stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yumi Tōma

| Yumi Tōma> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Yumi Nakagawa
Syntynyt: 20. joulukuuta 1966 (ikä 57) Chiba, Japani
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Yumi Touma Yumi Tohma
Aktiivisena:  1985–
Merkittävät roolit:  Oh! My Goddess Tekken
Aiheesta muualla
IMDb 
Yumi Tōma (jap. 冬馬 由美) (oik. Yumi Nakagawa jap. 中川 由美, s. 20. joulukuuta 1966 Chiba, Japani) on japanilainen ääninäyttelijä ja laulaja, joka työskentelee enimmäkseen Aoni Productionille. Hän on tehnyt uransa aikana yli 220 ääniroolia animeen ja lisäksi dubannut televisiosarjoja, sekä lainannut ääntään moniin videopeleihin, kuten Metal Gear Solid 2: Sons of Libertyyn. Tekken-pelisarjassa Tōma on useasti ääninäytellyt Ling Xiaoyuta ja Nina Williamsia.
Aiheesta muualla

Yumi Tōma Anime News Networkissa (englanniksi)
Yumi Tōma Aoni Productionissa (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Yumi Tōma TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Yumi Hotta

| Yumi Hotta> 堀田 由美.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. lokakuuta 1957 
Taiteilija
Kuuluisimpia töitä:  Hikaru no Go
Yumi Hotta (jap. 堀田 由美, Hotta Yumi) on japanilainen mangaka, joka tunnetaan parhaiten mangan Hikaru no Go -käsikirjoittajana. Sarjaa tehdessään hän työskenteli yhdessä Takeshi Obatan kanssa, joka toimi sarjan piirtäjänä.
Aiheesta muualla

Yumi Hotta Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Yumi Hotta   Anime News Networkissa (englanniksi)
Ćelije

| Ćelije |
| --- | --- |
 Ćelijen kirkko.
 Ćelije
 Koordinaatit: 45°26′18.96″N, 18°48′20.16″E 
Valtio:  Kroatia
Piirikunta:  Vukovar-Syrmia
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ćelije (myös Ćelija) on kylä itäisessä Kroatiassa länteen päin Trpinjasta ja etelään Osijekin lentoasemalta. Kylässä oli vuonna 2011 121 asukasta. Kansallismieliset serbit tekivät ensimmäisen etnisen puhdistuksensa juuri Ćelijessä Kroatian sodassa ensin tulittamalla kylää, sitten siirtämällä jäljelle jääneet kyläläiset pois kuorma-autoilla. Jonkin verran kyläläisiä surmattiin.
Aiheesta muualla

Celije, Croatia Page (englanniksi)
Patricio Aylwin

| Patricio Aylwin |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (1990).
Chilen 31. presidentti
 11. maaliskuuta 1990 – 11. maaliskuuta 1994  
Edeltäjä:  Augusto Pinochet
Seuraaja:  Eduardo Frei Ruiz-Tagle
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. marraskuuta 1918 Viña del Mar
Kuollut: 19. huhtikuuta 2016 (97 vuotta) Santiago de Chile
Puoliso:  Leonor Oyarzún
Tiedot
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
 Nimikirjoitus
Patricio Aylwin
Patricio Aylwin Azócar (26. marraskuuta 1918 Viña del Mar – 19. huhtikuuta 2016 Santiago) oli chileläinen poliitikko, joka oli 1990–1994 ensimmäinen demokraattisesti valittu Chilen presidentti Augusto Pinochetin diktatuurin jälkeen. Aylwin edusti kristillisdemokraattista Partido Demócrata Cristiano -puoluetta, joka kuuluu keskustavasemmistolaiseen koalitioon Concertación de Partidos por la Democracia.
Patricio Aylwin oli vanhin Laura Azócarin ja Miguel Aylwinin viidestä lapsesta. Hän päätti opintonsa oikeus- poliittisen- ja yhteiskuntatieteiden alalta 1943 Universidad de Chilessä ja toimi sen jälkeen oikeustieteen professorina, siirtyen myöhemmin Pontificia Universidad Católica de Chileen, joka sekin on Santiago de Chilessä. Hänen vaimonsa oli Leonor Oyarzún Ivanovic, jonka kanssa hänellä oli viisi lasta. Lapsista Martina Aylwin on toiminut Chilen opetusministerinä 2000–2003.
Presidentti

