stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maailmankaikkeuden lämpökuolema

Yleistä
Maailmankaikkeus
Kaikkeuden ikä
Kaikkeuden muoto
Kosmologian aikajana
Varhainen kaikkeus
Alkuräjähdys
Alkuräjähdyksen aikajana
Inflaatio
Ydinsynteesi
GWB
Neutriinotausta
Kosminen mikroaaltotausta
Laajeneva kaikkeus
Punasiirtymä
Hubblen laki
Kaikkeuden metrinen laajeneminen
Kaikkeuden kiihtyvä laajeneminen
Fridmanin yhtälöt
FLRW-metriikka
Rakenteen muodostuminen
Kaikkeuden muoto
Rakenteen muodostuminen
Galaksien muodostuminen
Galaksimuuri
Suuren mittakaavan rakenne
Kaikkeuden tulevaisuus
Lämpökuolema
Kaikkeuden lopullinen kohtalo
Osatekijät
Lambda-CDM-malli
Pimeä aine
Pimeä energia
Pimeä virtaus
Kosmologian kokeita
Havaitseva kosmologia
CoBE
BOOMERanG
Planck
WMAP
n
k
Kaavakuva maailmankaikkeuden laajenemisesta
Maailmankaikkeuden lämpökuolema on maailmankaikkeuden lopulliseksi kohtaloksi ehdotettu malli, jonka mukaan maailmankaikkeuden laajentuminen tulee johtamaan sen kylmenemiseen sopimattomaksi liikkeelle ja elämälle. Toisin sanoen maailmankaikkeus olisi saavuttanut entropiahuippunsa. Lämpökuolemateoria perustuu William Thomsonin, ensimmäisten termodynamiikan pääsääntöjen kehittäjän, ajatuksiin.
Teorian alkuperä

Lämpökuolemateoria juontaa juurensa ensimmäisten kahden termodynamiikan lain kehittelyyn. Vuonna 1851 William Thomson esitteli lämpökuoleman perusidean ensimmäisen kerran. Vuosina 1852 ja 1865 William Rankine ja Hermann von Helmholtz kirjoittivat aiheeseen liittyen ja mainitsivat Thomsonin teorian isänä.
Astrofyysikko Jamal Islam ja fyysikko Freeman Dyson ovat tutkineet 1970-luvulla maailmankaikkeuden tulevaisuutta olettaen lämpökuolemateorian olevan oikea.
Teorian alkuperä > Ajanjaksot

Myöhemmin astrofyysikot Fred Adams ja Gredory Laughlin jakoivat maailmankaikkeuden menneisyyden ja tulevaisuuden viiteen ajanjaksoon. Ensimmäinen ajanjakso, alkuaika (en. Primordial Era) on aika juuri jälkeen alkuräjähdystä, kun tähtiä ei ollut vielä syntynyt. Toinen ajanjakso, kehittymisen aika (en. Stelliferous Era) on tällä hetkellä käynnissä oleva aikakausi, jolloin tähtiä ja galakseja on olemassa. Kolmantena ajanjaksona, harventumisen aikana (en. Degenerate Era), tähdistä on jäljellä enää valkoisia kääpiöitä, neutronitähtiä ja mustia aukkoja. Neljäntenä ajanjaksona, mustien aukkojen aikana (en. Black Hole Era), valkoiset kääpiöt, neutronitähdet ja muut kohteet ovat tuhoutuneet protonien hajoamisen takia, ja jäljellä on vain mustia aukkoja ja supermassiivisia mustia aukkoja. Viidentenä ajanjaksona, pimeänä aikana (en. Dark Era), jopa mustat aukot ovat kadonneet ja jäljelle on jäänyt vain fotonien ja leptonien muodostamaa harvaa kaasua, joka jäähtyy hitaasti kohti absoluuttista nollapistettä.
Lämpökuolema ja loppujäähtyminen

