stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toinen Kernstownin taistelu

Toinen Kersntownin taistelu oli 24. heinäkuuta 1864 Virginian pohjoisosassa sijaitsevassa Kernstownissa käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Taistelu käytiin Unionin George Crookin ja Konfederaation Jubal Earlyn johtamien joukkojen välillä. Crookilla oli komennossaan arviolta noin 10 000 ja Earlylla 13 000 miestä.
Taistelu päättyi Konfederaation voittoon. Unioni menetti taistelussa yhteensä noin 1 200 miestä, Konfederaatio puolet vähemmän. Tappion myötä Crookin joukot vetäytyivät Shenandoahin laaksosta Potomac-joen toiselle puolelle.
Raili Rytkönen

Raili Gertrud Elisabeth Rytkönen (ent. Nurminen, o.s. von Essen, 24. marraskuuta 1941 Hattula – 8. elokuuta 2002 Tyrväntö) oli suomalainen historian tutkija ja kirjailija. Hänen vanhempansa olivat Rainer Lauri Gustaf von Essen ja Ingegerd Elisabeth o.s. Winstén.
Rytkönen tuli ylioppilaaksi vuonna 1960 Hämeenlinnan tyttölyseosta. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1964. Rytkönen toimi opettajana muun muassa Keminmaalla, Parolassa ja Hämeenlinnassa ja siirtyi 1960-luvun lopulla Jyväskylän yliopistoon ja kirjoitti useita paikallishistorioita muun muassa Säkylästä, Suur-Iistä, Kemijärveltä, Vanajasta ja Tyrvännöstä.
Rytkönen kirjoitti kirjojen lisäksi myös kirja-arvosteluja, lehtiartikkeleita ja pakinoita. Hän oli toimituskunnan jäsenenä ja kirjoittajana kirjaan Hämeenlinnalaisia 1639–1989. Rytkösellä oli merkittävä osuus Tyrvännön historian (2002) kirjoittamisessa. Tämä jäi hänen viimeiseksi laajaksi työkseen.
Julkaisuja

Raili Nurminen: Säkylän historia I.  (1. painos)  Säkylä:  Säkylän kunta ja seurakunta, 1970.
Raili Nurminen: Lääkärin työsarka keskisessä Suomessa.  (Keski-Suomi 13.)  Jyväskylä:  Keski-Suomen Museoyhdistys, 1974.
Raili Rytkönen: Suur-Iin historia I. 1700–1870.  Haukipudas:  Haukiputaan kunta ja seurakunta, 1978.  ISBN 952-90064-0-3
Raili Rytkönen: Säkylän historia II.  Säkylä:  Säkylän kunta ja seurakunta, 1987.  ISBN 951-99797-1-9
Raili Rytkönen: Kemijärven historia I. Noin vuoteen 1870.  Kemijärvi:  Kemijärven kaupunki, Kemijärven seurakunta, 1989.  ISBN 952-90-1686-7
Raili Rytkönen: Suur-Iin historia II. 1870–1925.  Haukipudas:  Haukiputaan kunta ja seurakunta, 1989.  ISBN 951-99151-4-1
Raili Rytkönen: Vanajan historia II.  Hämeenlinna:  Hämeenlinnan kaupunki, 1992.  ISBN 952-9509-03-0
Raili Rytkönen: Äidin ja mummun koulu. Elämää Hämeenlinnan tyttölyseossa 1924–1976.  Tyrväntö:  Kustannus Herniä, 1994.  ISBN 952-5020-00-2
Raila Kinnunen

Raila Kinnunen (s. 1947) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän työskenteli pitkään Apu-lehdessä, jossa hän kirjoitti suomalaisen kulttuurielämän ja maailman tunnetuimmista henkilöistä. Kinnunen on kirjoittanut elämäkerrat muun muassa Karita Mattilasta, Esko Salmisesta, Paavo Lipposesta ja Kirkasta.
Kinnuselle myönnettiin vuonna 2008 Valtion journalistipalkinto.
Teokset

