stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lukkopaini
ADCC

Merkittävin lukkopainijärjestö maailmalla on Yhdistyneissä arabiemiraateissa majaansa pitävä Abu Dhabi Combat Club eli ADCC, jonka alaisuudessa laji kansainvälisesti tunnetaan nimellä submission fighting. Se on järjestänyt kansainvälisiä lukkopainiturnauksia, joissa palkintorahat ovat parhaimmillaan olleet 40 000 Yhdysvaltain dollaria. Ammattilaiskilpailuissa ovat menestyneet pääasiassa brasilialaisen ju-jutsun harjoittajat. Yhdysvalloissa merkittävä lukkopainikilpailujen järjestäjä on NAGA (North American Grappling Association).
Toistaiseksi lajin parhaat taiturit MM-turnaukseensa ovat keränneet ADCC-organisaation mestaruusturnaukset. Ensimmäiset turnaukset järjestettiin Arabiemiraateissa 1998, 1999, 2000 ja 2001.
Turnaus järjestetään nykyään parittomina vuosina. 2003 kilpailtiin Brasiliassa, 2005 ja 2007 Yhdysvalloissa. Vuonna 2009 kilpailut järjestettiin Espanjassa, 2011 Englantissa, 2013 Kiinassa ja 2015 Brasiliassa. Vuoden 2017 maailmanmestaruuskilpailut käytiin Suomessa, Espoon Metro Arenalla 22-24.9.2017. Menestyneimpiä ottelijoita ovat toistaiseksi olleet brasilialaisen jujutsun harjoittajat, lähinnä ottelusääntöjen samankaltaisuuden takia, mutta myös vapaapainipiireistä on tullut menestyneitä ottelijoita.
2019 MM-turnaus järjestetään Californiassa 28-29.9.
ADCC:n MM-turnaukseen pyritään eri puolilla maailmaa järjestettävien karsintaturnausten (trials) kautta, jotka vuodesta 2011 alkaen muutettiin nimeltään maanosamestaruus- tyyppisiksi. Lisäksi kutsutaan puolustava mestari sekä muita mattokamppailun menestyjiä, jotka muilla ansioilla katsotaan ansaitsevan paikan. Jokaiseen sarjaan otetaan 16 ottelijaa. Alun perin suurin osa ottelijoista on tullut Brasiliasta, mutta trials/maanosamestaruus järjestelmän ansiosta osallistujaluettelot ovat kansainvälistyneet. 
Suomessa on järjestetty European trials turnaukset 2003 ja 2007. Ensimmäinen yhdistetty trials- ja Euroopanmestaruus-kilpailu käytiin Turussa 21. toukokuuta 2011.
Miesten painoluokat ADCC turnauksessa
alle 65,9 kg
67,0 - 76,9 kg
77,0 - 87,9 kg
88,0 - 98,9 kg
99,0 kg tai enemmän
Absolute, avoin painoluokka
Naisten painoluokat
alle 60,0 kg
60,0 kg tai enemmän
Absolute, avoin painoluokka
ADCC:n MM-turnauksessa ottelun pituus on 10 minuuttia, joista ensimmäiset 5 minuuttia otellaan ilman pistelaskua. Tarkoituksena on kannustaa ottelijoita hakemaan lopetustekniikkaa pienellä riskillä ilman pisteiden menetyksen pelkoa. 5 minuutin jälkeen pisteitä aletaan laskea siitä tilanteesta, jossa ottelijat sillä hetkellä ovat, toisin sanoen ottelua ei keskeytetä eikä ottelijoita komenneta ylös. ADCC:n MM-turnauksen miesten loppuottelut kestävät 20 minuuttia, joista ensimmäinen 10 minuuttia otellaan ilman pistelaskua. Loppuottelussa negatiiviset pisteet ovat kuitenkin alusta asti mukana.
Pisteytys
Alasvienti, päättyy guardiin, 2p
Alasvienti, sivuhallintaan tai mount-positioon, 4p
Käännöt alta päälle, 2p
Guardin ohitus, 3p
Puhdas kääntö ohi guardin, 4p
Backmount-positio jalat sitoen, 3p
Polvi vatsan päällä, 2p
Selälleen/istumaan meneminen ilman kontaktia vastustajaan, -1p
Pisteiden edellyttämä positio/sidonta pystyttävä pitämään 3 sekuntia.
Muita järjestöjä

