stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Infected
Kokoonpano

Joacim Cans – laulu
Oscar Dronjak – kitara
Pontus Norgren – kitara
Fredrik Larsson – basso
Anders Johansson – rummut
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi.net:
Kaaoszine: 2/10
Soundi:
Suite101:
Aiheesta muualla

Infected discogs.com -sivustolla
Albumi Infected Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Thomas Newcomen

Animaatio Newcomenin höyrykoneen toimintaperiaatteesta, jossa höyry on esitetty vaaleanpunaisella ja vesi sinisellä. Venttiilit liikkuvat suljetusta (punainen) avattuun (vihreä).
Thomas Newcomen (1664–1729) oli englantilainen seppä, joka kehitti ensimmäisen kaupallisesti merkittävän höyrykoneen ja jota voidaan siten pitää teollisen vallankumouksen esi-isänä.
Höyrykoneen kehitystyö

Newcomen oli alkujaan kyläseppä ja rautakaupanpitäjä sekä myös baptisti-maallikkosaarnaaja. Hän syntyi Dartmouthissa, Devonissa lähellä aluetta, jossa oli paljon tinakaivoksia. Kaivoksissa yleinen ongelma oli tulviminen, mikä rajoitti kaivosten syvyyttä.
Newcomenin suuri saavutus oli hänen höyrykoneensa (ensimmäinen versio noin 1710), jossa yhdistyivät Thomas Saveryn ja Denis Papinin ideat. Newcomen oli mahdollisesti tavannut Saveryn, jonka vanhemmat olivat vuonna 1712 kauppiaina Etelä-Devonissa. Savery oli myös työnsä vuoksi käynyt Dartmouthissa. Savery oli saanut 1698 patentin "tulikoneelle", jolla jotenkin pystyttiin pumppaamaan vettä lähes 10 metrin syvyydestä. Newcomenin koneessa korvattiin Saveryn koneen käyttöastia sylinterillä ja männällä, joka veti alipaineella männän alas sen sijaan että olisi imenyt vettä. Itse pumppu yhdistettiin mäntään ketjuilla ja keinuvivulla. Työkierrossa mäntä nousi ylös keinuvivun vetämänä, jota höyrynpaine auttoi. Yläasennon saavutettua suljettiin venttiili kattilaan ja jäähdytysvettä ruiskutettiin mäntään, jolloin höyry alkoi tiivistyä ja muodostamaan alipainetta. Kun männän alla oli alipaine, niin ilmanpaine yläpuolella toimi varsinaisena käyttöpaineena painaen männän alas ja nostaen keinuvivun toisen puolen ylös. Newcomen ja hänen liikekumppaninsa John Calley rakensivat ensimmäisen koneen Conygreen hiilikaivoksille lähelle Dudleytä Länsi-Midlandsissa. Toimiva kopio on nähtävissä lähellä Black Countryn elämää esittelevässä museossa. Vuoteen 1775 oli rakennettu noin 600 Newcomenin periaatteella toimivaa pumppua, joista osa korvasi loppuunkäytettyjä. Parannuksia tähän höyrykonerakenteeseen teki James Watt. 1700-luvulla rakennettiin kaikkiaan 2 200 höyrykonetta, joista Wattin parannettuja versioita oli noin 600. Newcomenin rakennetta sovellettiin myös satoihin akselia pyörittäviin höyrykoneisiin ennen vuotta 1800. Syynä "yleisen höyrykone-periaatteen" käyttöön oli paljolti Wattin patentti. Wattin patentin rauettua muutettiin vanhoja koneita ulkoisella lauhduttimella varustetuiksi.
Lisää aiheesta

