stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wanli
Hallitsijakauden loppuvaiheet (1600–1620)

Valta­kautensa lopulla Wanli harvoin kiinnitti huomiota valtiollisiin asioihin, ja useiden vuosien ajan hän kieltäytyi tapaamasta ministerejä tai lukemasta hänelle toimitettuja raportteja. Sen sijaan hän kiinnitti pää­huomionsa oman hautansa rakentamiseen, mikä kestikin kymmeniä vuosia.
Keisari Wanli joutui moralisoivan arvostelun kohteeksi virka­miesten taholta, sillä hän oli kokonaan vieraantunut hallitsijan tehtävistään. Ennen vuotta 1600 Wanli oli kannattanut kolmatta poikaansa, Zhu Changxunia kruunun­prinssiksi, mitä monet vaikutus­valtaiset ministerit eivät hyväksyneet. Tämä johti yli 15 vuotta kestäneeseen välirikkoon hallitsijan ja ministerien välillä. Loka­kuussa 1601 keisari Wanli antoi periksi ja valitsi kruunun­prinssiksi Zhu Changluon, josta myöhemmin tuli keisari Taichang. Vaikka näytti siltä, että ministerit olivat saaneet taivuttaneet keisarin tahtoonsa, Wanli kieltäytyi kostoksi enää osallistumasta hallitus­tehtäviin. Vuosiin hän ei suostunut edes tapaamaan ministerejään tai ottamaan huomioon heidän laatimiaan muistioita. Hän kieltäytyi tekemästä tarpeellisia virka­nimityksiä, ja lopulta kaikki hallinnon korkeimmat virat olivat avoimina. Samaan aikaan hän myös lihoi siinä määrin, että lopulta hän ei enää kyennyt edes seisomaan pystyssä ilman tukea.
Lopulta valtakuntaan alkoi kohdistua uusi uhka Mantšurian suunnalta. Džurtšenien alueen valloitti lopulta Nurhaci Nurhaci perusti myöhemmin Myöhemmän Jin-valta­kunnan, josta tuli Ming-dynastialle välitön uhka. Näiden 20 vuoden aikana Ming-dynastian armeija heikkeni jatkuvasti. Vaikka džurtšenit, joita myöhemmin alettiin kutsua mantšuiksi, olivat luku­määräisesti alakynnessä, he olivat rajumpia ja päättäväisempiä. Nur Er Chun suureen taisteluun vuonna 1619 Ming-dynastia lähetti 200 000-miheisen armeijan sotimaan Myöhemmän Jinin 60 000 miestä vastaan, joista Nurhaci itse johti kuutta lippukuntaa ja 45 000 miestä keskeisessä hyökkäyksessä, kun taas Dai Shan ja Hong Taiji kumpikin johtivat yhtä 7 000 miehen lippu­kuntaa sivustoilla. Viisi päivää kestäneen Sarhun taistelun jälkeen Ming-dynastian sotilaista yli 100 000 oli haavoittunut ja 70 % heidän muonastaan varastettu.
Hallitsijakauden loppuvaiheet (1600–1620) > Hyökkäys palatsiin

Vuonna 1615 hovia kohtasi jälleen yksi skandaali. Muuan Zhan Chai (kiin. 张差) onnistui vain puinen sauva aseenaan karkottamaan palatsin portteja vartioineet eunukit ja murtautumaan Ci-Qingin palatsiin (kiin. 慈庆宫), jossa kruunun­prinssi asui. Lopulta Zhang Chai kuitenkin voitettiin ja vangittiin. Alustavissa kuulusteluissa häntä pidettiin mielen­vikaisena, mutta kun häntä myöhemmin kuulusteli Wang Zhicai (王之寀) -niminen tuomari, hän tunnusti kuuluneensa yhdessä kahden eunukin kanssa sala­liittoon, jota johti rouva Zheng. Zhang Chain tunnustuksen mukaan nämä kaksi olivat luvanneet hänelle palkkion hyökkäyksestä kruunun­prinssiä vastaan, mikä viittai siihen, että keisarin suosikki­jalka­vaimo oli mukana juonessa. Vaikka todisteet olivat vastaan­sanomattomat ja syytteet raskaat, keisari Wanli halusi kuitenkin säästää kahden rouva Zhengin hengen ja päätti itse tuomita asian. Hän syytti kaikesta eunukkeja, jotka teloi­tettiin samoin kuin Zhan Chaikin. Vaikka asia virallisesti saatiin nopeasti pois päivä­järjestyksestä, kansa ei sitä unohtanut, vaan se jäi pysyvästi tunnetuksi "palatsi­hyökkäys­tapauksena" (kiin. 梃擊案), yhtenä Ming-dynastian loppu­vaiheen kolmesta suuresta mysteeristä.
Perhe > Puoliso

