stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rhegion
Rakennukset ja löydökset

Antiikin Rhegionista on säilynyt suhteellisen vähän jäänteitä, koska myöhempi kaupunki on aina sijainnut samalla paikalla. Myös maanjäristykset ja seurannut jatkuva uudelleenrakentaminen vähentävät antiikkisten jäänteiden määrää. Viime vuosikymmeninä kaupungin alueella on kuitenkin suoritettu arkeologisia kaivauksia eri paikoissa.
Rhegionin akropoliin oletetaan sijainneen nykyisen kaupungin Reggio Campi-Cimiteron kaupunginosassa, joka on muuta kaupunkia ylempänä. Kaupungin agora ja myöhempi roomalainen forum sijoitetaan nykyisen Piazza Italian paikalle. Kaupunginmuurien reitti on jäljitetty pääosin. Parhaiten tunnetaan lännenpuolinen osuus, joka kulki merenrantaa. Löydetyt muurien jäänteet on ajoitettu 400-luvun eaa. lopulle ja 300-luvun eaa. alkuun. Kaupungissa on antiikin lähteiden perusteella ollut hyvä satama. Sen oletetaan sijainneen Apsias-joen suussa.
Nykyisten Griso-Laboccettan, Sandicchin ja Taraschi-Barillan alueilta on löydetty merkkejä suurikokoisesta pyhäkköalueesta. Kaupungista on löydetty myös kahden temppelin sekä odeionin jäänteet. Piirtokirjoituslöytöjen perusteella Rhegionissa on ollut Apollonille sekä Isikselle ja Serapikselle omistetut temppelit, prytaneion, basilika ja roomalainen kylpylä. Artemiille omistetun pyhäkön jäänteet samoin kuin yhden mosaiikkilattioin koristellun kylpylän rauniot on löydetty. Löytöihin lukeutuu myös yksityistalojen jäänteitä.
Myös kaupungin hautausmaita on löydetty Santa Caterinan ja Pentimelin alueelta kaupungin pohjoisosasta sekä Modenan ja Ravagnesen alueelta eteläosasta. Kaupungista sekä koko lähiseudulta tehtyjä esinelöytöjä on Reggio Calabrian arkeologisessa museossa (Museo Nazionale di Reggio Calabria, myös Museo Nazionale della Magna Grecia).
Arkeologista aluetta Reggio di Calabriassa.
Rhegionin lyömä hopeinen tetradrakhma, n. 478–376 eaa. Kuvituksessa muuliajot sekä jänis ja teksti ΡECΙΝΟΝ (Rheginon).
Rhegionin lyömä hopeinen tetradrakhma, n. 415–387 eaa. Kuvituksessa leijonanpää sekä seppelöity Apollonin pää ja teksti ΡΗΓΙΝΟΝ (Rheginon).
Rhegionin kreikkalaisen kauden muurien jäänteitä.
Roomalaisen kylpylän mosaiikkilattiaa.
Meko Finland

| Meko Finland Oy |
| --- | --- |
 Koivunen Oy:n rakennuksia Malminkaaren varrella.
Toimitusjohtaja:  Helena Sauramo
Kotipaikka:   Helsinki
Toimiala:  autotarviketukku
Henkilöstö:  vajaa 400 (2022)
Tytäryhtiöt:  Suomen Kuljetuslaite Oy
Omistaja:  Lyyrrön perhe (–2022)  Meko AB 2022–
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Meko Finland Oy (vuoteen 2025 saakka Koivunen Oy) on autoalan teknisen kaupan yritys. Sen perusti Oskar Koivunen toisena osakkaana vuonna 1927 nimellä Autosähkö Oy. Se jakaantui 1940-luvulla kahtia, ja sen autovaraosien tukkuosasto jatkoi nimellä Koivunen Oy. Vuonna 2022 Lyyrtö-sukuun kuuluvat omistajat myivät yhtiön ruotsalaiselle Mekolle 122 miljoonalla eurolla.
Koivusen toimipaikka on Helsingissä, Malmin kaupunginosan Ormuspellossa. Edustamansa tuotteet se myy kuluttajille jälleenmyyjiensä kautta, mm. perustamansa Fixus-ketjun myymälöissä.
Vuonna 2018 Koivunen-konsernin liikevaihto oli 162,3 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä keskimäärin 668, joista ulkomailla työskenteli 239.
Historiaa

