stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haymarketin tapaus
Tuomiot, teloitukset ja armahdukset

Tuomiot annettiin 20. elokuuta 1886. Oscar Naabe sai 15 vuoden vankeustuomion ja loput seitsemän tuomittiin kuolemaan. Oikeuden päätöksestä tehtiin vuoden 1887 aikana valitus ensin Illinoisin osavaltion korkeimpaan oikeuteen, joka ei kuitenkaan muuttanut tuomioita, ja vielä Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen, joka puolestaan ei myöntänyt valituslupaa. Amerikkalaisen työväenliikkeen merkittävimpiin hahmoihin kuuluneen Samuel Gompersin käymien neuvottelujen sekä laajan kansainvälisen kampanjoinnin ja painostuksen on katsottu olleen syynä siihen, että lopulta Illinoisin kuvernööri Richard J. Oglesby muutti Schwabin ja Fieldenin tuomiot elinkautisiksi. Hän teki päätöksen 10. marraskuuta 1887 – vain vuorokautta ennen teloituksia. Saman päivän aamuna Louis Lingg löydettiin sellistään kuolleena. Hänen kerrottiin tehneen itsemurhan dynamiitin räjäyttämiseen tarkoitetulla nallilla. Tapaus herätti kuitenkin epäilyksiä, koska myös Lingg oli elätellyt toiveita tuomionsa kumoamisesta.
Neljä jäljelle jäänyttä kuolemantuomittua – Adolph Fischer, George Engel, Albert Parsons ja August Spies – hirtettiin 11. marraskuuta 1887. Joidenkin tietojen mukaan he olisivat hirttolavalla laulaneet ”Kansainvälistä”, mutta toisten lähteiden mukaan esimerkiksi Parsons olisi pitänyt kesken jäänyttä puhetta. Tammikuussa 1893 Illinoisin uudeksi kuvernööriksi tuli John P. Altgeld, joka päätti armahtaa vankilatuomioitaan kärsineet Neeben, Schwabin ja Fieldenin. Hän piti miehiä syyttöminä ja kutsui heitä massahysterian uhreiksi, jotka tuomitsi puolueellinen valamiehistö.
Hautajaiset ja muistomerkit

Teloitettujen hautajaiset pidettiin kahden päivän kuluttua, jolloin heidän muistokseen järjestettyyn marssiin arvioitiin lähteestä riippuen osallistuneen 150 000–600 000 työläistä. Miehet haudattiin Chicagon saksalaisen yhteisön ylläpitämälle Waldheimin hautausmaalle, joka nykyään tunnetaan Forest Home Cemeteryn nimellä. Myös Schwab ja Neebe saivat kuolemansa jälkeen viimeisen leposijansa samalta hautausmaalta. Vuonna 1893 paikalle pystytettiin kuvanveistäjä Albert Weinertin suunnittelema muistomerkki, jonka Yhdysvaltain sisäministeriö liitti vuonna 1998 National Register of Historic Places -luetteloon. Vuosikymmenten kuluessa Haymarketin marttyyrien muistomerkin läheisyyteen on haudattu myös lukuisia muita amerikkalaisia työväenliikkeen aktiiveja, kuten Albert Parsonsin puoliso Lucy Parsons, Emma Goldman sekä IWW-ammattiliiton perustajiin kuulunut Bill Haywood. Myös vuonna 1915 syyttömänä teloitetun amerikanruotsalaisen lauluntekijän Joe Hillin tuhkat siroteltiin monumentille.
Haymarketin yhteenoton tapahtumapaikka liitettiin sisäministeriön historiallisten paikkojen luetteloon vuonna 1992. Vuonna 2004 paikalle pystytettiin muistomerkki. Kuvanveistäjä Mary Broggerin tekemä hevoskärryjä kuvaava veistos on samalla paikalla, jolla Haymarketin mielenosoituksen aikana olivat puhujanlavana toimineet heinäkärryt. Veistos kunnioittaa Haymarketin yhteenoton lisäksi sananvapautta. Jo vuonna 1889 keskelle Haymarketin toria oli pystytetty käsi koholla olevaa poliisia esittävä suurikokoinen patsas. Toukokuussa 1927 siihen törmäsi kiskoilta suistunut raitiovaunu, jonka kuljettaja kertoi kyllästyneensä keskellä toria seisovaan poliisiin. 1960-luvulla vasemmistolainen The Weather Underground -ryhmä vaurioitti patsasta ainakin kahdesti, muun muassa protestina Vietnamin sodalle. Nykyään veistos sijaitsee Chicagon pääpoliisiaseman edustalla.
Vuonna 1889 Pariisissa kokoontunut kansainvälisen työväenliikkeen toinen internationaali päätti ryhtyä viettämään vappua työläisten maailmanlaajuisena mielenosoituspäivänä. Tarkoituksena oli vaatia kahdeksan tunnin työpäivää ja muistaa Haymarketin marttyyrejä, vaikka anarkistit olivatkin eronneet internationaalista jo vuonna 1871 Haagin kongressissa. Ehdotuksen työläisten juhlapäivästä teki American Federation of Labor -ammattiliiton puheenjohtajana toiminut Samuel Gompers. Ensimmäistä kertaa vappua vietettiin 1890, jolloin mielenosoituksia nähtiin Yhdysvaltain lisäksi ainakin parissakymmenessä eurooppalaisessa kaupungissa sekä useissa Etelä-Amerikan maissa.
Aiheesta muualla

The Dramas of Haymarket -internetportaali (Arkistoitu – Internet Archive) Chicago Historical Society (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haymarketin tapaus Wikimedia Commonsissa
”Totuuden hetki”, Samuel Fielden pitämässä palopuhetta mellakoiden alkaessa. Harper’s Weeklyssä 1886 julkaistu Thure de Thulstropin puupiirros H. Jeannetten luonnoksen mukaan.
Seitsemän kuolemantuomion saanutta ”Haymarketin marttyyria”.
Folkmuusikko Utah Phillips puhuu Haymarketin mielenosoituksen satavuotispäivänä 1986.
Alankomaiden valtaus

Alankomaiden valtaus oli toisessa maailmansodassa osa Saksan armeijan operaatio Keltaista (saks. Fall Gelb), joka sisälsi hyökkäyksen Benelux-maihin ja Ranskaan. Hyökkäys alkoi 10. toukokuuta 1940. Alankomaiden asevoimien pääosa antautui 14. toukokuuta, mutta pieni osa jatkoi taistelua Zeelandissa vielä 17. toukokuuta saakka.
Hyökkäyksessä maahanlaskujoukot valtasivat etenemiselle tärkeät maastonkohdat ennen maajoukkojen saapumista alueelle. Saksan ilmavoimien tukemana maahanlaskujoukot valtasivat muun muassa lentokentät sekä keskeiset kaupungit, kuten Rotterdamin ja Haagin. Sotatoimet päättyivät pian Rotterdamin pommituksen jälkeen ja saksalaisten uhattua pommittaa muitakin kaupunkeja. Alankomaat pysyi saksalaisten miehittämänä vuoteen 1945.
Taustaa

Saksan hyökättyä Puolaan Britannia ja Ranska julistivat Saksalle sodan, mutta varsinaiset sotatoimet eivät länsirintamalla alkaneet. Talvi 1939–1940 tunnetaankin valesotana liittoutuneiden varustettua joukkojaan sotaan ja Saksan saatettua Puolan valtauksen päätökseen. Adolf Hitler antoi 9. lokakuuta määräyksen Alankomaiden valtaamisesta ja vallatun maan käyttämisestä tukikohtana hyökättäessä Britteinsaarille. Suunnitelmaan sisältyi ehkäisevä hyökkäys Ruhrin aluetta uhanneita liittoutuneiden joukkoja vastaan.
Alankomaiden asevoimat olivat valmistautuneet vastarintaan heikosti. Hitlerin noustua valtaan Alankomaat aloitti varustautumisen uudelleen mutta merkittävästi hitaammin kuin Ranska ja Belgia. Vasta vuonna 1936 Alankomaiden puolustusbudjettia alettiin kasvattaa merkittävästi. Alankomaiden hallitus kuitenkin vältti naapurimaansa provosoimista, eikä Saksa pitänyt sitä julkisesti akuuttina uhkana. Osasyynä tähän oli maiden välinen kauppa.
Alankomaiden asevoimat

Alankomaiden maavoimiin kuului kahdeksan varustettua jalkaväkidivisioona, joista oli muodostettu neljä armeijakuntaa. Lisäksi oli yksi motorisoitudivisioona ja kaksi viisipataljoonaista erillistä prikaatia. Liikekannallepanossa perustettiin vielä keveitä jalkaväkipataljoonia, jotka oli hajautettu ympäri maata jarruttamaan hyökkääjän etenemistä. Kokonaisvahvuus oli 48 rykmenttiä ja rajanvartioinnissa 22 erillistä pataljoonaa.
Panssarijoukkoihin kuului yksi Renault FT 17, johon oli yksi kuljettaja. Vaunun ainoana tehtävänä oli testata erilaisten panssariesteiden toimivuutta. Lisäksi oli kaksi panssariautokomppaniaa, joissa kummassakin oli tusina Landsverk M36- tai M38-panssariautoja. Lisäksi oli hankinnassa kaksitoista DAF M39 -panssariautoa, mutta osa niistä oli edelleen aseistamatta. Alankomaiden panssariaseen täydensi tykistöön kuulunut viiden Carden-Lloyd Mark VI -tanketin muodostama joukkue.
Tykistöllä oli 676 haupitsia ja kenttätykkiä. Näistä 310 oli osittain Alankomaissa lisenssillä valmistettuja Kruppin 75 millimetrin kenttätykkejä, joita täydensi 52 kappaletta Boforsin 105 millimetrin haupitseja. Lisäksi oli 144 kappaletta Kruppin 125 millimetrin ja 40 kappaletta 150 millimetrin FH13 tykkiä sekä 72 kappaletta Kruppin 150 millimetrin L/24 ja 28 kappaletta Vickersin 152 millimetrin L/15 haupitseja. Panssarintorjuntaan oli 386 kappaletta tehokkaita Böhlerin 47 millimetrin L/39-tykkejä, mutta niitä oli liian vähän, vain noin kolmannes tarpeesta.
Alankomaiden lentoyksiköt olivat osa maavoimia, ja niiden kalustona oli 10. toukokuuta kaikkiaan 155 lentokonetta. Ne olivat:
28 Fokker G.1 kaksimoottorista hävittäjää
31 Fokker D.XXI -hävittäjää
7 Fokker D.XVII -hävittäjää
10 Fokker T.V -kaksimoottorista pommittajaa
15 Fokker C.X -pommittajaa
35 Fokker C.V -pommittajaa
12 Douglas DB-8 -syöksypommittajaa
17 Koolhoven FK-51 -tiedustelukonetta
Koneista 74 oli kaksitasoisia. Koneista 125 oli operatiivisessa käytössä, loput koulutuskäytössä. Lisäksi nelisenkymmentä lentokonetta kuului laivastoon.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of the Netherlands
Käännös suomeksi
Benefit

| Benefit Jethro Tull |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 31. elokuuta 1969 – 25. helmikuuta 1970
 Julkaistu:  1. toukokuuta 1970    20. huhtikuuta 1970
 Tuottaja(t): Ian Anderson
 Tyylilaji: folkrock, hardrock, progressiivinen rock, bluesrock
 Kesto: 42.49
 Levy-yhtiö:  Chrysalis/Island    Reprise Records
Listasijoitukset
  2. (viikko 11/1970)    3. (toukokuu 1970)    3. (26. syyskuuta 1970)    Top 10 (1970)    11. (1970)    23. (16. toukokuuta 1970)
Jethro Tullin muut julkaisut
| Stand Up 1969 | Benefit 1970 | Aqualung 1971 |
Benefit on Jethro Tullin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin keväällä 1970. Benefit menestyi hyvin Atlantin molemmin puolin ollen ensimmäinen miljoonamyyntiin noussut Tull-albumi. Albumin alkuperäiset Yhdysvaltain ja Euroopan vinyyliversiot eroavat hiukan toisistaan. Remasteroidut CD-painokset albumista on julkaistu vuosina 2001 ja 2013. Myöhempinä vuosina albumi on jäänyt käänteentekevän edeltäjänsä (Stand Up) ja yhtyeen lopullisesti läpilyöneen seuraajansa (Aqualung) varjoon, vaikkakin se yleisesti lasketaan yhtyeen klassikoihin kuuluvaksi. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat konserteissakin soitetut "With You There to Help Me" ja "To Cry You a Song". Albumin levytyksien aikaan yhtyeeseen liittyi kosketinsoittajaksi (tosin aluksi sessiomuusikkona) Ian Andersonin ystävä ja vanha yhtyetoveri John Evan. Joulukuussa 1970 albumin kiertueen jälkeen basisti Glenn Cornick lähti yhtyeestä.
Taustaa

Jethro Tullin suosio oli kovassa nousussa vuonna 1969 Britanniassa listaykköseksi nousseen Stand Up-albumin ja top-3 singlehitin "Living in the Past" myötä. Pohjois-Amerikassa albumi oli noussut top-20:neen ja Tull oli kiertänyt siellä mm. Led Zeppelinin lämmittelijänä. Yhtyeen uusi, monipuolisempi tyyli oli tuonut lisää faneja, vaikkakin monet kriitikot ja promoottorit vieroksuivat aluksi yhtyeen blues-vaikutteiden hylkäämistä.
Syksyllä 1969 yhtye meni studioon ja nauhoitti uuden singlen "Sweet Dream" (b-puolena "17"), joka menestyi myös hyvin nousten sijalle 7 Brittein listalla. Kappale oli jälleen monipuolinen kulkien tummasävyisen kitarariffin, rumpali Clive Bunkerin marssimaisen kompin ja orkesterisovituksen myötä. Orkesterisovituksen teki jälleen yhtyeen taustavaikuttaja David Palmer.
Myöhemmin, joulukuussa 1969 yhtye palasi studioon ja levytti seuraavan singlen "The Witch's Promise" / "Teacher", joka nousi sijalle 4 Britanniassa seuraavana vuonna. "The Witch's Promise" on tunnelmallinen, akustisen kitaran ja mellotronin säestyksellä kulkeva kappale kun taas "Teacher" oli suoraviivainen, kitaran ja urkujen jammailua sisältävä kappale, josta nauhoitettiin Pohjois-Amerikkaa varten uusi, enemmän huilua sisältävä versio.Sessioihin tuli tässä vaiheessa mukaan vierailijana Ian Andersonin vanha yhtyetoveri ja ystävä, kosketinsoittaja John Evan (oik. John Evans).
Singlemenestyksestä huolimatta yhtye ei halunnut kaupallistumisen pelossa panostaa single-levyjen julkaisuun, vaan päätti keskittyä albumikokonaisuuksiin, kuten monet muutkin "vakavammin otettavat" progressiivisen rockin yhtyeet tekivät. Ian Anderson totesi myös ettei yhtye saanut singlejulkaisuilla kaipaamaansa uutta yleisöä; sen sijaan singlejä osti sama yleisö kuin albumejakin.
Albumin sisältö

Varsinaisen albumin kappaleet nauhoitettiin pääasiassa tammi-helmikuussa 1970. Yhtyeen johtohahmon ja säveltäjän Ian Andersonin mukaan hän sävelsi suuren osan kappaleista pitkillä kiertueilla koti-ikävän inspiroimana ja lyriikat sivuavatkin pääasiassa yksinäisyyttä, eristyneisyyttä, parisuhteita sekä yleismaallisiakin aiheita. Musiikillisestikin kappaleet ovat tummasävyisempiä ja suoraviivaisempia edelliseen albumiin verrattuna. Albumilla kitara, niin akustinen kuin sähköinen, on isossa roolissa, sisältäen mm. Andersonin ja pääkitaristi Martin Barren tuplakitarointiakin. Barre onkin nimennyt myöhemmin albumin yhdeksi suosikeistaan Tullin kategoriassa kun taas Anderson ei niinkään pidä albumista.Uutena elementtinä yhtyeen tuli pianoa ja urkuja soittava John Evan, jonka mukaantulon Anderson on sanonut olevan osa yhtyeen luonnollista kehittymistä.
Albumin avaa tummasävyinen ja tunnelmallinen, folk rock-henkinen "With You There to Help Me", Kappaleessa Evanin piano on hyvin esillä ja kappaleesta tulikin hänen soolospottinsa albumin kiertueella. Tunnelmallista linjaa jatkaa myös tuplakitarointia sisältävä "Nothing to Say".
"Alive and Well and Living in" on lyhyt, jazz-vaikutteinen sävellys, jonka korvasi albumin Pohjois-Amerikan versiossa "Teacher". Kappale sisältää kuitenkin raskaammalla kompilla menevän väliosion. Seuraava kappale, lapsen ja vanhempien väleistä kertova "Son" edustaa albumin hard rock-osastoa, sisältäen Beatles-vaikutteisen väliosan.
Kappaleen "For Michael Collins, Jeffrey and Me" teemana on yksinäisyys ja eristyneisyys. Michael Collins oli Apollo 11-lennolla ollut astronautti, jonka tehtävänä oli ohjata komentomoduulia kahden muun astronautin käydessä kuussa miljoonien ihmisten katsellessa televisiosta. Jeffrey viittaa Andersonin ystävään ja tulevaan Tull-basistiin Jeffrey Hammondiin. Martin Barren mukaan kappaleen musiikissa on vaikutteita Yhdysvaltain länsirannikon akustisesta pop-musiikista, jota yhtye kuunteli Yhdysvaltain kiertueella.
"To Cry You a Song" ja "Play in Time" edustavat suoraviivaisempaa hard rockia ensimmäisen sisältäessä jälleen tuplakitarointia ja jälkimmäisessä käytetään hyväksi studioteknologiaa väärinpäin soitetun kitaran myötä. Kappaleen pääriffi kulkee kitaran ja huilun yhteissoittona.
Lyhyet "A Time for Everything" ja "Inside" ovat monipuolisempia, progressiivisia sävellyksiä. Jälkimmäisessä Glenn Cornickin monipuolinen bassonsoitto tulee hyvin esille. Albumin päättää keikkasettiinkin päätynyt akustisen kitaran ja urkujen myötä kulkeva balladi "Sossity, You're a Woman".
Albumin sessioissa nauhoitettiin myös myöhemmin remasteroiduilta painoksilta löytyvä jazz-vaikutteinen "Singing All Day", jota Anderson on kuvannut yhdeksi hänen huonoimmista lauluistaan koskaan.
Albumin julkaisu ja vastaanotto

Benefit nousi Britanniassa sijalle 3 ja Yhdysvalloissa sijalle 11. Kannessa oli kuva yhtyeen jäsenistä katsomassa itseään lavalla ikkunasta. Kannen oli suunnitellut yhtyeen manageri Terry Ellis. Nimi benefit tuli ilmeisesti sanonnasta "for your benefit" (suom. sinun hyödyksesi) jolla viitattiin kuuntelijaan, tai joistain tuohon aikaan järjestetyistä hyväntekeväisyyskonserteista (benefit concert), joihin Tullkin osallistui.
Vaikkakin albumi sai nihkeääkin palautetta arvostelijoita, nousi Tull albumin myötä isojen areenoiden pääesiintyjäksi Yhdysvalloissa. Albumista tuli ensimmäinen kultaa myynyt Tull-albumi Pohjois-Amerikassa. Yhtye kiersikin Yhdysvaltoja lähes koko vuoden 1970, esiintyen myös puolelle miljoonalle ihmiselle Isle of Wightin festivaaleilla Englannissa. Koska albumin kappaleissa oli kosketinsoitin-osuudet jotka tulisi toistaa myös live-tilanteessa, pyysi Anderson John Evania pysyväksi jäseneksi yhtyeeseen. Opiskelukiireisiinsä vedoten Evan aikoi aluksi olla mukana vain vuoden, mutta pysyikin lopulta mukana kymmenen vuotta.
Albumi ja sen kiertue jäivät basisti Glenn Cornickin viimeisiksi Jethro Tullissa. Ian Andersonin mukaan Cornickin vapaampi rock and roll-elämäntyyli poikkesi liikaa muista yhtyeen jäsenistä, joten muutos oli välttämätön.
Kappaleet > Euroopan versio > A-puoli

With You There to Help Me – 6.15
Nothing to Say – 5.10
Alive and Well and Living in – 2.43
Son – 2.48
For Michael Collins, Jeffrey and Me – 3.47
Kappaleet > Euroopan versio > B-puoli

To Cry You a Song – 6.09
A Time for Everything – 2.42
Inside – 3.38
Play in Time – 3.44
Sossity; You're a Woman – 4.31
Kappaleet > Euroopan versio > 2001 remasteroidun version bonuskappaleet

Singing All Day – 3.07
Witch's Promise – 3.52
Just Trying to Be – 1.37
Teacher (original US mix) – 3.49
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ian Anderson. Remasteroitu versio noudattaa Euroopan version kappalejärjestystä.
Kappaleet > Pohjois-Amerikan versio > A-puoli

With You There to Help Me – 6.15
Nothing to Say – 5.10
Inside – 3.38
Son – 2.48
For Michael Collins, Jeffrey and Me – 3.47
Kappaleet > Pohjois-Amerikan versio > B-puoli

To Cry You a Song – 6.09
A Time for Everything – 2.42
Teacher – 3.57
Play in Time – 3.44
Sossity; You're a Woman – 4.31
Kappaleet > 2013 Collector's Edition > CD 1 – The Steven Wilson 2013 stereo mixes

With You There to Help Me – 6.20
Nothing to Say – 5.13
Alive and Well and Living in – 2.48
Son – 2.53
For Michael Collins, Jeffrey and Me – 3.49
To Cry You a Song – 6.16
A Time for Everything – 2.45
Inside – 3.48
Play in Time – 3.49
Sossity; You're a Woman – 4.37
Singing All Day – 3.07
Sweet Dream – 4.03
17 – 6.20
Teacher (UK single versio) – 4.58
Teacher (US single versio) – 4.03
Kappaleilla 1–15 uusi stereomiksaus.
Kappaleet > 2013 Collector's Edition > CD 2 – Associated recordings

Singing All Day (mono)* – 3.08
Sweet Dream (mono) – 4.04
17 (mono) – 6.11
Sweet Dream (stereo)* – 4.04
17 (stereo)* – 5.32
The Witch's Promise (mono) – 4.01
Teacher (UK single version, mono) – 4.51
Teacher (US album version, mono) – 4.00
The Witch's Promise (stereo) – 3.51
Teacher (UK single version, stereo) – 4.51
Teacher (US album version, stereo) – 4.00
Inside (mono single edit) – 2.43
Alive and Well and Living in (mono) – 2.48
A Time for Everything (mono) – 2.46
Reprise AM radio spot (mono) – 1.05
Reprise FM radio spot (stereo) – 1.05
*Tähdellä merkityt ennenjulkaisemattomia.
Kappaleet > 2013 Collector's Edition > DVD

DTS-, Dolby Digital 5.1- ja stereo-miksaukset kaikista albumin kappaleista (CD 1)
Alkuperäinen master-miksaus (96/24) Euroopan ja Yhdysvaltain kappalelistauksilla sekä kappaleista "Sweet Dream", "17" ja "The Witch's Promise"
Singlejulkaisut

"Sweet Dream" / "17" (17. lokakuuta 1969, Chrysalis / Island WIP 6070)  7.
"The Witch's Promise" / "Teacher" (16. tammikuuta 1970, Chrysalis / Island WIP 6077)  4.
"Inside" / "Alive and Well and Living in" (24. huhtikuuta 1970, Chrysalis / Island WIP 6081)
Kokoonpano > Jethro Tull

Ian Anderson – laulu, kitara, huilu
Martin Barre – kitara
Glenn Cornick – bassokitara
Clive Bunker – rummut
Kokoonpano > Vierailijat

John Evan – piano, urut
Arvosteluja

New Musical Express (positiivinen), Nick Logan, 11. huhtikuuta 1970
Disc & Music Echo (neutraali), 18. huhtikuuta 1970
Rolling Stone (kritisoiva), Jack Shadoian, 6. elokuuta 1970
Operaatio Wunderland

Operaatio Wunderlandin kartta.
Operaatio Wunderland (saks. Unternehmen Wunderland) oli toisen maailmansodan aikainen operaatio 16. elokuuta – 5. lokakuuta 1942. Saksan laivaston tavoitteena oli Neuvostoliitolle tärkeiden satamien tuhoaminen Barentsinmerellä. selvennä
Saksalaisten kokoonpano

Operaatiota suorittamaan lähtivät Narvikin satamasta raskas risteilijä Admiral Scheer, hävittäjät Z16 Friedrich Eckoldt, Z15 Erich Steinbrinck ja Z4 Richard Beitzen ja sukellusveneet U-601 ja U-251. Osastoa johti Admiral Scheerin komentaja kommodori Wilhelm Meendsen-Bohlken.
Aiheesta muualla

Arcticwar.com: Timeline 1942-1945
Admiral Scheer - Operational History (Arkistoitu – Internet Archive)
Admiral Scheer Operational History
Admiral Kuznetsov: Memoirs of wartime minister of the navy
Lexikon der Wehrmacht: Panzerschiff »Admiral Scheer«
Операция "Вундерланд" (Arkistoitu – Internet Archive)
Hävittäjä Richard Beitzen vuonna 1937.
Helsingin teknillinen oppilaitos

Helsingin teknillinen oppilaitos Agricolankadulla 1960-luvun taitteessa.
Helsingin teknillinen oppilaitos oli Helsingissä toiminut tekniikan alan opistotasoinen koulu, joka vuonna 1999 sulautui osaksi uutta Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiaa (nyk. Metropolia-ammattikorkeakoulu).
Helsingin teknillisen oppilaitoksen juuret juontavat vuonna 1881 perustettuun ruotsinkieliseen Koneenkäyttäjä-, värkmestari- ja rakennusmestarikouluun, jonka tehtävä oli kouluttaa työnjohtajia rakennusalalle ja teollisuuteen. Viisi vuotta toimittuaan koulu siirtyi valtion ylläpitämäksi teollisuuskouluksi ja asettui Ateneumin tiloihin Kruununhaan Mariankadulle, jossa se toimi vuodesta 1913 alkaen kolmivuotisena. Osastoina olivat koneenrakennus, huoneenrakennus, kulkulaitostekniikka, teknokemia ja pian myös sähkötekninen ja puusepäntyön osasto. Kruununhaasta Helsingin Teollisuuskoulu (ruots. Industriskolan i Helsingfors) muutti sille rakennettuihin tiloihin Kallion Agricolankadun ja Torkkelinkadun kulmaan 1929. Uusissa tiloissa oli muun muassa konelaboratorio ja sähkötekninen laboratorio. Jatkosodan aikana rakennus toimi sotilassairaalana.
Vuoden 1941 asetuksella teollisuuskouluista tuli teknillisiä oppilaitoksia. Uudelleen nimettyyn Helsingin teknilliseen oppilaitokseen yhdistettiin kolme vuotta myöhemmin Helsingin suomenkielinen teknillinen opisto. Myös sotienjälkeisen jälleenrakennuksen aiheuttama työvoimapula lisäsi oppilasmäärää, ja tilapulan helpottamiseksi rakennusta korotettiin yhdellä kerroksella. 1960-luvulla vapautui tiloja läheisestä Franzéniasta, josta Yhteiskunnallinen korkeakoulu muutti Tampereelle. Vuonna 1964 oppilaitos muutti Kamppiin tiloihin, joista Teknillinen korkeakoulu oli muuttanut Espoon Otaniemeen.
Rehtoreita

Werner Lille 1925–1933
Antti Breitholtz 1933–1948
Toivo K. Laakso 1948–1952
Yrjö Collan 1952–1970
Aulis Eskola 1970–1991
Aiheesta muualla

Suomenkielisen insinöörikoulutuksen alkutaival Helsingissä, Insinöörit 100 vuotta -sivusto, 2012.
Operaatio Frühlingserwachen

Operaatio Frühlingserwachen (saks. Unternehmen Frühlingserwachen, suom. Kevään herääminen) oli Saksan viimeinen suuri hyökkäysoperaatio itärintamalla toisessa maailmansodassa. Se suoritettiin Adolf Hitlerin käskystä Balatonjärven alueella, Unkarissa maaliskuussa 1945.
Saksalaisten suunnitelmana oli murtautua puna-armeijan linjojen läpi ja vallata takaisin Budapest, jonka saksalaiset olivat menettäneet helmikuussa 1945 ja turvata Saksan viimeiset öljylähteet Balatonjärven eteläpuolella.
Hyökkäyksen kärjessä oli Sepp Dietrichin johtama 6. SS-Panssariarmeija, joka oli vastikään siirretty länsirintamalta epäonnistuneen Ardennien taistelun jälkeen.
Alkumenestyksestä huolimatta kovia tappioita kärsineet saksalaiset joukot ajettiin takaisin lähtöasemiinsa vuorokauden kuluessa voimakkaan venäläisten vastahyökkäyksen vuoksi.
Joukot > Akselivallat

Osia Saksan Etelän armeijaryhmästä
6. SS-Panssariarmeija, komentajanaan SS-Oberstgruppenführer Sepp Dietrich
Saksan 2. panssariarmeija
Saksan 6. armeija
Unkarin 3. armeija
Osia Saksan Armeijaryhmä E:stä
Joukot > Neuvostoliitto

Osia Neuvostoliiton 3. Ukrainan rintamasta
Neuvostoliiton 4. kaartinarmeija
Neuvostoliiton 6. kaartinpanssariarmeija
Neuvostoliiton 9. kaartinarmeija
Neuvostoliiton 26. armeija
Neuvostoliiton 27. armeija
Neuvostoliiton 46. armeija
Neuvostoliiton 57. armeija
Bulgarialainen 1. armeija
Käännös suomeksi
Demis Roussos
Levytykset

On the Greek Side of My Mind (1971)
Forever and Ever (Philips, 1973)
My Only Fascination (1974)
Auf Wiederseh'n  (1974)
Souvenirs (1975)
Happy to Be (1976)
Die Nacht und der Wein (1976)
Kyrila (1977)
The Demis Roussos Magic (1977)
Ainsi soit-il (1977)
Los Super (1977)
Demis Roussos (1978)
Universum (1979)
Man of the World (1980)
Roussos Live! (1980)
Demis (1982)
Attitudes (1982)
Reflection (1984)
Senza Tempo (1985)
Greater Love (1986)
The Story of... (1987)
Come All Ye Faithful (1987)
Le Grec (1988)
Time (1988)
Voice and Vision (1989)
Insight (1993)
Demis Roussos in Holland (1995)
Immortel (1995)
Serenade (1996)
Mon île (1997)
Auf meinen Wegen (2000)
Live in Brazil (2006)
Demis (2009)