stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rolf Hohenthal

| Rolf Hohenthal> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. joulukuuta 1916 Helsinki
Kuollut: 13. joulukuuta 1982 (66 vuotta) Helsinki
Arvonimi: kauppaneuvos (1972)
Muut tiedot
Yritys:  Oy Urheilutarpeita – Sportartiklar Ab
Asema:  toimitusjohtaja
Hallitusjäsenyydet:  Teollisuudenharjoittajain Liitto Puusepänteollisuuden Liitto
Järjestöjäsenyydet:  Suomen Hiihtoliitto, varapuheenjohtaja 1956-75 ja johtokunnan jäsen 1943-75 Suomen Olympiakomitea, edustajisto, 1956-78 SVUL, hallitus 1970-75 ja työvaliokunta 1951-55, 1960-66 Kansainvälinen Hiihtoliitto (FIS), johtokunta  1957-78
Puoliso:  Eva Erikson
Vanhemmat:  kauppaneuvos Arno Hohenthal ja Elin Bergroth
Rolf Johannes Bogislaus Hohenthal (2. joulukuuta 1916 Helsinki – 13. joulukuuta 1982) oli suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos (1972). Hohenthal jatkoi urheiluvälineitä valmistaneen Urheilutarpeita Oy - Sportartiklar Ab -yrityksen toimintaa toimitusjohtajana 1952-75. Yritys vaihtoi hänen toimitusjohtajuuden aikana nimeä ensin Oy Urheilu-Karhu Sport Ab vuodesta 1966 ja Karhu-Titan Oy vuodesta 1973. Hän oli tullut isänsä Arno Hohenthalin perustaman yrityksen palvelukseen vuonna 1939. Toimitusjohtajuuden jälkeen vuodesta 1975 Rolf Hohenthal toimi Karhu-Titan Oy:n päätoimisena hallituksen puheenjohtajana.
Rolf Hohenthal oli aktiivi hiihtourheilun järjestöihminen. Hän oli mukana Suomen Hiihtoliiton johtokunnassa vuodesta 1943 ja varapuheenjohtajana vuodesta 1956 aina vuoteen 1975 asti. Lisäksi hän toimi Kansainvälisen hiihtoliiton (FIS) johtokunnassa vuodesta 1957. Hän kuului vuoden 1978 Lahden MM-hiihtojen järjestelytoimikuntaan vuosina 1975-78. Rolf Hohenthal oli kielitaitoisena useita kertoja sotien jälkeen niin talviolympialaisissa kuin Maastohiihdon MM-kisoissa Suomen joukkueen johtajistossa. Talviolympialaisissa hän oli viisi kertaa eli vuosina 1948, 1952, 1960, 1964 ja 1968. Niistä kaksissa viimeisissä kisoissa Kansainvälisen hiihtoliiton edustajana.
Hohenthalin puoliso oli vuodesta 1945 Eva Erikson.
Hänelle myönnettiin 1. luokan Suomen Leijonan ritarikunnan kunniamerkki ja Suomen urheilun kultainen ansioristi.
Hiustähdet

| Hiustähdet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Merililjat Crinoidea
Alaluokka::  Articulata
Lahko::  Hiustähdet Comatulida  A. H. Clark, 1908
Katso myös
   Hiustähdet Wikispeciesissä   Hiustähdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiustähdet (Comatulida) on merililjoihin kuuluva, ulkonäöltään saniaista muistuttavien piikkinahkaisten eläinten lahko. Lahkoon kuuluu yli 500 lajia.
Rakenne

Hiustähtien rakenteeseen kuuluu kuppimainen keskuskiekko, joka on viisiosainen. Kussakin osassa on kaksi sakaraa, jotka ovat usein haaroittuneita ja tyypillisesti höyhenmäisiä. Nuorilla yksilöillä on viisi haaraa, aikuisilla yleensä ainakin kymmenen, joillakin jopa 80–200 haaraa. Jokainen haara koostuu toistensa lomaan asettuneista kalkkirenkaista. Ne muodostavat joustavan panssarin, joka suojaa eläintä varsin hyvin. Toisinaan haaroja kuitenkin katkeilee, mutta hiustähdet pystyvät kasvattamaan uuden tilalle. Sekä suu että peräaukko ovat eläimen yläpinnalla. Haarojen pinnalla on sadoittain pieniä imujalkoja, jotka ojentuvat eläimen kasvattaessa nestepainetta. Hiustähdillä imujalat toimivat pyyntivälineinä, toisin kuin meritähdillä.
Ravinto

