stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Slovakian unkarilaiset
Historia > Tšekkoslovakian kolmas tasavalta ja sosialistivalta

Toisen maailmansodan loputtua Tšekkoslovakian ja Unkarin välinen raja palautettiin sotaa edeltäneeseen muotoon. Välittömästi noin 32 000 alueelle sodan aikana asettunutta unkarilaista palautettiin sen eteläpuolelle. Unkarin vallan aikaisia vääryyksiä oioittiin myös jonkin verran omankädenoikeudella, mutta Slovakian kansallisneuvosto ei vielä tässä vaiheessa virallisesti syrjinyt etnisiä unkarilaisia. Tämä muuttui kuitenkin pian kun Edvard Benešin pakolaishallitus palasi johtamaan maata. Vuoden 1938 katastrofiin se piti syypäänä erityisesti Tšekkoslovakian saksalaisvähemmistöä, mutta pienemmältä osin myös unkarilaisia. Vuoden 1945 ja 1946 aikana otettiin käyttöön useita lakeja ja säädöksiä, jotka pyrkivät suoraan heikentämään maan vähemmistöjen asemaa. Unkarinkielisten koulujen ja kirkkojen toimintamahdollisuuksia heikennettiin ja valtionapu tehtiin saajan kansallisuudesta riippuvaiseksi.
Erityisesti länsivallat sekä Unkarin hallitus vastustivat voimakkaasti suoria väestönsiirtoja Slovakiasta Unkariin. Tšekkoslovakian hallitus pyrkikin vähentämään Etelä-Slovakian unkarilaisväestöä niin kutsutulla uudelleenslovakialaistamispolitiikalla. Alueen unkarilaisia alettiin pakkosiirtää Tšekkiin, jotta Unkari ei voisi käyttää rajan etnistä kokoonpanoa syynä hyökkäyssodalle niin kuin se oli vuonna 1939 tehnyt.
Helmikuussa 1946 Tšekkoslovakia ja Unkari sopivat osittaisesta väestönvaihdosta. Tšekkoslovakiassa asuneet  etniset unkarilaiset voitaisiin siirtää Unkarista vapaaehtoisesti lähtemään halunneita etnisiä slovakkeja vastaan. Kohtaamistaan vaikeukista huolimatta tämä prosessi siirsi lopulta lähes 90 000 unkarilaista Unkariin, sekä lähes 78 000 slovakkia Tšekkoslovakiaan vuoteen 1949 mennessä.
Unkarilaiskysymys alkoi parantua Tšekkoslovakiassa vuonna 1948 tapahtuneen kommunistisen vallankaappauksen jälkeen. Tšekkoslovakian- sekä  Unkarin kommunistisen puolueen tapaamisessa kesäkuussa 1948 tšekkoslovakialaiset julistivat tulevansa takaamaan maansa unkarilaisille kansalaisoikeudet sekä maan kansalaisuuden. Valtion suorittama virallinen syrjintä vähemmistöä kohtaan loppuikin yhdessä vuoden 1948 kanssa.
Slovakian unkarilaiskulttuuri alkoi elpyä nopeasti vuoden 1948 jälkeen. Unkarinkielisiä kouluja, teattereita sekä sanomalehtiä perustettiin palvelemaan vähemmistön tarpeita. Kulttuuriseura Csemadok perustettiin vuonna 1949. Kuten tasavallan kaikki muuksin toiminta, olivat unkarinkieliset liikkeet alisteisia valtaapitävälle kommunistiselle puolueeelle.
Unkarilaisia pakkosiirtolaisia toisen maailmansodan jälkeen.
Käännös suomeksi
Sortlandin kirkko

| Sortlandin kirkko Sortland kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2009
Sijainti:  Sortland, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1901
Suunnittelija:  Carl Julius Bergstrøm
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  696
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sortlandin kirkko (norj. Sortland kirke) on Sortlandin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1901.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sortlandin kirkko Wikimedia Commonsissa
Eleonoora Portugalilainen

Keisarinna Eleonoora Portugalilainen, osa kuvasta puoliso Fredrik III:n kanssa.n. 1551-1600
Eleonoora Portugalilainen (18. syyskuuta 1434 Torres Vedras, Portugalin kuningaskunta – 3. syyskuuta 1467, Wiener Neustadt) oli Portugalin prinsessa, josta tuli Saksan kuningatar ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna. Hän oli keisari Fredrik III:n puoliso ja Maksimilian I:n äiti.
Suku

