stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oman
Kulttuuri ja uskonto > Urheilu

Kamelikilpailut ovat Omanin perinteisesti suosittu urheilulaji. Tämän lisäksi mm. jalkapallo, rugby ja koripallo ovat nostaneet suosiotaan Omanissa. Oman on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1984 alkaen. Ensimmäisellä kerralla sen joukkueessa oli 16, sen jälkeen alle kymmenen urheilijaa. Yleisimmät lajit, joihin on osallistunut omanilaisia urheilijoita, ovat ammunta ja yleisurheilu. Ainoa nainen, joka on edustanut Omania olympialaisissa on Buthayna Al-Yaqoubi. Maa ei ole saanut vielä yhtään mitalia.
Omanin jalkapallomaajoukkue ei ole selviytynyt maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnaukseen, mutta on edennyt neljästi (2004, 2007, 2015 ja 2019) Aasian-mestaruuskilpailuihin, jossa se pääsi ensimmäistä kertaa jatkoon alkulohkosta vuonna 2019. Huhtikuussa 2021 Oman oli FIFAn rankingissa sijalla 80.
Maassa on 43 jalkapalloseuraa, joissa pelaa kaikkiaan 8 610 rekisteröitynyttä pelaajaa.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sanomalehti Times of Oman (englanniksi)
Sanomalehti Oman Daily Observer (englanniksi)
Sultanate of Oman: Fact & Figures 2013 (pdf) (englanniksi) (ncsi.gov.om)
| n k Lähi-itä |
| --- | --- | --- |
| Itsenäiset valtiot |  Arabiemiirikunnat  Bahrain  Irak  Iran  Israel  Jemen  Jordania  Kuwait  Kypros  Libanon  Oman  Qatar  Saudi-Arabia  Syyria  Turkki  |  |
| Itsehallintoalueet |  Palestiinalaishallinto  |  |
| n k Aasian valtiot |
| --- | --- | --- |
| Itsenäiset valtiot |  Afganistan  Armenia1  Azerbaidžan1  Bahrain  Bangladesh  Bhutan  Brunei  Etelä-Korea  Filippiinit  Georgia1  Indonesia  Intia  Irak  Iran  Israel  Itä-Timor  Japani  Jemen  Jordania  Kambodža  Kazakstan1  Kiina  Kirgisia  Kuwait  Kypros1  Laos  Libanon  Malediivit  Malesia  Mongolia  Myanmar  Nepal  Oman  Pakistan  Pohjois-Korea  Qatar  Saudi-Arabia  Syyria  Singapore  Sri Lanka  Tadžikistan  Thaimaa  Turkki1  Turkmenistan  Uzbekistan  Venäjä1  Vietnam  Yhdistyneet arabiemiirikunnat  |  |
| Kiistanalaiset valtiot |  Abhasia1  Etelä-Ossetia1  Palestiina  Pohjois-Kypros1  Vuoristo-Karabah1  Taiwan  |  |
| Erityisalueet |  Akrotíri ja Dekéleia  Brittiläinen Intian valtameren alue  Hongkong  Joulusaari  Kookossaaret  Macao  |  |
1Lasketaan kuuluvaksi myös Eurooppaan.
| n k Islamilainen yhteistyöjärjestö |
| --- | --- |
Jäsenet:  Afganistan  Albania  Algeria  Azerbaidžan  Bahrain  Bangladesh  Benin  Burkina Faso  Brunei  Djibouti  Egypti  Gabon  Gambia  Guinea  Guinea-Bissau  Guyana  Indonesia  Irak  Iran  Jemen  Jordania  Kamerun  Kazakstan  Kirgisia  Komorit  Kuwait  Libanon  Libya  Malediivit  Malesia  Mali  Marokko  Mauritania  Mosambik  Niger  Nigeria  Norsunluurannikko  Oman  Pakistan  Palestiina  Qatar  Saudi-Arabia  Senegal  Sierra Leone  Somalia  Sudan  Suriname  Tadžikistan  Togo  Turkki  Turkmenistan  Tunisia  Tšad  Uganda  Uzbekistan  Yhdistyneet arabiemiirikunnat 
Jäädytetty:  Syyria 
Tarkkailijat:  Bosnia ja Hertsegovina  Keski-Afrikka  Pohjois-Kypros  Venäjä  Thaimaa 
Omanin kartta.
Wadi Shab.
Masqat ja Oman 1800-luvulla, Punaisella merkitty rannikkoalue oli brittien etupiirinä, oranssilla merkitty sisämaa imaamien hallinnassa.
Omanin aluehallinnon ylätaso: kuvernoraatit.
Kalatori.
Miesturisteja dišdašoissaan Salalassa.
Islannin finanssikriisi 2008–2011