Lämpökuolemateorian mukaan maailmankaikkeuden lämpötila tulee lopulta olemaan hyvin lähellä absoluuttista nollapistettä. Toisen samankaltaisen teorian, loppujäähtymisen, mukaan universumista vain tulee liian kylmä elämälle jatkuvan laajentumisen takia. Kuitenkin molempien teorioiden lopputulos on melko samanlainen.
Tapahtumat > Kehittymisen aika

Maailmankaikkeus on tällä hetkellä 13,72 miljardia vuotta vanha, ja on tällä hetkellä kehittymisen ajassa. Ensimmäiset tähdet syntyivät noin 155 miljoonaa vuotta alkuräjähdyksen jälkeen. Tähtiä syntyy kylmistä kaasupilvistä oman painovoimansa ansioista. Tämän prosessin tulos on prototähti, joka muuttuu ajan kuluessa tavalliseksi tähdeksi. Lopulta tähdet kuluttavat kaiken vetynsä.
Tämän jälkeen tähdistä, joiden massa on pieni tai keskitasoinen, tulee pääasiassa heliumista koostuvia valkoisia kääpiöitä, suurimassaiset tähdet taas räjähtävät supernovaksi, jonka kadottua jäljellä on vain neutronitähti tai musta aukko. Vanhojen tähtien kuoltua syntyy uusia tähtiä. Kuitenkin lopulta saatavilla olevan kaasun määrä vähenee ja uusien tähtien syntymisvauhti hidastuu.
Tapahtumat > Kehittymisen aika > Linnunrata ja Andromeda yhdistyvät

Andromedan galaksi on tällä hetkellä 2,5 miljoonan valovuoden päässä Linnunradasta. Galaksit liikkuvat toisiaan kohti noin 120 kilometrin sekuntivauhdilla. Noin 3 miljardin vuoden kuluttua galaksit törmäävät toisiinsa ja muodostavat yhden suuren galaksin. On kuitenkin mahdollista, että Andromedan liikkumissuunta ei ole oikea yhdistymisen tapahtumiseen.
Tapahtumat > Kehittymisen aika > Paikallinen ryhmä yhdistyy

Linnunradan ja Andromedan yhdistymisen jälkeen Paikallisen ryhmän, galaksijoukon johon kummatkin galaksit kuuluvat, kaikki galaksit tulevat luultavasti lopulta yhdistymään hyvin suureksi galaksiksi. Tämä tapahtunee noin 100 miljardin-1 biljoonan vuoden kuluttua.
Tapahtumat > Harventumisen aika

Tähtien syntyminen lakkaa luultavasti 100 miljardin vuoden kuluttua.
 Näidenkin tähtien kulutettua vetynsä tähtienväliset kohteet ovat pääasiassa valkoisia kääpiöitä, mustia aukkoja ja neutronitähtiä. Tällöin alkaa ns. harventumisen aika, jolloin tähtien jäänteet alkavat kadota pois. Harventumisen aika päättynee lopulta 1040 vuoden kuluttua.
Tapahtumat > Harventumisen aika > Tähtien synty lakkaa

Pienimassaisimmilla tähdillä kestää pisimpään kuluttaa vetypolttoaineensa loppuun, joten viimeisenä jäljellä olevat tähdet tulevat olemaan noin 0,08 Auringon massaisia punaisia kääpiöitä, joiden elinikä voi olla jopa yli 10 biljoonaa vuotta, eli 10 kertaa lyhyempi aika kuin aika tähtien synnyn loppumiseen. Lopulta nämäkin tähdet jäähtyvät valkoisiksi kääpiöiksi. Tällöin maailmankaikkeus tulee olemaan valkoisten kääpiöiden, neutronitähtien ja mustien aukkojen täyttämä. Noin 90% näistä kohteista tulee olemaan valkoisia kääpiöitä.
Kun viimeinen tähti on muuttunut valkoiseksi kääpiöksi, maailmankaikkeus tulee olemaan hyvin pimeä. Kuitenkin, nopeasti ohi meneviä valon hetkiä voi esiintyä. Tällainen hetki voisi syntyä, jos kaksi hiili- ja happipohjaista valkoista kääpiötä, joiden yhdistetty massa on yli Chandrasekharin rajan, eli 1,4 Auringon massaa, törmäävät toisiinsa. Tuloksena syntyy tyypin Ia supernova, joka valaisee pimeyttä muutaman viikon ajan. Jos taas kaksi heliumpohjaista valkoista kääpiötä, joiden yhdistetty massa on yli 0,3 Auringon massaa törmäävät, voi syntyä heliumtähti, jonka elinaika on muutamia satoja miljoonia vuosia. Lisäksi, jos kaksi ruskeaa kääpiötä törmäävät, tuloksena voi olla uudet 10 biljoonaa vuotta selviytyvä punainen kääpiö.
Tapahtumat > Harventumisen aika > Tähtien ja planeettojen jäänteiden kohtalo

