stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gary Mathiasin katoaminen
Mahdollinen selitys

Erään selityksen mukaan miehet olisivat eksyneet kotimatkalla vahingossa väärälle tielle ja ajaneet vuoristoon. Tutkijoiden mukaan Madrugan autossa olisi ollut riittävästi polttoainetta, eikä sitä olisi ollut hankala työntää irti lumipenkasta. Miehet olisivat myös voineet hakea apua mökistä, josta heidät havainnut Joseph Schons oli sitä myöhemmin hakenut. Poliisi on arvellut miesten kenties lähteneen seuraamaan asuntovaunulla aiemmin käyneen lumitraktorin jälkiä ja Madrugan ja Sterlingin kuolleen matkalla hypotermiaan. Jäljelle jääneet kolme miestä olisivat teorian mukaan saapuneet asuntovaunulle ja rikkoneet ikkunan päästäkseen sisään. Miesten oletetaan pelänneen olevansa yksityisalueella ja että heitä syytettäisiin varkaudesta, jos he käyttäisivät asuntovaunun varusteita. Weiherin luultavasti kuoltua Mathias ja Huett olisivat lähteneet sitten pyrkimään ihmisten ilmoille mutta kuolleet matkalla.
Gail Patrick

| Gail Patrick |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Margaret LaVelle Fitzpatrick
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1911 Birmingham, Alabama
Kuollut: 6. heinäkuuta 1980 (69 vuotta) Los Angeles, California
Näyttelijä
Aktiivisena:  1932–1948
Merkittävät roolit:  Gallant Sons (1940)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Gail Patrick (alk. Margaret LaVelle Fitzpatrick, 20. kesäkuuta 1911 – 6. heinäkuuta 1980) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli mukana 62 elokuvassa vuosien 1932 ja 1948 välisenä aikana,
Hän kuoli syöpään 69 vuoden ikäisenä Los Angelesissa.
Filmografia

To the Last Man (1933)
Take the Stand (1934)
Wagon Wheels (1934)
Rumba (1935 )
Mississippi (1935 )
Two in the Dark (1936)
My Man Godfrey (1936)
Stage Door (1937)
Dangerous to Know (1938)
Wives Under Suspicion (1938)
Disbarred (1939)
My Favorite Wife (1940)
Women in Bondage (1943)
The Plainsman and the Lady (1946)
Calendar Girl (1947)
The Inside Story (1948)
Aiheesta muualla

Valokuvia Gail Patrickista
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Garth Joseph

Garth McArthur Fitzgerald Joseph (s. 8. elokuuta 1973 Roseau) on dominicalainen entinen koripalloilija.
Sentterinä pelannut 218-senttinen Joseph pelasi ainoalla NBA-kaudellaan 2000–2001 neljä ottelua, kaksi Denver Nuggetsin ja toiset kaksi Toronto Raptorsin riveissä. Yhteensä hänen saldoksi tuli 16 peliminuuttia, kaksi pistettä, kaksi levypalloa sekä yksi heitontorjunta.
NBA-uransa jälkeen Joseph pelasi muun muassa vuosina 2001–2005 Kiinan CBA-liigassa. Hän lopetti ammattilaisuransa vuonna 2010.
G-luokka (hävittäjä)

| G-luokka |
| --- | --- |
 Luokkaan kuulunut HMS Grafton

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 350 t (standardi) 1 845 t (kuormattu)
Pituus:  98,45 m (kokonaispituus) 97,5 m (vesiraja)
Leveys:  10,05 m
Syväys:  3,78 m
Koneteho:  34 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  145
Aseistus
Meritorjunta:  4 × QF 4,7" Mk IX -tykkiä 8 × 21" torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 × nelipiippuista Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä
G-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuoden 1933 laivasto-ohjelmassa hankittujen hävittäjien muodostama alusluokka. Ne olivat toisinto F-luokasta. Alusten rakentaminen aloitettiin 1934 ja ne otettiin käyttöön 1936.
Suunnittelu

Alukset olivat kuitenkin hieman piemenpiä kuin edeltävä luokka, koska niihin ei asennettu erillisiä risteilyturbiineita. Luokan alusten uppouma vastasi A-luokan hävittäjien uppoumaa ja turbiinien poistamisen lisäksi siihen vaikutti kattiloissa käytetty uusi teknologia.
Suunnittelu > Aseistus

