stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaahteraliiga
Media

Kaudesta 2014 lähtien Vaahteraliigan televisiointioikeudet ovat olleet Nelonen Medialla. Ensimmäisinä sopimusvuosina Vaahteraliigalta lähetettiin jokaiselta kierrokselta yksi ottelu sekä ratkaisupelit Nelonen Pro-kanavilla. Kaudesta 2018 lähtien jokainen Vaahteraliigan ottelu on lähetetty Ruutu-suoratoistopalvelussa, minkä lisäksi jokaisen kierroksen avausottelu lähetetään vapaasti Sanoman ISTV:ssä. Nykyinen sopimus Nelonen Median kanssa on voimassa kauden 2025 loppuun.
Yle on televisioinut sarjan loppuottelun ensimmäisen kerran vuonna 1985. Vuonna 1986 Yle televisioi loppuottelun sijaan helsinkiläisten Roostersin ja Coltsin välisen välieräottelun. Seuraavina vuosina Yle televisioi jälleen Vaahteramaljan ja vuodesta 1988 lähtien ottelutuotanto on ollut ammattimaisempaa kuvauksen ja asiantuntijakommentoinnin kautta. Vuosina 2011–2013 Vaahteraliigan televisiointioikeudet olivat URHOtv:llä. Ensimmäisenä sopimusvuoten URHOtv lähetti Vaahteraliigan otteluita viikoittain perjantaisin ja lauantaisin. Vuonna 2013 runkosarjan lähetyspäivä oli sunnuntai.
Joukkueet 2025

Kauden 2025 Vaahteraliiga-joukkueiden sijainnit
| Joukkue | Paikkakunta | Kotistadion | Päävalmentaja |
| --- | --- | --- | --- |
| Butchers | Porvoo | Porvoon keskuskenttä |  Markku Vuoksenturja  |
| Crocodiles | Seinäjoki | Seinäjoen keskuskenttä |  Jaime Hill  |
| East City Giants | Helsinki | Myllypuron liikuntapuisto |  Mika Eloranta  |
| Roosters | Helsinki | Helsingin Velodromi |  Tuomas Heikkinen  |
| Royals | Vaasa | Kaarlen kenttä |  J-P Kuusisto  |
| Saints | Tampere | Pyynikin urheilukenttä |  Hannes Mattila  |
| Steelers | Kuopio | Väinölänniemen stadion |  Michael Mattingly  |
| Wolverines | Helsinki | Helsingin Velodromi |  Pekka Lamminsalo  |
Lohja Crusaders putosi liigasta
East City Giants ja Tampere Saints nousivat liigaan
Liigaan nousua tavoittelevan joukkueen on täytettävä liigalisenssin ehdot. Lisenssiin sisältyy määräykset muun muassa taloudesta sekä junioritoiminnan tarpeellisesta laajuudesta.
SM-mitalistit > Mestaruudet joukkueittain

| Joukkue | Mestaruudet |
| --- | --- |
Roosters: 23
Butchers: 7
East City Giants: 5
Steelers: 3
Munkka Colts: 2
Crocodiles: 1
Poli: 1
TAFT: 1
Trojans: 1
Wolverines: 1
Aiheesta muualla

Vaahteraliigan kotisivut
Vaahteraliigan tulospalvelu
Vaahteraliiga SAJL:n kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaahteraliigan mestarit (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k  Euroopan amerikkalaisen jalkapallon pääsarjat |
| --- | --- |
Monikansalliset:  EFL  EESL  CEFL 
Kansalliset:  Alankomaat  Belgia  Espanja  Norja  Irlanti  Iso-Britannia  Italia  Itävalta  Kroatia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Venäjä 
Kuva Vaahteraliigan ottelusta Trojans-Wolverines.
Michael Monroe

