stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaulusvalmuska
Ulkonäkö

Kaulusvalmuska muistuttaa ulkonäöltään tuoksuvalmuskaa ja kuusentuoksuvalmuskaa. Sillä ei kuitenkaan ole samanlaista kuviointia kuin tuoksuvalmuskalla. Sen jalassa on näyttävä rengas. Lakin väri on oranssinruskea.
Elinympäristö

Kaulusvalmuskaa tavataan kuivissa mäntymetsissä.
Keräilytalous

Keräilytalous perustuu siihen, että ihmiset elättävät itsensä ravinnoksi kelpaavia villejä kasveja keräämällä. Monesti keräily liittyy metsästykseen ja kalastukseen, jolloin on kyse metsästys-keräilystä, jota harjoittavat metsästäjä-keräilijät. Keräilytalouteen liittyi melko liikkuva elämänmuoto. Hyvin varhaisten kivikauden ihmisten tiedetään keräilleen syötäväksi ja parantaviksi yrteiksi kelpaavia kasveja. Tehostettu keräily (engl. intensive gathering) voi sisältää rikkakasvien kitkemistä, kasveja syövien eläinten häätämistä pois, kastelua ja kasvien harkittua rajoitettua keräämistä, jotta ne eivät häviäisi alueelta kokonaan.[lähde? ]
Maanviljely kehittyi viljakasvien keräilystä, kun huomattiin, että siemen itää ja syntyy uutta viljaa. Alkeellisempi maanviljelyn muoto oli puutarhaviljely, jossa kasvatettiin vaikeasti varastoitavia vihanneksia.
Kapasitiivinen kytkeytyminen

Kapasitiivisella kytkeytymisellä tarkoitetaan usein tahatonta kapasitanssia, joka syntyy kahden johtimen välille. Syntynyt kapasitanssi voi kuljettaa piiristä toiseen häiriösignaalia eli kytkeä häiriövirran. Kaikissa käytännön piireissä on aina kapasitanssia. Kapasitiiviset häiriöt aiheutuvat potentiaalierojen aiheuttamasta sähkökentästä, eikä niitä siis voi syntyä, jos johtimet ovat samassa potentiaalissa. Kapasitiiviset häiriöt ovat vahvimmillaan suurilla taajuuksilla. Kapasitiivinen häiriö voi kytkeytyä maakapasitanssin kautta, vaikka johtavaa yhteyttä häiritsevän ja vastaanottavan piirin välillä ei olisikaan. Kapasitiivinen häiriö kytkeytyy helpoiten piirin impedanssin ollessa suuri, tällöin piirin taajuus ei vaikuta kapasitiivisen häiriön suuruuteen.
Kapasitiivista kytkeytymistä voidaan havainnollistaa sijaiskytkennällä, jossa johdinten välillä on kondensaattori.
Mittauspiiri johtimeen aiheutuvan häiriön kokeiluun.
Muuntajissa esiintyy kapasitanssia eri kierrosten, sekä myös ensiö- ja toisiokäämitysten välillä.
Johtimen herkkyyttä häiriöjännitteille voidaan kokeilla käyttämällä kahta vastusta, joista toinen on säädettävä ja toisen jännitettä seurataan esimerkiksi yleismittarilla. Jos häiriöjännite kasvaa vastuksen kasvaessa, on häiriö pääsääntöisesti kapasitiivista.
Kapasitiivisesti kytkeytyviä häiriökohteita

Passiivisista komponenteista reaalimaailman ominaisuuksiltaan kela on epäideaalisin. Kelassa esiintyvän resistanssin lisäksi kapasitanssi on merkittävä syy sähkömagneettisille häiriöille keloissa. Jokaisella johdinsilmukalla on loiskapasitanssia viereistensä kierrosten kanssa, sekä usein muuntajan tapauksessa myös ensiökäämityksestä toisiokäämitykseenkin. Tällöin esimerkiksi sähköverkossa kulkeva häiriösignaali pystyy etenemään muuntajan läpi kapasitiivisesti kytkeytymällä.
Kapasitiivisen kytkeytymisen estäminen

