stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristian Blummenfelt

| Kristian Blummenfelt |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1994 (ikä 31) Bergen, Norja
Uran tiedot
Laji:  triathlon
Aiheesta muualla
www.kristianblu.com
| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten triathlon. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten triathlon. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten triathlon. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Miesten triathlon. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 | triathlon |  |
Kristian Blummenfelt (14. helmikuuta 1994 Bergen, Norja) on norjalainen triathlonisti ja olympiavoittaja.
Blummenfelt aloitti triathlonin vuonna 2006. Hän kuuli lajista uintivalmentajaltaan. Hän harrasti pitkään myös muita lajeja ja kilpaili vuonna 2011 maastojuoksussa junioreiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Blummenfelt menestyi triathlonissakin melko pian, ja hän voitti muun muassa Kansainvälisen triathlonliiton Euroopan cupin osakilpailuja. Aikuisten sarjoissa Blummenfeltin ensimmäinen suuri saavutus oli pronssimitali EM-kilpailuissa 2015.
Blummenfelt osallistui vuonna 2014 ensimmäisen kerran World Triathlon Series -kilpasarjaan. Hänen ainoa sijoituksensa oli 33:s. Seuraavana vuonna hän oli jo parhaimmillaan 13:s. Blummenfelt nousi palkintokorokkeelle ensimmäisen kerran vuoden 2016 Jokohaman osakilpailussa. Samana vuonna hän pääsi edustamaan Norjaa Rion olympialaisiin, missä hän sijoittui triathlonissa 13:ksi.
Blummenfelt ylsi vuoden 2017 neljä kertaa WTS-sarjan palkintosijalle. Rotterdamissa järjestetyssä finaalikilpailussa hän oli toinen ja kokonaispisteissä kolmas. Vuoden lopulla hän osallistui ensimmäisen kerran Bahrainin puolimatkalle, jonka hän myös voitti. Blummenfelt jatkoi vuonna 2018 WTS-sarjassa ja oli parhaimmillaan kolme kertaa toinen. Kokonaispisteissä hän oli viides. Bahrainissa hän voitti toistamiseen puolimatkan kilpailun ja teki siellä lajin maailmanennätyksen, 3 tuntia 27 minuuttia 34 sekuntia.
Blummenfelt ei päässyt WTS-sarjan kilpakauden 2019 aikana kertaakaan palkintosijoille. Kahdesti hän oli viides. Hän pääsi kuitenkin mukaan finaalikilpailuun, jonka hän voitti. Kokonaispisteissä hän oli kymmenes. Puolimatkan maailmanmestaruuskilpailuissa Blummenfelt oli neljäs, mutta Bahrainissa hän voitti jo kolmannen kerran. Hän rikkoi siellä myös maailmanennätyksensä ja tuli maaliin ajassa 3 tuntia 25 minuuttia 10 sekuntia. Kilpkaudella 2020 Blummenfelt kilpaili yhdessä WTS-sarjan osakilpailussa ja kahdessa maailmancupin osakilpailusa.
Blummenfeltin kausi 2021 alkoi WTCS-sarjan Jokohaman osakilpailun voitolla. Tokion olympialaisista Blummenfelt sai olympiakultaa, kun hän voitti matkan 11 sekunnin erolla Alex Yeehen.
Aiheesta muualla

