stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Divine Comedy
Biografia > Varhaiset vaiheet

Neil Hannon on ollut yhtyeen ainoa pysyvä jäsen. Hän perusti yhtyeen vuonna 1989, jolloin siihen liittyivät John McCullagh ja Kevin Traynor. Ensimmäinen albumi, R.E.M.-vaikutteinen Fanfare for the Comic Muse ei menestynyt. Sitä seurasivat yhtä huonosti menestyneet EP:t Timewatch (1991) ja Europop (1992). Näillä vastikään värvätty uusi jäsen John Allen vastasi joidenkin kappaleiden laulusta. Europop-EP:n kaupallisen epäonnistumisen jälkeen yhtyeen tämä kokoonpano hajosi.
Hannon ei kuitenkaan luovuttanut ja julkaisi Liberation-albumin vuonna 1993. Sen sisältö oli varsin monipuolinen vaihdellen "Europopin" kieli poskella -tyylisestä synth popista (lähes täysin tunnistamaton aiemmasta versiosta) "Timewatching" -kappaleen kaltaiseen klassiseen tyyliin. Sillä on lisäksi yletön määrä kirjallisia viittauksia: "Bernice Bobs Her Hair" muistuttaa F. Scott Fitzgeraldin novellista, "Three Sisters" hyödyntää Anton Tšehovin näytelmää, ja "Lucy" on pohjimmiltaan kolme William Wordsworthin runoa musiikkiin sovitettuna. Tämä johti jonkin asteiseen arvostelumenestykseen, mutta kaupallinen menestys jäi vielä uupumaan.
Vasta menestyttyään jonkin verran Ranskassa Hannonin oli mahdollista siirtyä toiseen albumiinsa. Vuonna 1994 julkaistu Promenade sisälsi hyvin paljon Michael Nymanin kaltaisia klassisia vaikutteita. Hannon itse tiedosti tämän, kun hän ilmeisesti lähetti säveltäjälle levyn ja vitsaili pyytäen tätä olemaan haastamatta häntä oikeuteen. Konseptialbumi rakastavaisten viettämästä päivästä sai kriitikoilta samanlaisia kiittäviä arvioita kuin Liberation. Kaupallista menestystä ei tullut vieläkään, huolimatta siitä, että albumi sisältää Hannonin tähän päivään mennessä parhaimpia kappaleita kuten "Don't Look Down", "The Summerhouse" ja livesuosikin "Tonight We Fly".
Samoihin aikoihin Hannon myös kirjoitti ja esitti Father Ted -sitcomin tunnusmusiikin (josta sittemmin muotoutui Casanova-albumin kappale "Songs of Love"), ja myöhemmin tarkoituksellisen huonon Euroviisuja pilkkaavan kappaleen "My Lovely Horse" yhteen jaksoon. Hannon vastusteli fanien toiveita julkaista kappale joulusinglenä, mutta lopulta se julkaistiin vuonna 1999 "Gin Soaked Boy" -cd-singlellä. Tämä ei ollut viimeinen kerta, kun yhtye vastasi tunnusmusiikista, BBC:n tiede ja teknologia -show "Tomorrow's World" käytti kappaletta "In Pursuit Of Happiness". Hannon sävelsi hiljattain myös musiikkia The IT Crowd -komediasarjaan, jonka käsikirjoittaja on myös Father Tedistä vastannut Graham Linehan.
Biografia > Tie maineeseen

