stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suntribe

Suntribe on virolainen pop-yhtye. Se pääsi edustamaan  maataan Eurovision laulukilpailussa 2005 Kiovassa voitettuaan Eurolaulin. Se kuitenkin karsiutui semifinaalissa, jossa se saavutti 20. sijan saaden 31 pistettä. Finaalipaikan saaminen vaati 85 pistettä.
Suntriben alkuperäiset jäsenet olivat Mari-Leen Kaselaan, Rebecca Kontus, Laura Põldvere ja Jaanika Vilipo. Euroviisuedustuksen jälkeen yhtyeeseen liittyi vielä viides jäsen, Daana Ots.
Tansania kesäolympialaisissa 2016

Tansania osallistui Rio de Janeiron olympialaisiin vuonna 2016 joukkueella, johon kuului seitsemän urheilijaa kolmesta eri lajista. Kyseessä oli maan 13. esiintyminen kesäolympialaisissa. Maan lipunkantajana avajaisissa toimi judoka Andrew Thomas Mlugu. Mitaleita maa ei saavuttanut, vaikka Alphonce Felix Simbu sijoittuikin miesten maratonin viidenneksi.
Joukkue > Judo

Tansania sai kutsun lähettää yhden judokan Rio de Janeiroon miesten alle 73-kiloisten sarjaan. Kyseessä oli maan debyytti olympialaisten judossa.
Andrew Thomas Mlugu - Miesten alle 73 kg
Joukkue > Uinti

Tansania sai FINA:lta kutsun lähettää kaksi urheilijaa (yhden miehen ja yhden naisen) edustamaan maataan olympialaisiin. Kumpikaan heistä ei päässyt jatkoon alkueristä.
Hilal Hemed Hilal - Miesten 50 metrin vapaauinti
Magdalena Moshi - Naisten 50 metrin vapaauinti
Joukkue > Yleisurheilu

Seuraavat neljä tansanialaista urheilijaa saavuttivat vaaditut tulosrajat kisoihin. He kaikki osallistuivat maratoneille. Parhaiten sijoittui Alphonce Felix Simbu, joka ylsi peräti viidenneksi miesten maratonilla.
Saidi Makula - Miesten maraton
Fabiano Joseph Naasi - Miesten maraton
Alphonce Felix Simbu - Miesten maraton
Sara Ramadhani - Naisten maraton
Taina Sampakoski

Taina Sampakoski (s. 1957) on suomalainen kirjailija ja opettaja.
Sampakosken esikoisromaani Ikoni oli Finlandia-palkintoehdokkaana 2006. Romaanin pohjana oli Sampakosken Jyväskylän avoimen yliopiston luovan kirjoittamisen kurssilla lopputyönä kirjoittama novelli jonka hän laajensi romaaniksi. Sampakoski on opettanut suomen kieltä peruskoululaisille Kalixissa Ruotsissa.
Sampakosken isä on kestävyysjuoksija Väinö Koskela.
Teoksia

Ikoni : romaani. Tammi 2006
Taina Rantanen

Taina Tuulikki Rantanen (s. 1959 Tampere) on gerontologian ja kansanterveyden professori Jyväskylän yliopistossa. Hän tutkii muun muassa vanhenemisen vaikutuksia toimintakykyyn, liikkumiseen ja aktiivisuuteen. Rantanen oli mukana perustamassa Jyväskylän ja Tampereen yliopiston yhteistä Gerontologian tutkimuskeskusta (GEREC) ja toimi sen johtajana 2014–2015.
Rantanen on saanut Schildtin palkinnon (2016), pohjoismaisen gerontologian Sohlbergin palkinnon (2018) ja Jyväskylän yliopiston myöntämän Tieteellisen tiedon julkistamispalkinnon (2013) sekä Tieteellinen läpimurto -palkinnon (2021). Rantanen kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi keväällä 2022.
Rantanen on julkaissut 350 alkuperäisjulkaisua, useita kirjan lukuja ja ammatillisia sekä yleistajuisia kirjoituksia. Hän on saanut muun muassa Euroopan tutkimusneuvoston (ERC) viisivuotisen Advanced Grantin (2016–2021), Suomen Akatemian rahoitusta eri projekteihin (2000–2022) ja opetus- ja kulttuuriministeriön rahoitusta useisiin liikuntatieteellisiin tutkimusprojekteihin (1985–2024).
Rantanen on Professoriliiton Jyväskylän paikallisosaston varapuheenjohtaja, Professoriliiton valtuuskunnan jäsen ja useiden gerontologian alan tieteellisten lehtien toimituskunnan jäsen.
Aiheesta muualla

