stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tébessa
Nähtävyydet

Tébessan vanha kaupunki sijaitsee vuonna 535 rakennetun bysanttilaisen linnoituksen sisällä. Hyvin säilynyt neliskulmainen muuri on kymmenen metriä korkea ja kaksi metriä leveä, ja siinä on 14 neliskulmaista tornia. Neljästä sisäänkäynnistä kuuluisin on itäinen Solomonin portti. Muita kohteita ovat vuonna 216 pystytetty tetrapylonin muotoinen Caracallan riemukaari, marmoripylväin ja friisein koristeltu ”Minervan temppeli” 200-luvun alusta ja aikaisemman kirkon paikalle 300-luvun lopussa tai 400–500-luvuilla rakennettu suuri basilika. Kaivauksissa on löydetty myös amfiteatteri, kylpylä ja öljynpuristamoja.
Pierre Teilhard de Chardin

Pierre Teilhard de Chardin.
Pierre Teilhard de Chardin (1881–1955) oli ranskalainen jesuiittapappi, filosofi ja paleontologi.
Teilhard de Chardinin kirjoituksia on julkaistu postuumisti. Nissä hän pyrkii yhdistämään antropologisen evoluutioajattelun ja kristillisen luomisajatuksen.
Chardin esitti ensimmäisenä ajatukset sekä noosfääristä (noosphère), ihmiskunnan yhteisestä tietoisuudestatietoisuudesta että omegapisteestä.
Suomennettu teos

Teilhard de Chardin, Pierre: Tapaus ihminen.  ((Le phénomène humain, 1955.) Suomentanut Kaj Kauhanen. Ihminen ja maailma 1)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1963.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Chardin ja maapallon tietoisuus (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Tekijärengas

Algebrassa tekijärengas eli jäännösluokkarengas on renkaaseen liittyvä käsite. Sen mukaan renkaan R ideaalin I avulla voidaan muodostaa tekijärengas R/I, kun yhteen- ja kertolasku määritellään asettamalla  (a+I)+(b+I)=(a+b)+I,\quad (a+I)(b+I)=ab+I.lähde tarkemmin?
Kirjallisuutta

Häsä, Jokke; Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
Ossi Teileri

Ossi Teileri lähdössä Berliinin 1936 olympialaisiin
Hans Ossian (Ossi) Arvid Teileri (alk. Tejler, 26. marraskuuta 1911 Kalvola – 23. joulukuuta 1988 Hämeenlinna) oli suomalainen keskimatkojen juoksija.
Ossi Teileri karsiutui Berliinin 1936 olympialaisten 1 500 metrin juoksun alkuerissä. Hän edusti Suomea seitsemässä maaottelussa. Seuratasolla hän edusti pääasiassa Hämeenlinnan Tarmoa. Hän voitti Suomen mestaruuden 800 metrin juoksussa vuosina 1935 ja 1936, 1 500 metrin juoksussa vuonna 1935 sekä 4 × 800 metrin viestijuoksussa vuonna 1932. Hän saavutti 800 metrillä SM-hopeaa vuonna 1937 sekä SM-pronssia vuonna 1932. Vuonna 1935 hän juoksi 800 metrillä Suomen ennätyksen 1.52,5.
Ammatiltaan Teileri oli ulosottomies.
Henkilökohtaiset ennätykset

400 metriä: 51,1
800 metriä: 1.52,5 (1935)
1 000 metriä: 2.30,6
1 500 metriä: 3.54,2 (1936)
Aiheesta muualla

Ossi Teileri Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Germaani (yhdiste)

| Germaani |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7782-65-2
PubChem CID:  23984
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  GeH4
Moolimassa:  76,672
Ulkomuoto:  Väritön kaasu
Sulamispiste:  –165 °C
Kiehumispiste:  −88 °C
Tiheys:  3,3 kg/m3
Germaani (GeH4) on germaniumin ja vedyn muodostama, rakenteellisesti metaania muistuttava yhdiste. Germaanin moolimassa on 76,672 g/mol ja CAS-numero 7782-65-2. Se muodostaa samankaltaisen tetraedrinmuotoisen metaaninkaltaisen molekyylin kuin fosfiini tai silaani. Germaani on erittäin tulenarkaa ja muodostaa palaessaan germaniumdioksidia ja vettä.
Esiintyminen maailmankaikkeudessa