Lukkopainikisoja, kansainvälisesti nimellä grappling, on järjestetty vuodesta 2006 lähtien myös kansainvälisen painiliiton FILAn alaisuudessa.
Kansainvälinen BJJ-liitto (IBJJF) järjestää vuosittain omat puvuttoman painin (no gi) maailmanmestaruuskilpailunsa.
Aiheesta muualla

ADCC Finland / Suomen lukkopainiliitto (Arkistoitu – Internet Archive)
Abu Dhabi Combat Club
International Brazilian Jiu-Jitsu Federation/ No Gi
Lukkopaini FILA:n sivuilla[vanhentunut linkki] (englanniksi)
North American Grappling Association
Johannes (arkkipiispa)

| Johannes Rinne |
| --- | --- |
 Arkkipiispa Johannes vuonna 1971.
 Karjalan ja koko Suomen arkkipiispa
 1987–2001 
Edeltäjä:  Paavali
Seuraaja:  Leo
Henkilötiedot
Koko nimi:  Johannes Wilho Rinne
Syntynyt: 16. elokuuta 1923 Turku
Kuollut: 1. heinäkuuta 2010 (86 vuotta) Turku, Suomi
Vanhemmat:  Fredrik Wilhelm Rinne ja Aina Rauha Lindgren-Toivonen
Muut tiedot
Koulutus:  teologian tohtori
Kirkkokunta:  Ortodoksinen
Johannes (siviilinimeltään Johannes Wilho Rinne, 16. elokuuta 1923 Turku – 1. heinäkuuta 2010 Turku) oli Suomen ortodoksisen kirkkokunnan arkkipiispa vuosina 1987–2001. Eläkkeelle siirryttyään hän sai Konstantinopolin Ekumeeniselta patriarkalta Nikean metropoliitan ja Bithynian eksarkin arvon (Titulaaripiispa).
Koulunkäynti ja opiskelu

Johannes Wilho Rinteen vanhemmat olivat tullipäällysmies Fredrik Wilhelm Rinne ja Aina Rauha Lindgren-Toivonen. Hän kävi koulunsa Turussa ja kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1942. Hän suoritti Åbo Akademissa teologian kandidaatin tutkinnon vuonna 1948. Samana vuonna hän siirtyi noin vuodeksi opiskelemaan Englantiin anglikaaniseen St. John's Collegeen Durhamin yliopistoon. Teologian lisensiaattitutkinnon hän suoritti syksyllä 1952. Vuosina 1952–1953 hän oli stipendiaattina Yhdysvalloissa ja suoritti Master of Theology -tutkinnon New Yorkissa vuonna 1953.
Opintojensa ohessa Rinne toimi opettajana. Englannista palattuaan hän meni Paraisten ruotsinkielisen yhteiskoulun opettajaksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1951 asti. Auskultointi kouluvirkoja varten tapahtui lukuvuonna 1951–1952 Turun ruotsalaisessa normaalilyseossa. Vuosina 1953–1966 hän toimi opettajana ja rehtorina eri puolilla Suomea: ensin opettajana Lahdessa Kannaksen yhteiskoulussa 1953–1954 ja sen jälkeen Kittilän yhteislyseossa, jonka rehtorina hän toimi vuodet 1954–1962. Joensuun normaalilyseossa hän toimi vuodesta 1962 ja Turun klassillisessa lyseossa vuodesta 1963.
1950-luvun lopulla Rinne opiskeli Helsingin yliopistossa psykologiaa ja kasvatustieteitä. Åbo Akademissa hän toimi 1960-luvun alussa erilaisissa tehtävissä. Vuonna 1966 hän väitteli teologian tohtoriksi aiheenaan anglikaanisen arkkipiispa William Templen näkemys Jumalan valtakunnasta. Väitöskirja on englanninkielinen.
Vuonna 1966 hän kääntyi luterilaisesta ortodoksiksi ja siirtyi jatkamaan opiskelujaan Kreikkaan Tessalonikin Aristoteleen yliopistoon, jossa hän teki vuonna 1971 toisen väitöskirjan kreikan kielellä. Väitöskirja on käännetty suomeksi nimellä Ykseyden ja yhdenmukaisuuden suhde kirkossa ekumeenisten synodien valossa.
Työ ja kirkolliset vihkimykset

