stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jenő Farkas
Töihin Yhdysvaltoihin

Unkarin huonon työtilanteen tähden Farkas päätti lähteä Yhdysvaltoihin syksyllä 1906. Lähes kielitaidoton Farkas onnistui sanomalehtien ilmoituksia selaamalla löytämään avoimen työpaikan Maxwell-Briscoella New Yorkin Tarrytownissa, johon hän haki ja pääsi. Farkas työskenteli yrityksessä kuusi kuukautta opiskellen samalla englantia.
Vuonna 1907 Farkas jätti työhakemukset Packardille ja Fordille Detroitissa. Syyskuussa hän aloitti työt Fordilla. Työ sisälsi R- ja S-mallien tuotantokuvien laatimista, mistä Farkas ei ollut kiinnostunut. Hän halusi laatia ennemmin uusia ideoita puhtaalle paperille kuin parannella ja muutella olemassa olevia rakenteita. Niinpä jo parin kuukauden jälkeen hän siirtyi Cadillacille, mutta joutui melkein saman tien irtisanotuksi vuoden 1907 pankkikriisin seurauksena. Tätä seurasi paikka Morgan Engineering Companylla Alliancessa, Ohiossa. Tämäkin pesti jäi lyhytaikaiseksi kriisin takia.
Farkas palasi Detroitiin vuoden 1908 alussa, kun hänen hyvä ystävänsä ja maanmiehensä József Galamb palkkasi hänet takaisin Fordille. Farkasin tehtäväksi tuli työkalujen ja kiinnittimien suunnittelu piakkoin alkavaa T-Fordin valmistusta varten. Hän kuitenkin joutui erotetuksi jouduttuaan käsikähmään Haltenberger-nimisen miehen kanssa.
Tämän jälkeen seurasi sarja lyhytaikaisia pestejä työkaluvalmistajana ja menetelmäsuunnittelijana useilla eri autonvalmistajilla, jotka olivat Packard, Olds, Oakland, Rapid Motor Vehicle Company, Carter Car Company ja Hudson. General Motorsin ostettua Carterin Farkasista tuli Carterin pääsuunnittelija. Työskenneltyään Carterilla kolmen vuoden ajan Farkas siirtyi kuorma-autojen suunnittelijaksi Cass Motor Vehicle Company -nimiselle valmistajalle.
Suunnittelijana Fordilla > Edison-Ford -sähköauto

Galambin ansiosta Farkas sai jälleen uuden tilaisuuden työskennellä Fordilla. Hän aloitti suunnittelijana esisuunnitteluosastolla lokakuun alussa 1913. Eräs ensimmäisistä tehtävistä oli Edison-Ford -sähköauton suunnittelu. Autossa hyödynnettiin paljon T-Fordin komponentteja ja akut sekä sähkömoottori olivat peräisin sukellusvenesovelluksesta. Auto ei kuitenkaan menestynyt Edison-akkujen heikkouden vuoksi. Lyijyakkujen kanssa autosta taas tuli aivan liian raskas.
Suunnittelijana Fordilla > Fordson-traktori

Vuonna 1915 Henry Ford päätti panostaa traktorien valmistukseen ja nimitti Charles Sorensenin vetämään traktorinvalmistusta Dearbornissa. Sorensen valitsi Farkasin suunnittelijaksi. Traktoriin tuli Herculesin moottori ja Farkasin suunnittelema kolmivaihteinen vaihteisto. Traktori oli oleellisesti parempi kuin Fordin aikaisemmin valmistamat prototyypit, jotka olivat perustuneet T-Fordin liian heikkoihin komponentteihin. Fordson-traktorien sarjatuotanto pääsi vauhtiin 1917, ja liiketoimintaa edisti ensimmäinen maailmansota; Iso-Britannia teki 5 000 traktorin tilauksen, joista ensimmäiset toimitettiin saman vuoden lokakuussa.
Suunnittelijana Fordilla > Ensimmäinen maailmansota

Vuonna 1918 Farkas suunnitteli kaksisylinterisen moottorin ilmapommin voimanlähteeksi sekä kahdella traktorin moottorilla varustetun panssarivaunun, jossa oli tilaa kolmen hengen miehistölle. Yhdysvaltain armeija teki 1 000 kappaleen tilauksen, mutta perui sen aselevon tultua voimaan marraskuussa.
Suunnittelijana Fordilla > X-moottori

