stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Attila József
Runojen suomennoksia

Läpinäkyvä leijona: runoutta ja elämäkerrallisia kirjoituksia. Suom. ja toim. Hannu Launonen. Porvoo: WSOY, 1999. ISBN 951-0-23442-7. (Hannu Launonen sai tästä käännöksestä vuoden 1999 Kääntäjäkarhu-palkinnon)
Taivas irtosi maasta: unkarilaista lyriikkaa 1900-luvulta. Suom. ja toim. Anna-Maija Raittila. Helsinki: Kirjayhtymä, 1986. ISBN 951-26-2626-8
Unkarin lyyra: unkarilaista lyriikkaa keskiajalta nykyaikaan. Suom. ja toim. Toivo Lyy. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1970.
Vapauden tulet. Suom. Otto Manninen, toim. Arvo Turtiainen. Helsinki: Kansankulttuuri, 1952.
Lähteenkirkas hiljaisuus: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, Kirjapaja 1983 ISBN 951-621-403-7
Aiheesta muualla

Attila József, (Arkistoitu – Internet Archive) Luettelo Attila Józsefin suomennetuista runoista, Linkki maailman runouteen, Runotietokanta, Lahden kaupunginkirjasto.
Attila József Suomi-Unkari-seuran sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Attila Józsefin kootut teokset unkariksi sekä englanninkielisiä käännöksiä
Meeting Attila József (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  RISM  IdRef 
Attila Józsefin patsas Szegedin yliopiston edessä.
Jouluyö murhayö

| Jouluyö murhayö> Silent Night, Deadly Night |
| --- | --- |
 Suomijulkaisun VHS-kansikuva
Ohjaaja:  Charles E. Sellier Jr.
Käsikirjoittaja:  Michael Hickey
Tarina:  Paul Caimi
Tuottaja:  Ira Richard Barmak Scott J. Schneid Dennis Whitehead
Säveltäjä:  Perry Botkin
Kuvaaja:  Henning Schellerup
Leikkaaja:  Michael Spence
Pääosat:  Lilyan Chauvin Gilmer McCormick Toni Nero Robert Brian Wilson Linnea Quigley
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Slayride Productions Inc.
Levittäjä:  TriStar Pictures
Ensi-ilta:  9. marraskuuta 1984
Kesto:  79 minuuttia 85 minuuttia (leikkaamaton versio)
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  750 000 dollaria
Tuotto:  2 491 460 dollaria
Seuraaja:  Silent Night, Deadly Night 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jouluyö murhayö, myöhemmin myös nimellä Jouluyö, kuoleman yö (engl. Silent Night, Deadly Night) on vuonna 1984 julkaistu Charles E. Sellier Jr:n ohjaama yhdysvaltalainen slasher-kauhuelokuva.
Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa 9. marraskuuta 1984, samana päivänä kuin Wes Cravenin ohjaama Painajainen Elm Streetillä.
Juoni

Elokuva kertoo Billy-nimisestä pojasta, joka näkee lapsena joulupukkipukuisen miehen murhaavan Billyn ja hänen pikkuveljensä Rickyn vanhemmat jouluaattoiltana. Vartuttuaan veljensä kanssa orpokodissa Billy patoo traumaattista kokemusta sisällään, kunnes ne vuosia myöhemmin hänen aikuisuuden kynnyksellä purkautuvat väkivaltaisella tavalla.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lilyan Chauvin  | … |  abbedissa   |
|  Gilmer McCormick  | … |  sisar Margaret   |
|  Toni Nero  | … |  Pamela   |
|  Robert Brian Wilson  | … |  Billy Chapman täysikäisenä   |
|  Danny Wagner  | … |  Billy 8-vuotiaana   |
|  Jonathan Best  | … |  Billy 5-vuotiaana   |
|  Alex Burton  | … |  Ricky Chapman   |
|  Max Broadhead  | … |  Ricky 4-vuotiaana   |
|  Britt Leach  | … |  Sims   |
|  Nancy Borgenicht  | … |  Randall   |
|  H.E.D. Redford  | … |  ylikomisario Richards   |
|  Linnea Quigley  | … |  Denise   |
|  Leo Geter  | … |  Tommy   |
|  Randy Stumpf  | … |  Andy   |
|  Will Hare  | … |  isoisä Chapman   |
|  Tara Buckman  | … |  Ellie Chapman   |
|  Geoff Hansen  | … |  Jim   |
|  Charles Dierkop  | … |  tappajapukki   |
Vastaanotto

