Luettelo Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajista
Keskushallituksen puheenjohtajat (1919–)

| # | Nimi |  | Titteli | Toimessa | Yleistä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6. | Richard Faltin |  | professori | 1919 | Ennen puheenjohtajuuttaan Faltin toimi Suomen Punaisen Ristin varhaisissa avustustehtävissä ulkomailla useita kertoja kirurgina. Hän johti SPR:n kenttäsairaalaa ensimmäisen maailmansodan itärintamalla ja myöhemmin Abyssiniassa v. 1935–1936. Mittavan lääketieteellisen uransa lisäksi Faltin uudisti Suomen Punaista Ristiä järjestönä. Hänen puheenjohtajakautensa aikana nimi muuttui virallisesti Suomen Punaiseksi Ristiksi, kun järjestön uudet säännöt hyväksyttiin. |
| 7. | Edvard Hjelt |  | senaattori | 1920–1921 | Edvard Hjeltin kaudella (vuonna 1920) itsenäistyneen Suomen Punainen Risti hyväksyttiin Punaisen Ristin kansainvälisen komitean tunnustamaksi viralliseksi Punaisen Ristin kansalliseksi yhdistykseksi. Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun yhdistysten kansainvälisen liiton jäsen SPR:stä tuli vuonna 1921. Hjeltin kausi päättyi kesken hänen kuoltuaan vuonna 1921.   |
| 8. | C. G. E. Mannerheim |  | Suomen marsalkka | 1921–1951 | Kenraali Mannerheim tuli puheenjohtajaksi vuonna 1921 Richard Faltinin pyynnöstä. Faltin ja Mannerheim olivat työskennelleet yhdessä Venäjän–Japanin sodassa ja sisällissodassa Faltinin toimiessa sotakirurgina. Väitetään, että suostumalla puheenjohtajaksi Mannerheim halusi korostaa epäpoliittisuuttaan, joka oli joutunut epäilyjen kohteeksi hänen toimiessaan valkoisen Suomen sotavoimien ylipäällikkönä. Mannerheimin aikana kotimaan toimintaa lisättiin ja valtakunnallista organisaatiota (piirit) kehitettiin sääntömuutoksilla. Yhteistyötä muiden järjestöjen kanssa kehitettiin. Mannerheimin lastensuojeluliitto liitettiin SPR:n yhteyteen v. 1925 ja erotettiin siitä jälleen vuonna 1950. Sodan syttymisen myötä vuonna 1939 Mannerheimin käyttämä aika järjestön toiminnassa väheni, vaikkakin hän pysyi puheenjohtajana kuolemaansa asti vuoteen 1951.  |
| 9. | A.E. Martola |  | kenraaliluutnantti | 1951–1972 | Ilmari Martolan kausi oli voimakasta kasvun aikaa. Organisaatiomuutoksen ansiosta toiminta laajeni ja vakiintui lähes jokaisessa kunnassa. Järjestölle terveyskasvatus ja -koulutus oli tärkeää. |
| 10. | Leo Noro |  | pääjohtaja | 1972–1979 | Noron puheenjohtajakauden aikana ulkomaiset avustuskohteet saivat paljon huomioita, ja niiden lisääntymisen ansiosta järjestö kasvoi. Varainhankintaa uudistettiin. Puheenjohtajana Noro keskittyi kotimaan avustus- ja valmiustoiminnan kehittämiseen. Suomen Punaisen Ristin 100-vuotisjuhlavuotta vietettiin näyttävästi vuonna 1977. |
| 11. | Kauko Sipponen |  | kansleri toimitusjohtaja | 1980–1985 | Sipponen lisäsi toimikaudellaan pohjoismaista yhteistyötä. Kansainvälinen avustustoiminta jatkoi kasvuaan. Sipposen kaudella järjestön jäsenmäärä saavutti huippunsa, kun se nousi hetkellisesti yli 200 000:n. Sipposen puheenjohtajakauden loppuun mennessä kotimaan työ oli kuitenkin jäänyt kansainvälisen toiminnan varjoon ja järjestön rakenne oli tehoton. |
| 12. | Mauno Kangasniemi |  | maaherra | 1986–1991 | Kangasniemi keskittyi toimissaan järjestössä kotimaan avustus- ja valmiustoiminnan kehittämiseen. Hän toimi puheenjohtajana myös Vapaaehtoisessa pelastuspalvelussa, jonka toimintaa SPR oli koordinoinut 1970-luvulta lähtien.  1980-luvun lopussa järjestön sääntöjä muutettiin ja pääsihteerin ja keskushallituksen rooleja täsmennettiin. Myös järjestön muuta organisaatiota yhtenäistettiin. |
| 13. | Håkan Hellberg |  | lääkintöneuvos | 1992–1995 | Edeltäjiensä tapaan Hellberg oli aktiivinen pohjoismaisessa yhteistyössä, ja hänen kaudellaan tämä yhteistyö laajeni myös muualle lähialueille. Tämän yhteistyön nimissä tehtiin mm. kehitysyhteistyötä ulkomailla. 1990-luvun alun lamasta järjestö selvisi kunnialla, vaikkakin se koetteli piirejä voimakkaamin kuin keskusjärjestöä. Tämän seurauksena piirien yhteistoimintaa lisättiin, ja osastoissa tehtyä työtä arvioitiin uudelleen. |
