stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alppihiihdon maailmancup 2014–2015
Maailmancupin loppupisteet > Miehet > Alppiyhdistetty

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Carlo Janka | 140 |
| 2. |  Alexis Pinturault | 126 |
| 3. |  Victor Muffat Jeandet | 125 |
| 4. |  Ivica Kostelić | 110 |
| 5. |  Ondřej Bank | 92 |
Maailmancupin loppupisteet > Naiset > Kokonaiskilpailu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Anna Fenninger | 1553 |
| 2. |  Tina Maze | 1531 |
| 3. |  Lindsey Vonn | 1087 |
| 4. |  Mikaela Shiffrin | 1036 |
| 5. |  Nicole Hosp | 684 |
| 6. |  Frida Hansdotter | 679 |
| 7. |  Kathrin Zettel | 646 |
| 8. |  Elisabeth Görgl | 638 |
| 9. |  Lara Gut | 623 |
| 10. |  Tina Weirather | 603 |
Maailmancupin loppupisteet > Naiset > Pujottelu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Mikaela Shiffrin | 679 |
| 2. |  Frida Hansdotter | 569 |
| 3. |  Tina Maze | 439 |
| 4. |  Šárka Strachová | 376 |
| 5. |  Kathrin Zettel | 356 |
Maailmancupin loppupisteet > Naiset > Suurpujottelu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Anna Fenninger | 542 |
| 2. |  Eva-Maria Brem | 436 |
| 3. |  Mikaela Shiffrin | 357 |
| 4. |  Sara Hector | 329 |
| 5. |  Tina Maze | 266 |
Maailmancupin loppupisteet > Naiset > Supersuurpujottelu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Lindsey Vonn | 540 |
| 2. |  Anna Fenninger | 512 |
| 3. |  Tina Maze | 390 |
| 4. |  Cornelia Hütter | 286 |
| 5. |  Lara Gut | 261 |
Maailmancupin loppupisteet > Naiset > Syöksylasku

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Lindsey Vonn | 502 |
| 2. |  Anna Fenninger | 399 |
| 3. |  Tina Maze | 356 |
| 4. |  Elisabeth Görgl | 337 |
| 5. |  Elena Fanchini | 291 |
Maailmancupin loppupisteet > Naiset > Alppiyhdistetty

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Anna Fenninger | 100 |
| 2. |  Tina Maze | 80 |
| 3. |  Kathrin Zettel | 60 |
| 4. |  Margot Bailet | 50 |
| 5. |  Marie-Michèle Gagnon | 45 |
George Grosz

George Grosz vuonna 1930.
George Grosz (26. heinäkuuta 1893 Berliini – 6. heinäkuuta 1959 Länsi-Berliini) oli saksalainen taidemaalari. Hän oli näkyvä hahmo Berliinin dadaskenessä ja Neue Sachlichkeit -liikkeessä.
Grosz sai syntyessään nimen Georg Ehrenfried Groß, mutta hän muutti sen nykyisin tunnettuun muotoon vuonna 1916. Hän sai vapautuksen palveluksesta kesken ensimmäistä maailmansotaa. Hän joutui sodan jälkeen kahnauksiin viranomaisten kanssa saksalaista yhteiskuntaa parodisoivilla maalauksillaan.
Grosz kuului kommunistipuolue KPD:hen vuosina 1919–1922. Hän lähti tammikuussa 1933 Saksasta ja asettui ihannoimiinsa Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden vuonna 1938. Hänen omaelämäkertansa A Little Yes and a Big No ilmestyi vuonna 1946. Hänet nimitettiin Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi vuonna 1954.
Grosz päätti 1950-luvun lopulla palata Saksaan ja asettui Länsi-Berliiniin, jossa hän kuoli tapaturmaisesti kaaduttuaan portaissa 65-vuotiaana.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  ADK  South Australia  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Veli Arrela

Veli Uula Arrela (vuoteen 1935 Grönlund, 4. elokuuta 1915 Kemijärvi – 10. syyskuuta 2000 Tornio) oli suomalainen Tornionjokilaaksossa ja Lapissa tunnettu kotiseututyön toimija ja kunnallispoliitikko, arvoltaan kanslianeuvos ja ammatiltaan pankinjohtaja.
Ura pankkiirina ja kunnallispoliitikkona

