stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asiakkaan syrjintä

Asiakkaan syrjintä tarkoittaa toistensa kaltaisten asiakkaiden kohtelemista eri tavoin. Se voi ilmetä eri hintoina, toimitusehtoina, laatuna tai tavaraerän määränä. Syrjinnän äärimuotoja ovat kieltäytyminen kauppasuhteesta ja useiden yritysten yhteisymmärryksessä toteuttama kieltäytyminen liiketoimista boikotoitavan yrityksen kanssa. Syrjinnän vaikutukset voivat kohdistua paitsi ostajaan myös syrjivän yrityksen kilpailijoihin.
Syrjiviä seuraamuksia voi liittyä kaikkiin kilpailunrajoituksiin. Syrjintä voi merkitä myös määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä tai julkisen vallan harjoittamaa protektionismia. Jos eri alueiden markkinatilanteet vaikuttavat vähän toisiinsa, yritys voi periä korkeita hintoja korkeahintaisella alueella. Eri hintoja eri alueilla käyttämällä yritys voi pyrkiä estämään tuotteiden jälleenvientiä. Samoja hintoja käyttämällä yritys voi vaikeuttaa kilpailijoiden alueellisten hintaerojen hyödyntämistä. Syrjinnan välineenä voidaan käyttää myös uskollisuusalennuksia eli määräalennuksia, jotka eivät perustu suurten tilausten tuottamiin kustannussäästöihin.
Pitkäaikainen asiakkaan syrjintä on merkittävä kilpailun toimivuutta haittaava ongelma. Se ilmenee yleensä silloin, kun myyjällä on määräävä markkina-asema, joka estää syrjittyjen yritysten siirtymisen toisen myyjän asiakkaaksi, tai myyjä pystyy estämään syrjittyjen yritysten ostot syrjivän yrityksen toisilta asiakkailta. Vähäisempi kilpailuongelma on satunnainen tai ajoittainen syrjintä, joka voi ilmetä esimerkiksi markkinoiden siirtyessä tasapainotilasta toiseen. Suomessa pitkäaikainen syrjintä on kilpailunrajoituslain (480/1992, 4 §) mukaan vahingollista kilpailun rajoittamista.
Vjatšeslav Ar-Sergi

Vjatšeslav Ar-Sergi
Vjatšeslav Ar-Sergi (udm. Вячеслав Ар-Серги) (s. 5. huhtikuuta 1962 Vylj Kazmas, Udmurtia, Venäjä) on udmurtilainen kirjailija ja Venäjän kirjailijaseuran jäsen. Hän on saanut Udmurtian kansankirjailijan arvonimen (2003).
Ar-Sergi on syntynyt nimellä Vjatšeslav Vitaljevitš Sergejev (Вячесла́в Вита́льевич Серге́ев) Udmurtiassa olevassa Vylj Kazmasin (udm. Выль Казмас, ven. Новая Казмаска) kylässä. Hän opiskeli Udmurtian yliopistossa ja sen jälkeen Kirjallisuusinstituutissa Moskovassa.
Ar-Sergi kirjoittajana

Ar-Sergi on kirjoittanut jo yli 30 kirjaa. Hänen käsikirjoituksestaan on tehty ensimmäinen udmurtinkielinen elokuva Alangasarin varjo (Алангасарлэн вужерез). Hänen kirjojaan on julkaistu Venäjällä, Unkarissa, Ruotsissa, Virossa ja Tšekissä. Hän kirjoittaa itse aina sekä udmurtiksi että venäjäksi. Ar-Sergi kirjoittaa usein myös moskovalaisiin lehtiin.
Teokset

1986 - Вечерние голоса
1988 - Лыдъя, лыдъя кикые
1992 - Душепси -  ISBN 5-7659-0229-4
1997 - Таяз ярдурын
1998 - Сквозь очищающий огонь
2005 - Уй вадьсын - Бубылиос
Aiheesta muualla