| Michael Monroe |
| --- | --- |
 Michael Monroe Ilosaarirockissa heinäkuussa 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Matti Antero Kristian Fagerholm
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1962 (ikä 62) Helsinki, Suomi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Michael Monroe ja Mike Monroe 
Aktiivisena:  1979–
Tyylilajit:  glam punk  hard rock glam rock sleaze rock punk
Soittimet:  laulu, saksofoni, huuliharppu, rummut, kitara, basso, kosketinsoittimet
Yhtyeet:  Hanoi Rocks Jerusalem Slim Demolition 23 Michael Monroe Band
Levy-yhtiöt:  Lick Records CBS
Aiheesta muualla
www.michaelmonroe.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michael Monroe, aiemmin Mike Monroe (oikealta nimeltään Matti Antero Kristian Fagerholm, s. 17. kesäkuuta 1962 Helsinki), on suomalainen rockmuusikko, joka tunnetaan erityisesti Hanoi Rocks -yhtyeen laulajana. Monroe perusti yhtyeen vuonna 1979 Nasty Suiciden ja Stefan Piesnackin kanssa. Vuonna 2012 Wall Street Journal mainitsi Monroen ehkäpä maailman arvostetuimmaksi vähemmän tunnetuksi rockmuusikoksi.
Hanoi Rocksin ohella hän on laulanut useissa muissa yhtyeissä ja julkaissut sooloalbumeja.
Monroesta julkaistiin kaksi dokumenttielokuvaa vuonna 2023. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke 2025.
Uran alku: 1971–1979

Matti Fagerholm on Yleisradion entisen pääkuuluttajan Pentti Fagerholmin nuorin poika. Matti Fagerholm perusti ensimmäisen yhtyeensä Hooplen yhdeksänvuotiaana 1971 veljensä ja serkkunsa kanssa. Hänen seuraava yhtyeensä oli Black Sabbath -vaikutteinen Black Magic, jonka jälkeen hän soitti Madness-yhtyeessä 1976–1979. Hän soitti siinä ensimmäisen keikkansa eräässä vappujuhlassa. Samoissa tiloissa Töölön kirkon alakerrassa harjoitteli Antti Hulkon Briard-kokoonpano. 1970-luvun lopussa Fagerholm soitti myös yhtyeessä Easy Living, Maukka Perusjätkän ja Ralf Örnin eri projekteissa sekä satunnaisesti Briardin konserteissa. Häntä ei otettu Briardin viralliseksi kitaristiksi, sillä hän ei suostunut laulaja Pete Malmin käskyyn leikata hiuksensa. Fagerholm, Hulkko ja Jesu Hämäläinen soittivat yhtyeessä nimeltä Bolin. Maukka Perusjätkän orkesterin mukana hän tutustui Jan ”Nasse” Stenforsiin, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Nasty Suicide.
Vuonna 1979 Fagerholm, Hulkko ja Jesper Sporre perustivat Tukholmassa uuden yhtyeen The Nymphomaniacs, joka ei kuitenkaan levyttänyt eikä esiintynyt. Tämän jälkeen Hulkko yritti saada Helsingissä Fagerholmia basistiksi Pelle Miljoona Oy:hyn. Onnistuneesta koesoitosta huolimatta tehtävään valittiin 16-vuotias Sami Takamäki, josta myöhemmin tuli Hanoi Rocksin basisti Sam Yaffa ja joka on sittemmin soittanut myös Monroen sooloyhtyeessä ja New York Dollsissa.
Hanoi Rocks: 1980–1985

Matti Fagerholm ja Nasty Suicide perustivat Hanoi Rocksin Herttoniemen vanhalla kansakoululla syksyllä 1979 Pelle Miljoona & 1980:n Viimeinen syksy -albumin julkaisutilanteessa. Yhtyeen kolmantena perustajahenkilönä oli Pelle Miljoona & 1980:stä huumeidenkäytön takia erotettu kitaristi Stefan Piesnack. Peki Sirola oli basisti ja Nedo rumpali. Yhtye pysyi pystyssä luultavasti noin kevääseen 1980 asti. Kun Hanoi Rocks perustettiin uudelleen kolmikolla Fagerholm-Suicide-McCoy elokuussa 1980, Andy McCoyn käyttämät taiteilijanimet kiersivät yhtyeen jäsenillä. Itse asiassa Hanoi Rocksin ensimmäisen kokoonpanon aikana Jan Stenfors käytti taiteilijanimenä Antti Hulkon Briard-aikaista nimeä McCoy ja Antti Hulkko taas käytti nimeä Andy Monroe. Lopulta nimet jaettiin uudelleen ja Matti Fagerholmista tuli Michael Monroe, Antti Hulkosta Andy McCoy ja Jan Stenforsista Nasty Suicide. Hanoi Rocksin aikana Monroe vieraili myös muiden artistien levyillä Nasty Suiciden, Andy McCoyn ja Razzlen kanssa. Vuodet 1982–1985 hän ja muut Hanoi Rocksin jäsenet asuivat Lontoossa.
Hanoi Rocksin jälkeen: 1985–2001 > Demolition 23.

