stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liitukausi
Liitukauden kasvihuoneilmiö

Maapallon on sanottu olleen ”kuuma kasvihuone” muun muassa liitukauden Turonia-vaiheen aikana. Suuria määriä hiilidioksidia vapautui ilmakehään mittavissa laavapurkauksissa. Tutkijat ovat esittäneet vaihtelevia tietoja esimerkiksi hiilidioksidin enimmäismäärästä liitukaudella. Keskisellä liitukaudella oli monien arvioiden mukaan noin neljä kertaa nykyistä enemmän hiilidioksidia. Toisten arvioiden mukaan hiilidioksidia saattoi olla kauden aikana 3–15 kertaa esiteollista aikaa tai 2–6 kertaa nykyaikaa enemmän. Hiilidioksidia oli ilmakehässä erään arvion mukaan enimmillään 2 000 – 3 000 ppm:ää noin 90 miljoonaa vuotta sitten. Liitukauden keskivaiheen hiilidioksidipitoisuutta on arvioitu myös neljä kertaa nykyistä korkeammaksi. On laskettu myös, että vielä 70 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella kerrostumista päätelty napojen merivesien pysyminen yli 15 celsiusasteessa sekä päiväntasaajan vesien lämpeneminen yli 40 asteeseen olisi vaatinut jopa 7 100 ppmv:tä hiilidioksidia, mikä on 20 kertaa nykyinen määrä. Ilmakehän hiilidioksidipitoisuus lienee vaihdellut huomattavasti liitukauden kuluessa.
Maan ilmasto lämpeni 3–8 celsiusasteella ilmakehän korkean hiilidioksidipitoisuuden vuoksi. Korkea pitoisuus putosi äkillisesti noin 90 miljoonaa vuotta sitten, mikä ei johtanut kuitenkaan planeetan viilenemiseen. Ilmakehään joutui ilmaston lämpenemisen seurauksena nykyiseen verrattuna 1,5-kertainen määrä vesihöyryä, mikä lämmitti Maata entisestään. Myös navat lämpenivät huomattavasti, sillä niiden ilmassa oli mahdollisesti kymmenkertainen määrä vesihöyryä nykyiseen verrattuna. Ilma kykenee sisältämään kaksi kertaa enemmän vesihöyryä jokaista kymmenen asteen lämmönnousua kohti. Kaikkien kasvihuonetekijöiden nettovaikutus on ollut laskujen mukaan 8–13 astetta, kasvi- ja eläinfossiilien perusteella 6–16 astetta. Arviot osuvat suhteellisen lähelle toisiaan. Lämpeneminen johti myös jäätiköiden katoamiseen. Jos niitä esiintyi liitukaudella, ne olivat erittäin pieniä.
Maan ilmakehässä oli suuren hiilidioksidi- ja vesihöyrypitoisuuden lisäksi nykyistä runsaammin happea. Sen osuus oli ilmakehässä liitukauden alussa arviolta 24 prosenttia. Noin 120 miljoonaa vuotta sitten hiilidioksidia oli luultavasti nelinkertaisesti nykyiseen verrattuna ja keskilämpötila oli mahdollisesti 17,5 celsiusastetta nykyistä korkeampi. Noin 70 miljoonaa vuotta sitten Maan keskilämpötila oli erään arvion mukaan noin 16 astetta nykyistä korkeampi ja hiilidioksiditaso kaksi kertaa nykyistä suurempi.
Liitukauden kasvihuoneilmiö > Happi liitukaudella

Happea oli liitukauden ilmakehässä hieman nykyistä vähemmän, noin 18–20 prosenttia. Toisten arvioiden lukemat ovat hieman korkeampia, 22–25 prosenttia. Meripihkatutkimusten mukaan pitoisuus olisi ollut kauden alussa noin 25 prosenttia ja noussut 110 miljoonaa vuotta sitten yli 30 prosenttiin. Happipitoisuus olisi romahtanut äkillisesti liitukauden lopun aikoina noin 33 prosentista 27 prosenttiin.
Kasvillisuus

