stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksei Bereglazov
Ura > Seuraura

Bereglazov on Metallurg Magnitogorskin kasvatti. Seura varasi hänet KHL:ään 82. pelaajana kesällä 2011. Bereglazov siirtyi kaudeksi 2011–2012 Venäjän nuorten sarja MHL:n Stalnyje Lisy Magnitogorskiin. Hän debytoi Metallurgin KHL-joukkueessa kaudella 2013–2014, jolloin Bereglazov pelasi siellä kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän sai tililleen ensimmäisen KHL-ottelunsa 16. syyskuuta 2013 Metallurg Novokuznetskia vastaan. Bereglazov jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Hän sai ensimmäiset jääaikansa KHL:ssä vasta viidennessä ottelussaan 23. tammikuuta 2014 vieraissa Metallurg Novokuznetskia vastaan. Bereglazov sai ottelussa peliaikaa 9.24 minuuttia. Hän keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn kiinnipitämisestä. Bereglazov keräsi ottelusta teholukeman –1. Bereglazov pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kymmenen ottelun verran VHL-joukkue Južnyi Ural Orskin vahvuudessa.
Varsinaisella KHL:n tulokaskaudellaan 2014–2015 Bereglazov teki 38 runkosarja- ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 1+5=6. Hän teki KHL-uransa ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen osumansa 26. joulukuuta 2014 Barys Astanaa vastaan. 7. syyskuuta 2014 Bereglazov valittiin liigan viikon hyökkääjäksi. Kauden 2015–2016 päätteeksi hän voitti Gagarin Cupin. Toukokuussa 2016 Bereglazov teki Metallurgin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2016–2017 hän teki KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 1+18=19.
Huhtikuussa 2017 NHL-varaamaton Bereglazov teki kaksivuotisen tulokassopimuksen New York Rangersin kanssa. Hän aloitti kauden 2017–2018 AHL-joukkue Hartford Wolf Packin vahvuudessa, jossa Bereglazov pelasi 13 ottelua tehopistein 1+3=4, kunnes marraskuussa 2017 Rangers lainasi hänet loppukaudeksi Metallurg Magnitogorskin KHL-joukkueeseen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Malmö 2014 | jääkiekko |  |
Bereglazov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti pronssia. Bereglazov pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän toimi Venäjän varakapteenina ja oli joukkueen paras syöttäjä kuudella syöttöpisteellään. Bereglazov valittiin Saksaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Venäjän ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Venäjän A-maajoukkueessa Bereglazov on pelannut 16 ottelua tehopistein 1+2=3. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Tourin ensimmäisessä kaksoismaaottelussa 11. helmikuuta 2016 Třinecissä Tšekkiä vastaan. Bereglazovin ensimmäinen A-maajoukkuemaali syntyi Karjala-turnauksessa 6. marraskuuta 2016 Helsingin Hartwall Arenalla Tšekkiä vastaan. Hänet valittiin vuoden 2016 alustavaan MM-joukkueeseen, mutta Bereglazovin, Sergei Andronovin, Daniil Apalkovin ja Jegor Averinin kisapassit jätettiin kuitenkin leimaamatta, kun NHL-joukkue Washington Capitalsin Dmitri Orlov, Jevgeni Kuznetsov ja Aleksandr Ovetškin liittyivät Venäjän joukkueeseen kesken turnauksen.
Alexander Reinhold von Guvenius

