stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kroatia
Väestö > Väestöjakauma

Kroatian asukasluku oli vuoden 2018 puolivälissä maan tilastokeskuksen arvion mukaan 4 087 843. Vielä vuoden 2011 väestönlaskennassa asukasluku oli 4,28 miljoonaa. Korkeimmillaan väestönlaskennallinen asukasluku oli vuonna 1991, jolloin Kroatiassa asui yli 4,78 miljoonaa ihmistä. Jugoslavian aikana tehdyssä laskennassa lienee kuitenkin ollut mukana vierastyöläisiä ja heidän perheitään. Kroatian todellinen väkiluku lienee 1990-luvun alussa ollut noin 4,5 miljoonaa.
Kroatian väestönkasvu oli jo 1990-luvun alussa hyvin hidasta, sillä syntyvyys oli pienentynyt. Kroatian sodan takia väestö alkoi vähenemään, mihin vaikutti muun muassa pakkosiirrot, siirtolaisuus ja kuolemat. Siitä saakka Kroatian väkiluku on vähentynyt matalan syntyvyyden ja ikääntyvän väestön takia. Eurostatin mukaan Kroatian kokonaishedelmällisyysluku on 1,44 lasta naista kohden, kun se Euroopan unionissa on keskimäärin 1,59. Maailmanpankin tekemän ennusteen mukaan vuonna 2020 Kroatiassa asuisi enää 3,46 miljoonaa ihmistä.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Kroatian asukkaista kroaatteja oli 90,4 prosenttia eli noin 3,87 miljoonaa. Suurin vähemmistöryhmä oli serbit, joiden osuus oli 4,4 prosenttia ja väkiluku noin 187 000. Seuraavaksi suurimmat ryhmät olivat vuonna 2011 bosniakit (31 479), italialaiset (17 807), albaanit (17 513), romanit (16 975), unkarilaiset (14 048) ja sloveenit (10 517). Serbien osuus oli aiemmin suurempi, mutta Kroatian sodan takia heidän määränsä puolittui. Ennen sotaa heidän osuutensa kroatialaisista oli yli kymmenen prosenttia.  Kroaatit ovat selvä enemmistö maan jokaisessa piirikunnassa. Vain Istriassa ja Vukovar-Syrmiassa kroaattien osuus on alle 80 prosenttia. Istriassa heidän osuutensa on 68,3 prosenttia. Vukovar-Syrmiassa puolestaan on maan suurin serbivähemmistö, sillä siellä asukkaista 15,5 prosenttia on serbejä.
Kroaatit ovat perinteisesti olleet katolisia ja serbit ortodokseja. Kroatialaisista katolisia oli vuoden 2011 tietojen mukaan 86,3 prosenttia. Ortodokseja väestöstä oli 4,4 prosenttia, muslimeita 1,5 prosenttia ja protestantteja 0,3 prosenttia. Uskonnottomien ja ateistien osuus oli 3,8 prosenttia. kroatiaa äidinkielenään puhui vuonna 2011 yli 95 prosenttia väestöstä. Serbian osuus oli 1,2 prosenttia. Kroatian ja serbian kielten ero on hyvin pieni, ja niiden sekä bosnian ero on syntynyt lähinnä etnis-poliittisista syistä. Kroatiaa kuitenkin kirjoitetaan latinalaisin aakkosin, kun serbiaa taas kyrillisin kirjaimin. Kielillä on lisäksi joitakin kieliopillisia, ääntämyksellisiä ja sanastollisia eroja. Kroatian kieleen on lainattu sanastoa erityisesti saksasta, unkarista ja italiasta, kun serbissä vaikutteet ovat tulleet turkista ja venäjästä.
Vuoden 2018 tietojen mukaan kroatialaisista 56,9 prosenttia asui kaupungeissa ja 43,1 prosenttia maaseudulla. Karpaattien altaan ja Adrianmeren rannikko ovat tiheään asuttuja, kun taas vuoristoalueet huomattavasti harvempaan asuttua. Zagreb on suurin kaupunki, ja siellä asuu noin viidennes koko maan väestöstä. Neljä suurinta kaupunkia ovat Zagreb, Split, Rijeka ja Osijek.
Väestö > Terveys

