stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Klaipėda
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Klaipėda taskussasi (inyourpocket.com matkaopas, myös pdf-muodossa) (englanniksi)
Stadt- und Landkreis Memel (lit. Klaipėda) - mm. väkiluku 1890 ja 1925 (Arkistoitu – Internet Archive) (verwaltungsgeschichte.de) (saksaksi)
Klaipėdan lääni
| --- | --- |
Kunnat:  Klaipėdan kaupunkikunta • Klaipėdan kunnallispiiri • Kretingan kunnallispiiri • Neringan kunta • Palangan kaupunkikunta • Šilutėn kunnallispiiri • Skuodasin kunnallispiiri
Kaupungit:  Klaipėda • Gargždai • Priekulė • Kretinga • Salantai • Palanga • Šilutė • Skuodas
Kauppalat:  Vėžaičiai • Dovilai • Kretingalė • Veiviržėnai • Endriejavas • Plikiai • Judrėnai • Darbėnai • Kartena • Grūšlaukė • Švėkšna • Žemaičių Naumiestis • Rusnė • Vainutas • Mosėdis Ylakiai • Lenkimai • Barstyčiai
Kylät:  Agluonėnai • Dercekliai • Dreverna • Vydmantai • Kūlupėnai • Padvariai • Kretingsodis • Kurmaičiai • Nida • Juodkrantė • Preila • Traksėdžiai • Juknaičiai • Macikai • Saugos • Pagryniai • Daukšiai • Notėnai • Šaukliai • Šatės • Mažieji Rūšupiai
Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
Mustaluoma

| Mustaluoma |
| --- | --- |
 Mustaluoma Koskuen lounaisosan Mäntykankaalla lokakuussa 2007.
Alkulähde:  Mustajärvi
Laskupaikka:  Mustalampi, Kurikka
Maat:  Suomi
Mustaluoma (myös Kovasluoma tai Kovaasluoma) on Kurikan kaupungin entisen Jalasjärven kunnan lounaisosassa Mäntykankaalla sekä Parkanon ja Karvian pohjoisosissa virtaava luoma. Mustaluoma saa alkunsa Mustajärvestä, Karvian ja Parkanon rajalta, ja se laskee Mustalampeen. Luoma kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen.
Mustaluoma on arvokas pienvesi, sillä siellä elää rapu- ja purotaimenkanta. Luoman ympäristöstä löytyy kovasinkiveä eli fylliittiä.
Luoman perkaus

Vuosina 1930–1931 Mustaluomaa perattiin hätäaputyönä, sillä noihin aikoihin Suomessa oli pulaa ruoasta ja työstä. Perkaustyöt aloitettiin Rumastakoskesta, josta räjäytettiin kiviä. Samalla koskessa olleen vanhan myllyrakennuksen peruskivet poistettiin. Paikoitellen Mustaluoma kaivettiin kulkemaan kokonaan uutta uomaa pitkin, koska Mustaluoma oli erittäin mutkikas. Mustaluoman perkauksen johdosta Mustalammen pinta laski yli metrillä. Mustaluoman varsien alavat maat voitiin nyt ottaa viljelyskäyttöön, sillä ne eivät enää jääneet kesiksi veden alle. Perkaustöitä valvoi ja työmiehille palkan maksoi laihialainen rakennusmestari Veikkola. Työnjohtajana toimi Jalasjärveltä kotoisin ollut Peurala.
Myllyt ja saha

Noin vuonna 1860 Mustaluomaan perustettiin mylly. Paikkaa, johon mylly valmistui, alettiin kutsua Myllykoskeksi. Vuodesta 1903 lähtien koskea alettiin kutsua Harjun koskeksi ja myllyä Harjun Sampan myllyksi, sillä Samuel Valentin Harju osti myllyn. Vasta vuonna 1917 myllyyn haettiin perustamislupa. Myllyn toiminta lopetettiin vuosien 1955 ja 1974 välisenä aikana.
Vuonna 1917 Vaasan lääninhallitus antoi luvan rakentaa mylly Mustaluoman Kovaaskoskeen. Myöhemmin myllyn yhteyteen valmistui myös saha. Myös Mustaluoman Rumassakoskessa oli 1890– ja 1900-lukujen aikana mylly.
Mustaluoma Koskuen lounaisosan Mäntykankaalla lokakuussa 2007.
Machu Picchu

