stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen historia
Heinäluoman kausi

Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK:ssa toiminut Eero Heinäluoma valittiin SDP:n puheenjohtajaksi Jyväskylän puoluekokouksessa 10. kesäkuuta 2005 kolmivuotiselle kaudelle. Puolue sai eduskuntavaaleissa 2007 historiansa siihen mennessä toiseksi alhaisimman vaalituloksen ja jäi oppositioon, kun perustettiin Vanhasen II hallitus.
Urpilaisen kausi

10. helmikuuta 2008 Eero Heinäluoma ilmoitti luopuvansa puolueen puheenjohtajuudesta kesäkuun 2008 puoluekokouksessa. Heinäluoman seuraajaksi valittiin puoluekokouksessa kesäkuussa 2008 Jutta Urpilainen. Urpilaisen ensimmäisissä vaaleissa, kunnallisvaaleissa 2008, puolueen kannatus laski alimmalle tasolle vuosikymmeniin. Vuonna 2010 puoluesihteeriksi nousi Mikael Jungner.
Eduskuntavaaleissa 2011 SDP:n kannatus jatkoi laskua siihen mennessä alimmalle tasolleen Suomen historiassa. Koska keskustan kannatus laski alemmaksi, SDP:stä tuli toiseksi suurin puolue. SDP liittyi Kataisen sateenkaarihallitukseen. Sillä oli kuusi ministeriä hallituksessa. SDP sai hallitusohjelmassa ajettua läpi vaalilupauksensa, ettei eläkeikää nosteta tuolla vaalikaudella. Joidenkin arvioiden mukaan SDP menestyi neuvotteluissa paremmin kuin kokoomus.
Vuoden 2012 presidentinvaalissa SDP:n ehdokas Paavo Lipponen jäi viidenneksi 6,7 prosentin kannatuksella. Tulos oli SDP:n neljäs peräkkäinen vaalitappio. Puoluesihteeri Mikael Jungner ilmoitti 25. tammikuuta ettei jatkaisi tehtävissään puoluekokouksen jälkeen. SDP:n puoluekokouksessa 25. helmikuuta 2012 Jungnerin seuraajaksi valittiin SAK:n viestintäpäällikkö Reijo Paananen.
Kunnallisvaaleissa 2012 SDP:n kannatus laski siihen mennessä kaikkien aikojen alimmalle tasolle ollen 19,6 %. Puolue menetti 54 198 ääntä edellisiin kuntavaaleihin verrattuna. Kyseessä oli SDP:n viides vaalitappio peräjälkeen ja myös viides vaalitappio Urpilaisen puheenjohtajakaudella.
Rinteen kausi

Vuonna 2014 SDP:n puheenjohtajaksi valittiin Antti Rinne. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa SDP:n äänestäjien määrä laski sen historian alimmalle tasolle. Kuntavaaleissa 2017 puolueen kannatus oli 19,4 %.
Kesällä 2018 puolueen kyselykannatus oli 21,6 %. Vain 3 %:n mielestä SDP:n kannatus perustui tällöin edes toissijaisesti Rinteen esiintymiseen julkisuudessa, 8 %:n mielestä syynä oli "SDP:n poliittisten avausten ja ehdotusten hyvyys", 61 %:n mielestä "yleinen kyllästyminen hallitusta kohtaan". Rinteen mukaan ihmiset tajuavat, että SDP:llä on visio 2030-luvulle.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa SDP nousi suurimmaksi puolueeksi ja Suomeen muodostettiin sosiaalidemokraattien, keskustan, vihreiden, vasemmistoliiton ja RKP:n enemmistöhallitus, jonka pääministeriksi tuli Antti Rinne.
Marinin kausi

