stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brian Jones
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brian Jones Wikimedia Commonsissa
The Rolling Stones
|  Mick Jagger  Keith Richards  Charlie Watts  Ron Wood >  Brian Jones  Mick Taylor  Ian Stewart  Bill Wyman  Dick Taylor  |
| --- | --- |
Studioalbumit::  The Rolling Stones  The Rolling Stones No. 2  Out of Our Heads  Aftermath  Between the Buttons  Their Satanic Majesties Request  Beggars Banquet  Let It Bleed  Sticky Fingers  Exile on Main St.  Goats Head Soup  It’s Only Rock ’n’ Roll  Black and Blue  Some Girls  Emotional Rescue  Tattoo You  Undercover  Dirty Work  Steel Wheels  Voodoo Lounge  Bridges to Babylon  A Bigger Bang  Blue & Lonesome  Hackney Diamonds 
Vain Yhdysvalloissa julkaistut studioalbumit::  12 X 5  The Rolling Stones, Now!  December’s Children (And Everybody’s) 
Livealbumit::  Got Live If You Want It!  Get Yer Ya-Ya’s Out!  Love You Live  ”Still Life” (American Concert 1981)  Flashpoint  Stripped  The Rolling Stones Rock and Roll Circus  No Security  Live Licks  Shine a Light 
Kokoelmia::  Big Hits (High Tide and Green Grass)  Flowers  Through the Past, Darkly (Big Hits Vol. 2)  Stone Age  Gimme Shelter  Hot Rocks 1964–1971  Rock ’n’ Rolling Stones  More Hot Rocks (Big Hits & Fazed Cookies)  No Stone Unturned  Made in the Shade  Metamorphosis  Jump Back: The Best of The Rolling Stones 1971–1993  Forty Licks  Grrr! 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Yle 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Joulukertomus (Charles Dickens)

| Joulun-aatto, Joulu-ilta, Jouluaatto, Joululaulu, Saiturin jouluyö, Saiturin joulu> A Christmas Carol in Prose, Being a Ghost Story of Christmas |
| --- | --- |
 Alkuperäisen painoksen otsikkosivu
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Charles Dickens
Kuvittaja:  John Leech
Kieli:  englanti
Genre:  kaunokirjallisuus
Kustantaja:  Chapman and Hall
Julkaistu:  1843
Sivumäärä:  80
Suomennos
Julkaistu:  1878, 1893, 1932, 1984, 1986, 2001, 2007
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Charles Dickensin joulutarina (engl. A Christmas Carol in Prose, Being a Ghost Story of Christmas, usein lyh. A Christmas Carol) on Charles Dickensin kirjoittama kirja, joka ensipainos julkaistiin 19. joulukuuta 1843. Teos on suomennettu useita kertoja eri nimillä, ja lisäksi siitä on tehty radiokuunnelma nimellä Charles Dickensin joulutarina.
Dickens kirjoitti teoksen kuudessa viikossa taloudellisten vaikeuksien vuoksi. Siitä tuli kuitenkin kaupallinen menestys, jota on käännetty useille kielille. Sen sanotaan muokanneen erityisesti brittien käsitystä ”joulun hengestä”. Se on brittiläisen joulun peruskertomus.
Tarina kertoo vanhasta, varakkaasta ja saidasta Ebenezer Scrooge -nimisestä miehestä, jonka luo tulee käymään neljä aavetta, jotka ohjaavat häntä parannukseen rahakeskeisestä elämäntyylistä.
Juoni

