stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nils Wikberg (taidemaalari)

Taiteilija Nils Wikberg
Nils Wikberg (edessä oikealla), Akseli Gallen-Kallela, Jorma Gallen-Kallela, vahtimestari Kivistö ja assistentti vuonna 1928.
Nils Gustaf Waldemar Wikberg (5. lokakuuta 1907 Viipuri – 20. toukokuuta 1971) oli suomalainen taidemaalari.
Wikberg opiskeli Akseli Gallen-Kallelan johdolla 1927–1931 sekä Pariisissa Académie Colarossissa 1928–1929. Hän avusti Gallen-Kallelaa 1927–1928 Kansallismuseon freskojen esitöissä. Wikberg toimi Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulun opettajana 1931.
Wikberg jäi talvisodan aikana helmikuussa 1940 venäläisten sotavangiksi ja pääsi palaamaan Suomeen saman vuoden huhtikuussa. Hän kirjoitti kokemuksistaan kirjan nimeltä Jag var krigsfånge (Olin sotavankina). Wikberg kertoi kirjassaan venäläisten pahoinpidelleen häntä kuulusteluissa niin että hän menetti hampaitaan. Venäläiset yrittivät lopulta värvätä häntä vakoilijaksikin.
Wikbergin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Einar Gustaf Wikberg ja Eva Lydia Sofia o.s. Walldén.
Maalauksia

Koli, öljy, 1941
Maaliskuun aurinkoa, guassi  1959
Talvipäivä, guassi  1959
Talvimaisema, vesiväri 1966
Kirjallista tuotantoa

Jag var krigsfånge, med teckningar av författaren.  Söderström 1971 (suomeksi nimellä Olin sotavankina, Otava 1941)
Nokivaris

| Nokivaris |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varikset Corvidae
Suku::  Varikset Corvus
Laji::  corone
Alalaji::  corone
Kolmiosainen nimi
 Corvus corone corone  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Nokivaris Wikispeciesissä   Nokivaris Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokivariksen (carrion crow) ja variksen (hooded crow) levinneisyys Euroopassa.
Corvus corone corone
Nokivaris (Corvus corone corone) on variksen alalaji, joidenkin käsitysten mukaan oma lajinsa. Se elää Länsi-Euroopassa ja Itä-Aasiassa.
BirdLife Suomi pitää nokivarista variksen alalajina. Monessa maassa se on virallisesti oma lajinsa. Muutamat tutkijat pitävät nokivarista variksen kokonaan mustana rotuna.
Birdlife International on merkinnyt lajit luokkaan ”tarkistettavana”.
Variksen ja nokivariksen välillä ei ole havaittavia DNA-eroja, mutta risteymävyöhykkeen kapeus ja pysyvyys, äänten ja ekologian pienet erot muotojen välillä ja risteymien heikompi lisääntymiskyky puoltavat variksen ja nokivariksen jakamista eri lajeiksi. Suomessa tunnistamisongelmia lisäävät varisten samannäköiset nuoret mustavarisyksilöt.
Nimi

Tieteellinen nimi Corvus on latinaa ja tarkoittaa varista. Lajinimi corone on kreikkaa ja tarkoittaa myös varista.
Nils Wiklund

Nils Wiklund (1732 Alakainuu – 6. syyskuuta 1785 Alatornio) oli pappi ja herätyssaarnaaja.
Wiklund oli talonpoikaisesta kodista, mutta valmistui papiksi Uppsalassa 1756.  Vuonna 1765 hänestä tuli kirkkoherra Isak Grapen apulainen Ylitorniolle. Siellä hän sai aikaan herätysliikkeen, joka on hänen mukaansa on nimetty viklundilaisuudeksi ja johon kuuluivat muun muassa vahvat hurmossaarnat.  Vuonna 1779 Wiklund  menetti papin paikkansa ja hänet tuomittiin sakkoihin. Hän lähti kuitenkin esittämään asiaansa ja puolustautumaan Ruotsin kuninkaalle Tukholmaan. Matkalla hän koki hengellisen uudelleenheräyksen tavattuaan herrnhutilaisia. Wiklundin jälkeensä jättämä kirjallinen esitys Yhden Suuren, mutta armoitetun Syndisen juttelemus Itsestänsä ilmentääkin juuri herrnhutilaisia vaikutteita.
Vuonna 1779 hän sai papin virkansa takaisin ja tuli 1781 nimitetyksi Alatornion kappalaiseksi.
Wiklundin puoliso vuodesta 1785 oli Barbara Margareta Thurdfjaell, joka oli aiemmin ollut naimisissa kirkkoherra Nils Graanin kanssa.
Kirjallisuutta