Vuonna 1920 traktorien tuotanto siirrettiin Dearbornista Rougen tehtaalle. Farkas nimitettiin Allan Hortonin tilalle vastuuseen uuden X-moottorin suunnittelusta. Moottori oli ilmajäähdytteinen ja siinä oli kaksi sylinteririviä, joissa kummassakin oli neljä sylinteriä. Rivien välinen kulma oli 90 astetta. Alkuperäinen ajatus oli syntynyt lentokonemoottorien innoittamana. Henry Ford oli ajatellut vauhtipyörää voitavan käyttää ahtimena, mikä ei käytännössä toiminut moottorin hiljaisen käyntinopeuden tähden. Ilmajäähdytystä ei saatu toimimaan tyydyttävästi. Sytytystulppiin kertyi likaa ja öljyä aiheuttaen käyntihäiriöitä. Monen vuoden mittaiseksi venynyt hanke alkoi turhauttaa Farkasia. Vuonna 1926 Henry Ford myöntyi siihen että T-Fordille luotaisiin nelisylinterinen seuraajamalli, sillä X-moottorin kehitystyö tulisi vaatimaan vielä paljon aikaa. X-moottori ei lopulta koskaan toteutunut ja sen suunnittelu oli vain viivyttänyt seuraajan, A-mallin esittelyä.
Suunnittelijana Fordilla > Ford Model A

A-mallin kehitystyössä Farkasin vastuulla oli kytkimen, vaihteiston, akselien, jousituksen, iskunvaimennuksen ja jarrujen suunnittelu. Moottori pohjautui T-malliin, ja Fordin moottorien kehitystyöstä vastannut Harold Hicks sai lisättyä sen tehoa 25:stä 40 hevosvoimaan ja huippunopeutta 43 mailista tunnissa 65:een.
Suunnittelijana Fordilla > 1930-luku

A-mallin suunnittelun jälkeen Farkas osallistui useisiin erilaisiin projekteihin. Apulaisenaan Raymond Laird hän kehitti pinnavanteiden valmistusmenetelmiä ja vuonna 1936 pienen, 60-hevosmoimaisen V8-moottorin. Seuraavana vuonna tätä seurasi 85-hevosvoimainen muunnelma. Samana vuonna Farkas rakensi takamoottorisen auton prototyypin, jossa oli nelipyöräohjaus.
Farkas oli ollut aikeissa lähteä Fordilta vuonna 1932, mutta kun Henry Ford kuuli tästä, hän tarjosi Farkasille mahdollisuuden valita työkumppaninsa, ison palkankorotuksen, bonuksen sekä Rickenbackerin työsuhdeautoksi.
Suunnittelijana Fordilla > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan aikana Farkas laati parannuksia B-24-pommikoneeseen, johon hän myös suunnitteli 12-sylinterisen tähtimoottorin, joka kuitenkaan ei tullut tuotantoon. Tämän lisäksi hän suunnitteli Fordin valmistamaan panssarivaunuun 600-hevosvoimaisen moottorin sekä viisivaihteisen automaattivaihteiston. Saman vaihteiston muunnelmaa käytettiin Fordin siviilisovelluksissa sodan jälkeen. Ennen täydellistä eläkkeelle jäämistään Farkas työskenteli osa-aikaisesti ja avusti voimansiirtoon liittyvissä kehitystöissä.
Yksityiselämä

Vuonna 1911 Farkas meni naimisiin Helen Louise Parshallin kanssa. Heille syntyi yhteensä neljä poikaa: Raymond Zoltán 1912, Louis Eugene 1914, Don Earl 1917 ja Robert Lawrence 1919.
Farkas harrasti musiikkia ja tanssia. Fordin henkilöstön tilaisuuksissa hän soitti huilua ja piccoloa ja tanssi unkarilaisia kansantanssiesityksiä, joista Henry Ford erityisesti piti.
Farkas oli oppinut puhumaan sujuvasti englantia, mutta hän ei ollut luonteeltaan erityisen puhelias, vaan esitti asiansa mieluiten piirustuksia apunaan käyttäen.
Jäätyään kokonaan eläkkeelle vuonna 1947 Farkasit muuttivat Laguna Beachiin Kaliforniaan, missä Jenő kykeni omistautumaan mieliharrastukselleen kalastukselle. Jenő Farkas kuoli vuonna 1963 ja Helen Farkas vuonna 1974.
You Go to My Head