Hiustähdet hankkivat ruokaa passiivisesti: ohivirtaava vesi tuo ravintoa niiden höyhenmäisiin pyyntilonkeroihin. Ravintohiukkanen tarttuu imujalan pinnan peittävään limaan. ”Oksan” pinnalla sijaitsee ojan kaltainen ravintouurre, jota pitkin pienet lonkerot työntävät ruokahiukkasen vähitellen kohti suuaukkoa. Hiustähdet käyttävät pääasiassa ravinnokseen kuollutta eloperäistä ainesta puolen millimetrin kokoluokkaan saakka – sitä suuremmat partikkelit eivät tartu imujalkojen limaan.
Hiustähdet elävät matalammassa vedessä kuin monet muut nykyiset merililjalajit. Niitä esiintyy mannerjalustoilla, alle 200 metrin syvyydessä. Runsain lajikirjo on nykyisin indopasifisen merialueen koralliriutoilla, missä voi elää 50 lajia samalla riutalla. Jotkin lajit elävät myös kylmissä vesissä.
Hiustähdet voivat liikkua vedessä pitkien käsivarsiensa avulla. Monet niistä piiloutuvat päiväksi kivenkoloon, ja levittävät oksansa yöllä tähden tai satelliittiantennin muotoiseksi pyyntiverkoksi.
Lisääntyminen

Hiustähdet lisääntyvät suvullisesti. Sukusoluja kehittyy erityislonkeroissa lähellä ”oksien” tyveä. Eräät lajit vapauttavat sukusolunsa vapaasti mereen, toisilla munat pysyvät sakaroihin kiinnittyneinä hedelmöityksen jälkeenkin. Kudun ajankohtaan vaikuttavat veden lämpötila ja muiden yksilöiden sukusolujen mukana veteen liuenneet aineet. Poikaset käyvät läpi monivaiheisen muodonmuutoksen. Hedelmöittyneistä munista kuoriutuneet ensitoukat kelluvat planktonin mukana 3–4 päivää. Toukka on tynnyrimäinen, ja sen pinnalla on liikkuvien ripsien muodostamia vöitä. Toukista kehittyy varrellinen välivaihe, joka muistuttaa muita merililjoja. Lopulta aikuistuva hiustähti katkaisee vartensa ja lähtee liikkeelle.
Hiustähtiä myydään joskus meriakvaarioihin, mutta koska ne eivät kykene käyttämään korvikeruokia, ne nääntyvät ennen pitkää nälkään, jos eivät saa riittävästi luonnollista ravintoa. Niiden pitämistä akvaarioissa ei siksi suositella. Useimmat pyydystetyt hiustähdet kuolevat muutaman viikon kuluessa pyydystämisestä, jotkin pysyvät hengissä kuukausia.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Comatulida
ITIS: Comatulida (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Comatulida (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Comatulida, taxonomy (englanniksi)
UniProt: Taxonomy -  Comatulida (englanniksi)
Encyclopedia of Life (EOL): Comatulida, Feather Stars (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1028507  Wikispecies: Comatulida  ADW: Comatulida  AFD: Comatulida  BOLD: 163  CoL: BMH4W  EoL: 1963  GBIF: 812  iNaturalist: 53293  IRMNG: 12548  ITIS: 158545  NBN: NBNSYS0000180685  NCBI: 7581  NZOR: b3e139fe-dc10-4b57-aea0-2609de4ab2e6  Open Tree of Life: 451025  Paleobiology Database: 32633  WoRMS: 123093
Kumina-aldehydi

