stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Google Classroom
Ominaisuudet > Ryhmien arkistointi

Opettajien on mahdollista arkistoida ryhmä esimerkiksi lukuvuoden lopuksi. Kun ryhmä on arkistoitu, se häviää kotinäkymästä ja siirtyy Arkistoidut ryhmät -osioon, jotta käytössä olevat ryhmät pysyvät erillään. Kun ryhmä on arkistoitu, opettajat ja oppilaat voivat katsella sitä, mutta eivät voi tehdä sinne mitään muutoksia ennen kuin ryhmä palautetaan arkistosta.
Ominaisuudet > Mobiilisovellukset

Tammikuussa 2015 julkaistut Google Classroom -mobiilisovellukset ovat saatavilla iOS- ja Android-laitteille. Niillä pystyy ottamaan kuvia ja lisäämään niitä tehtäviin, jakamaan tiedostoja muista sovelluksista ja käyttämään tehtäviä offline-tilassa.
Ominaisuudet > Yksityisyys

Toisin kuin Googlen kuluttajille suunnatuissa palveluissa, Google Classroomissa, joka on osa G Suite for Education -palvelua, ei näytetä mainoksia oppilaille eikä opettajille, eikä käyttäjien dataa käytetä mainostustarkoituksiin.
Vastaanotto

eLearningIndustry testasi ja teki arvostelun Google Classroomista. Arvostelussa nostettiin esiin monia hyviä ja huonoja puolia. Vahvuuksiksi arvostelussa lueteltiin helppokäyttöisyys, kaikilla laitteilla toimivuus, opettajien mahdollisuus jakaa tehokkaasti Google Drivellä tiedostoja oppilaille, sähköisiin palveluihin siirtyminen eli ei tarvitse tulostaa mitään sekä nopea palautejärjestelmä oppilaiden ja opettajien välillä. Classroomin miinuspuoleksi nousi arvostelussa palvelun vahva sitoutuminen Googlen omiin palveluihin; ulkoisia tiedostoja tai palveluita ei pysty käyttämään niin helposti Classroomin kanssa. Lisäksi miinuspuolia olivat automaattisten tietokilpailujen ja testien sekä live-keskustelujen puuttuminen.
Kritiikkiä

Googlea on kritisoitu useista ongelmista, liittyen esimerkiksi tietoturvaan. Google Classroomiin liittyvä arvostelu kohdistuu suurimmaksi osaksi oppilaiden yksityisyyteen ja siihen, miten Google käyttää oppilaiden dataa.tarvitaan parempi lähde Google Classroomin kritisointi yhdistetään usein Chromebookien ja G Suiten kritisointiin.[lähde? ]
Muita Googleen suuntautuvia kritiikinaiheita ovat kunnollisen arviointikirjan puuttuminen, automaattisten tietokilpailujen ja testien puute (yleensä tällaisia on oppimiseen liittyvissä järjestelmissä) ja tehtävänantojen muokkaaminen sen jälkeen, kun ne on julkaistu. Tämä tosin on nykyään mahdollista.
Google on vastannut tietosuojakäytäntöihin liittyviin huolenaiheisiin näin: "Google on sitoutunut rakentamaan tuotteita, jotka auttavat suojelemaan oppilaiden ja opettajien yksityisyyttä ja tarjoavat oppilaitoksellesi parhaimman turvallisuuden".
Aiheesta muualla

Classroomin verkkosivu
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Google Classroom
Käännös suomeksi
Fenomenografia