Mielenosoitus kriisin aikaan vuonna 2009
Islannin finanssikriisi 2008–2011 oli Islannissa tapahtunut taloudellinen ja poliittinen tapahtuma, jonka aikana valtio otti haltuunsa maan kolme suurinta, pahasti velkaantunutta pankkia. Kriisi johti talousromahdukseen, Islannin kruunun arvon romahdukseen ja työttömyyden kasvuun.
Kriisi sai alkunsa, kun kansainvälinen talouskriisi romahdutti myös Islannin talouden. Islantilaiset finanssilaitokset olivat lainanneet ja sijoittaneet todella suuria summia rahaa, mutta sijoituskohteet eivät kuitenkaan tuottaneet toivotulla tavalla. Lokakuussa 2008 maan kolme suurinta pankkia, Kaupthing, Landsbanki ja Glitnir kaatuivat. Valtio otti ne haltuunsa. Islannin kruunun arvo romahti ja islantilaisten ihmisten velat moninkertaistuivat. Pankkien kaatumisen jälkeen seurasi useiden kuukausien katumielenosoituksia, joissa Islannin kansa vaati muun muassa maan poliittisen johdon ja keskuspankin johtajien eroa.
Tammikuussa 2009 Islannin silloinen pääministeri Geir Haarde ilmoitti, että toukokuussa maassa järjestettäisiin ennenaikaiset vaalit. Ennen sitä kauppaministeri Björgvin Sigurðsson ja Islannin rahoitustarkastuksen johto olivat jättäneet tehtävänsä. Mielenosoitukset jatkuivat kuitenkin vielä ilmoituksen jälkeenkin, ja myöhemmin samassa kuussa Islannin hallitus erosi. Valtaan äänestettiin uusi hallitus, joka alkoi vuonna 2010 säännöstellä valuutta- ja pääomaliikkeitä. Säännöstelyn tavoitteena oli valuuttapaon estäminen. Vuonna 2015 hallitus ilmoitti alkavansa purkaa säännöstelyä.
Lokakuuhun 2015 mennessä Islannissa oli määrätty 26 finanssikriisin aiheuttanutta pankkiiria ja rahoittajaa vankeusrangaistukseen.
Muista Euroopan maista poiketen Islannin talous lähti kriisin jälkeen vakaaseen kasvuun. Talouskasvu johtui siitä, että maan tärkeimmät elinkeinot kalastus ja turismi olivat myös kasvavassa kysynnässä.
Jouni Kaipainen

Jouni Ilari Kaipainen (24. marraskuuta 1956 Helsinki – 23. marraskuuta 2015 Tampere) oli suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli 1975–1982 Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen opettajinaan toimivat aluksi Aulis Sallinen ja myöhemmin Paavo Heininen. Opiskeltuaan Kaipainen omistautui säveltämiselle. Sävellystyön ohella hän opetti sävellystä Pirkanmaan ammattikorkeakoulussa vuodesta 2000 alkaen. Hän toimi 1991–1993 Helsinki Biennalen taiteellisena johtajana.
Kaipainen kuului Korvat auki -yhdistyksen ja Sävellyspaja-yhdistys ry:n perustajajäseniin. Kapellimestari Esa-Pekka Salonen luonnehti Kaipaista Korvat auki -yhdistyksessä ”porukan tähdeksi”. Kaipainen oli vuosien ajan Tampere Filharmonian nimikkosäveltäjä.
Kaipaisen vanhemmat olivat lääkäri, kansanedustaja Osmo Kaipainen ja kirjailija Anu Kaipainen. Kaipaisen ensimmäinen puoliso oli Outi Kattelus, ja heidän poikansa on kaupunginjohtaja Lauri Kattelus. Kaipaisen toisesta avioliitosta laulaja Päivi Kantolan kanssa syntynyt poika Iivo Kaipainen on Arion-yhtyeen kitaristi. Kaipaisen kolmas puoliso oli viulisti ja kapellimestari Jaana Haanterä.
Kaipainen kuoli maksasyöpään vain päivää ennen 59-vuotissyntymäpäiväänsä. Viimeiseksi Kaipaisen kantaesitetyksi sävellykseksi jäi pianotrio n:o 2, joka esitettiin viikon kuluttua hänen kuolemastaan.
Sävellyksiä > Ooppera

