stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyttälä

| XI kaupunginosa> Pohjois-Kyttälä |
| --- | --- |
 Rongankatu Pohjois-Kyttälässä. Kadun paikalla sijaitsi aiemmin Tammerkoskeen laskenut Ronganoja.
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Keskinen suuralue
Suunnittelualue:  Keskusta
Koordinaatit:  61°29′57.7″N, 23°46′08.6″E
Kaupunginosa nro:  XI
Postinumero(t):  33100
| XII kaupunginosa> Etelä-Kyttälä |
| --- | --- |

Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Keskinen suuralue
Suunnittelualue:  Keskusta
Kaupunginosa nro:  XII
Postinumero(t):  33100
Kyttälä on kahden kaupunginosan muodostama alue Tampereen keskustassa. Se koostuu 11. ja 12. kaupunginosista. Kyttälän pohjoisrajana oli aiemmin Ronganoja, mutta nykyään Satakunnankatu. Etelässä Kyttälä rajoittuu Ratinaan Suvantokatua ja Vuolteenkatua myöten. Lännessä Kyttälä rajoittuu Tammerkoskeen ja idässä rautatiehen. Hämeenkatu jakaa Kyttälän Pohjois- ja Etelä-Kyttälään. Nimi on johdettu todennäköisesti jousiampujaa tarkoittavasta ruotsin sanasta skytte. Nimen alku on Skyttälä-nimisessä torpassa, joka sijaitsi nykyisen Suomen Pankin rakennuksen paikallalähde?.  Kyttälän alue liitettiin useiden ostojen kautta 1600-luvulla Tammerkosken kartanoon, ja 1790-luvulla se siirtyi Hatanpään kartanon omistukseen.
Kaupunginosan historiaa

Alun perin Tampereen kaupunki sijaitsi kokonaan Tammerkosken länsipuolella. Kun Tampereen teollistuminen alkoi 1850-luvulla, kaupunkiin virtasi työväkeä, jolle ei riittänyt asuinsijoja. Hatanpään kartano alkoi vuokrata maapalstoja Tammerkosken itäpuolelta Messukylän puolelta. Nimensä alue sai Skyttälän talosta. Kaavaa tai rakennusjärjestystä ei ollut, ja talot rakennettiin pellolle sikin sokin. Monin tavoin puutteellisista asuinoloista johtuen Kyttälässä rehottivat erilaiset sairaudet, ja myös rikollisuus oli alueen ongelma.
Hallinnollisesti alue liitettiin Tampereeseen 1. heinäkuuta 1877, jolloin kaupunki myönsi Kyttälän torpille 15 vuoden vuokra-ajan. Kun vuokra-aika läheni loppuaan, kaupunki sanoi vuokrasopimukset irti, jolloin suuri osa asukkaista jouduttiin häätämään asunnoistaan. Häädetyille osoitettiin kuitenkin uudeksi asuinalueeksi Soukanlahden vuoret, ja näin syntyi Armonkallion kaupunginosa. Vuonna 1892 aluetta ryhdyttiin purkamaan uuden asemakaavan tieltä. Kyttälän asemakaavan perusratkaisuksi valittiin sama ruutukaava, joka oli jo käytössä Tammerkosken länsipuolella. Kaavan runkona olivat kosken länsipuolelta sen yli jatkuvat Hämeenkatu ja Satakunnankatu (silloin Uudensillankatu). Rongankadun nimi viittaa sen kohdalla sijainneeseen, nykyisen Litukan siirtolapuutarhan tienoilta alkunsa saaneeseen Ronganojaan, joka laski Tammerkoskeen. Ojassa oli runsaammin vettä vain kevättulvien aikana; talvisin oja oli lasten luistelupaikkana. Ronganojan länsipää putkitettiin 1800-luvun lopulla. Kyttälän etelärajalla sijaitsevan Sorin aukion nimen taustalla on paikalla aikoinaan sijainnut Sorinahde-niminen torppa; Sorinahde on myös Ratinasta Kalevankankaalle nouseva jyrkkä, joskin sittemmin loivennettu mäki. Tuomiokirkonkadun nimi oli vuoteen 1936 saakka Viinikankatu; nimenmuutoksen syynä oli se, ettei katu enää asemakaavamuutosten jälkeen johtanut Viinikan kaupunginosaan.
Kyttälän pohjoisosan rakennukset ovat enimmäkseen 1900-luvun alusta, jolloin Hämeenkadun puoleiset tontit rakennettiin liikerakennuksiksi. Kyttälä kärsi pahoja vahinkoja Tampereen valtauksessa 1918. Toisaalta Hatanpään valtatien pohjoispään rakentaminen tuli mahdolliseksi, kun katulinjalla sijainneet rakennukset tuhoutuivat.
Rakennuksia > Nykyisiä rakennuksia

