Sofisti (dialogi)
Sisältö > Määrittelyn menetelmä ja sen soveltaminen

Aluksi kuvataan niin kutsuttua dihaireettista menetelmää eli jakamisen (dihairesis) ja kokoamisen menetelmää käsitteiden ja ideoiden täsmälliseksi määrittelemiseksi, ja annetaan menetelmän käytöstä useita esimerkkejä. Menetelmän perusosia ovat mallikäsitteen käyttö ja vertaaminen tavoitteena olevaan käsitteeseen, jakaminen, kokoaminen sekä deduktiivinen päättely kootuista käsitteistä.
Elealainen vieras aloittaa menetelmän soveltamisen arkisesta käsitteestä ”onkimies”, jolla on jotain yhteistä tavoitteena olevan käsitteen (”sofisti”) kanssa. Tämä yhteinen tekijä on tietynlaisen jotakin tiettyä asiaa koskevan taidon (tekhnē) omaaminen. Tämän jälkeen vieras pyrkii erilaisia käsitteitä (maanviljely, ruumiista huolehtiminen, rakennetuista ja muovailluista kohteista eli esineistä huolehtiminen, jäljittelytaito jne.) kokoamalla muodostamaan tietynlaisen taidon käsitteen; näin päädytään ”tekemistaitoon” eli tuotannolliseen taitoon. Toisenlaisia käsitteitä (oppiminen, tietäminen, rahan ansaitseminen, kamppailu, metsästys) kokoamalla voidaan muodostaa toisenlainen taidon käsite, ”hankkimistaito”. Tämän jälkeen vieras yrittää löytää, kumpaan alaluokkaan onkimies kuuluu, ja päätyy hankkimistaitoon.
Kokoamisten jälkeen elealainen vieras etenee kokoamisen kautta muodostuneiden taitojen jakamiseen. Hankkimistaito voidaan jakaa kahteen taitoon, ”välittämistaitoon” ja ”valtaustaitoon”. Valtaustaito voidaan edelleen jakaa kahteen, ”kamppailuun” ja ”pyydystämiseen”. Lukuisien kokoamisten ja jakamisten jälkeen vieras päätyy lopulta onkimiehen määritelmään. Prosessin aikana vieras luokittelee lukuisia erilaisia tähän liittyviä toimintoja (metsästys, metsästys vedessä eli vedenriistan pyynti, kalastus, aitauspyynti ja haavoituspyynti, koukkupyynti ja ahrainpyynti, jne.).
Mallikäsitteen suullisen esityksen (määritelmän) jälkeen vieras pyrkii löytämään ne tekijät, jotka yhdistävät mallikäsitettä, ”onkimiestä”, ja tavoitteena olevaa käsitettä, ”sofistia”, sekä ne tekijät, jotka erottavat niitä. Sofistin huomataan monella tavalla muistuttavan onkimiestä, ja sofistin väliaikaiseksi määritelmäksi saadaan selvästi humoristiseksi tarkoitettu kuvaus; sofistiikalla tarkoitetaan:
»[1.] hankkimistaidon, pyydystystaidon, metsästyksen — elollisten olioiden, maalla kulkevien olioiden, kesyjen olioiden, ihmisten, yksityishenkilöiden metsästyksen —, edelleen palkkaa tavoittelevan, rahalla palkittavan, muka kasvatusta tarjoavan metsästyksen sitä osaa, joka kohdistuu rikkaisiin ja arvossapidettyihin nuorukaisiin [...]»
Näin ensimmäisellä määrittely-yrityksellä sofistin taito kuuluisi siis hankkimistaidon alle ja tarkemmin tietynlaisen metsästystaidon alle. Elealainen vieras lähestyy kysymystä kuitenkin uudesta kulmasta, ja päätyy siihen, että sofistin taito voitaisiin lukea myös välittämistaidon alle; näin sofistiikalle saadaan neljä uutta määritelmää ja käsiteluokittelua:
»sofistiikaksi osoittautui [2.] hankkimistaidon ja siinä välittämisen, siinä myynnin, siinä liikkuvan kaupankäynnin ja siinä sieluihin kohdistuvan, sanoja ja tietoja käsittävän kaupan se osa, joka myy hyvettä. [...] hankkimisen ja siinä välittämisen, siinä myynnin ja siinä sekä [3.] omien tuotteiden myynnin että [4.] jälleenmyynnin alalla kaikki vastaavanlainen tietojen myynti [...] [5.] eristiikan, väittelyn, kiistely-, taistelu-, kamppailu- ja hankkimistaidon rahaa hankkiva laji.»
Sofisti olisikin siis eräänlainen kauppias. Vertailujen ja määrittely-yritysten aikana vieras löytää useita luokkia, joiden mukaan asiat voidaan jakaa: olevainen, lepo, liike, samuus ja eriys. Näitä kutsutaan yleisideoiksi eli yleisimmiksi luokiksi (megista genē).
Epäonnistuttuaan sofistin määrittelemisessä yksikäsitteisesti, elealainen vieras pyrkii muodostamaan lopullisen deduktiivisen määritelmän kokoamalla syntyneet viisi määritelmää yhteen. Koska näitä määritelmiä yhdistää yksi kvaliteetti, ”jäljittely” (mimēsis), vieras määrittelee sofistin taiton ”jäljittelyn taidoksi”. Tämä taito jaetaan edelleen ”jäljennösten tekemisen taidoksi” (eli kohteen kopioimisen taidoksi niin, että jäljennös on samanlainen kuin kohde) ja ”jäljitelmien tekemisen taidoksi” (eli kohteen jäljittelyksi niin, ettei jäljitelmä ole sitä miltä näyttää). Sofistin taidon havaitaan olevan osa viimeksi mainittua, sillä sofisti jäljittelee viisasta. Kaikkia sofisteja siis yhdistää se, että nämä ovat tietävinään kaiken, vaikka eivät tiedä mitään.
Sofistin voidaan kuitenkin sanoa olevan joku, joka vain teeskentelee omaavansa tietoa, tai joku, jolla on epätotta tietoa, vain siinä tapauksessa, että todet ja epätodet uskomukset voidaan erottaa toisistaan. Vaikuttaa mahdottomalta sanoa, että sofisti esittää olemattomia asioita niin kuin ne olisivat, eli esittäisi ei-olevan olevana, koska tämä tarkoittaisi sitä, että ei-oleva olisi jollakin tavalla olemassa, tai olemassaolemattomuus olisi olemassa. Muodostettu sofistin määritelmä kuitenkin vaatisi juuri sitä, että näin voitaisiin sanoa.