stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bessarabian bulgarialaiset

Bessarabian Bulgarialaiset ovat vähemmistö historiallisen Bessarabian alueella, joka kuuluu nykyisin Ukrainaan ja Moldovaan. Vuonna 2001 Ukrainassa asui 204 600 bulgarialaista ja Moldovassa 88 400 vuonna 1998.
Historia

Bessarabian bulgarialaiset muuttivat Bolgradin ja Tarakliyn alueelle Bessarabiaan 1800-luvun alkupuolella yhdessä monien gagauzien kanssa varsinaisen Bulgarian alueen ollessa vielä osa Ottomaanien valtakuntaa. Alueelle muuttaneet bulgarialaiset säilyttivät kotiseutunsa perinteet ja pitivät yllä yhteyksiä Bulgariaan jääneiden kanssa. Bessarabiaan perustettiin useita bulgarialaisia kouluja, joissa monet Ottomaanien valtakunnassakin asuneet opiskelivat.
Kun Bessarabia liitettiin Romaniaan alueen bulgarialaiseen vähemmistöön kohdistettiin romanialaistamistoimia, jollaisia tehtiin myös Dobrogeassa. Huonoa kohtelua jatkoi Neuvostoliitto toisessa maailmansodassa, jolloin noin 18 000 bulgarialaista siirrettiin Keski-Aasiaan, koska heidän pelättiin tekevän yhteistyötä saksalaisten kanssa. Sodan jälkeen Bessarabia jaettiin Moldovan ja Ukrainan neuvostotasavaltojen kesken. Bulgarialaisia ei otettu huomioon rajoja vedettäessä, mutta toisaalta he saivat luvan palata Keski-Aasiasta, josta takaisin tuli muutamia tuhansia.
1980-luvun loppupuolella bulgarialaiset perustivat jälleen kulttuuriyhdistyksiä, kuten Vûzrazhdane Moldovassa, jotka vaativat jälleen bulgarialaisia kouluja. Moldovan valtion vähemmistöohjelmista huolimatta bulgarialaiset suhtautuivat maan itsenäisyyteen epäilevästi gagauzien ja maan venäläisten tapaan. Monet halusivat liittyä Ukrainaan, jotta heillä olisi yhteys muihin bulgarialaisiin. Heistä tuli näin osa Transnistriassa alkanutta konfliktia vuonna 1992, jonka aikana monet bulgarialaiset kuolivat yhteenotoissa. Sittemmin osa bulgarialaisista on muuttanut Bulgariaan, jossa heillä on suhteellisen helppo pääsy esimerkiksi korkeampiin koulutuspaikkoihin.
Kuvia

Bulgarialaisasutus Ukrainassa violetilla.
Bulgarialaisenemmistöiset kunnat Moldovassa oranssilla.
Tvardican kylän tervetulokyltti bulgariaksi Moldovassa.
Bhabhan sironta

QED:n alimman kertaluvun Bhabhan sironta, s-kanava: elektroni ja positroni annihiloituvat, jolloin syntyy fotoni, joka siroaa takaisin elektroniksi ja positroniksi
QED:n alimman kertaluvun Bhabhan sironta, t-kanava: elektroni ja positroni vaihtavat keskenään fotonin
Bhabhan sironta on prosessi, jossa elektroni ja positroni siroavat
Bhabhan sironnassa sekä alku- että lopputilan hiukkaset ovat elektroni ja positroni. Sironta on nimetty Homi Jehangir Bhabhan mukaisesti.
Kvanttisähködynamiikassa (QED) Bhabhan sironnan alimmalle kertaluvulle kaksi erilaista Feynmanin diagrammia. S-kanavan diagrammissa elektroni ja positroni annihiloituvat ja syntyy fotoni, joka siroaa takaisin elektroniksi ja positroniksi. T-kanavan diagrammissa toinen hiukkasista emittoi ja toinen absorboi fotonin, jolloin siis elektroni ja positroni eivät muutu toisikseen, vaan pysyvät samana.
Sähköheikossa teoriassa Bhabhan sironnalle alimman kertaluvun Feynmanin diagrammit ovat muutoin samanlaiset kuin QED:ssä, mutta sironnassa esiintyvänä mittabosonina on Z-bosoni eikä fotoni.
Bhabhan sirontaa käytetään luminositeetin mittaamiseen LEP:ssä.
Bibi Besch