Centrumin talo (1961)
Haarlan palatsi (1923)
Hotelli Emmauksen talo (1936)
Hotelli Ilves (1986)
Hotelli Tammer (1929)
Keskiputouksen voimalaitos (1932)
Koskikeskus (1988)
Lumilinna (1957)
Napparin talo (1920)
Ortodoksinen kirkko (1896–1899)
Ososen talo (1910)
Rautatieasema (1936)
Rautatieläisten talo (1896)
Ruuskasen talo (1892–1901)
SMK:n talo (1943)
Stockmannin tavaratalo (1981)
Suomen Pankin talo (1943)
Tampereen klassillinen lukio (1907)
Tampereen Säästöpankin talo (1952)
Vanha kauppaoppilaitos (1912)
Vanha postitalo (1927)
Varmantalo (1937)
Voiman talo (1937)
Rakennuksia > Entisiä rakennuksia

Hospits Emmaus (1893, purettu 1934)
Hällströmin palatsi (1897, tuhoutui 1918)
Luterilainen rukoushuone (1892, purettu 1968)
Otavallanhovi (1925, purettu 2018)
Ratinanlinna (1928, purettu 1988)
Scheelen apteekki (1892, purettu 1940)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyttälä Wikimedia Commonsissa
Kyttälän rytöpesästä Tampereen liikekeskukseksi (Arkistoitu – Internet Archive) (Tampere-seura)
Kyttälä (tampere.fi)
Kaupunginosa XI - Kyttälän pohjoisosa (uta.fi)
Kaupunginosa XII - Kyttälän eteläosa (uta.fi)
Tampereen suuralueet, suunnittelualueet, tilastoalueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Keskustan suuralue: Amuri: Amuri A · Amuri B · Särkänniemi Kyttälä: Jussinkylä · Kyttälä A · Kyttälä B Petsamo: Petsamo Kaleva: Kaleva · Liisankallio · Kalevanrinne · Hakametsä Kalevanharju: Kalevanharju · Järvensivu · Vuohenoja Pyynikki: Pyynikki · Pyynikinrinne · Kaakinmaa Finlayson: Finlayson · Tammerkoski Nalkala-Ratina: Nalkala · Ratina Tammela: Osmonmäki · Tammela A · Tammela B · Tulli Tampella-Lapinniemi: Lapinniemi · Lappi · Tampella Kissanmaa: Kauppi · Kissanmaa · Uusikylä Niihama: Kaupinlaakso · Niihama
Koillinen suuralue: Messukylä : Ristinarkku · Aakkula · Messukylä Olkahinen: Kumpula · Tasanne · Olkahinen Leinola: Leinola · Holvasti Atala: Atala Pappila: Pappila Linnainmaa: Linnainmaa · Hankkio Ojala: Ojala Takahuhti: Takahuhti · Ruotula · Huikas Turtola: Turtola, Viiala Kämmenniemi: Kämmenniemi Nurmi-Sorila: Nurmi · Sorila · Aitoniemi Teisko: Polso · Terälahti · Velaatta · Viitapohja
Kaakkoinen suuralue: Kaukajärvi: Kaukajärvi · Lukonmäki · Annala · Haihara Hervanta pohjoinen: Hervanta luode · Hervanta koillinen Hervanta etelä: Hervanta lounas · Hervanta kaakko Rusko: Rusko Hervantajärvi: Hervantajärvi Vehmainen: Vehmainen Hallila: Hallila
Eteläinen suuralue: Härmälä: Härmälä · Rantaperkiö Koivistonkylä: Rautaharkko · Taatala · Koivistonkylä · Veisu · Korkinmäki · Nirva Peltolammi: Lakalaiva · Peltolammi · Multisilta · Sarankulma · Lahdesjärvi Hatanpää: Hatanpää Nekala: Viinikka · Nekala · Vihioja Muotiala: Jokipohja · Muotiala Vuores: Vuores
Läntinen suuralue: Epilä: Epilä · Epilänharju · Hyhky · Kaarila Haukiluoma: Haukiluoma · Lamminpää Ikuri: Ikuri Kalkku: Kalkku Myllypuro: Myllypuro Pispala: Ylä-Pispala · Tahmela · Ala-Pispala Rahola: Villilä · Rahola Tesoma: Ristimäki · Tesomajärvi Tohloppi: Tohloppi
Luoteinen suuralue: Lentävänniemi: Lentävänniemi Lielahti: Lielahti · Niemenranta · Hiedanranta · Santalahti Lintulampi: Niemi · Pohtola · Ryydynpohja · Lintulampi
Kaupunginosat jotka eivät ole tilastoalueita: Taraste
Palavaa Kyttälän kaupunginosaa Tampereen taistelun aikana keväällä 1918. Kuva on otettu Verkatehtaankadun ja Pellavatehtaankadun risteyksestä.
Königsbergin Albertus-yliopisto

