stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Auktorisoitu kääntäminen
Auktorisoidun kääntäjän tutkinto > Ammatinharjoittamistaidot

Tutkinnon ensimmäisessä osassa testataan ammatinharjoittamistaitoja ja osio sisältää kääntäjän ammatinkäytänteitä testaavia monivalintatehtäviä. Tämä osion aikana kaikkien apuvälineiden käyttö on kielletty.
Jotta osion voi suorittaa hyväksytysti, on perehdyttävä seuraaviin teksteihin:
• laki auktorisoiduista kääntäjistä 7.12.2007/1231,
• valtioneuvoston asetus auktorisoiduista kääntäjistä 13.12.2007/1232,
• Auktorisoidun kääntäjän tutkinnon perusteet 2008 -asiakirjaan (OPH määräys 31/011/2007) sekä
• muut alaan liittyvät sopimukset.
Ammatinharjoittamistaito-osion kysymykset käsittelevät muun muassa
• auktorisoidun kääntäjän työmenetelmiä ja prosesseja
• kääntäjän ja toimeksiantajan välisiä vastuukysymyksiä
• kääntämiseen liittyviä eettisiä periaatteita
• lainsäädäntöä ja laadunvarmistusmenetelmiä
• käännösten vahvistamista ja sen jälkeisiä viranomaistoimenpiteitä
• käännösalan kehitystä.
Auktorisoidun kääntäjän tutkinto > Kieli- ja kääntämistaidot

Auktorisoidun kääntäjän tutkinnon kieli- ja kääntämistaitoa mittaava osio koostuu kahdesta käännöstehtävästä. Toinen käännöstehtävä on suoritettava lain ja hallinnon alalta ja toisen voi valita vapaasti lääketieteen, talouselämän tai tekniikan erikoisalalta.
Lain ja hallinnon tutkintotehtävät voivat olla esimerkiksi tuomioistuimen päätöksiä, selostuksia oikeustapauksista, sopimustekstejä, juridisia asiakirjoja, poliisin esitutkinta-aineistoa, todistuksia, julkisia ja yksityisiä asiakirjoja.
Talouselämän tutkintotehtävät voivat olla esimerkiksi otteita yritysten vuosikertomuksista, taloudellisista katsauksista, yhtiöjärjestyksistä, taloudellisia sopimustekstejä, taloutta käsitteleviä asiakirjoja.
Tekniikan tutkintotehtävät voivat olla esimerkiksi käyttöohjeita, patenttihakemuksia, tekniikkaan ja teknologiaan liittyviä asiantuntijalausuntoja.
Lääketieteen tutkintotehtävät voivat olla esimerkiksi lääketieteellisiä tapausselostuksia, sairauskertomuksia, lääkärintodistuksia, oikeus­lääke­tieteellisiä tai muita lausuntoja, raportteja lääketieteen tutkimustuloksista. 
Käännöstehtävien pituus on noin 2 000 merkkiä/tutkintotehtävä mukaan lukien välilyönnit tai vastaava pituus niissä kielissä, joissa käytetään muuta kuin latinalaista merkistöä.
Kieli- ja kääntämistaitoa mittaavat osiot tehdään tietokoneella ja kirjallisten ja elektronisten apuvälineiden sekä Internetin käyttö on sallittu. Sähköpostiyhteyksien ja käännösohjelmien käyttö puolestaan on kielletty. Poikkeustapauksissa tutkintotehtäväkäännökset voidaan kirjoittaa käsin.
Auktorisoitujen kääntäjien rekisteri

Opetushallituksen yhteydessä toimii auktorisoitujen kääntäjien tutkintolautakunta, joka ylläpitää auktorisoitujen kääntäjien rekisteriä. Rekisteristä löytyvät kaikki auktorisoidut kääntäjät sekä heidän asuinpaikkakuntansa ja tiedot siitä, mistä kielestä mihin kieleen hänellä on oikeus toimia auktorisoituna kääntäjänä.
Auktorisoidun kääntäjän leima

Auktorisoitu kääntäjä voi halutessaan teettää itselleen ympyrän muotoisen, läpimitaltaan 35mm pituisen leiman. Leiman keskellä lukee kääntäjän nimi ja ympyrän kehällä teksti ”AUKTORISOITU KÄÄNTÄJÄ – AUKTORISERAD TRANSLATOR”. Suomeksi ja ruotsiksi kirjoitettu teksti painottaa auktorisointijärjestelmän kansallista luonnetta. Vaikkei leiman käyttö olekaan pakollista, suositellaan sitä kansainvälisen asiakirjaliikenteen vuoksi.
Aiheesta muualla

Käännösalan asiantuntijat KAJ (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto SKTL
Martin Luther College

| Martin Luther College |
| --- | --- |

Perustettu:  1995
Tyyppi:  yksityinen
Sijainti:  New Ulm, Minnesota  Yhdysvallat
Sivusto:  https://mlc-wels.edu/
Martin Luther College (lyh. MLC) on Yhdysvaltain Minnesotassa sijaitseva yksityinen korkeakoulu. Martin Luther College on perustettu vuonna 1995, ja se sijaitsee New Ulmin kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Diego (jalkapalloilija, 1985)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Diego Ribas da Cunha
Syntymäaika: 28. helmikuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka:  Ribeirão Preto, Brasilia
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 cm
Seura
Seura:  Flamengo
Pelinumero: 10
Junioriseurat
1992–1993:  Comercial
1994–1996:  Paulistinha
1997–2001:  Santos
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2002–2004 |  Santos | 64 | (21) |
| 2004–2006 |  Porto | 49 | (4) |
| 2006–2009 |  Werder Bremen | 84 | (38) |
| 2009–2010 |  Juventus | 33 | (5) |
| 2010–2014 |  Wolfsburg | 77 | (19) |
| 2011–2012 | →  Atlético Madrid (laina) | 30 | (3) |
| 2014 | Atlético Madrid | 13 | (1) |
| 2014–2016 |  Fenerbahçe | 53 | (5) |
| 2016– |  Flamengo | 44 | (16) |
| Yhteensä | Yhteensä | 447 | (112) |
Maajoukkue
|  |  Brasilia U23 | 15 | (6) |
| 2003– |  Brasilia | 34 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. maaliskuuta 2018.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21. maaliskuuta 2018.
| Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Brasilia> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2008 | jalkapallo |  |
Diego Ribas da Cunha (s. 28. helmikuuta 1985 Ribeirão Preto, São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Brasilian Série A:ssa pelaavaa Flamengoa. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Profiili

São Paulossa syntynyt Diego liittyi paikalliseen Santosiin 12-vuotiaana. Vuonna 2002, 16-vuotiaana hän teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa Torneio Rio-São Paulo -turnauksessa ja jo samana vuonna hän oli mukana voittamassa Brasilian liigamestaruutta. Diego valittiin Brasilian joukkueeseen vuoden 2004 Copa América -turnaukseen. Brasilia voitti loppuottelussa Argentiinan rangaistuspotkukilpailun jälkeen 4–2 ja voitti seitsemännen mestaruutensa. Diego teki ottelussa maalin rangaistuspotkukilpailussa.
Heinäkuussa 2004 Diego siirtyi portugalilaiseen FC Portoon. Diego ei pystynyt koskaan vakuuttamaan paikkaansa Co Adriaansen valmentamassa Portossa ja jäikin lopulta ulos vuoden 2006 MM-kisojen pelaajaryhmästä. Diego siirtyi Werder Bremeniin toukokuussa 2006, jossa hän teki vuoteen 2010 ulottuvan sopimuksen.
26. toukokuuta 2009 Diego lähti Werder Bremenistä ja siirtyi viisivuotisella sopimuksella italialaiseen Juventukseen. Hänestä maksettiin 24,5 miljoonaa euroa.
Ensimmäisessä virallisessa Juventus-ottelussaan Chievoa vastaan Diego syötti Juven 1–0-voittomaalin, jonka viimeisteli Vincenzo Iaquinta. Toisessa Serie A -ottelussa Diego viimeisteli jo kaksi maalia AS Romaa vastaan käydyssä kamppailussa, jonka Juventus voitti 3–1 Roman Stadio Olimpicolla.
Yhden Juventus-vuoden jälkeen hän siirtyi Bundesliiga-joukkue Wolfsburgiin vuoteen 2014 asti. Diego siirtyi yhden kauden mittaisella lainasopimuksella Atlético Madridiin elokuussa 2011.
Saavutukset

2000 Salerna Mundialito: Brasilian maajoukkueessa
2001 Alle 17-vuotiaiden Etelä-Amerikan mestaruus : Brasilian maajoukkueessa
2002 Toulon Tournament: Brasilian maajoukkueessa
2002 Campeonato Brasileiro: Santosissa
2004 Copa América: Brasilian maajoukkueessa
2004 Portuguese Supercup: FC Portossa
2004 Intercontinental Cup (Toyota Cup): FC Portossa
2006 SuperLiga: FC Portossa
2009 Saksan Cup: Werder Bremenissä
Statistiikka

| Seura | Kausi | Liigaottelut> Ottelut | Liigaottelut> Maalit | Cup-ottelut> Ottelut | Cup-ottelut> Maalit | Eurocup ottelut> Ottelut  | Eurocup ottelut> Maalit | Yhteensä> Ottelut | Yhteensä> Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Werder Bremen | 06–07 | 19 | 8 |  |  | 6 | 1 |  |  |
| Yhteensä |  | 5 | 3 |  |  |  |  |  |  |
| FC Porto | 05–06 | 19 | 1 |  |  |  |  |  |  |
| FC Porto | 04–05 | 30 | 3 |  |  |  |  |  |  |
| Yhteensä |  | 49 | 4 |  |  |  |  |  |  |
| Santos FC | 2003 | 33 | 9 |  |  |  |  |  |  |
| Santos FC | 2002 | 22 | 8 |  |  |  |  |  |  |
| Santos FC | 2001 |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Yhteensä |  | 55 | 17 |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Profiili FC Porton sivustolla
Profiili FootballDatabase.comissa
Kuva Diegosta
Brasilian joukkue – CONCACAF Gold Cup 2003
1 H. Gomes |
2 Maicon |
3 Luisão |
4 Alex |
5 Adriano |
6 Almeida |
7 Baptista |
8 Kaká |
9 Ewerthon |
10 Diego |
11 Robinho |
12 Negri |
13 Coelho |
14 Bahia |
15 Nilmar |
16 Nádson |
17 Carlos Alberto |
18 Motta |
Valmentaja R. Gomes
Brasilian joukkue – Copa América 2004
1 Júlio César |
2 Mancini |
3 Luisão |
4 Juan |
5 Renato |
6 Gustavo Nery |
7 Adriano |
8 Kléberson |
9 Luís Fabiano |
10 Alex |
11 Edu |
12 Fábio |
13 Maicon |
14 Bordon |
15 Cris |
16 Dudu Cearense |
17 Adriano Correia |
18 Baptista |
19 Diego |
20 Felipe |
21 Oliveira |
22 Vágner Love |
Valmentaja Parreira
Brasilian joukkue – Copa América 2007
1 Helton |
2 Maicon |
3 Alex |
4 Juan |
5 Mineiro |
6 Gilberto |
7 Elano |
8 G. Silva |
9 Vágner Love |
10 Diego |
11 Robinho |
12 Doni |
13 D. Alves |
14 A. Silva |
15 Naldo |
16 Kléber |
17 Josué |
18 Fernando |
19 Baptista |
20 Anderson |
21 A. Alves |
22 Fred |
Valmentaja Dunga
Brasilian joukkue – Kesäolympialaiset 2008
1 Alves |
2 Rafinha |
3 A. Silva |
4 T. Silva |
5 Hernanes |
6 Marcelo |
7 Anderson |
8 Lucas |
9 Pato |
10 Ronaldinho |
11 Ramires |
12 Renan |
13 Ilsinho |
14 Breno |
15 Diego |
16 Neves |
17 Sóbis |
18 Jô |
Valmentaja Dunga
Pauliina Ståhlberg

