stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peltohatikka
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2011: Peltohatikan levinneisyys Suomessa
Peltohatikka (Spergula arvensis Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö.
Luontoportti: Peltohatikka (Spergula arvensis)
Pohjolan kasvien pauloissa: Spergula arvensis - peltohatikka
Peltohatikka (Spergula arvensis) Nettikasvio.
ITIS: Spergula arvensis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Spergula arvensis (englanniksi)
Flora of China: Spergula arvensis (englanniksi)
Farmit.net: Peltohatikka (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q162826  Wikispecies: Spergula arvensis  AoFP: 1779  APA: 1456  APDB: 13178  APNI: 83320  BioLib: 38479  Calflora: 9630  CoL: 6YX5D  eFloraSA: Spergula_arvensis  EoL: 484677  EPPO: SPRAR  EUNIS: 166731  FloraBase: 2912  FNA: 220012739  FoAO2: Spergula arvensis  FoC: 220012739  FoIO: SPEARV  GBIF: 3085810  GRIN: 35219  iNaturalist: 57005  IPA: 6473  IPNI: 158725-1  ISC: 50838  ITIS: 505306  MichiganFlora: 789  NatureServe: 2.148634  NBN: NBNSYS0000003066  NCBI: 325515  NZOR: 54c4fd39-6198-4b44-bb8d-50442d3069e1  NZPCN: 2743  Observation.org: 7502  Open Tree of Life: 197647  PfaF: Spergula arvensis  PFI: 778  Plant List: kew-2487413  PLANTS: SPAR  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:158725-1  SANBI: 3947-1  Tropicos: 6300264  uBio: 657716  VASCAN: 4412  VicFlora: 983da6b6-04d5-4ad7-8ea2-7eaeabd5fbb7  WiO: corn-spurry  WisFlora: 5125  WoI: 1577  WFO: wfo-0000439880  Laji.fi: MX.38097 
Peltohatikan kukkia.
Peltohatikka.
Perhe on paras (elokuva)

| Perhe on paras> Parenthood |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ron Howard
Käsikirjoittaja:  Lowell Ganz Babaloo Mandel Ron Howard
Tuottaja:  Brian Grazer
Säveltäjä:  Randy Newman
Kuvaaja:  Donald McAlpine
Leikkaaja:  Daniel P. Hanley
Pääosat:  Steve Martin Tom Hulce Rick Moranis Martha Plimpton
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Imagine Entertainment
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  119 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perhe on paras (Parenthood) on yhdysvaltalainen Ron Howardin ohjaama elokuva vuodelta 1989. Suurperheen murehtijatyyppisestä isästä (Steve Martin) kertovassa tarinassa nähdään monia Hollywoodin huippunäyttelijöitä ja sivutaan mitä erilaisimpia  kasvatusongelmia.
Video-oppaassa vuodelta 1995 Kati Sinisalo antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, joka teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Sinisalon mielestä elokuva on ”pehmoileva, ylilyönteihin taipuvainen komedia, joka ei lopu koskaan”.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve Martin  | … |  Gil Buckman   |
|  Dianne Wiest  | … |  Helen Buckman   |
|  Mary Steenburgen  | … |  Karen Buckman   |
|  Jason Robards  | … |  Frank Buckman   |
|  Rick Moranis  | … |  Nathan Huffner   |
|  Tom Hulce  | … |  Larry Buckman   |
|  Martha Plimpton  | … |  Julie Higgins   |
|  Keanu Reeves  | … |  Tod Higgins   |
|  Harley Kozak  | … |  Susan Buckman   |
|  Eileen Ryan  | … |  Marilyn Buckman   |
|  Leaf Phoenix  | … |  Garry Buckman-Lampkin   |
|  Dennis Dugan  | … |  David Brodsky   |
|  Helen Shaw  | … |  isoäiti   |
|  Jasen Fisher  | … |  Kevin Buckman   |
|  Paul Linke  | … |  George Bowman   |
|  Alisan Porter  | … |  Taylor Buckman   |
|  Max Elliott Slade  | … |  nuori Gil Buckman   |
|  Ivyann Schwan  | … |  Patty Huffner   |
|  Lowell Ganz  | … |  Stan   |
|  Rance Howard  | … |  collegen dekaani   |
Pensasampiainen

| Pensasampiainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Ampiaismaiset pistiäiset Vespoidea
Heimo::  Ampiaiset Vespidae
Alaheimo::  Vespinae
Suku::  Dolichovespula
Laji::  media
Kaksiosainen nimi
 Dolichovespula media  (Retzius, 1783) 
Katso myös
   Pensasampiainen Wikispeciesissä   Pensasampiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pensasampiainen (Dolichovespula media) on kookas kelta-musta yhdyskunta-ampiaislaji.
Koko ja ulkonäkö