Koivunen Oy:n alku oli vuonna 1927 perustettu Autosähkö Oy, jonka toisena perustajana oli Oskar Koivunen. Autosähköalan liiketoiminnasta yritys laajeni myös varaosakauppaan, ja 1943 nämä toimialat eriytettiin omiksi yhtiöikseen. Varaosatukusta tuli Koivunen Oy, joka toimi vuoteen 1986 Helsingin keskustassa kunnes se muutti uusiin tiloihin Ala-Malmille. Oskari Koivunen oli aluksi enemmistöomistaja, mutta hankki pian itselleen kaikki yhtiön osakkeet.
Koivunen alkoi kansainvälistyä 1990-luvun alussa suuntautuen entisen Neuvostoliiton alueille. Sillä on tytäryhtiöt kaikissa Baltian maissa. 2000-luvulla yritys laajeni raskaan ajokaluston saralla ostamalla kuormatilojen lämmönsäätöjärjestelmiin ja linja-autojen ilmastointilaitteisiin erikoistuneen yrityksen liiketoiminnan, josta muodostettiin Suomen Kuljetuslaite Oy. Se toimii Vantaan Hakkilassa ja on laajentunut raskaan kaluston varaosien ja laitteiden kauppaan sekä asennus-, huolto- ja korjaustoimintaan.
1990-luvulla Koivunen Oy perusti Fixus-autotarvikeketjun, johon kuuluu 400 itsenäistä varaosaliikettä ja korjaamoa Suomessa.
Aiheesta muualla

Koivunen Oy:n verkkosivusto
Suomen Kuljetuslaite Oy:n sivusto
Carlo Ancelotti

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Carlo Michelangelo Ancelotti
Syntymäaika: 10. kesäkuuta 1959 (ikä 65)
Syntymäpaikka:  Reggiolo, Italia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura:  Real Madrid
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1976–1979 |  Parma | 55 | (13) |
| 1979–1987 |  Roma | 171 | (12) |
| 1987–1992 |  Milan | 112 | (10) |
| Yhteensä | Yhteensä | 338 | (35) |
Maajoukkue
| 1981–1991 |  Italia | 26 | (1) |
Valmennusura
1995–1996:  Reggiana
1996–1998:  Parma
1999–2001:  Juventus
2001–2009:  Milan
2009–2011:  Chelsea
2011–2013:  Paris Saint-Germain
2013–2015:  Real Madrid
2016–2017:  Bayern München
2018–2019:  Napoli
2019–2021:  Everton
2021–:  Real Madrid
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Carlo Ancelotti (s. 10. kesäkuuta 1959) on italialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Hän on toiminut kesäkuusta 2021 lähtien Real Madridin päävalmentajana. Hän valmensi Realia aiemmin kausina 2013–2015 ja on toiminut valmentajana myös Italian, Englannin, Ranskan ja Saksan pääsarjoissa. Pelaajana hän edusti Italiaa kolmissa arvokilpailuissa ja yhteensä 26 maaottelussa.
Ancelotti on yksi seitsemästä Euroopan cupin/Mestarien liigan sekä pelaajana että valmentajana voittaneesta henkilöstä. Muut ovat Miguel Muñoz, Giovanni Trapattoni, Johan Cruijff, Frank Rijkaard, Josep Guardiola ja Zinédine Zidane. Ancelotti on kaikkien aikojen menestyneimpiä jalkapallovalmentajia. Hän on ainoa valmentaja, joka on voittanut Euroopan viiden suurimman liigan eli Englannin, Saksan, Espanjan, Italian ja Ranskan mestaruudet.
Ura pelaajana

