stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Optiikka
Optiikan osa-alueet > Geometrinen optiikka

Geometriseksi optiikaksi eli sädeoptiikaksi kutsutaan sitä optiikan tutkimusta, joka tutkii yksittäisiä valonsäteitä. Geometriseksi sitä kutsutaan sen vuoksi, että monet sen ongelmat voidaan ratkaista geometrian avulla. Malli on toimiva kun tarkastellaan kuvien ja valekuvien muodostumista linsseissä ja peileissä sekä valon kulkua. Geometrinen optiikka pohjautuu neljään perusaksioomaan: heijastus- ja taittumislakiin, siihen, että valo kulkee homogeenisessä väliaineessa suoraviivaisesti ja että jos valonsäde kulkee pisteestä A pisteeseen B pisteen C kautta, niin myös pisteestä B lähetetty valonsäde kulkee pisteeseen A pisteen C kautta. Kaikki aksioomat ovat seurausta Fermat'n periaatteesta.
Linssit ja peilit ovat keskeisiä tutkimuskohteita geometrisessa optiikassa. Geometrinen optiikka rajoittuu ilmiöihin, joissa ei tarvitse ottaa huomioon interferenssiä tai diffraktiota.
Optiikan osa-alueet > Fysikaalinen optiikka

Fysikaalinen tai joskus myös aalto-optiikka tutkii valon luonnetta ja siitä johtuvia ominaisuuksia. Tästä syystä fysikaalisen optiikan tutkimuskohteet ovat moninaisempia.
Optiikan osa-alueet > Kvanttioptiikka

Kvanttioptiikka tutkii fysikaalisen optiikan tavoin valon rakennetta, mutta kvanttifysiikan näkökulmasta.
Optiikan osa-alueet > Tilastollinen optiikka

Tilastollinen eli statistinen optiikka on suhteellisen uusi optiikan ala. Se syntyi kvanttimekaniikan tilastollisen tulkinnan seurauksena, mutta sen tutkimus lähti kunnolla alkuun vasta laserin löydön jälkeen.
Valo-opin suureita ja yksiköitä

Valo-opissa käytetään mittauksiin ja laskelmiin mm. seuraavia suureita ja yksiköitä:
valovoima – yksikkönä kandela
valovirta – yksikkönä luumen
valaistusvoimakkuus – yksikkönä luksi
luminanssi – yksikkönä kandela neliömetriä kohti
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Optics2001.com – sisältää optiikka-aiheisia julkaisuja
EOS – Euroopan optiikkajärjestö
Optics.org – IOP:n ylläpitämä optiikka-aiheinen sivusto
Valonsäteen heijastuessa tasaisesta pinnasta, tulo- ja heijastuskulmat ovat yhtä suuret (θr=θi). Heijastuslaki ei päde, jos pinta on epätasainen.
Diffraktiossa valo ”haarautuu” kohdatessaan esimerkiksi raon. Geometrisen optiikan mukaan valon pitäisi jatkaa raosta suoraviivaisena eikä näin ollen diffraktoituneiden säteiden väliin pitäisi syntyä ”rakoja”. Kuvan kolmea punaista kirkasta sädettä kutsutaan maksimikohdiksi ja näiden välillä olevia pimeitä alueita minimikohdiksi.
Osterjärvi

| Osterjärvi Остерозеро, Osterozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Paikkakunta:  Tšopina
Koordinaatit:  63°04′13″N, 34°04′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Ääninen
Laskujoki:  Osterjoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  115 m
Pituus:  21 km
Leveys:  1,9 km
Rantaviiva:  66,2 km
Pinta-ala:  10 km²
Tilavuus:  0,09 km³
Keskisyvyys:  9 m
Suurin syvyys:  37 m
Valuma-alue:  214 km²
 fiOsterjärvi 
Osterjärvi (ven. Остерозеро, Osterozero) on Äänisen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Tšopinan kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 10,0 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 214 neliökilometriä, keskisyvyys 9,0 metriä ja suurin syvyys 37,0 metriä.
Osterjärveen virtaa neljä puroa. Se laskee Osterjoen kautta Kumsajokeen. Järven kalalajeja ovat siika, muikku, kuore, hauki, särki, lahna, made, ahven, kiiski ja härkäsimppu.
Ostamojärvi

