stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Folégandros
Maantiede > Hallinto ja kylät

Folégandros kuuluu hallinnollisesti Folégandroksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren suurimmat asutukset ovat Folégandroksen kylä eli Chóra (425 asukasta), Áno Meriá (Páno Meriá, 243) sekä saaren pääsatama ja turismin keskus Karavostásis (87). (Katso myös: Luettelo Folégandroksen kunnan kylistä.)
Historia > Antiikki

Antiikin aikana saaren poliksen eli kaupunkivaltion Folegandroksen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Folégandroksen kylän paikalla. Varhaisin historiallinen tieto Folegandroksesta on 400-luvulta eaa., jolloin se kuului Deloksen meriliittoon ja maksoi siitä veroa Ateenalle.
Historia > Myöhempi historia

Myöhemmin saaresta tuli asumaton. Se asutettiin uudelleen jossain vaiheessa. 1200-luvulla saari tuli venetsialaisten vallan alle ja sinne rakennettiin linna. Saari kuitenkin autioitui uudelleen osmanien ja merirosvojen hyökkäysten vuoksi.
Vuonna 1577 Sífnoksesta ja Kreetalta tulleet asuttivat saaren uudelleen. Osmanit valtasivat saaren vuonna 1617. 1700-luvulla koko väestö orjuutettiin ja laivattiin Konstantinopoliin. Tämän jälkeen saarelle tuli uusia asukkaita, mutta se kärsi edelleen merirosvouksesta koko 1700-luvun. Saaresta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1828.
Nähtävyydet

Saaren nähtävyyksiin kuuluvat Chóran kylä sekä sen venetsialaisaikainen linna (Kástro) ja Neitsyt Marian (Panagía) kirkko, Áno Merián tuulimyllyt ja kansankulttuurin museo, sekä Chrysospilián luola (”Kultaluola”). Luolasta on tehty 300-luvulle eaa. ajoitettuja arkeologisia löydöksiä, jotka viittaavat jonkinlaisiin täysi-ikäistymisrituaaleihin: niihin kuuluu muun muassa yli 400 miespuolisen henkilön kirjoitetut nimet sekä kivisiä falloksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Folégandros Wikimedia Commonsissa
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Santoríni Thíra  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas, Kímolos  Ágios Andréas, Koufonísia  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Makáres  Ágios Nikólaos, Thíra  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Almyronísi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avelonísia Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Diakoftó  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Escháti  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Foúis  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Alidonísi  Gáidaros  Megálo  Platý  Prásso  Tourlítis  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi, Kímolos  Kalógeroi, Tínos  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Kasséles  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Klimatónisa  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lazaronísi  Lázaros  Makáres  Makrá  Makronísi  Manolonísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálo Viókastro  Megálos Refmatiáris  Mikrí Pláka  Mikronísi  Mikró Viókastro  Mikrós Avelás  Mikrós Refmatiáris  Moschonás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi, Íos pohj.  Petalídi, Íos loun.  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Porí  Práso  Prasonísi, Íos  Prasonísi, Kímolos  Prasoúra  Psathonísi, Íos  Psathonísi, Sýros  Revmatonísi  Revmatonísia  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Theotókos  Thermonísia  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaronísi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous  Vryokastráki 
Folégandroksen rannikkoa ja Agkálin kylä.
Folégandroksen rannikkoa.
Savela (Helsinki)

Savelaa Ratavallintiellä maaliskuussa 2021.
Savela (ruots. Lerstrand) on parintuhannen asukkaan asuinalue Koillis-Helsingissä, pääradan ja Vantaanjoen välissä, Pukinmäen kaupunginosassa.
Historiaa