Keisarinna Xiaoduanxian (1564–1620).  Ainoa lapsi keisarin ensimmäinen tytär, prinsessa Rongchang (1582–1642).
Rouva Wang, Keisarillinen Jalosukuinen Puoliso Wensu, myöhemmin leski­keisarinna Xiaojing (1565–1612), keisari Taichangin äiti. Alkujaan leskikeisarinnan tytär, joka iski silmänsä keisari Wanliin, joka kuitenkin suosi yksin­omaan Rouva Zhengiä eikä juuri välittänyt Xiaojingistä, minkä vuoksi Taichangista tuli kruununprinssi vasta vuonna 1601. Hänen pojan­poikansa, keisari Tianqi, nimitti hänet leskikeisarinnaksi. Tämän vuoksi hänen maalliset jäännöksensä siirrettiin eräästä keisarilliselle jalka­vaimolle tarkoitetusta haudasta keisari Wanlin hautaan. Näin ollen Wanli on ainoa Ming-dynastian keisari, joka on haudattu yhdessä kahden vaimon kanssa.
Perhe > Jalkavaimot

Rouva Zheng (1567? – 1630), Wanlin suosikki­jalka­vaimo. Synnytti Wanlin kolmannen ja neljännen pojan, Xhu Changzun (1586–1641) ja Zhu Changzhin (1587–1588). Ministerien vastustuksen vuoksi keisari Wanli ei voinut valtakaudellaan nimittää rouva Zhengiä keisarinnaksi eikä Zhu Changunia kruunun­prinssiksi. Kuolin­vuoteellaan Wanli lopulta vuonna 1620 nimitti Zhengin keisarinnaksi, mutta virkamiehet eivät panneet määräystä toimeen ennen Ming-dynastian kukistumista. Vuonna 1644 Hongguanin, Rouva Zhengin pojan­pojan, tultua ensimmäiseksi Eteläisen Ming-dynastian keisariksi tämä vain hupenevaa aluetta Etelä-Kiinassa hallinnut dynastia
tunnusti Zhengin keisarinnaksi.
Li Jingfei (k. 1597
Li Zhaofei (1557–1642)
Xu Defei (k. 1602),
Chang Shunfei (1568–1594),
Qing Hui Shunfei Lee (k. 1623),
Yinfei,
Zhou Duanfei,
Yang Yifei,
Wang Xifei (k. 1589),
Wang Rongfei (k. 1591),
Rong Pin Lee,
LiDepin (1567–1628),
Geng (1568–1589)
Liang He (1562–1643).
Perhe > Pojat

Keisari Wanlilla oli kahdeksan poikaa. Heistä vanhimmasta tuli keisari Taichang.  Kolme muuta kuoli hyvin nuorina, ja muut teloitettiin mantšuhallituksen ensimmäisinä vuosina.
Zhu Changluo (1582–1620), keisari Taichang. Äiti: Rouva Wang, Keisarillinen jalosukuinen puoliso Wensu, myöhemmin leskikeisarinna Xiaojing.
Zhu Changxu (1584–1585). Äiti: Shu Chang.
Zhu Changxun (1586–1641). Äiti: Rouva Zheng.
Zhu Changzhi (1587–1588). Äiti: Rouva Xheng.
Zhu Changhao (1590–1644). Äiti: Zhou Duanfei. Teloitettiin vuonna 1644.
Zhu Changrun (1594–1647). Äiti: Li. teloitettiin vuonna 1647.
Zhu Changying (1597–1645). Äiti: Li. Keisari Yonglin isä.
Zhu Changpu (1604–1606). Äiti: Shunfei Lee.
Perhe > Tyttäret

