stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hamsterit
Hamsterit lemmikkieläiminä > Lemmikkihamsterien ravinto

Useimmilla hamstereilla on tapana kantaa ruoka saantipaikasta pesään poskipusseissaan ja piilottaa se pesäänsä tai muuhun varastoonsa, joita voi olla useita. Tuoreet vihannekset ja hedelmät, siemenet ja hyönteiset kuten heinäsirkat muodostavat tärkeän osan hamsterin luontaisesta ruokavaliosta. Kaikki ruoat eivät kuitenkaan sovi hamsterille, kuten makeiset, maitotuotteet ja tietyt kasvit.
Sitrushedelmiä hamstereille ei voi antaa, sillä se on hamsterille epäsopivaa sen happamuuden takia. Campbellinkääpiöhamsterit ovat alttiita saamaan diabeteksen, ja siitä kärsivälle hamsterille ei tulisi syöttää mitään kovinkaan sokeripitoista.
Hamsterin ruokavalio voidaan jakaa kolmeen osaa: kuivaan, tuoreeseen ja eläinkunnan tuotteisiin.
Kuivaruoka on hamsterin ruokinnan perusta. Eläinkaupasta saatavien erilaisten siemensekoitusten lisäksi voi antaa useimpia muita siemeniä, eritoten auringonkukansiemeniä, ytimiä ja pähkinöitä. Myös linnunruokaa kuten hirssiä voi harkita.
Hamsterit lemmikkieläiminä > Lisääntyminen ja elinikä

Syyrialaiset hamsterit elävät yleensä kahdesta kolmeen vuotta, mikä on vähemmän kuin niiden elinikä luonnossalähde?. Talvikot ja campbellit elävät yleensä 1,5–3 vuotta ja kiinankääpiöt 2,5–4 vuotta. Pienimmät, roborovskit elävät usein 2-3 vuotta.
Omilleen jätettynä naaras- ja uroshamsteri saavat useita poikueita vuodessa. Näin ollen urokset ja naaraat pidetään yleensä erillään ei-toivottujen jälkeläisten syntymisen estämiseksi. Ennen sukukypsyyttä nuorten hamsterien sukupuoli on hyvin vaikeaa määritellä. Nyrkkisääntönä on, että naaraan suku- ja peräaukko ovat hyvin lähekkäin, kun taas uroksella väli on pidempi. Uroshamsterien kivekset ovat yleensä hyvin suuret suhteessa uroshamsterin kokoon.
Hamsterien luokittelu

Hamsteriden alaheimoon kuuluu 18 lajia. Aiemmin myös hiirihamsterit (Calomyscus) luettiin hamsterien alaheimoon, mutta nykyisin niiden katsotaan kuuluvan omaan Calomyscidae-heimoonsa.
Hamsterit luokitellaan nykyisin seuraavasti:
Hamsterit (Cricetinae)
Suku mongolianhamsterit (Allocricetulus )
mongolianhamsteri (Allocricetulus curtatus, syn. Cricetulus curtatus)
kazakstaninhamsteri (Allocricetulus eversmanni, syn. Cricetulus eversmanni)
Suku gansunhamsterit (Cansumys )
gansunhamsteri (Cansumys canus)
Suku rottahamsterit (Cricetulus )
"kiinankääpiöhamsteri" (Cricetulus barabensis, syn. Cricetulus griseus)
kääpiöhamsteri (Cricetulus migratorius)
altainpikkuhamsteri (Cricetulus longicaudatus)
tiibetinpikkuhamsteri (Cricetulus kamensis)
intianpikkuhamsteri (Cricetulus alticola)
mongolianpikkuhamsteri (Cricetulus sokolovi)
Suku hamsterit (Cricetus )
hamsteri eli "eurooppalainen hamsteri" (Cricetus cricetus)
Suku kultahamsterit (Mesocricetus )
kultahamsteri eli ”syyrianhamsteri” (Mesocricetus auratus)
romanianhamsteri (Mesocricetus newtoni)
Mesocricetus brandti
Mesocricetus raddei
Suku pikkuhamsterit (Phodopus )
pikkuhamsteri eli ”venäjänkääpiöhamsteri” eli ”talvikko” (Phodopus sungorus)
”roborovskinkääpiöhamsteri” (Phodopus roborovskii)
”campbellinkääpiöhamsteri” (Phodopus campbelli)
Suku Tscherskia
harmaahamsteri (Tscherskia triton, syn. Cricetulus triton)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Hamsterit (Cricetinae)
Hamsterit.net
Suomen Hamsteriyhdistys ry
ITIS: Cricetinae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q6573  Wikispecies: Cricetinae  ADW: Cricetinae  CoL: JDY  ITIS: 632545  MSW: 13000348  NCBI: 10026  Open Tree of Life: 917323  Paleobiology Database: 91459  Paleobiology Database: 91459 
Syyrianhamsteriksikin kutsuttu kultahamsteri (Mesocricetus auratus).
Roborovskinkääpiöhamsteri (Phodopus roborovskii).
Eurooppalainen hamsteri (Cricetus cricetus).
Bionnos