Joulu lähestyy, mutta Ebenezer Scrooge ajattelee silti vain rahaa. Scrooge ei pidä ihmisistä, ei kilteistä, iloisista eikä köyhistä. Eikä joulusta. Hänen alaisensa Bob Cratchit työskentelee sisukkaasti hänen alaisenaan, vaikka onkin ylityöllistetty ja alipalkattu. Scroogen työpaikalle saapuu kaksi herraa, jotka keräävät rahaa köyhille, mutta he saavat poistua paikalta ilman kolikon kolikkoa. Myös Scroogen sukulaispoika Fred saapuu paikalle ja pyytää Scroogea jouluaterialle, mutta hänet käännytetään ovelta töykeästi.
Päivää ennen joulua Scroogen luo saapuu hänen entisen kollegansa Jacob Marleyn haamu. Hevoskolkutin muuttuu Marleyn pääksi. Marley, joka oli elinaikanaan yhtä töykeä ja itsekäs kuten Scrooge, tulee varoittamaan häntä. Jos Scrooge ei paranna tapojaan, hänen kohtalokseen tulee kuoltuaan Marleyn tapaan kantaa painavia kahleita ikuisesti. Marley kertoo entiselle ystävälleen, että häntä tulee tapaamaan kolme henkeä. Scroogen täytyy tehdä kaikki mitä henget tahtovat, sillä muuten hänen kahleistaan tulee painavammat kuin Marleyn.
Scroogen nukkuessa hänen luokseen saapuu Menneiden joulujen henki, joka vie ajassa takaisin nuoruuden aikoihin. Silloin Scroogella oli paljon ystäviä ja tyttöystävä Isabelle. Kun ensimmäisen muistelman ajankohdasta on kulunut kymmenen vuotta, Isabelle tiedustelee Scroogelta parin avioutumisaikeista. Hän särkee naisen sydämen, kun raha osoittautuu Scroogelle tärkeämmäksi kuin rakkaus. Menneiden joulujen henki palauttaa Scroogen takaisin kotiin jättäen hänet tunnontuskissaan suremaan omaa käytöstään.
Pian ensimmäisen hengen vierailun jälkeen saapuu Nykyisen joulun henki, joka vie Scroogen Bob Cratchitin kodin ulkopuolelle. Ikkunan takaa katsoessaan Scroogelle valkenee, kuinka köyhä perhe onkaan ja että perheen poika Timi on vakavasti sairas. Kun Scrooge haluaa tietää totuuden Timin tulevaisuudesta, henki ja Cratchitien talo katoaa.
Hetken päästä Scrooge huomaa olevansa hautausmaalla ja Tulevien joulujen henki näyttää Cratchitien perheen surevan Timin haudan äärellä. Henki näyttää myös Scroogelle hänen oman hautansa ja tönäisee Scroogen hautaan. Kun Scrooge luulee kuolevansa, hän huomaa olevansa omassa huoneessaan. Hän päättää korjata tekemänsä vääryydet ja tuottaa kaikille iloa.
Suomennoksia

Joulun-aatto. Suomentanut Waldemar Churberg. W. Churberg, 1878
Joulu-ilta. Suomentanut D. K. Wyyryläinen. WS, 1893
Jouluaatto. Suomentanut Werner Anttila. Karisto, 1932
Joululaulu. Suomentanut Marja Helanen-Ahtola. WSOY, 1984. ISBN 951-0-12605-5
Saiturin jouluyö. Suomentanut Jukka Torvinen. Satukustannus, 1986 ISBN 951-9249-68-0
Joululaulu . Basam Books, 2001. Suomentanut Tero Valkonen ISBN 952-9842-54-6
Saiturin joulu. Basam Books, 2012. Suomentanut Tero Valkonen (kirjan nimi muutettu) ISBN 978-952-260-109-4
Saiturin joulu. Kirjalito 2007. Suomentanut Antti Autio ISBN 978-951-28-4596-5
Kulttuurissa

Tarinan päähenkilö Ebenezer Scrooge oli sarjakuvataiteilija Carl Barksin innoituksena, kun hän kehitti Roope Ankan (engl. Scrooge McDuck) hahmon vuonna 1947. Hahmo esitellään tarinassa Joulu Karhuvuorella (Christmas on Bear Mountain), jonka alkuasetelma ja päätös ovat variaatioita Dickensin tarinasta.kenen mukaan?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joulukertomus (Charles Dickens) Wikimedia Commonsissa
﻿Saiturin joulu (Charles Dickensin joulukertomus) suomen kielellä
A Christmas Carol. David Perdue's Charles Dickens Page. (englanniksi)
Joulun-aatto Gutenbergissä
Julkipano