Juho Rankinen, Yhden suuren vaan armoitetun syntisen julistus itsestänsä, Oulu, 1888
Kaarlo Airas, Yhden Suuren mutta armoitetun Syndisen juttelemus Itsestänsä, Helsinki, 1931, julkaistu liitteenä kirjassa: Kirkollista elämää ja hengellisiä liikkeitä Tornionjokilaakson alaosilla 1675–1809
Aiheesta muualla

Nils Wiklund (englanniksi)
Norman Gimbel

Norman Gimbel (16. marraskuuta 1927 New York – 19. joulukuuta 2018 Montecino, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sanoittaja. Hänen tunnetuimpia tekstejään ovat ”The Girl from Ipanema”, ”I Will Wait for You” ja ”Killing Me Softly”, josta hänet palkittiin Grammyllä.
Gimbel syntyi New Yorkin Brooklynissä ja opiskeli Baruch Collegessa ja Columbian yliopistossa. Hänen varhaisia hittejään olivat ”Ricochet Romance” (1953) ja ”Canadian Sunset” (1956). Säveltäjä Moose Charlapin kanssa hän teki kaksi Broadway-musikaalia: Whoop-Up ja The Conquering Hero.
Gimbel kirjoitti englanninkieliset sanat muun muassa suureen bossa nova -hittiin ”The Girl from Ipanema” ja alun perin Jacques Demyn ranskaksi sanoittamaan lauluun ”I Will Wait for You” eli teemaan elokuvasta Cherbourgin sateenvarjot. Gimbel työskenteli kymmenissä elokuvissa. Hänelle myönnettiin vuonna 1973 vuoden laulun Grammy-palkinto laulusta ”Killing Me Softly With His Song” (sävellys: Charles Fox, levytys: Roberta Flack). Vuonna 1979 hän sai parhaan laulun Oscar-palkinnon kappaleella ”It Goes Like It Goes” elokuvasta Norma Rae. Musiikin oli tehnyt David Shire. Gimbel otettiin mukaan Songwriters Hall of Fameen vuonna 1984.
Aiheesta muualla

Norman Gimbel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nikolai Hlystov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Cortina d'Ampezzo 1956 | jääkiekko |  |
Nikolai Pavlovitš Hlystov (ven. Николай Павлович Хлыстов, s. 10. marraskuuta 1932 Moskova, Neuvostoliitto – k. 14. helmikuuta 1999 Venäjä) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Pelipaikaltaan Hlystov oli vasen hyökkääjä. Hän pelasi 81 maaottelua, tehden 18 maalia vuosina 1954–1959 ja 250 ottelua Neuvostoliiton mestaruussarjassa, tehden 150 maalia. Hlystov edusti Krylja Sovetovin joukkuetta.
Saavutukset

jääkiekon olympiakulta 1956
jääkiekon maailmanmestaruus 1954
jääkiekon MM-hopea 1955, 1957, 1958
Nanna Vainio

