stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Verohallinto
Organisaatio

Verotusyksikkö hoitaa asiakkaiden verotuksen sujuvasti, laadukkaasti ja yhtenäisesti kaikissa olosuhteissa. Yksikköön kuuluu yhdeksän verotoimistoa sekä Ohjausyksikkö.
Asiakkuusyksikkö ohjaa ja johtaa asiakaslähtöistä toimintaa koko Verohallinnon tasolla.
Tuotehallintayksikkö tuottaa ulkoisille ja sisäisille asiakkaille heidän odotuksensa ylittäviä ja heidän toimintaansa tukevia tuotteita tehokkaasti.
Hallintoyksikkö vastaa henkilöstö-, talous- ja yleishallintotehtävistä.
Esikunta- ja oikeusyksikkö huolehtii esikuntatehtävistä sekä pääjohtajan määräysten valmistelusta ja esittelystä.
Viestintäyksikkö vastaa Verohallinnon konsernitason viestinnästä, verkkopalveluista sekä kielipalveluista.
Sisäisen tarkastuksen yksikkö arvioi Verohallinnon sisäisen valvonnan riittävyyttä tarkastamalla kaikkia Verohallinnon toimintoja.
Turvallisuus- ja riskienhallintayksikkö vastaa Verohallinnon turvallisuus- sekä riskienhallinta-asioista.
Harmaan talouden selvitysyksikkö tuottaa tietoa harmaan talouden ilmiöstä ja laatii yrityksistä ja yhteisöistä selvityksiä muille viranomaisille.
Tulorekisteriyksikkö toimii kansallisen tulorekisterin ylläpitäjänä ja vastuuviranomaisena. Tulorekisteri on valtiovarainministeriön ja Verohallinnon yhteishanke.
Verohallinnosta riippumattomia toimielimiä ovat keskusverolautakunta, joka antaa ennakkoratkaisuja, ja verotuksen oikaisulautakunta, joka käsittelee oikaisuvaatimuksia.
Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Vova) korvasi vuonna 2008 kunnalliset veroasiamiehet ja se valvoo veronsaajien (valtio, kunnat, seurakunnat, Kela, metsänhoitoyhdistykset ja metsäkeskus) oikeuksia verotuksessa ja verotusta koskevassa muutoksenhaussa. Yksikön tehtävä on valittaa sekä verohallinnon että hallintotuomioistuinten päätöksistä verovelvollisen vahingoksi ja antaa vastineita vero- ja maksuvelvollisten valituksiin.
Veronsaajien oikeudenvalvontayksikköä on pidetty ongelmallisena yritysten ja veroasiantuntijoiden taholta, sillä sen kautta Verohallinto voi valittaa sen itse tekemistään päätöksistään. Tällöin yritykset eivät voi luottaa Verohallinnon itsensä tekemien ennakkoratkaisujen sitovuuteen, ja mahdollisen oikeusprosessin kustannukset jäävät yleensä verovelvollisen maksettavaksi siinäkin tapauksessa, että hän lopulta voittaa oikeusjuttunsa veronsaajien oikeudenvalvontayksikköä vastaan hallinto-oikeudessa tai korkeimmassa hallinto-oikeudessa. Vero-oikeuden dosentti Janne Juuselan mukaan oikeudenvalvontayksikkö toimii monissa verotarkastuksissa ja jälkiverotustilanteissa aggressiivisesti, ja yksikön vireille laittamat pitkäkestoiset veroriidat heikentävät verotuksen ennustettavuutta ja yritysten oikeusturvaa.
Organisaatio > Kustannusten kehitys

Verohallinnon kustannukset ovat kehittyneet viime vuosina seuraavasti:
Vuonna 2009 377,2 miljoonaa €
Vuonna 2010 380,1 miljoonaa €
Vuonna 2011 392,4 miljoonaa €
Vuonna 2012 397,8 miljoonaa €
Vuonna 2013 407,6 miljoonaa €
Vuonna 2014 407,4 miljoonaa €
Vuonna 2015 415,0 miljoonaa €
Organisaatio > Henkilöstö