Kroatian terveydenhoitojärjestelmä rakennettiin 1990-luvun alussa maan itsenäistymisen jälkeen. Kroatian sairausvakuutuslaitos HZZO vastaa terveydenhoitopalveluista. Se on virallisesti itsenäinen laitos, mutta terveysministeriö hallinnoi sitä silti nimittämällä sen johtajat. Terveydenhoitojärjestelmää rahoitetaan erityisesti julkisin varoin, ja vuonna 2014 julkisten varojen osuus oli 82 prosenttia. Osuus on laskussa, mutta se on korkea jopa eurooppalaisella tasolla.
Vuonna 2017 terveydenhuollon menot asukasta kohden oli 1 272 euroa. Määrä on Euroopan unionin pienimpiä; EU:n keskiarvo on 2 884 euroa asukasta kohden. Kroatia bruttokansantuotteesta puolestaan 6,8 prosenttia käytetään terveyteen, kun EU:ssa keskimäärin siihen laitetaan 9,8 prosenttia.
Elinajanodote Kroatiassa oli vuonna 2017 noin 78 vuotta. Se on noussut 17 vuodessa 3,4 vuodella, mutta samaan aikaan ero EU:n keskiarvoon on pysynyt käytännössä samana. EU:n keskiarvo on 80,9 vuotta. Miesten ja naisten välinen ero on Kroatiassa puolestaan korkeampi kuin EU:ssa keskimäärin, ja naisten elinajanodota on 6,1 vuotta korkeampi kuin miesten.
Sepelvaltimotauti ja aivohalvaus ovat yleisimmät kuolinsyyt, ja keuhkosyöpä on yleisin kuoleman aiheuttama syöpä. Diabeteksen aiheuttamat kuolemat ovat kasvussa. Hieman yli puolet kuolemista voidaan lukea käyttäytymisen aiheuttamien terveysongelmien syyksi. Kroatialaisaikuisista joka neljännes polttaa, mikä on enemmän kuin EU:n keskiarvo. Lihavuus on myös yleisempää kuin keskimäärin EU:ssa, ja erityisesti lasten lihavuus on kasvussa.
Väestö > Koulutus

Koulunkäynti on pakollista 6–15-vuotiaille. Kahdeksanvuotinen peruskoulu on jaettu nelivuotisiin ala- ja yläkouluun. Niiden jälkeen voi jatkaa ammattikouluun, lukioon tai taidekouluun. Kouluvuosi kestää lokakuusta kesäkuuhun. Maassa toimii kuusi yliopistoa.
Aikuisten lukutaitoprosentti oli 98,1 %, mikä on maailmassa 23. sijalla.
Zagrebin yliopisto on perustettu vuonna 1669. Se on Kaakkois-Euroopan vanhin yliopisto. Sen opiskelijamäärä vuonna 2024 on yli 68 000.
Kulttuuri > Arkkitehtuuri ja kuvataide