Savela eli Savikylä on perustettu Pukinmäen kartanon Söderäng- eli Eteläniitty-nimiselle alueelle vuosien 1907-1912 välisenä aikana. Suunnitelmissa oli palstoittaa pienempiä tontteja junaradan eteläpuolelta Savelasta suomenkielisille työläisille. Radan pohjoispuolella Pukinmäessä tuli myyntiin suurempia tontteja ruotsinkieliselle herrasväelle. Kielijako ei kuitenkaan toteutunut aivan suunnitelmien mukaan.
Savelan maaperä on hyvin savista, mistä juontuu alueen nimikin. Tonttien alla saattaa olla savea jopa 30 metriä. Ensimmäiset talot olivat puisia omakotitaloja. Vuoden 1942 rakennussuunnitelmassa alue vahvistettiin asuinalueeksi. 1960-luvulla vanhat talot olivat jo rappeutuneet. Alueelta puuttui kunnallistekniikka ja se oli Vantaanjoen tulva-aluetta. Savelaa uhkasikin 1960- ja 1970-luvun vaihteessa kaavoitus osittain viheralueeksi ja omakotitonttien joutuminen kaupungille. Lopulta alue muutettiin kuitenkin omakotialueesta kerrostaloalueeksi.
1980- ja 1990-luvuilla alueelle on rakennettu lähinnä matalia kerrostaloja.
Palvelut

Savelassa on skeittipuisto, K-Market Savela, Hesburger, Päiväkoti Savela sekä Shell Pukinmäki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Savela (Helsinki) Wikimedia Commonsissa
Savela-seura ry:n ylläpitämä sivu
Savelan puutaloaluetta kevättalvella 1974.
Fokker

| Fokker |
| --- | --- |

Perustettu:  1919
Perustaja:  Anthony Fokker
Lakkautettu:  1996
Avainhenkilöt:  Anthony Fokker, Reinhold Platz, Walter Rethel
Kotipaikka:  Amsterdam, Alankomaat
Toimiala:  lentokoneteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fokker oli alankomaalaisen lentokonesuunnittelija Anthony Fokkerin (1890–1939) 21. heinäkuuta 1919 perustama lentokonetehdas.
Maailmansotien välissä

Fokker avasi elokuussa 1919 Amsterdamissa tehtaan nimellä N.V. Nederlandse Vliegtuigenfabriek, ja sen pääomana oli 1,5 miljoonaa Alankomaiden guldenia. Anthony Fokker toi junalastin Fokker D.VII- ja C.I -sotilaskoneita sekä varaosia.
1920-luvulla Fokkerin suurin menestys oli kolmimoottorinen F.VIIa/3m-matkustajakone (Trimotor), joka hallitsi Euroopan markkinoita, kunnes Saksan ja Yhdysvaltain kokometalliset matkustajakoneet saapuivat markkinoille 1930-luvun puolivälissä. Yhdysvaltoihin Fokker ei saanut myydä suoraan, vaan autoyhtiö Ford rakensi Fokker Trimotoria lisenssillä Ford Trimotor -nimellä.
1930-luvulla Fokkerin matkustajakoneet olivat merkittävässä markkina-asemassa globaaleilla markkinoilla. Fokker rakensi sotilaskoneita vain Alankomaiden, Tanskan ja Suomen ilmavoimille. Suomen ilmavoimat oli harvinainen poikkeus: se osti muun muassa Fokker C.V-, Fokker C.X-, Fokker D.X- ja Fokker D.XXI -koneita.
Toisen maailmansodan jälkeen

Toinen maailmansota tuhosi Fokkerin tehtaat, joita oli käytetty Saksan sotataloudessa.
Vuonna 1946 Alankomaihin perustettiin Nederlands Instituut voor Vlietuigontwikkeling (NIV, vuodesta 1971 alkaen NIVR (R = Ruimtevaart), jolloin mukaan tulivat toi avaruusteollisuuden tutkimustarpeet), jonka tarkoitus oli lentokoneteollisuuden jälleenrakentaminen. Samana vuonna alkoi Fokker S-11 -koulukoneen kehitystyö – Alankomaiden ilmavoimat olivat luvanneet suunnittelun alussa tilata suuren määrän koneita, mikä loi pohjan tehtaan toiminnalle.
Vuonna 1951 perustettiin uusi Fokkerin tehdas Amsterdamin Schipholin lentoaseman luo. Siellä rakennettiin muun muassa lisenssillä F-104 Starfighter (jonka kauppoihin liittyvästä lahjonnasta lankesi varjo kuningashuoneeseen, prinssi Bernhardiin, asti). Toinen tehdas sijaitsi Woensdrechtissä.
Vuonna 1958 tuli myyntiin Fokker F-27 ”Friendship”. Siitä tuli luokkansa menestynein: sitä myytiin noin 800 kpl vuosina 1958–1986. F-27-konetta seurasivat Fokker F-28 ”Fellowship”, Fokker F50, Fokker F70 ja Fokker F100. F-27-konetta käytetään yhä sekä sotilas- että siviilikoneena. Suomen ilmavoimat käyttää sitä muun muassa laskuvarjojoukkojen kuljetuskoneena.
Vuonna 1969 Fokker liittoutui Bremenissä toimivan Vereinigte Flugtechnische Werken (osa ERNOa) kanssa, jolla oli monikansallinen omistuspohja. Yhtymä kehitti epäonnistuneen syöttöliikennekoneen VFW-614:n. Euroopan avaruusjärjestö tilasi ERNO-VFW-Fokker GmbH -yhtymältä kesäkuussa 1974 Spacelab-laboratorion Nasan avaruussukkulaan.
Loppu