Eleonooran vanhemmat olivat Portugalin kuningas Edvard I ja kuningatar Eleonoora Aragonilainen. Hänellä oli kahdeksan sisarusta, joista hän oli kolmanneksi vanhin tytär. Hänen isänsä kuoli 9. syyskuuta 1438, viisi päivää ennen hänen neljättä syntymäpäiväänsä. Veli Afonso V seurasi tätä kuninkaana ja äiti valtionhoitajana. Seuraavan vuoden maaliskuussa äiti synnytti toisen tyttären, Joanin (1439–1475), josta tuli Kastilian Henrik IV:n pahamaineinen vaimo.
Vuonna 1440 äiti Eleonoora Aragonialainen joutui pakenemaan Kastiliaan hävittyään oikeudenkäynnin lankoaan, Coimbran herttuaa Pedroa vastaan ​​nuoren kuningas Afonson sijaishallinnosta. Hän ei ottanut Eleonooraa mukaansa, koska tämä oli tuolloin sairaana.
Nuoruus ja avioliittosuunnitelmat

Eleonooralle aviopuolisoa etsi todennäköisesti hänen tätinsä Isabella Portugalilainen, Burgundin herttuatar. Järjestelyt teki Eleonooran äidin veli Alfonso V, Aragonian ja Napolin kuningas, joka vuonna 1448 lähetti hovistaan ​​taiteilijoita maalaamaan Eleonooran muotokuvaa. Häntä ehdotettiin myös aviopuolisoksi Ludvigille, Ranskan dauphinille, kuningas Kaarle VII:n vanhimmalle pojalle, mutta hän itse mieluummin avioitui Fredrikin kanssa, koska liitto tämän kanssa antaisi hänelle keisarinnan tittelin kuningattaren sijaan.
Käytännön neuvottelut käytiin Napolissa ja saatiin päätökseen vuonna 1451. Merimatkan aikana Eleonooraa Italiaan saattanut laivasto kärsi merirosvoista ja myrskyistä, ja huhuttiin, että hän oli kadonnut merellä. Eleonoora ja Fredrik tapasivat Sienassa. Fredrikin kerrottiin kalvenneen, kun hän näki morsiamensa, osittain innostuneesta tämän kauneudesta, mutta myös huolissaan siitä, että tällä olisi vaikeuksia synnyttämisessä hoikan ja hauraan ulkonäkönsä vuoksi. Avioliitto solmittiin Roomassa. Eleonooralle annettiin kruunauksen yhteydessä myös nimi Helena, jota hän ei koskaan käyttänyt. Hääjuhlia isännöi hänen setänsä, Napolin kuningas Alfonso V.
Avioliitto ja lapset