Maan pohjois- ja keskiosien arkkitehtuurissa näkyy Itävallan ja Unkarin vaikutus. Kaupungeissa on kävelyalueita, suuria sankarien mukaan nimettyjä aukioita ja siistejä puistoja. Keltainen ja kulta ovat yleisiä värejä. Rannikolla arkkitehtuuri on välimerellistä, valkoiseksi kalkituissa taloissa on punatiilinen katto. Joissakin Zagrebin lähiöissä on neuvostotyylisiä kerrostaloja.
Kroatialainen kuvataide sai renessanssiaikana huomattavasti vaikutteita Italiasta, ja monet dalmatialaiset taiteilijat lähtivät maasta osmanien uhan takia. Lontoossa ja Pariisissa työskennellyt Vlaho Bukovac oli 1800-luvun merkittävin kroatialaistaiteilija. Hän muutti Zagrebiin 1892, sai seuraajakseen useita innostuneita uuden sukupolven taiteilijoita ja perusti Zagrebin taidepaviljongin. Miroslav Kraljević ja Josip Račić olivat 1900-luvun alun tunnetuimpia taidemaalareita, mutta kansainvälisesti tunnetuin taiteilija oli kuvanveistäjä Ivan Meštrović. Kuvanveistäjä Antun Augustinčić sai myös mainetta ulkomailla, ja hänen teoksensa on YK:n päämajan edustalla.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen monet taiteilijat kokeilivat abstraktia ekspressionismia, mutta erityisen laajalle levisi naivismi, jonka voittokulku alkoi 1931 Zagrebissa järjestetystä Zemlja-näyttelystä, jossa oli esillä muun muassa Ivan Generalićin töitä. Zemlja-ryhmän pääideologi oli Krsto Hegedušić. 1950-luvulla vaikuttanut EXAT 51 -ryhmä siirtyi kohti geometristä abstraktiota. Jugoslavialaisen nouvelle tendance -liikkeen sisällä vaikutti muun muassa taiteen rajoja tutkinut Miroslav Šutej.
Nykytaidemaalareista tunnetuimpia on Lovro Artuković. Tunnettuja taiteilijoita ovat myös Sanja Iveković ja Dalibor Martinis ja kansainvälistä mainetta saaneet multimediataiteilija Andreja Kulunčić, installaatiotaiteilija Sandra Sterle ja Pariisissa asuva videotaiteilija Renata Poljak.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Kroatian kirjallisuuden ensimmäinen kukoistuskausi sijoittui Dalmatiaan, jossa italialainen renessanssi vaikutti. Splitiläisen Marko Marulićin näytelmä Judita oli ensimmäinen kroatialaisen omalla kielellään tekemä teos. Toinen renessanssiajan tunnettu kirjailija oli Marin Držić, jonka näytelmiä esitetään edelleen. Renessanssi hiipui hiljalleen 1500-luvun puolivälin jälkeen. Protestantismi ei juurikaan saavuttanut Kroatiaa, mutta alueelta tuli silti merkittävä protestanttikirjailija Matthias Flacius. Barokin kirjallisuuden keskuksena 1600- ja 1700-luvuilla säilyi Dubrovnik. Ajan merkittävin kroatialainen oli runoilija Ivan Gundulić.
Ljudevit Gajin johtama illyrismi vaikutti 1800-luvun alkupuoliskolla myös kirjallisuuteen. Tuona aikana kehittyi muun muassa yhtenäinen kroatian kieli. Kirjallisuudessa vallitsivat kansallismieliset aiheet. August Šenoa oli romantiikasta realismiin tapahtuneen siirtymävaiheen kärkinimi, minkä takia vuosia 1865–1881 on kutsuttu ”Šenoan aikakaudeksi”. Realismi puolestaan yhtenäisti maan kirjallisuutta, koska sen aikana oli esillä kirjailijoita ja aiheita Kroatian jokaisesta osasta. Se oli myös romaanikirjallisuuden kulta-aikaa.
1900-luvun kirjailijoista merkittävimmät ovat Miroslav Krleža ja Ivo Andrić. Krleža oli poliittisesti aktiivinen ja kuvasi romaaneissaan muuttuvan Jugoslavian ongelmista, ja Andrić puolestaan oli Bosniassa katoliselle kroaatille syntynyt kirjailija, joka asui Belgradissa ja piti itseään jugoslaavina. Hän sai 1961 Nobelin kirjallisuuden palkinnon Bosnian historiaa käsitelleestä trilogiasta. Toisen maailmansodan jälkeen nousseista kirjailijoista 1900-luvun jälkipuoliskon huipulla oli muun muassa Kroatian modernismia edustanut Ranko Marinković. Nykykirjailijoista Pavlo Pavličić kirjoittaa jännityskirjallisuutta, Slavenka Drakulić poliittisesti ja yhteiskunnallisesti provokatiivisia romaaneja ja esseitä. Alankomaissa omaehtoisessa maanpaossa elävä Dubravka Ugrešić on Kroatiassa ristiriitainen kirjailija, vaikka onkin saanut ylistystä muualla.
Kulttuuri > Musiikki

Kroatialle tunnusmerkillisin musiikki löytyy monipuolisesta kansanmusiikkiperinteestä, joka on saanut vaikutteita monesta eri lähteestä. Varhaisimmat vaikutteet tulivat keskiajalla, jolloin unkarilaiset ja venetsialaiset hallitsivat maata. Kansanmusiikin käytetyin soitin on kolme- tai viisikielinen tamburitza. Laulumusiikissa elävät klapa-laulut, jotka ovat erityisen suosittuja Splitin ympäristössä. Međimurjen alueella vaikuttaa puolestaan unkarilainen usein sitralla säestetty kansanmusiikki.
Populaarimusiikin ensimmäiset hitit synnytti 1920- ja 1930-luvuilla Vlaho Paljetak. Vuosisadan puolivälissä Ivo Robić saavutti suosiota Saksassa. Zagrebin chanson-koulusta tuli 1960-luvun alussa useita tunnettuja laulajia. Eurovision laulukilpailussa Kroatia on ollut mukana joka vuosi itsenäistymisestään alkaen. Kroatialainen Jugoslaviaa edustanut popyhtye Riva voitti kilpailun 1989.
Kulttuuri > Elokuva