1990-luvun lopussa Schipholin lentoasemalla Amsterdamissa toiminut Fokker ajautui vaikeuksiin brasilialaisen Embraerin vallatessa moderneilla koneillaan Fokker Friendshipin kokoluokan markkinat. Yhtiö oli konkurssissa vuonna 1996.
Alankomaalainen Stork Fokker Aerospace Group -yhtiö jatkaa Fokkerin toimintaa, mutta vain lentokoneiden osavalmistajana.
Fokkerin avaruusosasto muuttui erilliseksi Dutch Space -yhtiöksi, joka siirtyi EADS:n omistukseen vuonna 2006.
Fokkerin lentokoneet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  1912–1918 Fokker Spin  Fokker M.1 - M.4 Spin (sotilasversio)  Fokker W.1 - W.2  Fokker A.III (M.5K)  Fokker A.II (M.5L)  Fokker M.6  Fokker B.I (M.7 en M.10E)  Fokker W.3  Fokker A.I  (M.8)  Fokker M.9  Fokker B.II (M.10Z)  Fokker E.I (M.5K/MG)  Fokker E.II (M.14)  Fokker E.III (M.14v)  Fokker E.IV (M.15)  Fokker M.16E ja M.16Z  Fokker B.II (M.17Z)  Fokker B.III (M.18Z)  Fokker D.I (M.18E)  Fokker D.II (M.17E)  Fokker D.III (M.19)  Fokker D.IV (M.21)  Fokker D.V (M.22)  Fokker V.1  Fokker V.2 and V.3  Fokker V.4  Fokker F.I (V.5)  Fokker Dr.I  Fokker V.6  Fokker V.7  Fokker V.8  Fokker V.9, V.11, V.12, V.13. V.14, and V.16  Fokker D.VI  Fokker D.VII  (V.11/13)  Fokker V.17 - V.25  Fokker E.V/D.VIII (V.26)  Fokker V.27 - V.37  Fokker C.I (V.38)  |  1919–1940 Fokker V.39 - Fokker V.42  Fokker C.I  Fokker F.6  Fokker F.II  Fokker F.III  Fokker F.IV  Fokker T.II  Fokker S.I  Fokker D.IX  Fokker D.X  Fokker S.II  Fokker B.I  Fokker C.IV  Fokker F.V  Fokker S.III  Fokker D.XI  Fokker T.III  Fokker B.II  Fokker F.VII  Fokker C.V  Fokker D.XII  Fokker D.XIII  Fokker S.IV  Fokker D.XIV  Fokker B.III  Fokker F.VIII  Fokker T.IV - T.IVa  Fokker C.VIIW  Fokker F.XI ”Universal”  Fokker F.XIV  Fokker D.XVI  Fokker F.IX  Fokker C.VIII  Fokker C.IX  Fokker F.XII  Fokker D.XVII  Fokker F.XVIII  Fokker F.XX  Fokker F.XXXVI  Fokker C.X  Fokker F.XXII  Fokker C.XIW  Fokker D.XXI  Fokker G.I  Fokker T.V  Fokker S.IX  Fokker C.CIVW  Fokker T.VIIIW  Fokker D.XXIII  Fokker T.IX  |  Fokker-Atlantic-koneet Fokker A-2 ambulanssi  Fokker A-7 rynnäkkökone  Fokker AO tulenjohto  Fokker B-8  Fokker C-2  Fokker C-5  Fokker C-7  Fokker C-14  Fokker C-15  Fokker C-16  Fokker C-20  Fokker CO-4  Fokker CO-4 Mailplane  Fokker CO-8  Fokker FA  Fokker FLB  Fokker JA  Fokker LB-2 kevyt pommittaja  Fokker O-27  Fokker PJ  Fokker PW-5  Fokker PW-6  Fokker PW-7  Fokker RA  Fokker T-2  Fokker B.11 koulukone  Fokker F.7  Fokker F.10  Fokker F.11  Fokker F.12  Fokker F.13  Fokker F.14  Fokker DH-4M  Fokker-Hall H-51  Fokker Universal matkustajalentokone  Fokker Super Universal matkustajalentokone  |  1945–1996 Fokker F24  Fokker F.25 Promotor yleisilmailulentokone  Fokker S-11 koulukone  Fokker S-12 koulukone  Fokker S-13 koulukone  Fokker S-14 suihkukoulukone  Fokker F26 Phantom  Fokker F27 Friendship  Fokker F28 Fellowship  Fokker 50  Fokker 60  Fokker 70  Fokker 100  Fokker 130 (esisuunnitelma)  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fokker Wikimedia Commonsissa
Anthony Fokker vuonna 1912.
Suomen ilmavoimien Fokker F.VII Kotkassa vuonna 1942.
Fokkerin ensimmäinen lentokone, Fokker Spin (1911).
Fondue