Ar-Sergi Suomalais-ugrilaisten kirjailijoiden antologiassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Ar-Sergin runoja venäjäksi
Elämäkerta venäjäksi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Artisokkakaktus

| Artisokkakaktus |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Cacteae
Suku::  Artisokkakaktukset Obregonia  Frič, 1925
Laji::  denegrii
Kaksiosainen nimi
 Obregonia denegrii  Frič (1925) 
Katso myös
   Artisokkakaktus Wikispeciesissä   Artisokkakaktus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Artisokkakaktus (Obregonia denegrii) on meksikolainen, sukunsa ainoa kaktuskasvilaji. Tieteellinen sukunimi tulee Meksikon ensimmäisen presidentin, Álvaro Obregónin, nimestä.
Ulkonäkö ja koko

Artisokkakaktus on tavallisesi yksivartinen, litistyneen pallomainen, tuskin maan pinnasta kohoava ja vihertävänruskea kaktuslaji. Sen latva on villakarvainen, korkeutta voi joskus harvoin olla jopa 30 cm, ja varren läpimitta on 2,5–20 cm. Pääjuuri on iso, juurikkaan muotoinen. Varren kyhmyt (podariot) ovat järjestyneet spiraalimaisesti ja ne ovat sileitä ja teräväkärkisiä. Niiden kärjessä sijaitsevat areolit, joissa on kolme tai neljä vaaleanruskeaa, hieman taipuisaa piikkiä. Varren kärkeen kehittyvät kukat, jotka ovat avoinna päivällä. Muodoltaan ne ovat suppilomaisia, väriltään valkoisia, uloimpien kehälehtien keskisuonet ovat ruskehtavan punaiset. Hedelmä on nuijamainen, vaaleanruskea, aluksi mehevä, myöhemmin kuiva, pinnaltaan paljas ja avautumaton. Se sisältää päärynänmuotoisia mustia siemeniä.
Levinneisyys

Artisokkakaktus on kotoisin melko pieneltä alueelta Meksikosta, Tamaulipasin osavaltiossa sijaitsevasta Jamauven kalkkikivilaaksosta. Sen luonnonvarainen populaatio on suuresti kärsinyt keräämisestä ja kasvupaikkojen ottamisesta maanviljelyskäyttöön.
Obregonia denegrii
Kukkia
Asianhuolto

Asianhuolto tarkoittaa toimimista oikeudellisessa asiassa toisen puolesta ilman toimeksiantoa, valtuutusta, lakisääteisen edustajan asemaa tai tuomioistuimen määräystä. Asianhuolto jaetaan luvalliseen ja luvattomaan toimintaan.
Luvallisesta asianhuollosta käytetään latinalaisperäistä nimitystä negotiorum gestio. Siitä säädetään kauppakaaren 18 luvun 10 pykälässä. Jos jonkun poissa ollessa tapahtuu jotakin, johon hän ei ole voinut asiamiestä määrätä, niin saa hänen sukulaisensa tahi ystävänsä kantaa ja vastata hänen puolestaan, pantuansa, jos vaaditaan, takauksen siitä, että poissa oleva tyytyy siihen, mitä hän on tehnyt. Jos poissa oleva ei siihen tyydy, korvatkoon se, joka valtakirjatta rupesi toisen asiamieheksi, tai hänen takausmiehensä kaiken siitä tulleen vahingon. Lainkohtaa on sovellettu sekä viranomaisen luona tehtyihin toimiin että yksityisoikeudellisessa suhteessa kolmanteen henkilöön.
Perinteisesti asianhuolto on vapaaehtoista toimintaa. Asianhuoltajan (lat. gestor) toimien on oltava välttämättömiä ja edustettavan (dominus) on oltava estynyt toimimaan itse. Toiminnan syyksi ei riitä se, että toiminta on hyödyllistä.
Arijoutsi

Arijoutsi (oik.) kirjailijakollegansa seurassa vuonna 1953.
Heikki Sakari Marttila alias Arijoutsi (1. syyskuuta 1915 Lahti – 31. tammikuuta 1993 Vantaa) oli suomalainen pakinoitsija ja kirjailija. Hän työskenteli aluksi kotkalaisessa Etelä-Suomi-lehdessä ja toimi vuosina 1942–1971 Helsingin Sanomien pakinoitsijana. Hän julkaisi myös neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Arijoutsin Pippuri -pilalehteä. Arijoutsin pakinoita kuvittivat taiteilija Totti Noisniemi ja pilapiirtäjä Kari Suomalainen.
Ura