Jenkins, Rhys: Savery, Newcomen and the Early History of the Steam Engine in The Collected Papers of Rhys Jenkins, s. 48–93.  Cambridge:  Newcomen Society, 1936.
Rolt, Lionel Thomas Caswell: Thomas Newcomen. The Prehistory of the Steam Engine., s. 158.  1 painos Dawlish:  David & Charles, 1963.
Rolt, Lionel Thomas Caswell: The Steam Engines of Thomas Newcomen, s. 160.  2 painos Hartington:  Moorland Publishing Company, 1977.  ISBN 0903485427.
Kanefsky, John: Steam Engines in 18th-Century Britain: A Quantitative Assessment. Technology and Culture, 1980, 21. vsk, nro 2, s. 161–186.  Baltimore:  The Johns Hopkins University Press. doi:10.2307/3103337.  JSTOR:3103337.
Musson, A. E.: Science and Technology in the Industrial Revolution, s. 393 (Chpt. XII).  Manchester:  Manchester University Press, 1969.  ISBN 0719003709.  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Newcomen Engine House, Dartmouth, Devon, England
The Black Sabbath Story, Vol 2

| The Black Sabbath Story, Vol 2 Black Sabbath |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Äänitetty : 1978–1992
 Julkaistu: 1992 (VHS, Castle Music Pictures), 2002 (DVD, Sanctuary)
 Tuottaja(t): Stephanie Bennett ja Martin Baker
 Ohjaaja: Martin Baker
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 00.50.00
Black Sabbathin muut julkaisut
| The Black Sabbath Story, Vol 1 1992 | The Black Sabbath Story, Vol 2 1992 | The Last Supper 1999 |
The Black Sabbath Story, Vol 2 - 1978-1992 on Black Sabbath -yhtyeestä kertova dokumentti. Se keskittyy yhtyeen vuosiin 1978-1992. Alun perin se julkaistiin vuonna 1992 VHS-videona ja sittemmin vuonna 2002 hieman muokattuna DVD-versiona. Dokumentissa musiikkivideo-näytteiden ohella nähdään ja kuullaan Tony Iommin, Geezer Butlerin, Ronnie James Dion, Bill Wardin, Vinny Appicen, Geoff Nichollsin ja Cozy Powellin haastatteluja. Kappaleet eivät ole täyspitkinä versioina, tosin DVD-versiossa ne ovat pitempinä kuin VHS-versiossa. Julkaisu on myynyt kultaa (yli 50 000 kpl.) Yhdysvalloissa.
Kappaleet > VHS

"A Hard Road" (promovideo, Hammersmith Odeon 1978)
"Die Young" (promovideo, Rainbow-teatteri 1980)
"Neon Knights" (promovideo, Rainbow-teatteri 1980)
"Trashed" (promovideo, Montreal Forum 1983)
"Zero The Hero" (promovideo, Montreal Forum 1983)
"No Stranger to Love" (promovideo 1986)
"The Shining" (promovideo 1987)
"Headless Cross" (promovideo 1989)
"Feels Good to Me" (promovideo 1990)
"TV Crimes" (Rockfield-studiot 1992)
"Computer God" (Rockfield-studiot 1992)
VHS-versiossa ollut "A Hard Road" siirrettiin DVD-julkaisuissa Vol 1:seen.
Kappaleet > DVD

"Die Young" (promovideo, Rainbow-teatteri 1980)
"Neon Knights" (promovideo, Rainbow-teatteri 1980)
"Trashed" (promovideo, Montreal Forum 1983)
"Zero The Hero" (promovideo, Montreal Forum 1983)
"No Stranger to Love" (promovideo 1986)
"The Shining" (promovideo 1987)
"Headless Cross" (promovideo 1989)
"Feels Good to Me" (promovideo 1990)
"TV Crimes" (Rockfield-studiot 1992)
"Computer God" (Rockfield-studiot 1992)
"Time Machine" (Rockfield-studiot 1992)
"I" (Hammersmith Odeon 1992)
lisäksi näytteinä ja haastattelujen taustalla kuullaan seuraavat kappaleet: "Supertzar" (introna), "Heaven and Hell" (live), "The Mob Rules" (live) ja "The Sabbath Stones"
DVD-ekstrat:
Sanctuary Recordsin suunnittelijan ja Sabbath-asiantuntijan Hugh Gilmourin haastattelu, aiheena yhtyeen historia vuosina 1978-1992
Bill Wardin haastattelu koskien hänen eroaan yhtyeestä vuonna 1980
Ian Gillanin haastattelu, aiheena "Stonehenge"-lavasteet ja yhtyeen lavashow vuosien 1983-1984 kiertueella
Tony Iommin, Ronnie James Dion ja Geezer Butlerin haastattelut vuodelta 1992
"The Making of 'TV Crimes'"-dokumentti
Infektiko