Albumi Casanova (1996), ja erityisesti single "Something for the Weekend" oli yhtyeen ensimmäiseen menestys. Neil Hannonista tuli erottuva, joskin epätodennäköinen, pop-tähti, joka nähtiin aina eleganttina dandynä. Kaupallisen menestyksensä huipulla yhtye julkaisi albumin A Short Album About Love (nimi on viittaus Krzysztof Kieślowskin samannimiseen elokuvaan). Se äänitettiin live-soundcheckissä Brunel Ensemblen kanssa Shepherd's Bush Empiren konserttiin valmistautuessa. Siltä monet kappaleet julkaistiin b-puolina. Levy ilmestyi osuvasti ystävänpäivänä 1997. Tämän jälkeen yhtye osallistui "I've Been to a Marvellous Party" -tulkinnallaan Noel Cowardin kappaleista koostuneelle kokoelmalle.
Keikarimainen imago hylättiin seuraavalla, aiempaa synkemmällä Fin De Siècle -albumilla 1998. Tosin sen isoin hitti, hilpeä 
"National Express", kappale linja-autonkuljettajista, oli ristiriidassa albumin intiimimmän ja itsetutkiskelevan sävyn kanssa. Vuonna 
1999 julkaistu Secret History - the Best of The Divine Comedy -kokoelma tasapainotteli näiden tyylien kanssa. Yhtyeen suurimpien hittien ohella se sisälsi uudelleen äänitettyjä versioita Liberation-albumin kappaleista ("The Pop Singer's Fear of the Pollen Count" ja "Your Daddy's Car") sekä kaksi uutta kappaletta ("Gin-Soaked Boy" ja "Too Young to Die"). Samana vuonna yhtye myös teki yhteistyötä Tom Jonesin kanssa ja äänitti coverin Portisheadin kappaleesta "All Mine" Jonesin Reload-albumille.
Yhtyeen vakavampi puoli tuli esille myös sen säestäessä Ute Lemperin vuonna 2000 julkaistulla Punishing Kiss -albumilla. Neil Hannon ja Joby Talbot tekivät sille myös kaksi uutta kappaletta sekä sovituksen Bertolt Brechtin ja Kurt Weillin kappaleesta "Tango Ballad", minkä lisäksi Hannon lauloi Lemperin kanssa kaksi duettoa ("Tango Ballad" ja "Split").
Biografia > 2000-luku

Vuonna 2001 julkaistu Regeneration pyrki etäännyttämään yhtyettä komiikasta. Hannon pestasi kuuluisan tuottajan Nigel Godrichin uudistamaan yhtyettä. Albumi menestyi kuitenkin lähinnä kriitikoiden keskuudessa eikä kaupallisesti, ja pian sen julkaisun jälkeen ilmoitettiin, että The Divine Comedy hajoaisi. Vuoden kuluttua Hannon oli kuitenkin taas kiertueelle uuden kokoonpanon kanssa. Yhtye soitti Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa ja Irlannissa yhteiskiertueella Ben Foldsin kanssa, joka myöhemmin versioi The Divine Comedyn kappaleen ”Songs of Love" EP:lleen Sunny 16.
Seuraava albumi Absent Friends julkaistiin vuonna 2004. Se sisälsi sekä vakavaa materiaalia että varhaisien julkaisujen kevyitä sävyjä ja kiteytti näin ollen hyvin yhtyeen olemuksen. Samana vuonna The Divine Comedy teki myös kaksi merkittävää esiintymistä, yhden London Palladiumissa (josta julkaistiin myöhemmin live-DVD) ja toisen Royal Albert Hallissa.
Tammikuussa 2005 Hannon ilmoitti hankkineensa maailmanlaajuiset tekijänoikeudet koko tuotantoonsa, jonka yhtyeen entinen levy-yhtiö Setanta Records oli julkaissut. Yhtyeen virallisilla kotisivuilla hän kertoi lanseeraavansa oman levy-yhtiön Divine Comedy Recordsin 90-luvun materiaalin uudelleenjulkaisemiseksi. Tämän on uskottu tarkoittavan sitä, että levyt
Liberationista (1993) Fin de Siècleen (1998) julkaistaan myöhemmin uudelleen.
Hannonin yhdeksäs The Divine Comedy -nimikkeen alla julkaisema albumi Victory for the Comic Muse (nimi on viittaus debyyttialbumiin) ilmestyi kesäkuussa 2006. Fanit ovat arvioineet sitä vähemmän henkilökohtaiseksi ja vapaamman lähestymistavan sisältäväksi albumiksi. Valtaosa levystä äänitettiin vain kahdessa viikossa, mistä levyn spontaanimpi äänimaailma johtunee, ja sillä soitti myös Travis-yhtyeen basisti Dougie Payne.
Neil Hannonin laulua kuultiin The Hitchhiker's Guide to the Galaxy -elokuvan (2005) soundtrackillä, jonka oli säveltänyt The Divine Comedyssa aiemmin vaikuttanut Joby Talbot. Vuonna 2006 Hannon lauloi myös Doctor Who -televisiosarjan soundtrackin kappaleet "Song For Ten" ja "Love Don't Roam". Haastattelussa hän kertoi, ettei olisi voinut kieltäytyä, sillä ohjelma oli hänen lapsuuden suosikkinsa. Samana vuonna Hannon lauloi lisäksi kappaleen "Aliens" irlantilaiselle hyväntekeväisyyslevylle The Cake Sale.
Diskografia > Studioalbumit