Marttila kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1935 ja opiskeli sen jälkeen sanomalehtioppia Helsingin yliopistossa ja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuosina 1935−1938. Nimimerkkiä Arijoutsi hän käytti ensimmäisen kerran Lipeäkala-julkaisussa vuonna 1937; nimimerkin keksi toinen aikanaan tunnettu pakinoitsija Ensio Rislakki, joka itse käytti nimimerkkiä Valentin. Talvi- ja jatkosotaan Marttila osallistui tykistön tulenjohtajana ja patteriupseerina Karjalankannaksella, kunnes hänet siirrettiin Päämajan viihdytysosastolle. Hänet ylennettiin luutnantiksi vuonna 1942.
Pakinat

Arijoutsi oli aikansa luetuin suomalainen pakinoitsija ja hänen pakinakokoelmiaan myytiin runsaasti. Hänen sanottiin tuoneen sanomalehtipakinaan kaupunkilaista rentoutta, ja hänen vahvuutensa oli kielellisessä nokkeluudessa ja sanaleikeissä. Arijoutsin huumori oli ajoittain hyvin suorasukaistakin hänen ottaessaan kantaa päivänpolitiikkaan ja muihin kulloinkin ajankohtaisiin ilmiöihin. Muun muassa hänen sotasyyllisyysoikeudenkäyntiä ja Valpon menettelytapoja kommentoineet pakinansa aiheuttivat hallituksen ja valvontakomission taholta vastalauseita, ja toisinaan Helsingin Sanomien päätoimittaja Yrjö Niiniluoto poistatti hänen tekstinsä ennen lehden lähettämistä latomoon. Toisaalta monien Helsingin Sanomien lukijoiden mielestä Arijoutsi puolusti suomalaista sananvapautta vaarallisessa tilanteessa tehokkaimmalla mahdollisella tavalla, huumorin keinoin. Arijoutsi puolestaan antoi HS:n pääomistajalle Eljas Erkolle tunnustuksen siitä, että tämä oli taannut hänen sananvapautensa etenkin vaikeina aikoina.
Sota-aikana Marttila avusti säännöllisesti Propaganda-Aseveljien Hopeatorvet-lehteä. Arijoutsin esikoispakinakokoelma Korsupokeria (1944) koostuu rintamamiehille suunnatuista teksteistä. Niissä esimerkiksi parodioidaan armeijan ohjeistoja. Rivien välistä voi löytää myös rintamamiehille arkoja aiheita, kuten huolen kotirintaman naisten kunnollisuudesta.
Arijoutsin tuotteliaimmat vuodet jatkuivat 1940-luvulta 1960-luvun puoliväliin. Hänen pakinakokoelmiaan ilmestyi tuolloin lähes joka vuosi. Monet niistä kuvaavat arkisia oman elämän sattumuksia, jotka on kuorrutettu kielellisellä iloittelulla. Teksteihin tulee juhlavuutta kirjoittajasta käytetystä me-muodosta. Arijoutsi osasi olla myös ärhäkkä, eikä kaikkia hänen kirjoittamiaan tekstejä sen vuoksi julkaistu.
Kommunismin vastustaja

Marttila tunnettiin vahvasti isänmaallisena ja jyrkkänä kommunismin vastustajana. Sodan jälkeen hän arvosteli pakinoissaan ja suosituissa revyyteksteissään voimakkaasti vasemmistolaisia poliitikkoja. Tästä pahastuneena sisäministeri Yrjö Leino, joka oli asemansa vuoksi korkein sensuuriviranomainen, kielsi vuonna 1946 Arijoutsin kirjoittaman Syntymämerkki-revyyn esittämisen "hyvien tapojen vastaisena".
Lokakuussa 1945 Arijoutsi teki pilaa porvarien ja sosialidemokraattien vihaamasta ”punaisesta Valposta” mukaillen vanhaa suomalaista arvoitusta: ”Tulee taloon, astuu tupaan, ei kysy ollaanko kotona, ei huoli otetaanko vastaan”. Tähän hän vastasi itse: ”Valpo.”
Helsingin Sanomien toimituksellisen linjan muuttuminen liberaalimmaksi 1960-luvun jälkipuoliskolla ei miellyttänyt Arijoutsia, joka kritisoi omissa teksteissään perinteiset arvot kyseenalaistanutta vasemmistolaista nuorisoradikalismia.
Suku

Arijoutsin veli oli kustannuspäällikkö Viljo Marttila (nimimerkki Jukka H. Puntari).lähde?
Teoksia

Korsupokeria (1944)
Hyvää hoitoa (1945)
Kolmesta poikki (1947)
Melkein Afrikassa (1949)
Hyvästi kuusisemme (1949)
Nakki ja namuset (1950)
Korkkiskruuvi (1953)
Kärsiskös puhutella? − 25 parasta juttua (1955)
Älä hikeenny (1957)
Turpiin vaan ja onnea: 13 pakinaa ja "Helsingin hulinat" (1958)
Terve menoa: pakinoitsijan vallaton vaellus ulkokahdeksikon lenkeillä (1959)
Sillä siisti (1961)
Vintti pimeänä (1962)
Aina hampaissa (1964)
Kiitti ja murisi: valittuja pakinoita (1965)
Täältä pesee (1968)
Anteeksi ettette tunne minua: 45 pakinaa kaikkien kokoelmien ulkopuolelta taustanaan sodan, vaaran tai rauhan vuodet 1942−1952 (1972)
Tultiin tuttaviks: 68 pakinaa kokoelmien ulkopuolelta taustanaan jatkuvan rähinöinnin kaunistamat rauhan vuodet 1953−1973 (1973)
Alko aina hankala: yritelmä kartoittaa suomalaisen alkoholipolitiikan, kansallisen ajattelutapamme ja perusluonteemme välisiä kitkailmiöitä kieltolain vuosista nykyhetkeen 42 pakinan voimalla (1974)
Kimppuun käyvät ja kielletyt: 24 pakinaa kaikkien kokoelmien ulkopuolelta sekä tutkielma ns. kielletyn pakinan käsitteestä valaistuna 14 esimerkillä (1975)
Käsikirjoituksia

Syntymämerkki (1946)
Professori Masa (1950)
Yhteinen vaimomme (1956)
Aiheesta muualla

Arijoutsi Elonetissä.
Arijoutsi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kirjasampo.fi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Yle  Biografiasampo
Arohilleri

| Arohilleri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Näätäeläimet Mustelidae
Suku::  Kärpät Mustela
Laji::  eversmanii
Kaksiosainen nimi
 Mustela eversmanii  Lesson, 1827 
 Arohillerin levinneisyys
Katso myös
   Arohilleri Wikispeciesissä   Arohilleri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Arohilleri (Mustela eversmanii) on kärppien sukuun kuuluva näätäeläin.
Ulkonäkö ja koko

Arohillerin turkki on punertavan ruskea. Vatsa, jalat ja naamari ovat väriltään tummempia. Lisäksi korvat ja huulet ovat valkoiset ja selkä ja kupeet ovat vaaleita, melkein keltaisia. Hännänpää on musta.
Arohilleri on tavallista hilleriä suurempi. Koiras saattaa painaa jopa kaksi kilogrammaa keskipainon ollessa 1,4 kilogrammaa. Täysikasvuinen arohilleri on 38–56 senttimetriä pitkä. Kuten monella muullakin näätäeläimellä, myös arohillerillä naarat ovat koiraita hivenen pienempiä.
Levinneisyys

Levinneisyysalue käsittää suurimman osan Sisä-Aasian aro- ja puoliaavikkoseuduista. Itä-Euroopassa arohilleriä esiintyy Unkarissa, Puolassa, Slovakiassa ja Saksassa.
Lisääntyminen

Arohillerin kanto-aika on 36–46 vuorokautta ja se saattaa kerrallaan synnyttää jopa 18 poikasta. Tavallisesti poikasia on kuitenkin alle 10.
Ravinto

Joidenkin tutkimuksien mukaan jopa 75 prosenttia arohillerin ravinnosta on jyrsijöitä. Etenkin siiseli ja hamsteri päätyvät usein sen ravinnoksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Arohilleri (Mustela eversmannii)
iNaturalist: Arohilleri (Mustela eversmanii)
ITIS: Mustela eversmanii (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Mustela eversmanii (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Mustela eversmanii, steppe polecat (englanniksi)
andienkärppä
arohilleri
brasiliankärppä
hilleri
indonesiankärppä
juovaselkäkärppä
keltavatsakärppä
kärppä
lumikko
mustajalkahilleri
Mustela itatsi
Mustela subpalmata
paljasjalkahilleri
pitkähäntäkärppä
siperiankärppä
vesikko
vuorikärppä
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q732127  Wikispecies: Mustela eversmanii  ADW: Mustela_eversmannii  BioLib: 1760  CoL: 44QWJ  EoL: 926026  EPPO: MUSTEV  Fauna Europaea: 305320  Fauna Europaea (new): 6b369ebc-ad3a-43a0-ae98-b66df1d88a44  GBIF: 5219057  iNaturalist: 74670  ITIS: 726280  IUCN: 29679  MDD: 1005864  MSW: 14001372  NCBI: 77149  Observation.org: 200872  Open Tree of Life: 3612699  Xeno-canto: Mustela-eversmanii
Arpajaiskeskus

Arpajaiskeskus ry on Suomessa vuonna 1944 perustettu arpajaistoimistojen kattojärjestö, joka valvoi yleishyödyllisten jäsenjärjestöjensä järjestämiä tavara-arpajaisia niiden varainkeruun osana. Arpajaiskeskuksen toiminta jatkui tällaisena vuosikymmeniä, mutta sen asema ja merkitys pienentyivät vuosituhannen vaihteen jälkeen, eikä sillä vuonna 2017 Poliisihallituksen alaisuuteen organisoidussa uudessa arpajaishallinnossa ole ilmeisesti enää mitään roolia. Suomalaisten elintason noustua myös yleisön kiinnostus tavara-arpajaisiin on vähentynyt.
Arpajaiskeskus perustettiin maaliskuussa 1944 annetulla asetuksella niinsanotuksi viranomaisyhdistykseksi, jotta kyettäisiin valvomaan ja varmistamaan arpajaistoiminnan tuoton ohjautumista luvattuun yleishyödylliseen keräyskohteeseen. Sitä ennen arpajaisia olivat järjestäneet yksityiset arpajaistoimistot lieveilmiöineen, mutta nyt Arpajaiskeskus alkoi toimia alan valtionmonopolina. Arpajaiskeskuksen kokouksissa olivat mukana poliisin lupalaitoksen edustajat. Arpajaiskeskuksen kautta tuli järjestää kaikki arpajaiset, joiden arpojen yhteisarvo oli yli kaksi miljoonaa markkaa. Tämä alaraja oli vuoteen 1954 mennessä nostettu kolmeen miljoonaan markkaan.
Arpajaiskeskuksen alaisuudessa toimi aluksi kolme arpajaistoimistoina toimivaa yhdistystä:
Suurarpa r.y, johon kuuluivat muun muassa Suomen Punainen Risti, maatalouskerholiitot, Marttayhdistykset ja Väestöliitto;
Arpajaisyhdistys, johon kuuluivat Sotainvalidien Veljesliitto, Suomen Ilmailuliitto ja partiojärjestöt;
Kansan pika-arpajaiset ry., johon kuului työväenliikkeen yhdistyksiä.
Myöhemmin mukaan liittyneitä arpajaistoimistoyhdistyksiä olivat Kultareuna ry, Tavara-arpa ry ja Varainhankintaosakeyhtiö Summa. Jäsenyhdistyksen tehtäviin kuuluivat muun muassa voittoesineiden ja arpalippujen hankkiminen, arpojen myynnin organisointi, arvontatapahtumien järjestäminen, voittojen luovuttaminen ja arpajaisiin liittyvän rahaliikenteen hoito.
Arpajaiskeskuksen toimintaa ohjasi nyrkkisääntö, että arpajaisten bruttotuotosta kolmannes tulisi käyttää voittoihin, kolmannes kuluihin ja kolmannes nettotulona edunsaajayhteisölle.
Arpajaistoimistot

Arpajaiskeskuksen jäsenjärjestöjä kutsutaan arpajaistoimistoiksi, sillä ne olivat päävastuussa kulloistenkin arvontojensa organisoinnista. Näistä oli 1980-luvun keskivaiheilla Arpajaisyhdistys suurin, Suurarpa nimestään huolimatta pienin. Ne olivat molemmat lähellä porvaripuolueita ja porvarillisia järjestöjä, kun taas Kultareuna oli sosialidemokraattisten ja Tavara-arpa kansandemokraattisten järjestöjen perustama ja hallitsema. Kukin näistä järjesti 1980-luvulla vuosittain muutamia kymmeniä arpajaisia omille yhteistyöjärjestöilleen. Pääsäännön mukaan arpajaisia sai yksi edunsaajajärjestö järjestää vain joka toinen vuosi, mutta joillakin järjestöillä oli erityislupa järjestää joka vuosi myytyjen arpojen yhteishinnaltaan enintään 200 000 markan, vuoden 1987 alusta enintään 300 000 markan suuruiset arpajaiset.
Arvanmyyjät

Arpajaistoimistojen värväämät arpojen myyjät käyttivät työssään monenlaisia keinoja, kuten kiertämistä ovelta ovelle tai ympäri maata järjestettävillä markkinoilla. Näkyvimpiä myyntitapoja olivat kaupunkien keskeisille jalankulkuväylille ja toreille pysäköidyt arvanmyyntiautot mainosjulisteineen. Auton konepellille saattoi olla levitettynä pieniä pikavoittotavaroita.
Kritiikkiä

Vuonna 1966 valtiontalouden tarkastusvirasto kiinnitti huomiota siihen, että Arpajaiskeskuksen hallitukseen kuului jäseniä kahdesta yhdistyksestä, jotka olivat myös arpajaisten järjestäjiä ja siis esteellisiä toimimaan itsensä valvojina.
Vuonna 2000 Kilpailuneuvosto kielsi kartellisäännösten nojalla Arpajaiskeskuksen jäsenyhdistyksiä jatkamasta 17 vuotta aiemmin, jo ennen kilpailun rajoittamista estävien lakien säätämistä sopimiensa yhdenmukaisten toimistokulu- ja palkkioprosenttien perimistä sekä arpojen minimihinnoittelua.
Vuonna 2005 Länsi-Suomen läänin poliisijohtaja Mikko Paatero nosti Arpajaiskeskuksen yhdeksi esimerkiksi poliisihallinnon turhista, kustannuksia lisäävistä ja tiedonkulkua haittaavista erillisyksiköistä Poliisin tietohallintokeskuksen, Hätäkeskuslaitoksen ja Asehallintokeskuksen rinnalla. Paatero viittasi tässä yhteydessä todennäköisesti kuitenkin Poliisihallituksen alaiseen arpajaishallintoon, joka perustettiin käsittelemään lupahakemuksia lääninhallituksen sijasta uuden arpajaislain tultua voimaan 1.1.2002. Samassa yhteydessä Arpajaiskeskus ry:n puolivirallinen rooli päättyi lopullisesti.
Aiheesta muualla

Lakineito ja neliapila, viranomaisvalvottua arpajaistoimintaa ja Arpajaiskeskusta esittelevä lyhytelokuva vuodelta 1948. Video 5 min, Yle Elävä arkisto.
Robert Arthur

Robert Arthur vuonna 1931.
Robert Arthur (10. marraskuuta 1909 – 2. toukokuuta 1969) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut muun muassa kymmenen 3 etsivää -kirjasarjan kirjaa. Arthur toimi 1942–1953 Mutual Broadcasting Systemillä käsikirjoittajana, ohjaajana ja tuottajana. Tuona aikana hän teki muun muassa radiokuunnelmasarjaa The Mysterious Traveler.
Suomennetut kirjat

