stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eija Timonen
Teokset > Näyttelyt

Reflections An Installation by Eija Timonen and Bettina Schülke, Pilke, Rovaniemi 14.2.-27.2.2011
Shadows of the Caves. A Multimedia Project by Eija Timonen and Bettina Schülke in collaboration with Vesa Tuisku (Sound) and Santeri Happonen (media design). Lapin yliopisto. Taiteiden tiedekunta, MediaStudio 2011
Jäätä särkemässä, Breaking the Ice 11.2-14.3.2012 Kemi, Galleria Voima
The Frozen Ones A Media Installation by Eija Timonen and Vesa Tuisku 6.-25.8.2012 Kemi, Galleria Voima
Jään valo, The Light of Ice Valokuvat, kollaasit, videot: Eija Timonen, Musiikki Vesa Tuisku, 4.-30.12.2013 Espoon Kulttuurikeskus, Tapiola
2015 The Icy Dreams, Jäisiä unia 8.8.- 13.9.2015 Northern Photographic Center, Oulu
Kunnaiamaininta: The visual artist of the year 2015 by Oulunsalo Soi and The Northern Photographic Center, Oulu
2015 Under the Surface (Pinnanaliset) 3.10-8.11.2015 Silja Nikula & Eija Timonen, Kellokas, Ylläs, Artists’ Association of Lapland
Invited by the works of The Light of Ice and Icy Dreams to the exhibition of Marjatta Heikkilä-Rastas: The Passion of Arctic 16.10-10.11.2015 Rovaniemi, Gallery Valo, Arctikum
2015-2016 Mirrors & Cracks by Kati Leinonen and Eija Timonen Vasa Art hall 5.12.2015-21.1.2016
Videot
2011 Shadows - a multimedia installation by Eija Timonen and Bettina Schülke in collaboration with Vesa Tuisku and Santeri Happonen.
2011 Metamorphoses. Multilayered video, 10 min. Images: Eija Timonen & Bettina Scülke, Video composition: Santeri Happonen, Sound and Music Vesa Tuisku
2012 The Frozen Ones (Jäälliset) 15min, photos and video by E. Timonen, music Vesa Tuisku
2013 The Light of Ice Video (Jään valo) 15 min, photos and video by Eija Timonen, music Vesa Tuisku
2015 Icy Dreams (Jäisiä unia) 10m, Photography Eija Timonen, Music Vesa Tuisku
Aleksandăr Vezenkov

| Aleksandăr Vezenkov> Александър Везенков |
| --- | --- |
 Vezenkov vuonna 2022.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Аleksandăr ”Aleks” Vezenkov
Syntynyt: 6. elokuuta 1995 (ikä 29) Nikosia, Kypros
Kansalaisuus:   Bulgaria    Kreikka   Kypros
Koripalloilija
Lempinimi:  Vezenkov, Sasha
Pelipaikka:  Iso laitahyökkääjä
Pituus:  206 cm
Paino:  102 kg
Nyk. joukkue:  FC Barcelona
Sarja:  Liga ACB
NBA-varaus:  57. varaus 2017 (Brooklyn Nets)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2011–2015 2015-:  Aris Thessaloniki FC Barcelona
Maajoukkueet
2013-:   Bulgaria
Aiheesta muualla
FIBA
Aleksandăr Vezenkov (bulg. Александър Везенков, s. 6. elokuuta 1995 Nikosia, Kypros) on kreikkalais-bulgarialainen koripalloilija, joka edustaa Espanjan Liga ACB:ssa pelaavaa FC Barcelonaa ja Bulgarian koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 206-senttinen ja 102-kiloinen Vezenkov on iso laitahyökkääjä.
Ura > Seurajoukkueura

Vezenkov aloitti ammattilaisuransa vuonna 2011 Aris Thessaloniki BC:n kokoonpanossa. Hänet valittiin kolmesti A1 Ethnikin parhaaksi nuoreksi pelaajaksi ja vuonna 2015 myös koko sarjan parhaaksi pelaajaksi. Samana vuonna hän oli myös sarjan paras pistemies 469 pisteellään.
Heinäkuussa 2015 Vezenkov siirtyi Espanjan pääsarja Liga ACB:n FC Barcelonaan.
Brooklyn Nets varasi Vezenkovin 57. vuorolla NBA:n vuoden 2017 varaustilaisuudessa.
Ura > Maajoukkueura