Havupuut, käpypalmut, neidonhiuspuut ja saniaiset jatkoivat mesotsooisen ajan perinnettä liitukauden alussa. Ajan myötä kukkakasvit ja lehtipuut syrjäyttivät kortteet sekä käpypalmut. Pölyttävät hyönteiset kehittyivät pölyttämään kukkia. Kukkakasvit runsaslajistuivat liitukauden edetessä.
Havupuut ja lehtipuut olivat yleisiä liitukaudella. Kukkakasvit kuten viikunat, magnoliat ja pyökit alkoivat menestyä, ja kauden puolivälissä ne muodostivat jo 90 prosenttia kasvillisuudesta syrjäyttäen samalla saniaiset sekä neidonhiuspuut. Tammi, vaahtera ja saksanpähkinä yleistyivät myöhäisliitukaudella.
Kasvillisuusvyöhykkeet vaihtelivat liitukaudella paljon nykyisestä poiketen mannerten erilaisen järjestyksen vuoksi. Aavikoita oli vielä varhaisliitukauden aikana päiväntasaajan seudulla mantereiden yhdessäolemisesta johtuen. Saharassa kasvoi trooppista metsää ja nykyinen Amazonin sademetsän alue Etelä-Amerikassa sekä lähes koko Saharan eteläpuolinen Afrikka olivat aavikkoa. Lämpimänlauhkea vyöhyke ulottui pohjoisessa sekä etelässä jopa 60. leveysasteelle, ja siitä pohjoisempana oli ilmeisesti viileänlauhkeaa navoille asti. Keski-Euroopassa vallitsi lähes trooppinen, ”paratrooppinen” ilmasto. Päiväntasaajan aavikot hävisivät myöhäisliitukauteen mennessä mannerten alettua irrota selvästi toisistaan.
Eläimistö

Dinosaurukset kukoistivat lämpimässä, kosteassa ja kasvillisuuden osalta monimuotoisessa ympäristössä. Osa dinosauruksista kehittyi entistä enemmän nykyisten lintujen kaltaisiksi. Liitukauden tunnetuin hirmulisko on noin 12–14 metriä pitkä, 6–7 metriä korkea ja 6 000 kilogrammaa painanut peto Tyrannosaurus rex. Se kykeni hotkaisemaan kerralla noin 70 kilogramman verran lihaa. Tyrannosaurus rex eli aivan liitukauden lopulla noin 68–65 miljoonaa vuotta sitten ja siitä on löydetty vähän yli kymmenen fossiilia. Muita tunnettuja liitukauden dinosauruksia ovat niin ikään aivan liitukauden lopulla elänyt, sarvikuonoa muistuttanut kolmisarvilisko Triceratops sekä kookas teropodi Giganotosaurus. Liitukaudella eli myös noin 85–75 miljoonaa vuotta sitten suurikokoinen lentolisko Pteranodon. Sen pituus oli 1,8 metriä, korkeus seisoma-asennossa 1,8 metriä ja siipien kärkiväli 7,6–10 metriä. Pteranodon ei ollut dinosaurus vaan lepakkoa muistuttanut suuri, lentokykyinen matelija. Sillä ei ollut pyrstöä. Nisäkkäät alkoivat runsastua liitukaudella. Hyönteiset olivat nykyisten kaltaisia.
Linnut lajiutuivat vauhdikkaasti liitukaudella. Niitä pidetään usein dinosaurusten jälkeläisinä. Hammaslinnut kuten Hesperornis ja Ichthyornis kehittyivät liitukaudella. Ne kuolivat sukupuuttoon kauden lopun joukkotuhossa. Joitakin nykyisenkaltaisia lintuja, kuten iibikset, flamingot ja pelikaanit, esiintyi jo liitukaudella.
Nisäkkäät lajiutuivat nopeasti liitukauden loppupuolella, varsinkin pussieläimet. Kädellisten edeltäjät lienevät ilmestyneet kauden keskivaiheilla. Nisäkkäille kehittyi karvapeite viimeistään 125 miljoonaa vuotta sitten liitukaudella, joidenkin löytöjen perusteella jo 164 miljoonaa vuotta sitten jurakaudella.
Merielämä kukoisti liitukaudella. Valtavat mosasaurit ilmestyivät kauden keskivaiheilla ja nousivat nopeasti merten valtiaiksi. Mosasaurit kehittyivät maalla eläneistä liskoista, jotka olivat todennäköisesti läheistä sukua varaaneille. Kalaliskot hävisivät kauden keskivaiheilla noin 90 miljoonaa vuotta sitten. Myös osa joutsenliskoista katosi keskisellä liitukaudella hävittyään todennäköisesti kilpailun elintilasta mosasaureille. Osa niistä, kuten Tylosaurus ja Mosasaurus saattoivat kasvaa jopa 15 metriä pitkiksi. Ne eivät kyenneet selviytymään menestyksestään huolimatta kauden joukkotuhosta, joka hävitti merikilpikonnia lukuun ottamatta kaikki merimatelijat. Myös ammoniitit hävisivät sukupuuttoaallossa. Ne kehittyivät jo noin 400 miljoonaa vuotta sitten devonikaudella ja olivat spiraalinmuotoisia nilviäisiä. Ammoniitit olivat sukua helmiveneille ja ulkonäöltään niiden kaltaisia. Ammoniittien fossiilit ovat hyvin yleisiä.
Eläimistö > Nisäkkäät liitukaudella