Ortodoksiksi kääntymistä seuranneena vuonna 1967 Rinne vihittiin Konstantinopolissa diakoniksi, ja saman vuoden syksyllä hänet liitettiin Kreikassa Patmoksen saarella sijaitsevan Johanneksen luostarin veljestöön ja vihittiin munkiksi ja papiksi. Hän sai myös arkkimandriitan arvon, jota ei tuolloin ollut Suomessa kenelläkään toisella munkilla. Palattuaan Suomeen Johannes toimi Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvoston päätoimittajana ja sihteerinä 1968–1969, sen jälkeen päätoimittajuus jatkui vuoteen 1979.
Vuonna 1969 arkkimandriitta Johannes valittiin apulaispiispaksi virkanimikkeellä Lapin piispa. Samana vuonna hän hoiti ensin viransijaisena ja piispa Aleksanterin kuoltua virkaa tekevänä myös Helsingin piispan virkaa noin vuoden ajan. Helsingin ortodoksisen hiippakunnan piispaksi hänet valittiin vuonna 1970, ja vuonna 1972 hänelle myönnettiin Helsingin metropoliitan arvo. Tuolloin Suomen ortodoksiset hiippakunnat korotettiin metropoliittakunniksi. Helsingin metropoliitan tehtävää hän hoiti arkkipiispaksi valintaansa asti.
Suomen ortodoksisen kirkkokunnan arkkipiispana hän toimi vuodet 1987–2001. Johanneksen aika oli Suomen ortodoksisessa kirkossa sisäisen vahvistumisen ja pienoisen kasvun aikaa. Johannes toimi Viron ortodoksisen kirkon vt. arkkipiispana 1990-luvun lopulla, kun osa Viron seurakunnista siirtyi Moskovan patriarkaatista Konstantinopolin patriarkaatin alaisuuteen. Eläkkeelle siirryttyään hän sai arvonimekseen harvinaisen Nikean metropoliitan arvon. Tässä tehtävässä hän osallistui muun muassa ensimmäistä kertaa suomalaisena piispana Konstantinopolin ekumeenisen patriarkaatin Pyhän Synodin työskentelyyn. Jäätyään eläkkeelle hän muutti synnyinkaupunkiinsa Turkuun, jossa hän kuoli 1. heinäkuuta 2010.
Kirkollisten tehtäviensä ohessa metropoliitta Johannes toimi eri yliopistoissa (Åbo Akademi, Helsingin yliopisto, Joensuun yliopisto) assistenttina sekä virkaatekevänä professorina ja dosenttina. Häntä pidettiin ortodoksisen kanonisen perinteen johtavana asiantuntijana Suomessa. Johannes vihittiin teologian kunniatohtoriksi vuonna 1972 Unkarissa, Debrecenin yliopistossa.
Kunniamerkit

Johannes sai monia merkittäviä kunniamerkkejä uransa aikana. Niistä tärkeimmät ovat:
Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi
Suomen ortodoksisen kirkon Pyhän Karitsan ritarikunnan suurristi
Kreikan tasavallan Feeniksin ritarikunnan suurristi
Kreikan tasavallan Kunniaritarikunnan suurristi
Kreikan ortodoksisen kirkon Apostoli Paavalin ritarikunnan suurristi
Viron tasavallan Maarianmaan ritarikunnan II luokan kunniamerkki (1. luokan komentajamerkki)
Viron Apostolisen Ortodoksisen kirkon Pyhän Platonin ritarikunnan kunniamerkki
Venäjän ortodoksisen kirkon Pyhän Sergei Radonesilaisen ritarikunnan II luokan kunniamerkki
Venäjän ortodoksisen kirkon Pyhän Vladimirin I luokan kunniamerkki
Aleksandrian patriarkaatin Pyhän Markuksen I luokan kunniamerkki
Puolan ortodoksisen kirkon Maria Magdalenan I luokan kunniamerkki
Pyhän Lasaruksen ritarikunnan suurristi
Pyhän Konstantinos Suuren ritarikunnan suurristilähde?
Teokset