Alexander Reinhold von Guvenius (9. lokakuuta 1848 Novgorod – 28. maaliskuuta 1914 Tallinna) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Guveniuksen vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Karl von Guvenius ja vapaaherratar Charlotta Lovisa Rausch von Traubenberg ja puoliso vuodesta 1905 Ljubov von Heydenreich. Hänen isänsä otti vuonna 1875 aateloituna käyttöön sukunimen von Guvenius. Alexander Reinhold Guvenius valmistui porte-épée-junkkariksi Helsingin junkkarikoulusta 1867, ylennettiin seuraavana vuonna vänrikiksi ja siirrettiin 89. Belomorskin jalkaväkirykmenttiin. Aliluutnantiksi hän yleni 1870, luutnantiksi 1872, alikapteeniksi 1876, kapteeniksi 1879, everstiluutnantiksi 1889 ja everstiksi 1903. Von Guvenius määrättiin huhtikuussa 1904 237. Kremlin reservipataljoonan komentajaksi ja joulukuussa samana vuonna 237. Kremlin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Vuonna 1905 hänet siirrettiin Pernovin eli Pärnun, H.M. Preussin Kuningas Friedrich Wilhelm IV:n krenatöörirykmentin komentajaksi. Sotapalveluksesta hän erosi kenraalimajurina heinäkuussa 1906.
Albert Palmberg

Albert Palmberg.
Albert Julius Palmberg (18. marraskuuta 1831 Geta, Ahvenanmaa – 22. joulukuuta 1916 Pohja) oli kansainvälisesti tunnettu suomalainen hygieenikko.
Palmbergin vanhemmat olivat Pohjan kirkkoherra Anders Palmberg (1785-1854) ja hänen toinen puolisonsa Hedvig Sofia Arenander. Hän kävi Helsingin ja Turun yläalkeiskoulua sekä Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1852. Palmberg valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1856 ja maisteriksi 1857, lääketieteen kandidaatiksi 1858 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1861. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän tuli 1863 väitöskirjalla Några ord om smaksinnet jemte försök att medelst elektrisk retning bestämma gränserna för detsamma. Professorin arvo hänelle myönnettiin 1893. Palmbergista tuli riemumaisteri 1907.
Palmberg oli aluksi Fiskarsin tehtaanlääkärinä vuodesta 1860. Hän oli 1868–1896 Helsingin yliopiston lastentautiopin dosenttina ja hän toimi samalla lääkintöylihallituksen ylimääräisenä lääkärinä 1869–1882, rautatielääkärinä Viipurissa 1872 ja samalla muun muassa vt. linnanlääkärinä Viipurissa 1875–1882. Palmberg oli viimeksi Helsingin piirin piirilääkärinä 1887–1896.
Hänen esityksestään perustettiin ”yleisen terveyshoito-opin professorin” eli hygienian professorin virka yliopistoon vuonna 1890. Samoin hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1888 Hälsovårdsföreningen i Finland, Suomen Terveydenhoitoyhdistys. Se otti tehtäväkseen tuolloin kansantaudin asemassa olevan tuberkuloosin hillitsemisen. Hän toimi monissa asioissa senaatin asiantuntijana.
Palmberg kirjoitti ahkerasti ja oli 1898–1900 Finska Läkaresällskapets Handlingarin toimittaja. Kirjoituksistaan hänet myös palkittiin useita kertoja. Hän osallistui Suomen edustajana kansainvälisiin konferensseihin.
Albert Julius Palmberg oli naimisissa 1860–1913 Alexandra von Zeisigin (k. 1913) kanssa. Heidän poikansa oli Tammisaaren kaupunginvouti Rudolf Albert Palmberg (1861–1928).
Aiheesta muualla

Alberg Palmberg, Nordisk familjebok
Helsingin yliopisto: Albert Julius Palmberg
Valkjärvi (Sysmä, Vintturi)

| Valkjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Sysmä
Koordinaatit:  61°42′28″N, 25°44′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Välilampeen 
Järvinumero:  14.221.1.249
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  91,9 m  
Pituus:  1,7 km  
Leveys:  870 m  
Rantaviiva:  5,15 km  
Pinta-ala:  79,65 ha  
Saaria:  1 
 fiValkjärvi 
Valkjärvi  on Päijät-Hämeessä Sysmässä Vintturin kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 80 hehtaaria, se on 1,7 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 5,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 91,9 metriä mpy.
Alexander Reinagle