Ajan kuluessa gravitaatiosäteily saa planeettojen kiertoradat muuttumaan. Tämän takia suurin osa planeettojen jäänteistä joutuu "heitetyksi" ulos aurinkokunnistaan.
Vielä myöhemmin, noin 1019–1020 vuoden kuluttua jotkut kohteet voivat saavuttaa galaktisen pakonopeuden ja "heittäytyä" ulos galaksistaan. Tämän tuloksena on pienempi ja tiheämpi galaksi. Jäljelle jääneet kohteet taas joutuvat joko myös "heitetyksi", tai putoavat galaksin keskustoissa oleviin supermassiivisiin mustiin aukkoihin.
Tapahtumat > Mustien aukkojen aika

1040 vuoden kuluttua maailmankaikkeudessa on jäljellä vain mustia aukkoja ja tähtien jäänteitä Auringon kokoisen mustan aukon katoamisessa kestää noin 2×1066 vuotta. Kuitenkin pienemmät mustat aukot yhdistyvät luultavasti supermassiivisiin mustiin aukkoihin, joiden katoamisessa kestää huomattavasti kauemmin. 1011 Auringon massaisen supermassiivisen mustan aukon katoamisessa kestää noin 2×1099 vuotta.
Tapahtumat > Pimeä aika

Kun kaikki mustat aukot ovat kadonneet, maailmankaikkeus tulee olemaan lähes tyhjä. Fotonit, neutronit, elektronit ja positronit lentävät ympäriinsä, eivätkä kohtaa toisiaan lähes ollenkaan.
Tänä aikana jäljellä on vain hyvin harvaa ainetta, ja maailmankaikkeuden aktiivisuus on pienentynyt erittäin paljon verrattuna aikaisempiin vaiheisiin, ja maailmankaikkeudessa vallitsee hyvin matala energiataso ja hyvin korkeat aikavälit. Joskus elektronit ja positronit saattavat kohdata toisensa, ja muodostaa epävakaan positroniatomin. Lopulta prosessin tuloksena voi olla lämpökuolema.
Ajankohta

Alkuräjähdyksestä tähän hetkeen maailmankaikkeuden materia ja pimeä materia ovat luultavasti olleet keskittyneenä tähtiin, galakseihin ja galaksijoukkoihin. Tämän takia maailmankaikkeus ei ole termodynaamisessa tasapainossa ja kappaleet voivat liikkua fyysisesti. Supermassiivisen mustan aukon, jonka massa on noin 1011 Auringon massaa, puoliintumisaika lienee noin 10100 vuotta. Puoliintumisajan jälkeen maailmankaikkeudessa alkaa niin sanottu pimeä aika, jolloin maailmankaikkeuden materia on pääasiassa harvaa fotoni- ja leptonikaasua. Tämän takia maailmankaikkeudessa tulee vallitsemaan hyvin matala energiataso ja hyvin korkeat aikavälit. Lopulta tämä prosessi voi aiheuttaa lämpökuoleman.
Yksinkertainen aikajana