| Bionnos> Βίωννος.Sijainti |
| --- | --- |
 Bionnos
Koordinaatit:  35°8′59″N, 24°30′43″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Keramés, Ágios Vasíleios, Réthymno, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400–200-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bionnos (m.kreik. Βίωννος, Biōnnos; lat. Bionnus) eli Kionia (Κιονία) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyisen Ágios Vasíleioksen kunnan Keramésin ja Agía Foteinín kyliä.
Maantiede

Bionnoksen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä Kreetan etelärannikkoa, noin kaksi kilometriä etelään nykyisestä Keramésin kylästä ja noin 25 kilometriä länteen nykyisestä Tympákista. Kaupunki oli rakennettu pienelle, nykyisin nimellä Pýrgos tunnetulle kukkulalle ja sen itärinteeseen, ja sen koko oli noin 1,5 hehtaaria. Bionnoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia

Bionnos on oletettavasti ollut olemassa ainakin klassisella ja hellenistisellä kaudella 400–200-luvuilla eaa. Paikalta on kuitenkin löydetty merkkejä asutuksesta jo varhaisemmilla minolaisella, geometrisella ja arkaaisella kaudella. Kaupungin asema poliksena eli itsenäisenä kaupunkivaltiona tunnetaan huonosti. Sitä ei mainita sellaisena missään antiikin lähteessä, mutta sen oletetaan olleen itsenäinen ainakin 300-luvun eaa. lopulla.
Rakennukset ja löydökset

Kaupunki on ollut ympäröity muurein, joissa oli pyöreitä, puoliympyränmuotoisia ja kulmikkaita torneja. Muuria on säilynyt parhaiten pohjoissivulta 100 metrin matkalta, jossa sen paksuus on noin kolme metriä. Paikalta on löydetty myös rakennusten perustuksia ja terassimuuria.
Bir Barhut

Bir Barhut Jemenin kartalla
Bir Barhut (vapaasti kääntäen "Barhutin kaivo") on suurikokoinen ja syvä reikämäinen luola maassa Jemenin aavikolla itäosassa. Pyöreän luolan syvyys on 112 metriä ja leveys noin 30 metriä. Paikallisessa kansanperinteessä se on yhdistetty jinneihin eli eräänlaisiin henkiin.
Kohde

Bir Barhut sijaitsee aavikolla Jemenin itäosassa Mahran maakunnassa lähellä Omanin vastaista rajaa. Matkaa Jemenin pääkaupunki Sanaan on Bir Barhutilta noin 1 300 kilometriä. Barhut itsessään on alueella kulkeva wadi. Niin sanottu kaivo eli Bir Barhut on suuri pyöreä reikämäinen luola. Sen leveys on noin 30 metriä ja syvyys 112 metriä.
Tutkimuksia

Tiettävästi ensimmäisinä luolaa tutkivat D. van der Meulen and H. von Wissmann vuonna 1931. He kuvailivat paikkaa tyypilliseksi kalkkikiviluolaksi ja että paikka ei ollut tuliperäinen. Tuliperäisyydestä oli puhuttu luolan väitetyn pahan hajun takia, mutta tuolloin Meulen ja von Wissman kirjoittivat sen johtuvan pikemminkin ummehtuneesta pölystä tai lepakoista, kuin tuliperäisestä rikkikaasusta. Jemeniläiset tutkijat ovat tehneet luolalla joitakin tutkimuksia, joissa kuitenkaan esimerkiksi luolan pohjalla ei käyty. Joidenkin jemeniläisten tutkijoiden mukaan luola saattaa olla miljoonia vuosia vanha. Luolan pohjalla kävivät ensimmäisinä Oman Cave Exploration Team-ryhmän jäsenet syyskuussa 2021. Sen pohjalta löydettiin esimerkiksi tihkuvan veden luomia tippukivipylväitä ja luolahelmiä. Luolan pohjalla oli myös kuolleita eläimiä, kuten lintuja. Raatojen hajun ohella muita outoja hajuja ei kuitenkaan havaittu. Ryhmä otti ennen poistumistaan vesi-, kivi- ja maanäytteitä.
Kansanperinne