Vuonna 1992 syntyi Demolition 23.:n ensimmäinen versio nimellä Michael Monroe & Friends, johon kuuluivat Monroen lisäksi Yaffa, rumpali Rat Scabies (The Damned) ja kitaristi Little Steven. Vuonna 1993 Monroe jatkoi GNR-yhteistyötä. Monroe duetoi Spaghetti Incident? -albumilla Rosen kanssa kappaleen ”Ain't It Fun”. Lisäksi Monroe soitti huuliharppua Englannissa GNR:n keikalla kappaleessa ”Knockin' on Heaven's Door”.
Kevätkesällä 1993 Sam Yaffa, Monroe ja Slash nauhoittivat Steppenwolfin kappaleen ”Magic Carpet Ride”, jota käytettiin elokuvassa Coneheads. Lisäksi Monroe, Suicide ja Yaffa vierailivat Johnny Thundersin muistoksi tehdyllä tribuutilla ”I Only Wrote This Song For You”. 10. elokuuta 1993 New Yorkissa The Grand Clubilla esiintyivät Joey Ramonen kanssa Michael Monroe, Jay Hening, Sam Yaffa ja Jimmy Clark. Ilmeisesti viimeistään tuolloin oli muodostunut yhtye Demolition 23., jossa Hening oli kitaristi, Jimmy Clark rumpali, Monroe lauloi ja Yaffa soitti bassoa.
Keväällä 1994 ilmestyi albumi Demolition 23. ja sitä seurasi muutto Lontooseen, mistä voitiin järjestää Euroopan ja Japanin kiertueet. Jay Hening ei kuitenkaan päässyt passiongelmien takia pois Yhdysvalloista, joten kitaristiksi tuli Nasty Suicide. Demolition 23 on menestynein Hanoi Rocksin jäsenten yhtyeen hajoamisen jälkeen perustama yhtye. Lisäksi se on ainut Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen toiminut levyttänyt yhtye, jossa on ollut enemmistö vanhan Hanoi Rocksin jäsenistä. Kiertueyhtyeissä kolmikko Monroe-Suicide-Yaffa oli soittanut ennenkin. Demolition 23. soitti hard rockia ja punkia. Toisessa Tavastian konsertissa 14. helmikuuta 1995 lavalle astui myös Andy McCoy.
Yhtye hajosi maaliskuussa 1995, kun Nasty Suicide ilmoitti eroavansa yhtyeestä ja palaavansa normaalielämään. Suiciden päätös oli jäsenvaihdoksiin kyllästyneelle Monroelle niin kova isku, että hän päätti lopettaa yhtyeen.
Hanoi Rocksin jälkeen: 1985–2001 > Michael Monroe Band (1996–2001)

