stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olga Rotševa

| Olga Rotševa> О́льга Влади́мировна Ро́чева |
| --- | --- |
 Rotševa Oberhofissa Tour de Skillä 2010
Henkilötiedot
Koko nimi:  Olga Vladimirovna Rotševa
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1978 (ikä 46) Krasnojarsk, Neuvostoliitto
Uran tiedot
Pituus:  178 cm
Seura:  The Rochev’s Club
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  1998–2013
Paras sijoitus:  3
Palkintokorokkeella:  1
 Tietolaatikko päivitetty 6. tammikuuta 2016 
Olga Vladimirovna Rotševa (s. 4. heinäkuuta 1978 Krasnojarsk, Neuvostoliitto) on venäläinen maastohiihtäjä.
Arvokisat

Rotševa oli mukana Liberecin MM-kilpailuissa 2009, jossa hän oli kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa 11:s ja yhdistelmäkisassa 27:s.
Torinon olympialaisissa 2006 Rotševa oli vapaan hiihtotavan sprintissä 14:s, 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa 18:s ja hiihti yhdessä Aljona Sidkon kanssa kuudenneksi perinteisen hiihtotavan parisprintissä. Vancouverin olympialaisissa 2010 Rotševa oli yhdistelmäkisassa 26:s, 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa 29:s ja perinteisen hiihtotavan sprintissä 40:s.
Maailmancup

Rotševa kilpaili maailmancupissa vuosina 1998–2013. Ensimmäisen maailmancup-kisansa hän hiihti 28. marraskuuta 1998 Muoniossa ollen viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa 20:s yltäen heti maailmancupin pisteille. Palkintokorokkeelle Rotševa ylsi henkilökohtaisessa kilpailussa kerran: Canmoressa 22. tammikuuta 2008 yhdistelmäkilpailussa, jossa hän oli kolmas. Alkuvuosi 2008 oli Rotševan menestyksekkäintä aikaa maailmancupissa, sillä Tour de Skillä 2007–2008 hän hiihti kahdella etapilla neljänneksi ja oli kokonaiskilpailussa viides. Venäjän viestijoukkueessa Rotševa oli urallaan palkintokorokkeella kahdesti ja parisprintissä kerran.
Muut kilpailut

Universiadeissa Rotševa oli mukana Zakopanessa 2001 ja Tarvisiossa 2003. Vuonna 2001 hän voitti viiden kilometrin kilpailun sekä perinteisellä että vapaalla hiihtotavalla.
Venäjän-mestaruuskilpailuissa Rotševa on saavuttanut viisi henkilökohtaista mitalia, joista kaksi kultaisia. Hän on voittanut kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun Syktyvkarissa 2008 ja Tjumenissa 2016.
Maailmancup-uransa jälkeen Rotševa on hiihtänyt Ski Classics -kilpailuja edustaen Russian Marathon Teamia. Ensimmäisen palkintopallisijoituksensa ja samalla voittonsa hän saavutti Changchunissa Kiinan Vaasahiihdossa 4. tammikuuta 2017.
Osvald Sirén

Osvald Sirén
Osvald Sirén (6. huhtikuuta 1879 Helsinki – 12. kesäkuuta 1966 Tukholma) oli suomalainen taidehistorioitsija, intendentti ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Sirén toimi Tukholman Nationalmuseumin intendenttinä 1928–1946 ja sitä ennen taidehistorian professorina Tukholman yliopistossa 1908–1923.
Teoksia