Vezenkov on edustanut Bulgarian nuorten maajoukkueita monissa ikäluokkien EM-kilpailuissa. Bulgarian koripallomaajoukkueessa hän debytoi vuonna 2013.
Muuta

Myös Vezenkovin isä oli urallaan koripalloilija. Aleksandăr syntyi, kun isä pelasi Kyproksella. Hän on asunut koko ikänsä Kyproksella ja Kreikassa mutta valitsi maajoukkueekseen Bulgarian.
Saavutukset > Henkilökohtainen

A1 Ethnikin MVP 2015
A1 Ethnikin paras pistemies 2015
A1 Ethnikin paras nuori pelaaja 2013, 2014 ja 2015
A1 Ethnikin kehittynein pelaaja 2015
Alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuiden paras pistemies 2013
Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuiden paras pistemies 2014
Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuiden tähdistöjoukkueessa 2014
Aurinkoautografi

Aurinkoautografi
Aurinkoautografi eli päiväpaisteautografi on laite, jolla tallennetaan tieto siitä, koska aurinko on paistanut. Tavallisin malli muodostuu polttolasin tavoin toimivasta kristallipallosta, joka polttaa aurinkoisella säällä jäljen sen alle asetettuun paperiliuskaan. Pilvisellä säällä jälkeä ei tule. Jäljen paikka muuttuu auringon liikkuessa taivaalla.
Kuvassa olevan kaltainen Campbell-Stokesin aurinkoautografi maksaa noin 2000 Yhdysvaltojen dollaria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aurinkoautografi Wikimedia Commonsissa
Karlsborg

| Karlsborg |
| --- | --- |
 Karlsborgin linnoituksen varuskuntakirkko.
 Karlsborg
 Koordinaatit: 58°32′N, 14°31′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Karlsborgin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  5,40 km²
Väkiluku:  3 551
 – Väestötiheys:  657,6 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karlsborg on samannimisen Karlsborgin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Länsi-Götanmaan läänissä ja Länsi-Götanmaan historiallisessa maakunnassa Länsi-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 3 551 asukasta.
Väestönkehitys

| Karlsborgin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 4 581 | 4 581 |
| 1965 | 1965 |    | 4 198 | 4 198 |
| 1970 | 1970 |    | 4 026 | 4 026 |
| 1975 | 1975 |    | 4 332 | 4 332 |
| 1980 | 1980 |    | 4 310 | 4 310 |
| 1990 | 1990 |    | 4 204 | 4 204 |
| 1995 | 1995 |    | 3 941 | 3 941 |
| 2000 | 2000 |    | 3 693 | 3 693 |
| 2005 | 2005 |    | 3 574 | 3 574 |
| 2010 | 2010 |    | 3 551 | 3 551 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Karlsborg kasvoi yhteen Hankenin kanssa vuonna 1975.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Länsi-Götanmaan läänin kuntien keskustaajamat
Länsi-Intian yliopisto

| Länsi-Intian yliopisto> University of the West Indies |
| --- | --- |
Motto:  Oriens Ex Occidente Lux
Perustettu:  1948 (1962 itsenäiseksi yliopistoksi)
Opiskelijoita:  49 000 (lukukausi 2015-2016)
Sijainti:  useissa maissa:,  Jamaika, Trinidad ja Tobago, Barbados
Kampus:  neljä; Mona (Jamaika), St. Augustine (Trinidad ja Tobago), Cave Hill (Barbados) ja Avoin kampus (netissä)
Sivusto:  www.uwi.edu
Länsi-Intian yliopisto (engl. University of the West Indies, UWI) on yliopisto Länsi-Intian alueella. Sillä on neljä kampusta: Mona Jamaikan Kingstonin seudulla, Saint Augustinen kaupungissa Trinidad ja Tobagon luoteisosassa, Cave Hill Barbadoksen Bridgetownin lähistöllä sekä paljolti verkkoyliopistona toteutettu Avoin kampus. Lukuvuonna 2015–2016 opiskelijoita oli runsas 49 000, joista osa-aikaisesti opiskeli 31 prosenttia. Yliopiston motto on "Oriens Ex Occidente Lux".
Yliopisto palvelee opiskelijoita Anguillalla, Antigua ja Barbudalla, Bahamaa, Barbadosilla, Belizessä, Brittiläisillä Neitsytsaarilla, Caymansaarilla, Dominicalla, Grenadalla, Jamaikalla, Montserratilla, St. Kitts ja Nevisissä, St. Lucialla, Saint Vincent ja Grenadiineillä, Trinidad ja Tobagolla ja Turks- ja Caicossaarilla.
Historia