| Machu Picchu |
| --- | --- |
 Machu Picchun rauniot nykyisin
Sijainti
 Machu Picchu
Koordinaatit:  13°09′47″S, 72°32′44″W
Valtio:  Peru
Ajanjakso:  1420–1532
Valtakunta:  Inkavaltakunta
Alue:  Andit
Merkitys:  kuninkaallisten lomakaupunki
Korkeus:  2430 m
Aiheesta muualla
   Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Machu Picchu (ketšuaksi Machu Pikchu, [ˈmatʃʊ ˈpɪktʃʊ], ’vanha vuori’ tai ’vanha huippu’) on muinainen inkakaupunki Andien harjanteella Perussa Etelä-Amerikassa. Kaupunki sijaitsee 2 430 metrin korkeudessa Urubambajoen laaksossa lähellä inkavaltakunnan pääkaupunki Cuscoa. Kaupungissa oli noin 200 rakennusta, kuten temppeleitä, hallitsijanpalatsi, asuintaloja ja varastoja. Vuorenrinteille oli rakennettu viljelypengermiä. Kaupungissa asui noin 750 asukasta.
Inkat aloittivat Machu Picchun rakentamisen noin vuonna 1420. He hylkäsivät kaupungin 1530-luvulla hävittyään espanjalaisvalloittajille. Machu Picchu on Unescon maailmanperintökohde.
Nimi

Vuonna 2021 julkaistun tutkimuksen mukaan kaupungin alkuperäinen nimi on Huayna Picchu, tai mahdollisesti pelkkä Picchu. Huayna Picchu on myös rauniokaupungin vieressä sijaitsevan vuoren nimi, ja rauniot tunnettiin Huayna Picchuna vielä vuonna 1904. Nimi "Machu Picchu" liitettiin kaupunkiin vasta   vuonna 1911, kun yhdysvaltalainen tutkimusmatkailija Hiram Bingham käytti sitä julkaisuissaan.
Sijainti

Machu Picchu sijaitsee Andien vuoriston harjanteella trooppisen vuoristometsän keskellä 2 430 metrin korkeudessa. Sen etelä- ja pohjoispuolella on korkeat vuorenhuiput. Alempana virtaa Urubambajoki.
Machu Picchuun oli vaikea päästä, joten sitä oli myös helppo puolustaa. Länsirinteellä kaupunkiin kiemurteli kapea polku, joka kulki kuusi metriä syvän rotkon yli puunrungoista tehdyn sillan kautta. Idän puolella kaupunkiin johtava polku kulki Urumbabajoen yli vedetyn riippusillan kautta.
Historia

Espanjalaisten valloittajien kertomusten pohjalta on arveltu, että Machu Picchun rakentaminen alkoi joskus vuoden 1438 jälkeen, ja kaupungin rakennuttaja oli alueen tuolloin valloittanut inkahallitsija Pachacútec. Uuden radiohiiliajoituksen mukaan paikalla on kuitenkin ollut asutusta jo viimeistään vuodesta 1420 lähtien. Tämä viittaa samalla siihen, että Pachacútecin valtakausi saattoikin alkaa aiemmin oletettua paljon aikaisemmin.
Machu Picchu rakennettiin Auringon kultin harjoittamiseen. Kaupungin piti olla valloittamaton, sillä se sijaitsee paljaan kallion ja rotkojen ympäröimänä. Kaupunki toimi ilmeisesti inkojen viimeisenä puolustustukikohtana, kun espanjalaiset valloittivat Perun vuoteen 1532 mennessä. Inkat hylkäsivät kaupungin lopullisen tappionsa jälkeen, eikä radiohiiliajoituksessa ole löydetty merkittäviä jäänteitä asutuksesta vuoden 1530 jälkeiseltä ajalta. Ei osata varmasti sanoa miksi Machu Picchu hylättiin, sillä valloittajat eivät koskaan löytäneet kaupunkia. Hylkäämisen jälkeen kaupunki unohtui vuosisadoiksi.
Ensimmäinen tunnettu Machu Picchussa käynyt ulkomaalainen oli yhdysvaltalainen Hiram Bingham 24. heinäkuuta 1911. Bingham kirjoitti Machu Picchusta menestysteoksen ja vei sieltä kotimaansa museoihin lukuisia esineitä, joita Peru on myöhemmin vaatinut takaisin. National Geographic teki Machu Picchusta erikoisnumeron huhtikuussa 1913, ja kaupunki nousi maailmanmaineeseen. Perulaiset arkeologit ovat myöhemmin väittäneet, että kaupungissa olisi ennen Binghamia käynyt myös saksalaisia, brittiläisiä ja muita yhdysvaltalaisia löytöretkeilijöitä.
Arkkitehtuuri

