stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Baimak

| Baimak Баймак |
| --- | --- |
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Baškortostan
Piiri:  Baimak
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  139 km²
Korkeus:  500 m
Väkiluku (2013):  17 534
 – Väestötiheys:  126 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
 
 www.baimak.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Baimak (ven.  Байма́к , baškiiriksi Баймаҡ) on kaupunki Baškortostanissa Venäjällä. Se sijaitsee Uralin itärinteellä Uraljoen vesistöön kuuluvan Tanalyk-joen yläjuoksulla 489 kilometriä Ufasta etelään. Kaupunki on Baimakin piirin keskus. Asukkaita on 16 900 henkeä (vuonna 2008).
Baimak on syntynyt vuonna 1913 perustetun vaskisulattamon asutuksesta. Kaupunki siitä tuli vuonna 1938. Nykyään kaupungissa on konepaja ja elintarviketeollisuutta.
Baimak talvella.
Kirkko Baimakissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baimak Wikimedia Commonsissa
Baimakin piirin sivusto (venäjäksi)
Baškortostanin tasavallan kaupungit
Pääkaupunki: Ufa

Agidel | 
Baimak | 
Belebei | 
Beloretsk |
Birsk |
Blagoveštšensk |
Davlekanovo |
Djurtjuli |
Išimbai | 
Janaul |
Kumertau | 
Meleuz |
Mežgorje |
Neftekamsk |
Oktjabrski |
Salavat |
Sibai |
Sterlitamak |
Tuimazy |
Utšaly
Bakur III

Bakur III (georg. ბაკურ III, nimen latinisoitu muoto Bacurius, k. 580) oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) viimeinen kuningas Khosroiani-dynastiasta. Hänen kuolemansa jälkeen Persian sassanidit lakkauttivat Iberian monarkian.
Hän seurasi valtaistuimelle isäänsä kuningas Parsman VI:ta. Hänen valtaannousunsa ajankohtaa ei tunneta, mutta hän hallitsi samaan aikaan kuin Persian Hormizd IV. Bakurin valta oli suhteellisen rajoitettua eikä ulottunut juurikaan kuninkaan linnoituksen ulkopuolelle Udžarmassa. Maan pääkaupunkia Tbilisiä ja sisä-Iberiaa hallitsivat sassanidit ilman välikäsiä. Kun Bakur kuoli vuonna 580 Hormizd IV tarttui tilaisuuteen kuningasvallan lakkauttamiseksi Iberiassa.
Babylonin vankeus

Eugène Delacroix'n (1798–1863) maalaus Babylonin vankeus.
Babylonin vankeus (vanhassa raamatunkäännöksessä Baabelin vankeus) oli juutalaisten maanpakolaisuuden ajanjakso Babylonissa Mesopotamiassa. Se alkoi vuonna 597 eaa., jolloin Uus-Babylonian hallitsija Nebukadressar II ensimmäisen kerran valloitti Juudan kuningaskunnan pääkaupungin Jerusalemin ja karkotti juutalaisia Babyloniaan, ja päättyi vuonna 538 eaa. Kyyros Suuren sallittua juutalaisten palata Jerusalemiin.
Historia