Avaintekijä demokratiaan siirtymisessä olivat ensimmäiset vapaat vaalit. Demokratialiike Concertación asetti yhden yhteisen ehdokkaan, ja Concertaciónin sisällä molempien sen tärkeiden puolueiden keskuudessa käytiin keskinäinen kilpailu ehdokkuudesta. Patricio Aylwinista tuli näiden vaiheiden jälkeen keskustavasemmiston yhteisehdokas, osaksi siksi että hän oli riittävän oikealla saadakseen ääniä myös sotilasvaltaan mieltyneiltä. Oikeisto oli Pinochetin valtakauden loputtua sen verran hajalla, että se jakautui toisaalta äärioikeistolaisen Hernán Büchin ja toisaalta keskustalaisemman Francisco Javier Errázurizin kannattajiin. 14. joulukuuta 1989 järjestetyssä presidentinvaalissa Patricio Aylwin sai heti ensimmäisellä kierroksella 55 % äänistä ja näin Chile sai ensimmäisen demokraattisesti valitun presidentin 16 vuoteen. Hänen virkaanastujaispäivänsä oli 11. maaliskuuta 1990.
Aylwinin presidenttikaudelle oli tyypillistä varovaisuus ja pyrkimys olla vaarantamatta Chilen hidasta kehitystä kohti oikeusvaltiota. Talouspolitiikassa ja sosiaalisissa kysymyksissä ei tehty suuria uudistuksia vaan lähinnä noudatettiin sotilashallinnon markkinatalouteen painottunutta taloudellista linjaa, yrittäen kuitenkin rakentaa jonkinlaista sosiaaliturvaa. Ensimmäisiä askeleita sotilashallinnon toimien valottamiselle otettiin perustettaessa komitea tutkimaan diktatuurin ihmisoikeusrikkomuksia. Vaikkei ollutkaan enää presidentti, jatkoi Pinochet asevoimien komentajana ja vaikutti näin maan asioihin. Kun toukokuussa 1993 tuli julkisuuteen ns. "Pinocheques"-tapaus, jossa armeija oli rahoittanut Pinochetin sukua, piirittivät erikoisjoukkojen sotilaat hallituksen rakennuksen uhaten näin jopa presidentti Aylwinia, ja rikostutkinta oli sotilaiden uhatessa pakko jättää sikseen. Muutenkin jatkuva oikeiston ja sotilaiden uhka varjosti hänen nelivuotista virkakauttaan.
Presidenttiyden jälkeen

Patricio Aylwinin kausi presidenttinä päättyi 1994, ja 1993 presidentinvaalissa hänen seuraajakseen valittiin Eduardo Frei Ruiz-Tagle, myös kristillisdemokraatti. Presidenttikautensa jälkeen Aylwin oli mukana Yhdistyneiden kansakuntien köyhyyden vastaisessa toiminnassa ja sai yhdessä Irlannin entisen presidentin Mary Robinsonin kanssa Euroopan neuvoston pohjois–etelä-palkinnon työstään Euroopan ja Latinalaisen Amerikan välisten suhteiden hyväksi sekä 1998 Fulbright-palkinnon yleisestä kansainvälisten suhteiden edistämisestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patricio Aylwin Wikimedia Commonsissa
Virallinen elämäkerta
Parabolinen peiliantenni

Parabolinen peiliantenni eli paraabeliheijastinantenni on käytännöllinen silloin, kun halutaan kapea antennin suuntakuvio ja suuri antennivahvistus. Antennin heijastimen koko on oltava sitä suurempi mitä suurempi on käytetty aallonpituus. Siksi se on käytännöllisin pienillä aallonpituuksilla, siis suurilla taajuuksilla, yleensä mikroaalloilla. Käyttötarkoituksia ovat tutka, radioteleskooppi, radiolinkki ja satelliittiantenni, josta kansanomaisesti käytetään myös nimeä lautasantenni.
Rakenne