Kotisivut (englanniksi)
Novak

Novak tai Novák on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alfredo Ernest Novak (1930–2014), yhdysvaltalainen katolinen pipispa
Benjamin Manaly Novak, B. J Novak (s. 1979), yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja
Brandon Novak (s. 1978), yhdysvaltalainen rullalautailija
Dezső Novák (1939–2014), unkarilainen jalkapalloilija ja valmentaja
Domen Novak (s. 1995), slovenialainen maantiepyöräilijä
Eduard Novák (1946–2010), tšekkiläinen jääkiekkoilija
Éva Novák (1930–2005), unkarilainen uimari ja olympiavoittaja
Filip Novák (s. 1982), tšekkiläinen jääkiekkoilija
Franc Novak (1856–1936), slovenialainen pikakirjoittaja
Gábor Novák (1934–2021), unkarilainen ratameloja
Grigori Novak (1919–1980), neuvostoliittolainen painonnostaja, maailmanmestari ja maailmanennätysmies
Ilona Novák (1925–2019), unkarilainen uimari ja olympiavoittaja
Jan Novák (s. 1979), tšekkiläinen jääkiekkoilija
Jelka Ovaska Novak (s. 1947), slovenialainen kirjallisuuden kääntäjä
Jiří Novák (s. 1950), tšekkiläinen jääkiekkoilija
Jiří Novák (s. 1975), tšekkiläinen tennispelaaja
Katalin Novák (s. 1977), unkarilainen poliitikko, Unkarin presidentti 2022–2024
Kim Novak (s. 1933), yhdysvaltalainen näyttelijä
Ladislav Novák (1931–2011), tšekkiläinen jalkapalloilija
Ljudmila Novak (s. 1959), slovenialainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Michael Novak (1933–2017), yhdysvaltalainen katolinen uskonnonfilosofi ja diplomaatti
Michal Novák (s. 1982), slovakialainen jääkiekkoilija.
Michal Novák (s. 1996), tšekkiläinen maastohiihtäjä.
Pavel Novák (s. 2002), tšekkiläinen jääkiekkoilija
Steve Novak (s. 1983), yhdysvaltalainen koripalloilija
Tommy Novak (s. 1997), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Vítězslav Novák (1870–1949), tšekkiläinen säveltäjä ja musiikinopettaja
Vladimír Novák (1904–1986), tšekkoslovakialainen hiihtäjä.
Kuvitteellisia henkilöitä

Pat Novak, veneenvuokraamon pitäjä radiokuunnelmassa Pat Novak for Hire.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kenraalikuvernööri

Kenraalikuvernööri on suurehkon hallinnollisen alueen ylin sotilas- ja siviiliviranomainen. Suomella oli kenraalikuvernöörejä jo Ruotsin vallan aikana (muun muassa Pietari Brahe), mutta suurempi merkitys on Venäjän keisarin vuonna 1808 Suomeen perustamalla samannimisellä viralla: kenraalikuvernööri toimi Suomen autonomian aikana senaatin puheenjohtajana ja sotaväen korkeimpana päällikkönä.
Kansainyhteisön maissa kenraalikuvernööri on Yhdistynen kuningaskunnan hallitsijan valtaa käyttävä viranomainen, jonka hallitsija myös nimittää virkaansa. Kenraalikuvernööri on de facto maan valtionpäämies sekä hoitaa siihen kuuluvia vastuita kuten suurlähettiläiden valtakirjojen hyväksyminen ja virkamiesten nimityksiä. Aikaisemmin joidenkin Brittiläisen imperiumin kenraalikuvernööriä vastaava titteli oli varakuningas, joka oli käytössä muun muassa Brittiläisessä Intiassa ja Irlannissa ennen vapaavaltion perustamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kenraalikuvernööri Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Korea 
Henkilöt:  Yle
Linnunruohokasvit

| Linnunruohokasvit |
| --- | --- |
 Isolinnunruoho (Polygala vulgaris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Fabales
Heimo::  Linnunruohokasvit Polygalaceae  Hoffmanns. & Link, nom. cons.
Synonyymit
 Diclidantheraceae J.Agardh  Moutabeaceae Pfeiffer  Xanthophyllaceae Reveal & Hoogland 
Katso myös
   Linnunruohokasvit Wikispeciesissä   Linnunruohokasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Linnunruohokasvit (Polygalaceae) on vajaat tuhat lajia käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Fabales-lahkossa, johon muun muassa hernekasvit (Fabaceae) kuuluvat.
Tuntomerkit

Linnunruohokasveissa on sekä puu- että ruohovartisia lajeja, ja ne sisältävät saponiineja. Kasvit ovat kaljuja tai niissä on solukarvoja. Hankasilmuja on vähintään kaksi. Lehdet ovat yksinkertaisia ja ehytlaitaisia. Varren nivelissä on melko usein parilliset rauhaset tai rauhasia on lehtilavassa. Kukat ovat vastakohtaisia, enemmän tai vähemmän perhomaisia, viisiverhoisia ja -teriöisiä; terälehdet ovat tavallisesti kynnellisiä. Heteitä on kahdeksan, ja ne ovat enemmän tai vähemmän yhteen kasvaneita sekä terälehtiin kiinnittyviä; usein yksi heteistä puuttuu. Emilehdet ovat kasvaneet yhteen, ja vartalo on pitkä. Siemenessä on toisinaan enemmän tai vähemmän tärkkelyspitoinen endospermi.
Levinneisyys

