stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Huawei P10

| Huawei P10 |
| --- | --- |

Valmistaja:  Huawei
Julkaistu:  maaliskuu 2017
Edeltäjä:  Huawei P9
Seuraaja:  Huawei P20
Muut versiot:  Huawei P10 lite
Mitat:  145,3 × 69,3 × 7 mm
Paino:  145 g
Näyttö:  5,1" IPS-NEO LCD
Näytön kuvatarkkuus:  1 080 × 1 920 px
Suoritin:  HiSilicon Kirin 960 kahdeksanydinprosessori
Grafiikkapiiri:  Mali-G71 MP8
Muisti:  64 Gt
Keskusmuisti:  4 Gt
Takakamera:  12 + 20 megapikseliä
Etukamera:  8 megapikseliä
Käyttöjärjestelmä:  Android 7.0 Nougat, päivitettävissä 9.0 Pie -versioon
Akku:  3 200 mAh
Liitännät:  USB-C
Muistikorttipaikka:  tukee enintään 256 gigatavun microSD-kortteja
Muuta:  sormenjälkitunnistin
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huawei P10 on Huawein maaliskuussa 2017 julkaisema älypuhelin. Käyttöjärjestelmänä on Android 7.0 Nougat, joka on päivitettävissä 9.0 Pie -versioon.
Laitteessa on 5,1 tuuman näyttö ja kahdeksanydinprosessori. Tallennustilaa on 64 gigatavua ja keskusmuistia 4 gigatavua. Laite tukee enintään 256 gigatavun microSD-kortteja. Takakamera on 12 ja 20 megapikselin kaksoiskamera. Etukamera on 8 megapikselin kamera. Akkua laitteessa on 3 200 milliampeerituntia. Lisäksi siinä on sormenjälkitunnistin.
Aiheesta muualla

Huawei P10 Huawein sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Idols (Etelä-Afrikka)

| --- | --- |
Idols Etelä-Afrikka
Idolsin logo
Idols Etelä-Afrikka Finalistit (Äänestetty pois)
Ensimmäinen kausi (2002)
Heinz Winckler: Voittaja
Brandon October: 17. kesäkuuta
Melanie Lowe: 17. kesäkuuta
Bianca Le Grange: 10. kesäkuuta
Ezra Lingeveldt: 3. kesäkuuta
Ayanda Nhlangothi: 3. kesäkuuta
Cindy Bester: 27. toukokuuta
Lyndle Kearns: 27. toukokuuta
Nicole Billingham: 20. toukokuuta
David Fourie: 20. toukokuuta
Rian Swanepoel: 20. toukokuuta
Toinen kausi (2003)
Anke Pietrangeli: Voittaja
Poseletso Sejosingoe: 16. lokakuuta
Jacques Terre'Blanche: 13. lokakuuta
Nazneen Leeman: 6. lokakuuta
Wafeeq Saffodien: 6. lokakuuta
Kgomotso Tsatsi: 22. syyskuuta
Karen Ferreira: 15. syyskuuta
Zama Sithole: 8. syyskuuta
Petro De Villiers: 1. syyskuuta
Thelma Jansen: 1. syyskuuta
Khwezi Kekana: 25. elokuuta
Noluthando Meje: 25. elokuuta
Kolmas kausi (2005)
Karin Kortje: Voittaja
Gift Gwe: 27. marraskuuta
Veronique De Lange (Nicky): 21. marraskuuta
Veronique Lalouette (V): 21. marraskuuta
Nhlanhla Mwelse: 14. marraskuuta
Ayanda Mpama: 7. marraskuuta
Deidré Visser: 31. lokakuuta
Martelize Van Niekerk: 31. lokakuuta
Kesha Charlton-Perkins: 17. lokakuuta
Pume Zondi: 10. lokakuuta
Bonolo Molosiwa: 3. lokakuuta
Jamie-Lee Blokdyk: 26. syyskuuta
Etelä-Afrikan Idols oli Idols-formaattiin perustuva viihteellinen kykyjenetsintäkilpailu, josta tehtiin televisiosarja. Kilpailu on järjestetty neljä kertaa vuosina 2002, 2003, 2005 ja 2006.
Ilari Ruuth