Vuonna 603 eaa. Juudan kuningas Joojakim joutui Nebukadressarin vasalliksi. Kaksi vuotta myöhemmin hän kapinoi, ja vuonna 598 eaa. Nebukadressarin joukot lähtivät kukistamaan kapinaa. Juutalaiset teloittivat kuninkaansa rauhoittaakseen babylonialaisia ja nostivat kuninkaan pojan Jojakinin hänen tilalleen valtaistuimelle. Kolme kuukautta myöhemmin Jerusalem antautui babylonialaisille, ja babylonialaiset karkottivat kuninkaan, suuren osan kaupungin virkamiehistä ja ylimystöstä sekä profeetta Hesekielin Babyloniaan. Juudan kuninkaaksi babylonialaiset asettivat Joojakimin sedän Sidkian.
Vuosina 595–594 eaa. Babyloniassa oli levotonta, ja juudalaiset alkoivat taas tavoitella itsenäisyyttä. He kapinoivat vuonna 589 eaa., minkä seurauksena Nebukadressar valloitti Jerusalemin heinäkuussa 587 eaa. Sidkia vangittiin, Salomon temppeli ja Jerusalemin kaupunginmuurit tuhottiin, ja 832 asukasta vietiin maanpakoon Babyloniin. Juudan kuvernööriksi asetettiin Gedalja, jonka juudalaiset kuitenkin surmasivat. Tämän viimeisen kapinan seurauksena vielä 740 asukasta kuljetettiin vankeuteen Babyloniaan. Suurin osa juudalaisista sai kuitenkin jatkaa asumista kotimaassaan, eivätkä poliittiset kuohunnat vaikuttaneet heidän elämäänsä.
Juutalaiset elivät pakkosiirtolaisuuden aikana Babylonissa omissa pienissä yhteisöissään, joita johtivat heimonvanhimmat. Juutalaiset omistivat omat talonsa, ja he saivat mennä naimisiin. Pakkosiirtolaisuuden aikana kehitettiin synagogainstituutio ja neliömäinen heprealainen kirjaimisto, ja kuukausille annettiin heprean kielessä babylonialaiset nimet. Pakkosiirtolaiset kokoontuivat keskenään, kuuntelivat profeettojaan kuten Hesekieliä ja Deutero-Jesajaa, sekä haaveilivat paluusta Siioniin ja uuden temppelin rakentamisesta.
Kun Persian kuningas Kyyros Suuri valloitti Babylonin, hän myönsi vuonna 538 eaa. juutalaisille oikeuden palata Juudaan. Samalla hän antoi heille luvan rakentaa Jerusalemin temppeli uudestaan. Se saatiin rakennetuksi vasta Dareioksen hallitsijakaudella. Osa maanpakolaisista päätti jäädä Babyloniin.
Seuraukset

Babylonin vankeus oli käänteentekevä tapahtuma juutalaisten historiassa. Babylonin juutalaiset, kuten Esra, olivat jo maanpakovuosinaan kirjoittaneet ja laajentaneet Raamatun kirjoituksia, pyrkien vahvistamaan juutalaista identiteettiä ja torjumaan synkretismiä, jotta juutalaiset eivät katoaisi kansana. Maastakarkotuksen syyksi löydettiin juutalaisten harhautuminen ainoasta oikeasta Jumalasta. Juudan juutalaisia kehotettiin noudattamaan Jumalan lakia, johon kuuluivat muun muassa ruoka- ja sapattimääräykset, ympärileikkaus sekä avioitumisen kieltäminen toisuskoisten kanssa ja muunlainenkin eristäytyminen naapurikansoista. Juutalaisuudesta alkoi kehittyä kirjauskonto. Juutalaisen Raamatun kanonisointi aloitettiin, ja kirjakokoelmaan otettiin mukaan useita karkotuskertomuksia Eedenin puutarhasta alkaen. Juudan pohjoisen naapurin Israelin kuningaskunnan asukkaita eli samarialaisia ei enää pidetty juudalaisten kanssa samana kansana ja uskonyhteisönä.
Ajanlaskun ensimmäisellä vuosisadalla juutalaisten historiaa kirjoittanut Josephus pitää Babylonista paluuta hetkenä, jolloin israelilaisista tuli juutalaisia, joita ei enää määrittänyt asuinmaa ja syntyperä, vaan joka oli kotimaassa ja ulkomailla asunut teokraattinen yhteisö, jonka yhdisti kanoninen laki. Sen johtajia eivät enää olleet kuninkaat vaan papisto, ja siihen saatettiin liittyä ja siitä voitiin erottaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Peltonen, Mauno: Baabelin vankeus ja Jerusalemin tuhon ajoitus (Arkistoitu – Internet Archive)
Raamattu: 2. Kun. 24:8–16; 2. Kun. 25:1–21
Raamattu: Jer. 25:11–12; Jer. 29:10
Raamattu: Sak. 1:7,12; Sak. 7:1–5
Bakal

| Bakal Бакал |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Tšeljabinskin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella.
 Bakal
 Koordinaatit: 54°56′N, 58°49′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Tšeljabinskin alue
Piiri:  Satka
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  50 km²
Korkeus:  590 m
Väkiluku (2005):  20 500
 – Väestötiheys:  410 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
 