Verohallinnossa työskenteli vuoden 2023 lopulla 5 301 henkilöä. Henkilöstön keski-ikä oli 47 vuotta.
Organisaatio > Ympäristövastuu

Verohallinto on tehnyt konkreettisia tekoja kustannusten ja hiilidioksidipäästöjen pienentämiseksi. Ympäristökuormituksen vähentämiselle on asetettu prosentuaaliset tavoitteet, joita seurataan järjestelmällisesti. Vuonna 2008 aloitetussa yhteistyössä Maailman luonnonsäätiön WWF:n kanssa verotoimistot ja pääkonttori laativat toimitiloilleen ympäristöohjelman ja sitoutuivat noudattamaan valittuja Green Office -kriteerejä. Näitä olivat muun muassa paperin-, energian- ja sähkönkulutuksen sekä jätemäärien vähentäminen.
Aiheesta muualla

Verohallinto
Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuuna

| Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuuna |
| --- | --- |
 40 ItK 38
Aseen tyyppi:  Ilmatorjuntakanuuna
Alkuperämaa:   Ruotsi
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1939 – 1990 (Suomi)
Valtion käytössä:  Mm. Suomi, Ruotsi, Yhdysvallat, Englanti, Ranska (17 eri valtiota)
Sodissa:  Toinen maailmansota
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Victor Hammaran ja Emanuel Jansson
Suunniteltu:  1938
Valmistajat:  Bofors
Tekniset tiedot
Paino:  n. 2 000 kg
Kaliiperi:  40 mm
Tulinopeus:  2 laukausta/s
Lähtönopeus:  800 m/s
Ampumakulmat:  -5 – 90°
Maksimikantama:  2,5 km
Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuuna on ruotsalaisen Bofors-tehtaan kehittämä ilmahyökkäysten torjuntaan suunniteltu sarjatuliase, jonka suunnittelu aloitettiin vuonna 1928. Prototyyppi esiteltiin Ruotsin pää- ja puolustusministereille vuonna 1933. Prototyyppi oli suunniteltu laiva-asennusta varten ja seuraavana vuonna esiteltiin myös kenttäolosuhteisiin soveltuva lavetti.
Tekniset tiedot

Tykin tekniset ominaisuudet  :
Kaliiperi: 40 mm (putkessa 16 kierrettä)
Ammuksen lähtönopeus: 800 m/s
Tehokas ampumaetäisyys:
Ilmamaaliin (vuonna 1939): 2,5 km
Ilmaan: 1,5 km
Pintaan: 2,0 km
Ominaistulinopeus: 2 laukausta/sekunti
Jatkuvasyöttöinen, ammussiteessä 4 patruunaa
Rekyylitoiminen
Tulikorkeus: 115 cm
Korotuskulma: −5 – +90 astetta
Hidastin: nestetoiminen
Palautin: jousitoiminen
Paino: n. 2100 kg (kuljetuskunnossa) ja n. 2000 kg ampumakunnossa
Tykin toimintaperiaate lyhyesti kuvattuna: Jousen kuljettama kiilalukko lukittuu automaattisesti ja rekyyliliikkeestä voimansa saava avauskoneisto vapauttaa lukon mekaanisesti.
Boforsin 40 mm ilmatorjuntakanuunaa pidettiin aikanaan lähes ylivertaisena teknisiltä ja ampumaominaisuuksiltaan sekä luotettavuudeltaan. Ase jopa voitti Yhdysvaltojen maavoimien ja laivaston järjestämän kilpailun ja tuli näin valituksi palvelusaseeksi myös uudella mantereella.
Ominaisuuksia arvioitaessa tuolloin kiinnitettiin erityistä huomiota muun muassa seuraaviin seikkoihin:
Tykin automatiikan todettiin toimivan hyvin ja luotettavasti. Eräässä kokeessa tykillä ammuttiin n. 500 laukausta yhtäjaksoisesti.
Ase oli jatkuvasyöttöinen, mikä tarkoitti sitä, että lippaanvaihto ei keskeyttänyt ammuntaa.
Ampumaominaisuuksien hyvinä puolina nähtiin aseen vakaus ja se, että asetta voitiin suunnata myös sarjan aikana.
Tykkiä pidettiin sangen maastokelpoisena sen kyetessä melko vaivattomasti seuraamaan vetäjäänsä maastossa.
Boforsin 40 mm ilmatorjuntakanuuna Suomessa