Pauliina Ståhlberg (o.s. Pulkkinen) on kulttuurin- ja kulttuuriviennin asiantuntija sekä media-alan tuottaja.
Tällä hetkellä hän toimii freelance-tuottajana elokuva- ja tv-sarjatuotannoissa sekä konsulttina Factum Foundationilla.
Hän on työskenteli 2021-24 Suomen Madridin-instituutin johtajana. Hän oli eurooppalaisten kulttuuri-instituutioiden eli EUNIC Madrid-verkoston presidentti vuonna 2023.lähde?
Ståhlberg toimi 2018-20 tuottajana Dionysos Films Oy:llä. Hän tuotti muun muassa Karppi-rikosdraamasarjan toisen ja kolmannen kauden Yleisradiolle ja Netflixillelähde?
Ståhlberg oli Suomen Lontoon instituutin johtaja 2015-2018. Hän toimi myös Lontoon EUNICin presidenttinä.tarvitaan parempi lähde
Hän on työskennellyt aiemmin tv-toimittajana, ohjaajana ja tuottajana muun muassa Yleisradiossa ja freelancerinä MTV:llä, CNN:llä ja BBC:llä. Hän on tuottanut ja toimittanut mm Ylen Puoliseitsemän ohjelmaa.lähde?
Hän on toiminut myös yhteistyöpäällikkönä kansallisgalleria Ateneumissa jossa hän vastasi viestinnästä, yleisösuhteista ja sponsoroinnista.lähde?
Ståhlberg on kouluttanut naistoimittajia Afganistanissa vuosina 2011-2014 ja ja toimii yhä aktiivisesti Learning Together- verkostossa joka tukee toimittajia Afganistanissa.
Kulttuuriviennin ohella Ståhlberg toimii vierailevana luennoitsijana, moderaattorina ja juontajana ja monissa kulttuurialan asiantuntijarooleissa eri puolilla Euroopppaa.
Mikojan-Gurevitš MiG-9

| Mikojan-Gurevitš MiG-9 |
| --- | --- |
 Neuvostoliiton ilmavoimien MiG-9 Moninon ilmailumuseossa
Tyyppi:  Hävittäjä
Alkuperämaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  Mikojan–Gurevitš
Ensilento:  24. huhtikuuta 1946
Tila:  Ei käytössä
Pääkäyttäjät:  Neuvostoliiton ilmavoimat Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat
Valmistusmäärä:  610 (prototyypit mukaan lukien) 
Valmistusvuodet:  1946–1948
Mikojan-Gurevitš Mig-9 (ven. МиГ-9, NATO-raportointinimi Fargo) oli neuvostoliittolainen suihkuhävittäjä.
Historia

Ensimmäinen koelento tapahtui I-300-prototyypillä 24. huhtikuuta 1946. Konetyypissä käytettiin kahta suihkumoottoria, joiden suihkuputket oli sijoitettu ohjaamon taakse rungon alapuolelle. Tämä aiheutti huolta siitä, kestäisikö pyrstö moottorista purkautuvia kuumia kaasuja. Tämän takia koneeseen asennettiin myöhemmin lämpösuojakilpi koko pyrstön alapuolen matkalle. Tuotantoversion aseistuksena oli yleensä yksi NL-37-tykki, joka oli sijoitettu moottorin imuilma-aukon keskilaipioon. Lisäksi imuilma-aukon alapuolella oli kaksi Nudelman-Suranov NS-23 -tykkiä.
Koneessa käytettiin BMW 003A-suihkumoottoria, josta käytettiin nimeä Tumansky RD-20. MiG-9F-malleissa käytettiin RD-21-versiota moottorista.
Kone oli ensimmäinen neuvostoliittolainen suihkuhävittäjä ennen Jak-15:tä, joka lensi myöhemmin samana päivänä.
Versiot