Keisari Wanlilla oli kymmenen tytärtä, joista kuitenkin muut paitsi kaksi ensimmäistä kuolivat lapsina.
Prinsessa Rongchang (1582–1647). Äiti: keisarinna Xiaoduanxian, puoliso: Yang Chunyuan.
Prinsessa Shouning (1584–1644). Äiti: Rouva Zheng, puoliso: Ran Xing. Teki itsemurhan vuonna 1644.
Zhu Xuangui(1584–1585). Äiti: Rouva Wang.
Zhu Xuan Shu (1584–1590). Äiti: Rouva Zheng.
Zhu Xuan Xianju (1584–1585). Äiti: Li Depin.
Zhu Xuan Yao (1588–1589). Äiti: Rouva Zheng.
Yunmeng (1584–1587). Äiti: Rouva Wang.
Zhu Xuanji (?  – 1593). Äiti: Li Depin.
Zhu Xuan Deng (1598–1599). Äiti: Li Depin.
Zhu Xuan Mei (1605–1606 [2]). Äiti: Lee Shunfei.
Kuolema ja perintö

Wanlin hallituskausi vaikutti osaltaan Ming-dynastian häviöön. Hän oli haluton hallitsija, hänen kautenaan valta­kuntaan kohdistuivat suuret taloudelliset ja sotilaalliset paineet ja hallinto oli tyytymätön. Hän myös lähetti maakuntiin eunukkeja valvomaan kaivostoimintaa, mikä itse asiassa oli peiteltyä kiristystä. Tyytymättöminä ajalle tyypilliseen holtittomuuteen ryhmä oppineita ja poliittisia aktivisteja, jotka olivat lojaaleja Zhu Xille ja vastustivat Wang Yangmingiä, perustivat Donglin-liikkeen, poliittisen ryhmän, jonka tavoitteena oli kohentaa moraalia ja vaikuttaa hallitukseen.
Wanlin hallitsijakauden viimeisinä vuosina mantšut alkoivat tehdä hyökkäysretkiä Kiinan pohjois­rajoille. Heidän sota­retkensä johtivat lopulta Ming-dynastian syrjäyttämiseen vuonna 1644. On sanottu, että Ming-dynastian kukistuminen ei niinkään johtunut dynastian viimeisen keisarin Chongzhenin vaan Wanlin kelvottomasta hallinnosta.
Keisari Wanli kuoli vuonna 1620, ja hänet haudattiin Ming-dynastian hauta-alueelle Dinglingiin lähelle Pekingiä. Hänen hautansa on yksi alueen suurimmista ja toinen niistä kahdesta, jotka ovat avoinna yleisölle. Vuonna 1969 punaiset kaartit ryntäsivät Dinglingin museoon, vetivät Wanlin ja hänen kahden keisarinnansa maalliset jäännökset ylös haudasta, minkä jälkeen heidät postuumisti "tuomittiin" ja poltettiin. Samalla tuhottiin tuhansia esineitä.
Vuonna 1997 Kiinan yleisen turvallisuuden ministeriö julkaisi kirjan huumeiden väärin­käytöstä. Siinä sanotaan, että keisari Wanlin jäännöksiä oli tutkittu vuonna 1958 ja niiden oli todettu sisältäneen morfiinijäämiä, jotka osoittivat hänen käyttäneen jatkuvasti ja runsaasti oopiumia. Frank Dikötterin mukaan madakia kuitenkin toivat Kiinaan ensimmäisenä hollantilaiset kauppiaat vuosien 1624 ja 1660 välillä.  Sitä ennen Kiinassa oli käytetty oopiumia vain lääkinnällisiin tarkoituksiin. Mikäli tämä pitää paikkansa, keisari Wanli ei voinut olla riippuvainen oopiumin poltosta.
Toisaalta korealaiset ovat kautta vuosi­satojen olleet keisari Wanilille hyvin kiitollisia siitä, että hän pelasti Choseon-dynastian japani­laisten hyökkäyk­seltä. Vielä 1990-luvulla Wanli oli Koreassa hyvin kunnioi­tettu henkilö.
Monessa suhteessa Wanli muistuttaa monia muita Kiinan keisareita, jotka olivat valta­kautensa alussa menes­tyksek­käitä mutta joiden myöhempi huono hallitus­tapa johti dynastioiden rappioon. Sellaisiva ovat olleet esimerkiksi Tang-dynastian keisarit Gaozong ja Xuanzong sekä myöhemmin Qing-dynastian keisari Qianlong.
Ming-armeijaa esittävä maalaus Wanlin ajalta
Wanlin kultaisen kruunun jäljennös, joka on löydetty Ming-dynastian haudoista
Leskikeisarinna Xiaojing, aviomiehen eläessä arvonimeltään Keisarillinen jalosukuinen puoliso Wensu
Käännös suomeksi
Stellaarinen musta aukko