Aseen virallisessa suomalaisessa mallimerkinnässä ensimmäinen numero 40 viittaa aseen kaliiperiin (=40 mm), kirjaimet ItK viittaavat IlmaTorjuntaKanuunaan ja viimeinen numero 38 aseen käyttöönottovuoteen (=1938).lähde?
Vuonna 1937 suomalainen asiantuntijoista koostuva ryhmä kävi Karlskronan tehtailla tutustumassa Boforsin 40 mm:n ilmatorjuntatykkiin. Suomalaiset olivat suunnitelleet oman tykkitehtaan (Valtion tykkitehdas) perustamista ja sen suunniteltiin aloittavan myös 40 mm:n ilmatorjuntakanuunan valmistamisen. Asiantuntijaryhmä totesi aseen sopivan suomalaisten suunnitelmiin ja Suomi hankkikin samana vuonna aseen valmistuslisenssin.
Ensimmäiset tykit (9 kpl) Suomeen saatiin keväällä 1939, joista kahdeksan jaettiin suoraan ilmatorjuntajoukoille koulutusaseiksi yhden mennessä vastaperustetulle tykkitehtaalle mallitykiksi. Kesän ja syksyn mittaan aseita yritettiin hankkia lisää kansainvälisen tilanteen kiristyessä uhkaavasti, mutta ennen YH:n julistamista aseita ei saatu yhtäkään.
Ennen talvisotaa julistetun YH:n alkaessa Suomessa oli kyseistä asetta vain 9 kappaletta, mikä osaltaan kuvaa maan heikkoa valmistautumista sodan oloihin. Talvisodan alkuun 30. marraskuuta 1939 mennessä Suomeen oli Ruotsista saatu lisää yhteensä 44 kpl mainittua asetta (joissain lähteissä 56 kpl). Taisteluvalmiiden yksiköiden käytössä kaikista käytettävissä olevista aseista oli 30 kappaletta. Loput aseet olivat mm. varikoilla ja koulutuskäytössä.
Vuonna 1937 yhden 40 mm:n Bofors-kanuunan hinnaksi arvioitiin noin 800 000 silloista markkaa, joka tilastokeskuksen määrittämän rahanarvokertoimen mukaan olisi tarkoittanut noin 260 000 euroa (v. 2007, rahanarvokerroin määrittelee rahan ostovoimaa ei nimellisarvoa).
Boforsin 40 mm ilmatorjuntakanuuna Suomessa > 40 ItK 38 talvisodassa

Talvisodan aikana 40 ItK 38:lla saatiin ammutuksi alas 128 neuvostoliittolaista lentokonetta, minkä lisäksi vaurioitettiin lukuisia muita lentokoneita, joista ainakin osa tuhoutui ennen tukikohtaansa pääsyä. Talvisodassa ase osoittautui erittäin hyväksi, koska se toimi luotettavasti hankalissakin oloissa ja yhtä alasammuttua neuvostokonetta kohden jouduttiin ampumaan hyvin vähäisenä pidettyä 392 laukausta.
Talvisodan aikana käyttöön saatiin lisää kalustoa siten, että joulukuun 1939 lopussa käytettävissä oli yhteensä 78 kappaletta 40 ItK 38:aa ja talvisodan lopussa 13. maaliskuuta 1940 käytettävissä oli yhteensä 100 asetta.
Boforsin 40 mm ilmatorjuntakanuuna Suomessa > 40 ItK 38 jatkosodassa

