stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
RM-70
Ominaisuuksia

Raketinheittimen maalialue on noin kolme hehtaaria eli suhteellisen suuri. Heitin on tykkiä epätarkempi, mutta toisaalta huomattavasti tulivoimaisempi, ja ajoneuvoalustaisena myös sen liikkuvuus on hyvä.
Heittimessä on 40 putkea. Kunkin raketin massa on 66 kg ja esisirpaloidun ammuksen räjähdysaineena on heksotoli. Raketissa on 20 kg putkiruutia, joka lähettää raketin matkaan noin 700 m/s nopeudella. Raketin voi laukaista joko sisältä ajoneuvosta tai laukaisulaitteelta. Laukaisulaitteella valitaan haluttu määrä raketteja, jonka jälkeen ne voi lähettää puolen sekunnin välein. Ammuttavien sarjojen lyhin väliaika on 1–2 minuuttia. Raketin suurin kantama on 20,4 km, mutta sitä voi säätää lyhyemmäksi jarrurenkailla.
Muu aseistus

Tšekin armeijan panssariohjaamolla varustetun Tatra T813:n lisäaseistukseen kuuluu vz.59 -konekivääri, neljä  Vz 58 V -rynnäkkökivääriä sekä panssarintorjuntaan tarkoitettu RPG-7-sinko.
Muunnelmia > RM-70/85 (122 RakH 89)

Vuonna 1985 RM-70:stä tehtiin RM-70/85 -niminen modernisoitu versio, joka oli asennettu kahdeksanpyörävetoisen Tatra T815:n alustalle. Autossa on panssaroimaton ohjaamo, joka on varustettu sisäilman suodatuksella ja ilmastoinnilla. Itse asejärjestelmään ei tehty muutoksia. Tšekkoslovakian armeija testasi uutta järjestelmää, mutta päätti olla tilaamatta niitä panssaroinnin puuttumisen takia. Näin ollen tätä versiota valmistettiin ainoastaan vientiin.
Itä-Saksan armeijalle myytiin 36 kappaletta, jotka myytiin edelleen Suomen puolustusvoimille Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen. Suomessa järjestelmä tunnetaan nimellä 122 Rakh 89. Heittimien suuntauslaitteistoa modernisoitiin siten, että alkuperäinen sähköllä toimiva järjestelmä korvattiin hydraulisella ja renkaiksi vaihdettiin turvatäyterenkaat. Myös naamiointia ja varustusta parannettiin.
Puolan armeijalle myytiin 30 kappaletta ja nämä yksilöt ovat edelleen aktiivikäytössä. Intian armeija oli kiinnostunut järjestelmästä, mutta päätti laatia samaan rakenteeseen perustuvan oman sovelluksensa, joka tunnetaan nimellä PINAKA.
Muunnelmia > RM-70/85M

Slovakian asevoimille päätyi joitain yksilöitä, jotka ovat todennäköisesti peräisin toisesta Itä-Saksan armeijalle myydystä erästä. Erää ei koskaan toimitettu, sillä Saksojen yhdistymisen jälkeen kaikki armeijan hankinnat peruttiin. Järjestelmien valmistus oli jo ehditty aloittaa, ja ne viimeisteltiin Slovakian Dubnica nad Váhomissa. Vuonna 2000 järjestelmiä päätettiin nykyaikaistaa. Työ teetettiin kahdessa vaiheessa Konštrukta Trečínillä ja saksalaisella Diehlillä. Aluksi ohjaamoihin asennettiin uudet navigointilaitteistot ja radiojärjestelmät. Nämä versiot tunnetaan nimellä RM-70/85M.
Muunnelmia > RM-70 Modular

Toisessa vaiheessa Slovakian armeijan RM-70/85:t uusittiin niin perusteellisesti, että ainoaksi alkuperäiseksi osaksi jäi ajoneuvoalusta. Sen päälle asennettiin panssaroitu ohjaamo ja hydraulisesti toimiva latausjärjestelmä. Laukaisujärjestelmästä tuli kokonaan tietokoneohjattu. Modernisoidun heittimen tuliannos on 28 kappaletta 122 mm raketteja tai vaihtoehtoisesti kuusi 227 mm rakettia, joita käytetään myös yhdysvaltalaisessa M270 MLRS -heittimessä. Näin järjestelmästä on saatu Nato-yhteensopiva. Tämän version nimeksi tuli RM-70M (Modular). Slovakian armeija tilasi muutostyön kaikkiaan 26 ajoneuvolle. Muutostyötä on tarjottu myös muiden maiden armeijoille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta RM-70 Wikimedia Commonsissa
Kuvia RM-70:stä
Tietoa ja kuvia RM-70/85:stä (englanniksi)
Puolan armeijan RM-70/85 -raketinheitinautoja paraatissa Krakovassa.
Slovakian armeijan RM-70.
Rotel

