stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hjälmaren
Maantietoa > Saaria

Järven saaria luetellessa tulee määrittää pienin laskettavan saaren pinta-ala. Hjälmarenissa on 2000-luvun laskennan mukaan 1 283 saarta, mutta saarien luokittelussa käytettyä pinta-alan alarajaa ei ole tiedossa. Hjälmarenin saariluku on kuitenkin verrannollinen muiden ruotsalaisten järvien saarilukuun. Suuria saaria on vain muutama, mutta ne sijaitsevat järvellä varsin näkyvästi. Vinönin saari on suurin järven saarista. Saaresta on puolet viljeltyä ja siellä sijaitsee runsaasti eri talouksia. Saarelle tulee lauttayhteys viiden kilometrin päästä Hampetorpista. Vinön kuuluu saariketjuun, joka sijaitsee itärannassa Edetin niemen ja lännessä Torsnäsetin välissä. Vinöin pohjoispuolella järvenselkän keskellä sijaitsee Valen. Sekin on viljelty saari, jossa isännöivät vain muutama maatila. Björkön autio saari suojaa Mellanfjärdeniä Storhjälmarenin järvenselän tuulilta. Se sijaitsee lahdensuulla poikittain Göksholmin niemen pohjoispuolella. Mellanfjärdenin länsipuolella sijaitsee Äsön, joka suojaa Hemfjärdeniä sen itätuulilta. Saari on asuttu ja sinne tulee tie Södra Ässindetin yli. Muita suuria saaria ovat Tåkenön, Väsboön, Mesaren, Inre Fåran, Foren, Grundholmarna, Värhulta ö ja Myrskaren.
Erään vanhemman saarilaskennan mukaan on järven saaret jaettu aloittain luokkiin seuraavasti: suuri saari (yli 100 hehtaaria (ha)), saari (1–100 ha), luoto (1 aari–1 ha) ja kari (alle 1 aari). Saaret on laskettu käsin mittaamalla ne kartasta, jonka mittakaava on ollut 1:10 000. Laskennan tuloksena saatiin 4 suurta ja 95 pienempää saarta, joiden pinta-alat ylittivät yhden hehtaarin. Luotoja oli 963, joista 191 saaren pinta-alat ylittivät 25 aaria ja lopput 772 saarta olivat näitä pienempiä. Kareja laskettiin olevan 14 546. Pinta-alaltaan vähintään aarin suuruisten luotojen ja saarien yhteismääräksi tulee näin 1 064. Saarien, luotojen ja karien yhteenlaskettu pinta-ala oli laskennassa 15,11 km². Niiden yhteispinta-ala jakautui seuraavasti: neljä suurta saarta 9,03 km², pienemmät saaret 4,51 km², luodot 1,21 km² ja karit 0,36 km².
Ranta Örebrossa
Örebron suojelualuetta
Skävesundin pohjoisrantaa
Ranta Nannbergassa
Tåkenön
Lautta, joka liikennöi Vinöniin
Yhteiskunta

