stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Hero (1759)

| HMS Hero |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Plymouthin telakka
Kölinlasku:  elokuu 1756
Laskettu vesille:  28. maaliskuuta 1759
Palveluskäyttöön:  helmikuu 1759
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1810
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 517 bm
Pituus:  50,75 m
Leveys:  14,22 m
Syväys:  6,02 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  550
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Hero oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1759 vesillelaskettu Hero-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

{{Pääartikkeli|Hero-luokka (1759)
Alus tilattiin 25. toukokuuta 1756 Plymouthin telakalta, missä köli laskettiin elokuussa 1756. Alus laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1759 ja valmistui 5. toukokuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 33 903 puntaa sisältäen varustamisen.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1759 päällikkönään George Edgcumbe. Alus osallistui 20. kesäkuuta 1783 Cuddaloren taisteluun.
Alus nimettiin 15. elokuuta 1800 uudelleen HMS Rochesteriksi. Se siirrettiin reserviin lokakuussa 1802 ja vankilaivaksi elokuussa 1806. Alus romutettiin heinäkuussa 1810 Chathamissa.
Haimijärvi

| Haimijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°14′06″N, 26°51′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
Laskupuro:  puro Kuitinojaan 
Järvinumero:  14.983.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102,8 m  
Pituus:  750 m  
Leveys:  610 m  
Rantaviiva:  2,369 km  
Pinta-ala:  26,644 ha  
Saaria:  2 
 fiHaimijärvi 
Haimijärvi  on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Kuisman lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 750 metriä pitkä, 610 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 27 hehtaaria. Sillä on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 0,1 hehtaaria.   Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Repoveden–Tihvetjärven valuma-alueella (14.98), jonka Suuri Varpasenjärven valuma-alueeseen (14.983) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,8 metriä mpy.
HMS Heythrop

| HMS Heythrop |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter, Wallsend
Kölinlasku:  18. joulukuuta 1939
Laskettu vesille:  20. elokuuta 1940
Palveluskäyttöön:  21. kesäkuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 20. maaliskuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  85,34 m
Leveys:  9,62 m
Syväys:  2,51 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  168
Aseistus
Aseistus:  6 × QF 4"/L45 Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 4 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä neliputkisena asennuksena 2 × Oerlikon 20 mm
HMS Heythrop (viirinumero L85) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 4. syyskuuta 1939 osana vuoden 1939 hätäohjelmaa Swan Hunterilta Newcastlesta, missä köli laskettiin 18. joulukuuta työnumerolla J4139. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1940 ja valmistui 21. kesäkuuta 1941.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Clydeen sijoitettuun Irlannin saattajaryhmään, johon se liittyi koulutuksen päätyttyä heinäkuussa 1941. Alus määrättiin Gibraltarille, jonne se saapui 30. elokuuta aloittaen saattueiden suojaamisen ja meriliikenteen valvonnan.
Syyskuun alussa alus oli huollettavana Gibraltarilla. Alus suojasi 17. syyskuuta kevyt risteilijä HMS Manchesteriä ja hävittäjä HMS Firedrakea, jotka olivat matkalla Yhdysvaltoihin korjattavaksi. Alus erkani saatettavista palaten Gibraltarille.
Operaatio Halberdissa alus suojasi 25. syyskuuta Force A:n hävittäjäosastossa taistelulaivoja HMS Prince of Walesia ja HMS Rodneytä sekä risteilijöitä HMS Edinburghia, HMS Euryalusta, HMS Kenyaa ja HMS Sheffieldiä, joiden tehtävänä oli suojata saattue Sisilian kapeikosta Maltalle. Saattue joutui 27. syyskuuta ilmahyökkäykseen, jolloin Rodneyyn osui torpedo. Heythrop siirrettiin Force X:ään, johon kuuluivat HMS Cossack, HMS Foresight, HMS Forester, HMS Fury, HMS Laforey, HMS Oribi, HMS Zulu ja HMS Farndale. Force X suojasi risteilijöitä Edinburghia, Euryalusta, HMS Hermionea, Kenyaa ja Sheffieldiä Force A:n vetäytyessä lännemmäksi. Alus erkani osastosta liittyen Maltalta saapuneeseen saattueeseen MG3, jonka se suojasi Gibraltarille. Alus erkani saattueesta avustamaan aikaisemmassa torpedohyökkäyksessä osuman saanutta SS Imperial Staria, jolta siirrettiin alukselle 300 sotilasta Maltalle kuljetettavaksi. Sotilaiden päästyä maihin alus palasi Gibraltarille.
Lokakuussa alus siirrettiin Välimeren laivaston 2. hävittäjälaivueeseen Aleksandriaan, jonne se matkasi Hyväntoivonniemenreittiä. Alus liittyi 15. marraskuuta uuteen laivueeseensa Aleksandriassa. Se kuljetti laivueen mukana täydennyksiä Tobrukin varuskunnalle operaatio Aggressionissa. Heythrop, HMS Avon Vale ja sukellusveneidentorjuntatroolari suojasivat 30. marraskuuta tukilaiva HMS Chakdinaa ja varastolaiva HMS Kirklandia, jotka muodostivat saattueen AT1 Tobrukiin. Saattue saapui 2. joulukuuta Tobrukiin, josta se palasi Aleksandriaan.
Alus suojasi 30. tammikuuta 1942 Aleksandriasta Tobrukiin SS Antwerpin, jonka mukana alus palasi 6. helmikuuta. Alus liittyi 12. helmikuuta risteilijä HMS Carlislen ja hävittäjien HMS Lancen, Avon Valen ja HMS Eridgen muodostamaan osastoon suojaamaan SS Clan Chattanin ja SS Clan Campbellin muodostamaa saattuetta MW9A Maltalle. Seuraavana päivänä saattue yhdistyi saattueeseen MW9B, jonka jälkeen ne joutuivat ilmahyökkäykseen. Yksikään neljästä rahtialuksesta ei päässyt Maltalle.
Alus lähti 20. maaliskuuta etsimään sukellusveneitä saattueen ME10 suunnitellulta reitiltä Avon Valen, HMS Beaufortin, HMS Dulvertonin, Eridgen, HMS Hurworthin ja HMS Southwoldin kanssa. Heythropiin osui kymmenen merimailia Bardiasta koilliseen Saksan laivaston sukellusveneen U-652 laukaisema torpedo, jolloin muun muassa takakannen tykkitorni tuhoutui täysin. Alus sai suuren vuodon ja sen peräpään vauriot estivät liikkumisen. Miehistöstä sai surmansa viisitoista. Eridge pelasti eloonjääneet ennen aluksen uppoamista.
Hakualgoritmi