 www.vbakale.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bakal (ven. Бака́л) on kaupunki Tšeljabinskin alueen Satkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Uralin länsirinteellä 258 kilometriä Tšeljabinskista länteen. Kaupungissa on Ufan ja Tšeljabinskin väliseltä rautatieltä Berdjaušin asemalla haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 22 000 henkeä (vuonna 2005).
Paikkakunta on syntynyt rautaesiintymän yhteyteen vuonna 1757. Vuonna 1951 siitä tuli kaupunki. Bakal on huomattava raudantuotannon keskus.
Aiheesta muualla

Epävirallinen kaupunkisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Tšeljabinskin alueen kaupungit
Bakeliitti

Bakeliitti
Bakeliittikuorinen radio
Bakeliitti on belgialaisamerikkalaisen kemistin Leo H. Baekelandin (1863–1944) vuonna 1907 keksimä ensimmäinen täysin keinotekoinen polymeeri, fenoliformaldehydihartsi, joka luokitellaan muoviksi. Sitä valmistetaan kondensaatioreaktion avulla kuumentamalla fenolia ja formaldehydia katalyytin läsnä ollessa.
Valmistuksen alkuvaiheessa bakeliitti on muovailtavaa, kuumennettaessa se muuttuu kovaksi, liukenemattomaksiselvennä.
Bakeliitti on hyvä sähköeriste. Bakeliittia käytettiin eboniitin vastikkeena sähköteknillisten esineiden, veitsen kahvojen, kädensijojen, kampojen ym. valmistamiseen. Sitä harkittiin käytettäväksi toisen maailmansodan aikana kolikoiden valmistukseen, kuparin mennessä ammusteollisuuteen.
Bakeliitti on jäänyt käytöstä sen hinnan ja valmistuksen monimutkaisuuden vuoksi. Vanhoista bakeliittisista esineistä on tullut merkittäviä keräilykohteita. Bakeliittiliimaa käytetään nykyään kuitenkin mineraalivillan valmistuksessa.
Yhdysvaltalaisen Hexion Specialty Chemicalsin omistaman saksalaisen Bakelite AG:n hallussa ovat bakeliitti-nimen oikeudet useassa maassa, ei kuitenkaan esimerkiksi Suomessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bakeliitti Wikimedia Commonsissa
bakelitmuseum.de – bakeliitille omistettu sivusto, runsaasti kuvia bakeliittiesineistä (englanniksi) (saksaksi)
Amsterdamin bakeliittikokoelma (englanniksi)
Peter Bagge

Peter Bagge
Peter Bagge (s. 11. joulukuuta 1957 Peekskill, New York) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä. Bagge käyttää tarinoissaan usein mustaa huumoria, ja hänen piirrostyylinsä on liioittelevan animaatiomainen. Tarinat ammentavat aiheensa usein nuorten aikuisten vaikeuksista ja haluttomuudesta aikuistua ja keskiluokkaistua.
Baggen tunnetuin sarjakuva on vuodesta 1990 alkaen ilmestynyt Hate, joka kuvaa Buddy Bradleyn ja tämän ystävien elämää ja sijoittui aluksi grunge-boomin aikaiseen Seattleen ja myöhemmin New Jerseyn lähiöihin. Baggen tuotanto edustaa underground-sarjakuvaa, ja hän toimitti 1983–1986 suuntauksen tunnetuimman tekijän Robert Crumbin Weirdo-lehteä.
Suomennettuja albumeja

Bradleyt.  ((The Bradleys, sarjakuvat vuosilta 1984–89.) Suom. Petri Griinari)  Like, 1994.  ISBN 951-578-178-7
Viha 1: Hei, Buddy (Hey Buddy!, sisältää Hate-lehden numerot 1-4.) Like, 1996.
Buddy - haaveilija (Buddy The Dreamer, sisältää Hate-lehden numerot 6-10.) Like, 2005
Buddy Bradley managerina (Follow That Dream, sisältää Hate-lehden numerot 8-9.) Kurpitsa-Kukunor, 1993.
Aiheesta muualla

Peter Bagge's Hate (and other Neat Stuff). (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef
Baktrian kieli