The Kingdom of God in the Thought of William Temple. The Purpose of Mankind.  Åbo Akademi, 1966.  Akta Academiae Aboensis, Ser. A, Humaniora, Vol.32 nr 1
Ykseyden ja yhdenmukaisuuden suhde kirkossa Ekumeenisten synodien tradition valossa.  Ortodoksisen Kirjallisuuden Julkaisuneuvosto, 1976.  ISBN 951-9071-08-3
Lähimmäiset.  Helsingissä:  Ajatus, 2002.  ISBN 951-20-6231-3
Hiljaisuus.  Helsingissä:  Ajatus, 2003.  ISBN 951-20-6355-7
Metropoliitta Johannes – Bysantin luottomies.  Helsingissä:  Ajatus, 2003.  ISBN 951-20-6448-0  (Toimittanut Lasse Virtanen)
Johanneksen kirjoituksia on julkaistu myös juhlakirjassa:
Kirkkoisien perintö.  Ortodoksisen Kirjallisuuden Julkaisuneuvosto, 1984.  ISBN 951-9071-66-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johannes (arkkipiispa) Wikimedia Commonsissa
Johanneksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Metropoliitta Johannes / Ortodoksi.net
Suomen ortodoksisen kirkon kotisivut
Ekumeeninen patriarkaatti (englanniksi)
Teuvo Laitila: / Johannes (1923–2010) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  28.7.2010. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Arkkipiispa Johannes Estofilia.  2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 4.5.2018. (viroksi) (suomeksi)
Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispat
Antoni (1892–1898) |
Nikolai (1898–1905) |
Sergei (1905–1917) |
Serafim (1921–1925) |
Herman (1925–1960) |
Paavali (1961–1987) |
Johannes (1987–2001) |
Leo (2002–2024)
|Elia (2024–)
Viipurin piispat / Helsingin metropoliitat
Aleksanteri |
Johannes |
Tiihon |
Leo |
Ambrosius
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  SNAC 
Arkkipiispa Johannes piispallisessa jumalanpalveluspuvussa.
Harkovan kansallinen lääketieteellinen yliopisto

| Harkovan kansallinen lääketieteellinen yliopisto> Харківський національний медичний університет |
| --- | --- |