| Königsbergin Albertus-yliopisto> Albertus-Universität Königsberg |
| --- | --- |
  

Perustettu:  20. kesäkuuta 1544
Lakkautettu:  1945
Sijainti:  Königsberg,  Saksa
Königsbergin Albertus-yliopisto, saks. Albertus-Universität Königsberg, oli maineikas Itä-Preussin alueella toiminut saksalainen yliopisto. Se perustettiin vuonna 1544, jolloin se oli Marburgin jälkeen toinen protestanttinen yliopisto. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa 1945 Itä-Preussi siirtyi Neuvostoliiton haltuun, ja saksalaisen yliopiston historia päättyi. Kaupungin nimeksi tuli Kaliningrad.
Preussin herttuakunta vuonna 1525.
Collegium Albertinum -rakennus 1850.
Yliopiston perustaja, herttua Albert.
Yliopiston perusti Preussin (Brandenburg-Ansbachin) ruhtinas Albrekt Brandenburgilainen (saks. Albrecht, lat. Albert). Tarkoituksena oli harjoittaa tiedettä protestanttisessa hengessä ja kilpailla lähialueen katolisten oppilaitoksia, esimerkiksi Vilnan yliopistoa vastaan. Yliopiston kutsumanimi oli Albertina, ja sen virallisessakin nimessä oli perustajansa mukaan sana Albert.
Yliopistossa toimi 1800-luvulla lukuisia maineikkaita tutkijoita. Varsinkin filosofia ja matematiikka olivat vahvoja aloja Albertinassa. Filosofeista erityisesti Johann Gottlieb Fichte, Immanuel Kant ja Johann Gottfried Herder ovat kuuluisia Albertinan kasvatteja. Matematiikassa muodostui suorastaan königsbergiläinen koulukunta, johon kuuluivat Carl Gustav Jacob Jacobi ja hänen oppilaansa Karl Wilhelm Borchardt, Eduard Heine, Otto Hesse ja Friedrich Julius Richelot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Königsbergin Albertus-yliopisto Wikimedia Commonsissa
Juhani Känkänen