Välirauhan aikana Ruotsista ja Unkarista (jälkimmäisestä 12 kpl) sekä Saksasta saatiin hankittua Suomeen yhteensä noin 130 kpl 40 ItK 38:aa, joten tykkien kokonaismäärä oli uuden sodan alkaessa noin 230 kpl.  Tämän jälkeen asemäärä kasvoi jatkosodan aikana vielä kotimaista valmistetta olevilla, lisenssivalmistetuilla aseilla yhteensä 71 kpl, joista ensimmäiset 12 kappaletta vasta vuonna 1941. Seuraavana vuonna saatiin ensimmäisen tilauserän loput 45 asetta. Tämän jälkeen tilattiin vielä 20 kappaleen sarja, josta 14 kpl ennätti valmistua ennen jatkosodan loppua.
Jatkosodan aikana 40 ItK 38:lla ammuttiin alas noin 400 puna-armeijan ilmavoimien ja laivaston lentokonetta. Tarkkaa lukua on jälkeenpäin ilmeisen mahdotonta saada selville, koska vuodesta 1941 alkaen ilmatorjuntayksiköiden muodostamisessa ryhdyttiin suosimaan ns. sekayksiköitä, joissa 40 mm:n ja 20 mm:n aseet toimivat yhdessä 40 mm:n kaluston keskittyessä kohteen suojaamiseen ja jälkimmäisten keskittyessä edellisten toiminnan suojaamiseen.
Boforsin 40 mm ilmatorjuntakanuuna Suomessa > 40 ItK 38 sodan jälkeen

Sodan jälkeen aseet pysyivät ilmatorjuntajoukkojen kalustona. 1960-luvulla osa tykeistä modernisoitiin mm. uusimalla niiden laskimet ja moottoroimalla ne, jolloin syntyi ns. Galilei-Bofors. Varauskalustona alkuperäiset tykit säilyivät puolustusvoimien varikoilla aina 1990-luvun alkuun.
Viimeinen näytösluonteinen ammunta modernisoimattomalla 40 ItK 38:lla suoritettiin vuonna 1992.
40mm Bofors L/60 oli myös erinäisten Suomen merivoimien alusten aseistuksena, mm. Panssarilaivat Ilmarinen sekä Väinämöinen aseistettiin neljällä 40mm Boforsilla (40 60 ItK/36 BK 2 ja 40 60 ItK/37 BK) välirauhan aikana, minkä lisäksi miinalaiva Keihässalmi ja moottoritykkiveneet aseistettiin Ruotsista hankituilla tykeillä (40 60 ItK/35-39 B ja 40 60 ItK/35-39 BK).
Sotien jälkeen Britanniasta hankittu Koululaiva Matti Kurki oli aseistettu Boforseilla (40 60 M5 2LT). Aseen uudempi versio L/70 on ollut niinikään Merivoimien käytössä, mm. Rauma-luokan ohjusveneissä (40 70 89 LT) sekä Miinalaiva Pohjanmaalla (40 70 78 LT)
Boforsin 40 mm ilmatorjuntakanuuna muissa maissa