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 27. elokuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: Ilves
Junioriseurat
: Ilves
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2008  2009–2010   2009   2011- | Ilves  Tampere United   Ilves (laina)   Ilves | 13 (0)  15 (0)   5 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4.5.2011.
Ilari Ruuth (s. 27. elokuuta 1990) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Tampereen Ilvestä. Ruuth on Tampereen Ilveksen kasvatti ja hän debytoi miesten sarjassa kesäkuussa 2008 IFFK - Ilves ottelussa. Hän siirtyi TamU:n riveihin kaksivuotisella sopimuksella kaudeksi 2009. Ensimmäisen liigaottelunsa Ruuth pelasi FC Honkaa vastaan 17. toukokuuta 2009. Tampere Unitedin sarjasta sulkemisen jälkeen Ruuth siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa Ilvekseseen.
Huis Doorn

| Doornin talo> Huis Doorn |
| --- | --- |
 Talo kuvattuna vuonna 2010
Tyyppi:  kartano ja puutarha
Perustettu:  1956
Sijainti:  Doorn, Alankomaat
Vierailijoita vuodessa:  n. 25 000 vuodessa
Kotisivut:  https://www.huisdoorn.nl/
Huis Doorn (suom. "Doornin talo") on pienessä Doornin kaupungissa, Alankomaissa, sijaitseva kartano, jossa Saksan keisari Vilhelm II asui maasta paettuaan.
Huis Doorn 1925
Historia

Doornin kartanon paikalla on sijainnut jonkinlainen talo jo 1200-luvulla. Tämä rakennus tuhoutui, mutta rakennettiin uudelleen, 1300-luvulla.
Vilhelm II pakeni Saksasta vuonna 1919 ja osti Doornin kartanon 500 000 guldenilla vuonna 1920. Hän valitsi pakopaikakseen Alankomaat mm. siksi, että oli sukua kuningatar Vilhelmiinalle ja kuningatar halusi osoittaa hyväntahtoisuutta Vilhelmiä kohtaan, koska tämä oli säästänyt Alankomaat Saksan hyökkäykseltä. Kuningatar ei kuitenkaan koskaan suostunut tapaamaan Vilhelmiä.
Talon kalusteet ovat pääosin peräisin Berliinistä ja Potsdamista. Vilhelm toi taloon elämänsä aikana peräti 59 junavaunullista tavaraa. Esineistö kertoo Saksan keisarillisesta historiasta. Talo ja sen kalusteet on pyritty pitämään alkuperäisessä kunnossa, koska ne heijastelevat eurooppalaista hovikulttuuria.
Vilhelm kuoli vuonna 1941 ja hänet on haudattu talon tontilla sijaitsevaan mausoleumiin. Koska Vilhelm halusi viimeisten toiveidensa mukaisesti tulla haudatuksi Saksaan vasta sen jälkeen, kun monarkia olisi palautettu, hän lepää Doornissa edelleen. Vuonna 1946 Alankomaat otti talon haltuunsa, koska sen katsottiin yhdessä kaiken muun saksalaisten omaisuuden kanssa kuuluvan viholliselle.
Nykyään

Alankomaiden hallitus avasi kartanon tontteineen museoksi vuonna 1956.
Museo on auki tiistaista sunnuntaihin. Pääsylippu taloon maksaa 12 euroa. Puutarhassa saa kierrellä ilmaiseksi. Alankomaalaisella museokortilla pääsy taloon on ilmainen. Puutarha on tyyliltään englantilainen. Vuonna 2012 museossa kävi noin 25 000 henkilöä ja se on pyrkinyt profiloitumaan myös ensimmäisen maailmansodan muistamisen paikkana.
Alankomaiden kuningasperhe on tukenut museota.
Keisari Vilhelm II:n mausoleumi
IIHF eWorld Championship

