stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Black (albumi)

| Black Bluesounds |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Soundtrack-studio, 8. maaliskuuta 1980
 Julkaistu: 1980
 Formaatti: vinyyli
 Tuottaja(t): Bluesounds
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 35.05
 Levy-yhtiö: Johanna
Bluesoundsin muut julkaisut
|   | Black 1980 | On 1980 |
Black on suomalaisen rock-yhtye Bluesoundsin debyyttialbumi. Johanna-levymerkki julkaisi sen keväällä 1980. Blackia pidetään suomalaisen englanninkielisen rockin klassikoihin kuuluvana, ja se on ehkä Bluesoundsin tunnetuin levy sen lyhyeksi jääneellä uralla.
Black julkaistiin CD-muodossa Johanna-levymerkillä vuonna 1989. CD:llä on neljä vuosina 1979–1980 äänitettyä bonuskappaletta. Kappaleet oli julkaistu vuonna 1980 kahtena singlenä.
Love Kustannus julkaisi Blackista vuonna 2000 remasteroidun CD-version. Se sisältää studioraitojen lisäksi 8 livekappaletta, jotka äänitettiin Tukholmassa 15. syyskuuta 1981.
Black julkaistiin vuonna 1981 vinyylinä myös Saksassa (X Records/Teldec, kataloginumero 6.24952).
Kappaleet

C.C. Less – 3.37
T.H.E World – 9.58
I´m In Need – 3.38
Parahua – 1.15
Hop Inside the Wild Cab – 2.22
ABCPW – 1.36
Burning – 4.41
Naked Country – 3.22
Waiting for a Heart – 5.03
Kappaleet > Vuoden 1989 CD-version bonuskappaleet

Cigarette Lean – 3.50
Love Electric – 2.19
Thank You Very Mush – 1.57
The Possible Way – 2.27
Kappaleet > Vuoden 2000 remasteroidun version bonuskappaleet

Kappaleet on nauhoitettu Tukholmassa 15. syyskuuta 1981.
Tears – 6.35
Not a Young Pair Again – 2.59
Simple Simplecity – 4.03
Know My Own – 3.19
Love Electric – 3.22
C.C. Less – 3.14
T.H.E. World – 9.11
I'm in Need – 4.38
Kokoonpano levyllä

Dave Lindholm - kitara, laulu
Ari Vaahtera - basso
Zape Leppänen - rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
Aiheesta muualla

https://web.archive.org/web/20000605062225/http://www.sjoki.uta.fi/~latvis/yhtyeet/DaveLindholm/black.html
Edellisen päivän saari

| Edellisen päivän saari> L'isola del giorno prima.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Umberto Eco
Kieli:  italia
Genre:  historiallinen romaani
Julkaistu:  1994
Suomennos
Suomentaja:  Tuula Saarikoski
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1995
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  488
ISBN:  951-0-20528-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Edellisen päivän saari (ital. L’isola del giorno prima) on Umberto Econ kirja vuodelta 1994. Suomeksi se ilmestyi vuonna 1995.
Kirja kertoo 1600-luvun italialaisesta herrasmiehestä, Roberto de la Grivestä, joka ainoana selviää myrskyn aiheuttamasta haaksirikosta. Hän rantautuu autiolle laivalle, jonka uumenista paljastuu useita yllätyksiä. Edellisen päivän saari on historiallinen seikkailuromaani ja kaunokirjallinen viitelabyrintti. Päähenkilön muistiinpanojen avulla kuvataan Casalen kaupungin piiritystä kolmikymmenvuotisessa sodassa, Pariisin hovielämää kieroiluineen, meridiaanin metsästystä ja sympatiapulverin salaisuuksia. Eco leikkii viitteillä historiallisista kirjoituksista aina nykypäivään saakka, uskonnollisista ja metafyysisistä pohdiskeluista nykyaikaiseen agenttiromaaniin. Pohjimmiltaan kirja kuitenkin kertoo 1600-luvusta, jolloin moderni tiede oli vielä lapsenkengissä ja perinteiset uskomukset vallalla.
Aiheesta muualla

