stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erik Axel Karlfeldt
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Erik Axel Karlfeldt on Wikiaineistossa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erik Axel Karlfeldt Wikimedia Commonsissa
Palkintopuhe (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Clas Theodor Odhner | Ruotsin akatemia, tuoli 11 1904–1931 | Seuraaja: Torsten Fogelqvist |
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Erik Axel Karlfeldt
Tolvmansgården.
Djursholmin linna.
Käännös suomeksi
Pienet-Antillit

| Pienet-Antillit |
| --- | --- |

Maantiede
Sijainti:  14°14′N, 61°21′W
Merialue:  Atlantin valtameri
Vesialue:  Karibianmeri
Suurin saari:  Trinidad
Muita saaria:  Saint Kitts Nevis Barbuda Antigua Basse-Terre, Grande-Terre Montserrat Dominica Martinique Saint Lucia Saint Vincent Barbados Grenada Tobago
Pinta-ala:  13 012 km²
Valtio
Valtio:   Saint Kitts ja Nevis  Antigua ja Barbuda  Dominica  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Barbados  Grenada  Trinidad ja Tobago
Territorio:   Yhdysvaltain Neitsytsaaret  Brittiläiset Neitsytsaaret  Anguilla  Sint Maarten  Saint-Martin  Saint-Barthélemy  Montserrat  Guadeloupe  Martinique  Aruba  Curaçao
Kunta:   Saba  Sint Eustatius  Bonaire
Väestö
Väkiluku:  3 735 636
Asutuskeskukset:  Willemstad Fort-de-France Bridgetown Oranjestad Port of Spain St. John's Charlotte Amalie Roseau Kingstown Basseterre Road Town Castries St. George’s
Tärkein kieli:  espanjan kieli englannin kieli ranskan kieli hollannin kieli papiamento
Pienet-Antillit on saaristo Karibialla. Saariryhmä käsittää useita tuliperäisiä saaria, jotka muodostavat Karibianmerta idässä rajaavan ketjun. Saaristo sijaitsee Karibian laatan reunamilla.
Pienet-Antillit jaetaan paikallisesti eteläisiin tuulenpuoleisiin (Windwardsaariin) ja pohjoisiin suojanpuoleisiin (Leewardsaariin) saariin. Vallitseva tuulensuunta on etelästä pohjoiseen, joten tuulenpuolen saaret joutuvat ensimmäisenä myrskyjen armoille suojanpuolen saarten ollessa suojaisemmalla alueella.lähde?
Itsenäiset valtiot

| Valtio | Pinta-ala (km²) | Asukasluku (arvio 7/2005) | Väestötiheys (as> /km²) | Pääkaupunki | Valtiomuoto | Viralliset kielet | Valuutta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Antigua ja Barbuda | 443 | 68 722 | 155,1 | St. John's | parlamentaarinen demokratia, perustuslaillinen monarkia | englanti | Itä-Karibian dollari |
|  Saint Vincent ja Grenadiinit | 389 | 117 534 | 302,1 | Kingstown | parlamentaarinen demokratia, perustuslaillinen monarkia | englanti | Itä-Karibian dollari |
|  Saint Kitts ja Nevis | 261 | 38 958 | 149,3 | Basseterre | parlamentaarinen demokratia, perustuslaillinen monarkia | englanti | Itä-Karibian dollari |
|  Saint Lucia | 616 | 166 312 | 270,0 | Castries | parlamentaarinen demokratia, perustuslaillinen monarkia | englanti | Itä-Karibian dollari |
|  Barbados | 431 | 279 254 | 647,9 | Bridgetown | parlamentaarinen demokratia, perustuslaillinen monarkia | englanti | Barbadoksen dollari |
|  Dominica | 754 | 69 029 | 91,6 | Roseau | tasavalta | englanti | Itä-Karibian dollari |
|  Grenada | 344 | 89 502 | 260,2 | St. George's | parlamentaarinen demokratia, perustuslaillinen monarkia | englanti | Itä-Karibian dollari |
|  Trinidad ja Tobago | 5 128 | 1 088 644 | 212,3 | Port of Spain | tasavalta | englanti | Trinidad ja Tobagon dollari |
Itsehallintoalueet