Toisella puolella kaupunkia rakennukset myötäilevät rinteitä, ja toisella puolella rakentajat ovat käyttäneet kallioita arkkitehtuurin osana ja louhineet portaita vuoren kylkeen. Kaupunkia ympäröivät sadat tasanteet, joilla viljeltiin maata.
Machu Picchussa oli noin 200 rakennusta. Niiden rakennusmateriaalina oli käytetty vaaleaa graniittia. Paadet yhdistettiin toisiinsa tiiviisti ja yleensä ilman laastia, mutta halvimmissa taloissa käytettiin mutaa laastina. Suurimmat graniittipaadet painoivat 10–15 tonnia. Katot oli valmistettu puupalkeista ja tehty kalteviksi runsaan sadeveden johdattamiseksi pois. Katot päällystettiin vahvalla ichuruoholla. Inkojen rakennusmenetelmiä ja työkalujen materiaalia ei tunneta varmasti.
Machu Picchun keskellä on pitkä pohjois–eteläsuuntainen aukio. Sitä reunusti usea näyttävä rakennus, kuten päätemppeli, auringontemppeli ja kuninkaanpalatsi. Kuninkaan asunnossa oli juokseva vesi sekä käymälä viemäreineen. Vesi johdettiin kaupungin 16 altaaseen 750 metriä pitkällä akveduktilla. Puutarhoissa oli  runsaasti kukkia kuten orkideoja. Uskonnollisia rakennuksia oli yhteensä 30. Aurinkotemppelissä palvottiin Intiä, Aurinkoa. Siellä suoritettiin ilmeisesti myös tähtitieteellisiä tutkimuksia. Aukion luoteispäässä oli aurinkokello. Keskusaukion ympärillä oli lisäksi yläluokan asuntoja.
Kaupungin itärinteellä on yli sata hautakammiota. Niihin oli haudattu ainakin 174 ihmistä, joiden joukossa oli niin miehiä, naisia kuin pikkulapsiakin.
Pengermiä, joilla oli viljelmiä.
Aurinkotemppeli.
Intihuatana-aurinkokello.
Asuinrakennuksia.
Sisänäkymä erääseen rakennukseen.
Asukkaat

Suurin osa Machu Picchun asukkaista oli työläisiä, joita tuli inkavaltakunnan kaikista osista. Haudoista löytyneiden työläisten kallonmuodot edustivat valtakunnan eri osille tyypillistä muotoilua niin että 23 prosenttia kalloista oli pitkänomaisia ja 22 prosenttia takaraivosta litteitä. Pituudeltaan miehet olivat keskimäärin 158 senttimetriä ja naiset 150 senttimetriä. Luurankojen perusteella on pystytty päättelemään asukkaiden ruokavalio ja terveydentila. He olivat suhteellisen hyvin ravittuja ja terveitä. Perusruokaa oli maissi, jonka lisäksi syötiin perunoita, kvinoaa ja tuoksulupiinin papuja. Juomana käytettiin maissiolutta chichaa. Yläluokan jäsenet saivat joskus syödäkseen lihaa, jota saatiin laamoista, alpakoista, marsuista, pakasta ja viskatsasta. Myös koirien luurankoja on löydetty, mutta niitä ei luultavasti ollut syöty.
Käyttötarkoitus

Machu Picchun käyttötarkoituksesta on esitetty erilaisia teorioita. Eniten kannatusta on saanut teoria, jonka mukaan kaupunki oli inkajohtajien lomapaikka ja yksi kuninkaallisten asuinpaikoista. Tutkimusten perusteella kaupunkia käytettiin vain tiettyinä aikoina vuodesta, eikä siellä koskaan asunut kerrallaan enempää kuin 750 ihmistä. Kylmän vuodenajan alettua toukokuussa kuningasperhe siirtyi Machu Picchuun pääkaupungista Cuzcosta, joka sijaitsi 90 kilometrin päässä noin kilometrin korkeammalla vuoristossa. Hallitsijaperhe palasi pääkaupunkiin syyskuussa.
Turismi