Kroatialainen elokuvatuotanto alkoi 1940-luvulla Itsenäisen Kroatian valtion tukemana, ja ensimmäinen täyspitkä äänielokuva oli Oktavijan Miletićin ohjaama Lisinski (1944). Toisen maailmansodan jälkeen Jugoslavian kommunistihallinto perusti elokuvastudioita, joissa tehtiin useita dokumentteja ja sotaelokuvia.
Kansainvälistä mainetta sai ohjaaja-käsikirjoittaja Veljko Bulajić, jonka elokuva Juna ilman aikataulua oli 1959 ehdokkaana Cannesin elokuvajuhlien Kultaiseen palmuun ja Neretvan taistelu 1969 parhaan vieraskielisen elokuvan Oscariin. Dušan Vukotićin ohjaama Surogat voitti 1961 ensimmäisenä Yhdysvaltain ulkopuolelta tulleena elokuvana parhaan lyhytanimaation Oscarin. Kroatian elokuva-alan tunnetuin henkilö on kuitenkin tuottaja Branko Lustig, joka on Yhdysvalloissa voittanut Oscar-palkinnon elokuvien Schindlerin lista ja Gladiator tuottajana.
Kulttuuri > Kulttuurikohteet

Kroatiassa on seitsemän Unescon maailmanperintökohdetta, joista Plitvicen kansallispuisto on luontokohde, ja kulttuurikohteita ovat Dubrovnikin vanha kaupunki, Eufrasiuksen basilikan episkopaalinen rakennusryhmä Porečin kaupungin historiallisessa keskustassa, Historiallinen Trogirin kaupunki, Pyhän Jaakobin katedraali Šibenikissä, Stari Gradin kulttuurimaisema, Splitin historiallinen rakennusryhmä ja Diocletianuksen palatsi.
Urheilu