Baktrian kieli on muinaisessa Baktriassa puhuttu iranilainen kieli.
Baktriaa puhuttiin Amudarjan yläjuoksulla Gissarin harjanteen ja Hindukušin välillä. Ajanlaskumme ensimmäisinä vuosisatoina se oli yksi kušanien ja hefthaliittien valtakuntien virallisista kielistä. Kirjoittamiseen käytettiin aramealaista ja 100-luvulta lähtien kreikkalaista kirjaimistoa. Myöhäisimmät kirjalliset muistomerkit ovat 800-luvulta. Baktrian kieli sulautui persiaan ilmeisesti 1000–1100-luvulle mennessä.
Aiheesta muualla

Encyclopaedia Iranica: Bactrian Language[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Jacek Bąk

Bąk puolan maajoukkueen paidassa (2006).
Jacek Bąk (s. 24. maaliskuuta 1973 Lublin) on puolalainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana. Puolan jalkapallomaajoukkueessa Bąk debytoi vuonna 1993; hän pelasi 96 A-maaottelua ja teki kolme maalia. Bąk kuului Puolan miehistöön MM-kilpailuissa 2002 ja 2006. Vuoden 2002 kisoissa hän pelasi 50 minuuttia yhdessä ottelussa ja jälkimmäisissä kisoissa Puolan kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Seurat

1989–1992 Motor Lublin
1992–1995 Lech Poznań
1995–2002 Olympique Lyonnais
2002–2005 RC Lens
2005–2007 Al-Rayyan SC
2007–2010 Austria Wien
Bad Blue Boys

| Bad Blue Boys |
| --- | --- |
 BBB:n koiralogo
Perustettu:  1986
Päämaja:  Zagreb, Kroatia
Viralliset kielet:  kroatia
Aiheesta muualla
www.badblueboys.hr
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bad Blue Boys (BBB) on kroatilaisen NK Dinamo Zagrebin ultrakannattajien ryhmä. Ryhmä perustettiin alun perin vuonna 1986. BBB:n keskuudessa on esiintynyt väkivaltaisuutta ja huliganismia.
Historia

Ryhmä perustettiin vuonna 1986 nimellä Bad Blue Boys. Nimi viittaa Bad Boys-nimiseen elokuvaan. Kannattajakunta laajeni pian koko Zagrebin kaupunkiin ja kannattajat alkoivat tehdä matkoja. Matkoja tehtiin usein Jugoslavian alueelle ja niiden aikana tapahtui paljon väkivaltaisuuksia eri joukkueiden kannattajien kesken. 1990-luvun alussa perustettiin ensimmäinen Bad Blue Boys-faniklubi. Poliittisesti kannattajaryhmä oli asettunut tukemaan Kroatian demokraattista liittoa sekä Franjo Tuđmania. 13. toukokuuta 1990 Dinamo Zagreb ja Belgradin Punainen tähti pelasivat vastakkain. Zagrebiin oli saapunut 1 500 Delijen, Punaisen tähden ultrakannattajien ryhmän, jäsentä. Delijen johtajana toimi tuolloin Arkan. Seurojen välinen ottelu jouduttiin kuitenkin lopettamaan, sillä Punaisen tähden kannattajat ja Bad Blue Boys aloittivat väkivaltaisuudet. Jotkut Bad Blue Boysin edustajat kokevat, että Kroatian sota alkoi tästä välikohtauksesta.
Kroatian sodassa Bad Blue Boysin jäsenet taistelivat Kroatian puolella, ja koska Kroatian armeijalla ei ollut vielä omia tunnuksia, he pitivät Dinamon merkkiä. Sodan jälkeen Tuđman vaihtoi Dinamo Zagrebin nimen muutamaan kertaan, koska piti vanhaa nimeä liian serbimielisenä. Vuonna 1993 seuran nimi vaihdettiin muun maussa Croatia Zagrebiksi. Koska Dinamo Zagreb oli symboloinut Kroatian vastarintaa Jugoslaviaa vastaan, olivat kannattajat hämmentyneitä uudesta nimestä. Vuoden 1995 vaalitilaisuudessa Tuđman kutsui Dinamon kannattajia ulkomaisiksi agenteiksi. Lopulta Bad Blue Boys aloitti boikotin, jolloin seuran katsojamäärät putosivat kahdestakymmenestä tuhannesta kolmeen tuhanteen. Myöhemmin seuran nimeksi palautui Dinamo Zagreb.
2000-luvulla kannattajaryhmän toimintaa ovat leimanneet huliganismi sekä rasismi. Vuonna 2008 ryhmän jäsenet uhkasivat journalisteja graffitissa. Elokuussa 2010 Bad Blue Boys alkoi boikotoida seuran otteluita. Boikotin syy oli kannattajien mukaan Dinamon nykyjohto. Tempaus kesti yli vuoden ajan, sillä elokuussa 2011 Bad Blue Boys lopetti boikotoinnin.
Yleistä