Fondue Sveitsi-teemaisessa fonduepadassa tarjoiltuna.
Fondue tai fondyy (ransk. fondre, sula, sulanut) on ruokalaji, jonka tärkein pääkomponentti on sulatettu kuuma juusto. Ruokalaji on peräisin ranskankielisen Sveitsin sekä Savoijin alueilta, ja se syödään perinteisesti kastamalla kuumaan juustoviinisekoitukseen leipäpaloja.
Tarjoilu

Fonduekattila asetetaan tarjolle pöytään telineeseen, jonka alla pieni spriiliekki pitää seosta lämpimänä. Juustoon kastetaan vaaleita leipäpaloja ja vihanneslohkoja, kuten kukkakaalia, porkkanoita sekä herkkusieniä, pitkillä fonduehaarukoilla.
Syömiseen voi liittää seuraleikin: Jos joku pudottaa leipäpalansa, seuraa ryhmän määräämä rangaistus. Perinteisesti palansa pudottanut saa suudella vierustoveriaan.
Fonduen ainekset

Sveitsiläinen perusfondue valmistetaan juustosta ja valkoviinistä sekä maustetaan vahvalla Kirschwasser-viinalla, mutta ruoasta on maailmalla kehitelty lukuisia versioita. Fonduella tarkoitetaan enemmänkin valmistustapaa kuin tiettyjä ruoka-aineita. Fondueta on tarjolla niin pääruoaksi kuin makeaksi jälkiruoaksikin.
Lihafondue

Perinteisessä lihafonduessa lihapaloja kastetaan kypsymään padassa kiehuvaan öljyyn. Lihafonduen kevytversiossa kiehuu lihaliemi, joka voidaan maustaa punaviinillä. Lihaliemeen kastetaan kypsymään hyvin ohueksi leikattuja viipaleita esimerkiksi naudan sisäfileestä. Kypsynyt lihanpala voidaan lopuksi dipata voimakkaaseen maustekastikkeeseen ja nauttia vaikkapa riisin kera, jolloin ateriasta tulee jo hieman itämainen.
Muunnoksia

Fondue Bourguignonne on fondueperheeseen kuuluva ruokalaji, mutta erotuksena tavanomaisesta fonduesta siinä kastetaan kuumaan öljyyn kuution muotoisia naudanlihan paloja.
Fondue Chinoise on myös fondueperheeseen kuuluva ruokalaji. Siinä kastetaan rullattuja lihasuikaleita kuumaan lihaliemeen. Maukas liemi voidaan tarjoilla illallisten lopuksi keittona.
Suklaafondue on jälkiruoka, jossa sulaan suklaaseen kastetaan esimerkiksi hedelmäpaloja.
Historia