Ruotsissa ensimmäinen sarjatuotantoase valmistui vuonna 1933. Kyseessä oli kiinteälle alustalle suunniteltu ase, joka oli siis tarkoitettu joko laivaston käyttöön tai suunniteltu asennettavaksi torjumaan yhdestä asemasta esim. kaupunkia kohtaan suuntautuvaa uhkaa vastaan. Ruotsissa valmistetuista (vv. 1933–1943) aseista suurin osa oli varustettu ns. kiinteällä jalustalla. Aseen sarjatuotannon kymmenenä ensimmäisenä vuotena Ruotsissa valmistetuista aseista 448 kpl oli varustettu liikkumiseen soveltuviksi ja 934 kiinteällä jalustalla toimiviksi.
Ruotsin lisäksi asetta valmistettiin vv. 1935–1939 myönnetyillä lisensseillä mm. seuraavissa maissa: Yhdysvallat, Englanti, Belgia, Itävalta, Kreikka, Norja, Portugali, Puola, Ranska, Suomi, Tšekkoslovakia ja Unkari. Lisäksi asetta tilattiin mm. Argentiinaan, Egyptiin, Alankomaihin, Jugoslaviaan, Liettuaan, Tanskaan ja Viroon. Kaiken kaikkiaan asetta myytiin ainakin 17:än eri maahan, joista Ruotsin lisäksi mm. Puola ja Unkari valmistivat asetta myös myyntiin.
Boforsin ilmatorjuntatykin edistyksellisyyttä omana aikanaan kuvannee hyvin Ranskan suorittamat hankinnat. Ranskaa pidettiin tuolloin omasta tykistöaseiden tuotannostaan hyvin ylpeänä maana. Ranskan puolustusministeriö pyysi syyskuussa 1936 yhtä kappaletta Boforsin 40 mm:n ilmatorjuntatykkiä kokeiltavaksi. Ranskalaiset testasivat tykkiä sangen laajasti ampuen sillä mm. huomattavan suuren laukausmäärän ja tekemällä 750 kilometrin ajokokeen. Erityisesti ajokoe hämmästytti ranskalaisia, sillä tykki oli siirrettävissä jopa henkilöauton nopeudella. Testien onnistumista kuvannee se, että ranskalainen kilpailija Schneider lopetti testien seurauksena oman 37 mm:n aseen kehittämisensä. Seuraavana vuonna Ranska tilasi tiettävästi ensimmäiset ulkomaalaisvalmisteiset tykkinsä Boforsilta.
Yhdysvalloissa Boforsin kehittämä 40 mm:n ilmatorjuntakanuuna pääsi laajamittaiseen sarjatuotantoon ja asetta valmistettiin suuria määriä. Suurimman määrän asetta valmisti Chrysler Corporation, liki 60 000 asetta. Sarjatuotantoon päästäkseen amerikkalaisilla oli muutama hankaluus voitettavanaan. Yksi näistä oli käytössä olleiden mittayksiköiden eroavaisuus. Tuotannon kannalta oli käytettävä kyllin suurta tarkkuutta, jotta mittayksiköiden eroaminen toisistaan ei olisi haitannut lopputuotteen toimintavarmuutta. Yhdysvaltalaiset tuotantolaitokset joutuivat käytännössä muuttamaan käytetyn millimetrin 0,03937079 tuumaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuuna Wikimedia Commonsissa
Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuuna. Harlu - 1944
40 ItK 38 näytteillä Suomenlinnassa
Bofors-ilmatorjuntatykki tuliasemassa. Suulajärvi 1943.08.26.
Bofors 40 mm it-kanuuna yhdysvaltalaisten joukkojen käytössä Algeriassa
Vesalan peruskoulu

Vesalan peruskoulu vuonna 2015.
Vesalan peruskoulu on Helsingin Kontulassa sijaitseva peruskoulu. Vuonna 2023 koulussa oli noin 950 oppilasta, ja sen oppilasmäärä on Helsingin peruskoulujen suurimpia. Koulu sijaitsee osoitteessa Sakara 5.
Koulu on perustettu vuonna 1966 Kontulan yhteiskoulu -nimisenä yksityisenä oppikouluna, jonka omisti alkujaan Kontulan yhteiskoulun oppikouluyhdistys. Alkuperäinen koulurakennus valmistui vuonna 1967 ja sen laajennusosa vuonna 1969. Vuoden 1977 peruskoulu-uudistuksessa koulu siirtyi kaupungin omistukseen ja jaettiin Vesalan yläasteeksi ja lukioksi. Lukio lakkautettiin vuonna 1990. Vierekkäiset Vesalan ala-aste ja yläaste yhdistettiin vuonna 2017 Vesalan peruskouluksi. Alaluokille rakennettiin syksyllä 2019 valmistuneet uudet tilat entisen yläasteen yhteyteen. Osoitteessa Sakara 3 sijainnut ala-asteen huonokuntoinen vanha rakennus purettiin keväällä 2020.
Koulussa voi opiskella painotetusti luonto- ja tiedeluokalla. Koulussa on myös erityisluokkia, ja valmistava luokka. Yläasteen koulukasvihuone on Suomen kattavampia ja pohjoismaiden suurimpia. 200-neliöisessä kasvihuoneessa asuu yli 50 eläintä. Lisäksi koulun opettajat järjestävät telttaretkiä yläasteikäisille muun muassa Porvoon Pirttisaareen. Koulun rehtorina toimii Niina Halonen-Malliarakis.
Vuonna 2017 koulun oppilaista 40 %:lla oli vähintään toinen vanhemmista ulkomaalaistaustainen. Vuonna 2023 Vesalan peruskoulu oli yksi Helsingin neljästä peruskoulusta, joissa yli puolet oppilaista on vieraskielisiä S2-oppilaita; heidän osuutensa on 54 % koulun oppilaista.
Vesalan yläaste toimi yhtenä kuvauspaikkana elokuvassa Täältä tullaan elämä! (1980).
Koulussa sattui vuoden 2023 maaliskuussa vakava puukotus, jossa koulun 13-vuotias oppilas iski toista oppilasta veitsellä rintaan kotitalouden tunnilla. Uhri selvisi tapauksesta hengissä.
Aiheesta muualla

Vesalan peruskoulun verkkosivut
Mika Välilä

Mika Välilä (s. 28. helmikuuta 1970 Södertälje) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelannut jääkiekon SM-liigaa Tapparassa, Jokereissa ja Lukossa yhteensä 222 runkosarja- ja 33 pudotuspeliottelua vuosina 1988–1994. Hän voitti yhden Suomen-mestaruuden ja kaksi SM-pronssia. Hän on pelannut kaksi A-maaottelua, 30 B-maaottelua, 28 nuorten maaottelua ja 31 poikien maaottelua. Hän saavutti hopeaa alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1988. Hän oli vuoteen 2018 naimisissa palloilija Riikka Sallisen kanssa.
Joonas Pöntinen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 19. maaliskuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: , Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 178 cm
Lempinimi: Pönä
Junioriseurat
–2008:  KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2008 2009 2009– |  KuPS →  WJK (laina)  KuPS | 2 (0) 1 (0) 29 (0) |
Maajoukkue
| 2008 2009– | Suomi U-18 Suomi U-19 | 2 (0) 11 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. joulukuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. tammikuuta 2011.
Joonas Pöntinen (s. 19. maaliskuuta 1990) on suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on maalivahti.
Pöntinen debytoi Veikkausliigassa 12. toukokuuta 2008 ottelussa HJK:ta vastaan. Hän pelasi heti ensimmäisessä ottelussaan nollapelin. Pöntinen allekirjoitti lokakuussa 2010 kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Saavutukset

