stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uusi Suometar

| Uusi Suometar |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  Sanomalehti
Julkaisija:  Uuden Suomettaren Oy (1881–1918)
ISSN:  ISSN 1457-4721
Levikki:  900 (1869)   6 100 (1890)   16 000 (1914)
Perustettu:  1869
Lakkautettu:  1918
Päätoimittaja:  Viktor Löfgren (Lounasmaa) (1871–1906)
Sitoutuneisuus:  Suomalainen puolue
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  21 × 33 cm (1869)   40 × 55 cm (1918)
Ilmestymistiheys:  6 kertaa viikossa (v:sta 1890)
Kieli:  suomi
Uusi Suometar oli Suomessa autonomian ajan loppupuolella ilmestynyt valtakunnallinen sanomalehti, jonka johtavat fennomaanit perustivat ajamaan suomalaisuusliikkeen poliittisia ja kulttuurisia tavoitteita.  Vuonna 1881 siitä tuli ensimmäisenä kotimaisena sanomalehtenä kuudesti viikossa ilmestyvä. Levikiltään se oli toiseksi suurin Hufvudstadsbladetin jälkeen. 1900-luvun alkuun mennessä lehdestä kehittyi Suomalaisen puolueen tärkein äänenkannattaja. Lehti lakkasi vuonna 1918, jolloin sen tilalle perustettiin Uusi Suomi.
Lehden perustaminen

Uuden Suomettaren taustaryhmä oli historian professori Yrjö Koskisen ympärille ryhmittynyt ”jungfennomaanien” aatepiiri, joka tahtoi ajaa radikaalimpaa kieli- ja koulupolitiikkaa kuin vanhemman fennomaanipolven toimittama Suometar.  Koskisen ohella lehteä olivat syksyllä 1868 perustamassa hänen veljensä oik.kand. Jaakko Forsman sekä nuoret maisterit Antti Almberg ja J. V. Calamnius. Toimituksen tueksi saatiin värvättyä myös muutamaa vuotta aikaisemmin lakanneen Suomettaren entinen päätoimittaja Paavo Tikkanen.
Ohjelma ja linja

Tärkeimmäksi tavoitteekseen Uusi Suometar otti suomen kielen saamisen viralliseksi kieleksi ruotsin rinnalle, suomenkielisen koululaitoksen kehittämisen, varsinkin oppikoulujen perustamisen, sekä kansanvalistuksen ajamisen. Lehti halusi tietoisesti laventaa lukijakuntaansa myös maaseudulle ja kampanjoi varsinkin 1870-luvulla menestyksellisesti erilaisilla keräyksillä ja kansalaisjuhlilla Kansanvalistusseuran ja uusien oppikoulujen puolesta. Lehden demokratistinen into huolestutti jopa suomalaisuusliikkeen suurta oppi-isää J. V. Snellmania, jonka välit Yrjö Koskiseen alkoivat viilentyä.
Uskonnollisissa ja kulttuurikysymyksissä lehti edusti konservatiivista kantaa. Se torjui jyrkästi 1880-luvulla kehkeytyvän nuorsuomalaisen kulttuuripiirin uskonnonvapausvaatimukset ja suhtautui kriittisesti yhteiskunnallisesti radikaaliin realistiseen kirjallisuuteen.
Venäjän-poliittisen tilanteen kärjistyttyä 1890-luvulla Uusi Suometar omaksui varovaisen, hallitsijalle osoitettua lojaalisuutta korostavan asenteen. Tosin Suomen oikeudellista asemaa puolustettiin ja Helmikuun manifestin julkaisemista arvosteltiin, mutta päälinjaksi muotoutui J. R. Danielsonin ja E. G. Palménin muotoilema maltillinen myöntyvyys venäläisten vaatimuksiin nähden.
Kun nuorsuomalaisten perustama Päivälehti alkoi ilmestyä vuonna 1890, Uuden Suomettaren ylivalta maan suurimpana suomenkielisenä sanomalehtenä alkoi murentua. Lehtien välinen kilpailu johti myös katkeraan keskinäiseen kiistelyyn ”suomettarelaisen” myöntyvyyslinjan ja perustuslaillisen ”Nuoren Suomen” edustajien kesken. Sisällissodan jälkiselvittelyiden yhteydessä vuonna 1918 osa monarkiaa kannattavista nuorsuomalaisista ja aktivisteista perusti yhdessä vanhasuomalaisten kanssa uuden puolueen, Kansallisen kokoomuksen. Tässä yhteydessä Uusi Suometar lopetettiin ja uuden puolueen äänenkannattajaksi perustettiin sanomalehti Uusi Suomi
Päätoimittajat