Salminen, Esko & Kinnunen, Raila: Elämä Eskona: Still Going Wrong.  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-22031-0
Babitzin, Kirill & Kinnunen, Raila: Enimmäkseen Kirkasta.  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23644-6
Forssell, Kyllikki & Kinnunen, Raila: Suurella näyttämöllä.  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32371-7
Salminen, Esko & Kinnunen, Raila: Toinen näytös.  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36831-2
Paavo Lipponen – Järjellä ja tunteella.  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6676-2
Karita Mattila – Korkealta ja kovaa.  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41070-7
Nasima.  Tammi, 2017.  ISBN 978-951-31-9261-7
Nooan saari

| Nooan saari> Noah's Island |
| --- | --- |
Tyyli:  piirrossarja
Kestoaika:  26 min
Alkuperämaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Ranska Saksa
Alkuperäiskieli:  saksa
Verkko:   BBC  Yle TV1  Yle TV2  Yle Fem
Esitetty:  1997 – 1999
Jaksoja:  39
Aiheesta muualla
IMDb 
Nooan saari on vuosina 1997–1999 tehty lasten animaatiosarja, joka tehtiin brittiläis-ranskalais-saksalaisena yhteistuotantona. Nooan saari perustuu Telemaginationissa kehiteltyyn alkuperäistarinaan. Nooan saari esitti ensimmäisen kerran Suomessa YLE TV1, YLE TV2, ja se on näytetty myöhemmin vuonna 2005 YLE FST:llä ruotsiksi tekstitettynä. Sarjan ovat ohjanneet Philippe LeClerc ja Alan Simpson ja käsikirjoittanut Elphin Lloyd-Jones ja John M. Mills.
Juoni

Sarja kertoo meressä kelluvalle saarelle pelastautuneista eläimistä. Saari irtosi mantereesta, siellä sijaitsevan tulivuoren kraatteerin pudonneen meteoriitin (kutsuttu sarjassa tulipalloksi) vaikutuksesta. Saaren ensimmäisiä asukkaita ovat jääkarhu Nooa sekä jään sisästä sulaneet mammutit Salome ja Papparainen. Eräänä päivänä saaren läheltä kulkee laiva täynnä suljetun eläintarhan eläimiä. Laiva uppoaa myrskyssä, mutta suurin osa sen eläimistä pääsee turvaan saarelle. Kahdella ensimmäisellä tuotantokaudella, eläimet pyrkivät saaren avulla etsimään turvapaikakseen Timanttimaaksi kutsuttua saarta, jonka olemassaolosta ihmiset eivät tiedä. Kolmannella tuotantokaudella ilmenee, ettei Timanttimaa olekaan paratiisi niin kuin Nooa ja saaren eläimet olivat olettaneet. Saarta hallitsevat esihistorialliset sammakot, jotka haluavat päästä ”epäsammakoista” eroon, peläten näiden tuhoavan saarten.
Hahmot

Nooa on jääkarhu ja saaren kapteeni. Löysi saaren ajelehdittuaan jäälautalla sen ohi.
Otto on gorilla, oikeastaan Nooan ja Ulpun ystävä. On myös saaren tohtori. Hänen alkuperäinen puolisonsa Hanne hukkui jäädessään loukkuun omaan häkkiinsä, kun Otto ja muut pelastuivat, mutta hän tapasi myöhemmin naarasgorilla Jertan, josta tuli hänen uusi puolisonsa.
Ulpu on kenguru, kotoisin Australiasta - ja hän on Nooan ja Oton ystävä. Avustaa Ottoa tämän lääkärityössä.
Sasha on venäjänvesikontiainen ja Nooan läheinen ystävä. Lähti saaren eläinten mukaan kyllästyttyään sirkuselämään.
Rex on mandrilli, joka näkee itsensä lähempänä ihmisiä kuin muut. Pyrki sarjan alussa syrjäyttämään Nooan saaren kapteenina.
Kani on valkoinen puhekyvytön kani, joka oli liittynyt saaren asukkaisiin jo ennen eläintarhan eläimiä.
Petolintupartio on korppikotkien partio, joka oli liittynyt saaren asukkaisiin jo ennen eläintarhan eläimiä. Heihin kuuluivat alun perin Herra Majuri ja hänen kaksi tytärtään, Lyyli ja Meeri. Heihin liittyi myöhemmin miespuolinen korppikotka nimeltä Simo, josta tuli Lyylin puoliso.
Ursula on ruskeakarhu ja Changin paras ystävä.
Chang on jättiläispanda, kotoisin Kiinasta ja Ursulan ystävä.
Ape on oranki, joka on saaren yli-insinööri.
Murhe-mursu on mursu, joka yleensä viettää aikaa saaren rannalla antaen filosofisia neuvoja jokaiselle joka niitä tarvitsee.
Kaikki muut eläintarhan eläimet ovat oikeastaan täällä Nooan saarella, jotka he ovat paenneet laivan hukkumaisimallaan myrskyn kourissa.
Salome on mammutti, jonka isä on piirtänyt kartan Timanttimaahan. Hän kieltäytyi jatkuvasti Papparaisen kosinnoista, mutta ensimmäisen tuotantokauden lopussa he lopulta menevät naimisiin.
Papparainen on mammutti, joka rakastaa Salomea ja pyytää tätä jatkuvasti vaimokseen. Salome kieltäytyy jatkuvasti Papparaisen kosinnoista, mutta ensimmäisen tuotantokauden lopussa he lopulta menevät naimisiin.
Jaksot

