stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bygdeå

| Bygdeå |
| --- | --- |

 Bygdeå
 Koordinaatit: 64°03′36″N, 20°51′21″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västerbottenin lääni
Maakunta:  Västerbotten
Kunta:  Robertsfors
Väkiluku (31.12.2023):  479
Bygdeå on taajama Robertsforsin kunnassa Västerbottenin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 479 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bygdeå Wikimedia Commonsissa
Spjälkö och Saxemara

| Spjälkö och Saxemara |
| --- | --- |
 Saxemaran kirkko
 Spjälkö och Saxemara
 Koordinaatit: 56°09′49″N, 15°13′26″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Blekingen lääni
Maakunta:  Blekinge
Kunta:  Ronneby
Väkiluku (31.12.2023):  505
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Spjälkö och Saxemara on taajama Ronnebyn kunnassa Blekingen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 505 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Sevastopol (1911)

| Sevastopol (myöhemmin Parižskaja Kommuna) |
| --- | --- |
 Sevastopol ensimmäisessä maailmansodassa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Itämeren telakka, Pietari
Kölinlasku:  16. kesäkuuta 1909
Laskettu vesille:  10. heinäkuuta 1911
Palveluskäyttöön:  30. marraskuuta 1914
Poistui palveluskäytöstä:  1956
Loppuvaihe:  romutettu 1957
Tekniset tiedot
Uppouma:  24 400 t
Pituus:  181,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  26,9 m
Syväys:  8,99 m
Koneteho:  52 000 shp
Nopeus:  24,1 solmua
Miehistöä:  1 149
Aseistus
Aseistus:  12 × 305 mm tykkiä 16 × 119 mm tykkiä 1 × 76 mm Lender -ilmatorjuntatykki 4 × 450 mm torpedoputkea
Sevastopol oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1911 vesille laskettu Gangut-luokan taistelulaiva, joka nimettiin vuosina 1854–1855 käydyn Sevastopolin piirityksen mukaan.
Valmistus

Keisari Nikolai II tilasi aluksen duuman vastustuksesta huolimatta vuoden 1908 lopulla Itämeren telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 16. kesäkuuta 1909. Alus laskettiin vesille kaksi vuotta myöhemmin 27. kesäkuuta 1911 ja valmistui 17. marraskuuta 1914.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Helsinkiin sijoitettuun 1. taistelulaivaprikaatiin, jonka tehtävänä oli suojata pääkaupunkia estämällä kulku Porkkalankapeikosta.
Ensimmäisessä maailmansodassa Sevastopol suojasi Suomenlahtea saksalaisten hyökkäyksiltä ja avusti miinalaivoja yhdessä sisaralustensa kanssa. Alus oli Liepājan lähistöllä 27. elokuuta, mikä oli pisin purjehdus Suomenlahden ulkopuolelle sodan aikana. Sevastopol ajoi karille 10. syyskuuta, minkä seurauksena alus oli korjattavana kaksi kuukautta. Aluksella syttyi 17. lokakuuta ruutipalo, joka vaati kaksi kuolonuhria, useiden muiden saadessa palovammoja. Aluksen miehistö osallistui Helmikuun vallankumoukseen liittyen bolševikkien puolelle. Brest-Litovskin rauhansopimuksen mukaan Venäjän oli evakuoitava joukkonsa Helsingistä maaliskuussa 1918 tai internoitava aluksensa itsenäiseen Suomeen. Sevastopol ja sen sisaralukset lähtivät Helsingistä 12. maaliskuuta ja saapuivat Kronstadtiin viisi päivää myöhemmin. Aluksen miehistö osallistui Kronstadtin kapinaan maaliskuussa 1921 kärsien tappion, minkä jälkeen se uudelleennimettiin 31. maaliskuuta 1921 Parižskaja Kommunaksi Pariisin kommuunin mukaan. Alus siirrettiin 22. marraskuuta 1929 Mustanmeren laivastoon.
Toisessa maailmansodassa alus oli Sevastopolissa tukien tykeillään kaupungin puolustusta, kunnes se evakuoitiin Potiin 22. maaliskuuta 1942. Parižskaja Kommunaa ei uskallettu siirtää merelle saksalaisten upotettua lähes koko Mustanmeren laivaston lentokoneillaan. Alus palasi Sevastopoliin 5. marraskuuta 1944 saaden palkinnoksi toimistaan Punalipun kunniamerkin 8. heinäkuuta 1945. Sodan jälkeen alus oli koululaivana 24. heinäkuuta 1954 alkaen. Alus hinattiin 17. helmikuuta 1956 romutettavaksi Kasmyshin Batiin.
Kaj-Erik Gustafsson