Järven lääni- ja maakuntarajat kohtaavat toisensa keskellä Storhjälmarenin järvenselkää. Järven itäosa kuuluu Örebron lääniin, jossa järven rannat kuuluvat ainoastaan Örebron kuntaan. Järven etelä- ja itärannat kuuluvat Södermanlandin lääniin. Etelärannassa sijaitsee Vingåkerin kunta, kaakkoisrannassa Katrineholmin kunta ja koko itäpää jää Eskilstunan kuntaan. Pohjoisrantaan ulottuu Västmanlandin läänistä vain Arbogan kunta. Ainoa suurtaajama on Örebro, joka sijaitsee järven länsipäässä. Sen taajama-alue ei rajoitu aivan rannalle ja taajama-alueen ja rannikon väliin on perustettu Osetin ja Rynningeviikenin luonnonsuojelualueet. Samaa voidaan sanoa muistakin taajamista. Alueen toinen kaupunkimainen taajama Eskilstuna sijaitsee Eskilstunaånin varrella kauempana järvestä. Hjälmarenin ympäristössä elää 300 000 asukasta.
Arbogaan tuodaan vettä Hjälmarenista ja se puhdistetaan siellä ennen jakelua Arbogan, Medåkerin ja Valskogin asukkaille. Jätevedet päästetään puhdistettuina Arbogaåniin yhdessä Hjälmarenilta pumpatun täydennysveden kera. Eskilstunan vesi otetaan Hjälmarenin itäpäästä Hyndevadista. Sen vesi puhdistetaan suodattamalla se hiekkaharjun läpi ja sitten se jaetaan asukkaiden käyttöön. Matalaan ja lämpöiseen järveen huuhtoutuvat ravinteet aiheuttavat toistuvasti leväkukintoja, mikä on ongelma juomaveden tuotannolle.
Järvellä on aikaisemmin ollut huomattava merkitys sisävesiliikenteelle. Kanavien ansiosta kaupallinen laivarahtaus on ollut yleistä, mutta se väheni 1950-luvulla eikä sitä nykyään ole enää. Järvellä liikkuu vielä matkustaja-aluksia ja runsas joukko vapaa-ajan veneilijöitä. Etelärannasta Hampetorpista on lauttayhteys Vinönin saareen.
Luontoarvoja

Järven ympäristössä korkeuserot ovat 25–75 metriä ja suurimpia ne ovat järven eteläpuolella. Kallioperä on aikoinaan murtunut itä-länsi-suuntaisiin murroksiin, jotka ovat kallistuneet pohjoiseen päin. Pisin murrosjakso seuraa järven etelärantoja ja oikaisee järvenselän ylitse muodostaen Vinönin itä-länsi- suuntaisen saariketjun. Keskellä järveä on tämän kanssa yhdensuuntainen murros Valenista ja Göksholmenin niemelle ja Södra Hjälmarenin etelärantaa seuraa vielä kolmas murroslinja.
Hjälmaren on rehevöitynyt, sillä esimerkiksi sen fosforipitoisuudet nousevat usein 3–5 -kertaisiksi normaaliin verrattuna. Ravinteet ovat peräisin sekä peltojen ja metsien pintavalunnasta että järvenpohjan sedimenttien sisäisestä kuormituksesta. Järveen lasketut jätevedet olivat 1960- ja 1970-luvuilla suurimmillaan, mutta nykyään jätevesi puhdistetaan ennen järven laskemista. Toinen ravinteita vapauttava toimi on ollut 1880-luvulla tehty järvenlasku. Matalassa järvessä aallokko sekoittaa pohjaa ja suuret vedenpinnan vaihtelut saavat pohjaan painuneet ravinteet palaamaan takaisin kiertoon. Matalan järven vesi ylläpitää siten suuria kalamääriä. Järvellä toimii noin 30 ammattikalastajaa, jotka pyytävät kaupallisesti kuhaa, haukea, ahventa ja täplärapua. Osa kalastajista on erikoistunut ankeriaisiin. Vapaa-ajan kalastajat ovat kiinnostuneet lähinnä kuhasta.
Historiaa > Esihistoriaa

Viime jääkauden loppuvaiheessa on Fennoskandian mannerjäätikön reuna sijainnut Hjälmarenin seudulla noin 10 000 vuotta sitten. Järviallas on aluksi jäänyt Itämeren peittämäksi, jolloin se on sijainnut leveässä Itämerelle aukeavassa lahdessa. Kun viereinen Vättern kuroutui irti lahdesta omaksi järvekseen, jäi Hjälmaren vielä lahden pohjukkaan. Hjälmarenin vuoro kuroutua irti Itämerestä oli noin 4 500 vuotta sitten.
Mannerjäätikön sulamisvaiheessa syntyi useita harjujaksoja, jonka ytimen muodostavat kivi- ja hiekka-ainekset. Suuri harjujakso Glanshammaråsen, eli myös Pålbodaåsen, ylittää järven pohjois-etelä- suuntaisesti Äsönin kautta. Muutamat saaret ovat järvenpohjasta vedenpinnalle kurkottavien harjujaksojen näkyviä osia. Lungeråsen, eli Vinåkersåsen, on tällainen. Sen muodostamia saaria ovat Lungers uddenin (niemi) edustalla sijaitsevat Gåvören ja Lingersbådan, järvenselällä Grundholmarna, Stallgården ja Vinön sekä etelässä Inre Fåran, Yttre Fåran ja Rönnberget. Järvenselän ylittää harjujakso, joka alkaa pohjoisrannassa Ålhammars uddesta, jatkuu saarina Grundudden ja Bredgrundet, niemenä Edet ja saaren Djurholmen. Muihin harjujaksoihin liittyvät Fittjehuvudin niemi idempänä Sundholmenin niemi ja Myrskarenin saari Hjälmaresundissa.
Historiaa > Kanavat

