stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Giorgi XII
Liitto Venäjän kanssa

Varmistaakseen poikansa nousun kuninkaaksi ja estääkseen valtakuntansa ajautumisen sisällissotaan Giorgi XII lähetti jo syyskuussa 1799 lähetystön Pietariin neuvottelemaan uutta sopimusta tsaari Paavali I:n kanssa. Tällä kertaa keisarikunnan hallinto osoitti aiempaa enemmän kiinnostusta Georgiaa kohtaan, sillä Napoleon I:n kampanja Egyptissä oli kiinnittänyt Paavalin huomion Lähi-itään. Marraskuussa 1799 pieni venäläinen sotilasjoukko saapui Tbilisiin ja tsaarin lähettiläs Pjotr Ivanovitš Kovalenski otti hallintaansa Georgian ulkosuhteet. Kovalenski ja Hadži Ibrahim Shirazi, persialainen ministeri, vaihtoivat keskenään kiivaita viestejä, joissa kumpikin vakuutti maansa pitävän Georgian vasallivaltionaan ja uhkasi varmistaa etunsa voimankäytöllä.
Venäjän ja Georgian väliset keskeytyneet neuvottelut aloitettiin uudelleen, mutta niiden painopiste vähitellen vaihtui. Giorgi XII tarjosi tsaarille enemmän valtaa maansa sisä- ja ulkopolitiikassa sillä ehdolla, että hänen dynastiansa pysyisi maan johdossa ja että Georgian ortodoksinen kirkko säilyisi itsenäisenä. Kun georgialaiset lähettiläät olivat yhä Pietarissa neuvottelemassa sopimuksen ehdoista tsaari päätti kuitenkin liittää sumeilematta Georgian Venäjään. Marraskuussa 1800 hän kirjoitti venäläiselle komentajalle Tbilisissä:
»Kuninkaan terveyden heikentyminen antaa viitteitä hänen menehtymisestään; sinun tulee siis välittömästi lähettää, heti tämän tapahtuessa, julistus Meidän nimissämme että ennen Meidän suostumustamme ei pidä ottaa askeltakaan edes perillisen nimittämisessä Georgian kruunulle.»
18. joulukuuta 1800 tsaari allekirjoitti manifestin, jossa Georgia liitettiin yksipuolisesti Venäjän keisarikuntaan. Paavali tai Giorgi eivät kuitenkaan ehtineet nähdä manifestin julkaisua. 28. joulukuuta 1800, ennen lähettiläidensä palaamista Pietarista, Giorgi XII kuoli ja hänen poikansa Davit julisti itsensä Georgian sijaishallitsijaksi. Paavali taas murhattiin 11. maaliskuuta 1801, eikä hänen seuraajansa Aleksanteri I antanut Davitin kruunauttaa itseänsä kuninkaaksi, vaan vahvisti virallisesti liitoksen asetuksella 12. syyskuuta 1801.
Avioliitot ja lapset

Giorgi XII oli kahdesti naimisissa: ensin prinsessa Ketevanin (o.s. Andronikašvili, 1754–1782) kanssa ja sitten prinsessa Mariamin (o.s. Tsitsišvili, 1768–1850) kanssa. Giorgi oli yhteensä yhdeksän tyttären ja neljäntoista pojan isä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giorgi XII Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Erekle II | Georgian kuningas 1798–1800 | Seuraaja: – |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat
Kenttätykistörykmentti 13 (talvisota)

joukko-osastot
JR 37
JR 38
JR 39
KTR 13
KevOs 13
25. PionK
26. PionK
komentajat
eversti Hannu Hannuksela
Kenttätykistörykmentti 13 (KTR 13) perustettiin ylimääräisten harjoitusten julistamisen myötä 14. lokakuuta 1939 alkaen Kuopiossa ja Mikkelissä. Rykmentti kuului eversti Hannu Hannukselan komentamaan 13. divisioonaan.
Varustaminen

Rykmentti pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaisesti, mutta varsinaista tykkikalustoa lukuun ottamatta määrävahvuuksiin ei päästy.
Yksiköt

Rykmentin esikunta (E/KTR 13)
I patteristo (I/KTR 13) perustettiin Mikkelissä
II patteristo (II/KTR 13) perustettiin Kuopiossa
III patteristo (III/KTR 13) perustettiin Kuopiossa
Keskittäminen