”You Go to My Head” on J. Fred Cootsin säveltämä ja Haven Gillespien sanoittama musiikkikappale vuodelta 1938.
Kappaleesta tuli julkaisuvuonnaan suosittu usean eri artistin esittämänä. Glen Grayn Casa Loma Orchestra nosti sen listoilla yhdeksännelle sijalle. Myös Teddy Wilsonin orkesteri laulajanaan Nan Wynn sekä Larry Clintonin orkesteri laulaja Bea Wainin kanssa levyttivät listoille nousseet versiot vuonna 1938. Wilsonin levytys jäi vuonna 1940 hajonneen orkesterin viimeiseksi menestyskappaleeksi. Wilson levytti kappaleen uudelleen soolopianoversiona vuonna 1945. Jazzstandardiksi muodostuneen kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Don Byas, Coleman Hawkins, Louis Armstrong ja Oscar Peterson.
Kappaleen harmoninen rakenne on Cootsille epätyypillisen monimutkainen, mikä on saanut useat musiikkikriitikot vähättelemään säveltäjän muuta tuotantoa kappaleen rinnalla – häntä on jopa kuvattu ”yhden hitin ihmeeksi”. Cootsin ja Gillespien vuoden 1934 joululaulu ”Joulupukki matkaan jo käy” (engl. Santa Claus Is Coming to Town) on kuitenkin saavuttanut vielä suuremman suosion.
William Slim

| William Slim |
| --- | --- |

Australian kenraalikuvernööri
 8. toukokuuta 1953 – 2. helmikuuta 1960  
Edeltäjä:  William McKell
Seuraaja:  William Morrison
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. elokuuta 1891 Bishopston, Englanti
Kuollut: 14. joulukuuta 1970 (ikä 79) Lontoo, Englanti
Arvonimi: The Right Honourable
Tiedot
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):  Yhdistynyt kuningaskunta
Puolustushaara:  Britannian armeija
Sotilasarvo:  kenttämarsalkka
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota Toinen maailmansota
William Joseph Slim (6. elokuuta 1891 – 14. joulukuuta 1970) brittiläinen upseeri ja Australian kenraalikuvernööri. Hän osallistui sekä ensimmäiseen että toiseen maailmansotaan Britannian armeijan palveluksessa.
Ensimmäisessä maailmansodassa Slim osallistui muun muassa Gallipolin taisteluun, jossa hän haavoittui vakavasti.
Toinen maailmansota

Toisessa maailmansodassa Slim taisteli ensin Itä-Afrikassa 10. intialaisen jalkaväkiprikaatin komentajana. Hän haavoittui taistelussa Eritreassa. Itä-Afrikan taistelujen jälkeen Slim palveli Lähi-idän esikunnassa ja hänet ylennettiin virkaa toimittavaksi kenraalimajuriksi kesäkuussa 1941. Hän toimi 10. intialaisen jalkaväkidivisioonan komentajana Englannin–Irakin sodassa, Syyrian-Libanonin valtauksessa ja Persian valtauksessa.
Keväästä 1942 lähtien Slim taisteli Kaakkois-Aasiassa virkaa toimittavaksi kenraaliluutnantiksi ylennettynä ja hän johti ensin liittoutuneiden Burman armeijakuntaa Japanin joukkoja vastaan. Slim siirtyi komentamaan brittiläis-intialaista XV armeijakuntaa kunnes hänet nimitettiin perustetun brittiläisen 14. armeijan komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 3. huhtikuuta 1944. Kenraaliluutnantti Oliver Leese yritti siirtää Slimin 12. armeijan komentajaksi, mutta Slim nimitettiinkin Leesen paikalle liittoutuneiden Kaakkois-Aasian maajoukkojen komentajaksi ylennettynä kenraaliksi.
Sodan jälkeen

Slim jäi eläkkeelle 11. toukokuuta 1948., mutta palasi pian palvelukseen, kun hänet nimitettiin Britannian armeijan komentajaksi.
Slim ylennettiin sotamarsalkaksi 4. tammikuuta 1949.
Slim nimitettiin Australian kenraalikuvernööriksi vuonna 1953, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1960 asti. Vuonna 1960 hänelle myönnettiin varakreivin arvonimi.
Winter (yritys)