Fanfare for the Comic Muse (1990)
Liberation (1993)
Promenade (1994)
Casanova (1996)
A Short Album About Love (1997)
Fin de Siècle (1998)
Regeneration (2001)
Absent Friends (2004)
Victory for the Comic Muse (2006)
Bang Goes the Knighthood (2010)
Foreverland (2016)
Office Politics (2019)
Diskografia > Kokoelma-albumit

A Secret History... The Best of the Divine Comedy (1999)
Diskografia > EP:t

Timewatch (1991)
Europop (1992)
Indulgence No. 1 (1993)
Indulgence No. 2 (1994)
Bavarian EP (2004)
Diskografia > DVD:t

Live at the Palladium (2004)
Aiheesta muualla

www.thedivinecomedy.com (englanniksi)
The Divine Comedy Myspacessa (englanniksi)
a short site about The Divine Comedy[vanhentunut linkki] (englanniksi) (ranskaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Divine Comedy (band)
Käännös suomeksi
Tripolin kreivikunta

Ristiretkivaltiot noin vuonna 1100. Tripoli on keskellä oleva violetti alue.
Tripolin kreivikunta oli ristiretkivaltio, joka perustettiin ensimmäisen ristiretken jälkeen vuonna 1103. Kreivikunta oli Jerusalemin kuningaskunnan vasalli.
Kreivikunnan historia alkoi vuonna 1102, kun Toulousen kreivi Raymond IV, yksi ensimmäisen ristiretken keulahahmoista, alkoi sotia Tripolia hallinneita Damaskoksen kalifeja ja sen valtaväestöä alaviitteja vastaan. Lopulta Raymond piiritti muslimijoukot Tripolin kaupunkiin. Sen valtaaminen oli ristiretkeläisille tärkeä tavoite, koska se yhdistäisi eteläpuolellaan olevan ranskalaisten ja pohjoispuolella olevan normannien valtauksen. Se oli myös hedelmällinen ja runsasväestöinen alue. Tripolin valtaus onnistuikin vuonna 1103.
Raymond kuoli vuonna 1105 ja jätti valtauksensa nuorelle pojalleen Alfonsolle. Poika oli kuitenkin niin nuori että Raymondin serkku Cerdagnen kreivi Vilhelm-Jordan valittiin sijaishallitsijaksi. Toulousen hallitsijana toiminut Bertrand nousi kuitenkin jakamaan valtaa vuonna 1109 hyvän sotamenestyksensä ansiosta. Bertrand sai pian hallita yksin, sillä Vilhelm-Jordan kuoli pari kuukautta tämän jälkeen.[lähde? ]
Vaikka kreivikunnan alue oli vain kapea rannikkokaistale Tripolin ympärillä, sen luonnollisena puolustuslinjana oli vuorijono, joka erotti sen mantereesta. Vuorien välisiin soliin rakennettiin useita puolustuslinnakkeita. Tripolissa tapahtui maanjäristys kesäkuussa 1170 ja useat linnakkeet kuten Krak des Chevaliers, Chastel Blanc ja al-'Ariymah vaurioituivat. Tripolin katedraali tuhoutui. Maanjäristyksestä seurasi myös lyhyt tauko taisteluun, jota Aleppon seldžukkihallitsija Nur al-Din tuolloin kävi kreivikuntaa vastaan.
Tripolin kreivi Raymond III toimi kahteen otteeseen Jerusalemin kuningaskunnan hallitsijana. Ensiksi nuoren Balduin IV:n holhoojana 1174–1177 ja myöhemmin Balduin V:n 1185–1186. Vaikka kreivikunta säästyi Saladinin valloituksilta Raymond III kuoli pian Hattinin taistelun jälkeen. Hänen seuraajakseen tuli Antiokian ruhtinaan Bohemund III:n poika Bohemund IV. Bohemund III:n kuoleman jälkeen Antiokialla ja Tripolilla oli sama hallitsija vuoteen 1268 asti (paitsi lyhyen ajan vuosina 1216–1219). Mamelukit valtasivat Antiokian vuonna 1268, mutta Tripoli kukistui viimeisenä ristiretkivaltiona vasta vuonna 1289.
Tripolin kreivit