1869-1870 Antti Almberg (Jalava)
1871-1906 Viktor Löfgren (Lounasmaa)
1906-1913 Ernst Nevanlinna
1913-1915 Akseli Rauanheimo
1915-1917 P. J. Hynninen
1917-1918 Artturi H. Virkkunen
Aiheesta muualla

Historiallinen sanomalehtikirjasto 1771–1920:
Uusi Suometar (1869–1918)
Uuden Suomettaren toimitus v. 1889: Seisomassa vasemmalta toim.siht. J.W. Messman, Akseli Lilius, Vilho Soini, Agathon Meurman ja Antti Almberg; istumassa vasemmalta päätoim. Viktor Löfgren, Otto Brummer, J. H. Kala, K. Brander sekä Jaakko Forsman
Vaimoslampi

| Vaimoslampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  61°55′48″N, 26°45′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Puulaan 
Järvinumero:  14.923.1.081
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,6 m  
Pituus:  160 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,48 km  
Pinta-ala:  1,536 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVaimoslampi 
Vaimoslampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Vaimosniemen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 160 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Puulan lähi-alueeseen (14.923) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 96,6 metriä mpy.
Viitasaaren Kristuksen kirkastumisen tsasouna

| Viitasaaren Kristuksen kirkastumisen tsasouna |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkkotie 12, Viitasaari
Seurakunta:  Jyväskylän ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1989
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viitasaaren Kristuksen kirkastumisen tsasouna on ortodoksinen Jyväskylän ortodoksiseen seurakuntaan kuuluva tsasouna Viitasaarella. Se on valmistunut vuonna 1989. Tsasouna on pyhitetty Kristuksen kirkastumisen muistolle. Tsasounan ikonit ovat Jyrki Poudan ja Raija Kannisen maalaamia.
Varuskunnan ”pikku” morsian

| Varuskunnan ”pikku” morsian |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Eero Levä
Käsikirjoittaja:  Väinö Vento
Perustuu:  ruotsalainen elokuva 65, 66 och jag (1936) joka oli sovitus tanskalaisen Axel Frischen näytelmästä 65, 66 och jag (1935)
Tuottaja:  Kurt Nylund
Säveltäjä:  Georg Malmstén
Kuvaaja:  Oscar Lindelöf
Leikkaaja:  Alvar Hamberg
Lavastaja:  Eero Levä
Pääosat:  Sven Relander Elsa Turakainen Eija Karapää Eino Haavisto
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Karhu-Filmi Oy
Ensi-ilta:  5. joulukuuta 1943 Kuopio/Lahti/Oulu/Turku/Viipuri
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varuskunnan ”pikku” morsian on Eero Leväluoman salanimellä Eero Levä ohjaama sotilasfarssi vuodelta 1943. Elokuvan tuotti Kurt Nylundin omistama Karhu-Filmi Oy.
Kriitikot pitivät elokuvaa tyypillisenä ajanvietefarssina. Päämajan sensuuritoimiston tarkastus pakotti poistamaan elokuvasta kohtauksen jossa upseeri joutuu putkaan. Elokuvan yleisömenestys oli keskimääräistä heikompi.
Juoni

Tukkukauppias Markkanen haluaa välttää kuukauden mittaisen vankeustuomion, jonka hän on saanut rattijuopumuksesta, ja vaihtaa paikkaa kaksoisolentonsa kulkuri Knipun kanssa. Knippuna esiintyvä Markkanen joutuu kuitenkin kertausharjoituksiin kasarmille.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sven Relander  | … |  tukkukauppias Paavo Markkanen / kulkuri Knippu   |
|  Elsa Turakainen  | … |  Markkasen kotiapulainen Kaisa Kankkunen   |
|  Eija Karipää  | … |  Elli Markkanen   |
|  Eino Haavisto  | … |  luutnantti Aarne Laine   |
|  Matti Lehtelä  | … |  Reipas, reserviläinen   |
|  Arvi Tuomi  | … |  Kalle Kapalo, reserviläinen   |
|  Aku Peltonen  | … |  vääpeli   |
|  Artturi Laakso  | … |  asianajaja Korpela   |
|  Oili Jaatinen  | … |  rouva Markkanen   |
|  Paavo Kostioja  | … |  ylikonstaapeli   |
|  Kaarlo Saarnio  | … |  sotilaslääkäri    |
|  Helen Mardi  | … |  konttorineiti   |
Viipurinkartano