Sveitsi oli selvinnyt ensimmäisestä maailmansodasta vähäisin vaurioin. Maan juustoteollisuus oli edelleen voimissaan, mutta vienti ulkomaille pysähtyi kun muut maat alkoivat pystyttää kaupan esteitä. Maailmantalouden romahdus osui myös Sveitsin juustoteollisuuteen.
Juustontekijät yhdistivät voimansa ja perustivat kartellin. Vastedes Schweizer Kaseunion, Sveitsin juustoyhdistys päätti siitä, mitä maito ja juusto maksoivat, paljonko niitä tuotettiin ja kenelle ne myytiin. Yhdistys mm. päätti vähentää maan tuhansien juustolaatujen määrän seitsemään – jäljelle jääneitä olivat esimerkiksi Emmental ja Gruyère. Yhdistyksellä oli toimintaansa valtion tuki.
1950-luvulla Sveitsi tuotti valtion tukiaisten seurauksena paljon juustoa, ja kartellin päätösten seurauksena suurin osa siitä oli samanlaista. Ylituotannolle piti löytää ostajia. Ratkaisu löytyi Alpeilta, jossa oli tapana lämmitellä syömällä sulanutta juustoa. Juustoteollisuuden ylituotanto yhdistettiin perinteistä ja terveydestä kertoviin tarinoihin, koristeltiin Pikku Heidin kuvilla ja myytiin maailmalle. 1970-luvulla fondue saavutti suosionsa lakipisteen. Noihin aikoihin Sveitsi käytti juustoteollisuutensa tukemiseen enemmän rahaa kuin armeijaansa.
Sittemmin juustoyhdistyksessä seurasi korruptioskandaaleja ja 1990-luvulle tultaessa juustokartelli oli mennyttä. Nykyään sveitsiläisten juustontekijöiden työstään saama korvaus on laskenut, mutta samalla kuluttajien saataville on tullut monia uusia sveitsiläisiä juustolaatuja .
Kirjallisuutta

Kees, Beverly: Kodin fondyykirja.  Porvoo Hki Juva : WSOY, 1978.  ISBN 951-0-08486-7
Lihafonduesetti
Nwankwo Kanu

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Nwankwo Christian Kanu
Syntymäaika: 1. elokuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Owerri, Nigeria
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 197 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1991–1992 1992–1993 1993–1996 1996–1999 1999–2004 2004–2006 2006–2012 |  Fed Works  Heartland  Ajax  Internazionale  Arsenal  West Bromwich  Portsmouth | 30 (9) 30 (6) 54 (25) 11 (1) 119 (30) 58 (9) 141 (20) |
Maajoukkue
| 1994–2011 |  Nigeria | 86 (13) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Nigeria.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Nigeria.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Nigeria.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Nigeria> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | Jalkapallo |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ghana ja Nigeria 2000 | Jalkapallo |  |
|  Pronssia | Mali 2002 | Jalkapallo |  |
|  Pronssia | Tunisia 2004 | Jalkapallo |  |
|  Pronssia | Egypti 2006 | Jalkapallo |  |
|  Pronssia | Angola 2010 | Jalkapallo |  |
Nwankwo Christian Kanu (s. 1. elokuuta 1976 Owerri, Nigeria) on entinen nigerialainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kaudesta 2006–2007 Portsmouthia edustanut hyökkääjä on edustanut ennen Fed Worksia (1991–1992), Heartlandia (1992–1993), Ajaxia (1993–1996), Internazionalea (1996–1999), Arsenalia (1999–2004) ja West Bromwichia (2004–2006).
Nigerian jalkapallomaajoukkueessa Kanu pelasi 86 maaottelua ja teki niissä 13 maalia. Debyyttinsä hän teki vuonna 1994 Ruotsia vastaan. Hän oli myös voittamassa olympiakultaa Nigerian joukkueessa vuoden 1996 kesäolympialaisissa. MM-kilpailuissa 1998 hän pelasi Nigerian neljästä ottelusta kahdessa avauskokoonpanossa ja tuli kerran vaihdosta kentälle. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa hän pelasi yhdessä ottelussa avauksessa ja tuli yhdessä ottelussa vaihtopelaajana kentälle.
Myös Nwankwo Kanun nuorempi veli Christopher Kanu on entinen ammattilaisjalkapalloilija.
Kara Devlet Giray