Alexander Reinagle
Alexander Robert Reinagle (23. huhtikuuta 1756 – 21. syyskuuta 1809) oli brittiläissyntyinen säveltäjä,  kosketinsoittaja ja näyttämömusiikin tuottaja, joka asettui vuonna 1786 Yhdysvaltoihin. Eräs hänen ihailijoistaan oli George Washington.
Reinagle saavutti arvostusta myös pedagogisilla kyvyillään. Häneltä on säilynyt useita teoksia sekä Britannian että Yhdysvaltain ajoilta.
Aivar Mäe

Aivar Mäe vuonna 2013.
Aivar Mäe (s.  12. toukokuuta 1960) on virolainen muusikko, kuoronjohtaja ja kulttuurijärjestäjä.
Mäe toimi Viron valtiollisen konserttijärjestäjän Eesti Kontsertin johtajana vuosina 1999–2009, Vanemuine-teatterin johtajana 2003–2006 ja kansallisooppera Estonian pääjohtajana 2009–2020. Heinäkuussa 2020 Mäe valittiin Põhja-Pärnumaan kunnanjohtajaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aivar Mäe Wikimedia Commonsissa
Aleksei Zaharov (pöytäjääkiekkoilija)

| Aleksei Zaharov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1987 Moskova, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Uran tiedot
Laji:  pöytäjääkiekko
Seura:  Bagira
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  2.
Aleksei Zaharov (ven. Алексей Захаров; s. 1987 Moskova) on venäläinen pöytäjääkiekkoilija, joka edustaa Bagira-nimistä seuraa. Zaharov on voittanut lajin euroopanmestaruuden vuonna 2006. Hän on tällä hetkellä ITHF:n maailmanrankingissa sijalla 12.
Ura

Zaharov aloitti pelaamisen helmikuussa 2002. Neljä vuotta myöhemmin Zaharov voitti euroopanmestaruuden jättäen tšekkiläisen Lukas Turonin toiseksi. Vuonna 2010 hän voitti EM-hopeaa ja 2014 EM-pronssia. Kaksi vuotta myöhemmin Zaharov sai jälleen hopeaa vuoden 2016 euroopanmestaruuskilpailusta.
Aivaras Bendžius

| Aivaras Bendžius> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. tammikuuta 1993 (ikä 31) Elektrėnai, Liettua
Kansalaisuus:   Liettua
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  194 cm
Paino:  94 kg
Seura
Seura:  SC Energija
Sarja:  Vyšeišaja liga
Pelinumero:  19
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
Aik. seurat:  Ilves (SML) HDD Jesenice (INL/Slovenia)
Aivaras Bendžius (s. 26. tammikuuta 1993 Elektrėnai, Liettua) on liettualainen jääkiekkoilija, joka pelaa Valko-Venäjän toiseksi korkeimman sarjatason Vyšeišaja ligan liettualaisjoukkue SC Energijassa. Hän toimii joukkueen kapteenina. Isokokoinen Bendžius on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Bendžius pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 2009–2010 Latvian liigan SC Energijassa vain 16-vuotiaana. Kaudella 2010–2011 hän pelasi säännöllisesti Latvian liigassa ja oli seuraavalla kaudella 2011–2012 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies tehoilla 21+17=38 Šarūnas Kuliešiusin jälkeen. Bendžius sijoittui sarjan maalipörssissä kahdeksanneksi HK Zemgalen Ēriks Ozollapan ja HK Juniors Rigan Edgars Kuldan kanssa. Hän edusti kauden aikana myös Energijan kakkosjoukkuetta Liettuan pääsarjassa.
Toukokuussa 2012 Bendžius oli aluksi viikon kestäneellä try-outilla SM-liigajoukkue Tampereen Ilveksessä Brett Parnhamin ja Dale Mitchellin tavoin. Heinäkuussa hän sai 1+2-vuotisen sopimuksen joukkueeseen. Bendžius pelasi kauttaan pääasiassa Ilveksen A-nuorissa, mutta sai tililleen myös yhden SM-liigaottelun. Hän teki liigadebyyttinsä 22. syyskuuta 2012 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan ja sai ottelussa jääaikaa 5.22 minuuttia. Siirtorajan kynnyksellä, tammikuun 2013 lopulla Ilves ja Bendžius purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä. Hän palasi loppukaudeksi kotimaahansa ja kasvattajaseuraansa SC Energijaan pelaamaan Liettuan pääsarjaa.
Kaudeksi 2013–2014 Energija siirtyi pelaamaan Valko-Venäjän toiseksi korkeinta sarjatasoa Vyšeišaja ligaa. Bendžius oli tehoilla 28+19=47 joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Kevään 2014 pudotuspeleissä hän oli Energijan paras maalintekijä neljällä osumallaan. Kaudella 2014–2015 Bendžius oli joukkueen paras maalintekijä 28 osumallaan. Kesken kauden 2015–2016, tammikuussa 2016 hän siirtyi loppukaudeksi Itävallan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Inter-National-Leaguen slovenialaisjoukkue HDD Jeseniceen. Kaudeksi 2016–2017 Bendžius palasi taas Energijaan. Hän nousi joukkueen kapteeniksi. Bendžius voitti Energijan sisäisen pistepörssin ja jakoi sisäisen maalipörssin voiton Povilas Verenisin kanssa tehoilla 30+30=60, joilla he jakoivat koko Vyšeišaja ligan maalipörssin toisen sijan Junior Minskin Aljaksei Patsenkinin kanssa. Bendžius jakoi myös pistepörssin kuudennen sijan Junior Minskin Mih’ail Samusenkan kanssa.
Ura > Maajoukkueura