Konstanzin ihme op. 30 (libretto Juha Siltanen; keskeneräinen)
Sävellyksiä > Sinfoniat

Sinfonia nro 1 op. 20 (1980-85)
Sinfonia nro 2 op. 44 (1994)
Sinfonia nro 3 op. 72 (1999-2004)
Sinfonia nro 4 Commedia solisteille, mieskuorolle ja orkesterille op. 93 (2010/12) (teksti Dante Alighieri) Esitys keskeneräisenä 2010, kokonaisensiesitys 2017
Sinfonia nro 5 (keskeneräinen)
Sävellyksiä > Konsertot

Klarinettikonsertto Carpe diem! op. 38 (1990)
Oboekonsertto op. 46 (1994)
Vernal Concerto - From Equinox to Solstice saksofonikvartetille ja orkesterille op. 53 (1996)
Pianokonsertto op. 55 (1997)
Alttoviulukonsertto op. 56 (1997)
Nyo ze honmak kokyo to klarinetille, jousiorkesterille ja dabachille op. 59b (1999)
Käyrätorvikonsertto op. 61 (2000-01)
Sellokonsertto op. 65 (2002)
Trumpettikonsertto op. 66 (2003)
Fagottikonsertto op. 74 (2005)
Viulukonsertto op. 76 (2006)
Pasuunakonsertto Life is... op. 100 (2014)
Sävellyksiä > Muita orkesteriteoksia

Sisyfoksen uni op. 47 (1994)
Accende lumen sensibus op. 52 (1996)
North by North-East op. 63 (2000)
Erik (...jag hör det ständigt...) op. 78 (2006)
notkea keaton (The Ghost of Buster) op. 86 (2008/09)
Sävellyksiä > Kamarimusiikkia

Jousikvartetto nro 1 op. 2 (1973)
Jousikvartetto nro 2 op. 5 (1974)
Jousikvartetto nro 3 op. 25 (1984)
Jousikvartetto nro 4 op. 45 (1994)
Jousikvartetto nro 5 op. 70 (2004)
Jousikvartetto nro 6 The Terror Run op. 92 (2010)
Jousikvartetto nro 7 Batsheba op. 98 (2013)
Trio nro 1 klarinetille, sellolle ja pianolle op. 21 (1983)
Trio nro 2 Andamento huilulle, fagotille ja pianolle op. 28 (1986)
Trio nro 3 viululle, sellolle ja pianolle op. 29 (1986-87)
Trio nro 4 ...nous hauki kuusen latvukseen... viululle, sellolle ja pianolle op. 102 (2014)
Ladders to Fire, konsertto kahdelle pianolle op. 14 (1979)
Trois morceaux de l'aube sellolle ja pianolle op. 15 (1980-81)
Far from Home huilulle, saksofonille, kitaralle ja lyömäsoittimille op. 17 (1981)
Altaforte trumpetille ja elektroniikalle op. 18 (1982)
Parcours huilulle ja cembalolle op. 23 (1983)
Piping Down the Valleys Wild bassoklarinetille ja pianolle op. 26 (1984)
Conte pianolle op. 27 (1985)
Gena harmonikalle op. 31 (1987)
Remous huilukvartetille op. 37 (1990)
Tenebrae kitaralle op. 39 (1991)
Serenade: Full Moon, Lunatic Bassoon soolofagotille op. 42 (1993)
Sekstetto huilulle, saksofonille, käyrätorvelle, viululle, sellolle ja pianolle op. 57 (1997)
Vento harmonikalle op.58 (1998)
Klarinettikvintetto op. 59 (1999)
Placido harmonikalle op. 68 (2003/05)
Reunion confirmed uruille op. 71 (2006)
Preludes pianolle op. 77 (2006)
Elemental Chanting sellolle ja harmonikalle op. 87 (2009)
PMMP Rh+ klarinetille, harmonikalle, jousikvartetille ja kontrabassolle op. 89 (2009)
Sonata concertante huilulle, viululle, alttoviululle, sellolle, kontrabassolle ja harpulle op. 90 (2010)
Sonaatti kahdelle viululle op. 94 (2011)
Sävellyksiä > Vokaalimusiikkia