Linnunruohokasveja esiintyy lähes koko maapallolla arktisia alueita ja Uutta-Seelantia lukuun ottamatta. Suomessa tavataan muutamaa heimoon kuuluvaa lajia, jotka kaikki ovat linnunruohoja (Polygala).
Luokittelu

Linnunruohokasvien heimossa on noin 21 sukua ja 965 lajia, ja ne jaetaan neljään tribukseen:
Luokittelu > 1. Xanthophylleae Chodat

Tribuksen muodostaa vain Xanthophyllum-suku, johon kuuluu 95 eteläaasialaista ja pohjoisaustralialaista puu- ja pensaslajia. Kasveihin kerääntyy alumiinia. Kasvutapa on sympodiaalinen: päähaaran kärkisilmu kuolee ja jokin sivuhaaroista ottaa päähaaran aseman. Varren nivelissä on rauhasia. Kukinto on terttumainen (muissa tribuksissa viuhkomainen). Kukkien verholehdet ovat keskenään erikokoisia ja teriö on kierteinen eli kontortti. Sikiäimessä on laitaistukat, joihin kiinnittyy vähintään neljä, toisinaan runsaastikin siemenaiheita. Luotti on pieni ja kaksiliuskainen, harvoin pallomainen. Hedelmä on tavallisesti marja, harvoin avautuva.
Luokittelu > 2. Polygaleae Chodat

Tribuksen kasvit ovat ruohovartisia, puuvartisia köynnöksiä eli liaaneja tai pensaita; jotkin ruohoista ovat lehtivihreättömiä ja sienijuuren varassa eläviä marraskasveja. Varren nivelten rauhaset ovat harvinaisia. Kukka on perhomainen siten, että kaksi verholehteä muodostaa siivet, kaksi yhteen kasvanutta terälehteä purjeen ja yksi venhon (vrt. hernekasvien kukka). Heteenponnet avautuvat kärkirei'illä. Sikiäin on kahden yhteen kasvaneen emilehden muodostama, ja luotti on kaksiliuskainen ja enemmän tai vähemmän epäsymmetrinen. Hedelmä on usein litteä kota, marja, luumarja tai siivellinen pähkylä eli samara.
Tribus on levinneisyydeltään kosmopoliitti Arktista ja Uutta-Seelantia lukuun ottamatta. Runsaslajisimmat suvut ovat linnunruohot (Polygala, ehkä noin 350 lajia, joista Suomessa kolme), Monnina (180 lajia), Muraltia (120 lajia) ja Securidaca (80 lajia).
Luokittelu > 3. Carpolobieae Eriksen

Tribus käsittää kaksi sukua ja kuusi trooppisen Afrikan lajia. Ne ovat pensaita, pieniä puita tai liaaneja. Heteitä on tavallisesti viisi, ja ponnet avautuvat lyhyillä kärkiraoilla. Yhteen kasvanut sikiäin on kolmilehtinen ja luotti pallomainen.
Luokittelu > 4. Moutabeae Chodat

Tribuksessa on puita ja joitakin liaaneja trooppisesta Amerikasta ja Uudesta-Guineasta Uuteen-Kaledoniaan ulottuvalta alueelta. Sukuja on neljä ja lajeja 15. Lehdissä ja toisinaan myös varren nivelissä on rauhasia. Kukinto on usein terttumainen. Verho- ja terälehdet ovat kasvaneet yhteen, heteenponnet avautuvat lyhyin ja toisiinsa yhtyvin kärkiraoin ja sikiäin muodostuu 3–8 yhteen kasvaneesta emilehdestä. Siemenet ovat vaipallisia.
Linnuruohokasvisuvut:
Atroxima Stapf
Badiera DC.
Balgoya Morat & Meijden
Barnhartia Gleason
Bredemeyera Willd.
Carpolobia G.Don
Comesperma Labill.
Diclidanthera Mart.
Epirhizanthes Blume
Eriandra P.Royen & Steenis
Monnina Ruiz & Pav.
Moutabea Aubl.
Muraltia DC.
Nylandtia Dumort.
Phlebotaenia Griseb.
Polygala L. – linnunruohot
Salomonia Lour.
Securidaca L.
Xanthophyllum Roxb.
Käyttö