Bendžius edusti Liettuaa IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 ja 2017, joista neljä jälkimmäistä turnausta päättyi pronssiin. Hän voitti alle 20-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailujen B-lohkon kultaa vuonna 2010, jolloin Liettua nousi seuraavaksi vuodeksi I-divisioonaan. Joukkue putosi kuitenkin takaisin II-divisioonaan vuoden 2012 turnaukseen, joka päättyi A-lohkon hopeaan. Bendžius toimi turnauksessa Liettuan kapteenina, kuten myös vuoden 2013 turnauksessa. Hän edusti joukkuetta myös Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa.
Bendžius pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010 sekä alle 18-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2011, jolloin Liettua voitti B-lohkon pronssia. Hän toimi turnauksessa joukkueen kapteenina.
Aku-Kimmo Ripatti

Aku-Kimmo Ripatti.
Aku-Kimmo Ripatti (12. heinäkuuta 1931 Porvoo – 18. helmikuuta 1994 Oulu) oli kansakoulunopettaja ja kirjailija. Hän oli Oulun läänin läänintaiteilija 1972–1975. Vuodet 1952–1984 Ripatti toimi opettajana eri paikkakunnilla. Hänen vanhempansa olivat kirjailijapariskunta Aku Rautala (oik. August Ripatti) ja Iris Uurto.
Ripatti oli kulttuurikeskustelija ja pamfletisti, mutta myöhemmin hän keskittyi enemmän näytelmäkirjallisuuteen. Häneltä ilmestyi myös aforismikokoelma Luodemailta (1962), runokokoelmia ja dokumenttiromaani Iris äidistään. Joitakin hänen runojaan on sävelletty ja levytetty.
Pohjois-Pohjanmaalla läänin taidetoimikunnan piirissä toimi kirjoittajarengas, jossa kirjailija Aku-Kimmo Ripatti oli opettajana ja innostuneena sieluna. Esimerkiksi Kauko Röyhkä on kertonut Ripatin vaikutuksesta sparraajana kirjoittajauransa alussa elämäkertakirjassaan Marjatan poika.
Teokset > Kirjoittajana

Arki soi, runoja, 1987
Asioi oikein – oppimistehtäviä, 1972, 4. uud. p. 1974
En sano muuta, runoja, 1986
Iris, romaani, 1988
Juuret, 1988
Karjalaisia kuvia, 1983
Kävin Kalevalan mailla, 1985
Kirjan maailma Kansalaiskoulun kirjallisuuden opas, 1967, 5. p. 1973
Kolmen vuoden lumet, runoja pitkiä epigrammeja, 1964
Lukulaari. Kansalaiskoulun kirjallisuuden lukemisto, 1968, 4. p. 1974
Luodemaita, aforismeja, 1962
Rikkuri, kuunnelma, 1982
Siirtomaasuomi, 1970
Sikojen juhla, romaani, 1970
Suomea tämäkin, 1970
Suomen idänkauppa, Kähkölä, Paavo, A-K. R., 1971
Syrjämaa, romaani, 1974
Teokset > Toimittajana

Brendojev, Vladimir: Aunusrantaseni, 1986. Suomentanut ja toimittanut Aku-Kimmo Ripatti.
Kirjoittajaseulan albumi 77. Toimittanut Aku-Kimmo Ripatti. Oulun läänin harrastajakirjoittajat, 1977.
Aiheesta muualla

Aku-Kimmo Ripatin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Aku-Kimmo Ripatin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Aku-Kimmo Ripatti. Kirjasampo.
Pohjoista kirjallisuutta – Aku-Kimmo Ripatti.  Oulun kaupunginkirjasto.
Ripatti, Aku-Kimmo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Uinti kesäolympialaisissa 2020 – 4 × 100 metrin sekauintiviesti

4 × 100 metrin sekauintiviesti kilpaillaan 29.–31. heinäkuuta 2021 Tokyo Aquatics Centressä. Viestiin osallistuu 16 joukkuetta. Kyseessä on ensimmäinen kerta olympialaisten historiassa, kun uinnissa on mukana sekajoukkuekilpailu.
Karsinnat

Olympialaisiin pääsee 16 joukkuetta. Näistä 12 valitaan MM-kilpailujen 2019 perusteella. Loput neljä paikkaa jaetaan FINAn rankingin perusteella.
Karsinnat > Paikan varmistaneet maat

| Karsintatapa | Määrä | Maa |
| --- | --- | --- |
| MM–kilpailut 2019 | 12 |  Alankomaat    Australia    Iso-Britannia    Israel    Italia    Kanada    Puola    Saksa    Unkari    Valko-Venäjä    Venäjä    Yhdysvallat |
| Aikavertailu | 4 |  |
| Yhteensä | 16 |  |
Lähde:
Päivitetty: 15. tammikuuta 2020
Aikataulu

Ajat ovat Japanin aikaa (UTC+9).
| Päivä | Aika | Kierros |
| --- | --- | --- |
| 29. heinäkuuta | 19:00 | Alkuerät |
| 31. heinäkuuta | 10:30 | Loppukilpailu |
Tulokset > Alkuerät

| Sijoitus | Erä | Maa | Uimarit | Aika |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  Alankomaat |  |  |  |
|  |  |  Australia |  |  |  |
|  |  |  Iso-Britannia |  |  |  |
|  |  |  Israel |  |  |  |
|  |  |  Italia |  |  |  |
|  |  |  Kanada |  |  |  |
|  |  |  Puola |  |  |  |
|  |  |  Saksa |  |  |  |
|  |  |  Unkari |  |  |  |
|  |  |  Valko-Venäjä |  |  |  |
|  |  |  Venäjä |  |  |  |
|  |  |  Yhdysvallat |  |  |  |
Tulokset > Loppukilpailu

| Sijoitus | Maa | Uimarit | Aika |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
1 Kultaa: 
2 Hopeaa: 
3 Pronssia: 
4.: 
5.: 
6.: 
7.: 
8.:
Aleksei Širov