Fenomenografia on kvalitatiivisen eli laadullisen tutkimuksen yksi tutkimussuuntaus. Fenomenografia sanana muodostuu kreikankielisistä sanoista fainomenon (ilmiö) ja graphein (kuvata, merkitä, kirjoittaa, mitata). Karkeasti sanottuna fenomenografia tutkii ihmisten moninaisia – ja usein ristiriitaisiakin - käsityksiä maailmassa esiintyvistä ilmiöistä ja asioista ja pyrkii kuvaamaan niitä. Pääpaino tutkimuksessa on laadullisesti ja sisällöllisesti erilaisten käsitysten vertailemisessa, ei niinkään ilmiöissä tai tutkittavissa henkilöissä itsessään. Fenomenografian tavoitteena on siis päästä käsiksi ihmisten erilaisiin päätelmiin, tulkintoihin ja ajatuksiin ja vertailla niitä – etsiä samankaltaisuuksia, erilaisuuksia ja poikkeavuuksia. Käsitysten sisältö ja käsitysten suhteutuminen toisiinsa ovat erityisesti mielenkiinnon kohteena.
Keskeisiä käsitteitä fenomenografiassa ovat ”ensimmäisen asteen näkökulma” ja ”toisen asteen näkökulma”, joista ensimmäisellä viitataan positivistiseen käsitykseen siitä, että voimme saada suoraan tietoa todellisuudesta. Marton halusi erottautua positivistisesta ajattelusta korostamalla toiseen asteen näkökulmaa, jolla taas tarkoitetaan todellisuuden rakentumista sosiaalisesti ja konstruktivistisesti – näemme ja koemme asiat aina jonkinlaisten ”silmälasien” lävitse.
Fenomenografian historia

Ensimmäistä kertaa sanaa fenomenografia on käyttänyt Ulrich Sonneman vuonna 1954 kirjassaan Existence and Therapy, mutta tällä ei ole mitään tekemistä empiirisen fenomenografisen tutkimusotteen kanssa. Mahdollisesti Sonnemanin kirja on vaikuttanut Ference Martoniin tämän valitessa nimeä tutkimusotteelle.
Fenomenografisen tutkimussuuntauksen voidaan nähdä syntyneen ruotsalaisen kasvatus-psykologin ja tutkijan, Ference Martonin, ja hänen kollegoidensa tutkimusten myötä. Termi ”fenomenografia” ilmestyi julkiseen tieteelliseen keskusteluun varsinaisesti vuonna 1981, Martonin julkaiseman ”Phenomenography - describing conceptions of the world around us” -teoksen myötä, mutta ensimmäiset fenomenografiset tutkimukset tehtiin jo 1970-luvulla Göteborgin yliopistossa. Näissä tutkimuksissa Marton tutki eri tieteenalojen tiedonmuodostusta ja yliopisto-opiskelijoiden käsityksiä oppimisesta.
Koska fenomenografia kehittyi aluksi vastaamaan pragmaattisiin oppimisen ja opettamisen kysymyksiin, ei fenomenografian tieteenfilosofisia reunaehtoja aluksi määritelty kovinkaan tarkasti. Tutkimus painottui siis aluksi empiiriseen tutkimukseen, joka pohti reaalimaailman ongelmia, teoreettisen pohdinnan ja tutkimuksen jäädessä vähemmälle. Fenomenografian ontologisia ja epistemologisia perusteita onkin määritelty vasta myöhemmin kritiikin ja muista tutkimussuuntauksista erottautumisen myötä. Varsinkin fenomenologian ja fenomenografian väliseen suhteeseen liittyvä keskustelu on vauhdittanut tieteenfilosofisten lähtökohtien muodostumista.
Fenomenografista tutkimusstrategiaa on sovellettu lähinnä eurooppalaisessa laadullisessa tutkimuksessa pohjoismaissa, Britanniassa ja Australiassa. Pohjois-Amerikassa fenomenografia on melko tuntematon tutkimussuuntaus. Esimerkiksi Denzinin ja Lincolnin laadullisen tutkimuksen käsikirjassa ei ole huomioitu fenomenografiaa ollenkaan. Syntyessään fenomenografinen tutkimus keskittyi erilaisiin oppimiskäsityksiin, sittemmin on keskitytty erilaisiin kasvatuksen ja koulutuksen ilmiöihin ja viime vuosina on tutkittu erityisesti oppimisen ja tietoisuuden perusteita. Fenomenografiasia tuloksia on alettu hyödyntää myös opetuksen suunnittelussa. Fenomenografia on myös levinnyt kasvatustieteestä muille ihmistieteiden aloille. Esimerkiksi Jan Theman on soveltanut fenomenografista otetta politiikan tutkimuksessa. Muun muassa Ruth Dunkin on soveltanut fenomenografista otetta taloustieteessä. Myös kirjastotieteessä on käytetty fenomenografista tutkimusotetta.
Fenomenografista tutkimusotetta on käytetty ahkerasti suomalaisessa kasvatustieteellisessä tutkimuksessa.  Fenomenografiaa on käytetty Suomessa myös yhteiskuntapoliittisessa tutkimuksessa, taidekasvatuksen tutkimuksessa hoitotieteessä sekä ohjausalan tutkimuksessa
Aineiston keruu ja analyysi