| IIHF eWorld Championship |
| --- | --- |
Laji:  e-urheilu
Maa(t):  Kansainvälinen
Perustettu:  2020
Joukkueita:  22
Hallitseva mestari:   Suomi
Eniten mestaruuksia:   Suomi (3)
Sivusto:  https://gaming.iihf.com/
IIHF eWorld Championship on vuosittain järjestettävä IIHF:n elektronisen urheilun turnaus jossa IIHF:n jäsenmaat kilpailevat NHL-pelisarjan maailmanmestaruudesta. Eniten mestaruuksia on voittanut Suomi joka on voittanut vuosina 2020, 2022 ja 2023 mestaruuden.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Venäjän ja Valko-Venäjän joukkueet eivät saaneet osallistua vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuihin. Joukkueet eivät saa osallistua kisoihin myöskään vuonna 2023.
Mitalistit

| Vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 |  Suomi |  Ruotsi |  Venäjä /  Kanada |
| 2022 |  Suomi |  Yhdysvallat |  Latvia /  Tšekki |
| 2023 |  Suomi |  Kanada |  Tšekki /  Yhdysvallat |
Humoraalioppi

Galenos
Humoraalioppi oli antiikin Roomassa työskennelleen kreikkalaisen lääkärin Galenoksen (n. 130–201 jaa) viimeistelemä lääketieteellinen teoria, joka pohjautui Aristoteleen fysiikkaan ja Galenoksen oman väitteen mukaan Hippokrateen ajatuksiin 400-luvulta ennen ajanlaskun alkua. Humoraalioppi perustui ruumiin neljään nesteeseen, joiden tasapaino määritti terveyttä.
Galenoksen teoksia käännettiin arabiaksi jo 800-luvulla, mutta  Euroopassa Galenos oli melko tuntematon 1100-luvun käännösliikkeeseen asti, sillä hänen teoksiaan oli sitä ennen käännetty vain vähän latinaksi. Tämän jälkeen humoraaliopista tuli keskiajan lääketieteen perusta, jonka kanssa kilpailivat, tosin häviölle jääden, maaginen lääkeoppi ja horoskooppilääketiede. Humoraalioppi säilyi lääketieteessä osin 1800-luvulle saakka, ja uskomuslääkinnässä on yhä siihen perustuvia hoitomenetelmiä.
Perusajatukset

Humoraalioppi pyrki selittämään sairaudet ensisijaisesti luonnollisten syiden avulla. Se perustui elimistön neljän ajatellun perusnesteen eli veren, keltaisen sapen, mustan sapen (lääketiede ei tunne sellaista) ja liman määrien suhteisiin. Jos perusnesteiden suhteet olivat oikeat, vallitsi eukrasia ja terveys; jos suhteet olivat väärät, vallitsi dyskrasia ja siitä aiheutunut sairaus. Perusnesteet vastasivat Galenoksen neljää temperamenttia, jotka olivat sangviininen (elämäniloinen, toimelias), koleerinen (kiivasluonteinen), melankolinen (surumielinen) ja flegmaattinen (hidasluonteinen) .
Vereen sekoittuneena nesteet epätasapainossa ollessaan aiheuttivat temperamentin painottumisen johonkin neljästä suunnasta. Veren liiallisuus teki henkilöstä sangviinisen (lat. sanguis, veri), sapen liiallisuus koleerisen, mustan sapen liiallisuus melankolisen ja liman liiallisuus flegmaattisen. Kiertotähdistä Jupiter yhdistettiin sangviiniseen, Mars koleeriseen, Saturnus melankoliseen ja Kuu flegmaattiseen temperamenttiin.
Tärkeimpiä humoraaliopin mukaisia hoitomuotoja olivat suoneniskentä ja kuppaus. Keskiajalla suoneniskentä oli jopa hallitseva lääketieteen hoitokeino erilaisten yrttipohjaisten lääkkeiden ohella. Sekä suoneniskennän, kuppauksen että useimpien lääkkeiden tarkoituksena oli palauttaa elimistön perusnesteiden tasapaino. Suoneniskentä oli todellisuudessa haitallinen menetelmä, joka ei parantanut ketään, mutta tappoi tuhansia.
Arabialainen versio

