stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kissit

Kissit ovat atlantinkongolaisiin mel-kieliin kuuluvaa kissiä puhuva kansa Guinean, Sierra Leonen ja Liberian rajaseudulla.
Kissiä puhuu vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan 4,1 prosenttia Guinean väestöstä eli noin 431 500 henkeä. Sierra Leonessa kissejä on vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan 175 800 henkeä eli 2,5 prosenttia maan väestöstä. Liberian 168 000 kissiä muodostavat vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 4,8 prosenttia väestöstä.
Kissit asuvat Guineassa varsinkin Guéckédoun ja Kissidougoun prefektuureissa. Historiallisen perinteen mukaan heidän lähtöalueensa on Nigerjoen yläjuoksulla Fouta Djallonin eteläosassa. Kissien sukukansoja ovat bullomit, bagat, temnet ja landumat.
Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirsi, maapähkinä, maniokki ja bataatti. Lisäksi kerätään öljypalmun hedelmiä, harjoitetaan kalastusta ja hoidetaan karjaa. Pienet kylät koostuvat pyöreistä palmunlehdillä katetuista asumuksista. Ruokavalio käsittää etupäässä palmuöljyllä ja vihanneksilla maustettuja puuroja. Käsityöammatteja ovat puunveisto, kankaiden kutominen ja värjääminen sekä saviastioiden valmistus. Kissit ovat tunnettuja ihmisiä ja elämiä esittävistä puuveistoksista ja naamioistaan.
Yhteiskuntajärjestyksen perustana on päällikön johtama suurperheiden yhteisö. Sukujärjestelmä on patrilineaarinen ja avioliitto virilokaalinen. Kissit ovat pääosin animisteja, kristittyjä tai harjoittavat synkretististä uskontoa. Noin kymmenesosa on muslimeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kissit Wikimedia Commonsissa
Kitaanin kieli

Kirgisiasta löydetty kitaaninkielinen käsikirjoitus.
Kitaanin kieli on Mongoliassa ja Koillis-Kiinassa 300–1100-luvuilla asuneiden kitaanien puhuma kuollut mongolikieli.
Kitaanien johtama paimentolaisheimojen liittoutuma valtasi Koillis-Kiinan 900-luvun alussa ja perusti vuonna 916 Liao-dynastian valtakunnan, jonka džurtšenit hävittivät vuonna 1125. Tappion jälkeen osa kitaaneista siirtyi Keski-Aasiaan. Siellä he perustivat Karakitain valtakunnan, jonka mongolit valtasivat vuonna 1218.
Kitaanit käyttivät kahta kirjoitusjärjestelmää. Vuonna 920 luotiin ”suuri kirjoitus”, jonka uskotaan koostuneen useista tuhansista sanamerkeistä. Vuonna 925 laadittiin muutamia satoja merkkejä käsittävä ”pieni kirjoitus”, jota on käytetty kaikissa säilyneissä kielenmuistomerkeissä. Merkit on lainattu kiinasta, mutta yksittäisten sanojen asemasta ne ilmaisevat tavuja ja muodostavat kokonaisia sanamuotoja ilmaisevia ryhmiä. Ainoastaan osa kitaanin kirjoitusmerkeistä on onnistuttu tulkitsemaan. Niiden analyysi on kuitenkin paljastanut, että kyse on mongolinsukuisesta kielestä.
Aiheesta muualla

Je.A. Kuzmenkov: Kidanski jazyk (venäjäksi)
Kiteen vaakuna

Kiteen vaakuna
Kiteen vaakuna on Kiteen kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa sisävesiliikenteeseen yleensäkin, mutta tässä tapauksessa erityisesti Suomen ensimmäisen höyrylaivan, höyrylaiva Ilmarisen vesillelaskuun Kiteen Puhoksella 1833.
Vaakunan selitys on ”puna-mustakatkoisessa kilvessä hopeinen ruoriratas.” Vaakunan on suunnitellut Tapio Vallioja, ja Kiteen kunnanvaltuusto hyväksyi sen 29. kesäkuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 7. marraskuuta samana vuonna.
Kissasaari

Kissasaari
| --- | --- |
Muut nimet:  Kanonerski ostrov
Sijainti:  Kirovin piiri, Pietari Venäjä
Vesialue:  Nevanlahti
Merialue:  Itämeri
Pinta-ala:  1,15 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kissasaari  (ven. Каноне́рский о́стров, Kanonerski ostrov) on saari Nevan suiston lounaisosassa Pietarissa Venäjällä. Lännessä se rajoittuu Nevanlahteen ja idässä Merikanavaan, joka erottaa sen Gutujevin saaresta.
1700-luvun alkupuolella saaren venäjänkielinen nimi oli Batareinyi ostrov siellä sijainneen tykistöpatterin mukaan. 1700-luvun lopulla se sai nykyisen nimensä (suomeksi ”Tykkimiehensaari”). 0,9 neliökilometrin laajuisella saarella on satamalaitoksia ja telakka. Vuonna 1981 rakennettu tunneli yhdistää sen Gutujevin saareen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kissasaari Wikimedia Commonsissa
Kissasaari Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Guineanlintuhaukka

| Guineanlintuhaukka |
| --- | --- |
 Piirros John Gerrard Keulemans, 1874
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Lintuhaukat Accipiter
Laji::  toussenelii
Kaksiosainen nimi
 Accipiter toussenelii  (J. Verreaux, E. Verreaux, and Des Murs, 1855) 
Katso myös
   Guineanlintuhaukka Wikispeciesissä   Guineanlintuhaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Guineanlintuhaukka (Accipiter toussenelii) on lintuhaukkojen sukuun kuuluva lintulaji, jota tavataan Länsi-Afrikassa. Sitä pidetään usein samana lajina kuin afrikanlintuhaukkaa.
Levinneisyys ja esiintymisalue

Laji saattaa jakautua kahteen alaryhmään, itäiseen (A. t. toussenelii ja A. t. canescens), jota on tavattu Kongojoen valuma-alueella Gabonin ja Etelä-Kamerunin länsipuolella, sekä läntiseen (A. t. macroscelides ja A. t. lopezi), jota on tavattu Länsi-Kamerunista Senegalin länsipuolelta ja Biokosta. Sen elinpiiri on alava metsä, etenkin sademetsä ja tiheä sekundäärimetsä, usein jokien ja soiden lähellä. Myös mangrovemetsät kuuluvat sen elinpiiriin. Sitä tavataan myös viljelyksillä, puistoissa ja suurissa puutarhoissa. Se ei ilmeisesti ole muuttolintu eikä vaella nuorten lintujen levittäytymistä lukuun ottamatta.
Sen rajana afrikanlintuhaukkaan on Länsi-Uganda ja itäinen ja eteläinen Kongon demokraattinen tasavalta.
Kuvaus

Guineanlintuhaukan siipiväli on koirailla 18,4–20,3 cm ja naarailla 20,4–24,3 cm. Sen pituus on noin kolme viidesosaa siipivälistä. Koiraat painavat 150–235 grammaa, naaraat 170–265 grammaa. Vaikka kaikki petolintunaaraat ovat koiraita suurempia, näillä ero on tavallista suurempi. Aikuisen silmät, vahanahka ja jalat ovat keltaiset tai kellanoranssit. Itäisen alalajin aikuiset ovat päältä tummanharmaita mutta pää on vaaleampi. Alapuolella siinä on punaruskeaa ja valkoista. Pyrstö on musta ja siinä on kaksi tai kolme täplää. Nuoret ovat päältä mustia ja alta valkoisia, eikä niissä ole merkkejä.
Läntisen alalajin aikuiset ovat myös päältä tummia, mutta niillä kurkku on harmaa, ja raidoituksessa on alapuolella punaruskeaa. Pyrstössä niillä on kolme valkoista täplää. Nuoret linnut ovat päältä mustanruskeita ja alta valkoisia mustin pilkuin.
Tavallisin ääni 2–3 sekunnin välein kuuluva ”vatsastapuhujan rahiseva krit tai terävämpi uit”. Se kuuluu linnun istuessa paikallaan, etenkin aamuvarhain, ja lennossa, ja se on parien ja kosiskelussa käytetty sekä reviirin ilmoitusääni. Kun koiras tuo syötävää pesään, se päästää ”hiljaisemman tshuk- tai krit-äänen”. Pesän ympäriltä kuuluu muita hiljaisempia ja pehmeämpiä ääni, joita päästelee ehkä lähinnä naaras.
Lisääntyminen

Guineanlintuhaukan pesintäkausi alkaa heinä-elokuussa ja päättyy helmikuussa. Afrikanlintuhaukasta poiketen lajin sanotaan tekevän lentoesityksiä vain harvoin. Pesä on 6–20 metrin korkeudessa suuren puun päähaarassa tai sivuoksalla lehvästön tai köynnösten kätkössä. Se rakennettu risuista, ja on noin 40 cm leveä ja 15–45 cm syvä, ja siinä on reunuksena tuoreita lehtiä. Naaras munii kaksi tai kolme munaa (harvoin yhden tai neljä). Muiden lintuhaukkojen tapaa naaras hautoo ja huolehtii poikasista ja koiras hankkii ravintoa, joskin naaras saalistaa jonkin verran kuin poikaset ovat kasvaneet. Haudonta kestää noin neljä tai viisi viikkoa, ja poikaset ovat lentokykyisiä 32–36 päivän ikäisinä. Nuoret linnut vaihtavat luultavasti suoraan aikuisten höyhenpukuun vähän yli vuoden ikäisinä.
Ravinto

Lajin ravintona ovat sammakot ja makeanveden äyriäiset. Se saalistaa suurempia hyönteisiä kuin afrikanlintuhaukka ja syö myös sisiliskoja, kastematoja ja pieniä nisäkkäitä ja lintuja. Se saalistaa koko päivän, myös aamu- ja iltahämärässä. Saalistaessaan se on piilossa puiden latvuksissa, usein aukeiden paikkojen kuten polkujen tai vesien äärellä. Se myös lentää nopeasti puusta toiseen saalistaessaan, jonka se sieppaa syöksye tai sieppaa, ja lentää tiheän kasvuston vierellä josta se syöksyy läpi yllättäen saaliinsa.selvennä
Suojelutilanne

Lajin lukumäärä on luultavasti supistumassa elinalueiden häviämisen vuoksi, mutta se on melko sopeutuvainen ja lienee yhä yleinen.
Luokittelu

Kahta alalajiryhmää voi pitää erillisinä lajeina, ja siinä tapauksessa läntinen on nimeltään Accipiter macroscelides. Tavallisemmin kuitenkin tämä laji liitetään yhteen afrikanlintuhaukan (Accipiter tachiro) kanssa, sillä ryhmät sekoittuvat toisiinsa ja vaihtelevat hyvin paljon, ja eri populaatiot muistuttavat toisiaan. Guineanlintuhaukkaa pidetään erillisenä lajina teoksen Handbook of the Birds of the World ynnä muiden auktorien mukaan.
Joidenkin tutkijoiden mukaan tämä taksoni on alalaji seuraavasta lajista: Accipiter [tachiro or toussenelii] (sensu lato) (laajasti ymmärrettynä).
Luokittelu > Alalajit

ITIS:n luettelossa mainitaan seuraavat alalajit:
Accipiter toussenelii lopezi (Alexander, 1903)
Accipiter toussenelii macrocelides (Hartlaub, 1855)
Accipiter toussenelii toussenelii (J. Verreaux, E. Verreaux & Des Murs, 1855)
Nimen tausta

Lajin nimesivät Des Murs ja Verreaux Alphonse Toussenelin mukaan kannustaakseen häntä etenemään luonnontieteellisissä tutkimuksissaan.
Käännös suomeksi
Kiuruveden vaakuna

Kiuruveden vaakuna
Kiuruveden vaakuna on Kiuruveden kaupungin tunnus, joka on samalla puhuva vaakuna.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kultainen kiuru siivet levitettyinä, alapuolella saatteena kolme hopeista vesilehvää asetettuina 2 + 1.” Vaakunan on suunnitellut Tapio Vallioja, ja Kiuruveden kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 29. marraskuuta 1962. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 7. kesäkuuta 1963.
Kithas

| Kithas> Κίθας.Sijainti |
| --- | --- |
 Kithas
Koordinaatit:  40°23′48″N, 23°3′21″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Lákkoma, Néa Propontída, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kithas (m.kreik. Κίθας, lat. Cithas) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Néa Propontídan kunnan alueelle lähelle nykyistä Lákkoman kylää.
Kithaksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Se on saattanut olla alkuperältään bottiaialaisten kaupunki. Kithas on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, koska se kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 434/433 ja 425/424 eaa.
Joskus Kithas on tulkittu nimen perusteella samaksi kaupungiksi kuin Skithai, joka tunnetaan vielä huonommin, mutta jolta on säilynyt rahoja.
Kivatsunjärvi

| Kivatsunjärvi Кивач, Kivatš |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Suojärven piiri
Paikkakunta:  Veskelys, Naistenjärvi
Koordinaatit:  62°08′43″N, 32°54′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suojoki
Laskujoki:  Kivatsunjoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  122 m
Pituus:  3,5 km
Leveys:  1,3 km
Rantaviiva:  8,8 km
Pinta-ala:  3 km²
Tilavuus:  0,0051 km³
Keskisyvyys:  1,7 m
Suurin syvyys:  6 m
Valuma-alue:  76,6 km²
 fiKivatsunjärvi 
Kivatsunjärvi (ven. Кива́ч, Kivatš) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Suojärven piirin Veskelyksen ja Naistenjärven kunnissa Venäjällä. Sen pinta-ala on 3,0 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 76,6 neliökilometriä, keskisyvyys 1,7 metriä ja suurin syvyys 6,0 metriä.
Kivatsunjärveen virtaa kolme puroa. Se laskee Kivatsunjoen kautta Säämäjärveen. Järven ainoa kalalaji on ahven.
Haamumaili

Laatta Oxfordin Iffley Road Trackin seinällä kertoo Roger Bannisterin kentällä juoksemasta ensimmäisestä haamumailista.
Haamumaili tarkoittaa mailin juoksemista alle neljässä minuutissa. Saavutusta pidettiin pitkään mahdottomana, kunnes englantilainen Roger Bannister onnistui siinä vuonna 1954.
Historia

Ruotsin Gunder Hägg ja Arne Andersson rikkoivat maailmanennätyksiä vuorotellen 1940-luvulla päästen vain runsaan sekunnin päähän haamurajasta.
Ensimmäisenä haamumailin juoksi Roger Bannister Iffley Roadin kentällä Oxfordissa 6. toukokuuta 1954. Alkuperäisen suunnitelman mukaisesti Chris Brasher veti kaksi ensimmäistä kierrosta ja Chris Chataway kolmannen, jonka jälkeen Bannister siirtyi kärkeen ja ylitti maaliviivan ajassa 3.59,4. Australialainen John Landy rikkoi Bannisterin ennätyksen 1,5 kuukautta myöhemmin. Ensimmäisenä suomalaisena haamumailiin ylsi Olavi Vuorisalo Naantalissa 1957 ajalla 3.59,1. Roger Bannister lupasi sittemmin lahjoittaa solmion kaikille haamumailin juosseille mutta joutui luopumaan tästä käytännöstä muutamaa vuosikymmentä myöhemmin haamumailereiden lukumäärän kasvettua liian suureksi.
Eniten haamumaileja ovat juosseet Yhdysvaltain Steve Scott, Uuden-Seelannin John Walker ja Irlannin Marcus O'Sullivan. Steve Scott alitti neljä minuuttia 136 kertaa. John Walker juoksi haamumailin 129 kertaa ja hän oli myös ensimmäinen, joka ylsi sataan haamumailiin. Kolmantena sataan haamumailiin ylsi Marcus O'Sullivan, joka alitti neljä minuuttia 101 kertaa. Mailin juoksun nykyistä maailmanennätystä pitää hallussaan marokkolainen Hicham el-Guerrouj vuonna 1999 juoksemallaan ajalla 3.43,13. Toistaiseksi yksikään naisjuoksija ei ole yltänyt haamumailiin – naisten maailmanennätys on yhä yli 12 sekuntia yli neljän minuutin.
Ensimmäinen henkilö, joka juoksi haamumailin kahdesti peräkkäin samassa juoksussa on kenialainen Daniel Komen, joka heinäkuussa 1997 juoksi kaksi mailia aikaan 7.58,61. Juoksun ensimmäisen puoliskon hän juoksi 3.59,2 ja toisen puoliskon aikaan 3.59,4. Hänen ennätyksensä rikkoi kesäkuussa 2023 norjalainen Jakob Ingebrigtsen ajalla 7.54,10, mutta juoksun väliaikoja ei ole tiedossa.
Ensimmäiset haamumailerit

|  | Juoksija | Päiväys |
| --- | --- | --- |

| 1. |  Roger Bannister | 6. toukokuuta 1954 |
| 2. |  John Landy | 21. kesäkuuta 1954 |
| 3. |  László Tábori | 28. toukokuuta 1955 |
| 4. |  Brian Hewson | 28. toukokuuta 1955 |
| 5. |  Chris Chataway | 28. toukokuuta 1955 |
| 6. |  Jim Bailey | 5. toukokuuta 1956 |
| 7. |  Ronald Delany | 1. kesäkuuta 1956 |
| 8. |  Gunnar Nielsen | 1. kesäkuuta 1956 |
| 9. |  Derek Ibbotson | 6. elokuuta 1956 |
| 10. |  István Rózsavölgyi | 26. elokuuta 1956 |
| 11. |  Mervyn Lincoln | 23. maaliskuuta 1957 |
| 12. |  Don Bowden | 1. kesäkuuta 1957 |
| 13. |  Stanislav Jungwirth | 19. heinäkuuta 1957 |
| 14. |  Kenneth Wood | 19. heinäkuuta 1957 |
| 15. |  Dan Waern | 19. heinäkuuta 1957 |
| 16. |  Olavi Vuorisalo | 7. elokuuta 1957 |
| 17. |  Roger Moens | 4. syyskuuta 1957 |
| 18. |  Herb Elliott | 25. tammikuuta 1958 |
| 19. |  Murray Halberg | 6. elokuuta 1958 |
| 20. |  Albie Thomas | 6. elokuuta 1958 |
Aiheesta muualla

Track & Field News: World Sub-4 Mile Alphabetic Register – luettelo haamumailereista (18.4.2021) (englanniksi)
Kivestulehdus

Vakava kivestulehdus kukolla.
Kivestulehdus (orkiitti) on tulehdus, joka aiheuttaa turvotusta ja aristusta kiveksissä. Taudin oireisiin kuuluvat myös veren esiintyminen spermassa ja joissain tapauksissa kuume. Kivestulehdus saattaa johtaa miehen hedelmättömyyteen, mutta muuten tauti ei ole yleensä vaarallinen.
Kivestulehdus voi tulla sikotaudin komplikaationa. Sikotautiin sairastuneista miehistä noin 30–40 prosenttia saa kivestulehduksen. Kivestulehdusta voi lisäksi esiintyä tippurin ja virtsateiden tuberkuloosin kanssa.
Lisäkiveksen tulehdus on varsinaista kivestulehdusta yleisempi vaiva.
Kirvesahven

| Kirvesahven |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Kirvesahvenet  Menidae
Suku::  Mene  Lacépède, 1803
Laji::  maculata
Kaksiosainen nimi
 Mene maculata  (Bloch & Schneider, 1801) 
Katso myös
   Kirvesahven Wikispeciesissä   Kirvesahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirvesahven tai vanhemmalta nimeltään kirveskala (Mene maculata) on ahvenkaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan indopasifiselta merialueelta. Eräät tutkijat ovat kuitenkin ehdottaneet sen siirtämistä omaan lahkoonsa Meniformes. Se on ainoa elossa oleva laji kirvesahventen heimossa (Menidae).
Koko ja ulkonäkö

Kirvesahven voi kasvaa noin 20–30 cm pitkäksi. Se on litteä ja muistuttaa ruumiinrakenteeltaan kolmiomaista kiekkoa. Kalan selkäevä on pitkä ja nuorella kalalla on selkäevässä myös piikkejä. Peräevä ja vatsaevät ovat myös hyvin pitkät. Pyrstöevä on kirvesahvenella selkeästi haarautunut. Kirvesahvenet kykenevät työntämään leukojaan ulospäin. Lajin suomut ovat pienikokoiset ja väriltään se on selästään sininen ja vatsastaan hopeanvalkoinen. Kirvesahvenen kyljessä on kylkiviivan ylä- ja alapuolella muutama rivi tummia pilkkuja. Evät ovat väriltään harmahtavat.
Levinneisyys ja elintavat

Kirvesahventa tavataan indopasifiselta merialueelta ja sen levinneisyys ulottuu Afrikan itärannikolta Tyynellemerelle Australiaan ja Japaniin asti. Kala elelee parvissa tyypillisesti lähellä merenpohjaa mannerjalustoilla aina 200 metrin syvyyteen merenpinnasta. Kirvesahven on mereinen kala, mutta toisinaan sitä tavataan myös jokien suistoista. Lajin ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet. Kirvesahven on hyvä ruokakala ja paikoitellen Aasiassa sitä kalastetaan trooleilla. Kirvesahventa myydään sekä tuoreena että kuivattuna.
Kirjasto 2.0

Kirjasto 2.0 on käsite, jolla tarkoitetaan uudenlaista verkkopalveluajattelua, joka painottaa etenkin tiedon löytämisen ja paikallistamisen vaivattomuutta, verkkosisällön yksilö- ja ryhmäkohtaista räätälöitävyyttä sekä käyttäjien osallistumista palvelun tuottamiseen. Kirjasto 2.0:ssa painottuu käyttäjäkeskeinen näkökulma ja käyttäjien osallisuus yhteisöjen ja sisältöjen luomisessa. Kirjasto 2.0 liittyy läheisesti uutta digitaalista maailmaa kuvaavaan käsitteeseen Web 2.0, joka kokoaa yhteen verkon vuorovaikutteisia ja sosiaalisia toimintoja sekä kuvaa käyttäjien mahdollisuutta osallistua olemassa olevan sisällön muokkaamiseen ja uuden sisällön tuottamiseen.
Kirjasto 2.0 -ilmiöllä on useita kannattajia, jotka ovat yrittäneet luoda sille toimivia määritelmiä.
Kirjasto 2.0 -ilmiön määritelmiä

Kirjasto 2.0:aa voidaan pitää Web 2.0:n sisarilmiönä, tosin käsitteenä se on vielä esikuvaansa selkiytymättömämpi. Molemmissa on kyse sosiaalisuudesta ja verkkopohjaisista työkaluista, joiden avulla käyttäjät ovat yhteydessä toisiinsa. Käytännössä Kirjasto 2.0 viittaa kasvavaan määrään interaktiivisia ja sosiaalisia verkkotyökaluja, joilla voidaan luoda ja jakaa dynaamista sisältöä kirjastoissa. Kirjasto 2.0:ssa kirjastojen ja kirjastojärjestelmien ytimenä pidetään keskustelua.
Caseyn ja Savastinukin mukaan Kirjasto 2.0 -ilmiön ytimessä ovat osallistuva palvelu ja muutos; teknologia on työkalu, joka auttaa muutoksen toteuttamisessa. Kirjoittajat puhuvat laajan sekä fyysisiä että virtuaalisia kirjastopalveluja sisältävän määritelmän puolesta ja korostavat, että minkä tahansa Kirjasto 2.0 -määritelmän tulisi sisältää kolme elementtiä: Kirjasto 2.0 jatkuvan muutoksen mallina, vaikutusmahdollisuuksien antaminen käyttäjille sekä käyttäjäkeskeisten palveluiden parantaminen ja sitä kautta uusien käyttäjien tavoittaminen. Holmberg ym. mukaan Kirjasto 2.0 voidaan käsittää siten, että se on muutos käyttäjien ja kirjaston vuorovaikutuksessa uudessa osallistumisen kulttuurissa, jonka taustalla vaikuttavat uudet sosiaaliset verkkoteknologiat.
Edellä esitetyt määritelmät keskittyvät Kirjasto 2.0 -ilmiön eri osa-alueisiin. Määritelmissä lähtökohdaksi on valittu pääosin joko Web 2.0 -teknologiat tai kirjastojen palveluiden ja käyttäjien osallistumisen painottaminen. Riippumatta siitä mitä näkökulmia painotetaan, on käyttäjäystävällisellä teknologialla ja sosiaalisella verkolla suuri merkitys Kirjasto 2.0 -ilmiöön liittyvän muutosajattelun ja uudenlaisena koetun vuorovaikutuksen taustalla.
Pääperiaatteet

Valjastaa kirjaston käyttäjät sekä palveluiden suunnitteluun että toteutukseen
Mahdollistaa käyttäjille kirjaston tarjoamien palveluiden kehittäminen ja muokkaaminen
Kerätä ja yhdistää ideoita ja tuotteita kirjastoalan ytimestä ja reuna-alueilta
Tutkia ja parantaa palveluita yhteistyössä käyttäjien ja kirjaston kesken
Korvata palveluita uusilla ja toimivammilla
Vuorovaikutteisuus