Eräistä lajeista on valmistettu rohtoja, kuten pohjoisamerikkalaisesta rohtolinnunruohosta (Polygala senega) myrkkykäärmeen puremiin ja yskänlääkkeisiin. Eräät linnunruoholajit ovat värikasveja. Kuitukasvina viljellään trooppisen Afrikan lajia Polygala butyracea.
Atroxima liberica
Comesperma ericinum
Diclidanthera elliptica
Monnina parasylvatica
Nylandtia spinosa
Salomonia ciliata
Securidaca diversifolia
Xanthophyllum lanceatum
Polygaleae-alaheimon levinneisyys
Haukipudas

| Haukipudas> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Oulu |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  65°10′35″N, 025°21′10″E
Lääni:  Oulun lääni
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Oulun seutukunta
Kuntanumero:  084
Hallinnollinen keskus:  Haukiputaan kirkonkylä
Perustettu:  1866
Liitetty:  2013
– liitoskunnat:  Oulu Kiiminki Oulunsalo Yli-Ii Haukipudas
– syntynyt kunta:  Oulu
Pinta-ala:  1 023,60 km²  (1.1.2012)
– maa:  441,08 km²
– sisävesi:  10,54 km²
– meri:  571,98 km²
Väkiluku:  19 053   (31.12.2012)
– väestötiheys:  43,2 as./km² (31.12.2012)
Haukipudas on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Se liittyi vuoden 2013 alussa kolmen muun kunnan kanssa osaksi Oulun kaupunkia.
Kunnassa asui lakkauttamishetkellä 19 053 ihmistä. Sen pinta-ala oli 1 023,60 km², josta 571,98 km² oli merialueita ja 10,54 km² sisävesiä. Väestötiheys oli 43,2 asukasta/km². Haukiputaan naapurikunnat olivat Hailuoto, Ii, Kiiminki, Oulu ja Yli-Ii. Kiiminkijoki laskee Perämereen Haukiputaalla.
Nimensä Haukipudas on saanut Vahtolanlahdesta Martinniemeen virranneen putaan mukaan. Maankohoamisen takia pudas alkoi 1500-luvulla umpeutua. Ruohottuva uoma houkutteli putaaseen haukia.
Luonto