Alusten pääaseistuksena olivat 4,7 tuuman 45 kaliiperin QF Mk IX -tykit, joilla kyettiin ampumaan 40 asteen korotuskulmalla. Alusten ilmatorjunta-aseistus oli kuitenkin puutteellinen muodostuen puolen tuuman konekivääreistä. Aluksilla oli kahdeksan 21 tuuman torpedoputkea Mk IX -torpedoiden laukaisemiseksi.
HMS Glowwormille asennettiin testikäyttöön aikaisempien neljän ryhmään asennettujen Mk VIII -torpedoputkien rinnalle uudet neliputkiset PR Mk I -torpedoputket, joissa käytettiin samaa Mk IX torpedoa.
Suunnittelu > Propulsiojärjestelmä

Luokan aluksiin asennettiin kolme Admiralty kolmirumpuista kattilaa, joihin kytkettiin kaksi vaiheiset Parsonsin turbiinit.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Gallant | Alexander Stephen and Sons, Linthouse | 15. syyskuuta 1934 | 29. syyskuuta 1935 | 25. helmikuuta 1936 | tuhoutunut 20. tammikuuta 1940 |
| HMS Garland | Fairfield Shipbuilding and Engineering Company, Govan | 22. elokuuta 1934 | 24. lokakuuta 1935 | 3. maaliskuuta 1936 | Puolan laivastolle 3. toukokuuta 1940 Alankomaiden laivastolle 14. marraskuuta 1947 Hr. Ms. Marnix romutettu 1968 |
| HMS Grafton | John I. Thornycroft and Company, Woolston | 30. elokuuta 1934 | 18. syyskuuta 1935 | 20. maaliskuuta 1936 | uponnut 29. toukokuuta 1940 |
| HMS Greyhound | Vickers Armstrong, Barrow-in-Furness | 20. syyskuuta 1934 | 15. elokuuta 1935 | 31. tammikuuta 1936 | uponnut 22. toukokuuta 1941 |
| HMS Gipsy | Fairfield | 5. syyskuuta 1934 | 7. marraskuuta 1935 | 22. helmikuuta 1936 | uponnut 21. marraskuuta 1939 |
| HMS Glowworm | Thornycroft | 15. elokuuta 1934 | 22. heinäkuuta 1935 | 22. tammikuuta 1936 | uponnut 8. huhtikuuta 1940 |
| HMS Grenade | A. Stephen | 3. lokakuuta 1934 | 12. marraskuuta 1935 | 28. maaliskuuta 1936 | uponnut 29. toukokuuta 1940 |
| HMS Griffin | Vickers Armstrong, Barrow | 20. syyskuuta 1934 | 15. elokuuta 1935 | 6. kesäkuuta 1936 | Kanadan laivastolle 22. maaliskuuta 1943 |
Laivueen johtaja

Kuninkaallisen laivaston perinteiden mukaisesti kuhunkin luokkaan rakennettiin myös laivueenjohtaja, joka oli hieman suurempi ja paremmilla viesti- ja johtamisjärjestelmillä varustettu. G-luokan laivueenjohtajana oli HMS Grenville.
Rakennuttaja: Yarrow Shipbuilders, Scotstoun
Laskettu vesille: 15. elokuuta 1935
Kohtalo: uponnut 19. tammikuuta 1940
Uppouma: 1 465 t (standardi) ja 2 053 t (kuormattu)
Pituus: 100,5 m
Leveys: 10,5 m
Syväys: 3,89 m
Voimanlähde: kolme Yarrow kattilaa 2-akseliseen Parsonsin turbiiniin kytkettynä; 38 000 hevosvoimaa
Huippunopeus: 36 solmua
Tankin koko: 470 t
Aseistus: 5 × 4,7 tuuman 45 kaliiperin QF Mk IX -tykkiä, 2 × nelipiippuista 0,5" konekivääriä ja 8 torpedoputkea
Miehistö: 175 henkeä
Kreikan laivaston alukset