| Aleksei Širov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Aleksei Dmitrijevitš Širov
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1972
Kansalaisuus:   espanjalainen
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Elo-luku:  2 711 (tammikuussa 2014) FIDE:n listan sijoitus 35.
Korkein Elo:  2 755 (tammikuussa 2008)
Aleksei Dmitrijevitš Širov (ven. Алексей Дмитриевич Широв, latv. Aleksejs Širovs, s. 4. heinäkuuta 1972 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on shakin suurmestari. Hän on myös tunnustettu shakkikirjailija. Hän edustaa nykyisin Espanjaa, mutta asuu Latviassa.
Širovista tuli alle 16-vuotiaiden maailmanmestari 1988 ja hän saavutti suurmestarin arvon 1992. Širov on voittanut useita korkeatasoisia kansainvälisiä turnauksia: Bielissä 1991, Madridissa 1997 (jaettu ensimmäinen sija Veselin Topalovin kanssa), Ter Apelissa 1997, Monte Carlossa 1998, Méridassa 2000 ja kaksi kertaa Paul Keresin muistoturnauksen Tallinnassa 2004 ja 2005. Vuonna 2009 Širov voitti superturnauksen Sofiassa.
Vuonna 1998 Širovin vahvuusluku nousi maailman neljänneksi. Vahvuuslukunsa perusteella hän sai kutsun pelata Vladimir Kramnikia vastaan kymmenen pelin ottelun, jonka tarkoitus oli valita haastaja maailmanmestari Garri Kasparoville. Širov voitti ottelun häviämättä peliäkään ja voittaen kaksi peliä. Ottelu Kasparovia vastaan ei kuitenkaan toteutunut, koska riittävää rahoitusta ei löytynyt. Kun Kasparov pelasi sen sijaan Kramnikia vastaan Lontoossa 2000, Širov väitti, että ottelu on epäkelpo ja että ainoastaan hän olisi oikeutettu haastaja. Tapauksen aiheuttaman eripuran vuoksi Širov ja Kasparov eivät kohdatessaan shakkilaudan ääressä kätelleet toisiaan neljään vuoteen.
Vuonna 2000 Širov pääsi FIDE:n maailmanmestaruusturnauksen finaaliin, häviten Viswanathan Anandille.
Marras-joulukuussa 2007 Širov pääsi FIDE:n maailman cupin finaaliin, mutta hävisi sen 2½–1½ Gata Kamskille.
Širov on tunnettu hyökkäävästä tyylistään ja terävien asemien etsimisestä, minkä vuoksi häntä on verrattu maanmieheensä, entiseen maailmanmestari Mihail Taliin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aleksei Širov ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
FIDE-kortti: Aleksei Širov (englanniksi)
Aleksei Bogoljubov

| Aleksei Petrovitš Bogoljubov> ven. Алексей Петрович Боголюбов |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta (J: 16. maaliskuuta) 1824 Pomeranjen kylä, Novgorodin kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 3. helmikuuta 1896 (71 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  taidemaalari
Taiteilija
Taidesuuntaus:  romantiikka, realismi
Aleksei Petrovitš Bogoljubov (ven. Алексей Петрович Боголюбов; 28. maaliskuuta (J: 16. maaliskuuta) 1824 Pomeranjen kylä, Novgorodin kuvernementti – 3. helmikuuta 1896 Pariisi) oli venäläinen maisemamaalari.
Elämäkerta