Germaania on löydetty Jupiterin kaasukehästä, maapallolla sitä ei esiinny vapaana.
Synteesi > Kemiallinen synteesi

Germaanin valmistamiseen teollisesti on monia tapoja. Nämä prosessit voidaan jakaa kemiallisiin reaktioihin, elektrokemiallisiin reaktioihin tai plasmaan perustuviin reaktioihin.
Germaanin valmistaminen kemiallisen reaktion kautta tapahtuu joko puhtaan germaniumin tai germaniumyhdisteen ja natriumborohydridin, kaliumborohydridin, litiumborohydridin, natriumalumiinihydridin, litiumhydridin, natriumhydridin tai magnesiumhydridin reagoidessa keskenään vedessä tai orgaanisessa liuottimessa.
Laboratorio-olosuhteissa germaania voidaan valmistaa neljänarvoisesta germaaniyhdisteestä ja hydridireagensseista, tyypillisesti natriumgermanaatista Na2GeO3:sta ja natriumborohydridista.
Synteesi > Elektrokemiallinen synteesi

Elektrokemiallisessa reaktiossa annetaan sähkön hajottaa vesi hapeksi ja vedyksi. Germaniumkatodilla muodostuu vetyä, anodina käytetään molybdeenia tai kadmiumia. Tätä tapaa käytettäessä vety reagoi katodilla germaniumin kanssa ja muodostaa germaania, ja anodilla happi muodostaa kiinteää molybdeeni- tai kadmiumoksidia.
Synteesi > Plasmasynteesi

Plasmasynteesissä germaniumia pommitetaan suurtaajuisella vetyplasmalla, jolloin muodostuu germaania ja digermaania (H6Ge2).
Käyttö puolijohdeteollisuudessa

Germaani hajoaa vedyksi ja germaniumiksi 600 K:n lämpötilassa, ja sitä käytetään ohutkalvon kasvatuksessa.
Aiheesta muualla

AGA, käyttöturvallisuustiedote: Germaani[vanhentunut linkki] (pdf)
PubChem: Germane (englanniksi)
Theodor Höijer

| Theodor Höijer |
| --- | --- |
 Theodor Höijer
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carl Theodor Höijer
Syntynyt: 20. helmikuuta 1843 Helsinki
Kuollut: 31. lokakuuta 1910 (67 vuotta) Helsinki
Taiteilija
Ala:  arkkitehtuuri
Taidesuuntaus:  uusrenessanssi
Kuuluisimpia töitä:  Ateneumin taidemuseo
Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Carl Theodor Höijer (20. helmikuuta 1843 Helsinki – 31. lokakuuta 1910 Helsinki) oli aikansa johtava suomalainen arkkitehti. Höijerin on sanottu olleen ensimmäinen suomalainen arkkitehti, joka loi menestyksekkään uran ja kestävän jälkimaineen ilman asemaa rakennushallinnossa. Hänen on siten katsottu muovanneen arkkitehtien toimenkuvaa Suomessa.
Höijerin tuotanto edustaa pääasiassa uusrenessanssia ja sijaitsee suurelta osin Helsingissä. Tunnetuimpia yksittäisiä töitä ovat muun muassa Ateneumin taidemuseo, Rikhardinkadun kirjasto, Erottajan paloasema, Grönqvistin talo ja osin purettu Hotelli Kämp.
Elämänvaiheet