Juri Nummelin: Tiede ja Taide paiskaavat kättä. Aviisi 9/1996.
Cheryl Morgan: Adrift in a Sea of Ideas. Emerald City, heinäkuu 1997. (englanniksi)
Russ Blinco

| Russ Blinco |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1906 Grande-Mère, Shawnigan, Quebec, Kanada
Kuollut: 28. kesäkuuta 1982 (76 vuotta) Bedford, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  Chicago Blackhawks
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1932–1939
Aik. seurat:  Montreal Maroons
Russell Percy Blinco (12. maaliskuuta 1906 – 28. kesäkuuta 1982) oli kanadalainen NHL:n alkuaikojen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän aloitti pelaajauransa paikallisessa Grande-Mere Maroonsissa kaudella 1928–29. Sieltä hän siirtyi seuraavaksi talveksi USAHA:n Brooklyn Crescentsin joukkueeseen New Yorkiin. 1932–33 talven hän pelasi IHL:n Windsor Bulldogsin riveissä sekä jonkin aikaa Canadian-American Hockey Leaguen Springfield Indiansin riveissä. Seuraavalla kaudella hän ehti tehdä 11 pistettä 16 ottelussa Bulldogsille ennen kuin teki NHL-sopimuksen Montreal Maroonsin joukkueeseen. Ensimmäisellä kaudellaan NHL:ssa hän saalisti 23 pistettä pelaamassaan 31 ottelussa. Kaudella 1934–35 Blinco voitti Maroonsien riveissä Stanley Cupin. 1937 hän pelasi Montreal All Starsin riveissä NHL All Stars joukkuetta vastaan Howie Morenz Memorial Gamessa. Ottelu pelattiin juuri ennen kauden 1937–38 alkua. Kaikkiaan Blinco ehti pelata viisi kautta Montrealissa ennen siirtymistään Chicago Blackhawksin riveihin. Montreal Maroons luopui Blincon lisäksi Baldy Northcottista ja Earl Robinsonista ja sai vastineeksi Chicagolta 30.000 dollaria käteistä rahaa. Kausi Chicagossa jäi Blincon uran viimeiseksi. Blinco oli myös ensimmäinen pelaaja, joka käytti pelatessaan silmälaseja.
Blinco valittiin 1934 vuoden tulokkaaksi toisena pelaajana NHL:n historiassa.
Saavutukset

Stanley Cupin voitto 1935
Vuoden tulokas 1934
Howie Morenz Memorial Game
Antjie Krog

Antjie Krog 2019.
Antjie Krog (myös Antijie Samuel 23. lokakuuta 1952 Kroonstad, Free State) on eteläafrikkalainen runoilija, kirjailija, kääntäjä, toimittaja ja tieteilijä. Krog on voittanut lukuisia palkintoja niin runoudestaan, journalismistaan, fiktiostaan kuin käännöstyöstään ja hänen teoksiaan on käännetty monille kielille. Krogille on myönnetty kolme kunniatohtoriutta ja hän on University of the Western Capen kunniaprofessori.
Krog opiskeli Free Statein (Bachelor of Arts 1976), Pretorian (Master of Arts 1983) yliopistoissa sekä UNISA:ssa, jossa hän suoritti opettajan pätevyyden. 1980-luvulla Antjie Krog työskenteli opettajana lukiossa ja opettajankoulutuslaitoksessa Kroonstadissa. Krog aloitti uransa journalistina Die Burger-sanomalehdessä  toimi myöhemmin päätoimittajna Die Suid-Afrikaanissa. Vuosina 1995 - 2000 hän työskenteli SABC:ssa radiotoimittajana raportoiden Totuuskomission toiminnasta 1996-98. Tänä aikana hän myös kirjoitti artikkeleita sanoma- ja aikakauslehtiin.
Krogin pääsääntöisesti vapaamuotoinen runous on sisältää paljon metaforia ja on hyvin lyyristä ja tunteikasta. Se käsittelee sekä yksityisiä että poliittisia aiheita. Hän julkaisi ensimmäisen runokokelmansa Dogter van Jefta seitsemäntoistavuotiaana ja häneltä on yhteensä julkaistu kymmenen kokoelmaa sekä kolme lastenrunokirjaa. 1990-luvulla Krog ryhtyi kirjoittamaan myös proosaa omintakaisella omaelämäkerrallisella tyylillä, joka yhdistää faktaa, fiktiota ja lyyrisiä elementtejä. Hänen tunnetuin, kansainväliseen maineeseen noussut kirjansa Country of my Skull (1998) kertoo kokemuksista Etelä-Afrikan Totuuskomission toiminnan seuraamisesta journalistina. Krogin ensimmäinen näytelmä Waarom is die wat voor toyi-toyi altyd so vet? sai ensiesityksensä vuonna 1999.
Krog on kääntänyt afrikaansiksi Nelson Mandelan omaelämäkerran Pitkä tie vapauteen ja muun muassa  Henk van Woerden ja Tom Lanoye teoksia.
Antjie Krog on naimisissa arkkitehti John Samuelin kanssa ja hänellä on neljä lasta.
Teoksia > Runokokoelmia