Ancelotti oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa Parman riveissä vuonna 1976. Vuosina 1979–1987 Ancelotti edusti Romaa. Hän saavutti seuran riveissä yhden Italian-mestaruuden ja neljä Italian cupin voittoa. Vuosina 1987–1992 Ancelotti edusti Milania. Hän saavutti seurassa muun muassa kaksi Italian-mestaruutta, kaksi Euroopan cupin voittoa ja kaksi Intercontinental Cupin voittoa. Italian maajoukkueessa Ancelotti pelasi vuosina 1981–1991 26 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän edusti Italiaa vuoden 1986 MM-kisoissa, vuoden 1988 EM-kisoissa ja vuoden 1990 MM-kotikisoissa.
Saavutukset pelaajana

Italian mestaruus (3): 1983, 1988, 1992
Italian cup (4): 1980, 1981, 1984, 1986
Italian supercup: 1988
Euroopan cup (2): 1989, 1990
UEFA Super Cup: 1989, 1990
Intercontinental Cup (2): 1989, 1990
MM-pronssi 1990
Saavutukset valmentajana

Juventus :
UEFA Intertoto Cup: 1999
Milan :
Italian mestaruus: 2004
Italian cup: 2003
Italian supercup: 2004
Mestarien liiga (2): 2003, 2007
Euroopan supercup (2): 2003, 2007
Seurajoukkueiden maailmanmestaruus: 2007
Chelsea :
Englannin mestaruus: 2010
FA Cup: 2010
FA Community Shield: 2009
Paris Saint-Germain :
Ranskan mestaruus: 2013
Real Madrid :
Espanjan mestaruus (2): 2022, 2024
Espanjan cup (2): 2014, 2023
Mestarien liiga (3): 2014, 2022, 2024
Euroopan supercup (2): 2014, 2022
Seurajoukkueiden maailmanmestaruus (2): 2014, 2022
Espanjan supercup (2): 2022, 2024
Bayern München
Saksan mestaruus: 2017
Saksan supercup (2): 2016, 2017
Henkilökohtaiset :
Serie A:n vuoden valmentaja (Oscar del Calcio) (2): 2001, 2004
UNFP:n vuoden valmentaja Ligue 1:ssä: 2013
Italian paras valmentaja (Enzo Bearzot-palkinto): 2014
La Ligan vuoden valmentaja (Miguel Muñoz -palkinto): 2015
Yksityiselämä

Ancelottilla on kaksi lasta, Katia ja Davide, joka on toiminut isänsä apuvalmentajana Evertonissa ja Real Madridissa. Ancelotti oli naimisissa Luisa Gibellinin kanssa 25 vuotta, mutta kertoi vuonna 2008 pariskunnan eronneen. Ancelotti avioitui heinäkuussa 2014 Vancouverissa kanadalaisen Mariann Barrena McClayn kanssa.
John Oliver

| John Oliver |
| --- | --- |
 Oliver vuonna 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1977 (ikä 47)  Birmingham, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:   britti  yhdysvaltalainen (2019–)
Ammatti:  koomikko, näyttelijä, ääninäyttelijä
Puoliso:  Kate Norley (vih. 2011)
Lapset:  2
Muut tiedot
Aktiivisena:  2001–
Koulutus: Christ’s College
Aiheesta muualla
Kotisivu
John William Oliver (s. 23. huhtikuuta 1977) on brittiläis-yhdysvaltalainen koomikko, joka isännöi nimeään kantavaa Last Week Tonight with John Oliver -nimistä uutissatiiria.
Tausta ja yksityiselämä

Oliver syntyi vuonna 1977 Birminghamissa, Englannissa. Hän kävi koulua Bedfordissa. Lapsuudessaan hän soitti alttoviulua.
Vuonna 1995 Oliver aloitti opintonsa Christ's Collegessa pääaineenaan englannin kieli. Opiskeluaikoinaan hän toimi komediaryhmässä, johon kuuluivat samaan aikaan myös David Mitchell ja Richard Ayoade. Vuonna 1997 Oliver toimi komediaryhmän varapuheenjohtaja. Hän valmistui kandidaatiksi vuotta myöhemmin.
Oliver on ollut naimisissa Kate Norleyn kanssa vuodesta 2011 lähtien, ja parilla on kaksi poikaa. Norley on Irakin sodan veteraani ja lääkintämies. Pari tapasi republikaanien puoluekokouksessa vuonna 2008.
Oliver on syntyperäinen britti. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2019. Kansalaisuustestissään Oliver kertoi myöhemmin olleensa niin hermostunut, ettei muistanut edes puhelinnumeroaan.
Ura

Oliverin ura alkoi vuonna 2001, kun hän esiintyi Edinburgh Festival -juhlilla. Vuonna 2004 hän juonsi Political Animal -nimistä radio-ohjelmaa yhdessä Andy Zaltzmanin kanssa.
Vuonna 2006 Oliver muutti Yhdysvaltoihin, kun hän aloitti The Daily Show -ohjelman (TDS) Britannian kirjeenvaihtajana. Ohjelmaa juonsi tuolloin Jon Stewart. Yhdysvaltoihin muutettuaan Oliver alkoi tekemään myös stand up -komediaa pienemmillä klubeilla New Yorkissa. Ensimmäinen Oliverin oma stand up -kiertue alkoi vuonna 2008.
Vuonna 2013 Oliver alkoi toimia TDS:n apulaisjuontajana. Kriitikoiden palaute oli positiivista ja Oliverin toivottiin ottavan pääjuontajan rooli Stewartin jälkeen. Loppuvuodesta Oliverin ilmoitettiin siirtyvään uuteen ohjelmaan nimeltä Last Week Tonight with John Oliver.
Ura > Tyyli

Oliverin komiikka on alusta asti käsitellyt politiikkaa satiirin keinoin. Tärkeässä osassa on myös itseironia. Oliver pyrkii olemaan myös mahdollisimman informatiivinen.
Ura > Tempauksia

Vuonna 2015 Oliver perusti yhdessä vaimonsa kanssa kirkkokunnan nimeltä Our Lady of Perpetual Exemption osoittaakseen, kuinka helppoa Yhdysvalloissa on perustaa uskonto ja saada siihen liittyvä verovapaus IRS:ltä.
Vuonna 2018 näyttelijä Russell Crowe teki australialaiselle eläintarhalle lahjoituksen, jonka turvin perustettiin John Oliverin nimeä kantava klamydiahoitola koaloille (engl. The John Oliver Koala Chlamydia Ward).
Oliverin tähdittämässä Last Week Tonight -ohjelman käsikirjoituksessa työskentelevä Jill Twiss julkaisi vuonna 2018 lastenkirjan nimeltä A Day in the Life of Marlon Bundo. Kirja on parodia Yhdysvaltain silloisen varapresidentti Mike Pencen tyttären kirjoittamasta Marlon Bundo's A Day in the Life of the Vice President -kirjasta, ja kertoo homoseksuaalista kanista, joka asuu Valkoisessa talossa. Twissin kirjaa mainostettiin Oliverin ohjelmassa ja sen myyntiluvut ohittivat Pencen tyttären kirjan. Twissin kirjan tuloja lahjoitettiin myös Aids United- ja Trevor Project -hyväntekeväisyysjärjestöihin.
Connecticutilainen Danburyn kaupunki nimesi vedenpuhdistamonsa John Oliverin mukaan (engl. John Oliver Memorial Sewer Plant) vuonna 2020. Taustalla oli kaupungin pormestarin uhkaus sen jälkeen, kun Oliver oli pilkannut kaupunkia ohjelmassaan. Tämän jälkeen Oliver kehotti kaupunkia toteuttamaan uhkauksensa, minkä jälkeen hän lahjoittaisi 55 000 dollaria paikalliselle hyväntekeväisyysjärjestöille.
Helmikuussa 2024 Oliver tarjoutui maksamaan Clarence Thomasille miljoona dollaria vuodessa, mikäli Thomas jättäisi paikkansa Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa 30 vrk kuluessa. Lisäksi Oliver tarjosi Thomasille uutta asuntoautoa. Thomas ei hyväksynyt tarjousta.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | The Love Guru | Dick Pants |  |
| 2011 | Moves: The Rise and Rise of the New Pornographers | mielenosoitusten johtaja |  |
| 2011 | Smurffit | Kaunosmurffi | ääninäyttelijä |
| 2013 | Smurffit 2 | Kaunosmurffi | ääninäyttelijä |
| 2013 | The Smurfs: The Legend of Smurfy Hollow | Kaunosmurffi | ääninäyttelijä |
| 2019 | Ihmeiden puisto | Steve | ääninäyttelijä |
| 2019 | Leijonakuningas | Zazu | ääninäyttelijä |
Lähde:
Kertšinsalmen välikohtaus 2018

Kertšinsalmen välikohtaus oli 25. marraskuuta 2018 sattunut Venäjän ja Ukrainan välinen kahakka. Se alkoi, kun Venäjä otti Kertšinsalmessa haltuunsa kolme ukrainalaista alusta ja 24 merimiestä Krimin niemimaan lähellä. Alukset olivat Venäjän mukaan tunkeutuneet Venäjän aluevesille. Venäjä hinasi alukset Kertšin satamaan Krimille ja sulki laivaliikenteen salmessa päivän ajaksi tukkimalla silta-aukon säiliöaluksella.  Seuraavana päivänä Ukraina julisti tiettyihin osiin maata 30 päivää kestävän poikkeustilan.
Euroopan unioni, Nato ja lukuisat Euroopan maat ovat tuominneet Venäjän käyttämän aggression.
Taustaa

Venäjä on rakentanut Kertšinsalmeen yli 17-kilometrisen sillan, joka yhdistää Venäjään vuonna 2014 liitetyn Krimin niemimaan Venäjän mantereeseen. Tämä Krimin silta eli Kertšinsalmen silta valmistui toukokuussa 2018. Sillan pohjoispuolelle jää Asovanmeren rannalla olevia Ukrainan satamakaupunkeja, muun muassa Mariupol. Venäjä pystyy häiritsemään ja hidastamaan Asovanmeren laivaliikennettä esimerkiksi tarkastuksilla. Venäjän ja Ukrainan vuonna 2003 solmima sopimus antaa Venäjälle oikeuden valvoa liikennettä Kertšinsalmessa, mutta takaa Ukrainan aluksille vapaan kulun alueella. Krimin miehityksen jälkeen Venäjä on alkanut pitää koko vesialuetta omanaan.
Välikohtaus

Kansalaisjournalistien ryhmä Bellingcatin kokoamien tietojen mukaan tapahtumat alkoivat sunnuntaina 25. marraskuuta vähän puolenyön jälkeen Ukrainan aikaa. Ukrainan merivoimien pieni saattue oli kansainvälisillä vesillä ja suuntasi kohti pohjoista, kun Venäjän rajavartiosto ampui saattuetta Kertšinsalmessa. Bellingcat on mitannut etäisyyden Krimin rannikolta Venäjän turvallisuuspalvelu FSB:n ilmoittamaan pisteeseen ja toteaa, että tykkivene Berdjansk oli ammutuksi joutuessaan kansainvälisellä merialueella ainakin 500 metrin päässä aluevesirajasta – kuuluipa niemimaa kenelle tahansa.
Ukrainalaiseen sattueeseen kuuluivat tykkivene Berdjansk, tykkivene Nikopol ja hinaaja Jany Kapu. Ne pakenivat tulitusta kansainväliseltä vesialueelta Krimin alueelle kello 06.10. Laukausten jälkeen venäläiset törmäsivät tahallaan Ukrainan hinaaja Jany Kapuun. Presidentti Vladimir Putin ei kiistänyt tietoa, jonka mukaan ukrainalaisalukset olisivat olleet ammunnan aikana pakenemassa. Hän piti Venäjän toimia kaikesta huolimatta oikeutettuina.
Jälkiselvittely

Ukrainan kolme alusta ja niiden miehistöt olivat pitkään Venäjän hallussa. Kansainvälinen merioikeus määräsi toukokuussa 2019, että miehistöt on vapautettava, mutta Venäjä oli jo etukäteen ilmoittanut, ettei se aio tunnustaa oikeuden päätöstä. Miehistö pääsi vapaaksi Venäjän ja Ukrainan välisessä vankienvaihdossa syyskuussa 2019, ja alukset palautettiin Ukrainalle marraskuun 2019 puolivälissä.
Selkkaukseen osallistui Naima-niminen venäläinen säiliöalus, joka sulki kaappauspäivänä silta-aukon ukrainalaisaluksilta. Tankkerin nimi muutettiin jälkeenpäin Nika Spiritiksi. Ukraina otti aluksen kiinni 25. heinäkuuta 2019 Izmajilin satamassa Ukrainan Odessassa. Tankkerin kyydissä oli ainakin seitsemän miehistön jäsentä, kaikki Venäjän kansalaisia.
Maria Lea Pedini-Angelini

| Maria Lea Pedini-Angelini> San Marinon kapteenivaltionhoitaja Yhdessä Gastone Pasolinin kanssa |
| --- | --- |
 1. huhtikuuta – 1. lokakuuta 1981  
Edeltäjä:  Giancarlo Berardi Rossano Zafferani
Seuraaja:  Mario Rossi Ubaldo Biordi
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1954 (ikä 70)  Città di San Marino, San Marino
Kansalaisuus:   sanmarinolainen
Tiedot
Puolue:  PDCS
Tutkinnot:  Bolognan yliopisto (1976)
Maria Lea Pedini-Angelini (s. 1954) on entinen San Marinon kapteenivaltionhoitaja eli valtionpäämies. Maan kapteenivaltionhoitajat ovat virassa puoli vuotta ja heitä on kerrallaan kaksi.
Pedini-Angelini opiskeli taidetta Bolognan yliopistosta ja valmistui vuonna 1976. Vuosina 1983–2006 hän työskenteli ulkoministeriön alaisuudessa toimivan kulttuurin ja tiedotuksen osastolla.
Pedini-Angelini hoiti kapteenivaltionhoitajan virkaa huhtikuun alusta lokakuuhun alkuun 1981 yhdessä Gastone Pasolinin kanssa. Pedini-Angelini oli San Marinon ensimmäinen naispuolinen kapteenivaltionhoitaja. Hän on toiminut myöhemmin maansa ulkoministerinä ja Pohjoismaiden suurlähettiläänä (Ruotsissa vuonna 1995). Maria Lea Pedini-Angelini on puoluekannaltaan San Marinon kristillisdemokraatti.
Vuonna 2016 San Marinon postitoimisto julkaisi postimerkin Pedini-Angelinin virkaanastujaisten 35-vuotispäivän kunniaksi. Lisäksi hänelle on myönnetty seuraavat kunniamerkit:
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 1998)
Kunnialegioona (Ranska, 2004)
Luettelo Akershusin läänin ja Oslon taajamista

Tämä artikkeli on luettelo Akershusin läänin ja Oslon taajamista perustuen Statistisk sentralbyrån käyttämään taajaman määritelmään. Akershusin läänissä ja Oslossa oli 1. tammikuuta 2013 yhteensä 77 taajamaa, johon sisältyvät myös lääninrajan ylittävät taajamat.

| Sollihøgda | Bærum | &&&&&&&&&&&&0127.&&&&00127 | &&&&&&&&&&&&&&00.01400000,14 | &&&&&&&&&&&&0907.&&&&00907 |
| Sollihøgda | Hole | &&&&&&&&&&&&0232.&&&&00232 | &&&&&&&&&&&&&&00.01600000,16 | &&&&&&&&&&&01450.&&&&001 450 |
Käännös suomeksi
Eskolan rautatieasema

Eskolan rautatieasema (lyh. Ela) on rautatieasema Eskolan kylässä Kannuksessa Keski-Pohjanmaalla, Pohjanmaan radalla rataosuudella Kokkola–Ylivieska. Seinäjoen rautatieasemalle matkaa on 185,8 ratakilometriä ja Kokkolan rautatieasemalle 52 ratakilometriä.
Eskolan asemalta lähtivät muinoin sekä metsärata (1920–1961) että pistoraide viereiselle sahalle, jonka radan toiminta hiljeni ja lopulta lakkautui 2013–2016. Nykyisin ainakin osa pistoraiteesta on purettu.
Eskolan ensimmäinen asemarakennus oli Bruno Granholmin suunnittelema pieni platformskjul III -tyypin seisakerakennus, joka valmistui 1903. Rakennus siirrettiin Mehtälään vuonna 1925, josta se on myöhemmin hävitetty. Nykyinen asemarakennus on rakennettu 1925 ja sen on suunnitellut Jarl Ungern.
Teemu Selänne -palkinto

Teemu Selänne -palkinto on Jääkiekon U20 SM-sarjassa vuosittain jaettava palkinto. Palkinto annetaan liigan vuoden pelaajalle. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2011, jolloin sen sai Hämeenlinnan Pallokerhon Teemu Rautiainen. Jääkiekkoliitto julkisti 62 uutta pelaajapalkintoa marraskuussa 2010.
Voittajat

| Kausi | Pelaaja | Pelipaikka | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010–2011 |  Teemu Rautiainen | hyökkääjä | HPK |
| 2011–2012 |  Esa Lindell | puolustaja | Jokerit |
| 2012–2013 |  Juuse Saros | maalivahti | HPK |
| 2013–2014 |  Mika Ilvonen | puolustaja | Blues |
| 2014–2015 |  Patrik Virta | hyökkääjä | HPK |
| 2015–2016 |  Kasper Björkqvist | hyökkääjä | Blues |
| 2016–2017 |  Lassi Lehtinen | maalivahti | Lukko |
| 2017–2018 |  Aarne Talvitie | hyökkääjä | Blues |
| 2018–2019 |  Sakke Hämäläinen | hyökkääjä | Pelicans |
| 2019–2020 |  Antti Tuomisto | puolustaja | Ässät |
| 2020–2021 |  Aarne Intonen | hyökkääjä | TPS |
| 2021–2022 |  Jiri Pärssinen | puolustaja | Tappara |
| 2022–2023 |  Oskari Luoto | hyökkääjä | Tappara |
| 2023–2024 |  Simo Heinonen | hyökkääjä | KooKoo |
| 2024–2025 |  Daniel Salonen | maalivahti | Lukko |
Canterburyn tarinoita

| Canterburyn tarinoita> The Canterbury Tales |
| --- | --- |
 Canterburyn tarinoita, puukaiverrus, 1484.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Geoffrey Chaucer
Kieli:  keskienglanti
Julkaistu:  1300-luku
Suomennos
Suomentaja:  Toivo Lyy
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1962
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Canterburyn tarinoita on kokoelma Geoffrey Chaucerin 1300-luvulla kirjoittamia runomuotoisia tarinoita. Kertomuksia yhdistää kehyskertomus pyhiinvaeltajista matkalla Southwarkista Canterburyyn englantilaisen pyhimyksen Thomas Becketin haudalle. Teos on kirjoitettu keskienglanniksi. Toivo Lyyn suomennos on julkaistu vuonna 1962. Suomennos sisältää 14 tarinaa 24:stä.
Teosta kirjoittaessaan Chaucer sai vaikutteita italialaiselta renessanssirunoilijalta Boccacciolta ja tämän teoksesta Decamerone. Chaucerin teos on kuitenkin Carl Grimbergin mukaan elävämpi ja dramaattisempi. Boccaccion teoksen henkilöt sanelevat kertomuksensa, mutta samalla kun Chaucerin teoksen hahmot kertovat tarinoitaan, he elävät omaa elämäänsä. Kirjailija tekee heistä jokaisesta selväpiirteisen persoonan ja jokaisen kertomus sopii tämän persoonallisuuteen.
Kokoelma on keskeneräinen. Jostain syystä Chaucer ei kirjoittanut loppuun kuvaustaan retkestä Thomas Becketin haudalle eikä myöskään juhlasta, joka piti lopuksi järjestää Asetakin ravintolassa.
Tarinat

Teos alkaa, kun runoilija eräänä päivänä pistäytyy Lontoossa Asetakki-nimisessä ravintolassa. Sinne on saapunut myös joukko ihmisiä, jotka ovat runoilijan tavoin lähdössä pyhiinvaellusmatkalle Canterburyyn. Tunnelma on mitä mainioin, ja isäntä tarjoilee asiakkailleen useita pikareita. Kirjava joukko viihtyy hyvin keskenään.
Paikalla ovat rouva Engelentine, lihava munkki, kerjäläismunkki, hämäriin liiketoimiin sekaantunut kauppias, nukkavieru Oxfordin oppinut, rikas juristi, kutoja,  puuseppä, lääkäri, mylläri ja Bathin rouva. Kun hilpeä seurue on syönyt ja juonut, kapakoitsija ehdottaa, että lähdettäisiin seuraavana päivänä Canteburyyn pyhiinvaellusmatkalle. Jotta matkasta tulisi mukava, jokaisen pitäisi kertoa kaksi juttua menomatkalla ja kaksi juttua paluumatkalla. Parhaan tarinan kertojalle pidettäisiin lopuksi Asetakissa juhlat.
Matkaan lähdetään varhain aamulla, ja ritari kertoo ensimmäisen tarinan. Hän kertoo romanttisen tarinan, jota koko seurue kiittelee. Seuraavaksi jutun aikoo kertoa lihava munkki, mutta hyvässä humalassa oleva mylläri vaatii saada kertoa tarinansa. Koska häntä ei saada odottamaan vuoroaan, hän kertoo tarinan puusepästä, jonka vaimo pettää miestään pappiskokelaan kanssa. Pyhiinvaellusseurue nauraa makeasti jutun mehukkaille yksityiskohdille.
Tarina seuraa toistaan, ja ne vvuorottelevat hilpeästä vakavaan. Esimerkkinä keskiajan ihmisen asenteesta juutalaisiin tarjoaa Engletine-rouvan tarina kristityssä Aasian kaupungissa eläneestä hurskaasta pojasta, jonka juutalaiset murhaavat.
Bathin rouva puolestaan kertoo avioliitosta, sen raskaudesta ja vaivasta. Hänen tarinassaan muuan ritari tekee aistillsen hairahduksen ja saa siitä rangaistuksensa. Lopuksi hän vaatii, että naisen tulee olla perheen pää. Tarinoita kerrottaessa seurueen matka kuluu joutuisasti ja keväinen sää näyttää parhaat puolensa.
Chaucerin teos antaa kuvan elämästä keskiajalla, ja ihmisten elämä vaikuttaa mukavalta. Se ei ole sitä, millaiseksi monet käsittävät keskiajan, eli noitavainojen ja jatkuvien sotien ja kulkutautien leimaamaa aikaa. Chaucer osoittaa tarinoillaan, että ihmisellä oli tuolloinkin heikkoutensa aivan kuten nykyäänkin, mutta hän ei tuomitse henkilöitään. Hänen mielestään elämä ja maailma ovat pääasiassa hyviä ja miellyttäviä asioita.
Suomennokset

Runoilija Toivo Lyyn suomennoksen on julkaissut WSOY vuonna 1962. Suomennos ei sisällä kaikkia alkukielisiä kertomuksia. Lyyn suomennoksen kuvitus on William Morrisin kuvituksesta Kelmscott Pressin vuonna 1896 julkaisemasta loistopainoksesta.
Eeva-Liisa Manner on tehnyt proosamuotoisen suomennoksen Eleanor Farjeonin mukaelman perusteella. Esipuheen mukaan käännös on suunnattu ennen kaikkea nuorille lukijoille. Kriitikko Suvi Aholan mukaan ”proosaversiota lukee kuin ihanaa satua, ja siinä Chaucerin taiteellinen idea tulee selvemmin esiin”.