Länsi-Intian yliopisto perustettiin vuonna 1948. Sen ensimmäinen kampus, jolla aluksi oli ainoastaan 33 opiskelijaa, sijaitsi Jamaikalla. Toinen kampus muodostettiin St. Augustinelle. Vuoteen 1962 saakka tämä kahden kampuksen korkeakoulu akateemisesti kytköksissä (affiliated) Lontoon yliopistoon; vasta tällöin muodostettiin itsenäinen Länsi-Intian yliopisto.
Sijoitus yliopistorankingeissa

Verkkonäkyvyyttä korostavassa espanjalaisessa Webometrics-yliopistorankingissa yliopisto ylsi vuonna 2018 Karibian toiseksi parhaaksi yliopistoksi Puerto Ricon yliopiston jälkeen ja maailmanlistan sijalle 1088.
Kuvia

UWI:n Cave Hillin kampusta.
UWI:n Monan kampuksen kirjasto.
UWI:n rakennus Trinidad ja Tobagon Saint Augustinessa.
UWI:n Alma Jordan -kirjasto Trinidad ja Tobagon Saint Augustinessa.
Entisiä opiskelijoita

Vance Amory, Nevisin entinen pääministeri
Kenny Anthony, St. Lucian pääministeri
Owen Arthur, Barbadoksen pääministeri
Denzil Douglas, Saint Kitts ja Nevisin pääministeri
Wendy Fitzwilliam, entinen Miss Universum
Ralph Gonsalves, Saint Vincent ja Grenadiinien pääministeri
Lisa Hanna, entinen Miss Maailma
Pearlette Louisy, St. Lucian kenraalikuvernööri
Patrick Manning, Trinidad ja Tobagon pääministeri
Keith Mitchell, Grenadan pääministeri
P. J. Patterson, Jamaikan entinen pääministeri
Walter Rodney, guyanalainen historioitsija ja poliitikko
Derek Walcott, saintlucialainen runoilija
Earl Williams, dominicalainen poliitikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsi-Intian yliopisto Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Yliopistokampusten websivuja

Cave Hill Campus, Barbados
Cave Hill School of Business (Arkistoitu – Internet Archive)
Mona Campus, Jamaica
St. Augustine Campus, Trinidad and Tobago
Western Jamaica Campus (Arkistoitu – Internet Archive)
Eric Williams Medical Sciences Complex, Mount Hope, Trinidad and Tobago
Open Campus
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia 2  Puola 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Pylai

| Pylai> Πύλαι |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Arkadia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Arkadia
Pylai (m.kreik. Πύλαι, lat. Pylae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Arkadiassa Kreikassa. Sen tarkempaa sijaintipaikkaa ei tunneta, mutta sen arvellaan sijainneen Arkadian länsiosassa.
Myöskään Pylain historiasta ei tiedetä mitään. Kaupungin mainitsee vain Stefanos Byzantionlainen. Pylai on luetteloitu nykytutkimuksessa klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon pelkästään sillä perusteella, että tutkijat katsovat eräästä 400-luvulta eaa. peräisin olevasta piirtokirjoituksesta tunnetun etnonyymin Parpylaios (Παρπυλαῖος) olevan Pylain kansalaisiin liittyvä etnonyymi.
Laus-Dei Saxell

