stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michał Probierz

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 24. syyskuuta 1972 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Bytom, Puola
Seura
Seura:  Puolan jalkapallomaajoukkue
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1990–1993 1993–1995 1995–1997 1997–2004 2004 2004–2005 2005–2006 |  Ruch Chorzów  Bayer Uerdingen  SG Wattenscheid 09  KS Górnik Zabrze  Pogoń Szczecin  Widzew Łódź  Polonia Bytom | 77 (2) 12 (0) 30 (2) 181 (7) 2 (0) 21 (1) 0 (0) |
Valmennusura
2005–2006 2006–2007 2007–2008 2008–2011 2011 2011–2012 2012 2012 2013–2014 2014–2017 2017–2021 2022–2023 2023-:  Polonia Bytom  Widzew Łód  Polonia Bytom  Jagiellonia Białystok  ŁKS Łódź  Aris FC  Wisła Krakova  GKS Bełchatów  Lechia Gdańsk  Jagiellonia Białystok  Cracovia  Puola U21   Puola
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Michał Probierz (s. 24. syyskuuta 1972) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Syyskuussa 2023 hän aloitti Puolan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana

Probierz aloitti pelaajauransa ŁKS Łagiewnikin juniorina 1980-luvun alussa. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 1990 Ruch Chorzówissa vuonna 1990. Hän pelasi seurassa kolme vahvaa kautta, kunnes siirtyi 1993 Saksaan Bayer Uerdingeniin. Probierz ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa seurassa, joka nousi keväällä 1994 Bundesliigaan. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi SG Wattenscheidiin, jossa peliaikaa ei myöskään liiemmin tullut.
Probierz palasi Puolaan vuonna 1997 ja liittyi KS Górnik Zabrzen joukkueeseen. Hän pelasi seurassa seitsemän kautta ja urakoi 181 sarjaottelua. Górnik eteni Probierzin aikana kerran Puolan cupin finaaliin, mutta hävisi sen Polonia Varsovalle. Hän edusti vielä uransa lopulla Pogoń Szczeciniä, Widzew Łódźia ja Polonia Bytomia, kunnes vuonna 2006 lopetti aktiiviuransa.
Ura valmentajana

Probierz aloitti valmennusuransa lokakuussa 2005, kun hän nousi edustamansa Polonia Bytomin päävalmentajaksi. Hän valmensi Puolan 1. divisioonassa pelannutta seuraa yhden kauden, kunnes nousi kesäkuun alussa 2006 Ekstraklasaan nousseen Widzew Łódźin päävalmentajaksi. Seura säilytti Probierzin johdolla sarjapaikkansa ollen liigassa sijalla 12. Kausi 2007/08 alkoi kuitenkin heikosti ja Probierz sai potkut lokakuussa 2007. Joulukuussa hän palasi Polonia Bytomin valmentajaksi.
Heinäkuussa 2008 Probierzista tuli Jagiellonia Białystokin päävalmentajaksi. Probierzin johdolla seura pelasi hyvin Puolan liigassa ja voitti kaudella 2009/10 yllättäen Puolan cupin mestaruuden. Samana vuonna Probierz valittiin Puolan vuoden valmentajaksi ja seuran parhaaksi valmentajaksi 90 vuoteen.  Kaudella 2010/11 Probierz piiskasi Jagiellonian Puolan liigassa neljänneksi. Sijoitus on seuran historian paras liigassa. Hän jätti joukkueen menestyskauden 2010/11 jälkeen.
Syyskuussa 2011 Probierzista tuli ŁKS Łódźin päävalmentaja.  Hän lähti seurasta jo marraskuussa tehtyään kauden loppuun ulottuvan sopimuksen Kreikan Superliigassa pelaavan Arisin kanssa.  Probierzin johdolla Aris voitti neljä seitsemästä pelaamastaan ottelusta, kunnes puolalaisvalmentaja erosi joulukuussa 2011 seuran talousvaikeuksien vuoksi.
Maaliskuun alussa 2012 Probierz jatkoi uraansa Wisła Krakovan päävalmentajana.  Seuran menestys Probierzin johdolla jäi vaisuksi ja hän lähti seurasta lokakuussa 2012.  Marras-joulukuussa 2012 hän valmensi lyhyen aikaa GKS Bełchatówa.
Kesäkuussa 2013 Probierzista tuli Lechia Gdańskin päävalmentaja.  Hän sai potkut maaliskuun lopussa 2014.
Vain muutama päivä potkujensa jälkeen hän Probierz palasi Jagiellonia Białystokin päävalmentajaksi.  Kaudella 2014/15 Jagiellonia sijoittui Puolan liigassa kolmanneksi, mikä oli seuran historian paras sijoitus. Seura selvisi mukaan Eurooppa-liigaan kaudelle 2015/16, mutta putosi jo toisella karsintakierroksella kyproslaista AC Omoniaa vastaan. Kaudella 2016/17 Probierz luotsasi Jagiellonian taistelemaan Puolan mestaruudesta, mutta tasaisessa ja tiukassa mestaruuskamppailussa joukkue jäi lopulta toiseksi kahden pisteen erolla KP Legia Varsovaan. Kauden jälkeen Probierz jätti seuran.
Kesäkuussa 2017 Probierzista tuli Cracovian päävalmentaja. Kaudella 2019/20 hän luotsasi seuran Puolan cupin mestariksi. Mestaruus oli seuran historian ensimmäinen cupissa ja ensimmäinen pokaali sitten vuoden 1948 Puolan mestaruuden. Probierz jätti Cracovian marraskuussa 2021, kun seura majaili Ekstraklasassa sijalla 11.
Heinäkuussa 2022 Probierzista tuli Puolan U21-maajoukkueen päävalmentaja. Syyskuussa 2023 hän nousi Fernando Santosin seuraajaksi Puolan A-maajoukkueen päävalmentajaksi.
Meriitit valmentajana

