stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jari-myrsky

Jari-myrsky oli Suomessa riehunut voimakas matalapaine, joka kesti keskiviikosta 20. marraskuuta perjantaihin 22. marraskuuta 2024.
Myrsky saapui Suomeen keskiviikkona 20. marraskuuta 2024 yöllä, ja jo yön aikana tuhoja oli paljon. Noin klo 21.40 Iltalehden mukaan ainakin 76 499 taloutta oli ilman sähköä. Erittäin varhain aamulla keskiviikkona auto ja raitiovaunu kolaroivat Helsingin Alppiharjussa. Jo alle tuntia myöhemmin ajokelin uutisoitiin olevan huono eteläisessä Suomessa. Lunta oli koko keskiviikon ajan tullut ainakin 15 senttimetriä. Noin klo 7.50 aamulla Iltalehden mukaan tuuli puhalsi noin nopeudella 20 m/s. Kaupunkitulvista varoitettiin samalla. Sähkökatkoja alkoi myös ilmaantua jo heti aamusta. Ukkospilvi havaittiin noin klo 10 maissa aamulla. Useita lentoja peruttiin jo saman päivän aikana. Klo 15.58 Iltalehti uutisoi pakettiauton ajaneen ojaan Virroilla. Torstaina yöllä myrskyn ennustettiin liikkuvan kohti pohjoista Suomea, ja niin se liikkuikin. Vahinkoja oli tullut koko päivän ajan. Noin klo 18 keskiviikkoiltana Sähkökatkokartan mukaan noin 40 000 taloutta oli ilman sähköä. ja torstaina 21. marraskuuta puolenpäivän aikaan oli vielä noin 30 000 taloutta. Perjantaina 22. marraskuuta klo 16 suurimmalle osalle on sähköt saatu palautettua, mutta vielä muutamia tuhansia talouksia oli ilman sähköä.
Espoon Finnoonniityssä golf-kuplahalli sortui lumen painosta. Hallissa oli tapahtuman aikana noin 10 ihmistä sisällä. Kanta-Hämeessä rekkoja suistui tieltä ja puita kaatui. Laukaassa tapahtui illalla vakava onnettomuus, jossa auton kuljettaja sai surmansa. Karhejärvellä taas juna törmäsi puuhun ja sähköradassa oli vaurioita.
Myrsky nosti Helsingissä merenpintaa 21. marraskuuta yli metrin ja laski Kemissä 1,6 metriä. Perämerellä mitattiin yli viiden metrin aaltoja.
Tripuran osavaltiovaalit 2018

Tripuran osavaltiovaaleissa 2018 valittiin 60 lainsäätäjää Intian Tripuran osavaltioparlamenttiin. Vaalit järjestettiin 18. helmikuuta 2018 kaikissa muissa vaalipiireissä paitsi Charilamissa, jossa erään ehdokkaan kuolema aiheutti viivästyksen. Vaalien lopputuloksena Intian kansanpuolue (BJP) syrjäytti 20 vuotta istuneen osavaltiopääministeri Manik Sarkarin ja päätti Tripuraa vuodesta 1993 keskeytyksettä hallinneen marxilaisen kommunistisen puolueen (CPI(M)) valtakauden.
Taustaa