William Thomson
Taiteilijan näkemys supermassiivisesta mustasta aukosta
Taiteilijan näkemys punaisesta kääpiöstä
Supermassiivisten mustien aukkojen kadottua jäljelle jää vain harvaa fotoni- ja leptonikaasua.
Mauri Akkanen

Mauri Olavi Akkanen (10. helmikuuta 1935 Kuolemajärvi – 20. toukokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen opettaja, urheilija, kirjailija ja toiminnanjohtaja. Hän toimi voimistelunopettajana Valkeakosken yhteiskoulussa 1959–1962, voimistelunopettajana Imatran yhteislyseossa 1962–1973, toiminnanjohtajana Suomen kuntourheiluliitossa 1973–1978 ja Suomen Sydäntautiliiton toiminnanjohtajana 1978–1995.
Akkanen sai urheilijana 1 500 metrin ja 800 metrin juoksumatkoilla nuorten sarjoissa neljä Suomen-mestaruutta, kolme toista sijaa ja yhden kolmannen sijan.
Akkanen siirtyi eläkkeelle vuonna 1995. Tämän jälkeen hän kirjoitti talvisodasta isänsä muistelmiin perustuvan kirjan Isäni – Taipaleen taistelija, muistelmakirjan tädistään Tätini Impi, 102 vuotta Kivennavalta, Sirkka-Liisa Kivelän kanssa tehdyn, muisteluihin vanhuspalveluissa tarkoitetun kirjan Muistelemme sekä omaelämäkerran.
Akkaselle myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi.
Teokset

Isäni – Taipaleen taistelija. Omakustanne, 1999.
Tätini Impi, 102 vuotta Kivennavalta Omakustanne, 2005.
Akkanen, Mauri – Kivelä, Sirkka-Liisa: Muistelemme. Rovaniemi: Gerocon, 2008 ISBN 978-952-92-4144-6
Luota minuun – niin kuin Vuoreen. Omakustanne 2011.
Mauri Akkanen Kuolemajärveltä Akkalan kylästä Akkasen talosta. Omakustanne, 2011.
Belgian jalkapallomaajoukkue

Belgian jalkapallomaajoukkue  (holl. Belgisch voetbalelftal; ransk. Équipe belge de football; saks. Belgische Fußballnationalmannschaft) edustaa Belgiaa kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa. Sitä hallinnoi Belgian kuninkaallinen jalkapalloliitto.
Historiaa

Belgian jalkapallomaajoukkue pelasi ensimmäisen virallisen ottelunsa vappuna 1904. Ottelu pelattiin Brysselissä Englannin joukkuetta vastaan ja sen lopputulos oli 3–3-tasapeli. Ennen tätä ottelua belgialaiset olivat toki pelanneet joitakin otteluita, mutta koska joukkueessa pelasi tuolloin myös muiden maiden, lähinnä Englannin, kansalaisia, näitä otteluita ei lasketa virallisiksi maaotteluiksi. Esimerkiksi Hollanti kaatui maalein 8–0 28. huhtikuuta 1901 muutamien englantilaisten vahvistaessa joukkuetta. Vuodesta 1905 alkaen Belgian oli määrä pelata maaotteluita Hollantia vastaan kahdesti vuodessa siten, että toinen ottelu pelattaisiin Antwerpenissa ja toinen Rotterdamissa. Tuohon aikaan maajoukkueen kokoamisesta vastasi Belgian suurimpien seurajoukkueiden edustajista koottu työryhmä. Lempinimen Punaiset Paholaiset (Les Diables Rouges) keksi journalisti Pierre Walckiers vuonna 1906 joukkueen voitettua Rotterdamissa Hollannin maalein 2–3.
Seuraavan kuuden vuosikymmenen aikana Belgiasta kehittyi hyvä kakkoskorin joukkue, joka vain harvoin ylti pelaamaan arvoturnausten voitosta, mutta tarjosi yksittäisissä otteluissa muille kovan vastuksen niin vieraissa kuin etenkin kotikentällään. Joukkueen suurin vahvuus piili paitsioansaan perustuvassa pelitavassa. 1980- ja 1990-luvut olivat yleisesti joukkueen parasta aikaa. Valmentaja Guy Thysin alaisuudessa Belgia tunnettiin hyvin organisoituneena ja fyysistä peliä suosivana joukkueena, jota oli vaikea voittaa. Joukkueen tiukan pelikurin lisäksi sellaiset yksittäiset pelaajat, kuten maalivahti Jean-Marie Pfaff, keskikenttäpelaaja Eric Gerets ja pelinrakentaja Enzo Scifo vahvistivat joukkuetta omalla panoksellaan. Kuitenkin joukkueella oli taipumus hieman horjuvaan peliasenteeseen. Etukäteen huonompia maita vastaan joukkue saattoi monestikin kärsiä asennevammasta, mutta suuria maita vastaan peliasenne oli lähes aina kova kuin kivi.
Vielä 2000-luvun alussa edes maailman huippujoukkueet eivät pitäneet pelaamisesta Belgian Punaisia Paholaisia vastaan. Jopa Brasilialla oli suuria vaikeuksia ansaita 2–0-voitto Belgiasta vuoden 2002 MM-turnauksen pudotuspelivaiheessa. Tämän turnauksen jälkeen Belgia menetti hiljalleen asemiaan FIFA:n maajoukkuerankingissa, eikä se pitkään kyennyt nousemaan aiemmalle tasolleen. Uusi nousu koitti 2010-luvulla: joukkue ylsi puolivälieriin MM-kilpailuissa 2014 ja EM-kilpailuissa 2016 sekä saavutti pronssia MM-kilpailuissa 2018 ja nousi maailmanrankingin ykköseksi.
Arvokilpailut > Maailmanmestaruuskilpailut

Belgian saavutukset maailmanmestaruuskilpailuissa kertovat siitä hyvästä pelaajamateriaalin tasosta, joka maalla on vuosien varrella ollut huomioiden maan koko ja väestöpohja. Belgia selviytyi karsinnoista kuusiin perättäisiin MM-kisoihin vuosina 1982–2002. Vuoden 1974 kisoihin Belgia ei karsintalohkonsa kakkosena päässyt vaikka se ei hävinnyt karsinnoissa yhtään ottelua. Meksikon kisoissa 1986 Belgia sijoittui neljänneksi. Se hävisi vain välieräottelun Argentiinalle, joka sittemmin voitti mestaruuden, sekä pronssiottelun jatkoajalla Ranskalle maalein 2–4. Ensimmäisen mitalinsa Belgia saavutti Venäjän kisoissa 2018 sijoittuessaan pronssille.
Arvokilpailut > Euroopan-mestaruuskilpailut

Belgia on EM-kilpailuissa yltänyt kerran loppuotteluun. Italian turnauksessa 1980 se hävisi loppuottelussa Länsi-Saksalle maalein 1–2. Vuonna 1972 Belgia saavutti pronssia. Suuri pettymys oli jääminen alkulohkoon kotikisoissa 2000, minkä jälkeen joukkue ei yltänyt mukaan kolmeen seuraavaan lopputurnaukseen. Kesän 2021 EM-kilpailujen aikaan Belgia oli FIFA:n rankingissa ykkönen mutta hävisi EM-turnauksen puolivälierissä Italialle.
1960 – Ei osallistunut
1964–1968 – Ei selviytynyt karsinnoista
1972 – Pronssia
1976 – Ei selviytynyt karsinnoista
1980 – Hopeaa
1984 – Ensimmäinen kierros
1988–1996 – Ei selviytynyt karsinnoista
2000 – Ensimmäinen kierros
2004–2012 – Ei selviytynyt karsinnoista
2016 - Puolivälierät
2020 - Puolivälierät
2024 - Neljännesvälierät
Arvokilpailut > Olympiakisat

Vuoden 1900 kisoissa Belgia voitti pronssimitalin ja 20 vuotta myöhemmin kultamitalin.
Pelaajat > Syksyn 2018 joukkue

Seuraavat pelaajaton valittu Kansojen Liigan otteluun Sveitsiä vastaan 12. lokakuuta 2018. ja ystävyysotteluun Alankomaita vastaan 16. lokakuuta 2018.