Joulukuussa 2019 Antti Rinne erosi pääministerin tehtävästä mm. Postin omistajaohjaukseen liittyvistä seikoista johtuen. Rinteen erottua pääministerin tehtävästä hallituksen johtoon nousi tamperelainen Sanna Marin, joka oli ollut Rinteen hallituksen liikenne- ja viestintäministeri. Rinne jatkoi puolueen puheenjohtajana elokuun 2020 puoluekokouseen asti, jossa Marin valittiin puolueen puheenjohtajaksi.
Aiheesta muualla

https://www.sdp.fi/tutustu/tietoa-sdpsta/sdpn-historia/
SDP:n Oulun puoluekokous vuonna 1906.
SDP:n puolueneuvosto vuonna 1922.
Vuoden 1972 vaalijuliste
SDP:n vuonna 2020 valittu puheenjohtaja Sanna Marin.
Supermarine Swift

| Supermarine Swift |
| --- | --- |

Tyyppi:  hävittäjä
Valmistaja:  Supermarine Vickers
Miehistö:  1
Käyttöönottovuosi:  1954
Mitat
Pituus:  12,88 m
Kärkiväli:  9,85 m
Korkeus:  3,80 m
Siipipinta-ala:  45,06 m²
Nopeus:  1 100 km/h
Lentomatka:  1 014 km
Tyhjäpaino:  5 800 kg
Voimanlähde
Koneisto:  1x RR Avon 114 suihkuturbiini
Teho:  4 287 kg (9 450 lb)
Aseistus
Aseistus:  2x 30 mm Aden-tykit, raketit, pommit siipien alle kiinnitettyinä 
Supermarine Swift laskeutuu vuoden 1955 Farnborough’n ilmailunäyttelyssä.
Supermarine Swift projektiokuvina
Supermarine Swift on brittiläinen Supermarinen suunnittelema ja valmistama suihkuhävittäjä.
Swift oli yksi ensimmäisiä nuolisiipisiä suihkuhävittäjiä. Sen ensilento oli 5. elokuuta 1951. Moottorina oli Rolls-Royce Avon -suihkuturbiini. Se antoi alisoonisen huippunopeuden 1 100 km/h korkealla eli Mach 0.92. Lakikorkeus oli 13 725 metriä. Kantama oli 1 175 km, sekä nousukyky 3 752 m/min.
Konetyyppiä käytettiin vuodesta 1954 alkaen, muun muassa Länsi-Saksaan sijoitetuissa Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lennostoissa. Se poistettiin palveluksesta 1961, kun koneen ohjattavuudessa oli ilmennyt vakavia ongelmia. Kone oli nopea omaan aikakauteensa nähden, ja se saavutti lyhyeksi aikaa nopeusennätyksen, 1 184 km/h. 25. syyskuuta 1953, M.J. Lithgowin tekemä, Swift F.4-koneen ennätys rikottiin kuitenkin varsin pian.
Konetyyppiä edelsi Supermarine Attacker ja sitä seurasi Supermarine Scimitar.
Aiheesta muualla

Air Vectors: The Supermarine Attacker, Swift, & Scimitar (englanniksi)
Military factory: Supermarine Swift (englanniksi)
Thunder and Lightnings: Supermarine Swift (englanniksi)
Supermarine Swift, le premier jet de combat à aile en flèche de la RAF (ranskaksi)
http://www.netti.fi/~halle/planes/eng/swift.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Juuso Pärssinen

| Juuso Pärssinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. helmikuuta 2001 (ikä 24) Hämeenlinna, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pärä, Kukko,   Kukko-Pärssinen
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  90 kg
Seura
Seura:  New York Rangers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  71
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  TPS (SML) Milwaukee Admirals (AHL) Nashville Predators (NHL) Colorado Avalanche (NHL)
NHL-varaus:  210. varaus, 2019 Nashville Predators
Juuso Pärssinen (s. 1. helmikuuta 2001 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelaa NHL-seura New York Rangersissä. Pärssinen on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän on pelannut myös laidassa.
Pärssinen aloitti ammattilaisuransa kasvattiseurassaan TPS:ssä, jonka riveissä hän pelasi neljä SM-liigakautta vuosina 2018–2022. Hän saavutti SM-hopeaa kahdesti. Vuonna 2022 hän siirtyi NHL:ään hänet varanneeseen Nashville Predatorsiin. Kaudella 2024–2025 hänet kaupattiin kahdesti: ensin Colorado Avalancheen ja sitten New York Rangersiin.
Ura > Seuraura > Junioriura