Pensasampiainen on herhiläisen jälkeen Pohjoismaiden kookkain ampiainen. Kuningattaret ovat 18–22 mm, kun työläiset ja kuhnurit ovat 15–19 mm pituisia. Työläiset ja kuhnurit ovat musta-keltaisia. Väritys vaihtelee huomattavasti, mutta työläiset ovat usein hyvin tummia eikä keltaista väriä takaruumiissa erotu ehkä kuin kapeina poikkivöinä. Keltaiset poikkivyöt voivat kuitenkin olla myös leveämpiä. Sen sijaan kuningattaren värityksessä on myös punertavan ruskeaa, mikä voi erehdyttää luulemaan sitä herhiläiseksi. Verkkosilmän alanurkan ja leukojen välissä on tuntosarven paksuuden levyinen alue. Pään etuosassa verkkosilmään työntyvä uloke on kokonaan keltainen ja erillään otsan keskellä olevasta keltaisesta laikusta. Leukojen yläpuolella sijaitseva suukilpi on keltainen. Työläisillä ja kuhnureilla suukilvessä on kapea, musta keskijuova, joka ei ulotu alareunaan saakka, kuningattarella yksi tai kaksi mustaa pistettä. Keskiruumiin sivut ovat kurttuiset.
Levinneisyys

Lajin levinneisyys ulottuu Euroopasta ja Lähi-idästä Aasian poikki Siperiaan ja Japaniin saakka. Suomessa se on levinneisyydeltään eteläpainotteinen.
Elinympäristö ja elintavat

Pensasampiainen elää metsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Toisin kuin lähilajeilla, jotka rakentavat pesän puunkoloon tai muuhun suojaisaan paikkaan, pensasampiaisen kookas pesä on aina paljaana ja roikkuu pensaan oksasta tai räystään alta. Tyypillisesti pesä sijaitsee 1–5 metriä maanpinnan yläpuolella ja kiinnittyy yleensä useaan erilliseen oksaan. Pesän muodostava paperiaines on vahvempaa kuin muilla yhteiskunta-ampiaisilla ja pesän sivuilla on pystysuuntaisia käytäviä, jollaisia mikään muu ampiaislaji ei pesäänsä tee. Myös kuningattaren aluksi rakentama alkupesä on erikoinen, sillä pesän pohjalla sijaitseva sisäänkäynti on aluksi varsin pitkän, pystysuuntaisen putken päässä. Laji voi olla aggressiivinen ja häirittynä puolustaa pesää jo useiden metrien päästä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pensasampiainen (Dolichovespula media)
Ötökkätieto: Pensasampiainen (Dolichovespula media)
Pherobase: Semiochemicals of Dolichovespula media, the Median wasp (englanniksi)
Mittlere Wespe / Kleine Hornisse (saksaksi)
Le genre Dolichovespula (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Pistiäiswiki (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2164423  Wikispecies: Dolichovespula media  BioLib: 69875  CoL: 6DD4G  EoL: 1032910  EPPO: DOLVME  EUNIS: 216103  Fauna Europaea: 167825  Fauna Europaea (new): 288cc96b-96a8-4918-ad95-f154d7b037e3  GBIF: 1311838  iNaturalist: 363952  IRMNG: 10403105  NBN: NHMSYS0000875846  NCBI: 881891  Observation.org: 1795  Open Tree of Life: 642726  Laji.fi: MX.204108
Perimmäisten kysymysten äärellä

Perimmäisten kysymysten äärellä on Kai Niemisen vuonna 2004 ilmestynyt runokokoelma.
Aiheesta muualla

Pertti Lassila: Jatkan etsimistä, mitäpä muutakaan. Helsingin sanomat 24.10.2004.
Jarkko Tontti: Elämä ja muita ongelmia (Arkistoitu – Internet Archive). Parnasso 5/2004.
Helena Rintala: Tervetuloa peremmälle! Kiiltomato.net 24.3.2005.
Someronjoki

