stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Surigao del Sur
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Surigao del Sur Wikimedia Commonsissa
Filippiinien hallinnollinen jako
| --- | --- |
Pääkaupunki:  Manila
Alueet:   Bicolin alue  Cagayan Valley  CALABARZON  Caraga  Cordilleran hallinnollinen alue  Davaon alue  Ilocosin alue  Itä-Visayas  Keski-Luzon  Keski-Visayas  Länsi-Visayas  MIMAROPA  Mindanaon autonominen muslimialue  Pohjois-Mindanaon alue  Pääkaupunkialue  SOCCSKSARGEN  Zamboangan niemimaa 
Provinssit:   Abra  Agusan del Norte  Agusan del Sur  Aklan  Albay  Antique  Apayao  Aurora  Basilan  Bataan  Batanes  Batangas  Benguet  Biliran  Bohol  Bukidnon  Bulacan  Cagayan  Camarines Norte  Camarines Sur  Camiguin  Capiz  Catanduanes  Cavite  Cebu  Cotabato  Davao del Norte  Davao del Sur  Davao de Oro  Davao Occidental  Davao Oriental  Dinagat Islands  Eastern Samar  Guimaras  Ifugao  Ilocos Norte  Ilocos Sur  Iloilo  Isabela  Kalinga  La Union  Laguna  Lanao del Norte  Lanao del Sur  Leyte  Maguindanao  Marinduque  Masbate  Misamis Occidental  Misamis Oriental  Mountain Province  Negros Occidental  Negros Oriental  Northern Samar  Nueva Ecija  Nueva Vizcaya  Occidental Mindoro  Oriental Mindoro  Palawan  Pampanga  Pangasinan  Quezon  Quirino  Rizal  Romblon  Samar  Sarangani  Siquijor  Sorsogon  South Cotabato  Southern Leyte  Sultan Kudarat  Sulu  Surigao del Norte  Surigao del Sur  Tarlac  Tawi-Tawi  Zambales  Zamboanga del Norte  Zamboanga del Sur  Zamboanga Sibugay
Perseverance

Perseverance näytteenhaussa (taiteilijan näkemys)
Perseverance on noin katumaasturin kokoinen Mars-mönkijä. Nasan mönkijän tehtävänä on tutkia halkaisijaltaan 45 kilometrin Jezero-kraatteria osana Nasan Mars 2020 -tehtävää. Sen on valmistanut Jet Propulsion Laboratory. Mönkijä laukaistiin 30. heinäkuuta 2020 11:50 UTC Cape Canaveralin avaruuskeskuksesta Atlas V -kantoraketilla. Mönkijä laskeutui Marsiin 18. helmikuuta 2021. Se toimii edelleen kesäkuussa 2024.
Mönkijän pituus on 2,9 metriä, leveys 2,7 metriä, korkeus 2,2 metriä ja massa 1 025 kg. Perseverancessa on orgaanisia aineita, kemikaaleja ja mineraaleja tunnistava UV- ja röntgenspektrometri. Kameralaserilla voidaan tarkastella kivien koostumusta etäältä. Robottikäsivarrella voidaan tarttua tutkimuskohteeseen. Norjan puolustusvoimien valmistamalla maaperätutkalla havaitaan pinnanalaisia kohteita ja iskuporakoneella voidaan ottaa entistä syvemmältä maaperänäytteitä, jotka tallennetaan titaanikuorisiin putkiloihin mönkijän sisään myöhemmin tapahtuvaa näytteiden hakua varten. Koelaitteistossa on tutkimusväline, jolla tutkitaan, voidaanko Marsin kaasukehän hiilidioksidista valmistaa happea.
Perseverancessa on sama runko kuin aikaisemmassa Curiosity-mönkijässä, mutta vahvempi. Sen kuusi alumiinipyörää ovat Curiositya suuremmat (halkaisija 52,5 cm) ja niiden profiili on hieman erilainen kestävyyden ja kulkemisen parantamiseksi. Mönkijä on myös aikaisempia Nasan mönkijöitä ketterämpi, ja ohjelmisto sallii myös osin itsenäisen suunnistamisen. Voimanlähteenä on 4,8 kg plutoniumoksidia käyttävä ydinparisto eli radioisotooppinen termosähkögeneraattori, jonka toiminta-aika on 14 vuotta. Suunniteltu toiminta-aika on minimissään noin kaksi maan vuotta, mutta tähän asti yhdysvaltalaisten mönkijöiden toiminta-aika on ylittänyt suunnitellun ajan moninkertaisesti. Mönkijän sääasema on osin suomalaisen Vaisalan tuotantoa.
Mönkijä käsittää 17 tieteellistä tutkimuslaitetta ja sisältää 19 kameraa ja kaksi mikrofonia. Mönkijä kuljettaa mukanaan myös minihelikopteri Ingenuitya, kokeellista lentolaitetta, joka yrittää ensimmäistä motorisoitua lentoa vieraalla planeetalla.
Mittalaitteita

