stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haminan rauha
Aiheesta muualla

Freds fördraget i Fredrikshamn / Haminan rauhansopimus 17.9.1809 Pauli Kruhse.
Ruotsin ja Novgorodin/Venäjän rauhansopimukset (päättyneet sodat)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Pähkinäsaaren rauha 1323 Täyssinän rauha 1595 (pohjoismainen viisikolmattavuotinen sota) | Stolbovan rauha 1617 (Inkerin sota) | Kardisin rauha 1661 (Pohjan sota) | Uudenkaupungin rauha 1721 (suuri Pohjan sota)   Turun rauha 1743 (hattujen sota) | Värälän rauha 1790 (Kustaa III:n sota) | Haminan rauha 1809 (Suomen sota) |  |
Suomen sota
| --- | --- |
Taistelut:  Ahvenanmaan kansannousu • Ahvenanmaan valtaus • Alavuden taistelu • Aron kahakka • Gotlannin miehitys • Helsinginrannan maihinnousu • Hörneforsin taistelu • Jauhiaisen salmen taistelu • Juuttaan taistelu • Jynkän taistelu • Kalmalahden taistelu • Kanttin kapina • Karstulan taistelu • Kauhajoen kapina • Kauhajoen taistelu • Kokkonevan taistelu • Koljonvirran taistelu • Kuopion valtaus • Lapuan taistelu • Lemun taistelu • Lintulahden taistelu • Nummijärven taistelu • Oravaisten taistelu • Palvan meritaistelu • Parjakannevan taistelu • Pitsundin taistelu • Pulkkilan taistelu • Pyhäjoen taistelu • Pälkjärven taistelu • Revonlahden taistelu • Rothin ja Spoofin sissiretki • Ruonan taistelu • Samelinlakson taistelu • Sandön taistelu • Siikajoen taistelu • Svartholman piiritys • Toivalan taistelu • Uumajan valtaus • Vaasan taistelu • Venäläiskivi • Viaporin piiritys • Vornan taistelu
Muuta:  Haminan rauha • Kainuun sopimus • kansannousut • Lohtajan aselepo • Olkijoen aselepo • Ruotsin vallankaappaus 1809 • Suomen lähetyskunta
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland 
Haminan nuolilinnoituksen valleja.
Halsvuoren kalliomaalaus

| Halsvuoren kalliomaalaus |
| --- | --- |

Sijainti
 Halsvuoren kalliomaalaus
Koordinaatit:  62°22′11.5675″N, 025°48′46.6818″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Aiheesta muualla
  Halsvuoren kalliomaalaus Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Halsvuoren kalliomaalaus sijaitsee Jyväskylässä Jylhänperällä, noin 14 kilometriä keskustasta, aivan Laukaan rajalla Vihtavuoren tehtaiden läheisyydessä. Kalliomaalaus on pieni kohde, josta voi erottaa neljä kuviota, vaikka se on vaurioitunut ja haalistunut. Maalaus on vaurioitunut sen alapuolella pidetyn nuotiotulen vuoksi. Kallioseinämään on lyöty  kiipeilykoukkuja, hyvin lähelle kuvakenttää.
Löytyminen ja tutkimus

Maalauksen on löytänyt Timo Miettinen vuonna 1979. Samana vuonna maalauksia puhdistettiin noesta, mutta uudet nuotiot ovat noenneet sen uudelleen. Timo Sepänmaa inventoi sen vuonna 1987. Maalauksen ovat tarkastaneet Pekka Kivikäs vuonna 1993 sekä Eeva-Liisa Schulz ja Miikka Kumpulainen vuonna 2009. Maalaus vaikuttaa heikosti dokumentoidulta.
Muinainen ympäristö

Maalaukset sijaitsevat vaikuttavan kallioseinämän juurella. Seinämä on noin 500 metriä pitkä ja paikoin noin 20 metriä korkea. Jyrkänne aukeaa lounaaseen umpeen kasvaneeseen lampeen, joka laski aikoinaan Hiidenjärveen ja Iso-Kuukkaseen. Kyseiset metsäjärvet ovat erillään Päijänteestä ja Leppävedestä, joka sijaitsee maalauksesta 5 kilometrin päässä.
Yleisesti hyväksytty teoria siitä, että maalaukset sijaitsivat kivikaudella yleisen kulkureitin varrella ei näytä sopivan Halsvuoren maalaukseen. Timo Sepänmaa on ehdottanut, että tämä maalaus olisi kannaksia ylittävän maareitin varrella. Maalauksen edessä on noin 20-30 metriä leveä alue, joka on kuivaa maata ennen suoalueen alkamista. Kohtaan voi kuvitella pienen leirin.
Maalaukset