Someronjokea nähtynä Vanhantien sillalta Hirsjärven suuntaan elokuussa 2022.
Someronjoki on Someron Hirsjärven ja Kirkkojärven välisestä Paimionjoen jokiosuudesta ja ainakin historiallisesti myös koko Paimionjoen vesistön jokireitistä Someron alueella  käytetty nimitys. Joissakin vanhemmissa lähteissä nimi esiintyy myös koko Paimionjoen rinnakkaisnimityksenä.
Paimionjoen vesistöön kuuluva, nykyisessä peruskartassa Someronjoeksi nimetty jokiosuus virtaa Someron keskustaajaman alueella Somerolla Varsinais-Suomessa. Se alkaa hiukan ennen Hirsjärven länsipäätä, josta se virtaa ensin pohjoiseen ja sitten länteen Kirkkojärven itäpäähän. Hiukan ennen joen suuta sen ylittää kantatie 52 ja siitä vähän ylävirtaan Vanhatie. Joen eteläpuolelle jää Lamminniemi Someron Lammin kylässä ja sen pohjoispuolella sijaitsee  Kaislarannan asuinalue Someron Joensuun kylässä. Lamminniemeä ja Kaislarantaa yhdistää joen ylittävä kevyen liikenteen silta.
Pentala

| Pentala |
| --- | --- |
 Kesäravintola Paven ja Pentalan saaristolaismuseo.
Maantiede
Saariryhmä:  Suvisaaristo
Merialue:  Suomenlahti
Pinta-ala:  1,3 km²
Valtio
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Uusimaa
Kunta:  Espoo
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomenlahti Pentalan itäpuolella
Pentalan museoaluetta
Lampaita Pentalassa
Pentala on saari Espoon Suvisaaristossa. Saaren pinta-ala on 130 hehtaaria, ja se on pääosin luonnonsuojelualuetta. Pentalassa on useita kymmeniä kesämökkejä sekä luonnontilainen Diksandin hiekkaranta. Pentalassa on aikanaan ollut muutaman kymmenen asukkaan saaristolaiskylä, joka entisöitiin 2010-luvulla museoalueeksi. Saarella ei enää ole ympärivuotista asutusta.
Maantiede

Pentala sijaitsee lounaisessa Espoossa Espoonlahden merialueen eteläosassa aivan Kirkkonummen rajan tuntumassa.
Pentalan eteläpuolella sijaitsevat Stora Herrö ja Lilla Herrö. Pentalaa ja Herrön saaria erottaa kapea merialue, jolla sijaitsee muun muassa Minnesholmen ja Halsholmen. Salmi Kuggsund erottaa Pentalan Lilla Pentalan saaresta. Espoon ja Kirkkonummen raja kulkee Pentalan länsipuolitse Pentalasundetin salmea pitkin. Salmen eteläpuolella on Brudholmenin huvilasaari. Pentalasundetin länsipuolella on Medvastön saari.
Pentalan sisäosassa on erämaata muistuttavaa metsää, saaren rannoilla kesähuviloiden tuntumassa on puolestaan kulttuurivaikutteista kasvillisuutta.
Pentalassa on pieni, noin 6,1 hehtaarin laajuinen Pentalanjärvi (ruots. Pentalaträsket), jossa on 0,15 hehtaarin kokoinen saari.
Historia

Pentalan ensimmäiset asukkaat olivat perimätiedon mukaan virolaisia kalastajia, jotka asettuivat saarelle 1800-luvun taitteessa. Vanhimmat kalastajamökit rakennettiin Pentalan koillisrantaan. Mökeistä on säilynyt Nyholmin torppa, Gamla Nyholmska Fiskartorpet, ranta-aittoineen. Toisen tiedon mukaan Pentalan ympärivuotinen asutus alkoi viimeistään 1750-luvulla, ja Nyholmin suku asui saarella 1850-luvulta lähtien. Arvid Nyholm oli Espoon viimeisiä ammattimaisia kalastajia ja hänen leskensä Gurli oli Pentalan viimeinen ympärivuotinen asukas. Nyholmin tilan päärakennus ,"Gurlin talo", kunnostettiin 2013. Se on rakennettu 1920-luvulla.
Pentalaan rakennettiin 1900-luvulla lukuisia huviloita, joista vanhin ja näyttävin on tullihoitaja Edvard Hanellin itselleen rakentama puuhuvila Hanell saaren itärannalla.
Pentalan koillisrannalla on Sigurd Frosteruksen piirtämä pursiseura Esbo segelföreningin paviljonki, jossa toimii kesäravintola Paven. Espoon kaupunginmuseo avasi saaren vanhalla kalastajatilalla saaristolaismuseon kesällä 2018.
Pentalan uusinta rakennuskantaa edustaa heinäkuussa 2013 käyttöönvihitty Harrys Paviljong noin sata metriä Pavenista etelään. Rakennuksen taustalla on Marina Donnerin ja Krister Ahlströmin lahjoitus ESF:lle vuodelta 2011.
Liikenne