Hakualgoritmilla voidaan tarkoittaa mitä tahansa algoritmia, jolle kerrotaan ongelma ja joka etsii siihen vastauksen. Yleensä merkitys on suppeampi, ja haulla tarkoitetaan arvon etsimistä tietorakenteesta. Tällaiset hakualgoritmit ovat keskeisiä ohjelmoinnissa ja tietojenkäsittelytieteessä, ja niitä on hyvinkin monenlaisia käytettävästä tietorakenteesta riippuen.
Yksinkertaisin ja yleiskäyttöisin hakualgoritmi on peräkkäishaku, joka etsii etsii arvoa säiliöstä käymällä peräkkäin läpi jokaisen alkion. Se toimii jokaisessa tietorakenteessa, joka sallii alkioiden läpikäynnin ja yhtäsuuruusvertailun. Tyypillisesti sitä käytetään järjestämättömiin taulukoihin ja linkitettyihin listoihin.
Jos tietorakenteen alkioista tiedetään jotakin erityistä, algoritmi voi käyttää tätä tietoa hyväkseen. Suuruusjärjestyksessä olevaan taulukkoon puree puolitushaku eli binäärihaku (engl. binary search). Jos alkiot ovat vielä jakautuneet jokseenkin säännöllisesti, interpolaatiohaku (engl. interpolation search) voi nopeuttaa hakua entisestään.
Puun läpikäyntialgoritmit liittyvät kiinteästi kyseisiin tietorakenteisiin. Alkeellisin esimerkki on binäärihakupuu, jossa jokaisessa solmussa on kaksi alipuuta: vasemmassa on vain solmua pienempiä alkioita ja oikeassa solmua suurempia alkioita. Tämä mahdollistaa nopean hakualgoritmin, jos puu on tasapainoinen.
Binäärihakupuu
Punamusta puu
AVL-puu
B-puu
Graafin eli verkon läpikäyntialgoritmit etsivät arvon lisäksi lyhimmän polun lähtösolmun ja etsittävään solmun välille. Ne ovat siis samalla polunhakualgoritmeja. Koska puutkin ovat verkkoja, niiden läpikäyntialgoritmeissa on paljon yhteistä.
Syvyyssuuntainen läpikäynti eli syvyyshaku (engl. depth-first search, DFS)
Leveyssuuntainen läpikäynti eli leveyshaku (engl. breadth-first search, BFS)
Hankou