Rykmentti keskitettiin 20.-23.10.1939 välisenä aikana toiminta-alueelleen Impilahti-Leppäsyrjä-Leppäsilta Laatokan Karjalaan IV armeijakunnan alueen eteläosaan.
Kenttätykistörykmentti 19 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 19:n (KTR 19) oli jatkosodan tykistöyksikkö. Rykmentin I patteristo perustettiin pääosin välirauhan aikaisen 6. prikaatin patteristosta Sulkavalla. Loput kaksi patteristoa perustettiin Keski-Suomessa. Rykmentti liitettiin osaksi 18. divisioonaa.
Perustaminen

Kenttätykistörykmentti 19:n I patteristoa perustaminen aloitettiin käskyn saavuttua 10. kesäkuuta 1941. Se muodostettiin 6. prikaatin patteristosta täydennettynä palvelukseen kutsutuilla reserviläisillä. Loput kaksi patteristoa perustettiin Petäjävedellä Keski-Suomessa. Niiden henkilöstö saapui Jämsästä, Jämsänkoskelta sekä Koskenpäästä. Perustettu rykmentti:
Esikunta ja Esikuntapatteri
I Patteristo (I/KTR 19) komentajanaan 6. prikaatin patteristosta jääkärimajuri (myöh jääkärieverstiluutnantti) Karl Öist
II Patteristo (II/KTR 19)komentajanaan 6. prikaatin patteristosta kapteeni (myöh majuri) Runar Mether. Patteriston ensimmäinen liikekannallepanopäivä oli 18. kesäkuuta.
4. patteri muodostettiin jämsänkoskelaisista Jämsänkosken työväentalolla. Patterinpäälliköksi määrättiin kapteeni Olavi Paunu - kalustona 76 K/02
5. patteri muodostettiin koskenpääläisistä. Patterinpäälliköksi määrättiin luutnantti Ilmari Sala - kalustona 76 K/02
6. patteri muodostettiin jämsäläisistä Jämsän yhteiskoululla. Patterinpäälliköksi määrättiin luutnantti Heikki Malinen -kalustona 114 H/18
Kolonna koottiin laajalti ympäröivältä alueelta. Kolonnan johtajana toimi vääpeli Niilo Kare.
III Patteristo (III/KTR 19) komentajanaan Jyväskylän suojeluskuntapiirin Jämsän aluepäällikkö majuri (myöh everstiluutnantti) Aarne Niemi
Patterit koottiin ja miehet varustettiin mieskohtaisella materiaalilla kokoamispaikoilla. Henkilökohtaisina aseina olivat Terni-kiväärit sekä pistoolit. Patterit siirrettiin kokonaisuuksina Petäjävedelle 19.–20.6., missä muodostettiin patteristot sekä jaettiin joukkokohtainen materiaali.
Keskittäminen ja sodan alun tehtävä

II patteriston 5. patteri liitettiin III patteristoon 26. kesäkuuta.
Komentaja(t)

eversti Georg Lucander 10. kesäkuuta 1941 - 19. marraskuuta 1944
Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie

| Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Tanio Boccia
Käsikirjoittaja:  Arpad De Riso, Nino Scolaro
Tuottaja:  Roberto Capitani, Luigi Mondello, René Thévenet
Säveltäjä:  Guido Robuschi, Gian Stellari
Kuvaaja:  Romolo Garroni
Leikkaaja:  Tanio Boccia
Lavastaja:  Amedeo Mellone
Pääosat:  Cameron Mitchell, Rick Battaglia, Dominique Wilms
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Metheus Film
Ensi-ilta:  27. syyskuuta 1962 (Italia)
Kesto:  100 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  335 248 000 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
DBCult
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie (”Julius Caesar, Gallian valloittaja”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Tanio Boccia alias Amerigo Anton. Sen pääosaa Julius Caesaria esittää yhdysvaltalainen Cameron Mitchell.
Juoni

Elokuva perustuu löyhästi Caesarin muistelmateokseen Gallian sota. Vercingetorixin johtamat gallialaiset nousevat vuonna 52 eaa. kapinaan roomalaisia vastaan. Lisäjoukkoja saadakseen Caesar päättää vaientaa senaatin arvostelun naittamalla ottotyttärensä Publian Ciceron veljelle Quitukselle. Publia ja hänen rakastettunsa, Caesarin viestinviejä Claudius Valerian joutuvat Vercingetorixin vangeiksi, mutta tämän mustasukkainen liittolainen kuningatar Astrid auttaa heidät vapaiksi. Caesarin joukot kukistavat gallialaiset Alesian taistelussa, Vercingetorix antautuu ja rakastavaiset saavat toisensa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Cameron Mitchell  | … |  Julius Caesar   |
|  Rick Battaglia  | … |  Vercingetorix   |
|  Dominique Wilms  | … |  kuningatar Astrid   |
|  Ivo Pajer  | … |  Claudius Valerian   |
|  Raffaella Carrà  | … |  Publia   |
|  Carlo Tamberlani  | … |  Pompeius   |
|  Bruno Tocci  | … |  Marcus Antonius   |
|  Cesare Fantoni  | … |  Gaius Oppius   |
|  Giulio Donnini  | … |  Eparidorige   |
|  Lucia Randi  | … |  Clelia   |
|  Aldo Pini  | … |  Quintus Cicero   |
|  Fedele Gentile  | … |  Publius Crassus   |
|  Enzo Petracca  | … |  Titus Azius   |
|  Piero Palermini  | … |  Quintus Sabinus   |
|  Alberto Manetti  | … |     |
|  Nerio Bernardi  | … |  Cicero   |
|  Carla Calò  | … |  Calpurnia   |
Tuotanto

Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Dino De Laurentiisin studiolla Roomassa sekä ulkokuvien osalta Jugoslaviassa. Se on tavanomainen historiaseikkailu, jonka puutteita ovat heikko käsikirjoitus ja sekavat taistelukohtaukset. Cameron Mitchell tekee vahvan näyttelijäsuorituksen Caesarina. Elokuvassa on useita yllättävän väkivaltaisia kohtauksia. Vaatimattomuudestaan huolimatta se on puitteiltaan suurisuuntaisin ohjaaja Tanio Boccian useista peplumeista.
DVD-julkaisut

Elokuva on saatavilla espanjalaisen Filmaxin laadultaan kohtalaisena DVD:nä, joka sisältää myös englanninkielisen ääniraidan. Amerikkalaiset public domain -julkaisut ovat heikkotasoisia.
Aiheesta muualla

Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Keskisyksyn juhla

Keskisyksyn juhlan viettoa San Franciscon Chinatownissa.
Keskisyksyn juhla tai kuujuhla on perinteinen ja suosittu kiinalainen juhla, jota vietetään kiinalaisen kalenterin kahdeksannen kuun 15. päivänä täysikuun aikaan. Länsimaisessa kalenterissa ajankohta sijoittuu yleensä syyskuun loppuun tai lokakuun alkuun.
Houyi katselee voimattomana vaimonsa Chang Erin leijailevan Kuuhun.
Juhlan tausta on vanhassa kiinalaisessa Kuun palvonnassa. Kiinalaiset uskovat täysikuun edustavan hyvää satoa ja menestymistä elämässä. Juhlaan liittyy kuuluisa kiinalainen taru, jossa sankarillinen Houyi teki Maasta elinkelpoisen ampumalla taivaalta alas yhdeksän polttavaa Aurinkoa. Sen jälkeen hänen vaimonsa Chang Er söi vahingossa kuolemattomuuspillerin, joka sai hänet muuttumaan niin kevyeksi, että hän leijaili Kuuhun. Nyt Houyi ja Chang Er tapaavat toisensa vain kerran vuodessa, kahdeksannen kuukauden 15. päivänä, kun Kuu on kaikkein suurimmillaan ja kirkkaimmillaan.
Keskisyksyn juhlasta tuli virallinen juhla Tang-dynastian (618–907) aikana. Sitä vietetään edelleen joka puolella Kiinaa (perint.: 中秋節; yksink.: 中秋节; pinyin: Zhōngqiūjié) ja ulkokiinalaisten yhteisöissä, kuten myös Vietnamissa, Malesiassa, Singaporessa ja Filippiineillä, missä sitä saatetaan kutsua lyhtyjuhlaksi.
Juhlapäivää vietetään perinteisin menoin koko perheen kesken. Osallistujat laulavat ja tanssivat, syövät kuukakkuja, valmistavat paperilyhtyjä, kirjoittelevat runoja ja toivottelevat toisilleen onnea.
Keräpäävihvilä

| Keräpäävihvilä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Vihviläkasvit Juncaceae
Suku::  Vihvilät Juncus
Laji::  conglomeratus
Kaksiosainen nimi
 Juncus conglomeratus  L. 
Katso myös
   Keräpäävihvilä Wikispeciesissä   Keräpäävihvilä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keräpäävihvilä (Juncus conglomeratus) on monivuotinen, tiiviinä mätästävä vihviläkasvi, joka on Suomessa eteläpainotteinen. Se kasvaa yli puolen metrin mittaiseksi. Lajilta puuttuvat lehdet käytännössä kokonaan, mutta kellanruskeita lehtituppia on. Verson kärjessä on kylläkin vartta muistuttava tukilehti, mikä aiheuttaa sen, että toistasenttinen tiivis kukinto näyttää ilmaantuvan varren keskeltä. Kukkia siinä on usein toista sataa. Vaikka kukinto on pallomainen, kukat ovat kuitenkin noin viiden ryhmissä omin lyhyin kukkaperin. Kehälehtiä on kuusi, heteitä kuusi tai toisinaan kolme. Kasvia esiintyy etenkin savisilla rannoilla ja ojissa sekä kosteilla niityillä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Keräpäävihvilä – Juncus conglomeratus
ITIS: Juncus conglomeratus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159143  Wikispecies: Juncus conglomeratus  APDB: 160788  APNI: 116658  BioLib: 42192  BOLD: 288890  CoL: 3QTLR  EoL: 631137  EPPO: IUNCG  EUNIS: 186007  GBIF: 2701418  GRIN: 318195  iNaturalist: 204335  IPNI: 442841-1  IRMNG: 10181427  ISC: 115028  ITIS: 515368  IUCN: 164416  NBN: NBNSYS0000002222  NCBI: 253146  NZOR: a24b0f3e-1840-402f-a7ab-5a635f3eb298  NZPCN: 3331  Observation.org: 6919  Open Tree of Life: 984434  PfaF: Juncus conglomeratus  PFI: 7089  Plant List: kew-314807  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:442841-1  Tropicos: 16900043  VASCAN: 23554  WFO: wfo-0000776253  WoRMS: 993811  Laji.fi: MX.40203
Kerrosmaalaus

Leonardo da Vincin keskeneräinen maalaus Pyhä Hieronymus noin vuodelta 1480.
Kerrosmaalauksessa maalaus rakennetaan useammasta kuin yhdestä maalauskerroksesta. Alus- ja päällemaalauksen ohella voidaan käyttää useampaa kuin kahta värikerrosta. Alusmaalausta voisi verrata musiikin bassorytmiin, jolloin päällemaalaus vastaisi päälle soitettua sooloa.
Kerrosmaalauksen työtapoja

Kerrosmaalaus voi olla harkittua ja perustua tiettyyn eri periaatteilla maalattuja kerroksia käyttävään maalaustapaan, mutta useinkaan kerrosmaalauksessa ei noudateta ankaraa järjestelmää. Maalaus voi alkaa vähemmän suunnitellusti alla prima-kertamaalauksena, joka työskentelyn jatkuessa muuttuu kerrosmaalaukseksi. Kun ensimmäinen maalauskerros on kuivunut, maalataan paksummilla väreillä muutoksia ja korjauksia, kunnes saavutetaan toivottu tulos. Kun uusi maalauskerros lisätään edellisen kerroksen ollessa vielä kostea, on kyseessä märkää märälle -maalaus.
Tavallisimmin ensin tehdään valkoinen pohjustus. Pohjustuksen päälle tehdään piirustus, jos se on tarpeen ja jatketaan alusmaalauksella. Päällemaalauksen jälkeen vuorossa on vernissaus. Varsinaista kerrosmaalausta ei käytetä esimerkiksi freskomaalauksessa, joka tehdään periaatteessa yhdellä maalauskerralla, vaikka maalauskerroksia voi olla enemmän kuin yksi. Freskomaalauksessa värikerrokset kuitenkin sekoittuvat toisiinsa, eivätkä ne jää erillisiksi. Öljyllä, temperalla, akvarellilla tai akryylillä maalatessa kerroksia voi olla enemmän. Kussakin maalauksessa käytettyjä kerroksia voidaan tutkia röntgen- ja infrapunasäteillä.
Alla prima -maalauksessa piirustusta, valöörejä ja värejä työstetään yhtä aikaa, mutta kerrosmaalaus perustuu työnjaon periaatteeseen. Kerroksittain työskennellessä esityö tehdään usein alusmaalauksessa. Joillakin taiteilijoilla alusmaalauksen piirustus ja valoorien hahmottelu voi olla yksityiskohtaista, toiset taas maalaavat suuria pintoja summittaisesti esiin.
Tavallisesti alusmaalaus on himmeämpi, jolloin vahvat värit sekä valot ja varjot maalataan päällemaalauksessa. Alusmaalaus on mieluiten eri tummuusastetta tai väriä kuin myöhempi kerros. Vastavärisen alusmaalauksen päälle maalatessa sävyt taittuvat hieman, tai valokohtia korostetaan tummemmilla pohjakerroksilla. Pohjasävy tai imprimituuri jää usein näkymään varjoissa tai siirtymäkohdissa.
Kerrosmaalauksen historiaa

Monet taidehistorian koulukunnat ovat maalanneet kerroksittain. Tärkeä muutos tässä suhteessa tapahtui renessanssin aikoihin, kun valkoinen maalauspohja korvattiin tummemmalla alusmaalauksella. Etenkin venetsialaiset maalarit suosivat tummaa pohjamaalausta, samoin Rembrandt myöhemmin barokin aikaan. Vanhoilla mestareilla alusmaalaukseen sisältyi piirustus, päämuodot, vaaleiden ja tummien pintojen hahmottelu ja yleensä maalauksen käsityöpuoli, jonka oppilaat saivat usein tehdä. Mestarit maalasivat alusmaalauksen päälle hieman alla priman tapaan, jolloin on mahdollista tavoittaa tuore ilme.
Keski-Suomen Sanomat

Lehden näytenumeron etusivu.
Keski-Suomen Sanomat oli Jyväskylässä vuosina 1910–1913 ilmestynyt sanomalehti.
Nuorsuomalaisen puolueen vasemmisto perusti Keski-Suomen Sanomat puolueen oikeiston käsiin joutuneen Keski-Suomen vastapainoksi. Lehti ei juurikaan poikennut Keski-Suomesta, ja vuoden 1913 lopussa se yhdistettiin kilpailijaansa. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Kaarlo Kytömaa.
Aiheesta muualla

Keski-Suomen Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa
FS Kersaint (1869)

| Kersaint |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  24. tammikuuta 1868
Laskettu vesille:  7. syyskuuta 1869
Palveluskäyttöön:  17. elokuuta 1870
Poistui palveluskäytöstä:  16. joulukuuta 1884
Loppuvaihe:  romutettu 1903
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 300 t
Pituus:  62,56 m
Leveys:  10,42 m
Syväys:  4,39 m
Koneteho:  917 hv
Nopeus:  11,3-11,9 solmua
Miehistöä:  154
Aseistus
Aseistus:  1 × 190 mm tykki 3 × 140 mm tykkiä
Kersaint oli Ranskan laivaston vuonna 1869 vesillelaskettu Bourayne-luokan aviso, joka luokiteltiin myöhemmin 3. luokan risteilijäksi.
Valmistus

Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 24. tammikuuta 1868. Alus laskettiin vesille 7. syyskuuta 1869 ja se otettiin palvelukseen 17. elokuuta 1870.
Palvelus

Kersaint poistettiin alusluettelosta 16. joulukuuta 1884 ja se romutettiin vuonna 1903 Cherbourgissa.
Keräkaali

| Keräkaali |
| --- | --- |
 Valkokaali
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kaalit Brassica
Laji::  oleracea
Muunnos::  capitata
Kolmiosainen nimi
 Brassica oleracea var. capitata  L. 
Katso myös
   Keräkaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keräkaali (Brassica oleracea var. capitata) on kaalin (Brassica oleracea) muunnos. Keräkaalista on jalostettu viljelyyn runsaasti erilaisia lajikkeita, jotka muodostavat Capitata-lajikeryhmän. Tähän kuuluu tavallisen keräkaalin eli valkokaalin lisäksi punakaali- ja suippokaalilajikkeet.
Keräkaalilla on kookkaat lehdet, ja osa, joka syödään, on yhteen kiertyneiden nuorten lehtien muodostama kasvin keskiosa eli päätesilmu.
Keräkaali sisältää runsaasti C-vitamiinia ja kalsiumia ja fyllokinonia eli K1-vitamiinia. Suomalaiset syövät vuodessa keskimäärin noin kolme kiloa valkokaalia henkeä kohti.
Valko- ja punakaalia.
Keräkaalipelto.
Aiheesta muualla

Ravintoarvo (Arkistoitu – Internet Archive) fineli.fi
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Brassica oleracea var. capitata (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Suomalaiset hyötypuutarhakasvit
| --- | --- |
Juurekset:   lanttu  mustajuuri  nauris  palsternakka  porkkana  piparjuuri  punajuuri  retiisi  selleri 
Kaalit:   keräkaali  kiinankaali  kukkakaali  kyssäkaali  lehtikaali  punakaali  parsakaali  ruusukaali  kurttu- eli savoijinkaali 
Kurkkukasvit:   kurkku  kesäkurpitsa  kurpitsa  spagettikurpitsa 
Mausteet:   basilika  humala  kirveli  krassi  kumina  kurkkuyrtti  kynteli  lipstikka  meirami  minttu  persilja  rakuuna  rosmariini  salvia  sitruunamelissa  tilli  timjami 
Mukulakasvit:   maa-artisokka  peruna 
Palkokasvit:   herne  härkäpapu  tarhapapu 
Sipulit:   hillosipuli  ilmasipuli  jättisipuli  purjo  sipuli  ruohosipuli  ryvässipuli  valkosipuli  vihersipuli 
Muut kasvikset:   endiivi  fenkoli  latva-artisokka  lehtisalaatti  lehtiselleri  mangoldi  maissi  paprika  parsa  pinaatti  raparperi  tomaatti 
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q35051  Wikispecies: Brassica oleracea var. capitata  Ecocrop: 554  EPPO: BRSOL  FNA: 200009269  FoC: 200009269  GBIF: 3042846  GRIN: 7672  iNaturalist: 239653  IPNI: 60452371-2  ITIS: 526962  NatureServe: 2.146752  NBN: NBNSYS0000034337  NCBI: 3716  Observation.org: 136477  Open Tree of Life: 833629  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:60452371-2  Tropicos: 4100072  WFO: wfo-0000571369
Sinikka Keskitalo