Istuva osavaltiopääministeri Manik Sarkar tavoitteli viidettä peräkkäistä kauttaan vuoden 2018 vaaleissa. Hänen tukenaan vaikutti CPI(M):n johtama kommunististen puolueiden vaaliliitto eli vasemmistorintama. Tripura oli perinteisesti kommunistien vahvimpia alueita Intiassa. Vasemmistorintama oli hallinnut siellä vuodesta 1978, jonka ainoa keskeytys oli vuosina 1988–1993 hallinnut kongressipuolueen osavaltiohallitus. Kongressipuolueen hallituskausi Tripurassa ei ollut kovinkaan suosittu. Silloinen osavaltiohallitus muistettiin korruptiosta ja kyvyttömyydestä, minkä seurauksena kongressipuolueen johtama heikko oppositio tarjosi hyvän kasvualustan vasemmistorintaman peräkkäisille hallituksille vuoden 1993 jälkeen.
Edeltäneissä vuoden 2013 osavaltiovaaleissa pääopposition vasemmistorintaman hallitukselle muodosti kongressipuolue, joka voitti kymmenen paikkaa osavaltioparlamenttiin. Tällä kertaa kongressipuolue nimitti Koillis-Intian vaalivalmisteluista vastaamaan Rajkumar Imon. Imo kertoi Firstpost-uutissivuston haastattelussa kiertäneensä 20 vaalipiirissä kysymässä paikallisten johtajien mielipiteitä. Tripuran vaalipiirien kongressipuolueen johtajisto varoitti häntä, että puolueen ei tällä kertaa tulisi liittoutua yhdenkään paikallisen puolueen kanssa vaan puolueen tulisi asettautua yksin vasemmistorintamaa vastaan. Aikaisemmissa vaaleissa puolue oli aina liittoutunut heimoille kiintiöidyissä vaalipiireissä paikallisten puolueiden kuten INPT:n ja IPFT:n kanssa.
Intian kansanpuolueen kannatus oli vuoden 2013 vaaleissa vain 1,5 prosenttia ja sen hallussa oli nolla paikkaa osavaltioparlamentissa. Puolueen suosio kuitenkin lähti nousuun vuoden 2014 parlamenttivaalien jälkeen ympäri maata, minkä seurauksena CPI(M) alkoi suhtautumaan BJP:n suurimpana uhkanaan. Puolueella ei ollut alueella alun perin tunnettuja ehdokkaita, mutta se sai houkuteltua puolelleen muista puolueista eronneita poliitikkoja. Esimerkiksi vuonna 2017 noin 400 All India Trinamool Congressin jäsentä siirtyi kansanpuolueeseen Tripurassa. Puolue päätti myös liittoutua Indigenous People's Front of Tripuran (IPFT) kanssa. Puolue aloitti ennennäkemättömän suuren kampanjan voittaakseen Tripuran pois kommunistien hallusta. Osavaltiossa vieraili muun muassa pääministeri Narendra Modi, BJP:n silloinen puheenjohtaja Amit Shah, Rajnath Singh, Nitin Gadkari ja Yogi Adityanath. Puolue myös kuljetti satoja työntekijöitään naapuriosavaltioista edistämään vaalityötä Tripurassa. Pienelle ja syrjäiselle osavaltiolle moinen huomio oli poikkeuksellista.
Tulokset

Vaalien voittajaksi selviytyi Intian kansanpuolue, joka sai 36 paikkaa. BJP:n liittolainen IPFT sai kahdeksan. Manik Sarkarin pääministerikausi päättyi CPI(M):n saatua vain 16 paikkaa. Kongressipuolue menetti kaikki edellisissä vaaleissa saamansa paikat. Uudeksi pääministeriksi valittiin BJP:n Biplab Kumar Deb, jonka valinnan myötä puolueen uudeksi Tripuran yksikönjohtajaksi valittiin Manik Saha.
Ahlhornin lentotukikohta