| Infektiko Apina |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 20. maaliskuuta 2015
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tuottaja(t): Mikko Mäkitalo & Apina
 Tyylilaji: rap metal, djent
 Kesto: 37.11
 Levy-yhtiö: Sakara
Apinan muut julkaisut
|   | Infektiko 2015 | Iiris 2017 |
Infektiko on suomalaisen rap metal -yhtye Apinan esikoisalbumi. Se julkaistiin 20. maaliskuuta 2015 levymerkillä Sakara Records.
Vastaanotto

Albumi sai ristiriitaisen vastaanoton. Imperiumin Tuomas Valtanen antoi albumille viisi tähteä kymmenestä. Hän myönsi ettei lähtökohtaisesti pidä suomenkielisestä hip hopin ja metallimusiikin sekoittamisesta, ja piti arviointia vaikeana. Hänestä sanoitukset olivat ajoittain naiiveja ja menevä ja raivoisa musiikki olisi kaivannut vahvempaa laulutulkintaa. Soundin Mape Ollila antoi albumille kaksi tähteä viidestä, ja uskoi Apinan kaltaiselle yhtyeelle olevan tilausta markkinoilla konseptin kiinnostavuuden vuoksi. Hän piti silti sanoitusten yhteiskuntakritiikkiä epäkypsänä sekä toteutusta puolijauhoisena.
Kappaleet

Kohu – 4.21
Kuka pelkää? – 3.02
Oi, isänmaa! – 5.09
Ihailen – 3.37
Unohdettu – 3.37
Suljettu – 3.17
Perintö – 4.34
Infektiko – 3.48
Pakotettuna – 2.51
Haluan tietää lisää sinusta – 2.54
Kokoonpano

Henri Pesonen – laulu
Tuomas Alfthan – kitara
Aake Lämsä – basso
Leo Heikkilä – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Mikko Mäkitalo – tuottaja
Acle Kahney – miksaaja, masteroija
Arvostelut