Dogter van Jefta (1970)
Januarie-suite  (1972)
Beminde Antarktika  (1974)
Mannin (1974)
Otters in Bronslaai  (1981)
Jerusalemgangers(1985)
Lady Anne (1989)
Gedigte 1989–1995 (1995)
Kleur kom nooit alleen nie  (2000)
Down to my last skin (2000)
Met woorde soos met kerse  (2002)
The stars say tsau (2004)
Body bereft (2006)
Teoksia > Lastenrunous

Mankepank en ander Monsters  (1989)
Voëls van anderster vere (1992)
Fynbosfeetjies yhdessä Fiona Moodien kanssa (2007)
Teoksia > Proosa

Relaas van 'n Moord (1995)
Country of my Skull (1998)
A Change of Tongue (2003)
There was this goat (2009)
Teoksia > Näytelmät

Waarom is dié wat voor toyi-toyi altyd vet? (1999)
Hannu-Pekka Björkman

| Hannu-Pekka Björkman |
| --- | --- |
 Hannu-Pekka Björkman toukokuussa 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Hannu-Pekka Juhani Björkman
Syntynyt: 11. helmikuuta 1969 (ikä 55) Kannonkoski
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  H-P
Aktiivisena:  1996–
Merkittävät roolit:  Jaakko (Eläville ja kuolleille)   Juhani Helin (Haarautuvan rakkauden talo)
Palkinnot
  Parhaan miespääosan Jussi  Eläville ja kuolleille (2005)  Ihmisen osa (2018)  Parhaan miessivuosan Jussi  Ikitie (2017)  Parhaan miesnäyttelijän Kultainen Venla  M/S Romantic (2019)  Sisäilmaa (2021)  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Hannu-Pekka Juhani Björkman (s. 11. helmikuuta 1969 Kannonkoski) on suomalainen näyttelijä. Hän toimi näyttelijäntyön professorina Teatterikorkeakoulussa vuosina 2013–2018.
Björkman valmistui vuonna 1988 ylioppilaaksi Ilmajoen lukiosta. Hän opiskeli Lahden kansanopiston teatterilinjalla vuosina 1991–1992. Vuosina 1993–1997 Björkman opiskeli Teatterikorkeakoulussa teatteritaiteen maisteriksi. Vuosina 1997–1999 hän näytteli Lahden kaupunginteatterissa ja on ollut vuodesta 1999 freelancernäyttelijä. Björkman on näytellyt KOM-teatterissa vuosina 2001–2008, vuosina 2009–2011 ja uudelleen vuodesta 2018 lähtien Suomen Kansallisteatterissa.
Vuoden 2020 keväällä ilmestyi Innon kustantama Björkmanin ja hänen avopuolisonsa Nina Honkasen toimittama ja yhdessä kahdeksan muun kirjoittajan kanssa kirjoittama esseekokoelma Pakopiste.
Yksityiselämä