Yölauluja sopraanolle ja kamariorkesterille op. 11 (1978 (teksti Po Chü-i, käännös Pertti Nieminen)
Cinq poèmes de René Char sopraanolle ja orkesterille op. 12 (1978-80)
Stjärnenatten sopraanolle ja kamariyhtyeelle op. 35 (1989) (Edith Södergran)
Lacrimosa kaksoissekakuorolle op. 36 (1989) (Requiem-teksti ja William Blake)
Antiphona SATB (Super Alta Trinità Beata) mies- ja lapsikuoroille op. 40 (1992) (vanha italialainen kulkuelaulu)
Jauchzet! sekakuorolle op. 41 (1993)  (osia Bachin kantaateista)
Glühende Blumen des Leichtsinns sopraanolle ja jousikvartetille tai -orkesterille op. 51 (1995) (Richard Dehmel ja Rainer Maria Rilke)
Runopolku sopraanolle ja pianolle op. 50 (1995) (Lauri Otonkoski)
Des Flußes Stimme (Ein Requiem, Jeremy Parsons in memoriam) sekakuorolle op. 54 (1996) (Eklöf, von Schoultz, Rilke, Hesse)
En skål för alla kvinnors ära sopraanolle, käyrätorvelle ja pianolle op. 67 (2003/05) (Edith Södergran)
Felicity & Fullnesse, monodraama baritonille ja orkesterille op. 75 (2006) (Thomas Traherne ja Hanno Eskola)
The Canticle of Brother Sun sopraanolle, baritonille ja kamariorkesterille op. 88 (2009) (Fransiskus Assisilainen ja Seattle)
Var det Edith? sopraanolle, jousikvartetille, kontrabassolle ja pianolle op. 95 (2011)
Tyttöjä ja kuolemaa mieskuorolle op. 101 (2014) (Gustav Fröding ja Ilpo Tiihonen)
Palkinnot

Pariisissa pidetyn Unescon säveltäjärostrumin nuorten sarjan ensimmäinen palkinto 1981 teoksella Trois morceaux de l'aube
Unescon säveltäjärostrumin toinen palkinto 1994 teoksella Carpe diem!
Kritiikin kannukset 1982
valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha 1984, 1989, 1994, 1999 ja 2005
Kalle Kaiharin kulttuuripalkinto 2005
Kirjallisuutta

Hirvonen, Maritta: Hämäränmaassa valon syvyys: Jouni Kaipainen 1956–2015. Helsinki: Stresa 2020. ISBN 978-952-7369-01-2
Aiheesta muualla