Julkipano eli julkipanomenettely tarkoittaa Suomessa viraston ilmoitustaululle kiinnitettyä kirjallista ilmoitusta, josta ilmenee viraston tekemä päätös tai se milloin päätös on asianosaisten saatavissa. Menettely on eräs yleistiedoksianto. Erityissäännösten nojalla tapahtuvaa julkipanoa käytetään asioissa, joissa asianosaisten tietäminen tai määrittely on vaikeaa. Tällaisia ovat esimerkiksi laajat lupa-asiat. Erityissäännös julkipanosta sisältyy muun muassa ympäristönsuojelulakiin (527/2014, 44 §), jossa on määräykset ympäristöluvan julkipanosta. Viranomaisen päätöksen katsotaan tulleen asianosaisten tietoon julkipanon tapahtuessa ja valitusajan kuluminen alkaa julkipanon tapahtumapäivästä. Julkipanoksi nimitetään myös kuulutuksen asettamista yleisön nähtäville.
Jousiammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1958

Jousiammunnan 19. maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 20.-23. heinäkuuta 1958 Brysselissä, Belgiassa. Sekä miesten että naisten henkilökohtaiset kultamitalit menivät Ruotsiin. Miesten joukkuekilpailussa Suomi voitti ensimmäisen miesten kultamitalinsa jousiammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa kautta aikain. Naisten joukkuekilpailun voitti Yhdysvallat.
Miehet > Henkilökohtainen

| Sija | Maa | Kilpailija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Stig Thysell | 2 101 |
| 2 |  | Olavi Kallionpää | 2 046 |
| 3 |  | Roy Matthews | 2 045 |
| 4 |  | James Caspers | 2 025 |
Miehet > Joukkuekilpailu

| Sija | Maa | Kilpailijat | Tulos | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Olavi Kallionpää | 2 046 | 5 936 |
| 1 |  | Tapio Rautavaara | 1 945 | 5 936 |
| 1 |  | Väinö Ansala | 1 945 | 5 936 |
| 2 |  | Stig Thysell | 2 101 | 5 909  |
| 2 |  | Sten Erik Carlsson | 1 936 | 5 909  |
| 2 |  | 0lle Tengroth | 1 872 | 5 909  |
| 3 |  | James Caspers | 2 025 | 5 858  |
| 3 |  | Tim Cantwell | 1 986 | 5 858  |
| 3 |  | 0zziek K . Smathers | 1 847 | 5 858  |
Naiset > Henkilökohtainen

| Sija | Maa | Kilpailija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Sigrid Johansson | 2 053 |
| 2 |  | Ann Sorby | 2 042 |
| 3 |  | Carole Meinhart | 2 016 |
Naiset > Joukkuekilpailu

| Sija | Maa | Kilpailijat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Ann Sorby, Carole Meinhart, Ann Sevey | 6 058 |
| 2 |  | Bozena Deptova , Irena Brizova , Eliska Safrankova |  |
| 3 |  | Jutta Booysen , D. Joubert , L. Jacobs |  |
Maria Schneider (muusikko)

Maria Schneider
Maria Schneider (s. 27. marraskuuta 1960) on yhdysvaltalainen yhtyeenjohtaja, säveltäjä ja jazzmuusikko.
Schneider syntyi Windomissa, Minnesotassa. Hän muutti New Yorkiin vuonna 1985 opiskeltuaan Minnesotan ja Miamin yliopistossa sekä Eastman School of Musicissa. Hän on opiskellut Bob Brookmeyerin ja Gil Evansin johdolla, jonka assistentti Schneiderista tuli vuonna 1985 .
Schneider perusti Maria Schneider Jazz Orchestran vuonna 1993, joka soitti viikoittain jazzklubilla Greenwich Villagessa. Hänen orkesterinsa on esiintynyt lukuisilla jazzfestivaaleilla ja ollut kiertueella myös Euroopassa. Suomessa Schneider on vieraillut ainakin vuonna 1996 Imatran Big Band -festivaaleilla. Oman orkesterinsa lisäksi hän on vieraillut lukuisten yhdysvaltalaisten ja eurooppalaisten big bandien 
kapellimestarina, mukaan lukien suomalaiset UMO Jazz Orchestra ja Espoo Big Band .
Schneider oli yksi ensimmäisistä artisteista, joka käytti ArtistShare -palvelua albumin julkaisuun. Vuoden 2004 levy Concert in the Garden oli ensimmäinen pelkästään internetin kautta julkaistu Grammy-palkittu albumi . Schneiderin sävellys "Cerulean Skies" levyltä Sky Blue voitti parhaan instrumentaalisävellyksen Grammy-palkinnon 2008.
Vuonna 2019 Schneiderin albumi Concert in the Garden (2004) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Diskografia