| Kara Devlet Giray> Krimin kaani |
| --- | --- |
Valtakausi:  1716–1717
Edeltäjä:  Qaplan I Giray
Seuraaja:  Saadet IV Giray

Syntynyt:  1647
Kuollut:  1717 Bulgaria
Lapset:  Makšud Giray
Suku:  Giray
Uskonto:  sunnalaisuus
Kara Devlet Giray, myös Devlet III Giray, oli Krimin kaanikunnan hallitsija, Krimin kaani vuosina 1716–1717.
Devlet syntyi 1647 Giray-sukuun, josta valittiin jokainen Krimin kaani kaanikunnan olemassaolon aikana. Hänen lisänimensä Kara tarkoittaa turkinsukuisissa kielissä mustaa. Hän oli Nureddin Adil Girayn poika, ja vuosina 1608–1610 hallinneen kaanin Selâmet I Girayn pojanpoika.
Osmanien valtakunnan sulttaani Ahmed III nimitti Devletin kaaniksi Qaplan I Girayn tilalle 1716, kun tämä ei ollut onnistunut auttamaan osmaneita näiden sodassa Hapsburgien Itävaltaa vastaan. Devletin valtakausi jäi kuitenkin lyhyeksi, koska hän ei saanut tukea muilta Krimin ylimyksiltä, vaan nämä nousivat kapinaan Qaplan I Girayn pojan Bakhti Girayn (lisänimeltään Deli Sultan, "Hullu Sulttaani") johdolla. Hän joutui pakenemaan turkkilaisten hallitsemaan Bulgariaan, jonka jälkeen Ahmed III nimitti hänen tilalleen Saadet IV Girayn 1717. Devlet kuoli vielä saman vuoden aikana Bulgariassa. Hänet on haudattu Jamboliin.
Karagašit

Karagašit ovat yksi Astrahanin tataarien etnisistä alaryhmistä. He asuvat Venäjällä Astrahanin alueen Krasnyi Jarin ja Harabalin piireissä. Vuonna 1973 maaseudulla asuvia karagašeja arvioitiin olleen noin 5000 henkeä.
Alkuperältään karagašit ovat Pienestä Nogain ordasta 1700-luvun alkupuolella irtautunut nogairyhmä, jolla on myöhemmin ollut yhteyksiä Jurtovin tataareihin ja kazakeihin. Astrahanin alueen muihin nogailaisperäisiin ryhmiin verrattuna karagašit ovat säilyttäneet suhteellisen hyvin alkuperäisen kielensä ja kulttuurinsa. Tieteellisessä kirjallisuudessa heitä on nimitetty Kundrovin tataareiksi. Nykyään tätä nimitystä käytetään Volodarskin piirin Tuluganovkan kylässä asuvasta Jurtovin tataariryhmästä. Karagašien omakielinen nimitys on karagač-nugai.
Karagašin kieli on nogaita, jossa on kazakkilaista vaikutusta. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Vuoteen 1962 saakka kouluopetuksen välineenä oli tataarin kieli. Nykyään karagašit käyttävät kirjakielenään venäjää. 1980-luvun lopussa kouluissa alettiin opettaa nogaita.
Karakolli