Kaj-Erik Albert Gustafsson (s. 24. marraskuuta 1942 Loviisa) on suomalainen urkuri, joka on myös säveltänyt vokaali- ja urkumusiikkia. Hän opiskeli urkujensoittoa Sibelius-Akatemiassa opettajinaan Enzio Forsblom, Harald Andersen, Nils-Eric Fougstedt, Erik Tawaststjerna ja Bengt Johansson. Urkudiplomin hän suoritti 1969 ja piti ensikonsertin samana vuonna. Lisäksi hän täydensi improvisaatio-opintoja Gaston Litaizen ja Anders Bondemanin kursseilla. Director musices -arvonimen Gustafsson sai vuonna 1984.
Gustafsson toimi Helsingin Matteuksen seurakunnan ylimääräisenä kanttori-urkurina 1962–1966, Helsingin pohjoisen ruotsinkielisen seurakunnan urkurina 1966–1969 ja Helsingin eteläisen ruotsinkielisen seurakunnan urkurina 1969–1995. Hän toimi lisäksi Sibelius-Akatemian urkuimprovisoinnin lehtorina 1973–2006. Radion kamarikuoron laulajana Gustafsson oli 1962–1979 ja saman kuoron johtajana 1983–1984. Chorus Sanctae Ceciliae -kuoroa hän johti 1967–1975 ja Sällskapet svenska sångaren -kuoroa 1968–1976. Finlands svenska kyrkosångsförbundin taiteellisena johtajana hän toimi 1970–1975, Klemetti-Opiston kamarikuoron johtajana 1983–1989, Finlands svenska manssångarförbundin taiteellisena johtajana 1972–1978 ja Paraisten urkupäivien taiteellisena johtajana 1980–2001. Vuosina 1971–1988 hän toimi Klemetti-Opiston opettajana.
Gustafsson on konsertoinut urkurina ja kuoronjohtajana Suomen lisäksi Pohjoismaissa, Virossa, Belgiassa, Ranskassa, Italiassa, Japanissa ja Yhdysvalloissa. Hän on myös sovittanut levytettäviä kappaleita ja levyttänyt urkurina. Vuonna 2007 Gustafsson voitti turkulaisen Tritonuksen laulajat -kamarikuoron järjestämän sävellyskilpailun Kirsi Kunnaksen runoon Herra Pii Poo säveltämällään teoksellaan. Kilven Kuoron satavuotisjuhlaan vuonna 2013 Gustafsson sävelsi kaksi laulua, Minä haluaisin ja Onni, kerro minulle, Tommy Tabermannin runoihin. Samana vuonna Gustafsson sävelsi urkuteoksen Keravan kirkon 50-vuotisjuhlaan.
Gustafssonin ensimmäinen puoliso oli pianisti ja musiikinopettaja Marjukka Gustafsson o.s. Hapuoja (1942–1989). Heidän poikansa on sellisti Jan-Erik Gustafsson (s. 1970). Marjukka Gustafssonin isä oli kapellimestari Jukka Hapuoja. Kaj-Erik Gustafssonin toinen puoliso vuodesta 1991 on pianisti Annikka Konttori-Gustafsson.
Sävellyksiä

Oratoriet Tomas
Kyrkodrama Jona
Missa cum jubilo
Missa di S:t Johannis
Requiem
Te Deum
Misericordiae (uruille ja kamariorkesterille)
Juhlasoitto (uruille)
Jubilemus (uruille)
Luodut, te Herraa kiittäkää (fantasia)
Herren är min herde (meditativt oratorium 2007)
lisäksi liturgista musiikkia, urkukoraaleja, motetteja ja kuorolauluja ruotsin-, suomen- ja latinankielisiin teksteihin
Aiheesta muualla

