stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Transsukupuolisuus
Sukupuolenkorjausprosessi > Hoitojen tulokset

Vuonna 2010 julkaistun tieteellisen tutkimusyhteenvedon mukaan kahdeksankymmentä prosenttia korjauksen saaneista kokee sukupuolenkorjausprosessista olleen merkittävää hyötyä. Vuonna 2011 laaditussa ruotsalaisessa väestöseurantatutkimuksessa havaittiin kuitenkin, että sukuelinkirurgisesti vuosina 1973-2003 hoidettujen itsemurhakuolleisuus oli lähes 20 kertaa muuta väestöä suurempaa ja kokonaiskuolleisuus sekä päihteiden ja psykiatrisen hoidon käyttö lähes kolminkertaistaselvennä.
Vuonna 2021 julkaistun tieteellisen tutkimusyhteenvedon mukaan kaksi prosenttia vaginoplastian läpikäyneistä ja yksi prosentti rintojenpoistoleikkauksen läpikäyneistä katui ainakin jossain määrin sukupuolenkorjausprosessiin osallistumista. Yleisin syy katua sukupuolenkorjausta näytti olevan se, ettei leikkaus ratkaissutkaan koettua sukupuoliristiriitaa tai ettei tutkittava kyennytkään samastumaan toivomaansa sukupuoleen. Toiseksi yleisin syy oli klitoriksen muuttuminen tunnottomaksi. Jotkut huomasivat, etteivät olleetkaan transsukupuolisia ja toiset pettyivät naisen roolissa elämiseen. Myös puolison menetys sai osan leikatuista katumaan hoitoa. Katumuksen yleisyyttä tutkittiin tutkimuksesta riippuen 1-9 vuoden kuluttua leikkauksesta. Lääkäriseura Duodecimin julkaiseman artikkelin mukaan katujien osuudessa on ollut huomattavia maakohtaisia eroja. Lähes neljä prosenttia juridisen sukupuolensa muuttaneista ruotsalaisista halusi vanhan juridisen sukupuolensa takaisin, mutta saksalaisista vain 4 promillea.
Klitoriksesta rakennettava penis jää hyvin pieneksi ja implantin omaavilla transmiehillä saattaa puolestaan esiintyä yhdyntäkipuja. Korjausleikkauksen läpikäyneet transmiehet harrastavat kuitenkin transnaisia enemmän itsetyydytystä ja he kiihottuvat keskimäärin transnaisia herkemmin ja saavat  helpommin orgasmeja. Osa transmiehistä saavuttaa orgasmin jopa helpommin kuin ennen leikkausta.
Sukupuolen korjaushoidot vähentävät tutkimusten mukaan vain vähän transnaisten lihasten kokoa ja voimaa, minkä vuoksi transsukupuolisilla naisurheilijoilla on yleensä etuja verrattuna cis-naisiin.
Sukupuolenkorjausprosessi > Haittavaikutukset

Hormonisalpaajien käyttö estää sukusolujen ja sukuelinten aikuistumisen. Tällöin ei synny myöskään riittävästi vaginasleikkaukseen tarvittavia kudoksia. Testosteronin käyttö saattaa vaurioittaa munarakkuloita ja estrogeenin käyttö surkastuttaa kiveksiä ja häiritä spermantuotantoa. Ei ole myöskään olemassa tutkimustietoa siitä, onko hormonilääkityksen aiheuttama hedelmättömyys kumottavissa.
Vuonna 2021 julkaistun tieteellisten tutkimusten yhteenvedon mukaan joka neljäs vaginaleikkauksen läpikäynyt transnainen menettää kyvyn saavuttaa orgasmin. Fallosleikkaus aiheuttaa puolestaan virtsaamiseen liittyviä ongelmia ja heikentää häpykielen tuntoa.
Tutkimuksista on saatu myös viitteitä siitä, että testosteroni lyhentää elinikää.
Sukupuolenkorjausprosessi > Korjauksen peruminen