| Kumina-aldehydi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-propan-2-yylibentsaldehydi
CAS-numero:  122-03-2
PubChem CID:  326
SMILES:  CC(C)C1=CC=C(C=C1)C=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H12O
Moolimassa:  148,196 g/mol
Kiehumispiste:  235-236 °C
Tiheys:  0,976 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,243 g/l (20 °C)
Kumina-aldehydi (C10H12O) on aromaattisiin aldehydeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hajusteissa ja orgaanisen kemian synteeseissä. Kumina-aldehydiä esiintyy monissa kasveissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kumina-aldehydi on väritöntä tai vaaleankellertävää nestettä, jolla on voimakas tuoksu. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetteriin. Ainetta on muun muassa kuminan, roomankuminan, basilikan, kassiakanelin ja eukalyptuksien eteerisissä öljyissä.
Kumina-aldehydiä voidaan eristää kasveista, mutta synteettisesti sitä valmistetaan hapettamalla symeeniä, kumeenin ja hiilimonoksidin Gattermann–Koch-reaktiolla tai pelkistämällä 4-isopropyylibentsoyylikloridia.
Kumina-aldehydiä käytetään jonkin verran ainesosana hajusteissa, mutta tärkein käyttökohde on muiden tuoksuaineiden ja lääkeaineiden valmistus.
Aiheesta muualla

PubChem: 4-Isopropylbenzaldehyde (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Cuminaldehyde (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Cuminaldehyde (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 4-Isopropylbenzaldehyde (englanniksi)
PheroBase: Floral Compound - cuminaldehyde (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cuminaldehyde (englanniksi)
Kun kello käy

| Kun kello käy> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Kristina Hautala
Levy-yhtiö:  Scandia
Kesto:  2:54
Tyylilaji:  popmusiikki
Säveltäjä(t):  Esko Linnavalli
Sanoittaja(t):  Juha Vainio
Euroviisutiedot
Vuosi:  1968
Maa:  Suomi
Kieli:  Suomi
Sijoitus:  jaettu viimeinen sija.
Pisteet:  1 piste
Muuta:  Kapellimestarina Ossi Runne
Kun kello käy on Kristina Hautalan esittämä Suomen edustuskappale vuoden 1968 Eurovision laulukilpailussa Lontoossa. Sen sävelsi Esko Linnavalli ja sanoitti Juha Vainio. Kappale jäi yhdellä pisteellään jaetulle viimeiselle sijalle.
Euroviisututkija Mari Pajalan mukaan suomalaisille tyypillinen ”suurista toiveista suureen pettymykseen” -suhtautumiskaava Euroviisuihin sai alkunsa juuri vuonna 1968, kun Suomen euro­viisu­karsinta toteutettiin ensi kertaa yleisöäänestyksenä postikorttien avulla. Poptähteytensä huipulla ollut Kristina Hautala oli sekä yleisön että sitä myötäilevän median suosikki, ja Suomen mahdollisuuksiin pirteällä popkappaleella uskottiin vahvasti. Hautalan sanottiin päässeen ”lemmikin asemaan” loppukilpailun pienimpänä ja nuorimpana esiintyjänä, ja kappaleen kansainvälinen ennakkomyynti oli parempaa kuin suomalaislaululla koskaan. Kun tämä suomalaisten suosikkiesitys sitten jäi loppukilpailussa viimeiseksi, toiveista pettymykseen -kaava toteutui ensimmäistä kertaa puhtaana. Jumbosijoja oli tullut aiemminkin vuosina 1963 ja 1965, mutta silloin kappaleilla joiden menestykseen ei niin vahvasti ollutkaan uskottu.
Vuoden 1968 Eurovision laulukilpailu Lontoossa oli ensimmäinen, joka tallennettiin väreissä ja esitettiinkin väreissä niissä maissa, joissa väritelevisiotoiminta oli jo aloitettu. Jokaisen kilpailijan esiintymisasuihin kiinnitettiin nyt aivan uudenlaista huomiota, ja Kristina Hautalan lehmuksenvihreä minimekko sai jo etukäteen paljon huomiota Suomen lehdistössä. Suomalaisten televisioista Euroviisuja katseltiin kuitenkin vielä tuolloin mustavalkoisena, sillä Yleisradio aloitti värilähetykset vasta seuraavana vuonna eli 1969.
Ruotsissa syntynyt ja lapsuutensa viettänyt Hautala levytti kappaleen myös ruotsiksi Stig Andersonin sanoittamana nimellä ”Vänta och se”.
Joanna Hoffman