Winter Oy, vuoteen 1961 asti Tampereen Tapettitehdas Oy, oli Tampereella vuosina 1892–1983 toiminut tapetteja, maaleja ja painovärejä valmistanut yhtiö. Sen perustivat Daniel Winter ja Rudolf Winter. Toiminta siirtyi Tammelasta Epilään vuonna 1909.
Vuonna 1961 tapettiyhtiöön fuusioitiin painovärejä ja maaleja valmistanut D. Winter & Co Oy ja uudeksi nimeksi otettiin Winter Oy. Enimmillään työntekijöitä oli 1960-luvulla yli 300. Winterin tapettituotanto myytiin 1972 Wihurin omistamalle Sanduddille.
Winter Oy siirtyi Rosenlewin omistukseen 1960 Rosenlewin aikana rakennettiin Tampereen Myllypuroon maalien sävytyspastoja ja painovärejä valmistava tehdas, jolla tähdättiin vientimarkkinoille. Toiminta oli kuitenkin tappiollista, ja Rosenlew myi Winterin vuonna 1981 monia rakennusalan tuotteita valmistaneelle Oy Lohja Ab:lle 1981. Winterin markkinaosuus Suomen maalimyynnistä oli tuolloin 15 prosenttia ja viennin osuus Winterin liikevaihdosta 20 prosenttia. Vuonna 1986 liiketoiminta myytiin edelleen Teknos Oy:lle. Toiminta Epilässä loppui vuonna 1992. Alue kaavoitettiin asuinalueeksi.
Aiheesta muualla

Winterin yhtiöhistoriaa
Wilhelm Tell (televisiosarja)

Wilhelm Tell (engl. Crossbow) on Anthony Horowitzin luoma seikkailupainotteinen televisiosarja, jota kuvattiin kahden tuotantokauden verran vuosina 1987–1989. Sarjan tuottivat yhdysvaltalaiselle The Family Channelille Steven North ja Richard Schlesinger yhteistyössä ranskalaisen FR3-televisioyhtiön kanssa. Kuvauspaikkana toimi Ranska.
Tarina asettuu 1300-luvun Itävaltaan. Wilhelm Tell (Will Lyman) taistelee selviytyäkseen pahaa kuvernööriä, Gessleriä (Jeremy Clyde) vastaan, jonka aikomuksena on riistää oikeudet paikallisilta kyläläisiltä. Kaikki alkaa kun Tellin poika, Matthew (David Barry Gray), hankkiutuu hankaluuksiin Gesslerin sotilaiden kanssa. Lopulta Wilhelm Tellin ainoaksi keinoksi pelastaa poikansa on itse ampua omena jalkajousella hänen päänsä päältä. Tästä alkaa tarina jossa Wilhelm Telliä viedään erinäisiin seikkailuihin 72:n jakson verran.
Rooleissa

William Tell – Will Lyman
kuvernööri Hermann Gessler – Jeremy Clyde
Blade – Melinda Mullins
Roland – Valentine Pelka
Matthew Tell – David Barry Gray
Katrina Tell – Anne Lonnberg
Tyroll – Hans Meyer
Horst – Nick Brimble
Conrad – John Otway
Arris – Robert Addie
Stefan – Conrad Phillips
Weevil – Bernard Spiegel
Ambrose – Bertie Cortez
Eleanor – Dana Barron
Vierailijoita

keisari – Guy Rolfe
Ignatius – Johnny Crawford
Gaston – Brian Blessed
prinsessa – Valerie Steffen
kaartinkapteeni – Steve Buscemi
François Arconciel – Roger Daltrey
Sara Guidotti – Sarah Michelle Gellar
Aiheesta muualla