Kapasitiivisia häiriöitä voidaan välttää estämällä niiden syntyminen, katkaisemalla niiden eteneminen ja parantamalla häiriöiden sietoa. Kapasitiivisen häiriön määrää voidaan vähentää kasvattamalla johtimien välistä etäisyyttä ja lyhentämällä johtimien pituutta. Jos johtimien välinen etäisyys on kolme kertaa johtimen halkaisija, on kapasitiivisen häiriön määrä enää hyvin pientä, tämän jälkeen etäisyyden vaikutus pienenee merkittävästi. Käyttämällä johtimessa suojamaadoitettua kuorta, muodostuu johtimen ympärille Faradayn häkki, joka eristää lähes täysin häiriöjännitteiltä, sillä tällöin sähkökenttä johtuu kuoreen eikä itse johtimeen. Pidemmät kaapelit saattavat vaatia useampia maadoituksia. Kaapelien eristystä heikentää usein se, että johtimien päät tulevat hiukan suojakuoren reunan yli. Joskus johtimissa käytetään punottua suojakuorta, joka sisältää pieniä reikiä eikä silloin toimi yhtä tehokkaasti kuin koko johtimen peittävä kuori, joka puolestaan on hyvin jäykkää sekä kallista valmistaa. Kapasitiivista häiriötä voidaan myös vähentää asettamalla johtimet niin, että niiden kohtisuora pinta-ala on mahdollisimman pieni. Tällöin johdinten välinen kapasitanssi on pienimmillään. Kapasitiivisen kytkeytymisen aiheuttamia häiriöitä voidaan torjua esimerkiksi kaventamalla taajuuskaistaa suodattimien avulla.
Tohtori Valo

Tohtori Valo (engl. Doctor Light) on nimitys kolmelle DC Comicsin sarjakuvissa esiintyneelle hahmolle. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran All-American Comics #82 numerossa helmikuussa 1947 ja hänet loi Stan Aschmeier. Hahmon toinen versio esiintyi Justice League of America #12 tarinassa kesäkuussa 1962 ja hänet loivat Gardner Fox ja Mike Sekowsky. Hahmon naispuolinen versio esiintyi Crisis on Infinite Earths #4 tarinassa heinäkuussa 1985 ja hänet loivat Marv Wolfman ja George Pérez. Kaksi edellämainittua hahmoa ovat toimineet superrikollisena, kun taas kolmas hahmo on toiminut supersankarina ja Oikeuden Puolustajien liittolaisena.
Muussa mediassa > Animaatio

Arthur Lightin versio Tohtori Valosta esiintyi Teen Titans -animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäytteli Rodger Bumpass. Tämä versio on Teinititaanien epäpätevä mutta pelottava vihollinen, jotka näkevät hänet kiusallisena ja kukistavat hänet helposti useimmissa hänen esiintymisissään. Hahmo esiintyi myös Teen Titans Go! -sarjassa.
Arthur Lightin versio Tohtori Valosta esiintyi cameo-roolissa animaatioelokuvissa Justice League: The New Frontier ja Superman vs. The Elite, joissa hänellä ei ollut puheroolia.
Kimiyo Hoshin versio Tohtori Valosta esiintyi Justice League Unlimited -sarjassa, jossa häntä ääninäytteli Lauren Tom. Sarjassa hänet esitettiin yhtenä Oikeuden Puolustajien jäsenistä.
Kimiyo Hoshin versio Tohtori Valosta esiintyi Justice League Action sarjan jaksossa "Party Animal", jossa hänellä ei ollut puheroolia.
Kimiyo Hoshin versio Tohtori Valosta esiintyi animaatioelokuvassa Justice League: Gods and Monsters, jossa häntä ääninäytteli Lauren Tom. Tämä versio oli jäsen Lex Luthorin "Project Fair Play -projektissa", aseohjelmassa, jonka tarkoituksena oli tuhota heidän universuminsa Oikeuden Puolustajat tarvittaessa, kunnes metallimiehet tappavat hänet ja muut mukana olevat tiedemiehet.
Kimiyo Hoshin versio Tohtori Valosta esiintyi animaatioelokuvassa DC Super Hero Girls: Hero of the Year, jossa hänellä ei ollut puheroolia. Hän esiintyi myös taustahahmona DC Super Hero Girls nettisarjassa yhtenä supersankareiden koulun oppilaista.
Muussa mediassa > Televisiossa