Arabialainen galenismi liitti humoraaliteoriaan henkiopin, jonka mukaan kolmenlaiset pneumat tai henget liikkuivat valtimoissa, laskimoissa ja hermoissa. Nämä sielusta lähtöisin olevat voimat asettuivat kukin yhteen ihmisruumiin pääelimistä siten, että luonnollisten hyveiden paikka oli maksassa, vitaalisten hyveiden sydämessä ja psyykkisten hyveiden aivoissa.  Ihmisen luonnetta määrittäviä käsitteitä olivat myös kuuma, kylmä, kostea ja kuiva. Aivoille oli ominaista kuumuus ja kosteus, luille kylmyys ja kuivuus ja verelle kuumuus ja kosteus.
Hugo Emil Timonen

Hugo Emil Timonen (3. kesäkuuta 1906 Helsinki – 7. toukokuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos, yrittäjä ja yritysjohtaja.
Timosen vanhemmat olivat kauppias Emil Timonen ja Ida Kaivola ja puoliso vuodesta 1930 Aune Mirjam Kaipainen. Timonen kävi kauppakoulun 1920–1922 ja toimi sitten kirjanpitäjänä, myyjänä ja Tilkan sotilassairaalan kanslistina ja kanslianvanhimpana. Varusmiespalveluksensa jälkeen hän oli Rautakonttori-yhtiön osastopäällikkö 1926–1928 ja sitten kauppamatkustaja, ostaja Renlundilla 1928–1932, myyjä Järvenpään Gummitehtaalla 1932–1933 ja myyntipäällikkö Nordqvistilla 1934–1936. Sota-aikana Timonen oli puolustusministeriön komentamana hankintatehtävissä 1939–1944, mutta jatkosodassa lyhyen aikaa myös sotasaalisupseerina Itä-Karjalassa. Sotilasarvoltaan hän oli reservin luutnantti. Merkittävimmän uransa Timonen teki Machineryllä, jossa hän oli Tampereen konttorin johtaja 1937–1939, yhtiön kaupallinen johtaja, johtokunnan jäsen 1940–1950, toimitusjohtaja 1950–1971 ja hallituksen puheenjohtaja 1950–1976. Hän hankki lähes kaikki Machineryn osakkeet omistukseensa 1950-luvun alussa. Kauppaneuvoksen arvon 1957 saaneella Timosella oli myös runsaasti luottamustehtäviä.
Hugo Emil Timosen poika ja isänsä seuraaja Machineryn johdossa oli kauppaneuvos Heikki Timonen.
High And Loud

High And Loud Oy on suomalainen, Stratovarius-laulaja Timo Kotipellon johtama levy-yhtiö. Yhtiön perusideana on alusta asti ollut tuottaa hyvää musiikkia, eli suurimmaksi osaksi raskaampaa rockia ja metallimusiikkia. Levy-yhtiö on ollut yhtäjaksoisesti toiminnassa vuodesta 2001. Tavoitteena ei ole perustajien mukaan ollut suuri yhtyeiden määrä, vaan panostus laatuun ja keskittyä itse bändeihin. Kansainvälinen kontakti on helpottanut erityisesti suomalaisen musiikin maailmanvalloitusta.
Oman yhtyeen auttaminen

Timo Kotipellon sivut kertovat näin: Jos sinulla on bändi, joka on mielestäsi kovempi kuin yksikään nykyinen bändi, biisisi ovat huippulaatua, soittajien taso maailman luokkaa ja jätkien asenne kunnossa, lähetä (mieluummin kopio jo valmiista masterista) levysi High and Loudille ja katsotaan mitä saadaan aikaiseksi! Yhtiö siis auttaa myös nuoria bändejä uransa alkuun.
Julkaisut > Kotipelto