Karakolli (myös karakolointi tai karakoli; espanjan sanasta caracol ’spiraali’) oli ratsuväen käyttämä taktiikka, joka vastasi jalkaväen kontramarssia. Se syntyi 1490-luvulla, kun ratsuväki ei kyennyt enää muuten hyökkäämään kurinalaisen jalkaväen uutta taktiikkaa, gewalthaufenia vastaan.
Karakollissa ratsuväen osasto pysähtyy hieman vihollisen aseiden kantaman ulkopuolelle, minkä jälkeen riveittäin ratsastetaan ravia vihollista kohti ja kun on päästy tarpeeksi lähelle (noin 30 askelta, tai kun silmänvalkuaiset näkyvät), ratsumies laukaisee omat tuliaseensa (yleensä kaksi rataslukkopistoolia) vihollista kohti. Tämän jälkeen rivi jakautuu kahtia, ja ratsumiehet siirtyvät takana olevan muodon kumpaakin sivua pitkin muodon viimeiseksi riviksi ja aloittavat aseittensa lataamisen uudelleen. Ensimmäisen rivin jälkeen toinen, kolmas, jne rivi suorittavat saman kunnes ensimmäinen rivi on taas vuorossa aseet uudelleen ladattuina. Peräkkäisiä rivejä saattoi aluksi olla jopa 12, ja karakoloiva muoto olikin suhteellisen kapea, mutta syvä. Myöhemmin rivien määrä väheni. Erityisesti saksalainen reiter ratsuväki oli tehokas karakollissaan ja levitti sitä tehden taktiikasta erityisen suosittua 1540-luvulta lähtien.
Karakollin tavoitteena oli hajottaa vihollisen muoto ja näin mahdollistaa ratsuväkirynnäkön käyttö edelleen vihollisen lyömiseen taistelukentällä. Jalkaväkeä vastaan se oli tehokas, ja monesti sitä käyttämällä saatiin hyviä tuloksia. Sen sijaan sitä oli vaikea käyttää toista ratsuväen osastoa vastaan, sillä vihollinen saattoi helposti ottaa aloitteen itselleen suorittamalla perinteisen ratsuväen rynnäkön karakoloivaa muotoa vastaan. Karakoloiva joukko kun oli täysin luopunut ratsun liikkeen tarjoamasta vaikutuksesta. Muilla tavoin tuliaseita käyttävää ratsuväkeä vastaan karakolli oli ylivoimainen, vaikka vaatikin hyvää koulutusta ja harjoittelua. Viimeisen kerran karakollia käytettiin ratsuväkeä vastaan Mookerheyden taistelussa 1574.
Karakollin käyttö väheni 1500-luvun lopulla, kun jalkaväen tulivoima kasvoi ja lopullisesti se korvautui uudella taktiikalla kolmikymmenvuotisen sodan aikana, kun Euroopassa siirryttiin yleisesti Kustaa II Aadolfin puolalaisilta omaksumaan ja edelleen kehittämään ratsuväen atakkiin, joka yhdisti tehokkaasti tulen ja liikkeen.
Kapiteeli (arkkitehtuuri)

Klassisia kapiteeleja: ylimpänä toskanalainen ja doorilainen, keskellä kaksi joonialaista ja alimpana korinttilainen ja komposita.
Kapiteeli (lat. capitulum, capitellum < caput, ’pää’) eli pylväänpää on klassisessa arkkitehtuurissa pylvään, pilarin tai pilasterin vartta leveämpi ja tavallisesti koristeellisesti muotoiltu yläosa, jonka päällä entablementti eli palkisto lepää.
Varhaisimmat kapiteelit ovat peräisin Egyptistä, ja niiden pohjana olivat kasviaiheet. Kapiteelilla oli huomattava merkitys antiikin kreikkalaisen arkkitehtuurin ja sittemmin roomalaisen arkkitehtuurin klassisissa pylväsjärjestelmissä, ja pylväsjärjestelmät erottaakin toisistaan helpoimmin erilaisten kapiteelien perusteella. Kreikassa käytettiin useimmiten doorilaisen ja joonialaisen pylväsjärjestelmän mukaisia kapiteeleja, ja Roomassa korinttilaisen pylväsjärjestelmän mukaisia kapiteeleja.
Kapiteeli koostui doorilaisessa ja joonialaisessa pylväsjärjestelmässä ulospäin kaartuvasta ekinuksesta ja korinttilaisessa pylväsjärjestelmässä korimaisesta kalathoksesta, sekä näiden yläpuolella kaikissa pylväsjärjestelmissä olleesta abakus-laatasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kapiteeli Wikimedia Commonsissa