Tohtori Valoon pohjautuva hahmo esiintyi Teräsmieheni -televisiosarjan jaksossa "The Eyes Have It", jossa häntä esitti David Bowe. Tämä versio on tohtori Harry Leit, tiedemies, joka varasti ultraviolettivalonsäteen ja käytti sitä sokeuttaakseen Teräsmiehen.
Arthur Lightin versio Tohtori Valosta esiintyi Titans -televisiosarjassa, jossa häntä esitti Michael Mosley. Tämä versio on Kalifornian teknillisen korkeakoulun entinen fyysikko, joka sai voimansa epäonnistuneesta valomanipulaatiota sisältävästä kokeesta, hänestä tuli rikollinen ja taisteli Titaaneja vastaan ​​ennen kuin hänet vangittiin San Quentinin osavaltion vankilaan. Neljä vuotta myöhemmin Light pakenee vankilasta ja yhdistää voimansa Deathstroken kanssa voittaakseen Titaanit vain uskoakseen virheellisesti heidän suunnitelmansa menneen pieleen ja lähteä toteuttamaan sen itse, jolloin Deathstroke tappoi hänet.
Kaksi eri versiota Kimiyo Hoshin Tohtori Valosta esiintyivät The Flash televisiosarjassa. Ensimmäinen hahmo esiintyi sarjan toisella kaudella, jossa häntä esitti Malese Jow. Tämä versio on Linda Parkin Earth-2-doppelgänger ja Zoomille työskentelevä metaihmisrikollinen. Toinen hahmo esiintyi kuudennella kaudella ja häntä esitti Emmie Nagata. Tämä versio on meta-inhimillinen salamurhaaja, joka alun perin työskentelee Black Hole -organisaatiossa ennen kuin hän siirtyi Eva McCullochin puolelle.
Videopeleissä

Arthur Lightin versio Tohtori Valosta esiintyi ladattavana bonushahmona vuoden 2006 Teen Titans videopelissä.
Arthur Lightin ja Kimiyo Hoshin versiot Tohtori Valosta esiintyivät ei-pelattavana hahmona DC universe Online -pelissä.
Arthur Lightin versio Tohtori Valosta esiintyi pelattavana hahmona Lego DC Super-Villains -pelissä, jossa häntä ääninäytteli Rodger Bumpass.
Keete Ainver

| Keete Ainver> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. joulukuuta 1905 Patküla, Viro
Kuollut: 28. tammikuuta 1994 (88 vuotta) Sundbyberg, Ruotsi
Kansalaisuus:  Viro, Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Keete Ainver, o.s. Lillimägi, (29. joulukuuta 1905 Patküla, Viro − 28. tammikuuta 1994 Sundbyberg, Ruotsi) oli virolainen kirjailija. Hän pakeni Virosta syyskuussa 1944 Ruotsiin ja asettui Sundbybergiin.
Ainver valmistui ylioppilaaksi Tõrvan lukiosta 1925 ja opiskeli vuodesta 1925 Tarton yliopistossa, jossa hän suoritti 1931 tutkinnon kieli- ja kirjallisuustieteissä. Valmistuttuaan hän toimi viron kielen opettajana Valgassa 1932−1940 sekä Tallinnan Gustav Adolfi gümnaasiumissa 1942−1944 ja samalla Eesti Raadiossa tuottajana 1942−1944.
Ainver pakeni 1944 perheensä kanssa Ruotsiin ja toimi 1947−1960 virkailijana tukholmalaisessa postikonttorissa. Hän piti 1953−1976 kirjallisuusaiheisia esitelmiä virolaisissa yhdistyksissä, joihin moniin hän itsekin kuului.
Ainver on kirjojen lisäksi julkaissut kertomuksia, runoja ja artikkeleita ennen vuotta 1944 Virossa ja sen jälkeen Ruotsissa ja Kanadassa.
Aiheesta muualla

