stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michael Landon
Henkilöhistoria

High school -aikana Landon menestyi hyvin yleisurheilussa, eritoten keihäänheitossa. Hän sai urheilustipendin Etelä-Kalifornian yliopistoon mutta ei voinut jatkaa urheilu-uraansa käsivamman vuoksi. Tämän vuoksi hän siirtyi näyttelemään pikkurooleja pienissä näytelmissä ja vaihtoi myöhemmin nimensä Michael Landoniksi. Nimen hän valitsi Los Angelesin puhelinluettelosta.lähde?
Tuottaja Herman Cohen löysi nuoren Landonin ja kiinnitti hänet elokuvaansa Nuori ja uhmaava (I Was a Teenage Werewolf, 1957) Tony Riversin rooliin. Hän näytteli myös nimiroolin elokuvassa Tom Dooley – kapinallinen (The Legend of Tom Dooley, 1959).
Saman vuonna hän liittyi televisiosarja Bonanzan näyttelijäkaartiin, jossa hän esitti Cartwrightien perheen nuorinta poikaa, Joe Cartwrightia, ja hänestä tuli nopeasti yksi sarjan rakastetuimpia hahmoja. Sarjan lähestyessä päätöstä Landon pyysi ja sai luvan ohjata muutamia sarjan jaksoja. Sarja lopetettiin 14 vuoden ja 461 jakson jälkeen.
Pian Bonanzan lopettamisen jälkeen Landon näytteli televisioelokuvassa nimeltä Little House on the Prairie (Pieni talo preerialla). Elokuva perustui kirjailija Laura Ingalls Wilderin samannimiseen lastenkirjaan ja kehittyi myöhemmin televisiosarjaksi, jota tuotettiin kahdeksan vuoden ajan (1974–1983). Landon näytteli Ingallsin perheen isää, Charles Ingallsia, mutta myös tuotti, käsikirjoitti ja ohjasi sarjaa sekä toimi sarjan vastaavana tuottajana.
Kun Pieni talo preerialla päättyi vuonna 1983, Landon tuotti vielä televisiosarjan Enkeli maantiellä (Highway to Heaven). Sarja päättyi vuonna 1989, kun Landonin hyvä ystävä Victor French kuoli keuhkosyöpään.
Vuonna 1991 Landon esiintyi vielä televisioyhtiö CBS:n tuottamassa kaksituntisessa uuden sarjan Us pilottijaksossa. Sarjasta oli tarkoitus tulla Landonin neljäs menestyssarja, mutta samana vuonna hänellä todettiin haimasyöpä, joka oli levinnyt maksaan. Ennuste oli huono, ja Landonin viimeisistä haastatteluista pystyy havaitsemaan, että hän tiesi kuolevansa. Hänen viimeinen julkinen esiintymisensä oli The Tonight Show’ssa toukokuussa 1991. Pian tämän jälkeen hän kuoli Malibussa, Kaliforniassa perheensä ja ystäviensä keskellä. Hänet haudattiin Hillside Memorial Park Cemetery -hautausmaalle Culver Cityssä Kaliforniassa.
Landon meni naimisiin kolmesti. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli häntä kuusi vuotta vanhempi lainopillinen sihteeri Dodie Frasier. Landon adoptoi Frasierin pojan, Markin, sekä toisen pojan. Landon ja Frasier erosivat vuonna 1962, ja Landon meni naimisiin malli (Marjorie) Lynn Noen kanssa. Lynn Noella oli tytär edellisestä avioliitosta, ja Landon ja Lynn saivat neljä lasta. Avioliitto näytti onnelliselta "Hollywood-avioliitolta", joten juorulehdet iskivät Landonin kimppuun, kun Landon aloitti seurustelun Cindy Clericon kanssa. Clerico oli meikkitaiteilija Landonin Pieni talo preerialla -sarjassa. Landon ja Clerico avioituivat vuonna 1983 ja saivat kaksi lasta.
Vuonna 1995 Landonin kanssanäyttelijä Melissa Gilbert nimesi poikansa Michael Garrett Boxleitneriksi Landonin muistoksi.lähde?
Landonin ja Clericon tytär Jennifer Landon on näytellyt muun muassa saippuasarjassa As the World Turns.
Kunnianosoitukset