Heijastin rakennetaan paraabelin muotoiseksi taivuttamalla pinta joko yhdessä tasossa, paraabelisylinteri, tai kahdessa tasossa, pyörähdysparaabeli. Materiaali on yleensä alumiini, mutta myös terästä käytetään. Heijastinpinta voi olla yhtenäinen, verkkomainen tai rei'itetty, mutta reikien halkaisijan on oltava selvästi puolta aallonpituutta pienempi, mielellään kymmenesosa aallonpituudesta. Muovista tai lujitemuovista valmistettuihin heijastimiin valmistetaan sähköä johtava pinnoitus. Varsinainen antennielementti, eli säteilijä, sijoitetaan paraabelin polttopisteeseen. Säteilijä on mikroaalloilla yleensä torvisäteilijä (torviantenni). Myös erilaisia jagiantenni- ja helixantennisovelluksia käytetään. Paraabelisylinteriantennissa on yleensä rakosäteilijä (rakoantenni) koko heijastimen pituudella.
Toiminta

Säteilijän malli valitaan siten, että sen säteilykuvio täyttää paraabeliheijastimen pinta-alan hyvin, mutta ei säteile paljon sen ohi. Heijastinpeili on siten paraabelin osa eli leikkale. Kaikki materiaali heijastimen edessä: säteilijä, apuheijastin ja niiden tukirakenteet, haittaavat keilan muodostumista optimaalisesti. Antennin edessä pitäisi olla, "peukalosäännön" mukaan, ainakin 10 mieluummin useita kymmeniä aallonpituuksia vapaata tilaa, jotta säteilykuvioon ei tulisi oleellista häiriötä. Jos säteilijää kallistetaan sopivasti ja heijastimesta tehdään säteilijän kattaman alueen leikkale, saadaan säteilijä tukirakenteineen pois pääkeilan alueelta. Sellainen on off-set-antenni. Säteilijä voi olla myös heijastimen keskellä eteenpäin osoittaen, ja sen apuna apuheijastin (toisiosäteilijä) polttopisteen edessä, cassegrain-antenni, tai polttopisteen takana, gregorian-antenni. Polarisaatiojärjestelyillä saadaan apuheijastin pääheijastimelle läpinäkyväksi. Käytännöllisyys ratkaisee, mikä rakenne on käyttötarkoitukseen paras.
Heijastuslakien mukaisesti radioaaltorintama heijastuu sileästä pinnasta siten, että sen tulokulma ja lähtökulma ovat yhtä suuret. Siksi paraabeliheijastimeen tulevat samansuuntaiset aaltorintaman osat heijastuvat polttopisteeseen. Vastaavasti kaikki polttopisteestä paraabelin pinnalle tulevat aaltorintaman osat heijastuvat samansuuntaiseksi kapeaksi keilaksi.
Koska jokainen aaltorintaman osa kulkee yhtä pitkän matkan polttopisteestä heijastimen kautta edelleen keilan suuntaan, aaltorintaman kaikki rinnakkaiset osat ovat samavaiheisia jokaisella keilan kohtisuoralla poikkileikkauspinnalla.
Antennivahvistus

Yleensä on käytännöllistä puhua maksimiantennivahvistuksesta häviöt huomioiden. Myös on käytännöllistä olettaa, että antenni käyttäytyy samoilla ehdoilla sekä lähettävänä että vastaanottavana. Maksimivahvistuksella tarkoitetaan pääkeilaan saatavaa tehoa verrattuna samaan suuntaan ja samalle pinta-alalle ideaalisesta ympärisäteilevästä, isotrooppisesta, antennista samalla syöttöteholla saatavaan tehoon. (Isotrooppinen antenni on täysin teoreettinen, eikä sitä voi mittauksilla todentaa, joten matemaattisessa käsittelyssä oletetaan kaiken syöttötehon säteilevän tasaisesti pallopinnalle.) Sitä sanotaan myös tehoantennivahvistukseksi, ja se on laskentaperusteena useimmissa laskutoimituksissa, kuten tutkayhtälössä. Se voidaan laskea seuraavasti:
jossa
G = antennivahvistus
A = antennin fyysinen aukon pinta-ala, apertuuri
{\rho } = antennin hyötysuhde, usein 0,9
{A{\rho }=} antennin radiopinta-ala, eli efektiivinen apertuuri
{\lambda } = aallonpituus.
Keilan leveys

Mitä suurempi on antennivahvistus, sitä kapeampi on keilan leveys ja sitä vähemmän saadaan tehoa muissa suunnissa. Keilanleveys tarkoittaa yleensä puolen tehon leveyttä, eli miinus kolmen desibelin (-3 dB) keilanleveyttä. Se on keilan avauskulma, jossa keilan molemmilla reunoilla on 50 % keskikohdan maksimitehosta. Kirjallisuus käyttää myös vastaavanlaista 90 %:n keilanleveyttä ja nollasta nollaan -leveyttä, joka tarkoittaa pienintä avauskulmaa, jolloin keilan reunoilla teho on lähimpänä nollaa ennen ensimmäisiä sivukeiloja. Keilanleveys on erilainen eri tasoissa, horisontaalisessa, vertikaalisessa ja kaikissa siltä väliltä. Käytännössä kaikki antennit muodostavat myös sivukeiloja ja takakeilan. Kaikki niiden teho on pois pääkeilan tehosta. Sivukeilat yritetäänkin rakenneratkaisuilla saada mahdollisimman pieniksi. Aika hyvä lopputulos on esimerkiksi -40 dB pääkeilasta. Se tarkoittaa, että sivukeilan voimakkuus on 10 000 kertaa pienempi kuin pääkeila. Keilanleveyttä tarvitaan määriteltäessä antennin peittoaluetta ja suuntausta ja esimerkiksi tutkan resoluutiota. Pääkeilan ja sivukeilojen tarkka määrittely vaatii monimutkaisia kenttävoimakkuusmittauksia.
Keilanleveys (-3 dB) horisontaalisuunnassa  {\Theta } ja vertikaalisuunnassa  {\Phi } voidaan myös laskea "peukalosäännöllä" antennin peilin leveyden tai korkeuden ja aallonpituuden mukaan radiaaneina:
jossa
{\Theta } = keilan leveys radiaaneina
{\Phi } = keilan korkeus radiaaneina
L = antennin peilin horisontaalinen leveys metreinä
l = antennin peilin vertikaalinen korkeus metreinä
{\lambda } = aallonpituus metreinä.
Kun keilan leveys ja korkeus voidaan näin laskea likiarvona, voidaan "peukalosäännöllä" laskea myös antennin suuntaavuuden eli suuntavahvistuksen  {G_{d}} likiarvo. Se ei ole sama kuin häviöt huomioiva maksimivahvistus. Se tarkoittaa pääkeilan tehoa verrattuna, ei isotrooppiseen, vaan antennin omaan ympäristöönsä keskimäärin säteilemään tehoon. Suuntavahvistusarvoa tarkasti määriteltäessä olisi voitava mitata suuri määrä samalla etäisyydellä olevia pisteitä tehoineen antennin ympäristöstä, jotta voitaisiin laskea niiden keskiarvo. Usein tyydytään oheisen "peukalosäännön" likiarvoon. Se voidaan laskea seuraavasti:
jossa
{G_{d}} = antennin suuntavahvistus
{\Theta } = keilan horisontaalinen leveys radiaaneina
{\Phi } = keilan vertikaalinen korkeus radiaaneina.
Tulos on hiukan suurempi kuin edellisessä esimerkissä laskettu G, koska siitä puuttuu aina syntyvät häviöt. Niitä aiheutuu valmistustoleransseista, materiaalien ominaisuuksista, metallipintojen syöpymisestä, lumesta, jäästä ja luonnonvoimien ja ihmisen kovakouraisessa käsittelyssä syntyneistä muodonmuutoksista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Parabolinen peiliantenni Wikimedia Commonsissa
Suuri paraabelisylinterin muotoinen heijastin rakenteilla Saksassa 1930-luvulla.
Erilaisia paraabeliantenni rakenteita.
Ähtärin eläinpuiston rautatie

| Ähtärin eläinpuiston rautatie> Perustiedot |
| --- | --- |
Rakennettu:  1981–1982
Avattu:  1982
Lakkautettu:  2002
Purettu:  2005
Tekniset tiedot
Pituus:  1,5 km
Raiteiden lkm:  yksiraiteinen
Raideleveys:  600 mm
Ähtärissä käytetty Aitonevan turveradan Pedershaab-veturi varastoituna Humppilassa vuonna 2007.
Ähtärin eläinpuiston rautatie oli kapearaiteinen rautatie, joka yhdisti toisiinsa Ähtärin eläinpuiston sekä Kotieläinpuiston. Sen raideleveys oli 600 millimetriä, ja rata avattiin liikenteelle 1980-luvun alussa. Liikennettä hoidettiin muutaman veturin ja vaunun voimin. Liikennepaikkoja noin kahden kilometrin mittaisella radalla oli kolme: Eläinpuistossa, Moksun kotieläinpuistossa ja pysäköintialueella. Ratalinja oli ns. point–to–loop-rata, eli radan toisessa päässä oli pieni kolmiraiteinen ratapiha ja toisessa päässä paluusilmukka.
Radan liikenne ei kuitenkaan ollut kovin kannattavaa, ja 1990-luvun lopulla liikenne väheni. Kesällä 1999 rautatiellä ei liikennöity lainkaan, ja toiminta loppui kokonaan vuonna 2002. Tämän jälkeen rata katkaistiin Seikkailumaan pysäköintialueen kohdalta, ja rata kalustoineen pantiin myyntiin.
Vuonna 2005 närpiöläinen Robert Sand hankki omistukseensa rautatien raidemateriaalin, ja rautatie purettiin lopullisesti. Raidemateriaali siirrettiin maantiekuljetuksena Närpiön Pirttikylään Sandin maatilalle, johon Sand oli rakentamassa yksityistä kapearaiteista rautatietä. Vuonna 2008 Sand hankki omistukseensa myös Ähtärin liikkuvan kaluston. Uusi Robert Sands Järnväg eli RSJ valmistui vielä saman vuoden aikana Närpiöön.
Kalusto

Moottorivetureita oli kolme:
entinen Vapon Kurjennevan turveradalla palvellut Move1 (49/1947, 0-4-0dm)
Jokioisten Museorautatieltä lainaksi saatu entinen Aitonevan turvesuon radan Pedershaab (381/1943, 0-4-0dm)
Piimassat Ky:n Komun radalta saatu Diema DL 6/3 3049.
Viimeksi mainittua käytettiin varaveturina ja joskus satunnaisesti vaihtotyöhön. Vetureihin asennettiin höyryveturia muistuttava erillinen ulkokuori.
Pedershaab-veturi palautettiin Jokioisten Museorautatielle ja varastoitiin. Veturiin Ähtärissä lisätty ja sen mukana Museorautatien omistukseen tullut höyryveturia matkinut lisäkuori luovutettiin eräälle harrastajalle samaan tarkoitukseen. Veturi on kuorta poistettaessa tullutta muutamaa sähkövikaa ja perushuoltoa vaille ajokuntoinen. Radan vaunut sijoitettiin muutamaksi vuodeksi leikkimökeiksi eläinpuiston alueelle.
Talvella 2010 koko Ähtärin eläinpuiston rautatien alkuperäinen oma kalusto on Robert Sandin hallussa, vain Jokioisten museorautatieltä lainattu Haukkasuon Pedershaab oli pitkään Humppilassa. Nykyisin (2014) veturi on kunnostettu ajokuntoon ja siirretty Aitonevan turvetuotantomuseoon jonne ollaan rakentamassa museorataa.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: kuva Ähtärin kapearaiteisen rautatien junasta
Vaunut.org: kuvasarja vuosilta 1981–1986
Resiina-lehti 3/87, s. 25
Åmotin kirkko (Åmot)

| Åmotin kirkko Åmot kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2020.
Sijainti:  Åmot, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1902
Suunnittelija:  Henrik Bull
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Åmotin kirkko (norj. Åmot kirke) on Åmotin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1902.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Åmotin kirkko (Åmot) Wikimedia Commonsissa
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – naisten 400 m aitajuoksu

Naisten 400 metrin aitajuoksussa Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 31. heinäkuuta – 4. elokuuta 2021. 400 metrin aitajuoksu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat

110 metrin aitajuoksuun osallistuu 40 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 55,40 sekuntia. Jos 40 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Karsinnat > Olympiaturnaukseen osallistuvat urheilijat

| Karsintatapa | Määrä | Maa | Urheilijat |
| --- | --- | --- | --- |
| Karsintaraja | 3 |  Jamaika | Yli kolme urheilijaa |
| Karsintaraja | 3 |  Yhdysvallat | Sydney McLaughlin   Dalilah Muhammad   Anna Cockrell |
| Karsintaraja | 2 |  Italia | Ayomide Folorunso   Yadisleidis Pedroso |
| Karsintaraja | 1 |  Alankomaat | Femke Bol |
| Karsintaraja | 1 |  Australia | Lauren Wells |
| Karsintaraja | 1 |  Barbados | Tia-Adana Belle |
| Karsintaraja | 1 |  Belgia | Hanne Claes |
| Karsintaraja | 1 |  Bahrain | Aminat Jamal |
| Karsintaraja | 1 |  Iso-Britannia | Meghan Beesley |
| Karsintaraja | 1 |  Kanada | Sage Watson |
| Karsintaraja | 1 |  Kuuba | Zurian Hechavarría |
| Karsintaraja | 1 |  Norja | Amalie Iuel |
| Karsintaraja | 1 |  Puola | Joanna Linkiewicz |
| Karsintaraja | 1 |  Sveitsi | Léa Sprunger |
| Karsintaraja | 1 |  Tanska | Sara Slott Petersen |
| Karsintaraja | 1 |  Tšekki | Zuzana Hejnová |
| Karsintaraja | 1 |  Ukraina | Hanna Ryžykova |
Ranking: Ei urheilijoita
| Yhteensä | 40 |  |  |
Lähde:
Aikataulu

Karsinnat juostaan 31. heinäkuuta. Välierät juostaan 2. elokuuta ja loppukilpailu 4. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 4. elokuuta.
Ágios Geórgios (Korfu)

| Ágios Geórgios Άγιος Γεώργιος |
| --- | --- |
 Ágios Geórgioksen kylät.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Ágios Geórgios
 Koordinaatit: 39°45′N, 19°41′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Jooniansaaret
Alueyksikkö:  Korfu
Kunta:  Pohjois-Korfu
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  320102
Väkiluku (2011):  3 431
 – Kylä:  68
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  ΚΥ
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ágios Geórgios (kreik. Άγιος Γεώργιος) on Kreikan kylä sekä samanniminen Pohjois-Korfun kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αγίου Γεωργίου, Dimotikí Enótita Agíou Georgíou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Korfun saarella Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 431.
Varsinaisia Ágios Geórgios -nimisiä kyliä on oikeastaan kaksi: ne ovat Ágios Geórgios Armenádon, jonka väkiluku on 60, ja Ágios Geórgios Págon, jonka väkiluku on 68 (vuonna 2011). Kylät sijaitsevat vierekkäin Korfun luoteisrannikolla noin 35 kilometriä Korfun kaupungista luoteeseen. Ne on nimetty Pyhän Georgioksen mukaan ja ovat muodostuneet pienimuotoiseksi turistikohteeksi. Ágios Geórgioksen kunnallisyksikkö käsittää alueen saaren luoteisosassa.
Ágios Geórgios oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Korfun kunnaksi yhdessä Achílleion, Ereikoússan, Esperíeen, Faíakeen, Kassopaían, Korfun kaupungin, Korissían, Lefkímmin, Mathrákin, Meliteieíin, Othonoín, Palaiokastrítsan, Parélioin ja Thinálin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Pohjois-Korfun kuntaa.
Kunnallisyksikön osat

Ágios Geórgioksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Afionítika | Afiónas | 294 |
| Afionítika | Afionítika | 3 |
| Ágios Athanásios | Ágios Athanásios | 192 |
| Agrós | Agrós | 271 |
| Agrós | Aspiotádes | 59 |
| Agrós | Manatádes | 27 |
| Agrós | Rafaládes | 8 |
| Arkadádes | Arkadádes | 90 |
| Armenádes | Ágios Geórgios Armenádon | 60 |
| Armenádes | Armenádes | 94 |
| Armenádes | Termenádes | 23 |
| Chorepískopoi | Chorepískopoi | 203 |
| Dáfni | Dáfni | 225 |
| Dáfni | Gavrádes | 65 |
| Drosáto | Drosáto | 146 |
| Kastellánoi Gýrou | Kastellánoi | 86 |
| Kastellánoi Gýrou | Troumpéttas | 20 |
| Kavvadádes | Aríllas | 96 |
| Kavvadádes | Kavvadádes | 517 |
| Kavvadádes | Saoulátika | 38 |
| Mesariá | Kopsocheiládes | 110 |
| Mesariá | Mesariá | 114 |
| Págoi | Ágios Geórgios Págon | 68 |
| Págoi | Págoi | 304 |
| Págoi | Prinýlas | 70 |
| Págoi | Vatoniés | 69 |
| Rachtádes | Rachtádes | 179 |
Yhteensä: 3 431
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ágios Geórgios Wikimedia Commonsissa
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – naisten 5 000 m

Naisten 5 000 metrin juoksussa Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 30. heinäkuuta – 2. elokuuta 2021. 5 000 metrin juoksu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat

5 000 metrin juoksuun osallistuu 42 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 15.10,00. Jos 42 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Karsinnat > Olympiaturnaukseen osallistuvat urheilijat

| Karsintatapa | Määrä | Maa | Urheilijat |
| --- | --- | --- | --- |
| Karsintaraja | 3 |  Iso-Britannia | Melissa Courtney   Eilish McColgan   Laura Weightman |
| Karsintaraja | 3 |  Etiopia | Yli kolme urheilijaa |
| Karsintaraja | 3 |  Japani | Nozomi Tanaka   Ririka Hironaka   Hitomi Niiya |
| Karsintaraja | 3 |  Kenia | Yli kolme urheilijaa |
| Karsintaraja | 3 |  Yhdysvallat | Elise Cranny   Karissa Schweizer   Rachel Schneider |
| Karsintaraja | 2 |  Israel | Lonah Chemtai Salpeter   Selamawit Dagnachew |
| Karsintaraja | 1 |  Kanada | Gabriela Debues-Stafford   Andrea Seccafien |
| Karsintaraja | 2 |  Saksa | Konstanze Klosterhalfen   Alina Reh |
| Karsintaraja | 2 |  Uganda | Sarah Chelangat   Stella Chesang |
| Karsintaraja | 1 |  Alankomaat | Sifan Hassan |
| Karsintaraja | 1 |  Australia | Jessica Hull |
| Karsintaraja | 1 |  Etelä-Afrikka | Weini Kelati Frezghi |
| Karsintaraja | 1 |  Etelä-Afrikka | Dominique Scott |
| Karsintaraja | 1 |  Jamaika | Aisha Praught-Leer |
| Karsintaraja | 1 |  Marokko | Siham Hilali |
| Karsintaraja | 1 |  Norja | Karoline Bjerkeli Grøvdal |
| Karsintaraja | 1 |  Tanska | Anna Emilie Møller |
| Karsintaraja | 1 |  Turkki | Yasemin Can |
| Karsintaraja | 1 |  Uusi-Seelanti | Camille Buscomb |
Ranking: Ei urheilijoita
| Yhteensä | 42 |  |  |
Lähde:
Aikataulu

1. kierros kilpaillaan 30. heinäkuuta. Loppukilpailu juostaan 2. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 3. elokuuta.