Taina Rantanen Jyväskylän yliopiston Converis-tutkimustietojärjestelmässä
Taina Rantanen Twitterissä
Sporting Gijón B

Sporting Gijón B on Espanjan pääsarjassa pelaavan Sporting Gijónin reservijoukkue. Joukkue pelaa kaudella 2021-2022 Espanjan viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera División RFEFissa.
Historia

Sporting Gijón B on perustettu vuonna 1967 nimellä Club Atlético Gijón, jota joukkue käytti vuoteen 1978 asti. Sen jälkeen joukkueen nimi vaihtui Sporting de Gijón Atléticoksi, joka kesti vuoteen 1991. Siitä eteenpäin joukkue on kantanut nykyistä nimeään Sporting Gijón B.
Historiansa aikana joukkue on pelannut kaikkiaan 21 kautta Segunda B:ssä ja 15 kautta Tercera Divisiónissa.
Saavutukset

Segunda División B: 1996, 1997
Tact Group

Tact Group on konserni, joka toimii Suomen, Ruotsin ja Puolan rahoitusmarkkinoilla. Suomessa henkilöstön määrä on yksi.
Suomessa toimii sen tililuottoja tarjoava yritys Tact Finance Oyj, joka on perustettu 2006. Yrityksen operationaalinen päätoimipaikka sijaitsee Turussa , ja lisäksi yrityksellä on toimistoja Helsingissä, Tukholmassa, Tallinnassa, Varsovassa ja Luxemburgissa. Henkilöstön määrä on 21.
Tact Finance Oyj noudattaa ECRC:n eli European Coalition for Responsible Credit:n vastuullisen luotonannon kriteereitä.
Suhoi Su-33

| Suhoi Su-33 ”Flanker-D" |
| --- | --- |
 Su-33 sivulta. Siivet nostettu ylös.
Tyyppi:  Hävittäjä
Valmistaja:  Suhoi
Miehistö:  1
Valmistumisvuosi:  1994
Ensilento:  toukokuu 1985
Käyttöönottovuosi:  1994
Valmistusmäärä:  24+ 
Mitat
Pituus:  21,94 m
Kärkiväli:  14,70 m
Korkeus:  5,93 m
Siipipinta-ala:  62 m²
Nopeus:  2 300 km/h
Lentomatka:  3 000 km
Tyhjäpaino:  18 400 kg
Voimanlähde
Koneisto:  2× AL-31F suihkumoottoria
Teho:  74,5 kN, jälkipolttimella 122,6 kN
Aseistus
Aseistus:  30 mm GSh-30-1 kanuuna, 150 panosta, lisäksi yli 6 500 kg kuormaa, 12 eri kiinnityspisteessä, esimerkiksi R-27/R-73 ilmasta-ilmaan ohjuksia, erilaisia pommeja ja raketteja
Suhoi Su-33 (Nato-raportointinimi Flanker-D) on lentotukialuskäyttöön suunniteltu suihkuhävittäjä. Suhoi aloitti koneen suunnittelun Neuvostoliiton laivastolle 1982 Suhoi Su-27:n pohjalta. Yhtäläisyydet ovat suuria, ja konetyypin entinen mallimerkintä oli Su-27K. Suurimmat muutokset ovat tukialuskelpoisuus ja ilmatankkausmahdollisuus.
Koneen länsimaiset vastineet ovat muun muassa USAFin F-15 Eagle ja etenkin laivastokäyttöön suunniteltu F-14 Tomcat.
Kehitystyö