Nanna Vainio
Nanna Vainio (s. 29. toukokuuta 1991 Tammisaari) on suomalainen sulkapalloilija. Hän on vuosien 2009–2012 ja 2015–2016 naisten kaksinpelin suomenmestari. Vainio edustaa Espoon Sulkapallo-Badminton -seuraa (ESB) ja häntä valmentaa Mike Adams.
Vainio aloitti sulkapallon 10-vuotiaana. Aiemmin hän harrasti jalkapalloa. Vuonna 2015 hän voitti ensimmäisen kansainvälisen turnauksen Mauritiuksella. Vuoden 2016 EM-kisoissa hän sijoittui kahdeksan parhaan joukkoon.  Maailmanlistalla Vainio on ollut korkeimmillaan 57:s (2. kesäkuuta 2016). Hän kuului Suomen Rion kesäolympialaisiin 2016 tähdänneeseen Rio Team -olympiavalmennusryhmään ja Suomen Olympiakomitea vahvisti paikan 1. kesäkuuta 2016.
Vainio kirjoitti ylioppilaaksi Espoon Mattlidens gymnasiumista keväällä 2010, minkä jälkeen hän opiskeli kandidaatin tutkinnon tietohallinnossa ja liiketaloudessa Loughborough'n yliopistossa Englannissa. Vuonna 2013 hän muutti Kööpenhaminaan, missä hän opiskeli maisterin tutkinnon ja harjoitteli Anu Niemisen vetämässä Copenhagen Badminton Centerissä. Hän valmistui vuonna 2015 ja on sittemmin harjoitellut jälleen Suomessa.
Aiheesta muualla

Nanna Vainio Twitterissä
Oliver Obolgogiani

| Oliver Obolgogiani> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1990 (ikä 34) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi/ Georgia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Viikingit
Sarja:  II divisioona
| Mitalit> Maa:  Georgia.Miesten jääkiekko.Divisioona 3:n MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Georgia.Miesten jääkiekko.Divisioona 3:n MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Georgia.Miesten jääkiekko.Divisioona 3:n MM-kilpailut  | Maa:  Georgia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Etelä-Afrikka 2018 | jääkiekko |  |
Oliver Obolgogiani (s. 27. heinäkuuta 1990 Espoo) on suomalaissyntyinen, Georgiaa edustava jääkiekkoilija. Hän pelasi juniorikiekkoa Kiekko-Vantaan organisaatiossa vuoteen 2010 asti pääosin ikäluokan II joukkueissa. Kauden 2009–2010 hän pelasi A-junioreiden I divisioonaa Kiekko-Vantaan edustusjoukkueessa.
Kauden 2016–2017 Obolgogiani pelasi jääkiekkoa Georgiassa Grey Wolves Tbilisin joukkueessa ja debytoi keväällä 2018 maajoukkueessa Divisioona 3:n MM-turnauksessa Kapkaupungissa. Kaudeksi 2018–2019 hän palasi Suomeen pelaamaan III divisioonaa IHK:n joukkueessa. Keväällä 2019 hän pelasi jälleen Georgian paidassa divisioona 2:n B-lohkon turnauksessa.
Kaudelle 2020–2021 Obolgogiani vaihtoi IHK:sta II divisioonajoukkue Viikinkien riveihin.
Nanne Grönvall

| Nanne Grönvall |
| --- | --- |
 Nanne Grönvall vuonna 2013 Sommarkryssetissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. toukokuuta 1962 (ikä 62) Tukholma, Ruotsi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Nanne
Laulukielet:  ruotsi
Aktiivisena:  1986–
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:  Lionheart
Aiheesta muualla
www.nanneofficial.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Marianne Elisabeth "Nanne" Grönvall, o.s. Nordqvist (s. 18. toukokuuta 1962 Tukholma) on ruotsalainen poplaulaja. Grönvall on kuulunut Sound of Music, Peter's Pop Squad ja One More Time -yhtyeisiin. Hän on osallistunut Ruotsin Euroviisukarsintoihin kymmenen kertaa laulajana tai lauluntekijänä.
Grönvallin soolouran kappaleita ovat muun muassa Avundsjuk, Håll om mig ja Evig kärlek. Grönvall on sairastanut rintasyöpää.
Nanne Grönvallin puoliso on entisen ABBA-tähden Benny Anderssonin poika Peter Grönvall. Parilla on kaksi poikaa ja lisäksi Nannella on poika aiemmasta suhteestaan. Grönvallit asuvat Tukholman ulkopuolella Danderydissä.
Albumit

Cirkus Homo Sapiens (1998)
Alla mina ansikten (2001)
Alltid på väg (2005)
Jag måste kyssa dig (2007)
En rastlös själ (2010)
My Rock Favourites (2011)
Nikolai Hartwig