Laus-Dei (Lasse) Saxell (9. lokakuuta 1914 Helsinki – 1. helmikuuta 2001) oli suomalainen sotakirjailija. Elämäntyönsä hän teki luokanopettajana.
Jatkosodassa Saxell oli Lentolaivue 16:n 3. lentueen päällikkönä. Hän väitti 23. joulukuuta 1999 esitetyssä TV 2:n Silminnäkijä-ohjelmassa saaneensa joulukuun alussa 1941 laivueen esikunnasta käskyn pommittaa Kižin saarella sijainneet puukirkot maan tasalle, koska venäläiset käyttivät niitä tähystys- ja tulenjohtopaikkoina. Hän jätti kuitenkin kertomansa mukaan käskyn täyttämättä ja kirkot säästyivät. Tämä Saxellin väite on kuitenkin muiden lähteiden ja todistajalausuntojen perusteella asetettu kyseenalaiseksi. Laivueen lentopäiväkirjan mukaan Saxell teki joulukuussa vain yhden tiedustelu- ja yhden purjehduslennonselvennä.
Saxell kertoi Kižin kirkkojen pommituskäskystä ensimmäisen kerran Svante J. Huhtalan toimittamassa kirjassa Sodan moni-ilmeiset kasvot" (Vaasa oy 1983). Vuonna 1966 ilmestyneessä omassa muistelmateoksessaan Sotataivaan hiljaiset hän ei siitä maininnut.
Hän saavutti Fokker C.X-koneella (FR-78) yhden ilmavoiton 28.7. 1942.
Teoksia

Nimellä Laus-Dei Saxell:
Sotataivaan hiljaiset. Kirjavirta, Seinäjoki 1966
Albert Abraham Michelson

| Albert Abraham Michelson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. joulukuuta 1852 Strelno, Preussi
Kuollut: 9. toukokuuta 1931 (78 vuotta) Pasadena, Kalifornia, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Yhdysvaltain laivastoakatemia Berliinin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Hermann Helmholtz
Instituutti:  Case Western Reserven yliopisto Clarkin yliopisto Chicagon yliopisto
Oppilaat:  Robert Millikan 
Tutkimusalue:  fysiikka
Tunnetut työt:  Valonnopeuden mittaaminen Michelsonin–Morleyn koe
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1907)
 Nimikirjoitus
Albert Abraham Michelson (19. joulukuuta 1852 – 9. toukokuuta 1931) oli saksalais-amerikkalainen fyysikko, joka tunnetaan erityisesti nimeään kantavasta Michelsonin–Morleyn kokeesta. Michelson sai vuonna 1907 ensimmäisenä yhdysvaltalaisena Nobelin fysiikanpalkinnon ansioistaan tarkkojen optisten instrumenttien kehityksessä sekä näillä suoritetuista spektroskopisista ja metrologisista tutkimuksista.
Elämä > Nuoruus

Michelson syntyi juutalaisen kauppiaan perheeseen vuonna 1852 preussilaisessa Strelnon kaupungissa (nykyään Puolassa sijaitseva Strzelno). Michelsonin perhe muutti kaksivuotiaan poikansa kanssa Yhdysvaltoihin vuonna 1855. Hän varttui Nevadan osavaltiossa sijaitsevassa Virginia Cityssä, jossa hänen isänsä työskenteli. Lopulta perhe kuitenkin muutti San Franciscoon, Kaliforniaan, missä hän päätti lukio-opintonsa vuonna 1869.
Elämä > Akateeminen ura

Michelson matkasi vuonna 1869 Annapolikseen, jossa presidentti Ulysses S. Grant nimesi hänet Yhdysvaltain laivastoakatemiaan. Hänestä tuli fysiikan ja kemian opettaja ja hän toimi William T. Sampsonin alaisuudessa. Michelson päätti palata Eurooppaan vuonna 1880 jatkaakseen opintojaan siellä. Hän vieraili muun muassa Berliinin ja Heidelbergin yliopistoissa sekä Collège de Francessa ja École polytechniquessa, Pariisissa. Michelson erosi Yhdysvaltain laivastosta ja palasi vuonna 1883 takaisin Yhdysvaltoihin ottaakseen vastaan hänelle tarjotun professorin paikan Clevelandissa, Ohiossa. Vuonna 1890 hän sai hyvin samankaltaisen fysiikan professuurin Clarkin yliopistosta ja lopulta fysiikan professuurin Chicagon yliopistosta kaksi vuotta myöhemmin.
Elämä > Aikuisikä