Stellaarinen musta aukko on musta aukko, joka on syntynyt massiivisen tähden luhistuessa. Aukon muodostuminen tapahtuu hypernovan tai gammasädepurkauksen osana. Niistä on käytetty myös termiä kollapsaari (engl. "collapsar").
Ominaisuudet

Niin sanotun "karvattomuusteoreeman" mukaan mustilla aukoilla on vain kolme ulkoisesti havaittavaa ominaisuutta: massa, sähkövaraus, ja pyörimismäärä. Stellaarisen mustan aukon pyörimismäärä on jäänne sen muodostaneen tähden pyörimismäärästä.
Jos luhistuvan tähden massa jää alle Tolmanin–Oppenheimerin–Volkoffin rajan, siitä muodostuu joko neutronitähti tai valkoinen kääpiö (jos massa on alle Chandrasekharin rajan). Jos tähden massa ylittää TOV-rajan, mikään prosessi ei pysäytä luhistumista ja siitä muodostuu musta aukko. Stellaaristen mustien aukkojen massa vaihtelee noin viidestä Auringon massasta ( M_{\bigodot }) joihinkin kymmeniin Auringon massoihin.
Röntgenkaksoistähdet

Stellaarisia mustia aukkoja on vaikea havaita suoraan niiden suhteellisen pienen massan ja pienen koon vuoksi. Sellainen voi kuitenkin olla röntgenkaksoistähden röntgensäteilijä neutronitähden sijaan. Ne voidaan erottaa toisistaan mustan aukon suuremman massan (>3  M_{\bigodot }) perusteella. Tunnetuin esimerkki on Cygnus X-1, jonka mustan aukon massa on ~15  M_{\bigodot }.
Sari Mäkimattila

Sari Mäkimattila (s. 1965)lähde? on suomalainen erikoislääkäri, dosentti ja kristillisdemokraattinen poliitikko. Mäkimattila toimii diabetekseen liittyvän endokrinologian erikoislääkärinä. lähde?Koulutukseltaan hän on lääketieteen tohtori. Aikaisemmin hän on toiminut Novo Nordiskin asiantuntijalääkärinä. Vuosina 2011–2013 Mäkimattila toimi kristillisdemokraattien varapuheenjohtajana. Mäkimattila toimi vuosina 2013–2017 Helsingin kaupunginvaltuutettuna ja toimii Haagan seurakunnan seurakuntaneuvoston ja Helsingin yhteisen kirkkovaltuuston jäsenenä.
János Kriza