Arrela kävi keskikoulun ja sen jälkeen valmistui vuonna 1934 merkonomiksi. Pohjois-Suomessa Lapin Rajassa 1934-1935 suoritetun asevelvollisuuden jälkeen hän toimi  PYP:n Petsamon konttorin prokuristina vuosina 1936–1945 ja edelleen Pellon konttorin johtajana 1945–1959. Sen jälkeen hän on toimi aina eläkkeelle siirtymiseensä asti Tornion konttorin johtajana vuosina 1960–????. Arrela toimi Pellon kunnanvaltuustossa kokoomuksen ryhmän edustajana 1957–1959 ja Tornioon siirryttyään Tornion kaupunginvaltuustossa 1965–1972. Tornion valtuustoajanjaksoon ajottui Tornion alueen kuntaliitos Tornion, Alatornion ja Karungin kesken vuodesta 1972 alkaen, ja Arrela toimi jäsenenä yhdistymistä käsittelevässä neuvottelukunnassa 1970-luvun alussa.,
Sodanaikana Pohjois-Suomessa saksalaisten kanssa

Arrela osallistui kolmeen sotaan eli Talvisotaan, Jatkosotaan ja Lapin sotaan. Talvisodassa hän palveli Sallassa ErP 26:ssa lähettiupseerina.,  Jatkosodassa hän palveli peräpohjalaisten JR33:ssa lähettiupseerina ja komppanianpäällikkönä Sallan ja myöhemmin Maaselän alueella Sallan taisteluissa hänen yksikkönsä taisteli yhdessä saksalaisten kanssa suuntana Kantalahti. Lapin sodassa Arrela toimi JR33:n lähettiupseerina.,  Kotiuttamisvaiheessa hän oli viimeinen yksikön sotilas ja kotiutti itsensä 19.11.1944. Sotilasarvoltaan Arrela oli reservin kapteeni. Sodan ajan ansioistaan hänelle myönnettiin Vapaudenristin 3 ja 4-luokka. Jatkosodan aikana saksalaiset myönsivät Arrelalle Rautaristin 2. luokan kunniamerkin.,
Kotiseututyön näkyvä persoona Pohjois-Suomessa

Veli Arrela oli tunnettu pankinjohtaja- ja kunnallispoliittisen uransa lisäksi kotiseututyöstä. Hän kuului Tornionlaakson kuntain toimikuntaan, ja oli yhdessä rehtori Yrjö Alamäen kanssa kahden vuosikymmenen ajan vuosina 1962–1981 Tornionlaakson vuosikirjan päätoimittajana. Vuosina 1969–1972 hän oli Lapin maakuntaliiton jäsen, ja tänä aikana hän osallistui useaan Lapin maakuntaliiton toimittamien sodan jälkeistä jälleenrakennusta käsittelevien teosten toimittamiseen. Arrela oli keskeisesti vaikuttamassa vuonna 1971 Torniossa paljastetun Maupertuisin astemittausmuistomerkin aikaansaamisessa. Hän oli itse paljastamassa patsasta. Tunnustuksena tästä kotiseututyöstä hänelle ja Yrjö Alamäelle myönnettiin vuonna 1979 Tornion kaupungin kulttuuripalkinto. Vuonna 1987–1988 Veli Arrela sai Oulun Historiaseura ry:n myöntämän Olaus Magnus -palkinnon.
Teoksia

Kaakaman mottitaistelu 250 vuotta sitten, Veli Arrela, Tornionlaakson vuosikirja 1966, s. 74–77, Tornio 1966
Tornionlaakson kuntain toimikunta 1923 31/3 1973 mm. Lapinkylän oikeuksista Enontekiöllä + Tornionjokilaakson kalastusolojen kehitys, Tornionlaakson kuntain toimikunta, 1973
Tuhkasta nousi Lappi. Lapin jälleenrakentamista sanoin ja kuvin. Veli Arrela (toim.), Lapin maakuntaliitto ry, Rovaniemi 1983 1984, s. 124–133
Eräs ranskalainen oikeusjuttu vuodelta 1763. Veli Arrela, Tornionlaakson vuosikirja 1984, s. 124–133, Tornio 1984
Muistoja jääkäreistä. Veli Arrela, Vapaussoturi 1/1987, s. 31–33, 1987
Näin taisteli kotirintama – Muistoja Lapin sotavuosilta 1939–1945. Veli Arrela ja Erkki Rännäli (toim.), Lapin maakuntaliitto ry, Rovaniemi 1991
Lappi, pohjoiset ja arktiset alueet. Linkola Martti - Aikio Samuli - Arrela Veli - Kallio Paavo - Lehmusvaara Ilmari - Onnela Samuli - Paasilinna Erno - Riepula Esko (toim.neuvosto), Karisto, 1983–85
Asiasta muualla