Björkman oli naimisissa näyttelijä Minna Haapkylän kanssa vuosina 2002–2014 ja heillä on kaksi poikaa. Björkman on ollut ortodoksi vuodesta 1999 lähtien. Hän on seurustellut keväästä 2019 lähtien kirjailija Nina Honkasen kanssa.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Televisioelokuva / Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1996 | Sirpaleita | miksaaja |
| 1998 | Maisteri | Gogo-Olli |
| 2000 | Lakeuden kutsu | iso miestarjoilija |
| 2001 | Klassikko | toimittaja baarissa |
| 2002 | Rumble | pizzakuski |
| 2003 | Eila | Eero |
| 2003 | Nousukausi | Tuomi |
| 2003 | Käytösrangaistus | Teemun isä |
| 2003 | Pahat pojat | Muukkonen |
| 2003 | Nainen kedolla | Kari Jeskanen |
| 2004 | Lapsia ja aikuisia | vasektomialääkäri |
| 2004 | Gourmet Club | Paavo Ylönen |
| 2004 | Arvon veli | Veli |
| 2005 | Eläville ja kuolleille | Jaakko |
| 2005 | FC Venus | Simo |
| 2005 | Tarpeettomia ihmisiä | Kari |
| 2007 | Joulutarina | Nikolas |
| 2007 | Raja 1918 | Vääpeli Muranen |
| 2007 | V2 – Jäätynyt enkeli | Jakke Tienvieri |
| 2008 | Blackout | Aleksi Partio |
| 2009 | Haarautuvan rakkauden talo | Juhani Helin |
| 2009 | Kuulustelu | Suominen |
| 2009 | Rööperi | pankinjohtaja |
| 2009 | Täällä Pohjantähden alla | Kirkkoherra Lauri Salpakari |
| 2010 | Havukka-ahon ajattelija | Ojasto |
| 2010 | Täällä Pohjantähden alla II | Kirkkoherra Lauri Salpakari |
| 2011 | Hella W | Valtiollisen poliisin etsivä |
| 2011 | 2B | talonmies |
| 2012 | Veden peili | Lauri |
| 2012 | Kohta 18 | Peten isä |
| 2012 | Ella ja kaverit |  |
| 2013 | Kaappari | Marttinen |
| 2013 | Kaikella rakkaudella | Martti Raate |
| 2013 | Isänmaallinen mies | Kataja |
| 2014 | Risto Räppääjä ja liukas Lennart | taidemaalari Pablo Pikasola |
| 2014 | Ruotsalainen hetki | Antero Paulo |
| 2015 | Theon talo | Kaarlo Theo Kaski |
| 2015 | Armi elää! | Viljo Ratia |
| 2017 | Toivon tuolla puolen | pokerinpelaaja |
| 2017 | Ikitie | Kallonen |
| 2017 | 95 | Kalervo Kummola |
| 2018 | Tyhjiö | Ilmari Kuutsa |
| 2018 | Oma maa | Kullervo |
| 2018 | Olavi Virta | Toivo Kärki |
| 2018 | Ihmisen osa | Pekka Malmikunnas |
| 2019 | Aurora | Reijo |
| 2019 | Elvis & Onerva | Rehtori |
| 2020 | Se mieletön remppa | rakennustarkastaja |
| 2022 | Metsurin tarina | Tuomas |
| 2023 | Lapua 1976 | Aarne Mäkelä |
| 2025 | Ei koskaan yksin | Väinö Tanner |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1997 | Kotikatu | juhlija |
| 1998 | Isänmaan toivot | Artturi Nieminen |
| 2000 | Hovimäki | Esaias Sandberg |
| 2001 | Kotikatu | franchise-konsultti |
| 2001 | Muodollisesti pätevä | Makkonen |
| 2002 | Kylmäverisesti sinun | Matti Paasanen |
| 2002 | Niin paljon parempi mies | Huuko |
| 2002 | Tummien vesien tulkit | Raimo Virtanen |
| 2002 | Yhteinen huone |  |
| 2003 | Kivi ja kilpi | Mielonen |
| 2003 | Kumman kaa | Mika |
| 2003 | Rikospoliisi Maria Kallio | Juhani Palo |
| 2003 | Venny | Theodor Wasenius |
| 2005 | Tahdon asia | Petri Siekkilä |
| 2006 | Uudisraivaaja | yrittäjä |
| 2008 | Harvoin tarjolla | Heikki Lassila |
| 2008 | Kymenlaakson laulu | koulutusanalyytikko |
| 2009 | Savuna ilmaan | Palmu |
| 2010 | Paratiisi | Piin isä |
| 2010 | Vedetään hatusta | omana itsenään |
| 2011 | Enon opetukset | pappi |
| 2012 | Maailma on valmis | Heikki Lassila |
| 2016 | Kohtuuttomuuksia | Matti / Veijo / Nisse / HP |
| 2019 | M/S Romantic | risteilyisäntä Jokke |
| 2019– | Nyrkki | Yrjö Ylitalo |
| 2021 | Sisäilmaa | Seppo |
| 2021 | DikDek – Painajainen majatalossa | Tapsa Mäkilä |
| 2022 | Made in Finland | Pekka Herlin |
Kunnianosoituksia

Pro Finlandia -mitali (Suomi, 2021)
Teatterin lisäksi Björkman on näytellyt elokuvissa ja televisiosarjoissa. Vuonna 2005 Björkman sai parhaan miespääosan Jussi-palkinnon elokuvasta Eläville ja kuolleille. Joulukuussa 2010 hän sai Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön myöntämän Suomi-palkinnon. Vuonna 2019 Björkman sai parhaan miespääosan Jussi-palkinnon elokuvasta Ihmisen osa. Vuosina 2019 ja 2021 hänet on palkittu Kultaisella Venlalla parhaana miesnäyttelijänä.
Teokset