Sinikka Marja-Liisa Keskitalo (o.s. Leppälä, 29. tammikuuta 1951 Jalasjärvi – 25. lokakuuta 2011 Tampere) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti Tampereen Urheilijat -38 -seuraa, ja häntä valmensi Tapio Keskitalo.
Keskitalo sijoittui 65:nneksi maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailuissa New Yorkissa 1984. Los Angelesin olympialaisissa samana vuonna hän oli maratonilla viidestoista ajalla 2.35.15. Maantiejuoksun naisten MM-kisoissa hän sijoittui 28:nneksi vuonna 1985. Vuonna 1986 Keskitalo oli MM-maastojuoksuissa Neuchâtelissa 102.
Keskitalon paras arvokisamenestys on vuodelta 1986, jolloin hän sijoittui Stuttgartin EM-kilpailujen maratonilla neljänneksi ajalla 2.34.31. Neuvostoliiton Jekaterina Hramenkova ohitti hänet muutama kilometri ennen maalia ja voitti pronssin 13 sekunnin erolla Keskitaloon. Rooman MM-kilpailuissa 1987 Keskitalo sijoittui maratonilla kahdeksanneksi ajalla 2.35.16. Hän itse arvosti enemmän Rooman sijoitusta, koska kilpailussa oli mukana maailman parhaat lajin kilpakumppanit. Maantiejuoksun MM-kilpailuissa Monte Carlossa hän sijoittui samana vuonna 33:nneksi. Vuonna 1988 hän oli maastojuoksun MM-kisoissa Aucklandissa 49. ja maantiejuoksun MM-kisoissa Adelaidessa sijalla 21. Soulin olympiamaratonilla hän sijoittui sijalle 42.
Keskitalo voitti maratonin Suomen mestaruuden Tammisaaressa 1983, Liperissä 1984, Valkeakoskella 1985, Karjaalla 1990 ja Posiolla 1991. SM-pronssia hän sai Seinäjoella 1982. Kalevan kisoissa hän voitti 10 000 metrin mestaruuden Vaasassa 1986. Matkan SM-hopeaa hän saavutti Kajaanissa 1984 ja Kuopiossa 1987 sekä SM-pronssia Lahdessa 1985 ja Hämeenlinnassa 1988.
Keskitalon ennätys maratonilla on 2.33.18, jonka hän juoksi sijoittuessaan viidenneksi Bostonin maratonilla 1986. Hän juoksi 12 kertaa maratonin alle 2.37. Hän juoksi maratonin alle 2 t 40 min kahdeksana peräkkäisenä vuotena 1983–1990. Suomi–Ruotsi-maaotteluissa hän oli mukana viisi kertaa 10 000 metrin ratajuoksussa.
Keskitalo työskenteli työuransa 20 viimeistä vuotta Tampereen Aterialla. Hän kuoli 25. lokakuuta 2011 vakavaan sairauteen.
Keskiniemen tunnusmajakka

| --- | --- |
Sijainti:  Keskiniemi, Hailuoto Suomi
| --- | --- |
Suunnittelija:  Albin Stjerncreutz
| --- | --- |
Valmistunut:  1857 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Keskiniemen tunnusmajakka eli pooki, joskus myös Karvon pooki, on tunnusmajakka Keskiniemessä Hailuodon pohjoisrannalla. Se sijaitsee Keskiniemessä Karvon rannalla, noin kuusi kilometriä koilliseen Marjaniemen kylästä.
Pookin on suunnitellut Albin Stjerncreutz ja se valmistui vuonna 1857 varoittamaan merenkulkijoita Keskiniemestä pohjoiseen levittäytyvistä hiekkasärkistä. Se on Hailuodon vanhin säilynyt merimerkki ja kulttuurihistoriallisesti arvokas rakennelma. Pooki on rakenteeltaan samankaltainen samana vuonna rakennetun Härkmeren pookin kanssa.
Tornin alaosa on kuutiomainen kuuden metrin korkeudelle saakka, ja siitä ylöspäin torni on tylppäkärkisen pyramidin muotoinen. Pookin sisällä on noin 70 senttimetrin vahvuinen tuuliankkuriksi tarkoitettu kivikerros. Tuuliankkuri on kuitenkin liian kevyt, joten torni on tuettu jokaisesta nurkastaan myös viistoparruin. Tornin rakentamiskustannukset olivat 439 hopearuplaa. Pookin ulkopinnat ovat valkoiseksi maalattua lautaa, ja sen huipulla on tunnuskuviona puinen kuusikulmainen nuppi. Alun perin tornin alaosa oli maalattu punaiseksi. Tornin korkeus maanpinnasta on 18,9 metriä ja merenpinnasta 20,4 metriä.
Tunnusmajakan vieressä on vuonna 1908 valmistunut rautaristikkorakenteinen sektoriloisto. Loiston värilliset sektorit poistettiin 1990-luvulla, ja se näyttää nykyisin väritöntä vilkkuvaloa ympäri näköpiirin.
Keskiniemessä on ollut merimerkki jo vuonna 1785, sillä sellainen on merkitty Henrik Wacklinin julkaisemaan merikarttaan.
Väylävirasto kunnosti huonoon kuntoon päässeen pookin rakenteet loppukesällä 2024. Työn yhteydessä pookit huonot puuosat uusittiin, vanhaa kunnossa olevaa rakennetta säästettiin ja pooki maalattiin kauttaaltaan uudelleen.
Keskiniemen loisto on rakennettu pookin rinnalle.