Helsingin vapaa-ajattelijat
Historia

Vuonna 1911 Helsinkiin perustettiin Vapaa Ajattelijain liitto, mutta senaatti ei hyväksynyt liiton sääntöjä. Vuonna 1923 Suomessa astui voimaan uskonnonvapauslaki ja kirkosta eroaminen tuli mahdolliseksi. Helsingissä kirkosta erosi vuoden loppuun mennessä lähes 4 000 henkilöä. Helsingin siviilirekisteriin kuuluvat olivat jakautuneet Kampin ja Kruununhaan sivistyneistöön ja Sörnäisten ja Kallion työläisiin. Heti vuoden 1923 tammikuussa 80 prosenttia Sörnäisten suomalaisen seurakunnan jäsenistä erosi kirkosta.
Arto Tiukkanen kirjoittaa Helsingin vapaa-ajattelijoiden historiikissa, kuinka ”kirkosta eronnutta ei saatu kuoltuaan seurakunnan omistamaan hautausmaahan muutoin kuin poliisivoimin, tai hautasija saatiin tavattoman korkealla hinnalla”. Helsingin siviilirekisteriläiset tarvitsivat oman hautausmaan, mutta sellaista ei saatu koko 1900-luvun aikana.
Ensimmäinen yritys kirkosta eronneiden järjestäytymiseksi Helsingissä tehtiin vuonna 1930, jolloin perustettiin Vallilan vapaa-ajattelijat -niminen yhdistys. Valtiollinen poliisi otti yhdistyksen paperit haltuunsa muutaman kuukauden kuluttua.
Alkuvuodesta 1936 perustettiin siviilirekisteriin kuuluviin yhdistys Helsinkiin. Tuolloin Helsingissä oli 14 132 siviilirekisteriin kuuluvaa. Nykyisen Helsingin Vapaa-ajattelijat ry:n toiminta alkoi tästä. Yhdistyksen puheenjohtajaksi valittiin Helsingin rautatieaseman asemapäällikkö Emil Rautela, joka oli jo 1900-luvun alussa toiminut näkyvästi vapaa-ajattelijaliikkeessä. Asemapäällikön toimistoasunnosta tuli yhdistyksen ensimmäinen toimisto- ja kokoontumispaikka. Yhdistys muun muassa lähetti hautaustoimistoihin puhujaluetteloita, antoi haastatteluja sanomalehdille ja järjesti kerhotoimintaa. Vuonna 1937 yhdistyksellä oli maksavia jäseniä 148 ja vuonna 1940 kaikkiaan 272.
Yhdistyksen toimintaa vetivät aluksi Rautelan ohella liberaaliin sivistyneistöön kuuluvat Ernst Lampén Iso-Keisari, Vilho Setälä ja Helge Halme ja heidän jälkeensä työväenliikkeen toimijat Kusti Kulo, Veikko Huuskonen ja Viljo Suutari. Vuonna 1937 Helsingissä pidettiin Suomen Siviilirekisteriyhdistysten Keskusliiton perustava kokous.
Sota-aikana Helsingin siviilirekisteriyhdistyksen toiminta keskittyi jäsenten hautaamiseen ja muistotilaisuuksiin. Vuonna 1943 yhdistys sai jälleen luvan julkisten tilaisuuksien järjestämiseen. Niihin osallistui 20–50 jäsentä. Tilaisuuksissa pidettiin esitelmiä ja alustuksia sekä luettiin tieteellisiä kirjoja, joista keskusteltiin. Myös nuoret ja lauluryhmät kokoontuivat.
Vuonna 1945 Lahden liittokokouksessa Siviilirekisteriyhdistysten Keskusliiton nimeksi muutettiin Vapaa-ajattelijain liitto ry ja sen kotipaikaksi Helsinki. Jäsenyhdistysten tavoitteeksi asetettiin tieteellisen maailmankatsomuksen levittäminen ja tietojen antaminen siviilirekisteriin kuuluville heidän oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan. Helsingin yhdistyksen nimi muutettiin 1946 ja uudet säännöt ja nimi merkittiin yhdistysrekisteriin 1947.
Professori V. T. Aaltonen liittyi Helsingin vapaa-ajattelijoiden jäseneksi 1947. Aaltosen väittelytilaisuus pappien kanssa 1949 sai runsaasti yleisöä. Kirkosta eroaminen lisääntyi ja yhdistyksen jäsenmäärä kasvoi. Vuonna 1955 siviilirekisteriin kuului Helsingissä 45 146 henkilöä. Käänne tuli, kun vuonna 1959 hyväksyttiin ennakkoverolaki. Vuodesta 1960 lähtien kirkollisveroa ei enää pidätetty erikseen vuoden lopun verotuksessa, vaan jokaisesta palkanmaksusta. Kirkosta eroaminen väheni hetkessä murto-osaan aiemmasta koko Suomessa.
1960-luvulla yhdistys järjesti kaksi erityisen paljon yleisöä kerännyttä keskustelutilaisuutta. Marraskuussa 1964 Helsingin yliopistolla pidettiin paneelikeskustelu aiheesta sivistyneistö ja kirkko. Keskustelijoina olivat maisteri Pertti Hemánus, kirjailija Pentti Saarikoski, toimittaja Arvo Salo ja pastori Juhani Simokoski. Tammikuussa 1965 pidettiin Hämäläisen osakunnan salissa paneelikeskustelu jumalanpilkasta ja sananvapaudesta. Tilaisuus pidettiin muutama päivä sen jälkeen, kun oikeusministeriö oli nostanut syytteen Juhannustanssit-romaanin kustantaja Otavaa ja kirjailija Hannu Salamaa vastaan. Keskustelijoina olivat kansanedustaja Margit Borg-Sundman, maisteri Pehr Charpienter, maisteri Ralf Friberg, sihteeri Taisto Johtelainen, kirjailija Markku Lahtela, toimittaja Max Rand ja tuomari Väinö Voipio. Läsnä oli yli 400 henkilöä.
Pikkujouluaikaan Helsingin vapaa-ajattelijat pitivät kommunistisen esikuvan mukaan pakkasjuhlaa.
Kirkostaeroamiskampanjoita yhdistys toteutti mainostarroin, maksetuin ilmoituksin ja lentolehtisin. Kampanjoita järjestettiin marraskuussa, koska entisen lain mukaan seuraavan vuoden kirkollisveron vältti ainoastaan, jos erosi kirkosta marraskuun loppuun mennessä.
Vuonna 1970 yhdistys painatti ”Siirry sinäkin siviilirekisteriin” -tarroja. Niitä kiinniteltiin esimerkiksi pylväisiin, katukulmien suojakaiteisiin ja liikennepysäkkien paperikoreihin. Tarrat herättivät huomiota lehdistössä. Vuonna 1971 yhdistys kiinnitytti raitiovaunuihin liikennelaitoksen kanssa tehdyn kahden viikon sopimuksen mukaisesti mainosjulisteen: ”Siirry siviilirekisteriin – vältyt verosta”. Kolmen päivän kuluttua liikennelaitoksen päällikkö Matti Laamanen käski poistaa julisteet ”hyvän tavan vastaisina”.
Vuonna 1983 pitkäaikainen yhdistyksen jäsen seisoi Helsingin tuomiokirkon tasanteella kansanedustajien ja ministerien kulkiessa valtiopäivien avajaisjumalanpalvelukseen. Mies huusi muutaman kerran: ”Kirkko irti valtiosta”. Poliisit ottivat miehen kiinni ja rangaistuksena tuli 15 päiväsakkoa haitanteosta virkamiehelle (poliisille). Raastuvanoikeuden ja hovioikeuden käsittelyjen jälkeen voimaan jäi 10 päiväsakkoa.
Historiikki yhdistyksen 60-vuotisesta toiminnasta valmistui 1998.
Vuosituhannen vaihteessa yhdistyksen muistopuhujapalvelu siirrettiin Prometheus-seremoniat Oy:n tehtäväksi. Yhdistyksen jäsen Anneli Aurejärvi-Karjalaisen kirjoitti teoksen Perheen omat juhlat: Siviiliseremoniat häistä hautajaisiin (WSOY, 1999). Vuodesta 2002 yhdistys julkaisi yhdessä Karkkilan Vapaa-ajattelijat ry:n kanssa Järjen ääni -lehteä 1000 kappaleen painoksena.