Kreikan laivasto tilasi kaksi G-luokan kaltaista Vasilefs Georgios -luokan alusta Yarrowin telakalta. Lisäksi maa tilasi kaksi alusta, jotka valmistettiin Kreikassa. Kreikassa valmistettavien alusten rakentaminen keskeytyi toisen maailmansodan vuoksi.
HMS Valorous

HMS Valorous on ollut neljän Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä:
HMS Valorous (1804) Combatant-luokan kuudennen luokan alus
HMS Valorous (1816) Hermes-luokan kuudennen luokan alus (sluuppi)
HMS Valorous (1851) 16-tykkinen Magicienne-luokan siipiratasfregatti
HMS Valorous (L00) Amiraliteetin V-luokan laivueenjohtaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Valorous”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Gummerus (suku)

Gummerus on suomalainen sivistyssuku.
Nimi Gummerus on johdettu kreikankielen pihkaa tarkoittavasta sanasta gummi, joten suvun on arveltu olleen lähtöisin jostain Pihkala-nimisestä talosta. Suvun kantaisäksi on arvailtu vuonna 1663 kuollutta Oriveden kirkkoherraa Josephus Petri Gummerusta, jonka äidinisä Sigfrid Pihkala omisti Pihkalan talon Turussa. Suvussa oli myöhemmin runsaasti pappeja. Eräs talonpoikaistunut sukuhaara otti käyttöön nimen Gumér. Useat suvun jäsenet suomensivat nimensä 1900-luvun alussa Pihkalaksi ja muutamat Valtavaaraksi.
Suvun jäseniä > Gummerus-nimisiä

Henrik Johan Gummerus (1774–1836), pappi, Ahvenanmaan kansannousun johtaja Suomen sodan aikana
Johan Fredrik Gummerus (1839–1876), suomalainen juristi ja porvarissäädyn valtiopäivämies
Kaarle Jaakko Gummerus (1840–1898), kirjailija, Gummerus-kustantamon perustaja
Herman Erik Gummerus (1841–1892), rautatienrakentaja, valtiopäivämies
Aleksanteri Gummerus (1845–1915), kirkkoherra, valtiopäiväedustaja, K. J. Gummeruksen veli
Valentin Gummerus (1852–1919), valtiopäiväedustaja, senaattori, K. J. Gummeruksen veli
Julius Immanuel Gummerus (1855–1919), teologian tohtori, valtiopäiväedustaja, K. J. Gummeruksen veli
Jaakko Gummerus (1870–1933), piispa, Aleksanteri Gummeruksen poika
Kaarlo Gummerus (1875–1928), eläinlääkäri, hevostalouden edistäjä, Aleksanteri Gummeruksen poika
Olga Gummerus-Ehrström (1876–1938), taidemaalari, Herman Erik Gummeruksen tytär
Herman Gummerus (1877–1948), historiantutkija, jääkäriaktivisti, diplomaatti, Herman Erik Gummeruksen poika
Alarik Gummerus (1879–1933), insinööri ja matkakirjailija, Aleksanteri Gummeruksen poika
Leo Gummerus (1885–1956), lääninrovasti, kansanedustaja (Kokoomus), J. I. Gummeruksen poika
Edvard Gummerus (1905–1991), kirjailija, Herman Gummeruksen poika
Herman Olof Gummerus (1909–1996), taideteollisuusalan vaikuttaja, professori, Herman Gummeruksen poika
Pehr-Johan Gummerus (1911–1967), kenraalimajuri, Herman Erik Gummeruksen pojanpoika
Suvun jäseniä > Pihkala-nimisiä

Martti Pihkala, vuoteen 1906 Gummerus (1882–1966), kansanedustaja, Vientirauha-yhtymän johtaja, Aleksanteri Gummeruksen poika
Rurik Pihkala, vuoteen 1906 Gummerus (1885–1973), maanviljelysopin professori, Aleksanteri Gummeruksen poika
Lauri ”Tahko” Pihkala, vuoteen 1906 Gummerus (1888–1981), urheilun ja liikunnan edistäjä, Aleksanteri Gummeruksen poika
K. U. Pihkala, vuoteen 1906 Gummerus (1905–1998), maataloustieteilijä, Martti Pihkalan poika
Ensio Pihkala (1915–1941), suomalaisen SS-vapaaehtoispataljoonan kenttäpappi, Leo Gummeruksen poika
Erkki Pihkala (1938–2024), taloustieteilijä, professori, Rurik Pihkalan pojanpoika
Juha Pihkala (s. 1942), piispa, Martti Pihkalan pojanpoika
Grev Turegatan

