa.
L.A.M.B.

| L> A.M.B. |
| --- | --- |

Tunnuslause:  I want you all over me
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  2003
Kotipaikka:  Yhdysvallat
Tuotteet:  Vaatteet, laukut, kellot, kengät, hajuvedet
Liikevoitto:  90 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria
Kotisivu:  www.l-a-m-b.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
L.A.M.B on yhdysvaltalaisen laulaja Gwen Stefanin perustama vaatemerkki. Yhtiön tuotteita myydään maailmanlaajuisesti 275 myymälässä. Yhtiön liikevoitto oli vuonna 2007 90 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.. Stefani itse on kertonut yrityksen nimen tulleen hänen edesmenneen koiransa Meganin kutsumanimestä "lamb", koska se seurasi omistajaansa joka paikkaan kuin karitsa. Myös ensimmäinen soololevy nimettiin samasta syystä.
Vaatemerkki on saavuttanut laajan suosion myösselvennä julkisuuden henkilöiden parissa. Stefanin itsensä lisäksi muun muassa Teri Hatcher, Nicole Kidman ja Paris Hilton käyttävät L.A.M.B.in vaatteita.
Kuuluisista muotilehdistä W, Marie Claire, Elle, Lucky ja InStyle ovat käyttäneet julkaisuissaan L.A.M.B.in vaatteita.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Videoita muotitapahtumista (Arkistoitu – Internet Archive)
L.A.M.B tuotteiden kuvia