Haukipudas on tasaista lakeutta ja tasankoa, joka on kohonnut merestä varsin myöhään. Luonnonoloiltaan Haukipudas jakautuu kahteen osaan. Haukiputaan länsiosa kuuluu Keski- ja Pohjois-Pohjanmaan jokimaahan ja Yli-Iin ja Kiimingin väliin pistävä itäpuoli nevalakeuteen. Länsiosa on metsäisempää ja käsittää enemmän peltoa kuin itäosa.
Kallioperältään Haukipudas kuuluu karjalaiseen liuskevyöhykkeeseen. Eteläosassa vallitsevat kvartsi-maasälpäliuskeet ja pohjoisessa fylliitti ja kiilleliuskeet. Idässä on melko laaja kvartsiittialue. Yleisin maalaji on moreeni, joka sisältää paikoin runsaasti suurikokoisia kiviä. Haukiputaan alueella on kolme pitkittäisharjulaaksoa. Lounaisin kaartuu kirkon eteläpuolelta Kalimenojan varteen, Kiimingistä ulottuu yksi harjujako Kiiminkijoen varteen ja kolmas harjujakso kulkee idässä Martimojoen alueella. Hiekkamaita on myös rannikolla, etenkin Isollaniemellä. Virpiniemen retkeily- ja ulkoilualueella on pieniä lentohiekkadyynejä. Kiiminkijokisuulla joen pohjoispuolella Kurtinhaudan ranta-alueella on vanhoille hiekkadyyneille kasvanut rantametsä, joka on suosittua virkistys- ja ulkoilualuetta. Savea ja hiesua on Haukiputaan alueella vähän.
Pääosa Haukiputaasta on loivaa tasankoa. Maaston korkeus meren pinnasta mitattuna vaihtelee 10–20 metrin välillä. Martimojoen alueella maasto kohoaa 50 metrin tasolle ja muuttuu samalla epätasaisemmaksi. Rannikon korkein kohta on Isonniemen Runtelin harju. Se kohoaa melko jyrkkänä 34,5 metrin korkeuteen vain 400 metrin päässä rannasta ja erottuu selvästi muuten tasaisen laakeasta maisemasta. Rannikon edustalla ovat muun muassa Kraaselin, Kotakarin ja Hietakarin saaret.
Haukiputaan päävesistö on Kiiminkijoki, joka laskee entisen Kiimingin kunnan puolelta Haukiputaan keskiosien kautta kirkonkylän pohjoispuolitse mereen. Joki meanderoi, kiemurtelee paikoin voimakkaasti ja tulva-aikana monet vanhat uomat joutuvat veden valtaan. Kiiminkijoen suu on muuttunut huomattavasti viimeisten sadan vuoden aikana, sillä jatkuva maankohoaminen ja joen mukanaan tuomat lietteet ovat muuttaneet monet entiset lahdet ja salmet pajuttuneiksi rantaniityksi. Kiiminkijoen vielä kahlitsemattomista koskista huomattavimmat ovat Jalo-, Jokelan-, Kärppä-, Allikko-, ja Puuperänkoski. Kalimenoja virtaa Haukiputaan etelärajan tuntumassa ja laskee Kellon eteläpuolitse Perämereen. Martimojoki virtaa Haukiputaan itäosien suomaiden halki kaakosta luoteeseen ja laskee Yli-Iin puolella Iijokeen. Rannikkovyöhykkeellä on maatalouden edistämiseksi tehty laajoja suokuivatuksia ja lukuisia järvienlaskuja. Laskettuja järviä ovat muiden muassa Iso Liesjärvi, Heikistö, Utalampi, Isolahti, Hetejärvi ja Rautionlahti.
Haukiputaan kasvillisuuden yleisluonne on varsin karu. Moreeni- ja harjualueet ovat mäntyvaltaisia kuivia kangasmetsiä. Monin paikoin entiset viljelysalueet ovat muuttuneet lehtipuuvaltaiseksi korveksi. Kiiminkijoen varressa on pieniä tulvaniittyjä. Haukiputaan länsiosassa on suota noin 30–40 prosenttia maa-alasta, mutta idässä soiden osuus on jo yli 60 prosenttia. Rautatien itäpuoliset suoalueet ovat etupäässä rämeitä ja osittain nevoja.
Liikenne

Valtatie 4 kulkee Haukiputaan läpi pohjois-eteläsuunnassa. Etelästä katsottuna tie kulkee Kiiminginjoelle asti moottoritienä, josta tie jatkuu moottoriliikennetienä Ii:n Räinänperään asti. Haukiväylä ja moottoritie on yhdistetty toisiinsa eritasoliittymällä. Tie ohittaa Haukiputaan keskustan yli kolmen kilometrin päästä itäpuolelta. Haukiväylä yhdistää keskustan valtatiehen. Nelostien vanha linjaus, joka kulkee Haukiputaan keskustan läpi, on nykyisin seututie 847. Kiiminkijoen ylittävä vanhan nelostien silta valmistui 1954. Siihen asti joki piti ylittää lossilla tai kiertää Asemakylällä sijaitsevan rautatiesillan kautta. Lossista (ruots. färja) on muistona paikannimi Värjänranta, joka sijaitsee maantiesillan kupeessa kirkonkylän puolella.
Haukipudasta palvelevat joukkoliikenne-linjat 20, 20B, 20N, 22, 23, 23B, 25, 26, 38, 38J, 38B ja 38BJ (ajalla 8.8.2018–2.6.2019).
Haukipudas sijaitsee Oulu–Tornio-radan varrella. Haukiputaan alueella sijaitsee kaksi rautatieasemaa Kello ja Haukipudas. Sekä henkilö- että tavaraliikenne asemilla on loppunut. Haukiputaan asemalta oli aiemmin ratayhteys myös Martinniemeen. Martinniemen rata purettiin vuonna 1999. Martinniemessä on aikaisemmin toiminut myös satama Martinniemen sahan puutavaran vientiä varten.
Oulun lentoasema sijaitsee noin 35 kilometrin päässä Haukiputaalta.
Tunnettuja haukiputaalaisia