Waiting for the Dawn (2002)
Coldness (2004)
Serenity (2007)
Julkaisut > Wingdom

Reality (2005)
Hugo Evald Mansner

Luutnantti Hugo Mansner (1860-l)
Hugo Evald Mansner (27. maaliskuuta 1840 Käkisalmi – 23. maaliskuuta 1895 Lomza, Veikselin kenraalikuvernementti) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Mansnerin vanhemmat olivat opettaja Raphael Fredrik Mansner ja Sofia Hedda Jack ja puoliso vuodesta 1868 vapaaherratar Ernestine Charlotta Erika Rehbinder, vapaaherra Otto Carl Rehbinderin tytär.
Mansner tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1852 ja määrättiin sieltä 1860 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 22. tykistöprikaatiin. Vuonna 1866 hänet siirrettiin Henkivartioväen 3. krenatööritykistöprikaatiin ja ylennettiin luutnantiksi. Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin Pietarissa Mansner suoritti 1865–1867, minkä jälkeen 1868 hänet siirrettiin 33. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi. Alikapteeniksi Mansner ylennettiin 1869. Vuonna 1873 hänet määrättiin ensin 7. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi ja sitten kapteeniksi ylennettynä 29. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi. Vuonna 1875 Mansner siirtyi everstiluutnanttina erikoistehtäviin Orenburgin joukkojen komentajan esikuntaan Kaakkois-Venäjälle. Everstiksi hänet ylennettiin Turkin sodan jälkeen ja nimitettiin 1878 Orenburgin kasakkajoukkojen esikuntapäälliköksi vuoteen 1886. Tuolloin hänet siirrettiin osastopäälliköksi kasakkajoukkojen pääesikuntaan. Kenraalimajuriksi Mansner ylennettiin 1888. Hän sai 1890 eron sotapalveluksesta Venäjän armeijan reserviin siirrettynä. Uudelleen hänet otettiin palvelukseen kesällä 1894 ja määrättiin 4. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi Puolan armeijan jalkaväessä, mitä tehtävää hoitaessaan hän kuoli maaliskuussa 1895.
Humpan kuninkaan hovissa 1994–95

| Humpan kuninkaan hovissa 1994–95 Eläkeläiset |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Julkaistu: 2000
 Tyylilaji: humppa
 Levy-yhtiö: Humppa Records
Eläkeläisten muut julkaisut
| Werbung, baby! 1999 | Humpan kuninkaan hovissa 1994–95 2000 | Humppa-akatemia 2000 |
Humpan kuninkaan hovissa 1994–95 on Eläkeläisten Saksassa vuonna 2000 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää aiemmin Saksassa julkaisemattomia kappaleita. Lisäraidalla on muun muassa näyte yhtyeen toisista harjoituksista.
Kappaleet

Päätön humppa – 1.58 (Orchestral Manoeuvres in the Dark - Enola Gay)
Ryhtivaliohumppa – 1.44 (ZZ Top - Sharp Dressed Man)
Kuka humpan seisauttaa – 2.23 (CCR - Who'll Stop the Rain)
Sortohumppa – 2.24 (J.M.K.E. - Tere perestroika)
Sisupussihumppa – 2.16 (Lords of the New Church - Open Your Eyes)
Kulttihumppa – 1.37 (The Cult - Little Devil)
Komerohumppa – 1.44 (Rock'n'Roll Band - I'm Gonna Roll)
Mitä Aimolle on tapahtunut – 1.59 (The Offspring - What Happened to You?)
Pyjamahumppa – 2.32 (Roxette - Sleeping in My Car)
Orpopojan jenkka – 1.36 (Ian Dury - Sex & Drugs & Rock'n'Roll)
Kiitoratahumppa – 1.34 (Velvet Underground - Venus in Furs)
Luikurihumppa – 2.18 (Depeche Mode - Personal Jesus)
Surinajenkka – 1.33 (Psychoplasma - Radio Flies)
Olkoon humppa – 2.32 (AC/DC - Let There Be Rock)
Kipin kapin – 1.36 (Led Zeppelin - Living Loving Maid)
Anarkistijenkka – 2.01 (Sex Pistols - Anarchy in the U.K.)
Hei ruuna – 1.45 (Hurriganes - Hey Groopie)
Humppapappa – 2.24 (Nazareth - Bad Bad Boy)
Sorvarin humppa – 2.03 (Motörhead - Ace of Spades)
Tilulilulei – 1.36 (The Kingsmen - Louie Louie)
Savua Laatokalla – 2.27 (Deep Purple - Smoke on the Water)
Potkintahumppa – 1.05 (Kinks - You Really Got Me)
Komerotekno – 4.08 (Rock'n'Roll Band - I'm Gonna Roll)
Europöpi – 4.37 (22-Pistepirkko - Birdy)
Bonus track – 21.55
Aiheesta muualla