Kaaviokuva mönkijän mittalaitteiden sijainnista
Animaatio mönkijän mittalaitteista (3:08; 16. helmikuuta 2021)
Ulkoiset lähteet

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mars 2020 and Perseverance rover official site at NASA
Missä on Perseverance? Kartta
Mars 2020: Overview (2:58; 27 July 2020; NASA) YouTubessa
Mars 2020: LAUNCH of Rover (6:40; 30 July 2020) YouTubessa
Mars 2020: LAUNCH of Rover (1:11; 30 July 2020; NASA) YouTubessa
Mars 2020: LANDING of Rover (3:55pm/et/usa, 18 February
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Perseverance (rover)
Käännös suomeksi
Susannah Townsend

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Susannah Townsend |  Susannah Townsend |  Susannah Townsend |  |
Naisten maahockey
Maa:   Iso-Britannia
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 |  |  |
Maa:   Englanti
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2015 |  |  |
|  Hopeaa | Boom 2013 |  |  |
|  Pronssia | Mönchengladbach 2011 |  |  |
|  Pronssia | Amstelveen 2017 |  |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2014 |  |  |
|  Pronssia | Gold Coast 2018 |  |  |
Susannah Townsend (s. 28. heinäkuuta 1989 Lontoo) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Townsend voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Englannin maajoukkueen pelaajana hän on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 2011 ja 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2018.
Townsend on pelannut Englannin maajoukkueessa 88 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 52 kertaa ja tehnyt kaksi maalia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Pelles

Pelles on kuningas Arthurista kertovissa taruissa Joosef Arimatialaisen jälkeläinen. Hän on Pellamin poika ja Pellinoren veli sekä Corbinin Elainen isä. Vulgata-syklissä ja Malloryn Le Morte d'Arthur -teoksessa Pelles on Kalastajakuningas.
Susannah Mushatt Jones

Susannah Mushatt Jones (6. heinäkuuta 1899 Alabama, Yhdysvallat – 12. toukokuuta 2016) oli yhdysvaltalainen nainen ja kuollessaan maailman vanhin elossa ollut henkilö. Hänestä tuli maailman vanhin elävä Jeralean Talleyn kuoltua 17. kesäkuuta 2015. Jones kuoli 116 vuoden ja 311 päivän ikäisenä 12. toukokuuta 2016. Jonesin kuoltua maailman vanhimmaksi ihmiseksi tuli Emma Morano. Morano on samalla viimeinen 1800-luvulla syntynyt ihminen, jonka ikä pystytään varmasti todistamaan.
Pellinen

Pellinen on suomalainen sukunimi, joka tulee Pekka-nimisten lempinimestä Pelli. "Pelli" on suomalaistunut versio Pelle-nimestä, joka on Pekka (Per) -nimen kansanomainen kutsumamuoto (lempinimi).
Pellinen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Aku Pellinen (s. 1993), moottoriurheilija
Aleksanteri Pellinen (1896–1980), jääkärikapteeni
Annikki Pellinen (myöh. Appelqvist, Apiola, 1908–1998), näytelmäkirjailija
Eila Pellinen (oik. Eila Reima, 1938–1977), laulaja
Eila Pellinen (s. 1947), keskimatkojen juoksija
Erkki Pellinen (s. 1944), yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Heikki Pellinen (1896–1971), paperi-insinööri, professori
Jaakko Pellinen (s. 1988), jääkiekkoilija
Jouni Pellinen (s. 1983), alppihiihtäjä, freestyle-laskija ja urheiluselostaja
Jukka Pellinen (1925–2011), graafinen ja muotisuunnittelija, teollinen muotoilija, professori
Jukka Pellinen (1910–1953), Lapin kullankaivaja
Jyrki Pellinen (s. 1940), kirjailija, runoilija ja taidemaalari
Kalervo Pellinen (1905–1961), Forssan kauppalanjohtaja, Hämeenlinnan ja Turun kaupunginjohtaja, nyrkkeilytuomari
Kati Pellinen (oik. Katri Pellinen, s. 1960), trubaduuri
Kyllikki Pellinen (myöh. Immonen, 1912–1998),  opettaja ja kirjailija
Martti Pellinen (1919–2002), kirjailija
Matti O. Pellinen (1925–1997), nuortenkirjailija
Onni Pellinen (1899–1945), kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja painivalmentaja
Onni Pellinen (1924–2012), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Ossi Pellinen (s. 1983), jääkiekkoilija
Paavo Pellinen (1897–1943), inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen hallinto- ja puoluevirkailija
Risto Pellinen (s. 1944), Ilmatieteen laitoksen avaruustutkimuksen emeritusprofessori
Pelli

Pelli on suomalainen sukunimi. "Pelli" on suomalaistunut versio Pelle-nimestä, joka on Pekka (Per) -nimen kansanomainen kutsumamuoto (lempinimi).
Pelli on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Adalmiina Pelli, suomalainen lapsinäyttelijä
Ari Pelli (s. 1967), suomalainen jääkiekkoilija ja valmentaja
Arttu Pelli (s. 1996), suomalainen jääkiekkopuolustaja
César Pelli (1926–2019), yhdysvaltalais-argentiinalainen arkkitehti
Jussi Pelli (1895–1962), suomalainen jääpalloilija
Jussi Pelli (s. 1954), suomalainen nykyaikainen viisiottelija ja miekkailija
Raija Pelli (s. 1957), suomalainen toimittaja
Riitta Pelli (s. 1978), suomalainen kuulantyöntäjä
Survin

Survin voi tarkoittaa seuraavia asioita:
työkalu, jota käytetään aineksen hienontamiseen morttelissa eli huhmaressa
puunuija, jolla soseutetaan esim. perunoita
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Survin”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Stefano Braschi

| Stefano Braschi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Stefano Braschi
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1957 Barberino de Mugello, Italia
| Urheilijan ura> Tuomariura |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaudet | Sarja | Ott    | Ott    |
| 1992–2002 1996–2002 | Serie A FIFA | 135 – 507 49 | 135 – 507 49 |

Stefano Braschi (s. 6. kesäkuuta 1957 Barberino de Mugello) on italialainen jalkapalloerotuomari. Braschi toimi kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallisena tuomarina vuodet 1996–2002.
Braschi tuomitsi kotimaansa Serie A:ssa vuodet 1992–2002. Vuonna 2000 hän tuomitsi Mestarien liigan finaalin Real Madridin ja Valencian välillä. Kaksi vuotta aiemmin Braschi tuomitsi Cup-voittajien cupin finaalin Chelsean ja VfB Stuttgartin välillä.
Braschi valittiin vuosina 1999 ja 2001 Oscar del calcio -gaalassa Italian vuoden tuomariksi. Vuonna 2014 hänet valittiin maan kunniagalleriaan.
Finaalit

Mestarien liigan finaali 1999–2000
Cup-voittajien cupin finaali 1998
Italian cupin finaali 1998–1999
Pierre Valdes

Pierre Valdesin patsas Wormsin kaupungissa Saksassa.
Pierre Valdes  (tunnettu myös nimillä Pierre Valdo, Pierre Vaudès, Pierre de Vaux, Peter Waldo ja suomessa myös Petrus Valdus ja Pietari Valdes) (1140–1207) oli ranskalainen uskonnollinen johtaja.  Hänen seuraajiaan kutsutaan valdolaisiksi.
Sekä liikkeen että miehen nimi  tulee ranskan ja italian kielen sanoista: "vaux" ja "vallis", eli laakso, ja "Valdes" tuskin oli Pierren alkuperäinen sukunimi.
Pierre Valdes oli rikas kauppias Lyonista. Saatuaan uskonnollisen herätyksen hän luopui omaisuudestaan. Valdolaisten ohjenuorana oli Kristuksen laki, jonka käskyä lähteä maailmasta ja elää köyhyydessä ja laupeudessa tuli ehdottomasti noudattaa.
Valdesin tarinasta on useita versioita, eikä ole aivan selvää, onko hän koskaan ollut olemassakaan. Etunimi Pierre mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvun puolivälin valdolaisten kirjeissä, ja se voi liittyä yrityksiin liittää valdolaisuus apostoli Pietariin ja sitä kautta evankeliseen perinteeseen. Erään tarinaversion mukaan Pierre Valdes kuuli trubaduurin laulavan legendaa 400-luvun pyhästä Aleksioksesta, ja päätti ottaa tästä oppia. Toisen version mukaan Valdes pelkäsi suuren omaisuutensa estävän taivaaseen pääsyn, koska Luukkaan evankeliumin 18:18-30  varoittaa, etteivät rikkaat pääse taivaaseen.
Peikkoleikko

| Peikkoleikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Raivotarlepakot Furipteridae
Suku::  Amorphochilus  Peters, 1877
Laji::  schnablii 
Kaksiosainen nimi
 Amorphochilus schnablii  Peters, 1877 
Synonyymit
 Amorphochilus osgoodi J. A. Allen, 1914 

Katso myös
   Peikkoleikko Wikispeciesissä   Peikkoleikko Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Peikkoleikko (Amorphochilus schnablii) on pienikokoinen raivotarlepakoihin kuuluva lepakkolaji. Se on sukunsa ainoa laji.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on peikkoleikko.
Ulkonäkö ja koko

Peikkoleikko on pieni, painaen vain 3–5 grammaa, kyynärvarren pituuden ollessa 38–58 mm.
Pää on hyvin lajityypillinen. Aivokoppa on pallomainen ja korkea ja silmät pienet. Kuono on tylppä muistuttaen sian kärsää. Ylähuuli on korkea ulottuen alahuulen yli. Alahuulissa ja leuassa on pahkamaisia ulokkeita. Korvat ovat muodoltaan pyöreät ja melkein yhtä leveät kuin korkeat, sivusta katsottuna korvat ulottuvat kuonon päähän asti. Tragus on lyhyt ja leveän kolmiomainen.
Siivet ovat karvan peittämät kyljistä noin olkaluun puoliväliin asti. Peukalo on surkastunut ja osa siipikalvoa. Myös etusormi on lyhyt, muodostuen vain kämmenluusta. Naarailla siivet ovat suuremmat. Pitkän turkin väri vaihtelee sinertävän tummanharmaasta tummanruskeaan. Häntä on lyhyt, eikä ulotu edes häntäpoimun reunaan asti.
Levinneisyys ja elinympäristö

Peikkoleikko elää Etelä-Amerikassa Andien länsipuolella eteläisestä Ecuadorissa, Perussa ja Chilessä.  Lisäksi sitä tavataan Punán saarella Ecuadorissa ja kahden löydetyn yksilön perusteella Cajamarcassa Perun pohjoisosan ylämailla. Lajin elinalue on lähes yksinomaan kuivaa alamaata. Lepakot viettävät päivänsä muun muassa luolissa, siltarummuissa tai rakennuksissa. Sitä tavataan monen kokoisissa ryhmistä, aina muutamasta lepakosta jopa 300 yksilön ryhmiin asti.
Laji luokitellaan vaarantuneeksi, koska sen populaation arvellaan tällä hetkellä vähenevän. On kuitenkin mahdollista, että laji on oletettua yleisempi, viimeaikaisissa tutkimuksissa lepakoita esiintyy ääntelyn tunnistuksen perusteella tunnettua enemmän Andien laaksoissa lounais-Perun alueella. Suurin uhka lepakoille on sopivan elinympäristön tuhoutuminen viljelysalueiden laajetessa. Niitä myös pyydystetään paikallisesti käytettäväksi perinteiseen noituuden harjoittamiseen.
Lisääntyminen

Peikkoleikkon lisääntymisestä ei tiedetä paljoa, mutta raskaana olevia naaraslepakoita on löydetty Ecuadorista marraskuussa ja Perusta helmikuussa, mikä viittaa siihen, että synnytys ja imetys tapahtuu samaan aikaan kuin levinneisyysalueen lyhyt sadekausi tammikuusta toukokuuhun, jolloin myös hyönteisten määrä lienee runsaimmillaan. Laji saa yleensä yhden poikasen kerrallaan.
Ravinto

Peikkoleikko syö pääasiassa perhosten heimoon kuuluvia lajeja.
Piero di Lorenzo de’ Medici

Piero di Lorenzo de’ Medici, Gherardo di Giovanni del Foran tekemä muotokuva vuodelta 1494.
Piero di Lorenzo de’ Medici (15. helmikuuta 1472 – 28. joulukuuta 1503) oli Medicin sukuun kuulunut italialainen poliitikko ja sotilas, joka oli Firenzen hallitsija vuosina 1492–1494. Hänet syrjäytettiin ja karkotettiin kansannousulla tekemiensä harkitsemattomien päätösten seurauksena. Hänet tunnetaan liikanimillä Il Sfortunato (”Epäonninen”) ja Il Fatuo (”Turhamainen”).
Piero de’ Medicin vanhemmat olivat Firenzen tasavallan johtaja Lorenzo de’ Medici ja Clarice Orsini. Hänen veljiään olivat Giovanni de’ Medici (myöhempi paavi Leo X) ja Giuliano de’ Medici. Pieron kasvatuksesta vastasi runoilija ja filosofi Angelo Poliziano. Piero nai vuonna 1488 Alfonsina Orsinin. Heidän lapsiaan olivat Clarice ja Lorenzo II de’ Medici.
Lorenzo de’ Medicin kuoltua vuonna 1492 Piero tuli isänsä seuraajaksi vain 20-vuotiaana. Piero oli taitava sotilas mutta poliitikkona taitamaton. Kun Ranskan kuningas Kaarle VIII lähti sotaretkelle Italiaan, Piero asetti Firenzen vaaraan hylkäämällä liiton Ranskan kanssa ja asettumalla Ranskan vihollisen Napolin tueksi. Ranskan armeijan lähestyessä Piero yritti pelastaa tilanteen neuvotteluilla, mutta joutui hyväksymään hyvin epäedullisen sopimuksen, jonka mukaan Firenzen oli luovutettava tärkeimmät linnoituksensa. Tämän seurauksena Firenzessä puhkesi marraskuussa 1494 kansannousu Medicien valtaa vastaan. Piero veljineen joutui pakenemaan ja valta siirtyi radikaalille uskonnolliselle kansanjohtajalle Girolamo Savonarolalle.
Piero de’ Medici vietti loppuelämänsä maanpaossa. Hän yritti vuosina 1496, 1497 ja 1498 huonolla menestyksellä palata valtaan Firenzessä. Myöhemmin hän liittyi Etelä-Italiassa sotineen Ranskan kuningas Ludvig XII:n joukkoihin. Piero hukkui Gariglianojokeen Gariglianon taistelun jälkeen joulukuussa 1503. Hänet haudattiin Montecassinon luostariin. Medicin suku palasi valtaan Firenzessä vuonna 1512, minkä jälkeen sitä johtivat aluksi Pieron veljet ja vuodesta 1513 hänen poikansa Lorenzo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piero di Lorenzo de’ Medici Wikimedia Commonsissa
Stanislas Wawrinka

| Stanislas ”Stan” Wawrinka |
| --- | --- |
 Stan Wawrinka olympialaisissa vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Sveitsi
Tennispelaaja
Pituus:  183 cm
Paino:  81 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2002–
Palkintorahat:  36 739 838 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  3. (27.1.2014)
Turnausvoittoja:  16
Voitot/tappiot:  570–353
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  voitto (2014)
Ranskan avoimet:  voitto (2015)
Wimbledon:  puolivälierät (2014, 2015)
Yhdysvaltain avoimet:  voitto (2016)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  88. (2.2.2015)
Turnausvoittoja:  2
Voitot/tappiot:  81–105
Aiheesta muualla
www.stanwawrinka.com
ITF
ATP
| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten tennis. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten tennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2008 | Nelinpeli |  |
Stanislas ”Stan” Wawrinka (s. 28. maaliskuuta 1985 Lausanne) on sveitsiläinen tennispelaaja ja olympiavoittaja. Hän on pituudeltaan 183 cm ja painaa 81 kg. Vuonna 2002 ammattilaisuransa aloittanutta Wawrinkaa valmensi vuosina 2013–2020 Magnus Norman. Tällä hetkellä hän asuu St. Barthélemyssä Sveitsissä.
Oikeakätisen Wawrinkan paras sijoitus ATP-rankingissa on kolmas, jonka hän saavutti 27. tammikuuta 2014. Nelinpelissä hänen paras sijoituksensa on 88:s helmikuulta 2015. Urallaan hän on voittanut 16 ATP-turnausta kaksinpelissä ja niistä kolme Grand Slam -turnauksissa; Australian avoimissa 2014, Ranskan avoimissa 2015 ja Yhdysvaltain avoimissa 2016. Nelinpelissä hän on voittanut kaksi ATP-turnausta.
Ura

Vuoden 2008 ensimmäisessä turnauksessaan Dohassa Wawrinka selviytyi loppuotteluun, jossa hän hävisi Andy Murraylle 4–6, 6–4, 2–6. Toukokuussa 2008 hän voitti Rooman Masters-turnauksessa ensin Marat Safinin ja sen jälkeen ATP-listalla itseään paremmin sijoittuneet Andy Murrayn, Juan Carlos Ferreron, James Blaken ja Andy Roddickin. Loppuottelussa hän hävisi Novak Đokovićille 6–4, 3–6, 3–6 mutta nousi turnauksesta saamillaan pisteillä ATP-rankingissa ensi kertaa kymmenen parhaan joukkoon.
Wawrinka voitti vihdoin ensimmäisen Gran Slamin vuoden 2014 Australian avoimissa. Loppuottelussa hän voitti Rafael Nadalin. Toisen Grand Slam -voittonsa hän saavutti Ranskan avoimissa 2015, jossa hän voitti loppuottelussa Novak Đokovićin. Syyskuussa 2016 Wawrinka voitti Yhdysvaltain avointen loppuottelussa jälleen Đokovićin. Grand Slam -turnauksissa Wawrinka on lisäksi päässyt kaksi kertaa välieriin; Yhdysvaltain avoimissa 2013 ja Australian avoimissa 2015. Hän on päässyt viisi kertaa puolivälieriin, Yhdysvaltain avoimissa 2010, jolloin hän voitti 3. kierroksella Andy Murrayn ja 4. kierroksella Sam Querreyn, mutta hävisi puolivälierässä Mihail Južnyille viiden erän kamppailun, Australian avoimissa 2011, jolloin hän voitti 4. kierroksella Andy Roddickin, mutta hävisi puolivälierässä Roger Federerille, Ranskan avoimissa 2013, jossa hän hävisi Nadalille, Wimbledonissa 2014, jossa hän hävisi Federerille ja Yhdysvaltain avoimissa 2014, jossa hän hävisi viisieräisen Kei Nishikorille.
Edellä mainittujen lisäksi Wawrinka on päässyt seitsemän kertaa neljännelle kierrokselle. Yhdysvaltain avoimissa 2007 hän voitti ensimmäisellä kierroksella Jevgeni Koroljovin, toisella kierroksella 25:nneksi sijoitetun Marat Safinin ja kolmannella kierroksella Robby Gineprin, mutta hävisi sitten Juan Ignacio Chelalle eräluvuin 6–4, 2–6, 6–7(6), 6–1, 4–6. Wimbledonissa 2008 hän pelasi 13:nneksi sijoitettuna ja voitti sijoittamattomat Marcos Danielin, Juan Martín del Potron ja Mischa Zverevin mutta hävisi neljännellä kierroksella Marat Safinille lukemin 4–6, 3–6, 7–5, 1–6. Yhdysvaltain avoimissa 2008 hänet oli sijoitettu kymmenenneksi ja hän voitti ensimmäisellä kierroksella Simone Bolellin eräluvuin 7–6(5), 6–3, 6–3, toisella kierroksella Wayne Odesnikin luvuin 6–4, 7–6(6), 6–2, ja kolmannella kierroksella Flavio Cipollan luvuin 5–7, 6–7(4), 6–4, 6–0, 6–4. Neljännellä kierroksella hän hävisi kuudenneksi sijoitetulle Andy Murraylle lukemin 1–6, 3–6, 3–6. Ranskan avoimissa 2010, 2011 ja 2012 hän pääsi myös neljännelle kierrokselle asti.
Pekingissä 2008 Wawrinka voitti parinsa Roger Federerin kanssa nelinpelin olympiakultaa. Wawrinka ja Federer kaatoivat finaalissa erin 3–1 ruotsalaisparin Simon Aspelin – Thomas Johansson.
Wawrinka voitti uransa ensimmäisen Masters-turnauksen Monte Carlossa huhtikuussa 2014 loppuottelussa Roger Federeriä vastaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Stanislas Wawrinka ATP:n sivuilla (englanniksi)
Stanislas Wawrinka ITF:n sivuilla (englanniksi)
Pierre Tirard

| Pierre Tirard |
| --- | --- |

Ranskan pääministeri
 12. joulukuuta 1887–3. huhtikuuta 1888  
Presidentti:  Sadi Carnot
Edeltäjä:  Maurice Rouvier
Seuraaja:  Charles Floquet
 22. helmikuuta 1889–17. maaliskuuta 1890  
Presidentti:  Sadi Carnot
Edeltäjä:  Charles Floquet
Seuraaja:  Charles de Freycinet
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. syyskuuta 1827 Geneve, Sveitsi
Kuollut: 4. marraskuuta 1893 (66 vuotta) Pariisi, Ranska
Pierre Emmanuel Tirard (27. syyskuuta 1827 Geneve, Sveitsi – 4. marraskuuta 1893 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä 1887–1888 ja 1889–1890.
Tirard vietti nuoruutensa Sveitsissä, mutta muutti 1846 Pariisiin, jossa hän toimi alkuun insinöörinä ja perusti 1851 kultasepänliikkeen. Hän oli toisen keisarikunnan vastustaja, ja tasavallan perustamisen jälkeen hänet valittiin syksyllä 1870 Pariisin 11. arrondissementin pormestariksi. Hänet valittiin myös helmikuussa 1871 Ranskan kansalliskokoukseen ja maaliskuussa Pariisin kommuunin hallintoon. Tirard kuitenkin jätti pian paikkansa kommuunissa ja siirtyi Versaillesiin, jossa hän otti paikkansa kansalliskokouksessa ja yritti turhaan sovitella sen välejä kommuunin kanssa. Kansalliskokouksessa häntä pidettiin äärimmäisen vasemmiston edustajana. Myöhemmin hän edusti Pariisin 1. arrondissementtia kolmannen tasavallan edustajainkamarissa ja kuului tasavaltalaisten vasemmistosiipeen. Vuonna 1883 hänet valittiin Ranskan senaattiin.
Tirard toimi kauppa- ja teollisuusministerinä kolmessa peräkkäisessä hallituksessa 1879–1881 ja vastaavasti valtiovarainministerinä 1882–1885. Sadi Carnot’n tultua presidentiksi Tirard muodosti ensimmäisen hallituksensa 12. joulukuuta 1887, mutta joutui eroamaan jo 30. maaliskuuta 1888. Hän palasi uudelleen pääministeriksi 21. helmikuuta 1889, ja otti samalla itselleen myös kauppa-, teollisuus- ja siirtomaaministerin salkut. Tirardin toinen hallitus pysäytti kenraali Georges Boulangerin etenemisen. Tasavaltalaiset saivat syyskuun 1889 vaaleissa enemmistön edustajainkamariin, mutta erimielisyydet Tirardin ja sisäministeri Ernest Constansin välillä johtivat hallituksen hajoamiseen ja eroon 13. maaliskuuta 1890. Tirard toimi vielä valtiovarainministerinä Alexandre Ribot’n hallituksessa 1892–1893.
Peilikirjoitus

Leonardo da Vincin peilikirjoitusta.
Peilikirjoitus on kirjoitusta, joka on tavanomaisen kirjoituksen peilikuva. Peilistä katsottuna peilikirjoitus näyttää tavalliselta tekstiltä. Jotkut osaavat lukea peilikirjoitusta ilman apuvälineitä. Jotkut ihmiset voivat osata kirjoittaa peilikirjoitusta tarkoituksella, mutta tahaton peilikirjoitus on yllättävän yleistä nuorilla lapsilla sekä aivovauriosta kärsivillä aikuisilla.