Demolition 23.:n hajoamisen jälkeen Suomeen takaisin muuttanut Michael Monroe aloitti jälleen omaan persoonaansa ja karismaansa perustuneet kiertueet. Ensimmäinen kokoonpano esiintyi Messilän juhannusfestivaaleilla 1996, ja siinä olivat mukana Michael Monroe (laulu, saksofoni), Monroen vaimo Jude Wilder (taustalaulu), Monroen serkku Olli Hilden (kitara), Danny Eklund (kitara), Björne Fröberg (basso) ja Jimmy Clark (rummut). Syksyllä 1996 Monroe aloitti kolmannen sooloalbuminsa nauhoitukset. Hän soitti levyllä kaikki instrumentit paitsi rummut, joita soitti Jimmy Clark. Yaffa ei päässyt basistiksi, koska hän oli tuolloin Stenforsin yhtyeessä. 1997 Monroe teki yhteistyötä Backyard Babiesin kanssa soittaen saksofonia kappaleella ”Rocker”. Monroe esiintyi tämän jälkeen Torontossa ja New Yorkissa paikallisten muusikoiden tukemana ja lisäksi Englannissa ja Japanissa Backyard Babies -keikoilla. Suomessa Monroe keikkaili koko ajan kiertueyhtyeellään, jossa kokoonpano vaihteli. Vuonna 1999 ilmestyi Monroen neljäs sooloalbumi Life Gets You Dirty, minkä jälkeen Monroen esiintyi muun muassa kesällä 2000 Buenos Airesissa, Argentiinassa kaksi kertaa. Vuonna 1999 Timpa Laine ja Kari ”Lacu” Lahtinen liittyivät Michael Monroe Bandin tamperelaiseen kokoonpanoon. Samana vuonna Michael Monroe Bandissa oli kaksi muuta kokoonpanoa, kunnes vuodesta 2000 lähtien Lacu ja Timpa Laine kuuluivat vakituiseen kokoonpanoon.
Talvella 2001 Monroen ja McCoyn välit lämpenivät Hanoi Rocks 4CD Box -kokoelman mainostustilaisuuksissa. Samoin Monroen mukaan välien lämpenemiseen oli suuri vaikutus sillä, että McCoy oli päässyt eroon huumeista ja oppinut arvostamaan hänen lahjakkuuttaan kappaleidentekijänä. Lopulta McCoy esiintyi kesällä 2001 Ruisrockissa Michael Monroe Bandin kanssa nimellä Michael Monroe & Andy McCoy Hanoi Revisited, jonka kokoonpano oli Michael Monroe (laulu, saksofoni), Andy McCoy (kitara), Mickey Crane (kitara), Timpa Laine (basso) ja Kari ”Lacu” Lahtinen (rummut). Näin ollen Michael Monroe Band toimi uudelleen syntyneen Hanoi Rocksin pohjana, johon Andy McCoy liittyi. 12. tammikuuta 2002 Michael Monroe Band soitti viimeisen keikkansa Tavastia Klubilla kokoonpanolla Michael Monroe (laulu, saksofoni), Pink Gibson (tunnetaan paremmin nimellä Adam Bomb) (kitara), Costello Hautamäki (kitara), Timpa Laine (basso) ja Kari ”Lacu” Lahtinen (rummut). Tästä kokoonpanosta syntyi ensimmäinen virallinen Hanoi Rocks Revisitedin eli uudelleen syntyneen Hanoi Rocksin kokoonpano, kun Gibsonin tilalle tuli Andy McCoy.
Vaikka Hanoi Rocks perustettiin kesäkuussa 2001 Michael Monroe Bandin pohjalta, julkaistiin tämän Monroen yhtyeen pohjalta vielä talvella 2002 Monroen Japanin markkinoille tarkoitettu EP Take Them and Break Them ja tammikuussa 2003 hänen viides sooloalbuminsa Whatcha Want, jotta Monroen levytyssopimus saatiin täytetyksi.
Hanoi Rocks: 2001–2009

Monroen puoliso Jude Wilder kuoli aivoverenvuotoon 19. kesäkuuta 2001. Monroe kuitenkin selvisi pikkuhiljaa surustaan ja avioitui nykyään Johanna Fagerholmina tunnetun naisen kanssa 3. heinäkuuta 2003. Uusi Hanoi Rocks menestyi hyvin, ja esiintyi keikkaili muun muassa Japanissa, Euroopassa, Britanniassa ja Etelä-Amerikassa. Uusi Hanoi Rocks julkaisi kolme albumia: talvella 2002 ilmestyi Twelve Shots on the Rocks, vuonna 2005 Another Hostile Takeover ja syksyllä 2007 Street Poetry. 21. lokakuuta vuonna 2008 Hanoi Rocks ilmoitti lopettavansa. Vuoden 2008 jo sovitut keikat tehtiin sovitusti, samoin Britannian kiertue, jonka jälkeen yhtye suuntasi Japaniin jäähyväiskiertueelle keväällä 2009. Viimeiset Hanoin keikat tehtiin Tavastia-klubilla Helsingissä huhtikuussa 2009.
Muuta