Gustafsson, Kaj-Erik hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Brian O’Neill

| Brian O’Neill |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1988 (ikä 36) Yardley, PA, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Mr. Helsinki
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  175 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  EV Zug
Sarja:  National League
Pelinumero:  9
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Manchester Monarchs (AHL) New Jersey Devils (NHL) Albany Devils (AHL) Helsingin Jokerit (KHL)
Brian Thomas O’Neill (s. 1. kesäkuuta 1988 Yardley, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NLA-seura EV Zugissa. O'Neill on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta osaa tarvittaessa pelata myös keskellä.
Ura > Seuraura > Juniori- ja yliopistovuodet

O’Neill pelasi AYHL-junioriliigaa Philadelphia Jr. Flyersin joukkueessa ja hän kävi high schoolin Germantown Academyssa, kunnes USHL-joukkue Chicago Steel varasi O’Neillin 110. pelaajana kesällä 2007. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2007–2008, jolloin O’Neill voitti Steelin sisäisen piste- ja syöttöpörssin ja sijoittui koko USHL:n pistepörssissä kuudenneksi. Hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +29. Pudotuspeleissä O’Neill jakoi Steelin sisäisen maalipörssin voiton Drew LeBlancin ja Eric Alexanderin kanssa kolmella osumallaan. Hänet valittiin kauden päätteeksi USHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Vuodet 2008–2012 O’Neill kävi Yalen yliopistoa. Freshman -vuotensa 2008–2009 päätteeksi hän voitti ECAC:n mestaruuden ja O’Neill valittiin sarjan tulokkaiden tähdistökentälliseen sekä akateemiseen tähdistökentälliseen. Sophomore -vuotenaan 2009–2010 hän voitti Yalen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 16+29=45, joilla O’Neill jakoi ECAC:n pistepörssin toisen sijan Unionin Mario Valery-Trabuccon kanssa edellään vain RPI:n Chase Polacek. Junior -vuotenaan 2010–2011 hän voitti joukkueensa sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 20+26=46. O’Neill sijoittui ECAC:n pistepörssissä toiseksi Polacekin jälkeen ja maalipörssissä kolmanneksi Unionin Daniel Carrin kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen sekä lopputurnauksen tähdistökentälliseen. Senior -vuotenaan 2011–2012 O’Neill voitti Yalen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 21+25=46, joilla hän jakoi ECAC:n pistepörssin kolmannen sijan Harvardin Alexander Killornin kanssa ja sijoittui maalipörssissä viidenneksi. O’Neill valittiin kauden päätteeksi liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Ura > Seuraura > Ammattilaisuran alkuvuodet Pohjois-Amerikassa 2012–2016

Maaliskuussa 2012 NHL-varaamaton O’Neill teki vuoden mittaisen tulokassopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa. Hän siirtyi jo samana keväänä AHL-joukkue Manchester Monarchsiin, jossa O’Neill teki 12 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2 ja neljässä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Sopimuskautensa 2012–2013 hän pelasi siellä kokonaan ja O’Neillin tulokaskausi toi 49 runkosarjaottelussa tehot 3+12=15 ja neljässä playoff-ottelussa yhden maalin. Heinäkuussa 2013 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Kingsin kanssa. Kaudella 2013–2014 O’Neill oli Monarchsin paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 26+21=47. Hän ei kuitenkaan debytoinut vielälään NHL:ssä. Toukokuussa 2014 O’Neill teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Kingsin kanssa.
Myös kauden 2014–2015 O’Neill pelasi kokonaan Kingsin farmijoukkue Manchester Monarchsissa. Hän voitti koko AHL:n piste- (John B. Sollenberger Trophy) ja syöttöpörssin tehoilla 22+58=80. O’Neill jakoi myös joukkueensa sisäisen maalipörssin voiton Michael Merschin kanssa. Hän jakoi myös koko AHL:n tehotilaston voiton Rockford IceHogsin Stephen Johnsin sekä Grand Rapids Griffinsin Nick Jensenin ja Tomáš Nosekin kanssa lukemalla +30. O’Neill voitti myös liigan pudotuspelien tehotilaston lukemalla +15. Hän pelasi kauden aikana AHL:n tähdistöottelussa ja valittiin sekä liigan joulukuun 2014 kuukauden pelaajaksi että kerran viikon pelaajaksi saman kuukauden aikana. O’Neill voitti kauden päätteeksi Calder Cupin. Hänet palkittiin AHL:n arvokkaimpana pelaajana Les Cunningham Awardilla ja valittiin toiseen tähdistökentälliseen.
Kesäkuussa 2015 Los Angeles Kings kauppasi O’Neillin New Jersey Devilsiin vaihdossa kesän 2017 seitsemännen kierroksen varausvuoroon. Hän teki seuran kanssa samalla uuden, yksisuuntaisen sopimuksen. O’Neill aloitti kauden 2015–2016 Devilsin NHL-vahvuudessa ja teki NHL-debyyttinsä runkosarjan toisella kierroksella 10. lokakuuta 2015 vieraissa Washington Capitalsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.39 minuuttia ja tehomerkinnän +1. O’Neill pelasi NHL:ssä 22 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä, kunnes Devils asetti hänet siirtolistalle joulukuussa 2015. Koska mikään toinen seura ei napannut O’Neillia, hän pelasi loppukauden farmijoukkue Albany Devilsissa.
Ura > Seuraura > KHL ja Jokerit 2016–2022