Jouni Kaipaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Tarpila, Laila: Säveltäjä Jouni Kaipainen kuoli kesken täyden luomiskauden. Musiikin syntymäpäiväkalenteri 24.11.2020. Yleisradio.
Kaipainen, Jouni hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Kritiikin Kannusten saajat |
| --- | --- |
1960-luku:  1962 Jorma Panula  1963 Ralf Långbacka  1964 Kari Rydman  1965 Eino Säisä  1966 Risto Jarva  1967 Kalle Holmberg & Kari Liila  1968 Kimmo Pyykkö  1969 Timo Bergholm 
1970-luku:  1970 Jouko Turkka  1971 Iso mies ja keijukainen -levytyöryhmä  1972 Lasse Naukkarinen  1973 Ilpo Saastamoinen  1974 Riitta Nelimarkka  1975 Pekka Milonoff  1976 Ulrika Hallberg  1977 Timo Linnasalo  1978 Arto af Hällström  1979 Eurooppalainen Odysseia -kuunnelmatyöryhmä 
1980-luku:  1980  Pentti Sammallahti  1981 Marjatta Tapiola  1982 Jouni Kaipainen  1983 Kari Väänänen  1984 Olli Jalonen  1985 Maaria Wirkkala  1986 Kari Kriikku  1987 Juhani Liimatainen  1988 Mox Mäkelä  1989 Sami Toivonen 
1990-luku:  1990 Rahkonen-radioteostyöryhmä  1991 Marjatta Oja  1992 Julia Vuori  1993 tanssiryhmä Suomussalmi  1994 Martti Suosalo  1995 Juha Lehtola  1996 Susanna Helke &  Virpi Suutari  1997 Jukka-Pekka Pajunen  1998 Håkan Wikman  1999 Tuomas Kantelinen 
2000-luku:  2000 Sándor Vály  2001 Johanna Venho  2002 Salla Tykkä  2003 U-Street All Stars  2004 Ville Tietäväinen  2005 Taito Hoffrén  2006 Anna Krogerus  2007 Pauliina Feodoroff  2008 Eeva Muilu  2009 Jukka-Pekka Valkeapää 
2010-luku:  2010 Timo Harju  2011 Merja Pöyhönen  2012 Selina Anttinen & Vesa Oiva  2013 Linda Fredriksson  2014 Elina Pirinen  2015 Ima Iduozee  2016 Suohpanterror  2017 Maija Kauhanen  2018 Honkasalo–Niemi–Virtanen  2019 Ilja Lehtinen 
2020-luku:  2020 Juliana Hyrri  2021 Emilia Hoving  2022 Hanna Bergholm & Ilja Rautsi  2023 Jonnakaisa Risto 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  BRAHMS  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana  IdRef
Peter Lindbäck

Rolf Peter Lindbäck (s. 14. kesäkuuta 1955 Helsinki) on entinen Ahvenmaan ja Ahvenanmaan valtionviraston maaherra. Hän on koulutukseltaan varatuomari.
Peter Lindbäck opiskeli Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1981. Hän työskenteli vuodet 1984–1987 Ahvenanmaan tuomiokunnassa. Vuonna 1987 hänet nimitettiin Ahvenanmaan maakuntahallituksen vs. kansliapäälliköksi.
Lindbäck nimitettiin Ahvenanmaan maaherraksi vuonna 1999. Hänen edeltäjänsä oli eläkkeelle jäänyt Henrik Gustafsson. Suomen maaherrojen virat lakkautettiin lääninuudistuksessa vuonna 2009 ja Lindbäck jatkoi vastaperustetun Ahvenmaan valtionviraston johtajana, jonka titteli on myöskin maaherra. Lindbäck jäi tästä tehtävästä eläkkeelle vuonna 2023.
Lindbäck on edustanut Porvoon hiippakuntaa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksessa 2008–2016 ja 2020–2024.
Lilli

| Lilli |
| --- | --- |
Sukupuoli:  nainen
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  20. toukokuuta
– ruotsinkielinen:  20. toukokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Lili, Lill
Vastineita eri kielissä:  Lilian, Lilly, Lily
Nimen alkuperä:  Elisabet tai Lilja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lilli on suomalainen ja saksalainen naisen nimi. Saksassa se on syntynyt muunnoksena nimestä Lili, joka on Elisabet-nimen lyhentymä, mutta on voitu yhdistää myös saksan kielen liljaa tarkoittavaan sanaan lily. Suomessa Lilli sen sijaan on käsitetty Lilja-nimen muunnelmaksi.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Lilli-nimen on Suomessa Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 3 506 naista ja ainakin yksi mies.
Tunnettuja Lillejä

Lilli Alanen (1941–2021), suomalainen filosofi ja filosofian historian professori
Lilli Autti (s. 1958), valtiotieteiden maisteri, Helsingin kaupunginvaltuutettu ja sosiaalihuollon erityisasiantuntija
Lilli Beck (1885–1939), tanskalainen näyttelijä
Lilli Earl, o.s. Suomalainen (s. 1964), suomalainen toimittaja ja näyttelijä
Lilli Forss-Nordström (1893–1968), suomenruotsalainen kirjailija
Lilli Henoch (1899–1942), saksalainen yleisurheilija
Lilli Kurikka (1865–1928), suomalainen näyttelijä ja laulaja
Lilli Leinberg (1836–1922), hengellisten laulujen säveltäjä, yhteiskunnallinen toimija ja kirkkohistorian tutkija
Lilli Loiri (ent. Loiri-Seppä, s. 1973), suomalainen kirjailija, laulujen sanoittaja ja mainonnan suunnittelija
Lilli Maijala (s. 1981), alttoviulisti
Lilli Markkanen (1920–2003), näyttelijä ja teatterinaamioitsija
Lilli Paasikivi (s. 1965), suomalainen oopperalaulaja
Lilli Palmer (1914–1986), saksalainen näyttelijä
Lilli Porthan (1874–1967), suomalainen kirjailija
Lilli Promet (1922–2007), virolainen kirjailija
Lilli Rainio, alk. Lilius (1861–1945), suomalainen kirjailija, kansanperinteen kerääjä ja suomentaja
Lilli Sairio (1895–1945), suomalainen näyttelijä
Lilli Wilhelm Schildt (1860–1927), suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies
Lilli Schwarzkopf (s. 1983), saksalainen seitsenottelija
Lilli Suburg (1840–1923), virolainen kirjailija ja naisten oikeuksien puolustaja
Lilli Sukula-Lindblom (s. 1956), suomalainen näyttelijä ja klovni
Lilli Syvänen (1899–1983), suomalainen koulunjohtaja
Lilli Tulenheimo (1880–1958), suomalainen näyttelijä
Lilli Törnudd (1862–1929), suomalainen piirustuksen- ja käsityönopettaja
Lilli Vuorela (1914–2009), suomalainen kirjailija
Kuvitteellisia Lillejä

Lilli Lemmikki, Pikku kakkosen sarjassa Lilli ja kukkaisystävät
Lilli, Disneyn eläinmaailmassa Milla Magian siskon- tai veljentyttö
prinsessa Lilli (engl. Princess Calla), hahmo animaatiosarjassa Kummikarhut
Milad Dehghan

| Milad Dehghan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1991 (ikä 33–34)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Slim Mill
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  2016–
Tyylilajit:  rap
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Milad Dehghan, taitelijanimeltään Slim Mill (s. 1991lähde?) on iranilaistaustainen poliitikko, rap-artisti ja LEVELI-podcast-ohjelman juontaja. Hänen suosituin kappaleensa ”Kebab” on kerännyt lähes neljä miljoonaa näyttökertaa YouTubessa. Dehghanin YouTube-kanavalla on lähes 60 000 tilaajaa ja yli 22 miljoonaa katselukertaa.
Elämä

Dehghan julkaisee musiikkia omakustanteena. Dehghanin mukaan Mikael Gabriel tarjosi hänelle levytyssopimusta, mutta Dehghan kertoo kieltäytyneen siitä. Dehghan esiintyi YLE:n vuonna 2018 tuottamassa dokumenttisarjassa RäpID.
Dehghan valittiin Vantaan kaupunginvaltuustoon perussuomalaisten ehdokkaana vuoden 2021 kuntavaaleissa. Dehghan erotettiin puolueesta melko pian vaalien jälkeen. Hän on myöntänyt aiheuttaneensa mainehaittaa.  Dehghan otettiin takaisin perussuomalaisiin vuoden 2025 alkupuolella.
Diskografia > Singlet