Suorituksistaan televisiotuotannon hyväksi Michael Landon sai tähden Hollywood Walk of Fame -kävelykadulle, 1500 North Vine Streetille.
Vuonna 1998 Landon valittiin Oklahoma Cityn National Cowboy & Western Heritage Museum -museon Western Performers Hall of Fame -kunniagalleriaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michael Landon Wikimedia Commonsissa
Eurajoen kristillinen opisto

| Eurajoen kristillinen opisto |
| --- | --- |

 Eurajoen kristillisen opiston henkilökuntaa ja opiskelijoita vuodelta 1927.
Sijainti:  Eurajoki
Koordinaatit:  61.213230°N, 21.754299°E
Tyyppi:  kristillinen kansanopisto
Perustettu:  1926
Perustaja:  Orpokotiyhdistys
Sitoutuneisuus:  Rukoilevaisuus
Rehtori:  Katri Laakkonen
Aiheesta muualla
Sivusto
Eurajoen kristillinen opisto (lyhenne EKO) on Eurajoella sijaitseva oppilaitos, joka tarjoaa sekä yleissivistävää että ammatillista koulutusta. Eurajoen kristillinen opisto on yksi Suomen yli 80 kansanopistosta. Eurajoen kristillinen opiston perusti Suomen rukoilevaisten liike vuonna 1926 ja se on edelleen liikkeen ylläpitämä. Opistossa on vuosittain noin 1 000 opiskelijaa eripituisilla kursseilla ja 150 opiskelijaa talvikauden linjoilla.
Opiston opintolinjat ovat peruskoulu ja lisäopetus eli 10-luokka (myös musiikkikymppi), kirkkomusiikki, fysioterapia ja hieronta, musiikki, musiikkiterapia ja kasvatustiede. Opistossa voi suorittaa koulunkäynnin ja aamu- ja iltapäivätoiminnan ohjaajan ammattitutkinnon, perhepäivähoitajan ammattitutkinnon, web designer / audiovisuaalisen viestinnän ammattitutkinnon ja veneenrakentajan ammattitutkinnosta puuveneosion. Kurssien lisäksi opistolla on avoimen yliopiston opetusta.
Opistolla voi myös majoittua, ruokailla ja järjestää juhlia, kokouksia tai vastaavia.
Rehtorit

1972–1987: Heikki Vanha-Rauvola
2009–2022: Mirja Vuoristo
2022→ Katri Laakkonen
Aiheesta muualla

Opiston kotisivu
Usingen

| Usingen |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Usingen
 Koordinaatit: 50°20′N, 8°32′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Hochtaunuskreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  55,8 km²
Korkeus:  288 m
Väkiluku (2021):  14 723
 – Väestötiheys:  264 as./km²
Postinumero:  61250
Suuntanumero(t):  06081
 
 www.usingen.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Usingenin sijainti Hochtaunuksen piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
Usingen on kaupunki Hochtaunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota. Frankfurt am Mainin luoteisella esikaupunkialueella sijaitseva Usingen tunnetaan koulukaupunkina.
Maantiede

Usingen sijaitsee Taunus-vuoriston koillisreunalla 27 kilometriä Frankfurt am Mainin keskustan Hauptwachelta pohjoisluoteeseen. Kaupungin alueella virtaa Usajoki.
Nykyinen Usingen syntyi kun Usingenin kantakaupunkiin liitettiin 1970-luvun alussa kunnat Eschbach, Kransberg, Merzhausen, Michelbach, Wernborn ja Wilhelmsdorf. Niillä on omat keskuksensa, joita metsä- ja peltoalueet erottavat Usingenin kantakaupungista.
Historia

Usingenin historia alkaa frankkien valtakaudelta. Ensimmäinen asiakirjamaininta paikkakunnasta on vuodelta 802 ja kaupunkioikeudet se sai 1300-luvulla. Paikkakunta kuului 1200-luvulla Diezin kreiveille ja keskiajan lopulla Nassaun kreiveille. Tuolloin Usingenia ympäröi viisiporttinen puolustusmuuri. 1600-luvulla kaupungissa vaikutti prinssi Walrad, joka uudisti kaupunkia kolmikymmenvuotisen sodan, useiden kaupunginpalojen ja huomattavan väestökadon jälkeen. Hänen aikakaudellaan Usingeniin muutti hugenotteja ja historiallinen keskusta sai nykyisen ilmeensä. Walradin poika Wilhelm Heinrich perusti Wilhelmsdorfin 1700-luvun alussa. Usingenin teollinen kehitys oli vaisua, eikä sitä edistänyt edes rautatieyhteyden avaaminen 1895. Usingenin piirikunta perustettiin 1886 ja lakkautettiin 1972. Toisesta maailmansodasta Usingen selviytyi vähin vaurioin ja sodan jälkeen sen väkiluku kasvoi voimakkaasti.
Usingenin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa Usinger Schloss eli Usingenin linna, joka toimii nykyisin koulurakennuksena, ja raatihuone vuodelta 1687. Ristikkotaloja on lukuisia. Kirkoista mainittakoon Laurentiuskirche 1400-luvun lopulta.
Talous ja liikenne