Joanna Karine Hoffman on yhdysvaltalainen ohjelmistosuunnittelija. Hän työskenteli Apple Computerin Macintosh-projektin parissa 1980-luvun alussa. Ennen Applea Hoffman työskenteli fyysikkona ja arkeologina.
Jef Raskin palkkasi Hoffmanin Macintosh-projektin viidenneksi jäseneksi syyskuussa 1980. Projektissa Hoffman työskenteli teknisenä markkinointiasiantuntijana. Hän kirjoitti Macintoshin ikkunointirajapinnan ensimmäisen dokumentaation kolmannen osapuolen ohjelmistokehittäjiä varten. Työ oli erityisen merkittävä siksi, että ennen graafisen käyttöliittymän sisältäviä käyttöjärjestelmiä ohjelmistokehittäjät rakensivat itse sovelluksiinsa käyttöliittymät. System 1.0:n myötä käyttöjärjestelmä tarjosi kirjastot graafista käyttöliittymää varten, joten rajapinnan dokumentointi oli tärkeää sovellusten kehittämiseksi.
Hoffman ideoi Apple University Consortium -ohjelman perustamisen, jolla myytiin Macintosheja edulliseen hintaan yliopistoille ja korkeakouluille.
Vuonna 2015 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Steve Jobs Hoffmania näytteli Kate Winslet.
Aiheesta muualla

Joanna Hoffmaniin liittyviä tarinoita Folklore.orgissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Puola
Kulttuurintutkimus

Tutkimus
Aatehistoria
Etnologia
Kulttuuriantropologia
Kulttuurihistoria
Kulttuurintutkimus
Keskeisiä käsitteitä
Kulttuuri
Populaarikulttuuri
Taide
Katso myös
Historia
Ihminen
Kieli
Yhteiskunta
Kulttuurintutkimus on monitieteistä ja ensisijaisesti länsimaisen nykykulttuurin tutkimukseen keskittyvää humanistis-yhteiskuntatieteellistä tutkimusta. Siinä on juonteita muun muassa sosiologiasta, kirjallisuustieteestä, mediatutkimuksesta, folkloristiikasta, etnologiasta, elokuvateoriasta, sukupuolentutkimuksesta, uskontotieteestä, filosofiasta ja taidehistoriasta.
Kulttuurintutkimuksessa käytetään oppialarajat ylittäviä teorioita ja metodeja. Tutkimuksen kohteena ovat monenlaiset kulttuuriset käytännöt (post)modernissa globaalistuvassa maailmassa: erilaiset kulttuuriset tekstit, jokapäiväisen elämän eri alueet, omat ja vieraat kulttuurit sekä taiteet. Eräs keskeinen tutkimuskohde ovat erilaiset alakulttuurit. Kulttuurintutkimukselle on tyypillistä kehittää kriittisiä välineitä suhteessa kulttuurin tarkasteluun, valtaan, merkitysten tuottamiseen ja levittämiseen. Lisäksi kiinnitetään huomiota itsereflektioon ja -kriittisyyteen sekä uusien, innovatiivisten kysymysten esittämiseen. Kulttuurintutkimus sisältääkin myös tieteenfilosofisia juonteita ja tieteen kritiikkiä.
Päähaarat

Kulttuurintutkimus jaetaan usein kahteen päähaaraan: kulturalismiin ja strukturalismiin.
Kulturalismissa keskiössä on kulttuurin käsite, muun muassa sen määrittely ja kritiikki. Lisäksi kulturalistinen haara keskittyi etenkin alkuaikoinaan analysoimaan sellaisia käsitteitä kuten "taide", "demokratia", "kirjallisuus". Kulturalismi on pääosin brittiläislähtöistä ja sen taustalla on muun muassa kirjallisuuden tutkimus. Keskeinen nimi on Raymond Williams.
Strukturalistisessa kulttuurintutkimuksessa puolestaan ideologian käsite on usein keskeisessä asemassa. Strukturalistinen kulttuurintutkimus juontaa erityisestä ranskalaisesta kielitieteestä ja -filosofiasta, esimerkiksi Roland Barthesin ja Claude Lévi-Straussin töistä.
Historiaa, vaikuttajia ja keskeisiä teoksia