A-nuorten SM-pronssi (2008)
B-nuorten SM (2007)
Richard C. Sarafian

Richard Caspar Sarafian (28. huhtikuuta 1930 New York, New York – 18. syyskuuta 2013 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä, jonka ohjauksia ovat muun muassa perhetarina Vapaana ja villinä (Run Wild, Run Free, 1969) ja eksistentiaaliseksi sanottu road movie Nasta laudassa (Vanishing Point, 1971). Hän ohjasi 1960-luvulla televisiolle, muun muassa jaksoja sarjoihin Maverick, Bonanza, Batman, Hämärän rajamailla ja Minä vakooja. 1980- ja 1990-luvulla hän teki sivuosia näyttelijänä muiden ohjaajien elokuvissa.
Sarafian syntyi armenialaisille siirtolaisvanhemmille New Yorkissa 1930. Hän yritti opiskella oikeus- ja lääketiedettä heikoin tuloksin ja vaihtoi New Yorkin yliopiston elokuvakouluun, jossa hän menestyi hyvin. Korean sodan aikana hän toimi armeijan viestinnässä ja sai asemapaikakseen Kansas Cityn. Siellä hän tapasi vielä tuntemattoman elokuva-alan kollegan Robert Altmanin. Heistä tuli hyviä ystäviä ja sitten myös sukulaisia, kun Sarafian avioitui Altmanin sisaren Joanin kanssa.
Myös Sarafianin poika Deran Sarafian on toiminut elokuva-alalla tuottajana ja ohjaajana.
Pietarin evankeliumi

| Pietarin evankeliumi> Κατὰ Πέτρον ἐυαγγέλιον |
| --- | --- |
 Akhimista löydetty Pietarin evankeliumin sisältävä fragmentti.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  tuntematon (Pseudo-Pietari)
Kieli:  muinaiskreikka (koinee)
Genre:  evankeliumi, apokryfinen kirjoitus
Julkaistu:  n. 70–160
Suomennos
Suomentaja:  Johannes Seppälä
Kustantaja:  Ortokirja ry
Julkaistu:  1981 teoksessa Pietarin evankeliumi sekä Pietarin ja Andreaan teot
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  4 s.
ISBN:  951-95565-1-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pietarin evankeliumi (m.kreik. Κατὰ Πέτρον ἐυαγγέλιον, Kata Petron euangelion) on varhaiskristillinen Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin kuuluva pseudepigrafinen evankeliumi, josta on säilynyt ainoastaan katkelmia Jeesuksen kärsimyshistoriasta.
Historia

Pietarin evankeliumi on ajoitettu noin vuosiin 70–160. 1800-luvun loppupuolelle asti Pietarin evankeliumi tunnettiin ainoastaan kirkkoisien yksittäisistä maininnoista, jotka tuomitsivat teoksen harhaoppisena mutta eivät juurikaan kertoneet sen sisällöstä. Kirkkoisistä ainakin Serapion Antiokialainen (n. 200 jaa.) on tuntenut Pietarin evankeliumin, samoin Origenes, Eusebios Kesarealainen ja Theodoretos Kyrrhoslainen.
Talvella 1886–1887 ryhmä ranskalaisia arkeologeja M. Bouriantin johdolla löysi Akhmimista eli antiikin Panopoliista Ylä-Egyptistä kirjan, joka sisälsi katkelmia Pietarin evankeliumista, Pietarin ilmestyksestä, Henokin kirjasta sekä eräistä muista teksteistä. Kirja on ajoitettu 500-luvun lopulle, ja sen tekstit julkaistiin 1892. Myöhemmin Oksyrhynkhoksesta on löydetty kaksi lyhyttä papyruskäsikirjoitusta, jotka sisältävät katkelmia Pietarin evankeliumista (P.Oxy. 2949 ja P.Oxy 4009). Nämä katkelmat ovat peräisin 100-luvun lopulta tai 200-luvun alusta.  Nämä löydöt viittaavat siihen, että Pietarin evankeliumi on ollut aktiivisessa käytössä ainakin joissakin egyptiläisissä luostareissa.
Sisältö

Säilynyt Pietarin evankeliumin jakso sisältää Jeesuksen kärsimyshistorian, ylösnousemuksen ja ylösnousseen ilmestyksiä. Koska evankeliumin alkua ei ole säilynyt, ei tiedetä, rajoittuiko se alun perin kärsimyshistoriaan vai sisälsikö se myös Jeesuksen opetuksia ja tekoja kanonisten evankeliumien tapaan.
Sisältö > Rakenne