Hirmumyrsky
Rex laatii kartan
Sasha löytää kodin
Sashan rankka päivä
Norsut pulassa
Norsuvauva kateissa
Pikku hauvelit
Sasha merihädässä
Tunteiden paloa
Karhun elämää
Ulpun suru
Luisteleva sarvikuono
Yksi muna pakkasessa
Luvattu maa
Uudella mantereella
Hyökyaalto
Luolan vankeina
Lihansyöjäkasvien saarella
Majuri saa seuraajan
Sasha, termiittien kuningatar
Mungo pelastaa
Kultamyyrät
Gnuiden armoilla
A-ai, kapteeni
Vaarallinen varaani
Tulipätseitä Timanttimaahan
Pulmia paratiisissa
Jasper hurhistuu
Vanhan mammutin temput
Sasha uutisankkuri
Timanttimaan sheriffi
Suuri muuri
Rexistä tulee sammakko
Jäävuori
Köydenpudontaa
Timanttimaan ruusu
Koralliriutta
Jonkin sortin karhu
Hyvästi Timanttimaa
Suomenkieliset ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matti Ranin  | … |  Nooa   |
|  Kaija Kiiski  | … |  Salome, Chang, toinen hyeenoista, Lyyli, sivuäänet   |
|  Ossi Ahlapuro  | … |  Otto, Leijona, hyvä laiskiainen   |
|  Katja Peacock  | … |  Ulpu, toinen hyeenoista   |
|  Vesa Vierikko  | … |  Sasha, Papparainen, Ape, Rex (2. ja 3. tuotantokausi), Simo   |
|  Martti Suosalo  | … |  Rex (1. tuotantokausi)   |
|  Eira Soriola  | … |  Ursula   |
|  Sari Mällinen  | … |  pikku norsu, Dodo (2. tuotantokausi), sivuäänet   |
|  Aapo Vilhunen  | … |  Murhe-mursu, Sarvikuono, isoisänorsu   |
|  Tiina Lymi  | … |  Jertta   |
|  Ilkka Merivaara  | … |  Mauri, jättiläisvaraani   |
|  Puntti Valtonen  | … |  Salomen isä, Kalervo   |
Sarjan suomenkielisen version ohjasi Irja Hämäläinen ja suomensi Maija Rantanen.
Lenni-Kalle Taipale

Lenni-Kalle Taipale Hemma Beastin konsertissa vuonna 2009.
Lenni-Kalle Taipale (s. 3. marraskuuta 1978 Espoo) on suomalainen jazzpianisti ja -säveltäjä. Hän on johtanut omaa trioaan vuodesta 1995 sekä soittanut monissa kokoonpanoissa. Lenni-Kalle Taipale on ollut mukana myös monissa televisiosarjoissa ja elokuvissa.
Lapsuus ja nuoruus