| János Kriza |
| --- | --- |
 János Kriza
Henkilötiedot
Syntynyt: 1812
Kuollut: 1875 (62–63 vuotta)
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kansanrunoudenkerääjä, kirjailija ja pappi
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Tuotannon kieli: unkari
Pääteokset:  Vadrózsák I
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
János Kriza (1812–1875) oli unkarilainen kansanrunoudenkerääjä, kirjailija ja pappi, vuodesta 1861 unitaarinen piispa Kolozsvárissa. Hän alkoi jo ennen János Erdélyiä kerätä kansanrunoutta heimolaistensa székely-unkarilaisten keskuudessa Transilvaniassa. Hän julkaisi huolellisesti ja taitavasti toimitetun kansanrunouskokoelman Vadrózsák I (Metsäruusuja, 1863), joka sisältää muun muassa joukon kansanballadeja. Siihen liittyy esitys székely-murteen erikoisuuksista ja sanasto. Toista osaa Kriza ei ehtinyt julkaista, mutta ainekset kyllä olivat koottuina. Kriza kirjoitti itsekin lyyrisiä runoja, varsinkin rakkaus- ja sotamieslauluja, joista monet kansanomaisen, naiivin sävynsä tähden ovat jääneet kansanlauluina elämään. Kriza oli pappi, ja hän oli myös uskonnollinen kirjailija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta János Kriza Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Falannai

| Falannai> Φάλανναι.Sijainti |
| --- | --- |
 Falannai
Koordinaatit:  35°16′28″N, 24°30′06″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ampeláki/Gení, Réthymno, Réthymno, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Falannai (m.kreik. Φάλανναι, myös Falanna, Φάλαννα, Falannaia, Φαλάνναια; lat. Phalannae, Phalanna) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Réthymnon kunnan alueelle lähelle nykyisiä Ampelákin ja Genín kyliä.
Falannain kaupunki oli olemassa arkaaiselta helleniselle kaudelle, jolta ajalta on tehty siihen liittyviä löytöjä. Lisäksi on löydetty myöhäisantiikin aikaisen basilikakirkon jäänteet. Kirjallisuudessa kaupungin mainitsee vain Stefanos Byzantionlainen, joka käyttää siitä nimimuotoa Falannaia. Lisäksi sen nimi esiintyy yhdessä Delfoin theorodokhoksiin liittyvässä piirtokirjoituksessa.
Satakunta-sarja

| Satakunta-sarja |
| --- | --- |
 Satakunta : kotiseutututkimuksia V (1925)
Genre:  paikallishistoria
Kustantaja:  Satakuntalainen Osakunta 1907–1967, 2011–1012; Emil Cedercreutzin säätiö 2001–2003; Satakunnan historiallinen seura 2001–2009, 2013–
Julkaistu:  1907–

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Satakunta-sarja (myös Satakunta : kotiseutututkimuksia) on vuodesta 1907 lähtien julkaistu kirjasarja, jonka teokset sisältävät eri alojen tutkijoiden sekä historioitsijoiden kirjoittamia artikkeleja Satakunnan historiallisesta maakunnasta. Sarjassa on julkaistu yli 30 teosta, joiden artikkelit kattavat nykymaakunnista Satakunnan lisäksi myös osan Pirkanmaan kunnista sekä Varsinais-Suomen Loimaan.
Maakunnan historiasta, luonnonoloista ja tapakulttuurista on sarjassa julkaistu artikkeleita lähes 10 000 sivun verran. Kirjoittajiin lukeutuu useita merkittäviä suomalaisia tutkijoita, kuten esimerkiksi Mauno Jokipii, Jalmari Jaakkola sekä Unto Salo. Muita tunnettuja kirjoittajia ovat olleet muun muassa akateemikko Kustaa Vilkuna, professori J.J. Mikkola, entinen pääministeri Edwin Linkomies, kirjailija Panu Rajala, piispa Ilkka Kantola ja taiteilija Emil Cedercreutz.
Historia