Valkoista valoa.  Helsinki:  Kirjapaja, 2007.  ISBN 978-951-607-512-2
Kadonneet askeleet: Matkoja aikaan ja taiteeseen.  Helsinki:  Kirjapaja, 2011.  ISBN 978-951-607-913-7
Välähdyksiä peilissä : kirjoituksia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2014.  ISBN 978-952-288-053-6
Pakopiste.  Helsinki:  Into Kustannus, 2020.  ISBN 978-952-351-516-1
Metsä ei kuule neuvojani : kirjoituksia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2022.  ISBN 978-952-354-670-7
Aiheesta muualla

Arkkipiispalla vieraana Hannu-Pekka Björkman: Taiteen ja taiteilijan vapaus ja vastuu (äänitallenne, 2008) (Arkistoitu – Internet Archive)
Taiteilijaelämää: Hannu-Pekka Björkman (2005)
Iltalehden julkkislista: Hannu-Pekka Björkman
Teatterikorkeakoulu sai proffan Ilmajoelta (Arkistoitu – Internet Archive) Seinäjoen Sanomat 16.4.2013.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Vesa Vierikko | näyttelijätyön professori 1. helmikuuta 2013–31. tammikuuta 2018 |  |
| n k Parhaan miespääosan Jussit |
| --- | --- |
1944–1959:  Joel Rinne (1944)  Rauli Tuomi (1945)  Tauno Palo (1946)  Rauli Tuomi (1947)  Leif Wager (1948)  Martti Katajisto (1949)  Tauno Palo (1950)  Hannes Häyrinen (1951)  Tauno Palo (1952)  Kaarlo Halttunen (1953)  Sakari Jurkka (1954)  Heimo Lepistö (1955)  ei jaettu (1956)  ei jaettu (1957)  ei jaettu (1958)  Holger Salin (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Helge Herala (1962)  Joel Rinne (1963)  Matti Oravisto (1964)  ei jaettu (1965)  Pekka Autiovuori (1966)  Jukka Sipilä (1967)  ei jaettu (1968)  Kalevi Kahra (1969)  Eero Melasniemi (1970)  Jussi Jurkka (1971)  Mikko Niskanen (1972)  ei jaettu (1973)  Aimo Saukko (1974)  ei jaettu (1975)  Vesa-Matti Loiri, Antti Litja (1976)  Erkki Pajala, Lasse Pöysti, Vilho Siivola (1977)  Martti Kainulainen, Toivo Mäkelä (1978)  ei jaettu (1979) 
1980–1999:  Lasse Pöysti (1980)  Martti Kainulainen, Pertti Palo (1981)  Hannu Lauri, Martti Pennanen (1982)  Vesa-Matti Loiri, Kari Väänänen (1983)  Paavo Pentikäinen (1984)  ei jaettu (1985)  Paavo Liski, Risto Tuorila (1986)  Lasse Pöysti (1987)  Hannu Lauri (1988)  Kari Sorvali (1989)  Taneli Mäkelä (1990)  Matti Pellonpää (1991)  Silu Seppälä (1992)  Paavo Pentikäinen (1993)  Hannu Kivioja (1994)  Juha Veijonen (1995)  ei jaettu (1996)  Jorma Tommila (1997)  Kari Heiskanen (1998)  Pertti Koivula (1999) 
2000–2019:  Martti Suosalo (2000)  Janne Reinikainen (2001)  Martti Suosalo (2002)  Sulevi Peltola (2003)  Mikko Leppilampi (2004)  Peter Franzén (2005)  Hannu-Pekka Björkman (2006)  Janne Virtanen (2007)  Tommi Korpela (2008)  Tommi Korpela (2009)  Heikki Nousiainen (2010)  Ville Virtanen (2011)  Joonas Saartamo (2012)  Eero Ritala (2013)  Eero Aho (2014)  Antti Litja (2015)  Tommi Korpela (2016)  Jarkko Lahti (2017)  Eero Aho (2018)  Hannu-Pekka Björkman (2019) 
2020–2039:  Pekka Strang (2020)  Shahab Hosseini (2021)  Petri Poikolainen (2022) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef
Blastfighter

| Blastfighter |
| --- | --- |
 Suomenkielisen DVD-julkaisun kansikuva
Ohjaaja:  Lamberto Bava
Käsikirjoittaja:  Dardano Sacchetti Luca De Rita Massimo De Rita Morando Morandini Jr.
Tuottaja:  Luciano Martino
Säveltäjä:  Guido De Angelis
Kuvaaja:  Gianlorenzo Battaglia
Leikkaaja:  Roberto Sterbini
Pääosat:  Michael Sopkiw George Eastman Valerie Blake
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia  Ranska  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Les Films Jacques Leitienne
Levittäjä:  Medusa Film
Ensi-ilta:  1984
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Blastfighter on italialais-ranskalais-yhdysvaltalainen b-elokuva vuodelta 1984.
Juoni

Jake "Tiger" Sharp on entinen poliisi, joka sai 8 vuoden vankeustuomion ammuttuaan vaimonsa murhaajan. Tuomion päätyttyä hän palaa kotiseudulleen ja haluaa viettää rauhallista elämää. Rauha kuitenkin rikkoutuu, kun salametsästäjät, mukana entinen ystävä, ampuvat kasoittain eläimiä ja jättävät ne kitumaan. Tästä alkaa raivoisa ajojahti.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen kutsuu elokuvaa stressivapaaksi videoroinaksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
HMS Blenda

| HMS Blenda |
| --- | --- |
 HMS Blenda vuonna 1918

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Lindholmenin telakka
Laskettu vesille:  16. lokakuuta 1874
Palveluskäyttöön:  21. toukokuuta 1875
Poistui palveluskäytöstä:  1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  550 t
Pituus:  52,42 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,05 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  2 x Woolfs-compound-höyrykonetta 590 ihp
Nopeus:  11,75 solmua
Miehistöä:  71
Aseistus
Aseistus:  1 x 27,4 cm M/74 -tykki 1 x 12,2 cm M/73 -tykki 2 x kymmenpiippuista 12 mm ksp M/75 -konekivääriä
HMS Blenda oli Ruotsin laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu 1. luokan tykkivene.
Valmistus

Alus  tilattiin Lindholmenin telakalta ja se laskettiin vesille 16. lokakuuta 1874. Alus otettiin palveluksen 21. toukokuuta 1875. Alus valmistettiin teräksestä ja oli varustettu kahdella mastolla, joihin kyettiin nostamaan kaikkiaan 430 m² purjeet.
Palvelus

Alus kävi Krimin sodan aikana vuosina 1877–1878 Konstantinopolissa valvomassa Ruotsin etuja alueella. Alus siirrettiin 1887 torpedoveneiden emälaivaksi. Sille asennettiin vuonna 1898 uudet kattilat, jolloin yksi savuhormi poistettiin. Alus siirrettiin vuonna 1910 sukellusveneiden emälaivaksi ja edelleen vuonna 1931 rannikkotykistön miinakoululle majoitusalukseksi.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1942. Toisessa maailmansodassa alus oli sijoitettuna Norrköpingin satamaan varastolukseksi. Alus muutettiin rahtialukseksi vuonna 1951 ja se myytiin vuonna 1954 nimettynä SS Terciaksi. Alus myytiin edelleen Brasiliaan vuonna 1954, jolloin se ristittiin SS Santa Ceciliaksi.
Harold Pinter

| Harold Pinter |
| --- | --- |
 Harold Pinter vuonna 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1930 Lontoo, Britannia
Kuollut: 24. joulukuuta 2008 (78 vuotta) Lontoo
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näytelmäkirjailija, teatteriohjaaja
Kirjailija
Salanimi: David Baron 
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto (2005) 
Aiheesta muualla
www.haroldpinter.org
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Harold Pinter (1962)
Harold Pinter (10. lokakuuta 1930 Lontoo – 24. joulukuuta 2008 Lontoo), oli Nobel-palkittu englantilainen näytelmäkirjailija, käsikirjoittaja, näyttelijä, teatteriohjaaja, runoilija, poliittinen toimija ja Central School of Speech and Draman johtaja.
Kirjallisuutta

Baker, William: A Harold Pinter Chronology.  Basingstoke:  Palgrave Macmillan, 2013.  ISBN 978-0-230-27845-5
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Pinterin vuoden 2005 Nobel-puhe suomeksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Maailman parhaita näytelmiä harrastajateattereille[vanhentunut linkki]
Harold Pinter Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef