stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ajanlaskukiista (Suomen ortodoksinen kirkko)
Konflikti ja yllättävä loppuratkaisu > Vanhavenäläinen selkäisku ja sen nolo loppu

Tilannetta sekoitti lisää tiedot Karlovcin synodin suunnitelmista; rovasti Solntsev kertoi E. N. Setälälle, että karlovcilaiset olivat tyydytyksellä todenneet, ettei patriarkka Tihon ollut luopunut valtaoikeuksistaan Suomessa. Tästä vedettiin johtopäätös, että jo sivuun saatu arkkipiispa Serafim jatkoi juonitteluaan tehdäkseen Suomen kirkosta Karlovcin synodin kautta toimivan mutta tosiasiassa Venäjän kirkon alaisen "vastakirkon". Tästä saatiin selitys myös ajanlaskuriidan sitkeälle kestolle.
Juonittelu oli mahdollista vielä patriarkka Tihonin aikana, mutta hänen kuolemastaan alkanut sekasorron aika, joka päättyi locum tenens patriarkka Sergijin tekemään yhteistyösopimukseen neuvostohallinnon kanssa, teki ajatuksesta toivottoman toteuttaa. Karlovcilaisten juonitteluista teki lopun ekumeeninen patriarkka Suomen asioita hyvin aktiivisesti ajaneen ja patriarkaatin vaihdoksessa avainhenkilöksi muodostuneen Thyateiran metropoliitta Germanoksen avustamana.
Konflikti ja yllättävä loppuratkaisu > Yllättävä tukiyritys

Puolustajakseen Valamon kapinalliset saivat yllättäen myös humanistina tunnetun luterilaisen paronitar Mathilda Wreden, mutta tämän Kansainliittoon lähettämä vastalause "Valamon hurskaiden munkkien epähumaanista kohtelusta" ei edennyt järjestön sihteerin suullista raportointia pitemmälle. Koskaan se ei tullut esille järjestön yleiskokouksessa, ja Kansainliiton lopettaessa toimintansa vuonna 1946, jolloin sen velvoitteet ja keskeneräiset tehtävät siirtyivät YK:lle, asia oli jo unohtunut. Osasyy on saattanut olla se, että Wrede oli jo vuonna 1913 menettänyt tarpeettoman henkilökohtaisen ylpeytensä vuoksi kaiken arvovaltansa vankien hyväntekijänä.
Konflikti ja yllättävä loppuratkaisu > Historiallisen kova kurinpitotapaus

Kaiken kaikkiaan Valamosta poistettiin vuosina 1925–1927 yhteensä 45 munkkia. Tätä voinee pitää poikkeuksellisen laajana, koska niin Konevitsassa kuin Lintulassakin rankaisutoimet olivat rajoittuneet miltei yksinomaan johtokuntiin ja luottamushenkilöihin. Vain muutama kaikkein itsepintaisimmin uutta johtoa tottelemasta kieltäytynyt munkki, nunna tai noviisi jouduttiin poistamaan muista luostareista. Petsamon luostari jäi sivulliseksi, koska sen johtaja igumeni Jakinf katsoi kyselemättä velvollisuudekseen totella kirkollista ja maallista esivaltaa; arkkipiispa Hermanin piispuutta hän ei missään vaiheessa katsonut asialliseksi kiistää, vielä vähemmän totella epäkanonista pakolaissynodia.
Tämä onkin ainoa kerta, kun valtiovalta on puuttunut ortodoksisen kirkon asioihin laajassa mitassa; huomattavasti vähemmäksi jäi marsalkka Mannerheimin uskontopäiväkäsky vuonna 1942, kun marsalkka teki kovaotteisen lopun kiihkosuomalaisten AKS:n pappien Itä-Karjalassa harjoittamasta pakkoluterilaistamisesta. Jälleenrakentamislaki sodan jälkeen on aivan eri asia.
Konflikti ja yllättävä loppuratkaisu > Viimeinenkin kantavista voimista poistuu kuvasta