Maalaukset sijaitsevat Halsvuoren korkean kallioseinämän juurella. Ihmishahmot ovat noin 160 cm (vasen ihminen) ja 145 cm (oikea) korkeudella. Vaikka kallion sileä alue on 17 metriä korkea ja 20 metriä leveä, on maalausalue vain metrin levyinen. Kallioseinämä nojaa hieman ulospäin niin, että se suojaa maalausta tietystä suunnasta. Juuri maalausten lähellä on pidetty nuotiota, joka on noennut seinämää maalausten kohdalta. Rauhoituskilpi on irrotettu seinästä ja ilmeisesti hävinnyt.
Maalaukset ovat pieniä. Vasemmanpuoleiset kuviot esittänevät ihmisiä, joiden etäisyys toisistaan on puoli metriä, ja  jotka kantavat käsissään jotakin.. Kantamuksia on arveltu saaliseläimiksi ja niitä on ehdotettu ketuksi, majavaksi tai oravaksi. Vasen ihmishahmo on 35 cm korkea ja 22 cm leveä ja sille on maalattu kantamus oikeaan käteen. Oikeanpuoleinen hahmo on 31 cm pitkä ja 19 cm leveä ja se kantaa kohdettaan vasemmassa kädessään.
Oikeanpuoleisia läikkiä ei ole tunnistettu.
Aiheesta muualla

Simola, Heikki & Takala, Tuomo: Kalliokiipeily ja elävä luonto – sekä kalliotaiteestakin sananen (Arkistoitu – Internet Archive), Geologi-lehti, nro 66, 2014
Luettelo Suomen kalliomaalauksista ja ns. punamultaläikistä Suomen muinaistaideseura ry. Arkistoitu 30.10.2013. Viitattu 1.5.2011.
Luukkainen, Ismo: Suomen kalliomaalauksia, valokuvia
Keski-Suomen ympäristökasvatus: Halsvuori (Arkistoitu – Internet Archive)
Kiipeilyseinä: Halsvuori, kiipeilyreittejä ja valokuvia
Neljä Tassua ja Kaksi jalkaa: Halsvuori, valokuvia
Retkipaikka.fi: Halsvuoren hopeakaivos
Hanhennokkavalas

| Hanhennokkavalas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hammasvalaat Odontoceti
Heimo::  Nokkavalaat Hyperoodontidae
Suku::  Cuvierinvalaat Ziphius
Laji::  cavirostris
Kaksiosainen nimi
 Ziphius cavirostris  G. Cuvier, 1823 
 Hanhennokkavalaan levinneisyys
Katso myös
   Hanhennokkavalas Wikispeciesissä   Hanhennokkavalas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hanhennokkavalas eli aiemmalta nimeltään cuvierinvalas (Ziphius cavirostris) on laajimmalle levinnyt nokkavalaiden heimon laji ja sukunsa ainoa laji. Lajin tieteellinen nimi tulee latinan sanoista cavus (ontto) ja rostrum (kuono, nokka), jotka viittaavat valaan päässä hengitysaukon edessä olevaan kuoppaan.
Hanhennokkavalas kasvaa noin 6,5–7 metriä pitkäksi ja painaa keskimäärin kolme tonnia. Naaraat ovat suurempia kuin koiraat. Niillä on pieni pää ja selvästi erottuva niska. Väritys vaihtelee yksilön ja asuinalueen mukaan, Atlantilla siniharmaa sävy vallitsee, kun taas Indopasifisella merialueella ovat vallalla ruskean sävyt. Varsinkin vanhoilla koirailla pää on vaaleampi kuin vartalo. Valaan suupielet kaartuvat ylöspäin, se näyttää virnistelevän.
Hanhennokkavalaita tavataan muilla maailman merialueilla paitsi lähellä napaseutuja tai kovin matalilla alueilla. Ne välttävät alle kymmenen asteen lämpötiloja ja alle tuhannen metrin syvyyksiä. Niiden on havaittu sukeltavan liki 3 000 metrin syvyyteen pidättäen hengitystä 138 minuuttia.
Hanhennokkavalas syö mustekaloja ja syvänmeren kalalajeja.
Metsästys ei ole ollut uhkana hanhennokkavalaille, mutta on epäilty että ajoittain havaittavat onnettomuudet, joissa suuri joukko hanhennokkavalaita ajautuu maihin ja kuolee, ovat liittyneet ihmisen valtameressä tuottamaan melusaasteeseen ja kaikuluotaimien käyttöön.
Hamburger Hillin taistelu