Grev Turegatania etelään
Grev Turegatan on Tukholman Östermalmilla sijaitseva katu, joka kulkee Birger Jarlsgatanilta Valhallavägenille. Se on nimetty 1600-luvulla eläneen kreivi Ture Gabriel Oxenstiernan mukaan.
Kuvia

Grev Turegatanin ja Birger Jarlsgatanin risteyksessä on Carl Eldhin veistämä suihkulähde.
Grev Turegatan 12–16: Tattersall (Gustaf Lindgren, 1898; muutostyöt Sigurd Westholm ja John Bagger, 1914). Rakennuksessa toimii muun muassa Kuninkaallinen insinööritieteiden akatemia.
Elokuvateatteri Artist Bio Grev Turegatan 18:ssa vuonna 1954. Mainosjulisteessa Alaston satama.
Kirjailija Hjalmar Söderberg syntyi nykyisen Grev Turegatan 35:n paikalla sijainneessa talossa vuonna 1869.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grev Turegatan Wikimedia Commonsissa
GP-5

| GP-5 |
| --- | --- |

Tyyppi:  kaasunaamari
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto
Valmistusvuodet:  1970–1989
Tekniset tiedot
Paino (tyhjänä):  1,09 kg
GP-5 (ven. Гражда́нский Противога́з-5, Graždanski Protivogaz-5) on Neuvostoliitossa vuosina 1970–1989 valmistettu kaasunaamari. Naamari koostuu koko pään peittävästä kumisesta hupusta ja suodattimesta.
Historia

Alun perin GP-5 suunniteltiin suojaamaan kantajaa radioaktiiviselta ydinlaskeumalta ja kylmän sodan aikana naamareita toimitettiin useimpiin väestönsuojiin. Puolassa kokeiltiin, kykeneekö naamari oikeasti suojaamaan ABC-tilanteessa. Naamari toimi melko hyvin ja todettiin, että GP-5 kykenee suojaamaan tällaisessa tilanteessa 24 tunnin ajan. GP-5 tuli tunnetuksi sen laajasta käytöstä Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuudessa.
Keräily

GP-5 on erittäin suosittu kaasunaamari keräilijöiden keskuudessa edullisen hintansa, sekä ensimmäistä- ja toista maailmansotaa jäljittelevän tyylinsä ansiosta (pyöreät linssit). Naamaria maahantuo Suomeen Varusteleka.
Asbesti ja GP-5

Vuonna 2013 asbestilaboratorio löysi suodattimen puuvillakerroksesta 7,5 prosenttia asbestia.
On väitetty suodattimen olleen suunniteltu niin, että asbestia ei tule sisäänhengittäessä, jos suodatin ei ole vain vaurioitunut.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta GP-5 Wikimedia Commonsissa
GP-5:n suodatin.
Grey Cube Galleriat

Grey Cube Galleriat oli kesäisin vuosina 2014–2016 Korkeasaaren kolmessa vanhassa karhulinnassa toiminut näyttelytila. Maaseudun Sivistysliiton hanke toi näyttelyitä 1950-luvusta asti lähes tyhjillään olleisiin karhulinnoihin.
Tiloissa esitettiin myös tanssitaidetta.
Näyttelyohjelmisto sekä Grey Cube Festival saivat innoitusta karhulinnojen historiasta, eläintarhojen kulttuurihistoriasta ja paikasta.
Aiheesta muualla