Hän avioitui Saksan kuningas Fredrik III:n kanssa edustajan välityksellä vuonna 1451, ja matkusti sitten Italiaan tapaamaan aviomiehensä ja vihittäväksi tämän kanssa ja paavin Nikolaus V:n kruunattavaksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinnaksi vuonna 1452. He olivat viimeinen paavin kruunaama keisaripari.
Eleonoora ja Fredrik olivat luonteeltaan erilaisia ​​eivätkä olleet koskaan onnellisia keskenään. Eleonoora oli kunnianhimoinen ja vahvatahtoinen nainen, joka osallistui usein juonitteluihin, kun taas keisari oli hillitty ja inspiroimaton mies. Fredrik ei jakanut vaimonsa kiinnostusta tanssiin, uhkapelaamiseen ja metsästykseen , ja heidän suhteeseensa vaikuttivat heidän eroavaisuutensa. Fredrik lähetti Eleonooran laajan portugalilaisen seurueen kotiin häiden jälkeen suurten kustannusten vuoksi, ja nuori vaimo kärsi koti-ikävästä. Aviomies myös syytti vaimoaan lasten kuolemista, koska oli antanut heidän syödä portugalilaista ruokaa, ja siksi Fredrik otti nuorempien lasten kasvatuksen kokonaan itselleen. Wienin piirityksen aikana, jolloin ihmiset pakotettiin syömään rottia, kissoja ja koiria, Eleonoora tunnettiin siitä, että hän yritti piristää ihmisiä. Historioitsijoilla on tunne siitä, että Eleonoora vietiin upeasta, ylenpalttisesta ja ylellisestä Portugalin hovista Wieniin, joka oli kulttuurinen autiomaa Fredrikin tiukan taloudellisen ajattelun vuoksi.
Eleonooralle ja Fredrikille syntyi viisi lasta, joista kaksi eli aikuiseksi:
Kristofer (1455–1456), kuoli vuoden ikäisenä
Maksimilian I (1459–1519), Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari, avioitui vuonna 1477 Maria Burgundilaisen (1457–1482), Burgundin herttua Kaarle Rohkean tyttären kanssa; toinen puoliso vuonna 1494 Bianca Maria Sforza (1472–1510), Milanon herttuan Galeazzo Maria Sforzan tytär
Helene (1460–1462), kuoli kaksivuotiaana
Kunigunde (1465–1520), avioutui vuonna 1487 Baijerin herttua Albert IV:n kanssa
Johannes (1466-1467), kuoli vuoden ikäisenä
Toiseksi vanhimmasta pojasta Maksimilianista tuli isänsä jälkeen keisari ja tämän kanssahallitsija kymmeneneksi vuodeksi. Eleonoora kuoli 34-vuotiaana synnytykseen vuonna 1467.
Eneias Silvio Piccolomini (tuleva paavi Pius II) juhlistaa Fredrik III:n ja Eleonooran avioliittoa, Pintoricchio 1502-1507
Embassy Hill

| Hill |
| --- | --- |
Koko nimi:  Embassy Racing with Graham Hill
Päämaja:   Britannia
Perustajat:  Graham Hill
Henkilökunta:  Andy Smallman
Tunnetuimmat kuljettajat:   Graham Hill  Rolf Stommelen  Alan Jones
Valmistajat:  Shadow, Lola, Hill
Moottorit:  Ford Cosworth
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Espanjan GP 1973
Kilpailuja:  41
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  3
Viimeinen kilpailu:  Yhdysvaltain GP 1975
Hill oli brittiläisen kaksinkertaisen Formula 1 -maailmanmestari Graham Hillin perustama F1-talli.
Talli kilpaili sarjassa kausina 1973–1975 saavuttaen kolme MM-pistettä.
Historia

Tallin historia alkoi vuonna 1972, kun vaikeista ja kohtalaisista kausista kärsinyt Graham Hill perusti omaa nimeään kantavan tallin Formula 2 -sarjaan. Brabham valmisti autot ja sponsorina toimi Jägermeister.
Kaudella 1973 Hill ilmoitti tallinsa Formula 1 -sarjaan, hankki sponsoriksi Embassy-savukefirman ja ajoi itse Shadow-tallin autolla kahdessatoista kilpailussa, joista hän menestyi parhaiten Belgian GP:ssa ollen yhdeksäs.
Kausi 1974 toi mukanaan tallille Lolan valmistamat autot. Hill myös palkkasi talliinsa muita kuljettajia itsensä lisäksi. Guy Edwards ajoi kymmenessä kilpailussa ollen parhaimmillaan seitsemäs Ruotsin GP:ssa, jossa Hill oli kuudes. Saksalainen Rolf Stommelen ajoi kauden neljässä viimeisessä kilpailussa, joissa hän oli parhaimmillaan 11. sijalla. Myös Peter Gethin ajoi yhdessä kilpailussa, jossa hän keskeytti.
Kaudeksi 1975 talli kehitti Lolan autosta oman GH1-mallin, jolla Tony Brise ja Alan Jones saavuttivat kolme MM-pistettä. Tallin hyvät tulevaisuuden näkymät romuttuivat kuitenkin marraskuussa 1975, kun tallin väki oli palaamassa Ranskasta ajetuista testeistä ja Hillin ohjaama lentokone putosi sumuisella säällä maahan Lontoon lähellä. Kaikki koneessa olleet kuolivat, mukaan lukien Hill ja Brise.
Formula 1-tulokset