Kaudeksi 2016–2017 O’Neill siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella KHL-joukkue Jokereihin. Hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies Peter Reginin jälkeen tehoilla 16+20=36. 11. lokakuuta 2016 O’Neill onnistui kypärätempussa vieraissa TsSKA Moskovaa vastaan. Hänen toinen osumansa syntyi ylivoimalla.
Huhtikuussa 2017 Jokerit käytti O’Neillin sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Saman vuoden joulukuussa O’Neill teki joukkueen kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2021 saakka. Kaudella 2017–2018 O'Neill pelasi suurimman osan kaudesta keskushyökkääjänä Eeli Tolvasen kanssa samassa ketjussa. Kaudella 2018–2019 hän oli Jokereiden paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 13+45=58, joilla O’Neill sijoittui koko KHL:n pistepörssissä viidenneksi. Kaudella 2019–2020 O'Neill oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies puolustaja Mikko Lehtosen jälkeen tehoilla 19+29=48, joilla hän jakoi koko KHL:n pistepörssin seitsemännen sijan Salavat Julajev Ufan Nikita Sošnikovin ja TsSKA Moskovan Linden Veyn kanssa. Puolivälierissä O’Neill oli kuudella syöttöpisteellään Jokereiden paras pistemies ja syöttäjä. Hän jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Tommi Kivistön kanssa lukemalla +7.
O’Neill nimettiin kaudeksi 2020–2021 Jokereiden varakapteeniksi. Hän oli joukkueen paras pistemies tehoilla 12+42=54, joilla O’Neill sijoittui koko KHL:n syöttöpörssissä toiseksi edellään vain Dinamo Moskovan Vadim Šipatšov sekä pistepörssissä seitsemänneksi. Hän voitti myös koko liigan tehotilaston lukemalla +30. Joulukuussa 2020 O’Neill teki Jokereiden kanssa kolmivuotisen, kevääseen 2024 asti ulottuvan jatkosopimuksen.
Helmikuussa 2022 alkaneen Venäjän hyökkäyssodan Ukrainaan myötä O'Neillin seura Jokerit vetäytyi KHL-sarjasta. Huhtikuussa 2022 Jokerit ilmoitti O'Neillin jatkavan uraansa muualla, mutta uudesta seurasta ei ole vielä tietoa. O'Neill pelasi Jokereissa yhteensä 311 ottelua, tehden niissä 83 maalia ja antaen 185 maaliin johtanutta syöttöä. Hän on Jokereiden kaikkien aikojen pistepörssin sijalla 5, edellään vain Petri Varis, Otakar Janecký, Henry Leppä ja Timo Turunen.
Ura > Maajoukkueura

O’Neill edusti Yhdysvaltoja Pyeongchangin olympiakisoissa 2018, jolloin hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston voiton lukemalla +3. O’Neill pelasi ensimmäiset maaottelunsa Deutschland Cupissa vuonna 2017, mutta hänen turnauksensa päättyi kuitenkin toiseen otteluun, kun Venäjä B-maajoukkueen kapteeni Jevgeni Ketov taklasi O’Neillia laidan läheisyydessä poikittaisella mailalla niskan seudulle. Hän menetti tasapainonsa ja löi päänsä laitaan. Ketov sai teostaan ottelurangaistuksen. O’Neill oli peleistä sivussa noin kuukauden ajan.
O'Neill edusti Yhdysvaltoja myös Pekingin olympiakisoissa 2022.
Muuta

O’Neillin kaksoisveli Brennan on pelannut myös jääkiekkoa.
Bökenäs, Korsanäs och Kuggeboda

| Bökenäs, Korsanäs och Kuggeboda |
| --- | --- |
 Bökenäs, Korsanäs och Kuggeboda
 Koordinaatit: 56°08′29″N, 15°22′33″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Blekingen lääni
Maakunta:  Blekinge
Kunta:  Ronneby
Väkiluku (31.12.2023):  459
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bökenäs, Korsanäs och Kuggeboda on taajama Ronnebyn kunnassa Blekingen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 242 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Artjom Dzjuba

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Artjom Sergejevitš Dzjuba
Syntymäaika: 22. elokuuta 1988
Syntymäpaikka: Moskova, Neuvostoliitto
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 194 senttimetriä
Paino: 89 kilogrammaa
Seura
Seura: FK Zenit Pietari
Pelinumero: 22
Junioriseurat
0000-2006: Spartak Moskova
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2008 | Spartak-2 Moskova | 53 | (17) |
| 2006–2015 | Spartak Moskova | 126 | (26) |
| 2009 | → Tom Tomsk | 10 | (3) |
| 2010 | → Tom Tomsk | 24 | (10) |
| 2013–2014 | → Rostov | 28 | (17) |
| 2015 | → Rostov | 12 | (1) |
| 2015– | Zenit Pietari | 153 | (74) |
| 2018 | → Arsenal Tula | 10 | (6) |
Maajoukkue
| 2007–2010 | Venäjä U21 | 9 | (4) |
| 2011– | Venäjä | 52 | (29) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. kesäkuuta 2021.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 7. kesäkuuta 2021.
Artjom Sergejevitš Dzjuba (ven. Артём Сергеевич Дзюба, s. 22. elokuuta 1988 Moskova) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa Zenit Pietaria. Oikeajalkainen Dzjuba on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuuluu myös Venäjän jalkapallomaajoukkueeseen, jonka kapteeni hän on ollut syksystä 2018.
Ura > Seurajoukkueura

Dzjuba on FK Spartak Moskovan kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Venäjän valioliigassa vuonna 2006. Mestareiden liigassa hän pelasi lyhyesti yhdessä ottelussa joulukuussa 2006 ja neljä ottelua syksyllä 2012. Osan Spartak-ajastaan Dzjuba vietti lainalla muissa seuroissa, kahdesti Tom Tomskissa, vuosina 2009 ja 2010, sekä niin ikään kahdesti FK Rostovissa, vuosina 2013–2014 ja 2015. Yhteensä Dzjuba pelasi Spartak Moskovan paidassa 126 liigaottelua tehden 26 maalia ja voittaen kaudella 2013–2014 Venäjän cupin.
Heinäkuussa 2015 Dzjuba siirtyi Venäjän valioliigan FK Zenit Pietariin ja voitti heti samassa kuussa Venäjän supercupin, mihin hän pystyi myös vuosina 2016 ja 2020. Hän on voittanut Zenitissä Venäjän cupin vuosina 2016 ja 2020 sekä liigamestaruuden vuosina 2019, 2020 ja 2021. Kahdella viimeksi mainitulla kaudella hän oli Venäjän valioliigan paras maalintekijä, ensin mainitulla kerralla 17 maalilla 28 ottelussa ja jälkimmäisellä kaudella 20 maalilla 27 ottelussa. Kaikkiaan hän on pelannut Zenitissä 153 liigaottelua ja tehnyt niissä 74 maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut kolmena kautena yhteensä 19 ottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Kevätkaudella 2018 hän edusti lainasopimuksella Arsenal Tulaa.
Ura > Maajoukkueura