Humpan kuninkaan hovissa 1994-95 discogs.com -sivustolla
Heinäkuun kriisi

Euroopan puolustusliitot vuonna 1914: Saksan, Itävalta-Unkarin ja Italian kolmiliitto ruskealla, Ison-Britannian, Ranskan ja Venäjän kolmoisentente vihreällä.
Heinäkuun kriisiksi kutsutaan Itävalta-Unkarin ja Serbian välille heinäkuussa 1914 arkkiherttua Frans Ferdinandin salamurhan jälkeen syntynyttä kriisiä, joka johti ensimmäisen maailmansodan syttymiseen.
Tausta

Kriisin taustalla oli Itävalta-Unkarin ja Serbian pitkään jatkunut vastakkainasettelu, jonka syynä olivat Serbian vaatimukset Itävalta-Unkarille kuuluneiden eteläisten slaavien asuttamien alueiden ”vapauttamisesta” ja yhdistämisestä Suur-Serbiaksi. Serbinationalistien kiinnostuksen kohteena oli varsinkin Bosnia-Hertsegovina, jonka Itävalta-Unkari oli liittänyt itseensä virallisesti vuonna 1908. Liitosta seuranneesta Bosnian kriisistä alkaen kaksoismonarkian johdossa oltiin vakuuttuneita, että sota Serbiaa vastaan olisi edessä ennemmin tai myöhemmin. Ehkäisysodan aloittamista harkittiin kahdesti vuonna 1913, mutta kummallakin kerralla suunnitelma kaatui Saksan ja Italian tuen puuttumiseen.
Tapahtumat > Sarajevon laukaukset

Heinäkuun kriisi sai alkunsa niin sanotuista Sarajevon laukauksista 28. kesäkuuta 1914, jolloin Sarajevossa Bosniassa tarkastusmatkalla ollut Itävalta-Unkarin kruununprinssi, arkkiherttua Frans Ferdinand ja hänen vaimonsa Sophie joutuivat salamurhan uhriksi. Murhaaja oli bosnialainen opiskelija Gavrilo Princip, joka kuului kiihkokansallismielisten serbien Musta käsi -nimiseen maanalaiseen järjestöön. Operaation taustalla oli Serbian sotilastiedustelun johtaja Dragutin Dimitrijević, joka oli samalla myös Musta käsi -järjestön johtaja salanimellä ”Apis”. Serbian pääministeri Nikola Pašić oli kuullut murhasuunnitelmasta etukäteen ja yrittänyt varoittaa Itävallan hallitusta, mutta hänen peitellysti muotoiltua varoitusviestiään ei ollut ymmärretty. Vaikka Serbian hallitus ei ollut vastuussa arkkiherttuan murhasta, Itävallassa se yhdistettiin pian tekoon.
Itävalta-Unkarin armeijan pääesikunnan päällikkö Franz Conrad von Hötzendorf ja ulkoministeri Leopold von Berchtold näkivät nyt tilaisuuden ratkaista Serbian ongelma lopullisesti. Conrad oli jo aiemmin kannattanut ehkäisysotaa Serbiaa vastaan ja saanut lokakuussa 1913 Saksan keisari Vilhelm II:lta lupauksen, että Saksa tukisi Itävalta-Unkaria mahdollisessa sodassa Serbiaa vastaan. Heinäkuun alussa 1914 Berchtold matkusti vielä Berliiniin varmistamaan asian, ja Vilhelm toisti lupauksen Saksa täydestä tuesta, koska piti sitä välttämättömänä Saksan tärkeimmän liittolaisen säilymisen kannalta. Saksan hallitus tosin halusi rajoittaa mahdollisen konfliktin vain Itävalta-Unkarin ja Serbian väliseksi, kun taas pääesikunta oli valmis tukemaan Itävalta-Unkaria varauksettomasti. Itävallan hallitus ja sotilasjohto olivat myös valmiit sotaan, mutta Unkarin pääministeri István Tisza antoi hyväksyntänsä vasta kun hänelle luvattiin, että tavoitteena ei ollut liittää Serbian alueita valtakuntaan, mikä olisi lisännyt maan serbiväestön osuutta.
Tapahtumat > Itävalta-Unkarin uhkavaatimus Serbialle