”Kokaiini” (2016)
”Best Shaco” (2016)
”Pienii Sienii” (2016)
”Tokyo” (2016)
”Kiinamies ☯” (2016)
”Suomen laihin” (2016)
”Yön ritari” (ft. Pale Tone) (2016)
”Yakuza” (2016)
”USB” (2016)
”Limu ja Naiset” (2016)
”Legendaarinen” (2016)
”Leanscape” (2016)
”CS_ITALY” (2016)
”Goblin” (2016)
”Basedhoven” (2016)
”Kesäflow” (2016)
”Sitmä” (2016)
”Kananuudeli” (ft. Le Sage, JustSeAbu ja MVD J€¥$ON) (2016)
”Rölli” (2016)
”Tuplapotti” (2016)
”Kaunis Ja Rohkea” (2016)
”xDlsd” (ft. Mahku ja Le Sage) (2016)
”Hiroshima” (ft. Yung Hilly ja MVD J€¥$ON) (2016)
”Pullopantti” (ft. LännenLiinein, Kielijuhani, Alis, MVD J€¥$ON, A$AP Vergi ja VaahteranmäenNege) (2016)
”Bill Gates” (ft. Versace, Henrik, Rusu) (2017)
”Gorilla” (ft. Mahku, 69 Savage ja Le Sage) (2017)
”Vitamiini” (ft. Fatboy L ja Young Manager) (2017)
"XDLSD Juna" (ft. Jedidi) (2017)
”Dondo” (ft. Mahku ja Fatboy L) (2017)
”Nacci” (2017)
”Ajax” (ft. Mahku) (2017)
”Shokki” (ft. Fatboy L ja Nuori OG) (2017)
”Jumissa hississä” (ft. Mahku) (2017)
”Pikapokeri” (ft. Fatboy L) (2017)
”Takaperin” (ft. Mahku) (2017)
”Kebab” (ft. Fatboy L ja A$AP) Vergi (2017)
”Jodel” (ft. Mahku) (2017)
”Poro” (ft. Mahku) (2017)
”Maski” (ft. Fatboy L) (2017)
”Redbull Remix” (ft. 69 Savage, Jedidi ja A$AP Vergi) (2018)
”ADHD” (ft. Fatboy L, OG Ulla-Maija) (2018)
”Pakettimatka” (Yksi Totuus, HesaÄijä, Seksikäs-Suklaa) (2018)
”Tesla” (2018)
”Muijat” (2018)
LÄSKI (2018)
35 (2018)
”Eeddspeaks” (2019)
”Real Tush” (feat. Slim Mill)  (2020)
TAKAISIN (Feat. Shagi ja Mahku) (2022)
Evangelicals and Catholics Together

Evangelicals and Catholics Together: The Christian Mission in the Third Millennium on vuoden 1994 ekumeeninen asiakirja, jonka ovat allekirjoittaneet johtavat evankelikaaliset ja katoliset tutkijat Yhdysvalloissa. Asiakirjan allekirjoittajina olivat Charles Colson ja Richard John Neuhaus, jotka edustivat kumpaakin osapuolta keskusteluissa. Se oli osa suurempaa ekumeenista lähentymistä Yhdysvalloissa, joka oli alkanut 1970-luvulla katolisten ja evankelikaalien yhteistyöllä ja myöhemmissä kristillisissä järjestöissä, kuten Moral Majorityssä, jonka Jerry Falwell perusti Francis Schaefferin ja hänen poikansa Frank Schaefferin kehotuksesta.
Julkilausuma on kirjoitettu todistukseksi, joka osoittaa, että protestanttien ja katolilaisten on annettava yhteinen todistus nykymaailmalle kolmannen vuosituhannen kynnyksellä. Se perustuu vahvasti Uuden testamentin teologiaan ja Nikean uskontunnustuksen kolminaisuusoppiin. Se pyrkii edistämään niin kutsuttua hengellistä ekumeniaa ja jokapäiväistä ekumeniaa.
Allekirjoittajat

Julistuksen evankelikaalisiin allekirjoittajiin kuuluivat muun muassa Charles Colson, Richard Land, Kent Hill, Jesse Miranda, John White ja Brian O'Connell. Katolisiin allekirjoittajiin kuuluivat mm. Avery Dulles, Francis George, William Murphy, Richard John Neuhaus, Francis Stafford ja George Weigel. Asiakirjan tukijoista tunnettuja olivat mm. J. I. Packer, Peter Kreeft, Ralph Martin, Bill Bright, Augustine DiNoia, Pat Robertson, Mark Noll, Michael Novak ja Carlos Arthur Sevilla.
Kirjallisuutta

Charles W. Colson - Richard John Neuhaus (toim.): Evangelicals and Catholics Together: Working Towards a Common Mission. Hodder & Stoughton, 1996. ISBN 978-0340665077
Timothy George - Thomas G. Guarino (toim.): Evangelicals and Catholics Together at Twenty: Vital Statements on Contested Topics. Brazos Press, 2015 ISBN 978-1587433689
Aiheesta muualla

Evangelicals and Catholics Together: The Christian Mission in the Third Millennium (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Evangelicals and Catholics Together
Käännös suomeksi