Pärssinen syntyi Hämeenlinnassa, kun hänen isänsä Timo pelasi Hämeenlinnan Pallokerhossa. Juuso Pärssinen aloitti jääkiekkoilun Timrå IK:ssa, mutta on varsinaisesti Turun Palloseuran kasvatti. C-juniori-ikäisenä hän kärsi pahasta loukkaantumisesta ja Pärssinen pelasi kaudella 2015–2016 vain yhden ottelun C-nuorten SM-karsinnoissa. Hän palasi kaukaloihin vasta 15 kuukauden jälkeen tammikuussa 2017. Pärssinen oli C-nuorten SM-sarjan tehoilla 4+3=7 TPS:n paras maalintekijä ja hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Aarne Intosen kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2017–2018 Pärssinen toimi TPS:n B-nuorten varakapteenina.
Ura > Seuraura > TPS

Kaudella 2018–2019 Pärssinen nousi vain 17-vuotiaana TPS:n A-nuorten kapteenistoon. Hän pelasi samalla kaudella myös ensimmäisen ottelunsa seuran SM-liigajoukkueessa. Pärssiselle avautui paikka TPS:n liigakokoonpanosta 18. joulukuuta 2018 vieraissa SaiPaa vastaan, kun joukkueen hyökkäyksestä olivat sivussa loukkaantuneet Ilari Filppula ja Oula Palve sekä alle 20-vuotiaiden MM-leirille osallistunut Kaapo Kakko. Hänet merkittiin TPS:n kolmanneksi keskushyökkääjäksi laidoillaan Teemu Väyrynen ja Markus Nurmi. Pärssinen sai ottelussa jääaikaa 12.31 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki kuudennessa ottelussaan 26. tammikuuta 2019 Porin Ässiä vastaan. Pärssinen pelasi kauden aikana kaikkiaan seitsemän SM-liigaottelua.
Huhtikuussa 2019 Pärssinen teki TPS:n SM-liigajoukkueen kanssa kolmivuotisen juniorisopimuksen. Pärssisen tulokaskausi 2019–2020 toi 31 runkosarjaottelussa tehopisteet 5+7=12. Hän vahvisti TPS:ää kauden aikana myös Spengler Cupissa, jossa Pärssinen antoi neljässä ottelussa yhden maaliin johtanen syötön. Hän pelasi ison osan kaudestaan vielä myös seuran A-nuorissa, joiden varakapteenina Pärssinen toimi.
Kaudeksi 2020–2021 Pärssinen nimettiin vain 19-vuotiaana TPS:n varakapteeniksi. Hän nousi joukkueen ykkössentteriksi laidoillaan useimmiten Lauri Pajuniemi ja Markus Nurmi. Pärssinen teki lopulta todellisen läpimurtonsa SM-liigassa ja teki 55 runkosarjaottelussa tehopisteet 8+34=42 ja 13 pudostuspeliotteluissa tehopisteet 1+7=8. Hän oli runkosarjassa TPS:n paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Josh Kestnerin jälkeen. Pudotuspeleissä Pärssinen oli joukkueen paras syöttäjä seitsemällä syöttöpisteellään. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Helmikuussa 2021 Pärssinen teki TPS:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Pärssinen jatkoi TPS:n selkeänä ykköskeskushyökkääjänä laidoillaan Mikael Pyyhtiä ja Markus Nurmi. Hän oli TPS:n kolmanneksi paras pistemies tehtyään yhdeksän maalia ja 32 tehopistettä. Runkosarjan lopulla maaliskuussa 2022 Pärssinen oli kuusi ottelua sivussa, kun hän sai aivotärähdyksen jäätyään vaarallisen näköisesti JYPin Jan Ščotkan taklaamaksi. Pärssinen ja TPS etenivät toista kertaa peräkkäin SM-liigan loppuotteluihin, missä TPS hävisi Tapparalle otteluvoitoin 1–4. Pärssinen teki pudotuspeleissä 18 ottelussa neljä maalia ja 12 tehopistettä.
Ura > Seuraura > NHL-ura