| Ostamojärvi Оэеро Судаковское |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä 
Paikkakunta:  Norsjoki
Koordinaatit:  60°59′39″N, 30°08′34″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Puntuksenjoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  9 m
 fiOstamojärvi 
Ostamojärvi (vuodesta 1948 ven. Оэеро Судаковское, Ozero Sudakovskoje) on pieni järvi Norsjoen kylähallintoasutuksen alueella Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Järvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja kuului Käkisalmen maalaiskuntaan. Ostamojärvi kuuluu Vuoksen vesistöön. Sen pinta on 9 metriä merenpinnan yläpuolella. Järvi laskee Puntuksenjokea (ven. Пристанный, Pristannyi) pitkin Vuoksen pohjoiseen laskuhaaraan. Järven itäosaan laskee Norsjoki. Järven etelärannalla on Ostamon kylä ja itärannalla Norsjoen kylä.
Osoite

Osoite (lyhenne os.) on kiinteistön tai rakennuksen sijaintia tarkoittava ilmaisu tai merkintä, jonka tavallisimmin muodostavat sen kadun tai tien nimi, jonka varrella kohde sijaitsee, sekä siihen liittyvä osoitenumero, joka osoittaa tarkemmin kohteen sijainnin kadun tai tien varrella. Jos rakennuksessa on useita huoneistoja, kuuluu kunkin huoneiston tarkkaan osoitteeseen myös asunnon numero sekä kerrostaloissa usein myös porraskäytävää tarkoittava kirjain.
Digi- ja väestötietovirasto hyväksyy Suomessa vakituiseksi osoitteeksi ainoastaan sellaisen osoitteen, jossa olevan rakennuksen rakennusluvan mukaisena käyttötarkoituksena on toimia vakituisena asuntona eikä esimerkiksi vapaa-ajan asuntona. Vakituinen osoite on Suomessa esimerkiksi asumisen liittyvien sosiaalitukien edellytys.
Osoitetta käytetään sijainnin ilmoittamiseen muun muassa postilähetyksissä, taksia tilattaessa tai sillä matkustettaessa, sekä usein myös esimerkiksi liikkeiden ilmoituksissa ja asuntojen myynti-ilmoituksissa.  Posti­lähetyksissä posti­osoitteeseen kuuluu useimmissa maissa myös postinumero sekä posti­toimi­paikan, usein kunnan, taajaman tai kylän nimi. Sitä vastoin kiinteistörekisterissä kiinteistöjen tunnisteena käytetään Suomessa osoitteesta kokonaan poikkeavaa kiinteistötunnusta, jonka Suomessa muodostavat kuntanumero, kylän ja maakirjatalon taikka kaupunginosan ja korttelin numerot sekä kiinteistö­kohtainen rekisteri­numero. Kaupungeissa taloyhtiöiden nimenä on monesti talon osoite.
Henkilön osoitteeksi kutsutaan sen paikan osoitetta, jossa hän vakituisesti asuu tai jonka hän ilmoittaa postiosoitteekseen. Yrityksen osoitteena on vastaavasti sen toimipaikka tai muu ilmoitettu osoite. Useissa maissa viranomaiset pitävät kirjaa henkilöiden, yritysten ja yhteisöjen osoitteista.
Suomessa yksityishenkilöiden väestörekisteriin merkityt osoitetiedot ovat julkisia, ellei henkilö ole kieltänyt niiden luovuttamista esimerkiksi suoramarkkinointia varten  tai ellei hänellä ole väestötietojärjestelmässä niin sanottua turvakieltoa. Yritysten osoitetiedot ovat Suomessa julkisia ja kenen tahansa saatavilla.
Osu

Christiansborgin linna Brittiläisen Kultarannikon postimerkissä.
Osu on kaupunginosa Ghanan pääkaupungissa Accrassa. Siellä on 59 460 asukasta (vuonna 2010, väestönlaskenta).
Gakylästä alkunsa saanut Osu oli vuodesta 1652 lähtien yksi ruotsalaisten kauppapaikoista Kultarannikolla. Tanskalaiset ottivat sen haltuunsa vuonna 1661 ja rakensivat sinne Christiansborgin linnoituksen. Vuosina 1679–1683 linna oli portugalilaisten käsissä. Englantilaiset ostivat sen tanskalaisilta vuonna 1850. Vuonna 1874 he siirsivät linnaan päämajansa Cape Coastista. Ghanan itsenäistyttyä se on toiminut maan hallituksen keskuspaikkana. Osu on brittiläisen Jamestownin ja hollantilaisen Usshertownin ohella yksi Accran kolmesta historiallisesta ydinalueesta.
Ostretšiny