Fanisivut (englanniksi)
You Give Love a Bad Name

| ”You Give Love a Bad Name” Bon Jovi |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Slippery When Wet
 Julkaistu: 1986
 Tuottaja(t): Bruce Fairbairn
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 03.42
 Levy-yhtiö: Mercury
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 8. (9/1986)
Bon Jovin muut singlet
| ”Silent Night” 1986 | ”You Give Love a Bad Name” 1986 | ”Livin’ on a Prayer” 1987 |
You Give Love a Bad Name on Bon Jovi -yhtyeen levyttämä kappale. Se julkaistiin ensimmäisenä singlenä Slippery When Wet -albumilta.
Jon Bon Jovin, Richie Samboran ja Desmond Childin kirjoittama kappale oli Bon Jovin läpimurto Yhdysvaltain markkinoilla. You Give Love a Bad Name oli Billboard Hot 100 -singlelistan ykkönen marraskuussa 1986. Suomessa se nousi virallisen singlelistan sijalle 8.
Kappaleesta tehty cover on Mr. & Mrs. Smith -elokuvan soundtrackillä.
Kappale on ylittänyt miljardin kuuntelun rajan Spotifyssa.
Zorron merkki (vuoden 1920 elokuva)

| Zorron merkki> The Mark of Zorro |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fred Niblo Theodore Reed (apulaisohjaaja)
Käsikirjoittaja:  Johnston McCulley (story) Eugene Miller & Douglas Fairbanks (skeanario)
Perustuu:  Johnston McCulleyn romaaniin The Curse of Capistrano
Tuottaja:  Douglas Fairbanks
Säveltäjä:  Mortimer Wilson
Kuvaaja:  William C. McGann Harris Thorpe
Leikkaaja:  William Nolan
Pääosat:  Douglas Fairbanks Marguerite De La Motte Noah Beery Robert McKim
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Douglas Fairbanks Pictures Corporation
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  1920
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  mykkä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Zorron merkki
Zorron merkki (The Mark of Zorro) on Fred Niblon ja Theodore Reedin ohjaama mykkäelokuva vuodelta 1920. Se on ensimmäinen elokuvaversio vuonna 1919 ilmestyneestä Johnston McCulleyn kirjasta The Curse of Capistrano, joka kertoo Zorrosta. Teos ilmestyi sittemmin uudestaan nimellä The Mark of Zorro. Fairbanks tuotti sen omalle tuotantoyhtiölleen Douglas Fairbanks Pictures Corporationille. Se oli ensimmäinen elokuva, jonka Fairbanksin, Mary Pickfordin, Charlie Chaplinin ja D. W. Griffithin perustama United Artists levitti. Elokuvasta on myöhemmin tehty kaksi versiota, vuonna 1940 (Zorron merkki) ja 1974 (Zorron merkki).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Douglas Fairbanks  | … |  don Diego Vega/Señor Zorro   |
|  Marguerite De La Motte  | … |  Lolita Pulido   |
|  Noah Beery, Sr.  | … |  kersantti Pedro Gonzales   |
|  Charles Hill Mailes  | … |  don Carlos Pulido   |
|  Claire McDowell  | … |  doña Catalina Pulido   |
|  Robert McKim  | … |  kapteeni Juan Ramon   |
|  George Periolat  | … |  kuvernööri Alvarado   |
|  Walt Whitman  | … |  Father Felipe   |
|  Sidney De Gray  | … |  don Alejandro Vega   |
|  Tote Du Crow  | … |  Bernardo, don Diegon mykkä palvelija   |
|  Noah Beery, Jr.  | … |  poika   |
|  Charles Stevens  | … |  kersantti Gonzalesin pahoinpitelemä peoni   |
|  Milton Berle  | … |  (kreditoimaton lapsi)   |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Mark of Zorro, Archive.org, katsottavissa ja ladattavissa
Zorron merkki (vuoden 1920 elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Mark of Zorro, Allmovie
AFI entry for The Mark of Zorro
"That Carver of Z's": "The Mark of Zorro" (1920) (Arkistoitu – Internet Archive). The Film Tribune
The Mark of Zorro, Rotten Tomatoes
Yhdysvaltain 2. laivasto

| United States Second Fleet |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1950–2011, 2018-
Valtio:  Yhdysvallat
Puolustushaarat:  Laivasto
Tukikohta:  Norfolkin laivastoasema, Norfolk, Virginia
Yhdysvaltain 2. laivasto (engl. United States Second Fleet) oli  Yhdysvaltain laivaston yksikkö, jonka toiminta-aluetta oli läntinen Pohjois-Atlantti Grönlannin eteläkärjen länsipuolelta, Meksikonlahti ja Karibia. Toinen laivasto lakkautettiin 30. syyskuuta 2011 ja joukot siirrettiin US Fleet Forces Commandiin.
Laivasto perustettiin uudelleen 24. elokuuta 2018.
Historia