Samoin Helsingissä oli vanhan luvun kannatus henkilöitynyt pitkälti kirkkoherraan, rovasti Vasiljeviin. Seurakunnan valtuuston ja kirkkoherran välit särkyivät lopullisesti, kun tämä omin valloin määräsi ottamaan hautausmaan pyhäkön käyttöön juliaanisia palveluksia varten. Kyseessä oli niin selvä valtuuksien ylitys, että valtuusto päätti pidättää kirkkoherran virastaan. 1. heinäkuuta 1925 Vasiljev joutui oikeuden eteen Viipurissa ja menetti virkansa. Pappeutta häneltä ei toki riistetty, annettiin vain pisin mahdollinen eli määräaikainen neljän kuukauden toimituskielto Ekumeenisen patriarkaatin alueella. Tämä oli eräs ajanlaskuriidan lopullisimmista päätepisteistä.
Konflikti ja yllättävä loppuratkaisu > Rauhanomainen loppuratkaisu

Lopulta asiassa päästiinkin sovintoon, kun sekä Helsinkiin vuonna 1926 että Viipuriin vuonna 1927 perustettiin yksityiset Moskovan patriarkaatin alaiset kreikkalaiskatoliset yhdyskunnat, joissa noudatetaan vanhaa lukua. Helsingin yksityinen seurakunta osti tervatun ja sen jälkeen puretun Rauhan kappelin kivet ja rakensi niistä itselleen kirkon Hietaniemeen (1938).
Entinen Helsingin kirkkoherra Vasiljev siirtyi Viipurin yhdyskunnan ensimmäiseksi papiksi. Viipurin yksityinen seurakunta siirtyi Helsinkiin talvisodan jälkeen. Viipurista tullut yhdyskunta hankki itselleen Tamminiemestä huvilan, joka nykyisin tunnetaan Villa Angelicana ja sisusti sen yhteen huoneeseen kirkon. Vasta myöhemmin sodan jälkeen (1953) tämä seurakunta rakensi itselleen talon ja Pokrovan kirkon Munkkiniemen Tiilimäkeen.
Tämä olikin kalenterikiistan lopullinen ratkaisu ja näin saattoivat kaikki olla tyytyväisiä. Tosin Raja-Karjalassa asiasta kiisteltiin aina 1930-luvun lopuille asti – jopa sodan jälkeenkin kiistaa riitti, joskin hiljalleen se tasaantui. Itsepäisimpiä asiassa tuntuivat olleen salmilaiset.
Konflikti ja yllättävä loppuratkaisu > Moskova antaa periksi

Moskovan patriarkaatti oli vielä silloin sekasorron vallassa, ja tilanteen ratkettua vasta vuonna 1927 virkaatekevä patriarkka Sergij – joka arkkipiispakautensa johdosta tiesi liiankin hyvin, kuinka itsepäisiä suomalaiset osaavat olla – ei halunnut sekaantua periaatteessa ratkaistuun asiaan; hänellä oli jo Neuvostoliiton alueellakin huolia aivan riittävästi.
Yhteenveto

Yleisesti ottaen juuri suomalaiskansallisen identiteetin omaksuminen oli se punainen lanka, jota seuraten Suomen ortodoksinen kirkko pystyi luovimaan halki itsenäisyyden ensi vuosikymmenten myrskyjen kohti nykyistä vakaata asemaa. Siksi ajanlaskukysymys saikin korostuneemman aseman kuin olisi pitänytkään.
Aiheesta muualla

Ortodoksi.net, Kalenterikiista
Vilho Hirvonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 31. joulukuuta 1894
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuolinaika: 16. joulukuuta 1956 (61 vuotta)
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| – |  HPS | – | (–) |
Maajoukkue
| 1921 |  Suomi | 1 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Vilho Hirvonen (31. joulukuuta 1894 Helsinki – 16. joulukuuta 1956) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhden ottelun vuonna 1921 Viroa vastaan. Seuratasolla Hirvonen edusti Helsingin Palloseuraa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden 1921.
Seija Hirvikallio