Termi kulttuurintutkimus (engl. cultural studies) on peräisin brittiläiseltä Richard Hoggartilta, joka perusti 60-luvun alussa Birminghamin yliopistoon Birmingham Centre for Contemporary Cultural Studies -nykykulttuurin tutkimuksen laitoksen. Laitosta sittemmin johtanut jamaikalais-brittiläinen sosiologi Stuart Hall on eräs keskeisimpiä kulttuurintutkimuksen parissa toimivista henkilöistä. Myös yhdysvaltalainen Lawrence Grossberg on kulttuurintutkimuksen keskeisiä nykyvaikuttajia. Birmingham Centre for Contemporary Cultural Studies -laitos lakkautettiin vuonna 2002.
Kulttuurintutkimuksen synnyn kannalta keskeisiä teoksia ovat muun muassa Roland Barthesin Mytologioita (1957), Raymond Williamsin Culture and Society (1958) ja Richard Hoggartin The Uses of Literacy (1957). Kukin teoksista pyrkii omalla tavallaan tarkastelemaan toisen maailmansodan jälkeisiä kulttuurisia ja yhteiskunnallisia muutoksia.
Joitakin kulttuurintutkimuksen keskeisiä vaikuttajia ennen ja nyt:
Pertti Alasuutari
Roland Barthes
Jean Baudrillard
Pierre Bourdieu
Anthony Easthope
John Fiske
Johan Fornäs
Lawrence Grossberg
Stuart Hall
Dick Hebdige
Richard Hoggart
Mikko Lehtonen
Angela McRobbie
David Morley
Päivikki Antola
Raymond Williams
Patrick Hunout
Kirjallisuutta

Herkman, Juha ym. (toim.): Tutkimusten maailma: Suomalaista kulttuurintutkimusta kartoittamassa.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, nykykulttuurin tutkimuskeskus, 2006.  ISBN 951-39-2582-X
Kupiainen, Jari & Sevänen, Erkki (toim.): Kulttuurintutkimus: Johdanto.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1994.  ISBN 951-717-793-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kulttuurintutkimus-lehti
Mikko Lehtosen artikkeli Kulttuurintutkimus modernin kritiikkinä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kummeliturskat

| Kummeliturskat |
| --- | --- |
 Kummeliturska (Merluccius merluccius)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Turskakalat Gadiformes
Heimo::  Kummeliturskat Merlucciidae  Gill, 1884
Suvut
 ks. teksti 
Katso myös
   Kummeliturskat Wikispeciesissä   Kummeliturskat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kummeliturskat (Merlucciidae) on turskankaltaisten kalojen heimo.
Kummeliturskia esiintyy Atlantissa ja Tyynen valtameren itäosassa sekä eteläisillä Tasmaniaa ja Uutta-Seelantia ympäröivillä vesillä.
Kummeliturskat ovat isokokoisia petokaloja, jotka saalistavat mannerjalustalla esiintyviä pienempiä kaloja. Useilla lajeilla, varsinkin suvuissa Merluccius ja Macruronus, on kaupallista merkitystä ruokakaloina.
Suvut ja lajit

Kummeliturskalajeja on 23 ja ne jakautuvat viiteen sukuun:
Suku Lyconodes
Hopeahoki Lyconodes argenteus
Suku Lyconus
Syvännehoki Lyconus brachycolus
Siimahoki Lyconus pinnatus
Suku Macruronus
Kapinhoki Macruronus capensis
Macruronus maderensis
Patagonianhoki Macruronus magellanicus
Sinihoki, Macruronus novaezelandiae
Suku Merluccius
Ulappakummeli, Merluccius albidus
Panamankummeli Merluccius angustimanus
Etelänkummeli, Merluccius australis
Hopeakummeli, Merluccius bilinearis
Rantakummeli, Merluccius capensis
Perunkummeli, Merluccius gayi
Merluccius gayi gayi
Merluccius gayi peruanus
Merluccius hernandezi
Argentiinankummeli, Merluccius hubbsi
Kummeliturska, Merluccius merluccius
Teräskummeli (syvänmerenkummeliturska), Merluccius paradoxus
Merluccius patagonicus
Tummakummeli Merluccius polli
Kaliforniankummeli, Merluccius productus
Senegalinkummeli Merluccius senegalensis
Suku Steindachneria
Lyhtykummeli Steindachneria argentea
Aiheesta muualla