Pentalaan liikennöi kesäisin päivittäin saaristolauttoja, jotka eivät kuulu HSL:n järjestelmään. Lauttasatama on museoalueen yhteydessä saaren koilliskolkassa.
Pentalassa järjestetään heinäkuisin saaristolaistapahtuma, jolloin saarelle pääsee viikonlopun ajan Espoon saaristoveneillä.
Aiheesta muualla

Pentalan saaristopäivät espoonkaupunginmuseo.fi.
Espoon kaupunginmuseo: Pentalan saaristomuseohanke espoonkaupunginmuseo.fi.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pentala (Q10623292)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: saari
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Espoo
koordinaatit: 60°06′N 24°42′E﻿ / ﻿60.1°N 24.7°E﻿ / 60.1; 24.7
Something to Live For

”Something to Live For” on Billy Strayhornin säveltämä jazzkappale vuodelta 1939. Sen nauhoitti ensimmäisenä Duke Ellingtonin orkesteri 21. maaliskuuta 1939 säveltäjän itsensä toimiessa pianistina. Laulajana toimi Jean Eldridge.
Kappale sai alkunsa Strayhornin teini-ikäisenä kirjoittamasta samannimisestä runosta, joka alkoi sanoilla ”haluan jotain minkä vuoksi elää”. Myöhemmin Strayhorn sävelsi musiikin runon sanoihin. Julkaistuun äänitteeseen Ellington merkittiin toiseksi kappaleen säveltäjistä.
Kappaleen on äänittänyt Ellingtonin lisäksi muun muassa Ella Fitzgerald, joka on sanonut kappaletta joskus suosikkilaulukseen.
Slovenian historia

Slovenian historia kattaa Slovenian valtion alueen lisäksi sloveenien historiaa.
Antiikki ja Rooman imperiumi

Paleoliittisen kauden jälkiä on löydetty niukasti, mutta jo neoliittisella kaudella tulleita jälkiä Karstin ja Pannonian alangon välillä on löydetty enemmän. Ljubljanan suoalueelta on löydetty aikakaudelle tyypillisiä rakennuksia.
Slovenian alue siirtyi esihistoriasta kulttuurikauteen kelttien myötä. Keltit olivat saapuneet alueelle noin 400-luvulla eaa. Kelttiläiset perustivat alueelle myös alkeellisen valtion, Noricumin kuningaskunnan. Tämä norikkien kuningaskunnan keskuspaikka sijaitsi nykyisen Itävallan puolella, mutta Celjen alueella lyötiin sen hopearahoja 100-luvulla eaa. Rooman valtakunta taisteli vuosina 35–33 eaa. norikkiheimoja vastaan, jotka lopulta joutuivat antautumaan. Noricum liitettiin Roomaan taisteluitta vuonna 10 eaa.
Nykyisen Slovenian länsiosa kuului Rooman vallan aikana Italiaan osana Regio X Venetia et Histriaa, ja pohjois- ja itäosat kuuluivat Noricumin ja Pannonia superiorin provinsseihin. Ensimmäinen roomalainen kaupunki Slovenian alueella oli Emona, joka syntyi nykyisen Ljubljanan alueelle. Alueelle johtavaa Roomalaisten rakentamaa tietä kutsuttiin nimellä Via Gemina, jonka varrelle syntyi huomattavia asutuskeskuksia. Näistä tärkeimmät olivat Celeia ja Poetovio, joista Poetoviosta tuli antiikin tärkein kaupunki Slovenian alueella.
Länsigootit ryöstivät Poetovion vuonna 379. Nykyisen Vipavajoen lähellä käytiin vuonna 394 Frigiduksen taistelu Itä-Rooman keisarin Theodosius I:n ja Länsi-Rooman usurpaattorin Eugeniuksen välillä.
Itägooteista tuli Italian hallitsijoita vuonna 489, kun kuningas Theoderik kukisti germaanijohtaja Odovakarin. Viitisenkymmentä vuotta he hallitsivat myös Slovenian aluetta. Langobardit siirtyivät Slovenian alueelle 500-luvulla Pannonian alangolta. Tämä germaanikansa siirtyi kuitenkin jo vuonna 568 Italiaan, jossa he lopettivat Bysantin vallan. Heidän jälkeensä Slovenian alueen otti haltuun jokin slaavilainen kansa, sloveenien esi-isät.
Karantania