Juhani Känkänen (s. 19. tammikuuta 1966 Forssa) on suomalainen kirjailija. Hänen vuonna 2005 ilmestynyt esikoisteoksensa Toivon mukaan voitti samana vuonna Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon. Se oli myös Akateemisen kirjakaupan vuoden 2005 suosituin esikoisteos.
Känkänen valmistui ylioppilaaksi Forssan Linikkalan lukiosta vuonna 1985 ja on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän on työskennellyt muun muassa kuvaamataidon opettajana, graafisena suunnittelijana, kuvittajana ja luovan kirjoittamisen opettajana.
Teokset

Toivon mukaan.  Helsinki:  Teos, 2005.  ISBN 951-851-031-8
Kilttipakko.  Helsinki:  Teos, 2007.  ISBN 978-951-851-130-7
Elämäni mustimmat hetket. Erään miehen pakomatka.  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-272-4
Luppa ja Tattis.  Helsinki:  Teos, 2015.  ISBN 978-951-851-634-0
Teokset > Apo-sarja

Hyvää huomenta, Apo Apponen!  (Lastenkirja)  Helsinki:  Teos, 2012.  ISBN 978-951-851-487-2
Joulu on jo ovella, Apo Apponen!  (Lastenkirja)  Helsinki:  Teos, 2013.  ISBN 978-951-851-530-5
Ilo irti, Apo Apponen!. Lastenkirja. Helsinki: Teos, 2016. ISBN 978-951-851-582-4
Hyvältä näyttää, Apo Apponen!. Helsinki: Teos, 2017. ISBN 978-951-851-799-6
Aurinko paistaa, Apo Apponen!. Helsinki: Teos, 2018. ISBN 978-951-851-902-0
Kivat pippalot, Apo Apponen!. Helsinki: Teos, 2019. ISBN 978-951-851-979-2
Tuu yökylään, Apo Apponen!. Helsinki: Teos, 2020. ISBN 978-952-363-079-6
Apo Apponen – Skuuttijengi ratkaisee. Helsinki: Teos, 2021. ISBN 978-952-363-184-7
• Apo Apponen – Ekaluokan kellokkaat. Helsinki: Teos, 2023. ISBN 978-952-363-420-6
Apo Apponen – Luokkaretki luontoon. Helsinki: Teos, 2024. ISBN 978-952-363-529-6
Apo Apposen laulut. Musiikillinen tarina Apo Apposesta. Jyväskylä: Loiskis, 2024. ISBN 978-952-94-9207-7
Teokset > Muut

Apo Apposen laulut. M. Esittäjä: Juhani Känkänen + Loiskis. 11 uutta lastenlaulua (säv./san. J. Känkänen, sov. Loiskis). Jyväskylä: Loiskis, 2024.
Aiheesta muualla

Kirjailijan kotisivu: https://juhanikankanen.wordpress.com/
Apo Apposen kotisivu:https://www.apoapponen.fi
Känkänen Teoksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Juhani Känkänen Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-videoita 20.4.2010.
Aamun kirja: Haastateltavana Juhani Känkänen (23.10.2007) Yle Elävä arkisto.
Aamun kirja: Juhani Känkäsen Luppa ja Tattis Yle Areena.
Nadja Nowak ja Juhani Känkänen keskustelevat romaanista Luppa ja Tattis
Juhani Känkäsen Kilttipakko uusliberalististen työolojen satiirisena  ja metafiktiivisenä representaationa (Ville Mällinen, pro gradu)  http://jultika.oulu.fi/files/nbnfioulu-201505211599.pdf
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Sirkka Könönen

Sirkka Könönen (7. maaliskuuta 1947 Suonenjoki – 28. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija, joka tunnettiin värikkäistä luontoaiheisista villaneuleistaan. Hän teki myös seinätekstiilejä ja mattoja. Könönen sai taideteollisuuden valtionpalkinnon vuonna 1992, ja seuraavana vuonna hänet valittiin Vuoden tekstiilitaiteilijaksi.
Sirkka Könönen valmistui ensin kartanpiirtäjäksi ja kouluttautui sitten tekstiilitaiteilijaksi Taideteollisesta korkeakoulussa, josta hän valmistui vuonna 1979. Uransa alussa hän kutoi mattoja, kunnes neulevaatteet alkoivat kiinnostaa häntä enemmän. Hänet tunnettiin myös kierrätysmateriaaleista tehdyistä installaatioistaan.
Könösen tuotteita myytiin hänen omaa nimeään kantavassa myymälässä Helsingin Kruununhaassa. Hänen neuleidensa omistajiksi tiedetään muun muassa kuningatar Silvia, prinsessa Anne, Bill Clinton ja Woody Allen.
Kirjallisuutta