Elokuva on ensimmäisiä kauhuelokuvia, joiden teemana on joulu, ja se nauttii nykyään kulttimainetta. Se sai ilmestymisaikanaan paheksuvaa kritiikkiä Yhdysvaltain koulujen vanhempainyhdistyksiltä jouluteeman ja julkaisuajankohdan perusteella. Elokuva poistettiinkin elokuvateatterilevityksestä ennenaikaisesti, mutta elokuva ehti silti tuottaa voittoa.
Video-oppaassa vuodelta 1995 Kari Hintikka antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hänen mukaansa Jouluyö murhayö on amerikkalaisittain syviä viiltoja yrittävä kauhistelu, joka tyytyy alun siedettävän kehittelyn jälkeen listimiseen.lähde tarkemmin?
Elokuvasta tehtiin viisi jatko-osaa, ensimmäisenä myös kulttimainetta nauttiva Silent Night, Deadly Night 2.
Kohtelu Suomessa

Valtion elokuvatarkastamo määräsi ennakkotarkastuksessa 2. syyskuuta 1989 elokuvalle ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten sitä ei saanut laillisesti Suomessa esittää eikä levittää. Täyskielto kumoutui 1. tammikuuta 2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä.
Aiheesta muualla

Silent Night, Deadly Night Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Jukagiiriset kielet

Jukagiiristen kielten levinneisyys 1600-luvulla (viivoitus) ja 1900-luvulla (punainen).
Jukagiiriset kielet on kielikunta, jonka kieliä puhuvat jukagiirit Itä-Siperiassa Sahan tasavallassa ja Magadanin alueella.
Jukagiirisiin kieliin kuuluu ainoastaan kaksi kieltä:
pohjoisjukagiiri (tundrajukagiiri)
eteläjukagiiri (kolyma- eli metsäjukagiiri)
Jukagiirisilla kielillä on hyvin vähän puhujia. Pohjoisjukagiiria puhuu 150 ihmistä ja eteläjukagiiria vain 50 ihmistä. Tiettyjen yhtäläisyyksien vuoksi näiden kielten sukulaisuutta uralilaisten kielten kanssa on tutkittu paljon, mutta tuloksia tässä suhteessa ei ole toistaiseksi pidetty vakuuttavina.
Toisinaan pohjois- ja eteläjukagiiria pidetään saman kielen kahtena, tosin toisistaan suuresti eroavana, murteena. Tällöin jukagiiri olisi isolaattikieli. 1800-luvun lopulta on mainintoja kahdesta jukagiirin sukuisesta kansasta ja kielestä: tšuvaneista ja omokeista. Kummatkin ovat hävinneet vaikka esiintyvät yhä jopa Venäjän kansallisuusluokituksessa.
Yhdessä muiden pienten Siperiassa esiintyvien kielikuntien kanssa jukagiiriset kielet luetaan paleosiperialaisiin kieliin. Tämä kieliryhmän nimitys ei viittaa ajatukseen kielten mahdollisesta yhteisestä alkuperästä vaan on alueellinen ja tarkoittaa niitä eri puolilla Siperiaa esiintyviä pieniä kielikuntia ja isolaattikieliä, jotka eivät kuulu pohjoisessa Euraasiassa laajemmalle levinneisiin suurempiin kielikuntiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jukagiiriset kielet Wikimedia Commonsissa
Isolaattikielet
abinomn
aimara
ainu
baski
bung
burušaski
hadza
haida
huaorani
japani
jeniseiläiskielet
jukagiiri
karkar-yuri
kehu
korea
kuot
kutenai
nihali
nivhi
odiai
porome
sandawe
sause
washo
yaghan
yalë
zuni
Jukagiiristen kielten sekä uralilaisten kielten eräiden pääryhmien likimääräiset nykyiset puhuma-alueet.
  Jukagiiriset kielet
  Samojedikielet
  Ugrilaiset kielet
  Suomalais-permiläiset kielet
Jukagiireja Jakutiassa vuonna 1905.
SS John Grafton