Dzjuba pelasi Venäjän alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa yhdeksän ottelua tehden neljä maalia vuosina 2007–2010. Debyytti Venäjän jalkapallomaajoukkueessa tapahtui 11. marraskuuta 2011 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Maalitilinsä hän avasi syyskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Liechtensteiniä vastaan. Vuoden 2015 syyskuussa, niin ikään EM-karsintaottelussa Liechtensteiniä vastaan, Dzjuba teki neljä maalia Venäjän voittaessa 7–0. Hän teki neljä maalia myös kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan.
Dzjuba pelasi EM-kilpailuissa 2016 joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun. MM-kilpailuissa 2018 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Saudi-Arabiaa vastaan ja teki joukkueensa kolmannen maalin sekä syötti neljännen. Loput neljä ottelua Dzjuba pelasi avauskokoonpanossa. Toisessa alkulohko-ottelussa Egyptiä vastaan hän teki maalin, kuten myös neljännesvälierässä Espanjaa vastaan. Tappiollisessa puolivälierässä Kroatiaa vastaan hän syötti joukkueensa ensimmäisen maalin. Molemmat jatko-ottelut ratkaistiin rangaistuspotkukilpailulla mutta Dzjuba otettiin vaihtoon jo varsinaisella peliajalla.
Dzjuba on pelannut 52 maaottelua ja tehnyt niissä 29 maalia. Hän on tehnyt Venäjän maajoukkueessa toiseksi eniten maaleja ja on vain yhden maalin päässä tilaston kärkipaikkaa pitävästä Aleksandr Keržakovista.
Saavutukset

FK Spartak Moskova
Venäjän cup: 2013–2014
FK Zenit Pietari
Venäjän valioliiga: 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021
Venäjän cup: 2015–2016, 2019–2020
Venäjän supercup: 2015, 2016, 2020
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Artjom Dzjuba Wikimedia Commonsissa
Venäjän joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Akinfejev |
2 Šiškin |
3 Smolnikov |
4 Ignaševitš |
5 Neustädter |
6 A. Berezutski |
7 Jusupov |
8 Glušakov |
9 Kokorin |
10 Smolov |
11 Mamajev |
12 Lodigin |
13 Golovin |
14 V. Berezutski |
15 Širokov |
16 Guilherme |
17 Šatov |
18 Ivanov |
19 Samedov |
20 Torbinski |
21 Štšennikov |
22 Dzjuba |
23 Kombarov |
Valmentaja Slutski
Venäjän joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Akinfejev |
2 Fernandes |
3 Kutepov |
4 Ignaševitš |
5 Semjonov |
6 Tšeryšev |
7 Kuzjajev |
8 Gazinski |
9 Dzagojev |
10 Smolov |
11 Zobnin |
12 Lunjov |
13 Kudrjašov |
14 Granat |
15 Al. Mirantšuk |
16 An. Mirantšuk |
17 Golovin |
18 Žirkov |
19 Samedov |
20 Gabulov |
21 Jerohin |
22 Dzjuba |
23 Smolnikov |
Valmentaja Tšertšesov
Venäjän joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Šunin |
2 Fernandes |
3 Divejev |
4 Karavajev |
5 Semjonov |
6 Tšeryšev |
7 Ozdojev |
8 Barinov |
9 Sobolev |
10 Zabolotnyi |
11 Zobnin |
12 Djupin |
13 Kudrjašov |
14 Džikija |
15 Mirantšuk |
16 Safonov |
17 Golovin |
18 Žirkov |
19 Žemaletdinov |
20 Ionov |
21 Fomin |
22 Dzjuba |
23 Kuzjajev |
24 Jevgenjev |
25 Makarov |
26 Muhin |
Valmentaja Tšertšesov
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Daniel Bell

Daniel Bell (10. toukokuuta 1919 New York – 25. tammikuuta 2011 Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen sosiologi.
Elämä