Satakunta-sarja syntyi Helsingin yliopiston Satakuntalaisen Osakunnan inspehtorin J. J. Mikkolan aloitteesta vuonna 1905. Ensimmäinen kirja julkaistiin Satakuntalaisen Osakunnan kustantamana kaksi vuotta myöhemmin. Osakunta julkaisi 18 ensimmäistä osaa nimellä Satakunta : kotiseutututkimuksia vuoteen 1967 mennessä. Tämän jälkeen Satakunta-sarjaan tuli yli 30 vuoden tauko, kunnes Satakunnan historiallinen seura ja Emil Cedercreutzin säätiö aloittivat kirjasarjan julkaisemisen uudelleen vuonna 2001.
Nykyään kirjan artikkelit keskittyvät aikaisemmasta poiketen ainoastaan yhteen aiheeseen, joita ovat olleet muun muassa Pyhä Henrik, Satakunnan paikannimistö, Akseli Gallen-Kallela sekä Kokemäenjoki. Teosten julkaisuun on 2000-luvulla liittynyt myös Satakunnan historiallinen seuran järjestämiä seminaareja.
Satakuntalaisen Osakunnan julkaisemat 18 ensimmäistä teosta sekä vuonna 2001 julkaistu Kotiseutututkimuksia XX, ovat ladattavissa ilmaiseksi verkosta.
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia I (1907)

J. J. Mikkola: Alkusanat
Robert Boldt: Porin Kotiseutuyhdistyksen synty ja toiminta 1901–1906
Juhani Rinne: Läntisen Satakunnan keskiaikaisista kirkoista
Pentti Eskola: Satakunnan hiekkakiven geologiasta
Heikki Ojansuu: Kustaa Aadolf Avellanin tutkimus Ulvilan, Kokemäen ja Huittisten murteesta
Matti Kauppinen: Piirteitä Satakunnan museosta Porissa
J. J. Mikkola: Kokemäen nimestä
Sakari Loimaranta: Huittisten pitäjän kirkollisista oloista 1600-luvun jälkipuoliskolla
Hannes Ryömä: Tyrvään ensimäisen kansakoulun perustamisvaiheet
Eine Honkavaara: Satakunnan kansanvalistustilastoa vuodelta 1905
Niilo J. Avellan: Tietoja muutamista entisen Ulvilan pitäjän maatiloista
Arvo Wartia: Otteita Lavian pitäjän kertomuksesta
Arvo Wartia: Ilmanennustuksia Laviasta
Hannes Ryömä: Keuhkotautikuolevaisuus ja yleinen kuolevaisuus Satakunnassa
Edvard Gylling: Ylä-Satakunnan torpparioloista
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia II (1911)

E. G. Palmen: Johan Philip Palmen, elämäkerrallinen kuvaus
Jalmari Jaakkola: Johan Philip Palmen vanhan Satakuntalaisen Osakunnan jäsenenä
Arvo Inkilä: Kokemäenlinna ja Kokemäenkartano keskiaikana
Jalmari Jaakkola: Lounais-Satakunnan entisistä kulkureiteistä
G. A. Heman: Sastamala – Sastmola – Merikarvia, piirteitä Satakunnan asutushistoriasta
L. H. Sandelin: Eräs »ihmeellinen tapaus» vuodelta 1770
Niilo Ikola: Series Sacellanorum in Mezämaa
Niilo Ikola: Rättäkitti, loimaalainen noitatarina
Jalmari Jaakkola: Köyliön nimestä
Kaarlo Kallio: Muistelmia eräästä Kokemäen talonpoikaisesta merkkimiehesta
Isak Ikonen: Nakkilan kansakouluoloista
Reinhold Grönvall: Muistelmia itämaisen sodan tapahtumista Porissa
Aarne Kaitila: Matti Paavola ja Satakunnan herännäisyys
Sulho Linnainmaa: Kalastuksesta Pohjois-Satakunnan rannikolla
Jalmari Jaakkola: Lähteen eli Pyhän Henrikin kappeli Köyliössä
Väinö Salminen: Kansanrunouden keräyksistä Satakunnassa
V. I. Oksanen: Miten nykyinen Satakuntalainen Osakunta on syntynyt
Achilles Wahlroos: Kokemäenjoen laskulahdesta ja sen tutkimisesta sananen
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia III (1914)