Hamburger Hillin taistelu käytiin Vietnamin sodan aikana 11.–20. toukokuuta 1969 Yhdysvaltojen, Vietnamin tasavallan ja Pohjois-Vietnamin joukkojen välillä Ấp Bian kukkulan omistuksesta. Ankarien ihmislihamyllyä muistuttavien taistelujensa takia Ấp Bia sai lempinimen Hamburger Hill. Amerikkalaiset ja etelävietnamilaiset valtasivat lopulta kukkulan, mutta vetäytyivät siltä saavutettuaan tavoitteensa. Hieman tämän jälkeen kukkula oli jälleen pohjoisvietnamilaisten käsissä. Taistelu sai Yhdysvalloissa huomattavaa medianäkyvyyttä, ja amerikkalaisten tappioita myöhemmin hylätyn kukkulan puolesta pidettiin laajasti kohtuuttomina ja valtauksen toteutusta paheksuttiin.
Tausta

Hamburger Hill eli oikealta nimeltään Dông Ấp Bia sijaitsee A Sầun laaksossa lähellä Vietnamin Laosin vastaista rajaa Huến kaupungin länsipuolella. Dông Ấp Bia kohoaa noin 970 metrin korkeuteen merenpinnasta, ja se sijaitsee erillään muista vuorista A Sầun laakson länsipuolella. Kukkulalta lähtee useita harjanteita, joita peitti tiheälatvainen viidakko. Näistä harjanteista kaksi merkittiin amerikkalaisiin sotilaskarttoihin nimillä Hill 937 ja Hill 916. Numero kukkulan (Hill) perässä viittaa korkeuteen merenpinnasta metreissä.
Kenraali William Westmorelandin seuraajan Creighton Abramsin tavoite oli katkaista Pohjois-Vietnamin armeijan yhteydet Etelä-Vietnamin suuriin asutuskeskuksiin ja käyttää amerikkalaisten taisteluvoimaa sen tuhoamiseen. Vuonna 1969 hän laati suunnitelman, johon liittyvän suuren hyökkäyksen oli tarkoitus suojella Etelä-Vietnamin kaupunkeja maan pohjoisosissa Quảng Trịssa, Thừa Thiênissa, Quảng Tínissa ja Quảng Ngãissa. Suunnitelmaan liittyen 10. maaliskuuta aloitettiin operaatio Apache Snow, jonka tavoitteina oli vallata Pohjois-Vietnamin huoltoinfrastruktuuri ja joukkojen keskitysalueet Laosin vastaisen rajan ja rannikon välillä. Operaation raskaimmat taistelut käytiin Ấp Bian kukkulalla.
Taistelu

Taistelut Hamburger Hillillä alkoivat 11. toukokuuta, ja niihin osallistui joukkoja 101. maahanlaskudivisioonasta, 1. jalkaväkidivisioonasta ja 9. merijalkaväen rykmentistä sekä Vietnamin tasavallan armeijan 1. divisioonan 3. rykmentti. Maahanlaskudivisioonan 3. rykmentti, 9. merijalkaväenrykmentti ja Vietnamin tasavallan 3. rykmentti lennätettiin Ấp Bian lähistölle helikoptereilla, ja niiden tarkoitus oli edetä itse kukkulalle. Kukkulalla oli Pohjois-Vietnamin armeijan 29. rykmenttiin kuuluneita joukkoja. Linnoitettuihin asemiin asettautuneet pohjoisvietnamilaiset eivät vetäytyneet, kuten yhdysvaltalaiset olivat olettaneet, vaan tekivät ankaraa vastarintaa. Kukkula sai lempinimen Hamburger Hill, kun sen omistuksesta käytyjä taisteluja verrattiin lihamyllyyn.
Hyökkääviä joukkoja tukivat Boeing B-52 Stratofortress -pommikoneilla ja helikoptereilla tehdyt ilmaiskut. Helikopterit iskivät virheellisesti maahanlaskudivisioonan joukkoja vastaan ainakin kahteen otteeseen. 18. toukokuuta rankkasateet muuttivat kukkulan rinteet mutavelliksi, mikä pakotti lähes kukkulan huipulle saakka edenneet joukot vetäytymään. Kukkulan huippu vallattiin viimein kymmenen yrityksen jälkeen 20. toukokuuta rynnäköllä, johon osallistui joukkoja kaikista taisteluun osallistuneista neljästä joukosta. Pohjois-Vietnamin joukot vetäytyivät Laosin puolelle rajaa.
Seuraukset

Virallisten amerikkalaislukujen mukaan koko operaatio Apache Snow’n aikana kaatui 56 amerikkalaista ja 5 etelävietnamilaista. Muissa lähteissä annetaan tästä poikkeavia lukuja. Esimerkiksi Samuel Zaffiri kirjoittaa kirjassaan Hamburger Hill (1988) amerikkalaisten menettäneen taistelussa 70 kaatunutta ja 372 haavoittunutta. Pohjoisvietnamilaisten tappioiksi on arvioitu noin 630 kaatunutta. Pohjoisvietnamilaiset oli taistelun tuloksena pakotettu ulos A Sầunin laaksosta ja operaation tavoitteita pidettiin virallisesti täytettyinä. Niinpä amerikkalaiset ja etelävietnamilaiset joukot vedettiin pois Ấp Bialta ja pohjoisvietnamilaiset valtasivat sen uudelleen hieman myöhemmin. He eivät kuitenkaan käyttäneet laaksoa huoltoreittinä useampaan vuoteen.
Vaikka yhdysvaltalaiset saavuttivatkin tavoitteensa, maan lehdistö esitteli taistelusta aivan erilaisen kuvan. Associated Pressin toimittaja Jay Sharbutt teki nimen Hamburger Hill tunnetuksi eräässä reportaasissaan, ja Life-lehti julkaisi painoksen The Faces of the American Dead in Vietnam: One Week’s Toll, jossa esiteltiin Vietnamissa viikon aikana kuolleiden 242:n amerikkalaissotilaan kuvat. Media kyseenalaisti etenkin kukkulan valtaamisen mielekkyyden ja siihen liittyneet suuret tappiot, varsinkin kun kukkula kuitenkin hylättiin vain hieman myöhemmin. Taistelun toteutus herätti laajaa paheksuntaa. Tuolloinen senaattori Edward Kennedy kutsui taistelua järjettömäksi ja vastuuttomaksi. Taistelun mediakäsittely johti varovaisempiin sotilasoperaatioihin.
Sotilaita nousemassa helikopteriin operaatio Apache Snown aikana.
Maahanlaskudivisioonan sotilaita Hamburger Hillillä taistelujen päätyttyä.
Taistelujen hävittämää maastoa.
Kolmetoistavuotinen sota

Kolmetoistavuotinen sota (saks. Dreizehnjähriger Krieg; puol. Wojna trzynastoletnia) käytiin vuosina  1454–1466. Sodan osapuolina olivat Puolan kuningaskunta  ja saksalainen ritarikunta.
Puolan kuningas Kasimir IV halusi takaisin saksalaiselle ritarikunnalle aikaisemmissa sodissa (1309–1343 ja 1410–1411) menetetyt Puolan alueet. Ritarikunnan itsevaltainen hallinto johti vuonna 1454  puhjenneeseen kapinaan Preussissa. Puola tuki kapinallisia ja julisti sodan ritarikunnalle. Ritarikunta voitti aluksi Konitzin taistelun, mutta sodan jatkuessa ritarikunnan talous joutui vaikeuksiin. 1457 palkkasotureille ei voitu enää maksaa ja ritarikunta luovutti päätukikohtansa Marienburgin puolalaisille. Vuoteen 1462 mennessä ritarikunta oli työnnetty Itä-Preussiin. 17. syyskuuta 1462 ritarikunta hävisi ratkaisevan Puckin taistelun.
Puolan sotamenestys jatkui ja 14. lokakuuta 1466 solmittiin toinen Thornin rauha. Rauhassa Puola sai Pommerellenin ja Länsi-Preussin. Itä-Preussi jäi ritarikunnalle, jonka uudeksi pääkaupungiksi tuli Königsberg. Ritarikunnan suurmestarista tuli Puolan kuninkaan vasalli ja aikaisemmin tiukasti saksalainen ritarikunta joutui hyväksymään myös puolalaisia jäsenikseen.
Haniwa

Haniwa-hevonen
Haniwat (jap. 埴輪, savirenkaat) ovat esihistoriallisella Kofun-kaudella (200-500 jaa.) hautalahjoina käytettyjä savipatsaita. Haniwat esittävät ihmisiä, rakennuksia tai eläimiä. Ne voivat olla hyvin tyyliteltyjä tai realistisin yksityikohdin varusteltuja. Useita Kofun-kauden sotilaskulttuurin piirteitä on tallentunut haniwa-patsaisiin.
Tärkeimmät Haniwat ovat löytyneet eteläiseltä Honshūlta, erityisesti Kansain alueelta Naran ympäristöstä, sekä pohjoiselta Kyūshūlta.
Jan Hammer

| Jan Hammer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1948 (ikä 76)
Ammatti:  Muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1968–
Tyylilajit:  Fuusiojazz, Synthpop
Soittimet:  Koskettimet, Piano, Kitara
Yhtyeet:  The Mahavishnu Orchestra, Jan Hammer Group
Levy-yhtiöt:  MCA Records
Aiheesta muualla
www.janhammer.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jan Hammer (s. 17. huhtikuuta 1948) on tšekkiläinen jazzpianisti, kosketinsoittaja ja säveltäjä.
Ura

Hammer loikkasi Tšekkoslovakiasta Amerikkaan 1960-luvulla. Hammer pääsi mukaan John McLaughlinin perustamaan The Mahavishnu Orchestran ensimmäiseen kokoonpanoon. Hammer soittaa yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla, joita pidetään rock-vaikutteisen fuusiojazzin klassikkoina: The Inner Mounting Flame (1971) ja Birds of Fire (1972).
Mahavishnun jälkeen Hammer soitti rumpali Billy Cobhamin tunnetuimmalla levyllä Spectrum (1973) ja muun muassa Niemenin albumilla Mourner's Rhapsody (1974). Hammer teki 1970-luvulla myös soololevyjä, jotka julkaistiin CD-painoksina vasta 2000-luvulla. Yksi Hammerin tavaramerkeistä 1970-luvulla oli Moog-syntetisaattorin soittaminen särkijän läpi ja ääntä liu'uttaen. Lopputulos kuulosti sähkökitaralta, esimerkkinä The Mahavishnu Orchestran kappale ”Birds of Fire”.
1980-luvulla Hammer sävelsi uransa tunnetuimmat kappaleet, TV-sarja Miami Vicen tunnuskappaleen ja sarjassa käytetyn ”Crockett’s Themen”. Miami Vicen tunnusmusiikista tuli ensimmäinen listaykköseksi noussut TV-sarjan kappale.
Jazzhistorioitsija Joachim-Ernst Berendt mainitsi 1980-luvun alussa Hammerin yhtenä tärkeimmistä fuusiojazzpianisteista.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Paavo Halttu

| Paavo Halttu |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1914 Oulu
Kuollut: 19. lokakuuta 1976 (62 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1933 – 1973
Komentajuudet:  Jääkäripatteristo (1957) Karjalan Tykistörykmentti (1962)
Sotilasarvo:  Kenraaliluutnantti
Kunniamerkit:  SL 1.lk komentajamerkki
Paavo Oskari Halttu (4. kesäkuuta 1914 Oulu – 19. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, arvoltaan kenraaliluutnantti. Halttu syntyi Oulussa 4. kesäkuuta vuonna 1914. Hänen vanhempansa olivat veturinkuljettaja Juho Antti Halttu ja Maria Katariina o.s. Mällinen. Haltun puoliso vuodesta 1938 oli pankkivirkailija Hilkka Annikki Charlotta o.s. Heinonen (1919–1999). Heillä oli kaksi tytärtä.
Paavo Halttu kirjoitti ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta 1932 ja opiskeli tämän jälkeen Kadettikoulun kurssilla numero 17 vuosina 1933–1935. Ennen talvisodan syttymistä Halttu palveli nuorempana upseerina Kenttätykistörykmentti 2:ssa ja Jyväskylän sotilaspiirin esikunnassa.
Toiminta sotien aikana

Talvisodan sytyttyä Halttu palveli KTR 2:ssa patteriston upseerina Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän toimi patterin päällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana 3. Prikaatissa. Jatkosodan sytyttyä kesäkuussa 1941 Halttu toimi Patteriston komentajana KTR 7:ssa Karjalankannaksella, ja viimeisenä sotavuotena tykistöosaston päällikkönä Kannaksen ryhmän esikunnassa ja IV Armeijakunnan esikunnassa.
Sodan jälkeinen aika

Vuonna 1945 Halttu toimi tykistökomentajana Armeijakunnan esikunnassa ja Tykistökoulun opettajana. Vuosina 1946–1948 Halttu opiskeli Sotakorkeakoulun sotatalousosastolla ja toimi tämän jälkeen Pääesikunnan tykistötoimistossa toimistoesiupseerina, eli toimistopäällikön lähimpänä alaisena. Vuosina 1951–1952 Halttu oli PE:n ampumateknillisen toimiston toimistopäällikkönä ja tämän jälkeen toimistoesiupseerina PE:n 
ballistisessa toimistossa. 1957 Halttu toimi Jääkäripatteriston komentajana ja vuosina 1958–1962 esikuntapäällikkönä I Divisioonan esikunnassa. Tämän jälkeen Halttu toimi lyhyen aikaa vuonna 1962 Karjalan Tykistörykmentin komentajana ja siirtyi sieltä Pääesikuntaan taisteluvälinepäälliköksi vuosiksi 1962–1966. Ennen reserviin siirtymistään hän toimi vielä Pääesikunnan koulutuspäällikkönä vuosina 1966–1973.
Ylennykset

Reservin vänrikki 1933
Vänrikki 1935
Luutnantti 1937
Kapteeni 1940
Majuri 1942
Everstiluutnantti 1952
Eversti 1958
Kenraalimajuri 1963
Kenraaliluutnantti 1964
Kunniamerkit

Suomen Leijonan suurristi
Suomen Leijonan 1.lk komentajamerkki
2.lk Vapaudenristi rauhan ajan ansioista
3.lk Vapaudenristi miekkojen kera
4.lk Vapaudenristi miekkojen kera
Talvisodan muistomitali
Jatkosodan muistomitali
Hanikke

| Hanikke Ханике, Hanike |
| --- | --- |
 Hanikke
 Koordinaatit: 59°33′34″N, 28°9′44″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Narvusi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hanikke (ven. Ха́нике, Hanike) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kullanjoen rannalla neljä kilometriä Suuresta-Narvusista etelään. Kylässä on kolme asukasta (vuonna 2010).
Kylä esiintyy 1600-luvun kartoissa, mutta se lienee syntynyt uudelleen vasta 1900-luvun alussa. Tarton rauhan jälkeen se kuului Viron Inkeriin. Asukkaat olivat etupäässä inkerinsuomalaisia. Heidän lisäkseen kylässä asui myös inkerikkoja.
Hanikke koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 20 henkeä. Kylän kautta kulkee Luutsan ja Kopolan (ven. Pervoje Maja) välinen asfaltoitu maantie. Sieltä on linja-autoyhteydet Jaamaan, Ivangorodiin ja Laukaansuuhun. Lähistöllä sijaitsee huvila-alue.
Handy-luokka

| Handy-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  275 t 320 t (max)
Pituus:  62,26 m (kokonaispituus)
Leveys:  5,79 m
Syväys:  2,21 m
Koneteho:  4 000 ihp
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  53
Aseistus
Meritorjunta:  1 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 5 x QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 x 18" torpedoputkea
Handy-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka (engl. torpedo boat destroyer, TBD). Luokka oli govanilaisen Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyn valmistama.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Handy | Fairfield Shipbuilding and Engineering Company, Govan | 7. kesäkuuta 1894 | 9. maaliskuuta 1895 | lokakuu 1895 | romutettu 1916 |
| HMS Hart | Fairfield | 7. kesäkuuta 1894 | 27. maaliskuuta 1895 | tammikuu 1896 | myyty romutettavaksi 1912 |
| HMS Hunter | Fairfield | 7. kesäkuuta 1894 | 28. joulukuuta 1895 | toukokuu 1896 | myyty romutettavaksi 10. huhtikuuta 1912 |
Kolme etsivää ja kauhujen linna

Kolme etsivää ja kauhujen linna (engl. The Secret of Terror Castle) on 3 etsivää -kirjasarjan ensimmäinen teos, jonka kirjoitti Robert Arthur. Kirjan on suomentanut Laura Tetri.
Juoni

Poikien tehtävänä on hankkia ohjaajalle riittävän värisyttävä linna seuraavan kauhufilmin kuvauspaikaksi. Bobin taidoilla paikka löytyy nopeasti. Linnassa tapahtuu jatkuvasti hurjia tapauksia.
Hanhenjuoksu

Hanhenjuoksupeli.
Hanhenjuoksu on nykynäkökulmasta yksinkertainen, pitkälti noppaonneen perustuva lautapelityyppi, niin sanottu kilpajuoksupeli. Nimeä käytetään kuvaamaan lautapeliä, jossa pelaaja liikuttaa pelinappulaansa pelilaudalla nopan osoittaman määrän ruutuja. Matkalla on myös ruutuja, jotka liittyvät pelin aiheeseen. Perinteisessä hanhenjuoksupelissä pelaaja ei voi valita kulkemaansa reittiä. Nimestä huolimatta pelin aiheen ei tarvitse liityä hanhiin, vaan se voi käsitellä mitä tahansa pyöräretkistä koulumatkoihin.
Hanhenjuoksu on yksi vanhimmista tunnetuista lautapeleistä. Nimensä se on saanut italialaiselta Toscanan suurherttualta Francesco I de’ Mediciltä, joka lähetti vuosien 1574 ja 1587 välillä hanhiaiheisen pelin Espanjan kuninkaalle Filip II:lle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hanhenjuoksu Wikimedia Commonsissa
Kolme varista

Laulun nuotit ja sanat.
Kolme varista on suomalainen kansanlaulu ja suosittu lastenlaulu. Laulun säveltäjää ja sanoittajaa ei tunneta.
Laulu alkaa, kun kolme varista istuu aidalla. Säkeistön päätteeksi yksi niistä lentää pois. Seuraava säkeistö alkaa samalla tavalla kuin edellinenkin, mutta variksia on yksi vähemmän. Kolmannen säkeistön lopuksi viimeinenkin varis lentää pois. Neljännessä säkeistössä kerrotaan taas kolmen variksen istuvan aidalla, mutta lopussa ne kaikki lentävät pois.
Laulun kuluessa leikitään usein leikkiä, jossa toisesta kädestä nostetaan aina niin monta sormea ylös kuin laulussa sillä hetkellä lauletaan. Silivati seilaa -kohdassa voidaan keinutella kättä vaakatasossa edestakaisin. Kun varis lentää pois, taivutetaan sormi nyrkkiin. Sormien lukumäärä muuttuu laulun sanojen mukaisesti.
Aiheesta muualla

Kolme varista Suomen Äänitearkiston tietokannassa[vanhentunut linkki]
Hanalan liikennepaikka

Hanalan rautatieliikennepaikka on entinen pääradan seisake ja nykyinen raiteenvaihtopaikka  Keravan kaupunkiradalla Vantaan Matarissa.
Seisake perustettiin vuonna 1936 palvelemaan työmatkaliikennettä, sillä rautatien itäpuolelle oli ilmaantunut pientaloasutusta olemassaolleiden Rekolan ja Korson asemien puoliväliin. Tällä kohtaa rautatietä ei kuitenkaan ole vielä 2000-luvullakaan asutusta radan länsipuolella, joten käyttäjämäärät jäivät vähäisiksi. Seisakkeen lakkautusta suunniteltiin jo 1970-luvulla, mutta kansanliikkeet onnistuivat estämään sen aina vuoteen 1980 asti. Asema lakkautettiin 1. joulukuuta 1980, samana päivänä, kun Koivukylän rautatieasema avattiin. Tässä yhteydessä Rekolan asemaa siirrettiin pohjoisemmaksi kohti Hanalaa.
Raiteenvaihtopaikka

Hanala palasi rautatieliikennepaikkojen luetteloon Keravan kaupunkiratatöiden seurauksena vuonna 2003, kun entisestä seisakkeesta 150 m etelään toteutettiin raiteenvaihtopaikka, joka ei kuitenkaan mahdollistanut siirtymistä kaupunkiradalta pääradalle tai toisinpäin. Puuttuvat vaihteet asennettiin kesällä 2015.