Ensimmäinen Su-33 lensi toukokuussa 1985, ja konetyyppi otettiin palveluskäyttöön Venäjän laivastossa 1994. Kaikki Venäjän laivaston palveluksessa olevat 24 Su-33 konetta on sijoitettu laivaston ainoalle lentotukialukselle, Admiral Kuznetsoville.
Toisin kuten Yhdysvaltain laivaston tukialushävittäjät, Su-33 ei käytä katapulttia lähdössä. Koneet on suunniteltu alukselle, jonka kiitotien päässä on ”hyppyri”.
Venäjän koneiden käyttöikä tulee loppuun 2015, ja on spekuloitu, että uusia Su-33-koneita ei valmisteta, koska erät olisivat liian pieniä. Tällöin Venäjä siirtyisi MiG-29K-kalustoon, jota jo rakennetaan Intian laivastolle.
Kiina osti Su-33-prototyypin Ukrainasta, ja on vuodesta 2001 kehittänyt siihen perustuvaa konetta Shenyang J-15, joka teki ensilentonsa 31. elokuuta 2009 kiinalaisilla WS-10-moottoreilla varustettuna.
Kiina ja Venäjä neuvottelivat vuodesta 2006 Su-33:n myymisestä Kiinalle, mutta neuvottelut kariutuivat Kiinan vaatimuksiin kahdesta mallikappaleesta ja Kiinan valmistamiin kopioihin Su-27SK-koneista. Vuonna 2009 Kiina olisi jälleen ollut valmis ostamaan koneita, mutta Venäjä vaati vähintään 24 koneen minimierää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suhoi Su-33 Wikimedia Commonsissa
http://www.saunalahti.fi/halle/planes/rus/su-33.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Suhoin lentokoneet
| --- | --- |
Hävittäjät:   Su-9  Su-11  Su-15  Su-27  Su-30  Su-33  Su-35 Su-37  Su-57 (T-50) 
Pommi- ja rynnäkkökoneet:   Su-2  Su-4  Su-7  Su-17 Su-20  Su-22  Su-24  Su-25  Su-34  Su-39 
Tiedustelukoneet:   Su-12 
Koulukoneet:   UTB  Su-26  Su-28  Su-29  Su-31 
Kuljetuskoneet:   Su-38  Su-80  S-21  Superjet 100 
Kokeelliset:   Su-1  Su-3  Su-5  Su-6  Su-8  Su-10  Su-11  Su-13  Su-37  Su-47  P-1  T-3  T-4
Strilen

| Strilen |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Polaris Media
Levikki:  5 519 (2022)
Perustettu:  1961
Päätoimittaja:  Eirik Langeland Fjeld
Kotikunta:  Alver
Kotimaa:  Norja
Ilmestymistiheys:  2 krt/vko
Kieli:  norja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Strilen on norjalainen vuonna 1961 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Alver. Se ilmestyy kahdesti viikossa ja kuuluu Polaris Media -konserniin.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (norjaksi)
Spatharaíoi

| Spatharaíoi Σπαθαραίοι |
| --- | --- |
 Spatharaíoin kylää.
 Spatharaíoi
 Koordinaatit: 37°40′43″N, 26°48′4″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Pohjois-Egean saaret
Alueyksikkö:  Sámos
Kunta:  Anatolikí Sámos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  5601041001
Korkeus:  580 m
Väkiluku (2011):  236
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Spatharaíoi (kreik. Σπαθαραίοι; myös transl. Spatharéi) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Anatolikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 236 (vuonna 2011).
Spatharaíoin kylä sijaitsee Sámoksen eteläosassa Bourniás (Μπουρνιάς) -vuoren rinteessä lähellä sen huippua. Se on rakennettu noin 580 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna, mikä tekee siitä yhden Sámoksen korkeimmalla olevista kylistä. Lähikylät ovat pohjoispuolella Pýrgos noin viiden kilometrin päässä ja itäpuolella Pagóndas. Kylän nimi on selitetty sillä, että sen ensimmäisen asukkaan sukunimi olisi ollut Spáthas, tai että sen ensimmäiset asukkaat olisivat tulleet Spathárin kylästä pohjoiselta Euboialta.
Kylästä on hyvä näköala etelään ja länteen Dodekanesian saarille ja Foúrnoi-saarille sekä Kérkis-vuorelle ja Sámoksen luoteisrannikolle. Kylän kirkko on omistettu arkkienkeleille (Pammégistoi taxiárches).
Spatharaíoi muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Σπαθαραίων, Topikí Koinótita Spatharaíon), johon kuuluvat varsinaisen Spatharaíoin kylän lisäksi kylät Apóstolos Pávlos, Avánti, Kalogerikó, Kýrgianni, Limnonáki, Metóchi, Sykiá ja Vergí sekä Samiopoúlan saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 337.
Aiemmin kylä kuului Pythagóreion kuntaan ja vuosina 2011–2019 Sámoksen kuntaan ja sen Pythagóreion kunnallisyksikköön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Spatharaíoi Wikimedia Commonsissa
Status Quo (yhtye)

| Status Quo |
| --- | --- |
 Status Quo vuonna 2005.
Tiedot
Toiminnassa:  1962–
Tyylilaji:  Rock, hard rock, boogie rock, psykedeelinen rock, blues rock, rock and roll
Kotipaikka:   Lontoo, Englanti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Francis Rossi   Richie Malone   Andy Bown   John Edwards   Leon Cave  
Entiset jäsenet:  Alan Lancaster John Coghlan Jess Jaworski Roy Lynes Pete Kircher Jeff Rich Matt Letley Rick Parfitt
Levy-yhtiö:  Sanctuary Records   Eagle Records   Polydor   Vertigo Records   Pye Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Status Quo on brittiläinen rockyhtye, jonka perustivat basisti Alan Lancaster ja kitaristi Francis Rossi vuonna 1962. Yhtyeen alkuperäinen nimi oli The Spectres, mutta vuonna 1967 nimeksi vaihdettiin Traffic. Myöhemmin nimeksi vaihdettiin Traffic Jam, jotta yhtyettä ei sekoitettaisi jo olemassa olleeseen Traffic-nimiseen yhtyeeseen. Tämäkään nimi ei ollut pitkäikäinen, vaan muuttui vielä kerran saman vuoden sisällä. Yhtyeestä tuli Status Quo, joka vakiintui heidän nimekseen seuraavien vuosikymmenien ajaksi.
Tammikuussa 1968 Status Quo julkaisi singlen ”Pictures of Matchstick men”, joka teki heidät tunnetuksi Ison-Britannian ulkopuolella ja herätti huomiota Yhdysvaltoja myöten. Psykedeelisen aikakauden viitoittamia polkuja seuraten yhtye teki myös ensimmäisen albuminsa Picturesque Matchstickable Messagesin joitakin kuukausia singlen ilmestymisen jälkeen. Vuoden 1968 aikana Status Quolta ilmestyi vielä kaksi singleä; ”Black Veils of Melancholy” sekä ”Ice in the Sun”, joista jälkimmäinen nousi brittien top-teniin.
1970-luvun alussa Status Quo teki musiikissaan täyden tyylivaihdoksen pop-psykedeliasta juurevaan hard rockiin, joka sittemmin on pysynyt yhtyeen tavaramerkkinä ja taannut heille vakiintuneen aseman omassa kategoriassaan.
1970-luvulla Status Quosta tuli yksi suosituimpia brittiläisiä rockyhtyeitä. Vuonna 1971 kosketinsoittimia soittanut Roy Lynes lähti yhtyeestä. Hänet korvattiin aluksi vierailevilla artisteilla, mutta vuonna 1973 yhtyeen kosketinsoittajaksi vakiintui Andy Bown.
Status Quo on ollut Ison-Britannian singlelistan 40 parhaan joukossa 62 kertaa, useammin kuin mikään toinen bändi. Quo on myös ainoa yhtye joka on päässyt Ison-Britannian top 20 -singlelistalle viidellä vuosikymmenellä. Bändin levyjä on myyty yli 118 miljoonaa ja se on soittanut yli 7 000 keikkaa. Konserttien yhteenlasketun yleisömäärän arvioidaan olevan noin 30 miljoonaa henkilöä.
Vuonna 1985 kitaristi Francis Rossi levytti ja julkaisi kaksi soolosingleä. Myös toinen kitaristi, Rick Parfitt teki sooloalbumin, jota ei kuitenkaan ole vielä julkaistu. Myöhemmin samana vuonna Status Quo alkoi tehdä uutta albumia. Alan Lancaster lähti yhtyeestä vuonna 1986 ja perusti Australiassa oman yhtyeensä, Party Boysin.
Vuodesta 2000 yhtyeen rumpalina ollut Matt Letley jätti yhtyeen 2012 lopussa ja uudeksi rumpaliksi tuli Leon Cave.
Yhtye palasi vuonna 2013 muutaman keikan ajaksi kokoonpanoon Rossi, Parfitt, Lancaster ja Coghlan. Frantic Four Tour -kiertueen päätöskonsertti Lontoon Wembleyllä julkaistiin myös levynä ja dvd:nä.
Jäsenet

| --- | --- |
 Nykyinen jäsenet Francis Rossi - kitara, laulu  (1962–)   Andy Bown - koskettimet, kitara, laulu  (1976–)   John "Rhino" Edwards - basso, laulu  (1986–)   Leon Cave - rummut  (2013–)   Richie Malone - kitara  (2016–)  :  Entiset jäsenet Alan Lancaster - basso, laulu  (1962–1986, 2013–2014)   Jess Jaworski - koskettimet  (1962–1964)   Alan Key - rummut  (1962)   John Coghlan - rummut  (1962–1981, 2013–2014)   Roy Lynes - koskettimet, laulu  (1964–1970)   Pete Kircher - rummut, laulu  (1981–1986)   Jeff Richmond - rummut  (1986–2000)   Matt Letley -  rummut  (2000–2013)   Rick Parfitt - kitara, laulu  (1967–2016)
Diskografia > Studioalbumit

| --- | --- |
 Picturesque Matchstickable Messages from the Status Quo (1968,  Pye Records)  Spare Parts (1969,  Pye)  Ma Kelly's Greasy Spoon (1970,  Pye)  Dog of Two Head (1971,  Pye)  Piledriver (1972,  Vertigo Records, A&M Records)  Hello! (1973,  Vertigo, A&M)  Quo (1974,  Vertigo, A&M)  On the Level (1975,  Vertigo, Capitol Records)  Blue for You (1976,  Vertigo, Capitol)  Rockin' All Over the World (1977,  Vertigo, Capitol)  If You Can't Stand the Heat (1978,  Vertigo)  Whatever You Want (1979,  Vertigo)  Just Supposin' (1980,  Vertigo)  Never Too Late (1981,  Vertigo)  1+9+8+2 (1982,  Vertigo)  Back to Back (1983,  Vertigo)  In the Army Now (1986,  Vertigo)  Ain't Complaining (1988,  Vertigo)  Perfect Remedy (1989,  Vertigo)  Rock 'Til You Drop (1991,  Vertigo)  Thirsty Work (1994,  Polydor Records)  Don't Stop (1996,  Polydor)  Under The Influence (1999,  Eagle Records)  Famous in the Last Century (2000,  Universal Music)  Heavy Traffic (2002,  Universal)  Riffs (2003,  Universal)  The Party Ain't Over Yet (2005,  Sanctuary Records)  In Search of the Fourth Chord (2007,  Fourth Chord Records)  Quid Pro Quo (2011,  Fourth Chord)  Bula Quo! (2013,  Fourth Chord)  Aquostic (Stripped Bare) (2014)  Aquostic II: That's a Fact (2016)  Backbone (2019) :  Kokoelmat Status Quo-Tations (1969,  Marble Arch Records)  12 Gold Bars (1980,  Vertigo)  From the Makers of... (1982,  Vertigo)  12 Gold Bars Vol. 2 (1984,  Vertigo)  Rocking All Over the Years (1990,  Vertigo)  Whatever You Want – The Very Best of Status Quo (1997,  Polygram)  XS All Areas – The Greatest Hits (2004,  Universal)  Pictures – 40 Years of Hits (2008,  Universal)  Quo'ing In – The Best of the Noughties (2022) Livealbumit Live! (1977,  Vertigo)  Live at the N.E.C. (1984,  Vertigo)  Live Alive Quo (1993,  Vertigo)  Live at the BBC (2010,  Mercury Records)  Back2SQ.1 – The Frantic Four Reunion 2013 (, Abbey Road 2013)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Status Quo (yhtye) Wikimedia Commonsissa
Yhtyeen kotisivu
Ylen Elävä arkisto: Status Quo vuonna 1974
Svenska Journalen

| Svenska Journalen |
| --- | --- |
Lyhenne:  SvJ
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Perustettu:  1925
Kotikunta:  Tukholma
Kotimaa:  Ruotsi
Kieli:  ruotsi
Svenska Journalen (lyh. SvJ) on ruotsalainen vuonna 1925 perustettu kristillinen aikakauslehti. Nykyisin lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa ja toimii Läkarmissionen-järjestön tiedotuslehtenä. Lehti sisältää positiivisia juttuja järjestön työstä ja lahjoitusten käytöstä.
Historia

Svenska Journalen perustetitin vuonna 1925 kristilliseksi lehdeksi. Vuonna 1953 kustantaja Harry Lindquist osti lehden ja yhdisti sen 1930-luvulta lähtien julkaisemaansa Hemmet och Familjen-lehteen. Lindquistin kaudella lehden linja profiloitui positiivisen ajatteluun perustuviin saarnoihin, jonka mallina oli amerikkalainen uskonto ja elämänfilosofia.
SvJ on toiminut varainhankintakanavana Läkarmissionenin lääkintälähetys- ja avustustyölle. Artikkeleissa on kuvattu järjestön tukemia lähetyshankkeita, ajankohtaisia raportteja, haastatteluja ja viikottaisia tapahtumia. Lehden yhteydessä on julkaistu myös nuoriso- ja musiikkiliitettä. Lehti on järjestänyt myös ystäväviikkoa ja jakanut stipendejä. 1980-luvulla lehden painosmäärä oli 58 000 kappaletta ja tilaajia oli noin 35 000. Lehti on tehnyt yhteistyötä myös Lindquistin HL-säätiön kanssa.
Päätoimittajat

1925–1952: Nils Ekberg
1952–1979: Harry Lindquist
1979–1981: Ivar Lundgren
1982–1983: Dan Olofsson
1984–1986: Berndt Sehlstedt
1986–1991: Ivar Lundgren
1991–2002: Conny Sjöberg
2002–2007: Daniel Grahn
2007–2010: Elisabeth Sandlund
Tarleena

| Tarleena |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  yhdysnimi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tarleena on Suomessa käytetty naisen etunimi. Se on yhdysnimi, jonka alkuosa perustuu Tarjaan, Taruun tai Taraan ja loppuosa Leenaan.
Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on huhtikuuhun 2024 mennessä kirjattu noin 210–220 Tarleena-nimistä naista. Suurin osa heistä on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.
Tarleenalla ei ole nimipäivää almanakassa.
Tunnettuja Tarleenoja

Tarleena Sammalkorpi (1949–2016), toimittaja ja suomentaja
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Tarleena (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Strings

The Strings oli 1960-luvulla Haminassa perustettu yhtye, joka teki kaksi singleä, "Heili Karjalasta" / "San Antonio"' (1963) ja "Hailii happamii" / "Pikku ukko" (1969). Yhtye soitti aluksi perinteistä instrumentaalista rautalankamusiikkia, jota myös ensimmäinen single edustaa. Myöhemmin Strings uudisti kokoonpanonsa ja siirtyi laulettuun pop-vaikutteisempaan ohjelmistoon, jota kuullaan Hailii happamii-singlellä. Stringsin lopetettua toimintansa 1970-luvun alussa Juva, Hillo ja Leppä perustivat Castanja-yhtyeen.
Kokoonpanot

Rautalankakokoonpano vuonna 1963
Veikko Seppälä, soolokitara
Leo Räsänen, komppikitara
Markku Seppälä, basso
Juhani Hämäläinen, rummut
Kokoonpano vv.1965 - 1968
Veikko Seppälä, kitara, urut ja laulu
Markku Seppälä, basso
Pentti Ruottu, kitara ja laulu
Pekka Petterson, laulu
Juhani Hämäläinen, rummut
Kokoonpano vuonna 1969
Matti Juva, basso ja laulu
Kari Hillo, kitara ja laulu
Mauno Hyytiä, saksofoni
Tapio Leppä, urut
Juhani Hämäläinen, rummut
Taina Pihlajaniemi

| Taina Pihlajaniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oulun yliopisto LL 1981, LKT 1987 Rutgers Medical School
Väitöstyön ohjaaja:  Kari Kivirikko
Instituutti:  Oulun yliopisto
Tutkimusalue:  lääketieteellinen biokemia ja molekyylibiologia; sidekudostutkimus ja kollageenit
Tunnetut työt:  tyypin XIII, XV ja XVIII kollageenien löytö ja tuotantomenetelmien kehittäminen
Palkinnot:  Matti Äyräpään palkinto, Anders Jahre -palkinto, Suomen tiedepalkinto
Taina Annikki Pihlajaniemi (s. 1957) on suomalainen lääketieteen professori ja kollageenitutkija. Hän toimii Oulun yliopiston tutkimusrehtorina 2010–2025. Pihlajaniemen johtama Oulun yliopiston kuudesta tutkimusryhmästä koostuva yksikkö valittiin Suomen Akatemian huippuyksiköksi vuosille 2012–2017.
Vuosina 1996–2009 Pihlajaniemi oli Biocenter Oulun tieteellinen johtaja ja tutkijakoulun johtaja. Hän toimi ennen tutkimusrehtorin virkaa myös CSC – Tieteen tietotekniikan keskuksen hallituksessa 12 vuotta, josta puheenjohtajana neljä viimeistä vuotta. Pihlajaniemi on toiminnut lisäksi Biokeskus Suomen johtajana, Suomen Akatemian Terveyden toimikunnan jäsenenä 1998–2003 ja pääministerin johtaman valtion tiede- ja teknologianeuvoston jäsenenä.
Pihlajaniemi valmistui 1981 lääkäriksi Oulun yliopistosta. Sieltä hän suuntasi kolmeksi vuodeksi tutkijatohtoriksi (post-doc) Yhdysvaltoihin Rutgers Medical Schooliin. Vuonna 1986 hän sai esikoisensa. Seuraavana vuonna Pihlajaniemestä tuli Oulussa lääketieteen tohtori ja hänet nimitettiin dosentiksi. Vuonna 1990 hän sai lääketieteellisen biokemian professuurin.
Aiheesta muualla

Parantaako tiede maailmaa? Pihlajaniemen haastatteluvideo, 2011.
Julkaisuja[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Skagway

| Skagway |
| --- | --- |
 Näkymä Skagwayhin.
 Skagway
 Koordinaatit: 59°27′0″N, 135°18′0″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Alaska
Väkiluku (2010):  968
Aikavyöhyke:  UTC-9
 – Kesäaika:  UTC-8
 
 www.skagway.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Skagway on kunta ja borough Yhdysvaltojen Alaskan osavaltiossa. Alun perin Klondiken kultaryntäyksen aikana 1890-luvulla kasvanut kaupunki on nykyisin merkittävä matkailukohde ja pysähdyspaikka seudun risteilyaluksille. Skagwayn asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 968 ja vuoden 2018 arvion mukaan 1 148.
Maantiede

Skagway sijaitsee Yhdysvaltojen Alaskan osavaltion kaakkoisosassa Inside Passage -salmen pohjoiskärjessä. Matkaa Alaskan pääkaupunki Juneauhun on linnuntietä noin 165 kilometriä ja Whitehorsen Kanadan Yukonissa tietä pitkin noin 180 kilometriä. Osa kaupungin keskustaa kuuluu Klondike Gold Rush National Historical Park-puistoon. Lähistöllä kulkevat Chilkoot ja White Pass -kulkureitit.
Historia

Nykyisen Skagwayn alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat tlingitit, jotka tunsivat paikan nimellä Skagua, joka viittaa tuuliseen paikkaan. Chilkoot Trail oli intiaanien käyttämä kauppareitti, jota pitkin kulkivat sittemmin Yukonin alueelle kulkevat kullanetsijät.  Lokakuussa 1887 kapteeni William Moore ja hänen poikansa Bernard moore valtasivat paikalta 160 eekkerin kokoisen tulan, jolle he rakensivat mökin ja laiturin. Paikkaa he kutsuivat nimellä Mooresville. Klondiken kultaryntäys alkoi, kun elokuussa 1897 löydettiin kultaa satojen kilometrien päässä Skagwaystä Klondikejoen sivuhaaralta. Mooresville alkoi pian täyttyä kullanetsijöistä ja se sai uuden nimen Skaguay, joka myöhemmin muuntui muotoon Skagway. Vuonna 1898 kaupungissa oli arviolta 8 000–10 000 asukasta ja White Pass and Yukon Route -rautatien rakentaminen alkoi. Soapy Smithin johtama rikollisjoukkio vaikutti kaupungissa 8. heinäkuuta 1898 saakka, jolloin raivostunut väkijoukko surmasi hänet.
Skagwaystä tuli Alaskan ensimmäinen kaupunki 28. kesäkuuta 1900, eli päivää ennen Juneauta. Yhdysvaltojen ja Kanadan rajan kulusta alueella sovittiin vuonna 1903. Sopimukseen saakka alueella olivat vaikuttaneet niin Yhdysvaltain armeijan joukot, kuin Kanadan ratsupoliisikin. Matkailijoita alkoi saapua seudulle vuodesta 1924 lähtien, jolloin höyrylaivat alkoivat viipyä satamassa pidempään. Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltojen armeija otti haltuunsa kaupungin toimintoja, kuten rautatien ja paikallisen paloaseman. Rautatietä käytettiin Alaskan tien rakennushankkeen huoltamiseen. Armeijan joukot poistuivat kaupungista vuonna 1945. Vuonna 1963 ensimmäinen Alaska Marine Highway -yhtiön lautta aloitti liikennöinnin kaupunkiin ja vuonna 1973 perustettiin Klondike Gold Rush National Historical Park -puisto. Skagwayn kaupunki lakkautettiin 25. kesäkuuta 2007 ja samalla Skagwaystä tehtiin borough tai kunta.