| Saari tai saariryhmä | Pääkaupunki | Emämaa |
| --- | --- | --- |
|  Aruba | Oranjestad |  Alankomaat |
|  Anguilla | The Valley |  Britannia |
|  Bonaire | Kralendijk |  Alankomaat |
|  Brittiläiset Neitsytsaaret | Road Town |  Britannia |
|  Curaçao | Willemstad |  Alankomaat |
|  Guadeloupe | Basse-Terre |  Ranska |
|  Martinique | Fort-de-France |  Ranska |
|  Montserrat | Brades |  Britannia |
|  Saba | The Bottom |  Alankomaat |
|  Saint-Barthélemy | Gustavia |  Ranska |
|  Saint-Martin | Marigot |  Ranska |
|  Sint Eustatius | Oranjestad |  Alankomaat |
|  Sint Maarten | Philipsburg |  Alankomaat |
|  Yhdysvaltain Neitsytsaaret | Charlotte Amalie |  Yhdysvallat |
Saaret

Pienten-Antillien merkittävimmät saaret pohjoisesta etelään ovat:
Yhdysvaltain Neitsytsaaret (Yhdysvallat)
St. Thomas
St. John
St. Croix
Brittiläiset Neitsytsaaret (Yhdistynyt kuningaskunta)
Tortola
Virgin Gorda
Anegada
Jost Van Dyke
Anguilla (Yhdistynyt kuningaskunta)
Saint Martin / Sint Maarten (Ranska / Alankomaat)
Saint Barthélemy (Ranska)
Saba (Alankomaat)
Sint Eustatius (Alankomaat)
Saint Kitts (Saint Kitts ja Nevis)
Nevis (Saint Kitts ja Nevis)
Barbuda (Antigua ja Barbuda)
Antigua (Antigua ja Barbuda)
Redonda (Antigua ja Barbuda)
Montserrat (Yhdistynyt kuningaskunta)
Guadeloupe (Ranska)
Basse-Terre ja Grande-Terre
La Désirade
Les Saintes
Marie-Galante
Dominica (Dominica)
Martinique (Ranska)
Saint Lucia (Saint Lucia)
Barbados (Barbados)
Saint Vincent (Saint Vincent ja Grenadiinit)
Grenadiinit (Saint Vincent ja Grenadiinit / Grenada)
Grenada (Grenada)
Tobago (Trinidad ja Tobago)
Trinidad (Trinidad ja Tobago)
Leewardantillit, saaret Venezuelan rannikon pohjoispuolella lännestä itään:
Aruba (Alankomaat)
Curaçao (Alankomaat)
Bonaire (Alankomaat)
Venezuelan Karibia
Tuulikki Pietilä

| Tuulikki Pietilä |
| --- | --- |
 Tuulikki Pietilä ateljeessaan vuonna 1964.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. helmikuuta 1917 Seattle, Washington, Yhdysvallat
Kuollut: 23. helmikuuta 2009 (92 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  Taidegraafikko
Puoliso:  Tove Jansson
Tuulikki Pietilän Muumipeikko-patsas Tampereella (2005).
Ida Helmi Tuulikki Pietilä (18. helmikuuta 1917 Seattle, Washington, Yhdysvallat – 23. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko. Hän oli suomalaisen taidegrafiikan keskeisimpiä vaikuttajia. 60 vuoden ajan hän osallistui lukuisiin taidenäyttelyihin ja toimi 1956–1960 myös opettajana Taideakatemian koulussa. 
Myöhemmin hän koulutti graafikoita ja kirjoitti Metalligrafiikka-kirjan (1978) ja osallistui Puupiirros-kirjan (1982) tekemiseen artikkelilla puukaiverruksesta.
Arkkitehti Reima Pietilä oli Tuulikki Pietilän veli.
Ura taiteilijana

Pietilä aloitti opiskelunsa Turun piirustuskoulussa 1933–1936. Sen jälkeen hän opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1936–1940, Tukholman kuninkaallisessa taideakatemiassa 1945–1949 ja Pariisissa 1949–1953 muun muassa Fernand Légerin akatemiassa.
Tuulikki Pietilä teki puolen vuosisadan mittaisen uran taidegraafikkona, opettajana ja alansa taidejärjestöjen vaikuttajana. Taiteilija hallitsi grafiikan menetelmät ja tekniikat perinpohjaisesti, metalligrafiikasta puupiirroksiin, moniväritöistä litografioihin. Hän sekoitti näitä eri menetelmiä ja kokeili jatkuvasti uutta.
Teknisesti monipuolinen taiteilija sovelsi tuotannossaan useita eri tyylilajeja realismista kubismiin ja abstraktiin taiteeseen, lähinnä konstruktivismiin ja informalismiin. Hän teki itse kaikki grafiikan työvaiheet vedostusta myöten. Monipuolisuutensa ja teknisen osaamisensa ansiosta Pietilä oli nuoren graafikkopolven esikuva.
Opiskelun merkeissä hän tapasi 1956 tulevan elämänkumppaninsa Tove Janssonin, jonka kanssa hän teki useita töitä ja projekteja. 1970-luvun lopulla he rakensivat viisikerroksisen, yli kaksi metriä korkean Muumi-Talon yhdessä erikoislääkäri Pentti Eistolan kanssa. Vuosina 1976–1990 Pietilä teki lisäksi yhteensä nelisenkymmentä muumitarinoihin perustuvaa kolmiulotteista kuvaelmaa. Muumitalo ja Pietilän kuvaelmat kuuluvat nykyään tamperelaisen Muumimuseon (ent. Muumilaakso) kokoelmaan.
Ensimmäistä kertaa Pietilän töitä oli esillä Turussa vuonna 1935. Ensimmäinen yksityisnäyttely oli 1951. Purnu-ryhmän kesänäyttelyissä hän oli mukana vuodesta 1967, takautuva näyttely oli vuonna 1986. Lisäksi hän oli mukana lukuisissa näyttelyissä ulkomailla.
Tuulikki Pietilä sai työstään myös tunnustusta: Pro Finlandia -mitali hänelle myönnettiin vuonna 1963, ja professorin arvonimen hän sai vuonna 1982. Pietilälle on myös myönnetty Suomen Leijonan komentajamerkki 6.12.1994.
Hän testamenttasi poikkeuksellisen laajan, yli 1 400 teosta käsittävän tuotantonsa Ateneumin taidemuseolle.
Tuulikki Pietilän tiedetään olleen esikuvana Janssonin muumikirjojen tarmokkaalle ja ripeällekenen mukaan? Tuu-tikki -hahmolle.
Elämä

Vuodesta 1956 lähtien Tuulikki Pietilä asui yhdessä Tove Janssonin kanssa aina tämän kuolemaan 2001 asti. Pietilä oli Janssonin seuralainen Presidentinlinnan itsenäisyyspäiväjuhlissa vuonna 1992, ehkäpä ensimmäisenä naisparina. Jansson ja Pietilä asuivat ja pitivät yllä galleriaa Helsingin Kaartinkaupungissa Ullanlinnankadulla.
Janssonin ja Pietilän yhteisistä matkoista ympäri maailmaa ja kesistä Klovharun saarella Pellingissä on kertynyt useita tunteja Pietilän kuvaamaa kaitafilmimateriaalia. Kaitafilmien pohjalta on tehty myös useita TV-dokumentteja, muun muassa Haru, yksinäisten saari (1998) sekä Tove ja Tooti Euroopassa (2004).
Tuulikki Pietilä kuoli kotonaan 23. helmikuuta vuonna 2009. Hän oli kuollessaan 92-vuotias.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Anttonen, Erkki: / Pietilä, Tuulikki (1917–2009). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 25.3.2009. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Tuulikki Pietilän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Tove Jansson och Tuulikki Pietilä. Yle Arkivet. (ruotsiksi)
Muumi-töistään tunnettu graafikko Tuulikki Pietilä kuollut. Helsingin Sanomat 21.3.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef
Katolinen tiedotuskeskus

Katolinen tiedotuskeskus (KATT; ruots. Katolsk informationstjänst; engl. Catholic Information Centre) oli vuosina 1962-2018 Helsingin katolisen hiippakunnan tiedotusorganisaatio, jonka tehtäviin kuuluivat muun muassa Fides-lehden julkaiseminen, muu julkaisu- ja tiedotustoiminta sekä hiippakunnan internet-sivujen ylläpito.
Tiedotuskeskus perustettiin vuonna 1962 Helsingin Käpylään. Sen toiminta jatkuu nykyisin Pyhän Henrikin katedraaliseurakunnan yhteydessä Helsingin Kaivopuistossa.
Katolisen tiedotuskeskuksen toiminta jaettiin 1.3.2018 alkaen kahteen osaan, kun perustettiin toisistaan erilliset julkaisuosasto ja viestintäosasto. Julkaisuosaston johtajaksi nimitettiin Katri Tenhunen ja viestintäosaston johtajaksi Marko Tervaportti. Nämä osastot jatkavat kuitenkin työtä samassa toimipisteessä, jonka nimi edelleen on Katolinen tiedotuskeskus. Samaan aikaan hiippakunnan opetuskeskus (Katekeettinen keskus) nimettiin opetusosastoksi; sen johtaja on Osmo Vartiainen. Näiden kolmen osaston toimintaa koordinoi yhteinen johtokunta, johon kuuluvat piispa, yleisvikaari sekä osastojen johtajat.
Johtajat

Jacobus Reijnders (1962-1982)
Teemu Sippo (1982-1985)
Pentti Laukama (1985-1999)
Maila Berchtold (1999-2001)
Tuomo T. Vimpari (2001-2004)
Marko Tervaportti (2004-)
Veikko Pihlajamäki (kirjailija)

Veikko Pihlajamäki takarivissä oikealla
Veikko Paavo Arvid Pihlajamäki (25. kesäkuuta 1921 Karkku – 20. joulukuuta 2006) oli tamperelainen kirjailija ja Mäkelän piirin jäsen. Hänen tuttaviinsa kuuluivat muun muassa Väinö Linna ja Lauri Viita. Pihlajamäen ehdotuksesta Väinö Linnan Sotaromaani nimettiin Tuntemattomaksi sotilaaksi.
Teoksia > Omat teokset

Mustaa valkoisella, romaani.  WSOY 1955, Porvoo.
Jetron aapinen, tekijät Veikko Pihlajamäki ja Maija-Liisa Pitkäranta. SLEY-kirjat 1981, Helsinki. ISBN 951-617-513-9.
Kuvapoika: kuvitelmia kiveä kovemmasta, romaani. Tyrvään Sanomat 1984, Vammala. ISBN 951-9352-12-0.
Egyptiläinen Jörö-Jukka / 999. painoksesta suomeksi riimitellyt Veikko Pihlajamäki., satukirja.  1993. ISBN 952-90-4902-1.
Lysti kirjasto Tampereella: juttuja Tammerkoski-lehdestä. Tampere-Seura 1997, Tampere.
Teoksia > Teoksia muiden kanssa

Tusina kertojaa Vammalan seudulta. Toimittanut Brita Santala. Tyrvään Sanomat 1976, Vammala. ISBN 951-9352-01-5.
Veikko Pihlajamäki ja Aarne Mustanoja: Muistoja Sammaljoelta ja Vaunujoen varsilta. Tyrvään seudun Kotiseutuyhdistyksen julkaisuja LXX, 1989, Vammala. ISBN 951-9279-25-3.
Että iloni olisi tuuli joka kantaa. Toimittanut Terttu Härkönen. Mummon Kammari 2004, Tampere. ISBN 951-97039-2-6.
Teoksia > Suomennoksia

Heinrich Hoffmann: Prinss' Grünewald ja Helmikki ja rakas aasi Lemmikki: kuvitettu satu Jörö-Jukan tekijältä. Marras Workshop 2004, Vammala. ISBN 952-99050-2-5.
Katoliset kirjeet

Katoliset kirjeet on Raamatun Uuden testamentin seitsemän viimeisen kirjeen yhteisnimitys. Nimeäminen perustuu siihen, ettei kirjeitä ole osoitettu tietylle vastaanottajalle, vaan yleisesti seurakunnalle (kreik. katholikos, yleinen) Kirjeet on yksilöity lähettäjän perusteella. Katolisia kirjeitä ovat kaksi Pietarin (1 ja 2) ja kolme Johanneksen (1, 2 ja 3) kirjettä sekä Jaakobin ja Juudaksen kirjeet. Ne eivät ole syntyneet apostoli Paavalin kirjeiden tavoin johonkin konkreettiseen tilanteeseen, vaan useimmat pyrkivät antamaan yleistä kristillistä opetusta.
Kirjallisuutta

Aarre Lauha: Suomalainen Uuden testamentin selitys 11. Katoliset kirjeet. Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 15, 1956, ISSN 0356-2786, 2. korjattu painos 1971.
Aimo T. Nikolainen: Katoliset kirjeet. Apostolinen kirkko esittäytyy, Kirjapaja 1987, ISBN 951-621-811-3 (osa) ja ISBN 951-621-825-3 (sarja).
Bo Giertz: Katoliset kirjeet, SLEY-kirjat 1992, ISBN 951-618-011-6.
Jukka Thurén: Katoliset kirjeet, Arkki 2007, ISBN 978-951-618-842-6.
Panu Pihkala

| Panu Pihkala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1979 (ikä 45–46)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  yliopistotutkija, tietokirjailija, ympäristöteologian dosentti
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (TT 2014)
Väitöstyön ohjaaja:  Risto Saarinen
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  Ekoteologia ja ekologia
Aiheesta muualla
researchportal.helsinki.fi/en/persons/panu-pihkala
Panu Petteri Pihkala (s. 16. maaliskuutalähde? 1979) on suomalainen teologi, monitieteellinen Helsingin yliopiston tutkija ja kirjailija sekä pappi, joka tunnetaan etenkin ympäristöahdistuksen tutkijana. Hän on kirjoittanut paljon myös ympäristökasvatuksesta.
Pihkala on koulutukseltaan teologian tohtori. Hänen varhaista ekoteologiaa käsittelevä englanninkielinen, monografiamuotoinen väitöskirjansa (2014) Helsingin yliopistolle oli otsikoitu Joseph Sittler and early ecotheology. Väitöskirjatyön ohjaajana oli Risto Saarinen. Pihkala on Helsingin yliopiston ympäristöteologian dosentti.
Pihkala on työskennellyt Helsingin yliopistossa vuodesta 2010 alkaen erilaisissa tutkimustehtävissä, osin Suomen Akatemian rahoittamana. Aiemmin hän on toiminut monissa tehtävissä Suomen evankelisluterilaisen kirkon piirissä.
Pihkalan teos Päin helvettiä? Ympäristöahdistus ja toivo (2017) oli ensimmäinen suomenkielinen teos ympäristöahdistuksen ilmiöstä. Kansanvalistusseura myönsi Pihkalalle vuoden 2018 Sivistyspalkinnon hänen työstään ympäristöahdistuksen julkisen käsittelyn puolesta. Ympäristökasvatusjärjestö FEE Suomi myönsi hänelle ympäristökasvatuksen ruusun vuonna 2019.
Julkaisuja > Kirjoja

Luonto ja Raamattu: Kristillisen ympäristökasvatuksen juurilla, Helsinki: LK-kirjat, 2010.
Pihkala, Panu & Hakkarainen, Kaarina: Seurakunta ja koulu: Yhteistyön käsikirja, Helsinki: LK-Kirjat, 2012.
Pihkala, Panu & Suvielise Nurmi (toim.), Luontokirkkovuosi: Hartauksia luonnossa ja luonnosta, Helsinki: PTK - poikien ja tyttöjen keskus ry, 2013.
Pihkala, Panu & Kokkonen, Jarmo (toim.): Vihreät riparit.  Helsinki:  Lasten Keskus ja Kirjapaja, 2015.  ISBN 9789522881953
Pihkala, Panu: Early Ecotheology and Joseph Sittler.  Zürich:  Lit Verlag, 2017.  ISBN 978-952-288-638-5  (englanniksi)
Pihkala, Panu: Päin helvettiä? : ympäristöahdistus ja toivo.  (Julkaistu myös e-kirjana ja äänikirjana)  Helsinki:  Kirjapaja, 2017.  ISBN 978-952-288-638-5  (suomeksi)
Pihkala, Panu: Mieli maassa? - Ympäristötunteet, s. 336.  (Julkaistu myös e-kirjana)  Helsinki:  Kirjapaja, 2019.  ISBN 978-952-354-086-6
Julkaisuja > Artikkeleita ympäristöahdistuksesta ja ympäristötunteista

“The Pastoral Challenge of the Eco-Reformation: Environmental Anxiety and Lutheran ‘Eco-Reformation’”, Dialog: A Journal of Theology 55(2), (2016), 131-140.
“Recognition and Ecological Theology”, Open Theology 2(1), (2016), 938–950, Verkkoversio
“Environmental Education After Sustainability: Hope in the Midst of Tragedy”, Global Discourse 7(1), (2017), 109–127, Verkkoversio
"Miksi ilmastonmuutoksesta on niin vaikea puhua? Monitieteellisiä näkökulmia", Tieteessä tapahtuu 35(1), (2017), 23–29, Verkkoversio
“Kuinka käsitellä maailman ongelmia? Traagisuus ja toivo ympäristökasvatuksessa”, Ainedidaktiikka 1(1), (2017) 2–15, Verkkoversio
”Eco-anxiety, tragedy, and hope: psychological and spiritual dimensions of climate change”, Zygon 53(2) (2018), 545–569, Verkkoversio
"Ympäristötunteet: Missä ovat suru ja raivo?”, Vihreä Lanka, kesäkuu 2018, 74–77, Verkkoversio
"Ympäristötunteet: Utopedia, Glenn Albrecht ja pieni sanasto”, Elonkehä 3/2018, 10–15
"Johdatus ympäristöahdistukseen: Ympäristöongelmien psyykkiset vaikutukset", Tieteessä tapahtuu 6/2018, 31–38, Verkkoversio
“The Cost of Bearing Witness to the Environmental Crisis: Vicarious Traumatization and Dealing with Secondary Traumatic Stress among Environmental Researchers”, Social Epistemology, November, 2019. Verkkoversio
Ilmastoahdistus ja sen kanssa eläminen. Raportti. MIELI ry Suomen mielenterveysseura. Verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive)
"Anxiety and the Ecological Crisis: An Analysis of Eco-anxiety and Climate Anxiety", Sustainability, 12(19), 7836 (2020); Verkkoversio
"Eco-anxiety and Environmental Education", Sustainability, 12(23), 10149 (2020) Verkkoversio
Aiheesta muualla

Pihkalan julkaisut Helsingin yliopiston tutkimustietiokannassa (helsinki.fi)
Panu Pihkala Google Scholarissa (englanniksi) (scholar.google.com)
Panu Pihkalan blogi ympäristöahdistuksesta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Scopus 
Muut:  IdRef
Pietari–Moskova-rata

Pietari–Moskova-rata on Venäjän rataverkkoon kuuluva rautatie. Radan pääteasema on Pietarissa Moskovan asema ja Moskovassa Leningradin rautatieasema. Rata on noin 649 kilometriä pitkä ja kulkee Leningradin, Novgorodin, Tverin ja Moskovan alueen läpi. Tärkeimpiä radan väliasemia ovat Tšudovo, Malaja Višera, Bologoje, Tver ja Klin.
Suomen Helsingin ja Moskovan väliä kulkeva Tolstoi-yöpikajuna pysähtyy Pietarin ja Moskovan välillä vain Tverissä.lähde?
Historiaa, kohti nopeampia yhteyksiä

Pietari–Moskova-rata on Venäjän toiseksi vanhin ratalinja. Venäjän ensimmäinen rautatie kulki Pietarista Pauluskoihin ja se valmistui vuonna 1837. Viisi vuotta myöhemmin, 1. helmikuuta 1842, Venäjän tsaari Nikolai I antoi määräyksen Pietari–Moskova-radan rakentamiseksi. Rakentamispäätös aiheutti jonkin verran kiistelyä, koska rautatien pelättiin aiheuttavan yhteiskunnallisia muutoksia, jos kansalaisille sallittaisiin matkustusmahdollisuus. Rata avattiin liikenteelle lähes kymmenen vuotta kestäneiden rakennustöiden valmistuttua 1. marraskuuta 1851. selvennä Ensimmäinen matkustajajuna lähti Pietarista kello 11.15 ja saapui Moskovaan seuraavana päivänä kello 9.00. Matka kesti yhteensä 21 tuntia 45 minuuttia, ja keskinopeus oli noin 30 kilometriä tunnissa.
Vuosina 1855–1923 rautatietä kutsuttiin nimellä Nikolain rautatie (ven. Николаевская железная дорога, Nikolajevskaja železnaja doroga) silloisen hallitsijan Nikolai I:n mukaan.lähde?
Vuodesta 1931 liikennöi Krasnaja strela -juna (Punainen nuoli), joka lähtee iltaisin Pietarista ja Moskovasta kello 23.55. Matka kestää 8 tuntia keskinopeuden ollessa noin 70 km/h. Vuodesta 1976 lisättiin toinen vuoro, nimeltä "Ekspress", joka lähtee 4 minuuttia Krasnaja strelan jälkeen.lähde?
Vuonna 2001 otettiin käyttöön Škoda TšS200 -veturia käyttävä Nevski Ekspress, jonka suurin nopeus on 200 km/h. Siemensin valmistama Sapsan aloitti liikenteen marraskuussa 2009 ja saavuttaa 250 km/h nopeuden.lähde?
Radan asemia

Moskovan asema Pietarissa.
Tverin rautatieaseman odotushalli.
Näkymä Klinin rautatieasemalta.
Leningradin rautatieasema Moskovassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietari–Moskova-rata Wikimedia Commonsissa
Juhana Piha

Sampo Juhana Piha (s. 29. syyskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen dosentti, kliinisen fysiologian erikoislääkäri ja seksuaalilääketieteen asiantuntija ja kouluttaja.