Osa sukupuolenkorjausprosessin läpikäyneistä haluaa detransitioitua eli palata elämään alkuperäisessä sukupuolessaan. Tutkimusten mukaan detransition yleisyys vaihtelee merkittävästi tutkimuksen määritelmän ja mittaustavan mukaan. Kirurgisten hoitojen jälkeinen detransitio tai katuminen on harvinaisempaa (0-2.4%) kuin hormonihoidon keskeyttäminen (1.9-29.8%). Suurimmassa aihetta käsitelleessä tutkimuksessa, vuoden 2015 yhdysvaltalaisessa kartoituksessa, jossa oli yli 27 000 vastaajaa, havaittiin että noin kahdeksan prosenttia vastaajista oli detransitioitunut jossain vaiheessa. Näistä valtaosa oli detransitioitunut vain väliaikaisesti. Yleisimmiksi syiksi detransitiolle raportoitiin vanhempien painostus, detransition vaikeus, häirintä ja syrjintä sekä työllistymisvaikeudet. Muita mahdollisia selityksiä voi olla se, että jopa 30 prosentin hormoniterapiaa saavista on havaittu sairastavan dissosiaatiohäiriötä, jota pidetään sukupuolenkorjausprosessin virallisena vasta-aiheena.
Detransitiota haluavia pyritään auttamaan sikäli kuin se on mahdollista, mutta esimerkiksi testosteronin madaltamaa ääntä ei lähdetä yleensä ennallistamaan, eikä poistettuja munasarjoja, kiveksiä, maitorauhasia tai mahdollisesti poistettua vaginaa, kohtua tai peniksen osia voi saada takaisin.lähde?
Munasarjojen/kivesten poisto johtaa kehon oman sukupuolihormonituotannon pysyvään alasajoon. Vuonna 2022 julkaistussa hollantilaistutkimuksessa havaittiin, että suurin osa niistä sukupuolenkorjauksen läpikäyneistä, jotka olivat keskeyttäneet hormonihoidon, ei ollut enää minkään hormonikorvaushoidon piirissä, vaikka he olisivat tarvinneet terveyssyistä alkuperäistä anatomista sukupuoltaan vastaavaa hormonikorvaushoitoa.
Tieteellinen tutkimus

Laaja brittiselvitys osoitti vuonna 2024, että transsukupuolisuuteen ei ole löytynyt selitystä geeneistä, aivorakenteista eikä hormoneista. On silti mahdollista, että joissain tapauksissa jokin biologinen tekijä on voinut aiheuttaa transsukupuolisuuden. Osa aiemmasta tutkimuksesta osoittautui heikkolaatuiseksi.
Jo aiemmin oli todettu, että transsukupuolisuudelle ei ole löydetty yksiselitteistä aiheuttajaa. Vallinneen käsityksen mukaan sukupuoli-identiteetin kehittyminen ja muuttuminen on useiden sikiö- ja nuoruusajan hormonaalisten, geneettisten sekä joidenkin psyykkisten ja sosiaalisten tekijöiden summa. Varsinaista aikuisiän transsukupuolisuutta arvioitiin selittävän kuitenkin yksinomaan geneettisten ja sikiöajan hormonaalisten tekijöiden, koska sosiaalisen kasvuympäristön yhteyttä transsukupuolisuuteen ei ole pystytty osoittamaan.
Tieteellinen tutkimus > Hormonaaliset tekijät