Evanescence (1994)
Coming About (1996)
Allegresse (2000)
Days of Wine and Roses—Live at the Jazz Standard (2000)
Concert in the Garden (2004)
Sky Blue (2007)
Aiheesta muualla

Viralliset sivustot
Maria Schneiderista Europe Jazz Networkin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Muut:  SNAC  IdRef
Gustaf Erikson

Merenkulkuneuvos Gustaf Erikson.
Erikson osti teräsparkki Moshulun 1935 ja kuljetti sillä vehnää Australiasta.
Pommern Maarianhaminassa 2005.
Herzogin Cecilie, joka kuljetti myös matkustajia.
Gustaf Adolf Mauritz Erikson (24. lokakuuta 1872 Lemland, Ahvenanmaa – 15. elokuuta 1947 Maarianhamina) oli ahvenanmaalainen merikapteeni, laivanvarustaja ja merenkulkuneuvos. Erikson kuljetti rahtia purjelaivoilla pidempään kuin useimmat muut varustajat. Tästä syystä Eriksonin laivasto oli purjelaivakauden loppuajan suurin purjelaivasto. Eriksonilla oli kaikkiaan 46 purjelaivaa, joista kuuluisia ovat muun muassa nykyinen museolaiva Pommern, Philadelphiassa ravintolalaivana toimiva isokokoinen Moshulu sekä nopea windjammer Herzogin Cecilie. Erikson sai merenkulkuneuvoksen arvonimen 1931.
Perhe

Gustaf Erikson oli kotoisin Lemlandista, laivuri Gustaf Adolf Erikssonin ja tämän vaimon Amalian esikoispoika. Gustaf Erikson alkoi jossakin vaiheessa kirjoittaa sukunimensä yhdellä s:llä. Erikson avioitui vuonna 1906 16-vuotiaan Hilda Bergmanin kanssa. Pariskunnalle syntyi neljä lasta: Edgar, Greta, Gustaf-Adolf ja Eva. Vuonna 1915 syntyneestä Edgarista tuli isänsä työn jatkaja. Gusfaf-Adolf hukkui 16. kesäkuuta 1942, kun Eriksonin höyrylaiva Argo torpedoitiin Itämerellä. Myös kahdeksan muuta miehistön jäsentä hukkui.
Merimiehenä

Gustaf Erikson aloitti merimiesuransa vuonna 1882, vain kymmenvuotiaana, parkki Neptunin apupoikana. Hänestä tuli Neptunin kokki kolme vuotta myöhemmin. Erikson suoritti aliperämiehen tutkinnon 20-vuotiaana vuonna 1892 ja toimi seuraavana vuonna jo ensin puolimatruusina, matruusina, perämiehenä ja päällikkönäkin kuunari Adélessa, vaikka oli vielä näihin tehtäviin alaikäinen.
Vuonna 1889 hänestä tuli stuertti parkki Ansgariin, josta hän siirtyi jo seuraavana vuonna 1890 puosuksi kuunari Fenniaan. Vuonna 1891 hän pestautui stuertiksi parkkilaiva Southern Belleen. Erikson suoritti yliperämiestutkinnon vuonna 1895 Oulun merenkulkuopistossa.
Merimiehenä > Valtamerille

Vuonna 1895 Gustaf Erikson aloitti purjehtimisen valtamerilaivoilla, kun hän pestautui yliperämieheksi parkki Matildalle. Matildan jälkeen hän oli perämiehenä parkkilaivoilla Mariehamn ja Finland. Finlandilla Erikson putosi mastosta ja katkaisi sääriluunsa.
Erikson suoritti merikapteenin tutkinnon vuonna 1899 ja hänestä tuli 6 vuodeksi parkki Southern Bellen päällikkö.
Rederiaktiebolaget Gustaf Erikson