Animal Diversity Web
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q609228  Wikispecies: Merlucciidae  ADW: Merlucciidae  AFD: Merlucciidae  BOLD: 24199  CoL: CLV  EoL: 5500  GBIF: 3703  iNaturalist: 82352  IRMNG: 115968  ITIS: 164789  NBN: NHMSYS0021053334  NCBI: 8061  NZOR: a4f26f51-3927-475f-80d2-029fc9b0ca59  Open Tree of Life: 62655  Paleobiology Database: 133671  WoRMS: 125473 
Hopeakummeli (Merluccius bilinearis)
Lyhtykummeli (Steindachneria argentea)
Kuningas Korppi

| Kuningas Korppi> Hood |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen R. Lawhead
Kieli:  englanti
Genre:  historia, fantasia
Julkaistu:  2006
Suomennos
Suomentaja:  Mika Renvall
Kansitaiteilija:  Jukka Murtosaari
Kustantaja:  Jalava
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  414
ISBN:  978-951-887-424-2
Sarja: Robin Hood
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuningas Korppi (engl. Hood) on Stephen R. Lawheadin Robin Hood -trilogian ensimmäinen osa.
Kulttuurirelativismi

Kulttuurirelativismi on näkemys, jonka mukaan yksilön uskomukset ja käyttäytyminen voidaan ymmärtää vain hänen oman kulttuurinsa ja yhteisönsä kontekstissa. Tämä näkemys pyrkii ymmärtämään erilaisia kulttuureita ja yhteiskuntia sellaisina kuin ne näyttäytyvät niiden sisältä käsin. Kulttuurirelativistit korostavat eri kulttuuristen arvojen ja tapojen suhteellisuutta ja tulkinnanvaraisuutta ja katsovat, että eri kulttuureja ei voida arvioida yhteisillä kriteereillä. Kulttuureja ei heidän mukaansa voi arvottaa eikä siten myöskään asettaa keskinäiseen paremmuusjärjestykseen.
Historia

Kulttuurirelativismi oli alun perin reaktio 1800-luvun länsimaisten antropologien omista etnosentrisistä lähtökohdistaan tekemään tutkimukseen ”primitiivisistä” kansoista. Käsityksen kehittäjänä pidetään antropologi Franz Boasia, joka harmitteli 1900-luvun taitteessa, että länsimaiset antropologit pohjasivat ei-länsimaisten kulttuurien normeista ja tavoista tekemänsä arviot omiin kulttuurisiin arvoihinsa ja tapoihinsa. Boasin mukaan havaittujen etnologisten ilmiöiden syyt ovat kuitenkin syvällä kyseisten kulttuurien kontekstissa. Eri kulttuureissa esiintyvä samankaltainen ilmiö ole aina kehittynyt samasta syystä ja samalla tavalla, minkä vuoksi näitä ilmiöitä ei voi rinnastaa toisiinsa. Boas antoi esimerkiksi naamioiden käytön, joka joissain kulttuureissa liittyy pahojen henkien karkotukseen, toisissa kantajan ilmentämän hengen edustamiseen, ja kolmannessa jonkun muiston kunnioittamiseen. Tällaisten ilmiöiden merkityksen ymmärtäminen perustuu kyseisten kulttuurien tuntemiseen, ja Boasin mielestä kulttuureja pitääkin tutkia ajan kanssa ja yksityiskohtaisesti, jotta ilmiöiden historialliset syyt löydetään. Vasta sen jälkeen voidaan tehdä mitään vertailuja ja silloinkin vain läheisten heimojen vertailukelpoisten ilmiöiden kanssa.
Kulttuurirelativismista tuli Boasin myötä suosittu epistemologinen ja metologinen tekniikka. Boasin jälkeen sitä käyttivät laajasti esimerkiksi Margaret Mead, Melville Herskovits ja Ruth Benedict.
Moraalirelativismi

Ajan myötä kulttuurirelativismiin alettiin yhdistää moraalirelativismia, jonka mukaan minkään yhteisön moraalisia lakeja ei pystytä arvioimaan objektiivisesti, vaan kaikkien yhteisöjen moraalikoodit ovat samanarvoisia. Jos moraali on lähtöisin kulttuurista ja kietoutunut siihen, kulttuuri myös sitoo moraalia. Universaalia moraalia ei kulttuurirelativistien mukaan ole olemassa. Tämä on johtanut monenlaiseen kulttuurirelativismin kritiikkiin, jonka mukaan kulttuurirelativismi on muun muassa nihilististä ja luopuu hyvän ja merkityksellisen käsitteestä ja sitä kautta esimerkiksi moraalisen kehityksen mahdollisuudesta. Kulttuurirelativismia on arvosteltu myös siitä, että sillä puolustellaan kaikenlaisia vastenmielisiä tapoja ja ihmisoikeuksien loukkauksia, kuten kansanmurhia, naisten sukupuolielinten silpomista ja lapsenmurhia.
Kirjallisuutta

Laitinen, Arto: Itseään tulkitseva eläin: Charles Taylor ja filosofinen ihmistutkimus.  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-952-495-033-6
Aiheesta muualla

Reetta Toivanen: Vähemmistöt oikeuksiensa paineessa (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 4/2005. (PDF)
Kummitussimput

| Kummitussimput |
| --- | --- |
 Hoplichthys ogilbyi
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Kummitussimput Hoplichthyidae  Kaup, 1873
Katso myös
   Kummitussimput Wikispeciesissä   Kummitussimput Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kummitussimput (Hoplichthyidae) on simppukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä.
Lajit ja anatomia

Kummitussimppujen heimoon kuuluu 1 suku ja noin 10 lajia, muun muassa piikkikummitussimppu (Hoplichthys acanthopleurus). Heimon kalat ovat ruumiirakenteeltaan pitkulaisia ja litteitä kaloja. Suurin heimon lajeista H. haswelli voi kasvaa 43 cm pitkäksi. Tyypillisiä piirteitä heimon kaloille ovat kookas ja litteä pää, 2 selkäevää, joista taaempi on hyvin pitkä, hyvin pitkä peräevä ja suomuton ruumis. Kylkiviivalla on piikkejä. Väriltään kummitussimppulajit ovat tyypillisesti kelaisia, vaaleanpunaisia tai ruskeita ja ruumiissa voi olla epäsäännöllisiä laikkuja.
Levinneisyys ja elintavat

Kummitussimppulajeja tavataan indopasifiselta merialueelta. Ne elävät lähellä pohjaa niin matalissa kuin syvissäkin vesissä, tyypillisesti noin 10–1 500 metrin syvyydessä. Nuoret kalat liikkuvat aikuisia matalammalla. Kummitussimppujen ravintoa ovat kalat ja äyrisiäset. Kummitussimppujen liha on syötävää, mutta ne eivät ole kaupallisesti merkittäviä kalastuksen kohteita.
Kun Chicago kuoli

| 20 suosikkia –  Kun Chicago kuoli Vicky Rosti |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1995
 Tyylilaji: pop/iskelmä
 Levy-yhtiö: Fazer Records
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Vicky Rostin muut julkaisut
| Tunnen sen täysillä taas 1992 | 20 suosikkia –  Kun Chicago kuoli 1995 | 20 suosikkia – 1-2-3-4-5 Tulta! 2000 |
Kun Chicago kuoli on suomalaisen iskelmälaulaja Vicky Rostin toinen kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1995. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmasarjaa.
Kappaleet

Kun Chicago kuoli – 3.26
Kun nuori on – 4.03
Näinkö aina meille täällä käy – 3.14
Oon voimissain – 3.49
Jolene – 2.45
Viimeinkin – 3.19
Äiti, laita avain paikkaan entiseen – 3.34
Johnny, oi Johnny – 3.35
Luokses viimein jään – 3.31
Nousevan auringon talo – 4.55
Tuolta saapuu Charlie Brown – 3.24
Ei oo helppoo olla nainen – 3.15  Vicky ja Menneisyyden vangit
Tunne en sua laisinkaan – 4.06
Riisu pois jo arkipaita – 3.48
Talven tullen – 2.38
Menolippu – 3.35
Sua en voi unhoittaa – 3.58
Sata salamaa – 3.04
Mikä sun on, beibi – 3.42  Vicky ja Menneisyyden vangit
Jos huominen muutoksen tois – 4.21