I-300: Prototyyppi
MiG-9 (F)
MiG-9 (FP)
MiG-9 (FL)
MiG-9 (FF)
MiG-9L: Prototyyppi risteilyohjuksen testaukseen
MiG-9M
MIG-9UTI: Kaksipaikkainen koulukone
Tekniset tiedot (MiG-9)

Lähde: Gordon & Kommissarov s. 60–61
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&09.07500009,75 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&010.&&&&0010 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.02300003,23 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&018.020000018,2 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&03350.&&&&003 350 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&05000.&&&&005 000 kg
Polttoainemäärä: 1625
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × RD-20 suihkuturbiinimoottori; &&&&&&&&&&&&&&07.08000007,8 kN  per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0915.&&&&00915 km/h
Suurin sallittu nopeus: &&&&&&&&&&&01050.&&&&001 050 km/h
Taistelusäde: &&&&&&&&&&&&0800.&&&&00800 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&013500.&&&&0013 500 m
G-voimarajat: 14 G
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&022.&&&&0022,0 m/s
Aseistus
yksi 37 mm Nudelman N-37 -tykki
kaksi 23 mm Nudelman-Suranov NS-23 -tykkiä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikojan-Gurevitš MiG-9 Wikimedia Commonsissa
Panzerkampfwagen III

| Panzerkampfwagen III Sonderkraftfahrzeug 141 |
| --- | --- |
 PzKpfw III
Aseen tyyppi:  keskiraskas panssarivaunu
Alkuperämaa:   Saksa
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1939–1945
Valtion käytössä:   Saksa  Romania  Unkari  Bulgaria  Turkki  Norja
Sodissa:  toinen maailmansota
Valmistushistoria
Suunniteltu:  1935
Valmistajat:  Daimler-Benz
Valmistusvuodet:  1939–1943
Valmistusmäärä:  5 774 kpl
Eri versiot:  Ausf. A, B, C, D Ausf. E, F Ausf. G Ausf. H Ausf. J Ausf. J/1 Ausf. L Ausf. M Ausf. N
Tekniset tiedot
Paino:  22 tonnia
Pituus:  5,52 metriä
Leveys:  2,9 metriä
Korkeus:  2,5 metriä
Miehistö:  5 (komentaja, ampuja, lataaja, ajaja ja radisti)
Panssarointi:  5–70 mm
Pääaseistus:  1 × 3,7 cm KwK 36 Ausf. A–F 1 × 5 cm KwK 38 Ausf. F–J 1 × 5 cm KwK 39 Ausf. J/1–M 1 × 7,5 cm KwK 37 Ausf. N
Muu aseistus:  2 × 7,92 mm MG-34-konekivääriä
Moottori:  Maybach HL120TRM1 V-12 -bensiinimoottori
Teho:  265 hv (197 kW)
Polttoaineen määrä:  bensiini
Jousitus:  vääntövarsijousitus
Toimintasäde:  155 km
Huippunopeus:  40 km/h (tiellä) 19 km/h (maastossa)
Panzerkampfwagen III (lyh. PzKpfw III, Panzer III tai Pz III) eli Sonderkraftfahrzeug 141 on natsi-Saksassa 1930-luvulla kehitetty keskiraskas panssarivaunu, jota käytettiin laajasti toisessa maailmansodassa. Se kehitettiin taistelemaan panssarivaunuja vastaan jalkaväen tukemiseen suunnitellun Panzerkampfwagen IV:n ohella. Panzer III:n aseistus jäi nopeasti riittämättömäksi, jolloin uudelleen aseistettu Panzer IV vei sen roolin, vaikka aikaisemmin Panzer III:n pienikaliiperisempi mutta pidempiputkinen tykki oli ollut tehokkaampi panssarintorjunta-ase. Joitakin Panzer III:ia käytettiin myöhemmin toisarvoisiin tehtäviin, kuten jalkaväen tukemiseen.
Suunnittelu