Machu Picchu on yksi Etelä-Amerikan tärkeimmistä arkeologisista keskuksista, ja se on suosituin turistikohde Perussa. Sen suosio matkailukohteena alkoi kasvaa, kun se lisättiin vuonna 1983 Unescon maailmanperintöluetteloon. Toinen kasvupyrähdys tuli, kun Machu Picchu nimettiin vuonna 2007 mukaan NewOpenWorld Corporationin maailman uuteen seitsemään ihmeeseen. Inkakaupungissa kävi vain 80 000 vierailijaa vuonna 1991, mistä määrä on noussut yli 1,5 miljoonaan vuonna 2018. Matkailijoiden määrä vaarantaa Unescon mukaan Machu Picchun säilymisen. Perulaiset viranomaiset asettivat vuonna 2017 uusia säännöksiä, joiden tarkoituksena on vähentää kävelijöiden aiheuttamaa eroosiota, pitää puisto puhtaana ja estää vaurioita. Machu Picchu oli suljettuna kahdeksan kuukautta, maaliskuusta lokakuun loppuun 2020, koronaviruspandemian vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Machu Picchu Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Machu Picchu Wikivoyagessa (englanniksi)
Maailmanperintökohteita – Machu Picchu (Arkistoitu – Internet Archive).
Quechua Language and Linguistics. (englanniksi)
The Machu Picchu 1997 Fire Disaster (englanniksi)
Aiheesta muualla > Matkaoppaita

Machu Picchu information, photos, maps and more (englanniksi)
Machu Picchu from Geometry Step by Step from the Land of the Incas (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Perussa
Arequipan historiallinen keskusta
Caralin pyhä kaupunki
Chan Chanin arkeologinen alue
Chavinin arkeologinen alue
Cuscon kaupunki
Huascaránin kansallispuisto
Liman historiallinen keskusta
Machu Picchu
Manún kansallispuisto
Nazcan ja Pampas de Jumanan kalliopiirrokset
Inkavaltakunnan tieverkosto
Río Abiseon kansallispuisto
Machu Picchun kartta
Ancylotherium

| Ancylotherium |
| --- | --- |

 Mioseeni-plioseeni 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kavioeläimet Perissodactyla
Heimo::  †Kalikoteerit Chalicotheriidae
Suku::  †Ancylotherium
Laji::  hennigi
Kaksiosainen nimi
 † Ancylotherium hennigi  (Dietrich, 1942) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ancylotherium hennigi oli mioseeni- ja plioseenikaudella elänyt kavioeläin. Laji eli 6,5–2 miljoonaa vuotta sitten Afrikassa. Lajin suvun nimi tulee kreikan kielestä ja tarkoittaa ”koukkuselkäistä eläintä”. Ancylotheriumin korkeus olkapäistä oli noin 2 metriä. Se oli myös korkea pitkien ja suorien etujalkojensa ansiosta. Takajalat olivat paljon lyhyemmät. Ancylotherium oli kasvinsyöjä ja lienee elänyt pieninä ryhminä Afrikan tasangoilla syöden pensaiden ja puiden lehtiä. Suuren kokonsa ansiosta aikuisella yksilöllä oli luultavasti vain vähän vihollisia. Se oli viimeisiä kalikoteereja ja hävisi luultavasti siksi, ettei kyennyt kilpailemaan ravinnosta kehittyneempien kasvinsyöjien kanssa. Ancylotheriumin fossiileja on löydetty vain Etiopiasta, Keniasta ja Tansaniasta muun muassa Laetolin, Olduvain rotkon ja Omon alueelta.
Aiheesta muualla

Ancylotherium fact file BBC
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q760339  Wikispecies: Ancylotherium  EoL: 4525699  GBIF: 4830309  IRMNG: 1037967  Open Tree of Life: 4942749  Paleobiology Database: 43077  Paleobiology Database: 43077
Uraga

Uragan satama noin vuonna 1890.
Uraga (jap. 浦賀) on satamakaupunginosa Yokosukan kaupungissa Kanagawan prefektuurissa Japanissa. Se sijaitsee Tokionlahden suulla, Miuran niemen itäpuolella Uragan kanavan pohjoispäässä.
Koska Uraga sijaitsee strategisella paikalla Tokionlahden sisäänkäynnillä, se on historiallisesti ollut usein ensimmäinen paikka Japaniin saapuvien ulkomaisten alusten ja japanilaisten kohtaamiselle. Vuonna 1853 Matthew Perryn komentamat, Japanille uhkavaatimuksen tuoneet mustat laivat ankkuroituivat Uragan edustalle. Kun kommodori Perryn joukot palasivat takaisin Japaniin seuraavana vuonna, ne ohittivat japanilaisten toiveiden vastaisesti Uragan laskeakseen ankkurin lähemmäksi Edoa nykyisen Jokohaman edustalle. Amerikkalaisten pelote pakotti Japanin lopettamaan eristäytymispolitiikkansa.
Uraga sai kaupungin aseman osana Kanagawan prefektuurin Miuran piirikuntaa vuonna 1889. Se liitettiin Yokosukan kaupunkiin vuonna 1943.lähde? Nykyisin se on nukkumalähiö Tokiossa ja Jokohamassa työskenteleville.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uraga Wikimedia Commonsissa
Chris James

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Christopher Paul James
Syntymäaika: 4. heinäkuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka:  Wellington, Uusi-Seelanti
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 179 senttimetriä
Lempinimi: Jamesy, Džejms, Hobitti
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2008 2008–2009 2008 2009 2010 2011-2012 2012– |  Fulham  Tampere United  →  TPV (laina)  →  Ilves (laina)  Barnet  APIA Leichhardt Tigers  KuPS | 0 (0) 18 (4) 1 (0) 1 (1) 2 (0) 18 (4) 19 (4) |
Maajoukkue
| 2005–2006 2006–2009 2006– |  Englanti U19  Uusi-Seelanti U20  Uusi-Seelanti | - (-) 8 (7) 16 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. toukokuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. toukokuuta 2013.
Christopher "Chris" James  (s. 4. heinäkuuta 1987) on uusiseelantilainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka kentällä on hyökkäävänä keskikenttäpelaajana.
Kaudella 2012 James edusti Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Hän pelasi 19 liigaottelua ja teki niissä neljä maalia. Aikaisemmin James on edustanut myös Suomessa Veikkausliigassa pelaavaa Tampere Unitedia ja Englannin valioliigan Fulhamia.
Uudessa-Seelannissa syntynyt James muutti 13-vuotiaana Englantiin. Häntä pidettiin yhtenä ikäluokkansa lupaavista pelaajista, ja hän on pelannut kolmisenkymmentä nuorisomaaottelua eri ikäkausissa Englannin joukkueessa. James kuitenkin päätti edustaa miesten tasolla synnyinmaataan tehden maajoukkuedebyyttinsä 4. kesäkuuta 2006 Brasiliaa vastaan Genevessä pelatussa maaottelussa. James oli mukana Uuden-Seelannin maajoukkueessa, kun Uusi-Seelanti pelasi kesäkuussa 2009 Maanosaliittojen cupissa Etelä-Afrikassa.
Roine (etunimi)

| Roine |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  6. lokakuuta vuosina 1950–1994
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Roine, järvi Pirkanmaalla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Roine on suomalainen miehen ja naisen etunimi.
Nimi on peräisin Pirkanmaalla sijaitsevan järven nimestä Roine, joka mainitaan myös Topeliuksen kirjoittamassa tunnetussa laulussa Kesäpäivä Kangasalla.
Nimi Roine annettiin 1900-luvulla noin 210 henkilölle, joista 180 oli miehiä ja noin 30 naisia. Vuoden 2000 jälkeen syntyneitä Roine-nimisiä henkilöitä on vain muutama.
Harvinaisuudestaan huolimatta nimi Roine otettiin almanakkaan vuonna 1950, mistä lähtien sen nimipäivä oli 6. lokakuuta. Almanakan nimipäiväluetteloon se merkittiin naisen nimeksi, vaikka se oli miehillä yleisempi. Vuonna 1995 se kuitenkin poistettiin almanakasta, mistä lähtien samana päivänä nimipäiväänsä ovat viettäneet Minttu ja Pinja.
Tunnettuja Roine-nimisiä

Roine Bertel (1886–1964), runoilija
Roine Rautio (1934–1960), neuvostoliitonsuomalainen säveltäjä ja kapellimestari
Roine Rikhard Ryynänen, R. R. Ryynänen (1891–1963), sanoittaja, tenorilaulaja ja kuoromies
Georgian kieli

| Georgia |
| --- | --- |
 Georgian puhuma-alue
Oma nimi:  ქართული ენა (kartuli ena)
Muu nimi:  gruusi
Tiedot
Alue:   Georgia   Turkki   Venäjä   Yhdysvallat   Eurooppa   Iran  Azerbaidžan
Virallinen kieli:   Georgia
Puhujia:  3,9 miljoonaa
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  georgialainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Kartvelilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  ka
ISO 639-2:  geo (B)/kat (T)
ISO 639-3:  kat
 Ohje 
Puhuttua georgiaa
Georgia on kartvelilainen kieli, jota puhutaan Georgiassa ja sen lähialueilla. Georgiaa puhuu äidinkielenään noin 3,9 miljoonaa ihmistä, joista suurin osa asuu Georgiassa.
Kielellä on virallinen asema Georgiassa ja arviolta noin 86 % maan asukkaista osaa kieltä.
Luokitus ja nimi

Georgia on eteläkaukasialainen tai kartvelilainen kieli. Vaikka etelä- ja pohjoiskaukasialaiset kielet usein niputetaan yhteen ryhmään, niiden sukulaisuutta ei ole pystytty osoittamaan tyydyttävällä tavalla. Eteläkaukasialaisilla kielillä ei siis ole tunnettuja sukulaisia. Georgia on ylivoimaisesti ryhmänsä suurin kieli. Kaikkien muiden eteläkaukasialaisten kielten, svanin, mingrelin ja lazin puhujamäärät jäävät alle puolen miljoonan. Mingrelin ja svanin puhujille georgia toimii lingua francana, kun taas lazin puhujat ovat kaksikielisiä turkissa. Svanin kieli on näistä arkaaisin ja eronnut ryhmästä aikaisimmin (4 000 vuotta sitten).
Etelä-ja pohjoiskaukasialaisia kieliä yhdistävät mm. ejektiiviset konsonantit, postpositioiden käyttö, ergatiivisuus ja agglutinatiivisuus. Toisaalta näitä piirteitä voidaan pitää pitkän yhteiselon tuotoksina, ja ryhmillä on myös useita eroavaisuuksia.
Kielestä on myös käytetty nimitystä gruusia. Georgianpuhujat itse käyttävät kielestä nimitystä kartuli ena (georg. ქართული ენა).
Alueellinen sijoittuminen

Georgiaa puhutaan etupäässä Georgiassa Mustaltamereltä Alazanin tasangolle, mutta myös naapurimaissa, kuten Turkissa ja Azerbaidžanissa, on georgiankielisiä vähemmistöjä. Näissä maissa puhuttu kieli kuitenkin eroaa jonkin verran Georgiassa puhuttavasta georgiasta. Myös Venäjällä, jonne georgialaisia on muuttanut etenkin 1990-luvun talouskriisin aikana, on georgiankielisiä vähemmistöjä.lähde?
Historia

Georgian uskotaan eronneen mingrelistä ja lazista 1. vuosituhannella eaa. Svanin uskotaan eronneen noin tuhat vuotta tätä aikaisemmin. Georgialla on kansanrunouden ja -laulun lisäksi erittäin suuri kirjallinen perinne. Vanhin säilynyt georgiaksi kirjoitettu teksti on Iakob Tsurtavelin kirjoittama Pyhän kuningatar Šušanikin marttyyrius. 500-luvulta. Myös vanhoja filosofiaa käsitteleviä tekstejä on säilynyt.lähde?
Georgian kirjallisuuden rikkainta aikaa edustaa maan 1200-luvulla Šota Rustavelin kirjoittama kansalliseepos Pantterintaljainen. Myös 1500–1800 -luvuilla on kirjoitettu paljon, ja georgialainen kirjallisuus on tänä aikana löytänyt myös eurooppalaisemman suunnan entisen bysanttilaisuuden ja persialaisuuden suuren vaikutuksen jälkeen. Kuten monissa muissa valtioissa, kirjallisuudella oli suuri vaikutus Georgian kansalliseen heräämiseen 1800-luvun loppupuolella.lähde?
Vanhaa georgiaa käytettiin yleisesti kirkon liturgisena kielenä vielä 1800-luvun alussa.
Kirjoitusjärjestelmä

Georgiaa kirjoitetaan omilla aakkosillaan, joissa on 33 kirjainta.
Kirjoitusjärjestelmä on yksi maailman vanhimmista jatkuvasti käytössä olleista kirjoitusjärjestelmistä. Georgian nykyinen aakkosto on nimeltään mkhedruli (’sotilaallinen’), joka on mahdollisesti johdettu aiemmasta nuskhuri-kirjoituksesta (’kirkollinen’). Käytössä on yhteensä 33 kirjainta, ja jokaista äännettä vastaa yksi kirjain – mikä voi tuottaa ongelmia roomalaisen kirjaimiston rajoitusten vuoksi georgian kielen translitteroinnissa. Kirjaimistossa ei eroteta suuria ja pieniä kirjaimia, mutta käytössä on ollut myös asomtavruli-aakkoset (’kapitaali’), jota käytetään nykyään lähinnä koristeena. Kaikkia kirjaimistoja kirjoitetaan vasemmalta oikealle.
Murteet

Georgia jaetaan perinteisesti viiteen eri päämurteeseen. Karkeasti murteet jaetaan itäisiin ja läntisiin murteisiin.
Äänteet > Konsonantit

Georgiassa on suuri määrä konsonantteja. Kieli erottelee soinnittomat, soinnilliset ja ejektiiviset konsonantit.
|   | Labiaalinen | Dentaalinen | Palatoalveolaarinen | Velaarinen | Uvulaarinen | Glottaalinen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiili | pʰ b pʼ  ფ ბ პ | tʰ d tʼ  თ დ ტ |  | kʰ g kʼ  ქ გ კ | qʼ1 ყ |  |
| Frikatiivi | v ვ | s z  ს ზ | ʃ ʒ  შ ჟ |  | x~χ ɣ~ʁ  ხ ღ | h ჰ |
| Affrikaatta |   | t͡sʰ d͡z t͡sʼ  ც ძ წ | t͡ʃʰ d͡ʒ t͡ʃʼ ჩ ჯ ჭ |  |  |  |
| Nasaali | m  მ | n  ნ |   |   |   |   |
| Likvida |  | l, r ლ, რ |  |  |  |  |
1/qʼ/:lla ei ole ei-ejektiivistä tai soinnillista vastinetta.
Vertaa näitä samantapaisia äänteitä:
ქ, kʰ (aspiroitu) ja კ, kʼ (ejektiivinen)
თ, tʰ (aspiroitu) ja ტ, tʼ (ejektiivinen)
ფ, pʰ (aspiroitu) ja პ, pʼ (ejektiivinen)
ც, t͡sʰ (aspiroitu) ja წ, t͡sʼ (ejektiivinen)
ჩ, t͡ʃʰ (aspiroitu) ja ჭ , t͡ʃʼ (ejektiivinen)
Ejektiiviset konsonantit lausutaan sulkemalla äänihuulten välinen aukko kokonaan äännettä lausuttaessa. Aspiroiduissa konsonanteissa taas äännettä seuraa pieni henkäys. Ejektiivisillä ja aspiroiduilla konsonanteilla on georgian äännejärjestelmässä tärkeä rooli, ja niiden vaihtaminen toisiinsa voi muuttaa sanojen merkitystä, kuten ფაფა (papa, puuro) ja პაპა (p’ap’a, isoisä). Äänne ხ (kh, x) on velaarinen (tai uvulaarinen), ja vastaa saksan ach-äännettä. ღ (gh) on sen soinnillinen vastine. Lisäksi georgiassa on myös suomen h-äännettä vastaava harvinainen äänne ჰ (h). Kielessä ei kuitenkaan ole lainkaan f-äännettä, joten se translitteroidaan lainasanoissa georgiaan aspiroiduksi p:ksi (mm. Suomi on georgiaksi ფინეთი, Pineti).
Georgia on tunnettu pitkistä konsonanttiklustereistaan, ja konsonantteja voi olla peräkkäin jopa kuusi tai enemmän (მწვრთნელი mts’vrtneli – kouluttaja, prtškvna – kuoriminen, გვფრცქვნი gvprtskvni – kuorit meidät).