Bibi Besch (alk. Bibiana Maria Köchert; 1. helmikuuta 1942 Wien, Itävalta – 7. syyskuuta 1996 Los Angeles, Yhdysvallat) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänet tunnettiin muun muassa elokuvasta Star Trek II: Khanin viha (1982), jossa hän esitti Carol Marcusia. Televisiorooleja hänellä oli esimerkiksi sarjoissa Dallas, Dynastia, The Edge of Night, Murhasta tuli totta, Perhe on paras, Silkkiä ja luoteja, Teho-osasto ja Viinitila Falcon Crest.
Besch oli kahdesti ehdolla Primetime Emmy -palkinnon saajaksi. Ensimmäinen ehdokkuus tuli sivuosasta televisioelokuvassa Perheen piirissä (1992), toinen vierailusta sarjassa Villi Pohjola (1993).
Besch kuoli rintasyöpään vuonna 1996.
Elokuvia

| --- | --- |
 Etäisyys (Distance, 1975)  Voitto Entebbessä (Victory at Entebbe, 1976)  Villikoirat (The Pack, 1977)  Alaston yö (Hardcore, 1979)  Ikuisesti sinun (The Promise, 1979)  Meteori (Meteor, 1979)  The Beast Within (1982)  Star Trek II: Khanin viha (Star Trek II: The Wrath of Khan, 1982)  Kultanainen (The Lonely Lady, 1983)  Seuraava päivä (The Day After, 1983) :  Date with an Angel (1987)  Kundi mekossa – kaksi parhaassa (He's My Girl, 1987)  Who’s That Girl (Who’s That Girl?, 1987)  Tapa minut (Kill Me Again, 1989)  Teräskukat (Steel Magnolias, 1989)  Betsyn häät (Betsy's Wedding, 1990)  Väristyksiä (Tremors, 1990)  Tappavat valheet (Lonely Hearts, 1991)  Perheen piirissä (Doing Time on Maple Drive, 1992)  Siirtolaiset (My Family, 1995)
Aiheesta muualla

Bibi Besch Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Jöns Jacob Berzelius

| Jöns Jacob Berzelius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1779 Väversunda
Kuollut: 7. elokuuta 1848 (68 vuotta) Tukholma
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Johan Afzelius
Oppilaat:  Lars Fredrik Svanberg ja James Finlay Weir Johnston
Tutkimusalue:  Kemia
Jöns Jacob Berzelius (20. elokuuta 1779 Väversunda – 7. elokuuta 1848 Tukholma) oli ruotsalainen kemisti, jonka tutkimukset rikastuttivat miltei kaikkia silloisia kemian aloja. Hän otti käyttöön kemialliset merkit ja reaktioyhtälöt. Hän löysi ja valmisti useita alkuaineita.
Berzelius opiskeli ensin lääketiedettä mutta kiinnostui myöhemmin kemiasta. Berzelius on yksi modernin kemian isistä ja yksi ensimmäisiä, joka kannatti John Daltonin atomiteoriaa. Hän myös otti käyttöön nykyisinkin käytetyt alkuaineiden kemialliset merkit ja yhdisteiden kemiallisten kaavojen merkitsemistavan vain hieman nykyisestä poikkeavassa muodossa.
Berzelius mittasi hämmästyttävän tarkasti yli 2 000 aineen atomi- ja molekyylipainot. Berzelius löysi alkuaineista piin, seleenin, toriumin, ja ceriumin.
Hän löysi proteiinit vuonna 1838 yhdessä Gerardus Johannes Mulderin kanssa ja antoi niille nimen. Hänen pääteoksensa Lärobok i kemi (1808–1830) käännettiin useille kielille. Berzelius uudisti myös mineralogisen tutkimuksen ja laski perustan fysiologiselle kemialle.
Tukholmaan avattiin vuonna 1853 hänen nimeään kantava puisto, Berzelii park. Berzelius aateloitiin 1818 ja korotettiin vapaaherraksi vuonna 1835.lähde? Hänen mukaansa on nimetty Ruotsin lääkäriseuran vuodesta 1901 lähtien jakama Berzelius-mitali.
Kirjallisuutta