Raimund IV (1102–1105)
Alfonso (1105–1109)
Vilhelm-Jordan (hallitsija 1105–1109)
Bertrand (1109–1112)
Pons (1112–1137)
Raymond II (1137–1152)
Raymond III (1152–1187)
Bohemund IV (1187–1233, myös Antiokian ruhtinas)
Bohemund V (1233–1251, myös Antiokian ruhtinas)
Bohemund VI (1251–1275, myös Antiokian ruhtinas)
Bohemund VII (1275–1287)
Lucia (1287–1289)
Tripoli Grand Prix

Vuoden 1937 Tripoli Grand Prix
Ratapiirros.
Tripoli Grand Prix oli autokilpailu, joka järjestettiin Italian Libyassa Tripolissa 1925–1940. Suola-aavikolle rakennettu hiekkarata oli maailman nopein.
Voittajat

| Vuosi | Kuljettaja | Valmistaja | Paikka | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1925 |  Renato Balestrero | OM | Tripoli | Tripoli Grand Prix 1925 |
| 1926 |  François Eysermann | Bugatti | Tripoli | Tripoli Grand Prix 1926 |
| 1927 |  Emilio Materassi | Bugatti | Tripoli | Tripoli Grand Prix 1927 |
| 1928 |  Tazio Nuvolari | Bugatti | Tripoli | Tripoli Grand Prix 1928 |
| 1929 |  Gastone Brilli-Peri | Talbot | Tripoli | Tripoli Grand Prix 1929 |
| 1930 |  Baconin Borzacchini | Maserati | Tripoli | Tripoli Grand Prix 1930 |
| 1933 |  Achille Varzi | Bugatti | Mellaha | Tripoli Grand Prix 1933 |
| 1934 |  Achille Varzi | Alfa Romeo | Mellaha | Tripoli Grand Prix 1934 |
| 1935 |  Rudolf Caracciola | Mercedes-Benz | Mellaha | Tripoli Grand Prix 1935 |
| 1936 |  Achille Varzi | Auto Union | Mellaha | Tripoli Grand Prix 1936 |
| 1937 |  Hermann Lang | Mercedes-Benz | Mellaha | Tripoli Grand Prix 1937 |
| 1938 |  Hermann Lang | Mercedes-Benz | Mellaha | Tripoli Grand Prix 1938 |
| 1939 |  Hermann Lang | Mercedes-Benz | Mellaha | Tripoli Grand Prix 1939 |
| 1940 |  Giuseppe Farina | Alfa Romeo | Mellaha | Tripoli Grand Prix 1940 |
Ubikitiini

Ihmisen ubikitiiniproteiinin sekundäärirakenne. Lysiini-sivuketjut oranssilla.
Ubikitiini (latinasta ubique, "kaikkialla") on pieni säätelyproteiini, jota löytyy lähes kaikista kudoksista eukaryooteista. Ubikitiinin lisääminen proteiiniin ohjaa sen proteasomiin hajotettavaksi.  Aaron Ciechanover, Avram Hershko ja Irwin Rose saivat Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2004 ubikitiinin löytämisestä. Ubikitiini tunnistettiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1975.
Ubikitinaatio

Ubikitiinin liittämiseen eli ubikitinaatioon osallistuu kolme entsyymiä, E1, E2 ja E3. Ubikitiinejä voidaan liittää useita peräkkäin samaan proteiiniin. Entsyymi E1 aktivoi ubikitiinin niin, että E2 pystyy siirtämään sen E3-ubikitiiniligaasille, joka kykenee liittämään ubikitiinin kohdeproteiiniin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nobelprize.org Advanced information
Ulkujärvi (Ylitornio)

| Ulkujärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Ylitornio
Koordinaatit:  66°26′53″N, 24°45′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Ulkuoja 
Järvinumero:  67.988.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  158,2 m  
Rantaviiva:  2,093 km  
Pinta-ala:  11,809 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiUlkujärvi 
Ulkujärvi  on Lapissa Ylitorniolla Mellajärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 11,8 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Meltosjoen valuma-alueella (67.98), jonka Rompaanojan valuma-alueeseen (67.988) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 158,2 metriä mpy.
Tivoli Sariola