Luutonen Marketta: Elämän kirjo neuleissa – Kuva tekstiilitaiteilija Sirkka Könösestä. Akatiimi 1999. ISBN 951-97208-8-X.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Arttu Käyhkö (tietokirjailija)

Arttu Käyhkö (s. 1975) on suomalainen tietokirjailija ja valokuvaaja. Hän työskenteli aiemmin toistakymmentä vuotta koneiden parissa paitsi Suomessa myös ulkomailla, muun muassa metsäkoneenkuljettajana, kaivinkoneenkuljettajana, raskaskoneiden huoltoasentajana (kaivoskoneet, materiaalinkäsittelykoneet satamissa sekä metsäkoneet) sekä lisäksi koneurakoitsijana.
Käyhkö on kuvannut raskaita työkoneita paljolti paikoissa, jotka ovat tavallisten ihmisten ulottumattomissa. Käyhkö on kertonut kuvanneensa yli 3 500 erilaista raskasta työkonetta niin Euroopassa kuin Pohjois-Amerikassakin. Sittemmin erilaisia työkonekuvia on kertynyt yli 15 000. Hän sanoo myös kuvanneensa muitakin aiheita noin 60 000 kuvan verran.
Kirjallinen tuotanto

Käyhkön ensimmäinen kirja, omakustanne Amerikkalainen legenda Caterpillar ilmestyi kevättalvella 2014. Saman vuoden syksyllä ilmestyi kustannusyhtiön toimesta Caterpillar -höyrykoneesta hybridiin -kirja. Maailman ensimmäinen suomenkielinen pelkästään Volvo-maanrakennuskoneista kertova Volvo maanrakennuskoneet -kirja syntyi yhteistyössä Volvon Construction Equipment -yhtiön kanssa, ja tästä syystä kirjaa on kahdella eri kansikuvalla. Tämän jälkeen Käyhköltä ilmestyi Metsätyökoneet Suomessa ja Maanrakennuskoneita Suomessa teokset. Viiden koneaiheisen kirjan jälkeen ilmestyi Saimaa ja laivat -kirja. Joulukuussa 2015 jatkoa seurasi Deeverin matkassa -veturikirjan muodossa. Kirjan aiheena ovat Lokomon ja Valmetin valmistamat Dv12- eli deeveri-dieselveturit, joista vanhimmat ovat kulkeneet Suomen rataverkolla yli 50 vuotta. Mansen Mörinät 2016 raskaskonetapahtumassa vuonna 2016 julkistettiin teos Suomen Rakennuskone Oy:n tarina, joka kertoo yrityksen tarinan alkaen 1960-luvulta. Keväällä 2016 ilmestyi kuva-tietoteos Kaivosten jättiläisiä. Kirjaa varten Käyhkö on sanonut kiertäneensä kuvaamassa jättiläismäisiä koneita paitsi Suomen, myös Ruotsin, Norjan, Viron ja Saksan kaivoksilla. Syksyllä 2016 ilmestyi ensin Pieni poliisiautokirja ja perään  Suomen poliisin 200-vuotisen historian kunniaksi kustantajan ja kirjailijan yhteisestä aloitteesta koottu Suomalainen poliisiautokirja kuva- ja tietoteos. Suuri metsäkonekirja -teos ilmestyi maaliskuussa 2017. Kirjan suurin ansio on epäilemättä ollut pitäytyminen suomalaisessa metsäkonekehityksessä. Käyhkön marraskuussa 2017 ilmestynyt Mustat projektit teos on aiemmista kuva-teksti-kirjoista poiketen puhdas tekstikirja ja poikkeaa edellisistä kirjoista aiheensakin puolesta. Käyhkö on myös sanonut Mustat projektit -kirjan olleen hänen pitkäaikaisin projektinsa, joka vei ihan uuteen maailmaan. Seuraavan kirjan hän teki valoisammasta aiheesta, ja toukokuussa 2018 ilmestyi vuosien varrella kuvattujen valokuvien pohjalta koottu Saimaa -kuvateos. Syyskuussa 2018 Käyhköltä ilmestyi 200-sivuinen historiikki Jusseja ja Åkermaneja. Rauma-Repolan huippusalaisesta sukellusalusprojektista kertova MIR - suomalainen sukellusalus -kirja puolestaan ilmestyi alkuvuodesta 2019. Kesäkuussa 2019 ilmestyi Volvon kanssa yhteistyössä tehty Volvo metsäkoneet -historiikki sekä Saksan Schwarzwaldin vuoristosta kertova Schwarzwald-kuva-tietoteos. Tämän jälkeen Käyhköltä on ilmestynyt Vihreiden vuorten Vermont -tieto-kuvakirja, Kappale kauneinta Suomea -kuvakirja, Valmet - traktorista metsäkoneeksi -historiikki, Schwarzwaldista Alpeille -matkakertomus-kuvateos, sekä savonlinnalaisista, savonlinnalaisuudesta ja Savonlinnasta kertova Savonlinna - Saimaan sydämessä -kirja. Kesällä 2020 Käyhköltä ilmestyi metsäkonehistoriikki Metsäkoneita Lokomosta Timberjackiin ja loppusyksystä Ponssen kanssa yhteistyössä tehty Ponsse - maailman parhaita metsäkoneita 50 vuotta -historiikki. Käyhkön viimeisin teos on talvella 2021 Kustantaja Laaksosen julkaisema lasten ja nuorten "Pieni metsäkonekirja".
Teokset

