Afrikkalainen elokuva
Afrikkalaisen elokuvan ominaispiirteet > Saharan eteläpuoleinen Afrikka > Nigerialainen elokuva

Ensimmäiset nigerialaiset elokuvat tehtiin 1960-luvulla, ja televisiotuotannot alkoivat samoihin aikoihin. Televisiotuotannot saivat paljon valtion tukea alkuvuosina, ja 1980-luvun puolivälissä joka osavaltiolla oli oma lähetysasemansa. Laki rajoitti ulkomaisia tv-sisältöjä, joten tuottajat Lagosissa alkoivat televisioida paikallisia, suosittuja teatteriesityksiä. Monista tehtiin jopa videoita, ja pienimuotoinen, mutta varsin epävirallinen elokuvakauppa alkoi kehittyä.lähde?
Igbo-heimon bisnesvainu, etniset siteet ja hallitsevuus Nigerian suurkaupungeissa johtivat videojulkaisuiden leviämiseen ympäri maata. Nollywood lähti kasvamaan räjähdysmäisesti, jättäen ulkomaisen median varjoonsa. Paikalliskielien sijaan elokuvissa alettiin suosia englantia, joka mahdollisti elokuvateollisuuden laajentumisen myös Nigerian rajojen ulkopuolelle.lähde?
Digitaalinen elokuvatuotanto kiihdytti maan elokuvantuotantoa 1990-luvulla, ja 2000-luvun alussa se nousi toiseksi suurimmaksi elokuvateollisuudeksi maailmassa vuosittaisten elokuvaproduktioiden lukumäärän perusteella (ensimmäisellä sijalla Intia, kolmantena
Yhdysvallat).lähde?
Ensimmäisiä kansainvälistä huomiota saaneita nigerialaisia elokuvia oli vuonna 2003 Osufia in London. Elokuvan päähahmoa voisi luonnehtia nigerialaisen elokuvan Uuno Turhapuroksi tai Pekka Puupääksi. Suurin osa elokuvista kuvataan muualla kuin studiossa. Useimmiten elokuvat kuvataan lokaatiossa, hotelleissa, kodeissa ja toimistoissa ympäri Nigeriaa. Paikkojen omistajat usein lainaavat tai vuokraavat tilojaan sitä vastaan, että saavat nimensä lopputeksteihin.lähde?
Nigeriassa tuotetaan huikea määrä elokuvia. Useat elokuvat on yksityisyritysten tai bisnesmiesten rahoittamia, mutta suurin raha liikkuu ”suoraan-DVD:lle” markkinoilla. Miltei kaikki Nollywoodin elokuvat tähtäävät elokuvateatterien ulkopuoliseen jakeluun ja tehdään siksi tekniseltä laadultaan länsimaisia elokuvia heikompitasoisesti. Vuonna 2014 keskivertoelokuvan teon arvioitiin maksavan 25 000–70 000 dollaria, se kuvataan viikossa englanniksi ja valmistuu kuukaudessa. Tyypillinen myynti on yli 200 000 kappaletta maanlaajuisesti. Kauppojen hyllylle ilmestyy jopa viisikymmentä uutta elokuvaa joka viikko. Tuotannot nousevat tavallisesti kannattavaksi 2-3 viikkoa julkaisun jälkeen. Nigerian DVD-jakelun keskeisiä kauppaketjuja ja muita jakelupisteitä operoivat markkinoijat hallitsevat elokuvatuotantojen rahoitusta, tuotantoa ja jakelua. Kartellimaiset markkinoijat vaikuttavat keskeisesti siihen, mitä elokuvia tehdään ja myydään. Elokuvateollisuuden parissa arvioidaan työskentelevän yli miljoona ihmistä eli elokuva on Nigerian toiseksi suurin työllistäjä maatalouden jälkeen. Teollisuudenalan osuus on noin 1,4 prosenttia Nigerian bruttokansantuotteesta (IMF, 2016).
Nigerialainen elokuvateollisuus oli maan hallituksen arvion mukaan 2010-luvun alkupuolella rahallisesti mitattuna maailman toiseksi suurin, arvoltaan jo 3,3 miljardia dollaria, josta osa on peräisin ulkomailla asuvilta nigerialaisilta ja suuri osa elokuvien piraattijakelusta (2014). Maailmanpankin mukaan yhtä laillista kopiota kohden levityksessä oli yhdeksän piraattikopiota. Vuonna 2017 eräs arvioija esitti teollisuudenalan suuruudeksi jo 7 miljaria dollaria.
Ilman piraattikauppaa maan elokuvateollisuuden osuudeksi arvioitiin 600 miljoonaa (2014). Vuonna 2016 nigerialaisia elokuvia arvioitiin tuotettavan noin 2 500 kappaletta (vuonna 2013 lukumäärä oli 1 844), joka oli Intian jälkeen toiseksi eniten maailmassa. Koska elokuvat on kuitenkin tuotantoja videoformaatissa, näitä Nigerian elokuvatuotantoa ei usein pidetä vertailukelpoisena kansainvälisesti (esimerkiksi Unescon UIS-tilasto 2014 feature film -tuotannoista maittain). Vaihtoehtoisia jakelukanavia kuten kaapelitelevisiota tai elokuvien suoratoistopalveluja laajentamalla (kanavina esimerkiksi IROKOtv, Africa Magic, Netflix ja Youtube) sekä kevyillä mobiilisovelluksilla, laajaa diasporassa asuvaa nigerialaisyleisöä tavoitellaan paremmin ja laajaa piratismia toivotaan saatavan rajattua. Elokuvateatterien määrä on lisääntynyt hieman 2000-luvun alusta, mutta 180 miljoonan asukkaan maassa oli silti vuonna 2017 vain 30 elokuvateatteria, joiden niiden arvioitiin edustavan yhä alle 1 % koko toimialan liikevaihdosta (2015).