| 14. | Pär Stenbäck |  | ministeri | 1996–1999 | Ennen puheenjohtajuuttaan RKP:n entinen puheenjohtaja ja ulkoministeri Stenbäck toimi SPR:n pääsihteerinä lyhyesti (1985-1988) ennen siirtymistään Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun yhdistysten kansainvälisen liiton pääsihteeriksi. |
| 15. | Kalevi Kivistö |  | ylijohtaja | 2000–2008 | Kalevi Kivistö oli SKDL:n kansanedustaja, kulttuuriministeri, kulttuuri- ja tiedeministeri ja puheenjohtaja. Keski-Suomen läänin maaherrana Kivistö toimi vuodesta 1985 läänin lakkauttamiseen asti. Vuonna 1997 hänet valittiin opetusministeriön kulttuuri-, liikunta- ja nuorisopolitiikan osaston ylijohtajaksi. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 2004. Kivistö toimi aiemmin SPR Keski-Suomen piirin puheenjohtajana. |
| 16. | Erkki Liikanen |  | pääjohtaja | 2008–2014 | Erkki Liikanen valittiin SDP:n kansanedustajaksi vuonna 1971. Hän on toiminut valtionvarainministerinä, suurlähettiläänä, Suomen edustaja Euroopan unionissa, Euroopan komission jäsenenä sekä Suomen pankin pääjohtajana vuosina 2004-2018. |
| 17. | Pertti Torstila |  | valtiosihteeri | 2014–2020 | Pertti Torstila on toiminut ulkoministeriössä vuosina 1971-2014. Yleiskokouskaudella 2014-2017 haasteensa toi tuvapaikankakijoiden vastaanotto-operaatio vuonna 2015. Se oli rauhanajan suurin suurin siihen mennessä toteutunut operaatio. Vapaaehtoisiksi ilmoittautui 13 000 henkeä. Hallitus perusti yhdessä Suomen Punaisen Ristin piirien kanssa osakeyhtiön, joka tarjoaa ensiapukoulutusta yksityisille henkilöille että yrityksille ja yhteisöille. Yleiskokouskaudella 2017-2020 koronapandemia toi uusia ihmisiä mukaan toimintaa kun he halusivat auttaa muita.  Poikkeusoloissa toimintaa siirtyi paljon verkkoon ja etäyhteyksien päähän. Tämä tapahtui pääsääntöisesti vaivattomasti. Monet käyttöönotetut mallit ja työtavat jäivät käyttöön. Hallitus panosti osastojen toimintavalmiuksien vahvistamiseen antamalla materiaalisen tukea ja koulututusta. Myös järjestön digitalisaatioon panostettiin. Sekä keskustoimiston että piirien taloutta on seurattu säännöllisesti hallituksen omissa kokouksissa ja yhdessä piirien kanssa. Varainhankintaa on kehitetty niin valtakunnallisesti kuin paikallisestikin. Piirien talous-, palkkahallinto- ja IT-palveluita kehitettiin. |
| 18. | Elli Aaltonen |  | pääjohtaja | 2020– | Elli Aaltonen on toiminut kuntien sosiaalitoimen johdossa, kansainvälisissä EU-hankkeissa, ministeriössä, läänin sosiaali- ja terveysneuvoksena sekä Itä-Suomen aluehallintovirastossa ylijohtajana. Aaltonen toimi Kelan pääjohtajana vuosina  2017-2020. Tampereen yliopiston työelämäprofesorina hän on toiminut vuodesta 2020. Yleiskokouskaudella 2020-2023 on Ukrainan kriisillä oli vaikutusta koko Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun liikkeen toimintaan Euroopassa ja sen ulkopuolella. Haasteena järjestön varautumiselle on ollut hyvinvointialueiden toiminnan käynnistyminen. Järjestön hallitus on korostanut talouden tasapainottamista ja pitkäjänteisen talouden hoidon merkitystä. |
↑  K.E. Lindénistä löytyy hyvin vähän tietoa. Ennen hänen puheenjohtajakauttaan järjestön toiminta oli hiipunut ja jopa lakkauttamista ehdotettiin. Hallinnon vaihtuminen v. 1903 hetkellisesti nosti järjestön profiilia, mutta toiminta kuitenkin hiipui jälleen, ja v. 1907 lakkauttamista suunniteltiin toistamiseen. (Hytönen, s. 23)
↑  Yleistä-osioon on koottu tietoa kyseessäolevan henkilön toiminnasta Punaisessa Ristissä ja Suomen Punaisen Ristin toiminnasta henkilön puheenjohtajakauden aikaan.
↑  Lähteessä (Hytönen, s. 34) Hjeltin kuolinvuodeksi on merkitty 1922. Oikea kuolinaika on 2.7.1921 (Kauffman, Niinistö).