Amerikkalainen Legenda Caterpillar. Omakustanne, 2014.
Caterpillar – höyrykoneesta hybridiin. Kustantaja Laaksonen, 2014. ISBN 978-952-5805-63-5.
Volvo maanrakennuskoneet. Kustantaja Laaksonen, 2014. ISBN 978-952-5805-66-6.
Metsätyökoneet Suomessa. Kustantaja Laaksonen, 2015. ISBN 978-952-5805-69-7.
Maanrakennuskoneita Suomessa. Alfamer/Tarusto Kustannus Oy, 2015. ISBN 978-952-472-234-6.
Saimaa ja laivat. Kustantaja Laaksonen, 2015. ISBN 978-952-5805-75-8.
Deeverin matkassa. Kustantaja Laaksonen, 2015. ISBN 978-952-5805-78-9.
Suomen Rakennuskone Oy:n tarina. Kustantaja Laaksonen, 2016. ISBN 978-952-5805-80-2.
Kaivosten jättiläisiä. Kustantaja Laaksonen, 2016. ISBN 978-952-5805-82-6.
Pieni Poliisiautokirja. Kustantaja Laaksonen, 2016. ISBN 978-952-5805-85-7.
Suomalainen poliisiautokirja. Kustantaja Laaksonen, 2016. ISBN 978-952-5805-91-8.
Suuri Metsäkonekirja. Kustantaja Laaksonen, 2017. ISBN 978-952-5805-93-2.
Mustat projektit – Ydinaseita, vakoilua ja mielenhallintaa. Kustantaja Myllymäki, 2017. ISBN 978-952-93-9666-5.
Saimaa. Kustantaja Myllymäki, 2018. ISBN 978-952-7260-08-1.
Jusseja ja Åkermaneja. Kustantaja Myllymäki, 2018. ISBN 978-952-69085-0-2.
MIR - suomalainen sukellusalus. Kustantaja Myllymäki, 2019. ISBN 978-952-7260-13-5.
Volvo metsäkoneet. Kustantaja Myllymäki, 2019 ISBN 978-952-69085-2-6.
Schwarzwald. Kustantaja Myllymäki, 2019. ISBN 978-952-69085-1-9.
Vihreiden vuorten Vermont. Kustantaja Myllymäki, 2019. ISBN 978-952-69085-3-3.
Kappale kauneinta Suomea. Kustantaja Myllymäki, 2019. ISBN 978-952-69085-4-0.
Valmet - traktorista metsäkoneeksi. Kustantaja Myllymäki, 2020. ISBN 978-952-69085-7-1.
Schwarzwaldista Alpeille. Kustantaja Myllymäki, 2020. ISBN 978-952-69085-8-8.
Savonlinna - Saimaan sydämessä. Kustantaja Myllymäki, 2020. ISBN 978-952-69085-9-5.
Metsäkoneita Lokomosta Timberjackiin. Kustantaja Myllymäki, 2020. ISBN 978-952-7400-00-5.
Ponsse - maailman parhaita metsäkoneita 50 vuotta. Kustantaja Myllymäki, 2020. ISBN 978-952-7400-01-2.
Pieni metsäkonekirja. Kustantaja Laaksonen, 2021. ISBN 978-952-7260-23-4.
Arttu Käyhkön kirja Saimaa ja laivat vuodelta 2015.
Kauko Laajoki