Käytössä on kaksi tapaa viitata Pietarin evankeliumin yksittäisiin kohtiin. Seuraavassa taulukossa arabialaiset numerot 1–60 viittaavat Adolf von Harnackin laatimaan jaejakoon, roomalaiset numerot I–XIV J. A. Robinsonin lukujakoon, jota tarkennetaan tarvittaessa liittämällä lukunumeroihin Harnackin numeroinnin mukaiset jaenumerot.
| Luvut | Jakeet | Aihe |
| --- | --- | --- |
| I–II | 1–5 | Oikeudenkäynti |
| III | 6–9 | Pilkkaaminen ja pahoinpitely |
| IV–VI,22 | 10–22 | Ristiinnaulitseminen |
| VI,23–VII | 23–27 | Hautaus ja valitus |
| VIII–IX,34 | 28–34 | Vartijat haudalla |
| IX,35–XI,44 | 35–44 | Ylösnousemus |
| XI,45–49 | 45–49 | Vartijoiden tunnustus |
| XII–XIII | 50–57 | Naiset haudalla |
| XIV | 58–60 | Ylösnousseen ilmestys |
Sisältö > Erityispiirteitä

Useimpien tutkijoiden mukaan Pietarin evankeliumi on kirjallisesti riippuvainen kanonisista evankeliumeista. Niihin verrattuna kärsimyshistorian  ihmeenomaiset piirteet ovat kuitenkin kasvaneet selvästi. Lisäksi tietyissä yksityiskohdissa esiintyy juutalaisvastaisia sävyjä: esimerkiksi syy Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta vieritetään juutalaisten niskoille selvemmin kuin Uudessa testamentissa.
Tietyissä yksityiskohdissa kuvaus saa dokeettisia piirteitä, eli Jeesuksen ihmisyys ja hänen kärsimyksensä vaikuttaa vain näennäiseltä:
»He toivat paikalle kaksi pahantekijää ja ristiinnaulitsivat Herran heidän keskelleen. Mutta hän vaikeni ikään kuin ei olisi tuntenut lainkaan tuskaa.» 
(Piet. ev. 10, käännös Matti Myllykoski)
Pietarin evankeliumi sisältää vanhimman tunnetun kuvauksen itse ylösnousemuksesta:
»…he näkivät vielä haudasta tulevan ulos kolme miestä, joista kaksi tuki kolmatta, sekä ristin tulevan näiden jäljessä. Kahden pään ulottuivat taivaaseen, mutta heidän taluttamansa (miehen pää) ulottui taivastenkin yli. He kuulivat taivaista äänen, joka sanoi: ”Oletko saarnannut poisnukkuneille?” Ja rististä kuului vastaus: ”Kyllä.”» 
(Piet. ev. 39–41, käännös Matti Myllykoski)
Kirjallisuutta > Suomennos

Pietarin Evankeliumi. Teoksessa Pietarin Evankeliumi sekä Pietarin ja Andreaan teot.  (Suomennos Johannes Seppälä, johdanto Petri Piiroinen)  Joensuu:  Ortodoksinen kirjallisuusyhdistys Ortokirja ry, 1981.  ISBN 951-95565-1-6
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä

The Gospel of Peter. Teoksessa Elliott, J. K.: The Apocryphal New Testament: A Collection of Apocryphal Christian Literature in an English Translation.  OUP Oxford, 2005.  ISBN 9780198261810
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Evans, Craig A.: ”Kyseenalaisia tekstejä – Osa II: Pietarin evankeliumi, Egerton-evankeliumi, Marian evankeliumi ja Markuksen salainen evankeliumi”, Jeesus-huijaus paljastuu, s. 93–118.  Suomentanut Anne Leu. Juva:  Perussanoma, 2015.  ISBN 978-951-888-713-6
Aiheesta muualla

The Gospel of Peter. The Gnostic Society Library. (englanniksi)
Gospel of Peter. Early Christian Writings. (englanniksi)
Ortokirjan vuonna 1981 julkaiseman suomennoksen kansi.