Sergei Prokudin-Gorskin värivalokuva Ostretšinysta vuodelta 1909.
Ostretšiny (ven. Остречины, suomeksi myös Ahnus) oli seurakunta ja volosti Aunuksen Karjalassa Venäjällä. Se sijaitsi Ostretšinka- eli Ahnusjoen varrella lähellä Syvärin yläjuoksua noin sata kilometriä Petroskoista etelään.
Ostretšinyn pogosta mainitaan vuoden 1563 verokirjassa. Se käsitti 1700-luvulle saakka myös Latvan, Soutjärven, Šokšun, Iivinän ja Juksovitšin seurakunnat. Seudun asukkaat olivat venäläistyneitä vepsäläisiä tai lyydiläisiä. Nimitys Ostretšiny ja sen vepsänkielinen vastine Ahnuz perustuvat molemmat ahventa tarkoittaviin sanoihin.
Ostretšinyn kirkonkylä koostui 1860-luvun alussa Burakovan, Navolokin, Ostaševan ja Vorobjovan kylistä. Seurakuntalaiset harjoittivat laivanrakennusta, maanviljelyä ja puunhankintaa. Kirkolla pidettiin vuosittain suuret markkinat.
Petroskoin kihlakuntaan kuulunut volosti käsitti Ostretšinyn, Gak-rutšein ja Muromljan kyläkunnat. Se rajoittui lännessä Mätysovaan, pohjoisessa Latvaan, idässä Soutjärveen ja etelässä Lotinapellon kihlakuntaan. Vuonna 1905 volostissa oli 30 kylää ja 3 309 asukasta. Kunnantalo sijaitsi Vorobjovassa.
Volosti liitettiin vuonna 1920 Karjalan työkansan kommuunia perustettaessa Lotinapellon kihlakuntaan. Vuodesta 1927 lähtien se kuului kyläneuvostona Leningradin alueen Voznesenjen piiriin. Jatkosodan aikana alue oli suomalaisten miehittämä. Kylät jäivät vuonna 1950 Ylä-Syvärin tekojärven alle.
Alue kuuluu nykyään Leningradin alueen Podporožjen piiriin. Se on täysin asumaton.
Oskhoforia

| Oskhoforia> Ὀσχοφόρια |
| --- | --- |
Tyyppi:  uskonnollinen juhla Dionysoksen ja Athenen kunniaksi
Päivämäärä:  Pyanopsion 6. (loka-marraskuu)
Järjestämistiheys:  vuosittain
Paikkakunta:  Ateena, Attika, Kreikka
Oskhoforia (m.kreik. Ὀσχοφόρια, myös Ὠσχοφόρια, Ōskhoforia; lat. Oschophoria) oli antiikin Ateenassa vietetty viininkorjuujuhla, joka oli omistettu Dionysokselle ja Athenelle. Sitä vietettiin Pyanopsion-kuun 6. päivä eli nykyisen loka-marraskuun aikoihin.
Historia

Oskhoforia-juhla kunnioitti Dionysosta ja Athenea viinin ja öljyn antajina. Samalla se kunnioitti Theseuksen ja joidenkin tietojen mukaan myös Ariadnen muistoa. Kreikkalaisessa mytologiassa sitä pidettiin Theseuksen itsensä perustamana tämän palattua Kreetalta. Tähän liittynyt tarina selitti juhlaan kuuluneiden rituaalien alkuperän.
Ohjelma