Nimi Bir Barhut tarkoittaa Barhutin kaivoa. Paikallisessa kansanperinteessä Bir Barhut on liitetty jinneihin eli eräänlaisiin henkiin. Jinnien on uskottu eläneen luolassa ja sitä on vältelty. Joskus jinnit liitettiin tarkemmin vääräuskoisten henkiin. Jinnien on uskottu voivan aiheuttaa esimerkiksi sairauksia tai epäonnea. Joissain tarinoissa luola on liitetty myös outoihin pahoihin hajuihin.
Luola on ollut jokseenkin tunnettu myös islamilaisissa kirjoituksissa paikan yhdistämisestä Hudin hautaan. Lähellä sijaitsevaa Kabr Hudin pyhättöä on pidetty Etelä-Arabian pyhimpänä paikkana ja suosittuna pyhiinvaelluskohteena pyhättö on tehnyt myös Bir Barhutin tunnetuksi.
Happokloridit

Happokloridin rakenne, R on jokin hiilivetyryhmä.
Happokloridi eli asyylikloridi on orgaaninen yhdiste, joka sisältää funktionaalisen ryhmän -COCl. Happoklorideja voidaan pitää karboksyylihappojen johdannaisina, joissa hapon hydroksyyliryhmän on korvannut klooriatomi. Ne ovat hyvin reaktiivisia, eikä niitä esiinny sen vuoksi luonnossa.
Nimeäminen

Happokloridit nimetään vastaavan hapon tai hiilivedyn pääte päätteellä -yylikloridi. Täten kaksi hiiliatomia sisältävää etaanihappoa vastaa etanoyylikloridi ja bentsoehappoa bentsoyylikloridi. Usein käytetään myös triviaalinimiä kuten asetyylikloridi etanoyylikloridista.
Valmistus

Happoklorideja valmistetaan halogenoimalla karboksyylihappoja. Halogenoivana reagenssina käytetään useimmiten tionyylikloridia, fosforipentakloridia tai fosforitrikloridia.
Alla reaktion mekanismi, kun käytetään tionyylikloridia
Tionyylikloridin rikkiatomi on elektrofiilinen ja reagoi helposti karboksyyliryhmän kanssa. Reaktiossa eliminoituu yksi vetykloridimolekyyli ja muodostuu välituote, joka on hyvin elektrofiilinen ja erittäin epävakaa. Välituote reagoi heikosti nukleofiilisen kloridi-ionin kanssa, jolloin muodostuu avaruusrakenteeltaan tetraedriä muistuttava välituote. Tämä välituote hajoaa vapauttaen rikkidioksidia, vetykloridia ja happokloridin.
Pieniä määriä arvokkaita happoklorideja voidaan valmistaa oksalyylikloridin ja dimetyyliformamidin avulla.
Ensimmäisessä vaiheessa oksalyylikloridi ja dimetyylifromamidi reagoivat nukleofiilisella substituutiolla, jonka jälkeen tedraedrisestä välituotteesta eliminoituu hiilimonoksidia ja -dioksidia muodostaen reaktiivisen välimuodon. Tässä vaiheessa katalyyttinä toimiva dimetyyliformamidi vapautuu.
Välituote reagoi karboksyylihapon kanssa, muodostaen uuden välituotteen, joka reagoi kloridi-ionin kanssa, jolloin tuotteena syntyy happokloridia.
Reaktioita > Asylointi > Elektrofiilinä