Ahlhornin lentotukikohta oli Saksan ilmavoimien tukikohta.
Historia

Saksan keisarikunnan laivasto rakensi 1915-1916 Ahlhornin Zeppeliini-tukikohdaksi, jonne valmistui kuusi suurta hangaaria ilmalaivojen suojaamiseksi. Lopulta tukikohtaan sijoitettiin 25 ilmalaivaa ja sen henkilöstövahvuus oli 2 500 henkeä. Tammikuussa 1918 tapahtunut kaasuräjähdys tuhosi tai vaurioitti hangaareja ja se mikä jäi jäljelle purettiin ensimmäisen maailmansodan päätyttyä.
Saksan ilmavoimat lunasti alueen vuonna 1938 aloittaen lentokentän rakennustyöt. Kentällä oli kolme kolmion muotoon valmistettua kiitotietä. Kentän käyttöaste oli kuitenkin vähäinen ennen vuotta 1944. B-17 Fortressit pommittivat 21. helmikuuta 1944 aluetta, jolloin kentän lounaiskulmassa olleet rakennukset kärsivät pahoja vaurioita samoin kuin luoteesta kaakkoon kulkenut kiitotie.
Kentälle oli sijoitettuna heinäkuusta syyskuuhun 1944 Kampfgeschwader 6:n III laivue, minä aikana VIII Fighter Commandin P-51:t tekivät kentälle kaksi hyökkäystä. Seuraavien kahden kuukauden aikana tukikohdassa oli Kampfgeschwader 3:n 8. lentue ja sen jälkeen Kampfgeschwader 53:n 2. lentue. Joulukuusta 1944 alkaen tukikohdassa oli LG 1:n esikunta ja II laivue, jotka siirtyivät 6. maaliskuuta 1945 Brandisiin. Kenttä joutui 21. maaliskuuta 61 B-24 Liberatorin pommittamaksi ja seuraavana päivänä 99 B-17 Fortressin. Iskujen seurauksena tukikohdan kiitotiet tulivat käyttökelvottomiksi. Sodan lopun tukikohdassa oli NAGr 6:n 1. lentue.
Historia > RAF Ahlhorn

Toisen maailmansodan jälkeen Britannian kuninkaalliset ilmavoimat käyttivät tukikohtaa jo ennen laajaa uudelleen rakentamista 1950-luvun alussa. Tukikohtaan oli sijoitettu seuraavat joukko-osastot ja yksiköt:
418 lentovarikko (engl. Air Stores Park) 5.-7. toukokuuta 1945
427 tankkaus- ja ammustäydennysosasto (engl. Refuelling and Re-arming Party) huhti-toukokuu 1945
146 lennoston esikunta 30. huhtikuuta - 6. kesäkuuta 1945
193 laivue, Hawker Typhoon 1B 30. huhtikuuta - 8. kesäkuuta 1945
6193 kolonna (engl. Servicing Echelon) 30. huhtikuuta - 8. kesäkuuta 1945
197 laivue Hawker Typhoon 1B 30. huhtikuuta - 8. kesäkuuta 1945
6197 kolonna 30. huhtikuuta - 3. toukokuuta ja 5. toukokuuta - 8. kesäkuuta 1945
263 laivue Hawker Typhoon 1B 30. huhtikuuta - 8. kesäkuuta 1945
6263 kolonna 30. huhtikuuta - kesäkuu 1945
266 laivue Hawker Typhoon 1B 4.-8. kesäkuuta 1945
6266 kolonna 4.-8. kesäkuuta 1945
8/422 lentovarikko (engl. Aviation Fuel and Ammunition Park) 29. kesäkuuta 1945 - 1. kesäkuuta 1948
302 laivue Spitfire XIV 27.-31. elokuuta 1945 ja 16. syyskuuta - 7. lokakuuta 1946
317 laivue Spitfire XVI 15. syyskuuta 1945 - heinäkuu 1946 ja 16. elokuuta - 7. lokakuuta 1946
6302 kolonna 16. syyskuuta 1945 - 16. lokakuuta 1946
308 laivue Spitfire XIV 16. syyskuuta 1945 - 22. tammikuuta 1946 ja 9. helmikuuta - 7. lokakuuta 1946
6308 kolonna 16. syyskuuta 1945 - 16. lokakuuta 1946
16 laivue Hawker Tempest F2 8.-20. toukokuuta 1947
33 laivue Hawker Tempest F2 8.-20. toukokuuta 1947
96 laivue Gloster Meteor NF11 17. marraskuuta 1952 - 12. helmikuuta 1958
256 laivue Gloster Meteor NF11 17. marraskuuta 1952 - 12. helmikuuta 1958
TDU/2. taktinen ilma-armeija 18. helmikuuta - 19. lokakuuta 1953
125 lennoston esikunta 1. huhtikuuta 1953 - 1. syyskuuta 1958
149 laivue English Electric Canberra B2 24. elokuuta - 17. syyskuuta 1954
213 laivue English Electric Canberra B2 1. syyskuuta 1955 - 22. elokuuta 1957
20 laivue Hawker Hunter F6 23. syyskuuta 1957 - 30. elokuuta 1958
14 laivue Hawker Hunter F6 26. syyskuuta 1957 - 15. syyskuuta 1958
6015 kolonna 26. syyskuuta 1957 - 15. syyskuuta 1958
26 laivue Hawker Hunter F6 7. kesäkuuta - 8. syyskuuta 1958
Historia > Saksan ilmavoimien tukikohtana

Loppuvuodesta 1958 tukikohta luovutettiin Saksan ilmavoimille, joka perusti tukikohdassa 1959 hävittäjälennostot Jagdgeschwader 71 ja Jagdgeschwader 73. Kummankin lennoston kalustona olivat Canadair Sabret. JG 71 siirtyi 1961 Wittmundin lentotukikohtaan.
Hubschraubertransportgeschwader 64 oli tukikohdassa vuodesta 1971 alkaen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ahlhornin lentotukikohta Wikimedia Commonsissa
Maillot blanc

| Ranskan ympäriajon nuorten kilpailu |
| --- | --- |
 Nuorten kilpailun tunnus "Maillot blanc" eli valkoinen paita
Tiedot
Paikalliset nimet:  Maillot blanc (ranskaksi) Classement du meilleur jeune du Tour de France (ranskaksi)
Laji:  maantiepyöräily
Kilpailu:  Ranskan ympäriajo
Tyyppi:  Kilpailukategoria
Järjestäjä:  ASO
Historia
Ensimmäinen:  1975
Kilpailuja yht.:  49
Ensimmäinen voittaja:   Francesco Moser
Eniten voittoja:   Tadej Pogačar (4 kertaa)
Viimeisin voittaja:   Tadej Pogačar
Wout van Aert valkoisessa paidassa vuoden 2019 tourilla.
Maillot blanc eli valkoinen paita annetaan Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun johtavalle nuorelle ajajalle. Ajajan tulee olla alle 25-vuotias 1. tammikuuta kyseisenä vuonna, eli nuorten kilpailun vanhimpia osallistujia ovat he jotka täyttävät kyseisenä kilpailuvuotena 25 vuotta. Valkoisen paidan haltija määräytyy muuten samoin kuin Maillot jaunen eli keltaisen paidan osalta, eli etappeihin kokonaisuudessaan vähiten aikaa käyttänyt on kilpailukategorian johtaja. Paita annetaan jokaisen etapin jälkeen johtavalle kilpailijalle, joka saa pitää paitaa seuraavan etapin ajan.
Historia

Vuosina 1968-1974 valkoinen paita oli yhdistelmäkilpailun johtajan tunnus. Vuonna 1975 lisättiin nuorten kilpailu, joka oli silloin uusien ajajien kilpailu johon kuuluivat ne ajajat jotka olivat olleet ammattilaisina alle 3 vuotta. Vuonna 1983 kilpailua muutettiin niin, että siihen saivat osallistua vain Ranskan ympäriajon ensikertalaiset. Vuonna 1987 kilpailu muuttui nykymuotoiseksi eli avoimeksi niille ajajille jotka ovat alle 25-vuotiaita 1. tammikuuta kyseisenä kilpailuvuotena. Vuosina 1989–1999 valkoinen paita ei ollut käytössä, mutta nuorten kilpailun tuloksia silti seurattiin. Vuonna 2000 valkoinen paita tuli jälleen käyttöön.
Paidan voittajat

