Djibouti
Historia > Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen kaksi FRUD:n johtajaa pääsivät maan ministereiksi, ja FRUD sai laillisen poliittisen puolueen aseman vuonna 1996, mikä merkitsi Djiboutin yksipuoluehallinnon loppua. FRUD:n radikaalisiipi vastasi vuosien 1997–1998 levottomuuksien aiheuttamisesta, mutta se ja hallitus sopivat erimielisyydet vuonna 2000. Presidentti Aptidonin hallintokausi on saanut osakseen runsaasti negatiivista huomiota ihmisoikeuksien osalta. Hänen hallintoa on syytetty muun muassa raiskauksista, pahoinpitelyistä, mielivaltaisista ja pitkittyneistä vankeustuomioista sekä poliittisten vastustajien murhaamisesta tai kadottamisesta. Esimerkiksi ranskalainen Djiboutin hallinnon pahoinpitelytapauksia tutkinut tuomari Bernard Borrel kuoli vuonna 1995 epämääräisissä olosuhteissa. Tapaus vietiin Haagin kansainväliseen tuomioistuimeen vuonna 2008, jonka päätöksen mukaan Ranskalla ei ole oikeutta vaatia tietoja Borrelin kuolintutkimuksista. Maan mediaan on myös kohdistunut uhkailua ja vainoamista. Aptidonin aikana vaalien äänestysprosentti on jäänyt useasti alle viidenkymmenen.
Maa sai uuden presidentin vuonna 1999 järjestetyissä vaaleissa, kun sairastellut Aptidon ilmoitti jäävänsä eläkkeelle. Presidenttiydestä kilpailivat FRUD:n ja RPP:n tukema Ismail Omar Guelleh, joka oli jo voittanut ehdokaskisan Ismael Godi Haredia vastaan, ja PRD:n (Demokraattinen uudistuspuolue), PND:n (Kansandemokraattinen puolue) ja FRUD:n radikaalisiiven tukema ehdokas Moussa Ahmed Idriss. Guelleh voitti vaalit 74 prosentin kannatuksella, kun kokonaisäänestysprosentti jäi 60 prosenttiin. Vuoden 2003 parlamenttivaalit olivat lähellä muuttua historiallisiksi, kun oppositiokoalitio jäi vain 4 939 äänen päähän vaalivoitosta. Historiaan vaalit jäivät tästäkin huolimatta, sillä Djibouti sai ensimmäiset seitsemän naista parlamenttiin. Vuoden 2003 jälkeen oppositio on boikotoinut näyttävästi järjestettyjä vaaleja, mikä on mahdollistanut valtaapitävän puolueen ja presidentti Guellehin vallan jatkumisen keskeytyksittä.
YK syytti vuonna 2006 julkaistussa raportissa Djiboutia ja kuutta muuta maata vuonna 1992 solmitun Somalian asekauppasaarron rikkomisesta ja asemyynnistä hallituksen vastaisille islamistitaisteilijoille Mogadishussa. Djibouti kiisti syytökset jyrkästi. Djiboutin sisämaa kärsi maalis–huhtikuussa 2007 kuivuuden aiheuttamasta nälänhädästä. YK:n ruokaohjelman (WFP) mukaan 53 000 ihmistä kärsi nälkää. Kesäkuussa 2008 Djiboutin ja Eritrean välillä syntyi taisteluvälikohtaus Ras Doumeiran raja-alueesta aivan Punaisenmeren tuntumassa, missä ainakin yhdeksän djiboutilaista sai surmansa. Kiista jatkui vielä huhtikuussa 2009, kun YK käski Eritreaa vetämään joukkonsa Djiboutista. Eritrea vastasi, ettei sillä ole Djiboutissa joukkoja.
Vuonna 2010 tehtiin perustuslakiin muutos, joka salli presidentti Ismail Omar Guellehin asettua ehdolle kolmannelle kaudelle.Vuodesta 1999 presidenttinä toiminut Guelleh valittiin vuonna 2016 uudelleen jo neljännelle peräkkäiselle viisivuotiselle presidenttikaudelle suurella vaalivoitolla. Kolme seitsemästä oppositio-puolueesta boikotoi vaaleja. Guellehin valtakausi on ollut kuitenkin Djiboutin taloudellisen kasvun ja kehityksen aikaa. Se on hyötynyt voimakkaasti tärkeästä strategisesta sijainnistaan. Maa on saanut rahaa ulkomaisista sotilastukikohdista ja satamasta, joiden ansiosta maassa on ollut suuria infrastuktuuri-hankkeita.
Kiinan merkitys Djiboutissa on kasvanut huomattavasti ja se on jo syrjäyttänyt Ranskan suurimpana talousmahtina maassa. Djiboutin valtion velasta 80% on Kiinan hallinnassa.  Kiina perusti vuonna 2017 Djiboutiin ensimmäisen ulkomailla olevan sotilastukikohtansa, joka  sijaitsee erään  Djiboutin merkittävimmän sataman vieressä ja ainoastaan 15 minuutin ajomatkan päässä siitä on Camp Lemonnier, Yhdysvaltain ainoa pysyvä sotilastukikohta Afrikan mantereella. Camp Lemonnier on tärkeä Yhdysvaltain terrorisminvastaiselle toiminnalle ja tiedustelulle. Japanilla on myös ollut Djiboutissa sotilaallinen tukikohta vuodesta 2009 lähtien. Se perustettiin tukemaan kansainvälistä toimintaa alueella lisääntynyttä merirosvoutta vastaan. Vuosikymmen tukikohdan perustamisen jälkeen merirosvous alueella on voitettu kansainvälisen yhteisön aktiivisen toiminnan takia, mutta Japani on jatkanut edelleen tukikohtaansa Djiboutissa. Tukikohdan tehtävänä on tarkkailla Kiinan aktiivista läsnäoloa alueella.