Monroe on vieraillut Beats and Styles -yhtyeen kolmella kappaleella, ”Renegades” (2004), ”Ocean Wave” (2006) ja ”Walk, Don't Talk” (2007), sekä White Flame -yhtyeen kappaleella ”Swimsuit Issue Centerfold” (2007). Monroe on myös vieraillut Guns N' Rosesin levyillä. Hän muun muassa soittaa huuliharppua Use Your Illusion I -levyn kappaleessa "Bad Obsession" sekä laulaa duettona Axl Rosen kanssa The Spaghetti Incident? -levyn kappaleessa ”Ain't it Fun” sekä Backyard Babies -yhtyeen kappaleessa ”Friends”. Monroe soitti saksofonia vuonna 1993 julkaistulla Warrior Soul -yhtyeen levyllä Chill Pill. Monroe on soittanut huuliharppua ja tenorisaksofonia Wigwamin vuonna 2005 ilmestyneellä levyllä Some Several Moons.
Monroe osallistui vuonna 2012 julkaistuun L'Arc~en~Cielin tribuuttialbumiin kappaleella ”Heaven's Drive”.
Monroe soittaa saksofonisoolon Lordin vuonna 2020 julkaisemalla ”Like A Bee To The Honey” -singlellä.
Monroe on toiminut Kissakaveria ei jätetä -kampanjan kummina.
Vuonna 2012 Monroe toimi suomalaisen Nelosella näytettävän The Voice of Finlandin yhtenä tähtivalmentajana. Monroe oli yksi tähtivalmentajista myös ohjelman neljännellä tuotantokaudella.
Monroe esiintyy ääninäyttelijänä Sing 2 -animaatioelokuvassa näytellen jakkihärkä Dariusta.
Michael Monroen yhtyeitä

Black Magic / Hoople
Madness
Easy Living
Bolin
Ralf Örn Pop
Maukka & Nahkatakit
Maukka Perusjätkä ja Sota Apatiaa Vastaan
Nymphomaniacs
Hanoi Rocks
Secret Chiefs
Trash Cowboys
Jerusalem Slim
Demolition 23.
Diskografia

Soolotuotanto
Nights Are So Long (1987,  Yahoo!)
Not Fakin’ It (1989,  Mercury Records)
Peace of Mind (1996,  Poko Rekords)
Life Gets You Dirty (1999,  Steamhammer)
Take Them and Break Them (2002,  Crown Japan, EP) (Julkaistu vain Japanissa)
Whatcha Want (2003,  Steamhammer)
The Best (2017,  kokoelma)
Michael Monroe (vuodesta 2010 toiminut yhtye)
Another Night In the Sun: Live in Helsinki (2010,  Spinefarm Records)
Sensory Overdrive (2011)
Horns and Halos (2013)
Blackout States (lokakuussa 2015)
One Man Gang (2019)
I Live Too Fast to Die Young (2022)
Kirjallisuutta

Väntänen, Ari: Michael Monroe.  (Päivitetty laitos (1. laitos 2011))  Helsinki:  Like, 2014.  ISBN 978-952-01-1106-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Michael Monroen viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Virallinen fanituotekauppa (Backstage Rock Shop).
Laajat Hanoi Rocks -sivut, linkkejä Monroe-fanisivuille.
Ylen Elävä arkisto: Andy McCoy ja Mike Monroe.
Ylen Elävä arkisto: Mike Monroe Nybergin vieraana 2005.
Ylen Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Michael Monroe.
Ylen Elävä arkisto: Lännenlokarit '94: Michael Monroe & Sam Yaffa.
Michael Monroe Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Hanoi Rocks |
| --- | --- |
 Michael Monroe  Andy McCoy  Conny Bloom  Andy ”A.C.” Cristell  Jolle Atlagic   Nasty Suicide  Sam Yaffa  Stefan Piesnack  Gyp Casino  Terry Chimes  Timo Kaltio  Razzle  Jesu Hämäläinen  Ilpo ”Nedo” Soininen  René Berg  Peki Sirola  Costello Hautamäki  Timpa Laine  Stevie Klasson  Kari Lahtinen 
Studioalbumit:  Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks  Oriental Beat  Self Destruction Blues  Back to Mystery City  Two Steps from the Move  Twelve Shots on the Rocks  Another Hostile Takeover  Street Poetry 
Livealbumit:  All Those Wasted Years  Rock & Roll Divorce 
EP:t:  Love’s an Injection  Malibu Beach  Mental Beat  Up Around the Bend  Underwater World  People Like Me 
Singlet:  I Want You  Tragedy  Desperados  Dead By X-Mas  Love’s an Injection  Motorvatin’  Malibu Beach  Until I Get You  Up Around the Bend  Underwater World  Don’t You Ever Leave Me  People Like Me  A Day Late, A Dollar Short  Keep Our Fire Burning  Back in Yer Face  Fashion  This One’s for Rock’n’Roll  Teenage Revolution 
Muuta:  Jäsenet  Diskografia 
  Luokka   Commons 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana 
Hanoi Rocks -yhtyeen logo.
Michael Monroe esiintymässä vuonna 2005.
Michael Monroe ja Steve Conte Ilosaarirockissa heinäkuussa 2011.
Kambodžan sisällissota