Bogoljubov syntyi Pomeranjen kylässä Novgorodin kuvernementissä. Hänen isänsä oli eläköitynyt eversti Pjotr Gavrilovitš Bogoljubov. Bogoljubovin äidinpuoleinen isoisä oli tunnettu filosofi ja yhteiskuntakriitikko Aleksandr Radištšev.
Vuonna 1841 Aleksei valmistui sotilaskoulusta, palveli Venäjän laivastossa ja matkusteli laivaston mukana monissa maissa. Vuonna 1849 hän alkoi käydä Pietarissa Keisarillisen taideakatemian tunneilla, jossa hän opiskeli Maksim Vorobjovin alaisuudessa. Nuoreen taiteilijaan vaikutti suuresti Ivan Aivazovski. Hän valmistui vuonna 1853. Hän erosi meriupseerin virasta ja hänet nimitettiin laivaston päämajaan taiteilijaksi.
Vuosina 1854–1860 hän matkusteli ympäri Eurooppaa ja työskenteli tuotteliaasti. Roomassa hän tutustui Aleksandr Ivanoviin, joka vakuutti hänet keskittymään piirtämiseen. Düsseldorfissa Bogoljubov kävi taidemaalari Andreas Achenbachin tunneilla. Pariisissa hän ihaili Barbizonin koulun taiteilijoita. Ranskalaiset taidemaalarit Camille Corot ja Charles François Daubigny olivat hänen hyviä ystäviään ja työskentelivät yhdessä hänen kanssaan. Bogoljubov maalasi myös freskoja Pariisin Aleksanteri Nevskin katedraaliin.
Bogoljubov palasi Venäjälle vuonna 1860. Hän asetti töitään näytteille Akatemiaan ja sai professorin arvonimen. Pian hän opetti Akatemiassa. 1860-luvulla hän matkusteli Volga-joella. Hänen teoksensa menettivät kaikki viitteensä romantiikkaan, joka korvautui vankalla luonnollisella realismilla. Vuonna 1871 hänet valittiin Keisarilliseen taideakatemiaan.
Vuonna 1870 hän tuli läheiseksi Vaeltajien kanssa ja hän osallistui kaikkiin heidän näyttelyihinsä. Hänestä tuli heidän johtokunnan jäsen. Koska oli vanhempi kuin muut jäsenet, suhtautui hän varauksellisesti ryhmän sosiaalisiin ideoihin. Vuonna 1873 Bogoljubov jätti Taideakatemian solidaarisuudesta Vaeltajia kohtaan. Hän jopa yritti perustaa Roomaan Venäläistä taideakatemiaa.
Vuoden 1873 jälkeen Bogoljubov asui pääsääntöisesti Pariisissa sydänvaivojensa vuoksi. Hänen kotinsa oli kuin venäläisten siirtokunta, yleisiä vieraita olivat Ivan Turgenjev, Ilja Repin, Vasili Polenov, Mark Antokolski ja Vasili Vereštšagin.
Vuonna 1885 Bogoljubov avasi taidemuseon Saratoviin, Radištševin taidemuseon, jonka hän nimesi isoisänsä mukaan. Se avattiin yleisölle seitsemän vuotta aikaisemmin kuin Tretjakovin galleria Moskovassa ja viisitoista aikaisemmin kuin Venäläinen museo Pietarissa. Museon nimeäminen "Venäjän ensimmäisen vallankumouksellisen", Aleksandr Radištševin mukaan, oli suora haaste viranomaisille: hänen täytyi kestää oikeustaistelu luvan saamiseksi.
Bogoljubov kuoli 3. helmikuuta 1896 Pariisissa. Bogoljubov jätti kaiken omaisuutensa taidemuseolle ja sen taidekoululle. Koulu avattiin hänen kuolemansa jälkeen nimellä Bogoljubovin maalauskoulu (Боголюбовское Рисовальное Училище, Bogoljubovskoje Risovalnoje Utšilištše). Siellä opiskelleihin taiteilijoihin kuuluvat muun muassa sellaiset tärkeät modernistit kuin Viktor Borisov-Musatov ja Pavel Kuznetsov.
Teoskuvia

Venäläisen Merkurius -aluksen taistelu ruotsalaista Venus -fregattia vastaan vuonna 1789.
Purjelaivat.
Pyhän Ipatiuksen luostari Kostromassa.
Smolna Ohtalta nähtynä Pietarissa.
Pääsiäiskulkue Jaroslavlissa.
Pietari Suuren kaksisataavuotisjuhla Nevan rannalla.
Hankoniemen taistelu vuonna 1714.
Pietari auringonlaskun aikaan.
Haaksirikko.
Athoksen meritaistelu vuonna 1807.
Auringonlasku.
Antwerpenin satama.
Näkymä Moskovasta.
Pietarin Mikaelinlinna.
Nimetön.
Aiheesta muualla

Aleksei Bogoljubov Kansallisgallerian kokoelmissa
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Alexey Bogolyubov
Radištševin taidemuseon avajaiset Saratovissa.
Käännös suomeksi