Imperiumi.net:
Soundi:
J. J. F. Perander

| J>  J. F. Perander |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1838 Lohtaja, Suomi
Kuollut: 28. joulukuuta 1885 (47 vuotta) Helsinki, Suomi
Ammatti:  filosofi, professori, kirjailija ja valtiopäivämies
Vanhemmat:  Johan Perander ja Charlotta Haraldsdotter Nauklér
Johan Julius Frithiof Perander (15. marraskuuta 1838 Lohtaja – 28. joulukuuta 1885 Helsinki) oli suomalainen filosofi, professori ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Peranderin vanhemmat olivat kappalainen Johan Perander ja Charlotta Haraldsdotter Nauklér. Hän pääsi ylioppilaaksi 1858 Kuopiosta ja valmistui filosofian maisteriksi 1864, lisensiaatiksi 1878 ja tohtoriksi 1879. Peranderin ensimmäinen väitöskirja vuodelta 1870 käsitteli Hegelin valtiokäsitettä. Hän teki vielä 1878 väitöskirjan Aristoteleen ihannevaltiosta ja 1883 kolmannen väitöskirjan Johann Friedrich Herbartin kasvatusfilosofiasta.
Perander toimi Helsingin yliopistossa 1870–1879 filosofian dosenttina, 1880–1884 käytännöllisen filosofian ylimääräisenä professorina ja 1884–1885 pedagogiikan ja didaktiikan professorina. Hän opetti myös  Helsingin normaalikoulussa ja suomalaisessa alkeisopistossa latinaa, kreikkaa, suomea, filosofiaa ja psykologiaa. Perander käsitteli kirjoituksissaan anarkistifilosofi Pierre-Joseph Proudhonia (Yhteiskunta uutena aikana, 1866), Adam Smithin yhteiskuntateorioita sekä John Stuart Millin yhteiskunnallista filosofiaa (J. S. Millin yhteiskunnallinen filosofia, 1879).
Peranderin vuonna 1866 Kirjallisessa kuukausilehdessä julkaisema artikkeli Yhteis-kunta uutena aikana oli ensimmäinen merkittävä suomenkielinen filosofinen kirjoitus.
Otteina tästä kirjoituksesta kaksi näytettä:
"Ihmisen elämän pyrkimys jakaantuu moniin kohtiin, joissa on jokaisessa erityiset voimansa ja asetuksensa. Yhteis-kunnan elämä on laadultaan toinen, kuin perheen, valtion ja kirkon elämä. Valtiossa kansa havaitsee asemansa maailman historiassa toisia kansoja kohden. Valtiossa siis emme taistele toinen toisemme rinnalla, vaan olemme yhtyneet samaan olentoon, jonka syvissä helmoissa nautitsemme maailmallisen elämän suurimpia ihastuksia. Yhteiselämässä sitä vastoin juuri tämä taisteleminen on näkyvin kohta. Sillä tämän elämän ainehina on omaisuus, työ ja hankinto."
"Franskan vallan-kumouksen jälkeen yhteiskunnallinen olento on, erkanemalla kansojen muista oloista, ahkerasti pyrkinyt näyttämään erityistä luontoansa ja voimaansa. Että tämä olento etenkin tällä ajalla paljasti itsensä, siihen on syynä se että kumouksen kautta oikeuden tunnot tempaisivat itsensä erilleen kansain tapojen tunnoista. Tätä oikeuden-istuntoa on yhteiselämä varsin lähellä. Perhe-elämä ihanuus sitä vastoin vaatii alallansa juuri tämän oikeuden-tunnon peittymisen luonnollisen innon hartauteen."
Perander edusti Kuopion hiippakunnan opettajia valtiopäivillä 1885.
Teoksia

Kritisk undersökning af Statsbegreppet i den hegelska filosofin, väitöskirja.  1870
Aristoteles' idealstat, dess kulturform och inrättningar, väitöskirja.   Frenckell, Helsingfors 1878
Herbartianismen i rättsfilosofi, väitöskirja.  1883
Yhteiskunta uutena aikana ja muita kirjoituksia, johdanto ja toimitus Mikko Lahtinen.    Eurooppalaisen filosofian seura, Tampere 2004, 2. painos 2005
Thongchai Akkarapong

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 10. heinäkuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka:  Songkhla, Thaimaa
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 senttimetriä
Seura
Seura:  Surat Thani
Pelinumero: 10
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999-2001 |  Sinthana | 43 | (4) |
| 2002 |  Royal Thai Police | 15 | (2) |
| 2003-2004 |  Kelantan FA | 39 | (6) |
| 2005-2008 |  Royal Thai Police | 52 | (5) |
| 2009- |  Surat Thani | 3 | (0) |
Maajoukkue
| 1999-2002 |  Thaimaa | 10 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 8. kesäkuuta 2013 .  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 8. kesäkuuta 2013 .
Thongchai Akkarapong (thaiksi ธงชัย อัครพงษ์; s. 10. heinäkuuta 1977 Songkhla) on thaimaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa seuratasolla Surat Thani FC:tä, jota ennen hän on ollut muun muassa Malesian pääsarjassa pelanneessa Kelantan FA:ssa. Akkarapong pelasi Thaimaan maajoukkueessa kymmenen ottelua vuosina 1999–2002.
I Don’t Dance