Bad Blue Boys on Dinamon kotipeleissä stadionin pohjoispäädyssä, maalin takana.
Kroatian tunnetuin derby-ottelu käydään Dinamon ja Hajduk Splitin välillä. Ottelusta käytetään nimitystä Vječni derby (suom. ikuinen derby). Dinamolla ja Kroatian eteläosista tulevien joukkueiden välillä on ollut jännitteitä. Hajdukin ja Dinamon välistä ottelua pidetään erityisen alttiina väkivaltaisuuksille ja viime vuosina katsomoväkivaltaa on pyritty kitkemään.
Bad Blue Boysin oma kauppa avattiin Zagrebissa marraskuussa 2011.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (kroatiaksi)
Bad Blue Boys vuonna 2008.
Dinamo Zagrebin kannattajia vuonna 2009.
B-luokka (hävittäjä)

| B-luokka |
| --- | --- |
 B-luokan hävittäjä HMS Bulldog.

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 381 t (standardi) 1 818 t (kuormattu)
Pituus:  98,4 m (kokonaispituus) 97,5 m (vesiraja)
Leveys:  9,83 m
Syväys:  3,73 m
Koneteho:  34 000 hv (25 MW)
Nopeus:  35 solmua (65 km/h)
Miehistöä:  138
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 4,7"/L45 QF Mk IX -tykkiä 8 × 21" torpedoputkea 15 × syvyyspommia
Ilmatorjunta:  2 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 4 × Lewis-pikakivääriä
B-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston yhdeksän aluksen muodostama hävittäjäluokka, jonka alukset tilattiin osana vuoden 1928 laivasto-ohjelmaa. Luokan alukset olivat paranneltuja versioita A-luokan aluksista, ja niihin oli tarkoitus asentaa uudentyyppiset torpedoputket, jotka olisivat mahdollistaneet raskaammilla 900 naulan (noin 400 kg) taistelukärjillä varustettujen torpedoiden laukaisemisen. Aluksiin kuitenkin asennettiin kehitysongelmien vuoksi vanhan malliset torpedoputket.
Luokan aluksista viisi upposi toisen maailmansodan aikana. Ensimmäinen brittiläinen hävittäjä, joka tuhoutui sodassa, oli HMS Blanche.
Valmistus