11. tammikuuta 1934 armeijan aseosasto määräsi Heinz Guderianin doktriiniin pohjautuen suunniteltavaksi keskiraskaan (24 tonnin) vaunun, joka pystyisi 35 km/h:n huippunopeuteen. Se oli tarkoitettu panssaridivisioonien päävaunuksi ja pystymään tuhoamaan vihollisen panssarivaunut.
Daimler-Benz, Krupp, MAN ja Rheinmetall valmistivat prototyypit, joita testattiin vuosina 1936 ja 1937, jolloin Daimler-Benzin prototyyppi valittiin. Ensimmäinen Panzer III A valmistui toukokuussa 1937, ja yhteensä kymmenen vaunua valmistettiin samana vuonna. Mallit A–D olivat vielä prototyyppiasteella ja niissä on huomattavia eroja. Esimerkiksi D-mallissa on vielä kahdeksan alatelapyörää, kun kaikissa tuotantomalleissa niitä on kuusi. Näistä myös vain puolet aseistettiin. Vuosina 1937–1940 Kruppin valmistaman Panzerkampfwagen IV:n ja Daimler-Benzin Panzer III:n osia pyrittiin standardoimaan. Ensimmäinen malli, jota valmistettiin merkittävästi, oli E vuonna 1939. Panssarointi siinä oli vahvimmillaan 30 millimetriä.
Panzer III:n malleissa A:sta C:hen oli 230-hevosvoimainen, 12-sylinterinen Maybach HL 108 TR -moottori, joka antoi 32 km/h:n nopeuden. Myöhemmissä malleissa oli 320 hevosvoiman Maybach HL 120 TRM. Huippunopeus oli noin 40 km/h ja toimintamatka 150 kilometriä. Miehistöä oli viisi: johtaja, ampuja ja lataaja tornissa ja ajaja ja radisti rungossa. Radisti käytti myös rungon konekivääriä. Ensimmäisenä Saksan vaununa Panzer III varustettiin miehistön välisellä sisäpuhelimella, mikä osoittautui taistelussa tehokkaaksi järjestelmäksi.
Panzer III aseistettiin panssarintorjuntaa varten. Saksan panssarintorjuntatykki vuonna 1935 oli 37 millimetrin KwK36 L/45, joten ensimmäiset mallit aseistettiin sillä. Myöhemmissä malleissa oli vahvempi tornin kiinnitysrengas, joten mallit G–M aseistettiin 50 millimetrin KwK38 L/42 ja 50 millimetrin KwK39 L/60 -tykeillä. Lisäaseistukseksi vakiintui yksi 7,92 millimetrin konekivääri tykin suuntaisesti ja yksi rungossa.
Käyttö