Juhlaan kuului muun muassa kilpajuoksu, jossa kaksikymmentä ylhäisösukuihin kuulunutta nuorukaista kantoi viiniköynnösten oksia (ὄσχοι, oskhoi), joissa oli rypäleterttuja. Juhlan nimi tarkoittaa näiden oksien kantamista. Kilpailun reitti kulki Limnaissa sijainneelta Dionysoksen temppeliltä Faleronissa sijainneelle Athene Skiraksen temppelille. Kantajia valittiin kaksi jokaisesta kymmenestä fylestä eli heimosta. Voittaja (tai voittajaheimon nuorukaiset) saivat palkinnoksi maljan, jossa oli viidestä aineesta eli viinistä, juustosta, jauhoista, hunajasta ja öljystä tehty juoma (πεντάπλοος, pentaploos, πενταπλόα, pentaploa tai πενταπλῆ, pentaplē), sekä kunniapaikan kilpailua seuranneessa kulkueessa.
Kulkue marssi ilmeisesti Athenen temppeliltä takaisin Dionysoksen temppelille. Siihen kuului kuoro, jonka edellä kulki kaksi naisten vaatteisiin pukeutunutta nuorukaista, mahdollisesti mainitut voittajat. Sekä nuorukaiset että muut kulkueen jäsenet kantoivat jälleen viiniköynnösten oksia. Kulkueessa laulettin ja tanssittiin. Perillä suoritettiin uhritoimitus, johon osallistui myös naisia (δειπνοφόροι, deipnoforoi), ilmeisesti nuorukaisten äidit. Juomauhria kaadettaessa yleisö huusi ”eleleu, iū iū” (ἐλελεῦ, ἰοὺ ἰού). Lopuksi järjestettiin juhla-ateria.
Aiemmin tutkijoiden keskuudessa on ollut erimielisyyksiä siitä, kuuluiko Oskhoforia-juhlaan kilpajuoksu, kulkue vai kummatkin, vai kuuluiko toinen Skira-juhlaan. Nykyisin katsotaan, että kummatkin olivat osa juuri Oskhoforiaa.
Oskhoforiaa seurasivat heti seuraavina päivinä Pyanopsia- ja Theseia-juhlat, jotka yhdistettiin myös Theseukseen.
Ōtani Yoshitsugu

Ōtani Yoshitsugun hauta.
Ōtani Yoshitsugu (jap. 大谷 吉継, 1558 – 21. lokakuuta 1600) oli japanilainen samurai, joka eli Azuchi-Momoyama-kaudella.
Yoshitsugu syntyi vuonna 1558, ja hänen isänsä toimi joko Ōtomo Sōrinin tai Rokkaku Yoshikatan palveluksessa. Yoshitsugu sittemmin liittyi Toyotomi Hideyoshiin, ja hänet lähetettiin epäonnistuneelle Korean valtausyritykselle yhdessä Mashita Nagamorin ja Ishida Mitsunarin kanssa. Tuolloin hän sairasti lepraa, ja hänen kuntonsa muuttui jatkuvasti heikommaksi.
Kun Hideyoshi menehtyi, sijaishallitsijoiden neuvostossa syntyi kiistaa vallasta. Daimiot lopulta jakaantuivat kahteen leiriin, joista toista johti Mitsunari ja toista Tokugawa Ieyasu. Kaksikon välit kiristyivät lopulta avoimeksi sodaksi, ja osapuolet kohtasivat toisensa Sekigaharan taistelussa vuonna 1600. Tuolloin Yoshitsugu oli niin huonossa kunnossa, ettei hän kyennyt seisomaan eikä taistelemaan. Hänet kannettiin seuraamaan taistelua kantotuolissa.
Taistelun aikana Yoshitsugu komensi 600 samurain joukkoa, jonka lisäksi hänen tukenaan oli useiden muiden komentajien johtamat 4000 sotilasta. Huonontuneen näkönsä johdosta hän joutui kuitenkin jatkuvasti turvautumaan muiden raportteihin taistelun kulusta. Taistelun edetessä Mitsunarin joukkoihin kuulunut Kobayakawa Hideaki, joka oli sijoittunut Yoshitsugun yläpuolelle Matsuo-vuorelle, ei suostunut etenemään käskyistä huolimatta. Yoshitsugu epäili liittolaisensa aikeita, ja päätti sijoittaa osan joukoistaan turvaamaan mahdollisen hyökkäyksen selustasta. Hänen epäilyksensä osui oikeaan, sillä pian Hideaki johti joukkonsa Yoshitsugua vastaan. Tähän liittyivät myös Akaza Naoyasu, Ogawa Suketada, Kutsuki Mototsuna sekä Wakizaka Yasuharu, joiden joukkoihin kuului yli 20 000 sotilasta.
Yoshitsugu onnistui hetken taistelemaan vastaan, ja jopa ajoi Hideakin joukot takaisin vuoren puoliväliin, mutta lopulta hänen joukkonsa murtuivat ylivoiman edessä. Saatuaan tiedon häviöstä, Yoshitsugu pyysi alaistaan auttamaan häntä seppukussa.
Oscar (elokuva)

| Oscar |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Landis
Käsikirjoittaja:  Claude Magnier Michael Barrie Jim Mulholland
Tuottaja:  Leslie Belzberg
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Kuvaaja:  Mac Ahlberg
Pääosat:  Sylvester Stallone Peter Riegert Chazz Palminteri Kurtwood Smith
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Touchstone Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   26. huhtikuuta 1991  31. elokuuta 1991
Kesto:  109 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  35 000 000
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oscar on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosaa esittää Sylvester Stallone. Elokuva ei menestynyt teattereissa.
Juoni

Gangsteri Angelo ”Snaps” Provolone lupaa kuolevalle isälleen omistaa elämänsä rikollisuudelle ja mafialle. Kuukausia myöhemmin Snaps lähtee pankinryöstöön, ja tästä alkaa hurja ja naurettava tapahtumasarja.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sylvester Stallone  | … |  Angelo ”Snaps” Provolone   |
|  Peter Riegert  | … |  Aldo   |
|  Kurtwood Smith  | … |  Mr. Toomey   |
|  Chazz Palminteri  | … |  Connie   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä pitää Stallonen roolityötä yllättävän hauskana muutoin sujuvassa mutta särmättömässä komediassa. Hän antaa Oscarille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Luettelo pikkuplaneetoista: 40001–41000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
40001:stä ja päättyen 41000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Otlenoi

| Otlenoi> Ὀτλενοί |
| --- | --- |
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Propontinen Vähä-Aasia
Otlenoi (m.kreik. Ὀτλενοί) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Propontisen Vähän-Aasian alueella nykyisessä Turkissa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Otlenoin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Se oli olemassa ainakin klassisella kaudella. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Otlenoi kuului 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa muutaman kerran vuosien 425/424–415/414 eaa. välillä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Otlenos (Ὀτλενός).
Otsalihas

Ihmisen otsalihas punaisella väritettynä
Otsalihas (lat. musculus frontalis) kuuluu pään iholihaksiin ja sen tehtävänä on liikuttaa otsan ihoa. Muodoltaan otsalihas on ohut ja neliömäinen. Se sijaitsee otsaluun ja ohimolihaksen päällä. Otsalihas löytyy ihmiseltä, lihansyöjiltä, sialta ja märehtijöiltä, mutta hevosilta lihas puuttuu.
Oskil

| Oskil |
| --- | --- |
 Rautatiesilta Oskil-joen yli Ukrainan Harkovan alueen Kupjansk-Vuzlovyiissä.
Alkulähde:  Keski-Venäjän tasanko; Timin piiri, Kurskin alue, Venäjä (51.6032°N, 37.2366°E)
Laskupaikka:  yhtyy Donetsiin noin 17 kilometriä Izjumin kaakkoispuolella (49.1000°N, 37.4088°E)
Maat:  Venäjä, Ukraina
Pituus:  472 km
Valuma-alue:  14 800 km²
Oskil (ukr. Оскіл) eli Oskol (ven. Оскол) on 472 kilometriä pitkä Donetsin vasemmanpuoleinen sivujoki. Se virtaa Venäjän Kurskin ja Belgorodin alueiden sekä edelleen Ukraina Harkovan alueen itäosien läpi. Oskilin valuma-alueen laajuus on 14 890 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Timin piirissä Venäjän Kurskin alueella Keski-Venäjän tasankoon kuuluvalta seudulta, lampareesta noin kahdeksan kilometriä Timin kylän itäpuolelta. Joki virtaa yleensä 30–40 metrin levyisenä ja 2,5–3 metriä syvänä (suurin syvyys noin 10 m). Joen vesi on paljolti peräisin lumen sulamisesta ja sateesta. Jääaika kestää marraskuusta maaliskuulle. Joen alajuoksulla on Oskilin tekojärvi (ukr. Оскільське водосховище) ja sen padolla Oskilin vesivoimalaitos. Oskil yhtyy Donetsiin noin 17 kilometriä Izjumin kaakkoispuolella.
Pääjuoksun paikkakuntia

Venäjä:
Staryi Oskol
Tšernjanka
Novyi Oskol
Volokonovka
Urazovo
Ukraina:
Dvoritšna
Kupjansk
Kupjansk-Vuzlovyi
Kivšarivka
Borova
Oskil
Kuvia

Donetsin valuma-alueen kartta sivujokineen (venäjäksi). Oskil (Oskol) on Donetsin pisin sivujoki.
Jokea yläjuoksun Urazovon kylän luona. Joki tunnetaan yläjuoksulla venäjän kielen mukaan nimellä Oskol.
Joki Staryi Oskolissa (Старый Оскол).
Oskil Dvoritšnan kansallispuiston alueella.
Joki Kamjankan kylän luona.
Silta Oskilin yli lähellä Kruhljakivkan kylää Ukrainan Kupjanskin piirissä.
Oskilin tekojärveä.
Lomamökkejä Oskilin tekojärven rannalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oskil Wikimedia Commonsissa
Oresteia

| Oresteia> Ὀρέστεια |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Aiskhylos
Kieli:  klassinen kreikka
Genre:  näytelmätrilogia, tragedia
Suomennos
Suomentaja:  Elina Vaara (1961) Kirsti Simonsuuri (2003)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Oresteia (m.kreik. Ὀρέστεια) on Aiskhyloksen kirjoittama trilogia, joka käsittää kolme tragediaa: Agamemnon, Hautauhrintuojat ja Eumenidit. Se on antiikin ainoa kokonaisena säilynyt näytelmätrilogia. Siihen on alun perin kuulunut myös neljäs osa, satyyrinäytelmä Proteus, joka on kuitenkin kadonnut. Nimi Oresteia viittasi todennäköisesti koko tähän tetralogiaan eli neljän näytelmän kokonaisuuteen, mutta nykyään sitä käytetään vain säilyneistä tragedioista. Erillisillä näytelmillä ei ilmeisesti ollut alkujaan omia nimiä.
Trilogian aiheena on Atreuksen suvun kirous ja sukua vaivaava verikoston kierre. Trilogia on saanut nimensä Oresteesta, joka kostaa isänsä Agamemnonin murhan surmaamalla murhan tehneen äitinsä Klytaimestran. Trilogia sijoittuu alkuosaltaan Argokseen ja se päättyy Ateenaan. Samalla trilogia heijastelee siirtymää argoslaisesta verikostokulttuurista Ateenan lakeihin perustuvaan yhteiskuntaan.
Oresteia esitettiin ensimmäisen kerran Ateenan Dionysia-juhlien näytelmäkilpailussa vuonna 458 eaa. Näytelmä voitti tuolloin ensimmäisen palkinnon.
Tunnettu moderni muunnelma trilogiasta on Eugene O'Neillin vuonna 1931 kantaesitetty Murheesta nousee Elektra.
Osat > Agamemnon

| Agamemnon> Ἀγαμέμνων |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  Aiskhylos
Alkuperäiskieli:  klassinen kreikka
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Argoksen kuninkaallinen palatsi Troijan sodan päätyttyä
Kantaesitys:  458 eaa.
Kantaesityspaikka:  Ateena, Dionysoksen teatteri
Henkilöt
Henkilöt:  vartija Klytaimestra airut Agamemnon viestintuoja Kassandra Aigisthos sotilaita palvelijoita
Kuoro:  Argoksen vanhimmat
Agamemnon (Ἀγαμέμνων, Agamemnōn) on Oresteia-trilogian ensimmäinen näytelmä. Se kertoo Argoksen kuninkaan Agamemnonin kotiinpaluusta Troijan sodasta. Kotona häntä odottaa hänen vaimonsa, kuningatar Klytaimestra, joka on suunnitellut miehensä murhaa; osaksi kostona hänen tyttärensä Ifigeneian uhraamisesta ennen sotaan lähtöä, ja osaksi siksi, että miehensä kymmenvuotisen poissaolon aikana hän on ryhtynyt avioliiton ulkopuoliseen suhteeseen Agamemnonin serkun Aigisthoksen kanssa. Aigisthos on vallasta aiemmin syöstyn sukuhaaran ainoa jäljellä oleva jäsen ja katsoo Argoksen kruunun kuuluvan itselleen.
Osat > Agamemnon > Juoni

Näytelmä alkaa Argoksen kuninkaan linnan vartiomiehestä, joka kertoo tähystäneensä vuosikausia tietoa Troijan sodan päättymisestä kuningatar Klytaimestran käskystä; tämä oli järjestänyt niin, että vuorten huippujen kautta kulkeva tuliviesti kertoisi, kun Troija on kukistunut. Lopulta viesti saapuu Argokseen. Niin Klytaimestra tietää valmistautua miehensä paluuseen.
Kun Agamemnon palaa, tämä tuo mukanaan Kassandran, Troijan kuninkaan Priamoksen tyttären ja Apollonin papittaren, jonka on ottanut orjattarekseen ja jalkavaimokseen. Klytaimestra suuttuu tästä entistä enemmän. Hän esittää kaipaavaa, rakastavaa vaimoa ja yrittää saada Agamemnonin kävelemään linnaansa purppuraisella matolla kuin todellinen valloittaja. Ongelma on, että tämän tehdessään Agamemnon syyllistyisi hybrikseen, ja niinpä hän kieltäytyy.
Sillä välin Kassandra, joka on tähän mennessä ollut vaiti, vaipuu transsiin Apollonin valtaamana. Vähitellen hänen hurmiotilainen hourailunsa muuttuu ymmärrettäväksi, ja hän päätyy keskustelemaan kuoron kanssa siitä, pitäisikö hänenkin astua palatsiin, sillä hän tietää saavansa surmansa. Apollon oli aiemmin kironnut Kassandran niin, että vaikka olikin antanut tälle ennustamisen kyvyn, jumala oli myös järjestänyt niin, ettei kukaan koskaan uskoisi Kassandran ennustuksia ennen kuin on liian myöhäistä. Kassandra näkee monia julmia kohtauksia Atreuksen suvun historian varrelta ikään kuin olisi ollut tapahtumien todistaja. Lopulta hän astuu linnaan tietäen, ettei voi välttää kohtaloaan. Kuoro pelkää, mitä tulee tapahtumaan, kunnes kuulee Agamemnonin kuolinhuudot.
Näyttämö siirtyy niin, että yleisö näkee Agamemnonin ja Kassandran teurastetut ruumiit sekä Klytaimestran, joka pitelee veristä kirvestä. Agamemnon oli saanut surmansa kuin uhrattu eläin: kolmella iskulla niin, että viimeiseen iskuun liittyy jumalille osoitettu rukous:
»Nyt seison täällä, tehtyäni teon, ja kieltää en voi, kuinka tapahtui se. Kankaaseen laajaan hänet kiedoin, kuolon upeaan mantteliin, kuin kalan verkkoon, niin että estin paon, vastarinnan. Löin kahdesti. Hän huusi kaksi kertaa, ja sitten hervahtivat jäsenensä. Ja kaaduttuaan kolmannen löin kerran kuin kiittääkseni Zeusta manalan. Koristen makasi hän, hengen heitti. Syöksähti verivirta hänen suustaan, pisarin tummin otsani se pirskoi — ah, koskaan suloisemmin taivaan sade ei vihmo viljaa tähkään ehtivää, kuin ihoani tämä kalman kaste.»
Paikalle saapuu Aigisthos, uusi kuningas. Tämä pitää ylimielisen puheen, joka saa kuoron raivoihinsa. Klytaimestra keskeyttää riitelyn sanoen, että onnettomuuksia on jo ollut tarpeeksi. Näytelmä päättyy siihen, että kuoro muistuttaa Agamemnonin pojan Oresteen varmasti kostavan isänsä kuoleman.
Osat > Hautauhrintuojat

| Hautauhrintuojat> Χοηφόροι |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  Aiskhylos
Alkuperäiskieli:  klassinen kreikka
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Argos, Agamemnonin hauta
Kantaesitys:  458 eaa.
Kantaesityspaikka:  Ateena, Dionysoksen teatteri
Henkilöt
Henkilöt:  Orestes Elektra palvelija Klytaimestra Pylades Kilissa Aigisthos
Kuoro:  orjattaria
Hautauhrintuojat tai Haudalla uhraajat (Χοηφόροι, Khoēforoi) on Oresteia-trilogian toinen näytelmä. Se kertoo siitä, kuinka Agamemnonin lapset Elektra ja Orestes löytävät toisensa isänsä murhan jälkeen, sekä heidän kostostaan äidilleen Klytaimestralle. Orestes surmaa äitinsä hyvitykseksi isänsä murhasta.