Kroatian jalkapallomaajoukkue saavutti MM-kilpailuissa pronssia 1998, hopeaa 2018 ja pronssia 2022. EM-kilpailuissa joukkue on edennyt puolivälieriin 1996 ja 2008. Kroatian käsipallomaajoukkue on voittanut olympiakultaa 1996 ja 2004 sekä saanut pronssia 2012. MM-kilpailuissa se on saanut kultaa 2003, hopeaa 1995, 2005 ja 2009 sekä pronssia 2013. EM-kilpailuissa joukkue on saavuttanut hopeaa 2008 ja 2010 sekä pronssia 1994, 2012 ja 2016.
Kroatian koripallomaajoukkue saavutti olympiahopeaa 1992. Lisäksi se on saanut pronssia MM-kilpailuissa 1994 sekä EM-kilpailuissa 1993 ja 1995. Kroatian vesipallomaajoukkue voitti olympiakultaa Lontoossa 2012 sekä sai olympiahopeaa 1996 ja 2016. Se voitti maailmanmestaruuden 2007 ja 2017, sai MM-hopeaa 2009 sekä -pronssia 2009, 2011 ja 2013. Joukkue on voittanut myös Euroopan-mestaruuden 2010, saanut EM-hopeaa 1999 ja 2003 sekä EM-pronssia 2018. Naisten lentopallomaajoukkue saavutti EM-hopeaa 1995, 1997 ja 1999.
Kroatia voitti tenniksen Davis Cupin mestaruuden vuonna 2005. Iva Majoli voitti Ranskan avoimen tennisturnauksen 1997, Goran Ivanišević Wimbledonin tennisturnauksen 2001 ja Marin Čilić Yhdysvaltain avoimen tennisturnauksen 2014
Kroatia on saavuttanut olympialaisissa 18 kulta-, 19 hopea- ja 15 pronssimitalia. Janica Kostelić voitti alppihiihdossa neljä olympiakultaa ja kaksi hopeaa. Lisäksi hän voitti viisi maailmanmestaruutta ja kolme maailmancupin kokonaiskilpailua. Hänen veljensä Ivica Kostelić on nelinkertainen olympiahopeamitalisti, pujottelun maailmanmestari 2003 sekä maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja kaudella 2010–2011. Bulgarialaissyntyinen Nikolai Pešalov voitti olympiakultaa painonnoston alle 62 kilon sarjassa 2000 ja Giovanni Cernogoraz trap-ammunnassa Lontoossa 2012. Blanka Vlašić voitti korkeushypyn maailmanmestaruuden 2007 ja 2009 sekä sai kaksi olympiamitalia Sandra Perković voitti kiekonheiton olympiakultaa 2012 ja 2016 sekä maailmanmestaruuden 2013 ja 2017 Rio de Janeirossa 2016 voittivat kultaa lisäksi Sara Kolak keihäänheitossa, Josip Glasnović trap-ammunnassa, Šime Fantela ja Igor Marenić purjehduksen 470-luokassa sekä Martin ja Valent Sinković soudun pariairokaksikossa. Kroatia on saanut olympiamitaleja lisäksi ampumahiihdossa, käsipallossa, nyrkkeilyssä, taekwondossa, telinevoimistelussa, tenniksessä ja uinnissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kroatia Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Kroatia Wikivoyagessa (englanniksi)
Tietoa Kroatiasta (englanniksi)
Croatia (Arkistoitu – Internet Archive) Tietoa Kroatiasta (englanniksi)
Kroatian matkailu (kroatiaksi, englanniksi, saksaksi)
Kroatia Google Mapsissa
| n k Euroopan valtiot |
| --- | --- | --- |
| Itsenäiset valtiot |  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia1  Azerbaidžan1  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia1  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan1  Kreikka  Kroatia  Kypros1  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki1  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaani  Venäjä1  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta  |  |
| Kiistanalaiset valtiot |  Abhasia1  Artsakh1  Etelä-Ossetia1  Katalonia  Kosovo  Pohjois-Kypros1  Transnistria  |  |
1Lasketaan kuuluvaksi myös Aasiaan.
| n k Euroopan unionin jäsenvaltiot |
| --- | --- | --- | --- |
|  |   Alankomaat   Belgia   Bulgaria   Espanja   Irlanti   Italia   Itävalta   Kreikka   Kroatia   Kypros   Latvia   Liettua   Luxemburg    Malta   Portugali   Puola   Ranska   Romania   Ruotsi   Saksa   Slovakia   Slovenia   Suomi   Tanska   Tšekki   Unkari   Viro  |   Alankomaat   Belgia   Bulgaria   Espanja   Irlanti   Italia   Itävalta   Kreikka   Kroatia   Kypros   Latvia   Liettua   Luxemburg    Malta   Portugali   Puola   Ranska   Romania   Ruotsi   Saksa   Slovakia   Slovenia   Suomi   Tanska   Tšekki   Unkari   Viro  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Espanja  Ranska 2  3  BnF data 2  3  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Kroatia 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  UK Parliament  Yle 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  NARA  IdRef 
Kroatian topografinen kartta
Kävelyreittejä Kopački ritin kosteikkoalueella.
Cerovacin luolastoa
Maisema luonnonsuojelualueella Dubrovnikin lähellä.
Roomalaisaikakaudesta todistava Diocletianuksen palatsi.
Kroatian rajat vuonna 1868.
Vukovarin vesitorni on jäänyt Vukovarin piirityksen muistomerkiksi.
Kroatian aluejako
Plitvicen kansallispuisto.
Kroatian pääkaupungin Zagrebin vanhaa kaupunkia.
Dubrovnikin vanhakaupunki on Plitvicen kansallispuiston tavoin Unescon maailmanperintökohde.
Vlaho Bukovacin illyrismiä käsittelevä maalaus.
Ensimmäisenä kroatiaksi kirjoittanutta Marko Marulićia on sanottu ”kroatialaisen kirjallisuuden isäksi”.
Klapa-lauluryhmä.
Yhdysvalloissa uraa tehnyt Branko Lustig on saanut tuottajana kahdesti Oscar-palkinnon.
HMS Decoy (1894)

| HMS Decoy |
| --- | --- |
 HMS Decoy

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Chiswick
Kölinlasku:  heinäkuu 1892
Laskettu vesille:  2. tai 7. helmikuuta 1894
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1895
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut törmäyksessä 13. elokuuta 1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  260 tonnia (standardi)
Pituus:  61 m
Leveys:  5,8 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  4 200 hv
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  46-53
Aseistus
Aseistus:  Torpedovene: 1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 1 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykki 3 × 18" torpedoputkea Tykkivene: 1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 3 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 1 × 18" torpedoputki
HMS Decoy oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Daring-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 27. kesäkuuta 1892 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä ja sen valmistumisajankohdaksi määrättiin 27. heinäkuuta 1893. Aluksen köli laskettiin heinäkuussa 1892 telakkanumerolla 288 ja se laskettiin vesille 7. helmikuuta 1894. Alus valmistui kesäkuussa 1895, ja sen tarjoukseen perustunut hinta oli 33 474 puntaa. Loppuhinnaksi vahvistettiin 36 840 puntaa, kun hintaan lisättiin kuusinaulaisten asentaminen.
Palvelus

Aluksen ensimmäisessä koeajossa 31. heinäkuuta 1894 aluksen miehistönä oli 60 henkeä. Alus saavutti 21. elokuuta mailin matkalla 27,641 solmun huippunopeuden, kun sen uppouma oli 237,25 tonnia. Aluksen höyrykoneisto tuotti 4 049 hevosvoimaa, mikä pyöritti akselia 366 kierrosta minuutissa. Kolmen tunnin ajossa alus saavutti 27,163 keskinopeuden 4 009 hevosvoimalla.
Alus upposi kolaroituaan HMS Arunin kanssa 13. elokuuta 1904.
Hodh

Hodh Umar Tallin tukulorivaltakunnan (vihreällä) keskellä vuoden 1861 kartalla.
Hodh on luonnonalue Mauritanian kaakkoisosassa ja Malin rajaseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Dhar Tichittin kalliorinteeseen ja Adaferin ylänköön, koillisessa Djoufin ylätasankoon, idässä ja kaakossa Nigerin sisämaasuistoon ja etelässä Mandinguen ylänköön.
Alue on pinnanmuodostukseltaan alavaa tasankoa. Sen eteläosa on Sahelin savannia ja laidunmaata ja pohjoisosa Saharan hiekka-aavikkoa.
Mauritanian-puoleinen osa jakautuu Hodh El Gharbin ja Hodh El Charghin hallinto-alueisiin. Jälkimmäinen kuului vuoteen 1944 saakka Ranskan Sudaniin.
Hmongit

Hmongit tai mongit ovat aasialainen etninen ryhmä, jonka kotiseutu on vuoristoisilla alueilla Kiinan eteläisessä osassa. Suuri keskittymä asuu Guizhoussa, mutta heitä on myös naapurimaiden alueilla Laosissa, Vietnamissa ja Thaimaassa.  Kiinassa hmongit luetaan virallisesti miaoihin. Miaot ovat Kiinan tunnustamista 56:sta etnisestä ryhmästä viidenneksi suurin.
Thaimaassa hmongit (meot) luetaan yhdeksään hallituksen tunnustamaan vuoristolaiskansaan (chao khao). Heitä on yli 80 000 Chiang Rain ja Nanin seudulla. Hmong-kansan edustajat puhuvat hmongia, joka jakautuu useisiin toisistaan eroaviin murteisiin.
Asuinalue ja lukumäärä

Hmongit asuttavat vuoristoseutuja Lounais-Kiinassa, pohjoisessa Indokiinassa, Thaimaassa ja Burmassa. Kiinassa hmongit luokitellaan virallisissa väestönlaskennoissa miaoiksi, joille he ovatkin läheistä sukua. Kiinan miaoista noin 3 miljoonaa on hmongeja. Vietnamissa hmongeja on noin 300 000, Laosissa 200 000 ja Thaimaassa 50 000. Vietnamin sodan ja sen seurausten myötä monet hmongit etenkin Laosista muuttivat pakolaisina läntisiin maihin, kuten Yhdysvaltoihin, Kanadaan, Ranskaan ja Australiaan. Hmongien diaspora käsittää yhteensä noin 320 000 henkilöä.
Historia

Hmongien alkuperästä on useita eri legendoja ja teorioita, mutta todennäköisimmin he ovat lähtöisin Keltaisenjoen alueelta. Kiinalaisessa historiankirjoituksessa he esiintyvät usein kapinallisina Kiinan keskusvaltiota vastaan. Yhteenottoja han-kiinalaisten kanssa sattui etenkin han-kiinalaisten levittäytyessä Etelä-Kiinaan Song-dynastian valtakaudelta lähtien. Hmongeja alkoi muuttaa Kaakkois-Aasiaan Vietnamin, Laosin ja Thaimaan puolelle 1800-luvulta lähtien. Vietnamissa ja Laosissa hmongit päätyivät Ranskan siirtomaavallan alaisuuteen. Vuonna 1919 hmongien keskuudessa Laosissa syttyi laaja kapina siirtomaavallan verotusta vastaan. Kapinan tukahduttamiseen kului useampia vuosia.
1960-luvulla CIA värväsi hmongeista ”kuninkaallisen Laosin armeijan”, joka taisteli Ho Chi Minhin huoltotietä käyttäviä Vietnamin sissejä vastaan. Osa vastarinta-armeijan jäsenistä, ml. kenraali Vang Pao pääsi Yhdysvaltoihin amerikkalaisten vetäydyttyä Kaakkois-Aasiasta ja asettui lähinnä Kaliforniaan. Kun Pathet Lao -puolue otti vallan Laosissa, se vannoi tuhoavansa hmongit Laosista. Noin 300 000 hmongia on paennut tämän jälkeen Laosista ja osa kansan jäsenistä piilottelee viidakossa edelleen täysin erossa ulkomaailmasta. Thaimaa on palauttanut useita tuhansia hmong-pakolaisia Laosiin.
Vuonna 2007 Yhdysvalloissa paljastui hmongien salaliittohanke vallan kaappaamiseksi Laosissa. Thaimaassa etenkin oopiumin tuotannon kieltäminen vuonna 1959 johti hmongien aseelliseen vastarintaan heidän tukiessaan Thaimaan kommunistista puoluetta.
Kulttuurin ja tieteen palatsi

| Kulttuuri- ja tiedepalatsi |
| --- | --- |

Osoite:  Plac Defilad 1
Sijainti:   Varsova, Puola
Koordinaatit:  52°13′54″N, 021°00′23″E
Rakennustyyppi:  palatsi
Valmistumisvuosi:  1955 
Suunnittelija:  Lev Rudnev 
Korkeus:  231 m (168 m ilman mastoa) 
Kerrosluku:  42 
Huoneistoala:  123 084 m² 
Tilavuus:  817 000 m³ 
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kulttuuri- ja tiedepalatsi (puol. Pałac Kultury i Nauki eli PKiN) on Varsovan ydinkeskustassa sijaitseva Puolan toiseksi korkein rakennus (230,68 m). Sen alkuperäinen nimi oli ”Josif Stalinille omistettu kulttuuri- ja tiedepalatsi” (Pałac Kultury i Nauki imienia Józefa Stalina), mutta maininta Stalinista poistettiin vuoden 1956 jälkeen.
Historia

Palatsi rakennettiin vuosina 1952–1955, ja se oli lahja Neuvostoliitolta Puolan kansalle. Tyyliltään se edustaa sosialistista realismia ja muistuttaa huomattavasti Moskovan Seitsemää sisarusta. Pääarkkitehti Lev Rudnev liitti rakennukseen myös viittauksia puolalaiseen arkkitehtuuriin; tästä esimerkkinä ovat muun muassa renessanssityyliset attikat.
Nykyään

Kulttuuripalatsi on herättänyt varsovalaisten keskuudessa ristiriitaisia tunteita. Monet pitävät sitä Neuvostoliiton valta-aseman symbolina. Kommunismin jälkeisinä vuosikymmeninä asenteet ovat kuitenkin lientyneet, ja vuonna 2007 rakennus julistettiin suojelukohteeksi. Uudenvuodenaattona 2000 paljastettiin tornin korkeimman osan neljälle sivulle lisätyt kellot, mikä teki tornista maailman korkeimman kellotornin. Vuonna 2002 Tokiossa sijaitseva NTT Docomo Yoyogi Building ohitti palatsin kellotornin korkeudessa.
Rakennuksessa on nykyään toimistoja, näyttelytiloja, kaksi teatteria, elokuvateatteri, monitoimihalli (Sala kongresowa), Tekniikan museo, uimahalli ja liikuntatiloja jne. Rakennuksen tornia käytetään myös radio- ja televisioantennina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kulttuurin ja tieteen palatsi Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivu
Palatsi yöllä
Kultasateet

| Kultasateet |
| --- | --- |
 Etelänkultasade (Laburnum anagyroides)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Kultasateet Laburnum  Medik.
Katso myös
   Kultasateet Wikispeciesissä   Kultasateet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultasateet eli kultasadepensaat (Laburnum) on hernekasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Suvun luonnonvarainen kasvualue sijaitsee Etelä-Euroopassa.