Keete Ainver,[vanhentunut linkki] Valga Keskraamatukogu
Keijunlilja

| Keijunlilja |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Lahko::  Liliales
Heimo::  Myrkkyliljakasvit
Suku::  Keijunliljat Gloriosa
Laji::  superba
Kaksiosainen nimi
 Gloriosa superba  L. (1753) 
Katso myös
   Keijunlilja Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Keijunlilja (Gloriosa superba) on myrkkyliljakasveihin kuuluva koristekasvina tunnettu kukka. Se on yleensä noin metrin korkuiseksi kasvava ruohomainen rentovartinen kasvi. Lehdet kapenevat pitkiksi kärhimäisiksi kärjiksi, joilla kasvi voi kiinnittyä ympäristöönsä. Lehtihankaisiin kukkaperiin kasvavat suuret, huomiota herättävät kukat, joissa on kuusi kaksiväristä, punaista ja keltaista, taakse kaartunutta kehälehteä ja myös pitkät taipuneet heteet. Laji on myrkyllinen. Keijunlilja esiintyy alkuperäisenä trooppisessa Afrikassa ja Etelä-Aasiassa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Keijunlilja – Gloriosa superba
Keskiliikeresonanssi

Keskiliikeresonanssi (joskus myös kiertoaikaresonanssi, engl. mean motion resonance, MMR) on tilanne, jossa kahden samaa keskustähteä (esimerkiksi Aurinkoa) kiertävän taivaankappaleen (planeetan tai asteroidin) kiertoajat ovat toistensa kokonaisia monikertoja. Keskiliikeresonanssi on tavallisin tähtitieteessä esiintyvä resonanssi ja usein siihen viitataankin ilman "keskiliike"-täsmennystä. Keplerin III lain mukaisesti kappaleen kiertoaika määrää sen etäisyyden tähdestä, joten kun tähteä kiertävän planeetan etäisyys tunnetaan, voidaan laskea mille etäisyyksille tähdestä resonanssi aiheuttaa vyöhykkeitä, joille päätyvä pienempi kappale ajautuu pois nopeasti. Aurinkokunnassa tunnetuimpia keskiliikeresonanssin aiheuttamia aukkoja ovat Kirkwoodin aukot asteroidivyöhykkeessä (resonanssi Jupiterin kanssa) sekä Saturnuksen renkaiden jaot (resonanssi jonkin läheisen kuun kanssa).
Vaikka keskiliikeresonanssi yleensä ajaakin pienet kappaleet pois, joissakin yksittäistapauksissa se mahdollistaa myös stabiilin rataliikkeen. Aurinkokunnan kappaleista Jupiterin ja muiden planeettojen troijalaiset ovat 1:1-resonanssissa seuralaisplaneettansa kanssa eli niiden kiertoaika Auringon ympäri on sama kuin itse planeetalla. Suuremmista kappaleista kääpiöplaneetta Pluto kiertää Auringon kaksi kertaa samassa ajassa kuin Neptunus kiertää Auringon kolmesti. Nämä kappaleet ovat siis 3:2-resonanssissa. Samassa resonanssissa liikkuu myös joukko muita Kuiperin vyöhykkeen kappaleita, ns. plutiinoja. Kuiperin vyöhykkeessä esiintyy myös muita Neptunuksen kanssa keskiliikeresonanssiin lukkiutuneita kappaleita. Saturnuksen kuista löytyy useita keskiliikeresonansseja: Mimas ja Tethys (4:2), Enceladus ja Dione (2:1) sekä Titan ja Hyperion (4:3).
Eksoplaneettajärjestelmistä tunnetaan myös muutamia resonansseja (esimerkiksi 55 Cancri).
Laplacen resonanssi

Keskiliikeresonanssin erikoistapausta, jossa useampi kuin kaksi kappaletta on lukkiutunut toistensa liikkeeseen, kutsutaan Laplacen resonanssiksi. Ainoa Aurinkokunnassa tunnettu tapaus on Jupiterin kuujärjestelmässä, jossa kuut Ganymedes, Io ja Europa ovat lukkiutuneet 4:2:1-resonanssiin.
Kirjanen

Kirjanen on pieni, ohut kirja.
Kirjapainoteknisesti pientä nitomatonta kirjasta kutsutaan usein pamfletiksi. Se koostuu yksittäisestä paperiarkista, jonka molemmille puolille on painettu tekstiä ja joka on taitettu kahtia, kolmeen osaan, neljään osaan tai jopa viiteen osaan (tällöin sitä kutsutaan lehtiseksi). Pamfletti saattaa koostua myös muutamasta sivusta, jotka on taitettu kahtia ja määrlytetty laskoksen tekemiseksi. Kirjastonhoitajat laskevat pamfletiksi alle 50 sivua pitkän kirjan, jota ei ole suunnattu lapsille.[lähde? ]
Kapea-Hujakko