Puolan cup (2): 2010, 2020
Puolan supercup: 2010
Puolan vuoden valmentaja: 2010
Mikael Antipoff

Mikael Antipoff (ven. Михаил Иванович Антипов, Mihail Ivanovitš Antipov, oikea nimi mahd. Antipin; 1830 – ?) oli Helsingissä vaikuttanut venäläissyntyinen liikemies, joka tunnettiin Punavuoren kaupunginosassa omistamistaan pahamaineisista vuokrataloista eli niin sanotuista Antipoffin vuokrakasarmeista.
Antipoff oli syntyjään kruununtalonpoika Jaroslavlin kuvernementin Berljukovon pitäjän Nikola-Boin kylästä. Suomessa hän toimi kirjanpitäjänä ja elintarvikekauppiaana. Asetuttuaan vuonna 1861 Helsinkiin hän ryhtyi kiinteistökeinottelijaksi. Antipoff hyödynsi Helsinkiä vaivannutta asuntopulaa rakennuttammalla mahdollisimman halvalla vuokrataloja, joiden asunnot olivat kurjia, epähygieenisiä ja vailla kaikkia mukavuuksia. Enimmillään hän omisti Helsingissä kuusi vuokrakasarmia. Epävarman tiedon mukaan Antipoff meni vararikkoon vuonna 1912.
Vuokrakasarmit

Antipoffin vuokrakasarmeista suurin ja kuuluisin oli 1860-luvun lopulla valmistunut Uudenmaankatu 34–36, joka tunnettiin myös lempinimillä Suuri Bastilji ja Ryysyhotelli. Antinpoffin henkilökohtaisesti suunnittelemassa nelikerroksisessa vuokratalossa oli 115 yhden huoneen asuntoa, minkä lisäksi myös kellarit ja liiterit vuokrattiin asunnoiksi. Asukkaita talossa laskettiin olleen keskimäärin vähintään kuusi huonetta kohden. Antipoffin vuokrakasarmi oli jatkuvasti Helsingin lehdistön hampaissa siivottomuutensa, levottoman elämänsä ja lukuisten salakapakoittensa vuoksi, minkä lisäksi Antipoff peri asukkailta korkeita vuokria. Hän omisti talon yhdessä veljensä Vasilin kanssa, mutta tämän kuoltua vuonna 1888 hän väitti omistaneensa sen yksin. Perintöriidan päätteeksi Uudenmaankatu 34 siirtyi hänen veljenpojalleen Nikolai Antipinille. Toinen Antipoffin tunnettu vuokrakasarmi oli Pursimiehenkatu 3:ssa, jonka tontin hän oli ostanut 1872. Viimeisen vuokrakasarminsa hän rakennutti vuonna 1878 Pursimiehenkatu 21:een. Helsingin kaupunki lunasti lopulta Antipoffin talot ja purki ne. Suuri Bastilji purettiin 1890-luvun alussa.
Miwa Yonetsu

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Miwa Yonetsu
Syntymäaika: 4. joulukuuta 1979 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Osaka, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 158 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2003 2004–2011 | Toyotsu Ladies FC INAC Kobe Leonessa |  129 (62) |
Maajoukkue
| 2009 | Japani | 2 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Miwa Yonetsu (jap. 米津 美和, Yonetsu Miwa; s. 4. joulukuuta 1979 Osaka) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Yonetsu debytoi Japanin maajoukkueessa heinäkuussa 2009. Hän on pelannut kaksi maaottelua.
SFAT

SFAT:n säiliövaunuja Oulussa
SFAT (aikaisemmin yhteisyritys Sovfinamtrans) on venäläinen öljyn ja muiden kemikaalien kuljetukseen erikoistunut rautatie- ja jokiliikennehuolintayritys, joka kuuluu osana suurempaa rautatiealan huolintayritykseen Zao Otekoon. Se perustettiin Neuvostoliiton perestroika-aikana 1989, jolloin yleisen politiikan mukaisesti Neuvostoliiton rautatieministeriö pyrki hankkimaan  länsimaista teknologiaa yhteisyrityksin.
Perustaminen

Suomalainen rakennuskunta Haka perustutti EKAlle Neuvostoliittoon yhteisyritys Sovfinamtransin, jossa olivat osakkaina Neuvostoliiton rautatieministeriö 40%, Neftehimeksport 25%, EKA 15% ja yhdysvaltalainen Trancisco Trading Company 20%:n osuudella. Trancisco Trading Company oli SFAT:n omistamista varten Trancisco Industries Inc.:n perustama tytäryhtiö. Hakan intressissä oli saada urakoita säiliövaunuja huoltavista rakennuksista, Neftehimeksportille oleellista oli öljynvientikuljetusten tehostaminen sekä Transiscolle teknologian siirto. Venäjän rautatieministeriö puolestaan tarjosi vaunujen kulunseurannan koko valtakunnan kattavalla tietoverkolla.
Sovfinamtransin omistajista Transisco ajautui velkasaneeraukseen Yhdysvalloissa, ja EKAn velkasaneerauksen vuoksi myös Haka meni konkurssiin. Hakan Moskovan toiminta yksityistettiin nimelle Haka-Moskva, jota jatkoi yksityinen Hakan palveluksessa ollut yrittäjä. EKAn suomalainen omistus siirtyi kolmansiin maihin Gibraltarille.
Toimipaikat

SFAT:n pääpaikka oli Moskovassa ja sillä oli suomalainen tytäryhtiö SFAT Finland, jolla oli toimipisteet Helsingissä ja Kotkassa sekä SFAT Estonia Virossa. Jokilaivakuljetuksia varten perustettiin Transpetro Volga, mikä sai nimensä Volgoneft-öljyjokitankkialusten päätesatamasta Pietarista[lähde? ] sekä käytetystä jokitankkerityypistä, Volgoneft:stä. Venäjällä rakennettaville rautatievaunuille perustettiin omistajaksi Transwag, mistä wag viittaa rautatievaunuun (engl. wagon).
Yhtiölle perustettiin Suomeen ja Viroon toiminnalliset tytäryhtiöt, joista edellinen toimii nimellä SFAT Finland Oy ja jälkimmäinen nykyään nimellä AS Russian Estonian Rail Services.  EKAn suomalainen omistus siirtyi kolmansiin maihin Gibraltarille.
Liikeidea > Yhdysvaltalaisen teknologian siirto

Sovfinamtrans valmistutti Tranciscon Uni-Temp -öljysäiliövaunuja omine teknisine vaatimuksineen kahdella venäläisellä konepajalla, joissa oli erikoisuutena säiliön pohjaosassa oleva lämmitettävä höyrypaneli, jolla kaukaa tuleva raakaöljy kyettiin purkamaan laivaan satamissa edelleen lastattavaksi tunteja nopeammin kuin tavallisesti. Höyrypanelit valmistettiin Suomessa ja Petroskoissa. Lämmitettävät höyrypanelit mahdollistivat kuljetettavien kemikaalien tyhjentämisen aikaisempaan verrattuna nopeasti rautatievaunuista satamissa tapahtuvia laivauksia varten.
Liikeidea > Tietoliikenne

Toinen liikeideaan liittyvä asia oli ensiluokkainen neuvostoaikainen tietoliikenneverkko, jolla tiedettiin tarkkaan, missä säiliövaunu oli tulossa Venäjän federaation rataverkossa satamaan. Myöhemmin yritys ryhtyi tarjoamaan rautatiehuolintapalveluita myös tavanomaisemmilla vaunuilla, koska tarkkaan vaununseurantaa voitiin käyttää myös muille vaunuille.
Liikeidea > Kunnossapito

Haka sai mahdollisuuden tarjota rakennettavaksi säiliövaunujen kunnossapitoasemia, missä niitä korjattiin, hiekkapuhallettiin ja maalattiin uudelleen. Vaunujen kunnossapitämistä varten perustettiin Rjazanin öljynjalostamon kanssa OOO SFAT-Rjazan, joka sijoitettiin Rjazaniin öljynjalostamon alueelle valmiin rautatieyhteyden varteen. Hiekkapuhallusta ja maalausta tekevät teollisuusrobotit toimitti Rautaruukki Engineering. Nykyään Rautaruukki Engineeringin teollisuusrobottitoimintaa jatkaa Blastman Robotics Oy. Oulussa Kaarnatiellä.
Laajentaminen > Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki

Kasvuaan varten SFAT haki Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankista lainan 1995 ja sai sen kyproslaiselle tytäryhtiölleen Transfatille 2006. Lainasumma oli 42 000 000 dollaria, minkä lisäksi SFAT itse sijoitti 1 500 Unitemp-rautatievaunun rakennuttamiseen 12 000 000 dollaria omaa pääomaa.  Yhden höyrylämmityspanelisen säiliörautavievaunun hinnaksi muodostui näin vain noin 36 000 dollaria.
Laajentaminen > Jokilaivakuljetukset

Koska 4 000 tonnin jokialuksilla voidaan sulana aikana kuljettaa noin sadan rautatievaunullisen verran öljyä jokia pitkin, ryhtyi SFAT hankkimaan jokitankkialuksia, jotka kykenevät operoimaan jokia pitkin sisä-Venäjältä Suomenlahden rannikolle. Tätä varten perustettiin uusi toimiala ja yhtiö Transpetro Volga. Lopulta yhtiöllä oli myös rannikkokelpoisia tankkereita. Ostettuaan Volgoneft-jokitankkereita, ryhtyi SFAT rakennuttamaan myös omia. 1999 rakennettiin Krasnoje Sormovo-telakalla ensimmäinen SFAT:n omien vaatimusten mukainen Volgoneft-jokitankkeri SFAT-1 (nykyään Hudson), jonka syväys oli suurempi kuin tavallisen Volgoneftin. Seuraavana vuonna rakennettiin SFAT-2 (nykyään James) sekä SFAT-3 (nykyään Trinity). Alun perin suunnitelmana oli rakentaa kolmen aluksen asemesta 5–10.
Yrityksen suomalaisomistuksen hävittyä se otti riskiä öljynkuljetuksissa tankkereilla hankkimalla öljyä Irakista, jonka Yhdistyneet kansakunnat oli julistanut saartoon. Yhdysvaltain laivaston SEAL-joukot laskeutuivat 2.2.2000 Volgoneft-147 aluksen kannelle, joka oli Sovfinamtransin omistuksessa, ja luovuttivat aluksen Omanin takavarikkoon.
Transpetro-Volga myi Hudsonin, entisen SFAT-1:n, Jamesin, entisen SFAT-2:n ja Trinityn, entisen SFAT-3:n 22 500 000 dollarilla 18. heinäkuuta 2003 julkistettujen markkinaraporttien mukaan. Kunkin aluksen kapasiteetti oli 7 970 tonnia kuollutta painoa eli yhteensä 23 910 DWT. Alusten bruttovetoisuus oli 3 x 5 137 GT eli yhteensä 15 411 GT. Hudsonissa on Wartsilan 3 589 hevosvoiman moottori, kun taas kahdessa jälkimmäisessä vain 2 719 hevosvoiman.
Transpetro Volgalle oli siirtynyt myös Volgotankerin aluksia.
SFAT, River Trans Shipping ja Nasdor Inc. perustivat Vision Flot:n, jolle siirrettiin SFAT alukset. Se on nyt merkittävä yhtiö Volgotankerin jälkeen öljyn jokikuljetuksissa.
Fuusio

Sovfinamtransin toiminta fuusioitiin lopulta Venäjän rautatieministeriötä lähellä olevaan toiseen yritykseen, Russkij Miriin ZAO Otekoon..
Muuta

SFAT:n Suomessa ja Virossa näkyneet siniset säiliörautatievaunut ovat innostaneet myös rautatieharrastajia, jonka vuoksi Virossa valmistetaan SFAT:n mallin mukaisia pienoismallirautatievaunuja, joita voi nähdä Suomessa rautatieharrastajien näyttelyissä.
Lähdeviitteet

↑  Haka-Moskva, luettu 21.7.2007
↑  AS Russian Estonian Rail Services, luettu 19.5.2008 17:16 UTC+ 3h  (Arkistoitu – Internet Archive)
↑  Zao Oteko, luettu 25.2.2008 22:91 UTC +2h  [
http://www.oteko.com/text/ps/02.html (Arkistoitu – Internet Archive)]
↑  SFAT-Rjazan, luettu 21.7.2007 00:32 UTC +3h   (Arkistoitu – Internet Archive)
↑  Blastman Robotics Oy, luettu 19.5.2008 17:33 UTC +3h [vanhentunut linkki]
↑  Sustainable Energy Economy Network, luettu 19.5.2008 17:10 UTC +3h
↑  Russian River Ships, luettu 25.2.2008
↑  People's Daily, luettu 21.7.2007
↑  FAS, Yhdysvaltain laivaston tiedote, luettu 22.7.2007 18:045 UTC +3h   (Arkistoitu – Internet Archive)
↑  Jamestown Foundation, Incident likely to aggravate Russian-U.S. tentions, luettu 22.7.2007
↑  Oteko, luettu 21.7.2007
Mike Rawson

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tukholma 1958 | 800 metriä |  |
Michael Arthur ”Mike” Rawson (26. toukokuuta 1933 Birmingham – 26. lokakuuta 2000) oli brittiläinen keskimatkojen juoksija.
Rawson voitti Tukholman EM-kilpailuissa 1958 kultaa 800 metrin juoksussa ajalla 1.47,8. Aiemmin samana vuonna hän sijoittui Kansainyhteisön kisojen 880 jaardilla pronssille edellään Australian Herb Elliott ja maanmiehensä Brian Hewson.
Masterplan (albumi)

| Masterplan Masterplan |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Crazy Cat Studio
 Julkaistu: 2003
 Tuottaja(t): Andy Sneap   Masterplan
 Tyylilaji: power metal
 Levy-yhtiö: AFM
Masterplanin muut julkaisut
|   | Masterplan 2003 | Back for My Life (EP) 2004 |
Masterplan on saksalaisen power metal -yhtye Masterplanin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 2003 AFM Recordsin kautta.
Kappaleet

Spirit Never Die – 5.26
Enlighten Me – 4.38
Kind Hearted Light – 4.25
Crystal Night – 5.15
Soulburn – 6.16
Heroes – 3.31
Sail On – 4.36
Into the Light – 4.36
Crawling from Hell – 4.12
Bleeding Eyes – 5.39
When Love Comes Close – 4.08
Rajoitetun painoksen bonusraidat:
Through Thick and Thin – 4.03
The Kid Rocks On – 3.37
Kokoonpano

Jørn Lande – laulu
Roland Grapow – kitarat
Jan S. Eckert – basso
Uli Kusch – rummut
Axel Mackenrott – koskettimet
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Janne Wirman – kosketinsoittimet
Michael Kiske – laulu kappaleessa "Heroes"
Janne Wirman soitti suurimman osan albumin kosketinsoitinosuuksista, mutta ei voinut kuitenkaan jäädä Masterplaniin pääyhtyeensä Children of Bodomin vuoksi.
Arvostelut

Allmusic:
Imperiumi: 9½/10
Aiheesta muualla

Masterplan (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Masterplan (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Melvin Purvis

| Melvin Purvis |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1903 Timmonsville, Etelä-Carolina, Yhdysvallat
Kuollut: 29. helmikuuta 1960 (56 vuotta) Florence, Etelä-Carolina, Yhdysvallat
Ammatti:  lakimies, FBI-agentti
Puoliso:  Marie Rosanne Willcox (1938–1960)
Lapset:  Melvin Horace Purvis III (1940–1986) Philip Alston Willcox Purvis (s. 1943) Christopher Peronneau Purvis (1950–1984)
Muut tiedot
Lempinimet:  Little Mel
Melvin Horace Purvis (24. lokakuuta 1903 Timmonsville, Etelä-Carolina – 29. helmikuuta 1960 Florence, Etelä-Carolina) oli yhdysvaltalainen FBI-agentti, joka tunnetaan useiden tunnettujen rikollisten kuten John Dillingerin ja Pretty Boy Floydin kiinnisaamisesta.
Purvis liittyi FBI:hin vuonna 1927. Hän menestyi kenttäagenttina ja nousi arvoissa nopeasti. Purviksen ura oli menestyksekäs, sillä hän oli ahkera pahamaineisten rikollisten kiinnijäljittämisessä.
Purvis erosi FBI:sta vuonna 1935 ja palasi harjoittamaan lakia, jota hän oli opiskellut Etelä-Carolinan yliopistossa.
Purvis kuoli 29. helmikuuta 1960. FBI:n mukaan Purvis teki itsemurhan, mutta myöhemmin on arvioitu, että kyseessä saattoi olla aseen käsittelyssä sattunut vahinko.
Melvin Morse

Melvin L. Morse on yhdysvaltalainen lastenlääkäri ja neurotieteilijä, joka on vuodesta 1980 aktiivisesti tutkinut kuolemanrajakokemuksia. Hän on julkaissut tutkimuksistaan kirjoja (mm. Closer to the Light), joita on julkaistu useissa maissa eri kielille käännettyinä.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Mike Ricci

| Mike Ricci |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. lokakuuta 1971 (ikä 52) Scarborough, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  91 kg
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1990–2007
Aik. seurat:  Philadelphia Flyers Quebec Nordiques Colorado Avalanche San Jose Sharks Phoenix Coyotes
NHL-varaus:  4. varaus, 1990 Philadelphia Flyers
Mike Ricci (27. lokakuuta 1971, Scarborough, Ontario) on kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija. 17. helmikuuta 1994 Ricci teki viisi maalia yhdessä pelissä Quebec Nordiquesin paidassa.
Mike Ricci kasvoi Scarboroughissa, Ontariossa. Hän pelasi jääkiekkoa silloisessa Metro Toronto Hockey Leaguessa (nykyään Greater Toronto Hockey League). Hän oli OHL:n Peterborough Petesin toinen varaus vuonna 1987 vahvan kauden jälkeen Toronto Marlboros Bantamsissa.
Ricci oli myös taitava jalkapallonpelaaja ja hän pelasikin Scarborough Blues -seurassa hänen serkkunsa, Paul Peschisolidon kanssa. Peschisolido pelasi ammattilaisena muun muassa Kanadan jalkapallomaajoukkueessa. Riccin isä Bruno oli jalkapallonpelaaja Italiassa ennen Kanadaan muuttamista
Ricci on myös näytellyt jääkiekkoilija Maurice Richardista kertovasta elokuvassa nimeltä The Rocket vuodelta 2005. Hän esitti elokuvassa jääkiekkoilija Elmer Lachia.
Melvin Frank

Melvin Frank (13. elokuuta 1913 Chicago, Illinois – 13. lokakuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän sai uransa aikana viisi Oscar-ehdokkuutta, joista kolme hän jakoi Norman Panaman kanssa.
Frankin ohjaustöihin kuuluu muun muassa on Samppanjaa ja syrjähyppyjä (A Touch of Class, 1973).
Aiheesta muualla

Melvin Frank Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Melvin Frank Elonetissä.
Mike Reiss

| Mike Reiss |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1959, Bristol, Connecticut
Ammatti:  käsikirjoittaja
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Mike Reiss (s. 15. syyskuuta 1959 Bristol, Connecticut) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, joka on tullut tunnetuksi työstään Simpsonien parissa. Hän oli Al Jeanin kanssa sarjan vastaava tuottaja eli showrunner 3.–4. tuotantokaudella vuosina 1991–1993. Jean ja Reiss myös käsikirjoittivat yhdessä useita Simpsonien jaksoja. He loivat yhdessä animaatiosarjan The Critic, mutta palasivat molemmat Simpsonien pariin. Reiss on ollut sarjassa myöhemmin tuottajana ja hän oli yksi The Simpsons Movie -elokuvan käsikirjoittajista.
Reiss on luonut myös animaation nimeltä Queer Duck, joka kertoo homoseksuaalisesta ankasta.
Mikael Andersson (jääkiekkoilija, 1966)

| Mikael Andersson (jääkiekkoilija, 1966)> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. toukokuuta 1966 (ikä 58) Malmö
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1982–2003
Seurat:  Västra Frölunda (SEL) Buffalo Sabres (NHL) Rochester Americans (AHL) Hartford Whalers (NHL) Springfield Indians (AHL) Tampa Bay Lightning (NHL) Philadelphia Flyers (NHL) New York Islanders (NHL)
NHL-varaus:  18. varaus, 1984 Buffalo Sabres
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Praha 1992 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Saksa 1993 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Italia 1994 | jääkiekko |  |
Bo Mikael Andersson (s. 10. toukokuuta 1966 Malmö Ruotsi) on pelaajauransa lopettanut ruotsalainen jääkiekkoilija. Andersson pelasi NHL:ssä 16 kauden aikana viidessä eri seurassa yhteensä 761 runkosarjaottelua. Hän on pelannut Ruotsin maajoukkueessa kuusissa aikuisten arvokilpailuissa ja oli mukana voittamassa vuonna 1992 jääkiekon maailmanmestaruutta.
Ura

Andersson pelasi juniorina jääkiekkoa Västra Frölundassa, jossa hän pelasi myös ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa kaudella 1982–1983. Hän edusti Ruotsia kolmesti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1984, 1985 ja 1986. Vuonna 1984 hänet valittiin Ruotsin vuoden junioriksi. Kesällä 1984 Buffalo Sabres varasi Anderssonin NHL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella vuorolla 18. Andersson lähti syksyllä 1984 Buffalon harjoitusleirille, mutta hän ei mahtunut joukkueeseen ja Buffalo lähetti hänet takisin Ruotsiin. Syksyllä 1985 hän palasi Buffalon harjoitusleirille ja tällä kertaa hän mahtui Buffalon joukkueeseen. Ensimmäiset neljä kautta hän pelasi sekä Buffalossa, että seuran farmijoukkue Rochester Americansissa. Rochesterissa hän voitti AHL:n mestaruuden eli Calder Cupin vuonna 1987. Vuonna 1989 Andersson siirtyi Hartford Whalersiin, jossa hän pelasi kolme kautta. Hartfordissa Andersson pelasi farmijoukkueessa enää vain kaudella 1990–1991, jolloin voitti toistamiseen Calder Cupin.
Andersson teki kesäkuussa 1992 neljän vuoden sopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa. Hän pelasi seurassa seitsemän kautta maaliskuuhun 1999, jolloin Tampa myi hänet Philadelphia Flyersiin. Philadelphiassa Andersson pelasi kuitenkin vain vuoden, sillä seura myi hänet helmikuussa 2000 New York Islandersiin, josta Philadelphia sai vaihdossa Gino Odjickin. Keväällä 2000 Andersson lopetti NHL-uransa ja palasi Ruotsiin, jossa pelasi vielä kolme kautta Västra Frölundassa. Viimeisellä kaudellaan 2002–2003 hän voitti seurassa Ruotsin mestaruuden. Jääkiekkouran jälkeen Tampa nimitti hänet kykyjenetsijäksi vuonna 2003.
Andersson pelasi Ruotsin maajoukkueessa syksyllä 1991 Kanada-cupissa ja vuosina 1992, 1993 ja 1994 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän on lisäksi pelannut maajoukkueessa vuoden 1996 maailmancupissa ja Naganon olympialaisissa vuonna 1998.
Anderssonin isä on jääkiekkoilija Ronny Andersson. Anderssonilla on myös kaksi veljeä, jääkiekkoilijat Thomas Andersson ja Niklas Andersson.