Panzerkampfwagen III oli tarkoitettu Saksan joukkojen päätaistelupanssarivaunuksi. Sitä käytettiin Puolassa, Ranskassa, operaatio Barbarossassa ja Pohjois-Afrikassa. Panzer III:n mallia D käytettiin vielä Puolassa ja Ranskassa, mutta se vedettiin käytöstä, kun tarpeeksi uusia valmistui. Ranskan valtauksen aattona toukokuussa 1940 Saksan armeijassa oli 381 Panzer III -vaunua, joista kolmasosa menetettiin. Sodan alussa Panzer III -vaunut muodostivat pääosan panssaridivisioonien kalustosta. Tykin kaliiperia suurennettiin Panzer III F:n valmistuksen aikana, noin neljäsosa varustettiin jo tehokkaammalla 50 millimetrin tykillä ja muutkin aseistettiin uudelleen.
Kaksi vaunua myytiin Neuvostoliittoon Molotov–Ribbentrop-sopimuksen osana. Kokeissa se osoittautui huomattavasti heikommaksi kuin uusi dieselkäyttöinen T-34. Panssarointi ja aseistus olivat myös huonommat.
Operaatio Barbarossassa jopa 50 millimetrin tykki osoittautui täysin kykenemättömäksi läpäisemään Neuvostoliiton T-34:n panssaroinnin, joten koko Panzer III oli korvattava Panzer IV:n parannetulla mallilla, jossa oli suuren lähtönopeuden 75 millimetrin tykki. Paremman vaunumallin puutteessa tehottoman Panzer III:n tuotantoa jatkettiin vielä kuukausia. Vuoden 1943 loppuun asti Panzer III -vaunuja palveli vielä merkittäviä määriä kaikilla rintamilla. Sen jälkeen Panzer IV korvasi sen.
Mallin Ausf. N myötä Panzer III siirtyi tukitehtäviin. Ausf N aseistettiin lyhytputkisella 75 millimetrin KwK37 L/24 -tykillä – samalla, jota oli käytetty Panzer IV:n ensimmäisissä malleissa. Tätä mallia käytettiin jalkaväen tukeen StuG III -rynnäkkötykin sijaan, joka oli myös jouduttu siirtämään panssarintorjuntaan. Vaunut palvelivat Tiger-pataljoonissa ja panssarikrenatööridivisioonissa tukitehtävissä. Joitain vaunuja oli vielä käytössä Normandiassa ja Arnheimissa vuonna 1944. Itärintamalta ne katosivat vuoden 1943 kuluessa, mutta joitakin vaunuja selvisi sodan loppuun hiljaisemmilla rintamilla, kuten Norjassa ja Alankomaissa.
Panzer III -vaunuja myytiin liittolaisille: Unkarille, Romanialle, Bulgarialle ja Slovakialle. Kroatia sai muutaman vaunun ja Turkki tilasi 56 kappaletta, mutta kaikkia niitä ei voitu toimittaa. Sodan jälkeen Norjaan jäi 30 vaunua.
Eri mallit

Panzerkampfwagen III Ausf A, B, C, D – prototyyppejä ennen sarjavalmistuksen alkua vuosina 1937–1938. 75 kappaletta rakennettu.
Panzerkampfwagen III Ausf E,F – Tuotantomallit 1939 – heinäkuu 1940. 37 millimetrin (myöhemmin 50 mm) tykki. 531 kappaletta rakennettu.
Panzerkampfwagen III Ausf G – Lisäpanssarointi tykin kilvessä. 50 millimetrin KwK 38 L/42 tykki. 600 kappaletta rakennettu aikavälillä 1940 – helmikuu 1941.
Panzerkampfwagen III Ausf H – Pieniä muutoksia, irtonainen lisäpanssarointi rungossa (30 mm + 30 mm lisälevy). 308 kappaletta rakennettu vuosina 1940–1941.
Panzerkampfwagen III Ausf J – Pidennetty runko, edessä panssaria 50 millimetriä. 1 549 kappaletta rakennettu maaliskuusta 1941 lähtien.
Panzerkampfwagen III Ausf J/1 – Pidempiputkinen 50 millimetrin KwK 39 L/60 -tykki. 1 067 kappaletta rakennettu loppuvuodesta 1941 vuoden 1942 puoleenväliin.
Panzerkampfwagen III Ausf L – Lisäpanssarointi (50 mm + 20 mm levy, tornissa 57 mm), tornin sivuhelmat, parannettu rekyylinvaimennin, ilmatorjuntakonekivääri. 653 kappaletta rakennettu vuonna 1942.
Panzerkampfwagen III Ausf M – Pieniä muutoksia, 250 kappaletta rakennettu aikavälillä lokakuu 1942 – helmikuu 1943. Suuri osa uudelleenaseistettiin toissijaisiin tehtäviin tai niistä rakennettiin rynnäkkötykkejä.
Panzerkampfwagen III Ausf N – Aseistettu 75 millimetrin L/24-tykillä. 700 kappaletta muunnettu J-/L-/M-malleista aikavälillä 1942 – elokuu 1943.
Muut Panzer III:een perustuneet vaunut

