Lapinlahden Linnut
Tuotanto ja julkisuuskuva > Radio- ja televisio-ohjelmat

Radio City esitti Lapinlahden Lintujen ensimmäistä ohjelmaa Radio Top Onea keväällä ja kesäällä 1985. Se oli ensimmäinen suomalaisessa paikallisradiossa esitetty sketsiohjelma. Konserttien vähäeleisyys havaittiin radioon sopimattomiksi, joten sketseihin käsikirjoitettiin tarinat. Sarja sai seuraavana vuonna jatkoa ohjelmasta Kahdentoista lyönnit. Valikoima 1980-luvun radiosketsejä on julkaistu kokoelma-albumilla Sketsejä radiossa (2013).
Ylen tuottama ja esittämä Kyllä elämä on ihanaa (1987) oli yhtyeen ensimmäinen oma TV-ohjelma. Ohjelmaa varten kuvattiin hotelli Tampereen sisäpihalla järjestetty konsertti, mutta yhtye oli tyytymätön paikan akustiikkaan ja taltioinnin äänenlaatuun. Konsertin lomassa esitettiin studiossa tallennettuja mykkiä sketsejä, joihin oli jälkiäänitetty dialogia ja kertojaääntä. Ylen nimittämä ohjaaja oli kuvausten ajan juovuksissa eikä hänestä Kivisen mukaan ollut suurtakaan apua. Toisaalta Kivinen piti myös yhtyeen omia sketsejä huonoina. Lapinlahden Lintujen jäsenet häpesivät lopputulosta niin paljon, etteivät suostuneet vuosiin edes puhumaan siitä. Jaarasen mukaan ohjelma oli ”ennen kaikkea oman taiteellisen ilmaisumme etsimistä”.
Seitsemän kuolemansyntiä (1988) oli Lapinlahden Lintujen ensimmäinen kokonainen TV-sarja. Sarjassa yhtye enimmäkseen vältti toistuviin hahmoihin ja hokemiin perustuvaa komiikkaa, joka oli suomalaisessa TV-viihteessä suosittua. Monissa sketseissä oli yhteiskuntaan ja ajankohtaisiin ilmiöihin kohdistuvia kannanottoja. Lisäksi sarjassa parodioitiin aikansa suosittuja TV-ohjelmia. Yhtye oli aluksi suunnitellut sarjasta seitsemän lyhytelokuvan sarjaa, minkä peruina jokaisessa jaksossa nähtiin pitempi kuolemansyntejä käsittelevä sketsi. Maailman kahdeksassa ihmeessä (1990) yhtye sai käyttöönsä aiempaa suurempaa budjetin, mikä näkyi lisääntyneinä ulkokohtauksina. Sarjaa pidetään yleisesti yhtyeen parhaana, ja myös katsojamäärillä mitattuna se oli suosituin. Kuudesti laukeavassa (1992) käsikirjoittamisen työtaakkaa yritettiin helpottaa lisäämällä toistuvien hahmojen ja sketsien määrää, mutta Kivisen mukaan sarja ”lipsahti pahasti rutiinin puolelle”. Sketsien tyyli oli aiempaa synkempi ja poliittisempi, mihin vaikuttivat Toikan riitaisa ero, jäsenten uupumus ja 1990-luvun lama. Sarjasta on jäänyt elämään Star Trekiä parodioivissa Tähtireki-sketseissä esiintyvä lausahdus EVVK.
Ensimmäinen MTV3:lla esitetty sarja Lapinlahden Linnut Show (1993) sisälsi Seitsemän kuolemansynnin tapaan joka jaksossa nähdyn pitemmän Ihmisroskapankki-sketsin, joissa käsiteltiin epäonnistuneita ihmiskohtaloita. Sarjassa yhtye yritti aiempaa määrätietoisemmin lanseerata toistuvia hahmoja ja hokemia, joita katsojatkin innostuisivat matkimaan. ”’Tsuppelipuijaa pöppelipeijaa’ – – ei kukaan sellaista paskaa hokenut”, Oinonen muistelee. Yhtyeen viimeiseksi jäänyt TV-sarja Lapinlahden Linnut! (1995) oli selvästi edeltäjiään lyhyempi, sillä jaksojen esitysaika oli 45 minuutin sijaan 30 minuuttia ja siitäkin vajaa kolmannes oli mainoksia. Sarjan huumoriin vaikutti Wahlstenin mieltymys sanaleikkeihin ja puujalkavitseihin. Jaarasen mukaan monesta sketsistä jäi uupumaan kohtaus, joka sinällään olisi kiinnostava. Lemolan mukaan taso romahti Toikan, Kivisen ja Liinojan lähdettyä. Yhtye oli menettänyt taitavimmat näyttelijänsä, eikä sketsi-ideoita enää kehitelty yhdessä paremmiksi vaan ne toteutettiin sellaisinaan.
Radiomafian vuosina 1999–2002 esittämä kuunnelmasarja Lapinlahden Lintujen tieteellinen koe yhdisteli poliittista satiiria ja raakaan väkivaltaan perustuvaa mustaa huumoria. Tyypillisessä jaksossa kidutettiin jotakuta julkisuuden henkilöä tai päättäjää groteskin mielikuvituksellisin keinoin. Paluukokoonpanon sketsiohjelmassa Muuttuuko ihminen (2006) huumori keskittyi yhtyeeseen itseensä ja jäsenten vanhenemiseen. Alkuaikojen tapaan mukana oli tahallista kömpelyyttä, kun taas ajankohtaisia ja yhteiskunnallisia sketsejä oli vain vähän. Jäsenet ovat myöhemmin pitäneet Muuttuuko ihmistä epäonnistuneena.