Usingenin suuria työnantajia ovat hoitolaitos Hochtaunus-Kliniken ja useat oppilaitokset.
Usingenin rautatieasema sijaitsee Taunus-radan varrella. Lähimmät moottoritiet ovat BAB 3 lännessä ja BAB 5 idässä. Pyörätieverkosto on kattava.
Aiheesta muualla

Usingen, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Usingen
Historiallinen raatihuone
Käännös suomeksi
Huvitus (omena)

Huvitus on tarhaomenapuun perinteinen lajike, jolla on Suomessa pitkä historia.
Huvitus on aikainen kesälajike sekä herkku- ja soseomena, mutta hieman altis omenaruvelle. Aikaisin kevätkesällä kukkivana se on hyvä pölyttäjä. Sato kypsyy elokuussa ja se on satoisa. Kypsyvä hedelmä säilyy pari viikkoa.
Historia

Huvitus-lajike on peräisin Huvituksen puutarhatilalta Yläneeltä, jonka C.R. Sahlberg perusti 1800-luvulla. Paikallisen muistitiedon mukaan torppari Juho Korpela kylvi vuonna 1895 omaan pihaansa ulkomaisen omenan siemeniä, jotka hän oli ottanut Huvituksen omenatarhasta. Siemenistä kasvoi emopuu, josta kaikki Huvitukset periytyvät. Satoisaksi ja hyväksi omenaksi havaittu lajike levisi nopeasti Yläneen lähistölle. Lajike levisi laajemmalle, kun kansakoulun opetustaulujen kuvittaja Vihtori Ylinen sai vartteita Korpelan torpan omenapuusta, ja alkoi viljellä sitä omassa omenapuutarhassaan. Hän lähetti Lepaalle jalonnusoksia, ja ensimmäinen Huvitus istutettiin Lepaalle vuonna 1935. Maatalouskoelaitoksen puutarhaosastolle Piikkiön Yltöisiin Huvitus tuli luultavasti 1940-luvun alussa. Siellä Huvitus otettiin vuonna 1958 aloitettuun omenanjalostusohjelmaan, jossa pyrittiin yhdistämään suomalaisten lajikkeiden talvenkestävyys ja ulkomaisten lajikkeiden hedelmän laatu. Jalostusohjelman tuloksena nimettiin 16 uutta omenalajiketta, joista 11 lajikkeen toinen risteytysvanhempi on Huvitus.
Risteymät

Omenanjalostusohjelman tuloksena nimetyt omenalajikkeet, joista toinen risteytysvanhempi on Huvitus, ovat seuraavat:
| Lajike | Kauppaanlaskuvuosi | Risteytysvanhemmat |
| --- | --- | --- |
| Pirja | 1980 | Huvitus x Melba |
| Maikki | 1980 | Melba x Huvitus |
| Jaspi | 1980 | Lobo x Huvitus |
| Samo | 1980 | Melba x Huvitus |
| Sandra | 1996 | Lobo x Huvitus |
| Heta | 1996 | Lobo x Huvitus |
| Vuokko | 1999 | Melba x Huvitus |
| Pekka | 1999 | Lobo x Huvitus |
| Petteri | 2003 | Lobo x Huvitus |
| Jättimelba | 2003 | Melba x Huvitus |
| Tobias | 2003 | Lobo x Huvitus |
Heikki Hosia