IMDb: Viimeinen kesä, ohjaus Peter von Bagh. dokumenttielokuvan osana Veli Arrelan haastattelu kesästä 1944 Pohjois-Suomessa.
Optimus (robotti)

Optimus, joka tunnetaan myös nimellä Tesla Bot, on yleiskäyttöinen humanoidirobotti, jota kehittää sähköautovalmistaja Tesla. Robotista ilmoitettiin Teslan tekoälyn päivän tapahtumassa 19. elokuuta 2021. Elon Musk on kertonut, että hänen mielestään Optimuksella "on potentiaalia olla [Teslan] ajoneuvoliiketoimintaa merkittävämpi ajan mittaan". Tapahtuman aikana hän myös väitti, että Tesla todennäköisesti rakentaisi prototyypin vuoteen 2022 mennessä.
Historia

7. huhtikuuta 2022 tuote esiteltiin Teslan Giga Texas -tuotantolaitoksessa Cyber Rodeo -tapahtuman aikana. Musk sanoi, että hän toivoo saavansa robotin tuotantoon vuoteen 2023 mennessä, ja väitti, että Optimus pystyy lopulta tekemään "kaiken, mitä ihmiset eivät halua tehdä".
Musk ilmoitti kesäkuussa 2022, että ensimmäinen prototyyppi, jonka Tesla toivoo paljastavansa myöhemmin vuonna 2022 My AI Day -tapahtumassa, ei näytä yhtään Cyber Rodeon näyttömallilta.
Syyskuussa 2022 Optimuksen puolitoimivia prototyyppejä esiteltiin Teslan toisessa tekoälypäivässä. Yksi prototyyppi pystyi kävelemään lavalla ja toinen, tyylikkäämpi versio kykeni liikuttamaan käsiään. Syyskuussa 2023 Tesla julkaisi videon, jossa esiteltiin Optimuksen suorittavan uusia toimintoja, kuten värillisten lohkojen lajittelua värin mukaan, sen kykyä paikantaa raajat avaruudessa ja osoittaa notkeuttaan pysymällä jooga-asennossa.
13. joulukuuta 2023 Muskin X-tilillä julkaistiin video nimeltä "Optimus", jossa esitellään Optimus Gen 2:n kävelemistä sekä uusia ominaisuuksia.
Optimus Gen 3 tulee tuotantoon 2025 ja jaetaan ensin Teslan autotehtaille loppuvuodesta 2025. Gen 3 mallin julkinen myynti alkaa ennakoidusti 2026 arvioidulla 25.000 us dollarin hinnalla.
Tekniset tiedot

Tesla Botin on suunniteltu olevan 173 cm pitkä ja painavan 57 kg. Ensimmäisen tekoälypäivän tapahtuman aikana tehdyn esityksen mukaan Tesla Botia "ohjataan samalla AI-järjestelmällä kuin jonka Tesla on kehittänyt edistyneisiin kuljettajan apujärjestelmiin, joita käytetään myös Teslan autoissa" ja niiden kantavuus on 20 kg. Robotille ehdotetaan tehtäviä, jotka ovat "vaarallisia, toistuvia ja tylsiä", kuten valmistusavun tarjoaminen ja monenlaiset työt esimerkiksi varastoinnissa, tuotteiden siirtelyssä ja linjastoilla erilaisissa rutiini töissä.
Gen -robotit käyttävät keskusserveri yhteyttä jolloin jonkin tehtävän opetuksen jälkeen siis uuden oppimisen myötä kaikki Gen robotit osaavat sen.
Vastaanotto > Alkureaktio