3 etsivää ja änkyttävä papukaija, suom. Laura Tetri. Jyväskylä : Gummerus, 1972. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 2.). ISBN 951-20-0078-4.
3 etsivää ja kauhujen linna, suom. Laura Tetri. Jyväskylä : Gummerus, 1972. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 1.). ISBN 951-20-0077-6.
3 etsivää ja kuiskaava muumio, suom. Laura Tetri. Jyväskylä : Gummerus, 1973. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 3.). ISBN 951-20-0203-5.
3 etsivää ja kultainen vyö, suom. Risto Toivanen. Jyväskylä : Gummerus, 1973. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 5.). ISBN 951-20-0322-8.
3 etsivää ja Pääkallosaari, suom. Leena Brummer. Jyväskylä : Gummerus, 1973. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 6.). ISBN 951-20-0323-6.
3 etsivää ja vihreä aave, suom. Laura Tetri. Jyväskylä : Gummerus, 1973. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 4.). ISBN 951-20-0204-3.
3 etsivää ja kiljuva kello, suom. Risto Toivanen. Jyväskylä : Gummerus, 1974. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 7.). ISBN 951-20-0916-1.
3 etsivää ja Tulinen silmä, suom. Inkeri Pitkänen. Jyväskylä : Gummerus, 1975. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 9.). ISBN 951-20-1105-0.
3 etsivää ja hopeinen hämähäkki, suom. Inkeri Pitkänen. Jyväskylä : Gummerus, 1975. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 10.). ISBN 951-20-1106-9.
3 etsivää ja Aavejärven arvoitus, suom. Inkeri Pitkänen. Jyväskylä : Gummerus, 1977. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 16.). ISBN 951-20-1440-8.
3 etsivää ja hermostunut leijona, suom. Annikki Lievonen. Jyväskylä : Gummerus, 1977. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 14.). ISBN 951-20-1384-3.
3 etsivää ja jättiläisten vuori, suom. Annikki Lievonen. Jyväskylä : Gummerus, 1977. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 15.). ISBN 951-20-1441-6.
3 etsivää ja kuolemankaivo, suom. Inkeri Pitkänen. Jyväskylä : Gummerus, 1977. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 13.). ISBN 951-20-1380-0.
3 etsivää ja paholaisen koira, suom. Annikki Lievonen. Jyväskylä : Gummerus, 1978. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 18.). ISBN 951-20-1525-0.
3 etsivää ja laulava käärme, suom. Annikki Lievonen. Jyväskylä : Gummerus, 1978. - (Alfred Hitchcock ja kolme etsivää; 17.). ISBN 951-20-1524-2.
Novellit

Ansa, Viikon Kertojat 5/1958.
Hienovarainen vihje, Apu 29/1958.
Ihmeiden päivä, teoksessa Alfred Hitchcockin kummitusgalleria. Alun perin Alfred Hitchcock’s Ghostly Gallery: Eleven Spooky Stories for Young People.
Itsepäinen Otis-setä, teoksessa Alfred Hitchcockin kummitusgalleria.
Kukaan ei vastaa, Alfred Hitchcockin jännityskertomuksia 3. Viihdeviikarit: Hyvinkää 1981.
Kuoleman talo, Apu 27/1957.
Kuolema on vain unta, Apu 24/1959.
Miten päästä eroon Georgesta, teoksessa Hitchcock esittää. Omnibus 11.
Nappi, Apu 48/1959.
...sanoi Jack the Ripper, teoksessa Olipa kerran murha. Kurki 38.
Viehättävä perhe, teoksessa Hirttäjän tusina. Kurki 27. Alun perin An Attractive Family, Alfred Hitchcock's Mystery Magazine, marraskuu 1957. Myös teoksessa Alfred Hitchcock presents: A Hangman’s Dozen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Arthur Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana
Kestomuna

Kestomuna on jäätymistä ja kuivumista pitkään kestävä muna, jossa on runsaasti ruskuaista. Joskus sen kehittymisen eteneminen edellyttää kuivuus- tai kylmäkäsittelyä. Tutuimpia kestomunia ovat kidusjalkaisten talvimunat. Kidusjalkaisten tunnetuin lahko on vesikirput. Kestomuna syntyy syksyllä hedelmöityneestä munasolusta ja sen kehittyminen jatkuu vasta seuraavana keväänä.
Vesikirput lisääntyvät suurimman osan vuotta tuottamalla naaraita partenogeneettisesti eli hedelmöitymättömistä munasoluista. Näin syntyneet naaraat tuottavat uusia naarassukupolvia. Vasta ympäristön muututtua epäedulliseksi partenogeneettiset naaraat tuottavat sekä naaraita että koiraita. Tämän sukupolven naaraiden hedelmöityessä syntyy kestomunia, joista syntyy vain naaraita seuraavana keväänä. Näin useaa perättäistä partenogeneettistä sukupolvea seuraa yksi ainoa biseksuaalinen sukupolvi, jonka populaatiossa on molempia sukupuolia. Tätä seuraa uusi lisääntymisjakso.