Nashville Predators varasi Pärssisen seitsemännellä kierroksella 210. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Kesäkuun 2021 vaihteessa Pärssinen teki Predatorsin kanssa kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen. Hänen tulokassopimuksensa keskimääräinen kausipalkka NHL:ssa oli 950 000 dollaria. Pärssinen osallistui syksyllä seuran harjoitusleirille, mutta sen päätteeksi Predators lähetti hänet kaudeksi 2021–2022 lainalle TPS:ään. SM-liigakauden jälkeen toukokuussa 2022 Pärssinen siirtyi AHL-joukkue Milwaukee Admiralsin vahvuuteen. Hän pelasi siellä yhdeksän pudotuspeliottelua tehden yhden maalin ja kolme tehopistettä.
Syksyn 2022 harjoitusleirin päätteeksi Predators lähetti Pärssisen Milwaukee Admiralsin AHL-joukkueeseen. Pärssinen pelasi AHL:ssä kymmenen ottelua lähes pisteen per peli -tahdilla, kunnes marraskuussa hänet nostettiin Predatorsin NHL-vahvuuteen. Pärssinen teki pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 12. marraskuuta 2022 New York Rangersia vastaan. Hänestä tuli NHL:n kaikkien aikojen neljäs toisen polven suomalaispelaaja Niklas Hagmanin, Kasperi Kapasen ja Jesse Ylösen jälkeen. Pärssinen merkittiin heti Predatorsin ykkösketjuun laitaan Mikael Granlundin ja Filip Forsbergin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 17.49 minuuttia, mikä oli joukkueen hyökkääjistä eniten. Ylivoimalla Pärssinen pelasi 4.02 minuuttia. Hän teki ottelussa myös NHL-uransa avausmaalin ensimmäisellä laukauksellaan. Pärssinen valittiin ottelun ykköstähdeksi. Tammikuussa 2023 Pärssinen sivusi Nashvillen tulokaspelaajien ennätystä, kun hän teki tehopisteen seitsemässä peräkkäisessä ottelussa. Hän teki tulokaskaudellaan NHL:ssä 45 ottelussa kuusi maalia ja 25 tehopistettä.
Kaudella 2023–2024 Pärssistä peluutettin Predatorsissa lähes pelkästään laitahyökkääjänä eikä hänelle luontevammalla paikallaan keskushyökkääjänä. Hän pelasi Predatorsissa 44 ottelua tehden kahdeksan maalia ja 12 tehopistettä, kunnes tammikuussa 2024 hänet pudotettiin AHL:ään. AHL:ssä hän teki 36 ottelussa seitsemän maalia ja 25 pistettä ja auttoi Admiralsia divisioonan voittoon. Hänet nostettiin takaisin NHL:ään yhteen pudotuspeliotteluun, kunnes siirtyi takaisin AHL:ään, jossa pelasi 14 pudotuspeliottelua tehden yhdeksän tehopistettä.
Ennen kauden 2024–2025 alkua Pärssinen solmi Predatorsin kanssa vuoden mittaisen ja 775 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Hän mahtui Predatorsin kokoonpanoon vain 15 ottelussa, joissa hän teki kaksi maalia ja viisi tehopistettä. Joulukuussa 2024 Predators kauppasi Pärssisen ja vuoden 2026 seitsemännen kierroksen varausvuoron Colorado Avalancheen vaihdossa Ondřej Paveliin ja vuoden 2027 kolmannen kierroksen varausvuoroon. Avalanchessa hän pelasi 22 ottelua ja teki kuusi tehopistettä, kunnes maaliskuussa 2025 Avalanche kauppasi Pärssisen, Calvin de Haaniin, toisen ja neljännen kierroksen varausvuorot vuoden 2025 varaustilaisuudessa New York Rangersiin vaihdossa Ryan Lindgreniin, Jimmy Veseyyn ja Hank Kempfin pelaajaoikeuksiin.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kanada 2021 | jääkiekko |  |
Pärssinen pelasi alle 20-vuotiaiden maailmanmestuuskilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti pronssia. Pärssinen valittiin Sveitsiä vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Pärssinen pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019. Hänet valittiin Valko-Venäjää vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Pärssinen pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018 sekä World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017. 18. helmikuuta 2018 hän onnistui tekemään kypärätempun Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueen harjoitusottelussa Ruotsia vastaan. Yhteensä Pärssinen on pelannut 11 nuorten ja 40 poikien maaottelua.
Suomen miesten maajoukkueessa Pärssinen on pelannut kolme ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi ensimmäisen miesten maaottelunsa Channel One Cupin 16. toukokuuta 2021 Prahan O2 Arenalla pelatussa avausottelussa Tšekkiä vastaan. Pärssinen merkittiin Suomen neljänneksi keskushyökkääjäksi laidallaan toinen debytantti, Markus Nenonen sekä hänen kanssaan TPS:ssäkin ketjukaverina pelannut Markus Nurmi.
Pelityyli

Faneille.com -sivuston toimittaja Toni Rajamäen mukaan Pärssinen on erittäin vahva kahden suunnan keskushyökkääjä, jolla on myös kiekollista taitoa. Rajamäen mukaan hänen suurin vahvuutensa on pelinlukutaidot.
Muuta

Pärssinen on pelannut nuorempana jalkapalloa. Hän valmistui ylioppilaaksi Kerttulin lukiosta keväällä 2020. Hänen pikkuveljensä Jiri pelaa puolustajana Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigajoukkueessa sekä heidän pikkuveljensä Julius ja Jesse pelaavat hyökkääjinä Turun Palloseuran U16-joukkueessa. Veljesten isä Timo Pärssinen pelasi omalla urallaan hyökkääjänä 17 NHL-ottelua Mighty Ducks of Anaheimissa kaudella 2001–2002 ja hän pelasi myös viidet MM-kilpailut saavuttaen kaksi hopeaa, vuosina 2001 ja 2007.
Paul White

| Paul White> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. helmikuuta 1910 Bowral, Uusi Etelä-Wales, Australia
Kuollut: 21. joulukuuta 1992 (82 vuotta) Bowral, Uusi Etelä-Wales, Australia
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  kirjailija, lääkäri, lähetystyöntekijä
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Pääteokset:  Viidakkotohtori-sarja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Paul Hamilton Hume White (26. helmikuuta 1910 Bowral, Uusi Etelä-Wales, Australia – 21. joulukuuta 1992 Bowral, Uusi Etelä-Wales, Australia) oli australialainen kirjailija.
White työskenteli lähetysjärjestö Church Missionary Societyn sairaalassa Tanganjikassa 1938–1942 ja kotimaan toiminnassa 1943–1944. Hän kirjoitti järjestön työstä Tanganjikassa kirjan Doctor of Tanganyika (1942), ja vuosina 1945–1973 hän toimi reumatologina.
White kirjoitti vuonna 1960 ilmestyneen kuvateoksen Jungle Doctor Panorama tekstit (kuvat Ossie Emery ja Edwin Udey). Hän kirjoitti lapsille tietokirjoja eri aiheista, muun muassa Janet at School (1978), joka kertoo tytöstä, jolla on spina bifida. Hän kirjoitti tietokirjoja myös aikuisille. Hän käänsi Raamatun kertomuksia Australian alkuperäisasukkaille ja kreoleille.
Suoraa toimintaa 2 – pako helvetistä

| Suoraa toimintaa 2 – pako helvetistä> Missing in Action 2: The Beginning |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lance Hool
Käsikirjoittaja:  Arthur Silver Larry Levinson Steve Bing
Tuottaja:  Menahem Golan Yoram Globus
Säveltäjä:  Brian May
Kuvaaja:  Jorge Stahl Jr.
Leikkaaja:  Mark Conte Marcus Manton
Pääosat:  Chuck Norris Soon-Tek Oh Steven Williams Bennett Ohta Cosie Costa Joe Michael Terry
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Films
Levittäjä:  Cannon Films
Ensi-ilta:  1. maaliskuuta 1985
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  2 410 000 dollaria
Tuotto:  10 755 447 dollaria
Edeltäjä:  Suoraa toimintaa
Seuraaja:  Braddock: Suoraa toimintaa 3
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suoraa toimintaa 2 – pako helvetistä (engl. Missing in Action 2: The Beginning) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Se on esiosa vuoden 1984 elokuvalle Suoraa toimintaa (engl. Missing in Action) ja pääosassa on edelleen Chuck Norris.
Elokuvan ohjasi Lance Hool ja käsikirjoittivat Steve Bing, Larry Levinson ja Arthur Silver. Se on Suoraa toimintaa -elokuvasarjan toinen osa.
Juoni