Rotel tarkoittaa muun muassa seuraavia:
rotelli, pyörillä liikkuva linja-automainen hotelli
Rotel, japanilainen elektroniikkayritys
Rotelsee, järvi Sveitsissä
Rotel Tours, rotellimatkoja tekevä saksalainen yritys
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rotel”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Rossbyn luku

Rossbyn luku on dimensioton suure, jota käytetään kuvaamaan Coriolis-ilmiön merkitystä valtamerten ja ilmakehän geofysikaalisissa prosesseissa. Luku kuvaa fluidiosaseen vaikuttavien inertiavoimien ja Maan pyörimisestä aiheutuvan Coriolisvoiman suhdetta. Se on nimetty Carl-Gustav Arvid Rossbyn mukaan.
Rossbyn luku määritellään
missä U on virtauksen nopeus, L sitä luonnehtiva pituusskaala ja f = 2 Ω sin φ Coriolis-parametri, jossa Ω on Maan pyörimisen kulmanopeus ja φ leveysaste.
Kun Rossbyn luku on suuri (pienillä leveysasteilla), Maan pyörimisen vaikutukset ovat pieniä ja ne voidaan jättää huomiotta. Jos Rossbyn luku on pieni, Coriolis-ilmiö vaikuttaa virtaukseen merkittävästi ja geostrofinen approksimaatio on voimassa.
Rossano (kaupunki)

| Rossano |
| --- | --- |
 Rossanon kaupunki kuvattuna sen eteläpuolelta.
 lippu:  vaakuna
 Rossano
 Koordinaatit: 39°34′N, 16°38′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Calabria
Maakunta:  Cosenza
Kunta:  Corigliano-Rossano
Väkiluku (2017):  36 598
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rossano on kaupunki Cosenzan maakunnassa, Italian eteläosassa. Vuonna 2017 kaupungin asukasluku oli 36 598. Rossano oli oma kuntansa vuoteen 2018, jolloin se yhdistyi Corigliano Calabron kanssa Corigliano-Rossanon kunnaksi.
Rimminlampi (Saarijärvi, Pajupuro)

| Rimminlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°36′56″N, 25°13′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Saarijärven alue (14.61)
Laskujoki:  Murronjoki 
Järvinumero:  14.616.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  113,6 m  
Pituus:  220 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,537 km  
Pinta-ala:  1,163 ha  
Tilavuus:  0.000014 km³ 
Keskisyvyys:  1,23 m  
Suurin syvyys:  1,6 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiRimminlampi 
Rimminlampi  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Pajupuron lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 220 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 14 300 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,2 metriä ja suurin syvyys on 1,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Saarijärven alueella (14.61), jonka Murronjoen alueeseen (14.616) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 113,6 metriä mpy.
Rehtorit / Häiriköt

| Kolmen tonnin esteet / J> A.G. Rehtorit & Häiriköt |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : 2000, Sound Supreme, Hämeenlinna (Rehtorit) 2002 (Häiriköt)
 Julkaistu: kesä 2002
 Formaatti: 7" vinyyli
 Tyylilaji: ramopunk
 Levy-yhtiö: Woimasointu
Rehtoreiden muut singlet
| Naurettavaa? 2001 | Kolmen tonnin esteet 2002 |   |
Häiriköiden muut singlet
|   | Kolmen tonnin esteet 2002 | Joey & Dee Dee 2003 |
Rehtorit / Häiriköt on saman nimisten ramopunk-yhtyeiden split-single, joka julkaistiin kesäll 2002 levymerkillä Woimasointu.
Kappaleet

Kolmen tonnin esteet (säv. ja san. Rehtori Heko)
J.A.G. (säv. ja san. Erkko Salonen, sov. Häiriköt)
Kokoonpano