Itävalta-Unkarin hallitus päätti esittää Serbialle uhkavaatimuksen, jossa Serbiaa syytettäisiin arkkiherttuan murhasta ja vaadittaisiin hyvitystä. Uhkavaatimuksen ehdot päätettiin laatia sellaisiksi, että Serbian olisi mahdotonta hyväksyä niitä, ja näin saataisiin tekosyy sodan julistamiselle. Uhkavaatimuksen teksti laadittiin hallituksen istunnoissa 15. ja 19. heinäkuuta, mutta se esitettiin Serbian hallitukselle vasta illalla 23. heinäkuuta. Lähettämistä lykättiin neljällä päivällä, jotta Venäjällä valtiovierailulla olleet Ranskan presidentti Raymond Poincaré ja pääministeri René Viviani ehtisivät sillä välin lähteä kotimatkalle, eikä Venäjän johto pääsisi näin välittömästi neuvottelemaan jatkotoimista tärkeimmän liittolaisensa kanssa. Kuultuaan uhkavaatimuksesta Venäjä ilmoitti 24. heinäkuuta, ettei se tulisi sallimaan Serbian kukistamista.
Uhkavaatimuksessa Serbiaa vaadittiin lopettamaan kaikki kampanjansa Itävalta-Unkaria vastaan, erottamaan niihin osallistuneet virkamiehet, hajottamaan nationalistiset järjestöt ja sallimaan Itävalta-Unkarin viranomaisten osallistuminen murha-attentaattia koskeneisiin tutkimuksiin. Serbian vastaus saapui 25. heinäkuuta. Siinä maan hallitus ilmoitti suostuvansa kaikkiin ehtoihin paitsi kahteen: mahdottomiksi katsottiin keiden tahansa virkamiesten erottaminen Itävalta-Unkarin niin vaatiessa sekä Itävalta-Unkarin viranomaisten osallistuminen serbialaisten järjestöjen hajottamiseen ja oikeustoimiin niiden jäseniä vastaan. Serbian hallituksen mukaan nämä vaatimukset loukkasivat maan suvereniteettia. Se ehdotti sen sijaan asian käsittelyä pysyvässä välitystuomioistuimessa tai Euroopan suurvaltojen kesken. Itävalta-Unkarin hallitus katsoi kuitenkin Serbian vastauksen epätyydyttäväksi ja sen vastaanotettuaan katkaisi diplomaattisuhteet Serbiaan sekä aloitti osittaisen liikekannallepanon.
Tapahtumat > Sodanjulistukset