| Vuosi | Valmistaja | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973 | Shadow DN1 | Ford V8 | G |  | ARG | BRA | RSA | ESP | BEL | MON | SWE | FRA | GBR | NED | GER | AUT | ITA | CAN | USA | - | - |
| 1973 | Shadow DN1 | Ford V8 | G | Graham Hill |  |  |  | Kesk. | 9 | Kesk. | Kesk. | 10 | Kesk. | NC | 13 | Kesk. | 14 | 16 | 13 | - | - |
| 1974 | Lola T370 | Ford V8 | F |  | ARG | BRA | RSA | ESP | BEL | MON | SWE | NED | FRA | GBR | GER | AUT | ITA | CAN | USA | - | - |
| 1974 | Lola T370 | Ford V8 | F | Graham Hill | Kesk. | 11 | 12 | Kesk. | 8 | 7 | 6 | Kesk. | 13 | 13 | 9 | 12 | 8 | 14 | 8 | - | - |
| 1974 | Lola T370 | Ford V8 | F | Guy Edwards | 11 | Kesk. |  | DNQ | 12 | 8 | 7 | Kesk. | 15 | DNS | DNQ |  |  |  |  | - | - |
| 1974 | Lola T370 | Ford V8 | F | Peter Gethin |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |  |  |  | - | - |
| 1974 | Lola T370 | Ford V8 | F | Rolf Stommelen |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Kesk. | Kesk. | 11 | 12 | - | - |
| 1975 |  | Ford V8 | G |  | ARG | BRA | RSA | ESP | MON | BEL | SWE | NED | FRA | GBR | GER | AUT | ITA | USA |  | 3 | 11. |
| 1975 | Lola T370 | Ford V8 | G | Graham Hill | 10 | 12 | DNQ |  | DNQ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 | 11. |
| 1975 | Lola T370 | Ford V8 | G | Rolf Stommelen | 13 | 14 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 | 11. |
| 1975 | Lola T371 | Ford V8 | G | Rolf Stommelen |  |  | 7 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 | 11. |
| 1975 | GH1 | Ford V8 | G | Rolf Stommelen |  |  |  | Kesk. |  |  |  |  |  |  |  | 16 | Kesk. |  |  | 3 | 11. |
| 1975 | GH1 | Ford V8 | G | Vern Schuppan |  |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 | 11. |
| 1975 | GH1 | Ford V8 | G | Alan Jones |  |  |  |  |  |  |  | 13 | 16 | 10 | 5 |  |  |  |  | 3 | 11. |
| 1975 | GH1 | Ford V8 | G | François Migault |  |  |  | NC |  | Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 | 11. |
| 1975 | GH1 | Ford V8 | G | Graham Hill |  |  |  |  | DNQ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 | 11. |
| 1975 | GH1 | Ford V8 | G | Tony Brise |  |  |  |  |  | Kesk. | 6 | 7 | 7 | 15 | Kesk. | 15 | Kesk. | Kesk. |  | 3 | 11. |
Huomioita

↑  Talli käytti kaudella 1973 Shadow-tallin valmistamia autoja.
↑  Graham Hillin pisteet kauden 1974 Ruotsin GP:stä menivät Lolalle.
Sinkkuelämän säännöt

| Sinkkuelämän säännöt> Rules of Single Life |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Tonislav Hristov
Käsikirjoittaja:  Tonislav Hristov, Kaarle Aho
Tuottaja:  Kaarle Aho, Kai Nordberg
Säveltäjä:  Petar Dundakov
Kuvaaja:  Peter Flinckenberg
Leikkaaja:  Joona Louhivuori
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Making Movies, Agit Prop
Ensi-ilta:   1. huhtikuuta 2011
Kesto:  83 min
Alkuperäiskieli:  suomi, bulgaria, englanti
Budjetti:  360 000 €   (SES 120 000 €)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinkkuelämän säännöt on Tonislav Hristovin ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2011. Se on Hristovin ensimmäinen pitkä dokumenttielokuva. Elokuvan kuvaukset alkoivat joulukuussa 2008 ja päättyivät syyskuussa 2009. Elokuva sai elokuvateatteriensi-iltansa 1.4.2011.
Juoni