Seija Marketta Hirvikallio (s. 22. huhtikuuta 1956 Luumäki) on suomalainen arkkitehti, joka on työuransa aikana restauroinut useita Tampereen arvorakennuksia. Hän on osallistunut muun muassa Vanhan kirjastotalon, Tampereen Teatterin, Raatihuoneen, Näsilinnan, Pikkupalatsin ja Viinikan kirkon kunnostukseen.
Hirvikallio valmistui arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1989, ja hän työskenteli ensin arkkitehti Lasse Kosusen yrityksessä. Vuodesta 2007 alkaen Hirvikalliolla on ollut oma arkkitehtitoimisto.
Hirvikallio on palkittu elämäntyöstään Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkillä vuonna 2016.
Teoksia

Pikkupalatsi. Unesta herätetty. Tampere: Pikkupalatsi, 2006. ISBN 952-92-0823-5.
Hämeenkatu. Tampereen sydän. Tampere: Tampere-seura, 2010. ISBN 978-952-5558-10-4. (Yhdessä Matti Wacklinin kanssa.)
Hämeenpuisto. Tampereen Esplanadi. Tampere: Tampere-seura, 2012. ISBN 978-9-52555-816-6.
Myttäälän kartano. Säätyläiselämää ja maanviljelystä Pälkäneellä. Pälkäne: Medi-Tammer, 2013. ISBN 978-952-93-2394-4.
Norjalaisrivitalot Tampereen Kissanmaalla. Koti tammiaidan suojassa 1955–2015. Tampere: Kulttuuriosuuskunta Komeetta, 2015. ISBN 978-952-99882-1-1. (Yhdessä Kirsi Kaivannon kanssa.)
Hilton (suku)

Hilton on merkittävä amerikannorjalainen ja amerikansaksalainen suku, jonka hotellimagnaatti Conrad Hilton (1887-1979) perusti. Hänen jälkeläisensä pitävät eriasteista varallisuutta ja asemaa seurapiirihenkilöinä, ja jotkut heistä ovat kuuluisia, kuten lapsenlapsenlapset Paris ja Nicky Hilton.
Sukupuu

Hiltonin suku viljeli maata lähellä Norjan Ullensakeria, missä heidän sukulaisiaan yhä elää.
Halvor Nilsen Hilton (1810–1864), puoliso: Karoline Hansdatter “Kari” Holum.
Augustus Halvorson “Gus” Hilton (1854–1919), puoliso: Mary Genevieve Laufersweiler (1861–1947).
Gus muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1870.
Felice A. Hilton (1885–1968)
Conrad Hilton (1887–1979)
Eva C. Hilton (1889–1979)
Carl H. Hilton (1892–1957)
Julia Hilton (1895–1897)
Rosemary J. Hilton (1898–1995)
August H. "Boy" Hilton (1901–1929)
Helen A. Hilton (30. tammikuuta 1906 – 22. helmikuuta 2003)
Sukupuu > Conrad Hiltonin jälkeläiset