Michelsonille myönnettiin ensimmäisenä yhdysvaltalaisena tiedemiehenä Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1907. Samana vuonna hän sai myös Copley-mitalin, vuonna 1916 Henry Draper -mitalin ja vuonna 1923 Royal Astronomical Societyn kultamitalin. Myös yksi Kuun kraatteri on nimetty hänen mukaansa.
Michelson liittyi uudelleen Yhdysvaltain laivastoon ensimmäisen maailmansodan sytyttyä, ja vuonna 1918 hän palasi takaisin Chicagoon. Hän kuitenkin erosi virastaan vuonna 1929 ja aloitti tutkimukset Mount Wilsonin observatoriossa Kaliforniassa. Observatoriossa Michelson työskenteli loppuelämänsä. Hän kuoli 78 vuoden ikäisenä vuonna 1931.
Michelson meni naimisiin Illinoisista kotoisin olevan Edna Stantonin kanssa vuonna 1899. Perheeseen syntyi yksi poika ja kolme tytärtä.
Tieteellinen ura > Varhaiset mittaukset

Ollessaan töissä Yhdysvaltain laivastossa Michelson alkoi suunnitella valonnopeuden mittaamista Léon Foucault’n mukaan nimetyllä Foucault’n menetelmällä. Varakkaan appensa ansiosta hän kykeni rakentamaan parempaan optiikkaan ja pitempään matkaan perustuvan koejärjestelyn kuin Focault itse aikoinaan. Simon Newcomb kiinnostui Michelsonin suunnittelemasta kokeesta. Michelson mittasi vuonna 1879 valonnopeudeksi 299 910±50 km/s. Mittaustensa jälkeen Michelson muutti Washingtoniin auttamaan Newcombia. Newcombin järjestämässä vastaavanlaisessa kokeessa valonnopeudeksi mitattiin 299 860±30 km/s, joka on hyvin lähellä Michelsonin aiemmin saamaa tulosta. Michelson jatkoi vielä tutkimuksia ja julkaisi vuonna 1883 valonnopeudeksi 299 853±60 km/s.
Tieteellinen ura > Michelsonin–Morleyn koe

Michelsonin ja Edward Morleyn vuonna 1887 suoritetussa kokeessa oli tarkoituksena mitata valonnopeutta eri suunnista ja todeta, mistä suunnasta mitattuna valolla on suurin nopeus. Ennen 1900-lukua valon ajateltiin olevan mekaanista aaltoliikettä, joka tarvitsee väliaineen jossa se voi edetä. Väliaineeksi ehdotettiin eetteriä. Maapallon pyörimisliikkeen auringon ympäri pitäisi aiheuttaa ”eetterituulen”, jonka takia valon nopeus pitäisi olla noin 30 kilometriä sekunnissa suurempi valon tullessa siitä suunnasta, mihin aurinko kulkee ja maa on sillä puolen aurinkoa, että sen nopeus on tämän 30 kilometriä aurinkoa suurempi, kuin valo joka tulee sivusuunnasta. Kokeessa Michelson ja Morley eivät kuitenkaan havainneet poikkeamaa. Kokeen lopputuloksena oli siis se, ettei eetteriä ole olemassa. Samaan tulokseen päätyi Albert Einstein omissa pohdinnoissaan vuosia myöhemmin. Michelson ei itse luopunut eetterikäsityksestä, vaan piti tekemiään kokeita epäonnistuneina.
Yhdessä Morleyn kanssa tehty koe osoitti, ettei valonnopeus riipu havaitsijan liikkeestä. Tämä on Einsteinin tulkinta tehdystä kokeesta ja se on yksi suppean suhteellisuusteorian peruspilareista. Michelson myös ehdotti valon aallonpituuden käyttöä pituusyksikön määritelmässä. Hänen tekemänsä mittaukset valonnopeudesta olivat aikansa tarkimpia.
Turkmenistan

Turkmenistan (turkmeeniksi Türkmenistan, 'turkmeenien maa', käytetään joskus epävirallista muotoa Turkmenia) on valtio Keski-Aasiassa.
Valtaosa Turkmenistanista on aavikkoa. Siellä on kuitenkin kasvatettu puuvillaa ja vehnää keinokastelun turvin. Maassa on öljyä ja maakaasua, jonka viennin Iraniin ja Kiinaan uusia kaasuputkia pitkin toivotaan parantavan taloustilannetta.
Turkmenistan on yksi maailman eristäytyneimmistä maista, ja se tunnetaan etenkin heikosta ihmisoikeustilanteestaan. Kun vuonna 2006 maan elinikäinen presidentti Saparmurat Nijazov kuoli, henkilökultti ja eristyneisyys ovat vähentyneet, mutta silti maassa on yhä ankaria rajoituksia etenkin uskonnon- ja lehdistönvapaudessa.
Maan 5,6 miljoonasta asukkaasta lähes 89 prosenttia on islaminuskoisia.
Maantiede