Höijerin isä oli helsinkiläinen menestynyt käsityöläinen, peilitehtailija ja sisustusverstaan omistaja Henrik Höijer, joka halusi pojalleen arkkitehdin koulutuksen. Höijerin äiti oli Maria Lovisa Selenius. Höijer kävi Helsingin teknillistä reaalikoulua vuosina 1856–1860, mutta ilman ylioppilastutkintoa hän ei päässyt uralle Intendentinkonttoriin. Sen sijaan hän pääsi harjoittelijaksi lääninarkkitehti G. T. Chiewitzin toimistoon Turkuun vuosiksi 1860–1862 ja jatkoi opintojaan vuosina 1863–1868 Tukholman vapaiden taiteiden akatemiassa Fredrik Wilhelm Scholanderin johdolla. Valmistuttuaan vuonna 1868 Höijer palasi Suomeen.
Helsingissä Höijer oli aluksi kaksi vuotta perheyrityksensä palveluksessa ja sen jälkeen toiset kaksi Yleisten rakennusten ylihallituksen pääjohtajan Hampus Dalströmin apulaisena. Vuonna 1872 hän perusti arkkitehtitoimiston yhdessä Frans Sjöströmin, Axel Loenbohmin ja Theodor Deckerin kanssa. Yhteistyö päättyi vuonna 1876, mistä alkaen Höijerillä oli oma toimisto. Hän teki samana vuonna läpimurtonsa Helsingin suuren teollisuusnäyttelyn näyttelyrakennusten suunnittelijana. Vuosina 1872–1876 Höijer myös toimi ensimmäisen kerran arkkitehtuuripiirustuksen opettajana Polyteknillisessä opistossa. Toisen kerran hän oli samassa tehtävässä vuosina 1902–1903.
Höijerin tärkeimmät työnantajat hänen uransa alkuvuosina olivat Sinebrychoffin panimo sekä Helsingin kaupunki ja seurakunta. Hän suunnitteli asuin- ja liikerakennuksia useille kaupungin nousevaan porvaristoon kuuluneille rakennuttajille, joista erityisesti yhteistyö Fredrik Wilhelm Grönqvistin kanssa osoittautui hänen uralleen keskeiseksi. Höijerin uran huippu oli Ateneumin taidemuseon toteuttaminen valtiolle; senaattori Leo Mechelin valitsi Höijerin suunnittelukilpailun voittajaksi ohi rakennushallituksen arkkitehtien. Höijer ei kuitenkaan koskaan päässyt rakennushallituksen yliarkkitehdiksi, vaikka haki virkaa kahdesti. 1890-luvun alussa Höijer oli itse toisena omistajana Huberin talon rakennushankkeessa, mutta joutui henkilökohtaisen vararikon vuoksi myymään osuutensa yhtiökumppanilleen Robert Huberille. Höijerin koti ja työhuone jäivät kuitenkin vuokralaisiksi hänen suunnittelemaansa taloon.
1900-luvulle tultaessa Höijer jäi nuorempien arkkitehtien varjoon eikä kyennyt kunnolla omaksumaan uutta kansallisromanttista tyylisuuntausta. Hänen uransa päättyi sairauskohtauksesta johtuneeseen osittaiseen halvaantumiseen vuonna 1905.
Höijer oli Tekniska Föreningen i Finland -järjestön perustajajäsen, sen arkkitehtiklubin puheenjohtaja vuodesta 1895 ja yhdistyksen kunniajäsen vuodesta 1903. Arkkitehtiklubin anomuksesta Suomen senaatti myönsi Höijerille valtioneläkkeen. Höijer oli myös Taideteollisuuskeskuskoulun tarkastaja vuosina 1879–1898 ja Helsingin kaupunginvaltuutettu vuosina 1881–1892.
Höijerin puoliso oli Augusta Wilhelmina Rosén. Heillä ei ollut lapsia.
Tuotanto