 lat. Universitas medicinalis nationalis Сharkiviensis 
Motto:  lat. Valetudo est bonum optimum 
Perustettu:  1805 (Harkovan yliopiston lääketieteellinen tdk),  1920 Harkovan lääketieteellinen akatemia,  1921 nimeksi Harkovan lääketieteellinen instituutti,  1994 Harkovan lääketieteellinen valtionyliopisto,  2007 Harkovan kansallinen lääketieteellinen yliopisto
Tyyppi:  kansallinen yliopisto
Henkilökunta:  noin 800, joista 130 professoreita
Opiskelijoita:  noin 6 000-7 000, joista noin 2 000 ulkomaalaisia
Sijainti:  Harkova, Harkovan alue  Ukraina (50.0091°N, 36.2285°E)
Osoite:  pr. Lenina 4, 61022 Harkova, Ukraina
Sivusto:  www.knmu.kharkov.ua
Harkovan kansallinen lääketieteellinen yliopisto (ukr. Ха́рківський націона́льний меди́чний університе́т, H’arkivskyi natsionalnyi medytšnyi universytet, aiemmin Harkovan lääketieteellinen valtioninstituutti, ukr. Харківський державний медичний інститут, H’arkivskyi deržavnyi medytšnyi instytut) on Ukrainan Harkovassa sijaitseva kansallinen, lääketieteeseen keskittynyt yliopisto.
Harkovan lääketieteellinen yliopisto pohjautuu Harkovan yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan ja lukee aloitusvuodekseen 1805, jolloin lääketieteellinen opetus alkoi Harkovan yliopistossa. Harkovan yliopiston lääketieteellinen tiedekunta rakensi vuonna 1887 opetustilat anatomialle ja 1896 seurasi neljä uutta yliopiston klinikkaa. Nämä rakennukset ovat nykyisin Harkovan kansallisen lääketieteellisen yliopiston käytössä. Vuonna 1910 perustettiin naisille ylempää opetusta antanut Naisten lääketieteellinen instutuutti. Tämä yhdistettiin vuonna 1920 lääketietellisen tiedekunnan kanssa Harkovan lääketieteelliseksi akatemiaksi, joka uudelleennimettiin 1921 Harkovan lääketieteelliseksi instituutiksi. Vuonna 1994 Ukrainan hallitus päätti perustaa Harkovan lääketieteellisen valtionyliopiston aiemman lääketieteellisen instituutin pohjalta. Vuonna 2007 tälle myönnettiin kansallisen yliopiston asema ja yliopisto sai nykynimensä.
Harkovan lääketieteellisessä yliopistossa opiskelee noin 7 000 perus- tai jatko-opiskelijaa. Näistä runsas 2 000 on ulkomaalaisia, kotoisin 70 eri maasta. Yliopistolla on 65 ainelaitosta. Näissä työskentelee noin 800 henkeä, joista 130 on professorin arvo.
Vuonna 2013 suoritetussa ukrainalaisten yliopistojen vertailussa Harkovan kansallinen lääketieteellinen yliopisto pisteytettiin Ukrainan 46. parhaaksi yliopistoksi 200 arvioidun korkeakoulun joukosta. Lääketieteellisistä yliopistoista se sijoittui 6. sijalle maassaan.
Harkovan kansallisen lääketieteellisen yliopiston rakennus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harkovan kansallinen lääketieteellinen yliopisto Wikimedia Commonsissa
Ranking web of universities - Ukraine webometrics.info, viitattu 1.11.2014 (englanniksi)
Naomi Scott

| Naomi Scott |
| --- | --- |
 Naomi Scott vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Naomi Grace Scott
Syntynyt: 6. toukokuuta 1993 (ikä 31) Lontoo, Englanti
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Puoliso:  Jordan Spence (vuodesta 2014)
Näyttelijä
Aktiivisena:  2008–
Merkittävät roolit:  Life Bites Terra Nova Aladdin Smile 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Naomi Grace Scott (s. 6. toukokuuta 1993 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan muun muassa Meganina brittiläisessä Life Bites -televisiosarjassa ja Maddy Shannonina yhdysvaltalaisessa tieteisfiktiosarjassa Terra Nova. Vuonna 2019 Scott näyttelee Prinsessa Jasminea musikaalielokuvassa Aladdin.
Ura

Scott aloitti esiintymisen nuorena paikallisen kirkon nuortenkuorossa. Hän työskenteli brittiläisessä käsikirjoittajien ryhmässä Xenomania.
Vuonna 2008 Scott sai ensimmäisen suuren roolin englantilaisen Disney Channelin Life Bites -sarjassa. Sen jälkeen vuonna 2011 hän esitti Mohini ”Mo” Banarjeeta musikaalisessa Disney Channelin elokuvassa Lemonade Mouth ja Maddy Shannonia yhden kauden mittaiseksi jääneessä tieteisfiktiosarjassa Terra Nova.
Scott julkaisi omakustanne-EP:n Invisible Division elokuussa 2014.
Vuonna 2015 Lionsgate kiinnitti Scottin vuonna 2017 ensi-iltansa saavaan Power Rangers -elokuvaan Kimberly Hartin rooliin.
Vuonna 2017 Scott valittiin Jasminen rooliin uuteen Aladdin-elokuvamusikaaliin, jonka ohjaa Guy Ritchie. Elokuva perustuu Disneyn vuoden 1992 samannimiseen animaatioelokuvaan.
Yksityiselämä