Nisäkkäät lajiutuivat nopeasti liitukaudella. Sen aikana eli monia pussinisäkkäitä. Suurin osa aikakauden nisäkkäistä kuoli sen lopussa. Pienet hyönteisiä syövät nisäkkäät kehittyivät viimeistään liitukauden keskivaiheilla. Niihin kuului esimerkiksi myöhäisliitukaudella nykyisen Mongolian alueella elänyt, 15 senttimetriä pitkä Zalambdalestes, joka muistutti nykyisiä hyppypäästäisiä.
Liitukauden lopun joukkotuho

Dinosauruslajisto harveni liitukauden lopun lähestyessä, mahdollisesti ilmaston vähittäisen viilenemisen seurauksena. Kauden lopussa tapahtui valtavia tulivuorenpurkauksia, merenpinta laski ja suuria ilmastonmuutoksia syntyi hyvin todennäköisesti. Erittäin kuuma ilmasto oli alkanut viilentyä noin 100 miljoonaa vuotta sitten. Dinosauruslajeja esiintyi eniten noin 83,5–70,6 miljoonaa vuotta sitten Campania-vaiheen aikana. Liitukausi päättyi suureen joukkotuhoon, jossa kuoli sukupuuttoon dinosaurukset sekä 75 prosenttia kaikista eliöistä. Dinosaurukset, lentoliskot, kalaliskot, joutsenliskot, mosasaurit, ammoniitit ja puolet selkärangattomista merieläimistä hävisivät. Kaikki yli kolmemetriset dinosaurukset menehtyivät.
Nykykäsityksen mukaan Jukatanin niemimaalle nykyisen Meksikon alueelle iskeytyi noin 66 miljoonaa vuotta sitten osapuilleen kymmenen kilometriä leveä asteroidi, jonka synnyttämää, arviolta 180 kilometrin läpimittaista kraatteria kutsutaan Chicxulubin kraatteriksi (khikshulub). Sen arvellaan syntyneen joidenkin tutkimusten mukaan jo 300 000 vuotta ennen liitukauden päättävää K/T-rajaa. On myös mahdollista, että vielä suurempi asteroidi iskeytyi samoihin aikoihin Intian alueelle synnyttäen samalla noin 600 kilometrin läpimittaisen Shiva-kraatterin. Intiaan kohdistunut törmäys saattoi kiihdyttää huomattavasti Deccanin ylängön alueella tapahtuneita tulivuorenpurkauksia, jotka kestivät noin miljoona vuotta. Shiva-kraatterin alkuperä saattaa olla kuitenkin puhtaasti vulkaaninen, eikä asteroiditeoriaa ei ole kyetty todistamaan oikeaksi.
Jukatanin asteroiditörmäys tuotti kraatterin lisäksi valtavan ilmakehään levinneen pölypilven. Merta kiehui tuhansia kuutiokilometrejä ja loput vedet lämpenivät huomattavasti. Kuumat kaasut, palava kivisade ja hyökyaallot pyyhkivät laajoja alueita puhtaaksi. Ilmakehän meneminen sekaisin synnytti pyörremyrskyjä. Räjähdyskraatterista sinkoilleet kuumat kappaleet sytyttivät metsää tuleen. Ilmakehään mennyt pöly aiheutti ydintalven kaltaisen jääkauden. Ilmakehään vapautuneet kaasut synnyttivät kasvihuoneilmiön ja happosateita. Lukuisat luonnonkatastrofit katkoivat ravintoketjuja aiheuttaen lopulta vaihtolämpöisten hirmuliskojen joukkosukupuuton. Dinosaurusten häviäminen planeetalta antoi tilaa tasalämpöisille nisäkkäille. Kalkkikerrostumat loppuvat liitukauden päättyessä, sillä niitä muodostanut merieliöstö hävisi.
Dinosaurusten joukkotuhon syistä väitellään yhä eikä väittelyn kaikkia osapuolia tyydyttävää vastausta ole saatu, mutta asteroiditeoria on varsin todennäköinen ehdokas. Joitakin dinosauruksia olisi elänyt joidenkin löytöjen perusteella vielä jonkin aikaa liitukauden päättymisen jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liitukausi Wikimedia Commonsissa
Maapallon geologinen historia
Liitukalliojyrkänne Doverin kunnassa Englannissa.
Liitukauden lopulla eläneen suuren petodinosaurus Tyrannosaurus rexin malli.
Liitukauden lopulla elänyt kolmisarvinen kasvinsyöjä Triceratops.
Monien tutkijoiden mielestä hirmuliskot hävitti Jukatanin niemimaan seudulle avaruudesta iskeytynyt asteroidi. Harvinaisen suuren, noin 10–20 kilometrin läpimittaisen asteroidin törmäys autioitti laajoja alueita muun muassa kuumuudella, paineaalloilla ja hyökyaalloilla. Lisäksi valtava törmäysräjähdys nosti ilmaan auringonvaloa pimentävän sekä ilmakehän lämpöä alentavan pölypilven, joka katkaisi yhteyttämisen kuukausiksi tai vuosiksi. Monet eläinten ravintokasvit kuolivat tai selvisivät pelkkinä juurakkoina tai siemeninä. Monet törmäyksen aiheuttamilta eri tuhoilta säästyneet eläimet menehtyivät täten nälkään ja kylmyyteen.
Deccanin ylängön laavapurkaukset tapahtuivat suunnilleen dinosaurusten häviämisen aikoihin. Niistä vapautuneet purkaustuotteet viilensivät sekä myöhemmin lämmittivät Maan ilmastoa: rikkihappopisarat jäähdyttivät aluksi maata, mutta hiilidioksidi lämmitti myöhemmin.
Saranpaul