| ”I Don't Dance” Sunrise Avenue |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Out of Style
 Julkaistu: 2011
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: Universal Music Group
Sunrise Avenuen muut singlet
| ”Hollywood Hills” 2001 | ”I Don't Dance” 2011 | ”Somebody Help Me” 2011 |
I Don't Dance on suomalaisen Sunrise Avenue -yhtyeen single, joka julkaistiin vuonna 2011. Kappale on mukana myös vuoden 2011 albumilla Out of Style.
Kappaleet

I Don't Dance (Single Version) – 3.23
I Don't Dance (Album Version) – 3.25
I Don't Dance (Instrumental) – 3.22
I Don't Dance (Acoustic) – 3.40
Aiheesta muualla

I Don't Dance discogs.com -sivustolla
Ted Danson

| Ted Danson |
| --- | --- |
 Ted Danson vuonna 1990.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Edward Bridge Danson III
Syntynyt: 29. joulukuuta 1947 (ikä 76) San Diego, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1975–
Merkittävät roolit:  Sam Malone Terveydeksi D.B. Russell C.S.I. ja C.S.I. Cyber Jack Kolme miestä ja baby
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Golden Globe   1990, 1991 Cheers Parhaan miessivuosan Golden Globe   1985 Something about Amelia 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ted Danson (oik. Edward Bridge Danson III, s. 29. joulukuuta 1947 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ympäristöaktivismi

Danson on näyttelijänuransa ohella vaikuttanut aktiivisesti ympäristönsuojeluasioissa. Hän perusti vuonna 1987 Bob Sulnickin kanssa valtamerien suojelun puolesta puhuneen järjestön American Oceans Campaign (AOC), joka yhdistyi 2000-luvulla ympäristöjärjestö Oceanan kanssa. Danson on toiminut Oceanan johtokunnan jäsenenä. Hän on tehnyt valtamerien suojelusta myös kirjan Oceana: Our Endangered Oceans and What We Can Do to Save Them yhdessä toimittaja Mike D'Orson kanssa. Kirja julkaistiin vuonna 2011.
Yksityiselämä

Danson on ollut kolmesti naimisissa. Ensimmäinen, näyttelijä Randall ”Randy” Dansonin (o.s. Gosch) kanssa solmittu liitto alkoi vuonna 1970 ja päättyi eroon vuonna 1977. Vuonna 1977 hän meni naimisiin Casey Coatesin kanssa ja heillä on kaksi tytärtä.  Liitto päättyi eroon vuonna 1993. Nykyinen avioliitto Mary Steenburgenin kanssa alkoi vuonna 1995.
Filmografia > Televisiotyöt

Somerset (esiintyi sarjassa vuosina 1975–1976)
Spider-Man: The Dragon's Challenge (1979)
The French Atlantic Affair (1979) (minisarja)
The Women's Room (1980)
Olipa kerran vakoilija (Once Upon a Spy, 1980)
Dear Teacher (1981)
Our Family Business (1981)
Terveydeksi (Cheers, 1982–1993) (televisiosarja)
Cowboy (1983)
Something About Amelia (1984)
Kun oksa katkeaa (When the Bough Breaks, 1986)
We Are the Children (1987)
Frasier (1994) (televisiosarja)
Simpsonit (1994) (televisiosarja, yhden jakson vierailu)
Ink (1996–1997) (televisiosarja)
Gulliverin matkat (Gulliver's Travels, 1996) (minisarja)
Thanks of a Grateful Nation (1998)
Tohtori Becker (Becker, 1998–2004) (televisiosarja)
Jäitä hattuun (Curb Your Enthusiasm, 2000–2009) (televisiosarja)
Living with the Dead (2002) (minisarja)
It Must Be Love (2004)
Our Fathers (2005)
Knights of the South Bronx (2005)
Guy Walks Into a Bar (2006)
Ryhmä rämä (Help Me Help You, 2006) (televisiosarja)
Damages (2007–2010) (televisiosarja)
Bored to Death (2009–2011) (televisiosarja)
C.S.I. (CSI: Crime Scene Investigation, 2011–2015) (televisiosarja)
CSI: Immortality (2015)
C.S.I. Cyber (CSI: Cyber, 2015–2016) (televisiosarja)
Fargo (2015) (televisiosarja)
Filmografia > Elokuvat