Hankoun kartta vuodelta 1927.
Hankou (yksink.: 汉口; perint.: 漢口; pinyin: Hànkǒu) on Wuhanin kaupungin osa. Wuhanin kaupunki perustettiin vuonna 1949, kun Hankou, Hanyang ja Wuchang liitettiin yhteen. Hankou sijaitsee Hanjoen vasemmalla rannalla lähellä joen liittymiskohtaa Jangtseen. Hankou oli isoin Wuhaniin liityteistä entisistä kaupungeista. Se perustettiin Song-dynastian aikana ja oli Ming- ja Qing-dynastioiden aikana Kiinan tunnetuimpia kaupunkeja. Se oli myös ensimmäisiä kaupunkeja, jotka avattiin ulkomaalaisille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hankou Wikimedia Commonsissa
Hachiman

Hachimania esittävä patsas vuodelta 1326 Tokion kansallismuseossa.
Hachiman (jap. 八幡神, Yahata tai Hachiman) on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin šintolaisuudessa esiintyvä sodan jumala. Aikoinaan häntä pidettiin myös Japanin kansan suojelijana. Hänen nimensä merkitsee kirjaimellisesti "kahdeksan viirin jumalaa". Hänen symbolinsa oli kyyhkynen.
Muinaiset japanilaiset talonpojat palvoivat Hachimania toivoen jumalolennon siunaavan palvojiaan hyvällä sadolla. Hachiman oli myös kalastajien suosiossa, sillä nämä uskoivat jumalan ohjaavan kalat kalastusverkkoihin. Šintolaisuudessa Japanin keisari Ōjinia palvotaan eräänlaisena Hachimanin inkarnaationa. Japanin buddhalaisuudessa Hachimania on pidetty buddhalaisuutta suojelevana bodhisattvana (八幡大菩薩 Hachiman daibosatsu).
Sotaisuutensa vuoksi Hachiman nousi nopeasti samuraiden suosioon. Eräissä legendoissa ensimmäisen shōgunin Minamoto no Yoritomon väitettiin olevan Hachimanin jälkeläinen. Keskiajalla hän oli niin suosittu jumala, että hänelle on rakennettu yli 30 000 pyhättöä ympäri Japania.
GTS Finnjet

