stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti Kurikka

| Matti Kurikka |
| --- | --- |
 Matti Kurikka vuoden 1900 paikkeilla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. tammikuuta 1863 Tuutari, Inkeri, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 1. lokakuuta 1915 (52 vuotta) North Stonington, Connecticut, Yhdysvallat
Ammatti:  toimittaja, kirjailija, maanviljelijä
Muut tiedot
Järjestö:  SDP
Matti Kurikka (24. tammikuuta 1863 Tuutari, Inkerinmaa – 1. lokakuuta 1915 North Stonington, Connecticut, Yhdysvallat) oli inkerinsuomalainen lehtimies ja teosofis-sosialistinen kirjailija sekä utopisti.
Tuotanto > Omat teokset

Ahneuden kouristuksissa (Matti Kurikka 1909)
Aili (Wickström 1887). E-kirjana Gutenberg-projektissa.
Elämän koulua 1–2 (Elämä osuuskunta 1906–1907)
Elämän sointuja (Matti Kurikka 1908)
Historiallis-maantieteellinen nimistö (Edlund 1881)
Ihmekös tuo!  (Gummerus 1885). E-kirjana Gutenberg-projektissa.
Ihmiskunnan pelastus (Työväen sanomalehti-osakeyhtiö 1899)
Jumalaton kirkko.  Helsinki:  Vihtori Kosonen, 1908.
Juomalakko (Matti Kurikka 1899)
Kapitalismin kukistus (Matti Kurikka 1911)
Mitä meille nainen opettaa (Matti Kurikka 1906)
Mitä yhteiskunta on työväelle velkaa (Matti Kurikka 1898)
Moses vai Jesus (Matti Kurikka 1898)
Moses vai Jesus: toinen luento (Kp. Gutenberg 1899)
Niin on laita!  (Matti Kurikka 1897)
Pilven hattaroita 1 (WSOY 1886). E-kirjana Gutenberg-projektissa.
Pilven hattaroita 2 (Matti Kurikka 1889). E-kirjana Gutenberg-projektissa.
Pohjustuksia (Matti Kurikka 1906)
Pääskyn rakkaus (Työväen sanomalehti-oy 1905)
Pois alkohoolin valta!  (Päivälehden kp. 1898)
Raha, sen synty ja kehitys (Elämä Osuuskunta 1906)
Ulapalle (Päivälehden kp. 1897)
Viimeinen ponnistus (Gummerus 1884). E-kirjana Gutenberg-projektissa.
Äärimmäisessä talossa (Matti Kurikka 1889). E-kirjana Gutenberg-projektissa.
Tuotanto > Käännökset

Atkinson, W. W.: Ajatusten laki 1 (Teosofinen kirjakauppa 1905)
Gogol, Nikolai: Nenä (Holm 1883)
Scott-Elliot, W.: Atlantis-maa (New Yorkin uutiset 1911)
Viides evankeliumi (Elämä osuuskunta 1906)
Kirjallisuutta

Antti Tuuri: Taivaanraapijat (Otava 2005) ISBN 951-1-20040-2
Kalevi Kalemaa: Matti Kurikka, legenda jo eläessään. Helsinki: WSOY, 1978. ISBN 951-0-08476-X.
Craig Cormick: Kurikka’s Dream, The True Story of Matti Kurikka, Socialist, Utopian and Dreamer, Simon & Schuster 2000. ISBN 9780731810246.
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Matti Kurikan e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Ylen Elävä arkisto – Kalevan kansan luvattu saari
Työväenliikkeen kirjasto. Kurikka, Matti.
Kostiainen, Auvo: / Kurikka, Matti (1863–1915) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 25.8.2000 (päivitetty 3.5.2013). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Demokraatin ja sen edeltäjien päätoimittajat
Aatami Hermanni Karvonen (1895–1897)
Matti Kurikka (1897–1900)
A. B. Mäkelä (1900–1901)
Edvard Valpas-Hänninen (1901–1918)
Matti Paasivuori (1918)
Hannes Ryömä (1918–1922)
Johan Fredrik Aalto (1922–1923)
Anton Huotari (1923–1931)
Eino Kilpi (1932–1947)
Unto Varjonen (1947–1948)
Penna Tervo (1948–1952)
Atte Pohjanmaa (1952–1968)
Pauli Burman (1968–1974)
Aimo Kairamo (1974–1984)
Seppo Heikki Salonen (1984–1988)
Jukka Halonen (1988–1997)
Kari Arola (1997–2006)
Juha Peltonen (2006–2013)
Antti Vuorenrinne (2013–2015)
Mikko Salmi (2015–2019)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef 
Nuori Matti Kurikka kuvattuna 16. syyskuuta 1877.
Kaarlo Karin pilapiirroksessa Eetu Salin edustaa työväenliikkeen maltillista linjaa, mutta Matti Kurikka kumoaa tämän kirjoitukset. Matti Meikäläinen 17. helmikuuta 1899.
Matti Kurikka toisen puolisonsa Hanna Räihän kanssa 1900-luvun alussa.
Varallisuusvero

Varallisuusvero, aikaisemmin omaisuusvero, oli Suomessa vero, jota maksettiin varallisuuden perusteella vuoteen 2005 asti. Varallisuusvero otettiin ensimmäisen kerran käyttöön vuonna 1919 annetulla tilapäisellä lailla. Vuonna 1920 säädettiin ensimmäinen pysyvä laki tulo- ja omaisuusverosta. Omaisuusveron nimi muutettiin varallisuusveroksi 1974 verolakeja uudistettaessa.
Historia

Varallisuusvero otettiin ensimmäisen kerran käyttöön vuonna 1919 annetulla tilapäisellä lailla. Vuonna 1920 säädettiin ensimmäinen pysyvä laki tulo- ja omaisuusverosta. Omaisuusvero oli progressiivinen vero, jonka verokanta vaihteli aluksi yleensä 0,5 ja 2,5 prosentin välillä, tosin vuonna 1919 korkein veroprosentti oli 6.
Omaisuusveron nimi muutettiin varallisuusveroksi 1974 verolakeja uudistettaessa. Omaisuusvero-nimitystä pidettiin harhaanjohtavana, sillä vero kohdistui ”myös muuhun varallisuuteen kuin omaisuuteen”. Omaisuus-sanan katsottiin tarkoittavan lähinnä erityisiä omaisuusesineitä tai -lajeja, kun taas sana varallisuus kohdistui kokonaisomaisuuteen tai nettovarallisuuteen.
Omaisuusvero oli Suomen itsenäisyyden alkuaikoina valtiontaloudellisesti merkittävä vero. Suuri osa tuotosta saatiin osakeyhtiöiltä. Veron merkitys kuitenkin väheni vuosikymmenten kuluessa. Vaikka kansalaisten varallisuus kasvoi, varallisuusveron tuotto hiipui. Varallisuusverotusta uudistettiin ja vero poistettiin osakeyhtiöiltä 1960-luvulla, mistä alkoi varallisuusveron ”alamäki”. Vähitellen veroa lievennettiin. Epäyhtenäiseksi, vuotavaksi ja veropohjaan nähden merkityksettömäksi kuvattu varallisuusvero oli voimassa vuoden 2005 loppuun saakka.
Varallisuusveroa kannettiin sen loppuaikoina noin 100 miljoonaa euroa vuodessa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| vuosi | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| milj. € | 49 | 59 | 78 | 143 | 136 | 116 | 105 | 119 | 130 | 85 |
Peruste ja määrä

Varallisuusveroa oli maksettava Suomessa olevasta ja säädetyn varallisuuden alarajan ylittävästä varallisuudesta kuten kiinteistöistä, rakennuksista, osakkeista sekä liikkeeseen ja ammattiin kuuluvasta omaisuudesta. Suomessa asuneet maksoivat sitä myös obligaatioista, debentuureista ja muista joukkovelkakirjoista, mutta ulkomailla asuvia, rajoitetusti verovelvollisia, varallisuusvero ei tällaisten varojen osalta koskenut.
Verotettavan varallisuuden alaraja ja veroprosentti säädettiin yhdeksi vuodeksi kerrallaan. Viimeksi, vuonna 2005, luonnolliset henkilöt maksoivat varallisuusveroa 80 euroa, jos henkilön ns. käypää arvoa alemmalla verotusarvolla laskettuna varallisuus oli 250 000 euroa, sekä tämän rajan ylittäneestä varallisuuden osasta 0,8 prosenttia. Verovelvolliset yhteisöt maksoivat varallisuusveroa yhden prosentin varallisuudestaan.
Periaatteita

Varallisuusveroa kannettiin siitä riippumatta, oliko omaisuudesta saatu tuloa vai ei. Alun perin oli katsottu, että varallisuusvero oli sopiva tapa verottaa niin kutsuttua vakautettua tuloa (pääomatuloa) ankarammin kuin muuta tuloa. Perusteluna oli, että vakautettu tulo kertyi omasta toiminnasta ja työkyvystä riippumatta, kun taas palkkatulo jäi saamatta, jos esim. sairauden vuoksi menetti työnsä ja palkkansa. Näin sillä, joka sai tuottoja pääomasta, katsottiin olevan parempi veronmaksukyky. Vakautetun ja muun tulon välinen ero kuitenkin kaventui sosiaaliturvan kehittymisen myötä, kun sairaus tai työkyvyttömyys ei enää välttämättä merkinnyt tulojen menettämistä. Varallisuusveron ongelmaksi nähtiin tuottamattoman tai huonosti tuottavan omaisuuden verottaminen. Maatalousmaa ja osuus perheyhtiöstä olivat eräitä esimerkkejä tällaisesta omaisuudesta. Huonosti tuottava omaisuus pyrittiin ottamaan huomioon mm. käyttämällä alhaisia verotusarvoja.
Varallisuusveron katsottiin soveltuvan tasoittamaan tulojen ja varallisuuden jakaantumisen epätasaisuuksia. Verotusta pohtineen komitean (1961) mukaan varallisuusvero soveltui tähän paremmin kuin jyrkästi progressiivinen tulovero. Tulovero vaikeuttaisi uusien varallisuuksien muodostumista ja hidastaisi säätykiertoa. Varallisuusveron (vakautetun tulon verottamisen) haitaksi puolestaan nähtiin, että se ohjasi ihmisiä kuluttamaan eikä säästämään. Varallisuusvero saattoi myös olla epätasapuolinen, koska veroa ei peritty palkansaajalle kertyneestä eläkeoikeudesta mutta se perittiin niiltä, jotka olivat hankkineet vastaavan turvan säästämällä.
Lakkautus

Varallisuusvero lakkautettiin vuoden 2006 alusta. Veron tuotto kertyi pääosin kiinteistöistä ja osakkeista. Vero kohdistui varallisuuden määrään sen tuotosta riippumatta. Hallituksen esityksessä veron poistamista perusteltiin sillä, että osinkotulojen verotuksessa oli siirrytty yhdenkertaisesta osittaiseen kahdenkertaiseen verotukseen. Vasemmiston ehto varallisuusverosta luopumiselle oli paluu kahdenkertaiseen osinkojen verotukseen eli luopuminen avoir fiscalista.
Hallitus piti tarkoituksenmukaisena verottaa omistuksen sijasta omaisuuden tuottoa (osinkoa). Veropohjaa pidettiin aukollisena. Monet merkittävätkin varallisuuden muodot, esimerkiksi pankkitalletukset ja eläkevakuutukset, jäivät varallisuusverotuksen ulkopuolelle. Verosuunnittelu oli tavanomaista; verollisia sijoituksia muutettiin verottomiksi vuodenvaihteen ajaksi. Hallitus pitikin varallisuusveron kohdentumista osin sattumanvaraisena. Kun varallisuusvero haluttiin poistaa osakevarallisuudelta, jäljelle olisi jäänyt lähinnä kiinteistövarallisuuden verottaminen. Koska kiinteistöjä verotettiin jo kiinteistöverolla, ei jäänyt syytä ylläpitää kahta erilaista veromuotoa kiinteistöille.
Poisto oli poliittisesti kiistanalainen. Vero poistettiin, sillä vuonna 2004 Raimo Sailaksen vetämien työehtosopimusneuvottelujen yhteydessä Vanhasen I hallitus oli tehnyt lupauksen työnantajille asiasta – asiaa ei kuitenkaan sovittu kolmikantaisesti. Muun muassa silloinen vasemmistoliiton puheenjohtaja Suvi-Anne Siimes on väittänyt valtiosihteeri Raimo Sailaksen ujuttaneen varallisuusveron poiston vuoden 2005 TUPO-sopimukseen, ollen monille TUPO-pöydässä istuneille ”täydellinen yllätys”. Varallisuusveron poistamisen pohjustus oli aloitettu Sailaksen johtamassa ministeriössä tosin jo vuonna 2003.
Lakkautus > Vaikutuksia

Hallituksen esityksen mukaan vuonna 2003 varallisuusveroa maksoi 40 000 verovelvollista. Veron poistoa vastustaneiden kahden vasemmistoliiton kansanedustajan mukaan poistosta hyötyivät Suomen rikkaimmat, joita oli muutamia kymmeniä tuhansia.
Hallituksen esityksessä valtion verotappion vuotuiseksi määräksi arvioitiin 70 milj. €. Hallitus ei arvioinut poistolla olevan mainittavaa vaikutusta valtion tai kuntien verotulojen määrään.
Varallisuusveron poisto 1.1.2006 alkaen merkitsi varallisuustietojen julkisuuden poistamista, sillä varallisuustiedot muuttuivat verotuksen poistamisen myötä ei-julkisiksi. Varallisuustiedot ovat sen jälkeen puuttuneet myös julkisista tilastoista. Vaikutuksia arvioitiin valtiovarainministeriön tekemässä hallituksen esityksessä osin virheellisesti. Mm. valtiovarainministeriön laskema valtion verotappion määrä osoittautui alimitoitetuksi todellisuuteen nähden. Helsingin Sanomat julkaisi kevättalvella 2006, varallisuusveron poiston tultua voimaan, laskelman, jonka mukaan jo kaksikymmentä (20) veronpoistosta eniten hyötynyttä tahoa hyötyi v. 2006 veronpoistosta 115 miljoonaa euroa, kun verovapautettuja lukumääräisesti oli n. 40.000. Virhettä voidaan pitää merkittävänä. Varallisuuden muuttumista ei-julkiseksi ei osattu ennakoida myöskään sakkojen määräytymisen suhteen.lähde?
Verotettava varallisuus ja varallisuusvero vaikuttivat myös päiväsakon määrään. Päiväsakon laissa määrätyt määräysperusteet piti jälkikäteen muuttaa, koska laissa säädettyä varallisuuden päiväsakon määrää korottavaa vaikutusta ei varallisuustietojen puuttumisen vuoksi voitu enää käytännössä toteuttaa sakkorangaistuksissa.lähde?
Varallisuusvero kansainvälisesti

Varallisuusvero on veromuoto, josta useat maat ovat viime vuosikymmeninä luopuneet. Itävalta luopui varallisuusverosta vuonna 1994, Tanska ja Saksa vuonna 1997 ja Alankomaat vuonna 2001. Saksassa verosta jouduttiin luopumaan maan perustuslakituomioistuimen katsottua varallisuuden verotuksen olevan ristiriidassa perustuslain kanssa. Yhdysvalloissa varallisuusvero on osavaltiokohtaisena valtaosassa voimassa.
Ruotsista varallisuusvero poistettiin 2007. Espanja luopui varallisuusverosta vuonna 2008 mutta päätti palauttaa sen tilapäisesti vuosiksi 2012 ja 2013. Ranskassa Emmanuel Macron poisti varallisuusveron tultuaan presidentiksi 2017.
Anja Nygren

| Anja Nygren> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1963 (ikä 61–62)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kehitystutkimuksen  professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FM 1988, FT 1995)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Anja Nygren
Anja Kaarina Nygren (s. 1963) on suomalainen kulttuuriantropologi, joka toimii Helsingin yliopiston kehitystutkimuksen professorina (2016-).
Nygren opiskeli kulttuuriantropologiaa Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1988 ja filosofian tohtoriksi 1995. Hänen englannin/suomenkielinen väitöskirjansa (1995) oli otsikoitu Forest, power and development: Costa Rican peasants in the changing environment (suom. Metsä, valta ja kehitys: Costa Rican maaseutuväestö muuttuvassa ympäristössään). Hän on ollut Helsingin yliopiston ympäristöpolitiikan dosentti vuodesta 2001 ja Tampereen yliopiston poliittisen ekologian dosentti vuodesta 2004.
Aiheesta muualla

Anja Nygren. University of Helsinki, Faculty of Social Sciences (englanniksi) (researchgate.net)
Google Scholar -haku "Anja Nygren" (englanniksi) (scholar.google.com)
Anja Nygren: Kehitysmaatutkimus (oman tutkimusalueen erittäin lyhyt esittely, kesto 1 min 11 s) (suomeksi) (youtube.com)
Unitube: Uusien pro­fess­or­ien ter­vetuli­aislu­en­not 7.12.2016, pieni juh­las­ali, Anja Nygren / Ke­hitys­maatutkimus (suomeksi) (helsinki.fi)
Ajantasa: Kultaakin kalliimpi vesi (Yle Radio Suomen ohjelma, pe 19.2.2016, kesto 51 min) (areena.yle.fi)
Anja Nygren: Vesi ja valta (Helsingin yliopiston Studia Generalia -luento, 18.2.2016)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  ORCID  Scopus 
Muut:  IdRef
Pronssisoturi

Pronssisoturi Tallinnan sotilashautausmaalla.
Pronssisoturi tai Pronssisotilas (vir. Pronkssõdur, ven. Бронзовый солдат, Bronzovyi soldat) on osa Tallinnan neuvostosotilaiden hautamuistomerkkiä, joka pystytettiin vanhankaupungin eteläpuolelle, Kesklinnan kaupunginosan Tõnismäelle vuonna 1947. Teos purettiin keväällä 2007 ja pystytettiin uudelleen Tallinnan sotilashautausmaalle.
Muistomerkin tarkoituksena oli kunnioittaa puna-armeijan virolaisen armeijakunnan sotilaita, jotka neuvostohistorian mukaan vapauttivat Tallinnan saksalaisesta fasistimiehityksestä 22. syyskuuta 1944. Viron uudelleenitsenäistyttyä muistomerkistä poistettiin vuonna 1964 sytytetty ikuinen tuli ja marmorilaatat.
Muistomerkki hautoineen poistettiin Tallinnan keskustasta huhtikuun 2007 lopussa. Sen rekonstruktio rakennettiin Tallinnan sotilashautausmaalle, minne haudattiin myös osa ylös kaivetuista vainajista.  Nykyisin muistomerkkiin kiinnitetyssä laatassa lukee "Toisessa maailmansodassa kaatuneille".
Pronssisoturista tuli Viron erilaisten historiantulkintojen vertauskuva. Se aiheutti jännitteitä sekä virolaisten, että myös virolaisten ja venäläisten, sekä Viron ja Venäjän valtioiden välillä. Viron virallisen kannan mukaan kysymys oli patsaan siirrosta, mutta Venäjän mielestä Viro rikkoi hautarauhaa, häpäisi vainajat ja solvasi sankarivainajien muistoa.lähde?
Monumentti > Nimet ja nimitykset

Muistomerkin alkuperäinen virallinen nimi oli "Tallinnan saksalaisesta fasistimiehityksistä vapauttajien muistomerkki". Alkuperäisessa muistomerkissä oli seuraavat osat: Pronssisoturi-patsas, mastaba-tyyppinen hautakammio, patsaan yläpuolella Suuren isänmaallisen sodan pyöreä muistoreliefi, hautakammion etupuolella vainajien nimet viron- ja venäjänkielisissä marmorilaatoissa, hautakammion takana muistoteksti marmorilaatassa, patsaan edessä ikuinen tuli (vuosina 1964–1991) sekä betoninen alusta, jonka alla lepäsi 13 vainajaa, joukossa yksi mordvalainen.
Pronssisoturi-patsas alkoi saada erilaisia symbolimerkityksiä 1990-luvun alussa. Virolaiset alkoivat kutsua sitä Aljošaksi, vaikka se esittää virolaista sotilasta ja on pystytetty virolaisten neuvostosotilaiden muistolle.
Kesällä 2007 muistomerkistä siirrettiin Tallinnan sotilashautausmaalle vain Pronssisoturi-patsas. Sen taakse rakennettiin uusi mastaba-tyyppinen hautakammio, joka on kuitenkin alkuperäistä pienempi. Muistomerkistä jäivät siis puuttumaan betonialusta, marmorilaatat, Suuren isänmaallisen sodan reliefi ja ikuinen tuli.lähde?
Monumentti > Piilomerkitykset

Veistoksen tulkintaan on liitetty joitakin piilomerkityksiä. Sen suunnittelijat ja malli olivat virolaisia. On tulkittu, että sankarillisen, ylpeän "vapauttajan" sijaan kyseessä on harras ja sureva mies, joka on painanut päänsä kumaraan.
Monumentti > Monumentti symbolina

Historiallisten tapahtumien tulkinta on Viron etnisten ristiriitojen ydin. Etniset virolaiset pitävät neuvosto-Viron aikaa laittomana miehityskautena, joka on myös maan viranomaisten, sekä lähes kaikkien länsimaiden, kuten Yhdysvaltain näkökanta. Sen seurauksena se väestönosa, joka muutti maahan neuvostomiehityksen aikana ja heidän jälkeläisensä, on leimattu joidenkin taholta laittomiksi miehittäjiksi tai kolonisteiksi.
Venäjää puhuva vähemmistö taas näkee suurimmaksi osaksi Viron yhdistämisen Neuvostoliittoon laillisena prosessina, joka on myös Venäjän federaation virallinen näkökanta. He näkevät Pronssisoturi-monumentin symbolina heille keskeisestä oikeudesta elää Virossa sen kansan jälkeläisinä "joka vapautti maan fasismista".
Muistomerkin ympärillä olevaan puistikkoon kokoontuivat vuosittain puna-armeijan veteraanit voitonpäivänä (9. toukokuuta) ja ”Tallinnan fasismista vapauttamisen muistopäivänä” (22. syyskuuta) laskien seppeleitä ja kukkia monumentille.
Moni virolainen piti monumenttia muistutuksena Neuvostoliiton miehityksestä 1940–1941 ja 1944–1991. Sen sijaan vironvenäläisen väestön keskuudessa useat pitivät muistomerkkiä kunnianosoituksena juuri venäläissotilaille.
Kevään 2007 patsassiirto ja levottomuudet

Virossa hyväksyttiin keväällä 2007 laki, joka mahdollisti miehitystä ylistävien muistomerkkien siirtämisen. Viro aloitti 18. huhtikuuta kaivaukset. Levottomuudet alkoivat, kun 26. huhtikuuta pronssipatsaan ympärille pystytettiin näköyhteyden peittävä aita ja teltta. Poliisi muodosti ketjun alueen ympärille.
Tallinnassa mellakoitiin kahtena yönä 26.–28.4. Mellakoinneissa yksi kuoli ja satoja vangittiin. Viron hallitus päätti 27. huhtikuuta, että patsas siirretään välittömästi. Viron hallituksen ja poliisin toimintaa arvostelivat vironvenäläisten lisäksi Tallinnan kaupunginjohtaja Edgar Savisaar. Silti pääosa virolaisista kannatti Viron hallituksen toimia mellakoiden aikana, vaikka enemmistö oli alun perin vastustanut patsaan siirtoa.lähde?
Venäjä reagoi voimakkaasti tapahtuneeseen. Se lähetti duuman valtuuskunnan 30.4.–1.5. tutkimaan tilannetta. Ennen lähtöään valtuuskunta vaati Viron hallituksen eroa, mutta tämä kumottiin myöhemmin yksittäisen jäsenen omana mielipiteenä.
Virossa kritisoitiin erityisesti Venäjän median toimintaa. Varsinkin Venäjän skandaalilehdet ja virallinen lehti syyttivät Viroa fasismista.lähde? Venäjällä kritisoitiin myös oman maan hallituksen ylireagointia. Varsinkin Venäjän johtoa lähellä olevien nuorisojärjestöjen viikon kestänyttä Viron Moskovan suurlähetystön piiritystä ja tunkeutumista venäläisen laatulehden lehdistötilaisuuteen kritisoitiin laajasti.lähde?
Voitonpäiväksi 9. toukokuuta ennustettiin lisälevottomuuksia, mutta kaikki sujui rauhallisesti. Euroopan unioni ja Yhdysvallat tuomitsivat Venäjän toimet.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pronssisoturi Wikimedia Commonsissa
MTV3:n uutisarkisto 27.4.2007
Postimees 27.4.2007 (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi)
Juurvee, Ivo ja Mattiisen, Mariita: Report: The Bronze Soldier Crisis of 2007, Revisiting an early case of hybrid Conflict (pdf) 8/2020. ©International Centre for Defence and Security. ISBN 978-9949-7484-2-6  Viitattu 9.9.2020. (englanniksi)
Enn Roosin luonnos Pronssisoturiin on Viron historiallisen museon kokoelmassa Tallinnan Maarjamäellä.
Monumentin entinen sijaintipaikka Tõnismäellä toukokuussa 2007. Taustalla näkyy Viron kansalliskirjasto.
Patsaan ympärille rakennettu teltta, aitaus, poliiseja ja mielenosoittajia Tallinnan Tõnismäellä 26.4.2007.
Heikki Simojoki

| Heikki Simojoki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. tammikuuta 1906 Tornio
Kuollut: 17. syyskuuta 1990 Helsinki (84 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  hydrologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK ja FM 1931, FL ja FT 1940)
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Ilmatieteen laitos, Merentutkimuslaitos
Tutkimusalue:  hydrologia
Heikki Juhani Simojoki (22. tammikuuta 1906 Tornio – 17. syyskuuta 1990 Helsinki; sukunimenä Simelius –1928 saakka) oli suomalainen hydrologi ja Helsingin yliopiston geofysiikan professori.
Opinnot ja ura

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1926 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1931 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi vuonna 1940. Hänen saksankielinen väitöskirjansa (1940) tarkasteli Suomen sisävesien jääoloja; työ oli otsikoitu Über die Eisverhältnisse der Binnenseen Finnlands. Simojoki teki opinto- ja tieteellisiä matkoja useisiin eri maihin. Hän oli Helsingin yliopiston geofysiikan dosentti vuosina 1948–1967.
Simojoki toimi Kuopion suomalaisen yhteiskoulun matematiikan ja luonnonopin opettana vuosina 1932–1945. Merentutkimuslaitoksella hän toimi assistenttina 1945–1947, talassologina ja jääosaston johtajana 1947–1956. Valtion meteorologisen keskuslaitoksen ilmasto-osaston johtajana hän palveli 1956–1958 ja Tie- ja vesirakennushallituksen hydrografisen toimiston johtajana 1958–1967. Helsingin yliopiston geofysiikan virkaatekevä professori hän oli vuodet 1966–1967 ja geofysiikan professori 1967–1972.
Hänen tieteellinen tuotantonsa kattaa lukuisia hydrologian, meteorologian ja oseanografian alojen tutkimuksia. Lisäksi hän laati tiedehistoriaan liittyvän teoksen The history of geophysics in Finland 1828–1918, joka julkaistiin vuonna 1978.
Poliittisesti hän oli konservatiivi.
Tunnustukset ja huomionosoitukset

Professori Simojoki oli Suomen maantieteellisen seuran työjäsen vuodesta 1945, Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1964 ja Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1966. Hänelle myönnettiin professorin arvo vuonna 1965. Geofysiikan seuran Palmén-mitali vuonna 1976 ansioista hydrologian alalla.
Hänelle oli myönnetty 4. luokan Vapaudenristi sota-ajan ansioista ja Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki sekä muistomitalit sotavuosista 1939–40 ja 41–45 (eli talvi- ja jatkosodasta). Jatkosodan aikana hän palveli rintamalla meteorologisissa tehtävässä (sotilasarvoltaan kapteeni).