Nikolai Hartwig
Nikolai Hartwig (Gartwig; 1853tarvitaan parempi lähde–1914) oli venäläinen diplomaatti ja panslavisti. Hän meni 1874 Venäjän ulkoasiainministeriön palvelukseen, kohosi sen Aasian-osaston johtajaksi ja toimi vuodesta 1906 lähettiläänä Teheranissa ja vuodesta 1909 Belgradissa. Hartwig halusi yhdistää Balkanin slaavilaiset maat tiukemmin ja heikentää Itävallan vaikutusvaltaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikolai Hartwig Wikimedia Commonsissa
Natsitervehdys

Natsitervehdys SS-kenraali von dem Bach-Zelewskille natsi-Saksan järjestyspoliisin (Ordnungspolizei) paraatissa Minskissä Neuvostoliitossa vuonna 1943.
Saksan valtiopäiväedustajien natsitervehdys valtakunnankansleri Adolf Hitlerille 6. lokakuuta 1939.
Nuorisojärjestön natsitervehdys vuonna 1939.
Hitlerin oma tervehdystyyli koukistetulla kädellä.
Teoksesta Illustrated Exhibitor vuodelta 1852 löytyy silloisen taiteilijan käsitys germaanikuninkaan valtaannoususeremoniasta.
Natsitervehdys eli Hitler-tervehdys (saks. Hitlergruß, kansallissosialistien mukaan Deutscher Gruß, suom. saksalainen tervehdys) oli kansallissosialistien käyttämä tervehdys, joka oli muunnos roomalaisesta tervehdyksestä.  Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue otti käyttöön tervehdyksen osoittaakseen kunnioitusta Adolf Hitlerille. Tervehdyksestä tuli Hitlerin henkilöpalvonnan symboli kaikilla saksalaisalueilla.
Tervehdyksessä oikea käsi kohotettiin suorana noin 45 asteen kulmaan kohti tervehdittävää ja lausuttiin tervehdys Heil Hitler (suom. tervehdys/terveyttä Hitlerille). Ryhmässä tervehdys lausuttiin voimakkaalla äänellä samanaikaisesti. Massatapahtumissa lausumana käytettiin Sieg Heil -tervehdystä (suom. tervehdys voitolle). Kirjettä kirjoittaessa sekä alku- että lopputervehdyksenä voitiin käyttää Heil Hitler -lausahdusta. Natsi-Saksassa Hitler-tervehdys oli arkipäiväinen ja yleisesti käytössä, ei kuitenkaan täysin vailla poliittista merkitystä.
Historia

Persialaiset käyttivät samantyylistä tervehdystä jo lähes 2 500 vuotta sitten Akemenidien valtakunnassa. Tervehdystapa on aikanaan tallennettu Persepoliin raunioiden kiviseinien korkokuviin.
Eurooppalaisessa yhteydessä natsitervehdys oli muunnos roomalaisesta tervehdyksestä. Benito Mussolinin johtamat fasistit ottivat käyttöönsä roomalaisen tervehdyksen jo vuoden 1920 tienoilla, ennen kansallissosialisteja. Siinä missä Italian fasistit uskoivat oman tervehdyksensä olevan peräisin antiikin Roomasta, Hitler ja SS-johtaja Heinrich Himmler katsoivat tervehdyksensä olevan peräisin germaanikansojen muinaisista kokoontumisista. Hitler näki tervehdyksen olleen osoitus germaanien sotahenkisyydestä, kun taas Himmler katsoi sen olleen muunnos valan vannomisesta ylös kohotettu keihäs kädessä. Näillä väitteillä on tietty totuuspohja, koska historioitsija Augustin Thierry 1800-luvun puolivälin rekonstruktion mukaan muinaisia gallien ja germaanien kuninkaita valittaessa ja kruunattaessa on käytetty tämän tervehdyksen tapaista elettä. Kansallissosialistien oman arjalaisen teorian ja siihen liittyvän Pohjoisen teorian mukaan roomalaiset johtajat olivat alun perin kotoisin pohjoisesta ja siten roomalainen tervehdys oli germaanista perua.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen johto päätti vuonna 1926, että puolueen jäsenten tulisi tervehtiä toisiaan oikean käsivarren ojennuksella. Vuonna 1933 – natsien jo noustua valtaan – tervehdyksestä tuli pakollinen kaikille viranhaltijoille. Tervehdys oli Saksassa varattu ainoastaan arjalaisille.
Yhdysvalloissa käytettiin lippuvalan vannomisen yhteydessä natsitervehdyksen tyylistä Bellamyn tervehdystä, joka poistettiin käytöstä samankaltaisuuksiensa vuoksi vuonna 1942.
Natsitervehdykset Hitlerin hallintoaikana > Heil Hitler

Heil Hitler -lausahdusta käytettiin yksittäisten ihmisten keskuudessa ja yleensä käsitervehdyksen kanssa. Kirjallisena Heil Hitler -tervehdystä käytettiin esimerkiksi kirjeiden alussa tai lopussa. Waffen-SS:ssä Heil Hitler -tervehdyksellä tervehdittiin korkea-arvoisempia upseereita.
Hitler itse halusi häntä henkilökohtaisesti tervehdittävän Heil, mein Führer (Tervehdys johtajani) tai vain pelkästään Heil. Hitler itse käytti käsitervehdystä tervehtiessään suuria kansanjoukkoja, mutta tervehdyksen pitemmän päälle vaikean tyylin vuoksi hän omaksui yksinkertaisemman version. Omassa tervehdystavassaan Hitler taivutti käsivarren pystyyn kyynärpään kohdalta, niin että avokämmen nousi olkapään korkeudelle. Yksinkertaistettua muotoa alettiin yleisemminkin käyttää Hitlerin läsnä ollessa. Samoin sitä käytettiin, mikäli käsivarren nostaminen oli jollekulle fyysisesti mahdotonta, tai mikäli tilanahtaus teki käsivarren nostamisen vaikeaksi.
Hitlerin valtaannousun jälkeen Heil Hitler -tervehdyksestä tuli yleinen tervehtimistapa myös natsipuolueeseen kuulumattomien saksalaisten parissa. ”Saksalaista tervehdystä” tuli käyttää myös aina mikäli soitettiin Saksan kansallislaulu Deutschlandlied, puoluehymni ”Horst Wessel Lied” tai kaatuneiden sotilaiden muistoksi soitettava ”Ich hatt’ einen Kameraden”. Sitä käytettiin myös tervehdittäessä Saksan valtakunnanlippua, NSDAP:n ja sen osastojen lippuja, mukaan lukien SA- ja SS-joukkojen liput, sekä Wehrmachtin, Waffen-SS:n, eri poliisiorganisaatioiden tai Todt-työpalvelujärjestön lippuja. Toisen maailmansodan alettua tervehdyksellä kunnioitettiin myös Saksan kanssa liitossa olevien maiden kansallislauluja ja -lippuja. Tervehdystä tuli käyttää myös kuljettaessa Kansallissosialistiselle puolueelle erityisen merkityksellisten, pyhien paikkojen ohi. Tärkein oli Münchenissä sijaitseva Feldherrnhalle, jonka edustalla käytyyn tulitaisteluun päättyi vuoden 1923 oluttupavallankaappaus.
Hitler-tervehdystä ei säädetty varsinaisesti pakolliseksi saksalaisten siviilien kohdalla. Sen käyttämättä jättäminen tulkittiin kuitenkin jonkinasteiseksi vastarinnaksi, ja se johti lähes poikkeuksetta vähintään sosiaaliseen painostukseen tai uhkailuun. Esimerkiksi Jehovan todistajat joutuivat osittain hankaluuksiin siksi, että he kieltäytyivät käyttämästä Hitler-tervehdystä. Maailmansodan alettua poliittinen turvallisuuspoliisi Gestapo saattoi vangita tervehdyksestä kieltäytyvän turvasäilöön ja lähettää vankilaan tai keskitysleiriin. Claus von Stauffenbergin johtaman Hitlerin murhayrityksen jälkeen sotilasyksiköt määrättiin vaihtamaan sotilastervehdys Hitler-tervehdykseen.
Natsitervehdykset Hitlerin hallintoaikana > Sieg Heil