2. laivaston edeltäjänä oli Northwest African Force, joka koottiin toisen maailmansodan aikana luoteis-Afrikkaan tehtäviä maihinnousuja varten. Tästä muodostettiin 15. maaliskuuta 1943 8. laivasto, joka teki amiraali H. Kent Hewittin alaisuudessa maihinnousut Sisiliaan ja Salernoon. 8. laivasto tuki myös maihinnousua Etelä-Ranskaan elokuussa 1944.
8. Laivasto aktivoitiin uudelleen Yhdysvaltain laivaston uudelleenjärjestelyssä toisen maailmansodan jälkeen 1. maaliskuuta 1946 komentajanaan amiraali Marc A. Mitscher, ja siihen siirrettiin Atlantin raskain kalusto, lentotukialukset, mukaan lukien uudet nopeat tukialukset USS Midway ja USS Franklin D. Roosevelt, ja näiden saattajat ja huolto.
Tammikuussa 1950 8. laivasto sai nimen Second Task Fleet ja helmikuussa 1950 Yhdysvaltain toinen laivasto.
Lokakuussa 1962 presidentti John F. Kennedy määräsi toisen laivaston toteuttamaan Kuuban merisaarron Kuuban ohjuskriisin aikana.
20 vuotta myöhemmin presidentti Reagan määräsi laivaston evakuoimaan Yhdysvaltain kansalaiset Grenadasta Grenadan miehityksen aikana.
Kylmän sodan aikana toisen laivaston komentaja COMSECONDFLT oli myös Naton COMSTRIKFLTLANT eli Naton Striking Fleet Atlantic -joukkojen ylin komentaja. Hänen alaisuuteensa koottiin merivoimien yksiköt Belgiasta, Kanadasta, Tanskasta, Länsi-Saksasta, Alankomaista, Norjasta, Portugalista, Britanniasta ja Yhdysvalloista. Sodan aikana laivastoon kuuluisi kolme tai neljä lentotukialusryhmää, yksi tai kaksi sukellusveneentorjuntaryhmää ja maihinnousuryhmä, johon kuuluisi 22 000 henkeä merijalkaväkeä Alankomaista, Britanniasta ja Yhdysvalloista.
Yhteistoiminnan takaamiseksi Nato-maat järjestivät vähintään vuosittain yhteisharjoitukset.
Laivaston esikunta-aluksena oli USS Mount Whitney vuosina 1981–2005.
Esikuntaan kuului 275 henkeä, mukaan lukien 28 upseeria 12:sta Nato-maasta.
Laivaston uuden aktivoinnin päätarkoituksena on vastata Venäjän entistä kehittyneempiin sukellusveneisiin ja lisääntyneeseen aktiivisuuteen.
Laivaston päätukikohta on Norfolkissa. Muista numeroiduista laivastoista poiketen sille ei ole määrätty kiinteää vastuualuetta. Syksyllä 2019 laivasto perusti eteentyönnetyn merioperaatiokeskuksen Islannin Keflavikiin.
Warhammer Online

| Warhammer Online |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Mythic Entertainment
Julkaisija:  Electronic Arts
Jakelija:  Steam
Suunnittelija:  Mark Jacobs
Pelisarja:  Warhammer-universumi
Pelimoottori:  Gamebryo
Julkaistu:  2008
Lajityyppi:  massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli
Pelimuoto:  moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 12  USK 12 
Alusta:  Microsoft Windows ja macOS
Jakelumuoto:  DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Warhammer Online: Age of Reckoning (WAR) on MMORPG-peli, joka on Mythic EAn edellisen hittipelin, Dark Age of Camelotin tapaan erittäin RvR (Realm vs Realm, suom. valtakunta vs valtakunta) -painotteinen. Tämä tarkoittaa mm. sitä että pelaajilla on mahdollisuus vallata ja pitää hallussaan vastaliittouman tukikohtia ja kaupunkeja. Peli julkaistiin 18. syyskuuta 2008 ja sen palvelimet suljettiin lopullisesti 13. joulukuuta 2013.
Pelissä pelataan Warhammer-maailmassa, jossa vallitsee jatkuva sota.
Valtakunnat > Järjestyksen voimat