Turkmenistanin rajanaapurit ovat Afganistan, Iran, Kazakstan ja Uzbekistan. Turkmenistanilla on lisäksi rantaviivaa Kaspianmerelle.
Kara Kumin autiomaa peittää 90 prosenttia Turkmenistanista. Maan keskiosia hallitsevat Turanin painauma ja Karakumin aavikko. Etelärajalla Kopetdagin vuorijono nousee 2 912 metrin korkeuteen. Balkanvuoret ja Kugitang maan länsiosissa on toiset merkittävät vuoristot. Suuria jokia ovat 2 540 km pitkä Amudarja sekä Tejen (1 124 km); Murgab (852 km) ja Atrek (660 km). Amudarjan patoaminen ja käyttö kasteluvesiksi ovat vaikuttaneet Araljärven kuivumiseen. Järvi on kutistunut 1960-luvulta asti. Sen pinta-ala on kutistunut 60 prosenttia ja vesimäärä 80 prosenttia. Veden suolaisuus on samalla lisääntynyt 45 grammaan litrassa entisestä 10 grammasta litrassa. Tämä on luonut valtavan ympäristöongelman. Järvi on jakautunut kahtia, ja Kazakstanin puolella Pohjois-Aral on pelastettu padon avulla. Uzbekistanin puoli eli Etelä-Aral jatkaa kutistumistaan.
Ilmasto on subtrooppinen mannerilmasto, jossa sademäärät jäävät vähäisiksi. Talvet ovat leudot ja kuivat, suurin osa sateesta saadaan tammikuun ja toukokuun välillä.
Turkmenistanissa kasvaa yli 2 900 putkilokasvilajia, joihin kuuluu 47 puulajia. Metsiä on hyvin vähän. Luonnon monimuotoisuus on erityisen suurta Kopetdagin alueella, josta on löydetty yli kolmesataa kotoperäistä kasvilajia. Vuorilta kerätään monia lääkeyrttejä ja rohdoskasveja. Värimatarasta saadaan punaista väriainetta mattojen värjäämiseen. Kaikkiaan noin neljäsataa lajia, raparperista lakritsijuureen, lasketaan hyötykasveihin.
Historia

Turkmenistanista on löydetty hyvin vanhoja merkkejä jokivarsien ja jokisuiston keidasviljelyn kehityksestä. Murgabjoen suistossa on merkkejä viljelystä yli seitsemäntuhannen vuoden takaa ja pronssikautinen hautausmaa ajalta kolmetuhatta vuotta eaa. Ašgabatin lähistöllä on merkittäviä arkeologisia kohteita, ja esimerkiksi Änewssa on jäänteitä pronssikauden Anaun kulttuurista. Nisasta ovat löytyneet Parthian kuninkaanlinnan rauniot noin ajalta 200 eaa. Muinainen Mervin miljoonakaupunki näytteli tärkeää roolia arabivallan aikana.
Turkmenistan kuului 500-luvulla persialaiseen sassanidien valtakuntaan. Sen romahtaessa 600-luvun alussa valta siirtyi arabeille, joiden valtapiirin keskukseksi muodostui ensin sadan vuoden ajaksi Syyrian Damaskos. Turkmeenit saapuivat vasta 1000-luvulla. Tšingis-kaani valtasi alueen 1200-luvulla. Turkmenistan on osa laajaa historiallista turkinsukuisten kansojen asuttamaa Turkestanin aluetta Keski-Aasiassa. Mongolien levittäytyessä alueelle turkinsukuiset kansat joutuivat siirtymään, ja näin syntyi uusia heimoja ja ryhmittymiä.
Uzbekkien ja persialaisten kronikoiden mukaan 1500-luvulta 1700-luvulle turkmeenit tekivät ryöstöretkiä naapuriheimojen alueille ja sekaantuivat näiden poliittisiin vehkeilyihin. Suurin osa turkmeeneista oli kahden uzbekkien kaanikunnan, Hivan ja Buharan alaisia. Kaanit ja uzbekkiruhtinaat värväsivät turkmeenisotilaita keskinäisiin kiistoihinsa. Niinpä turkmeenit asettuivat vähitellen asumaan lähemmäs kaanikuntien keskuspaikkoja.
Turkmenistan liitettiin Venäjän keisarikuntaan vuosien 1865 ja 1885 välillä. Alueesta muodostettiin Turkmenistanin sosialistinen neuvostotasavalta vuonna 1924, ja se liittyi Neuvostoliittoon seuraavana vuonna. Neuvostoaikana turkmeenit luopuivat paimentolaiselämästä, ja paikallisia tapoja ja kulttuuria yritettiin muuttaa yleisneuvostoliittolaisempaan suuntaan. Teollistuminen alkoi, ja paljon venäläisiä muutti alueen kaupunkeihin. Neuvostoliiton hajotessa Turkmenistan itsenäistyi 27. lokakuuta 1991.
Itsenäistä Turkmenistania hallitsi yli 15 vuotta Saparmurat Nijazov, joka tunnettiin omalaatuisena diktaattorina. Hän aloitti uransa neuvostotasavallan puoluejohtajana 1985 ja oli maan presidentti vuodesta 1991 kuolemaansa 2006 asti. Turkmeenien isän, Türkmenbaşy, arvonimen ottanut Nijazov piti maassa absoluuttista valtaa, eikä oppositiota hyväksytty. Presidentin ympärille on luotu henkilökultti, ja hänen kasvonsa löytyvät kaikkialta Turkmenistanista, seteleistä vodkapullojen etiketteihin. Parlamentti julisti hänet 2002 elinikäiseksi presidentiksi. Nijazov kuoli 21. joulukuuta 2006 sydänkohtaukseen nimittämättä itselleen seuraajaa. Perustuslain mukainen presidentin sijainen, Khalk Maskhalatin varapuhemies Öwezgeldi Ataýew pidätettiin ja maan väliaikaiseksi presidentiksi nimitettiin varapääministeri Gurbanguly Berdimuhamedow, joka voitti presidentinvaalit helmikuussa 2007. Vaaleissa ei ollut opposition ehdokkaita.
Politiikka