Poliisiauto 6-Z-4 ei vastaa (The Onion Field, 1979)
Huuma (Body Heat, 1981)
Creepshow – yöjuttu (Creepshow, 1982)
Aavekaupungin aarre (Little Treasure, 1985)
Ystävien kesken (Just Between Friends, 1986)
Sekopäät (A Fine Mess, 1986)
Kolme miestä ja baby (Three Men and a Baby, 1987)
Uskottomuus (Cousins, 1989)
Isä (Dad, 1989)
Kolme miestä ja pikkuneiti (3 Men and a Little Lady, 1990)
Made in America (1993)
Nyt ollaan sujut, isä! (Getting Even with Dad, 1994)
Pontiac Moon (1994)
Loch Ness (1996)
Jerry and Tom (1998)
Homegrown (1998)
Pelastakaa sotamies Ryan (Saving Private Ryan, 1998)
Mumford (1999)
Fronterz (2004)
Amatöörit (The Amateurs, 2005)
Bye Bye Benjamin (2006)
Nobel Son (2007)
Himon hinta (The Human Contract, 2008)
Mad Money – hulluna rahaa (Mad Money, 2008)
The Open Road (2009)
Kaikki rakastavat valaita (Big Miracle, 2012)
The One I Love (2014)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ted Danson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ted Danson ja vaimonsa Mary Steenburgen vuonna 2009.
Jagatsinghpurin piirikunta

Jagatsinghpurin piirikunta (orijaksi ଜଗତସିଂହପୁର ଜିଲ୍ଲା, Jagatasiṁhapura jillā) on yksi Intian Odishan osavaltion 30 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu etelästä Purin piirikuntaan, lännestä Cuttackin piirikuntaan, pohjoisesta Kendraparan piirikuntaan ja idästä Bengalinlahteen.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 136 971 asukasta.
Intian suurimpiin satamiin lukeutuva Paradipin satama sijaitsee piirikunnassa.
Terryton

Terryton (joissain yhteyksissä Terrytown tai pelkästään Terry) oli kaupunki Finneyn piirikunnassa Kansasin osavaltion länsiosassa Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsi noin 25 kilometriä (16 mailia) pohjoiseen Garden Citystä, nykyisen valtatie US-83:n varrella.
Terrytonin perusti newyorkilainen kiinteistökeinottelija Porter D. Terry vuosien 1885–1886 maaryntäyksen aikana. Terry valitsi kaupungin paikaksi sijainnin usean suunnitellun rautatien varrelta, joten kaupungin tulevaisuus näytti valoisalta. Kaupunki oli myös postivaunujen puolimatkan asema, jossa Garden Cityn ja Scott Cityn välillä liikennöineiden postivaunujen hevoset vaihdettiin levänneisiin. Kaupungin kehittyessä sinne perustettiin useita kauppaliikkeitä ja siellä toimi myös suuri sahatavaraliike. Kaupungissa ilmestyi vuosina 1886–1889 sanomalehti The Enterprise, vuosina 1888–1889 sen nimi oli The Eye. Terrytoniin perustettiin postitoimisto vuonna 1886, ja muutamia taukoja lukuun ottamatta se toimi vuoteen 1923 saakka.
Terrytonissa oli sen kukoistuksen aikana aktiivinen baseballjoukkue, jota sanottiin seudun parhaaksi. Joukkueen pelit lauantaisin keräsivät katsojia ja kauppiaita laajalta alueelta.
Terryton kukoisti kolmen tai neljän vuoden ajan, mutta alueen maanviljelijöitä koetelleet kuivuudet ja poismuutto koituivat pikkukaupungin kohtaloksi.  Kaupungista ei ole jäljellä yhtään rakennusta, eikä sitä mainita enää vuoden 1910 palstakartoissa.
Insinööritalo