SS John Grafton, joka ajoi 1905 aselastissa karille Orrskärin luona.
SS John Grafton oli rahtilaiva, joka toi elokuussa 1905 Suomeen Japanin rahoittaman aselastin, josta osa purettiin Kemin edustalla olevalle Möylyn saarelle. Alus jatkoi tämän jälkeen Pietarsaari-Kokkola-seudulla olevaan Luodon saaristoon, jossa se ankkuroitui Kallskärin (nykyisin Orrskär) lahteen. Aseita siirrettiin laivasta proomuun. Lähtiessään ankkuripaikaltaan John Grafton ajoi karille ja upposi 8. syyskuuta 1905. Laiva räjäytettiin, ettei aseiden kuljetushanke paljastuisi, mutta venäläiset saivat kuitenkin tapahtuneen tietoonsa.
Aluksen kuljettamat aseet oli tarkoitettu sekä Venäjän vallankumouksellisille että suomalaisille aktivisteille. Näitä aseita meni sitten muun muassa Voimaliiton käyttöön ja niitä väitetään menneen myös Venäjälle käytettäväksi Moskovan katutaisteluissa joulukuussa 1905.
Taustaa

Venäjän–Japanin sodan puhjettua 1904 aktivisteihin kuulunut Konni Zilliacus otti yhteyttä Japanin Tukholman-sotilasasiamieheen, eversti Akashi Motojiroon. Zilliacus ehdotti yhteistoimintaa Venäjän hallitusta vastustavien vallankumouksellisten ryhmien ja Japanin välillä. Hän kiersi Euroopassa tunnustelemassa maanpaossa elävien kumouksellisten ryhmien mielipiteitä asiasta ja järjesti yhteistyössä puolalaisten kumouksellisten kanssa Venäjän armeijan riveissä palvelleiden puolalaisten sotilaiden joukkokarkaamisen Mantšurian rintamalla.
Eri vallankumousryhmät järjestivät yhteisen kokouksen ensin lokakuussa 1904 Pariisissa ja sitten huhtikuussa 1905 Genevessä. Kokouksissa sovittiinkin aseellisen kapinan aloittamisesta. Suomessa Leo Mechelinin johtamat perustuslailliset eivät hyväksyneet väkivallan käyttöä ja niinpä passiivista vastarintaa organisoinut Kagaali kieltäytyi ratifioimasta Pariisin kokouksen päätelauselmaa. Zilliacus perusti nyt Suomen aktiivisen vastustuspuolueen, jolla oli äänenkannattajana salaa levitetty Frihet (”Vapaus”) -lehti. Puolueen perustava kokous pidettiin 17. marraskuuta 1904 ja sen puheenjohtajaksi valittiin Johannes Gummerus. Puolueella oli myös oma taistelujärjestönsä jonka tehtävänä oli terroritekojen suunnittelu ja toteutus.
Aseet hankitaan

Zilliacus ja Akashi pääsivät aloittamaan valmistelut sen jälkeen kun Japani oli suostunut rahoittamaan aseiden hankinnan ja Venäjältä tuli tieto että Pietarissa oltiin valmiita aseelliseen kapinaan. Ensimmäiseen Zilliacuksen Tukholman kautta Suomeen lähettämään ase-erään kuului 300 Hampurista hankittua Mauser-pistoolia ja 200 Lontoosta hankittua Browning-pistoolia. Seuraavaksi alettiin valmistella suuremman asemäärän hankkimista. Kesäkuussa 1905 tehtiin sopimus 15 560 Vetterli M 1869 -kiväärin ja 2,5 miljoonan patruunan ostamisesta Sveitsistä. Sveitsin armeija oli käyttänyt Vetterli-kivääriä 1870- ja 1880-luvuilla ja näitä käytöstä poistettuja kivääreitä myytiin sekä Euroopan että Yhdysvaltojen markkinoille. Englannista hankittiin 2 500 Webley-revolveria ja 3 tonnia räjähdysaineita. Suomen osalle tästä lastista varattiin 5 500 kivääriä, 500 revolveria ja 2 tonnia räjähdysaineita.
Kuljetuksen valmistelu