Fenomenografisella tutkimussuuntauksella ei ole omaa laadullisen aineiston keräysmetodia. Aineistoa voidaan siis kerätä fenomenografiseen analyysiin periaatteessa kaikilla erilaisilla laadulliselle tutkimukselle tyypillisillä tavoilla (esim. kirjoitelmat, dokumentit, kyselyt, havainnoinnit, piirrokset), mutta yleisin aineistonkeruutapa on haastattelut.
Fenomenografisessa analyysissa on omaksuttu Grounded-teoriasta tuttu aineistolähtöisyys, joka tarkoittaa sitä, että tulkinnat tehdään aineiston pohjalta. Fenomenografiaa käyttävän tutkijan tulee kuitenkin olla teoreettisesti perehtynyt tutkittavaan asiaan, sillä se suuntaa aineiston hankintaa. Aiempi tutkimus ei kuitenkaan määrittele esimerkiksi fenomenografiassa muodostettavia kategorioita, vaan kategoriat nousevat aineistosta käsin. Näin fenomenografia eroaa esimerkiksi sisällönanalyysista, jossa teoria on tutkimuksen lähtökohta.
Aineistolähtöisyys merkitsee myös sitä, että kaikki mahdolliset ristiriitaisuudet otetaan huomioon. Tätä voidaan pitää fenomenografian vahvuutena: se ottaa parhaimmillaan yksittäisenkin poikkeavan käsityksen huomioon, eikä häivytä sitä enemmistökäsitysten alle. Tällainen avoin aineistonkäsittelytapa synnyttää uutta tietoa.
Aineiston keruu ja analyysi > Aineiston analyysin viisi vaihetta

Fenomenografinen aineiston analyysi voidaan jakaa viiteen eri vaiheeseen:
1. Empiirisen aineiston lukeminen -
Kirjalliseen muotoon saatettu empiirinen aineisto luetaan useaan kertaan läpi kokonaiskuvan muodostamiseksi. Mikäli aineisto on myös äänitetyssä muodossa, voi olla hyödyllistä myös kuunnella aineisto kokonaisuutena.
2. Analyysin kohteena olevien ilmausten etsiminen ja tulkinta -
Etsitään aineistosta tutkimuskysymysten kannalta relevantteja ilmauksia ja käsityksiä. Nämä voivat olla yksittäisiä sanoja, lauseita tai ajatuskokonaisuuksia. Kunkin ilmauksen kohdalla myös mietitään mikä on sen tarkoitus ja muodostetaan tämän pohjalta merkityksiä eli ”merkitysyksikköjä”. Merkitysten muodostaminen ilmauksista tapahtuu intersubjektiivisesti, eli sekä tutkittavan henkilön ilmauksen että tutkijan tulkinnan pohjalta. Tutkija ikään kuin rekonstruoi ilmauksen tekijän intention oman asiantuntemuksensa ja tutkimusta koskevan taustatiedon ja kontekstin pohjalta.
3. Merkityssisältöjen vertailu toisiinsa -
Löydettyjä merkitysyksikköjä lajitellaan ja ryhmitellään laajemmiksi merkityskategorioiksi, jotka selittävät ja kuvaavat käsitysten erilaisuutta. Yksittäinen merkityskategoria voi muodostua jopa vain yhdestä merkitysyksiköstä, sillä fenomenografiassa ollaan kiinnostuneita käsitysten laadullisista eroista – ei niinkään määrällisistä eroista.
4. Merkityskategorioiden kuvaaminen abstraktimmalla tasolla -
Merkityskategorioista muodostetaan teoreettiseen tietoon yhdistettyinä laajempia, ylemmän tason kuvauskategorioita, jotka muodostavat lopulta tutkijan oma teorian tutkittavaan aiheeseen liittyen.
5. Kuvauskategoriajärjestelmän muodostaminen -
Lopuksi merkityskategoriat kuvataan kuvauskategoriajärjestelmänä (”tulosavaruus”), jossa on nähtävissä tutkimustulokset tiivistetyssä muodossa.
Fenomenografian ontologia ja epistemologia

Ontologisesti fenomenografia sijaitsee realismin ja konstruktivismin välimaastossa. Fenomenografian realistinen näkökulma näkyy siinä, että ihmisen ulkopuolella ajatellaan olevan ihmisestä riippumaton todellisuus, jota voidaan lähestyä tieteen keinoin. Tätä todellisuutta ei tosin kyetä löytämään sellaisenaan (ensimmäisen asteen näkökulma), vaan se näyttäytyy meille aina suhteessa maailmaan (toisen asteen näkökulma).
Fenomenografian realistinen vivahde näkyy myös Martonin ajatuksessa kustakin ilmiöstä muodostettavien käsitysten rajallisesta määrästä. Huuskon ja Paloniemen mukaan ”rajatulla määrällä” tarkoitetaan fenomenografiassa ajatusta siitä, ”että tietyssä yhteisössä tai kulttuurissa on tiettynä ajankohtana voimassa rajallinen määrä erilaisia tapoja käsittää jokin ilmiö.” Ihmisen tuolla puolen olevassa todellisuudessa on siis kaikki se ”materiaali”, josta ihmiset voivat muodostaa käsityksiä ja näitä käsityksiä voi muodostua vain tietty määrä, koska materiaalia ei voi tarkastella ”kukin omalla tavallaan” (relativismi).
Fenomenografian ontologia on jossain määrin jännitteinen, sillä fenomenografian ontologisen skaalan toisessa päässä oleva konstruktivismi taas päinvastoin ajattelee, että ihmiset itse konstruoivat henkilökohtaiset ja sosiaaliset todellisuutensa. Toisaalta varsinkin kriittiset konstruktivistit ovat myöntäneet ihmisestä ulkopuolella olevan todellisuuden olemassaolon. Keskeistä on, ettei tästä todellisuudesta voida tehdä suoria päätelmiä, vaan kaikki tapahtuu tulkiten ja käsityksiä konstruoiden (toisen asteen näkökulma).
Kritiikki

Fenomenografiaa on kritisoitu siitä, että ihmisillä on aidosti erilaisia käsityksiä asioista ja joskus nämä käsitykset ovat myös virheellisiä ja epätotuudenmukaisia. Kysymys palautuu kuitenkin tutkijan kompetenssiin arvioida käsitysten merkityksiä ja niiden relevanssia suhteessa tutkimusongelmiin. On myös hyvä huomioida, että fenomenografian totuuskäsitys on monistinen, ei dualistinen, jolloin tiukkaa erottelua itse ilmiön ja yksilön siitä muodostetun käsityksen välille ei tehdä. Ilmiöt ja ongelmat ovat olemassa ihmisen mielessä ja ajattelussa, eivät niistä irrallaan. Fenomenografiassa korostetaan sitä, etteivät maailma ja yksilö ole toisistaan erillään olevia substansseja. Molemmat kuuluvat samaan yhteen maailmaan, ”joka on samanaikaisesti sekä todellinen että koettu” Fenomenografisen tutkimuksen ensisijaisena tavoitteena ei ole tehdä väitteitä todellisuudesta, vaan kuvata ihmisten arkitodellisuudessa muodostuneita käsityksiä todellisuudesta. Tämä non-dualistinen käsitys maailmasta on myös yksi perustelu käsityksen tutkimisen mielekkyydelle.
Estelada

| Estelada |
| --- | --- |

Suhde:  2:3
Suunnittelija:  Vicenç Albert Ballester
Estelada on Katalonian itsenäisyyden tukijoiden epävirallinen lippu, jolla näytetään tukea joko itsenäisen Katalonian puolesta tai itsenäisten katalonialaisten maiden (maat, joissa katalaania puhutaan) puolesta.
Katalonia julistautui itsenäiseksi tasavallaksi 27. lokakuuta 2017 vastoin Espanjan tahtoa. Julistus hyväksyttiin Katalonian parlamentissa äänin 72–10. Kaksi äänesti tyhjää.
Estella Agsteribbe

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Estella Agsteribbe (1928) |  Estella Agsteribbe (1928) |  Estella Agsteribbe (1928) |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | joukkuekilpailu |  |
Estella ”Stella” Agsteribbe (6. huhtikuuta 1909 Amsterdam – 17. syyskuuta 1943 Auschwitz) oli alankomaalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Amsterdamin olympialaisissa 1928 joukkuekilpailussa.
Toisessa maailmansodassa Agsteribbe, hänen aviomiehensä sekä heidän kuusi- ja kaksivuotiaat lapsensa tapettiin Auschwitzin keskitysleirillä.
Erkki Partanen

Erkki Partanen -nimisiä henkilöitä ovat:
Erkki Partanen (1891–1918), suomalainen jääkärivänrikki
Erkki Partanen (1915–1983), suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos
Erkki Partanen (1944–2010), suomalainen kansanedustaja (SDP)
Erkki Partanen (s. 1952), suomalainen arkkitehti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Erkki Partanen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Estefanía Banini

Estefanía Banini
Estefanía Banini (s. 21. kesäkuuta 1990) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 36 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän toimi maajoukkueen kapteenina ja pelasi kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa.
Banini on edustanut chileläisseura Colo-Coloa sekä pelannut sen jälkeen Yhdysvalloissa ja Espanjassa.
Eternium

| Eternium Diablo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 19. tammikuuta 2004
 Tuottaja(t): Miikka Tikka
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 43.11
 Levy-yhtiö: Poko
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 3.    Fyysinen albumilista: 5. 
Diablon muut julkaisut
| Renaissance 2002 | Eternium 2004 | Mimic47 2006 |
Singlet albumilta Eternium
 ”Read My Scars” Julkaistu: 2. joulukuuta 2003
Eternium on Diablon kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 19. tammikuuta 2004. Se nousi Suomen albumilistan kolmannelle sijalle viikolla 4/2004.
Albumi alkaa kahdella katkelmalla Henry Theelin ”Rattaanpyörä”-iskelmästä. Kappale ”Read My Scars” julkaistiin singlenä, ja siitä kuvattiin myös musiikkivideo.
Albumin vinyylipainos ilmestyy 1. maaliskuuta 2024.
Kappaleet

Sävellys ja sanoitus: Marko Utriainen ja Rainer Nygård.
Symbol of Eternity – 3.54
Read My Scars – 3.42
Queen of Entity – 3.51
Lovedivided – 4.26
Faceless – 3.19
The Preacher – 3.14
In Flesh – 3.10
Black Swan – 4.40
Omerta – 3.23
Shape Shifters – 4.13
Reptiles – 5.19
Kokoonpano

Rainer Nygård – laulu, kitara
Marko Utriainen – kitara
Aadolf Virtanen – bassokitara
Heikki Malmberg – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Jytt – laulu (kappale ”Queen of Entity”)
Markku Kivistö – taustalaulu
Keijo Niinimaa – taustalaulu
Kokoonpano > Tuotanto

Miikka Tikka – kansikuva
Samu Oittinen – äänittäjä
Mikko Karmila – miksaaja
Arvostelut

City:
Desibeli.net:
Helsingin Sanomat:
Imperiumi.net:
Soundi:
Aiheesta muualla

”Read My Scars” -musiikkivideo
Eternium Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Eternium Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Erkki Peltola

Erkki Olavi Peltola (30. maaliskuuta 1906 Viipuri – 26. kesäkuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen biokemisti. Hän oli Valtion maitotalouskoelaitoksen vt. johtaja 1948–1953 ja sen johtaja professorin nimikkeellä vuosina 1953–1967. Helsingin yliopiston dosentti hän oli 1951–1959 meijerikemian alalla. Hän väitteli vuonna 1944 tohtoriksi aiheenaan voirasvan koostumus. Peltola osallistui Jokioisten kunnallispolitiikkaan.
Esteetön käymälä

Esteetön WC merkitään kansainvälisellä ISA-tunnuksella.
Esteetön WC Kuopiossa.
Esteetön käymälä, vanhalta nimitykseltään inva-WC, on käymälä, joka soveltuu liikuntarajoitteisten käyttöön.
Käymälän oven tulee olla riittävän leveä eikä siinä saa olla sellaista kynnystä, joka estää sisäänpääsyn pyörätuolilla. Käymälän pitää olla pinta-alaltaan riittävän suuri, jotta siellä voi liikkua pyörätuolilla. Lavuaarin tulee olla riittävän matalalla, jotta pyörätuolia käyttävä henkilö yltää käyttämään sitä. WC-istuin on esteettömässä käymälässä usein tavallista WC-istuinta korkeampi, ja sen sivuilla on käsituet, jotka helpottavat käyttäjän istuutumista ja nousemista. Yleisessä käytössä olevissa esteettömissä WC:issä tulee olla myös hätäkutsujärjestelmä.
Suomen ensimmäiset esteettömät WC:t rakennettiin toisen maailmansodan jälkeen sairaaloihin ja palvelutaloihin, joissa hoidettiin sotainvalideja. Muissa yleisissä tiloissa ne yleistyivät vasta 1980-luvulla. VR:n junien ensimmäinen esteetön WC rakennettiin EFiti-pikajunavaunuun vasta vuonna 1991. Nykyisin esteetön WC on pakollinen kaikissa yleisön käytössä olevissa rakennuksissa. Myös asuntoihin tulee nykyisin rakentaa vähintään yksi WC- ja pesutila, joka voidaan tarvittaessa varustaa esteettömäksi.
Errico Malatesta

Errico Malatesta.
Errico Malatesta (14. joulukuuta 1853 Santa Maria Capua Vetere, Molempain Sisiliain kuningaskunta – 22. heinäkuuta 1932 Rooma, Italian kuningaskunta) oli italialainen anarkisti ja vallankumouksellinen. Hän oli 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alkupuolen merkittävimpiä anarkistisia ajattelijoita ja toimijoita, ja hänet tunnetaan erityisesti vaikutuksestaan anarkokommunismiin. Malatesta oli taitava puhuja ja agitaattori, joka sai helposti runsaasti kannattajia, missä tahansa vaikuttikin. Hän osallistui aktiivisesti erilaisiin kansannousuihin, mielenosoituksiin ja lakkoihin eri puolilla Eurooppaa ja joutui viettämään yli kymmenen vuotta vankeudessa tai pidätettynä.
Nuoruus

Malatesta pidätettiin ensimmäisen kerran 14-vuotiaana hänen lähetettyään kirjeen kuningas Viktor Emanuel II:lle. Kirjeessään Malatesta arvosteli voimakkaaseen tyyliin kuningaskunnassa vallitsevaa sosiaalista epäoikeudenmukaisuutta.
Opiskellessaan lääketiedettä Napolin yliopistossa hän tutustui tasavaltalaisuuteen ja erityisesti Giuseppe Mazzinin ajatuksiin. Malatesta kuitenkin erotettiin yliopistosta vuonna 1871 mielenosoitukseen osallistumisen johdosta. Sen jälkeen hän suoritti mekaanikon ja sähkömiehen opintoja ja Pariisin kommuunista innostuneena liittyi ensimmäisen internationaalin toiminnassa mukana olleisiin sosialisteihin. Internationaalin hajottua vuoden 1872 Haagin kongressin jälkeen marxilaisten ja anarkistien välisiin ristiriitoihin Malatesta liittyi Sveitsin Saint-Imierissä perustettuun anarkistiseen internationaaliin. Hän tapasi muun muassa venäläisen anarkistin Mihail Bakuninin, jonka riidat Karl Marxin kanssa aiheuttivat ensimmäisen internationaalin hajaannuksen.
Anarkistinen toiminta

Malatesta aloitti 1877 yhdessä kymmenien muiden anarkistien kanssa kahdessa Beneventon maakunnassa sijaitsevassa kylässä pienimuotoisen vallankumouksen. Vallankumoukselliset muun muassa polttivat kylien verokirjat ja julistivat kuningas Viktor Emanuelin hallinnon päättyneeksi. Paikalliset asukkaat suhtautuvat toimintaan myötämielisesti, mutta vallankumous sai kuitenkin nopeasti päätöksen hallituksen joukkojen pidätettyä anarkistit.
Runsaan vuoden pituisen vankeuden jälkeen Malatesta pakeni Italiasta ja päätyi vuonna 1881 muun muassa Egyptin, Sveitsin ja Romanian kautta Lontooseen. Genevessä ollessaan Malatesta ehti tutustua useisiin anarkisteihin, kuten Pjotr Kropotkiniin ja Elisée Reclusiin, jotka myöhemmin osallistuivat hänen ohellaan Lontoossa järjestettyyn anarkistisen internationaalin kongressiin. Vuonna 1882 Malatesta kokosi ryhmän, joka matkusti Egyptiin taistelemaan brittejä vastaan anglo-egyptiläiseksi sodaksi kutsutussa kapinassa.
Malatesta palasi 1883 Italiaan ja julkaisi tunnetuimman pamflettinsa Fra Contadini, jota pidetään anarkokommunismin perusteoksena. Vuoden kuluttua Malatesta pidätettiin vallankumouksellisen toiminnan vuoksi, ja hän joutui lähtemään maanpakoon Argentiinaan. Siellä hän levitti anarkistisia aatteitaan Buenos Airesin italialaisten siirtolaisten keskuudessa.
Malatesta palasi 1889 Eurooppaan ja oleili muun muassa Lontoossa, Espanjassa ja Belgiassa. Espanjassa Malatesta oli mukana Jerezin kaupungissa puhjenneessa anarkistien kansannousussa, ja Belgiassa hän puolestaan osallistui yleistä äänioikeutta vaatineen yleislakon aikaiseen toimintaan. Vuonna 1896 Malatesta osallistui Lontoossa toisen internationaalin kongressin järjestelyihin.
Matkustettuaan seuraavana vuonna salaa Italiaan hänet pidätettiin jälleen Anconassa nousseiden mellakoiden vuoksi. Malatesta karkotettiin Lampedusan saarelle, josta hän pakeni vuonna 1899. Pakonsa jälkeen Malatesta kävi ensimmäistä kertaa Yhdysvalloissa, jossa hän vaikutti New Jerseyn italialais- ja espanjalaistaustaisten anarkistien toiminnassa. Vuonna 1900 Malatesta muutti jälleen Lontooseen ja joutui poliisin tarkkailuun amerikanitalialaisen anarkistin Gaetano Brescin murhattua Monzassa kuningas Umberto I:n. Malatesta teki Lontoossa yhteistyötä saksalaisen anarkosyndikalistin Rudolf Rockerin kanssa, ja miehet osallistuivat muun muassa 1907 Amsterdamissa järjestettyyn anarkistien kongressiin.
Heidät pidätettiin 1909 ja uhattiin karkottaa Britanniasta. Päätös kuitenkin kumottiin Malatestan ja Rockerin kannattajien laajojen mielenosoitusten vuoksi. Malatesta vietti vielä lähes koko 1910-luvun Lontoossa, mutta kävi kuitenkin Italiassa vuosina 1913–1914. Siellä hän organisoi vallankumouksellista toimintaa Anconassa, jossa oli muun muassa laajoja hallituksen ja kirkon vastaisia mielenosoituksia ja lakkoja.
Paluu kotimaahan

Malatesta palasi 1919 viimeisen kerran Italiaan. Hän järjesti 1920 Milanossa alkaneen metallityöläisten lakon ja tehtaiden haltuunoton. Ne kuitenkin epäonnistuvat sosialistisen puolueen ja ammattiliittojen keskusjärjestön kehotettua työläisiä lopettamaan lakkoilun. Tapauksen johdosta Malatesta ja yli 80 muuta anarkistia pidätettiin. Hänet vapautettiin vuonna 1922, pari kuukautta ennen fasistien valtaannousua. Malatesta jatkoi poliittista toimintaansa myös Mussolinin valtakaudella, vaikka se tuli uusien sensuurilakien ja viranomaisten jatkuvan häirinnän vuoksi lähes mahdottomaksi.
Errico Matatesta kuoli vuonna 1932 keuhkokuumeeseen sairasteltuaan sitä ennen vuosien ajan.
Kirjallinen tuotanto

Malatestan kirjallinen tuotanto käsittää kymmeniä pamfletteja ja lehtikirjoituksia, joita julkaistiin muun muassa hänen toimittamissaan La Questione Sociale, L'Associazione ja Pensiero e Volontà -nimisissä lehdissä. Hän avusti myös Pjotr Kropotkinia tämän julkaiseman Le Révolté -lehden tekemisessä. Malatestan pääteoksia ovat pamfletit Fra Contadini ja  L'Anarchia.