Kauko Veikko Olavi Laajoki (s. 1940) on suomalainen geologi ja Oulun yliopiston geologian ja mineralogian emeritusprofessori vuodesta 1978. Hänen tutkimusalaansa ovat Suomen prekambriset rautamuodostumat.
Julkaisut

Kauko Laajoki and Risto Saikkonen, On the geology and geochemistry of the Precambrian iron formations in Väyrylänkylä, South Puolanka area, Finland, Geologinen tutkimuslaitos, 1977 Sarja: Bulletin / Geological Survey of Finland, 0367-522X; 292 ISBN 951-690-075-5
Kauko Laajoki, Stratigraphy of the northern end of the early Proterozoic (Karelian) Kainuu Schist Belt and associated gneiss complexes, Finland, Geologian tutkimuskeskus, 1991 Sarja: Geologian tutkimuskeskus. Bulletin ; 358. ISBN 951-690-447-5
Kääpiökoit

| Kääpiökoit |
| --- | --- |
 Ectoedemia alnifoliae
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kääpiökoimaiset Nepticuloidea
Heimo::  Kääpiökoit Nepticulidae  Stainton, 1854
Katso myös
   Kääpiökoit Wikispeciesissä   Kääpiökoit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kääpiökoit (Nepticulidae) on lajirikas Monotrysia-ryhmän perhosheimo. Siihen kuuluvat maailman pienikokoisimmat perhoslajit. Heimon noin 800 lajia on jaettu 11 sukuun ja niitä tavataan kaikissa maanosissa Etelämannerta lukuun ottamatta. Pohjoismaissa lajeja on 98.
Tuntomerkit

Erittäin pieniä perhosia, joiden siipiväli vaihtelee lajista riippuen 3–10 mm. Siipisuonisto on yksinkertaistunut, mutta etu ja takasiipeä yhdistää frenulum-retinaculum-rakenne, joka tosin on koirailla hyvin yksinkertainen. Siivet ovat tyypillisesti tummanharmaat ja varsin useilla lajeilla etusiivessä on leveä, vaalea poikkiraita. Tuntosarvet ovat lyhyet ja tuntosarven vieressä on chaetosema. Tuntosarven tyvessä on suuri suomutupsu. Imukärsä on lyhyt, mutta ilmeisesti ainakin osa lajeista käyttää sitä nesteiden nauttimiseen.
Elintavat