Heikki Ojansuu: Kallialan seurakunnan keskiaikaiset kirkontilit, (vv. 1469–1524)
Jalmari Jaakkola: Vanha Satakuntalainen Osakunta yliopiston siirryttyä Helsinkiin
E. S. Tomula: Haverin kaivoksen historiikkia
Otto Vänni: Kyrösjärven nykyinen ja entinen otaksuttu vesiväylä
Niilo Ikola: Antero Warelius sanomalehtimiehenä
Niilo J. Avellan: Entisen Ulvilan pitäjän maatilat II
Jalmari Jaakkola: Pormestari- ja valtiopäivämiesrettelöitä Raumalla 1660-luvun alkupuoliskolla
Antto Laiho: Juhannuksen vietto Kankaanpään Vihtiläjärvellä
Emil Cedercreutz: Satakunnan ryijyt
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia IV (1916)

E. G. Palmen: Silmäys Satakunnan viljelyshistoriaan
Heikki Ojansuu: Lisiä Elinan surmarunon historiaan
Edwin Flinck: Kaksi 1600-luvulla kirjoitettua runoa Raumasta ja Porista
Mikko Saarenheimo: Ääriviivoja Porin sanomalehtioloista 1860-luvulla
Reinhold Grönvall: Porin kirkot ja hautausmaat
Jalmari Jaakkola: Johan Laihiander ja hänen kirjoittamansa Euran pitäjänkertomus
Vilho Oksanen: Hämeenkangas
Matti Sauramo: Jotunisen ajan Satakunta
Matti Sauramo: Loimaan ja sen lähipitäjien kasvistosta
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia V (1925)

Jalmari Jaakkola: Pohjois-Satakunnan vanha eräkulttuuri
Niilo J. Avellan: Entisen Ulvilan pitäjän maatilat III
Aina Lähteenoja: Piirteitä Lähteenojan rälssitilan vaiheista
Kustavi Grotenfelt: Kaksi satakuntalaista kirjailijaa 1600-luvulta: Antti Pacchalenius ja Mattias Bosk
Niilo Ikola: Antero Warelius
F. O. Viitanen: Insinööri Herrn. Ad. Printz
Pentti Eskola: Ala-Satakunnan kallioperusta
Aarne Laitakari: Onko Säkylän Pyhäjärven kuivaus mahdollinen?
Athanasius Rosengren: »Muistotietoja Karkun muinaisuudesta»
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia VI (1926)

Ensio Kytömaa: J. J. Mikkola Satakuntalaisen Osakunnan inspehtorina
Jalo Kalima: J. J. Mikkola kielentutkijana
Pentti Eskola: Lounais-Suomen kivien jääkaudenaikaiset matkat
Heikki Ojansuu: Lisiä keskiajan suomen tuntemukseen
Jalmari Jaakkola: Ulvilan asutuksen, seurakunnan ja kaupungin synnystä
Toivo Haapanen: Kirkko- ja koululaulun muistomerkkejä vanhan Satakunnan alueelta
Aarno Malin: Satakuntalaisia asiakirjoja 1500- ja 1600-luvuilta
Edwin Flinck: Satakuntalainen latinankielinen runoilija 1600-luvulta
Aina Lähteenoja: Ala-Satakunnan ratsutilat vv. 1701–1702
Sandra Seppä-Hannus: Muistitietoja Luvian laivaliikkeen historiasta
Toivo Kaukoranta: Reunahuomautuksia Athanasius Rosengrenin »Muistotietoihin Karkun muinaisuudesta»
Mikko Saarenheimo: Tarinaa ja totta Euran Kauttualta
F. O. Viitanen: Kirjeenvaihtoa ja väittelyä Skandinaavian suomalaisista 1860-luvulla
Albert Hämäläinen: Antin talo Säkylän Korven kylässä
Kaarle Krohn: Lainarunon suomentaminen
Yrjö Wichmann: Sjarobyg
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia VII (1929)

Mikko Saarenheimo: Satakuntalainen Osakunta 1904–1929 : 25-vuotiskatsaus
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia VIII (1929)