| --- | --- |
 Päivi Alasalmi, kirjailija  Gustaf Bergbom, kauppaneuvos  Matti Hannus, urheilukirjailija  Tytti Isohookana-Asunmaa, ministeri ja kansanedustaja  Osmo Jussila, poliittisen historian tutkija  Jari Kupila, urheilutoimittaja, tietokirjailija  Olli Litmanen, tubettaja  Juhani Laitala, näyttelijä  Merja Larivaara, näyttelijä  Kai Latvalehto, näyttelijä, opettaja  Lea Laven, viihdetaiteilija, laulaja  Lauri Leppäluoto, kauppaneuvos  Hjalmar Lindqvist, kansanedustaja  Sakari Manninen, jääkiekkoilija  Yrjö Murto, ministeri ja kansanedustaja  Miika Nousiainen, kirjailija :  Markus Nutivaara, jääkiekkoilija  Sakari Pietilä, jääkiekkovalmentaja  Lasse Pirjetä, jääkiekkoilija  Samuli Pohjamo, europarlamentaarikko  Jukka Poika, laulaja  Jukka Rasila, näyttelijä  Riitta-Liisa Roponen, hiihtäjä  Aune Rutonen, poliitikko  Joni Skiftesvik, kirjailija  Jukka Takalo, laulaja  Eero Tapio, painija  Vilho Valjus, kauppaneuvos  Mirja Vehkaperä, kansanedustaja  Janne Raudaskoski, näyttelijä  Topias ”Topson” Taavitsainen, e-urheilija
Uskonnolliset yhteisöt

Haukiputaalla toimii evankelisluterilainen Haukiputaan seurakunta, joka jatkoi itsenäisenä kuntaliitoksen jälkeenkin, mutta osana Oulun seurakuntayhtymää. Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä Haukiputaan seudulla toimii vanhoillislestadiolaisuus, jolla on paikkakunnalla Haukiputaan Rauhanyhdistys, Haukiputaan Jokikylän Rauhanyhdistys sekä Kellon Rauhanyhdistys .
Paikkakunnalla toimii myös toinen luterilainen kirkko, Suomen luterilaisen tunnustuskirkon Haukiputaan Luterilainen Tunnustusseurakunta. Muita kirkkokuntia edustaa Helluntaiherätykseen lukeutuva Haukiputaan helluntaiseurakunta.
Nähtävyyksiä

Haukiputaan kirkko
Kiviniemen kalasatama
Virpiniemi
Kurtinhaudan rantametsä
Kurtinhaudan kulttuuri- ja luontopolku
Halosenniemen kylänraitti
Haukiputaan kotiseutumuseo
Martinniemen vanha saharakennus
Kotiseutumuseo
Runtelinharju
Perämeren saaria Haukiputaan edustalla

Hanhikari, Hietakari, Hoikka-Hiue, Iso-Hiue, Iso-Miehikkä, Isonkivenletto, Kaasamatala (Hiuvet), Kattilankalla, Kellon Kraaseli, Kintasletto, Kotakari, Kriisinkivi, Kropsu, Laitakari, Lemmonletto, Länsiletto, Lönkytin, Mustakari, Mustakari (Martinniemi), Nimetön, Pallonen, Pensaskari, Pikku-Miehikkä, Pulkkisenmatala, Puukkoletto, Rapakari, Rivinletto (Kaasamatala), Santapankki, Satakarinletto, Ulko-Pallonen, Välikari, Väliletto, Ykskivi, Äijänkumpele.
Urheiluseuroja

Haukiputaan Heitto ry.
Haukiputaan Veikot ry.
Haukiputaan Ahmat
Haukiputaan Pallo
Kellon Lyönti
Kellon Työväen Urheilijat
Kulttuuri > Tapahtumat