| GTS Finnjet |
| --- | --- |

Tyyppi:  matkustaja-autolautta
Lippuvaltio:   Suomi (1977–2006)  Bahama (2007–2008)  Panama (2008)
Kotipaikka:  Helsinki (1977–1990) Maarianhamina (1990–2006) Nassau (2007–2008) Panama (2008)
IMO-numero:  7359632
Aiemmat nimet:  GTS Finnjet (1977–2008) Da Vinci (2008) Kingdom (2008)
Aiemmat omistajat:  Enso-Gutzeit Oy (1977–1982) Effoa (1982–1986, 75 %), Enso-Gutzeit (25 %) Effoa (1986–1989) Partrederiet för GTS Finnjet (1989–1991) Effdo 1 (1991–1993) Silja Line (1993–1995) Sally Ab (1995–2006) Finnjet Bermuda Ltd. (2006–2007) Cruise Ship Holdings Four Ltd (2007–2008) Rishi Ship Breakers (2008)
Rakennustelakka:  Wärtsilä, Helsingin telakka, Suomi
Rakennusnumero:  407
Tilattu:  5. joulukuuta 1973
Kölinlasku:  20. toukokuuta 1975
Vesillelasku:  28. maaliskuuta 1976
Neitsytmatka:  13. toukokuuta 1977
Status:  romutettu Intiassa vuonna 2008
Tekniset tiedot
Kansien määrä:  10
Pituus:  214,96 m
Leveys:  24,4 m
Syväys:  6,70 m
Bruttovetoisuus (GT):  32 975
Koneisto:  2 × Pratt & Whitney FT 4C-1DLF -kaasuturbiinia  2 × Wärtsilä-Vaasa 18 V 32 -dieselmoottoria (1981–)
Koneteho:  66 400 kW
Jääluokitus:  1A Super
Nopeus:  33,5 kn
Hyttipaikkoja:  1 532 henkilölle (1977–1986) 1 554 henkilölle (1986–2004) 1 631 henkilölle (2004–)
Hyttejä:  536 (1977–1986) 556 (1986–1997) 521 (1997–2004) 545 (2004–)
Matkustajia:  1 532 (1977–1986) 1 686 (1986–2000) 1 781 (2000–)
Miehistö:  178
Autokapasiteetti:  350 henkilöautoa (1977–1986) 380 henkilöautoa (1986–2008)
Muuta:  maailman suurin autolautta 1977–1981
Lähteet:  
GTS Finnjet (GTS = gas turbine ship; IMO 7359632) oli valmistuessaan vuonna 1977 maailman ensimmäinen kaasuturbiinimoottoreita käyttävä matkustaja-autolautta, ja myös maailman suurin ja nopein autolautta. Vasta 2000-luvun alkupuolella rakennetut katamaraani-autolautat veivät nopeusennätyksen Finnjetiltä.
Myöhemmin alukseen asennettiin myös dieselsähköinen koneisto, mikä salli laivalle kustannustehokkaamman ajon talvikuukausina, jolloin Itämeren jäät estivät suuren nopeuden käytön.
Finnjet oli pääosin suomalaista työtä. Wärtsilän telakan työvoimapulan vuoksi osa kylkilohkoista tosin tehtiin Tanskassa, mutta nekin suomalaisista teräslevyistä. Kaasuturbiinit hankittiin Yhdysvalloista ja niiden alennusvaihteet Saksasta. Potkurit olivat ruotsalaista valmistetta.
Laivan tilasi Enso-Gutzeit, ja sen liikennöintiä hoiti pitkään Finnlines. Vuonna 1986 uudeksi omistajaksi tuli Effoa, ja liikennöinti siirtyi Silja Linen hoidettavaksi vuosiksi 1987–2005. Syyskuussa 2005 Finnjet vuokrattiin hurrikaani Katrinan tuhoalueelle opiskelijoiden majoitustilaksi, eikä laivaa enää ollut tarkoitus tuoda Itämerelle. Laivan uran loppu oli hyvin monivaiheinen, ja romutusuutisten tultua julki toukokuussa 2008 nähtiin useita pelastusyrityksiä. Lopulta GTS Finnjet kuitenkin saapui Alangin laivanromutusrannikolle perjantaina 13. kesäkuuta 2008. Laivaa yritettiin vielä pelastaa 19. kesäkuuta tapahtuneen rantauttamisen jälkeenkin, mutta lopulta purkutyöt aloitettiin syyskuussa 2008.
Alus

Finnjetin liikenneidea oli kulkea Helsingin ja Saksan Travemünden väliä niin, että lähtö satamasta oli aina samaan kellonaikaan, vuoropäivinä reitin eri päistä. Tarvittiin todella nopea alus, jotta 1 145 kilometrin matka taittuisi 22 tunnissa ja satamassaoloajaksi jäisi riittävät kaksi tuntia.
Itämeren ensimmäinen pitkän matkan matkustajalautta M/S Hansa Express oli aloittanut kulkunsa Finnlinesin liikennöimänä kesällä 1962. Yhtiö oli tuonut lisää laivoja liikenteeseen, mutta 1970-luvulla pelättiin liikenteen siirtyvän ulkomaiselle tonnistolle suomalaisalusten suurten kustannusten vuoksi. Tarvittiin jotain uutta. Ratkaisu oli nopea alus, jossa jokaiselle matkustajalle oli hyttipaikka, jottei ihmisten enää 1980-luvulla tarvinnut matkustaa kansipaikoilla.
Suuren nopeuden lisäksi Finnjet tarjosi matkustajille aikaisemmin vain lähinnä risteilyaluksilla olleita palveluita. Näihin sisältyivät useat kaupat, ravintolat ja baarit, kuten myös urheilutilat, kokoushuoneet ja lasten puuhanurkat. Poikkeuksellisen moottoriratkaisun lisäksi Finnjetin suunnittelijat päättivät jakaa laivan sisätilat kahteen erilaiseen alueeseen niin, että peräosassa olivat julkiset tilat ja hiljaisemmassa keulaosassa hytit, pitkien käytävien varrella. Finnjetin ulkomuoto ja alkuperäinen värisuunnitelma olivat Heikki Sorvalin käsialaa.
Koneisto

Kaasuturbiineja oli aiemmin käytetty vain laivaston aluksissa. Keväällä 1970 tuli myyntiin uusi laivakäyttöön kehitetty turbiini, ja pian valmistuivat ensimmäiset niitä käyttävät konttilaivat. Kahdella turbiinilla lautta voi kulkea yli 30 solmun (55 km/h) nopeudella. Finnjet oli maailman kuudes kauppalaiva, jossa näitä pienikokoisia ja kevyitä moottoreita käytettiin pääkoneistona.
Laivan moottorit olivat muunneltuja versioita Douglas DC-8 -lentokoneissakin käytetyistä moottoreista. Finnjetin kaksi Pratt & Whitney FT4C-1 DLF -kaasuturbiinia pyörivät 63,3 kierrosta sekunnissa ja pyörittivät kahta säätölapapotkuria 2,85 kierrosta sekunnissa. Potkurien halkaisija oli tasan viisi metriä.
Tiukassa aikataulussa pysymisen varmistamiseksi Finnjetissä oli kaksi toisistaan täysin riippumatonta koneistoa komentosillan ohjausvivusta potkuriin asti. Myös koneiden polttoainetankit olivat erilliset. Jos toinen koneisto vikaantui, laiva pystyi edelleen kulkemaan yhdellä potkurilla 24 solmun nopeudella. Laivassa varalla ollut kolmas kaasuturbiini voitiin tarvittaessa vaihtaa vioittuneen tilalle kuudessa tunnissa.
Finnjetin myymisestä puhuttiin koko laivan iän ajan. Se johtui laivan suuresta polttoaineenkulutuksesta ja kalliista, korkealaatuisesta polttoaineesta. Öljykriisin jälkeen laivan turbiineissa alettiin kevyen polttoöljyn sijaan käyttämään seospolttoöljyä. Se sisälsi 23 prosenttia kevyttä polttoöljyä ja 77 prosenttia raskasta polttoöljyä, joka oli 40 prosenttia kevyttä halvempaa. Tämä ei kuitenkaan vielä riittänyt talouden tasapainottamiseksi.
Marraskuussa 1981 Finnjet lähti ensimmäisen kerran Itämeren ulkopuolelle ja oli suurin Kielin kanavaa kulkenut matkustaja-alus. Se vietiin kuudeksi viikoksi Amsterdamse Droogdok Maatschappij (ADM) -korjaustelakalle Amsterdamiin, Alankomaihin. Laivan peräosaan rakennettiin konehuoneet, joihin asennettiin kaksi dieselgeneraattoria. Kaksi Wärtsilä Vaasa 18V32 -dieselmoottoria, yhteisteholtaan 11,4 megawattia, pyöritti kahta Strömbergin sähkögeneraattoria. Tuotetulla sähköllä pyöritettiin kahta turbiinihuoneessa olevaa potkurimoottoria, jotka on yhdistetty alkuperäisiin alennusvaihteisiin kytkimillä ja kaksivaiheisilla alennusvaihteilla.
Finnjet kulki kesäaikana kaasuturbiinien voimalla 30 solmun nopeudella Helsingin ja Travemünden välin 22,5 tunnissa. Talvella se käytti uusia dieselmoottoreita ja kulki saman välin 18,5 solmun nopeudella 36 tunnissa. Rahaa kuitenkin säästyi, kun polttoaineenkulutus laski 50 prosenttia kaasuturbiinien osatehokäyttöön verrattuna, ja polttoainekin oli halvempaa. Itämeren jäät olisivat joka tapauksessa vaatineet nopeuden pienentämistä.
Apukoneistona Finnjetillä oli viisi Wärtsilä V22 -dieselmoottoria, joista kukin kytkettynä 1 700 kilovolttiampeerin sähkögeneraattoriin. Lisäksi oli yksi hätädieselgeneraattori, jonka teho oli 500 kilovolttiampeeria. Laivan lämmittämiseen oli lisäksi kaksi matalapaineista (0,7–0,8 MPa) höyrykattilaa.
Käyttöhistoria > 1976–1985

Merenkulkijoiden alkavan lakon vuoksi Finnjet laskettiin vesille etuajassa 28. maaliskuuta 1976. Koska hinaajatkin olivat menossa lakkoon, ei laivaa olisi saatu lakon aikana siirrettyä. Vesillelasku oli koruton ja juhlaton tapahtuma. Wärtsilän Helsingin telakan rakennusallas täytettiin vedellä ja alus hinattiin varustelulaituriin. Ruotsalainen alihankkija ehti viime tingassa korjata väärin asennetut säätölapaiset potkurit.
Ensimmäinen neljän päivän koematka alkoi 9. joulukuuta 1976. Finnjetin päällikkönä oli Carl Sviberg ja koeajopäällikkönä jäänmurtaja Urhon päällikkö Tom Artela. Helsingistä alus lähti 1. maaliskuuta 1977 Kielin telakalle pohjan maalaukseen ja sieltä 14. päivä laiturikokeisiin Travemündeen. Finnjet oli melkoinen kuuluisuus, sillä aluksen saapumista seurasi 5 000 katsojaa.
Paluumatkan koeajossa Itämerellä Finnjet ylitti telakan takaaman 30,5 solmun nopeuden. Alus saavutti täydellä 55 megawatin teholla 31,15 solmua ja yhdellä koneella (27,5 MW) kulkien 24 solmua. Täydestä vauhdista Finnjet pysähtyi 1 145 metrin matkalla. Jäissä kulkiessaan tämä 1A Super -jääluokan alus sai käyttää vain 29,4 megawatin tehoa, mutta silläkin teholla kulku jäissä oli tasaisen varmaa ja nopeus 16 solmua.
”Itämeren nopeimman hotellin” kastoi 28. huhtikuuta 1977 sen tilaajan Enso-Gutzeitin johtokunnan puheenjohtajan Olavi J. Mattilan Annikki-puoliso. Konemestarilakon vuoksi 1 500 kutsuvieraan kastajaispurjehdus peruuntui. Upouuden kaasuturbiinilautan piti aloittaa liikennöinti vappuna, mutta silloinkin kutsuvieraille tarjottiin avajaismatkan sijasta lounas Katajanokan laiturissa konemestarilakon vuoksi. Alus pääsi ensimmäiselle matkalleen Travemündeen vasta 13. toukokuuta 1977. Markkinointia vauhdittanut Suomen suurin mainoskampanja menetti lakon vuoksi melkoisesti tehoaan.
Saapuessaan toisella matkallaan 16. toukokuuta 1977 Travemündeen Finnjet törmäsi laituriin. Laivaa vastassa ollut yleisö pakeni kiireesti kauemmaksi, kun toisen potkurin nousu ei pysynytkään nollilla, vaan laiva ampaisi rantaan. Keulaportti ja keula vaurioituivat, mutta alus saatiin kuitenkin purettua ja lastattua peräportin kautta. Elokuussa 1981 myrsky koetteli laivaa vaurioittaen keulaportin visiiriä.
Käyttöhistoria > 2010

Vielä vuoden 2010 alussa Finnjetiä ei ollut purettu kokonaan. Keula oli polttoleikattu irti, mutta muu runko ja suurin osa moottoritilaa oli vielä jäljellä.[lähde? ]
Avunannot

28. syyskuuta 1994 Finnjet oli mukana Estonian uppoamisen eloonjääneiden etsinnöissä, mutta se joutui keskeyttämään etsintöihin osallistumisen, kun autot sen autokannella alkoivat liikkua.
Finnjet kirjallisuudessa ja musiikissa