Sinkkuelämän säännöt kertoo neljästä Helsingissä asuvasta nuoresta miehestä. 29-vuotias Tonislav, elokuvan ohjaaja ja päähenkilö, ja hänen ystävänsä Zoran, 27, ovat eronneet suomalaisista vaimoistaan. Kiril on pitkässä parisuhteessa ja haluaisi mennä tyttöystävänsä kanssa naimisiin, mutta tämä kieltäytyy. Hristian, 24, on sinkku. Miehet etsivät rakkauden ja parisuhteen todellista merkitystä kokeilemalla kaikkea aina nettideittailusta urheilutreffeihin ja tyylikoulutukseen. Rakkauden etsintä on täynnä vastoinkäymisiä ja onnen hetkiä.
Vastaanotto

Sinkkuelämän säännöt palkittiin parhaana dokumenttielokuvana 4.–13.3.2011 järjestetyillä Sofian elokuvajuhlilla Bulgariassa.
Aiheesta muualla

Ohjaaja Tonislav Hristovin haastattelu, Hufvudstadsbladet 26.1.2011[vanhentunut linkki]
Ermengol I

Ermengol I (n. 974–1010) oli Urgellin kreivi vuosina 992–1010. Hän oli Barcelonan kreivi Borrell II:n poika ja tämän seuraajan Ramon Borrellin veli. Vuonna 1007 hän siirsi puolet aiemmin kokonaan Urgellien kreivien hallitsemasta Andorrasta Urgellin piispoille. Ermengol I kuoli vuonna 1010 taisteluissa berbereitä vastaan Córdoban lähistöllä. Hänen seuraajansa Urgellin kreivinä oli hänen poikansa Ermengol II.
Embankmentin metroasema

Embankmentin metroasema on Westminsterissä sijaitseva metroasema, joka on osa Lontoon metroa. Asema kuuluu Lontoon metron ensimmäiselle vyöhykkeelle ja sen läpi kulkevat Bakerloo Linen, Circle Linen, District Linen ja Northern Linen metrolinjat. Asemaa käytti 22,13 miljoonaa matkustajaa vuonna 2017.
Asema avattiin 10. maaliskuuta 1906. Se sai 6. huhtikuuta 1914 uudeksi nimekseen Charing Cross (Embankment), mutta alkuperäiseen nimeen palattiin 12. syyskuuta 1976.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Embankmentin metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Charing Crossin metroasema ▷ Harrow & Wealdstonen asema (en) |  |  Bakerloo Line |  | Waterloon metroasema ▷ Elephant & Castlen metroasema |
| Westminsterin metroasema ▷ Edgware Roadin metroasema (en) |  |  Circle Line |  | Templen metroasema ▷ Hammersmithin metroasema |
| Westminsterin metroasema ▷ Wimbledon (d) / Richmondin asema (en) / Ealing Broadway (en) |  |  District Line |  | Templen metroasema ▷ Upminsterin asema (en) |
| Charing Crossin metroasema ▷ Edgwaren metroasema (en) / Mill Hill Eastin metroasema (en) / High Barnetin metroasema (en) |  |  Northern Line |  | Waterloon metroasema ▷ Battersea Power Stationin metroasema / Kenningtonin metroasema |
muokkaa wikidataa
Emilie Mechelin

Emilie Mechelin Nya Teaternin oopperassa Martha roolissa Martha 1870-luvulla.
Johanna Sofia Emilie Mechelin (8. huhtikuuta 1838 Hamina – 22. joulukuuta 1917 Hamina) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano). Hän lauloi mm. Helsingin Ruotsalaisen teatterin oopperaesityksissä toimi Helsingin musiikkiopiston ensimmäisenä laulunopettajana. Myöhemmin hän teki pitkän uran yksityisenä laulupedagogina.
Perhetausta

Emilie Mechelinin vanhemmat olivat valtioneuvos Gustaf Johan Mechelin ja Amanda Gustava Sagulin. Perheessä oli kaikkiaan viisi lasta, kaksi tyttöä ja kolme poikaa. Emilie oli lapsista vanhin. Yksi Emilien veljistä oli myöhemmin mittavan valtiomiesuran Suomessa tehnyt Leo Mechelin.
Ura laulajana ja laulunopettajana