Ottelut ja maalit on päivitetty 12. lokakuuta 2018 Sveitsiä vastaan pelatun ottelun jälkeen.
| # | Pel>  | Pelaaja | Syntymäaika (ikä) | Ottelut | Maalit | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1M | Thibaut Courtois | 11. toukokuuta 1992 (ikä 32) | 68 | 0 |  Real Madrid |
| 12 | 1M | Simon Mignolet | 6. maaliskuuta 1988 (ikä 36) | 21 | 0 |  Liverpool |
| 13 | 1M | Koen Casteels | 25. kesäkuuta 1992 (ikä 32) | 0 | 0 |  VfL Wolfsburg |
| 24 | 1M | Matz Sels | 26. helmikuuta 1992 (ikä 33) | 0 | 0 |  Strasbourg |

| 4 | 2P | Vincent Kompany | 10. huhtikuuta 1986 (ikä 38) | 85 | 4 |  Manchester City |
| 2 | 2P | Toby Alderweireld | 2. maaliskuuta 1989 (ikä 35) | 85 | 3 |  Tottenham Hotspur |
| 3 | 2P | Thomas Vermaelen | 14. marraskuuta 1985 (ikä 39) | 71 | 1 |  Barcelona |
| 20 | 2P | Dedryck Boyata | 28. marraskuuta 1990 (ikä 34) | 12 | 0 |  Celtic |
| 5 | 2P | Jason Denayer | 28. kesäkuuta 1995 (ikä 29) | 8 | 0 |  Lyon |
| 19 | 2P | Christian Kabasele | 24. helmikuuta 1991 (ikä 34) | 2 | 0 |  Watford |
| 25 | 2P | Brandon Mechele | 28. helmikuuta 1993 (ikä 31) | 0 | 0 |  Watford |

| 6 | 3KK | Axel Witsel | 12. tammikuuta 1989 (ikä 36) | 98 | 9 |  Borussia Dortmund |
| 8 | 3KK | Marouane Fellaini | 22. marraskuuta 1987 (ikä 37) | 87 | 18 |  Manchester United |
| 22 | 3KK | Nacer Chadli | 2. elokuuta 1989 (ikä 35) | 53 | 6 |  Monaco |
| 15 | 3KK | Thomas Meunier | 2. syyskuuta 1991 (ikä 33) | 33 | 6 |  Paris Saint-Germain |
| 11 | 3KK | Yannick Carrasco | 4. syyskuuta 1993 (ikä 31) | 33 | 5 |  Dalian Yifang |
| 17 | 3KK | Youri Tielemans | 7. toukokuuta 1997 (ikä 27) | 16 | 0 |  Monaco |
| 21 | 3KK | Timothy Castagne | 5. joulukuuta 1995 (ikä 29) | 1 | 0 |  Atalanta |
| 7 | 3KK | Dennis Praet | 14. toukokuuta 1994 (ikä 30) | 1 | 0 |  Sampdoria |
| 18 | 3KK | Hans Vanaken | 14. elokuuta 1992 (ikä 32) | 1 | 0 |  Brugge |

| 18 | 4H | Eden Hazard (Kapteeni) | 7. tammikuuta 1991 (ikä 34) | 95 | 27 |  Chelsea |
| 9 | 4H | Romelu Lukaku | 13. toukokuuta 1993 (ikä 31) | 78 | 45 |  Manchester United |
| 14 | 4H | Dries Mertens | 6. toukokuuta 1987 (ikä 37) | 77 | 15 |  Napoli |
| 23 | 4H | Michy Batshuayi | 2. lokakuuta 1993 (ikä 31) | 20 | 10 |  Valencia |
| 16 | 4H | Thorgan Hazard | 29. maaliskuuta 1993 (ikä 31) | 16 | 1 |  Borussia Mönchengladbach |
Pelaajat > Edelliset kokoonpanot

Maailmanmestaruuskilpailut: 1930 · 1934 · 1938 · 1954 · 1970 · 1982 · 1986 · 1990 · 1994 · 1998 · 2002 · 2014 · 2018
Euroopan-mestaruuskilpailut: 1972 · 1980 · 1984 · 2000 · 2016 · 2020
Pelaajat > Eniten maaotteluita ja maaottelumaaleja

Belgian maajoukkueessa yli sata maaottelua ovat kesän 2021 EM-kilpailujen päättyessä pelanneet Jan Vertonghen (131), Axel Witsel (114), Toby Alderweireld (113), Eden Hazard (111) ja Dries Mertens (102). Kaikki vähintään 50 maaottelua pelanneet löytyvät erillisestä luettelosta.
Eniten maaottelumaaleja ovat tehneet Romelu Lukaku (64), Eden Hazard (32), Bernard Voorhoof (30), Paul Van Himst (30), Marc Wilmots (28) ja Joseph Mermans (27).
Päävalmentajat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1910–1913 William Maxwell  1914 Charles Bunyan  1920–1928 William Maxwell  1928–1930 Victor Löwenfelt  1930–1934 Hector Goetinck  1935 Jules Turnauer  1935–1940 Jack Butler  1944–1946 François Demol  1947–1953 Bill Gormlie  1953–1954 Dougall Livingstone  1955–1957 André Vandeweyer  |  1957 Louis Nicolay  1957–1958 Geza Toldi  1958–1968 Constant Vanden Stock  1968–1976 Raymond Goethals  1976–1989 Guy Thys  1989–1990 Walter Meeuws  1990–1991 Guy Thys  1991–1996 Paul Van Himst  1996 Wilfried Van Moer  1997–1999 Georges Leekens  1999–2002 Robert Waseige  |  2002–2005 Aimé Anthuenis  2006–2009 René Vandereycken  2009 Franky Vercauteren  2009–2010 Dick Advocaat  2010–2012 Georges Leekens  2012–2016 Marc Wilmots  2016–2022 Roberto Martínez  2023–2025 Domenico Tedesco  2025–     Rudi Garcia  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Belgian jalkapallomaajoukkue Wikimedia Commonsissa
| n k Euroopan miesten jalkapallomaajoukkueet (UEFA) |
| --- | --- |
Nykyiset:  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Islanti  Israel  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales 
Entiset:  Itä-Saksa  Jugoslavia  Neuvostoliitto  Saar  Serbia ja Montenegro  Tšekkoslovakia 
Jalkapallon olympiavoittajat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1900  Upton Park FC | 1904  Galt FC | 1908  Iso-Britannia | 1912  Iso-Britannia | 1920  Belgia | 1924  Uruguay |
| 1928  Uruguay | 1936  Italia | 1948  Ruotsi | 1952  Unkari | 1956  Neuvostoliitto | 1960  Jugoslavia |
| 1964  Unkari | 1968  Unkari | 1972  Puola | 1976  Itä-Saksa | 1980  Tšekkoslovakia | 1984  Ranska |
| 1988  Neuvostoliitto | 1992  Espanja | 1996  Nigeria | 2000  Kamerun | 2004  Argentiina | 2008  Argentiina |
| 2012  Meksiko | 2016  Brasilia | 2020  Brasilia |  |  |  |
Radko Dimitriev

| Radko Dimitriev |
| --- | --- |
 Radko Dimitriev valokuvassa vuodelta 1914
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1859 Gradets
Kuollut: 18. lokakuuta 1918 Pjatigorsk
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Venäjän–Turkin sota Serbian–Bulgarian sota Ensimmäinen Balkanin sota Toinen Balkanin sota Ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:  kenraali
 Nimikirjoitus
Radko Dimitriev (24. syyskuuta 1859 Gradets – 18. lokakuuta 1918 Pjatigorsk) oli bulgarialainen kotimaansa ja sittemmin Venäjän armeijassa palvellut kenraali. Dimitriev otti osaa esimerkiksi Venäjän–Turkin sotaan, Serbian–Bulgarian sotaan, molempiin Balkanin sotiin ja Venäjän armeijan palveluksessa ensimmäiseen maailmansotaan. Lopulta hän jäi bolševikkien teloituttamaksi.
Elämäkerta