Höijerin suunnittelemat rakennukset sijoittuvat suurimmaksi osaksi hänen synnyinkaupunkiinsa Helsinkiin, johon hän 1870–1890-luvulla suunnitteli useita liike- ja asuinrakennuksia sekä uusrenessanssityylisiä kerrostaloja. Niistä huomattava osa purettiin 1950–1960-luvuilla. Höijerin mainittavia suunnittelutöitä ovat muun muassa:
Hietaniemen hautausmaan vanha siunauskappeli, Helsinki, 1873
Skohan talo, Helsinki, 1870-luku (F. A. Sjöströmin kanssa, purettu 1965 Makkaratalon tieltä)
Nokian kartanon päärakennus, Nokia, 1877 (purettu 1960-luvulla)
Messukylän kirkko, Messukylä, 1879
Rikhardinkadun kirjasto, Helsinki, 1881
Grönqvistin talo, Helsinki, 1882
Ravintola Pukki, Korkeasaari, Helsinki, 1884
Standertskjöldin talo, Pohjoisranta 4, Helsinki, 1885
Hotelli Kämp, Helsinki, 1886 (purettu 1965; Pohjois-Esplanadin puoleinen julkisivu, pääportaikko ja peilisali säilytetty osana uutta rakennusta)
Ateneumin taidemuseo, Helsinki, 1887
Vapaaehtoisen palokunnan talo, Helsinki, 1889 (eduskunnan kokoontumispaikka 1907–1910, purettu 1967)
Villa Sjökulla (muutostyöt, nykyinen ulkoasu), Hamari, Porvoo, 1890
Erottajan paloasema, Helsinki, 1891
Huberin talo, Helsinki, 1891 (purettu 1960 Helsingin Säästöpankin toimistotalon tieltä)
Entinen Kaleva-yhtiön, myöhemmin Tullihallituksen talo, Erottaja, Helsinki, 1891
Tampereen Verkatehtaan pääkonttori, Tampere, 1896
Norrménin talo, Helsinki, 1897 (purettu 1960 Enso-Gutzeitin pääkonttorin tieltä)
Villa Ideshem, Tammisalo, Helsinki, 1898
Vallilan kansakoulu, Helsinki, 1902
Ekenäs Badinrättning (Gamla Bastun), Tammisaari, 1903
Töölön kansakoulu, Helsinki, 1905
Teollisuusrakennuksia Höijer suunnitteli Helsingissä muun muassa Sinebrychoffin panimokortteliin Hietalahdessa, Töölön sokeritehtaalle sekä Kone ja Silta -yhtiön konepajalle Sörnäisiin. Nämäkin on kaikki purettu. Hän suunnitteli myös keskiaikaisen Helsingin pitäjän kirkon korjaustyöt uusgotiikan tyylisuunnan mukaiseksi kirkon kärsittyä mittavat vauriot tulipalossa vuonna 1893.
Kirjallisuutta

Arkkitehti Carl Theodor Höijer kuollut. Helsingin Sanomat, 1.11.1910, nro 252, s. 4.  Kansalliskirjasto. Viitattu 26.06.2014.
Viljo, Eeva Maija: Theodor Höijer. Suomen Muinaismuistoyhdistys, Helsinki 1985.
Viljo, Eeva Maija (toim.): Theodor Höijer 1843–1910: arkkitehti. Suomen rakennustaiteen museo, Helsinki 1987.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Theodor Höijer Wikimedia Commonsissa
Höijerin säilyneitä töitä Helsingin keskustan alueella. Korttelit.fi (Internet Archive).
Höijer, Theodor hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Vuonna 1887 valmistunut Ateneum on tunnetuimpia Höijerin suunnittelemia rakennuksia.
Gamla Bastun Tammisaaressa.
Teatterilaiva (musikaali)

| Teatterilaiva> Show Boat |
| --- | --- |
 Musikaalin ruotsalaisessa kantaesityksessä Annalisa Ericson ja Nils Poppe vuonna 1942.
Kirjoittaja:  Oscar Hammerstein II (teksti)  Jerome Kern (musiikki)
Kirjoitettu:  1927
Tyylilaji:  musikaali
Teatterilaiva (Show Boat) on yhdysvaltalainen Broadway-musikaali, joka sai ensiesityksensä 27. joulukuuta 1927. Musikaalin käsikirjoituksen ja sanoitukset teki Oscar Hammerstein II ja musiikin sävelsi Jerome Kern. Tarina pohjautuu Edna Ferberin vuonna 1926 kirjoittamaan romaaniin Show Boat (suom. Teatterilaiva, Minerva 1929). Näytelmä poikkesi jyrkästi Broadwayn tavanomaisista kevyistä musikaali- ja revyyesityksistä vakavan realistisilla, monessa tapauksessa onnettomilla henkilöhahmoillaan ja Etelävaltioiden mustien vaikean elämän kuvaamisella. Teatterilaivaa pidetäänkin nykyaikaisten dramaattisten musikaalien tyylilajin ensimmäisenä edustajana.
Musikaalin tunnetuimpia lauluja ovat ”Ol’ Man River”, ”Make Believe” ja ”Can't Help Lovin’ Dat Man”.
Juoni

Hammersteinin libretossa päähenkilö on nuori Magnolia (Nola) Hawks, teatterilaiva Cotton Blossomin omistajan Andy Hawksin ja tämän määräilevän vaimon Parthyn tytär. Nola rakastuu uhkapeluri Gaylord Ravenaliin. He menevät naimisiin ja muuttavat Chicagoon, jossa syntyy tytär Kim. Gaylord menettää rahansa ja jättää perheensä, mutta musikaalin lopussa, vuosia myöhemmin, perheen jäsenet tapaavat jälleen toisensa. Tärkeitä sivuhahmoja ovat mulattityttö Julie, joka erotetaan teatteriseurueesta, kun hänen etninen taustansa paljastuu, sekä laivassa asuva viisas musta pariskunta Joe ja Queenie.
Esityksiä

Ziegfeld Theatre 27. joulukuuta 1927 – 4. toukokuuta 1929
Casino Theatre 19. toukokuuta 1932 – 22. lokakuuta 1932
Ziegfeld Theatre 5. tammikuuta 1946 – 4. tammikuuta 1947
City Center 7.–19. syyskuuta 1948
City Center 5.–16. toukokuuta 1954
Uris Theatre 24. huhtikuuta 1983 – 26. kesäkuuta 1983
George Gershwin Theatre 2. lokakuuta 1994 – 5. tammikuuta 1997
Lähde: Internet Broadway Database.
Esityksiä Suomessa

Teatterilaivaa on esitetty Suomessa Esko Elstelän suomennoksena ainakin Kansallisoopperassa 1960–1963, Tampereen Työväen Teatterissa 1968–1969, Lahden kaupunginteatterissa 1975–1976, Helsingin Kaupunginteatterissa 1980–1982 ja Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1990. Ruotsinkielinen versio Teaterbåten oli Svenska Teaternin ohjelmistossa 2002.
Elokuvaversiot

1936: Teatterilaiva (engl. Show Boat)
1951: Teatterilaiva (engl. Show Boat)
Seija Silfverberg ja Heikki Värtsi Kansallisoopperan esityksessä 1960.
Tebtynis

| Tebtynis> Τεβτυνίς 𓃀𓂧𓈖𓏌𓏲𓊖 |
| --- | --- |
 Tebtyniin Sobekin temppelin rauniot.
Sijainti
 Tebtynis
Koordinaatit:  29°06′25″N, 30°45′46″E
Valtio:  Egypti
Paikkakunta:  Umm el-Baragat (Um El Borigat), Al-Fayyum
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 1800 eaa. – 1200-luku jaa.
Huippukausi:  200-luku eaa. - 200-luku jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Arsinoites, Heptanomis, Egypti
Aiheesta muualla
  Tebtynis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tebtynis (m.kreik. Τεβτυνίς) eli Beten (egypt. 𓃀𓂧𓈖𓏌𓏲𓊖, Btn) tai Tepten (egypt. Tp-tn, Tꜣ-tn, Tn, Tꜣ-bnt, Tbꜣ-tn, Tꜣ-btn, kopt. Ⲧⲟⲩⲧⲱⲛ, Ⲧⲟⲧⲟⲩⲛ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Keski-Egyptissä eli Heptanomiissa ja kuului Arsinoiteen nomokseen ja sen Polemonin merikseen.
Maantiede

Tebtynis sijaitsi Faijumin (Fayyum) keitaan eteläpuolella. Se sijoitetaan nykyiseen Umm el-Baragatiin, noin kuusi kilometriä etelään nykyisestä, antiikin aikaisen kaupungin koptilaisen nimen säilyttäneestä Tutunin kylästä. Tebtyniin arkeologisen alueen koko on noin 950 × 600 metriä eli noin 57 hehtaaria, mutta asutus vaikuttaa siirtyneen ajan kuluessa pohjoiseen päin, joten koko alue ei ole ollut välttämättä asuttuna samanaikaisesti.
Historia

Tebtyniin perusti faarao Amenemhet III noin 1800 eaa., ja se säilyi asuttuna noin 3000 vuotta aina 1200-luvulle jaa. saakka. Se tunnetaan parhaiten kreikkalais-roomalaiselta kaudelta 200-luvun eaa. ja 200-luvun jaa. väliseltä ajalta.
Asutuksen vanhempi nimi oli ilmeisesti Tynis. Tebtyniissä palvottiin muun Faijumin alueen tavoin krokotiilijumala Sobekia. Kaupungissa tämä tunnettiin nimellä Soknebtynis, ”Sobek, Tyniksen (Tebtyniin) herra”.
Myöhäisantiikin aikana noin 300–640 jaa. kaupungin nimi saattoi olla Theodosiopolis (m.kreik. Θεοδοσιόπολις, myös Θεοδοσιούπολις, Theodosiūpolis, Θεοδοσίου πόλις, Theodosiū polis), mutta tämä ei ole täysin varmaa. 800- ja 900-luvuilla paikka oli eräs Egyptin luostarielämän keskuksista.
Rakennukset ja löydökset

Tebtyniissä oli Sobekille omistettu temppeli, jonka rauniot on löydetty. Kaupungista on löydetty myös lukuisia ihmisten ja krokotiilien muumioita. Merkittävimpiin löydöksiin lukeutuu suuri määrä papyruksia, joista osa on peräisin muumioiden kääreistä, osa temppelistä ja osa muista kaivauksista. Ne kaivettiin vuosina 1899–1900 Bernard P. Grenfellin ja Arthur S. Huntin johdolla. Nykyisin ne ovat Bancroft Libraryssä Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Kokoelma on suurin papyrustekstien kokoelma Yhdysvalloissa, ja siihen kuuluu yli 26 000 papyruskatkelmaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tebtynis Wikimedia Commonsissa
The Center for the Tebtunis Papyri. Bancroft Library, University of California, Berkeley. (englanniksi)
Tebtyniin raunioita.
Leijonapatsas Tebtyniin arkeologisella alueella.
Kamil Kärimov

Kärimov vuonna 2022.
Kamil Ädhäm ulı Kärimov (tat. Камил Әдһәм улы Кәримов, ven. Камиль Адгамович Каримов, Kamil Adgamovitš Karimov; s. 1. heinäkuuta 1950, Pestretšinskin alue, Tataarien ASNT) on tataari -kirjailija, -runoilija ja journalisti, Tatarstanin tasavallan kunnioitettu kansantaiteilija (2011), jolle on myös myönnetty Gabdulla Tukai -palkinto (2018).
Teoksia

Undürt yäştä (Ундүрт яшьтә, 1981)
Bäxetle keşe (Бәхетле кеше, 1984)
Wäğdä (Вәгъдә, 1985)
Külägädä tölke bar (Күләгәдә төлке бар, 1990)
Üzeñne bel (Үзеңне бел, 1997)
Qom säğäte (Ком сәгате, 2000)
Öy artında şomırtım (Өй артында шомыртым, 2003)
Saqaw küke (Сакау күке, 2005)
Uyın (Уен, 2010)
Qarurmanda qara pesi (Карурманда кара песи, 2015)
İgezäklär yoldızlığı (Игезәкләр йолдызлыгы, 2016)
Pesotšnyje tšasy (Песочные часы, 2020)
Alice Tegnér

Alice Tegnér.
Alice Charlotta Tegnér (o.s. Sandström; 12. maaliskuuta 1864 Karlshamn – 26. toukokuuta 1943 Djursholm) oli ruotsalainen säveltäjä ja musiikinopettaja. Tegnér loi Ruotsin suosituimmat lastenlaulut, joista hyvin monet ovat tunnettuja myös Suomessa. Hänellä oli kyky eläytyä lasten ajatusmaailmaan ja luoda kansanomaisia sävelmiä. Monet lauluista perustuivat alkujaan toisten runoihin, kuten "Mors lilla Olle" (Wilhelm von Braunin tekstiin) ja "Sov du lilla videung" (Zachris Topeliuksen tekstiin).
Tegnér työskenteli kotiopettajana Suomessa 1880-luvulla.
Alice Tegnérin poika oli tunnettu ruotsalainen urheilutoimittaja Torsten Tegnér.
Teoksia > Lastenlauluja

Bä, bä, vita lamn (suom. Mää mää lampaani)
Mors lilla Olle (suomentanut Sauvo Puhtila nimellä Ollin marjamatka)
Ekorrn satt i granen
Sov du lilla videung (suom.  Uinu, paju pienoinen)
Teoksia > Joululauluja