Pääsääntöisesti perhoset lentävät hämärässä tai yöllä, mutta muutamassa suvussa on päiväaktiivisia lajeja. Jotkin lajit lentävät myös valolle. Kääpiökoiden lentoaika on alkukesästä ja kaikki samaan lajiin kuuluvat yksilöt aikuistuvat noin 14 vuorokauden sisällä toisistaan. Naaras aloittaa munimisen heti parittelun jälkeen ja laskee tavallisesti vain yhden munan kullekin lehdelle. Munan läpimitta on noin 0,1 mm ja sitä suojaa läpimitaltaan noin 0,3 mm kupumainen suojakuori.
Toukat ovat lehtimiinaajia ja toukan syömäjäljen ja ravintokasvin perusteella lajit on usein helppoa tunnistaa. Perhosten pienestä koosta johtuen miinat ovat myös helpoin tapa eri lajien etsimiseen. Osa lajeista kovertaa lehtien sijasta puun kuorta tai kasvien siemeniä. Toukkavaiheita on neljä. Toukat ovat täysikasvuisina korkeintaan 5 mm:n pituisia, muodoltaan litteitä, täysin raajattomia ja niiden suuosat suuntautuvat eteenpäin. Eläimen pienestä koosta johtuen yksi miina riittää useimmiten koko toukkakehityksen ajaksi. Joillakin ikivihreillä kasveilla ja ilmaisesti myös joillakin puun kuoressa elävillä elävillä lajeilla toukkakehitys on kaksivuotinen. Toukkakehityksen päätteeksi koteloituminen tapahtuu tiiviin kotelokopan sisään. Kotelokoppa tehdään useimmiten maahan tai karikkeen sekaan miinan ulkopuolelle, vain harvoilla lajeilla miinan sisään. Useimmat lajit talvehtivat täysikasvuisina toukkina kotelokopan sisällä. Perhosen kuoriutuessa kotelo työntyy osittain kotelokopan ulkopuolelle.
Ainakin heimoissa Braconidae ja Eulophidae tavataan kääpiökoille erikoistuneita loispistiäisiä.
Aiheesta muualla

Erilaisten kääpiökoilajien miinoja (englanniksi)
Tree of Life Web Project (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q244254  Wikispecies: Nepticulidae  AFD: Nepticulidae  BAMONA: Nepticulidae  BioLib: 17288  BOLD: 537  BugGuide: 128680  CoL: DB5  EoL: 872  EPPO: 1NEPTF  Fauna Europaea: 89  Fauna Europaea (new): 226a1e1d-6a6c-4a6d-9526-1a2167bcffcd  GBIF: 7014  iNaturalist: 85925  IRMNG: 100996  ITIS: 118745  NBN: NBNSYS0000160517  NCBI: 58822  NZOR: 4f701cd4-2ff6-4136-a8ef-5e616a58ad0b  Open Tree of Life: 710446  Paleobiology Database: 233364  PPE: nepticulidae  WoRMS: 989031
Köhniöntaus

| Köhniöntaus |
| --- | --- |
 Köhniönjärvi, vasemmalla Köhniöntaus.
Kaupunki:  Jyväskylä
Suuralue:  Keltinmäki-Myllyjärvi
Suunnittelualue:  Valkeamäki
Köhniöntaus on tilastollinen pienalue Valkeamäen tilastoalueella ja kaupunginosassa Jyväskylässä. Alue on Köhniönjärven ja valtatien 18 välistä asumatonta metsää, jonka kaavoittamista ja rakentamista asuinalueeksi on suunniteltu ainakin 1990-luvulta lähtien.
Lähimmät asuinalueet ovat Keltinmäki ja Kypärämäkeen kuuluva Köhniö. Alueen läpi kulkee myös Haapamäki–Jyväskylä-rata, jonka varrella on aikaisemmin ollut Köhniönjärven seisake.
Luonto

Köhniönjärven eteläranta ja Keltinmäeltä Soidenlammesta tulevan puron suu ovat kaupungin omistamaa suojelualuetta. Alue on suurimmaksi osaksi noin 120-vuotiasta kuusimetsää, joka on liito-oravan elinaluetta. Alueella esiintyy myös muun muassa rauhoitettua valkolehdokkia. Yhdessä Köhniönjärvestä laskevan Köyhänojan yläjuoksun kanssa alueet muodostavat 13,3 hehtaarin kokoisen, kolmiosaisen Köhniönseläksi kutsutun luontokohteen.