stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luostarinmäen museokortteli
Luostarinmäen historiaa > Kaupunki kasvaa Luostarinmäen ympärille (1800-luku)

Luostarinmäellä asui työläisten lisäksi kaupungin virkailijoita sekä joitakin porvareita ja kauppiaita. Turun palo vuonna 1827 muutti Luostarinmäen merkitystä. Kodittomiksi jääneitä ihmisiä pyrki ehjänä säilyneeseen kaupunginosaan vuokralle enemmän kuin mitä kyettiin ottamaan, ja Luostarinmäen asukasluku miltei kaksinkertaistui hetkellisesti. Uuden asemakaavan myötä Luostarinmäen kiinteistöjen hinnat halpenivat ja etenkin käsityöläisten määrä alueella kasvoi. Samalla vuokralaisten osuus asukkaista kasvoi talonomistajien muuttaessa muualle. 1820-luvulta 1850-luvulle noin puolet Luostarinmäen asukkaista oli käsityöläisiä. Ammattirakennetta monipuolisti käsityöläisten ammatinharjoitusoikeuksien väljentyminen 1850-luvulla ja ammattikuntalaitoksen lakkauttaminen vuonna 1868. Etenkin naispuolisten käsityöläisten määrä kasvoi, ja vuosisadan lopussa ompelijat ja kutojat olivat suurin käsityöläisten ryhmä. Asumistiheys Luostarinmäellä oli suurimmillaan vuonna 1870.
Carl Ludvig Engelin suunnitteleman ruutukaavan mukaan uudelleenrakennettu kaupunki kasvoi 1800-luvun kuluessa Luostarinmäen ympärille, ja alueen rakennukset muuttuivat jäänteiksi palontakaisesta ajasta. Alun perin työikäisten asuinsijana toiminut Luostarinmäki alkoi 1800-luvun loppupuolella muuttua ikärakenteeltaan vanhemmaksi, ja samalla asukkaiden määrä väheni tasaisesti. Yli 65-vuotiaiden osuus asukkaista alkoi kasvaa voimakkaasti, ja 1900-luvun alussa Luostarinmäki oli erityisesti vanhojen naimattomien naisten ja leskivaimojen asuttamaa. Asukkaiden vähyyteen 1900-luvun alussa vaikutti Luostarinmäen asuntojen pienuus ja alhainen varustetaso: Taloista esimerkiksi puuttuivat viemäröinti, vesijohdot ja sähkö. Keskusta-alueen tonttimaan arvonnousun takia Luostarinmäellä oli myös muihin esikaupunkialueisiin nähden korkeat vuokrat. Monet talot olivat siirtyneet vanhoilta omistajilta vuokraisäntien käsiin, ja vaikka rakennuksia kunnostettiin, monet pääsivät rappeutumaan huonokuntoisiksi.
Luostarinmäen historiaa > Luostarinmäen infran korjaukset 2021–2022

Luostarinmäen museo oli suljettuna vuoden 2021 lokakuusta kesäkuulle 2022 laajamittaisten infrastruktuurin remontin vuoksi. Remontin aikana uusittiin 1950- ja 1960-luvuilta olevat sähkö-, vesi- ja viemärijärjestelmät.
Luostarinmäen historiaa > Uudistamishanke 2018–2022

Samanaikaisesti infraremontin kanssa uudistettiin myös museon näyttely sekä parannettiin saavutettavuutta ja tiedon välitystä. Esteettömyyttä parannettiin rakentamalla lepotasanteita kulkuväylien varrella sekä pyörätuolirampeilla joihinkin interiööreihin. Näyttelyuudistuksen myötä Luostarinmäen tarinat painottuvat alueella asuneisiin henkilöihin. Uudistamishankkeen yhteydessä lisättiin myös toiminnallisuutta muun muassa Lasten Luostarinmäki -kokonaisuuden muodossa. Aluetta elävöittävät lisäksi tuoksu- ja äänitehosteet.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit

Museoalue Turun kartalla (zoomattava)
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 1, talo 172