Bell syntyi Manhattanilla Lower East Sidessa. Hänen vanhempansa olivat siirtolaisia Itä-Euroopasta ja perheen sukunimi oli alkujaan Bolotsky. Perheen isä kuoli Danielin ollessa 8-vuotias ja hänen ollessaan 13-vuotias sukunimeksi vaihdettiin Bell.
Bell valmistui City College of New Yorkista vuonna 1939. Hän opetti Chicagon yliopistossa 1940-luvulla ja toimi sosiologian professorina Columbian yliopistossa 1959–1969, minkä jälkeen hän siirtyi Harvardin yliopistoon. Bell tutki muun muassa sosialismin epäonnistumisia Yhdysvalloissa, modernin kulttuurin hiipumista ja kapitalismin siirtymää teollisuusyhteiskunnasta kulutusyhteiskunnaksi. Hänet tunnetaan kansainvälisesti muun muassa kirjoista The End of Ideology (1960), The Coming of Post-Industrial Society (1973) ja Cultural Contradictions of Capitalism (1978).
Yksityiselämä

Bellin poika David Bell on historioitsija, joka on työskennellyt muun muassa Johns Hopkinsin yliopiston ja Princetonin yliopiston professorina.
Tammikuussa 2011 Bell kuoli 91-vuotiaana kotonaan Cambridgessa, Massachusettsissa lyhyen sairauden jälkeen.
Luuttu

12 -kielinen luuttu.
Luuttu on näppäilemällä soitettava kielisoitin. Sille ovat tyypillisiä lyhyt kaula ja pyöreä, hyvin syvä kaikukoppa sekä verraten pieni kaikuaukko, joka vaikuttaa soittimen dynamiikkaan ja resonanssiin. Luuttu, joka kehitettiin keskiajalla, on saanut alkuperänsä Lähi-idässä keksitystä samankaltaisesta soittimesta Udista. Barokkiluutun tunnistaa leveästä otelaudasta, renessanssin aikana otelauta oli kapeampi.
Historia

Luuttu kulkeutui Eurooppaan Lähi-idästä joko ristiretkeläisten aiheuttaman väestöliikkeen tai kaupankäynnin kautta. Keskiajalla luutut olivat pieniä, 4- tai 5-kielisiä soittimia, joita näppäiltiin sulan tyvellä. Renessanssin aikana kieliä lisättiin ja luuttua soitettiin sormin. Samalla myös kehitettiin erikokoisia luuttuja eri äänialueineen. Luuttumusiikki oli aikakaudella hyvinkin suosittua, ja soittimelle sävellettiin paljon teoksia. 1500–1600-lukujen vaihdetta kutsutaan usein englantilaisen luuttumusiikin kultakaudeksi muun muassa John Johnsonin ja John Dowlandin teoksien ansiosta.
Barokin myötä luuttu siirtyi yhä enemmän taustasoittimeksi, kunnes sen lopulta korvasivat lähinnä erilaiset kosketinsoittimet kuten cembalo ja myöhemmin piano. Barokinajalta on kuitenkin joitakin luuttumusiikin keskeisiä teoksia kuten Johann Sebastian Bachin kuusi luuttusarjaa ja Antonio Vivaldin luuttukonsertot. Luuttu katosi länsimaisesta soitinperinteestä lähes kokonaan. 1900-luvun alussa heräsi kiinnostus historialliseen musiikkiin ja myös luuttuun.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lyhyesti luuttujen eri tyypeistä
Johannes Kastaja (EP)

| Johannes Kastaja CMX |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 1987 Tico Tico Studio, Kemi
 Julkaistu: 1988
 Tyylilaji: hardcore punk
 Kesto: 09.52
 Levy-yhtiö: P. Tuotanto
CMX:n muut julkaisut
|   | Johannes Kastaja 1987 | Raivo 1989 |
Johannes Kastaja -EP on CMX:n ensimmäinen julkaistu äänite vuodelta 1988. Levy on uudelleenjulkaistu vuonna 2002 yhdessä Kolmikärki-albumin uusintajulkaisun kanssa sekä osana Kolmikärjen Veljeskunta -boksia. EP äänitettiin Ahti Kortelaisen Tico Tico Studiossa.
Levyn musiikki on pelkistettyä, nopeatempoista hardcore punkia. Musiikissa kuuluu vahvasti Terveet Kädet -yhtyeen vaikutus. Kappaleista puolet on laulettu englannin kielellä. Levyn toinen kappale Lapsi herätti ilmestyessään kulttimainetta, koska sen kiistanalaiset sanat kertoivat lapsen hyväksikäytöstä.