| Insinööritalo |
| --- | --- |

Sijainti:  Punavuori, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°09′48″N 24°56′37″E﻿ / ﻿60.16321°N 24.94357°E﻿ / 60.16321; 24.94357
Rakennustyyppi:  Kerrostalo ja toimistorakennus (en)
Käyttö:  Toimistorakennus (en) ja kerrostalo
Suunnittelija:  Alvar Aalto
Valmistumisvuosi:  1950, 1951 ja 2022
 fiInsinööritalo 
Insinööritalo on Alvar Aallon suunnittelema kuusikerroksinen asuinrakennus Helsingin Punavuoressa, osoitteessa Ratakatu 9. Insinööritalo rakennettiin toimistotaloksi vuosina 1950–1951 ja muutettiin asuintaloksi vuonna 2022.
Punatiilinen rakennus nauhaikkunoineen poikkeaa voimakkaasti alueen jugendtaloista. Talo sai nimensä rakennuttajansa Suomalaisten Teknikkojen Seuran mukaan. Aallon arkkitehtitoimisto toimi rakennuksessa ennen kuin sen oma talo Munkkiniemessä valmistui. Suomalaisten Teknikkojen Seura myi talon vuonna 1968.
Talossa ovat toimineet muun muassa Intimiteatteri, vuosina 1959–1968 Tesvision televisiostudio ja 2000-luvulla Mielenterveyden keskusliitto. Tesvision studion siirryttyä Yleisradiolle siellä nauhoitettiin muun muassa The Jimi Hendrix Experiencen playback-esiintyminen vuonna 1967. Maanalaisissa tiloissa oli alkujaan Suomalaisten Teknikkojen Seuran bankettitila, sen jälkeen elokuvateatteri ja ravintola. Vuonna 1997 tuhopolttaja sytytti talossa toimineen ravintola Pikku Pietarin, ja samalla vaurioitui yläkerroksien toimistoja. Nykyisin talon kellarikerroksissa on vuokrattava saunatila sekä yökerho.
Rakennus on suojeltu. Vuonna 2016 sen omistaja totesi, että toimistotiloilla ei ole kysyntää tällä alueella, ja halusi muuttaa talon hotelliksi, mutta kaupunkisuunnitteluvirasto hylkäsi hakemuksen. Vuonna 2019 Helsingin kaupunkiympäristölautakunta alkoi käsitellä suunnitelmaa, jolla osa toimitiloista muutettaisiin asunnoiksi.
Vuonna 2022 asuntotuoteyhtiö Newil & Bau muutti Insinööritalon toimistotilat asunnoiksi. Niin julkisivu kuin sisääntuloaula ennallistettiin talon historiaa ja Alvar Aallon suunnittelua kunnioittaen. Entisten toimistojen tilalle rakennettiin 18 arvoasuntoa, jotka vaihtelevat 30 neliön yksiöstä 140 neliön kattohuoneistoon. Suurin asunto vie koko ylimmän kuudennen kerroksen, ja sinne pääsee suoraan hissillä. Asunnot varattiin loppuun kahdessa tunnissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Insinööritalo Wikimedia Commonsissa
Alvar Aallon tuotanto
| Luettelo Alvar Aallon suunnittelemista rakennuksista |
| --- | --- |
1919–1929:  Alajärven suojeluskuntatalo | Villa Väinölä | Jyväskylän työväentalo | Seinäjoen suojeluskuntatalo | Lounais-Suomen Maalaistentalo | Läntinen Pitkäkatu 20 | Jyväskylän suojeluskuntatalo | Muuramen kirkko
1930–1945:  Paimion parantola | Turun Sanomien toimitalo | Villa Tammekann | Oulun sulfiittiselluloosatehdas | Viipurin kaupunginkirjasto | Alvar Aallon kotitalo | Savoy-maljakko | Sunilan asuinalue | Sunilan sellutehdas | Tehtaanmäen asuinalue | Terassitalo | Villa Mairea | Stora Enson Anjalankosken tehtaat
1946–1959:  Strömbergin tehtaan asuinalue | Rautatalo | Insinööritalo | Otahalli | Säynätsalon kunnantalo | Oulun lannoitetehdas | Aerola | Muuratsalon koetalo | Pamilon vesivoimalaitos | Summan paperitehdas | Alvar Aallon ateljee | Jyväskylän uimahalli | Jyväskylän yliopiston päärakennus | Kansaneläkelaitoksen päätoimitalo | Hansaviertel | Aalto-paviljonki | Korkalovaaran asuinalue | Kolmen Ristin kirkko | Aalto-keskus | Kulttuuritalo | Maison Louis Carré
1960–1969:  Lieksankosken voimalaitos | Lakeuden Risti | Keski-Suomen museo | Lappia-talo | Aaltohuset | Alvar-Aalto-Kulturhaus | Aalto-Hochhaus | Pyhän Hengen kirkko ja seurakuntakeskus | Enso-Gutzeitin pääkonttori | Seinäjoen kaupungintalo | Viitatorni | Ilokivi | Pylkönmäen kirkko | Teknillisen korkeakoulun päärakennus | Seinäjoen kaupunginkirjasto | Seinäjoen seurakuntakeskus | Rovaniemen kaupunginkirjasto | Pyhän Stefanoksen kirkko | Valtion virastotalo (Seinäjoki) | Kirjatalo | Villa Kokkonen
1970–1991:  Alajärven hallintokeskus | Villa Skeppet | Pohjolan talo | Otaniemen vesitorni | Finlandia-talo | Kunsten | Alvar Aalto -museo | Sähkötalo | Ristinkirkko | Riolan kirkko | Jyväskylän kaupunginteatteri | Seinäjoen kaupunginteatteri | Essenin oopperatalo | Alajärven kaupunginkirjasto
Terijoen ortodoksinen kirkko

| Terijoen ortodoksinen kirkko Kazanin Jumalanäidin ikonin kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Zelenogorsk
Koordinaatit:  60.192311°N, 29.70627°E
Kirkkokunta:  Venäjän ortodoksinen kirkko
Hiippakunta:  Pietarin hiippakunta
Seurakunta:  Siestarjoen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1910–1915
Suunnittelija:  Nikolai Nikonov
Materiaali:  rapattu tiili
Tyylisuunta:  venäläis-bysanttilainen tyyli
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Terijoen ortodoksinen kirkko sijaitsee Karjalan kannaksella Zelenogorskin (ent. Terijoki) kaupungissa. Vuonna 1915 valmistunut kirkkorakennus oli aikoinaan Suomen suurin ortodoksinen kirkko ja sitä kutsuttiin myös Suomen kauneimmaksi. Jatkosodan jälkeen kirkkoa käytettiin varastorakennuksena aina 1970-luvun lopulle saakka, jonka jälkeen se kunnostettiin ja otettiin jälleen käyttöön vuonna 1989.
Kazanin Jumalanäidin ikonille pyhitetty Terijoen ortodoksinen kirkko edustaa arkkitehtuuriltaan Konstantin Tonin 1800-luvun puolivälissä luomaa venäläis-bysanttilaista tyyliä. Tiilirakenteisen kirkon seinät on rapattu ja maalattu valkoiseksi. Sen korkein torni kohoaa 49 metrin korkeuteen. Arkkitehti Nikolai Nikonovin suunnittelemaan kirkkoon mahtuu kaikkiaan noin 800 henkeä.