Akashi hankki Lontoosta lastin kuljetusta varten John Grafton -nimisen 315 nettorekisteritonnin rahtilaivan. 158 jalkaa pitkä John Grafton oli rakennettu Newcastlessa vuonna 1883 ja siinä oli 80 hevosvoiman höyrykone. Lisäksi tarvittiin matalan syväyksen aluksia purkamaan aselastia Suomen matalalla ja karikkoisella rannikolla. Apualuksiksi ostettiin lopulta Cecel ja Cysne -nimiset höyryjahdit, joista jälkimmäisen kölittömyyden pelättiin tekevän siitä merenkulkukelvottoman Pohjanmeren ylittämiseen. John Graftonin päällikkönä oli aktivisteihin kuulunut John William Nylander ja luotseina toimi Pohjanmaan rannikot tuntevia miehiä. Muu miehistö oli värvätty Lontoon East Endin ja Whitechapelin merimieskapakoista. Tämän miehistön alkoholin käyttö aiheutti useita vaaratilanteita matkan aikana. Japanilaiset järjestivät aselastin junakuljetuksen Sveitsistä Rotterdamin satamaan jossa ne lastattiin heinäkuussa 1905 Ranskasta lähteneeseen John Graftoniin.
Zilliacuksen alkuperäisen suunnitelman mukaan John Graftonin piti ensin luovuttaa Venäjälle menevät aseet Suomenlahdella sijaitsevan Pienen Tytärsaaren luona ja sitten kulkea pitkin Suomen rannikkoa Viipurista Tornioon ja luovuttaa Suomeen tulevia aseita eri paikoissa rannikolla. Pietarissa oli tarkoitus jakaa salakuljetetut aseet työläisille ja aloittaa asellinen kapina sosialistivallankumoksellisten johtajan Jevno Azefin ja pappi Georgi Gaponin johdolla. Suomi irtautuisi samalla Venäjästä ja julistautuisi tasavallaksi. Aktiivinen vastustuspuolue laski saavansa liikkeelle 1 500 miestä Pohjanmaalla ja suomalaiset työväenjärjestöt lupasivat lisäksi 25 000 miestä.
Lastin vastaanottajat pelkäsivät salahankkeen ilmituloa ja päättivät lähteä Graftonia vastaan varoittamaan viranomaisten valppaudesta. Syysmyrsky pakotti kuitenkin aktivistit hakemaan suojaa Suursaaresta; he joutuivat lopulta palaamaan Kotkaan ruokavarastojen loputtua. SS John Grafton saapui Tytärsaaren vesille 19. elokuuta tapaamatta aktivisteja sovitulla tapaamispaikalla ja kapteeni Strautmanis päätti muutaman tunnin kiertelyn jälkeen palata Tanskaan. Aktivistit saapuvat viimein tapaamispaikalle mutta auttamatta myöhässä. SS John Grafton oli jo poistunut Tytärsaaren vesiltä. Suunnitelma muuttui niin, että John Grafton purkaisikin kaikki aseet Pohjanmaan rannikolla ja Venäjälle menevät aseet kuljetettaisiin maitse Pietariin.
John Grafton saapuu Pohjanmaan rannikolle

John Grafton sai jo Ahvenanmerellä pohjakosketuksen ja laivaan vuoti jonkin verran vettä. Matkaa voitiin kuitenkin jatkaa. Ensimmäinen osa lastista purettiin 4. syyskuuta Kemin edustalla sijainneelle Möylynkarille. John Grafton lähti iltapäivällä Kemin luota kohti etelää. Suunnitelman mukaan osa lastia oli määrä purkaa Pietarsaaren lähellä ja sen jälkeen luovuttaa loput aseet parissa paikkaa etelämpänä Pohjanmaan rannikkoa. John Grafton saapui sovitulle kohtauspaikalle Lillgrundetin eteläpuolella 6. syyskuuta vastaisena yönä.
Orrskärin lähellä laivasta purettiin yöllä 20 kiväärilaatikkoa, 10 laatikkoa revolvereja sekä 100 ammuslaatikkoa Kokkolan Ykspihlajan satamasta saapuneen höyryjahti Freijan hinaamaan proomuun. Suunnitelmat olivat muuttuneet tässä vaiheessa niin että loppuosa lasti päätettiin jättää johonkin Ahvenanmaan saariston saareen josta aseet sitten jaettaisiin eteenpäin. Freija jätti hinaamansa aselastissa olleen proomun ankkuriin Långskärin lähellä sijainneeseen salmeen. John Graftonin räjäytyksen jälkeen proomu hinattiin Geddvikeniin ja lastina olleet aselaatikot heitettiin mereen. Tämän jälkeen proomu palasi tyhjänä Kokkolaan. Myöhemmin näitä aselaatikoita nostettiin merestä sukeltajan avulla ja aseet kuljetettiin ensin Halkokarin satamaan ja sieltä edelleen soutuveneillä Kokkolaan jossa ne piilotettiin Isokadun varrella olleeseen heinäsuojaan.
Karilleajo ja laivan räjäytys

Seuraavana aamuna 6. syyskuuta John Grafton nosti ankkurin ja lähti kohti etelää. Se sai kuitenkin jo 15 minuutin kuluttua lähdöstä pohjakosketuksen Orrskärin ulkopuolella Stor Vattungenin ja Storgrundin välillä ja juuttui karille. Aselaatikoita alettiin nyt kuljettaa maihin laivan kahdella pelastusveneellä. Perjantaina 8. syyskuuta paikalle saapui Mässkäristä tullin purjevene. Tullimiehet pidätettiin ja he pääsivät lähtemään paikalta vasta kun laiva oli räjäytetty. Aluksen päällikkö Nylander päätti räjäyttää aluksen koska sen lastia ei haluttu jättää venäläisten käsiin. John Grafton räjäytettiin iltapäivällä noin kello 16 aikaan ja voimakas räjähdys kuultiin 50 kilometrin säteellä. Tullimiehet ilmoittivat asiasta eteenpäin vasta sunnuntaina 10. syyskuuta ja niinpä aseita ehdittiin kuljettaa pois paikalta lähiseudun asukkaiden veneillä perjantain ja lauantain aikana. Päällikkö Nylander sähkötti Helsinkiin salakuljetusta johtaneille aktivisteille peitekielisen viestin: Täti on kuollut - hän halkesi. John Graftonin miehistö siirtyi sitten muutaman pietarsaarelaisen aktivistin avustuksella purjeveneillä Ruotsiin.
Sunnuntai-iltapäivänä John Graftonin uppoamispaikalle saapui Vaasan läänin kuvernööri mukanaan yli 100 venäläistä sotilasta. Venäläiset aloittivat nyt useita päiviä kestäneen aselastin keräämiseen sukeltajien avulla. Kaikkiaan venäläisten haltuun joutui lastista lopulta 9 150 kivääriä, 690 revolveria, 332 000 patruunaa ja 100 laatikollista räjähdysaineita. Jotain yksittäisiä aseiden osia ja patruunahylsyjä on vielä aluksen uppoamispaikalla meren pohjassa.
Jälkiseuraukset

Paljastunut aseiden salakuljetus ja Suomessa liikkuneet huhut uusista asetoimituksista saivat venäläiset viranomaiset varuilleen. Niinpä suurlakon alkaessa marraskuussa 1905 ei Suomen kenraalikuvernööri Ivan Obolenski antanut lupaa tukahduttaa lakkoa sotilaallisin toimin, koska hän uskoi, että Suomeen oli salaa toimitettu jo 75 000 kivääriä kansannousun varalle.
Tsaari kirjoitti saamansa raportin reunaan: "Ruma juttu". Aktiivinen vastustuspuolue sai haltuunsa vain tuhatkunta näitä "graftoneiksi" ristittyjä sveitsiläisiä kiväärejä. Niitä käytettiin vuoden 1918 sisällissodassa punaisia vastaan.
Kuunari Peterin aseidenkuljetus

Keväällä 1906 aktivisteihin kuuluneet Johannes Gummerus, A. G. von Rehausen ja F. Järnström ostivat Henry Biaudet'n avulla Sveitsistä aseita vastaperustetun Voimaliiton laskuun. 2500 kiväärin ja 1,2 miljoonan patruunan aselasti kuljetettiin Suomeen Tanskasta hankitulla kuunari Peterillä. Peter lähti kohti Suomea 30. kesäkuuta 1906. Lasti oli tarkoitus purkaa Mäntyluodossa ja Merikarvialla mutta tälläkin kertaa suunnitelmaa oli pakko muuttaa. Koko lasti purettiin Närpiön Pielahdessa (Pjelax) jonne Peter saapui illalla 8. heinäkuuta. Aseet kuljetettiin sitten hevoskärryillä Kristiinankaupunkiin ja sieltä edelleen muualle maahan.
Nykyisin

Vuonna 1930 pystytettiin Luodon Orrskärille John Graftonin muistomerkki. Samana vuonna valmistui myös Carl von Haartmanin ohjaama suomalainen mykkäelokuva Kajastus joka kuvasi aktivistien toimintaa ja John Graftonin matkaa.
John Graftonin uppoamispaikalla on nykyisin (2008) jäljellä vain muutaman metrin syvyydessä olevia pirstaleita ja vääntyneitä laivan kaiteita ym. osia. Jonkin verran käsiaseiden ja kiväärien patruunoiden hylsyjä löytyy romujen seasta. Sukelluskerho Kokkolan Merisaukot on tutkinut ja kartoittanut uppoamispaikan hyvin tarkasti.
Kirjallisuutta

K.-G. Olin: Grafton-affären 1993, ISBN 952-9600-13-5
Aiheesta muualla

Luodon kunnan sivu John Graftonista (ruotsinkielinen)
Tietoja Vetterli-kivääristä (Internet Archive)
Aselaiva Grafton
John Graftonin sankaritaru, Hakkapeliitta, 16.09.1930, nro 38, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Eino I. Parmanen : Aselaiva John Graftonin matka Hollannista Suomeen, Asemies, 16.05.1938, nro 2, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Judinsalo

Judinsalo
Judinsaloa Hopeasalmen vasemmalla rannalla
| --- | --- |
Sijainti:  Luhanka Keski-Suomi Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  202,5 m 
Pinta-ala:  24,9 km²  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Judinsalo  on Päijänteen saari Keski-Suomessa Luhangassa. Se sijaitsee Päijänteen Judinsalonselän ja Saviselän välissä. Se on kaikista Suomen sisävesien saarista 17. suurin.
Maantietoa