Finnjetistä on kirjoitettu kaksi kirjaa. Juha Pokin vuonna 2017 julkaistu merihistoriallinen tietokirja Finnjet - Itämeren superkulkija sekä Marja Toivion vuonna 2020 julkaistu romaani Finnjet, My Love.
Kari Tuomisaari sävelsi Finnjet-valssin aluksen valmistuessa vuonna 1977.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta GTS Finnjet Wikimedia Commonsissa
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Finnjet romutetaan?
Finnjetweb (englanniksi, saksaksi)
Fakta om Fartyg – GTS Finnjet. faktaomfartyg.se. Arkistoitu 31.7.2012. Viitattu 24.1.2008. (ruotsiksi)
Finnjetin matkassa. Ylen Elävä arkisto.
Finnjet video clips (Arkistoitu – Internet Archive)
Finnjet Historical Society ry
Finnjet hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Finnjet Helsingin Eteläsatamassa.
Finnjet alkuperäisissä Finnlinesin väreissään.
GTS Finnjet Kustaanmiekan salmessa 2000-luvun alussa.
GTS Finnjet Mississippijoella 1. huhtikuuta 2006.
Hacienda

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Hacienda voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Hacienda, Cessna, jolla on hallussa pisin yhtäjaksoisen lennon maailmanennätys
Hacienda, suurtila tai muu suuromistus
The Haçienda, Manchesterissa sijainnut yökerho
Hacienda, aavekaupunki
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hacienda”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Harald Heckmann

Harald Heckmann (1924 – 5. marraskuuta 2023 Kronberg im Taunus) oli saksalainen musiikkitieteilijä. Hän osallistui merkittävästi musiikkikirjastojen välisen yhteistyön kehittämiseen.
Heckmann toimi Saksan musiikkihistoriallisen arkiston johtajana Kasselissa vuosina 1954–1974 sekä Saksan radioarkiston johtajana ja hallituksen jäsenenä Frankfurtissa 1971–1991. Hän oli Saksan kansalliskirjaston musiikillisen neuvoa-antavan lautakunnan puhemies ja hallituksen jäsen vuosina 1982–1992. Heckmann toimi myös IAML:n (International Association of Music Libraries, Archives and Documentation Centres) pääsihteerinä vuosina 1959–1974 ja puheenjohtajana vuosina 1974–1976. Vuosina 1960–1980 Heckmann oli sihteeri ja vuosina 1980–2004 puheenjohtaja RISM:ssa (Répertoire international des sources musicales).
Heckmann oli mukana perustamassa järjestöjä Répertoire international de littérature musicale (RILM) ja Répertoire international d'iconographie musicale (RIdIM). Hän oli vuoteen 1991 saakka RILM:n varapuheenjohtaja. Heckmann oli toimituskuntien puhemiehenä julkaisusarjoissa Documenta musicologica ja Catalogus musicus. Hänelle myönnettiin vuonna 2000 Bundesverdienstkreuz. Heckmann kuoli 98-vuotiaana kärsittyään vakavasta sairaudesta.
Gautrekrin saaga

Gautrekrin saaga (isl. Gautreks saga) on keskiaikainen islantilainen saaga. Se sijoittuu aikaan ennen Islannin asuttamista ja luetaan siksi niin kutsuttuihin muinaissaagoihin. Gautrekrin saaga koostuu kolmesta toisiinsa liittyvästä tarinasta: saaga alussa kerrotaan Gautrekrin isästä kuningas Gautistä ja Gautrekrin syntymästä, toisessa osiossa legendaarisesta Starkaðr-nimisestä sankarista (lat. Starcaterus), joka surmaa Víkarr-nimisen kuninkaan, ja lopuksi Lahja-Refr (Gjáfa-Refr) nimisestä talollisen pojasta, joka lopulta saa kuningas Gautrekrin tyttären puolisokseen. Saaga on kirjoitettu 1200-luvulla ja siitä on säilynyt kaksi versiota, joista vain pitempi sisältää myös Víkarrin tarinana (isl. Víkars þáttr) tunnetun Starkaðrista kertovan osan. Saagan vanhimmat säilyneet käsikirjoitukset ovat 1400-luvulta. Useissa käsikirjoituksista Gautrekrin saaga esiintyy yhdessä kuningas Gautrekrin pojasta kertovan saagan, Hrólfr Gautrekrinpojan saagan, kanssa. On epäilty, että viimeksi mainittu saaga olisi vanhempi ja että Gautrekrin saaga olisi laadittu sen johdannoksi. Osa tutkijoista taas on katsonut Gautrekrin saagan olevan Hrólfr Gautrekrinpojasta kertovaa saagaa vanhempi.