| Kapea-Hujakko |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Äänekoski
Koordinaatit:  62°35′42″N, 25°39′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Niiniveden valuma-alue (14.34)
Laskuoja:  oja Niiniveteen 
Järvinumero:  14.341.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  103,9 m  
Pituus:  490 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  1,067 km  
Pinta-ala:  2,904 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKapea-Hujakko 
Kapea-Hujakko  on Keski-Suomessa Äänekoskella Porrinpohjan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Niiniveden valuma-alueella (14.34), jonka Niiniveden lähialueeseen (14.341) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 103,9 metriä mpy.
Keijupetuniat

| Keijupetuniat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Solanales
Heimo::  Koisokasvit
Suku::  Keijupetuniat Calibrachoa  Cerv.
Katso myös
   Keijupetuniat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keijupetuniat eli pikkupetuniat (Calibrachoa) on koisokasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Se on läheistä sukua petunioille eli isopetunioille (Petunia). Keijupetunioita on 30 lajia, joita esiintyy Amerikassa, Lounais-Yhdysvalloissa, Meksikossa ja Etelä-Amerikassa Brasiliasta Argentiinaan. Jalostettuja lajikkeita viljellään muun muassa amppelikasvina.
Keijupetunioihin kuuluvat nappipetunia (Calibrachoa parviflora) ja pikkupetunioiksi tai japaninkelloiksi kutsutut useat viljelylajikkeet.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Calibrachoa
Suomen Lajitietokeskus: Keijupetuniat – Calibrachoa
Kemi-Tornion käräjäoikeus

Kemi-Tornion käräjäoikeus oli yksi Suomen 27 käräjäoikeudesta. Kemi-Tornion ja Lapin käräjäoikeudet yhdistyivät uudeksi Lapin käräjäoikeudeksi 1. tammikuuta 2019 alkaen. Kemi-Tornion käräjäoikeuden keskuspaikka oli Kemi. Kemin lisäksi Torniossa ja Ylitorniolla oli istuntopaikat.
Kemi-Tornion käräjäoikeus kuului Rovaniemen hovioikeuden tuomiopiiriin. Itse Kemi-Tornion käräjäoikeuden toimialue muodostui Keminmaan, Kolarin, Pellon, Simon, Tervolan ja Ylitornion kunnista sekä Kemin ja Tornion kaupungeista.
Keinu (maalaus)

Jean-Honoré Fragonard: Keinu (n. 1767).
Keinu (ransk. L’Escarpolette, tunnetaan myös nimellä Hauskoja sattumuksia keinussa, Les Hasards heureux de l'escarpolette) on ranskalaisen Jean-Honoré Fragonardin öljymaalaus noin vuodelta 1767. Keinuvaa naista esittävää maalausta pidetään Fragonardin tunnetuimpana teoksena ja yhtenä rokokootaiteen tunnusomaisimmista taideteoksista.
Maalauksessa hienoon röyhelömekkoon pukeutunut nuori nainen keinuu iloisesti puuhun sidotussa keinussa seuranaan kaksi miestä. Nuorempi mies makaa pensaassa katsellen naisen suuntaan, vanhempi mies seisoo taustalla antamassa keinulle vauhtia. Naisen toisen jalan kenkä lentää ilman halki. Valo siivilöityy tiheän puiden lehvästön läpi.
Keinun sanotaan tavoittavan paljon rokokootaiteelle ominaista siroutta, humoristisuutta ja elämäniloa. Sitä pidetään myös hyvänä esimerkkinä Fragonardille tuona aikana ominaisesta tyylistä, jonka vuoksi hän joutui varsinkin valistusaatteen kannattajien kritiikin kohteeksi. Fragonard muistetaan parhaiten tekemistään eroottissävytteisistä maalauksista, joissa yhdistyi kevytmielisyys ja ritarillisuus. Keinu herätti valmistuttuaan paljon huomiota juuri pikkutuhmuutensa vuoksi, sillä maalauksessa vasemmalla makaava mies näyttää katsovan naisen hameen alle. Naisen jalasta lentävän kengän voi tulkita vertauskuvallisesti viittaavan menetettyyn viattomuuteen. Yleensä maalauksen nuori mies on tulkittu naisen rakastajaksi.
Maalauksen leveys on 64,8 ja korkeus 81,8 senttimetriä. Sen omistushistoriaa ei täysin tunneta. Yhdessä vaiheessa sen omisti herttua Charles de Morny, jonka kuoleman jälkeisessä huutokaupassa taulu tuli myyntiin vuonna 1865. Nykyään sen omistaa Lontoossa sijaitseva Wallace Collection -taidemuseo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keinu (maalaus) Wikimedia Commonsissa
Khartum Bahri