Radko Dimitriev syntyi Gradetsissa 24. syyskuuta 1859. Jo nuorena Dimitriev toimi turkkilaisten vastaisissa piireissä ja hän osallistui taisteluihin heitä vastaan Venäjän–Turkin sodassa 1877–1878. Sodan jälkeen hän opiskeli kadettikoulussa Sofiassa jatkaen opintojaan Nikolain yleisesikunta-akatemiassa Venäjän Pietarissa. Opintojensa jälkeen hän taisteli Serbian–Bulgarian sodan taisteluissa vuonna 1885 kunnostautuen erityisesti Slivitsan taistelussa.
Bulgarian tuolloinen ruhtinas Aleksanteri I kääntyi Venäjää vastaan Serbian vastaisen sodan jälkeen. Dimitriev oli itse russofiili ja panslavisti, jolle ruhtinaan uusi ulkopoliittinen suuntaus ei käynyt. Dimitriev sekaantui Aleksanterin vastaiseen murhayritykseen elokuussa 1887, jonka epäonnistuttua hän pakeni Romaniaan. Romaniassa Dimitriev kaavaili vallankaappausta Bulgariassa muiden bulgarialaisten upseerien kanssa ja liittyi lopulta Venäjän Kaukasuksen armeijaan.
Venäjän ja Bulgarian välit paranivat ajan myötä ja Dimitriev palasi kotimaahansa liittyen Bulgarian armeijaan vuonna 1898. Dimitriev sai tukea Venäjältä, jonka avulla hän sai aseman Bulgarian armeijan esikuntapäällikkönä. Bulgarialaiset saivat merkittäviä voittoja turkkilaisista ensimmäisen Balkanin sodan aikana 1912–1913 Dimitrievin alaisuudessa. Sotaonni ei kuitenkaan ollut yhtä hyvä toisen Balkanin sodan sytyttyä Bulgarian, sekä kreikan, Romanian ja Serbian välillä Bulgarian lopulta hävitessä sodan. Toisen Balkanin sodan tappion jälkeen Dimitrievistä tuli Bulgarian Venäjän lähettiläs. Hän oli myös Bulgarian tsaariksi nousseen Ferninandin saksalaismyönteisen politiikan vastustaja.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Dimitriev liittyi Venäjän armeijaan. Hän johti venäläistä 3. armeijaa lopulta epäonnistuneen Gorlicen–Tarnówin offensiivin aikana vuosina 1914–1915. Dimitrievin alaiset venäläisjoukot joutuivat vetäytymään hyökkäyksensä jälkeen, mutta kaoottiselta paolta vältyttiin. Jonkin aikaa myöhemmin Bulgaria liittyi maailmansotaan keskusvaltojen puolella, jolloin Dimitriev syrjäytettiin 3. armeijan johdosta. Venäjän helmikuun vallankumouksen alkaessa Dimitriev johti 11. armeijaa Baltiassa. Vallankumouksellista liikehdintää oli myös Dimitrievin johtamien joukkojen parissa, mutta Dimitriev sai tehtyä heidän johtonsa kanssa sopimuksen, joka teki mahdolliseksi vastarinnan jatkamisen saksalaisia vastaan. Lopulta Dimitriev jäi kuitenkin Venäjän bolševikkien pidättämäksi ja hänet teloitettiin vain hieman myöhemmin Pjatigorskissa 18. lokakuuta 1918.
Dimitrievin muistomerkki Slivnitsassa.