Kuraattori Kurki – laulu, tamburiini
Rehtori Heko – kitara, taustalaulu
Rehtori Reponen Jr. – kitara, taustalaulu
Rehtori Mikkola – basso, taustalaulu, kosketinsoitin
Artsi – rummut, taustalaulu, tamburiini
Erkko Salonen – laulu, kitara
Janne – bassokitara
Artsi – rummut
Aiheesta muualla

discogs.com
finnmusic.net
Roman Petrovitš Romanov

Roman ja sisko Nadežda Petrovna (1917)
Ruhtinas Roman Petrovitš Romanov (1896–1978) oli suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitšin ja montenegrolaisen prinsessa Militzan poika. Tsaari Nikolai I:n oli Romanin isän, Pjotr Nikolajevitšin isoisä ja Romanin isoisoisä. Romanilla oli kaksi siskoa, Marina Petrovna ja Nadežda Petrovna.
Pako Venäjältä

Ensimmäisen maailmansodan aikana Roman palveli Kaukasian joukoissa, Trabzonin lähellä. Hänen onnistui muun perheensä tavoin paeta Venäjältä. Konstantinopolista he jatkoivat matkaa Italiaan Ison-Britannian laivaston taistelulaivalla HMS Nelsonilla. Italian kuningas ja kuningatar, joka oli Militsa Nikolajevnan ja Anastasia Nikolajevnan pikkusisar, olivat tarjonneet heille turvapaikan.
Avioliitto ja lapset

Roman Petrovitš avioitui kreivitär Prascovia Šeremetjevin kanssa Cap d'Antibesissä Ranskassa marraskuussa 1921. He saivat kaksi poikaa.
Nikolai Romanovitš Romanov
Dimitri Romanovitš Romanov
Ruhtinas Roman Petrovitš Romanov kuoli vuonna 1978.
Reposaaren Konepaja

Reposaaren Konepaja Oy oli vuosina 1915–1976 Porin Reposaaressa toiminut telakka.
Moottoritehdas ja telakkatoiminnan alku

Ensimmäinen laivaveistämö Reposaaressa aloitti 1826 ja toimi aina vuoteen 1863 saakka. Paikalliset kauppiaat rakennuttivat veistämöllä vajaat parikymmentä laivaa. Viimeiset nykyisen Veistämökadun päässä sijainneella laivaveistämöllä tehdyt alukset rakennettiin Venäjän keisarilliselle laivastolle.
Varsinaista telakkaa Reposaareen alettiin suunnittelemaan 1890-luvulla. Vuonna 1915 perustettiin Reposaaren Moottoritehdas Oy. Laiva- ja venemoottoreita valmistanut tehdas toimitti tuotteitaan lähinnä sotaa käyvälle Venäjälle.
Lokakuun vallankumouksen myötä Venäjän kauppa tyrehtyi ja tehdas meni konkurssiin vuonna 1919. Moottoritehtaan toiminta jatkui kuitenkin uuden omistajan käsissä ja vuonna 1923 se myytiin Reposaaren Höyrysaha Oy:lle. Kahden vuoden kuluttua omistajaksi tuli laivanvarustaja Werner Hacklin. Samalla moottoritehdas laajensi toimintaansa telakaksi ja nimi vaihdettiin Reposaaren Konepajaksi. Aluksi Reposaaren Konepaja toimi enimmäkseen Oy W. Hacklin Ab:n omien alusten korjaustöiden parissa.
Ensimmäinen telakalla valmistunut alus on vuonna 1941 vesille laskettu Hacklin-yhtiöiden Werner H. Alusta oli rakentamassa aikaisemmin Viipurin konepajan telakan palveluksessa olleita karjalaisia.
Sotakorvausalukset ja 1960-luku

Sodan päättymisen jälkeen Reposaaren Konepaja osallistui mittavasti sotakorvauslaivojen rakentamiseen. Vuosina 1946–1952 telakalta valmistui 25 Neuvostoliittoon toimitettua proomua sekä 11 troolaria.
Proomut olivat ns. komposiittiproomuja eli puu- tai teräskaarille rakennettuja 1000 tonnia kantavia puualuksia. Työntekijöitä telakalla oli sotakorvausalusten valmistamisen aikaan parhaimmillaan lähes 300 henkeä. Myöhemmin työntekijämäärä vakiintui vajaaseen kahteensataan.
Vuonna 1949 konepaja erotettiin omaksi osakeyhtiökseen Oy W. Hacklin Ab:sta. Sotakorvaustöiden loputtua telakka jatkoi edelleen proomujen valmistamista Neuvostoliitolle. Vuonna 1957 konepaja sai sopimuksen 14 aluksen toimittamisesta.
1960-luvun alussa Reposaaren Konepaja luovutti Suomen merivoimille 15 kelirikkovenettä ja väyläalus Helsingin Merenkulkuhallitukselle. Se on purjehtinut vielä 2000-luvulla huvialuksena muun muassa Etelä-Amerikassa ja Australiassa nimellä Silver Star.
Seuraavaksi telakalta valmistui 10 järvimoottorialusta Neuvostoliittoon sekä Merenkulkuhallitukselle jälleen yksi väyläalus ja kaksi luotsivenettä. Vuonna 1965 allekirjoitettiin sopimus yhdeksän jokilaivan toimittamisesta Neuvostoliittoon. Se takasi telakalle työllisyyden vuosikymmenen loppuun saakka.
Tammikuussa 1968 telakalla syttyi suuri tulipalo, joka tuhosi täydellisesti konttorin, työntekijöiden sosiaalitilat sekä varastotiloja. Myös yhtiön arkisto paloi kokonaan.
Viimeiset vuodet

1970-luvun alussa telakka sai ensimmäiset tilauksensa Länsi-Euroopasta, kun se valmisti säiliöaluksen rungon alihankintana ruotsalaiselle Sölvesborgin telakalle. Konepajalta valmistui myös kaksi konttialusta Länsi-Saksaan.
Heinäkuussa 1973 Reposaaren Konepaja Oy myytiin Rauma-Repolalle. Rakennettavana olleet laivatilaukset siirrettiin muille telakoille. Muun muassa Merenkulkuhallituksen väyläalus Suunta tehtiin valmiiksi Pääskyniemen telakalla Savonlinnassa. Reposaaressa puolestaan ryhdyttiin valmistamaan osia Rauma-Repolan Mäntyluodon telakalla rakennettaviin öljynporauslauttoihin.
Marraskuussa 1974 Reposaaren Konepaja Oy yhdistettiin Rauma-Repolaan. Kaikki sen toiminnot siirrettiin Mäntyluodon telakalle ja lopullisesti Reposaaren konepaja hiljeni vuoden 1975 aikana. Viimeisen 30 vuoden kuluessa telakalla ehdittiin valmistamaan yli 150 alusta, joista suurin osa oli Neuvostoliittoon toimitettuja proomuja.
Lopettamisen jälkeen

Telakkatoiminnan loputtua telakan alue oli lähes käyttämättömänä vuoteen 1988 asti, jolloin se myytiin Kuunari Koivistoa kunnostaneelle säätiölle. Se kuitenkin ajautui konkurssiin jo vuonna 1991 ja alue siirtyi pakkohuutokaupalla Porin kaupungin haltuun. Kuunari Koivisto oli konepajan rannassa aina vuoteen 2007 saakka, jolloin se häädettiin paikalta seuraavana vuonna pidettyjen loma-asuntomessujen tieltä.
Keväällä 2007 konepajan alue tyhjennettiin. Telakka-alueella olleet rakennukset purettiin ja laiturissa olleet alukset vietiin pois. Tilalle rakennettiin loma-asuntomessujen huviloita, puistoa sekä kävelyreittejä ja aluetta kiertävä Reelinki-niminen katu. Konepajanrannan kaakkoiskulmaan valmistui lisäksi laulaja Eino Grönin mukaan nimetty tapahtuma-aukio.
Telakalla valmistuneita aluksia

Werner H (1941)
Helsinki (1960)
Oulu (1963)
Saaristo (1965)
Ohjuslautta Isku (1970)
Esso Saimaa (1970)
Suunta (rakennettiin valmiiksi Savonlinnassa, 1975)
Vuonna 1963 valmistunut väyläalus Oulu.
Reposaaren Konepajan aluetta joulukuussa 2008.
Rossana Podestà

Podestà vuoden 1954 elokuvassa Le ragazze di San Frediano
Podestà kotonaan vuonna 1965
Carla ”Rossana” Podestà (20. kesäkuuta 1934 Tripoli – 10. joulukuuta 2013 Rooma) oli italialainen näyttelijä. Hänet muistetaan ennen kaikkea nimiroolista elokuvassa Troijan Helena (1956).
Podestà syntyi Tripolissa, Libyassa, joka vielä siihen aikaan oli Italian siirtomaa. Hän muutti Roomaan toisen maailmansodan jälkeen.
Podestà kuului tuomaristoon vuoden 1979 Miss Universum -kilpailussa.
Aiheesta muualla