| Khartum Bahri |
| --- | --- |
 Khartumin suurkaupunklialue.
 Khartum Bahri
 Koordinaatit: 15°38′N, 32°38′E 
Valtio:  Sudan
Osavaltio:  Khartum
Väkiluku (2008):  1 012 211
 – Metropolialue:  4 272 728
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Khartum Bahri (arab. الخرطوم بحري) (suom. Pohjois-Khartum) on kaupunki Sudanissa, osa pääkaupunki Khartumia ympäröivää suurkaupunkialuetta. Vuonna 2008 Khartum Bahrissa oli noin miljoona asukasta.
Khartum Bahri sijaitsee Sinisen-Niilin ja Valkoisen-Niilin yhtymäkohdassa, Sinisen Niilin pohjoisrannalla ja Valkoisen itärannalla. Khartum Bahrista pääsee siltoja pitkin varsinaisen Khartumin ja Omdurmanin puolelle.
Khartum Bahrin alueella oli kaksi kylää ennen kuin ottomaanit ja egyptiläiset valloittivat alueen. Tuona aikana sinne asettui suufilainen Khatmiyya-veljeskunta. Mahdilaiset valloittivat Khartumin 1885 ja tuhosivat Bahrin lähes täysin. Kun britit Herbert Kitchenerin johdolla ottivat Khartumin haltuunsa vuoden 1898 Omdurmanin taistelun jälkeen, he rakensivat Bahrin kokonaan uudelleen. Sinne tuli Egyptin rajalle ulottuvan rautatien pääteasema, josta myöhemmin kehittyi vilkas risteysasema. Hyvien liikenneyhteyksien tuella se kehittyi nopeasti sekä teollisuus- että asuinalueena.
Bahrissa toimii Bahrin yliopisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khartum Bahri Wikimedia Commonsissa
Karhusaari (kappale)

| ”Karhusaari” Anssi Kela |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Rakkaus on murhaa
 Julkaistu: kesäkuu 2005
 Tekijä(t): Anssi Kela
 Tuottaja(t): Anssi Kela Jukka Immonen
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 03.33
 Levy-yhtiö: Sony BMG
Anssi Kelan muut singlet
| ”Laulu petetyille” 2003 | ”Karhusaari” 2005 | ”Jennifer Aniston” 2005 |
”Karhusaari” on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin promosinglenä kesäkuussa 2005. Kappale on ensimmäinen singlejulkaisu Kelan kolmannelta sooloalbumilta Rakkaus on murhaa.
Kela kirjoitti ”Karhusaaren” heinäkuussa 2004, ja se oli ensimmäinen kappale joka levylle äänitettiin tammikuussa 2005 Fried Music -studiolla tuottaja Jukka Immosen kanssa. Äänitykset kestivät kaksi päivää, ja Kela soitti kaikki instrumentit itse.
”Karhusaari” nousi parhaimmillaan Suomen kaupallisten radiokanavien soitetuimmaksi kappaleeksi. Rumban 50 hittiä -listalla kappale nousi kolmanneksi. Kappaletta ei ole esitetty vuosiin Kelan konserteissa.
Kappaleet

Karhusaari – 3.33
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Radiosoittolista: 1 
50 hittiä: 3
Tokion metro

| Tokion metro |
| --- | --- |
 Tokion metron kartta
Sijainti:  Tokio, Japani
Avattu:  30. joulukuuta 1927
Pituus:  304,1 km
Asemia:  285
Linjoja:  13
Liikennöitsijä(t):  Tōkyō metro ja Tokion metropolin liikennelaitos
Matkoja päivässä:  7,24 miljoonaa (Tōkyō metro), 2,67 miljoonaa (Toei-metro)
Tokion metro (jap. 東京の地下鉄, Tōkyō no chikatetsu) on osa Japanin pääkaupungin Tokion laajaa raideliikenneverkkoa. Se on yksi maailman vilkkaimmista metrojärjestelmistä ja Aasian vanhin metro. Tokion metro koostuu kahdesta erillisestä metroverkosta: Tōkyō metro -yhtiö liikennöi yhdeksää metrolinjaa, Toei-metro neljää. Varsinainen metroverkko sijaitsee pääosin Tokion erillisalueiden alueella, mutta vastavuoroisen liikennöinnin ansiosta monet metrolinjat jatkuvat eri rautatieyhtiöiden linjoille paljon kauemmaksi keskustasta.
Metroverkot