Saari on 7,7 kilometriä pitkä, 6,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 24,9 neliökilometriä . Se sijaitsee Päijänteen itärannan tuntumassa alueella, jota kutsutaan myös Pien-Päijänteeksi . Saaren länsipuolella aukeaa avoin Judinsalonselkä, jonka länsipuolella sijaitsevat Haukkasalo ja Mustassalo. Saaren pohjoispuolella sijaitsee Kotkatselkä, joka on Keihäsniemen ja Onkisalon väliinsä sulkema Judinsalon kokoinen järvenselkä. Saaren eteläpuolelle jää Herjaanselkä, joka on laidoiltaan erittäin saaristoinen. Itäpuolella saaren editse kulkee mantereen eli Vuorisalon niemimaan välinen Hopeasalmi, joka on 180–600 metriä leveä. Onkisalon edusta on hyvin saaristoinen ja suojaisa. Judinsalon pohjoisosassa oleva Vuoksensalmi ja itäpuolella Hopeasalmi ovat kummatkin virtaavia salmia .
Saaren keskiosa eroaa luonteensa puolesta muista saaren osista. Siellä sijaitsee neljä järveä lähekkäin ja niiden välissä on peltoalueita ja asutusta. Suurin järvi on Jutilanjärvi, jonka länsi puolella sijaitsee Haukijärvi ja lounaispuolella Turanen. Näiden järvien välissä aukeaa neljän maatilan pellot. Neljäs järvi Särki-Heinänen sijaitsee Jutilanjärven itäpuolella ja siellä on viidennen maatilan peltoja. Särki-Heinäsen eteläpuolella on vielä Ahven-Heinänen ja Jutilanjärven eteläpuolella sijaitsee Herjaanlampi, jonka kautta pohjoispuolen järven laskevat Herjaanlahteen. Aivan saaren itäpäässä sijaitsee pieni Niitlampi ja saaren länsipäässä sijaitsevat Hivunlampi ja siihen laskeva Keikkalanlampi, joiden ympärillä sijaitsee viiden maatilan pellot. Keikkalanlammen ja Turasen välissä on vielä usean talon pellot ja saaren pohjoispäässä on lisäksi kolme talon pellot. Kaikki maatilat eivät ole enää viljelytoiminnassa. Kulttuurimaisemien välissä on saaren metsämaat kalliopohjaista kangasmetsää, joka on havupuuvaltaista.
Saaren korkeussuhteet ovat vaihtelevia. Saaren järvirikkaassa osassa on alavaa, mutta saaren koillis- ja länsiosassa mäet kohoavat yli 140 metrin korkeuteen. Tällaisia mäkiä ovat koillispäässä Iso Pirttivuori, lounaisrannan Tuomiovuori ympäristöineen, länsirannan Sunttivuori, Viistinvuori, Huhanvuori ja saaren luoteisosassa Lylyvuori. Muita vuoria korkeampina kohoavat Rasinvuori, Punavuori ja Haukivuori saaren keskiosassa. Saaren korkein huippu sijaitsee Haukivuorella, joka yltää noin 202,5 metrin korkeuteen merenpinnasta eli 124 metrin korkeuteen Päijänteestä. Haukivuoren länsirinteessä sijaitsee pieni luonnontilainen Pohjatonlampi.
Saaren haja-asutus muodostuu 17 maatilasta, muista kiinteistä talouksista ja suuresta määrästä kesäasukkaasta. Maatilojen kannattavuus on 2000-luvulla heikentynyt niin, ettei kaikille tiloille ole saatu jatkajia. Niinpä peltoala on pienentynyt hieman ja peltopalstoja muutettu niityiksi. Saaren kautta kulkee Luhangan ja Sysmän välinen seututie 612, joka on seudun maisematie . Judinsalon laivalaituri sijaitsee Judinsalon länsipäässä Tuomiovuoren luoteispuolella Joensuunsaaren suojassa. Siellä käy vaihtamassa matkustajia useampikin matkustuslaiva .
Luontoarvoja

Saarella on neljä luonnonsuojelualuetta. Saaren lounaispäässä sijaitsevat Tuomiovuoren rannat ovat rantojensuojelualuetta, johon kuuluu noin kaksi kilometriä rantaviivaa ja alle 300 metriä leveä kaistale rantametsää. Saaren pohjoisrannassa sijaitsee Judinkallio, jonka kärki on luonnonsuojelualuetta. Saaren luoteispäässä sijaitsee Keitaanlahden ja Papinniitunlahden ranta-alueita sekä Niitlammen takasuo, jotka kaikki yhdessä ovat suojeltuja. Neljäs alue on pieni luoteisrinne Herjaanlahden rantametsikössä.
Judinsalon suojelualueista osa kuuluu Natura 2000 -hankkeen Onkisalo–Herjaanselän (FI0900077, 2 063 hehtaaria) alueisiin. Judinsalossa Onkisalo–Herjaanselän alueeseen kuuluvat Judinkallion alue, Keitaanlahden ja Papinniitunlahden ranta-alueet ja Tuomiovuoren ranta-alueet. Tosin Tuomiovuoren alueet kuuluvat Herjaanselän saariston suojelualueeseen.
Saaren pohjoisosien kallioalueet Haukivuori ja Lylyvuori ovat maisemallisesti merkittäviä (kohde KAO090073). Kallioiset ylänköalueet näkyvät massiivisena muodostelmana Kotkatselälle ja saaren omalle Haukijärvelle. Rinteiden loivuus kuitenkin piilottaa kalliopaljastumat metsän taakse. Tästä säännöstä poikkeuksena Lylyvuoren kalliorinteet näkyvät pohjoispuolen maantielle. Lylyvuorelta ja Haukivuorelta on kauaskantoiset näkymät eri suuntiin niiden rinteiden jyrkkyyden tai ympäristön avohakkuiden takia. Lylyvuori on muodostunut granodioriitistä ja Haukivuori graniitista. Haukivuoren rinteen suo ja sen Pohjatonlampi laskevat luonnontilaista puroa myöten rinnettä alas. Puronvarressa on lehtomaista kasvillisuutta.