Spede Pasanen
Ura > Radiokoomikko

1950-luvulla Pasanen kirjoitti näyttelemisen ohessa myös muutamia radiosketsejä Yleisradiolle. Kun yhtiössä aukeni ajanvietetoimittajan paikka vuonna 1956, Pasanen lähetti Yleen työhakemuksen ja mapillisen kirjoittamiaan sketsejä ja hupailuja. Toimeen valittiin kuitenkin ajanvietetoimituksen sihteeri ja kokenut viihteenkirjoittaja Aune Ala-Tuuhonen. Yhtiössä vapautui 1959 jälleen ajanvietetoimittajan virka, kun suosittu Niilo Tarvajärvi siirtyi television puolelle. Pasanen lähetti uuden hakemuksen, joka oli lähes täysin identtinen edellisen kanssa, ja liitti siihen huomautuksen ”mappini on jo siellä”. Tällä kertaa hän sai paikan.
Pasanen toi radioon mukanaan lyseon konventeissa ja osakuntajuhlissa luomansa tyylin, kreisikomedian. Hän piti esikuvinaan amerikkalaisia elokuvakoomikkoja, kuten Bob Hopea, Jerry Lewisiä ja Danny Kayetä, ja halusi tuoda radioon nopean ja terävän amerikkalaisen komediatyylin. Hän oli myös kuin kotonaan elävän yleisön edessä ja juonsi sulavasti suoria lähetyksiä, joita useimmat viihdetoimittajat kammoksuivat. Pasanen aloitti radiouransa juontamalla Tarvajärven entistä ohjelmaa, sunnuntaiaamujen viihdemakasiinia Aamutuimaan, ja ajanvieteosaston päällikön Antero Alpolan mukaan ohjelma muuttui nopeasti ”Speden persoonalliseksi, lähes ilman apujoukkoja toteuttamaksi pölvästelyshowksi”.
Ohjelmat vaihtoivat nimiä, mutta niiden perusidea pysyi samana: kuulijat yllättävä kohellus ja sanasekoilu. Pasasen kynästä syntyivät esimerkiksi Kesäterässä-, Ruljanssiriihi- ja Hupiklubi-viihdeohjelmat. Ne olivat tunnin mittaisia, lauantai-iltoina suorina lähetyksinä toteutettuja viihdeiltamia, joissa yhdisteltiin musiikkia, sketsejä ja irtovitsejä.
Ruljanssiriihessä syntyi myös papukaija G. Pula-ahon hahmo. Pasanen halusi ohjelmaan vakituisen vastaparin itselleen ja kehitti kovanaamaisen papukaijan, joka laukoi totuuksia stadin slangilla. Pasanen etsi papukaijalle sopivaa esittäjää useiden näyttelijöiden joukosta ja valitsi lopulta Leo Jokelan. Pasanen keksi Pula-ahon puhetyylin kehottaessaan Jokelaa matkimaan visailujuontaja Tauno Rautiaista. Jokela esitti sketseissä Pula-ahoa puhumalla Rautiaisen tyyliin hampaat yhdessä. Tätä kautta sekä Pasanen että myös aiemmin sivurooleissa nähty Jokela alkoivat tulla suurelle yleisölle tutummaksi. Speden ja Pula-ahon yhteisistä sketseistä, joissa terävä papukaija halvensi estoitta tyhmää juontajaa, tuli yleisön suosikkeja ja niitä tehtiin kymmenittäin vuosien 1960–1964 aikana. Pasanen julkaisi G. Pula-ahosta kirjan Papukaija G. Pula-ahon seikkailut, joka sisälsi papukaijan koottuja sketsejä.
Antero Alpola kirjoitti myöhemmin muistelmissaan pitäneensä varmana, ettei Spede Pasanen ollut radioon tullessaan kuvitellutkaan että kyseessä olisi hänen lopullinen paikkansa, vaan se tulisi olemaan vain eräs etappi omalla uralla: ”Hän on siinä määrin persoonallinen ohjelmantekijänä, että ’normaali’ toimittajan työ ei hänelle kerta kaikkiaan istu. Hän ei kuuntele toisten valmiita nauhoja ja tee niihin korjauksia, ei ideoi toisille, ei kahlaa käsikirjoituksia läpi. Eikä ota yhteyksiä henkilöihin elleivät nämä liity hänen omaan ohjelmaansa. Käsitykseni mukaan hän ei ole edes ryhmätyöskentelijä, vaikka ryhmien kanssa työskenteleekin ja niitä tarvitsee. Ryhmä palvelee hänen tarkoituksiaan.”
Radio alkoi käydä Pasaselle ahtaaksi 1960-luvun puoltaväliä kohden. Hän teki yhä enemmän omia viihdytyskeikkojaan ja ajautui palkkariitoihin Yleisradion johdon kanssa. Palkkariita oli pääsyy siihen, miksi Pasanen erosi tehtävästään vuonna 1964 ja siirtyi kokonaan elokuva- ja televisiotuotantopuolelle.