Accord. Dikter, Helsingfors 1902
Carl Gustaf Pilo och hans förhållande till den samtida porträttkonsten i Sverige och Danmark : ett bidrag till den skandinaviska konsthistorien, Stockholm 1902
Dessins et tableaux de la Renaissance italienne dans les collections de Suède, Stockholm 1902
Leonardo da Vinci : hans lefnadsöden, bildverk, personlighet och målarbok, Stockholm 1911. Ilmestyi englanniksi 1916 nimellä Leonardo da Vinci : the artist and the man.
Beskrifvande förteckning öfver Stockholms högskolas tafvelsamling jämte konsthistorisk inledning, Stockholm 1912
Nyförvärfvade konstverk i Stockholms högskolas samling 1912, Stockholm 1913
Giotto and Some of his Followers, 1917
Den gyllene paviljongen : minnen och studier från Japan, Stockholm 1919
Essentials in art, London 1920
The Walls and Gates of Peking, London 1924
Chinese Sculpture from the Fifth to the Fourteenth Century; over 900 Specimens in Stone, Bronze, Lacquer and Wood, Principally from Northern China, 1925
Les palais imperiaux de Pekin, 1926
Studien zur chinesischen Plastik der Post-T'angzeit, Berlin 1927
A History of Early Chinese Art, 1929
Bilder från Grekland, Stockholm 1935
The Chinese on the Art of Painting: Translations and Comments, 1936
A History of Later Chinese Painting, 1938
Gardens of China, 1949
China and gardens of Europe of the eighteenth century, 1950
Kinas trädgårdar och vad de betytt för 1700-talets Europa, 2 delar. Stockholm 1948-1950
Chinese Painting : Leading Masters and Principles, New York 1950-1958
Onnen oikotiellä

| Onnen oikotiellä Kolmas Nainen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994
 Julkaistu: 1994
 Tuottaja(t): Mikko Karmila
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 42.57
 Levy-yhtiö: Sonet
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Kolmannen Naisen muut julkaisut
| Kultahippuja 1993 | Onnen oikotiellä 1994 | Master Series 1996 |
Onnen oikotiellä on suomalaisen Kolmas Nainen -rockyhtyeen 7. studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1994.
Albumia on myyty runsaat 32 000 kappaletta. Sitä myytiin ilmestymisvuotenaan kultalevyyn oikeuttava määrä, ja se nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle ja pysyteli listalla yhteensä 22 viikkoa.t
Kappaleet

Ooh, Sammy! – 4.18
Oi Suomen nuoria! – 2.46
Jerusalemin suutari – 3.30
En oo kuullut mitään – 4.00
Tytöt on kaunistuneet – 2.53
Pyörteeseen – 3.58
Dägrägädägwäg – 2.00
Sekunnit ja tunnit – 3.48
Maken kanssa – 3.27
Sekosin lutkaan – 2.07
Timpurit – 3.45
Kai mä tästäkin toivun – 3.33
Onnen oikotielle – 2.44
Kokoonpano

Sakari Pesola – kitara
Pauli Hanhiniemi – laulu
Timo Kivikangas – kitara
Raimo Valkama – basso
Pasi Kallioniemi – rummut
Osvald Hedenström

TK-mies Osvald Hedenström kirjoittamassa kuvaselostusta Savukoskella vuonna 1944.
Osvald Adolf Hedenström (27. kesäkuuta 1913 Helsinki – 18. marraskuuta 1998 Turku) oli suomalainen lehtikuvaaja.
Hedenström opiskeli valokuvaajaksi Pietinen Oy:n palveluksessa ja perusti vuonna 1939 Helsingissä yhtiön Hede-Foto, joka siirtyi vuonna 1952 Turkuun. Sotien aikana Hedenström palveli TK-kuvaajana.
Hedenström toimi 1940-luvulta alkaen Suomen Lehtikuvaajat ry:n puheenjohtajana, ja hän oli yhdistyksen kunniapuheenjohtaja. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 1977.
Osvald Hedenströmin poika oli valokuvaaja Kaius Hedenström.
Kirjallisuutta

Runeberg, Tutta & Wallius, Ossi: ”Rohkeutta ja vauhtia”, Ammatti: Lehtikuvaaja. Välähdyksiä suomalaisen lehtikuvaajan työstä 1920-luvulta 1960-luvun lopulle, s. 40–53.  (Hedenströmin haastattelu ja kuvia)  Kustannus-Mäkelä, Suomen Lehtikuvaajat ry, 1985.  ISBN 951-9063-79-X.
Painofilmi

Offset-painossa käytettävissä painofilmeissä on painettavien värialueiden sijainnit. Filmin pisteiden määrään vaikuttaa rasterin linjatiheys, jonka yksikkö on lpi (lines per inch) tai l/cm (linjaa per senttimetri).
Jokaiselle eri painovärille tehdään oma filminsä, jotka kohdistetaan keskenään yhtenevin kohdistusmerkein.
Painofilmi on luonteeltaan hyvin jyrkkää eli siinä ei ole ollenkaan harmaasävyjä kuten valokuvafilmissä. Harmaat sävyt toteutetaan painofilmissä rasteripisteiden avulla.
Esimerkkinä perinteinen neliväripainatus CMYK-väreillä: syaanilla, magentalla, keltaisella ja mustalla on kaikilla omat painofilminsä. Neljän perusvärin ohella on mahdollista käyttää lisävärejä, joilla CMYK-väriavaruutta voi laajentaa, tai niitä voi käyttää yksivärisissä painatuksissa perusmustan sijaan (Pantone-värit). Kuten perusväreilläkin, lisäväreillä on omat painofilminsä. Neliväripainatuksissa lisävärejä käytetään yleensä efekteinä, tyypillisinä esimerkkeinä hopea tai kulta.
Painokytkin

Pieniä painokytkimiä
Painokytkin (painike) on sähkömekaaninen kytkin, joka toimii nappia painamalla. Painokytkimiä on lukittuvia ja lukkiutumattomia, mutta sopivan elektroniikan välityksellä on mahdollista matkia lukittuvaa kytkintä lukkiutumattomalla kytkimellä. Periaatteessa vanhojen matkapuhelinmallien näppäimistön painikkeitakin voi ajatella painokytkimiksi, ja ohjelmallisesti voidaan vaikka valikossa siirtyä kohdasta toiseen saman painikkeen kautta. Eräs tyypillinen sovellus on ovikellon yhteydessä käytettävä lukkiutumaton painokytkin.
Lukkiutuvia painokytkimiä voidaan käyttää esimerkiksi tietokoneiden virtakytkimissä.
Digitaalitekniikassa voidaan tarvittaessa käyttää painokytkimen yhteydessä elektroniikkaa, joka poistaa kytkentävärähtelyt. Esim. jos digitaalinen laskuri laskee yhdellä napin painalluksella yhdellä ylöspäin, laskentoja voi todellisuudessa olla useita, vaikka kerran nappia painettaisiin, mikäli kytkinvärähtelyjä ei elektronisesti poisteta.
Oulx

| Oulx |
| --- | --- |

 vaakuna
 Oulx
 Koordinaatit: 45°02′N, 6°59′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Piemonte
Metropolikaupunki:  Torino
Korkeus:  1.100 -2.926 m
Väkiluku:  3 308 
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 https://www.comune.oulx.to.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oulx (piemonteksi Ols) on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 308 asukasta.
Painoharjoittelu

Painoharjoittelu on tehokas tapa kasvattaa kestävyyttä ja lihaksia. Painoharjoittelu on eri suuruisten painojen nostelua erilaisilla tekniikoilla keskittyen tyypillisesti yhteen lihasryhmään kerralla.
P-Hämppi

P-Hämpin Ronganramppi-niminen ajoluiska Pellavatehtaankadulla. Toinen ajoyhteys Tullinramppi sijaitsee Pakkahuoneenaukiolla, Ratapihankadun varrella. Rampit ovat kaksisuuntaisia, vain moottoriajoneuvoille tarkoitettuja kulkureittejä. Jalankulkijoita varten on erikseen hissikuiluja.
Hämeenkadulla sijaitseva P-Hämpin Koskenporras-niminen hissiyhteys.
P-Hämppi on marraskuun lopulla 2012 avattu maanalainen pysäköintihalli Tampereella. Se sijaitsee Hämeenkadun itäpään eli Hatanpään valtatien ja Hämeenkadun risteyksen ja rautatieaseman välisen osuuden alapuolella. Se sisältää 972 pysäköintipaikkaa. P-Hämppi maksoi noin 64 miljoonaa euroa. Pysäköintiluola voitti palkinnon vuoden parhaana pysäköintitalona Euroopassa 2012 (European Parking Association Award 2013). Vuonna 2013 P-Hämppi palkittiin vuoden valaistuskohteena.
P-Hämppi on saanut käyttäjiltä kiitosta käytettävyydestä. P-Hämpissä on leveät väylät autoille, ja jalankulkuväylät ovat erillisiä. Pysäköintilaitoksessa on turvallista ja selkeää liikkua.
P-Hämppi sai suunnitteluvaiheessa osakseen kritiikkiä, joka kohdistui muun muassa Pikku-Kakkosen puiston leikkialueen saastehaittoihin. P-Hämppi louhittiinkin vain toisesta päästä ja Pikku-Kakkosen puiston päästä tultiin ainoastaan ulos. Tästä aiheutui hankkeelle arviolta 2-3 miljoonaa euroa lisäkuluja. Työmaa-aitoihin tehtiin kurkisteluaukkoja, joista leikkipuiston lapset saivat seurata P-Hämpin rakentumista.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Ordino

Ordino on yksi Andorran seitsemästä kunnasta ja sen pääkylä. Kunta sijaitsee maan pohjoisosassa. Kunnan pinta-ala on 89 neliökilometriä ja asukasluku arviolta 4 675 vuonna 2017.
Ilmasto

Ordinon kylässä on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 8 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 040 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 16 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 1 °C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 110 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 66 millimetriä.
Politiikka

Ordinon kunnassa toimii oma paikallishallinto (Comú), jolla on suhteellisen laajat valtaoikeudet luonnonvarojen käytöstä päättämisestä aluesuunnitteluun ja julkisten palveluiden järjestämiseen. Hallinnon jäsenet valitaan neljän vuoden välein vaaleilla, ja eniten ääniä saanut puolue saa puolet paikoista. Loput paikat jaetaan saatujen äänien mukaan eniten ääniä saanut puolue mukaan lukien. Suurimmalla puolueella on näin ollen aina enemmistö hallinnossa.
Kuvia

Ordinon vaakuna.
Ordinon katukuvaa.
Ordinon kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ordino Wikimedia Commonsissa
Andorran kunnat
Andorra la Vella
Canillo
Encamp
Escaldes-Engordany
La Massana
Ordino
Sant Julià de Lòria
Pajulampi (Joutsa)

| Pajulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  61°55′19″N, 26°18′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kälkäjoen valuma-alue (14.95)
Laskujoki:  Pajupuru Kälkäjokeen 
Järvinumero:  14.953.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  103,8 m  
Pituus:  1,8 km  
Leveys:  620 m  
Rantaviiva:  6,377 km  
Pinta-ala:  61,08 ha  
Saaria:  5 
 fiPajulampi 
Pajulampi tai Keronlampi on Keski-Suomessa Joutsassa  Pajumäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 1,8 kilometriä pitkä, 620 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 61 hehtaaria. Lammella on kartan mukaan 5 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 6,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kälkäjoen valuma-alueella (14.95), jonka Pajupuron valuma-alueeseen (14.953) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 103,8 metriä mpy.
Palats Sportun metroasema (Harkovan metro)

| Palats Sportu |
| --- | --- |

 Harkovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  H’olodnohirsko-Zavodska-linja
Sijainti:  49°57′58″N, 36°19′16″E
Paikkakunta:  Harkova, Ukraina
Avattu:  11. elokuuta 1978
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Palats Sportu (ukr. Палац Спорту, ven. Дворец Спорта, Dvorets Sporta) on Harkovan metron H’olodnohirsko-Zavodska-linjan asema. Sen länsipuolella on Turboatomin metroasema ja itäpuolella Armijskan metroasema. Asema avattiin 11. elokuuta 1978. Vuoteen 1994 asti aseman nimi oli Komsomoliin viittaava Komsomolska (ukr. Комсомольська, ven. Комсомольская, Komsomolskaja ja vuosina 1994–2016 Georgi Žukovin mukaan Maršala Žukova (ukr. Маршала Жукова, ven. Маршала Жукова).
Galleria

Georgi Žukovin rintakuva asemalla.
Oui, oui, oui, oui

|  Oui, oui, oui, oui> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Jean Philippe
Säveltäjä(t):  Hubert Giraud
Sanoittaja(t):  Pierre Cour
Euroviisutiedot
Vuosi:  1959
Maa:  Ranska
Kieli:  ranska
Sijoitus:  3.
Pisteet:  15
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Franck Pourcel
Oui, oui, oui, oui on Jean Philippen esittämä kappale, joka edusti Ranskaa vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa Cannesissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa kolmanneksi 15 pisteellä.
Pappoús

| --- | --- |
Sijainti:  39°21′14″N, 24°07′16″E, Alónnisos Sporadit, Thessalia Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoiset Sporadit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,082 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pappoús (kreik. Παππούς) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisten Sporadien saariryhmään ja sijaitsee Kyrá Panagián saaren koillispuolella sen ja Gioúran saaren välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,082 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Pappoús kuuluu Alónnisoksen kuntaan, Sporadien alueyksikköön ja Thessalian alueeseen.
Pakilan Visa

Pakilan Visa on urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1936. Seuran toimintalajeina ovat koripallo, salibandy, yleisurheilu ja kuntourheilu. Pakilan Visan toiminta-alue on Pohjois-Helsinki, mutta jäseniä on ympäri pääkaupunkiseutua.
Historiaa

Pakilan Visalla oli tärkeä osa Pakilan työväenliikkeen toimintaa, jolle oli ominaista 1930-luvulla vasemmistolainen suuntautuminen. Muiden entisten pakilalaisten vasemmistolaisyhdistysten, kuten työväenyhdistys Salaman tavoin pakilalaiset urheiluseurat joutuivat aikoinaan valtion seurantaan: yksi Pakilan Visan edeltäjistä, Pakinkylän Veljet, lakkautettiin 1932, ja sen toimipaikka Pakilan työväentalo takavarikoitiin.
Nykyinen toiminta

Pakilan Visa on merkittävä koripallon kasvattajaseura. Joukkueita on 7-vuotiaista 18-vuotiaisiin. Koripallojoukkueet pelaavat Koripalloliiton Eteläisen alueen sarjoissa. Palloiluun keskittyvät liikuntaleikkikoulut toimivat Käpylän, Kumpulan ja Pakilan alueilla. 
Salibandyssa Visalla on poikajoukkueita. Lisäksi kesäisin seura järjestää lasten yleisurheilukouluja. Koripallossa seuralla on lisäksi lukuisia aikuisjoukkueita Eteläisen alueen sarjoissa.
Aiheesta muualla

Pakilan Visan internet-sivut
Pakilan Visan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Pakilan Seudun Historia. Pakilan Seudun Historia ry. Helsinki 1981.
Visa Pakilasta. Pakilan Visan 75-vuotisjuhlateos. Ossi Viita. Helsinki 2011.
Oracle Solaris

| Oracle Solaris |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Oracle Corporation (aiemmin Sun Microsystems)
Tuoteperhe:  Unix
Toiminnallinen tila:  Toiminnassa
Viimeisin vakaa versio:  11.4 (28. elokuuta 2018)
Ytimen tyyppi:  Monoliittinen ydin
Työpöytäohjelmisto:  Java Desktop System tai Common Desktop Environment
Lähdekoodimalli:  Avointa ja suljettua lähdekoodia
Lisenssi:  Useita
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oracle Solaris (koko nimeltään Solaris Operating Environment) on Sun Microsystemsin kehittämä kaupallinen Unix-käyttöjärjestelmä, jonka nykyään omistaa Oracle. Sun ilmoitti julkaisevansa Solarisin OSI:n hyväksymällä avoimen lähdekoodin lisenssillä kesällä 2005. Solaris perustuu SunOS-käyttöjärjestelmään: Sunin termistössä käyttöjärjestelmä on edelleen SunOS ja sen päälle rakentuva kokonaisuus Solaris on käyttöympäristö.
Vanhempi Solaris-logo
SunOS

Solarisin juuret ovat Sunin varhaisessa BSD Unixiin perustuvassa käyttöjärjestelmässä SunOS. Vuonna 1993 Sun ilmoitti SunOS julkaisun 4.1.4 olevan käyttöjärjestelmän viimeinen BSD-pohjainen versio. SunOS yhdisti BSD:n ja System V -haaran ja nimeksi tuli Solaris.
SunOS 5.0:n päälle rakennettu käyttöympäristö sai nimen Solaris 2.0 ja edelliset, SunOS 4 -versioihin perustuvat käyttöjärjestelmät saivat jälkikäteen nimen Solaris 1.
SunOS:ssä on ollut vuoden 1984 kesästä lähtien virtuaalinen tiedostojärjestelmä (VFS), joka sallii järjestelmän useita erilaisia konkreettisia tiedostojärjestelmiä. Vastaava toteutus on myös muun muassa Linux-ytimessä.
SunOS julkaisuversiossa 3.0 oli mukana ensi kertaa SunView-ikkunointijärjestelmä (Sun Visual/Integrated Environment for Workstations). SunView oli laajennus ja paranneltu versio SunWindows 2.0:sta. Syyskuussa 1989 Sun ilmoitti OpenWindows-työpöytäympäristön versiosta 1.0. OpenWindows ilmoitettiin tulevan SunView/SunWindowsin rinnalle X11-kehitystä varten.
SunOS > Versiot

SunOS-versiot ennen uutta nimeä:
SunOS 1.0 (helmikuu 1982)
SunOS 1.1 (huhtikuu 1984)
SunOS 1.2 (tammikuu 1985)
SunOS 2.0 (toukokuu 1985)
SunOS 3.0 (helmikuu 1986)
SunOS 3.2 (syyskuu 1986)
SunOS 3.5 (1988)
SunOS 4.0 (1989)
Solaris 1.0 (SunOS 4.1.1, marraskuu 1990)
Solaris

Solarisin työpöytäympäristö oli aluksi OPEN LOOK-määritelmän mukainen OpenWindows, joka tuki NeWS ja X Window System ikkunointijärjestelmiä ja taaksepäin yhteensopivuutta aiemman SunViewin kanssa. Versiossa 2.6 mukaan tuli Common Desktop Environment (CDE) ja versiossa 10 on mukana Java Desktop System (GNOME-pohjainen), ja versiossa 11 GNOME (GNOME).
Solaris 2.6:n jälkeen etuliite ”2.” pudotettiin nimestä ja lokakuussa 1998 julkaistu versio nimettiin Solaris 7:ksi.
Solaris on käytössä pääasiassa SPARC-suorittimilla, vaikkakin jo SunOS 4.0.2 on toiminut Sunin i386-alustalla. PC-koneille tuki tuli Solaris 2.1:ssä joulukuussa 1992. Solaris 2.5.1 (toukokuu 1996) käännettiin myös PowerPC-suorittimelle, mutta suunnitellun PowerPC Reference Platformin mukaisia koneita ei julkaistu. Solaris 10:ssä on tuki SPARC-, x86- ja AMD64-alustoille.
Vuonna 2005 Solarisin lähdekoodi päätettiin vapauttaa CDDL-lisenssin alaisuudessa. Kevät 2005 käytettiin Sunilla koodin siivoukseen osista, joiden lähdekoodia ei voi vapauttaa, ja lopulta lähdekoodi tuli vapaaseen jakeluun kesäkuussa 2005 OpenSolarisin nimellä. Tulevat Solaris-versiot (alkaen versiosta 11) perustuvat avoimeen OpenSolaris-lähdekoodipuuhun. Oracle lopetti OpenSolaris-jakeluversion elokuussa 2010 tavoitteena saada käyttäjät siirtymään Solaris 11 -alustalle.
Oracle peruutti suunnitelman Solaris 12 -version julkaisusta vuonna 2017: sen on korvannut ”Solaris 11.next”. Myöhemmin Solaris 11.next nimettiin Solaris 11.4 -versioksi.
Elokuussa 2018 julkaistu versio 11.4 seuraa jatkuvan toimituksen mallia, jossa siihen tulee kuukausittain päivityksiä.
11.4-version premier-tuki päättyy vuonna 2031 ja laajennettu extended-tuki vuonna 2034. Tammikuussa 2024 kerrottiin, että tuki jatkuu vielä vuoteen 2037 saakka.
Solaris > Versiot

Solaris 1 on uudelleennimetty SunOS 4.1 josta johtuen on kaksi rinnakkaista versionumerointia.
Solaris 2.7 muutti versionumerointia.
Solaris 1.0 / SunOS 4.1
jälkikäteen nimetty Solaris 1
Solaris 2.0 / SunOS 5.0 (1992)
Solaris 2.5 / SunOS 5.5 (1995)
UltraSPARC tuki
Solaris 2.6 / SunOS 5.6 (1997)
Solaris 7 / SunOS 5.7 (1998)
64-bittinen tuki
Solaris 8 / SunOS 5.8 (2000)
Solaris 9 / SunOS 5.9 (2002)
Solaris 10 / SunOS 5.10 (2005)
ZFS tiedostojärjestelmä
ennen Oraclen omistukseen siirtymistä
Solaris 11 / SunOS 5.11 (2011)
Oraclen omistukseen siirtymisen jälkeen
Solaris 11.4 (2018)
jatkuvan toimituksen malli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oracle Solaris Wikimedia Commonsissa
Solarisin virallinen sivusto (englanniksi)
OpenSolaris (englanniksi)
Open Windows Version 3 Installation and Start-Up Guide (PDF) (englanniksi)
OpenWindows User’s Guide (PDF) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Solaris (operating system)
Solaris 10 (SunOS 5.10) työpöytä
Käännös suomeksi
Olga Lauristin

| Olga Lauristin (o> s. Künnapuu) |
| --- | --- |

Neuvosto-Viron sosiaaliministeri
 1944 - 18. heinäkuuta 1947  
Seuraaja:  Eduard Plan
Neuvosto-Viron elokuvataiteen ministeri
 18. heinäkuuta 1947 - 3. tammikuuta 1951  
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1903 Kolga, Harjumaa, Vironmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 25. kesäkuuta 2005 (102 vuotta) Tartto, Viro
Kansalaisuus:  viro
Ammatti:  poliitikko
Puoliso:  Johannes Lauristin  Hendrik Allik
Tiedot
Puolue:  Viron kommunistinen puolue (EKP) (1920-1991)
Olga Lauristin (o.s. Künnapuu; 28. huhtikuuta 1903 Kolga – 25. kesäkuuta 2005 Tartto) oli Viron kommunistisen puolueen pitkäaikainen jäsen, Neuvosto-Viron ministeri ja kansalaisjärjestötoiminnan johtaja.
Kommunistivallankumouksellisena Viron tasavallassa

Olga Künnapuu opiskeli Tallinnassa tytöille tarkoitetussa kymnaasissa vuosina 1916–1922. Sen jälkeen hän aloitti opiskelun Tarton yliopistossa. Hän oli poliittisesti aktiivinen ja liittyi maanalaiseen Viron kommunistiseen puolueeseen vuonna 1920. Aktiivina toimijana hänet vangittiin ja tuomittiin vuoden 1924 niin sanotussa 149:n prosessissa elinkautiseen vankeuteen. Samassa yhteydessä oli vangittu myös hänen myöhemmät aviopuolisonsa Johannes Lauristin (1899–1941) ja Hendrik Allik (1901–1989). Presidentti Pätsin suorittaman yleisen vuoden 1938 armahduksen yhteydessä vangitut maanalaisen kommunistiliikkeen jäsenet pääsivät vapaaksi.
Olga Künnapuu ja Johannes Lauristin avioituivat 1930-luvun lopulla, ja heille syntyi keväällä 1940 tytär Marju – sittemmin Viron uuden itsenäisyyden näkyvimpiä hahmoja, tuleva riigikogun jäsen, ministeri ja Euroopan parlamentin virolaisjäsen.