Emilie Mechelin opiskeli laulua vuosina 1865–1867 Pariisin konservatoriossa opettajinaan tenori Gustave Roger, Pauline Viardot-Garcia ja Jean Jacques Masset. Hän täydensi opintojaan Pariisissa vielä 1869–1870. Vuosina 1873–1874 hän oli Tukholmassa tunnetun ruotsalaisen oopperalaulajattaren Signe Hebben opissa.
Ensimmäiset konserttikiertueensa Emilie Mechelin teki vuonna 1868 palattuaan Pariisista Suomeen. Kuuluisaksi hän tuli vuonna 1869 esiinnyttyään Helsingissä sekä suomenkielisessä Arkadia-teatterissa että vuosina 1869 ja 1871 ruotsinkielisessä Nya Teaternissa Friedrich von Flotowin Martha -oopperan pääroolissa.
Jo laulu-uransa alkuvaiheesta alkaen Emilie Mechelin antoi myös yksityistä laulunopetusta. Hänen oppilaitaan olivat mm. Emmy Strömer (Achté), Ida Basilier-Magelssen ja Emma Engdahl. Vuonna 1882 Emilie Mechelin aloitti samana vuonna perustetun Helsingin musiikkiopiston ensimmäisenä laulunopettajana. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1885 saakka. Vuonna 1885 hän muutti Norjaan Kristianiaan (nyk. Oslo) ja myöhemmin Tukholmaan, jossa vietti pari seuraavaa vuotta opettaen ja konsertoiden. Vuonna 1888 hän jälleen palasi Helsinkiin ja toimi jälleen yksityisenä laulunopettajana ainakin vuoteen 1902 saakka.
Emilie Mechelin kuoli synnyinkaupungissaan Haminassa 22. joulukuuta 1917.
Aiheesta muualla

Broman-Kananen, Ulla-Britta: / Mechelin, Emilie (1838–1917). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  30.3.2021. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Sjundeå FBK

| Sjundeå Frivilliga Brandkår rf |
| --- | --- |
 Sjundeå FBK 
 Sjundeå FBK:n paloasema Siuntiossa.
Perustettu:  1939
Tyyppi:  Vapaaehtoinen palokunta
Toimiala:  pelastus
Kotipaikka:  Siuntio
Viralliset kielet:  ruotsi
Palokunnan päällikkö:  Johan Holmberg
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sjundeå Frivilliga Brandkår rf (suom. Siuntion Vapaaehtonen Palokunta ry.), tai lyhyemmin Sjundeå FBK on vuonna 1939 perustettu siuntiolainen ruotsinkielinen, Länsi-Uudenmaan Pelastuslaitoksen alainen, vapaapalokunta Uudellamaalla. Sjundeå FBK:ssa toimii hälytysosasto, nuoriso-osasto ja naisosasto. Vuonna 2018 Sjundeå FBK:lla oli yhteensä 163 hälytystä, joista 63 oli ensivastetehtäviä ja 100 sammutus- ja pelastustehtäviä. Paloasema sijaitsee Siuntion kirkonkylässä osoitteessa Nimismiehenmäki 76.
Palokunnan päällikkönä toimii nykyisin Johan Holmberg.
Paloaseman sijainti kartalla.
Historia

Sjundeå FBK perustettiin 30. toukokuuta 1939 palopäällikkö Rudolf Thusbergin johtamassa kokouksessa palokunnan perustamisesta kiinnostuneille siuntiolaisille. Tuolloin yhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Johannes Malmsten, varapuheenjohtajaksi valittiin Torgny Stenholm, sihteeriksi ja kassanhoitajaksi Erik W. Sjöholm, palopäälliköksi Runar Blomqvist, ensimmäiseksi varapäälliköksi Ragnar Öhman ja toiseksi varapäälliköksi Johannes Malmsten.
Palokunnan viisi ensimmäistä toimintavuotta oli sota-aikaa, jonka takia noista vuosista on säilynyt jäljellä vain vähän dokumentteja. Porkkalan vuokra-aikaan asti paloasema sijaitsi Siuntion asemalla Sjundeå Mekaniska Verkstads Ab:n tiloissa.
Historia > Paloasema

Paloaseman nykyinen tontti kirkonkylässä on saatu lahjoituksena Karin ja Ruben Saloviukselta toukokuussa vuonna 1947.
Ensimmäinen paloasema oli valmiina tontilla jo samana vuonna ja siinä oli autotalli, letkutorni, sekä talonmiehen asunto. Vuonna 1969 paloasemaa laajenettiin ja tuolloin rakennettiin toinen autotalli ja kerhohuone. Myös talonmiehen asuntoa laajennettiin tuolloin.
Vuonna 1973 Sjundeå FBK osti naapurissa sijainneen entisen sahan tontin Else Wikmanilta. Tontille valmistui palokunnan oma sauna vuonna 1979. Nykyinen paloasema on valmistunut entisen sahan tontille vuonna 1992.
Historia > Palokuntasopimus