Scott meni naimisiin jalkapalloilija Jordan Spencen kanssa kesäkuussa 2014, parin seurusteltua ensin kolme vuotta.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat> Huom. |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Lemonade Mouth | Lemonade Mouth | Mohini ”Mo” Banjaree | Disney Channel Original Movie |
| 2015 | The 33 | The 33 | Escarlette Sepulveda |  |
| 2015 | Yksin Marsissa | The Martian | Ryoko |  |
| 2017 | Power Rangers | Power Rangers | Kimberly Hart / Vaaleanpunainen Ranger |  |
| 2019 | Aladdin | Aladdin | Prinsessa Jasmine |  |
| 2019 | Charlien enkelit | Charlie’s Angels | Elena Houghlin |  |
| 2024 | Smile 2 | Smile 2 | Skye Riley |  |
Televisiosarjat
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli | Jaksot |
| 2008–2009 | Life Bites | Life Bites | Megan | 11 jaksoa |
| 2011 | Terra Nova | Terra Nova | Maddy Shannon | 13 jaksoa |
| 2013 | By Any Means | By Any Means | Vanessa Velasquez | ”3” |
| 2015 | Komisario Lewis | Lewis | Sahira Desai |  2 jaksoa ”One for Sorrow: Part 1” ”One for Sorrow: Part 2”  |
Diskografia

| --- | --- |
 EP:t 2014: Invisible Division  2016: Promises  2024  Smile 2: The Skye Riley EP :  Singlet: 2014: ”Motions”  2016: ”Lover’s Lies”
Aiheesta muualla

Naomi Scott Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Naomi Scott Allmoviessa (englanniksi)
Naomi Scott Twitterissä
Naomi Scott Discogs.comissa (englanniksi)
Naomi Scott AllMusic.comissa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Harri Yrttiaho

Harri Yrttiaho (s. 22. helmikuuta 1979 Oulu) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Yrttiaho pelasi Superpesistä kaudet 2007-2010. Hänen seuransa olivat Seinäjoen Maila-Jussit ja Kouvolan Pallonlyöjät. Kouvolan Pallonlyöjissä pelatessaan Yrttiaho saavutti kaksi SM-hopeaa kausilla 2009 ja 2010. Yrttiaho pelasi urallaan 73 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja kymmenen tavallista juoksua, toi 51 juoksua ja keräsi 227 kärkilyöntiä. Lisäksi Yrttiaho pelasi 39 Superpesiksen pudotuspeliottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja yhden tavallisen juoksun, toi 27 juoksua ja keräsi 103 kärkilyöntiä. Uransa jälkeen Yrttiaho on toiminut HIFK Hockeyn, ja lukuisten Superpesis-joukkueiden fysiikkavalmentajana.
Hannu Osara

Hannu Laurinpoika Osara (ruots. Hans Larsson; n. 1560 –  n. 1601) oli vänrikki Nuijasodassa 1500-luvun lopulla. Hän oli myös Klaus Flemingin nihtilipuston päällikkö Hämeenkyrössä.
Elämäkerta

Hannu Laurinpojan taustasta ei ole täyttä varmuutta. Eräät lähteet väittävät hänen olleen Lammin seurakunnan pastorin poika  mutta toisten mukaan hän oli Roth-sukua, mahdollisesti Lars Hansson Rothin poika.
Vuonna 1588 hän oli jo vänrikki Valentin Gödingin lippukunnassa. Vuonna 1594, kaksi vuotta ennen Nuijasotaa, nuori Sigismund myönsi Hans Larssonille palkkioksi uskollisuudestaan kuningasta kohtaan Osaran talon ja viisi erämaataloa Pakulasta.  Näistä myöhemmin muodostui Osaran kartano. Kolme vuotta Nuijasodan kukistamisen jälkeen Sigismund lahjoitti Hannu Laurinpojalle koko Viljakkalassa sijaitsevan Inkulan yhdeksäntoista talon maalaiskyläkylän. Kartanon herrana Hannu Laurinpoika oli Osaran kylän ja koko Hämeenkyrön mahtavin ja varakkain mies.
Kun Kaarle-herttuasta tuli Ruotsin kuningas vuonna 1600, hän aloitti oikeudenkäynnit vastustajiensa, Sigismundin ja Flemingin, kannattajia kohtaan. Hannu Laurinpoika vangittiin nopeasti ja saatettiin oikeuden eteen. Hän yritti vedota aatelisjuuriinsa tuomion lieventämiseksi, mutta tarvittavat todisteet puuttuivat, koska venäläiset olivat polttaneet asiakirjat  Pitkän Vihan aikana. Hannu Laurinpoika tuomittiin kuolemaan vuonna 1601. Hänen teloituksensa tarkka päivämäärä on tuntematon, mutta hänet todettiin kuolleeksi 14. lokakuuta 1601 Hämeenkyrön käräjillä ja vaimonsa Kirstin mainitaan leskeksi. Tuomionsa vuoksi hän menetti tilansa Osaralla ja Inkulassa.
Hans Larssonilla ja Kirstinillä oli nykytietämyksen mukaan kolme tytärtä: Margareta, Brita ja Kerstin.
Lisätietoja