Turkmenistan on presidentillinen tasavalta, jossa presidentillä on rajaton päätösvalta. Maassa on myös pääministerin virka. Nijazovin aikaan Turkmenistaniin syntyi kaksi parlamenttia. Korkeimmaksi valtaelimeksi tuli kansanneuvosto Khalk Maskhalat, jossa on 2 507 jäsentä, jotka edustivat maan uskontoja ja alueita. Edustajia ei valittu. Sen elinikäisenä puhemiehenä oli presidentti Nijazov. Maassa on myös vaaleilla valittu parlamentti Mejlis, joka oli aiemmin 50-jäseninen ja jonka valta oli Khalk Maskhalatia pienempi. Vaaleilla valitut ehdokkaat kuuluvat Turkmenistanin demokraattiseen puolueeseen.
Nijazovin jälkeen Khalk Maskhalat lakkautettiin syyskuun 2007 perustuslailla ja parlamentti sai valtaansa takaisin ja sen paikkoja lisättiin 125:een. Syksyllä 2008 laadittu uusi perustuslaki otti maassa käyttöön monipuoluejärjestelmän ja markkinatalouden sekä laajensi parlamenttia. Ensimmäiset vaalit uutta parlamenttia varten järjestettiin 14. joulukuuta 2008. Vaaliin osallistui myös valtapuolueeseen kuulumattomia, ja sitä tarkkaili ulkomaisia tarkkailijoita.
Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Berdimuhamedow valittiin toiselle kaudelle. Hän sai 97 prosenttia äänistä, mutta vastaehdokkaita on kuvattu näennäisehdokkaiksi. Kansanneuvosto maan korkeimpana valtaelimenä otettiin maassa uudelleen käyttöön vuonna 2018. Vaalit ovat Turkmenistanissa yhä valtion tiukan valvonnan alaisia, ja kaikki aidot oppositioryhmät toimivat joko laittomasti tai maanpaossa. Maan puoluejärjestelmää hallitsee lähinnä Turkmenistanin demokraattinen puolue, tosin presidentti Berdimuhamedow perusti vuosina 2012 ja 2014 kaksi uutta puoluetta: Yrittäjien ja teollisuuden puolueen ja Maatalouden puolueen. Maatalouden puolue voitti ensimmäiset parlamentin edustajanpaikkansa vuonna 2018.
Vuonna 2022 Serdar Berdimuhamedow seurasi isäänsä presidenttinä.