Sjundeå FBK:n ja Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen välinen palokuntasopimus allekirjoitettiin Karis FBK:n juhlasalissa 11. joulukuuta 2007. Sopimuksen Sjundeå FBK:n puolesta allekirjoittivat Nina Pettersson ja Kjell Flythström.
Kalusto ja ajoneuvot

| Ajoneuvon tunnus | Ajoneuvon tyyppi |
| --- | --- |
R LU 661: Sammutusyksikkö
R LU 6612: Varasammutusyksikkö
R LU 663: Säiliöyksikkö
R LU 667: Miehistönkuljetusajoneuvo / ensivasteyksikkö
R LU 668: Vene
SJS 172: Mönkijä
Sammutusyksikkö R LU 6612 toimii vara-ajoneuvona Lohjan ja Espoon alueen sopimuspalokunnilla, mikäli jonkin sen alueen sammutusyksiköistä on esimerkiksi huollossa.
Lista palokunnan vanhasta kalustosta ja ajoneuvoista vuosineen:
1940 Käytetty Chervolet.
1950 Käytetty Bedford.
1952 ESA- moottoriruisku.
1956 Uusi Landrover SJS 12.
1957 Uusia nylon-letkuja ostettiin.
1961 Uusi Ford F-600.
Myytiin Kirkkonummelle palolaitoksen ensimmäiseksi paloautoksi.
1968 Käytetty Volvo mihin asennettiin vesisäiliö.
1972 Vaihdettiin Kela osaston Sisuun.
1972 BACHERT- moottoriruisku.
1972 Sisu
myöhemmin siitä tuli öljytorjunta auto. Nykyisin toimii museopaloautona.
1976 Scania 80
1995 Myytiin Båtvikin tehdaspalokunnalle.
1980 Scania 85
1981 Scania 111
1983 ESA 30 moottoriruisku.
1983 Käytetty Mercedes Benz linja-auto
muutetaan miehistönkuljetusautoksi.
1994 Käytetty Mercedes Benz 811
1995 Uusi Scania 113 Sammutusauto SJS 11.
1997 Uusi Scania 124 Säiliöauto SJS 13
1997 Uusi "mönkijä" maastoajoneuvo SJS 172
2000 Volkswagen transporter
ensivasteyksikkö.
2005 Uusi Volkswagen transporter 4 motion,
ensivasteyksikkö SJS 17
Aiheesta muualla

Sjundeå FBK:n nettisivut
Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen nettisivu
Sjundeå FBK:n vanha paloasema.
Sintel

| Sintel |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Colin Levy
Käsikirjoittaja:  Esther Wouda
Tuottaja:  Ton Roosendaal
Säveltäjä:  Jan Morgenstern
Kuvaaja:  David Revoy
Pääosat:  Halina Reijn Thom Hoffman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Alankomaat
Tuotantoyhtiö:  Project Durian Blender Foundation
Levittäjä:  Blender Foundation
Ensi-ilta:  27. syyskuuta 2010
Kesto:  15 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  350 000 euroa
Edeltäjä:  Big Buck Bunny
Seuraaja:  Tears of Steel
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sintel (suom. Hiillos) on Colin Levyn ohjaama alankomaalainen lyhyt fantasiaelokuva, joka sai ensi-iltansa Netherlands Film Festival -festivaaleilla 27. syyskuuta 2010. Elokuva julkaistiin Internetissä 30. syyskuuta 2010.
Sintel jatkaa Blender Foundationin "avoimien elokuvien" sarjaa, jonka aikaisemmat osat ovat Elephants Dream ja Big Buck Bunny. Elokuva itse on julkaistu Creative Commons "Nimi mainittava" -lisenssin alla. Elokuva on tuotettu avoimen lähdekoodin ohjelmistojen avulla, ja kaikki elokuvan tuotannossa käytetyt lähdetiedostot julkaistaan. Kuten aiemmissakin elokuvissa, suuri osa elokuvan tuotantobudjetista kului Blender-ohjelman ominaisuuksien jatkokehittämiseen.