Pihassa ovat höökarin eli sekatavarakauppiaan puoti, ylioppilaan vaatimaton kamari, savenvalajan verstas sekä 1900-luvun alun suutarinverstas ja asunto ajalta, jolloin ompelukone on jo syrjäyttänyt käsin ompelun. Alueen komeimpiin kuuluva talo on rakennettu 1800-luvun alkupuolella. Se on esimerkki Turun paloa edeltäneestä rakennustavasta, jossa julkisivu ja pääsisäänkäynti ovat pihan puolella ja talon vaatimattomampi takaosa kujalle päin. Vuoteen 1912 asti talo oli saman suvun omistuksessa. Eräs suvun toimeliaista naisista, Miina Palander, piti 1800-luvun keskivaiheilla talossa pientä puotia, panttilainaamoa ja yleistä saunaa.
Parturi-peruukintekijän huone sekä pihan ulkopuolella sijainnut köydenpunontarata poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä. Talon 172 kahteen kamariin lisättiin johdantonäyttely, joka valottaa alueen historiaa.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 2, talo 169

Pihan talot on sisustettu esittelemään tupakan valmistusta. Vuonna 1731 Turussa oli yksi tupakkakehräämö ja Venäjän vallan alussa neljä. Ne tuottivat lähinnä purutupakkaa ja piipputupakkaa. Vuonna 1846 gävleläinen Pehr Cerelius Rettig perusti Turkuun tupakkatehtaan, josta tuli ajan myötä maan tärkein. Museon verstaiden sisutuksessa asiantuntijoina ovatkin toimineet Rettigin ja Strengbergin tehtaat. Taloissa esitellään käsityönä tehtyjen savukkeiden, nuuskan, piipputupakan, sikarien ja pikanellin eli mausteliemessä liotetun, tupakanlehdistä rullatun purutupakan valmistusta. Lisäksi esillä on tupakkakauppa, jonka sisustus on peräisin 1800-luvun puolivälistä aina vuoteen 1962 toimineesta Turun savuke -liikkeestä. Pihassa sijaitsevat myös aitta ja talli. Tontti mitattiin vuonna 1794 kirvesmies Liljeblomille, joka rakensi parituvan tontin pohjoispuolelle. Turun palon jälkeen tuolloinen omistaja rakensi tontin lounaiskulmaan neljä uutta pientä huonetta asuntopulan lievittämiseksi.
2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä on talon 169 piharakennukseen lisätty palovartijan huone, sekä piian kamari joka korvaa entisen rengin kamarin.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 3, talo 168

Pihassa sijaitsevat viulunrakentajan verstas, irtolaisen huone, työmiehen asunto (ent. leskimiehen asunto), kasvattipojan asunto ja muusikon asunto. Viulunrakentajan verstasta sisustettaessa asiantuntijoina toimivat viulunrakentajat Jukka ja Carlo Bergman. Lapset auttoivat usein äitiä karstauksessa. Luostarinmäellä asui 1800-luvun lopulla runsaasti yksin eläviä ja leskiä, ja leskimiehen asunto on sisustettu 1900-luvun alkupuolelta olevan valokuvan mukaan.
2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä poistettiin kaiteentekijän verstas ja karstaajan huone. Villankarstaus oli työtä, jota naiset pystyivät tekemään kotona ja josta he saivat pientä tuloa. Kaiteentekijä valmisti kangaspuiden kaiteita eli pirtoja, joiden kautta loimilangat kulkevat.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 4, talo 158

Pihassa sijaitsevat kuparisepän verstas ja koti lasimestarin verstas sekä läkkisepän koti. Kuparisepän verstaalla esitellään kahvipannun teon eri työvaiheet. Kahvipannut olivat tärkeä artikkeli kuparisepälle, samoin keitto-astiat. Kuparisepät tekivät kuparitöiden lisäksi läkki- ja rautapeltitöitä. Läkkiseppä oli köyhälle kansalle tärkeä käsityöläinen, sillä läkkipeltinen kahvipannu maksoi suunnilleen kymmenesosan kuparipannun hinnasta. Lyhdyt olivat myös tärkeä myyntiartikkeli läkkisepille, sillä kaupungissakin oli kuljettava iltaisin lyhty kädessä. Kultaajan työhön kuuluivat muun muassa peilien kehysten kultaus sekä myöhemmin myös kehysten valaminen kipsistä. Lasimestari teki muun muassa ikkunoiden lyijypuitteita. Puupuitteiden yleistyessä lasimestarin pääasialliseksi työksi tuli lasin leikkaaminen ja hänen tärkeimmiksi työkaluikseen timantti- ja kittiveitsi.
Läkkisepän verstas poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 5, talot 159–160