Tivoli Sariola nimellä Miljoona Tivoli Tuurissa heinäkuussa 2013.
Tivoli Sariola on keravalainen perheyritys. Alkuaikoina tivolilla oli lähinnä sirkusesityksiä, joissa he käyttivät myös eläimiä. Myöhemmin sirkusesitysten tilalle tulivat erilaiset huvilaitteet. Osittain syynä olivat uudet säädökset, jotka kielsivät sirkuseläinten jatkuvan kuljetuksen.
Tivoli Sariola on kiertävä tivoli, joka aloittaa kiertueensa keväällä kotipaikastaan Keravalta, jatkaa siitä Lahteen, kiertää ympäri Suomea kesän ja palaa syksyllä takaisin kotipaikkakunnallensa.
Jo vuosien ajan Tivoli Sariolassa on esiintynyt ilma-akrobatiaryhmä Kaiser. Ryhmään kuuluu nykyäänmilloin? veljekset Ladia Junior Kaiser ja Viktor Kaiser.
Historiaa

Sarioloiden tivolihistoria alkaa vuodesta 1888, kun Johan Abraham Walfrid Grönroos perusti Keravan aseman läheisyyteen tivolin. Tivolissa oli tuolloin ampumarata, onnenpyörä ja sekä renkaan että nuolenheittoa. Johan Adolf Fredrik Grönroos jatkoi isänsä aloittamaa tivolitoimintaa ja hän suomensi sukunimen Sariolaksi vuonna 1918.
1930-luvulla oli neljä erillistä Sariolan tivolia, jotka muuttuivat osastoiksi 1950-luvulla. Osastoja vetivät Johan Adolf Fredrikin lapset; Toivo, Unto, Matti ja Sirkka. Vuonna 1958 osastot muuttuivat kolmeksi itsenäisiksi tivoliyrityksiksi; Tívoli Toivo -, Unto - ja Matti Sariola. Sarioloilla oli myös sirkustoimintaa vuosina 1949-1953, mutta se ei kannattanut taloudellisesti.
Nykyinen (v. 2024) Tivoli Sariola on Matin sukuhaarasta ja Suomen Tivoli on taas Unton sukuhaarasta. Suvun kolmas tivoli Toivon vetämänä lopetti 1960-luvun lopulla.
Vuonna 2017 aloitti Tivoli Sariolan toimitusjohtajana Ville Sariola, hän on viidennen sukupolven edustaja johtajana. Villen isä Tapio Sariola on hallituksen puheenjohtaja.
Tivoli Seiterä, jonka kiertuetoiminta loppui vuoteen 2023, on myös taustaltaan Sariolaan liittyvä. Lauri Seiterä aloitti toiminnan Linnanmäellä muun muussa vedenneitohallissa ja perusti nimeään kantaneen tivolin 1960-luvulla. Lauri Seiterän äiti oli ollut Sarioloiden kotiapulainen ja Lauri oli paljolti kasvanut Sarioloiden poikien, Unton, Toivon ja Matin kanssa. Lauri Seiterä perusti Tampereelle Särkänniemen huvipuiston Leo Lindblomin kanssa ja Toivo Sariolan poika Kalevi Sariola oli mukana Särkänniemen huvipuiston alkuvuosina.
Pelit

narunveto
onginta
pallonheitto
onnenkoukku
onnenkoura
Pelisaloon, ammuntapiste saluunan vieressä
Dumlepeli
Isojen laitteet

Waltzer (yli 120 cm)
Tribe (yli 140cm)
Hawaii (yli 140cm)
Perhelaitteet

Sariola Wheel (alle 120 vain vanhemman seurassa)
Pirata (alle 120 cm vain vanhemman seurassa)
Sariola Tower (alle 120 cm vain vanhemman seurassa)
Kummitusjuna (ei rajaa)
Autorata (alle 120 cm vain vanhemman seurassa)
Mexico-hupitalo (alle 120 cm vain vanhemman seurassa)
Lastenlaitteet

Ketjukaruselli (alle 120 vain vanhemman seurassa)
Mini Ketjukaruselli (alle 120 cm)
Eläinkaruselli (ei rajaa)
Heppakaruselli (ei rajaa)
Rocking Tug (ei rajaa)
Saturno (ei rajaa)
Helikopterikaruselli (alle 120 cm)
Convoy Race (ei rajaa)
Pomppuautot (alle 120 cm)
Poistuneet laitteet

Raketti (palveli vain kauden 2001)
Merirosvolaiva (Speedy korvasi)
Paratrooper (laite on levolla varastossa, poistui maailmanpyörän tieltä)
Speedy (laite on myyty Saksaan)
Teekupit
Tropical Trip
Twister (poistui miniketjukarusellin tieltä)
Aiheesta muualla