Kambodžan sisällissota oli Kambodžassa vuosina 1970–1975 käyty sisällissota, jonka osapuolina olivat punaiset khmerit ja heitä tukeneet Pohjois-Vietnam ja Vietkong sekä Khmerien tasavalta ja sitä tukeneet Yhdysvallat ja Etelä-Vietnam.
Taistelut alkoivat pian sen jälkeen, kun Lon Nol oli syrjäyttänyt kuningas Norodom Sihanoukin, joka liittoutui punaisten khmerien kanssa. Sihonouk oli vain nimellisesti Lon Nolia vastaan sotineiden joukkojen johdossa, ja todellista valtaa piti Pol Pot lähimiehineen. Khmerien tasavallan heikko armeija sortui pian, ja kommunistiset joukot valtasivat suuria osia maasta. Pääkaupunki Phnom Penh joutui lopulta huhtikuussa 1975 punaisten khmerien valtaan. He perustivat Demokraattisen Kamputsean, jonka hallintoaikana maassa tehtiin laaja kansanmurha.
Tausta

Kun Kambodžan naapurimaassa Vietnamissa riehui 1960-luvulla sota, jossa oli mukana myös Yhdysvallat, julisti prinssi Norodom Sihanouk maansa puolueettomaksi. Vuoteen 1965 mennessä Sihanouk alkoi epäillä Yhdysvaltojen aikeitaan häntä vastaan, koska hän ei ollut suostunut auttamaan Etelä-Vietnamia Pohjois-Vietnamia vastaan. Sihanouk kääntyikin Pohjois-Vietnamin puoleen ja antoi Vietkongille luvan perustaa maahansa tukikohtia. Vietnamin kommunistien läsnäolo maassa ja Sihanoukin sosialistinen talouspolitiikka vieraannutti maan oikeistolaisia, kuten asevoimien komentajia ja kaupunkilaista yläluokkaa. Samaan aikaan Sihanouk painosti maan vasemmistoa, ja poliittinen ilmapiiri nosti kommunistista kapinahenkeä maaseudulla.
Vuoden 1967 alussa levottomuudet alkoivat Băt Dâmbângin maakunnassa, Sâmlotin alueella. Maakunta oli tunnettu varallisuuden epätasaisesta jakautumisesta. Tammikuussa 1967 kyläläiset suuttuivat päätöksestä rakentaa sokeritehdas pakkolunastetuille maille, ja he hyökkäsivät veronkerääjien kimppuun. Paikalliset kommunistit todennäköisesti kannustivat heitä väkivaltaisuuksiin. Sihanouk oli tapahtuman käynnistyessä vierailulla Ranskassa, ja pääministeri Lon Nol vastasi kapinaan ankarasti. Kapinaa ei kuitenkaan onnistuttu tukahduttamaan, vaan se levisi pian Poŭthĭsătin, Kâmpóng Chhnăngin, Kâmpóng Chamin, Kâmpóng Spœn, Kâmpôtin ja Kâmpóng Thumin maakuntiin. Vuoden 1968 loppuun mennessä levottomuuksia oli jo 11:ssä maan 18 maakunnasta.
Vuonna 1969 armeijan ja vasemmistokapinallisten välinen konflikti oli vakavoitunut, kun vietnamilaiset etsivät tukikohtia jo syvemmältä Kambodžan alueelta. Samalla Sihanoukin sisäpoliittinen asema oli selvästi heikentynyt. Maaliskuussa 1970 Sihanoukin ollessa matkoilla Lon Nol ja Sirik Matak käynnistivät vallankaappauksen. Kambodžan parlamentti oli kerätty nopeasti kokoon maaliskuun 18. päivän aamulla. Se äänesti yksimielisesti Sihanoukin syrjäyttämisen puolesta ja myönsi Lon Nolille vallan. Vaikka keskiluokka oli kääntynyt Sihanoukia vastaan, hänellä oli edelleen kannattajia maaseudulla. Pekingiin jäänyt Sihanouk vetosi kansalaisiinsa ja pyysi heitä vastustamaan vallananastajia. Maassa käynnistyi useita mielenosoituksia ja mellakoita. Noin 40 000 talonpoikaa marssi Sihanoukin valtaanpalauttamisen puolesta Phnom Penhissä 29. maaliskuuta. Armeija ja Khmer serei hajottivat mielenosoituksen ja aiheuttivat lukuisia kuolonuhreja.
Seuraukset

Monet kambodžalaiset odottivat Phnom Penhin antautumisen jälkeen uutta rauhanaikaa. Punaiset khmerit aloittivat kuitenkin välittömästi Phnom Penhin ja muiden suurten kaupunkien tyhjentämisen. Kaupunkilaisille luvattiin nopea pääsy takaisin koteihinsa, mutta lupausta ei ollut tarkoituskaan pitää. Punaiset khmerit pitivät kaupunkilaisia epäluotettavina, ja heidät laitettiinkin työleireille eri puolille maata.
Punaiset khmerit perustivat vahvalle kansallisaatteelle pohjautuvan Demokraattisen Kamputsean, jossa valtaa pitivät Ieng Sary, Khieu Samphan ja Pol Pot. Punaisten khmerien terrorin aikana Kambodžassa kuoli jopa kaksi miljoonaa asukasta. Sisällissodan ja Demokraattisen Kamputsean ajan tarkkoja uhrilukuja ei ole olemassa. Sodassa arvioidaan kuolleen kuitenkin ainakin 200 000 ihmistä.
Kartta viimeisestä hyökkäyksestä Phnom Penhiin.
Luostarinmäen museokortteli
Luostarinmäen historiaa > Laitakaupungin asuttaminen (1700-luku)

Luostarinmäen kaavoittaminen asumiskäyttöön alkoi 1700-luvun lopulla. Nimi Luostarinmäki viittaa Luostarikortteliin, yhteen Turun tuolloisista kaupunginosista, jonka osa alue oli. Keskustaan nähden syrjäisen ja maastoltaan karun alueen asuttamiseen vaikutti kaupungin väestönkasvusta seurannut tontti- ja asuntopula. Pulaa lisäsi vuonna 1775 Aninkaistenmäellä sattunut tulipalo, jonka seurauksena alueelle laadittiin uusi väljempi asemakaava, mikä vähensi tonttien määrää. Luostarinmäen tonttien lohkominen ja rakentaminen alkoi 1780-luvulla ja eteni nykyisen Sirkkalankadun suunnasta mäenrinnettä ylöspäin, sillä alempana maasto oli tasaisempaa ja rakentaminen helpompaa. 1800-luvun alkuvuosiin mennessä kaikki tontit oli lohkottu.
Luostarinmäelle hakeutui asukkaiksi ihmisiä, joille talo keskustassa ei ollut välttämätön ammatinharjoittamisen kannalta. Tällaisia olivat erityisesti kirvesmiehet ja merimiehet sekä kaupungin suojatyöväki, kuten laudankantajat, ajurit ja pakkaajat. Monet muuttivat kaupunkiin maaseudulta, jossa heillä ei ollut perintötaloja tai -maita. Kiinteistön omistaminen merkitsi vanhuudenturvaa ja parempaa toimeentuloa yhteiskunnassa, jossa ei ollut eläkkeitä tai sosiaaliturvaa. Tulijat eivät muuttaneet vuokramaalle, vaan he lunastivat tontit itselleen. Ensimmäiset rakennukset pystytettiin varsin nopeasti. Harvat taloista kuitenkaan rakennettiin paikan päällä, sillä nopeampaa ja vaivattomampaa oli ostaa valmis rakennus ja siirtää se uudelle tontille. Mäeltä oli aiemmin louhittu kiveä, joten rakennuksiin saatiin helposti kivijalat, jotka maaseudulla olivat vielä harvinaisia tuohon aikaan. Kiviä riitti myös katoille tuohien painoiksi.
Aluksi asukkaat rakensivat pienen mökin tai parituvan sekä välttämättömimmät talousrakennukset. Rakennuksia laajennettiin tarpeen mukaan lisäosilla ja -huoneilla käyttötarpeiden muuttuessa, ja pihoille rakennettiin lisärakennuksia esimerkiksi kotieläimiä varten. Lopulta monilla tonteilla rakennukset kiersivät koko pihan. Talojen omistussuhteet ja asukkaat vaihtuivat nopeasti. Taloja ja huoneita saatettiin esimerkiksi jakaa kahtia asunnoiksi vuokralaisille tai perheenjäsenille.