Hankkeen kotisivujen arkistoitu versio
Germund Gustaf Aminoff

Germund Gustaf Aminoff (16. kesäkuuta 1823 Vaasa – 20. maaliskuuta 1908 Kaskinen) oli suomalainen juristi, virkamies ja Tammikuun valiokunnan jäsen.
Aminoffin vanhemmat olivat laamanni Henrik Gustaf Aminoff ja Ebba Magdalena Söderlund ja puolisot vuodesta 1860 Maria Fredrika Thuring (k. 1875) ja vuodesta 1895 Hanna Charlotta Hartman (k. 1942). Aminoff tuli ylioppilaaksi 1838 ja suoritti tuomarintutkinnon 1843, varatuomarin arvon hän sai 1846 ja hovioikeudenneuvoksen arvonimen 1873. Hän oli Vaasan hovioikeuden kanslisti vuodesta 1851, kirjaaja vuodesta 1853, ylimääräinen viskaali vuodesta 1856, varakanneviskaali vuodesta 1859, kanneviskaali 1860, sihteeri vuodesta 1861 ja asessori vuodesta 1863. Närpiön tuomiokunnan tuomarina Aminoff toimi 1868–1897.
Aminoff oli sukunsa edustaja aatelissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864. Oikeusneuvos Gregori Aminoff oli Germund Gustaf Aminoffin poika.
Greve in Chianti

| Greve in Chianti |
| --- | --- |

 vaakuna
 Greve in Chianti
 Koordinaatit: 43°35′15″N, 11°19′2″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Toscana
Metropolikaupunki:  Firenze
Pinta-ala:  
 – Maa:  169,38   km²
Korkeus:  236 (min. 113 - maks. 892) m
Väkiluku (2015):  13 967 
 – Väestötiheys:  82 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Greve in Chianti on kunta Italiassa Toscanan alueella olevassa Firenzen metropolikaupungissa. Se sijaitsee Firenzen ja Sienan välisen tien läheisyydessä, ja se on ollut perinteinen kauppapaikka. Keskustassa olevalla kauppatorilla Piazza del Mercatolla on käyty kauppaa jo 1300-luvulla. Nykyään se on nimetty uudelleen italialaisen poliitikon mukaan ja tori tunnetaan nimellä Piazza Giacomo Matteotti. Alueella tuotettu viini on oikeutettu käyttämään Chianti classico tunnusta.
Tunnettuja asukkaita

Tutkimusmatkailija Giovanni da Verrazzano on syntynyt Greve in Chiantissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Greve in Chianti Wikimedia Commonsissa
Germán Denis

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Germán Gustavo Denis
Syntymäaika: 10. syyskuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Remedios de Escalada, Argentiina
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 182 cm
Seura
Seura: Reggina
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1997–1999 2000 2000–2001 2002–2003 2003–2005 2005–2006 2006–2008 2008–2010 2010–2012 2011–2012 2012–2016 2016–2017 2017–2018 2018–2019 2019– | Talleres (RE) Quilmes Los Andes Cesena Arsenal de Sarandí Colón Independiente Napoli Udinese → Atalanta Atalanta Independiente Lanús Universitario Reggina | 33 (25)  04 0(2) 28 (18) 29 0(3) 54 (13) 36 (11) 70 (37) 63 (13) 25 0(4) 33 (16) 120 (40) 26 0(5) 24 0(5) 32 (16) 53 (16) |
Maajoukkue
| 2007– | Argentiina | 5 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. heinäkuuta 2021.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 9. heinäkuuta 2021.
Germán Denis (s. 10. syyskuuta 1981 Remedios de Escalada) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka pelaa Italian Serie B:ssä Regginan joukkueessa. Hän on edustanut Italiassa Serie A:ssa Napolia, Udinesea ja Atalantaa sekä uransa alkupuolella alemmilla sarjatasoilla Cesenaa. Hän on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi myös yhden vuoden Perussa.
Denis pelaa hyökkääjän roolissa. Hän on ollut kaikissa pelaamissaan joukkueissa hyvä maalintekijä, niin myös Napolissa, jossa hän vei aloituskokoonpanopaikan kokeneelta uruguaylaiselta Marcelo Zalayetalta.
Denis teki ensimmäisen "virallisen" maalinsa Napolin paidassa 14. elokuuta 2008 Vllazniaa vastaan UEFA Cupin ottelussa. Hän viimeisteli maalin myös Benficaa vastaan, niin ikään UEFA Cupissa. Lokakuun 29. päivänä Denis teki uransa ensimmäisen hattutempun Serie A:ssa, kun Napoli voitti Regginan 3–0.
Denis on pelannut Argentiinan maajoukkueessa viisi ottelua: lokakuussa 2007 MM-karsintaottelussa Venezuelaa, marraskuussa 2007 MM-karsintaottelussa Boliviaa, elokuussa 2008 ystävyysottelussa Valko-Venäjää, syyskuussa 2008 MM-karsintaottelussa Perua ja marraskuussa 2008 ystävyysottelussa Skotlantia vastaan. Valko-Venäjä-ottelu oli ainoa, jossa hän pelasi avauskokoonpanossa.
Gather the Faithful