Tivoli Sariolan kotisivut
Töysän Veto

Seuran logo
Töysän Veto on Töysässä toimiva urheiluseura, joka on perustettu 1936. Seuran nimekkäin urheilija on moukarinheittäjä Olli-Pekka Karjalainen. Töysän Vedosta on lähtöisin myös salibandynpelaaja Henri Myllymäki. Veto on menestynyt hyvin mm. yleisurheilussa ja painonnostossa ja osallistunut salibandysarjoihin.
Töysän Vedossa toimii yleisurheilu-, painonnosto-, salibandy-, lentopallo-, ammunta-, hiihto- ja terveysliikuntajaosto.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Haislahti

| Haislahti |
| --- | --- |
 Haislahden vierasvenesatamaa, taustalla Savonlinnan tuomiokirkko.
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Savonlinna
Koordinaatit:  61°52′05″N, 28°52′22″E
Mittaustietoja
 fiHaislahti 
Haislahti on lahti Saimaan Pihlajavedessä Savonlinnan kaupungin keskusta-alueella Savonniemen ja Heikinpohjan välissä. Lahdessa sijaitsee syväsatama ja vierassatama. Lahden nimi juontaa juurensa hajuun, joka johtui aiemmin alueella harjoitetun maanviljelystoiminnan tuloksena lahteen lasketusta lehmänlannasta.[lähde? ]
Vaeltajakotilo

| Vaeltajakotilo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Lahko::  Neotaenioglossa
Heimo::  Sukkulakotilot Hydrobidae
Suku::  Potamopyrgus
Laji::  antipodarum
Kaksiosainen nimi
 Potamopyrgus antipodarum  (J. E. Gray, 1853) 
Katso myös
   Vaeltajakotilo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vaeltajakotilo (Potamopyrgus antipodarum) on alkujaan uusiseelantilainen sisävesissä elävä kotilolaji, joka on levinnyt Eurooppaan vieraslajina.
Yleensä vaaleanharmahtava tai ruskea kotilo kiertyy myötäpäivään, kierteitä on noin 6. Euroopassa lajin pituus on noin 6 mm, Uudessa-Seelannissa jopa 11 mm.
Lajin arvellaan levinneen Uudesta Seelannista Australiaan ja sieltä Eurooppaan laivojen juomavesitynnyreissä. Myös vesilinnut ovat levittäneet lajia edelleen.
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Vaeltajakotilo (Potamopyrgus antipodarum)
ITIS: Potamopyrgus antipodarum (englanniksi)
Vaeltaja sumumeren yllä

| Vaeltaja sumumeren yllä |
| --- | --- |

Nimi:  Vaeltaja sumumeren yllä
Tekijä:  Caspar David Friedrich
Valmistumisvuosi:  1818
Taiteenlaji:  maalaustaide
Korkeus:  98,4
Leveys:  74,8
Sijainti:  Hampurin taidehalli
Paikkakunta:  Hampuri
Vaeltaja sumumeren yllä (saks. Der Wanderer über dem Nebelmeer) on saksalaisen Caspar David Friedrichin maalaus noin vuodelta 1818. Se on muodostunut romanttisen tyylisuunnan tunnuskuvaksi. Se on myös Friedrichin tunnetuimpia töitä.
Maalaus esittää takaapäin kuvattua vaellussauvaan nojaavaa miestä katselemassa kallionkielekkeeltä sumun peittämää laaksoa. Kuvakulman ansiosta katsoja voi nähdä saman maiseman ikään kuin taiteilijan silmin. Sumuisen maiseman voi ajatella kuvastavan tiettyä mielentilaa. Vaeltaja sumumeren yllä edustaa romantiikalle ja varsinkin Friedrichille tyypillistä ajatusta, että tavoittaakseen ja ilmaistakseen todelliset tunteensa taiteilijan oli tavoiteltava henkilökohtaista kosketusta ja yhteyttä luontoon etäällä sivistyksestä. Friedrichin maisemamaalaukset olivatkin enemmän kuvauksia yksilöllisen luonnon kohtaamisen kokemuksista kuin vain pelkkää maiseman taltiointia. Vuonna 1840 kuollut Friedrich oli pitkään unohduksissa, kunnes Alfred Lichtwark nosti hänet uudelleen arvostukseen.
Vaikka maalauksen mies näyttää seisovan jylhällä vuorenhuipulla, maalauksen etualan kallio sijaitsee todellisuudessa keskellä erästä alavaa niittyä Dresdenin läheisyydessä. Myös maalauksen miehen päällystakki on pikemminkin kaupunkilaisen herrasmiehen kuin vuorikiipeilijän asu. Taustalla näkyvät huiput kuuluvat Saksin ja Böömin rajaseudulla sijaitsevaan matalaan Elbsandsteingebirge-vuoristoon, joskaan ne eivät todellisuudessa sijaitse yhtä lähekkäin. Takaoikealla näkyvä tasalakinen huippu on Zirkelstein-kukkula.
Maalaus on sommiteltu geometrisesti. Vaeltaja on sijoitettu täsmälleen keskikohtaan, ja maisemassa vasemmalta ja oikealta tulevat rinteet yhtyvät tarkalleen hänen sydämensä kohdalla.
Maalaus on kuulunut vuodesta 1970 Hampurin taidehallin kokoelmiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaeltaja sumumeren yllä Wikimedia Commonsissa
Wanderer above the Sea of Fog Artble. Artble. Viitattu 9.7.2014. (englanniksi)
C.D. Friedrich Tafel 7 (maalauksen luonnoksia) Wandern Sächsische Schweiz. Ingo Geier. Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 9.7.2014. (saksaksi)
Utopia (Travis Scottin albumi)