Sieg Heil -tervehdys sai alkunsa eräässä vuoden 1932 puoluekokouksessa puolueen pääpropagandisti Joseph Goebbelsin lausumana. Tämän jälkeen puolue alkoi käyttää lausahdusta tervehdyksenä joukkotapahtumissa. Massiivissa joukkotapahtumissa yhä uudelleen toistettuna huudahdus sai aikaan suggestiivisen vaikutuksen. Yleensä ennen poliittista tai muuta puhetta esipuhuja tai kuuluttaja huusi mikrofoniin Sieg!, johon kuulijakunta vastasi Heil!. Tätä saatettiin toistaa monta kertaa aina vain kuuluvammin.
Visuaalisesti tervehdystä Sieg Heil käytettiin yleensä yhdessä hakaristin kanssa, kuten esimerkiksi joukkotapahtumien kylteissä ja kankaissa, sekä kansallissosialistisen puolueen puoluepinssissä.
Hitlerin lähipiiriin kuulunut, pitkään Yhdysvalloissa asunut liikemies Ernst Hanfstaengl väitti vuonna 1942 amerikkalaisten kuulusteluissa, että hän olisi keksinyt Sieg Heil -lausahduksen ja että sen innoittajana olisivat olleet amerikkalaisten huippuyliopistojen jalkapallojoukkueiden kannatushuudot, erityisesti Harvard Crimson -joukkueen kannatushuuto ”Rah, rah, rah!”.
Tervehdys toisen maailmansodan jälkeen

Espanjassa falangistien tervehdystä käytettiin Francisco Francon kuolemaan 1975 asti. Galician maakunta luopui tästä tervehdyksestä vasta vuonna 2005.
Saksassa tervehdykset, jotka voidaan tulkita tai ymmärtää Sieg Heil -tervehdykseksi, ovat laittomia, ja tervehdyksen käyttämisestä voidaan rangaista sakoilla tai enintään kolmen vuoden vankeustuomiolla. Sieg Heil -fraasia saa käyttää opetuksessa, taiteessa tai tieteellisessä tutkimuksessa.
Suoraa Heil Hitler -tervehdystä ovat sodan jälkeen käyttäneet lähinnä uusnatsit ja muut ääriliikkeet. Sodan jälkeen salaisesti toimivat kansallissosialistiset tai uuskansallissosialistiset ryhmät ottivat tunnuksekseen numeron 88, joka symboloi Heil Hitler -tervehdystä, sillä H-kirjain on aakkosten kahdeksas kirjain.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natsitervehdys Wikimedia Commonsissa
Niementyvilampi

| Niementyvilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°17′31″N, 26°51′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.936.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  131,8 m  
Pituus:  250 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,601 km  
Pinta-ala:  2,333 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiNiementyvilampi 
Niementyvilampi  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Venetmäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 250 metriä pitkä, 140 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Niskakoskenjoen valuma-alueeseen (14.936) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 131,8 metriä mpy.
Norman Finkelstein

| Norman Gary Finkelstein |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. joulukuuta 1953 (ikä 70)
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  Kirjailija, politiikan tutkija
Aiheesta muualla
Kotisivu
Norman Gary Finkelstein (s. 8. joulukuuta 1953) on amerikanjuutalainen politiikantutkija ja kirjailija. Hän erikoistunut juutalaisuuteen liittyviin aiheisiin ja erityisesti Israelin ja Palestiinan väliseen konfliktiin. Hän on kirjoittanut Lähi-idän konfliktista kuusi teosta. Finkelsteinin The Holocaust Industry -kirja aiheutti suuren kohun, mikä nosti hänet julkisuuteen.
Finkelsteinin molemmat vanhemmat selvisivät holokaustista, äiti Majdanekista, isä Auschwitzista.
Finkelsteinin perehtyminen Lähi-idän tapahtumiin alkoi 1982, jolloin hän vastusti Israelin hyökkäystä Libanoniin. Myöhemmin hän oli osoittamassa mieltään Sabran ja Shatilan verilöylyjä vastaan.
Akateeminen ura