Vuosien 580 ja 590 välisenä aikana slaavit valloittivat useita kaupunkeja Noricumin alueelta ja löivät vuonna 595 baijerilaiset Lienzin lähellä käydyssä taistelussa. Slaavit tukivat taistelussa avaareja. Tämän jälkeen slaavien asutus alkoi levitä baijerilaisten alueilla ja 600-luvun alussa yhä pohjoisemmaksi ja idemmäksi. Slaavien alue ylsi Pohjois-Istriaan ja Cividaleen.
Alueen slaavit elivät heimoyhteisöissä ja tekivät sotilaallista yhteistyötä avaarien kanssa. Ajoittain slaaviheimot joutuivat kuitenkin avaarien sotilaallisen ylivallan alle, koska alueella oli huomattavan vähän pysyvää avaariasutusta. 600-luvun alussa slaavit tunkeutuivat avaarien kanssa langobardien valtakuntaan ja piirittivät Cividalen.
Yhteydet baijerilaisiin ja langobardeihin helpottivat slaavien oman yhteiskunnan muodostamista. Slaavit nousivat vuonna 626 kapinaan avaareja vastaan, jolloin muodostui Karantania. Karantania on ensimmäinen mainittu slaavivaltio. Sen keskuspaikka oli Krnin linna ja valtiolla oli yhteyksiä 600-luvun puolivälissä Böömiin ja Määriin.
Karantania säilyi itsenäisenä valtiona 700-luvun puoliväliin. On myös mahdollista, että Karantanian eteläpuolella olisi ollut toinen slaavivaltio, Karniola. Karniolaa ovat kuvanneet varsinkin langobardien historioitsijat.
Baijeri ja Frankkien valtakunta

Avaarit alkoivat vuonna 740 lisätä hyökkäyksiään Karantaniaa vastaan. Vuonna 745 Karantania pyysi Baijerilta apua, jota se saikin. Vastineeksi avusta Karantania joutui tunnustamaan Baijerin ylivallan. Useita Karantanian ruhtinassuvun jäseniä joutui lähtemään Baijeriin panttivangeiksi vasalliuskollisuuden takuiksi.
Kristinusko alkoi levitä Baijerista myös Karantaniaan. Ensimmäisenä kristinuskoon kääntyivät Baijerissa olleet ruhtinassuvun panttivangit, jotka Karantaniaan palatessaan jatkoivat käännytystä. Baijerilaiset perustivat alueelle myös kaksi lähtetysasemaa, Itä-Tiroliin ja Ylä-Itävaltaan. Osa kansasta vastusti kristinuskoa, mutta vasalliruhtinas Valtunk tyrehdytti suurimman kapinan vuonna 772 baijerilaisten kanssa. Karantanian käännytyksessä oli mukana myös irlantilaisia lähetyssaarnaajia, jotka käännyttivät kansaa Salzburgista käsin.
Vuonna 788 frankit alistivat Baijerin, ja siinä yhteydessä myös sisäisesti itsenäinen Karantania päätyi frankkien valtaan. Karantania säilytti isäisen autonomian ja osallistui yhdessä Karniolan kanssa frankkien rinnalla vuosina 794–796 avaareja vastaan tehtyihin sotaretkiin. Sotaretkien seurauksena avaarikansat tuhottiin.
Sekä Karantania että Karniola nousivat vuonna 819 kapinaan frankkeja vastaan. Kapina kesti vuoteen 823, mutta frankit onnistuivat tyrehdyttämään sen useiden sotaretkien avulla. Kapinoiden jälkeen frankit liittivät molemmat vasalliruhtinaskunnat tiivimmin omaan valtakuntaansa. Alueiden autonomia poistettiin ja alueet liitettiin länsieurooppalaiseen kulttuuripiiriin.
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta > Kapinat

1400-luvun lopulla alkoi talonpoikaiskapinoiden aika. Ensimmäinen suuri kapina puhkesi, kun Kärntenin talonpojat yhdistyivät Bundin talonpoikaisliitoksi vuosina 1473–1476. Kapinan keskus oli Dravan laakso, mutta 1478 kapina ulottui melkein koko Slovenian alueella ja Kärnteniin. Kapinoitsijat kieltäytyivät veromaksuistaan ja alkoivat kerätä veroja itsenäisesti. Keisari Fredrik III kielsi talonpoikia keräämästä veroja. Kapinallisarmeija tuhoutui turkkilaisia vastaan käydyssä Kokovon taistelussa 26. kesäkuuta 1478. Kapinallisarmeijan koko oli 600 miestä, kun taas turkkilaisia oli 20 000 miestä. Legendan mukaan kapinallisarmeijaa johti Kuningas Matjaž.
Seuraavan kapinan alkuna voidaan pitää vuoden 1515 alussa syntynyttä talonpoikaisliittoa. Liiton taustalla oli keisari Maksimilian I:n 1500-luvun alussa aloittama sota Venetsian tasavaltaa vastaa. Tämä lisäsi talonpoikien verotusta. He kärsivät jo ennestään Italian kaupan romahtamisesta, kun Italian ja Unkarin väliset tavarantoimitukset olivat katkenneet. Talonpoikaisliittoa kutsutaan laajuutensa vuoksi yleisslovenialaiseksi talonpoikaisliitoksi.
Liitto lähetti valtuuskunnan Augsburgiin tapamaan keisaria. Liiton vaatimuksena oli uusien verojen peruutus ja vanhojen olojen palautus. Keisari Maksimilian lupasi harkita ehdotusta, mutta vaati liiton hajottamista. Kapinalliset eivät suostuneet, ja liitto kasvoi entisestään. Keväällä 1515 liittoon kuului 80 000 kapinallista. Lopulta kapina muuttui avoimeksi, ja talonpojat ryöstivät ja polttivat linnoja ja murhasivat isäntiään. Lopulta aateliset pyysivät keisaria apuun. Keisarin palkkasoturijoukot kukistivat kapinan yhdessä Sisä-Itävallan maakunta-armeijan kanssa Konjicessa ja Celjessä. Kapinan kukistamisen jälkeen aateliset ryhtyivät kostotoimiin. Esimerkiksi Grazissa teloitettiin 161 kapinallista. Kapinallisille määrättiin myös lisävero.
Kolmas kapina puhkesi 1573 Zagorjessa. Tämän slovenialais-kroattialaisen kapinan taustalla oli paroni Ferenc Tahyn julmuus. Talonpoikaisjoukoissa oli nyt ensimmäistä kertaa myös kapinallisia, joilla oli sotilastausta. Kapinalliset vaativatmuun muassa feodaalijärjestelmän korvaamista, keisarin sijaishallitsijan nimeämistä Agramiin, omaa rajavalvontaa sekä vapautusta tulleista ja maksuista. Kapina tukahdutettiin Stubičke Toplicessa, jossa menetti henkensä noin 3 000 kapinallista. Tätäkin kapinaa seurasi aateliston kostoja. Slovenian alueella oli tämänkin jälkeen useita pienempiä kapinoita seuraavan 250 vuoden ajan, kunnes feodaalijärjestelmä lopetettiin.
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta > Ajanjakso 1573–1711