Jorpes, Erik: Jöns Jacob Berzelius.  Stockholm:  Almqvist & Wiksell, 1960.
Krook, Hans: Jacob Berzelius.  Stockholm:  Rabén & Sjögren, 1979.  ISBN 91-29-52681-7
Trofast, Jan: Jacob Berzelius 1779–1848: En eldsjäl i vetenskapens tjänst.  Lund:  Ligatum, 2015.  ISBN 978-91-9810-172-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jöns Jacob Berzelius Wikimedia Commonsissa
Jöns Jacob Berzelius hakuteoksessa Svenskt biografiskt lexikon.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola 2  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina  Mathematics Genealogy Project 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Betsimisarakat

Juhlivia betsimisarakoita 1900-luvun alun valokuvassa.
Betsimisarakat ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Heitä arvioidaan olevan yli 1,5 miljoonaa henkeä.
Betsimisarakat ovat Madagaskarin toiseksi suurin etninen ryhmä. He asuvat maan itäosassa Intian valtameren rannikolla Antongilinlahden ja Manjaryjoen välisellä alueella. Betanmenat muodostava betsimisarakoiden alaryhmän.
Alkuperältään betsimisarakat ovat afrikkalaisten, Malesian ja Indonesian alueelta saapuneen väestön sekä arabien jälkeläisiä. 1700-luvulla he muodostivat Betsimisarakan valtion, jonka ensimmäinen johtaja Ratsimilaho oli perinteen mukaan brittiläisen merirosvon ja madagaskarilaisen prinsessan poika. Toamasinan ja Nosy Borahan (Île Saint-Marie) tärkeät satamat sijaitsivat betsimisarakoiden alueella.
Perinteisiä elinkeinoja ovat kalastus, maanviljely ja kaupankäynti. Nykyään betsimisarakat viljelevät riisiä, kahvia ja mausteneilikkaa sekä työskentelevät plantaaseilla ja grafiittikaivoksissa. Heidän kulttuurissaan on eurooppalaista vaikutusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Betsimisarakat Wikimedia Commonsissa
Valentina Tolkunova

Valentina Tolkunova vuonna 2008.
Valentina Tolkunova (12. heinäkuuta 1946 Armavir, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 22. maaliskuuta 2010 Moskova, Venäjä) oli venäläinen laulaja. Tolkunovan perhe muutti pian hänen syntymänsä jälkeen Moskovaan. Hän aloitti opinnot Moskovan yliopistossa 18-vuotiaana. Tolkunova pääsi vuonna 1966 Juri Saulskin jazz-yhtyeen VIO-66 solistiksi ja valmistui 1971 Gnessinin musiikkiopistosta. Tolkunovan todellinen läpimurto tapahtui seuraavana vuonna, jolloin hän tulkitsi säveltäjä Vladimir Šainskin ja runoilija Lev Ošaninin lauluja. Tolkunova on kuuluisa kauniista ja kirkkaasta äänestään.lähde?
Tolkunovalla oli pitkä ja menestyksekäs ura radiossa ja televisiossa. Vuonna 1973 hän aloitti kukoistavan yhteistyön Moskonzert-yhtiön kanssa. Myöhemmin Tolkunova johti vuonna 1989 perustamaansa teatteria. Hän esiintyi myös elokuvissa ja voitti television Vuoden laulu -kilpailun peräti 23 kertaa. Hän työskenteli uransa aikana monien Neuvostoliiton parhaiden säveltäjien ja lauluntekijöiden kanssa. Tolkunova esiintyi usein erilaisissa puolueen ja valtion juhlissa.lähde?
Tolkunova sairastui kesken konsertin Mogilevissä Valko-Venäjällä 16. helmikuuta 2010 ja hänet vietiin sairaalaan. Tolkunova kuoli kuukautta myöhemmin syöpään sairaalassa Mokovassa 22. maaliskuuta 2010 ollessaan 64-vuotias.
Hän sai uransa aikana lukuisia palkintoja eri neuvostotasavalloissa ja hänelle myönnettiin kansantaiteilijan arvonimi 1987. Valentina Tolkunova konsertoi uransa aikana ympäri maailmaa, myös Suomessa. Hänen kuolemansa aiheutti suorannaisen maansurun. Monet osasivat hänen suosituimmat laulunsa ulkoa. Tolkunova oli kuuluisa myös jokailtaisen televisio-ohjelman ”Hyvää yötä, lapset” juontajana. Hänen laulunsa ”Uniset lelut” oli tuttu miljoonille lapsille ja se oli pisimpään yhtäjaksoisesti Neuvostoliiton ja Venäjän televisiossa soinut laulu (27 vuotta, alkaen 1982). Yli 30-vuotisen uransa aikana hän teki 12 äänilevyä, joita myytiin miljoonia kappaleita.lähde?
Betti