Vanhoillislestadiolaisten suviseurat on järjestetty Haukiputaalla vuonna 1993.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Haukiputaan pitäjänruoaksi nimettiin 1980-luvulla lohisoppa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haukipudas Wikimedia Commonsissa
Haukipudas-seuran kotisivut
Haukipudas
| --- | --- |
Kylät ja alueet: Annalankangas · Asemakylä · Ervastinranta · Halosenniemi · Holstinmäki · Häyrysenniemi · Jokikylä · Kalimenkylä · Keiska · Kello · Kirkonkylä · Kiviniemi · Kurtinhauta · Martinniemi · Onkamo · Parkumäki · Putaankylä · Rivinnokka · Santaholma · Takkuranta · Taipaleenkylä · Ukonkaivos · Virpiniemi
Vesistöt: Halosenlahti · Hekkalanlahti · Kalimeenoja · Kiiminkijoki
Muuta Haukiputaaseen liittyvää: Ahmat · A. Santaholma Oy · Vapaa-aikakeskus Jatuli · Kirkko · Rautatieasema · Kellon asema · Martinniemen rata · Martinniemen asema · Martinniemen saha · Maunun saha · Nimettömänmatala · Nurkkanäyttämö · Rantapohja · Suurhiekka
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Oulun historia
| --- | --- |
Oulun palot:  v. 1652 palo  v. 1655 palo  v. 1705 palot  v. 1715 palo  v. 1773 palo  v. 1822 palo  v. 1882 palo 
Merenkulku:  Fregatti Toivo  Hailuotolaiva  Kiikelin hylky  Laitakarin hylky  Hinaaja Oulu II  Sophia Marian hylky 
Teollisuuden historia:  Aittokoski Oy  Katri Antell  Merijal  Oulu Oy  Pateniemen saha  Tervahovi  Toppila Oy  Toppilan Mallasjuomatehdas  Typpi Oy  Ab Uleå Oy  Veljekset Åström 
Kuntaliitokset:  1965: Oulujoen kunta  2009: Ylikiimingin kunta  2013:  Haukiputaan kunta  Kiimingin kunta  Oulunsalon kunta  Yli-Iin kunta 
Katso myös:  Kierikkikeskus  Latokankaan kivikautinen asuinalue  Oulun kasarmi  Oulun kristalliyö  Oulun linna  Oulun valtaus  Pikku-Berliini  Rekikylän kivikautinen asuinpaikka  Typpi Oy:n räjähdysturma  Ylikiimingin seurakunta 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Haukiputaan kirkko ja kellotapuli.
Näkymä Haukiputaan Virpiniemen mäkihyppytornin huipulta merelle.
Kalimeenojan Kalimeenkylällä Haukiputaalla.
Martinniemen vanha saha vuonna 2009.
Helsingin aikuisopisto

Helsingin aikuisopisto on suurimpia yksityisiä suomalaisia kansalaisopistoja. Opisto on vapaan sivistystyön lain piiriin kuuluva kansalaisopisto, joka saa lakisääteistä valtionosuutta.
Helsingin aikuisopisto on kaikille avoin oppimisen ja hyvinvoinnin keskus, joka sijaitsee Runeberginkatu 22-24:ssä Etu-Töölössä. Rakennus valmistui vuonna 1923 Tyttönornaalilyseon käyttöön, ja se on remontoitu kansalaisopiston toimintaa varten.
Opisto tarjoaa vuosittain yli 1 000 kaikille avointa kurssia mm. liikunnan, tanssin, kielten, taiteen, kädentaitojen, musiikin, teatterin ja digitaitojen alueilta. Lisäksi opistossa on mahdollisuus suorittaa Finnish Courses- ja avoimen yliopiston opintoja. Opisto järjestää myös työvoimakoulutusta ja perusopetusta aikuisille maahanmuuttajille.
Helsingin aikuisopisto on perustettu vuonna 1961.
Aiheesta muualla

Verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Musta Karhu

Isänmaallisen Kansanliikkeen (IKL) lausuntakuoro esiintyy ravintola Mustassa Karhussa 1936.
IKL:n arpajaiset Helsingin Mustassa Karhussa vuonna 1937.
Musta Karhu oli vuosina 1934–1944 toiminut suomalainen ravintolaketju, jonka omisti äärioikeistolainen Isänmaallinen kansanliike (IKL). Ravintoloiden tarkoituksena oli kerätä puolueelle varoja ja toimia jäsenten kohtaamis- ja kokouspaikkoina.