Tokion metron muodostaa kaksi erillistä metroverkkoa. Niistä laajempi on Tōkyō metron verkko, johon kuuluu yhdeksän linjaa. Tōkyō metro on entinen ”keisarillisen pääkaupungin pikaliikenteen laitos” (Teito kōsokudo kōtsūeidan), joka tunnettiin lyhyemmin japaniksi nimellä Eidan tai englanninkielisellä nimellä Teito Rapid Transit Authority eli TRTA. Se yksityistettiin vuonna 2004. Yhtiön metroverkko on 195,1 kilometriä pitkä ja siihen kuuluu 179 asemaa. Metrovaunuja Tōkyō metrolla on käytössään 2 728 kappaletta (tilanne vuonna 2018). Suppeampi on Toei-metro, johon kuuluu neljä linjaa. Sitä hallinnoi Tokion metropolin liikennelaitos. Toei-metro on 109 kilometriä pitkä ja siihen kuuluu 106 asemaa. Metrovaunuja sillä on käytössään 1 132 kappaletta (tilanne vuonna 2017).
Vuonna 2016 Tōkyō metron linjoja käytti päivittäin keskimäärin noin 7,24 miljoonaa matkustajaa, Toei-metron linjoja noin 2,67 miljoonaa matkustajaa. Metroverkoilla on erilliset lippujärjestelmät, mutta ladattavia Pasmo- ja Suica-matkakortteja voi käyttää molemmissa metroissa.
| Väri> Tōkyō metro | Merkki> Tōkyō metro | Linjan numero> Tōkyō metro | Linja> Tōkyō metro | Japaniksi> Tōkyō metro | Pituus (km)> Tōkyō metro | Tōkyō metro | Tōkyō metro | Tōkyō metro | Tōkyō metro |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| oranssi |  | Linja 3 | Ginza-linja | 銀座線 | 14,3 |  |  |  |  |
| punainen |  | Linja 4 | Marunouchi-linja | 丸ノ内線 | 24,2 |  |  |  |  |
| punainen |  | Linja 4 | Marunouchi-linjan haara | 丸ノ内線分岐線 | 3,2 |  |  |  |  |
| hopea |  | Linja 2 | Hibiya-linja | 日比谷線 | 20,3 |  |  |  |  |
| taivaansininen |  | Linja 5 | Tōzai-linja | 東西線 | 30,8 |  |  |  |  |
| vihreä |  | Linja 9 | Chiyoda-linja | 千代田線 | 24,0 |  |  |  |  |
| kulta |  | Linja 8 | Yūrakuchō-linja | 有楽町線 | 28,3 |  |  |  |  |
| violetti |  | Linja 11 | Hanzōmon-linja | 半蔵門線 | 16,8 |  |  |  |  |
| smaragdinvihreä |  | Linja 7 | Nanboku-linja | 南北線 | 21,3 |  |  |  |  |
| ruskea |  | Linja 13 | Fukutoshin-linja | 副都心線 | 20,2 |  |  |  |  |
Toei-metro
| ruusunpunainen |  | Linja 1 | Asakusa-linja | 浅草線 | 18,3 |  |  |  |  |
| sininen |  | Linja 6 | Mita-linja | 三田線 | 26,5 |  |  |  |  |
| lehdenvihreä |  | Linja 10 | Shinjuku-linja | 新宿線 | 23,5 |  |  |  |  |
| magenta |  | Linja 12 | Ōedo-linja | 大江戸線 | 40,7 |  |  |  |  |
Kahden metroverkon lisäksi Tokion alueella toimii useita metronkaltaisia linjoja, kuten Odaiban aluetta palveleva Yurikamome-automaattimetro ja metropolin liikennelaitoksen liikennöimä Nippori-Toneri Liner -automaattimetro. Erillisalueiden sisällä kulkee myös Hanedan lentoasemalle johtava Tokion monorail.