Hjälmaren ja Mälaren haluttiin yhdistää toisiinsa kanavalla, jonka kautta vesiliikenne voisi kulkea. Ensimmäinen yritys oli vuonna 1596 aloitettu ja vuonna 1610 valmistuneella Kaarle-herttuan kanava. Se hyödynsi Eskistunaånin vesiuomaa, jota kontroloitiin suluilla ja lisäuomilla. Sen huoltoon ei kuitenkaan saatu rahaa ja kanava rapistui käyttökelvottomaksi jo 1650-luvulla. Sen rinnalle alettiin jo 1623 rakentamaan Hjälmarenin kanavaa, joka valmistui 1639. Se oli Kustaa II Aadolfin hanke. Tämä kanava yhdisti Hjälmarenin ensin Arbogaåniin, josta vesireitti jatkui Mälareniin. Kaikki kunnostustyö kohdistettiin vain Hjälmarenin kanavaan joka toimiikin vielä edelleen. Kanavan kaupallinen liikenne säilyi vilkkaana 1940-luvulle asti, mutta liikenteen loputtua kasvoi vapaa-ajanveneilyn merkitys.
Historiaa > Järvenlasku

Järvelle toteutettu järvenlasku suunniteltiin huolella ja se toteutettiin vaiheittain. Vuonna 1882 laskettiin Hjälmarenin vedenpintaa 1,2 metriä ja vuonna 1886 vielä 0,7 metriä lisää. Kokonaislaskuksi tuli 1,9 metriä. Toisessa lähteessä kerrotaan, että järvenlasku toteutettiin vuosina 1878–1888 ja että kokonaislasku oli 1,3 metriä ja tulvien osalta kokonaislu oli 1,8 metriä. Järven nykyinen keskisyvyys on 6,1 metriä.
Vedenpintaa laskettiin varovaisesti niin, ettei siitä syntynyt haittaa Mälarenin rannoilla. Järvenlaskua hallittiin Hyndevadiin rakennetulla padolla, jolla voitiin tarvittaessa säädellä vedenkorkeutta. Ennen järvenlaskua oli järven pinta-ala noin 667 neliökilometriä. Järvenlaskussa paljastui järvenpohjaa noin 180–190 neliökilometriä eli 18 000–19 000 hehtaaria.
Järven tulviminen ei järvenlaskusta huolimatta loppunut. Eniten kärsivät Täleånon jokilaakson alavat pellot. Tulvien haitta-aikojen vähentämiseksi Täljeånin uomaan levennettiin ja suoristettiin. Joen tätä alajuoksun osaa kutsutaan Kvismaren kanavaksi. Lisäksi jokilaakson pellot ympäröitiin maapadoilla, jotta peltomaa selviäisi kevättulvista kuivana. Myös Hjälmarenin pohjoisrannoilla Frösshammarsvikenin alavat pellot ja Sticksjön pellot on suojattu valleilla.
"Mutakone", jolla laskettiin Hjälmarenin vedenpintaa
Järvenlaskun vanhaa rantaa
Vedenkorkeus, sen säännöstely ja virtaama

Järven vedenpinnan keskikorkeus (MW) on 21,84 metriä mpy. Järvellä käytetään vedenpinnan korkeuden mittaamiseen RH00- järjestelmää. Järveä on vuodesta 1888 asti säännöstelty itäpäässä Hyndevadissa sijaitsevalla padolla. Sekä padon korkeutta muuttamalla että Hjälmarenin kanavasta päästetyllä vedellä säädellään järven juoksutusta. Ennen vuosien 1816–1881 toimeenpantua järvenlaskua oli järven vedenpinnan keskimääräinen korkeus 23,2 metriä merenpinnasta. Vedenpinnan alin korkeus on ollut 22,48 ja ylin 24,18 metriä. Järvenlaskun jälkeen on vedenpinta ollut vuosina 1887–1987 keskimäärin 21,86 metriä, alimmillaan 21,15 metriä ja korkeimmillaan 22,48 metriä merenpinnasta. Uuden juoksutussäännön aikana vuosina 1988–2020 on keskikorkeus ollut 21,82 metriä, alin korkeus 21,43 ja ylin 22,33 metriä merenpinnasta.
Vuonna 1988 muutettiin säännöstelysääntöjä. Säännöstelypadon korkeudeksi on määrätty 22,10 metriä mpy. Järven juoksutus on järvenlaskun jälkeen ollut keskivirtaamaltaan 24,7 kuutiometriä sekunnissa (m³/s) ja uuden juoksutussäännön aikana 21 m³/s. Vastaavina aikoina korkeimmat virtaamat ovat olleet vastaavasti 118 m³/s ja 97 m³/s. Kun järveä kohtaa kuivuuskausi, voi vedenpinta laskea 21,62 metrin korkeuteen, mutta järven juoksutusta Eskilstunaåniin tulee pitää yllä vähintään 3,0 m³/s ja Hjälmaren kanavaan 0,1 m³/s. Lisäksi voidaan alin korkeus alittaa odottaessa kevättulvia, mutta sillekin on asetettu alin manhdollinen raja 21,50 metriä.
Korkean veden aikana vesi peittää helposti laajoja alavia ranta-alueita. Rantoja suojellaan tulvavalleilla tulvilta, jotka arvellaan tulevaisuudessa lisääntyvän nykyisestään. Matalan veden aikana varsinkin länsiosat ovat matalat, mikä haittaa siellä vesiliikennettä.
Vesistösuhteita

Hjälmaren on Norrströmin vesistön (päävesistötunnus 61) läpivirtausjärvi, jossa Norrström, Mälaren, siihen laskeva Eskilstunaån, Hjälmaren, siihen laskeva Svartån ja Laxån muodostavat vesistön pääuoman. Hjälmarenin vesi laskee sen itäpäästä Eskilstunaånin myötä Mälarenin länsiosaan ja se puolestaan Norrströmin kautta Itämeren Saltsjöniin.
Vesistösuhteita > Järveen laskevia jokia ja puroja

Koko vesistön valuma-alueen pinta-ala on 22 650 km² , mutta Eskilstunaånin valuma-alueen pinta-alaa 4 180 km² ja Hjälmarenin 3 800 km², jotka ovat 18 % ja 17 % koko vesistöalueen pinta-alasta. Tämä vaikuttaa osaltaan myös vesireitistön virtaamien jakaumaan, koska Norrströmin keskivirtaama (MQ) on 165 kuutiometriä sekunnissa (m³/s) ja Eskistunaånilla se on vain 29 m³/s sekä Hjälmaren kanavalla noin 2 m³/s. Mälareniin tulevasta vedestä yksi viidesosa on peräisin Eskilstunaånin kautta tulevilta alueilta ja neljä viidesosaa suoraan Mälareniin laskevista joista.
Oheisessa taulukossa on Hjälmareniin laskevien jokien ja purojen tietoja. Niistä Svartån on valuma-alueeltaan ja virtaamaltaan suurin joki ja se on valittu kuuluvaksi pääuomaan. Taulukon tietojen lähteet on lueteltu taulukon alle ja niihin viitataan jokikohtaisesti oikeanpuoleisessa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi   | Laskee järveen (km) luusuasta | Pääuoman kohta   | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
järven laskujoki Eskilstunaån laskee Mälareniin Blackenin järvenosassa
| Tandlaån | 5 | Tandlaviken |  | 1 | 170 | 1,1,1,–,2,1 |
| Näshultaån | 13 | Östra Hjälmaren |  | 0,8 | 125 | 1,1,1,–,2,1 |
| Albergabäcken | 21 | Östra Hjälmaren |  | 0,3 | 43 | 1,1,1,–,2,1 |
| Forsån | 36 | Suurhjälmaren |  | 1 | 204 | 1,1,1,–,2,1 |
| Tjurlångsbäcken | 37 | Suurhjälmaren |  | 0,2 | 32 | 1,1,1,–,2,1 |
| Högsjöbäcken | 46 | Suurhjälmaren |  | 0,3 | 46 | 1,1,1,–,2,2 |
| Täljeån eli Kvismaren kanava | 51 | Suurhjälmaren | 71 | 6 | 790 | 1,1,1,3,2,2 |
| Kärstabäcken | 60 | Hemfjärden |  | 0,2 | 27 | 1,1,1,–,2,2 |
| Äverstaån | 64 | Hemfjärden |  | 0,4 | 57 | 1,1,1,–,2,2 |
| Lillån (Örebro) | 70 | Hemfjärden |  | 0,8 | 88 | 1,1,1,–,2,1 |
| Svartån | 70 | Hemfjärden | 100 | 15 | 1 439 | 1,1,1,3,2,2 |

Lähteet: 1 = , 2 = , 3 = ruotsinkielinen Wikipedia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hjälmaren Wikimedia Commonsissa
Bergström, Sten & al.: Nivåer och flöden i Vänerns och Mälarens vattensystem (PDF) (raportti nro 20/2006)  http://www.smhi.se/polopoly_fs/1.6759!RH20_slutversion%5B1%5D.pdf.+Norrköping:++SMHI. Viitattu 29.3.2021. (ruotsiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: sv:Karl IX:s kanal & sv:Hjälmare kanal
Käännös suomeksi
Idols (1. tuotantokausi)

Suomen Idolsin ensimmäinen tuotantokausi alkoi 26. syyskuuta 2003 MTV3-kanavalla. Koelaulut järjestettiin Tampereella, Turussa ja Helsingissä. Ohjelman tuomarit ovat Jone Nikula, Nina Tapio, Nanna Mikkonen ja Asko Kallonen. Kauden finaali järjestettiin 9. tammikuuta 2004 Helsingin messukeskuksessa.
Suomen Idolsin ensimmäisen kauden voitti Hanna Pakarinen. Kauden kärkikolmikko on menestynyt Suomen musiikkimarkkinoilla varsin hyvin. Kolmanneksi sijoittunut Antti Tuisku on eräs menestyneimpiä suomalaisia artisteja, jonka 12 levystä viisi on myynyt vähintään platinaa ja kuusi kultaa. Toiseksi sijoittuneelta Jani Wickholmilta on julkaistu seitsemän studioalbumia, joista ensimmäinen myi platinaa. Voittaja Hanna Pakarinen nousi Suomen myydyimmäksi englannin kielellä laulavaksi naisartistiksi. Hän on julkaissut seitsemän albumia, joista kolme ensimmäistä on myynyt kultaa.
Suomen Idolsin ensimmäisen kauden finalistit levyttivät yhdessä kappaleen ”Tuulet puhaltaa”.
Tuomarit

Asko Kallonen
Hannu Korkeamäki
Nanna Mikkonen
Jone Nikula
Tuomarit > Juontajat

Ellen Jokikunnas
Heikki Paasonen
Finalistit

Sonja Nurmela (s. 1986, nyk. Kangastalo) putosi kauden ensimmäisessä finaalissa 12. joulukuuta 2003 yhdessä Anniina Karjalaisen kanssa. Nurmela on Idolsin jälkeen laulanut Royal Max -yhtyeessä ja opiskellut restonomiksi ja musiikkipedagogiksi.
Anniina Karjalainen (s. 1983) putosi ensimmäisessä finaalissa yhdessä Sonja Nurmelan kanssa. Hän levytti vuonna 2005 albumin Traces of Me. Myöhemmin Karjalainen on laulanut coveryhtye Anniina & Party Proofissa sekä funk-yhtye Tomi Salesvuo East Funk Attackissa.
Victoria Shuudifonya (s. 1982 tai 1983) tuli Suomen ensimmäisessä Idols-kilpailussa viidenneksi. Hänen veljensä Jackson Shuudifonya osallistui myös kilpailuun, mutta ei selvinnyt koelauluja pidemmälle. Jackson kuitenkin osallistui Suomen Popstars 2:een, pääsi voittajayhtyeeseen INDX:iin ja sanoi ostavansa voittorahoilla kotistudion, jotta voisi tehdä lauluja siskolleen. Victoria Shuudifonya on laulanut kuorossa, tehnyt keikkoja cover-bändissä ja kilpaillut vuonna 2017 The Voice of Finlandin 6. tuotantokaudella. Vuonna 2018 hän levytti ensimmäisen singlensä "Tahdon olla vapaa".
Christian Forss (s. 14. lokakuuta 1981) sijoittui neljänneksi. Hän levytti kaksi englanninkielistä albumia vuosina 2004–2005, joista debyyttialbumi Christian Forss myi kultaa. Forss osallistui vuoden 2005 Suomen euroviisukarsintoihin.
Antti Tuisku (s. 27. helmikuuta 1984) tuli Suomen ensimmäisessä Idols-kilpailussa kolmanneksi karsiuduttuaan kilpailun toiseksi viimeisessä finaalissa, mutta on kauden jälkeen ollut Suomen Idols-artisteista selvästi menestynein. Hänen 12 levystään kolme on myynyt tuplaplatinaa (Ensimmäinen, En kommentoi ja Anatude), kaksi platinaa ja kuusi kultaa. Kaikkiaan Tuiskun albumeita on myyty yhteensä yli 300 000 kappaletta.
Jani Wickholm (s. 20. syyskuuta 1977) sijoittui kilpailussa toiseksi saatuaan 40 prosenttia loppufinaalin äänipotista. Hän on julkaissut seitsemän studioalbumia, joista ensimmäinen, Kaikki muuttuu, myi platinaa. Markkinointimerkonomi Wickholm työskenteli ennen Idolsia trukinkuljettajana.
Hanna Pakarinen (s. 17. huhtikuuta 1981) voitti Suomen Idolsin ensimmäisen tuotantokauden saatuaan loppufinaalissa 60 prosenttia koko äänipotista, ja hän nousi Suomen myydyimmäksi englannin kielellä laulavaksi naisartistiksi. Hän on julkaissut neljä englanninkielistä albumia vuosina 2004–2009 ja kolme suomenkielistä albumia vuosina 2010–2016. Albumeista ensimmäinen, When I Become Me, saavutti platinalevymyynnin ja kaksi seuraavaa kultalevymyynnin. Hanna Pakarisen ”Leave Me Alone” valittiin Suomen edustuskappaleeksi vuoden 2007 Eurovision laulukilpailuihin. Pakarinen sijoittui Euroviisuissa 17. sijalle.
Jaksot

| Jakso | Esityspäivä | Katsojaluvut | Tapahtumat | Kilpailijoita |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 26.09.2003 |  | Esittelyjakso | ei tiedossa |
| 2 | 3.10.2003 |  | Helsingin koelaulut | ei tiedossa |
| 3 | 5.10.2003 |  | Helsingin koelaulut, osa 2 | ei tiedossa |
| 4 | 10.10.2003 |  | Tampereen koelaulut | ei tiedossa |
| 5 | 12.10.2003 |  | Turun koelaulut | ei tiedossa |
| 6 | 17.10.2003 |  | Savoy-teatteri, teatteriviikonloppu | ei tiedossa |
| 7 | 19.10.2003 |  | Savoy-teatteri, teatteriviikonloppu | 48 |
| 8 | 24.10.2003 |  | Semi-finaali 1 | 7 |
| 9 | 31.10.2003 |  | Semi-finaali 2 | 7 |
| 10 | 7.11.2003 |  | Semi-finaali 3 | 7 |
| 11 | 14.11.2003 |  | Semi-finaali 4 | 7 |
| 12 | 21.11.2003 |  | Semi-finaali 5 | 7 |
| 13 | 28.11.2003 |  | Kohti finaaleja | 7 |
| 14 | 5.12.2003 |  | Kohti finaaleja | - |
| 15 | 12.12.2003 |  | Ensimmäinen finaali | 7 |
Kilpailun voittaja Hanna Pakarinen.
Kolmanneksi tullut Antti Tuisku on menestynyt Idolsin jälkeen erittäin hyvin.
Suonummen maja

Suonummen maja.
Suonummen maja on Hausjärvellä, Erkyläntien varrella sijaitseva Riihimäen Kiista-Veikkojen ylläpitämä hiihtomaja. Maja sijaitsee noin viiden kilometrin päässä Riihimäen keskustasta.
Maja on vuokrattavissa saunailtoja, juhlia, kokouksia ja yritysten virkistäytymispäiviä varten. Majan tilat käsittää kaksi salia, keittiön, vessan ja kaksi saunaa pukuhuoneineen. Majalla ei saa yöpyä. Majan vuokraamisen ikäraja on 21.
Suonummen majalta kulkee viiden kilometrin pituinen ulkoilureitti Riihimäen Uhkolaan. Ulkoilureitin varrella sijaitsee Riihimäen puolella Vahteriston luonnonsuojelualue sekä Uhkolansuo. Reitin varrella sijaitsee myös vähän matkan päässä Suonummen majalta näköalapaikka.
Suopavalmuska

| Suopavalmuska |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Tricholomataceae
Suku::  Valmuskat Tricholoma
Laji::  saponaceum 
Kaksiosainen nimi
 Tricholoma saponaceum  (Fr.) P. Kumm. 
Katso myös
   Suopavalmuska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suopavalmuska (Tricholoma saponaceum) on viiruvalmuskaa muistuttava pahanmakuinen ja -hajuinen valmuskalaji. Se tuoksuu suovalta, ja on väriltään valkoisenharmaa. Se kasvaa lähinnä Etelä-Suomen lehtometsissä. Myrkyllinen laji ei kuitenkaan ole. Lähisukuisia lajeja ovat viiruvalmuska ja retikkavalmuska.
Ståle

| Ståle |
| --- | --- |
Sukupuoli:  mies
Muunnelmia:  Stål, Staale
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  muinaispohjoismainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ståle on muinaispohjoismaista alkuperää oleva miehen etunimi. Se juontuu terästä tarkoittavasta sanasta stál. Norjassa Stålen nimipäivää vietetään 5. joulukuuta ja nimi oli vuonna 2022 käytössä 3 608 norjalaisella. Nimi oli erityisen suosittu 1960- ja 1970-luvuilla, nykyisin sitä ei enää juuri anneta. Maantieteellisesti valtaosa Ståle-nimisistä on kotoisin Länsi-Agderista.
Tunnettuja Ståle-nimisiä

Ståle Kyllingstad (1903–1987), kuvanveistäjä ja lasitaiteilija
Ståle Sandbech (s. 1993), lumilautailija
Ståle Solbakken (s. 1968), jalkapallovalmentaja ja jalkapalloilija
Ståle Wikshåland (1953–2017), musiikkitieteilijä ja -kriitikko
Idols (2. tuotantokausi)

Suomen Idolsin toinen tuotantokausi esitettiin syksyllä 2005 MTV3-kanavalla. Koelaulut järjestettiin Helsingissä, Turussa, Tampereella ja Oulussa. Kauden tuomarit olivat Kim Kuusi, Jone Nikula, Nina Tapio ja Jarkko Valtee. Kauden loppufinaali järjestettiin 18. joulukuuta 2005, ja voittajaksi valikoitui Ilkka Jääskeläinen.
Tuomarit

Kim Kuusi (puheenjohtaja)
Jone Nikula
Nina Tapio
Jarkko Valtee
Tuomarit > Juontajat

Ellen Jokikunnas
Heikki Paasonen
Tuomarit > Laulunopettajat

Hanna-Riikka Siitonen
Leri Leskinen
Finalistit

Koelaulujen ja teatteriviikonlopun kautta tuomaristo valitsi pienryhmiin 25 laulajaa, joista viiden pienryhmän voittajiksi selviytyivät Ilkka Jääskeläinen, Katri Ylander, Pauliina Kumpulainen, Henna Heikkinen ja Agnes Pihlava. Tuomaristo valitsi vielä yhden pienryhmän, josta jatkoon pääsivät Pete Seppälä ja Roni Tran. Finalistit levyttivät yhdessä kappaleen ”Haaveista totta”. Jokaisessa finaalijaksossa putosi yksi kilpailija.
Pauliina Kumpulainen (s. 1978) karsiutui ensimmäisessä finaalikonsertissa. Kerimäkeläinen, kansanmusiikinohjaajana työskennellyt Kumpulainen on myöhemmin laulanut Tallari-kansanmusiikkiorkesterissa.
Roni Tran (s. 1987) on vietnamilaissyntyinen rhythm and blues -laulaja, joka nousi Idolsissa pieneen ennakkosuosikin asemaan, mutta putosi ehkä hieman yllättäen jo toisessa finaalissa. Keväällä 2006 häneltä ilmestyi englanninkielinen albumi Since 1987, mutta se ei menestynyt kaupallisesti. Myöhemmin Tran on muun muassa osallistunut euroviisukarsintoihin sekä esiintynyt muun muassa yhtyeissä Tres! ja Roni Tran & F.Y.T.
Henna Heikkinen (s. 1988) sai lähtöpassit kolmannessa finaalikonsertissa. Kajaanilainen Heikkinen ei ole sittemmin levyttänyt.
Agnes Pihlava (s. 19. maaliskuuta 1980) karsiutui neljännessä finaalissa. Puolasta lähtöisin oleva Pihlava tuli Suomeen kaksi vuotta ennen Idolsiin osallistumista. Hard rockiin erikoistunut Pihlava on levyttänyt kaksi englanninkielistä studioalbumia, joista syksyllä 2006 julkaistu debyyttialbumi When the Night Falls pääsi Suomen virallisen albumilistan kahdeksannelle sijalle.
Pete Seppälä (s. 1. maaliskuuta 1978) nousi finaalin viimeiseltä 7. paikalta lopulta kolmannelle sijalle karsiuduttuaan viidennessä finaalissa. Hän oli osallistunut Idolsiin jo ohjelman ensimmäisellä tuotantokaudella, mutta oli karsiutunut juuri ennen semifinaaleja. Seppälä on julkaissut yhden albumin, Jos nukun kiltisti sohvalla..., syksyllä 2006.
Katri Ylander (s. 17. joulukuuta 1985) sijoittui kilpailussa toiseksi saatuaan loppufinaalissa 45 prosenttia äänistä. Kauden artisteista Ylander on menestynyt levymyyntilistoilla parhaiten. Hän on julkaissut viisi suomenkielistä studioalbumia, joista kaksi ensimmäistä (Katri Ylander ja Kaikki nämä sanat) ovat myyneet kultaa.
Ilkka Jääskeläinen (s. 10. marraskuuta 1979) voitti kilpailun saatuaan loppufinaalissa 55 prosenttia äänistä. Jääskeläinen on levyttänyt yhden albumin nimeltä Vuosisadan rakkaustarina maaliskuussa 2006. Suomen virallisella albumilistalla levy nousi julkaisuviikolla toiseksi ja se pysyi listalla yhteensä 12 viikkoa, mutta se ei yltänyt kultalevyrajalle. Myöhemmin Jääskeläinen on työskennellyt luokanopettajana, esiintynyt hengellisissä tilaisuuksissa ja laulanut muutamilla gospellevyillä.
Ivan Rabuzin

Ivan Rabuzin
Ivan Rabuzin (27. maaliskuuta 1921 – 18. joulukuuta 2008) oli kroatialainen taidemaalari. Hänet tunnetaan naivistisista töistä, joita on ollut esillä laajasti eri puolilla maailmaa.
Rabuzin istui myös maansa parlamentin jäsenenä.