Erikson osti ensimmäisen laivansa kolmimastoparkki Tjerimain vuonna 1913. Erikson tuli tunnetuksi ennen kaikkea omistamistaan suurista purjelaivoista, jotka kuljettivat pääasiassa vehnää Australiasta Eurooppaan. Hän omisti myös höyry- ja moottorialuksia sekä Uudenkaupungin telakan.
Ostettuaan Tjerimain Erikson jätti laivoilla työskentelyn ja asettui Maarianhaminaan. Ennen ensimmäistä maailmansotaa Erikson hankki muutaman muunkin purjealuksen.
Rederiaktiebolaget Gustaf Erikson > Ensimmäinen maailmansota

Joillekin Eriksonin laivoille kävi sodan aikana huonosti: ne päätyivät saksalaisten sotalaivojen upottamiksi tai kaatamiksi. Tjerimailla oli kosolti onnea ja se piti liiketoiminnan kannattavana. Borrowdale sai saksalaisesta torpedosta Bristolin kanaalin suulla 1917 ja Margareta koki saman kohtalon Atlantilla Irlannin luoteispuolella toukokuussa 1917. Molempien alusten miehistö pelastettiin. Lawhill päätyi Ranskan valtion takavarikkoon ja omaan käyttöön kesäkuussa 1918 ja vapautui siitä seuraavan vuoden tammikuussa.
Rederiaktiebolaget Gustaf Erikson > Maailman suurin purjelaivasto

Sodan jälkeen muut ahvenanmaalaiset laivanomistajat vaihtoivat purjealuksensa höyrylaivoihin. Erikson päätteli, että koska suuria, nopeita ja edelleen hyväkuntoisia purjelaivoja sai edullisesti, niitä kannatti hankkia ja hän ostikin kaikki kelvolliset kaupan olevat purjelaivat, jotka pystyi. Koska purjelaivat pystyivät kilpailemaan höyrylaivojen kanssa vain rahdattaessa vehnää Australiasta Eurooppaan, Erikson siirsi isot purjelaivansa vehnäreitille.
Erikson oli erityisen kiinnostunut hampurilaisen Ferdinand Laeiszin varustamon omistamista laivoista, joita tuli myyntiin 1920-luvulta lähtien Laeiszin alkaessa siirtyä höyryvoimaan. Laivat olivat nopeita ja vahvoiksi osoittautuneita, koska niillä oli kuljetettu menestyksekkäästi muun muassa salpietaria Chilestä Eurooppaan ja purjehdittu sekä meno- että paluumatkalla Kap Hornin ympäri. Australian vehnäreitillä laivat purjehtivat yleensä Hyväntoivonniemen ympäri Intian valtamerelle ja ohittivat paluumatkalla Kap Hornin itäsuuntaan. F. Laeiszin varustamon laivojen nimet alkoivat kaikki P-kirjaimella. Ensimmäinen P-linjan (saks. P-line) laiva, jonka Erikson osti, oli Pommern vuonna 1923, myöhemmin hän osti vielä Pamirin ja Passatin. Viimeisin iso purjelaiva, jonka Erikson osti, oli Moshulu vuonna 1935.
Erikson hankki näin itselleen purjelaivaston, joka oli 1920- ja 1930-luvuilla maailman suurin. Käytetyt purjelaivat oli ostettu edullisesti ja hän valvoi itse tarkasti kustannuksia, joten hän pystyi pitämään purjelaivaliiketoiminnan kannattavana pidempään kuin muut. Isojen valtameripurjehtijoiden lisäksi Eriksonilla oli pienempiä laivoja, jotka kuljettivat Itämeren liikenteessä puutavaraa. Vuonna 1935 Eriksonilla oli 15 valtameripurjehtijaa.
Rederiaktiebolaget Gustaf Erikson > Uudenkaupungin telakka

Uudenkaupungin telakka ja sen omistanut varustamo Uudenkaupungin Laiva Oy oli mennyt konkurssiin 1932. Gustaf Erikson osti telakan ja kunnosti siellä aluksiaan. Kauppaan kuului myös kolme Uudessakaupungissa rakennettua puista purjealusta, parkit Varma ja Eläköön sekä myöhemmin apumoottorin saanut barkentiini (kuunari) Vellamo.
Rederiaktiebolaget Gustaf Erikson > Toinen maailmansota

Toinen maailmansota iski raskaasti Eriksonin kauppalaivastoon, jossa oli vielä sodan alkaessa 11 isoa purjealusta. Olivebank ajoi Pohjanmerellä miinaan syyskuussa 1939, saksalaiset upottivat Penangin Atlantilla varoittamatta torpedolla joulukuussa 1940 ja Killoranin elokuussa 1940 räjäyttämällä Kanariansaarten vesillä. Olivebankin upotessa 21 hengen miehistöstä hukkui 14, 7 pelastettiin vajaan kahden vuorokauden kuluttua tanskalaiseen troolariin. Penangin mukana meni koko 18-henkinen miehistö, johon kuului myös naispuolinen purjeompelija. Killoranin päällikkö ja 17 hengen miehistö vietiin keskitysleireihin, joista se vapautui Suomeen 1941.
Osa aluksista takavarikoitiin. Lawhill takavarikoitiin Etelä-Afrikkaan 1941 ja julistettiin sotasaaliiksi 1941, laiva oli kuitenkin koko ajan liikenteessä. Archibald Russell takavarikoitiin Britanniaan varastolaivaksi 1941 ja Pamir Uuteen-Seelantiin samana vuonna.  Molemmat laivat olivat takavarikossa vuoteen 1948 asti. Pamir purjehti takavarikkoajan Uuden-Seelannin lipun alla. Moshulun takavarikoivat saksalaiset 1940; se kärsi vahinkoja eikä enää palautunut varustamolle.
Rederiaktiebolaget Gustaf Erikson > Sodan jälkeen

Eriksonilla oli sodan jälkeen isoista purjelaivoistaan jäljellä vain Pommern, Viking ja Passat. Pommernin korjauksiin ei ollut varaa, joten vain Passat ja Viking saattoivat purjehtia. Erikson yritti saada kolme muuta isoa laivaansa takaisin, hän kuitenkin kuoli elokuussa 1947.
Gustaf Eriksonin kuoleman jälkeen hänen poikansa Edgar Erikson astui varustamon ruoriin. Poika oli aloittanut työn isänsä varustamossa 20-vuotiaana vuonna 1935.
Eriksonin purjelaivasto > Osakkuudet laivoissa

Erikson oli osakkaana 48 muussa purjelaivassa. Näistä on tunnettu ainakin Aberdeenissä vuonna 1877 rakennettu Gustaf, entinen ja myös nykyinen Elissa, joka oli alkujaan kolmimastoinen kuunari. Erikson oli osakkaana laivassa vuosina 1928–1942. Nykyään Elissan kotipaikka on Galveston Texasissa. Laiva on National Historic Landmark.
Eriksonin höyrylaivat

Jalavan (2005) mukaan Eriksonin laivastossa oli seuraavat höyrylaivat:
| Laivan nimi | Omistusaika | Tyyppi | Rakennusvuosi | Rakennuspaikka | Kantavuus tn | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rigel | 1919–1920 | höyrylaiva | 1920 | Hietalahden telakka | 500 |  |
| Edgar | 1920–1922 | höyrylaiva |  | Uusi telakka, Helsinki | 1250 |  |
| Kirsta | 1937–1959 | höyrylaiva | 1906 | Rostock | 2500 | entinen Glen Isla |
| Gottfried | 1937–1953 | höyrylaiva | 1899 | Sunderland | 2500 |  |
| Argo | 1937–1942 | höyrylaiva | 1898 | Glasgow | 4230 | entinen Odessa |
| Agnes | 1938–1942 | höyrylaiva | 1912 | Rotterdam | 5200 | entinen Blairlogie |
| Olivia | 1940–1956 | höyrylaiva | 1900 | Rostock | 3250 | entinen Kemi |
| Bonden | 1940–1942 | höyrylaiva | 1891 | Kööpenhamina | 900 |  |
| Avenir | 1941–1950 | höyrylaiva | 1897 | West Hartlepool | 5080 | entinen Wiima |
| Alden | 1943–1958 | höyrylaiva | 1907 | Sunderland | 6300 | entinen Wisa |
| Adolf | 1943–1946 | höyrylaiva | 1889 | Varkaus | 110 |  |
| Maria | 1943–1953 | höyrylaiva | 1894 | Englanti | 3700 | entinen Björneborg |
| Korsö | 1944–1947 | höyrylaiva | 1908 | West Hartlepool | 3250 | entinen Aura |
| Skogsö | 1947–1953 | höyrylaiva | 1909 | Hoboken | 1040 | entinen Mars |
| Granö | 1947–1959 | höyrylaiva | 1915 | Oslo | 3015 | entinen Stanja |
| Kungsö | 1947–1971 | höyrylaiva | 1947 | Turku |  |  |
Eriksonin moottorilaivat

Jalavan (2005) mukaan Eriksonin laivastossa oli seuraavat moottorilaivat:
| Laivan nimi | Omistusaika | Tyyppi | Rakennusvuosi | Rakennuspaikka | Kantavuus tn | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vera | 1933–1947 | moottorilaiva | 1936 | Ruotsi | 650 | puinen |
| Alca | 1937–1947 | moottorilaiva | 1919 | Ruotsi | 650 | entinen Skåne, komposiittirunko |
| Styrsö | 1942–1959 | moottorilaiva | 1894 | Sunderland | 600 | entinen Hilde |
Kirjallisuutta

Koivistoinen, Eino: Gustaf Erikson : purjelaivojen kuningas.  Porvoo, Helsinki, Juva: WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10868-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rederiaktiobolaget Gustaf Eriksonin kotisivut
Grain Race – Time-lehden artikkeli viljakilpapurjehduksesta 5.6.1933 (englanniksi)
Farewell to Sails. Kertomus Passatin ja Pamirin viimeisestä vehnäpurjehduskisasta 1949. South Australian Maritime Museum (englanniksi)
Meren runous. Maailman suurin purjelaivasto Suomessa, Kansan kuvalehti, 15.07.1932, nro 29-30, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  SNAC
Gyula Juhász

| Gyula Juhász |
| --- | --- |
 Gyula Juhász 1924.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1883 Szeged, Unkari
Kuollut: 1937 (53–54 vuotta) Szeged, Unkari
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gyula Juhász (1883 Szeged, Unkari – 1937 Szeged, Unkari) oli unkarilainen runoilija. Hän on merkittävä modernin unkarilaisen runon edustaja. Hänen esikoisteoksensa ilmestyi 1907. Hän kuvaa runoissaan Unkarin maaseutua ja elämää siellä. Runot ovat tunnelmaltaan melankolisia.
Suomennetut runot

Juhászin runojen suomennoksia on antologioissa:
Mies joka luki runon: suomalaisten miesten valitsemia runoja toim. Salme Saure, Helsinki: Otava 1995 ISBN 951-1-13946-0
Anna, ikuinen (Anna örök), suom. Erkki Lyytikäinen
Taivas irtosi maasta: unkarilaista lyriikkaa 1900-luvulta , suom. ja toim. Anna-Maija Raittila, alkusanat Lajos Szopori Nagy; Helsinki: Kirjayhtymä 1986 ISBN 951-26-2626-8
Anna, ikuinen (Anna örök)
Beato Angelico (Beato Angelico)
En enää tiedä (Milyen volt)
Hiljainen Tisza (Tiszai csönd)
Hiljaista valitusta (Csöndes panaszok)
Iisakin valitus (Izsák sírása)
Itselleni, syyskesän iltana (Magamhoz, nyárvégi estén)
Kylähäät (Tápai lagzi)
Kylätien kristus (A tápai Krisztus)
Siunattu murhe... (Áldott e bánat)
Testamentti (Testamentum)
Tie tasangolla (Alföldi utca)
Toukokuun juhla (Május ünnepe)
Työmiehiä sillalla (Munkások a hídon)
Unkarin kesä 1918 (Magyar nyár 1918)
Vanha vaimo (Anyóka)
Unkarin lyyra: unkarilaista lyriikkaa keskiajalta nykyaikaan , suom. Toivo Lyy, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1970
En muista, millainen
Etsin lohdutusta (Vigasztalásul)
Hymni ihmiselle (Himnusz az emberhez)
Ikuinen Anna (Anna örök)
Ilta isolla alangolla (Este az alföldön)
Maaseutu (Vidék)
Rakkaus (Szerelem)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gyula Juhász Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef