Kreikan–Turkin sota (1919–1922)
Julmuudet ja väitetyt etniset puhdistukset > Kreikkalaisten poltetun maan taktiikka

Useiden lähteiden mukaan Kreikan armeija noudatti sodan loppuvaiheessa Anatoliasta vetäytyessään poltetun maan taktiikkaa. Lähi-idän historian tutkija Sydney Nettleton Fisherin mukaan se kohdisti tällöin matkan varrella olleiden turkkilais­kylien puolustus­kyvyttömiin asukkaisiin kaikkia mahdollisia väkivallan muotoja. Norman Naimark totesikin, että kreikkalaisten vetäytyminen alueelta oli paikalliselle väestölle vielä tuhoisampaa kuin itse miehitys.
Yhdysvaltain silloinen Konstantinopolin varakonsuli James Loder Park, joka teki kiertomatkoja tuhotuilla alueilla heti kreikkalaisten poistumisen jälkeen, kuvasi tilannetta İzmirin läheisyydessä olevissa kaupungeissa seuraavasti:
»Manisa ... lähes täysin tulen tuhoama ... 10 300 taloa, 15 moskeijaa, 2 kylpylää, 2 278 kauppaa, 19 hotellia, 26 huvilaa ... [tuhottu]. Cassaba (nykyinen Turgutlu) oli 40 000 asukkaan kaupunki, jonka väestöstä 3 000 ei ollut muslimeja. Näistä 37 000 turkkilaisesta vain 6 000:n voitiin todeta olevan elossa, kun taas 1 000 turkkilaisen tiedettiin tulleen ammutuiksi tai poltetuiksi elävältä. Kaupungin 2 000 rakennuksesta oli pystyssä enää 200. Saatavilla oli runsaasti todisteita, jotka osoittivat, että kreikkalaiset sotilaat olivat kreikkalaisten ja armenialaisten siviilien avustamina järjestelmällisesti hävittäneet kaupungin. Kerosiinia ja bensiiniä oli käytetty sen varmistamiseksi, että tuho olisi nopea ja täydellinen. Alaşehirissa käsipumpuilla oli ruiskutettu rakennusten seinille kerosiinia. Tutkiessamme kaupungin raunioita löysimme suuren määrän hiiltyneitä ja mustia pääkalloja ja luita, joista riippui hiusten ja lihan jäänteitä. Pyynnöstämme joukko uusilta vaikuttavia hautojakin avattiin, ja meille riitti todeta, että ruumiit olivat vasta neljän viikon ikäisiä. [Neljä viikkoa aikaisemmin kreikkalaiset olivat vetäytyneet Alaşehirista]»
Konsuli Park teki seuraavan yhteenvedon:
»
Niiden kaupunkien keskustat, joissa kävimme, olivat kreikkalaiset tuhonneet.
Neljässä kaupungissa, joissa kävimme viimeiseksi, tuhottujen rakennusten prosenttiosuudet olivat: Manisa 90 prosenttia, Cassaba (Turgutlu) 90 prosenttia, Alaşehir 70 prosenttia, Salihli 65 prosenttia.
Näiden kaupunkien polttaminen ei ollut suunnittelematonta, ajoittaista tai tapahtunut vahingossa vaan hyvin suunniteltua ja läpeensä organisoitua.
Monessa tapauksessa oli tehty myös fyysistä väkivaltaa, suurin osa siitä tarkoituksella ja siveettömällä tavalla. Tarkkoja lukuja oli mahdotonta saada, mutta voidaan jokseenkin varmasti sanoa, että vetäytyvät kreikkalaiset olivat tehneet näissä neljässä kaupungissa ainakin useita tuhansia väkivallantekoja. Ne käsittivät kaikkia kolmea tavallista tyyppiä sellaisista julmuuksista, nimittäin murhia, kidutusta ja raiskauksia.»
Kinross kirjoitti: ”Useimmat reitin varrella sijainneet kaupungit olivat raunioina. Yhtä niistä, Uşakia, ei ollut enää olemassa. Alaşehir ei ollut muuta kuin pimeä poltettu kolo, joka rumensi kumpuilevaa maisemaa. Kylä toisensa jälkeen oli poltettu tuhkaksi. Manisan historiallisen pyhän kaupungin 18 000 rakennuksesta oli vain viisisataa jäljellä.”
Yksi esimerkki kreikkalaisten vetäytyessään suorittamista tuhotöistä oli Karatepen kylän hävitys Aydın Vilayetin alueella. Silloin he pakottivat kaikki kylän asukkaat menemään moskeijaan, jonka he sitten sytyttivät tuleen. Harvat palavasta moskeijasta paenneet ammuttiin. Italialainen konsuli M. Miazzi kertoi juuri käyneensä eräässä turkkilaiskylässä, jossa kreikkalaiset olivat surmanneet noin kuusikymmentä naista ja lasta. Tämän raportin vahvisti sittemmin ranskalainen konsuli, kapteeni Kocher.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Greco-Turkish War (1919–1922)