Ensimmäisen vaimonsa Mary Adelaide Barronin kanssa (avioon 1925, erosivat 1934)
Conrad Nicholson Hilton, Jr. (1926–1969), avioitui Patricia "Trish" McClintockin kanssa. Hän oli myös Elizabeth Taylorin ensimmäinen aviomies.
Conrad Nicholson Hilton, III (s. 1960)
Michael Otis Hilton (s. 1961)
William Barron Hilton (s. 1927), naimisissa Marilyn Hawleyn kanssa. Barron Hilton, joka seurasi isäänsä Hilton Hotellsin toimitusjohtajana ja perusti Los Angeles Chargersin, on miljardööri listattuna Forbes 400:en.
William Barron Hilton, Jr. (s. 1948)
Hawley Anne Hilton (s. 1949)
Stephen Michael Hilton (s. 1950)
Nicholas Conrad Hilton (s. 1984)
David Alan Hilton (s. 1952)
Sharon Constance Hilton (s. 1953)
Richard Howard Hilton (s. 1955), naimisissa Kathy Richardsin kanssa
Paris Whitney Hilton (s. 1981)
Nicholai Olivia Hilton (s. 1983)
Barron Nicholas Hilton II (s. 1989)
Conrad Hughes Hilton (s. 1994)
Daniel Kevin Hilton (s. 1962)
Ronald Jeffrey Hilton (s. 1963)
Eric Michael Hilton (s. 1932)
Toisen vaimon Zsa Zsa Gaborin kanssa (avioon 1942, ero 1946)
Constance Francesca Gabor Hilton (s. 1947)
Ei lapsia kolmannen vaimon Mary Frances Kellyn kanssa (avioon 1976).
Kirjallisuutta

Oppenheimer, Jerry: Hiltonin suku Conradista Parisiin. Ajatus, 2007 ISBN 978-951-20-7402-0
Hietikkosarakirva

| Hietikkosarakirva> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Kirvansukuiset Sternorrhyncha
Yläheimo::  Aphidoidea
Heimo::  Kirvat Aphididae
Alaheimo::  Saltusaphidinae
Tribus::  Saltusaphidini
Suku::  Iziphya
Laji::  bufo
Kaksiosainen nimi
 Iziphya bufo  (Walker, 1848) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hietikkosarakirva (Iziphya bufo) on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN).
Koko ja ulkonäkö

Laji on muiden Iziphya-suvun kirvojen tapaan ulkonäöltään muunteleva. Siivettömät aikuiset ovat keltaisia tai vihertävänkeltaisia ja niiden selkäpuolella on tummanharmaata kuviointia. Tyypillisesti kuviointi muodostaa tumman laikkuparin keskiruumiiseen ja tumman kaaren vaharauhasputkien välille, mutta joskus lähes koko eläimen selkäpuoli voi olla musta. Siivellisillä yksilöillä on tumma laikku takaruumiin selkäpuolella sekä laajat tummentumat siipisuonten ympärillä. Ruumiin pituus on 1,4–2,1 mm.
Uusimmissa lähteissä lähilajeiksi manittujen Iziphya maculatan, Iziphya austriacan ja Iziphya oettingeniin katsotaan olevan samaa lajia hietikkosarakirvan kanssa. Joka tapauksessa I. austriaca ja I. oettingenii ovat ilmeisesti sama laji. Hyvin pienet ulkonäköerot I. austriaca/oettingenii -lajin ja hietikkosarakirvan välillä voivat johtua erosta ravintokasvissa ja elinympäristössä.
Levinneisyys

Hietikkosarakirvan levinneisyys ulottuu Euroopasta Iraniin ja Kazakstaniin. Suomessa sitä on tavattu vain Ahvenanmaalta ja Uudenmaan rannikolta. Jos I austriaca on samaa lajia, esiintymiä on huomattavasti laajemmalla alueella aina Lappia myöten.
Elinympäristö ja elintavat

Hietikkosarakirva elää kuivilla, hiekkapohjaisilla mailla, kuten dyynirannoilla ja aroilla. I. austriaca/oettingenii suosii kosteampia elinympäristöjä. Häirittynä kirvat hyppäävät pois kasvilta. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 laji katsottiin erittäin uhanalaiseksi, kun vuonna 2000 se oli silmälläpidettävä. Lajia uhkaa Itämeren hietikkorantojen kuluminen.
Ravintokasvit