Ensimmäinen merilordi amiraali Charles Madden lähetti 1. elokuuta 1928 laivaston tarkastajalle muistion, jossa määritettiin uuden hävittäjän vaatimukset. Uudet alukset olisivat toisintoja edeltäneestä A-luokasta, mutta niiden torpedoaseistuksena olisivat uudet neliputkiset torpedoputket, 4,7 tuuman QF Mk IX -tykit 30 asteen korotuskulmalla ja niiden asennuspaikat tuli jäykistää mahdollisten ilmatorjuntakykyisten tykkien varalle. Niiden maksiminopeuden tuli olla täysin kuormattuna 31,5 solmua (58 km/h) ja tulenjohtojärjestelmän samanlainen kuin HMS Amazonilla ja HMS Ambuscadella. Alusten piti kyetä kuljettamaan kymmenen viikon elintarvikkeet, ja niihin piti pystyä asentamaan kaksi syvyyspomminheitintä ja -kisko. Raivauskalustoa aluksille ei tarvinnut asentaa.
Tekniset keskustelut olivat vähäisiä, ja ne rajoittuivat lähinnä neljännen tykkitornin korvaamiseen torpedoputkilla. Pääsuunnittelija vastasi 10. elokuuta esitykseen toteamalla sen säästävän 20 tonnia uppoumassa mutta lisäävän nopeutta vain neljännessolmun. Tykkitornin 12 600 punnan säästöllä ei voitaisi korvata 14 000 punnan torpedoputkia ilman lisärahoitusta. Lisäksi varatorpedoille ei löytyisi alukselta tilaa ja torpedoputken miehistö olisi kolmannen tykin suupaineen vaara-alueella.
Suunniteltujen uusien torpedoputkien testaus oli vielä käynnissä 23. lokakuuta, jolloin tarjouspyynnöt alusten valmistamisesta jätettiin telakoille. Siten aluksille asennettiin samat putket kuin A-luokan aluksille. Suunnitelma luokan aluksista hyväksyttiin 18. lokakuuta amiraalineuvostossa numerolla 2517.
Laivueenjohtajasta ei tehty erillistä suunnitelmaa. Alukselle järjestettiin tilat kahdenkymmenen hengen esikunnalle poistamalla yksi tykeistä ja laajentamalla kansirakennetta sen sijaan. Muutos hyväksyttiin 25. elokuuta ja samalla esitettiin vaatimus alusten ja johtajan samasta toimintasäteestä.
Valmistus > Aseistus

Alusten aseistuksena oli neljä 4,7 tuuman (120 mm) kolmenkymmenen asteen korotuskulman mahdollistavia pikatykkejä, joihin kuhunkin oli 190 laukausta. Laivueenjohtajalle asennettiin ainoastaan kolme tykkiä. Ilmatorjunta-aseistuksena oli kaksi kahden naulan pom-pom-tykkiä, joihin kuhunkin oli 500 laukausta. Lisäksi aluksilla oli neljä Lewis-pikakivääriä ja niihin kuhunkin 2 000 laukausta. Aluksille oli asennettu kaksi neljän putken torpedosettiä ja viisitoista syvyyspommia, jotka oli asennettu kahteen heittimeen ja yhteen kiskoon.
Tilaukset

Yhdeksän aluksen tilaukset tehtiin taloudellisten ja työttömyystilanteen arvioiden perusteella, ja ne jakautuivat seuraavasti:
John Brown and Companyltä 4. maaliskuuta 1929 kaksi alusta à 213 460 puntaa
Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä 22. maaliskuuta 1929 kaksi alusta à 214 000 puntaa
Swan Hunterilta 22. maaliskuuta 1929 kaksi alusta à 214 500 puntaa
Hawthorn Leslie and Companyltä 4. maaliskuuta 1929 kaksi alusta à 218 000 puntaa
Vickers-Armstrongilta 22. maaliskuuta 1929 laivueenjohtaja HMS Keith 219 800 punnalla.
Valmistuksen aikana HMS Blanchen suunnitelmaa muokattiin hieman, kun sovittiin lokakuussa 1929, että alukselle mahdollistetaan komentajan majoittaminen, ja siten hytin varustusta piti muuttaa. Lisäksi aluksen miehistö kasvoi kahdella aliupseerilla ja kahdella stuertilla. Yksi HMS Bulldogin tykeistä toteutettiin C XIII -asennuksena, joka mahdollisti kuudenkymmenen asteen korotuskulman. Lisäksi alukselle asennettiin uusi kaikuluotainkupu.
Alukset