Nils Cleve: Pakanuudenaikainen kalmisto Köyliön Vanhassakartanossa
Aina Lähteenoja: Rauman kaupungin sinetti ja vaakuna
Jalmari Jaakkola: Eurajoen kirkollisista oloista ison vihan aikana
Kaarlo Jäntere: Porin triviaalikoulun rehtori Juhana Kraftman realismin uranuurtajana
Niilo Ikola: Loimaan nimestä
Kaisu Blom: Nakkilan pitäjän kylien ja asumusten nimet
Aarre Tuompo: Kuvaus herraskartanoista Huittisissa 1700-luvulla
Eeva Hermonen: Satakuntalainen velli
Pekka Katara: Mitä numerot kertovat satakuntalaisista ylioppilaista
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia IX (1931)

Mikko Saarenheimo: Länsisuomalaisen Osakunnan inspehtorit
L. I. Kaukamaa: Karvian pitäjän asutuksen synty perimätiedon valossa
Viljo Alanen: »Satakunnan Lappi»
Mirjam Kulmala: Piirteitä Sarkolan Vanhankylän tonteista ja taloista
Aarre I. Seinäjokelainen: Porin ympäristön Cyclopslajit
Viljo Alanen: Eräs vanha loitsuvihko
Pekka Katara; Jalmari Jaakkola: Eräs satakuntalainen Kiltakirja
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia X (1936)

Edwin Linkomies: Kaksi satakuntalaista suurmiestä
Jalmari Jaakkola: Vähän Lallista ja Lalloilasta
O. J. Tuulio: Satakunnan vanhin tunnettu paikannimi
Mikko Saarenheimo: Porin kaupungin kaikkia säätyjä loukkaava häväistyskirjoitus vuodelta 1729
L. I. Kaukamaa: Muudan kasvatusohje vuodelta 1785
K. O. Alho: Isonvihan vaurioitten korjaamisesta Satakunnassa 1720-luvulla
Aina Lähteenoja: Rauman kirkkoherrakuntaa koskevia muistiinpanoja. Kirjoitti vv. 1855–1857 Fr. Mauritz Ljungberg
Eino Nikkilä: Satakuntalaisen palko- l. haaparuuhen valmistus
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia XI (1939)

J. J. Mikkola: Reposaaren nimestä
Edwin Linkomies: Eräs 1600-luvun latinankielinen muistoruno
Matti Sauramo: Luvian muinaisruuhi
Kalevi Virkkala: Satakunnan geologinen kehitys nykyisyyden pohjana
Oiva Virkkala: Laestadiolaisuus satakuntalaisella maaperällä
Aina Lähteenoja: J. P. Winterin matka Satakuntaan v. 1826
L. I. Kaukamaa: Vahokosken sahariita
Jouko Saikkala: Lisiä Sastamalan–Merikarvian linjan eräliikkeeseen ja asutukseen
Niilo Valonen: Sananparret satakuntalaisten kuvastajina
Viljo Alanen: Äyräs – Ägräs
Satakunta-sarjan osat ja artikkelit > Kotiseutututkimuksia XII (1946)

Lempi Alila: Poimintoja euralaisesta Nuorante-suvusta
Kalevi Virkkala: Kokemäenjoki geologis-historiallisen kehityksen valossa
Martti Salmi: Pohjois-Satakunta : eräs polttoturveteollisuutemme tuleva keskuspaikka
Aina Lähteenoja: Woijola-Tolvainen
A. R. Alho: Rauman kaupunginlääkärit 1800-luvulla
L. I. Kaukamaa: Kauppahuone Björkman & Rosenlewin liiketoiminnasta 1820–50-luvulla ja W. Rosenlew & Co:n perustaminen
Mikko Saarenheimo: Maisteri K. G. Ollonqvistin kertomus Ahlaisten oloista 80 vuotta sitten
A. A. Tuompo: Länsi-Suomen kansanopiston 50-vuotistaipaleelta
Väinö Horelli: Keuhkotautikuolleisuus ja yleinen kuolleisuus Satakunnassa vv. 1906–1933
Niilo Valonen: Vuosiluvuilla merkittyjä rakennuksia Ikaalisten ja Parkanon seuduilta
Pertti Virtaranta: Antti Lizeliuksen suomenkielisiä kirjoituksia III
Eero Saarenheimo: Porin lyseon ja tyttökoulun oppilasaines sosiaalisten suhteiden heijastajana