Sigismundin ja Kaarlen valtataistelu
Nuijasota
Samandağ

Samandağ (arab. السويدية‎, as-Sūwadiyya) on kaupunki Hatayn maakunnassa, Etelä-Turkissa, Orontesjoen suulla Välimeren rannikolla, lähellä Turkin ja Syyrian rajaa, 25 kilometriä Antakyan kaupungista. Pormestarina toimii Mithat Nehir (CHP).
Etymologia

Samandağ tunnettiin aiemmin nimellä Yukarı Alevışık, Levşiye ja Süveydiye (arm. Սվեդիա Svedia). Se nimettiin virallisesti Samandağ’ksi vuonna 1948. Nimi tulee turkinkielisestä vuoren nimestä Seman Dağ eli Pyhän Simeonin vuori.lähde?
Historia

Samandağ sijaitsee lähellä antiikin Seleucia Pieriaa kaupunkia, jonka Seleukos I Nikator perusti vuonna 300 eaa. Seleucia Pieriasta tuli nopeasti merkittävä Välimeren satama hellenistisellä ajalla ja Rooman valtakunnan aikana.
Maantiede

Samandağ itsessään on pieni 35 000 ihmisen asuttama kaupunki lähellä Antakyaa. Paikallinen talous on riippuvainen kalastuksesta ja maataloudesta, ja erityisesti sitrushedelmistä.
Väestö

Suurin osa kaupungin väestöstä on arabiaa puhuvia šiialaisia. Siellä on myös sunni-arabeja, turkmenialaisia ja kurdeja.
Paikallispolitiikka

Poliittisesti Samandağ on perinteisesti kallistunut vasemmalle. Vuonna 2009 paikallisvaaleissa vapauden ja solidaarisuuden puolueen (ÖDP) ehdokas Mithat Nehir valittiin piirikunnan pormestariksi saaden 34,20 prosentin osuudella äänistä (CHP:n ehdokas sai 31,77 % ja AKP:n ehdokas 14,07 %). Hän oli siten ainoa voitokas ÖDP:n ehdokas koko tasavallassa.
Nähtävyydet

Näkymä Vespasianuksen tunnelin sisältä
Vespasianuksen tunnelin suuaukko
Simon Styliitta nuoremman luostari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samandağ Wikimedia Commonsissa
Ahmad ibn Hanbal

Ahmad ibn Hanbalin moskeija Medinassa.
Aḥmad ibn Muḥammad ibn Ḥanbal Ash-Shaybānī (arab. أَبُو عَبْدِ ٱلله أَحْمَد ابْن مُحَمَّد ابْن حَنۢبَل ٱلشَّيْبَانِي‎, ’Abū ‘Abd Allāh Aḥmad ibn Muḥammad ibn Ḥanbal aš-Šaybānī; 780 Bagdad  –  855) eli Aḥmad ibn Ḥanbal (arab. أَحْمَد ابْن حَنۢبَل‎) tai Ibn Ḥanbal (arab. ابْن حَنۢبَل‎) oli islamilainen imaami, hadith-oppinut, teologi ja askeetti sekä sunni-islamiin kuuluvan Hanbali-lakikoulukunnan perustaja. Sunni-islamissa on kaikkiaan neljä suurta lakikoulukuntaa.