Elokuva sijoittuu aikaan ennen ykkösosaa, James Braddock on helikopterissa neljän muun sotilaan kanssa. Kopteri ammutaan alas ja sotilasjoukkio otetaan vangiksi ja viedään salaiseen vankileiriin jota johtaa kovalla kädellä eversti Yin. Mutta Braddock ei vankeuteen alistu ja aloittaa heti vastaiskut vangitsijoitaan vastaan.
Tuotanto

Lance Hoolin ohjaama Suoraa toimintaa 2 – pako helvetistä kuvattiin peräkkäin Joseph Ziton Suoraa toimintaa -elokuvan kanssa. Hoolin elokuva piti alun perin olla näistä kahdesta elokuvasta ensimmäinen osa.
Cannon Groupin tuottajat päättivät että Ziton elokuva julkaistiin ekana osana. Syy tähän oli että Ziton elokuvasta pidettiin enemmän ja tuottajat eivät täysin pitäneet Lance Hoolin elokuvasta. He päättivät julkaista Ziton elokuvan ensin niin, että Cannon Group pystyisi auttamaan Hoolin heikompaa elokuvaa taloudellisesti.
Tästä johtuen Cannon vaihtoi vain nimiä ja julkaisupäiviä niin, että suunniteltu jatko-osa julkaistiin ensin ja suunniteltu ensimmäinen elokuva julkaistiin esiosana. Sitä seurasi toinen jatko-osa, Braddock: Missing in Action III, jossa oli sama hahmo, mutta erillisellä käsikirjoituksella.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Chuck Norris  | … |  James Braddock   |
|  Oh Soon-Tek  | … |  Eversti Yin   |
|  Steven Williams  | … |  David Nester   |
|  Bennett Ohta  | … |  Kapteeni Ho   |
|  Cosie Costa  | … |  Mazilli   |
|  Joe Michael Terry  | … |  Opelka   |
|  John Wesley  | … |  Frankie   |
|  David Chung  | … |  Dou Chou   |
|  Toru Tanaka  | … |  Lao   |
|  Christopher Cary  | … |  Emerson   |
|  Pierre Issot  | … |  François   |
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Leffatykin arvostelu
Verkkokeilakotilo

| Verkkokeilakotilo |
| --- | --- |
 Conus textile textile
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Caenogastropoda
Lahko::  Kapeakielikotilot Neogastropoda
Yläheimo::  Conoidea
Heimo::  Keilakotilot Conidae
Suku::  Keilakotilot Conus
Laji::  textile
Kaksiosainen nimi
 Conus textile  Linnaeus, 1758 
Alalajit
 C. t. neovicarius da Motta, 1982  C. t. textile Linnaeus, 1758  C. t. vaulberti Lorenz, 2012 
Katso myös
   Verkkokeilakotilo Wikispeciesissä   Verkkokeilakotilo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Verkkokeilakotilo (Conus textile) on myrkyllinen keilakotilolaji. Laji elää pääosin Intian valtameressä, Itä-Afrikan rannikolla ja Australian ympäristössä.
Aikuisten yksilöiden tyypillinen pituus on noin 9-10 cm.
Myrkyllisyys

Keilakotiloita, kuten verkkokeilakotelo, voi todenmukaisesti kuvata myrkyllisyytensä vuoksi eräiksi Maan vaarallisimpia eläimiä.
Verkkokeilakotilo on lihansyöjä ja käyttää saalistamiseen radulaa, eli mikroskooppista "neulaa", jota se käyttää konotoksiinin (hermomyrkyn) saattamiseksi saaliiseensa. Verkkokeilakotilo syö kotiloita.
Useimmat ihmisten myrkytystapaturmat johtuvat verkkokeilakotilon päälle astumisesta esimerkiksi rannalla, tai kun elävää verkkokeilakotiloa käsitellään paljain käsin. Elävänä verkkokeilakotelo on vaarallinen sitä käsittelevälle henkilölle.
Kirjallisuutta

Tucker J.K. (2009). Recent cone species database. 4. syyskuu, 2009 Edition
Tucker J.K. & Tenorio M.J. (2009) Systematic classification of Recent and fossil conoidean gastropods. Hackenheim: Conchbooks. 296 sivua
Puillandre, N.; Duda, T.F.; Meyer, C.; Olivera, B.M.; Bouchet, P.: Yksi, neljä vai 100 sukua? Uusi luokitus kotilokävyille. Journal of Molluscan Studies, 2015, 81. vsk, nro 1, s. 1–23.  PubMed:26300576  PubMed Central:4541476  doi:10.1093/mollus/eyu055
Lorenz, F., 2012. Uusi alalaji Conidae-suvusta Mauritiukselta (Gastropoda). Schriften zur Malakozoologie 27: 21-24
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1507512  Wikispecies: Conus textile  AFD: Conus_(Cylinder)_textile  BOLD: 85062  CoL: 5ZXTC  EoL: 2988828  GBIF: 5728235  iNaturalist: 56719  IRMNG: 10686886  IUCN: 192316  NCBI: 6494  NZOR: c299d676-facc-4ce0-a6e3-db4172d2223c  Observation.org: 79891  OBIS: 215529  Open Tree of Life: 126307  SeaLifeBase: 87067  WoRMS: 215529  ZooBank: 0444EB04-04E8-43B9-B89B-775CE9D6B30A 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Conus_textile
Käännös suomeksi
Suoratoisto

Suoratoistokeskus
Suoratoisto (myös striimaus, engl. streaming) on internetin verkkosisällön sisältöpalveluiden tiedonsiirtotapa, erityisesti kuvan ja äänen seuraaminen suoraan. Suoratoistossa multimediasisältöä siirretään jatkuvana virtana katsojalle ja sitä esitetään samanaikaisesti. Toiston aikana tiedon siirto on käynnissä sovellusohjelmassa samanaikaisesti kuin sen esittäminen käyttäjälle. Vaihtoehtoinen tapa on tiedoston lataaminen tietokoneelle ja sen katselu tämän jälkeen, joka ei ole samanaikaista. Suoratoisto sai alkunsa 1990-luvun puolivälissä, ja ensimmäiset palvelut olivat puhtaasti äänisisältömuotoisia. Varhaisia tiedostomuotoja olivat mm. RealMedian kehittämät RealAudio ja RealVideo (molemmat edelleen käytössä, mutta pieniäselvennä).
Suoratoistoinen materiaali voi tulla valmiista tiedostosta tai se voidaan luoda reaaliaikaisesti. Reaaliaikainen lähetys voi olla esimerkiksi live-konsertista tai web-kamerasta, jolloin puhutaan reaaliaikaisesta suoratoistosta (verrattavissa suoraan televisiolähetykseen).
Suoratoisto on uudempi palvelumuoto kuin perinteinen tiedoston osasiirtäminen, jossa koko tiedosto pitää olla käyttäjällä kokonaan ennen kuin se on valmiina tarkastelua varten.
Kirjallisuutta

Robinson, MJ: Television On Demand : Curatorial Culture and the Transformation of TV. New York : Bloomsbury Academic, 2017. ISBN 978-1-4411-4809-4.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suoratoisto Wikimedia Commonsissa
Superorganismi

Superorganismi on organismi, joka koostuu monista osaorganismeista, yleensä eläinten sosiaalinen yksikkö, jossa työ on jaettu.
James Lovelockin Gaia-hypoteesi ja kirjailijoitten James Hutton, Vladimir Vernadsky ja Guy Murchie työt sisältävät ajatuksen biosfääristä superorganismina. Systeemiteoria tukee tätä ajatustaselvennä ja kompleksisen systeemin dynamiikkaa.
Kirjallisuutta

Jürgen Tautz, Helga R. Heilmann: The Buzz about Bees - Biology of a Superorganism, 284 sivua : Springer-Verlag 2008. ISBN 978-3-540-78727-3
Bert Hölldobler, E.O. Wilson: "The Superorganism: The Beauty, Elegance, and Strangeness of Insect Societies", 576 sivua : W.W. Norton, 2008. ISBN 978-0393067040
Aiheesta muualla

People Are Human-Bacteria Hybrid, Wired Magazine, October 11, 2004
Tiede.fi, 5.6.2006: Sirkkaparvi on superorganismi[vanhentunut linkki]
NPR.org, The Secret Society Of Superorganisms
Suomen Punaisen Ristin Hämeen piiri

Suomen Punaisen Ristin Hämeen piiri toimii entisen Hämeen läänin alueella nykyisissä Kanta-Hämeen, Pirkanmaan ja Päijät-Hämeen maakunnissa.