| Utopia Travis Scott |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. heinäkuuta 2023
 Tuottaja(t): 30 Roc, The Alchemist, Allen Ritter, Bnyx, Boi-1da, BoogzDaBeast, Buddy Ross, Cadenza, Dez Wright, Dom Maker, FnZ, Guy-Manuel de Homem-Christo, Illangelo, Jahaan Sweet, James Blake, Justin Vernon, Metro Boomin, Nami, Nik Dean, Noah Goldstein, Oz, Scotty Coleman, Sevn Thomas, Slim Pharoah, Tay Keith, Travis Sayles, Travis Scott, Vegyn, Vinylz, Wheezy, WondaGurl, Ye
 Tyylilaji: hip hop, pop, trap
 Kesto: 73.27
 Levy-yhtiö: Cactus Jack, Epic
Listasijoitukset
  1. (Suomen virallinen lista)
Travis Scottin muut julkaisut
| JackBoys 2019 | Utopia 2023 |   |
Singlet albumilta Utopia
 ”K-pop” Julkaistu: 21. heinäkuuta 2023  ”Delresto (Echoes)” Julkaistu: 28. heinäkuuta 2023  ”Meltdown” Julkaistu: 28. heinäkuuta 2023  ”I Know ?” Julkaistu: 26. syyskuuta 2023
Utopia on yhdysvaltalaisen rap-artistin Travis Scottin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 28. heinäkuuta 2023 Epic Recordsin ja Cactus Jack Recordsin kautta. Albumilla vierailevat Teezo Touchdown, Drake, Playboi Carti, Beyoncé, Rob49, 21 Savage, The Weeknd, Swae Lee, Yung Lean, Dave Chappelle, Young Thug, Westside Gunn, Kid Cudi, Bad Bunny, SZA, Future ja James Blake. Albumin tuotannosta vastaavat useat musiikkituottajat, joihin lukeutuvat muun muassa The Alchemist, Metro Boomin, Kanye West, James Blake, Guy-Manuel de Homem-Christo ja Justin Vernon.
Noin viikko albumin julkaisun jälkeen julkaistiin myös albumiin perustuva musikaali- ja episodielokuva Circus Maximus, jonka Scott ohjasi itse yhdessä Nicolas Winding Refnin, Harmony Korinen, Gaspar Noén, Valdimar Jóhannssonin ja Kahlil Josephin kanssa.
Utopia sai ilmestyessään pääosin positiivisia arvosteluja kriitikoilta, jotka kehuivat eritysesti albumin tuotantoa ja kokeellisuutta, mutta kritisoivat sen kappaleiden yhteenkuuluvuutta sekä liiallista samankaltaisuutta Kanye Westin töiden kanssa. Albumin jokainen kappale debytoi Yhdysvaltain Billboardin Hot 100 -listalla. Se oli myös ehdolla parhaan rap-albumin Grammy-palkintoon vuoden 2024 gaalassa.