Taipale aloitti pianonsoiton kolmevuotiaana isoveljensä musiikkiharrastuksen innoittamana. Viisivuotiaana Taipale alkoi soittaa viulua, jota hän pääsi myös opiskelemaan Espoon musiikkiopistoon vuonna 1985. Hän oli omien sanojensa mukaan hyvin laiska harjoittelemaan. Vuonna 1987 hän siirtyi Mainingin kouluun ja pääsi musiikkiluokalle. Hän muun muassa lauloi koulun kuorossa ja sävelsi musiikkia luokkansa esittämään musikaaliin. Hän otti pianonsoiton sivuaineeksi EMOssa vuonna 1988 ja jätti viulun yhdeksännellä luokalla.
Vuonna 1994 Taipale osallistui Nilsiän musiikkileirille, jossa häntä opetti pianisti Jasse Varpama. Leirin vaikutuksesta sekä nähtyään yhdysvaltalaisen jazzpianistin Chick Corean esiintyvän alun perin klassista musiikkia opiskellut Taipale kiinnostui jazzmusiikista.
Samana vuonna Taipale pääsi opiskelemaan Tapiolan lukion musiikkilinjalle, jossa häntä opetti muun muassa Mape Lappalainen, ja vuonna 1995 hänet hyväksyttiin Oulunkylän Pop & Jazz konservatorioon muusikkolinjalle. Syksyllä 1995 Lappalainen pyysi Taipaletta kokoamaan yhtyeen Trio Töykeiden lämmittelijäksi. Näin syntynyt Lenni-Kalle Taipale Trio esiintyi ensimmäisen kerran 12. joulukuuta 1995 Jazz-Café Louhessa Espoon Kulttuurikeskuksessa. Taipaleen lisäksi yhtyeessä soitti rumpali Sami Järvinen sekä Taipaleen Nilsiän musiikkileirillä tapaama basisti Timo Tuppurainen. Kriitikko Jukka Hauru kehui yhtyettä Helsingin Sanomissa, mikä vauhditti trion urakehitystä. Trio keikkaili paljon seuraavana vuonna, muun muassa April Jazz-festivaaleilla Espoossa.
Lenni-Kalle Taipale Trio

Vuonna 1997 Lenni-Kalle Taipale Trio osallistui Pohjolan kyky -kilpailuun ja voitti kevyen musiikin sarjan suorana televisioidussa Suomen finaalissa 5. huhtikuuta 1997. Oslossa järjestetyssä loppukilpailussa 24. toukokuuta Taipaleen sävellyksiä esittänyt trio jäi kuitenkin toiseksi. Palkintona menestyksestä yhtyeestä tehtiin televisiodokumentti, joka esitettiin joulukuussa 1997.
Kesällä 1997 trio esiintyi myös Pori Jazz -festivaaleilla. Tuolloin Taipale valittiin Pori Jazzin Vuoden Taiteilijaksi. Samana vuonna hänelle myönnettiin Kilpailuviraston Kilpailija-palkinto ja hänet valittiin Postipankin Prime Teamiin vuosiksi 1997–1999. Syksyllä 1998 Espoon kaupunki myönsi hänelle Espoo-mitalin ja 20 000 markan arvoisen Espoon kaupungin taidepalkinnon.
Lenni-Kalle Taipale Trio julkaisi ensimmäisen albuminsa Nothing to Hide 27. marraskuuta 1998. Levyä myytiin ensimmäisenä suomalaisena jazzalbumina kultalevyyn vaadittavat 20 000 kappaletta. Se käväisi myös Suomen virallisen albumilistan sijalla 20. Nyttemmin albumia on myyty yli 30 000 kappaletta.
6. joulukuuta 1998 Lenni-Kalle Taipale Trio esiintyi tasavallan presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotolla. Seuraavana vuonna yhtye kiinnitettiin housebändiksi Joonas Hytönen Show -keskusteluohjelmaan. Ohjelmassa yhtyeen kanssa soitti kitaristi Marzi Nyman, jonka Taipale tunsi jo lukioajaltaan. Toisen albuminsa Hiutaleita trio julkaisi 5. lokakuuta 1999. Albumilla lauloi Marika Krook, ja se kävi parhaimmillaan albumilistan sijalla 17.
Kesällä 1999 Timo Tuppurainen jätti yhtyeen, ja uudeksi basistiksi tuli Timo Tolonen. Uudistuneen trion ensimmäinen albumi Reset julkaistiin 15. lokakuuta 2001.
Keväällä 2002 trion miehitys vaihtui jälleen, kun rumpuihin siirtyi Toni Porthén ja bassoon Ape Anttila. Uuden kokoonpanon myötä vaihtui myös yhtyeen nimi: välillä se oli Lenni-Kalle Taipale Group, välillä Lenni-Kalle Taipale Band. Syksystä 2002 vuoteen 2003 Lenni-Kalle Taipale Group esiintyi Joonas Hytönen Show’ssa vahvistettuna kitaristi Varre Vartiaisella.
2000-luvulla Taipaleen yhtye on esiintynyt ulkomailla, muun muassa Meksikossa, Saksassa ja Ruotsissa. Trion neljäs albumi, Taipaleen tyttären mukaan nimetty Lumia, ilmestyi 12. lokakuuta 2005. Jälleen Lenni-Kalle Taipale Trion nimellä julkaistulla albumilla kuullaan lainakappale The Rasmukselta, ja solisteina levyllä vierailevat Johanna Iivanainen ja Pikku G.
Muut projektit

Taipale on ollut mukana Hemma Beast -yhtyeessä vuodesta 1997. Yhtyeessä soittavat hänen lisäkseen Tatu Ferchen, Marzi Nyman, Pekka Kuusisto, Timo Tuppurainen, Zarkus Poussa ja Sami Pitkämö. Toinen Taipaleen kevyempi kokoonpano on cover-kappaleita soittava SVY (Seppo Valjakan Ystävät), johon kuuluvat Taipale, Pitkämö, Ako Kiiski ja Harri Ala-Kojola.
Vuonna 1998 Taipale liittyi Espoo Big Bandiin. Hän oli ensimmäistä kertaa yhtyeen pianistina kiertueella Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Bangkokissa maaliskuussa 1998. Lisäksi hän on esiintynyt yhtyeen kanssa New Orleansissa, Yhdysvalloissa tammikuussa 2000, Havannassa, Kuubassa joulukuussa 2002 sekä Rio de Janeirossa ja Salvadorissa, Brasiliassa joulukuussa 2004.
Syksystä 2003 Taipale on soittanut Vesa-Matti Loirin yhtyeessä. Lisäksi hän on ollut mukana Loirin levyillä Ystävän laulut ja Ystävän laulut II.
Taipale on soittanut Sami Pitkämön Orkesterin kanssa televisiosarjoissa Tanssii tähtien kanssa sekä Nevada. Hän on myös esiintynyt useiden eri artistien, kuten Irinan, Jonnan, Marita Taavitsaisen ja Eino Grönin, albumeilla. Pianisti Iiro Rantalan kanssa Taipale on tehnyt yhteistyötä muun muassa Unicefin hyväksi järjestetyssä The battle of pianos -duokonsertissa syyskuussa 2006 sekä pianistina ja kapellimestarina Rantalan säveltämässä Patukkaooppera-musikaalissa, joka sai ensi-iltansa syyskuussa 2007.
24. toukokuuta 2007 Taipale esiintyi Helsingin kaupunginorkesterin solistina yhdessä Marzi Nymanin ja Satu Sopasen kanssa kevätkonsertissa "Jo joutui armas aika ja suvi suloinen". Saman vuoden kesäkuussa esitettiin Taipaleesta Yleisradion dokumenttisarjaan Maan mainiot tehty jakso "Lenni-Kalle Taipale – pianon ihmemies".
Vuonna 2010 Taipale soitti Sunrise Avenue -yhtyeessä.lähde?
Maaliskuusta 2012 alkaen Taipale juonsi Nelosella Faces-visailuohjelmaa. Taipale on esiintynyt myös Napakymppi-, SuomiLove-, The Voice of Finland-, Bumtsibum- sekä Elämäni biisi -ohjelmissa. Vuonna 2022 Taipale selviytyi Masked Singer Suomi -kilpailun voittajaksi.
Yksityiselämä

Taipale oli naimisissa suomalaisen mallin, Maria Taipaleen (o.s. Valonen) kanssa. Pariskunta vihittiin huhtikuussa 2001. Huhtikuussa 2018 heidän uutisoitiin jättäneen avioerohakemuksen Vantaan käräjäoikeuteen. Heillä on kaksi tytärtä ja yksi poika.
Taipale sai kumppaninsa Annan kanssa lapsen heinäkuussa 2022.
Muusikonuransa ohella Taipale pelaa salibandyä. Kesästä 2002 hän on pelannut kakkosdivisioonassa FB Falconsin joukkueessa.
Tunnustuksia

Vuonna 2016 Taipaleelle myönnettiin 10 000 euron suuruinen Vantaan kulttuuripalkinto.
Valikoitu diskografia

Nothing to Hide (Naxos Jazz, 27. marraskuuta 1998)
Hiutaleita (Fg-Naxos, 5. lokakuuta 1999)
Reset (Long Play Records, 15. lokakuuta 2001)
Lumia (Warner Music Finland, 12. lokakuuta 2005)
Aiheesta muualla

Lenni-Kalle Taipaleen kotisivut
Lenni-Kalle Taipale Trio Myspacessa (suomeksi)
Ylen Elävä arkisto: Lenni-Kalle Taipale – Nothing to Hide
Ylen Elävä arkisto: Lenni-Kallen läpimurto Porissa
Lenni-Kalle Taipale Trio esiintymässä vuonna 2006.
Gaboninbulbuli

| Gaboninbulbuli> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Valkokurkkubulbulit Criniger
Laji::  chloronotus
Kaksiosainen nimi
 Criniger chloronotus  (Cassin, 1860) 

Katso myös
   Gaboninbulbuli Wikispeciesissä   Gaboninbulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Gaboninbulbuli (Criniger chloronotus) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Gaboninbulbulia tavataan Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa, Nigeriassa ja Ugandassa. Lajin on raportoitu olevan melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Filippiinienoliivibulbuli

| Filippiinienoliivibulbuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Mustabulbulit Hypsipetes
Laji::  philippinus
Kaksiosainen nimi
 Hypsipetes philippinus  (Forster, 1795) 
Synonyymit
 Ixos philippinus 

Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Filippiinienoliivibulbuli (Hypsipetes philippinus) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Filippiinienoliivibulbulia tavataan vain Filippiineillä. Sen on kuvattu olevan yleinen tai hyvin yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Guineansukasnokka

| Guineansukasnokka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Sukasnokat Bleda
Laji::  canicapillus
Kaksiosainen nimi
 Bleda canicapillus  (Hartlaub, 1854) 

Katso myös
   Guineansukasnokka Wikispeciesissä   Guineansukasnokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Guineansukasnokka (Bleda canicapillus) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Guineansukasnokkaa tavataan Länsi-Afrikassa. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Liberian kannaksi arvioidaan 240 000 yksilöä. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vesa Kumpulainen

Vesa Veikko Kumpulainen (s. 16. heinäkuuta 1944) on suomalainen metallialan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Kumpulaisen isä oli toimitusjohtaja, teollisuusneuvos Veikko Kumpulainen. Vesa Kumpulainen valmistui ylioppilasmerkonomiksi Riihimäen kauppaoppilaitoksesta 1971. Hän oli isänsä perustaman V. Kumpulainen Oy:n, vuodesta 1978 Kumera Oy, vientipäällikkö 1968–1973, varatoimitusjohtaja 1973–1977 ja toimitusjohtaja 1977–1992. Hän on ollut myös Kumera Corporationin konsernijohtaja ja Kumera Oy:n osakas, konsernijohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. The International Consulting and Education Companyn toiminnanohjaiskonsultti Kumpulainen oli 1985–1990 ja hän on työskennellyt Peiron Oy:n, Novare Oy:n, Kumera Drives Oy:n, Kumera Machinery Oy:n ja Malli-Kiviset Oy:n hallituksissa. Kumpulaisella on lisäksi ollut useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä.Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2002.
Julkaisuja

Yrityksen periodinen ohjaus, 1979, ilmestyi ruotsiksi 1980 ja englanniksi 1982
Taisteluplaneetta Galactica (vuoden 2004 televisiosarja)

| Taisteluplaneetta Galactica> Battlestar Galactica |
| --- | --- |
 Vuosina 2004–2009 esitetyn sarjan juliste.
Tyyli:   draama  sci-fi  toiminta  seikkailu 
Kestoaika:  42 min
Kehittäjä(t):  Ronald D. Moore
Pääosissa:   Edward James Olmos  Mary McDonnell  Katee Sackhoff  Jamie Bamber  James Callis  Grace Park  Tricia Helfer  Michael Hogan 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:    Sky One   Sci Fi Channel   Nelonen   MTV3 Scifi 
Esitetty:  2003 – 2009
Jaksoja:  73 (sekä minisarja ja 27 webisodia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Taisteluplaneetta Galactica (engl. Battlestar Galactica) on Ronald D. Mooren luoma yhdysvaltalainen sci-fi-televisiosarja, jota esitettiin alun perin vuosina 2004–2009. Sarja kertoo Cylon-robottien tuhoaman ihmiskunnan viimeisten eloonjääneiden pakoretkestä avaruuden halki Taisteluplaneetta Galactica -avaruusaluksella ja heidän kamppailustaan löytää uusi koti tarujen myyttiseltä planeetalta nimeltä Maa. Sarja perustuu löyhästi vuosina 1978–1979 esitettyyn samannimiseen televisiosarjaan. Sarjan pääosissa nähdään muun muassa Edward James Olmos, Mary McDonnell, Katee Sackhoff, Jamie Bamber, James Callis, Grace Park ja Tricia Helfer. Taisteluplaneetta Galactica alkoi kaksiosaisena minisarjana vuonna 2003, ja varsinainen televisiosarja alkoi vuotta myöhemmin minisarjan toimiessa sen pilottijaksona. Televisiosarjaa esitettiin vuosina 2004–2009 yhteensä neljän tuotantokauden ja 73 jakson verran. Sarjan pohjalta on tehty lisäksi kaksi televisioelokuvaa, Razor vuonna 2007 ja The Plan vuonna 2009. Sarjan pohjalta on tehty myös spin-off-sarja Caprica, joka alkoi Yhdysvalloissa 22. tammikuuta 2010. Suomessa Taisteluplaneetta Galacticaa on esittänyt Nelonen.
Juoni

Sarja alkaa kun ihmisen luomat robotit, jo kerran aiemmin kapinaan nousseet ja ihmiskuntaa vastaan sotineet cylonit palaavat tuhoamaan entiset isäntänsä. Minisarjan alussa cylonit hävittävät asutuksen ihmisten kotiplaneetoilta, Kobolin kahdestatoista siirtokunnasta(engl. Twelve Colonies of Kobol) tappaen samalla suuren osan ihmiskuntaa. Pieni joukko ihmisiä selviytyy maailmat tuhonneesta iskusta. Heidän joukossaan on vanhan, jo käytöstä poistumassa olleen Galactica-nimisen taisteluplaneetan miehistö. Aluksen komentaja William Adama (Edward James Olmos) ja yllättäen Siirtokuntien presidentiksi noussut opetusministeri Laura Roslin (Mary McDonnell) ottavat tehtäväkseen johtaa ihmiskunnan tuhoutuneista kodeistaan kohti uutta kotia, legendoissa esiintyvää kolmattatoista siirtokuntaa, planeetta Maata, jonka sijainnista heillä on vain vähäisiä vihjeitä. Galactican miehistön joukossa ovat muun muassa taistelulentäjät Kara "Starbuck" Thrace (Katee Sackhoff) ja Lee ”Apollo” Adama (Jamie Bamber), William Adaman vanha luotettu ystävä Saul Tigh (Michael Hogan) ja cylon-soluttautuja Sharon ”Boomer” Valerii (Grace Park). Matkassa mukana on myös nerokas mutta epäluotettava tiedemies Gaius Baltar (James Callis), joka tietämättään edesauttoi cylonien tuhoavaa iskua ja joka nyt näkee outoja näkyjä kanssaan yhteistyössä olleesta cylon Numero 6:sta (Tricia Helfer). Yhä cylonien jahtaamana ihmiskunnan viimeiset eloonjääneet aloittavat pakoretken avaruuden halki. Osa cyloneista on kuitenkin ehtinyt soluttautua Galacticalle, ja niiden tunnistamisesta tekee vaikeaa se, että ne näyttävät ihmisiltä. Ongelmia nousee paitsi cyloneista myös aluslaivaston sisäisistä jännitteistä kuten kapinoivasta vankialuksesta sekä veden ja ruoan puutteesta.
Näyttelijät > Pääosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Edward James Olmos  | … |  William ”Bill” Adama, kutsunimeltään ”Husker”, Galactican komentaja.   |
|  Mary McDonnell  | … |  Laura Roslin, presidentiksi valittu entinen opetusministeri.   |
|  Katee Sackhoff  | … |  Kara Thrace, kutsunimeltään ”Starbuck”, Viper-pilotti.   |
|  Jamie Bamber  | … |  Lee Adama, kutsunimeltään ”Apollo”, laivueen kapteeni ja Viper-pilotti, William Adaman poika.   |
|  James Callis  | … |  Gaius Baltar, nero tiedemies.   |
|  Tricia Helfer  | … |  Numero 6 (”Caprica”), cylon.   |
|  Grace Park  | … |  Sharon Valerii, kutsunimeltään ”Boomer” ja ”Athena”, Raptor-pilotti.   |