Happokloridit ovat hyvin reaktiokykyisiä ja niitä käytetään muun muassa valmistettaessa estereitä ja amideja Näiden yhdisteiden valmistusta kutsutaan asyloinniksi tai nukleofiilisiksi asyylisubstituutioreaktioiksi. Reaktiossa alkoholien kanssa muodostuu estereitä ja ammoniakin tai amiinien kanssa amideja. Mekanismit ovat molemmissa samankaltaiset. Reaktiossa ensimmäinen vaihe on nukleofiilinen additioreaktio. Syntyneestä tuotteesta on poistettava protoni, jotta se ei hajoaisi lähtöaineikseen. Tähän tarkoitukseen käytetään emästä, kuten natriumhydroksidia tai pyridiiniä. Kun välituote on deprotonoitu, hajoaa se esteriksi tai amidiksi vapauttaen vetykloridia.
Reaktioita > Asylointi > Nukleofiilinä

Lewis-happojen, kuten alumiinikloridin toimiessa katalyyttinä happokloridit voivat toimia nukleofiileinä niin kutsutussa Friedel-Crafts-asyloinnissa. Tätä reaktiota käytetään esimerkiksi bentseenin ketonijohdannaisten valmistuksessa.
Reaktion ensimmäisessä vaiheessa katalyytti ja happokloridi muodostavat kompleksin, jossa on elektronivajeen omaava hiiliatomi. Kompleksi hajoaa muodostaen asyliumkationin.
Asyliumioni on elektrofiili ja reagoi aromaattisen bentseenirenkaan kanssa.
Muodostuva aryliumkationi hajoaa vapauttaen aromaattisen ketonin, vetykloridimolekyylin ja katalyytin.
Reaktioita > Muita reaktioita

Organolitiumyhdisteillä happoklorideista voidaan pelkistää aldehydejä tai pelkistää ja alkyloida, jolloin tuotteena muodostuu ketoni.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Happokloridit Wikimedia Commonsissa
Etanoyylikloridi eli asetyylikloridi on tyypillinen happokloridi.
Susann Goksør Bjerkrheim

| Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Naisten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Soul 1988 | käsipallo |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | käsipallo |  |
|  Pronssia | Sydney 2000 | käsipallo |  |
Susann Goksør Bjerkrheim (s. 7. heinäkuuta 1970 Oslo) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut kolme olympiamitalia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 296 maaottelua kesäkuusta 1987 lokakuuhun 2000 ja tehnyt niissä 844 maalia.
Bjerkrheim pelasi neljissä olympialaisissa. Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992 hän saavutti hopeaa, Atlantassa 1996 tuloksena oli neljäs sija, ja Sydneystä 2000 tuli pronssia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
John Wesley Hardin

John Wesley Hardin
John Wesley Hardin (26. toukokuuta 1853 Bonham, Texas, Yhdysvallat – 19. elokuuta 1895 San Antonio, Texas) oli texasilainen villin lännen pyssymies, joka tappoi elämänsä aikana arviolta 20–50 miestä.
Elämäkerta

Hardin syntyi metodistisaarnaajan perheeseen kymmenestä lapsesta toiseksi vanhimpana. Hänet nimettiin metodismin perustajan John Wesleyn mukaan. Hardin oli jo lapsena levoton ja puukotti 10-vuotiaana koulutoveriaan. Viisi vuotta myöhemmin hän ampui kuoliaaksi miehen, jonka kanssa hän oli tapellut edellisenä päivänä. Hardin lähti pakomatkalle ja ampui Trinityn piirikunnassa kolme pohjoisvaltioiden sotilasta.
Seuraavaksi Hardin ampui DeWittin piirikunnan seriffin ja miehen, jonka kanssa hänelle tuli riitaa korttipöydässä. Näiden tappojen johdosta Hardin joutui Texasin etsityimpien miesten listalle. Vuonna 1870 hän ampui naisseuralaisensa mustasukkaisen puolison. Tappamisen lomassa hän toimi opettajana ja opetti jopa pyhäkoulussa.
Tammikuussa 1871 Hardin ampui lainvalvojan lähellä Wacoa ja kaksi viikkoa myöhemmin kolme texasilaista lainvalvojaa näiden nukkuessa. Karjankuljetusmatkalla Texasista Abileneen, Kansasiin, Hardin tappoi kaksi intiaania, joiden hän väitti varastaneen karjaa, sekä pyssytaistelussa viisi meksikolaista karjapaimenta.
Hardin kantoi Abilenessa aseitaan avoimesti kadulla, vaikka se oli kielletty. Hän tappoi kaksi miestä mutta ei joutunut vastuuseen teoistaan, koska oli hyvissä väleissä liittovaltion seriffin Wild Bill Hickokin kanssa.
Hardinin oman kertoman mukaan seriffi Hickok sai lopulta tarpeekseen ja määräsi Hardinin luovuttamaan aseensa, mihin tämä ei kuitenkaan suostunut. Hardin kertoi myös ampuneensa miehen, joka varasti hänen housunsa. Lehtien mukaan hän oli kuitenkin ampunut nukkuvan toverinsa seinän läpi, mahdollisesti vahingossa, joten hän joutui pakenemaan Kansasista takaisin Texasiin.
Hardin meni helmikuussa 1872 naimisiin ja sai kolme lasta. Hän osallistui paikalliseen Sutton–Taylor-kiistaan ja tappoi muun muassa apulaisseriffin Comanchen kadulla. Jo kolmisenkymmentä miestä tappaneesta Hardinista julkaistiin 4 000 dollarin etsintäkuulutus, joten hän pakeni Floridaan ja tappoi muutaman miehen matkalla.
Elämäkerta > Vankilaan ja omaelämäkerta

Hardin vangittiin junassa Pensacolassa 23. elokuuta 1877. Hänet palautettiin Texasiin ja tuomittiin 25 vuoden vankeuteen. Hardin tappoi elämänsä aikana ennen vankilasta vapautumistaan arviolta 20–50 miestä.
Hardin teki vankilassa useita pakoyrityksiä. Kun ne epäonnistuivat, hän rauhoittui ja alkoi opiskella lakia. Hän vapautui vankilasta vuonna 1894 ja alkoi harjoittaa lakimiehen ammattia Texasissa Gonzalesin piirikunnassa. Sieltä hän muutti Texas Hilliin ja meni uudelleen naimisiin, mutta liitto kesti vain muutaman päivän. Hardin muutti El Pasoon lakimieheksi ja saneli siellä omaelämäkertansa The Life of John Wesley Hardin as Written by Himself.
Elämäkerta > Kuolema

Hardin kuoli 19. elokuuta 1895 San Antoniossa. Hän oli riidellyt konstaapeli John Selmanin kanssa aiemmin kadulla, ja Selman ampui Hardinin neljällä laukauksella tämän istuessa baaritiskin ääressä pelaamassa noppaa.
Hardin haudattiin El Pason Concordian hautausmaalle. Hauta on nykyisin suosittu turistikohde.
Hardin kulttuurissa

Bob Dylan on kirjoittanut kappaleen "John Wesley Harding", jonka nimessä on kirjoitusvirhe. Sillä ei ole kovin paljon tekemistä oikean Hardinin kanssa.
John Wesley Harding was a friend to the poor

He traveled with a gun in every hand

All along this countryside, he opened many a door

But he was never known to hurt an honest man.
Bissagossaaret

| Bissagossaaret |
| --- | --- |

Merialue:  Atlantti
Saaria yht.:  88
Pinta-ala:  2 624 km²
Valtio
Valtio:  Guinea-Bissau
Alue:  Bolaman alue
Väestö
Väkiluku:  29 875
Asutuskeskukset:  Bolama, Bubaque
Bissagossaaret (port. Arquipélago dos Bijagós) ovat Guinea-Bissauhun kuuluva saariryhmä Atlantin valtameren rannikolla. Saaria on yhteensä 88, joista 23 on asuttuja. Niiden pinta-ala on 2 624 neliökilometriä. Tärkeimmät saaret ovat Bubaque, Canhabaque, Caravela, Carache, Formosa, Galinhas, Maio, Orango, Rubane ja Soga.
Bissagossaaret ovat jäänne meren valtaamasta Gebajoen suistosta. Alueen pinta-ala on yli 10 000 neliökilometriä, josta 1 600 neliökilometriä on vuorovesialuetta. Mangroverämeet käsittävät 350 neliökilometriä. Vuotuinen sademäärä on 2 000–2 500 millimetriä. Kuiva kausi kestää marraskuusta huhtikuuhun ja sadekausi toukokuusta lokakuuhun. Keskilämpötila on 26 astetta ja suhteellinen ilmankosteus 70 %.
Saarten luonto on rikas ja monipuolinen. Eläinkuntaan kuuluvat afrikanmanaatti, virtahepo, niilinkrokotiili, delfiini ja liemikilpikonna. Kalalajeja on 155 ja lintulajeja 96. Saaret ovat Banc d’Arguinin kansallispuiston jälkeen Länsi-Afrikan toiseksi tärkein muuttolintujen asuinpaikka. Bissagossaaret julistettiin Unescon biosfäärialueeksi vuonna 1996. Alueella sijaitsevat João Viera-Poilãon ja Orangon kansallispuistot sekä Formosan, Nagon ja Tchediãn merensuojelualue.
Bissagossaaret kuuluvat Guinea-Bissaun Bolaman alueeseen. Niiden asukasluku on 29 875 henkeä (vuonna 2009, väestönlaskenta). Väestöstä 90 % muodostavat bissagot. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, palmuöljyn ja palmuviinin valmistus, kalastus ja äyriäisten keräily. Bissagot kävivät vuosisatojen ajan sitkeää taistelua portugalilaisia, brittiläisiä ja ranskalaisia siirtomaavalloittajia vastaan. Portugalin Guineaan kuuluneet saaret alistettiin lopullisesti vasta vuonna 1936.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bissagossaaret Wikimedia Commonsissa
Birutė

| Birutė |
| --- | --- |
 Piirros Birutėsta 1800-luvulta
Henkilötiedot
Syntynyt: tuntemattomana aikana Palangassa
Kuollut: mahdollisesti vuonna 1389 Brestissä
Birutė oli tarinan mukaan 1300-luvulla eläneen Liettuan suuriruhtinas Kęstutisin vaimo. Hänen elämästään ei tiedetä paljoa ja hänen tarinaansa on liitetty legendoja. Hänen on sanottu olleen myöhemmin hallinneen Vytautas Suuren äiti. Birutė oli tärkeämpi varsinaisesti vasta kuolemansa jälkeen, jolloin hänen kuolinpaikkaansa Palangassa, niin sanottuun Birutėn kukkulaan, liitettiin pakanallisia palvontamenoja. Kansallisromantikot omaksuivat Birutėn tarinan 1800-luvulla muuallakin Liettuassa voimakkaasti.
Elämä

Birutėn tarina on kirjattu esimerkiksi niin sanottuihin Liettuan kronikoihin, jotka kirjoitettiin Liettuan suuriruhtinaskunnan aikana. Tarinan mukaan Birutė syntyi lähellä Palangaa Itämeren rannikolla. Hän oli pakanapapitar ja oli siksi vannonut naimattomuutta.
Birutėn tarinan tunnetuin osa liittyy hänen ja Kęstutisin tapaamiseen. Kęstutis liikkui Palangan seudulla, jossa hän tapasi Birutėn ja rakastui. Hän pyysi Birutėa mukaansa, johon tämä ei suostunut naimattomuusvalansa takia. Kęstutis ryösti kuitenkin Birutėn mukaansa Trakaihin, jossa hän järjesti heille hääpidot. Vuonna 1350 parille syntyi ensimmäinen poika Vytautas. Myöhemmin he saivat vielä kaksi poikaa ja kolme tytärtä. Birutė oli ilmeisesti vasta Kęstutisin toinen vaimo, sillä tällä oli jo ennestään vanhempia lapsia.
Kęstutis hallitsi Liettuaa varsinaisen suuriruhtinas Algirdasin ohella, ja jälkimmäisen kuoltua vuonna 1377 valtaan nousi hänen poikansa ja kristillistämistä kannattanut Jogaila. Pakanallisuutta kannattanut Kęstutis kaappasi vallan vuonna 1381, mutta Jogaila kaappasi vallan takaisin seuraavana vuonna ja vangitsi Kęstutisin ja tämän pojan Vytautasin. Kęstutis kuoli vähän vangitsemisensa jälkeen. Vytautasin onnistui puolestaan karata Saksalaisen ritarikunnan maille. Tällä välin Birutė oli puolestaan lähetetty turvaan sekasorron keskeltä Brastaan eli nykyiseen Brestiin, jossa hän myöhemmin kuoli. Eri lähteissä väitetään, että hänet surmattiin joko Jogailan käskystä tai että hän kuoli luonnollisesti noin vuonna 1389. Tarinan mukaan hänet haudattiin kukkulalle Palangan lähistölle.
Kuoleman jälkeen

Birutėn hautauspaikasta tuli hänen kuolemansa jälkeen palvonnan kohde. 1500-luvulla elänyt puolanliettualainen historioija Maciej Stryjkowski kirjoitti paikallisten pitävän juhlia paikalla ja uskovan saavansa tästä onnea. Katolista kirkkoa menot alkoivat lopulta huolestuttaa, ja myöhemmin paikalle pystytettiin Neitsyt Marian patsas palvontamenojen ohjaamiseksi kirkon mielestä oikeaan suuntaan. 1800-luvulla liettualaiset kansallisromantikot hyödynsivät Birutėn tarinaa. Vuonna 1869 paikalle rakennettiin kappeli. Tarina on edelleen melko tunnettu Liettuassa.
Birutėn kukkula Palangassa on tarinan mukaan Birutėn asuin- ja hautapaikka.
Birutėn patsas Birutėn kukkulalla lähellä Palangaa.
Björköbyn vaakuna

Björköbyn vaakuna (1959–1972)
Björköbyn kunnanvaakuna on saanut aiheensa kunnan historiasta ja nimestä. Björköbyn asukkaat vastasivat aikoinaan postinkulusta Merenkurkun yli, minkä muistona vaakunassa on postitorvi. Torvesta riippuvat koivunlehdet viittaavat kunnan nimeen (ruots. björk, ”koivu”).
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 6. heinäkuuta 1959. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä aaltokoroinen tyviö ja postitorvi, josta riippuu kolme koivunlehteä; kaikki kultaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuonna 1972 Björköbyn liityttyä Mustasaaren kuntaan.
Karl Björnberg

Karl Björnberg (1696–1775) oli ruotsalainen upseeri, joka oli sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti.
Björnberg toimi Suomenlinnan komendanttina vuodesta 1765 lähtien. Hänet tunnettiin järkkymättömänä säätyvallan kannattajana. Kustaa III:n vallankaappauksen yhteydessä elokuussa 1772 eversti Jakob Magnus Sprengtporten pidätti Björnbergin ja varmisti näin käytännössä kaappauksen onnistumisen Suomessa.
Joseph F. Biroc

| Joseph F>  Biroc.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. helmikuuta 1903 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 7. syyskuuta 1996 (93 vuotta) Woodland Hills, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaaja
Joseph F. Biroc (12. helmikuuta 1903 New York, New York – 7. syyskuuta 1996 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja.
Biroc sai parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon vuoden 1974 elokuvasta Liekehtivä torni. Lisäksi hän oli ehdolla elokuvasta Murha asuu sydämessä (1964).
Valikoitu filmografia

Ihmeellinen on elämä (It's a Wonderful Life, 1946)
Meidän iloinen joukkomme (On Our Merry Way, 1948)
Kostaja iskee (Cry Danger, 1951)
Viidakon paholainen (Bwana Devil, 1953)
Viva Las Vegas (1964)
Murha asuu sydämessä (Hush, Hush, Sweet Charlotte, 1964)
Aavikkolento (The Flight of the Phoenix, 1965)
Näin mitä teit (I Saw What You Did, 1965)
Julmat, vahvat ja röyhkeät (Emperor of the North, 1973)
Liekehtivä torni (The Towering Inferno, 1974)
Luunmurskaajat (The Longest Yard, 1975)
Hei, me lennetään! (Airplane!, 1980)
Hei, taas me lennetään! (Airplane II: The Sequel, 1982)
Aiheesta muualla

Joseph F. Biroc Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Joseph F. Biroc Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Bitertanoli

| Bitertanoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3,3-dimetyyli-1-(4-fenyylifenoksi)-1-(1,2,4-triatsol-1-yyli)butan-2-oli
CAS-numero:  55179-31-2
PubChem CID:  91656
SMILES:  CC(C)(C)C(C(N1C=NC=N1)OC2=CC=C(C=C2)C3=CC=CC=C3)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H23N3O2
Moolimassa:  337,414 g/mol
Sulamispiste:  125-129 °C 
Tiheys:  1,16 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,005 g/l (20 °C)
Bitertanoli (C20H23N3O2) on triatsolijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa fungisidina.