| Vuosi | Ajaja | Maa | Joukkue | kokonaiskilpailun sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Francesco Moser |  Italia | Filotex | 7. |
| 1976 | Enrique Martínez Heredia |  Espanja | Kas-Campagnolo | 23. |
| 1977 | Dietrich Thurau |  Saksa | Ti-Raleigh | 5. |
| 1978 | Henk Lubberding |  Alankomaat | Ti Raleigh | 8. |
| 1979 | Jean-René Bernaudeau |  Ranska | Renault | 5. |
| 1980 | Johan van der Velde |  Alankomaat | Ti Raleigh | 12. |
| 1981 | Peter Winnen |  Alankomaat | Capri Sonne | 5. |
| 1982 | Phil Anderson |  Australia | Peugeot | 5. |
| 1983 | Laurent Fignon |  Ranska | Renault | 1. |
| 1984 | Greg LeMond |  Yhdysvallat | Renault | 3. |
| 1985 | Fabio Parra |  Kolumbia | Cafe de Colombia | 8. |
| 1986 | Andrew Hampsten |  Yhdysvallat | La Vie Claire | 4. |
| 1987 | Raúl Alcalá |  Meksiko | 7–11 | 9. |
| 1988 | Erik Breukink |  Alankomaat | Panasonic | 12. |
| 1989 | Fabrice Philipot |  Ranska | Toshiba | 24. |
| 1990 | Gilles Delion |  Ranska | Helvetia | 15. |
| 1991 | Álvaro Mejía |  Kolumbia | Ryalco | 19. |
| 1992 | Eddy Bouwmans |  Alankomaat | Rabobank | 14. |
| 1993 | Antonio Martín Velasco |  Espanja | Amaya Seguros | 12. |
| 1994 | Marco Pantani |  Italia | Carrera | 3. |
| 1995 | Marco Pantani |  Italia | Carrera | 13. |
| 1996 | Jan Ullrich |  Saksa | Deutsche Telekom | 2. |
| 1997 | Jan Ullrich |  Saksa | Deutsche Telekom | 1. |
| 1998 | Jan Ullrich |  Saksa | Deutsche Telekom | 2. |
| 1999 | Benoît Salmon |  Ranska | Casino | 16. |
| 2000 | Francisco Mancebo |  Espanja | Banesto | 9. |
| 2001 | Óscar Sevilla |  Espanja | Kelme | 7. |
| 2002 | Ivan Basso |  Italia | Fassa Bortolo | 11. |
| 2003 | Denis Menšov |  Venäjä | iBanesto.com | 11. |
| 2004 | Vladimir Karpets |  Venäjä | Illes Balears | 13. |
| 2005 | Jaroslav Popovytš |  Ukraina | Discovery Channel | 12. |
| 2006 | Damiano Cunego |  Italia | Lampre-Fondital | 12. |
| 2007 | Alberto Contador |  Espanja | Discovery Channel | 1. |
| 2008 | Andy Schleck |  Luxemburg | Team CSC | 12. |
| 2009 | Andy Schleck |  Luxemburg | Team Saxo Bank | 2. |
| 2010 | Andy Schleck |  Luxemburg | Team Saxo Bank | 1. |
| 2011 | Pierre Rolland  |  Ranska | Team Europcar | 10. |
| 2012 | Tejay van Garderen |  Yhdysvallat | BMC Racing Team | 5. |
| 2013 | Nairo Quintana |  Kolumbia | Movistar Team | 2. |
| 2014 | Thibaut Pinot |  Ranska | FDJ.fr | 3. |
| 2015 | Nairo Quintana |  Kolumbia | Movistar Team | 2. |
| 2016 | Adam Yates |  Yhdistynyt kuningaskunta | Orica-BikeExchange | 4. |
| 2017 | Simon Yates |  Yhdistynyt kuningaskunta | Orica-Scott | 7. |
| 2018 | Pierre Latour |  Ranska | Ag2r-La Mondiale | 13. |
| 2019 | Egan Bernal |  Kolumbia | Team Ineos | 1. |
| 2020 | Tadej Pogačar |  Slovenia | UAE Team Emirates | 1. |
| 2021 | Tadej Pogačar |  Slovenia | UAE Team Emirates | 1. |
| 2022 | Tadej Pogačar |  Slovenia | UAE Team Emirates | 2. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maillot blanc Wikimedia Commonsissa
Valkoinen paita – Maillot blanc Velofilo-blogissa. 27.2.2016.
Ranskan ympäriajo
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Maillot blanc
Michał Kwiatkowski valkoisessa paidassa vuoden 2013 Ranskan ympäriajon kuudennen etapin lähtöviivalla.
Simon Yates yllään valkoinen paita vuoden 2017 Ranskan ympäriajossa.
Nairo Quintana valkoisessa paidassa vuoden 2015 Ranskan ympäriajossa.
Käännös suomeksi
Akademiska Damkören Lyran

Akademiska Damkören Lyran 2019.
Akademiska Damkören Lyran (Lyran) on Helsingin yliopiston naiskuoro, joka on perustettu vuonna 1946. Kuorossa on noin 60 laulajaa, joista suurin osa on pääkaupunkiseudun korkeakoulujen opiskelijoita. Vuodesta 2009 Lyrania on johtanut Jutta Seppinen, ja häntä seuraa vuonna 2023 Riku Laurikka.
Lyranin toimintaan kuuluu niin omat konsertit kuin yhteistyöt eri muusikoiden, kuorojen ja orkestereiden kanssa. Jutta Seppisen alaisuudessa konserteista on tullut konseptimaisempia, vahvasti tiettyyn teemaan sidottuja kokonaisuuksia, joissa voi kuulla niin argentiinalaista tangoa kuin pohjoismaista minimalismia. Perinteiset Akademiska Sångföreningenin kanssa pidettävät joulukonsertit keräävät vuosittain noin 2000 kuulijaa. Lyran matkustaa säännöllisesti, ja on konsertoinnut muun muassa Belgiassa, Argentiinassa, Irlannissa, Yhdysvalloissa ja Australiassa.
Diskografia

Lyran 25 år (1971)
Som ett eko (1978)
Maid in Finland (1986)
Bosse på lyran, (1991)
Bulgarisk skärgårdsvals (1993)
Julstämning (1999) (yhdessä Akademiska Sångföreningenin kanssa)
Lust (2001) (Suomen Kuoronjohtajayhdistys ja Sulasol valitsivat vuoden kuorolevyksi)
I himmelen (2004)
Pärlor (2006)
Triumf (2007)
Julen vi minns (2011) (yhdessä Akademiska Sångföreningenin kanssa)
Låt mig vara den jag är (2016)
Hennes röst (2019)
Aiheesta muualla

Kotisivu
Akademiska Damkören Lyranin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Akademiska Damkören Lyran hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Pekka Kuvaja

| Pekka Kuvaja |
| --- | --- |
 Pekka Kuvaja saapumassa juhlaan asuinseudullaan Asikkalan Vääksyssä voitettuaan Vaasahiihdon maaliskuussa 1954. Takana vasemmalla Pekka Kuvajan puoliso.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Armas Petter "Pekka" Kuvaja
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1921 Heinävesi
Kuollut: 21. marraskuuta 2003 (82 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  183 cm
Seura:  Suistamon Sisu   Enon Metsäpojat   Jämsänkosken Ilves
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Voitot:  Vaasahiihto (1954)
Armas Petter (Pekka) Kuvaja (15. kesäkuuta 1921 Heinävesi – 21. marraskuuta 2003 Tampere) oli suomalainen menestynyt maastohiihtäjä. Hän edusti Suomea kaksissa olympiakisoissa ja voitti Vaasa-hiihdon ensimmäisenä ulkomaalaisena hiihtäjänä.
Kuvaja oli parhaimmillaan pitkillä hiihtomatkoilla. Hän hiihti 50 kilometriä yksissä MM-kisoissa ja kaksissa olympiakisoissa sijoittuen aina kymmenen parhaan joukkoon. Ruotsissa järjestettävässä, 90 kilometriä pitkässä Vaasa-hiihdossa hän sijoittui toiseksi 1951 ja 1952, ja 7. maaliskuuta 1954 Kuvaja voitti Vaasa-hiihdon ensimmäisenä ulkomaalaisena hiihtäjänä. Toiseksi sijoittunut Anders Törnkvist hävisi hänelle yli yhdeksän minuuttia.
Kuvaja hiihti 1951 Holmenkollenilla 50 kilometrillä viidenneksi. Hän voitti samana vuonna Puijon 50 kilometrin hiihtokilpailun.
Hiihtouransa jälkeen Kuvaja toimi Suomen Hiihtoliiton ja Ampumahiihtoliiton johtotehtävissä. Lammin kunnanvaltuuston jäsen hän oli 1965–1984 ja kunnanhallituksen jäsen 1965–1980 (puheenjohtaja 1977–1980). Kokoomuksen kansanedustajaehdokkaana hän oli 1966.
Vuonna 1987 Kuvaja sai Suomen Hiihtoliiton jakaman Hannu Koskivuori -mitalin kolmantena henkilönä.
Pekka Kuvaja oli koulutukseltaan metsäteknikko. Kuvajan poika Jukka Kuvaja on edustanut Suomea olympiakisoissa yhdistetyssä hiihdossa.
Saavutuksia

Olympiakisoissa 50 kilometrin hiihdossa seitsemäs St. Moritzissa 1948 ja yhdeksäs Oslossa 1952
MM-kisoissa kahdeksas 50 kilometrin ja 27:s 18 kilometrin hiihdossa Lake Placidissa 1950
SM-kultaa 3×10 kilometrin hiihdossa 1949 (Jämsänkosken Ilves)
SM-hopeaa 50 kilometrin hiihdossa 1948–1950 ja 3×10 kilometrin hiihdossa 1950
SM-pronssia 50 kilometrin hiihdossa 1951
Aitoviikuna

| Aitoviikuna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Mulperikasvit Moraceae
Suku::  Viikunat Ficus
Laji::  carica
Kaksiosainen nimi
 Ficus carica  L. 
Katso myös
   Aitoviikuna Wikispeciesissä   Aitoviikuna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aitoviikunan kuvaus.
Aitoviikuna (Ficus carica) on viikunoiden (Ficus) sukuun ja mulperikasvien heimoon kuuluva kasvi. Se on lähtöisin Vähästä-Aasiasta. Nykyään aitoviikunoita viljellään laajalti trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla.
Kuvaus

Aitoviikuna on kesävihanta pensas tai pieni puu, joka voi kasvaa kuusi metriä korkeaksi ja lehvästö yhtä leveäksi. Lehtilapa on 3–5-liuskainen. Lehtiruoti on kellanvihreä.
Käyttö

Vaikka viikunassa on paljon siemeniä, sen punertava hedelmäliha on pehmeää. Kuivattujen viikunoiden maku on makeampi kuin tuoreen hedelmän, joka on kitkeränmakea. Kuivan viikunan makeus johtuu siitä, että sen kuivuttua painosta 70 prosenttia on sokeria. Makeus tekee siitä hyvin sopivan muun muassa kiisseliin. Viikuna sopii myös jälkiruuaksi tai syötäväksi kylmän lihan kanssa. Viikunan kuori on vaalean harmaa tai tumman sinertävä, ja sitä voi syödä sen ollessa tarpeeksi ohut.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Aitoviikuna (Ficus carica)
Fineli: Viikuna, kuivattu, punnittu kantoineen Ficus carica
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Aitoviikuna eli viikuna(puu) (Ficus carica)
UniProt: Taxonomy - Ficus carica
United States Department of Agriculture (USDA): Ficus carica (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Common fig (Ficus carica)
Flora of China: Ficus carica (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ficus carica (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Ficus carica (common fig) (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Ficus carica[vanhentunut linkki] (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q36146  Wikispecies: Ficus carica  AoFP: 1747  APA: 2677  APDB: 24215  APNI: 90469  ARKive: ficus-carica  BioLib: 3497  BOLD: 254198  Calflora: 3592  Cal-IPC: ficus-carica  CoL: 6HVJJ  Ecocrop: 1071  eFloraSA: Ficus_carica  EoL: 594632  EPPO: FIUCA  EUNIS: 175300  FloraBase: 1747  FNA: 200006351  FoAO2: Ficus carica  FoC: 200006351  FoIO: FICCAR  GBIF: 5361909  GRIN: 16801  iNaturalist: 60218  IPA: 5641  IPNI: 852556-1  IRMNG: 11204172  ISC: 24078  ITIS: 19093  IUCN: 63527  MichiganFlora: 1700  MoBotPF: 282762  NatureServe: 2.134667  NBN: NBNSYS0000003823  NCBI: 3494  NZOR: 8efb8fe8-4b53-4327-8aec-c627cf208ba5  NZPCN: 3945  Observation.org: 6791  Open Tree of Life: 658505  PfaF: Ficus carica  PFI: 293  Plant List: kew-2809827  PLANTS: FICA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:852556-1  Tropicos: 21302044  VASCAN: 28709  VicFlora: 252e0ed3-2cf1-44c2-b653-f95076f0091a  WoI: 435  WFO: wfo-0000687690  Laji.fi: MX.41086
Akseli Valmunen

Akseli Valmunen (s. 1987) on palkittu suomalainen dokumentaarinen valokuvaaja, joka työskentelee etupäässä lehtikuvaajana.
Turusta kotoisin oleva Valmunen keskeytti lukion lukihäiriön takia ja kiinnostui valokuvauksesta, jota opiskeli Lahden muotoiluinstituutissa. Hän lähti opiskelijavaihtoon Israeliin ja löysi siellä oman tyylinsä, rauhallisen ja huomaamattoman ympäristön tarkkailun sekä työskentelyn filmikameran, jalustan ja lisävalon avulla. Mentorikseen hän on maininnut Helsingin Sanomien Markus Jokelan ja muiksi vaikuttajikseen muun muassa ruotsalaisen Lars Tunbjörkin, hollantilaisen Rob Hornstran, virolaisen Aleksander Gronskyn, yhdysvaltalaisen Rosalind Fox Solomonin ja brittiläisen Chris Killipin.
2020-luvun taitteessa Valmunen perusti oman työhuoneen Helsingin Bulevardilla sijaitsevan talon entiseen hiili- ja halkovarastoon.. Hän on kuvannut sanomalehdille kuten Helsingin Sanomille, Morgenbladetille ja Aftenpostenille sekä Wired- ja Geo-aikakauslehdille. Hän tekee myös alan opetustöitä.
Valmunen valittiin vuonna 2016 vuoden nuoreksi pohjoismaiseksi valokuvaajaksi, ja palkintoon kuului yksityisnäyttely Tukholman Fotografiskassa. Seuraavana vuonna Suomessa Valmunen palkittiin vuoden kuvajournalistina kilpailussa, jossa hän voitti myös vuoden parhaan lehtikuvan ja vuoden parhaan kuvareportaasin palkinnot.
Aikakauslehtialan Edit-gaalassa toukokuussa 2023 Valmunen palkittiin vuoden parhaana kuvaajana töistään kolmessa vuonna 2022 julkaistussa Suomen Kuvalehden jutussa. Tuomaristo perusteli valintaansa näin:
Akseli Valmunen on kiistattoman lahjakas ja omintakeinen valokuvaaja, jonka teokselliset kuvat antavat juttuihin yhteiskunnan rakenteita paljastavan, mutta aina ihmiseen tarkentavan lisänsä. Hänen huomionsa maailmasta kiinnittyvät merkillisiin ja outoihin yksityiskohtiin, ja lakonisen toteavalla tavalla hän avaa lukijalle uusia näkökulmia tuttuihin aiheisiin. Valmusen vahvasti kuvajournalismin perinteessä kiinni olevat kuvat haastavat ajatuksella, voiko etäinen olla samaan aikaan intiimi.
Aktineqjäätikkö

Aktineqjäätikkö (engl. Aktineq Glacier) on Bylotinsaarella sijaitseva jäätikkö. Itse saari kuuluu hallinnollisesti Kanadalle ja on osa Nunavutin territoriota.