Pihapiiriin sekä rakennuksiin on sisustettu toiminnallinen kokonaisuus Lasten Luostarinmäki. Rakennuksiin on sisustettu koululaisen koti, kirvesmiehen tyttären koti sekä kivipaino. Moniväripainatuksen mahdollistava kivipainotekniikka eli litografia yleistyi 1800-luvulla. Turun Kivipainon painokone on hankittu Saksasta vuonna 1850. Yhdessä rakennuksista sijaitsee museon vaihtuvien pienoisnäyttelyjen tila. Pihassa on myös museon juhlalava, jolla aina silloin tällöin järjestetään kansantanssiesityksiä. Pihan rakennukset edustavat nykyisen Luostarinmäen alueen vanhinta rakennuskantaa. Tontit mitattiin vuonna 1785 kahdelle eri omistajalle ja kumpikin siirsi paikalle vanhan rakennuksen. Pienet ikkunat, matalat huoneet ja turvekatot kertovat vanhakantaisesta rakennustavasta. Suuri piha syntyi kun tontit yhdistettiin vuonna 1812.
Kersantinlesken asunto ja laudankantajan perheen asunto poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 6, talo 166

Kivanhakkaaja Frans Hjalmar Kanervo osti vuonna 1939 talon vastapäätä lapsuudenkotiaan ja asui siellä sisarustensa kanssa koko loppuelämänsä. Talon ja irtaimiston Kanervo testamenttasi museolle ja se on säilytetty siinä asussa kuin se oli Hjalmar Kanervon veljen Alfredin kuoltua vuonna 1965. Kanervojen koti edustaa 1940- ja 1950-lukujen taitteen asumista Luostarinmäellä rinnakkain museon kanssa.
Pihan toinen museointeriööri on ompelijattaren asunnoksi ja työhuoneeksi sisustettu vuokrahuone. Sisustus on 1900-luvun alusta. Huonekalut kuten päästä vedettävä sänky ja klaffipöytä ovat pieneen tilaan sopivia. Merkittävin osa ompelijan työtä olivat liina- ja alusvaatteet.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 7, talo 165

Tontin taloissa sijaitsevat postikonttori, leipomo, krouvi, krouvipiikojen huone sekä valokuvaamo. Kesäaikaan 1800- ja 1900-luvun taitteen muodin mukaisesti pukeutunut postifröökynä myy kävijöille postikortteja ja -merkkejä. Hän leimaa postilähetykset postilaitoksen hyväksymällä Luostarinmäen erikoisleimalla. Leipomossa vierailee muutamana päivänä vuodessa sokerileipuri valmistamassa marsipaanimakeisia. Leipomon yhteydessä on pieni leipäpuoti ja kahvitupa, joka muistuttaa 1800-luvun lopun kahvipaikkoja jokivarressa ravintola Pinellan alapuolella.  Tontti mitattiin 1792 laudankantajalle, joka rakensi sinne parituvan. Monet rakennustaitoiset omistajat ovat kukin muokanneet tontin rakennuskantaa.
Nyörinpunomo poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeessa.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 8, talo 173

Tontti mitattiin vuonna 1798 Paimiosta Turkuun muuttaneelle kirvesmies Henrik Söderlundille. Perheen kasvaessa talo laajeni täyttämään lähes koko tontin. Ensimmäiseksi rakennettua taloa kutsutaan merimiehen taloksi, koska suvussa oli useita merimiehiä. Rakennus on paritupa eli sen kummassakin päässä on tupa ja niiden välissä porstua. Porstuasta on erotettu puolet kamariksi. Koska käynti sinne on tuvan puolella, sanotaan sitä tupakamariksi. Rakennuksen päähän on vielä rakennettu peräkamari. Sisustus muistuttaa 1800-luvun maalaiskotia. Tuvan seinät ovat paljaat, ja takkauuni on säilynyt alkuperäisessä muodossaan. Toistuvan täyttävät isot kangaspuut, sillä talon naisväen tiedetään hankkineen tuloja kankaankudonnalla. Aitta oli välttämätön myös kaupungissa. Siellä säilytettiin niin elintarvikkeita kuin myös vaatteita.
Rouva Fridénin huoneena tunnettu tila muutettiin Kotirannassa ja kaukomailla -näyttelyksi 2020-uudistamishankkeen yhteydessä.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 9, 174

Taloon on sisustettu kirjapaino, jossa ladotaan ja painetaan edelleen käsin pieniä painotöitä museon myyntiin. Suuren osan irtaimistosta on lahjoittanut Åbo tidnings och tryckeri ab. Kirjapainossa työskenteli latojia ja painajia, jotka edustivat kahta eri ammattia. Talo mitattiin kirvesmies Stenlundille vuonna 1797, ja se on ainoa, johon ei ole tehty lisärakennuksia. Parituvassa on porstuakamari ja suuri kuisti.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 10, talo 176

Pihassa sijaitsevat 1980-luvulle asti asuinkäytössä ollut työläisnaisen asunto sekä puusepän, huonekalusorvarin, piipunsorvarin ja verhoilijan verstaat sekä kätilön asunto. Piipunsorvaajan verstaan on sisustanut sorvari John Salmela, jonka isä Leander Sjöblom työskenteli piippusorvarina Raunistulassa, mistä osa piippumalleista on peräisin. Verhoomon esineet ovat kuuluneet verhoilija Bruno Suomiselle, joka avasi liikkeensä Turussa vuonna 1933. Verhoilijan tehtäviin kuului huonekalujen lisäksi seinien verhoaminen kangastapeteilla sekä verhoasetelmien tekeminen. Tontti mitattiin vuonna 1800 pakkaaja Gröndahlille, ja suvun eri jäsenet ovat olleet sen omistajina.
Tynnyrintekijän verstas muutettiin verhoomoksi 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 11, talo 171½

Asuntojen määrä on tässä pihassa suurin koko Luostarinmäellä. Taloissa sijaitsevat muurarin asunto ja vuokrahuoneet, kirjansitomo sekä maalarin, kulta- ja hopeasepän, räätälin ja korintekijän verstaat. Muurarin asunto kuvastaa Luostarinmäen alkuperäisiä oloja vuoden 1800 tienoilla. Talon omistaneen muurari Wennerqvistin muuraamat uunit salissa ja kamarissa ovat edelleen jäljellä. Vuokrahuoneet sijaitsevat omistajan asuinrakennukseen tehdyssä kaksikerroksisessa lisärakennuksessa. Luostarinmäen henkikirjoista ilmenee, että vuokralaiset olivat useimmiten yksin eläviä ihmisiä, esimerkiksi kisällejä ja merimiehiä sekä leskirouvia, mutta joskus pienessä vuokrahuoneessa saattoi asua myös monilapsinen perhe. Maalarinverstaat olivat tavallisesti Luostarinmäen verstasta tilavampia. 1800-luvulla Turussa työskenteli 7–8 maalarimestaria. Maalarit saattoivat maalata kaikkea taloista alttaritauluihin, ja ammatti oli lähellä taiteen harjoitusta. Kultasepän verstaan vanhimmat työkalut ovat 1800-luvun puolivälistä, ja ne ovat kuuluneet turkulaiselle kultasepälle E. R. Lundgrenille. Räätälin verstas antaa kuvan töiden jakautumisesta miesten ja naisten kesken, sillä miespuoliset räätälit tekivät miesten päällysvaatteet kun taas naispuoliset ompelijattaret ompelivat lähinnä liina- ja alusvaatteita. Korintekijän verstaan on sisustanut korintekijä Fredrik Renfors. Erilaisten kanto- ja säilytyskorien lisäksi korintekijä saattoi punoa myös esimerkiksilastenvaunujen koriosia ja lastensänkyjä. Kirjansitomo jatkaa siitä mihin kirjapaino päättää työnsä. Siellä painotuote ommellaan kirjaksi ja se saa kannet suojakseen. 1700-luvun keskivaiheille asti kirjansitojat hoitivat myös kirjojen myynnin. Arvokkaat niteet sidottiin nahkakansiin ja ne saivat koristeekseen lehtikultaa ja marmoroitua paperia. Kirjansitomon yhteydessä on pieni kirjapuoti.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 12, talo 183

Piha edustaa Luostarinmäen asuttamisen myöhäisintä vaihetta, sillä tontti on mitattu vuonna 1803. Rakennusten erityispiirteenä ovat kivikatot. Aluskatteena olevaa tuohta pitävät paikoillaan levymäiset kivenkappaleet. Kiviä oli helposti saatavilla, sillä Vartiovuorella sijaitsi louhimo.
Rakennuksiin on sisustettu kirvesmiehen asunto, nuohoojan pesuhuone sekä Oman katon alle -näyttely rakentamisesta Luostarinmäellä. Kirvesmiehen asunnon sisustamisessa museota auttoi lapsena 1860-luvulla siinä asunut henkilö. Nuohoojanverstas on sisustettu Suomen Nuohoojamestareiden liiton avustuksella. Niin kauan kuin puulämmitys oli yleisin lämmitysmuoto, tulisijat oli nuohottava säännöllisesti tulipalovaaran vähentämiseksi. Kaupungit oli jaettu nuohouspiireihin. Jokaisella alueella oli huone, jossa nuohoojat aloittivat ja lopettivat työpäivänsä. Siellä he peseytyivät ja säilyttivät työkalujaan.
Vaununtekijän verstas poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä. Tilassa sijaitsee nykyään teemanäyttely Oman katon alle.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 13, talo 182

Pihasta löytyvät satulasepän, turkkurin ja nahkurin verstaat. 1800-luvulla satulamaakarit valmistivat paitsi satuloita myös hevosen valjaita. Eri tilanteissa kuten arkena ja pyhänä oli tapana käyttää erilaisia valjaita. Turussa on kudottu sini-mustakuvioisia ”Turun ohjaksia” lautanauhatekniikalla. Niitä myytiin markkinoilla aina toiseen maailmansotaan asti, ja tekniikka elää edelleen museossa. Hevosajoneuvojen hävittyä satulasepät saattoivat elättää itsensä auton istuinten päällystäjinä tai huonekaluverhoilijoina. Turkkuri käsitteli nahkaa ja turkiksia. 1800-luvun jälkipuoliskolle asti turkikset ommeltiin käsin. Työkaluista osa on Turussa toimineen turkkurin Karl Gustav Nikanderin verstaasta, osa on tämän pojan neuvojen mukaan tehtyjä. Nahkurinverstaana toimiva piharakennus on ainoa Luostarinmäelle muualta siirretty rakennus. Se siirrettiin Punkalaitumelta vuonna 1950. Suurin osa verstaan työkaluista on peräisin turkulaiselta nahkurilta J.A. Virtaselta.
Taloon 182 lisättiin Ahlgrenien koti -niminen interiööri 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 14, talo 178

Pihassa sijaitsevat kellosepän ja kammantekijän verstaat sekä sirkustaiteilijan ja hattumaakarin asunnot. Kellosepän ammatti on kehittynyt ohutlevyseppien taidosta valmistaa tornikelloja. Tällaisia oli esim. 1550-luvulla Turun tuomiokirkossa ja 1560-luvulla Turun linnassa. Ammatti itsenäistyi 1700-luvulla kun porvaristo alkoi hankkia itselleen seinä- ja taskukelloja. Silloin Turussa oli vielä vain pari kelloseppää, mutta vuonna 1857 kaupungissa toimi jo 6 kelloseppää. Kammantekijän verstas kuului alkujaan kammantekijä Emil Ahlrothille, joka oli Suomen viimeinen ammattikuntalaitoksen tapaan oppinsa saanut mestari. Verstas esittelee sarvikamman teon eri vaiheita.
Hansikkaantekijän verstas muutettiin hattumaakarin asunnoksi 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit > Piha 15

Pyynnöstä esiteltävässä talossa sijaitsee keltavalimo. Keltavaluri työstää messinkiä eli kuparin ja sinkin lejeerinkiä. Talo toimi valimona 1900-luvun alussa, ja sen sulatusuuni sekä osa kalusteista ovat alkuperäisiä. Suurin osa esineistöstä on kuitenkin peräisin laitilalaisen Arvo Forsmanin verstaasta. 1700-luvun lopulla keltavalurilla oli lupa valmistaa muun muassa talousesineitä, punnuksia, kynttiläkruunuja, kynttilän-jalkoja, kelloja, silitysrautoja ja aisakelloja sekä muita valjaiden koristeita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luostarinmäen kotisivu
| n k Perustiedot Wikidatassa: Luostarinmäen museokortteli (Q1979979)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: ulkomuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Turku
sijainti: Luostarinmäki
katuosoite: Vartiovuorenkatu 2, 20700 Turku
koordinaatit: 60°26′49″N 22°16′39″E﻿ / ﻿60.4469°N 22.2775°E﻿ / 60.4469; 22.2775

Kivillä päällystetty katto talossa 183.
Luostarinmäen henkilökunta on museotoiminnan alusta asti pukeutunut ajanmukaisiin 1800-luvun tyylisiin asusteisiin.
Köydenpunontarata poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
Kahvipannuja kuparisepän verstaassa
Nyörinpunojan verstas poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
Rouva Fridénin huone ennen uudistamishanketta.
Maalari työskentelemässä maalarinverstaassa
Kirjansitomo
Syyrian presidentti

| Syyrian presidentti |
| --- | --- |
 رئيس سوريا‎
 
 
 Nykyinen Ahmed al-Šaraa 29. tammikuuta 2025 lähtien
Perustettu:  17. huhtikuuta 1946
Syyrian presidentti on Syyrian valtionpäämies.
Presidentti valitaan suoralla kansanäänestyksellä seitsemän vuoden toimikaudelle (sama presidentti voidaan valita toiselle toimikaudelle). Presidentinvaalit pidettiin viimeksi 26. toukokuuta 2021. Presidentti nimittää varapresidentin, pääministerin ja varapääministerin.
Vuonna 2012 vahvistetun perustuslain mukaan presidentin on oltava muslimi, vähintään 40-vuotias, vähintään toisen sukupolven syntyperäinen Syyrian kansalainen joka on asunut viimeiset 10 vuotta yhtäjaksoisesti Syyriassa. Hän ei saa olla rikoksesta tuomittu eikä naimisissa ulkomaalaisen kanssa.
Vuoden 2021 vaaleissa Baath-puoluetta edustava Bašar al-Assad sai 95,2 prosenttia äänistä ja valittiin presidentiksi, Mahmoud Ahmad Marei (Demokraattinen arabiliitto) sai 3,3 prosenttia, muut ehdokkaat yhteensä 1,5 prosenttia äänistä. Assad syrjäytettiin 8. joulukuuta 2024.
Luettelot presidenteistä

Syyrian valtio alkoi muotoutua vuonna 1932, kun perustettiin Syyrian tasavallan parlamentaarinen järjestelmä. Presidentti Shukri al-Quwatli julisti Syyrian itsenäiseksi 17. huhtikuuta 1946.
Luettelot presidenteistä > Ensimmäinen ja toinen Syyrian tasavalta

| # | Kuva | Nimi | Kausi | Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Muhammad Ali Bey al-Abid | 1932–1936 |  |
| 2 |  | Hašim al-Atassi | 1936–1939 |  |
| 3 |  | Bahij al-Khatib | 1939–1941 |  |
| 4 |  | Taj al-Din al-Hasani | 1941–1943 |  |
| 5 |  | Ata Bey al-Ayyubi | 1943 |  |
| 6 |  | Shukri al-Quwatli | 1943–1949 - itsenäisen Syyrian ensimmäinen presidentti |  |
| 7 |  | Husni al-Za'im | 1949 |  |
| 8 |  | Hašim al-Atassi | 1949–1951 |  |
| 9 |  | Fawzi Selu | 1951–1953 (sotilas) |  |
| 10 |  | Adib al-Shishakli | 1953–1954 |  |
| 11 |  | Hašim al-Atassi | 1954–1955 |  |
| 12 |  | Shukri al-Quwatli | 1955–1958 |  |
Vuosina 1958–1961 Syyria oli osa Yhdistynyttä arabitasavaltaa, jota johti Gamal Abdel Nasser.
Luettelot presidenteistä > Syyrian arabitasavalta (vuodesta 1961)

| # | Kuva | Nimi | Kausi | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Nazim al-Qudsi (1906–1998)  | 14. joulukuuta 1961 – 8. maaliskuuta 1963 | Syyrian Kansanpuolue |
Virka vapaana 8. maaliskuuta 1963 – 9. maaliskuuta 1963
| 2 |  | Lu'ay al-Atassi (1926–2003)  | 9. maaliskuuta 1963 – 27. heinäkuuta 1963 | Sitoutumaton |
| 3 |  | Amin al-Hafiz (1921–2009) | 27. heinäkuuta 1963 – 23. helmikuuta 1966 | Baath |
Virka vapaana 23. helmikuuta 1963 – 25. helmikuuta 1963
| 4 |  | Nureddin al-Atassi (1929–1992) | 25. helmikuuta 1966 – 18. marraskuuta 1970 | Baath |
| 5 |  | Hafiz al-Assad (1930–2000) | 12. maaliskuuta 1971 – 10. kesäkuuta 2000 | Baath |
| 6 |  | Bašar al-Assad (s. 1965) | 17. heinäkuuta 2000– 8. joulukuuta 2024 | Baath |
Virka vapaana 8. joulukuuta 2024 – 29. tammikuuta 2025
| 7 |  | Ahmed al-Šaraa (s. 1982) | 29. tammikuuta 2025 – | Sitoutumaton |

Käännös suomeksi
Dörflingen

| Dörflingen |
| --- | --- |
 vaakuna
 Dörflingenin sijainti Schaffhausenin kantonissa.
 Koordinaatit: 47°42′0″N, 8°43′0″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Schaffhausen
Piirikunta:  –
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Gemeindepräsident:  Pentti Aellig
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,82 km²
Korkeus:  451 m
Väkiluku (28.2.2006):  796
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  8239
 
 www.doerflingen.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dörflingen on kunta Sveitsissä, Schaffhausenin kantonissa. Kunta kuuluu Reiatin piirikuntaan (saks. Bezirk). Kunnan pinta-ala on 5,82 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 796 (28.2.2006).
Kunta rajautuu lännessä Büsingen am Hochrheinin kuntaan, joka on Saksan eksklaavi, sekä idässä saksalaisiin Gailingen am Hochrheinin kaupunkiin ja Gottmadingenin kuntaan. Luoteessa kunta rajautuu Schaffhausenin kaupunkiin, pohjoisessa Thayngenin kuntaan ja etelässä Thurgaun kantoniin kuuluvaan Diessenhofenin kuntaan.
Ensimmäinen dokumentoitu maininta paikkakunnasta on vuodelta 1264. Tuolloin paikkakunta tunnettiin nimeltä Dorfelingen.
Väkiluvun kehitys

| Väestönkehitys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | 1689 | 1704 | 1850 | 1900 | 1930 | 1950 | 1990 | 2000 | 2006 | 2012 |
| Väestö | 396 | 340 | 560 | 426 | 418 | 458 | 582 | 785 | 796 | 907 |
| ±% | —     | −14.1% | +64.7% | −23.9% | −1.9% | +9.6% | +27.1% | +34.9% | +1.4% | +13.9% |
Lähteet: 
Dörflingen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dörflingen Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivut (saksaksi)
Mongolien hyökkäykset Volgan Bulgariaan

Mongolien hyökkäykset Volgan Bulgariaan koostuu kahdesta 1200-luvulla mongolien tekemästä hyökkäyksestä Volgajoen varrella sijaitsevaan Volgan Bulgariaan. Volgan bulgaarit kukistivat ensin mongolit vuonna 1223, mutta valtakunta valloitettiin lopulta vuosina 1232 ja 1236 seuranneissa hyökkäyksissä.
Historia > Voitto Samarajoella

Kukistettuaan venäläisten ruhtinaiden ja kiptšakien liittolaisarmeijan joukot Kalkajoen taistelussa vuonna 1223 mongolien joukot siirtyivät Subutain ja Jeben johdolla pohjoiseen Volgan Bulgarian alueelle. Tähän saakka mongolit olivat jatkaneet valloituksiaan voittamattomina, mutta aikalaisten ihmetykseksi bulgaari Iltäbär eli kuningas Ghabdulla Chelbir, sekä mordvalaiset päälliköt Puresh ja Purgaz johtivat joukkojaan menestyksekkäästi väijyttäen mongolit Volgan sivuhaara Samarajoella. Aikalaislähteet eivät kuitenkaan ole yksimielisiä taistelun aiheuttamista tuhoista mongoleille. Mongolit olivat kuitenkin vielä tappionsa jälkeenkin tarpeeksi vahvoja kukistaakseen yhden kiptšakkiheimon matkallaan takaisin Mongoliaan.