Asekulttuuri
Asekulttuurin historiaa Suomessa

Suomen historiassa tiedetään käytetyn ruutiaseita jo 1400-luvulla.
Metsästys on ollut koko kansan keino hankkia elantoa ja tärkeä ruokalähde. Ruotsi-Suomessa tuli metsästysoikeus voimaan 1647, jossa syrjäseutujen asujat saivat vapaan metsästysoikeuden. Metsästys oli tärkeä elinkeino, jolla hankittiin myytävää markkinoille ja ravintoa myös pula-aikoina.
Sotaväen ampumakilpailuissa jaettiin 1800-luvun puolivälissä hyviä palkintoja, mikä kertoo ampumataidon arvostuksesta
Kansanjuhlat olivat osa suomalaista asekulttuuria. Markkinoiden ja kansanjuhlien ohjelmistoon sisältyi usein ampumanäytökset ja ampumakilpailut. Kirjallisia viitteitä tästä löytyy suomalaisesta lehdistöstä ainakin jo 1800-luvulta. Zachris "Sakari" Topelius oli innokas kansanjuhlien edistäjä. Hänen mielestä kansanjuhlilla oli erityinen yhteiskunnallinen tehtävä kansan sivistystason kohottajana, yhteiskuntaluokkien yhdistäjänä ja kansan ruumiillisen ja henkisen vireyden edistäjänä. Ohjelmissa oli maaliin ampumista ja kilpailuja.
»Kilpa-ampujaisia panevat toimeen sotaväki ja metsästysseurat. Metsänkäynti on kaikkialla kansassa kasvattanut pyssymiehiä, joiden luoti tyynesti tähdättynä harvoin on määränpäähän osumatta.» 
(Z. Topelius[lähde? ])
Suometar-lehti kirjoitti 1855 Mikkelin seudulla järjestettävistä kansanjuhlista: "Ammutaan vielä, jos pyssy sattuu, muutamia kuttia." Kuopiossa Kelloniemellä järjestettiin juhannusaattona 1875 jo kolmannet ampumakilpailut "metsästystä ja pyssy-urotöitä harrastavien kesken". Hyviä ampujia arvostettiin ja ihailtiin. Kilpailu käytiin käsivaralta rihlapyssyllä 80 kyynärän matkalla. Keuruulla kansanhuvit järjestettiin 1882. Ampumiseen otti osaa 60 pyssymiestä, jossa ammuttiin kolme laukausta sadan kyynärän matkalta. Myös jotkut nuorisoseurat järjestivät ampumakilpailuita juhliensa ohjelmissa. Helsingissä järjestettiin 1845 ampumakilpailut, jossa oli pääpalkintona 15 ruplan arvoinen englantilainen nallilukkopyssy. Kilpailuun oli kaikkien mahdollista osallistua.
Osin suurpetojen aiheuttaman uhan ja menetysten takia metsästystä pyrittiin edistämään vaikutusvaltaisten henkilöiden ja yhteiskunnan toimesta. 1865 perustettiin Suomen Metsästysyhdistys. Sen tarkoitus oli kartuttaa hyödyllistä metsäriistaa, valvomalla metsästyslakien noudattamista ja petoeläinten hävittäminen, sekä ampumaharjoitusten kautta harjoittaa taitavia ja kiväärin käyttöön tottuneita metsästäjiä. SMY oli ensimmäinen ampumaseura Suomessa.
Helsingin Sporttiklubi järjesti koko maata koskevat ampumakilpailut 1882 alkaen ja tiedotti "kesän suuresta tapauksesta, yleisestä palkintokilpailusta, johon kutsuttiin kaikkia maamme pyssymiehiä". Kilpailuun osallistuttiin ympäri Suomea. Vaatimuksena oli viisi kilpailijaa ja kaksi tarkastajaa. Myöhemmin kilpailujen järjestämiseen myönnettiin jopa pientä valtionapua, joka lopetettiin sortokausina. Aikaisemmin vain raviurheilu oli saanut tukea.
Ampuminen tuli yliopistojen opiskelijoiden osakuntakilpailujen ohjelmistoon, Helsingissä vuonna 1900.
Metsästys ja urheiluammunta olivat myös keinoja kohti itsenäistymistä. 1800-luvun lopulla, venäläisten sortotoimien alla, suomalaiset harrastivat ampumaurheilua viranomaisille vaarattoman metsästyksen varjolla. Entiset ja uudet varta vasten perustetut metsästysseurat mahdollistivat ampumisen harjoittelun ja asekulttuurin kehittymisen. Venäjän vallan alla laajemmin ampumista oli harjoiteltava salaa. Ampumaurheilun kielletystä asemasta oli seurauksena, että ase- ja patruunatarpeiden valmistustekniikan kehitys oli kansan syvien rivien varassa. Luodit valettiin, patruunat ladattiin itse, kivääreitä valmistettiin. Kieltojen takia jopa ruuti tai vaippaluodit piti salakuljettaa ulkomailta.
Varsinkin autonomisen Suomen sotaväen lakkauttamisen jälkeen syntyi useita pyrkimyksiä suomalaisen sotaväen perustamiseksi. Lakkauttaminen ymmärrettiin hyvin Suomen aseistariisumiseksi ja alistamiseksi osaksi Venäjää. Venäjä kielsi suomalaisilta nykyaikaisemmat aseet ja yritti alistaa suomalaiset palvelemaan Venäjän sotaväessä Suomen rajojen ulkopuolella.
Suomalaisten ensimmäisiä pyrkimyksiä kohti omaa aseellista sotaväkeä oli suomalaisten ampumataidon edistäminen ja aseiden hankkiminen. Perimmäinen asia pidettiin yleensä suurelta yleisöltä salassa ja ampumaurheilua edistettiin asian tukemiseksi. Aseita hankittiin liikkeiden kautta, jos mahdollista, tai kieltojen takia salakuljetettiin. Aseiden salakuljetus oli laajaa ja myöhemmin ennen vapaussotaa siitä jopa muodostui jopa oma elinkeinonsa. Voimaliitto 1906 oli yksi laajimmista järjestöistä Suomen aseistamiseksi. Siihen kuului toistasataa yhdistystä ja jäseniä oli kaikkiaan noin 10 000. Voimaliitto salakuljetti tuhansia aseita Suomeen ja järjesti joitain yhteisiä aseellisia harjoituksia. Opiskelijoiden keskuudessa toimi monia ryhmiä. Itsenäisyysmielisiä koulupoikajärjestöjä oli lukuisia, heistä nousi useita myöhempiä itsenäisyysaktivisteja.