Viipurinkartano (ruots. Viborgsgård) on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön eteläosassa Perniönjoen alajuoksun varrella.
Viipurinkartano sijaitsee Perniönjoen pohjoisrannalla vajaan neljän kilometrin päästä merestä. Kylän naapurikylät ovat Heikkilä lännessä ja Aitolahti Kylmäojan toisella puolella idässä. Pohjoispuolella on useiden kylien hajanaisia takamaita ja etelärajana toimii Perniönjoki, jonka vastarannalla on Soukka. Kylmäojan ja Perniönjoen rannat ovat viljelysmaata. Suuri metsän peittämä moreenimuodostelma hallitsee Viipurinkartanon pohjoisosaa. Kylän asutus sijaitsee muodostuman eteläreunalla varsin yhteisenä kokonaisuutena.
Viipurinkartano on asutettu viimeistään 1200-luvulla. Heikkilä on kylän tytärkylä. Viipurinkartanon suurtila on jaettu isojaossa kahtia, jotka sijaitsevat vierekkäin omilla nyppylöillään. Kylään on syntynyt myöhemmin useampi pientila, jotka ovat edelleen asuttuja.
Viitasaaren keskustaajama

| Viitasaaren keskustaajama |
| --- | --- |
 Viitasaaren keskustaajama
 Koordinaatit: 63.07616°N, 25.85807°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Keski-Suomi
Kunta:  Viitasaari
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,75 km²
Väkiluku (2019):  3 529
 – Väestötiheys:  522,8 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2019 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viitasaaren keskustaajama on Viitasaaren kaupungin keskustaajama Keski-Suomen maakunnan koillisosassa. Taajama sijaitsee Keiteleen pohjoisosaan kurkottavassa Haapaniemessä ja kahdella niemeen silloilla liittyvässä saaressa (Haapasaari ja Jurvansalo). Ennen Viitasaaren muuttumista kaupungiksi taajama tunnettiin Viitasaaren kirkonkylänä.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Viitasaaren keskustaajaman pinta-ala oli 6,75 neliökilometriä ja väkiluku 3 529. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnanosien rajauksesta.
Viitasaari mainitaan vanhoissa asiakirjoissa aiemman kirkonpaikan ja Keiteleen saaren mukaan muodossa Wijtasalo (1635). Nykyisin Viitasaarena eli Vanhana Kirkkosaarena tunnetun tiettömän saaren nimi oli ainakin 1600-luvulle asti Viitasalo. Siellä sijaitsi saarnahuone mahdollisesti jo 1590-luvulla. Saaressa oli kolme kirkkoa (mahdollisesti vuosilta 1600, 1653 ja 1777). Vanhan kirkkosaaren kolmas kirkko purettiin 1877-1878, rakennettiin uudelleen Haapasaareen, ja tunnetaan nykyisin Viitasaaren kirkkona (1878).
Hallinnollisesti Viitasalo kuului aluksi 1560 perustettuun Rautalammin pitäjään. Asutuksen tihentyessä Viitasaaresta muodostettiin Rautalammin kappeliseurakunta vuoden 1628 tienoilla. Itsenäisen kirkkoherrakunnan aseman Viitasaari (Viitasalo) sai 1635 ja samalla siitä tuli hallintopitäjä.
Sanan viita merkitys on ’lehtimetsä; tiheikkö’.
Viitasaaren kirkko talvella.
Viitasaaren kaupungintalo.
Viitasaaren lukio.
Violent Cop

| Violent Cop> その男、凶暴につき Sono otoko, kyōbō ni tsuki |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Takeshi Kitano
Käsikirjoittaja:  Hisashi Nozawa
Tuottaja:   Hisao Nabeshima  Takio Yoshida  Shozo Ichiyama 
Säveltäjä:  Daisaku Kume
Kuvaaja:  Yasushi Sasakibara
Leikkaaja:  Nobutake Kamiya
Pääosat:   Takeshi Kitano  Hakuryu  Maiko Kawakami  Shirô Sano 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Bandai Co.
Levittäjä:  Shochiku Netflix
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Violent Cop (jap. その男、凶暴につき, Sono otoko, kyōbō ni tsuki) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut japanilaisen Takeshi Kitanon debyyttiohjaus. Tyyliltään elokuva on hyvin väkivaltainen toimintaelokuva. mutta se silti menestyi hyvin Japanissa. Alun perin ohjaajan piti olla Kinji Fukasaku, mutta kun hänelle tuli esteitä, niin Kitanosta tuli ohjaaja. Kitano myös näytteli elokuvassa pääosaroolin. Muissa keskeisissä rooleissa ovat Maiko Kawakami ja Makoto Ashikawa.
Viktor Mamatov