| Heikki Hosia |
| --- | --- |

Opetusministeriön kansliapäällikkö
 1964–1972  
Edeltäjä:  Arvo Salminen
Seuraaja:  Jaakko Numminen
Opetusministeri
 Sukselaisen II hallitus Miettusen I hallitus 13.1.1959 − 13.4.1962  
Edeltäjä:  Kaarlo Kajatsalo
Seuraaja:  Armi Hosia
Henkilötiedot
Koko nimi:  Heikki Päiviö Hosia
Syntynyt: 29. marraskuuta 1907 Punkalaidun
Kuollut: 23. maaliskuuta 1997 (89 vuotta) Helsinki
Arvonimi: kunnallisneuvos
Tiedot
Puolue:  Maalaisliitto
Heikki Päiviö Hosia (29. marraskuuta 1907 Punkalaidun – 23. maaliskuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, kansliapäällikkö ja kansansivistysmies, joka toimi opetusministerinä V. J. Sukselaisen toisessa hallituksessa 1959–1961 sekä Martti Miettusen ykköshallituksessa 1961–1962. Puoluekannaltaan Hosia oli maalaisliittolainen.
Elämä

Heikki Hosia oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän toimi Etelä-Pohjanmaan kansanopiston sekä Oriveden Opiston johtajana vuodesta 1943 vuoteen 1964, jolloin hänet nimitettiin opetusministeriön kansliapäälliköksi. Tässä virassa hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä 1972 saakka. Hän toimi aiemmin kouluhallituksen kansanopetusosaston vt. kouluneuvoksena kolmeen otteeseen 1940- ja 1950-luvulla.
Ansioistaan kansansivistyksen alalla Hosia palkittiin Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinnolla 1993. Hän toimi myös Helsingin Suomi–Puola-yhdistyksen sekä valtakunnallisen Suomi–Puola-yhdistysten liiton puheenjohtajana.
Yksityiselämä

Heikki Hosian puoliso oli kirjailija Saimi Hosia. Kunnallisneuvos Armi Hosia oli Heikki Hosian käly.
Aiheesta muualla

Heikki Hosia Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
Heikki Hosia : Ryssän rajalla juhannusta viettämässä, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 14.07.1929, nro 28, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kaarlo Kajatsalo | Suomen opetusministeri 1959−1962 | Seuraaja: Armi Hosia |
Paskareissu

| Paskareissu |
| --- | --- |

Tyyli:  matkailu/huumori
Kestoaika:  22 min
Pääosissa:  Ari "Paska" Peltonen sekä  Tytti Vänskä   Urpo Leppänen   Anita Hirvonen   Wallu Valpio   Tuomo Ruutu
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Sub
Esitetty:  23. maaliskuuta 2008 – 25. toukokuuta 2008
Jaksoja:  10
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Tapio Sovijärvi
Tuotantoyhtiö(t):  Van der Media
Aiheesta muualla
IMDb 
Paskareissu on humoristinen 10-osainen television matkailuohjelma, jossa mediapersoona Ari "Paska" Peltonen esittelee Suomen "kamalimpia" paikkakuntia. Ohjelmassa ei pilkata kyseisiä kohteita, vaan niistä yritetään löytää hyviä puolia. Sarja alkoi Subilla 23. maaliskuuta 2008. Joissakin kohtauksissa usein myös näytetään mustavalkoista kuvaa, jossa näkyvät Peltosen ja kohteiden lisäksi myös ohjelman äänimies ja kuvaaja.
Paskareissun mukaan Suomen paskimmat kaupungit ovat Kouvola, Forssa, Pieksämäki, Riihimäki, Heinola, Kajaani, Pietarsaari, Tornio, Mänttä ja Vantaa. Vantaa ei kuulunut alun perin sarjan kaupunkeihin. Kun kuvausryhmä oli palaamassa kuvauksistaan Heinolasta, he huomasivat, että heiltä puuttui vielä yksi kaupunki. Ryhmän äänimies kertoi olevansa kotoisin Vantaalta, "mistä se sitten tuli mieleen". Peltonen on itse asunut kolme kuukautta Vantaan Koivukylässä. Ari valitsi lopulta Kouvolan Suomen paskimmaksi paikaksi.
Jaksot ohjasi, kuvasi ja editoi Tapio Sovijärvi. Ohjelman taustatoimittajana on Tuomas Enbuske.
Yksittäisissä jaksoissa on myös näyttäytynyt joitakin julkisuuden henkilöitä:
Kouvola
Tytti Vänskä, näyttelijä
Forssa
Urpo Leppänen
Pieksämäki
Sir Mr. Taf, muusikko
Riihimäki
Anita Hirvonen
Kajaani
Lea Laven
Frederik
Tornio
Wallu Valpio
Vantaa
Tuomo Ruutu
Aiheesta muualla

Paskareissu-ohjelman esittely ja ennakkoklipit Subtv:n sivuilla
Rodgau

| Rodgau |
| --- | --- |
 St. Matthias Nieder-Rodenin kaupunginosassa.
 lippu:  vaakuna
 Rodgau
 Koordinaatit: 50°2′N, 8°53′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Offenbachin piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  65,0 km²
Korkeus:  127 m
Väkiluku (2019):  45 746
 – Väestötiheys:  703 as./km²
Postinumero:  63110
Suuntanumero(t):  06106
 
 www.rodgau.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rodgaun sijainti Offenbachin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
Rodgau on kaupunki Offenbachin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa Saksassa. Se kuuluu Reinin–Mainin alueeseen. Rodgau muodostettiin 1970-luvulla viidestä maalaiskunnasta. Rodgau-nimistä historiallista kantakaupunkia ei ole, vaan kullakin viidellä kaupunginosalla on oma pitkä historiansa ja oma keskuksensa. Rodgaun talousmaantieteellinen sijainti on hyvä ja sinne on asettunut muun muassa korkean teknologian yrityksiä.
Maantiede

Rodgau sijaitsee Hessenin eteläosassa noin 20 kilometriä Frankfurt am Mainista kaakkoon ja noin 12 kilometriä Offenbach am Mainista niin ikään kaakkoon. Noin 28-kilometrinen Rodau virtaa Rodgaun halki etelästä pohjoiseen. Rodau on Mainin sivujoki. Main virtaa Rodgaun pohjoispuolitse länteen kohti Reiniä. Luonnonmaantieteellisesti Rodgau kuuluu Mainin eteläpuoliseen tasankoon (Untermainebene).
Rodgau koostuu viidestä kaupunginosasta: Weiskirchen, Hainhausen, Jügesheim, Dudenhofen ja Nieder-Roden. 50. pohjoinen leveysaste kulkee Nieder-Rodenissa sijaitsevan Puiseaux-Platzin halki. Hallinnollinen keskus on Jügesheim.
Vuosina 1982–2004 Rodgaun vuotuinen keskilämpötila oli 10,5 °C ja sademäärä 639 millimetriä, joten se kuuluu Saksan leudoimpiin ja vähäsateisimpiin alueisiin.
Historia

Nykyinen Rodgaun kunta perustettiin 1977, jolloin nykyiset viisi kaupunginosaa ja Rollwald liitettiin toisiinsa. Kaupunkioikeudet Rodgau sai 1979. Kaupunginosat olivat aiemmin itsenäisiä maalaiskuntia, ja niiden historia ulottuu keskiajalle. Nieder-Rodenista on maininta 700-luvun lopulta Lorschin koodeksissa. Se kuului 1425–1803 Mainzin arkkihiippakuntaan. Hainhausen mainitaan ensi kerran 1108 muodossa Haginhusen, paikkakuntaa hallitsi Hagenhausenin suku. Jügesheim ilmestyy aikakirjoihin 1200-luvulla. Nimensä se sai satoja vuosia aiemmin Kaarle Suuren voudilta, jonka nimi oli Gugin tai Guginhart.
Weiskirchen perustettiin viimeistään frankkien vallan aikana, ensimmäiset asiakirjamaininnat siitä ovat 1200-luvulta. Weiskirchen muuttui 1800-luvulla talonpoikaiskylästä työläisten paikkakunnaksi. Dudesheimista on maininta vuodelta 1278. Sieltä suuntautui 1700- ja 1800-luvuilla runsaasti siirtolaisuutta Pohjois-Amerikkaan, koska paikallinen maatalous ei enää kyennyt tarjoamaan elatusta sikäläisille nuorille miehille. Aikoinaan Dudesheim oli protestanttinen saareke katolilaisten naapurikuntiensa ympäröimänä.
Rodgaun alueen väkiluku kasvoi voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeen.
Rodgaun historiallisesti merkittävät rakennukset ovat suurelta osin ristikkotaloja ja kirkkoja. Nieder-Rodenissa sijaitsee kirkko St. Matthias, sen torni on noin vuodelta 1300. Dudenhofenissa sijaitsee evankelinen kirkko, Evangelische Kirche Dudenhofen, joka valmistui elokuussa 1770.
Talous ja liikenne

Rodgauhun kehittyi vahva nahkateollisuus 1900-luvun puolenvälin jälkeen. Sittemmin talouselämä on painottunut palveluammatteihin ja korkean teknologian yrityksiin. Rodgaun kaakkoisosassa sijaitsee Opelin testikeskus.
Rodgau kuuluu Frankfurt am Mainin paikallisjunaliikenteen piiriin. Kaikki sen rautatieasemat sijaitsevat linjalla S1. Ne ovat pohjoisesta lukien Rodgau-Weiskirchen, Rodgau-Hainhausen, Rodgau-Jügesheim, Rodgau-Dudenhofen, Rodgau-Nieder-Roden ja Rodgau-Rollwald. Moottoritie BAB 3 kulkee Rodgaun pohjoispuolitse ja Bundesstraße 45 puolestaan Rodgaun halki etelästä pohjoiseen. Frankfurt am Mainin lentoasema sijaitsee Rodgaun länsipuolella; sinne on yhteys rautateitse ja BAB 3:n välityksellä.
Aiheesta muualla

Rodgau, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Rodgau
Opelin testikeskus Rodgaun kaakkoisella metsävyöhykeellä.
Käännös suomeksi
Akseli Nikula

Akseli Nikula.
Akseli Jalmari Nikula (29. lokakuuta 1884 Tammela – 14. tammikuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustaja 1914–1917 ja 1940–1945. Nikula oli Kansallisen Edistyspuolueen puheenjohtajana 1947–1950 ja Vapaamielisten Liiton varapuheenjohtajana. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1937, 1940 ja 1943.
Akseli Nikulan vanhemmat olivat maanviljelijä Aksel Albinus Nikula ja Amanda Karoliina Karo. Nikula oli kaksi kertaa naimisissa. Ensimmäinen puoliso vuodesta 1918 oli Lyyli Hilja Suomensaari. He avioituivat 1918. Lyyli Hilja kuoli 1942. Nikula meni uusiin naimisiin vuonna 1947 Ingrid Paulina Nilssonin kanssa.
Nikula valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1904. Hänestä tuli lääketieteen kandidaatti 1910 ja lisensiaatti 1915. Vuonna 1918 hän valmistui hermo- ja mielitautien erikoislääkäriksi ja täydensi opintoja vielä fysiatriaan 1924. Nikula toimi lääkärinä eri sairaaloissa ja yksityislääkärinä kuolemaansa 1956 asti. Yksityispraktiikan ohella Nikula oli Lapinlahden sairaalassa lääkärinä melkein yhtäjaksoisesti vuodesta 1913 lähtien aina vuoteen 1951 saakka, hoitaen siellä etupäässä oikeusmielitautiopin apulais- ja alilääkärin toimia. Hän oli Helsingin yliopiston oikeuslääketieteellisen laitoksen assistenttina 1919–1923, Savonlinnan kylpylaitoksen mekanoterapeuttisen osaston lääkärinä 1911–1912, Nikkilän mielisairaalan lääkärinä vuonna 1916 ja Helsingin lääninvankilan v.t. lääkärinä 1920. Nikula julkaisi lukuisia lääketieteellisiä tutkimuksia ja kirjoituksia sekä koti- että ulkomaisissa aikakauskirjoissa. Hän täydensi opintojaan laajoilla ulkomaanmatkoilla. Yliopiston konsistorin määräyksestä hän antoi opetusta oikeuslääkeopissa ja oikeuspsykopatologiassa 1920–1922.
Nikula oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1920–1922 sekä jälleen vuodesta 1934 alkaen. Hän oli myös köyhäinhoitohallituksen ja terveydenhoitolautakunnan jäsenenä ja otti osaa Nuorsuomalaisen puolueen ja Kansallisen Edistyspuolueen toimintaan.
Nikula avasi joulukuussa 1928 yksityisen Sanerva-sairaalan Helsingissä Fredrikinkatu 43:ssa. Nimi Sanerva oli otettu suomalaisesta mytologiasta ja merkitsi terveydenhengetärtä. Fredrikinkatu 43:n piharakennuksen toiseen ja kolmanteen kerrokseen sijoitetussa sairaalassa oli alkuvaiheessa 15 vuodepaikkaa. Sairaalaan ei otettu potilaiksi mielisairaita eikä tuberkuloosia ja muita tarttuvia tauteja sairastavia.
Teoksia

Mielisairaat ja niiden hoito. Sosialisia käsikirjoja / Suomen sosialihallituksen julkaisemia 1. Helsinki 1918
Alkoholin vaikutus suvun rappeuttajana. Porvoo 1922
Beiträge zur Kenntnis der juvenilen Form der familiären amaurotischen Idiotie, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsinki 1922
Oikeuspsykiatrisia lausuntoja : rikosoikeudellisia tapauksia : degeneroituneet psykopaatit. Otava 1922
Vapaamielisen ja kansanvaltaisen politiikan asenne nykyhetkellä. Edistyspuolueen Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri, Helsinki 1945
Aiheesta muualla

.aspx Akseli Nikula Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Neu-Isenburg

| Neu-Isenburg |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Neu-Isenburg
 Koordinaatit: 50°3′N, 8°42′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Offenbachin piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  24,3 km²
Korkeus:  123 m
Väkiluku (2021):  38 532
 – Väestötiheys:  1 586 as./km²
Postinumero:  63263
Suuntanumero(t):  06102, 069 (Zeppelinheim)
 
 www.neu-isenburg.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neu-Isenburgin sijainti Offenbachin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
Neu-Isenburg on kaupunki Offenbachin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa Saksassa. Hugenotit perustivat sen 1699 ja nykyisin se on osa Frankfurt am Mainin eteläistä esikaupunkivyöhykettä.
Maantiede

Neu-Isenburg sijaitsee Hessenin eteläosassa noin seitsemän kilometriä Frankfurt am Mainin keskustasta etelään ja noin kahdeksan kilometriä Offenbach am Mainista lounaaseen.
Neu-Isenburg koostuu kantakaupungista, Gravenbruchin satelliittikaupungista ja Zeppelinheimista, joka liitettiin Neu-Isenburgiin 1977. Gravenbruch sijaitsee aivan kaupungin itäkolkassa ja Zeppelinheim kaupungin länsiosassa Frankfurt am Mainin kansainvälisen lentoaseman tuntumassa. Kantakaupunki Neu-Isenburg sijaitsee kaupungin hallinnollisen alueen keskivaiheilla. Kaupunginosia erottaa toisistaan metsäalueet.
Historia

Neu-Isenburg on keskieurooppalaiseksi kaupungiksi nuori. Ranskasta muuttaneet hugenotit perustivat sen 24. heinäkuuta 1699. Kreivi Johann Philipp von Isenburg-Offenbach (1655–1718) oli antanut tulokkaille metsäalueen aivan Frankfurtin eteläpuolelta ja takasi näille uskonnonvapauden ja oikeuden käyttää ranskankieltä. Suopeus johtui pitkälti kreivin pyrkimyksestä nostaa kolmikymmenvuotisen sodan kurjistama Offenbachin seutu jaloilleen. Neu-Isenburg sai barokki-ihanteiden mukaisen suorakulmaisen ruutukaavan ja ensimmäinen raatihuone valmistui 1702. Kaupunkiin alkoi muuttaa myös saksankielistä väestöä, ja saksasta tuli virkakieli 1820-luvulla. Kirkossa oli alettu saarnata sekä ranskaksi että saksaksi 1760-luvulla. Neu-Isenburg teollistui 1800-luvun lopulta alkaen ja se sai kaupunkioikeudet. Toisen maailmansodan aikana Neu-Isenburg kärsi huomattavia pommitustuhoja. Sodan jälkeen rakennettiin Gravenbruchin satelliittikaupunki ja Neu-Isenburgin väkiluku kasvoi voimakkaasti.
Neu-Isenburgissa sijaitsee muun muassa museo Zeppelin-museum, kaupunginmuseo Haus zum Löwen ja monitoimihalli Hugenottenhalle.
Talous ja liikenne

Neu-Isenburgin elinkeinoelämä on kehittynyt valmistavasta teollisuudesta palvelualojen ja tietointensiivisen talouden suuntaan. Kaupungin logistinen sijainti on erinomainen. Sen rautatieasema, Bahnhof Neu Isenburg, on Frankfurtin lähiliikennejärjestelmän piirissä. Moottoritie BAB 3 kulkee kaupungin pohjoispuolitse ja BAB 5 länsipuolitse. BAB 661 kulkee kaupungin alueen halki kantakaupungin ja Gravenbruchin välistä.