Empire: Ihmiset, aluksi pelattavat urat olivat Witch Hunter, Warrior Priest ja Bright Wizard. Knight of the Blazing Sun lisättiin peliin myöhemmin päivityksessä 1.1.
Dwarfs: Kääpiöt, aluksi pelattavat urat olivat Engineer, Runepriest ja Ironbreaker. Slayer lisättiin peliin myöhemmin päivityksessä 1.2.
High Elves: Korkeahaltiat, kouluttautuvat Swordmastereiksi, Shadow Warrioreiksi, White Lioneiksi ja Archmageiksi.
Valtakunnat > Kaaoksen voimat

Chaos: Myös ihmisiä, ainakin osittain. Urat: Marauder, Chosen, Zealot ja Magus.
Greenskins: Örkit ja hiidet, aluksi pelattavat urat olivat Black Orc, Sguig Herder ja Shaman. Choppa lisättiin peliin myöhemmin päivityksessä 1.2.
Dark Elves: Pimeähaltiat, aluksi pelattavat urat olivat Disciple Of Khaine, Sorceress, Witch Elf. Blackguard lisättiin peliin myöhemmin päivityksessä 1.2.
Muuta

Warhammer Onlinen julkaisua siirrettiin useita kertoja alkuperäisestä julkaisuajankohdastaan.
Euroopassa pelin ennakkoon tilanneille tarjottiin 3 päivän ns. head-start joka mahdollisti pelin aloittamisen 3 päivää ennen virallista julkaisua. Tämä ei kuitenkaan toiminut suunnitelmien mukaisesti, vaan suurin osa pelaajista pääsi pelaamaan vasta head-startin toisena päivänä. GOA lahjoitti korvikkeeksi head-starttiin osallistuneille viikon maksutonta peliaikaa.
Betatestaajia Warhammer Onlinessa oli parhaimmillaan jopa 600 000. Vain kahden viikon jälkeen virallisesta julkaisupäivästä pelaajia oli maailmanlaajuisesti jo yli 750 000.
Vuodenvaihteeseen mennessä pelaajamäärä oli laskenut kuitenkin 300 000:een.
Aiheesta muualla

Mythic Entertainment (englanniksi)
Warhammer Online (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
WAR Europe (englanniksi)
Zhongzhou Holdings Financial Center

Zhongzhou Holdings Financial Center (kiin.: 中洲控股中心; pinyin: Zhōngzhōu kònggǔ zhōngxīn) on Shenzhenissä Kiinassa sijaitseva 301 metriä korkea pilvenpiirtäjä. Torni rakennettiin vuosina 2008–2015, ja siinä on 61 kerrosta. Rakennuksessa on hotelli ja toimistotiloja.
Zhongzhou Holdings Financial Centerin suunnitteli arkkitehtitoimisto Adrian Smith + Gordon Gill Architecture. Rakennuksessa on teräsydin, mutta muuten siinä on komposiittirakenne. Rakennuksessa on korkea aula, joka ulottuu tornin itäpuolella 18. kerroksen korkeuteen. Rakennuksen vieressä sijaitsee toinen asuinkäytössä oleva pilvenpiirtäjä, jonka korkeus on 160 metriä.
Ágkistro (kylä)

| Ágkistro Άγκιστρο |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Ágkistro
 Koordinaatit: 41°22′32″N, 23°26′25″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Sérres
Kunta:  Sintikí
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kyläkunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  120702
Väkiluku (2011):  373
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  ER
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ágkistro (kreik. Άγκιστρο; myös Ángistro, Ágistro) on Kreikan kylä sekä samanniminen Sintikín kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αγκίστρου, Dimotikí Enótita Agkístrou) ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Sérresin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Kylän ja kunnallisyksikön väkiluku on 373 (vuonna 2011).
Ágkistron kylä sijaitsee linnuntietä noin 34 kilometriä pohjoisluoteeseen Sérresin kaupungista. Se on saanut nimensä läheisestä Ágkistro-vuoresta. Ágkistron kunnallisyksikkö käsittää alueen Sintikín kunnan koillisosassa Bulgarian rajalla. Ágkistro oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Sintikín kunnaksi yhdessä Achladochórin, Kerkínin, Petrítsin, Promachónaksen ja Sidirókastron kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.