Betlehems stjärna, alkusanat: ”Gläns över sjö och strand” (suomentaneet Sole Kallioniemi ja Aukusti Simojoki nimellä Betlehemin tähti). Laulu on myös Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 134: ”Kirkkaus yllä maan, kaukainen tähti” Anna-Maija Raittilan käännöksenä (1996). Laulun sanat kirjoitti Viktor Rydberg vuonna 1891. Laulua ei kuitenkaan ole kirjoitettu joululauluksi, vaan se sisältyi romaaniin Aseseppä: Kajastuksia uskonpuhdistuksen ajalta.
Aiheesta muualla

Ulvros, Eva Helen: Alice Charlotta Tegnér. Svenskt kvinnobiografiskt lexikon.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav 2  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Taylorismi

Frederick Winslow Taylor
Taylorismi (engl. Taylorism) eli tieteellinen liikkeenjohto (engl. scientific management) on 1910-luvulla yleistynyt Frederick Winslow Taylorin (1856–1915) kehittämä liikkeenjohto-oppi, joka oli kokonaan uusi, käytännön kokemuksin havaittu tapa tehostaa teollisuustyötä ja organisoida se. Taylorismi perustuu Taylorin teokseen The Principles of Scientific Management (1911), joka käsitteli uutta liikkeenjohdon ajattelua. Teos käännettiin suomeksi jo vuonna 1914 nimellä Tieteellinen liikkeenhoito.
Kuvaus

Taylorin perusajatuksia oli, että työnsuorituksessa oli parempi seurata työntekoa tarkasti ja niiden pohjalta kehittää parempia työtapoja kuin luottaa traditioon ja vanhoihin käytäntöihin. Näistä opeista syntyi työnmittaus ja -kellotus sekä rationalisointityön perusta. Uudempien liikkeenjohdon oppien vertauskohtana on usein ollut klassinen konepajan organisointi funktionaalisiin osastoihin (sorvaamo, jyrsintä, kokoonpano), joka syntyi Taylorin oppien pohjalta. 1970-luvulla funktionaalisia konepajoja organisoitiin tuotepohjaisiksi ja samalla linjalla on jatkanut JOT-filosofia.
Suomessa tieteellisen liikkeenjohdon periaatteita omaksuttiin voimakkaimmin vasta 1940–1960, jolloin ensin toinen maailmansota ja sittemmin sotakorvausten maksu pakotti suomalaiset johtajat keskittymään vähien resurssien maksimaaliseen käyttöön. Tieteellinen työnjohto kasvatti konttorin ja insinöörien valtaa suhteessa työntekijöihin, joiden työt paloiteltiin pienempiin ja yksinkertaisempiin osiin vähemmän koulutettujen työntekijöiden tehtäviksi. Tämän on katsottu loukanneen työntekijän arvoa.
Liikkeenjohdon klassisia perusteita > Lähestymistapa

Työtehtäville sovitut standarditavat suorittaa ne
Valitaan työntekijät tehtäviinsä kykyjensä mukaan
Sovittujen työtapojen kouluttaminen
Työnsuunnittelu ja keskeytysten eliminointi
Palkat riippuvaiseksi henkilön tuotoksen määrästä
Liikkeenjohdon klassisia perusteita > Vaikutukset

Tieteellinen, mittauksiin perustuva lähestymistapa liikkeenjohtamiseen ja prosessin kehittämiseen
Suorituksen palkitsemisen tärkeys
Aloitti työtapojen ja tehtävien huolellisen tutkimisen
Työntekijöiden valinnan ja koulutuksen tärkeys
Liikkeenjohdon klassisia perusteita > Elementit

Työ on määritelty ja oikeudet/vastuut ovat sovitut/julkiset
Työntekijöiden asema on määritetty organisaatiossa ja ylemmän hierarkiatason alaisuudessa
Työntekijöiden valinta perustuu tekniseen osaamiseen, koulutukseen tai kokemukseen
Toimenpiteet ja päätökset kirjoitetaan ylös jatkuvuuden ja muistamisen varmistamiseksi
Yritysjohto eriytyy yrityksen omistamisesta
Johtajat valvovat sääntöjä/menetelmiä saavuttaakseen luotettavaa/ennustavaa käyttäytymistä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taylorismi Wikimedia Commonsissa
Avoimen yliopiston artikkeli aiheesta
J. J. Sederholmin vuonna 1915 Taylor-järjestelmästä ja sen käytännön sovelluksista kirjoittama teos Työn tiede (Interner Archive)