Tauchpanzer III – 160 vaunua muunnettiin vedenpitäviksi sukellustankeiksi peruuntunutta operaatio Seelöweä varten.
Panzerbefehlswagen III – Komentovaunu, lisäpanssarointi, lisäradiot ja vesiputkesta tehty valetykki. Muunnettu eri J-malleista noin 180 kappaletta.
Artillerie-Panzerbeobachtungswagen III – Tulenjohtovaunu, 262 kappaletta rakennettu. Aseistuksena yksi konekivääri.
Flammpanzer III Ausf M – liekinheitinvaunu, 100 kappaletta muunnettu Panzer III M -mallista vuonna 1943. Muunnettiin takaisin perusmalleiksi tai rynnäkkötykeiksi.
Bergepanzer III – Vuonna 1944 suurin osa jäljelle jääneistä vaunuista muunnettiin hinausvaunuksi.
Sturmgeschütz III – Rynnäkkötykki ilman tornia 75 millimetrin StuK-tykillä.
Neuvostoliitto sai suuren määrän Panzer III- ja StuG III -vaunuja sotasaaliiksi, ja niistä koottiin SU-76i -rynnäkkötykkejä korvaamalla torni ja tykki 76,2 millimetrin ZiS-5-tykillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panzerkampfwagen III Wikimedia Commonsissa
Saksan asevoimien panssariajoneuvot toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Panssarivaunut: Panzer I • Panzer II • Panzer III • Panzer IV • Panther • Tiger • Tiger II • Panzer 35(t) • Panzer 38(t)
Telatykistö: Wespe • Hummel • Grille • Panzerwerfer • sIG 33 • Wurfrahmen 40
Rynnäkkötykit: StuG III • StuG IV • StuIG 33 • StuH 42 • Brummbär • Sturmtiger
Panssarintorjuntavaunut: Panzerjäger I • Marder I • Marder II • Marder III • Hetzer • Jagdpanzer IV • Jagdpanther • Nashorn • Jagdtiger • Elefant
Puolitelavaunut: SdKfz 2 • SdKfz 4 • SdKfz 6 • SdKfz 7 • SdKfz 10 • SdKfz 11 • SdKfz 250 • SdKfz 251 • SdKfz 252 • SdKfz 253 • SdKfz 254
Panssariautot: SdKfz 221/22/23 • SdKfz 234 • ADGZ
Ilmatorjuntavaunut: Flakpanzer IV: Möbelwagen, Wirbelwind, Ostwind, Kugelblitz • Flakpanzer 38(t)
Prototyypit: Maus • E-sarja • Panther II • Waffenträger • Neubaufahrzeug • Sturer Emil
Suunnitelmat: Panzer VII Löwe • Panzer IX • Panzer X • Ratte • Monster
Panzer III Neuvostoliitossa kesällä 1943.
Alfredo Ildefonso Schuster

Alfredo Ildefonso Schuster vuonna 1930.
Alfredo Ildefonso Schuster (18. tammikuuta 1880 – 30. elokuuta 1954) oli italialainen benediktiini. Hänet vihittiin papiksi 19. maaliskuuta 1904. Hän oli vuodesta 1929 Milanon arkkipiispa ja yksi kardinaaleista. Hänet julistettiin autuaaksi vuonna 1996.
Kardinaali Schusterin ruumis Milanon tuomiokirkossa.
Aiheesta muualla

Bl. Alfredo Ildefonso Cardinal Schuster, O.S.B. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef