Canterbury
Historia > Reformaatio ja kaupungin kasvu

Englannin parlamentti sääti vuonna 1534 suprematialain, joka teki kuningas Henrik VIII:sta Englannin kirkon päämiehen. Suprematialain nojalla Henrik lakkautti vuosina 1536–1540 Englannin luostarilaitoksen ja takavarikoi sen omaisuuden kruunulle. Myös Pyhän Augustinuksen luostari suljettiin, ja vuonna 1538 kuningas määräsi Thomas Becketin haudan tuhottavaksi. Tämä lopetti 350 vuotta jatkuneen pyhiinvaellusten perinteen Canterburyyn.
Ensimmäinen protestanttinen Canterburyn arkkipiispa Thomas Cranmer loi perustan anglikaaniselle kirkolle vuonna 1551 julkaisemillaan 42 artiklalla. Hänen työnsä keskeytyi katolisen kuningatar Marian noustua valtaan; Maria poltti Cranmerin kerettiläisenä roviolla. Englanti vakiintui lopullisesti protestanttiseksi Marian sisarpuolen Elisabetin hallituskaudella.
1500- ja 1600-luvuilla Englanti otti vastaan tuhansia protestantteja, jotka pakenivat uskonnollisia vainoja Alankomaista ja Ranskasta. Canterburyyn saapui 1560-luvulta alkaen ranskankielisiä valloneja ja myöhemmin myös pohjoisranskalaisia hugenotteja. Tulijat otettiin pääosin hyvin vastaan, ja heille sallittiin omien uskonnollisten menojensa harjoittaminen tuomiokirkon kryptassa. Monet pakolaisista olivat taitavia kankureita, mikä elvytti pyhiinvaeltajien katoamisesta pahoin kärsinyttä kaupungin taloutta. 1500-luvun lopulla Canterburyssä oli noin 6 000–9 000 asukasta, joista jopa 2 500 oli uskonnollisia pakolaisia Manner-Euroopasta. Pakolaisten määrä väheni Nantesin ediktin (1598) jälkeen, mutta alkoi jälleen kasvaa 1620-luvulla, kun hugenottien tärkeä tukikohta La Rochelle kukistui.
Englannin sisällissodan aikana Canterbury pysyi aluksi neutraalina eikä ollut kummankaan osapuolen hallinnassa. Tilanne muuttui vuonna 1647, kun puritanismia kannattava parlamentti kielsi joulujumalanpalvelukset. Tämä sai kaupungin asukkaat kapinoimaan ”Jumalan, Kaarle I:n ja Kentin puolesta”. Parlamentaristien joukot kuitenkin valtasivat kaupungin seuraavana vuonna. Englannin restauraation (1660) jälkeen kuningas Kaarle II osallistui juhlakulkueeseen, joka symboloi monarkian paluuta. Kulkue kulki Pyhän Augustinuksen luostarilta tuomiokirkolle.
Nantesin ediktin kumoaminen vuonna 1685 toi Englantiin uuden pakolaisaallon Ranskasta. Vaikka suurin osa pakolaisista asettui Lontooseen, myös Canterbury sai uusia asukkaita. He toivat mukanaan silkinvalmistuksen taidon, toisin kuin aiemmat tulijat, jotka olivat keskittyneet villakankaan valmistukseen. Monet uusista hugenoteista eivät kuitenkaan sopeutuneet Canterburyyn ja muuttivat myöhemmin Lontoon Spitalfieldsiin.
1700- ja 1800-lukujen vaihteessa Canterburyn keskiaikaisia kaupunginportteja purettiin liikenteen sujuvoittamiseksi, mutta Westgate säilyi. Myös Canterburyn linnan ulkovarustukset purettiin, ja vuonna 1826 linna vuokrattiin kaupungin kaasu- ja vesilaitokselle. Keskustornia käytettiin muun muassa hiilivarastona. Kaupungin kasvu oli nopeaa: vuonna 1830 asukasluku oli noussut jo 14 000:een. Samana vuonna valmistui Whitstablen rautatie, joka oli maailman ensimmäinen säännöllistä matkustajaliikennettä tarjoava rata. Sillä liikennöivät George ja Robert Stephensonin suunnittelemat Invicta-veturit. Ratayhteys Lontooseen avattiin vuonna 1844.