Sukupuoli-identiteetin kehityksen uskotaan määräytyvän ainakin osittain sikiönaikaisen testosteronipitoisuuden ohjaaman aivorakenteiden maskulinisaation tai sen puuttumisen tuloksena. Ulkoiset sukupuolielimet kehittyvät aivorakenteista itsenäisesti eri vaiheessa sikiönkehitystä, eikä aivojen maskulinisaation astetta voida päätellä ulkoisten sukuelinten perusteella. Normaalia alhaisempi testosteronipitoisuus tietyssä sikiönkehityksen vaiheessa johtaisi tällöin miespuolisen sikiön aivojen maskulinisaation estymiseen ja feminiinisen sukupuoli-identiteetin kehittymiseen. Naispuolisilla sikiöillä normaalia korkeampi testosteronipitoisuus aiheuttaisi vastaavasti aivojen maskulinisaatiota ja maskuliinisen sukupuoli-identiteetin.
Poikkeavaa hormonitasapainoa on selitetty esimerkiksi lisämunuaishyperplasialla transmiesten tapauksessa sekä tiettyjen hormonireseptorigeenien alleeleiden aikaansaamilla muutoksilla hormoneiden vaikutusmekanismeissa.
Käsitystä tukevat sikiöajan testosteronialtistukseen liittyviä piirteitä kartoittavat tutkimukset. Esimerkiksi etusormen ja nimettömän välinen suhde (2D:4D) vastaa transnaisilla keskimäärin cissukupuolisten naisten keskimääräistä suhdetta. Transmiehillä vastaavaa eroa ei ole kuitenkaan havaittu ja myös täydellisestä androgeeniresistenssistä (CAIS) kärsivillä henkilöillä on todettu maskuliinista sukupuoli-identiteettiä, viitaten myös muiden tekijöiden, kuin vain sikiöajan testosteronialtistuksen, vaikuttavan erityisesti maskuliinisen sukupuoli-identiteetin kehittymiseen.
Tieteellinen tutkimus > Geneettiset tekijät

Identtiset kaksoset ovat 28,38 % todennäköisyydellä molemmat transsukupuolisia, mikäli toinen kaksosista on transsukupuolinen. Epäidenttisillä kaksosilla vastaava luku on 0,34 %. Ympäristövaikutukset huomioivaan, laajempaan kaksostutkimukseen perustuvan geneettisen analyysin mukaan transsukupuolisuuden periytyvyys voi olla jopa 62 %. Transnaisten äideillä on havaittu olevan keskimääräistä enemmän sisaria kuin veljiä, ja erääksi transsukupuolisuuden syyksi onkin esitetty isoäidiltä periytyvää X-kromosomaalista leimautumista, jossa alun perin isoäidin isältä peritty X-kromosomi ei inaktivoidu oikein. Toisessa sukupolvessa virheellinen inaktivaatio voi johtaa miespuolisten sikiöiden varhaiseen keskenmenoon ja kolmannessa sukupolvessa feminisoivien geenien virheelliseen ekspressioon ja transsukupuolisuuteen. Varsinaiset kromosomipoikkeavuudet selittävät transsukupuolisuutta vain erittäin harvoin.
Transnaisten androgeenireseptorigeeneissä ja transmiesten estrogeenireseptorigeeneissä on havaittu joidenkin mikrosatelliittimarkkerien osalta tavallista suurempaa monistumista, joka saattaa omalta osaltaan vaikuttaa sikiöaikaiseen hormonitasapainoon ja hormonivälitteiseen aivojen maskulinisaatioon. Transmiehillä myös sukupuolihormoneiden aineenvaihduntaa ohjaavan CYP17-geenin resessiivinen C-alleeli on merkittävästi yleisempi kuin cisnaisilla.
Tieteellinen tutkimus > Neuroanatomiset tekijät

Transsukupuolisten neuroanatomiset piirteet jakautuvat sekä syntymässä määritellylle että koetulle sukupuolelle tyypillisten piirteiden kesken ja transsukupuolisuutta onkin esitetty aivorakenteen perusteella erääksi intersukupuolisuuden muodoksi.
Aivojen harmaan ja valkean aineen rakenne poikkeaa transsukupuolisilla heidän syntymässä määritellyn sukupuolensa keskimääräisistä rakenteista asettuen tyypillisesti miesten ja naisten keskiarvojen väliin. Hypotalamuksen INAH3-tummakkeen ja runsaasti androgeeni- ja estrogeenireseptoreita sisältävän BSTc-tumakkeen koko ja solumäärä vastaavat transsukupuolisilla heidän kokemansa sukupuolen keskimääräistä kokoa ja solumäärää. Myös seksuaalista halua ja parinmuodostusta ohjaavan kisspeptiini-hormonin vaste hypotalamuksen ARC-tumakkeessa vastaa transnaisilla cisnaisten vastetta. Erot ovat havaittavissa hormonihoidoista riippumatta. BSTc:n rooli sukupuoli-identiteetin kehityksessä on epäselvä, sillä se kehittyy lopulliseen muotoonsa vasta aikuisiässä, mutta INAH3:n koko on iästä riippumaton.
Tieteellinen tutkimus > Neuroanatomiset tekijät > Aivokuvantaminen

Vuonna 2024 tekoäly pystyi tunnistamaan aivokuvista 9-10-vuotiaiden lasten fyysisen sukupuolen muttei sosiaalista. Tässä fyysinen tarkoitti syntymähetken anatomiaa, fysiologiaa, geenejä ja/tai hormoneja. Sosiaalinen tarkoitti, että lapselta kysyttiin, tunteeko hän olevansa tyttö tai poika, kuinka usein hän on leikeissä tyttö tai poika ja onko hän toivonut olevansa eri sukupuolta. Sen sijaan joidenkin harvojen lasten kohdalla aivokuvista oli mahdollista hyvin heikosti tunnistaa sosiaalinen sukupuoli, jos sillä tarkoitettiin vanhempien (eikä lasten) vastauksia kysymyksiin, miten usein lapsi leikkii barbinukeilla tai toimintasankarinukeilla, esittää olevansa tyytymätön sukuelimiinsä tai jäljittelee tietyn sukupuolen televisiohahmoja.
Transsukupuolisten ihmisten aivokurkiainen on vuonna 2005 tehdyn tutkimuksen mukaan rakenteeltaan enemmän heidän ilmoittamansa sukupuolen kanssa kuin syntymässä määritetyn. Jopa lineaarinen tukivektorikone (karkean yksinkertainen luokittelualgoritmi) luokitteli aivokurkiaisten sukupuolen oikein 74 prosentin tarkkuudella ja vastasi paremmin sosiaalista kuin fyysistä sukupuolta.
Vuonna 2024 laaja tutkimuskatsaus kuitenkin osoitti, että aivorakenteista ei ole löytynyt syytä transsukupuolisuuteen.
Tieteellinen tutkimus > Psykososiaaliset tekijät

Varhaismurrosikää on esitetty sukupuoli-identiteetin vakiintumisen kannalta kriittiseksi kehitysvaiheeksi. Näiden ikävuosien aikana myös monille sellaisille henkilöille, joiden sukupuoli-identiteetti on ollut varhaislapsuudessa syntymäsukupuolen mukainen, kehittyy ensimmäistä kertaa transsukupuolinen identiteetti.
Selittävää tekijää varhaislapsuuden ja varhaismurrosiän aikana tapahtuville sukupuoli-identiteetin muutoksille ei tunneta. Tieteellistä näyttöä sosiaalisen kasvuympäristön tai kasvatuksen vaikutuksista aikuisiän sukupuoli-identiteettiin ei kuitenkaan ole eikä esimerkiksi homoseksuaalisten vanhempien lapsilla ei ole havaittu transsukupuolisuutta heterovanhempia enempää.
Seurantatutkimukset varhaislapsuudesta asti tyttöinä kasvatetuista, karyotyypeiltään normaaleista syntymän yhteydessä mieheksi määritellyistä henkilöistä tukevat käsitystä synnynnäisesti määräytyneestä aikuisiän sukupuoli-identiteetistä, johon sosiaalisilla tekijöillä ja kasvatuksella ei ole vaikutusta. Kanadalainen mieheksi syntynyt David Reimer kasvatettiin tyttönä epäonnistuneen ympärileikkauksen tuhottua hänen peniksensä. Murrosiässä Reimer kuitenkin omaksui miehen sukupuoli-identiteetin ja korjasi myöhemmin sukupuolensa mieheksi. Seurantatutkimuksessa myös neljästätoista muusta XY-karyotyypin omaavasta miehestä, jotka kasvatettiin peniksen puuttumisen vuoksi syntymästään asti tyttöinä, kahdeksan identifioitui myöhemmin transmiehiksi ja kaikilla henkilöillä oli ainakin osittain miestyyppinen sukupuolirooli.
Esiintyvyys ja tilastot

Transsukupuolisiksi itsensä kyselyssä ilmoitti 5,6 % 1995-2009-syntyneistä, 2,4 % milleniaaleista ja 1,5 % X-sukupolvesta Yhdysvalloissa 2021-2022. Ennen lähinnä pienet pojat tulivat sukupuoliristiriidan vuoksi vastaanotoille. 2010-luvulta alkaen hoitoon tulevien lasten määrä on paisunut valtavasti ja ylivoimainen enemmistö heistä on teini-ikäisiä tyttöjä.
Transsukupuolisuuden esiintyvyydestä on esitetty monenlaisia arvioita, jotka vaihtelevat merkittävästi riippuen tutkimuksesta, tutkimuksessa käytetyistä määritelmistä, laskentatavasta sekä tutkimuksen ajankohdasta. Sukuelinkirurgiaan hakeutuvien transsukupuolisten esiintyvyydeksi on esitetty ainakin 1:4 800 transnaisilla ja 1:9 000 transmiehillä. Vuonna 2007 esitettiin arvio, että sukupuoliristiriidan kokemuksen esiintyvyys olisi vähintään 1:500. Suomessa arvioitiin vuonna 2016, että transsukupuolisia olisi yksi tuhannesta. Sukupuolenkorjaukseen hakeutuvien määrä on moninkertaistunut kaikissa länsimaissa vuoteen 2010 verrattuna. Suomessa tehtiin 2010-luvun lopussa noin 60 sukupuolenkorjausleikkausta vuodessa, kun niitä tehtiin noin kymmenen vuodessa vuonna 2003. Etenkin tytöksi syntyneiden sukupuolenkorjaukseen hakeutuvien nuorten määrä kasvoi voimakkaasti 2010-luvun loppupuolella.
Tilastollinen esiintyvyys on noussut merkittävästi viimeisten vuosikymmenien aikana. Vuonna 1980 hormonihoidon aloittaneiden transsukupuolisten esiintyvyydeksi arvioitiin vielä 1:42 000 transnaisilla ja 1:200 000 transmiehillä. Tiedon ja ymmärryksen lisääntymisen myötä yhä useampi on hakeutunut diagnostisiin tutkimuksiin. Sukupuoli-identiteettitutkimuksiin vuosittain hakeutuvien määrä lähes kahdeksankertaistui Suomessa vuosina 2003–2013.
Ruotsissa tehdyn tutkimuksen mukaan noin kaksi prosenttia juridista sukupuoltaan vaihtaneista on hakenut aiemman juridisen sukupuolensa palauttamista.
Autisminkirjossa transsukupuolisuus on huomattavasti muuta väestöä yleisempää. On myös havaittu, että mitä vaikeampia autisminkirjon piirteet ovat, sitä epätodennäköisemmin henkilö kokee yhteenkuuluvuutta syntymäsukupuolensa kanssa. Meta-analyysien perusteella 11 % transsukupuolisista on autistisia.
Joidenkin tutkimusten mukaan transsukupuolisen identiteetin kokeminen saattaa olla skitsofreniasta kärsivillä yleisempää, mutta tutkimusnäyttö on rajallista.
Esiintyvyys ja tilastot > Transsukupuolisten seksuaalisuus

Neljässä eri aivokuvauksia hyödyntävässä tutkimuksessa on löytynyt viitteitä siitä, että transsukupuolisten seksuaalisuuteen liittyvät aivoalueet eivät ole kehittyneet yhtä selvästi tiettyyn suuntaan kuin cis-sukupuolisilla.
Erään kyselytutkimuksen mukaan noin 23 prosenttia transsukupuolisista on homoseksuaaleja, 23 prosenttia heteroseksuaaleja ja 25 prosenttia biseksuaaleja. Aseksuaaleiksi itsensä määritteli 4 prosenttia ja joksikin muuksi 25 prosenttia. Seksuaalinen suuntautuminen saattaa myös vaihdella sukupuolenkorjausprosessin aikana ja vakiintua vasta sen jälkeen.
Skolioseksuaalisuus eli transsuuntautuneisuus tarkoittaa seksuaalista suuntautumista, jossa henkilö kokee seksuaalista vetovoimaa muunsukupuolisia ja transsukupuolisia kohtaan. Skolioseksuaalisuus on lähellä panseksuaalisuutta, jossa henkilön seksuaalinen mielenkiinto kohdistuu ihmiseen tämän sukupuolesta riippumatta. Skolioseksuaalisuus voi tarkoittaa ja eri asioita ja ilmetä eri tavoin eri ihmisille. Osa skolioseksuaaleista kokee vetoa erityisesti transsukupuolisiin, osa muunsukupuolisiin.
Historia

Transsukupuolisuutta ja sitä vastaavia ilmiöitä on esiintynyt lähes kaikissa kulttuureissa eri aikakausina. Muinaisessa Mesopotamiassa tunnettiin useita sukupuoleltaan epämääräisiä sosiaalisia rooleja ja virkoja. Tällaisia olivat esimerkiksi gala-, assinnu- ja kurgarrǔ-papit, jotka esittivät tansseja, lauluja ja muita normaalisti naisille varattuja rituaalisia tehtäviä, ja joiden kultillisiin velvollisuuksiin kuului homoseksuaalinen seksi. Jumalatar Ištarilla oli valta muuttaa ”mies naiseksi ja nainen mieheksi”. Myös Ištarilla itsellään oli molempien sukupuolten piirteitä, ja hänet yhdistettiin sekä seksiin ja rakkauteen että sotaan ja väkivaltaan.
Hindulaisessa mytologiassa kuvataan laajasti niin sanotun kolmannen sukupuolen edustajia ja varhaisimmat maininnat Intian hijra-sukupuolivähemmistöstä ajoittuvat yli 4 000 vuoden päähän. Lukuisissa intiaaniheimoissa on kuvattu olevan kaksihenkisiä, two spirits, joiden sukupuoli-identiteetti on muuttuva, liikkuva ja elävä. Länsimaisessa kirjallisuudessa ja taiteessa puolestaan tunnetaan lukuisia kuvauksia transsukupuolisuudesta, aina renessanssiajalta nykypäivään.
Historia > Lääketieteessä

Varhaisimmat englanninkieliset kirjalliset maininnat käsitteestä transsukupuolisuus ajoittuvat vuoteen 1949 ja transsukupuolisuuden käsitteen vakiinnutti lopullisesti vuonna 1966 Harry Benjamin, yksi transsukupuolisuuden varhaisimmista tutkijoista. Aihetta käsittelevässä kirjassaan The Transsexual Phenomenon Benjamin muun muassa erotti transsukupuolisuuden transvestisuudesta erilliseksi ilmiöksi ja kuvasi sukupuoli-identiteetin olevan fyysisestä sukupuolesta erillinen käsite.
1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa transsukupuolisuuden uskottiin olevan psykoosin kaltainen psyykkisten ja sosiaalisten tekijöiden aiheuttama mielenterveyden häiriö ja sukupuoliristiriitaa yritettiin hoitaa psykoterapialla. Hormonilääkitysten kehittymisen myötä Harry Benjamin kyseenalaisti sukupuoliristiriidan psykiatrisen hoidon tehokkuuden ja aloitti ensimmäisten joukossa transsukupuolisten diagnosoimisen ja hormonihoitojen määräämisen. Ensimmäiset dokumentoidut transnaisten sukupuolenkorjausleikkaukset ajoittuvat vuoteen 1931 ja ensimmäinen transmiehelle suoritettu sukupuolenkorjausleikkaus 1940-luvun puoliväliin. Varhaisista leikkauksista ei ole jäljellä kuin toisen käden tietoa, koska alan pioneerin Magnus Hirschfieldin arkiston ja kirjaston dokumentit poltettiin vuonna 1933, noin neljä kuukautta Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen.
Länsimaissa tietoisuus transsukupuolisuudesta levisi lääkäreiden keskuudessa Yhdysvalloissa 1960-luvun lopulla. Johns Hopkinsin yliopisto avasi ensimmäisen transsukupuolisuuden diagnosointiin ja hoitoon erikoistuneen sukupuoli-identiteettiklinikan 1966 ja muun muassa sukupuolenkorjausleikkaustekniikoita kehitettiin Yhdysvalloissa merkittävästi. Transsukupuolisuuden hoitoon erikoistunut asiantuntijajärjestö The World Professional Association for Transgender Health (WPATH) perustettiin vuonna 1979 ja se julkaisi ensimmäiset laajamittaiset suosituksensa transsukupuolisten hoidosta samana vuonna. Transsukupuolisuutta pidettiin lääketieteessä yleisesti mielenterveyden häiriönä ja se lisättiin American Psychiatric Associationin mielenterveyden häiriöiden diagnosointioppaaseen vuonna 1980, josta se poistettiin vasta vuonna 2013.
Sukupuolen moninaisuutta korostava transaktivismiliike kasvoi ja kehittyi huomattavasti 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa. Edelleen jatkuvan transaktivismin kasvun myötä transsukupuolisuuden asema mielenterveyden häiriönä ja sairautena on nykyään kyseenalaistettu myös tutkijoiden ja lääkäreiden toimesta.lähde? Sukupuoli-identiteetin muuttamiseen tähtäävät psykiatriset hoidot on hylätty tehottomina ja korvattu sukupuoliristiriidan lievittämiseen tähtäävillä sukupuolenkorjaushoidoilla.
Historia > Suomessa

Yksi varhaisimpia dokumentoituja transsukupuolisia Suomessa on vuonna 1915 Lapinlahden mielisairaalaan mielentilatutkimukseen tuotu väärennöksestä tuomittu Esko. Hän oli merkinnyt kirkonkirjoihin nimekseen Esko, vaikka hänen juridisissa papereissaan sukupuoleksi oli merkitty nainen. Esko oli vaatinut lääkäreitä tekemään leikkauksen, jolla hänen sukuelimensä korjattaisiin miehen elimiksi. Hän oli julistanut, että hänellä on oikeus olla mies, vaikka se tarkoittaisi leikkauspöydällä kuolemista.
1950-luvulla transsukupuolisuus ("transvestitismus") luokiteltiin Suomessa seksuaaliseksi poikkeavuudeksi, yhdeksi psykopatian alamuodoksi. Vastaavia poikkeavuuksia olivat muun muassa homoseksuaalisuus, ekshibitionismi ja fetisismi. Transaktivismin nousu 90-luvulla näkyi myös Suomessa, ja ensimmäinen sukupuolivähemmistöille suunnattu TransHelsinki-tapahtuma järjestettiin 1993. Setan Transtukipiste aloitti toimintansa vuonna 1994. Laki ja asetus sukupuolenkorjausprosessin toteuttamisesta Suomessa säädettiin 2002.
Suomeksi transsukupuolisuudesta on aiemmin käytetty englannin kielen vastaavasta termistä (transsexuality) johdettua nimitystä transseksuaalisuus. Termiä on pidetty harhaanjohtavana käännöksenä sekä todettu vanhentuneeksi, sillä transsukupuolisuudessa on kyse nimenomaan sukupuolesta eikä sillä ole suoraa yhteyttä seksuaaliseen suuntautumiseen.
Ongelmia tutkimuksissa > Tutkimustulosten heikkolaatuisuus ja väärintulkinta

Englannin julkisen terveydenhuollon NHS:n suurselvitystä varten Yorkin yliopistossa tehdyt systemaattiset tutkimuskatsaukset ja 20 kansallisen ja kansainvälisen hoito-ohjeistuksen arviointi osoittivat, että vain Suomen ja Ruotsin hoitosuositukset oli laadittu tiukasti tutkimusnäyttöön perustuen. Suuri osa aiemmasta tutkimuksesta osoittautui laadultaan heikkolaatuiseksi, ja tuloksia oli liioiteltu ja esitetty väärin sekä tutkimuskirjallisuudessa että julkisessa keskustelussa kaikilta laidoilta. Selvityksen johtajan mukaan ammattilaisetkaan eivät uskalla keskustella avoimesti, koska mustamaalaaminen ja kiusaaminen on niin voimakasta.
Ongelmia tutkimuksissa > WPATH:in tutkimusten kyseenalaistaminen

World Professional Association for Transgender Health (WPATH), maailman johtava transihmisiä hoitavien lääkärien ja ammattilaisten järjestö, on oikeuden pöytäkirjojen mukaan yrittänyt toistuvasti vaikuttaa Johns Hopkinsin yliopiston EPC:ltä tilaamiinsa tutkimuksiin. Aihe nousi esiin Hilary Cassin NHS:lle tekemän lasten ja nuorten sukupuoli-identiteettipalveluiden katsauksen jälkeen, kun WPATH vastasi Cassin kritiikkiin väittäen omien ohjeidensa perustuvan "paljon systemaattisempiin katsauksiin". Lopulta kuuden systemaattisen katsauksen aineistosta vain yksi pystyttiin julkaisemaan, ja siinäkin WPATH:in edustaja oli oikeuden pöytäkirjojen mukaan suunnittelemassa, luonnostelemassa ja hyväksymässä artikkelia, vaikka artikkeli väitti päinvastaista. WPATH oli myös viestissään ilmaissut huolensa tutkijoille todeten, että tutkimukset pitää, "tarkastaa huolellisesti sen varmistamiseksi, etteivät ne vaikuttaisi negatiivisesti transsukupuolisten terveydenhoidon toteutukseen". WPATH kiisti kieltäneensä tutkimusten julkaisemisen ja vakuutti hoitosuositustensa perustuvan näyttöön, mutta kieltäytyi kommentoimasta asiaa enempää keskeneräisten oikeusprosessien vuoksi. Dokumenteista ilmeni myös, että WPATH oli poistanut hoitosuosituksistaan ikärajat Yhdysvaltain hallinnon painostuksesta. The Economist -lehti arvioi näiden tapahtumien herättävän kysymyksiä WPATH:in suositusten tieteellisestä perustasta. Hilary Cass on myöhemmin korostanut, ettei hänen katsaustaan tulisi käyttää transihmisten olemassaolon kieltämiseen ja että lääketieteellinen hoitopolku on tarpeellinen osalle nuorista - joskin tutkimusprotokollien alaisena tietopohjan parantamiseksi.
Kirjallisuutta

Aarnipuu, Tiia: Trans: Sukupuolen muunnelmia.  Helsinki:  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0098-8