| Betti |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Bess, Beth, Betsy, Betta, Bettina, Betty, Petta, Petti 
Nimen alkuperä:  Elisabet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Betti on Suomessa ja Virossa käytetty naisen etunimi. Se on muunnelma Elisabet-nimen lyhentymästä Betty.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Betti on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 60–70 naisella. Nimi ei ole mukana suomalaisessa, suomenruotsalaisessa eikä ortodoksisessa nimipäiväkalenterissa, mutta Virossa Betti viettää nimipäivää 19. marraskuuta.
Tunnettuja Betti-nimisiä

Betti Alver (1906–1989), virolainen runoilija
Biakinpöllönen

| Biakinpöllönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Pöllöset Otus
Laji::  beccarii
Kaksiosainen nimi
 Otus beccarii  (Salvadori, 1876) 
Katso myös
   Biakinpöllönen Wikispeciesissä   Biakinpöllönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Biakinpöllönen (Otus beccarii) on pöllöihin kuuluva lintu. Se on endeeminen Papuassa Geelvinkin lahdessa olevilla Biak-Supioriin kaksoissaarilla. Sen levinneisyys on hyvin pieni ja sen elinalue on tuhoutumassa.
Biakinpöllönen on yleisväriltään ruskea ja yläselkää lukuun ottamatta raidallinen. Silmäkulmat ovat vaaleat ja päässä on korvatupsut. Rinta ja vatsa ovat vaaleanruskeat tai punaruskeat. Lajin elinympäristöä ovat tiheät metsät myös asutuksen lähellä. Biakinpöllönen on yöaktiivinen ja syö hyönteisiä.
Rudi Biaudet

Ali Rudi Rainer Biaudet (s. 3. maaliskuuta 1953 Turku) on suomalainen, olympialaisissakin kilpaillut  purjehtija.
Biaudet sijoittui olympialaisten 470-luokassa Mikko Brummerin kanssa 18:nneksi Montrealissa 1976. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan 14:nneksi Flying Dutchman -luokassa vuonna 1978.
Seuratasolla Biaudet edusti Merenkävijöitä. Hän voitti Suomen-mestaruuden 470-luokassa vuonna 1975.
Biaudet'n veli Harry Biaudet on kilpaillut myös purjehtijana. Heidän isoisänsä Ali Biaudet pelasi maajoukkuetasolla tennistä ja jääpalloa. Kansanedustaja ja ministeri Eva Biaudet on Rudi ja Harry Biaudet'n pikkuserkku.
Betty Boop

Betty Boop
Betty Boop on Max Fleischerin animaatiostudion luoma animaatiohahmo, joka oli suosittu 1930-luvulla. Hahmo sai vuonna 1932 oman sarjansa, johon tehtiin yhteensä 89 jaksoa. Bettystä on tehty myös sarjakuvia.
Bettyn tärkein luoja oli ilmeisesti joko Max Fleischer itse tai Fleischerien pääanimaattori Grim Natwick, mutta muillakin animaattoreilla on saattanut olla osuutensa.
Betty Boop esiintyi ensimmäisen kerran Max ja Dave Fleischerin Talkartoons-animaatiosarjan elokuvassa Dizzy Dishes (1930). Siinä hän oli vielä koira, ranskalainen trimmattu puudeli, jonka pätkän sankari, koiranpentu Bimbo tapaa. Seuraavissa lyhytelokuvissa Bettystä tehtiin ihminen. Hänen luppakorvansa muutettiin korvarenkaiksi, hän sai pienet pursohuulet ja otsakiharat, ja hänelle puettiin sukkanauha. Hänelle piirrettiin leveät suurisilmäiset kasvot ja huomiota herättävä vartalo, mutta ei lainkaan kaulaa. Äänen Bettylle antoi Mae Questel. Bettyn vanhemmat esiteltiin itäeuroopanjuutalaisina jiddišinkielisinä maahanmuuttajina. Betty käyttäytyi elokuvissaan korostetun moraalisesti, vaikka näyttikin huikentelevaiselta. Lähentelyt hän torjui päättäväisesti.
Betty Boop -lyhytelokuvissa oli paljon liikettä ja tanssia, kuten sen ajan New Yorkissakin oli. I'll Be Glad When You're Dead, You Rascal You (1932) esitteli jazzmuusikko Louis Armstrongin ensi kertaa elokuvakameran edessä. Betty-animaatio Poor Cindarella (1934) oli Fleischereiden ensimmäinen värielokuva. Kun Haysin ohjeisto määritteli Hollywoodin moraalisäännöt uudelleen, Betty jouduttiin pukemaan peittävämmin ja hän joutui liikkumaankin säädyllisemmin. Sen seurauksena Fleischerit alkoivat keskittyä muihin hahmoihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen Betty Boop -sivusto
Ladattavia Betty Boop -animaatioita (Archive.org)
Bernard ja Bianca Australiassa

| Bernard ja Bianca Australiassa> The Rescuers Down Under |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hendel Butoy Mike Gabriel
Käsikirjoittaja:  Jim Cox Karey Kirkpatrick Byron Simpson Joe Ranft
Tuottaja:  Thomas Schumacher
Säveltäjä:  Bruce Broughton
Leikkaaja:  Michael Kelly
Pääosat:  Bob Newhart Eva Gabor John Candy Adam Ryen George C. Scott Tristan Rogers
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures Walt Disney Feature Animation Silver Screen Partners IV
Levittäjä:  Buena Vista Pictures
Ensi-ilta:   1990-11-1616. marraskuuta 1990 (Yhdysvallat)  1991-11-2929. marraskuuta 1991 (Suomi)  
Kesto:  77 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  47,4 miljoonaa $
Edeltäjä:  Pelastuspartio Bernard ja Bianca
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bernard ja Bianca Australiassa (engl. The Rescuers Down Under) on vuonna 1990 valmistunut 29. Walt Disneyn piirroselokuva. Elokuva on jatkoa elokuvalle Pelastuspartio Bernard ja Bianca (1977). Elokuva on ensimmäinen Disneyn piirroselokuva, joka tehtiin käyttämällä CAPS-tekniikkaaselvennä.
Juoni

Juuri kun Bernard on kosimassa Biancaa, heille ilmoitetaan, että salametsästäjä on napannut Toni-nimisen pojan Australiassa. Kaksikko lähtee heti paikalle. He lentävät sinne albatrossilinnulla nimeltä Vilpuri, joka kiitoradalle laskeutuessaan loukkaa selkänsä. Hänet viedään sairaalaan, mutta Bernard ja Bianca lähtevät Tonin jäljille apunaan paikallinen hiiri Jake. Bernard yrittää kosia Biancaa matkan aikana, mutta esteitä tulee. Sitä paitsi hänestä tuntuu, että Jake tulee liian lähelle Biancaa.
Samaan aikaan Tonin kaapannut metsästäjä nimeltään McLeach ja tämän apulaislisko Jonna vievat Tonin kaappaamiensa eläinten joukkoon ja koettavat keksiä, miten saisivat pojan paljastamaan kultaisen kotkan olinpaikan. Eläinystäviensä kanssa Toni yrittää pakoon mutta epäonnistuu. McLeach päästää pojan menemään sanoen, että joku jo tappoi linnun, sääli vain sen munia, eiväthän ne selviä ilman emoa. Toni lähtee suojelemaan munia tietämättä, että McLeach ja Jonna ovat valehdelleet ja seuraavat häntä nyt.
Bernard, Bianca ja Jake lähtevät varoittamaan Tonia, mutta liian myöhään, lintu ehdittiin jo kaapata. Samaan häkkiin joutuivat myös Toni, Jake ja Bianca, Bernard putosi kyydistä ja päätti pelastaa munat ennen kuin Jonna söisi ne. Parantunut Vilpuri saapui paikalle juuri sopivasti munia hautomaan -vastahakoisesti tietysti. Sillä aikaa Bernard lähti pelastamaan ystäviään ja loppujen lopuksi hän saa kuin saakin kosittua Biancaa.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Suomalainen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Bob Newhart | Seppo Pääkkönen | Bernard |
| Eva Gabor | Carita Mäkelä | Bianca |
| John Candy | Jarkko Rantanen | Vilpuri |
| Tristan Rogers | Petri Liski | Jake |
| Adam Ryen | Tero Anttila | Toni |
| George C. Scott | Matti Tuominen | McLeach |
| Wayne Robson | Antti Pääkkönen | Frank |
| Peter Firth | Pekka Lehtosaari | Red |
| Douglas Seale | Ilkka Moisio | Koala |
| Carla Meyer | Carita Mäkelä | Faloo |
| Bernard Fox | Ilkka Moisio | Hiirijohto |
| Bernard Fox | Aarre Karén | Hiiritohtori |
| Russi Taylor |  ? | Hoitajahiiri |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä piti Disney-tuotantoa melskeisenä mutta laadukkaana, hahmoja hieman liian söpöinä ja suomalaisäänitystä kohtuullisena. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Bergbahn Lauterbrunnen-Mürren

| Bergbahn Lauterbrunnen-Mürren |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö (AG)
Perustettu:  1966 (1891)
Kotipaikka:  Interlaken, Bernin kantoni, Sveitsi
Toimiala:  julkinen liikenne
Tuotteet:  köysirata- ja rautatieliikenne
Liikevaihto:  6 milj. CHF (2012)
Liikevoitto:  1 milj. CHF (2012)
Henkilöstö:  31 (2012)
Emoyhtiö:  Jungfraubahn Holding AG
Kotisivu:  jungfrau.ch
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Köysiratavaunu Lauterbrunnenista Grütschalpiin.
Juna Grütschalpista Mürreniin, taustalla Jungfrauvuori.
Bergbahn Lauterbrunnen-Mürren, myös Mürrenbahn (lyhenne BLM) on sveitsiläinen liikenneyhtiö, joka toimii Keski-Sveitsissä Bernin Alpeilla. Yhtiön kotipaikka on Interlaken. JB:n omistaa pääosin (77 %) pörssinoteerattu liikenneyhtiö Jungfraubahn Holding AG.
Historiaa

Bergbahn Lauterbrunnen-Mürren rakensi 1890-luvun alussa kulkuyhteyden Mürrenin kylään. Yhteys otettiin käyttöön kesällä 1891. Se rakennettiin kahdesta osasta: lähde?
Lauterbrunnenin ja Grütschalpin välille rakennettiin funikulaari, joka sähköistettiin vuonna 1901. Funikulaari korvattiin vuonna 2006 köysiradalla.
Grütschalpista Mürreniin rakennettiin perinteinen rautatie.
| Osuus | Yhteys- tyyppi | Korkeusero, m | Pituus, km | Käytössä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Lauterbrunnen – Grütschalp | funikulaari | 685 | 1,4 | 1891–2006 |
| Lauterbrunnen – Grütschalp | köysirata | 685 | 1,4 | 2006– |
| Grütschalp – Mürren | rautatie | 152 | 4,3 | 1891– |
Toiminta

Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2012 5,9 milj. CHF. Yhtiön liikevoitto oli 0,9 milj. Henkilöstön määrä oli 31.
Rataverkko

Grütschalp–Mürren-rautatien pituus on 4,3 kilometriä. Rata on kapearaiteinen (1 000 mm). Radan suurin jyrkkyys on 5 % eikä siinä ole hammasratasosuuksia. Rata on ollut sähköistetty alkusta alkaen. Käyttöjännite on tasajännite 550 V.
Yhtiön rata ei liity teknisesti muihin rautateihin, mutta Lauterbrunnenissa on vaihtoyhteys Berner Oberland-Bahnin ja Wengernalpbahnin juniin Interlakenin ja Grindelwaldin suuntiin.
Liikenne

BLM:n liikenne on ympärivuotista. Köysirata ja juna kulkevat matkailukaudella neljä kertaa tunnissa. Matka Lauterbrunnenista Mürreniin kestää yhteensä 20 minuuttia, alaspäin pari minuuttia kauemmin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bergbahn Lauterbrunnen-Mürren Wikimedia Commonsissa
Ferdinand Bie

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ferdinand Bie |  Ferdinand Bie |  Ferdinand Bie |  |
Maa:   Norja
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | viisiottelu |  |
Ferdinand Reinhardt Bie (16. helmikuuta 1888 – 9. marraskuuta 1961) oli norjalainen yleisurheilija, viisiottelun olympiahopeamitalisti Tukholmassa 1912.
Tukholman olympialaisten viisiottelussa voittaja Jim Thorpe oli täysin ylivoimainen voitettuaan neljä lajia viidestä ja oltuaan keihäänheitossa toinen. Bie hyppäsi kilpailuissa pituutta 685, heitti keihästä 46,45, juoksi 200 metriä aikaan 23,5, heitti kiekkoa 31,79 ja juoksi 1 500 metriä aikaan 5.07,8. Sijapistejärjestelmä antoi Thorpelle kuusi pistettä ja toiseksi tulleelle Bielle 16. Pronssimitalisti James Donahue sai 24 pistettä, joten Bie sai hopeaa varsin selvällä erolla.
Seuraavana vuonna Jim Thorpen todettiin kuitenkin pelanneen baseballia ammattilaisena ennen voittojaan ja hänet diskvalifioitiin. Bie julistettiin olympiavoittajaksi. Hän oli kuitenkin haluton hyväksymään hänelle myönnettyä kultamitalia ja piti Thorpea edelleen kisan voittajana. Thorpen mitalit palautettiin 1982 ja hänet julistettiin olympiavoittajaksi yhdessä Bien kanssa. Vuonna 2022 kansainvälinen olympiakomitea kuitenkin päätti nimetä pelkästään Thorpen olympiavoittajaksi. Tämän jälkeen sekä Bie että James Donahue on merkitty hopeamitalistiksi.
Bie kilpaili olympialaisissa myös kymmenottelussa, mutta keskeytti, sekä pituushypyssä, jossa sijoittui yhdenneksitoista. Bie oli n. 176 cm pitkä ja painoi n. 75 kg.
Bie voitti Norjan mestaruuden pituushypyssä 1910 ja 1917 sekä 110 metrin aitajuoksussa 1910.
Hallela

Hallela  on kylä Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee Sauvon pohjoisosassa noin kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta.
Hallelan kylä rajautuu pohjoisessa Kirkonkylän ja Vähäkylän kyliin. Länsi- ja eteläpuolelta kylän aluetta rajaa Kallenmäen kautta Sauvo-Kemiöntielle kulkeva tie. Kylän läpi virtaava Sauvonjoki jakaa kylän keskivaiheilla olevan peltoalueen kahtia. Kylän reunamat ovat metsäisiä ja kallioisia. Kylän asutus jakautuu kylän itä- ja länsipäihin niin, että kylän kaksi kantataloa Karasti ja Uusitupa sijaitsevat kylän itäreunalla.