Viktor Fjodorovitš Mamatov  (ven. Виктор Фёдорович Маматов, 21. heinäkuuta 1937 Novosibirsk – 27. lokakuuta 2023) oli Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Viktor Mamatov voitti 20 kilometrin ampumahiihdon maailmanmestaruuden ensimmäisissä MM-kisoissaan 1967. Hopeamitalisti, Puolan Stanislaw Szczepaniak hävisi hänelle 57,2 sekuntia. Viestissä Mamatov sai hopeaa. Seuraavina vuosina hän saavutti viisi peräkkäistä viestin arvokisavoittoa, muun muassa talviolympialaisissa Grenoblessa 1968 ja Sapporossa 1972.
Saavutuksia

Olympiakultaa 4 × 7,5 kilometrin viestissä Grenoblessa 1968 ja Sapporossa 1972
MM-kultaa 20 kilometrillä 1967 sekä 4 × 7,5 kilometrin viestissä 1969–1971
MM-hopeaa 4 × 7,5 kilometrin viestissä 1967
MM-pronssia 20 kilometrillä 1970
Valkoiset (täsmennyssivu)

Valkoiset voi tarkoittaa esimerkiksi:
kaukasidisen eli valkoisen rodun edustajat
valkoiset, joidenkin maiden väestötilastoinnissa määritelty ihmisryhmä
valkoiset, Suomen sisällissodan osapuoli
valkoiset, Venäjän sisällissodan valkoinen armeija
valkoiset, yksi factioista eli Rooman valtakunnan vaunukilpa-ajotalleista
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Valkoiset”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vaahterasavikka

| Vaahterasavikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Revonhäntäkasvit Amaranthaceae
Alaheimo::  Chenopodioideae
Suku::  Liuskasavikat Chenopodiastrum
Laji::  hybridum
Kaksiosainen nimi
 Chenopodiastrum hybridum  (L.) S. Fuentes, Uotila & Borsch 
Synonyymit
 Chenopodium hybridum L. 
Katso myös
   Vaahterasavikka Wikispeciesissä   Vaahterasavikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaahterasavikka (Chenopodiastrum hybridum) on suurilehtinen Euraasiassa tavattava savikkalaji.
Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen vaahterasavikka kasvaa 20–80 cm korkeaksi. Kasvi on väriltään vaihtelevan vihreä ja sen nuoret osat ovat jauhoisia. 
Varsi on kellanvihreä, juovainen, pysty, särmikäs ja etenkin alaosasta niukkahaarainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Varren keskiosissa lehtien lapa on kooltaan 4–12 cm ja muodoltaan leveänpuikea, harvaan liuskamaisesti isohampainen ja tavallisesti hertta- tai tylppätyvinen. Kukinto on lehdetön, runsashaarainen ja terttumainen, kukkasykeröt ovat pieniä. Suomessa vaahterasavikka kukkii heinä-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa ja tiukasti kiinni pähkylän seinässä. Kooltaan siemen on 1,6–2 mm pitkä, ympärykseltään pyöreä, tylppäreunainen ja pinnaltaan syväkuoppainen.
Laji muistuttaa suuresti Pohjois-Amerikassa tavattavaa plataanisavikkaa (C. simplex). Aikaisemmin plataanisavikka luokiteltiinkin vaahterasavikan yhdeksi alalajiksi (C. hybridum ssp. gigantospermum).
Levinneisyys

Vaahterasavikkaa tavataan Euroopassa Pohjois-Espanjasta ja Britteinsaarilta läpi Keski- ja Etelä-Euroopan Pohjois-Kreikkaan, Romaniaan, Ukrainaan, Kaukasukselle ja Etelä- ja Keski-Venäjälle. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian keskiosiin. Levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle Etelä-Siperiaan ja satunnaisempana Keski-Aasiaan ja Pohjois-Kiinaan.
Suomessa vaahterasavikkaa on tavattu Etelä- ja Länsi-Suomessa Oulun korkeudelle saakka. Eteläisimmässä Suomessa laji on vakiintunut uustulokas, muualla maassa satunnainen tulokaslaji.
Elinympäristö