Iso-Britannia oli ehdottanut kansainvälisen konferenssin koollekutsumista tilanteen selvittämiseksi ja Venäjä lisäneuvotteluja Itävalta-Unkarin ja Serbian välillä. Itävalta-Unkarin hallitus halusi kuitenkin sodan ja ulkoministeri Berchtold pyysi keisari Frans Joosef I:ä antamaan sodanjulistuksen ennen kuin entente-maat ehtisivät tehdä seuraavan siirtonsa kiistan rauhanomaiseksi ratkaisemiseksi. Samaan aikaan kolmiviikkoiselta risteilyltä palannut Vilhelm II pyysi Saksan ulkoministeriötä neuvomaan Itävalta-Unkaria olemaan julistamatta sotaa ja tyytymään korkeintaan Belgradin tilapäiseen miehitykseen, mutta hänen pyyntönsä saapui liian myöhään. Itävalta-Unkari julisti sodan Serbialle 28. heinäkuuta ja alkoi pommittaa Belgradia seuraavana päivänä. Vastauksena Venäjä määräsi 29. heinäkuuta osittaisen ja seuraavana päivänä täysimittaisen liikekannallepanon.
Saksan hallitus luopui tässä vaiheessa toivosta, että sota voitaisiin rajoittaa Itävalta-Unkarin ja Serbian väliseksi. Se esitti 31. heinäkuuta Venäjälle uhkavaatimuksen, jossa vaadittiin liikekannallepanon peruuttamista 24 tunnin kuluessa, ja Ranskalle toisen, jossa vaadittiin 18 tunnin kuluessa maalta vakuutusta puolueettomuudesta Saksan ja Venäjän välisen sodan aikana. Kumpaankaan uhkavaatimukseen ei vastattu, joten 1. elokuuta Saksa julisti sodan Venäjälle. Samana päivänä sekä Saksa että Ranska määräsivät liikekannallepanon. Kaksi päivää myöhemmin Saksa julisti sodan Ranskalle ja hyökkäsi seuraavana yönä Ranskaan Belgian kautta. Tämä veti myös Ison-Britannian mukaan konfliktiin, sillä vaikka se ei ollut sitoutunut lähtemään sotaan sen enempää Ranskan kuin Venäjänkään puolesta, se oli luvannut taata Belgian koskemattomuuden. Maailmansodan alkamisen viimeistelivät Britannian sodanjulistus Saksalle 4. elokuuta, Itävalta-Unkarin Venäjälle 5. elokuuta, Serbian Saksalle 6. elokuuta, Ranskan Itävalta-Unkarille 10. elokuuta ja Britannian Itävalta-Unkarille 12. elokuuta.
Aiheesta muualla

Itävallan Serbialle 23.8.1914 lähettämän uhkavaatimuksen teksti ja lyhennelmä Serbian vastauksesta (englanniksi) Firstworldwar.com.
Gavrilo Princip ampuu arkkiherttua Frans Ferdinandin. Tuntemattoman piirtäjän piirros itävaltalaisesta sanomalehdestä.
Iceberg

| Iceberg |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Sotši, Venäjä
Avattu:  2012
Kustannukset:  32 000 000 €
Katsojakapasiteetti
 12 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Iceberg (ven. Дворец Зимнего Спорта Айсберг, Aisberg) on luisteluareena Sotšissa, Venäjällä. Se sijaitsee Sotšin olympiapuistossa.
Icebergin luistelukaukalo on muunnettavissa eri tarkoituksiin. Kaunoluistelussa kaukalon koko on 40 x 60 metriä, mutta pikaluistelussa kaukalon pituutta kasvatetaan. Iceberg valmistui Sotšin olympialaisia varten, ja kisahaun yhteydessä esiteltyjen suunnitelmien mukaan rakennettiin siten, että sen voi olympialaisten jälkeen purkaa ja siirtää toiselle paikkakunnalle suurempaan tarpeeseen kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti. Kisojen aikaan esitettiin myös Icebergin muuttamista velodromiksi, mutta se jäi kuitenkin lopulta paikoilleen muuttumattomana. Olympialaisten jälkeen sillä järjestettiin vielä vapaapainin Venäjän-mestaruuskilpailut vuonna 2019.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iceberg Wikimedia Commonsissa