Sisä-Itävallan hallitsijaksi nousi vuonna 1590 Ferdinand. Ferdinand oli katolilainen ja aloitti pian protestanttisuuden vastaisen kampanjan. Vuonna 1593 Sisakissa käydyssä taistelussa baanin, markkien ja Saksan yhdistetyt joukot voittivat ottomaanit. Voittoa juhlittiin Kroatiassa, Sloveniassa sekä valtakunnan pääkaupungissa Prahassa. Tappio kuitenkin yllytti ottomaanit uuteen sotaan, ja Pitkä sota kesti vuodet 1593–1606. Sota päättyi Zsitvatorokin rauhaan. Ottomaanit eivät onnistuneet valtaamaan alueita Kroatiassa, mikä nosti Kroatian alueen sotilaallista merkitystä. Karlovacin sotilasraja esti taisteluiden leviämisen muun muassa Sloveniaan. Alue muodostui tärkeäksi Sisä-Itävallan politiikassa, varsinkin Slovenian alueen maakunnissa. Näiden maakuntien tehtävänä oli kerätä verot sotilasrajan ylläpitämiseen. Lisäksi kruununmaiden aatelisille jaettiin rajalta sotilasvirkoja, mikä piti aateliset läheisinä vallanpitäjille.
Arkkiherttua Ferdinand kielsi vuonna 1598 protestanttisen jumalanpalveluksen ja opetuksen kaikissa Sisä-Itävallan kaupungeissa. Vastauskonpuhdistuskomissiot tarkistivat sotilaiden avulla jokaisen kylän ja kauppalan ja häätivät protestanttisaarnaajia ja polttivat protestanttisia kirjoja. Slovenian asukkaat luopuivat protestanttisesta uskostaan, vain varakkaimmat kaupunkilaiset siirtyivät Saksan protestanttiseuduille. Vastauskonpuhdistuksen keskeytti vuosina 1615–1617 käyty Uskok-sota Venetsiaa vastaan, mutta sota kosketti vain Slovenian reuna-alueita. Sodassa arkkiherttua tarvitsi aatelisten apua, joten hän joutui keskeyttämään aatelisten käännyttämisen.
Arkkiherttua Ferdinandin serkku Matias kuoli vuonna 1619, jolloin Ferdinand peri Ylä- ja Ala-Itävallan ja hänet kruunattiin Matiaksen seuraajaksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijaksi, keisari Ferdinand II:ksi.
Ferdinand II ryhtyi lujittamaan valtaansa käännyttämällä Böömin katolilaisuuteen. Hänet tunnustettiin Böömin kuninkaaksi hänen voitettuaan Valkeavuoren taistelun. Böömi katolilaistettiin, ja siitä tehtiin Habsburgien perintömaa. Sitten Ferdinand II keskittyi Itävallan maakuntien, mukaan lukien Slovenian alueen, käännyttämiseen. Ne aateliset, jotka kieltäytyivät kääntymästä, joutuivat vuodesta 1628 alkaen lähtemään Steiermarkista, Krainista ja Kärntenistä. Parin vuoden aikana lähti noin 750 aatelista. Heidän omaisuutensa takavarikoitiin ja joko lahjoitettiin tai myytiin alueelle muuttaneille katolilaisille.
Habsburgit osallistuivat 1700-luvun alussa kahteen pitkään sotaan: vuosina 1701–1714 sodittuun Espanjan perimyssotaan ja vuosina 1703–1711 sodittuun Rákóczin itsenäisyyssotaan Unkarissa. Espanjan perimyssodan jälkeisessä Rastattin rauhassa vuonna 1714 Habsburgit saivat Espanjalta muun muassa Milanon herttuakunnan alueen. Rákóczin itsenäisyyssodan rauhassa Unkari sai poliittisen autonomian ja uskonnonvapauden, mutta joutui jälleen tunnustamaan Habsburgit hallitsijoikseen.
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta > Ajanjakso 1573–1711 > Vastauskonpuhdistuksen merkitys

Vastauskonpuhdistus merkitsi sloveenien alueen poliittista ja kulttuurillista pysähtyneisyyttä. Aateliston valta maaorjiin kasvoi, mikä näkyi varsinkin verotuksessa. Kulttuurillinen ja poliittinen pysähtyneisyys jatkui 150 vuotta, jona aikana ei julkaistu sloveenin kielistä kirjallisuutta. Viimeisin sloveeninkielinen kirja oli vuonna 1615 Janez Čandekin julkaisema Mali katekizem eli Vähä katekismus. Tiede sen sijaan kehittyi, kun 1600-luvulla julkaistiin monia saksan ja latinan kielisiä tietoteoksia. Merkittävin näistä oli saksankielinen Die Ehre des Herzogthums Crain eli Krainin herttuakunnan maine. Kirjan kirjoitti Johann Weikhard von Valvasor (sloveeniksi Janez Vajkard Valvasor) vuonna 1689. Teos oli luonnontieteen, kansatieteen, topografian ja historian tutkimus. Hänet valittiin Englannin kuninkaalliseen tiedeakatemiaan.
Vuonna 1701 ryhmä ljubljanalaisia oppineita perusti Italian esimerkkiä mukailleen Academia Operosorum Labacensiumin. Yhdistys toimi 25 vuotta ja toimi kaikilla edustamillaan tieteenaloilla.