Vaahterasavikka on kulttuurin seuralainen, jota tavataan muun muassa puutarhoissa, satamissa, kaatopaikoilla, kaupungeissa, rautateillä ja erilaisilla joutomailla.
Käyttö

Monien muiden savikkalajien tavoin myös vaahterasavikka kelpaa ihmisravinnoksi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Vaahterasavikan levinneisyys Suomessa.
Vaahterasavikan latvakukinto.
Viktor Kulikov

Viktor Kulikov
Viktor Georgijevitš Kulikov (ven. Ви́ктор Гео́ргиевич Кулико́в, 5. heinäkuuta 1921 – 28. toukokuuta 2013) oli Varsovan liiton joukkojen komentaja 1977–1989 ja Neuvostoliiton marsalkka (14. tammikuuta 1977).
Kulikov palveli toisessa maailmansodassa. Hän komensi Kiovan sotilaspiiriä 1967–1969 ja Neuvostoliiton joukkoja Saksassa 1969–1971. Vuosina 1971–1977 hän oli Neuvostoliiton armeijan pääesikunnassa. Hänet palkittiin Neuvostoliiton sankarin arvonimellä 1981, Leninin palkinnolla 1982 ja Kuuban Playa Girónin kunniamerkillä 2006. Kulikov valittiin Neuvostoliiton kansanedustajain kongressin jäseneksi 1989 ja Venäjän duumaan ”Isänmaa – Koko Venäjän” edustajana.
Tupakan mosaiikkivirus

| Tupakan mosaiikkivirus TMV |
| --- | --- |
 Sauvamaisia tupakan mosaiikkiviruksia mikroskooppikuvassa
Virusten luokittelu
Ryhmä::  IV (+)ssRNA-virukset
Kunta::  Virukset
Suku::  Tobamovirus
Laji::  Tupakan mosaiikkivirus
Katso myös
   Tupakan mosaiikkivirus Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tupakanlehti jossa on TMV:n oireita
TMV:n tartuttama Euphorbia viguieri
Tupakan mosaiikkivirus eli  TMV (engl. Tobacco mosaic virus) on lähinnä koisokasveilla, erityisesti tupakoilla esiintyvä kasvivirus. Viruksen tartunta aiheuttaa kasvin lehdillä laikkuuntumista ja värimuutoksia, mistä nimi mosaiikkivirus.
Historia

TMV oli ensimmäinen löydetty virus. Sen löysi venäläinen biologi Dimitri Ivanovski, hän suodatti bakteerisuodattimen läpi tupakan mehua ja totesi että suodatettu mehu pystyi edelleenkin saastuttamaan terveitä tupakanlehtiä, mutta piti sitä bakteerien tuottamana myrkkynä. Hän esitteli tuloksensa vuonna 1892 Pietarin tiedeakatemialle. Samoihin aikoihin hollantilainen Martinus Beijerinck teki samanlaisia kokeita, mutta hän julkaisi ne vasta kuusi vuotta myöhemmin vuonna 1898. Hän kuitenkin oli tullut siihen tulokseen että suodoksessa oli jotakin uuden tyyppistä taudinaiheuttajaa joka lisääntyi vain elävissä soluissa. Suodos oli steriili mutta se säilyi vuosia ifektointikykyisenä. Beijerinck kutsui tuntematonta taudinaiheuttajaa nimellä contagium vivum fluidum eli tarttuvaksi eläväksi nesteeksi.
Beijerinckin ansiosta suodattimen läpäisystä tuli viruksen kriteeri, ja hän lienee ensimmäisiä, jotka käyttivät sanaa virus suodatettavasta infektiivisestä tekijästä. Samankaltaisten suodosten katsottiin sisältävän virusta, jota silloin pidettiin nestemäisenä. 1900-luvulla mikrobiologit alkoivat ajatella, että suodatettava taudinaiheuttaja olisi jonkinlainen molekyyli. Lopullinen läpimurto uudelle ajattelutavalle tapahtui kuitenkin vasta 1930-luvulla. 1935 yhdysvaltalainen kemisti Wendell Stanley yhdessä John Northropin kanssa onnistuivat kiteyttämään tupakan mosaiikkiviruksen, joka saostui liuoksesta neulasmaisina kiteinä. Työssään he käyttivät James Summerin kehittämiä menetelmiä proteiinien kityttämiseen. Tulos herätti aikanaan suurta huomiota siitä, miten taudinaiheuttaja pystyi kiteytymään elottomina kiteinä. Stanley piti niitä aluksi proteiinina. Englantilaiset tutkijat Frederick Bawden ja Norman Pirie selvittivät, että ne sisälsivät proteiinin lisäksi nukleiinihappoa. He julkaisivat Nature-lehdessä tiedonannon vuonna 1938 Kasviviruspreparaatti täysin kiteisessä tilassa.
Vuonna 1939 saksalaiset tutkijat Gustav Kausche, Edgar Pfankuch ja Helmut Ruska julkaisivat ensimmäiset elektronimikroskooppikuvat TMV:stä. Se todettiin pitkiksi sauvoiksi, joiden paksuus oli noin 15 nm ja pituus noin 300 nm.
Wendell Stanley, John Northrop ja James Summer saivat vuonna 1946 Nobelin kemian palkinnon.
Kuvaus ja oireet