| Saranpaul (Саранпа́уль) Саранпāвыл |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Hanti-Mansian sijainti, alla kaupungin sijainti piirikunnassa
 Saranpaul
 Koordinaatit: 64.2593°N, 60.9096°E 
Valtio:  Venäjä
Feneraatiopiiri:  Ural
Alue:  Tjumenin alue
Autonominen piirikunta:  Hanti-Mansia
Piiri:  Berjozovon piiri
Perustettu:  1842
Väkiluku (2010)  (Maalaiskunnan väkiluku, sis. useita kyliä):  3 856
Postinumero:  628148 (piiri 628140-628158, esimerkiksi Sosva 628145)
Suuntanumero(t):  +7 34674
 
 saranpaul.ru 
 Saranpaulin maalaiskunnan sivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saranpaul (ven. Саранпа́уль, mansiksi Саранпāвыл) on taajama ja maalaiskunta Berjozovon piirin länsiosissa Uralvuoriston itälaidalla, Hanti-Mansian autonomisen piirikunnan länsiosissa Venäjällä. Saranpaul sijaitsee Obin sivujoki Severnaja Sosvan sivuhaaran Ljapinin varrella.
Saranpaulin kylä on Berjozovon piirin Saranpaulin maalaiskunnan keskus. Alueella asuu manseja. Saranpaulin maalaiskunnassa asui vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan 3 856 henkeä. Saranpaulin kylän  jälkeen maalaiskunnan seuraavaksi suurin asutuskeskus on Sosvan taajama Severnaja Sosvan pääuoman varrella. Kunnassa on myös pienempiä kyliä.
Kunnan alueella toimii muun muassa pieni titaniittikaivos, kansantieteellinen museoalue Naiortyr Maa (Sosvan taajamassa)  ja sääasema (asemakoodi 23527).
Tieyhteydet ovat puutteelliset; kesäaikaan jokea pitkin ja helikopterikyytien avulla pidetään tarvittaessa yhteyksiä kaupunkeihin. Maalaiskunnan saavutettavuus ja taloudellinen merkitys saattaa muuttua merkittävästi lähitulevaisuudessa. Vuonna 2008 hyväksytyn Venäjän rautateiden pitkänajan strategiaohjelman mukaan Uralvuoriston pohjoisosan itäpuolitse rakennetaan vuoteen 2030 mennessä uusi rahtiliikennettä palveleva rautatieyhteys. Se kulkisi reitillä Jamalin Nenetsian Salehard– Hanti-Mansian Berjozovon piirin Saranpaul– Sverdlovskin alueen Ivdelin kaupunkipiirin Polunotšnoje.
Aiheesta muualla

Saranpaulin maalaiskunta Berjozovon piirin sivustolla (venäjäksi) (berezovo.ru)
Linnunruohoyökkönen

| Linnunruohoyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Ritariyökköset Catocalinae
Suku::  Phytometra
Laji::  viridaria
Kaksiosainen nimi
 Phytometra viridaria  Clerck, 1759 
Katso myös
   Linnunruohoyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Linnunruohoyökkönen (Phytometra viridaria) on pieni ja hento, tumma yökkönen.
Koko ja ulkonäkö

Varsin pienikokoinen yökkönen, jonka siipiväli on vain 16–20 mm. Etusiivet ovat pohjaväriltään ruskehtavan oliivinvihreät. Siiven ulkoreuna on leveälti purppuranpunainen, samoin keskisaran ulkoreuna ja siiven etureuna lähellä tyveä. Joskus siipi on jokseenkin yksivärisen oliivinruskea. Takasiivet ovat ruskeat ja niissä on tummempi poikittaisvyö.
Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyysalue ulottuu Euroopasta Japaniin saakka. Toukan ravintokasvien levinneisyys rajoittaa lajin esiintymisen Suomessa Ahvenanmaalle, lounaissaaristoon ja etelärannikolle. Ainoa sukupolvi lentää toukokuun lopulta heinäkuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Linnunruohoyökkönen elää rantaniityillä ja metsäaukioilla, joilla kasvaa toukan ravintokasveja. Sopivalla paikalla Perhoset lentävät matalalla, pääasiassa päivällä auringonpaisteessa. Niitä on kuitenkin saatu myös valopyydyksillä. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi

Toukka syö ainoastaan linnunruohoja (Polygala).
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1901706  AfroMoths: PHYTVIRI  BioLib: 53333  BOLD: 196753  CoL: 77HL9  EoL: 558707  EUNIS: 309306  Fauna Europaea: 446693  Fauna Europaea (new): a188079c-26b1-4d63-ad79-9c66dabe8dca  GBIF: 1760246  iNaturalist: 483553  IRMNG: 10771913  LepIndex: 287648  LoB: 4554  MaBENA: PhytoVirid  NBN: NBNSYS0000006574  NCBI: 938207  Observation.org: 9822  Open Tree of Life: 152397  Laji.fi: MX.62301
Listeria monocytogenes

| Listeria monocytogenes |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Bakteerit Bacteria
Kunta::  Bakteerit Eubacteria
Pääjakso::  Firmicutes
Luokka::  Bacilli
Lahko::  Bacillales
Heimo::  Listeriaceae
Suku::  Listeria
Laji::  L. monocytogenes
Kaksiosainen nimi
 Listeria monocytogenes  (Murray et al. 1926) 
Katso myös
   Listeria monocytogenes Wikispeciesissä   Listeria monocytogenes Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Listeria monocytogenes on Listeria-sukuun kuuluva grampositiivinen bakteeri, joka aiheuttaa listerioosiksi kutsuttua vatsatautia. Listeria-bakteeria esiintyy varsin yleisesti maaperässä.
Bakteeri on saanut nimensä brittiläisen lääkärin Joseph Listerin mukaan.
Listerioosi

Listeriatartunnan voi saada huonosti pestyistä vihanneksista, raa'aksi jääneestä lihasta, pastöroimattomista maitotuotteista tai kalasta. Listeriabakteeri lisääntyy tyhjiöpakatussa tuotteessa myös jääkaappilämpötilassa. Se tuhoutuu jos tuote kuumennetaan kauttaaltaan 90 asteeseen kahdessa minuutissa. Mikrokuumennus ei kuumenna tasaisesti eikä siten tuhoa kaikkia bakteereja.
Listerioosi aiheuttaa verenmyrkytystä ja aivokalvontulehdusta. Verenmyrkytykseen kuolee hoidosta huolimatta 30–50 prosenttia sairastuneista, aivokalvontulehdukseen noin joka viides. Bakteeri tarttuu myös eläimiin, ja voi eläimilläkin olla oireeton. Listeriaan sairastuvat yleensä ihmiset, joilla on heikentynyt vastustuskyky eli esimerkiksi vanhukset, raskaana olevat ja vastasyntyneet. Se on vaarallinen tyypillisesti myös syöpä- ja AIDS-potilaille sekä maksa- ja munuaistauteja sairastaville.
Suomessa todetaan vuosittain 20–70 listerioositapausta. Vuonna 2010 tapauksia todettiin poikkeuksellisen paljon, 70 tapausta, joista neljäsosa kuoli. Syyksi epäiltiin kalatuotteita. Suurin osa sairastuneista oli iäkkäitä tai heillä oli jokin heikentävä perussairaus.
Listerioosi > Eläimillä

Eläinten sairautena listerioosi yhdistetään useimmin lampaisiin ja vuohiin. Syynä on yleensä pilaantunut säilörehu, johon on voinut sekoittua ulosteita tai ulosteista kontaminoitunutta multaa. Tyypillisiä oireita ovat tasapainohäiriöt ja nielemisvaikeudet mutta eläimet voivat myös kuolla äkillisesti ennen kuin oireita ehtii muodostua. Koska syy kohdistuu useisiin eläimiin, sairastuneitakin on yleensä useita. Alkuvaiheessa hoitoa voidaan yrittää antibiooteilla, mutta kuolleisuus on korkea ja parantuneistakin monille jää eriasteisia hermosto-oireita.
Aiheesta muualla

Listeria monocytogenes – Ruokavirasto
Laji.fi: Listeria monocytogenes
National Center for Biotechnology Information (NCBI): ◦Listeria monocytogenes, taxonomy (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q292015  Wikispecies: Listeria monocytogenes  BacDive: 6875  CoL: 3VGJ4  EoL: 974245  EPPO: LSTEMO  GBIF: 5428162  IRMNG: 10932504  ITIS: 963001  LPSN: listeria-monocytogenes  NCBI: 1639  NZOR: 4403b22f-ca1b-4267-8665-640cab91cf0c  Open Tree of Life: 1038312
Santiago de Compostelan katedraali

Santiago de Compostelan katedraali
Pohjapiirros
Santiago de Compostelan katedraali (gal. Catedral de Santiago de Compostela) on roomalaiskatolinen katedraali Santiago de Compostelassa Galiciassa Espanjassa. Katedraalin paikalla on ollut kirkollista toimintaa 800-luvun alusta. Nykyisen katedraalin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1075, ja ne jatkuivat jaksoittain vuoteen 1211 saakka.
Katedraali edustaa vahvasti romaanista arkkitehtuuria. Sen pilarit ovat perusmuodoltaan neliöitä, ja niiden sivuissa on kiinni neljä puolipylvästä. Pylväät kannattavat tynnyriholvia sekä jakavat tilan osiin. Keskikäytävän puoleisin puolipylväs kohoaa koko käytävän korkuiseksi kannattelemaan holvikattoa. Sivuikkunat toimivat epäsuorana valonlähteenä.
Katedraalin sisäänkäyntiä koristava Pórtico da Gloria kuuluu romaanisen kuvanveiston merkittävimpiin veistoskokonaisuuksiin.
Fachada de la Azabachería (pohjoinen julkisivu).
Luostarin ristikäytävä.
Puerta Santa (Puerta del Perdón)
Puerta Santa (sisäkuva)
Pórtico da la Gloria
Keskilaiva
Capilla de la Corticela
Lasimaalaus
Apostoli Jaakobin hopeinen uurna.
Pääalttari
Capilla de la Comunión
Capilla del Pilar
Diego de Castillan (k. 1584) hauta.
Leónin kuningas Fernando II:n (1137–1188) hauta.
Bibliography

Bravo Lozano, Millán: Camino de Santiago Inolvidable.  León:  Everest, 1999.  ISBN 84-241-3905-4
Carro Otero, Xosé: Santiago de Compostela.  publisher Everest, 1997.  ISBN 84-241-3625-X
Chamorro Lamas, Manuel; González, Victoriano; Regal, Bernardo: Rutas románicas en Galicia/1.  Ediciones Encuentro, 1997.  ISBN 84-7490-411-0
Fraguas Fraguas, Antonio: Romerías y santuarios de Galicia, s. 20.  publisher Galaxia, 2004.  ISBN 978-84-8288-704-3  Teoksen verkkoversio.
Fuertes Domínguez, Gregorio: Guía de Santiago, sus monumentos, su arte.  El Eco Franciscano, 1969.
García Iglesias, José Manuel: A catedral de Santiago: A Idade Moderna.  Xuntanxa, 1993.  ISBN 8486614694  gallego
Garrido Torres, Carlos: Las Guías visuales de España: Galicia.  El País, 2000.
Gómez Moreno, María Elena: Mil Joyas del Arte Espyearl, Piezas selectas, Monumentos magistrales: Tomo primero Antigüedad y Edad Media.  Barcelona:  Instituto Gallach, 1947.
Navascués Palacio, Pedro; Sarthou Carreres, Carlos: Catedrales de España.  Madrid:  Espasa Calpe, 1997.  OCLC 249825366  ISBN 84-239-7645-9
Otero Pedrayo, Ramón: Guía de Galicia, s. 351 y siguientes.  4ª painos. publisher Galaxia, 1965.  Teoksen verkkoversio.
Portela Silva, E.: Historia de la ciudad de Santiago de Compostela.  Universidad de Santiago de Compostela, 2003.  ISBN 8497501373  Teoksen verkkoversio.
Sanmartín, Juan R.: O Botafumeiro: Parametric pumping in the Middle Ages. American Journal of Physics, 1984, 52. vsk, s. 937–945.  doi:10.1119/1.13798  Αγγλικά
Vaqueiro, Vítor: Guía da Galiza máxica, mítica e lendaria.  Galaxia, 1998.  ISBN 8482882058  Teoksen verkkoversio. gallego
Vázquez Varela, J. M.; Yzquierdo Perrín, R.; García Iglesias, Castro, J. M.: 100 works mestras da arte galega.  Nigra Arte, 1996.  ISBN 84-87709-50-8  gallego
Villa-Amil y Castro, José: Descripción histórico-artístico-arqueológica de la catedral de Santiago.  Impr. de Soto Freire, 1866.  Teoksen verkkoversio.
Turner, J. - Grove Dictionary of Art - MacMillan Publishers Ltd., 1996; ISBN 0-19-517068-7
Cathedral video www.vimeo.com/27959788
Botafumeiro https://www.youtube.com/watch?v=rOoHyEEXxoA
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Litsi

| Litsi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Suku::  Litsit Litchi
Laji::  chinensis
Kaksiosainen nimi
 Litchi chinensis  Sonn. 
Katso myös
   Litsi Wikispeciesissä   Litsi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Litsi eli litsiluumu eli kiinanluumu (Litchi chinensis) on noin 15–20-metriseksi kasvava ikivihreä pensasmainen puu, joka on läheistä sukua longaanille (Dimocarpus longan) ja rambutaanille (Nephelium lappaceum). Kasvi on alun perin kotoisin Etelä-Kiinasta, jossa sitä on viljelty tuhansia vuosia. Sitä kasvatetaan trooppisen ilmaston alueella ympäri maailmaa, mutta erityisen suosittu se on Kaakkois-Aasiassa. Nykyään litsiä kasvatetaan myös muun muassa USA:ssa, Thaimaassa, Madagaskarilla ja Israelissa. Tuoreina hedelminä sitä voi olla vaikea löytää kaupoista, mutta purkitettuna sitä voi löytää monista paikoista, erityisesti Aasia-marketeista.
Litsiä on pidetty Kiinassa perinteisesti perhesovun ja romantiikan symbolina, ja entisaikaan vastanaineilla oli tapana laittaa sänkynsä alle kuivattuja litsejä poikalasten toivossa.