| Gather the Faithful Cain’s Offering |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu:  22. heinäkuuta 2009  28. elokuuta 2009  11. syyskuuta 2009
 Tuottaja(t): Jani Liimatainen
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 47.06
 Levy-yhtiö: Frontiers
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 20.
Cain’s Offeringin muut julkaisut
|   | Gather the Faithful 2009 | Stormcrow 2015 |
Gather the Faithful on suomalaisen power metal -yhtye Cain’s Offeringin debyyttialbumi. Albumilla soittavat laulaja Timo Kotipelto Stratovariuksesta, Sonata Arctican entinen kitaristi Jani Liimatainen, basisti Jukka Koskinen Wintersun-yhtyeestä, Jani Hurula rummuissa ja Mikko Härkin (ex-Sonata Arctica) kosketinsoittimissa. Albumin tyyli on yhdistelmä nopeatempoista power metallia ja mahtipontista sinfonista metallia.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 20.
Kappaleet

Kaikki sävellykset ja sanoitukset Jani Liimatainen
My Queen of Winter – 4.15
More Than Friends – 5.38
Oceans of Regret – 6.21
Gather the Faithful – 3.50 (instrumentaali)
Into the Blue – 4.25
Dawn of Solace – 4.18
Thorn in My Side – 4.07
Morpheus in a Masquerade – 6.51
Stolen Waters – 4.35
Elegantly Broken – 2.46
Tale Untold – 4.08 (Japanin bonuskappale)
Kokoonpano

Timo Kotipelto – laulu
Jani Liimatainen – kitara, kosketinsoittimet, ohjelmointi, taustalaulu, kuorolaulu
Jukka Koskinen – basso
Jani Hurula – rummut
Mikko Härkin – kosketinsoittimet
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Janne Hurme – kuorolaulu
Antti Railio – taustalaulu, kuorolaulu
Petri Aho – taustalaulu, kuorolaulu
Arvostelut

Imperiumi.net: 9–/10
The Metal Crypt: 5+/5
Soundi:
Gateways to Annihilation

| Gateways to Annihilation Morbid Angel |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 17. lokakuuta
 Tuottaja(t): Morbid Angel ja Jim Morris
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 44.25
 Levy-yhtiö: Earache
Morbid Angelin muut julkaisut
| Formulas Fatal to the Flesh 1998 | Gateways to Annihilation 2000 | Heretic 2003 |
Gateways to Annihilation on death metal -yhtye Morbid Angelin vuonna 2000 julkaistu kuudes studioalbumi. Albumi oli viimeinen, jossa yhtyeen kitaristi Eric Rutan soitti.
Kappaleet

Kawazu – 0.35 (säv. Azagthoth)
Summoning Redemption – 7.16 (säv. Azagthoth, Tucker)
Ageless, Still I Am – 5.18 (säv. Azagthoth, Tucker)
He Who Sleeps – 4.04 (säv. Tucker)
To the Victor the Spoils – 3.43 (säv. Tucker, Azagthoth)
At One with Nothing – 4.33 (säv. Azagthoth, Tucker)
Opening of the Gates – 5.15 (säv. Tucker, Azagthoth)
Secured Limitations – 4.39 (säv. Azagthoth)
Awakening – 1.21 (säv. Rutan)
I – 3.50 (säv. Azagthoth, Tucker)
God of the Forsaken – 3.49 (säv. Rutan, Tucker)
Kokoonpano

Trey Azagthoth - kitara, kitarasyntetisaattori, laulu
Steve Tucker - basso, laulu
Erik Rutan - kitara, koskettimet
Pete Sandoval - rummut
Arvostelut

AllMusic:
Soundi:
Aiheesta muualla

Gateways to Annihilation Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Gateways to Annihilation Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
HMS Hercules (1759)

| HMS Hercules |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deptfordin telakka
Kölinlasku:  30. maaliskuuta 1757
Laskettu vesille:  15. maaliskuuta 1759
Palveluskäyttöön:  maaliskuu 1759
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1784
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 608 34/94 bm
Pituus:  48,92 m (tykkikansi) 41,43 m (köli)
Leveys:  14,38 m
Syväys:  6,02 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  600
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Hercules oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1759 vesillelaskettu Hercules-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 15. heinäkuuta 1756 Deptfordin telakalta, missä vastaavana rakennusmestarina oli Adam Hayes. Köli laskettiin 30. maaliskuuta 1757. Alus laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1759 ja valmistui 10. huhtikuuta 1759, jolloin valmistuskustannukset varustettuna olivat 41 897 puntaa viisi shillinkiä ja viisi pennyä.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1759 Hawken laivastoon päällikkönään Jervis Porter, joka kuoli 31. maaliskuuta 1763. Alus taisteli 10. lokakuuta Ranskan laivaston 74-tykkistä Le Souverainia vastaan Rochefortin edustalla, jolloin Porter haavoittui. Aluksen päällikkyyden vastaanotti William Fortescue, jonka alaisuudessa alus osallistui 20. marraskuuta Quiberonin taisteluun. Vuoden 1759 lopun alus valvoi Basque Roadsin saartoa. Alus lähti 6. heinäkuuta 1760 Välimerelle, mistä se palasi maaliskuussa 1763 Britteinsaarille palveluksesta poistettavaksi.
Aluksella suoritettiin 19. huhtikuuta tarkastus, missä havaitut viat korjattiin lokakuusta 1764 syyskuuhun 1765 Plymouthissa. Alus oli uudelleen kunnostettavana Plymouthissa toukokuusta kesäkuuhun 1773. Alus varustettiin huhtikuusta syyskuuhun 1781 Barn Poolissa Plymouthinlahden suulla 60-tykkisen linjalaivan mastoin ja pohja kuparoitiin. Se otettiin palvelukseen kesäkuussa 1781 päällikkönään John Brisbane. Alus kuului syksyn 1781 Darbyn laivastoon.
Vuonna 1782 aluksen päällikkyyden vastaanotti Henry Savage, jonka alaisuudessa se lähti 15. tammikuuta Leewardsaarille. Alus osallistui 9. huhtikuuta Dominicankanaalin taisteluun, 12. huhtikuuta 1782 Saintesin taisteluun, missä sen miehistöstä sai surmansa kuusi ja haavoittui kahdeksantoista. Saintesin taistelussa aluksen päällikkönä oli Savagen haavoituttua luutnantti William Nowell. Se lähti Amerikkaan Pigotin osaston mukana 21. heinäkuuta ja oli 5. syyskuuta - 24. lokakuuta New Yorkissa. Alus oli 1783 Leewardsaarilla, mistä se palasi Britteinsaarille.
Alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1783 ja myytiin 17. elokuuta 1784 Plymouthissa 1 300 punnalla.
Groznyin taistelu (1996)

Groznyin taistelu tai Groznyin toinen taistelu oli ensimmäisen Tšetšenian sodan aikana käyty taistelu 6.  – 20. elokuuta 1996 Venäjän ja separatistien Itškerian tšetšeenitasavallan joukkojen välillä Tšetšenian pääkaupunki Groznyin hallinnasta. Venäläiset olivat vallanneet kaupungin Groznyin ensimmäisen taistelun aikana.
Elokuussa 1996 tšetšeenitaistelijat alkoivat soluttautua kaupunkiin ja syttyneissä taisteluissa he ajoivat suuremmat venäläisjoukot kaupungin ulkopuolelle. Venäläiset valmistelivat suurta tykistö- ja ilmapommitusten keskitystä kaupunkia vastaan sen menetettyään, mutta mielipide Moskovassa oli nyt kuitenkin kääntynyt sodan vastaiseksi. Groznyin taistelu päättyi tulitaukoon 20. elokuuta ja itse sodan päätti sitä seurannut Hasavjurtin sopimus.
Tausta

Aslan Mashadov joutui tulevan operaation toteuttaakseen liittoutumaan useiden vaikutusvaltaisten tšetšeenipäällikköjen, kuten Doku Umarovin, Ruslan Gelajevin ja Ahmed Zakajevin kanssa.