Finkelstein suoritti Bachelor of Arts-tutkinnon New York:n Binghamtonin yliopistosta vuonna 1974. Hän jatkoi opintojaan Ranskassa Pariisin yliopiston École Pratique des Hautes Études in Parisissa, jonka jälkeen hän siirtyi Princetonin yliopistoon vuonna 1980. Siellä hän suoritti Master of Arts-tutkinnon valtiotieteistä ja myöhemmin tohtorinväitöksensä Sionismista, vuonna 1984.
Finkelstein teki tohtorinväitöksensä analysoimalla Joan Petersin kirjaa From Time Immemorial (1984), jossa väitettiin suuremman osan Palestiinan arabeja olleen muualta sinne muuttaneita, sen jälkeen kun sionistit "saivat aavikon kukoistamaan." Finkelstein analysoi väitettä väestödemografian pohjalta ja suurin osa kirjan väitteistä osoittautui sionistien propagandalehdyköistä kerätyksi. Amerikkalaisista tutkijoista, joille Finkelstein lähetti alustavat tuloksensa, ainoastaan Noam Chomsky vastasi ja varoitti Finkelsteinia, että tuloksista ei pidettäisi.
Myöhemmin Finkelstein arvosteli Harvardin lakiprofessori Alan Dershowitzin kirjaa The Case for Israel (2003), joka sisältää yleisiä väitteitä Israelista ja niiden vastauksia, plagiaatiksi ja vääristelyksi. Yhteishaastattelussa Dershowitz ei tuntenut oman kirjansa sisältöä ja Finkelstein arveli ettei Dershowitz ollut itse kirjoittanut, tai edes lukenut sitä. Dershowitzista tuli Finkelsteinin vihamies ja hän yritti myöhemmin vaikeuttaa hänen uraansa.
Ehkä tunnetuimmassa kirjassaan The Holocaust Industry (2000) hän esittää näkemyksen, että holokaustin muistoa hyödynnetään teollisissa mitoissa Israelin hyväksi.
Finkelstein kävi Helsingin vuoden 2009 Lens Politica elokuvan ja taiteen festivaaleilla juhlistamassa hänestä kertovan American Radical -elokuvan ensi-iltaa.
Aiheesta muualla

Norman Finkelsteinin kotisivu
Jewish-American academic deplores Israel's massacres[vanhentunut linkki], Daily Star
Nanolääketiede

Nanolääketiede tarkoittaa nanoteknologian hyödyntämistä sairauksien diagnosoinnissa, hoidossa ja seurannassa. Kiinnostus nanolääketieteeseen on kasvussa. Tavoitteena on, että sen avulla terveydenhuollon ammattilaiset voisivat tehdä paremmalla todennäköisyydellä oikeita diagnooseja ja terveydenhuollossa käytetyt testit olisivat tarkempia ja nopeampia.
Lääkkeissä nanotekniikka voi parantaa ainakin sellaisia vaikuttavan aineen ominaisuuksia kuin liukoisuutta tai aikaa, jonka se viettää veressä. Nanokoko saattaa suojata lääkeainetta kemialliselta hajoamiselta. Lääkeaine saattaa myös olla helpompi viedä sairaaseen elimeen, kudokseen tai soluun.
Nanomateriaalien avulla on myös mahdollista käyttää potilaiden hoidossa uusia, vähemmän myrkyllisiä ja voimakkaampia lääkkeitä. On joitain aineita, jotka ovat yksinään myrkyllisiä tai jopa liian vaarallisia käytettäviksi. Jos nanomateriaalia käyttää sellaisen lääkeaineen kuljettajana, lääkeaine ei ole enää yhtä myrkyllinen ja se voidaan viedä sairaaseen kudokseen turvallisemmin. Esimerkiksi jotkin syöpälääkkeet ovat hyvin myrkyllisiä.
Mineraalipohjaiset aurinkosuojat hyödyntävät nanoteknologiaa siten, että niissä on tiettyjä nanometrin kokoisia kemikaalihiukkasia, jotka heijastavat UV-säteitä iholta. Heijastukseen käytettyjä kemikaaleja ovat esimerkiksi titaanidioksidi ja sinkkioksidi. Nanolääkkeiden turvallisuutta koskien on kuitenkin esitetty epäilyksiä, sillä ne saattavat käyttäytyä elimistössä arvaamattomasti ja niiden pitkäaikaisvaikutukset eivät ole tiedossa. Esimerkiksi titaanioksidin epäillään kuitenkin aiheuttavan syöpää, jos sitä hengittää sisään.