Rossana Podestà Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ragnar Granit

| Ragnar Arthur Granit |
| --- | --- |
 Ragnar Granit vuonna 1956.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. lokakuuta 1900 Riihimäki
Kuollut: 12. maaliskuuta 1991 (90 vuotta) Tukholma
Kansalaisuus:  Suomi (1900→1941)  Ruotsi (1941→1991)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Helsingin yliopisto Karoliininen instituutti
Tutkimusalue:  hermofysiologia
Tunnetut työt:  näön fysiologia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1967)
Ragnar Arthur Granit (30. lokakuuta 1900 Riihimäki – 12. maaliskuuta 1991 Tukholma) oli  suomalainen fysiologi, jolle myönnettiin Nobelin fysiologian ja lääketieteen palkinto näön fysiologiaa koskevista tutkimuksista vuonna 1967 yhdessä Haldan Keffer Hartlinen ja George Waldin kanssa. Granit on yksi kaikkien aikojen tunnetuimpia suomalaisia tieteilijöitä ja maailmanlaajuisestikin 1900-luvun huomattavimpia näköaistin ja hermoston tutkijoita. Hän teki suuren osan urastaan Tukholmassa, ja oli vuodesta 1941 Ruotsin kansalainen.
Ura

Granit vietti lapsuutensa Oulunkylässä ja kävi Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon. Hän opiskeli filosofiaa Åbo Akademissa ja suoritti lääketieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1924 ja sai lääketieteen ja kirurgian tohtorin arvon 1927. Näköaistin tutkimuksesta kiinnostunut Granit suoritti jatko-opintoja ja toimi vierailevana tutkijana 1920- ja 1930-luvulla aikansa parhaimmissa tieteellisissä keskuksissa, Oxfordissa ja Philadelphian Johnson Foundation -tutkimuslaitoksessa. Hänet nimitettiin vuonna 1928 ensin Helsingin yliopiston fysiologian laitoksen assistentiksi, 1929 dosentiksi ja vuonna 1937 fysiologian professoriksi.
1930-luvun loppupuolella Granit oli jo saavuttanut huomattavan kansainvälisen maineen yhtenä silmän ja verkkokalvon johtavista tutkijoista. Tästä ovat parhaana osoituksena Granitin vuonna 1940 saatu kutsu Harvardin yliopiston professoriksi sekä samana vuonna Tukholmasta saatu kutsu Karoliinisen instituutin neurofysiologian laitoksen johtajaksi. Mainituista tarjouksista – jotka molemmat oli pantu alulle jo ennen talvisotaa – Granit valitsi Tukholman ja siirtyi välirauhan aikana jatkamaan tutkimuksiaan Ruotsiin.
Tukholmaan siirryttyään Granit sai pian Ruotsin kansalaisuuden, ja vuonna 1945 hänet nimitettiin vastaperustetun Nobel-instituutin johtajaksi samalla kun hänelle laitoksen johtajana perustettiin henkilökohtainen neurofysiologian professorin virka. Mainituissa viroissa Granit pysyi eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1967 asti, mutta jatkoi vielä tämänkin jälkeen aktiivisesti tutkimuksiaan sekä toimi mm. useaan otteeseen vierailevana professorina eri puolilla Yhdysvaltoja, Oxfordissa sekä Bad Neuheimin Max Planck -instituutissa.
Tukholmassa Granit vielä jatkoi muutamia vuosia näön fysiologian tutkimuksiaan, mutta 1940-luvun puolivälistä lähtien hän siirtyi tutkimaan lihaksiston toiminnan hermostollista säätelyä. Vaikka monet arvioitsijat ovat pitäneet Granitin ja hänen tutkimusryhmänsä saavutuksia lihasten neurofysiologiassa vieläkin merkittävämpinä kuin hänen työtään silmän ja verkkokalvon toiminnan selvittämisessä, Granitin Nobelin palkinto myönnettiin kuitenkin nimenomaan hänen ”silmän primäärejä fysiologisia ja kemiallisia näköön liittyviä tapahtumasarjoja koskevista keksinnöistään”. Näistä keksinnöistä merkittävin osa oli pantu alulle 1930-luvulla Oxfordissa ja saatettu loppuun 1930-luvun lopun Suomessa, minkä jälkeen osa hänen Helsingin tutkimusryhmästään siirtyi hänen mukanaan Tukholmaan. Tätä tutkimusryhmää voi pitää ensimmäisenä suomalaisena Nobel-tason tutkimusryhmänä. Granit itse arvioi Nobelin palkinnon jakautuvan puoliksi (”fifty-fifty”) Suomen ja Ruotsin välillä.
Huomionosoituksia

Granit sai akateemikon arvonimen Suomessa vuonna 1985. Hän oli seuraavien yliopistojen kunniatohtori:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Oslo 1951  Oxford 1956 (D.Sc.)  San Marco (Lima) 1958  Santiago de Chile 1958  |  Bogota 1958  Hongkong 1961 (D.Sc.)  Loyola (Chicago) 1969  Pisa 1970  |  Gustavus Adolphus (St. Peter, Minnesota) 1981  Helsinki 1982 (filosofian)  Göttingen 1987  Åbo Akademi 1990.  |
Granitin mukaan on nimetty muun muassa viidessä eri suomalaisessa yliopistossa toimiva Ragnar Granit Instituutti, Ragnar Granit Säätiö, Ragnar Granit Nuoren tutkijan palkinto ja Ragnar Granit Symposium. Granitin synnyinpaikkakunnalla Riihimäellä avattiin 13. lokakuuta 2006 Ragnar Granitin aukio, jolla nykyään vietetään vuosittain Ragnarin päivää.
Sukujuuret

Granitin vanhemmat olivat metsänhoitaja Arthur Wilhelm Granit ja Bertie Helena Malmberg. Granit säilytti lämpimät suhteet Suomeen Tukholmaan muuttonsa jälkeenkin ja oli läpi elämänsä ylpeä suomenruotsalaisista juuristaan. Granit palasi aina kesäisin kesäpaikkaansa Korppoon Vikminneen, jota hän piti toisena kotinaan. Hakuteoksiin hän ilmoitti asuinpaikakseen ”Tukholma ja Korppoo”.
Granitin vaimo oli vapaaherratar Marguerite ”Daisy” Bruun (1902–1991). Heillä oli yksi poika, arkkitehti Michael Granit (1930–2019), joka oli Ruotsin Kuninkaallisen teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin professori. Ragnar ja Marguerite Granit on haudattu sukuhautaan Korppoon kirkon hautausmaahan.
Teoksia > Kirjoittanut

Farbentransformation und Farbenkontrast: Experimentelle Beiträge zur Theorie der Transformation (1926)
Die Elektrophysiologie der Netzhaut und des Sehnerven, mit besonderer Berücksichtigung der theoretischen Begründung der Flimmermethode (1936)
Ung mans väg till Minerva (1941)
Sensory mechanism of the retina with appendix on electroretinography (1947)
Receptors and sensory perception: A discussion of aims, means, and results of electrophysiological research into the process of reception (1955)
Charles Scott Sherrington: An appraisal (1966)
The basis of motor control: Integrating the activity of muscles, alpha and gamma motoneurons and their leading control systems (1970)
The purposive brain (1979)
Hur det kom sig: Forskarminnen och motiveringar (1983)
Teoksia > Toimittanut

Finlandssvenskarna: En antologi (1944)
Utur stubbotan rot: Essäer till 200-årsminnet av Carl von Linnés död (1978)
Kirjallisuutta

Vilén, Timo: Ragnar Granitin Nobel-ura: Tutkimus tieteen palkinnoista ja palkintojen tieteestä.  (Historiallisia tutkimuksia, 262)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013.  ISSN 0073-2559.  ISBN 978-952-222-422-4.
Aiheesta muualla

Ragnar Granit Säätiö.
Ragnar Granit Instituutti.
Ragnar Granitin elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla.
Nobel-esittelypuhe. Professori C. G. Bernhard.
Granit, Ragnar hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Ragnar Granit – unohdettu nobelistimme. Yle Elävä arkisto.
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Behring  1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950:  1926: Fibiger  1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975:  1951: Theiler  1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000:  1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–:  2001: Hartwell, Hunt, Nurse  2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun
Ragnar Granitin hautakivi Korppoon kirkon hautausmaalla.
Rossabøn kirkko

| Rossabøn kirkko Rossabø kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2004.
Sijainti:  Haugesund, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Stavangerin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1972
Suunnittelija:  Per Riseng ja Jan Stensrud
Materiaali:  betoni
Istumapaikkoja:  600
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rossabøn kirkko (norj. Rossabø kirke) on Haugesundin kunnassa Norjassa sijaitseva betonikirkko vuodelta 1972.
Vuonna 2019 Røssabon kirkko valittiin kristillisen Dagen-lehden lukijakyselyssä maan toiseksi rumimmaksi kirkoksi Østre Porsgrunnin kirkon jälkeen.