Muuttuneella vuorovaikutteisuudella on keskeinen rooli Kirjasto 2.0 keskustelussa ja käsitteen määrittelyssä. Vuorovaikutuksen muutoksen lähtökohtana nähdään digitalisoituminen ja sen vaikutus yksittäisiin mediamuotoihin. Tekniikan kehitys on luonut mahdollisuuksia uudenlaiseen vuorovaikutukseen ja samalla vuorovaikutuksen merkitys ja käytänteet ovat muuttuneet radikaalisti. Yksilöt odottavat saavansa yhä enemmän mahdollisuuksia osallistua, luoda, tuottaa ja yksinkertaisesti olla vuorovaikutuksessa toistensa kanssa eri yhteyksissä ja ympäristöissä. Kirjasto 2.0 voidaan nähdä ennen kaikkea muutoksena vuorovaikutuksessa: vuorovaikutus voi tapahtua kirjastojen ja niiden asiakkaiden välillä, mutta myös kirjastojen sisällä tai asiakkaiden välillä. Viime vuosina verkon merkitys on kasvanut merkittävästi kirjastokontekstissa ja verkosta on tullut tärkeä vuorovaikutusympäristö kirjastojen ja asiakkaiden välillä.
Kirjastopalvelu 2.0

Kirjastopalvelu 2.0 perustuu käyttäjien osallistumiseen ja muutokseen pysyvänä tilana. Tavoitteena on saada aikaan toimiva sekoitus perinteistä palvelua ja Kirjasto 2.0 -palvelua, mikä saavutetaan jatkuvalla palvelun arvioimisella ja kehittämisellä yhdessä asiakkaiden kanssa. Merkittävä rooli Kirjastopalvelussa 2.0 ovat verkkopalvelut, jotka perustuvat Web 2.0 -palveluiden hyödyntämiseen. Kirjasto 2.0 -periaatteille perustuvien verkkopalvelujen tulee olla käyttäjäkeskeisiä ja käyttäjillä tulee olla mahdollisuus osallistua ja helposti muokata palveluista haluamansa kaltaisia.
Kirjasto 2.0 hyödyntää Web 2.0 -palveluita, joissa olennaista on osallistumisen arkkitehtuuri. Web 2.0 -filosofiaa noudattavissa palveluissa, kuten erilaisissa keskustelu-, arvostelu-, suosittelu- ja äänestyssovelluksissa, käyttäjät kykenevät yhdessä rakentamaan kollektiivista ajattelua eli niin sanottua parviälyä.
Web 2.0 -sovellusten avulla kirjastot saavat näkyvyyttä verkossa. Ne toimivat myös kirjastojen markkinoinnin välineinä. Tuomisen mukaan ”kirjastojen on parannettava tarjoamiensa aineistojen löydettävyyttä verkottuneessa informaatioympäristössä, jossa tuhannet ja taas tuhannet palvelut kilpailevat käyttäjien huomiosta”.
Kirjastopalvelu 2.0 > Näyttöluettelot 2.0

Perinteisissä kirjastojen näyttöluetteloissa ainoastaan tietoasiantuntijat tuottavat metadataa kirjoista ja muista julkaisuista. Web 2.0 -teknologiat voivat edistää kirjastojen näyttöluetteloiden kehittämistä. Kirjasto 2.0:n näyttöluetteloiden tavoitteena on tarjota mahdollisimman paljon tietoa teosten sisällöistä. Luetteloinnin tarkoituksena on tuoda sisällöt entistä paremmin esille. Kirjasto 2.0:n näyttöluetteloon myös käyttäjillä on mahdollisuus tuottaa arvioita tai kommentteja kirjaston aineistosta rikastuttaen näin metadataa. Laatuarvioinnin lisäksi käyttäjien kommentit voivat tuottaa teoksen kollektiivisen luotettavuustarkistuksen, sillä ne saattavat sisältää myötä- tai vastaevidenssiä, asiavirheiden korjauksia ja muita huomautuksia.
Käyttäjä voi kirjastojärjestelmästä tilata uutuusluettoita RSS-syötteinä. Tällainen mahdollisuus on käytössä ainakin pääkaupunkiseudun HelMet-järjestelmässä.
Kirjastopalvelu 2.0 > Blogit

Kirjastot ovat ottaneet käyttöönsä blogit, joissa ne jakavat tietoa palveluistaan ja muutoksista toiminnassaan sekä muita kirjastoon liittyviä uutisia. Esimerkiksi Tampereen yliopiston kirjastolla on käytössä blogi Kirjasto 8.5.
Kirjastopalvelu 2.0 > Kirja-arvostelut, kirjapäiväkirjat ja lainaustiedot

Sivupiiri
Okariino
Kirjastot.fi