Hietikkosarakirvan ravintokasvi on etenkin hietikkosara (Carex arenaria), mutta se on myös tavattu muilta saroilta (Carex). Mikäli I. austriaca on samaa lajia, ravintokasvi on myös harmaasara (Carex canescens), ja mikäli I. maculata on samaa lajia, ravintokasveihin kuuluu myös sormiheinä (Cynodon dactylon).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Hietikkosarakirva (Iziphya bufo)
Aphid Species File (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10538798  Aphid Species File: 902782  CoL: 3QHTM  EoL: 4219799  EUNIS: 67437  Fauna Europaea: 55377  Fauna Europaea (new): a2bcafa0-d2e8-419e-88a3-d264d8064f04  GBIF: 2071097  iNaturalist: 1048528  NBN: NHMSYS0020738282  Observation.org: 159454  Open Tree of Life: 3449408  PPE: iziphya-bufo  Laji.fi: MX.228197
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1916

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut pidettiin vuonna 1916 Oulussa ja Oulunkylässä, joka silloin kuului Helsingin maalaiskuntaan.
Tulokset > Miehet, 30 km

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Santeri Tasa | 2.12.19 |
| 2 | Jussi Niska | 2.15.35 |
| 3 | Harry Vainio | 2.16.08 |
| 4 | Anton Collin | 2.16.22 |
| 5 | Eetu Niska | 2.18.41 |
6: 
| 7 | M. Kuusela | 2.23.55 |
8: 
| 9 | Manne Vuorinen | 2.31.21 |
Kilpailu käytiin Oulunkylässä. Tapani Niku keskeytti.
Tulokset > Miehet, 60 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Lauri Kiiskinen | 4.28.28,2 |
| 2 | Tapani Niku | 4.32.55 |
| 3 | Harry Vainio | 4.40.25 |
| 4 | Eino Björn | 4.48.13 |
Kilpailu käytiin Oulun hiihtojen yhteydessä 5. maaliskuuta. Vain neljä kilpailijaa hiihti maaliin asti. Kilpailun lähtö ja maali olivat Äimäraution raviradalla, jossa alussa ja lopussa kierrettiin useita kierroksia. Välissä hiihdettiin kolme lenkkiä merenjäällä. Nikun mukaan Kiiskisen voitto hylättiin aluksi, koska hänen tiedettiin käyttäneen ladunavaajia lumipyryn tukkimalla merilenkillä. Niku ei kuitenkaan halunnut voittoa tällä tavalla ja vaati ettei tuloksia muuteta. Asiaa puitiin ilmeisesti pitkään, mutta alkuperäiset tulokset jäivät voimaan.
Tulokset > Naiset, 5 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Miina Huttunen | 23.44 |
| 2 | Saimi Salmi | 24.13 |
| 3 | Selma Kauppinen | 24.32 |
| 4 | Lahja Taneli | 26.55 |
Kilpailu käytiin Oulunkylässä.
Tulokset > Mäkihyppy

| Sija | Kilpailija | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1 | August Jansson | 19,43 |
| 2 | Tuure Nieminen | 18,96 |
| 3 | Verner Eklöf | 18,89 |
Aki Hietala

Laulaja Aki Hietala Pieksämäellä Kulttuurikeskus Poleenissa 2015.
Aki Hietala (s. 12. helmikuuta 1974 Ylivieska) on suomalainen laulaja, musiikin lehtori, laulunopettaja, filosofian maisteri ja tietokirjailija.
Elämä ja ura

Hietala on toiminut vuodesta 1987 tanssimuusikkona ja iskelmäartistina. Hietala voitti Valssin Valtias -laulukilpailun Forssassa vuonna 1995 ja sai vuoden tanssittajatulokas-tittelin vuonna 1997. Tietokirjailijana hänet palkittiin 2018 Maakuntakirjailijat-mitalilla. Hietala on levyttänyt iskelmäartistina useita levyjä (Tatsia, F-Records, Warner Music Finland, Magnummusic, Helsinki Records) ja esiintynyt televisio- ja radio-ohjelmissa sekä solistina että muusikkona. Ennen soolouraa Hietala soitti lukuisten iskelmäartistien taustalla. Muusikkona hän on toiminut myös eri genreissä mm. rumpalina Maija Hapuojan projekteissa.
Hietalan ensimmäinen kokopitkä albumi (F-Records) Rakkauden pilvitarha nousi ilmestymisvuonnaan 1997 Suomen virallisella listalla sijalle 40. Hietalalla on useita levytettyjä hittejä. Hänen levyttämänsä iskelmäkappaleet "Ei aikaa huomiseen", "Toiveunia" ja "Jos luoja suo" pysyivät Tätä Suomi tanssii -listan ykkössijalla seitsemän (7) kuukautta kevään ja kesän 1997 aikana. Edellä mainitulla listalla on noussut 2000-luvullakin ensimmäiselle sijalle kappale "Rakkauden verkko". Pitkän hiljaiselon jälkeen Hietalan viimeisin kokopitkä cd "Voin alkaa kaiken uudelleen" valittiin kuukauden levyksi kesäkuussa 2018. Hietala laulaa soolouransa lisäksi poplauluyhtyekokoonpanossa HAL (Hietala - Ahola - Leino), joka on julkaissut useita levytyksiä Maki Kolehmaisen Helsinki Records-levy-yhtiön kautta. Hietalan levytuottajina ovat toimineet mm. Pekka Ruuska ja Kalevi Puonti.
Hietala on opiskellut laulua muun muassa Vilho Kekkosen ja oopperalaulaja Turkka Mannisen johdolla. Hietala on äänityypiltään korkea lyyrinen tenori. Hietala on laulanut muutamissa oopperoissa ja musikaalissa muun muassa Jyväskylän kaupunginteatterin Taru sormusten herrasta (2003) ja Keski-Suomen alueoopperan Figaron häät -oopperassa (2005) sekä Mozartin Ovelassa tytössä. Hietalalla on klassisen laulunopettajan pätevyys.
Hietala on kirjoittanut tietokirjailijana tenorilaulajista pienimuotoisia tutkielmia ja useita elämäkertoja (mm. Mauno Kuusisto, Vilho Kekkonen ja Juhani Markola). Viimeisin kirja (2019) "Sortavalasta Sortavalaan - Otto Aarnisalon jalanjäljissä" kertoo historiallista tarinaa sortavalalaisen Sisälähetysseuran johtohenkilöihin kuuluneen suvun evakkotarinaa ja siihen liittyneitä tapahtumia Aarnisalon lapsenlapsen, Antero Paanasen näkökulmasta.
Hietala on toiminut musiikinopettajana Kirkkopalvelujen ylläpitämässä Step-opistossa (ent.Seurakuntaopisto, Koulutuskeskus Agricola ja alkujaan Sisälähetysseuran oppilaitos) Pieksämäellä syksystä 2007 alkaen sekä laulunopettajana Pieksämäen Seutuopistossa.
Tämän lisäksi Hietala on toiminut keväästä 2017 lähtien Pieksämäellä Step-opiston kampuksen yhteydessä olevan Suomen Kirkon Sisälähetysseuran museonhoitajana.lähde?
Yksityiselämä

Hietalalla on kolme lasta.
Hietala on asunut Kemijärvellä syksystä 2024 alkaen ja toimii musiikin lehtorina Hillatien koulun perusopetuksessa sekä Kemijärven lukiossa. lähde?
Diskografia

Valssin Valtias 1995 CDS (1995)
Rakkauden pilvitarha CDS (1996)
Toiveunia CDS (1997)
Jos luoja suo CDS (1997)
En viihdy luonas CDS (1997)
Rakkauden pilvitarha (1997)
Kotimaan taivas CDS (1999)
Oot kallein CDS (1999)
Kaunis maailma (1999)
Piin pikkuauto (lastenlevy) (2000)
20 suosikkia – Jos luoja suo (2002)
Södet silmät CDS (2003)
Voin alkaa kaiken uudelleen CDS (2004)
Jos liian helppoa ois CDS (2005)
Rakkauden verkko CDS (2007)
Katsoit kerran vain CDS (2007)
Joulun rauhaa - Hartaita joulun yksinlauluja (2008)
Elämässä mukana (2 laulua, Suomen Parkinson-liitto ry:n hyväntekeväisyysjulkaisu (2009)
Muistojen tanssilava - Voitto Torpakon sävellyksiä (puoliksi tangokuningas Kauko Simosen kanssa (2009)
Joululaulu puolisolle CDS (2011)
Toivomme unelmaa CDS  (2014)
Sävelin ja Sanoin CD (kokoelmalla 3 laulua säv.Hannu Keinänen/san.Pia Kärkkäinen-Hannikainen) (2014)
Kalajoki CD - Duetto Jaska Mäkysen kanssa, ja yksi soololaulu (Ylivieskan kirkon jälleenrakennuksen hyväksi 2016)
Voin alkaa kaiken uudelleen (KUUKAUDEN LEVY 6/2018)
Kairan kyyneleet CDS (2018)
Joulun Sävel CDS, säv. Aki Hietala/san. Vexi Salmi (2018)
Saada rakkautta ja rakastaa, HAL -Hietala-Ahola-Leino- CDS (2020)
Arjen isänpäivää, HAL -Hietala-Ahola-Leino- CDS (digijulkaisu 2020)
Pelkään CDS (digijulkaisu 2021)
Joulu kotona, HAL -Hietala-Ahola-Leino- CDS (digijulkaisu 2021)
Talvisydän - Winter Sonata - , HAL -Hietala-Ahola-Leino- CDS (digijulkaisu 2022)
Yli kaiken CDS (digijulkaisu 2022)
Jaksat rakastaa, HAL -Hietala-Ahola-Leino- CDS (digijulkaisu 2022)
Taas joulujuhla koittaa CD (digijulkaisu 2022)
Aina unelmoin susta, HAL -Hietala-Ahola-Leino- CDS (digijulkaisu 2023)
Joella CDS (digijulkaisu 2023)
Taivaan tulten maa (digijulkaisu 2024)
Kirjat

Mauno Kuusisto – Kauniiden laulujen laulaja, omakustanne (2007) ISBN 978-952-92-2728-0
Maailman vanhin esiintyvä tenori Vilho Kekkonen - Ensimmäiset sata vuotta, omakustanne (2009) ISBN 9789529245451
Juhani Markola laulaja, omakustanne (2012) ISBN 9789529304479
Jouko Hietala – 60 vuotta haitaristina, välähdyksiä Humppatohtorin musiikkitaipaleelta (2018) ISBN 9789529400836
Pitopalvelu Raija Sipinen Ky 40 vuotta! (1978-2018): henkilökunnan, asiakkaiden, yhteistyökumppaneiden ja ystävien ajatuksia (2018) ISBN 9789529406722
”Otto Aarnisalon jalanjäljissä – Sortavalasta Sortavalaan, historiaa ja muistitietoja”, Rovasti Antero Paananen muistelee, omakustanne (2019) ISBN 9789526935409
Muut kirjalliset työt (opinnäytteitä)

Mauno Kuusisto – Unohtumaton tenorimme, Jyväskylän yliopisto (2002) musiikkikasvatus
Mauno Kuusiston tie lapsuudesta ensikonserttiin 1917–1952, Jyväskylän yliopisto (2003) musiikkikasvatus
Laulupedagogi Vilho Kekkonen ja hänen kehittämänsä laulunopetusmetodi opetustyössä, Jyväskylän yliopisto (2003) kasvatustiede
Mauno Kuusiston henkilöhistoriaa, Jyväskylän ammattikorkeakoulu (2004) (AMK) päättötyö
Mauno Kuusisto - Kauniiden laulujen laulaja, Jyväskylän yliopisto (2005) musiikkikasvatus päättötyö
"Onnellista kipua" Analyysi 102-vuotiaan Vilho Kekkosen musiikillisista tunnekokemuksista ja muistoista hänelle ennestään tuttujen ja tuntemattomien musiikkinäytteiden kautta, Jyväskylän yliopisto (2011) musiikkiterapia
Aiheesta muualla

Aki Hietalan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Aki Hietalan viralliset sivut
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Subways of Your Mind

”Subways Of Your Mind”  on kappale, joka on sävelletty 1980-luvulla, joka oli pitkään kappale, jonka alkuperää, kirjoittajaa, nimeä ja alkuperäistä levytyspäivämäärää ei tunneta. Kappaleen mysteeri ratkesi 4. marraskuuta 2024.
Kappale on tallennettu Norddeutscher Rundfunkin (NDR) lähetyksestä tuntemattomana ajankohtana, jonka arvellaan yleisesti olleen vuonna 1983 tai 1984. Vuodesta 2019 lähtien kappale on ollut internetissä viraali-ilmiö, ja monet Redditin ja Discordin kaltaisten sivustojen käyttäjät ovat osallistuneet yhteisiin ponnisteluihin kappaleen alkuperän etsimiseksi.
Taustaa

Syyskuussa 2019 julkaistun Rolling Stone -artikkelin mukaan Darius S. -niminen mies äänitti kappaleen radio-ohjelmasta, jota hän kuunteli Saksan julkiselta radioasemalta NDR:ltä. Darius nauhoitti kappaleen kasetille, jolla oli myös XTC:n ja The Curen kappaleita. On spekuloitu, että kappale on äänitetty vuonna 1984, koska suurin osa nauhoitetulla kasetilla olevista kappaleista julkaistiin myös vuoden 1984 tienoilla. Lisänäyttöä, joka tukee tätä varhaisinta mahdollista esitysajankohtaa, oli Technics-nauhuri, jota hän todennäköisesti käytti kappaleen äänittämiseen ja joka oli myös valmistettu vuonna 1984. Saadakseen kappaleista puhtaita nauhoituksia Darius poisti tarkoituksella radiojuontajien dialogin, minkä vuoksi tarkka lähetyspäivä ja kappaleen nimi eivät ole tiedossa.
Vuonna 1985 Darius loi soittolistan, joka koostui hänen henkilökohtaisen kokoelmansa tuntemattomista kappaleista; lopulta hän digitoi sen vuonna 2004 tallentamalla kappaleet .aiff- ja .m4a-tiedostoina. Sitten Dariuksen sisko Lydia H. antoi hänelle syntymäpäivälahjaksi verkkosivuston verkkotunnuksen, jota hän käytti soittolistansa tunnetuksi tekemiseen.
Maaliskuun 18. päivänä 2007 Lydia toi etsinnän internetiin tunnistaakseen tuntemattoman kappaleen. Hän aloitti etsinnät alun perin salanimellä "Anton Riedel" de.rec.musik.recherche-uutisryhmässä, mutta siirtyi lopulta käyttäjän Andreas Eibachin pyynnöstä sivustoille, joilla on laulun tunnistustyökaluja. Lydia lähetti digitaalisen pätkän kappaleesta saksalaiselle best-of-80s.de-sivustolle, joka on omistettu 80-luvun synthpopille, ja spiritofradio.ca-sivustolle, joka on omistettu kanadalaiselle radioasemalle 102.1 The Edge.
Aiheesta muualla

Täysi versio kappaleesta, jonka Gabriel Vieira on lähettänyt YouTubeen
Selkeämpi versio kappaleesta
PDF Music & Media -artikkelista, julkaistu 3. syyskuuta 1984
Internetin salaperäisin kappale Know Your Meme -sivustolla
Virallinen yhteisön Twitter-tili
Luettelo kappaleista BASF 4|1 -nauhalla, joka sisältää merkinnän "Internetin salaperäisimmästä kappaleesta" "Blind the Wind".