TMV on mehulevintäinen RNA-virus. Se leviää myös siementen mukana. Sillä on yli 350 isäntäkasvia, joista useat kuuluvat koisokasveihin. Se pystyy tartuttumaan tomaatin, paprikan, tupakan, kurpitsan, pinaatin ja lisäksi monia koristekasveja. Virus voi säilyä kuivissa lehdissä vuosikymmeniä. 1960-luvulla tauti oli suhteellisen yleinen kasvihuoneissa mutta on vähentynyt, kun viruksen kestävät lajikkeet ovat lisääntyneet.
Kasvit ovat monesti kitukasvuisia, ja niiden lehdissä on kelta-vihermosaiikkikuvioita tai juovia ja pilkkuja. Oireet saattavat muistuttaa ravinnepuutosoiretta tai torjunta-aineen aiheuttamaa vikaa, ja varmaa diagnosia ei voi tehdä kuin ELISA-testillä tai elektronimikroskooppilla.
Tauti leviää herkästi, jos sairaasta kasvista otetaan pistokkaita, veitsen mukana.
Torjunta

Tautia torjutaan hävittämällä sairaat kasvit, käsittelemällä siemeniä lämmöllä, ja pitämällä huolta hygieniasta kasvien käsittelyn yhteydessä. Tupakanpolttajat saattavat tartuttaa tautia kasveihin.
Aiheesta muualla

Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Tobacco mosaic virus (tobacco mosaic) (englanniksi)
Plantwise: Tobacco mosaic (Tobacco mosaic virus)[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Varastettu elämä

Varastettu elämä voi viitata seuraaviin elokuviin:
Varastettu elämä, (A Stolen Life), Curtis Bernhardtin ohjaama vuoden 1946 elokuva
Varastettu elämä, (Echo), Charles Correllin ohjaama vuoden 1997 elokuva
Varastettu elämä, (Voleur de vie), Yves Angelon ohjaama vuoden 1998 elokuva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Varastettu elämä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Virachola perse

| Virachola perse |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Sinisiipiset Lycaenidae
Suku::  Virachola
Laji::  perse
Kaksiosainen nimi
 Virachola perse   Hewitson, 1863  
Katso myös
   Virachola perse Wikispeciesissä   Virachola perse Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Virachola perse on sinisiipisiin kuuluva perhoslaji. Sen siipiväli on 36–40 millimetriä. Lajin toukka elää Randia dumetorum -matarakasvilla.
Viktor Kozlov

| Viktor Kozlov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1975 (ikä 49) Toljatti, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  196 cm
Paino:  107 kg
Seura
Seura:  Avtomobilist Jekaterinburg
Sarja:  KHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1991–
Seurat:  Lada Toljatti (IVY, RSL) Dynamo Moskova (Venäjä) San Jose Sharks (NHL) Kansas City Blades (IHL) Florida Panthers New Jersey Devils New York Islanders Washington Capitals Salavat Julajev Ufa (KHL) Lokomotiv Jaroslavl (KHL) TsSKA Moskova (KHL)
NHL-varaus:  6. varaus, 1993 San Jose Sharks
| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Itävalta 2005 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Saksa 2010 | jääkiekko |  |
Viktor Nikolajevitš Kozlov (ven. Виктор Николаевич Козлов, s. 14. helmikuuta 1975 Toljatti, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä KHL-liigan Avtomobilist Jekaterinburgissa. Kozlov on 196 senttimetriä pitkä ja painaa 106 kilogrammaa.