Pian ensimmäisen tekoälypäivän jälkeen monet julkaisut suhtautuivat Optimukseen skeptisesti. Bloomberg News väitti, että tällainen tuote muodosti "mission creepin" ja seisoi "yhtiön puhtaan energian aloitteiden" ulkopuolella. The Washington Post väitti, että "Tesla on liioitellut aikatauluja ja on ollut liian lupaava tuote- ja sijoittajaesittelyissään." The Verge totesi samoin, että "Teslan historia on täynnä mielikuvituksellisia ideoita, jotka eivät koskaan toteutuneet... voi vain arvailla, näkeekö toimiva Tesla Bot koskaan päivänvaloa" ja kuvaili pääkirjoituksessaan Tesla Bot -paljastusta "otollisena ja loistavana huijauksena".
Jotkut kommentaattorit ylistivät toisella tekoälypäivällä näytetyillä prototyypeillä saavutettua edistystä. Muut kommentoijat väittivät, että kaikki mitä 
uusimmissa esityksissä näytettiin, on jo saavutettu muilla robotiikkaohjelmilla, ja että näyttää siltä, että ei ole juurikaan viitteitä siitä, että Tesla voisi ohittaa muut samankaltaisten asioiden parissa työskentelevät yritykset.
Vastaanotto > Asiantuntijoiden mielipiteet

Robotiikkayhteisön reaktiot Optimukseen ja sen prototyyppeihin ovat olleet erilaisia, ja monet asiantuntijat ovat kiittäneet hanketta, mutta pitävät varhaisia demonstraatioita vähemmän vaikuttavina.
Robotiikkatekniikan luennoitsija Carl Berry kuvaili vuoden 2021 tekoälypäivän esitystä "tavanomaiseksi liialliseksi hypettämiseksi". Tesla Bot -näytöksen jälkeen Cyber Rodeo -tapahtumassa tutkija Gary_Marcus sanoi, että hän "lyö vetoa, että mikään robotti ei pysty suorittamaan kaikkia ihmisen tehtäviä vuoden 2023 loppuun mennessä."
Toisesta tekoälypäivän esityksestä Deutsche Welle lainasi asiantuntijoilta - tekoälytutkija Filip Piekniewski, robotiikka-asiantuntija Cynthia Yeung ja Mass Roboticsin johtaja Tom Ryden - kutsuivat projektia "täydelliseksi huijaukseksi", kyseenalaistavat todellisen edistymisen ja kritisoivat humanoidimuodon valintaa.
Aiheesta muualla

Teslan 14. joulukuuta 2023 Youtubessa julkaisema video Optimus Gen 2:sta
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Optimus (robot)
Käännös suomeksi
Kaksipäinen kotka

Kaksipäinen kotka tai kaksoiskotka on erityisesti vaakunoissa ja valtiollisena vertauskuvana käytetty vallan ja sotilaallisen mahdin symboli. Sitä on käytetty useissa eri kulttuureissa ja useina eri aikakausina.
Käyttö eri kulttuureissa

Kaksipäinen kotka toimi itä-Rooman valtakunnan eli Bysantin Palaiologos-hallitsijasuvun vaakunana. Se on myös tunnettu Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan tunnuksena. Kaksipäinen kotka on kuitenkin muinainen tunnus, jo sumerilaisilta ja heettiläisiltä ajoilta. Kaksipäisen kotkan muinainen versio on myös Gandaberunda (myös Berunda-nimellä) joka on hindutaruston taikavoimia omaava kaksipäinen lintu.  Venäjän lisäksi kaksipäinen kotka periytyi Albanian, Itävallan ja Serbian tunnuksiksi. Kaksoiskotka on myös muun muassa Saksan ja Albanian valtiollinen vaakunaeläin.
Venäjä

Bysantin sortumisen jälkeen viimeisen keisarin veljentyttären Sofia Palaiologoksen nainut Venäjän tsaari Iivana III julisti Venäjän kolmanneksi Roomaksi ja Bysantin seuraajaksi. Kaksipäisestä kotkasta tuli Venäjällä valtiollinen symboli ja vanhimmat korkokuvat ovat vuonna 1492 valmistuneessa Moskovan Kremlin Fasettipalatsin pääsalissa. Kaksoiskotka oli valtion vaakunassa aina vuoteen 1917 saakka. Tuolloin keisarivallan sortuessa ja väliaikaisen hallituksen tullessa valtaan, poistettiin vaakunasta kaksipäisen kotkan kruunut. Lokakuun vallankumouksessa samana vuonna valta siirtyi Leninin bolševikeille, jotka poistivat kaksipäisen kotkan kokonaan käytöstä.
Bolševikkien voitettua Venäjällä syttynyt sisällissota, muodostettiin vuonna 1922 uusi valtio, Neuvostoliitto. Neuvostoliitto käytti tunnuksenaan sirppiä ja vasaraa, joka oli tunnettu työväen tunnus. Sirppi ja vasara oli käytössä sekä maan lipussa että vaakunassa ja muissa valtiollisissa yhteyksissä.
Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 Venäjä itsenäistyi uudelleen. Venäjällä otettiin käyttöön uusi vaakuna, jossa on käytössä vanha tunnus, kaksipäinen kotka.
Suomi

Suomessa kaksoiskotka on veistoksissa Keisarinnankivi (1835) ja Pekka Jylhän veistoksessa Olen itä olen länsi (1999).
Galleria

Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan lippu
Kaksipäinen kotka Bysantin aikaan
Gandaberunda Rameshwara temppelin kattoveistoksena Keladissa, Shivamoggassa
Gandaberunda-Koristekuva Brihadeeswarar-temppelissä
Kaksipäinen kotka Venäjän keisarikunnan viimeisessä vaakunassa
Kaksipäinen kotka Venäjän nykyisessä vaakunassa
Gandaberunda vaakuna
Gandaberunda Karnatakan vaakunassa, Intia
Gandaberunda, Lalitha Mahal Palace Hotel
Hans Burgkmairin puupiirros "Quaternion Eagle" v. 1510, jossa kaksipäinen kotka sisältäen Pyhän Rooman valtakunnan valtioiden vaakunat
Muinainen turkkilainen kaksipäinen kotka
Albanian tunnus
Itävallan vaakuna
Balogh, Unkari
Palaiologos-dynastian vaakuna
Saksan liittovaltio
Kreikan ortodoksikirkon lippu
Montenegron vaakuna
Serbialainen vaakuna
Espanjalainen vaakuna
SS-divisioona Skanderbegin tunnus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaksipäinen kotka Wikimedia Commonsissa
Huhtasuo (suuralue)

| Huhtasuo |
| --- | --- |
 Huhtasuon rakennuksia
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Keski-Suomi
Seutukunta:  Jyväskylä
Kaupunki:  Jyväskylä
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,3 km²
Väkiluku (2022):  9 588
 – Väestötiheys:  1 717 as./km²
Postinumero:  40320, 40340
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Huhtasuo on Jyväskylän neljäs suuralue. Huhtasuon suuralueeseen kuuluvat Kangasvuoren ja Huhtasuon kaupunginosat sekä eteläinen osa Ankeriasjärven kaupunginosasta. Suuralue on koostuu pääosin 1970-luvulla rakennetuista kerrostaloista, mutta alueella on myös rivi- ja omakotitaloja.
Suuralueella on 9 588 asukasta (joulukuussa 2022) ja sen pinta-ala on 5,3 neliökilometriä.
Historiaa > Taimitarha, Sotateknillinen varikko ja sairaala-alueen rakentaminen (1930-luku–1950-luku)

Vuonna 1935 taimitarha aloitti toimintansa silloin vielä asumattomalla Huhtasuon alueella. Taimitarhan viereen avattiin Sotateknillinen varikko vuonna 1944. 1950-luvulla alettiin rakentaa Kangasvuoren psykiatrista sairaalaa, ja vuonna 1958 valmistuivat vanha sairaalarakennus sekä lääkärin ja työntekijöiden asuinrakennukset.
Historiaa > Alueen rakentaminen (1960-luku–1980-luku)

Kangasvuoren asemakaava hyväksytiin vuonna 1963, ja se on suuralueen ensimmäisenä valmistunut asuinalue. Sinne rakennettiin kerrostalojen lisäksi rivi- ja pientaloja 1960–1970-lukujen aikana. Huhtasuon kaupunginosan rakentaminen alkoi vuonna 1971 Kangaslammen asuinalueesta, jonka ensimmäiset talot valmistuivat vuonna 1972. Teknillisen varikon rakennukset purettiin ja pian alkoi Varikon ja Sulku-Kaakolammen asuinalueiden rakentaminen. Sulku-Kaakkolampi rakennettiin pääosin vuosien 1972–1978 aikana. Kangasvuoreen rakennettiin Pupuhuhdan lähiö, jonka rakennuskanta valmistui suurimmalta osin vuosien 1974–1979 aikana. 1970-luvun rakennuskanta koostui lähinnä elementtikerrostaloista, mutta Kaakkolammelle rakennettiin myös pientaloja.
Vuonna 1971 Kangasvuoressa valmistui koulu, joka järjesti opetusta luokille 1–2. Vuonna 1975 Huhtasuon kaupunginosaan valmistui ala-aste. 1980-luvulla suuralueella toiminnassa olivat Huhtasuon, Kangasvuoren ja Pupuhuhdan ala-asteet sekä Huhtaharjun yläaste ja Huhtarinteen erityiskoulu. Myös päiväkotitoimintaa otettiin käyttöön muun muassa Pupuhuhdassa ja Kangasvuoren koulun tiloissa.
Suomen ensimmäinen Prisma-marketti avattiin Kangasvuoreen kuuluvalle Seppälän alueelle vuonna 1972. Huhtasuon kaupunginosan ensimmäinen liikekeskus avattiin Kangaslammelle vuonna 1973. Vuonna 1979 valmistui Huhtakeskuksen ostoskeskus, joka suunniteltiin sitä ympäröivien asumalähiöiden palvelukeskukseksi. Huhtakeskuksen pienalueella sijaitseva Huhtasuon kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1986. Huhtakeskuksen ostoskeskuksen laajennusosa valmistui vuonna 1988.
Historiaa > Täydennysrakentamista ja aluekehityshankkeita (1990-luku–2010-luku)

Huhtasuon suuralueelle oli kehittynyt negatiivinen maine ja alueella oli paljon työttömyyttä, joten vuonna 1997 järjestettiin Huhtasuo 2000 -hanke, jolla aluetta pyrittiin kehittämään. Vastaavanlainen hanke oli toteutettu Huhtasuolla jo aiemminkin.
1990-luvulla Huhtasuolle alettiin rakentaa huomattavasti enemmän rivi- ja pientalovaltaista rakennuskantaa. Kehittyi uusia asuinalueita, kuten Kangasvuoreen kuuluva Rasinrinne. 2000-luvulla aloitettiin kaavoittaa Pysäkkivuoren asuinaluetta, joka liitettiin Huhtasuon kaupunginosaan vuonna 2009.
Vuonna 2002 Kangasvuoren ostoskeskus tuhoutui tulipalossa. Tutkinnanjohtajan mukaan tulipalo sytytettiin tahallisesti.
Vuosien 2013–2015 aikana Huhtasuolla toteutettiin Hyvinvointia Huhtasuolle -hanke, jolla pyrittiin kehittämään alueen asukkaiden hyvinvointia. Hankkeen kanssa yhteistyössä Huhtasuolla järjestettiin myös lähiliikunnan palveluketjun kehittämishanke vuosina 2013–2016.
Huhtasuon ala-aste ja päiväkoti, Huhtaharjun koulu ja Huhtarinteen erityiskoulu purettiin 2010-luvulla. Vuonna 2015 otettiin käyttöön Huhtasuon yhtenäiskoulu. Kangasvuoressa toimi päiväkoti, joka purettiin vuonna 2017. Sen tilalle rakennettiin päiväkotikoulu, joka otettiin käyttöön vuonna 2019.
Tilastotietoa > Vuodet 2021–2022

Huhtasuon asuntokannasta kerrostalohuoneistojen osuus oli 85,4% vuonna 2022. 1–2 huoneen asuntojen osuus oli 62,2%. Asuntokannasta vuokra-huoneistoja oli 56,4%.
Huhtasuon työllisten osuus oli 54,5% vuonna 2021. Työttömyysaste oli 24,2%, joka oli koko kaupungin korkein. Keskitulot olivat matalammat kuin muilla suuralueilla.
Huhtasuon väestöstä 16–64-vuotiaita oli 64,7% vuonna 2022. Vieraskielisiä oli 17,6%. Korkea-asteen tutkinnon suorittaneita oli 21,3% vuonna 2021.
Vuonna 2021 Huhtasuon väestön perheistä lapsiperheitä oli 39,4%. Yksinhuoltajaperheiden osuus oli 34,2%. Asuntokunnista yksinasuvia oli 57,6%.
Tunnettuja Huhtasuon suuralueella asuneita

Matti Nykänen, mäkihyppääjä; varttui Kangasvuoressa ja Kangaslammella
Ari-Pekka Siekkinen, jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja; kotoisin Kangasvuoresta
Raimo Summanen, jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja; asui varttuessaan Huhtasuonkadulla Kangasvuoren kaupunginosassa
Tarmo Uusivirta, nyrkkeilijä; asui Kangaslammella
Kuvia

Prisma Seppälässä.
Kangaslammen kerrostaloja.
Huhtasuon kirkko.
2000-luvulla rakennettuja pientaloja Kaakkolammella.
Kangasvuoren sairaala.
Bussipysäkki Kangasvuorentiellä keväällä 1982.
Huhtakeskuksen ostoskeskus.
Leimautuminen (etologia)

Leimautuminen on oppimisen muoto, jossa hyvin nuori eläin kiinnittää huomionsa ensimmäiseen kohteeseen, jonka se näkee, kuulee tai tuntee, ja sen jälkeen seuraa kyseistä kohdetta. Luonnossa leimautumisen kohde on lähes poikkeuksetta poikasen vanhempi. Leimautumista on tutkittu etologiassa eli eläinten käyttäytymisen tutkimuksessa etenkin llinnuilla.
Itävaltalainen lääkäri ja biologi Konrad Lorenz (1903–1989) havaitsi tutkimuksissaan, että yleensä linnut leimautuvat ensimmäiseen kuoriutumishetkellä näkemäänsä liikkuvaan esineeseen.
Luise von Mecklenburg-Strelitz

| Luise |
| --- | --- |
 Preussin kuningatar, Brandenburgin vaaliruhtinatar
 Kuningatar Luise, Josef Maria Grassin maalaama muotokuva vuodelta 1802.
Syntynyt:  10. maaliskuuta 1776 Hannover, Hannoverin vaaliruhtinaskunta
Kuollut:  19. heinäkuuta 1810 Neustrelitz, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Preussin kuningaskunta
Hautapaikka:  Charlottenburgin linnan puisto
Puoliso:  Fredrik Vilhelm III
Lapset:  Fredrik Vilhelm IV Vilhelm I Aleksandra Fjodorovna Frederica Carl Alexandrine Ferdinand Luise Albrecht
Koko nimi:  Luise Auguste Wilhelmine Amalie
Suku:  Mecklenburg-Strelitz
Isä:  Kaarle II
Äiti:  Friederike Caroline Luise von Hessen-Darmstadt
Uskonto:  luterilaisuus
Nimikirjoitus:  
Luise Auguste Wilhelmine Amalie von Mecklenburg-Strelitz (10. maaliskuuta 1776 Hannover, Hannoverin vaaliruhtinaskunta – 19. heinäkuuta 1810 Neustrelitz, Preussin kuningaskunta) oli Preussin kuningatar vuosina 1797–1810 kuningas Fredrik Vilhelm III:n puolisona. Heidän lapsiaan olivat Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV, Saksan keisari Vilhelm I ja Venäjän keisarinna Aleksandra Fjodorovna.
Suku, koulutus ja avioliitto

Luisen vanhemmat olivat Mecklenburg-Strelitzin herttua Kaarle II ja Hessen-Darmstadtin prinsessa Friederike. Luisella oli viisi sisarusta, joista nuorempi sisar Friederike oli Hannoverin kuninkaan Ernst Augustin puoliso. Englannin kuningatar Charlotte oli Luisen isän sisar.
Luise menetti äitinsä kuusivuotiaana. Sen jälkeen hän vietti harmonisen lapsuuden ja nuoruuden isoäitinsä, Hessen-Darmstadtin maakreivitär Maria Luisen luona Darmstadtin hovissa vuodesta 1785 alkaen. Luise ei saanut todella perusteellista koulutusta, mutta uskonnonopetus jätti häneen pysyvän vaikutuksen. Hänellä oli yhdessä siskojensa kanssa sveitsiläinen kotiopettajatar Suzanne de Gélieu.
Koko Darmstadtin hovi oli ensimmäisen vallankumoussodan alussa vuosina 1792–1793 Hildburghausenissa Ranskan armeijaa paossa. Paluunsa jälkeen Luise tapasi maaliskuussa 1793 Preussin kruununprinssin Friedrich Wilhelmin ensimmäisen kerran Frankfurtissa. He menivät kihloihin huhtikuussa ja naimisiin jouluaattona 1793. Pariskunta asui avioliittonsa ensimmäiset vuodet Berliinin Kronprinzenpalaisissa sivussa julkisuudesta. Friedrich Wilhelmistä tuli kuningas Fredrik Vilhelm III isänsä Fredrik Vilhelm II:n kuoltua vuonna 1797.