| Nimi> Laivueenjohtaja | Telakka> Laivueenjohtaja | Kölinlasku> Laivueenjohtaja | Vesille> Laivueenjohtaja | Valmis> Laivueenjohtaja | Kohtalo> Laivueenjohtaja | Laivueenjohtaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Keith | Vickers-Armstrong, Barrow-in-Furness | 1. lokakuuta 1929 | 10. heinäkuuta 1930 | 20. maaliskuuta 1931 | uponnut 1. kesäkuuta 1940 |  |
Hävittäjät
| HMS Basilisk | John Brown and Company, Clydebank | 19. elokuuta 1929 | 6. elokuuta 1930 | 4. maaliskuuta 1931 | uponnut 1. kesäkuuta 1940 |  |
| HMS Beagle | John Brown | 11. lokakuuta 1929 | 26. syyskuuta 1930 | 9. heinäkuuta 1931 | myyty 15. tammikuuta 1946 |  |
| HMS Blanche | Hawthorn Leslie and Company, Hebburn | 31. heinäkuuta 1929 | 29. toukokuuta 1930 | 19. helmikuuta 1931 | uponnut 13. marraskuuta 1939 |  |
| HMS Boadicea | Hawthorn Leslie | 12. heinäkuuta 1929 | 23. syyskuuta 1930 | 7. huhtikuuta 1931 | uponnut 13. toukokuuta 1944 |  |
| HMS Boreas | Palmers Shipbuilding and Iron Company, Jarrow | 22. heinäkuuta 1929 | 18. heinäkuuta 1930 | 20. helmikuuta 1931 | Kreikalle huhtikuussa 1944 Salamis |  |
| HMS Brazen | Palmers | 22. heinäkuuta 1929 | 25. heinäkuuta 1930 | 8. huhtikuuta 1931 | uponnut 21. heinäkuuta 1940 |  |
| HMS Brilliant | Swan Hunter & Wigham Richardson, Wallsend | 9. heinäkuuta 1929 | 9. lokakuuta 1930 | 21. helmikuuta 1931 | myyty 18. elokuuta 1947 |  |
| HMS Bulldog | Swan Hunter | 10. elokuuta 1929 | 10. joulukuuta 1930 | 8. huhtikuuta 1931 | myyty 15. tammikuuta 1946 |  |
Muutostyöt sodan aikana

Sodan alkuvaiheessa koettujen tappioiden seurauksena todettiin alusten vahvan ilmatorjunnan tarve lentokoneiden toiminta-alueella. Boreakselta poistettiin takakannen 4,7 tuuman (120 mm) tykki, ja jäljelle jääneiden ammusmäärä oli 160 SAP-kranaattia (engl. Semi Armour Piercing) ja 70 sirpalekranaattia tykkiä kohden. Lisäksi aluksen ilmatorjuntaa vahvistettiin lisäämällä yksi kahden naulan (1,8 kg) tykki ja kuusi Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä. Alukselle jäi ainoastaan yksi .303 tuuman (7,69 mm) Lewis-pikakivääri ilman jalustaa.
Keltaposkibulbuli

| Keltaposkibulbuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Tricholestes
Laji::  criniger
Kaksiosainen nimi
 Tricholestes criniger  (Blyth, 1845) 

Katso myös
   Keltaposkibulbuli Wikispeciesissä   Keltaposkibulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltaposkibulbuli (Tricholestes criniger) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Keltaposkibulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa ja Thaimaassa. Sen on kuvattu olevan yleinen. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta vähenemisen ei uskota vielä vaarantavan sitä, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Baktšar

| Baktšar Бакчар |
| --- | --- |
 Baktšar
 Koordinaatit: 57°1′6″N, 82°4′10″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Tomskin alue
Piiri:  Baktšarin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4149,6 km²
Väkiluku (2015):  6 839
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Baktšar (ven. Бакча́р) on kylä, maalaiskunta ja Baktšarin piirin hallinnollinen keskus Tomskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Galkajoen varrella 220 kilometriä Tomskista länteen. Kunnassa on 6 800 asukasta (vuonna 2015).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1900 perustetusta uudisasutuksesta. Sen nimenä oli Selivanovo, kunnes vuonna 1936 kylä sai uuden nimen lähistöllä virtaavan joen mukaan. Samana vuonna Baktšarista tuli piirikeskus. 1950-luvulle saakka siellä toimi Siblagin karkotettuja valvonut komendantinvirasto.
Kylän pääelinkeinot ovat maatalous ja metsäteollisuus. Sen erikoisuus on vuonna 1935 perustettu pohjoisen puutarhanhoidon tutkimusasema. Palveluihin kuuluvat ala- ja keskikoulut, ammattikoulu, lasten taidekoulu, piirin kulttuuri- ja kirjastolaitos, piirisairaala ja lastenkoti. Kylässä toimii puutarhaviljelylle omistettu kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Baktšarin kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)