stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Diablo (videopeli)

| Diablo |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Blizzard North
Julkaisija:  Blizzard Entertainment
Jakelija:  GOG.com
Suunnittelija:  David Brevik
Säveltäjä:  Matt Uelmen
Pelisarja:  Diablo
Julkaistu:  NA 31. joulukuuta 1996EU 2. tammikuuta 1997
Lajityyppi:  toimintaroolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 16  USK 16 
Alusta:  Microsoft Windows, Mac OS, PlayStation
Jakelumuoto:  CD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Diablo on Blizzard Northin kehittämä ja Blizzard Entertainmentin julkaisema toimintaroolipeli, joka on julkaistu vuonna 1996 Windowsille. Peli on Diablo -pelisarjan ensimmäinen osa. Sierra On-Linen pelille kehittämä lisäosa Hellfire julkaistiin vuonna 1997.
Pelaaminen

Pelaajan tehtävänä on käydä läpi hylätyn katedraalin alaisia, hirviöiden riivaamia sokkelotasoja yhä syvemmälle tunkeutuen, kunnes vastassa on itse Diablo, yksi kolmesta suuresta pahuuden mahdista.
Valittavana on kolme erilaista hahmoa: soturi, rosvo ja velho. Taisteleminen tapahtuu (tietokoneversiossa) hiirellä vihollisia osoittamalla ja klikkaamalla.
Tarina > Pelin alku

Pelin alkaessa pelaajahahmo saapuu pitkän poissaolon jälkeen entiseen kotikyläänsä Tristramiin, jonka laidalla seisovaa ikivanhaa katedraalia kansoittavat nyt demoniset hirviöt.
Tarina > Pelin tausta

Pelin myötä – keskustelemalla Tristramin kyläläisten kanssa ja katedraalista löytyviä kirjoja lukemalla – paljastuu, että pahuuden taustalla on uudelleenherännyt Diablo, Kauhun herra (Lord of Terror) ja yksi pelimaailma Sanctuaryn kolmesta suuresta pahan mahdista (The Prime Evils), jotka päätyivät muinoin kuolevaisten maailmaan Helvetissä tapahtuneen kapinan seurauksena, kun vähäisemmät demonit kaappasivat vallan. Diablon ja hänen veljiensä, Mephiston ja Baalin, vastaiseen taisteluun järjestäytyi tuolloin Horadrimin salaseura, jonka onnistui vangita heidät maagisiin sielukiviin (Soulstone). Diablon sielukivi kätkettiin syvälle Tristramin katedraalin uumeniin.
Vuosisatojen kuluessa sielukivien voima kuitenkin heikkeni, ja lopulta Diablon onnistui herätä vankeudessaan. Vaikkakin yhä sielukiven kahlitsemana, hänen onnistui käännyttää arkkipiispa Lazarus alamaisekseen. Vapautuakseen täysin sielukivestään, hän tarvitsisi kuitenkin kehon johon asettua. Yritys vallata katedraalia ympäröiviä maita hallitsevan kuningas Leoricin ruumis kuitenkin epäonnistui, mutta tämä kuitenkin ajoi kuninkaan hulluuteen. Sen jälkeen Lazarus päätti kaapata Leoricin pojan, prinssi Albrechtin. Mielipuolinen Leoric surmasi monia omia alamaisiaan epäillen heitä kaikkia poikansa kaappaamisesta. Tähän tuli lopulta kuitenkin päätös, kun kuninkaan oma ritari Sir Lachdanan surmasi hänet nähtyään, mitä kuningas oli saanut hänen poissaollessaan aikaan. Mutta Diablon onnistui kuin onnistuikin vallata Albrechtin ruumis ja hän alkoi kerätä voimiaan samalla kun monet Helvetin hirviöt valtasivat katedraalin ja ryhtyivät piinaamaan lähiseutuja. Useimmat Tristramin ja tämän lähiseutujen asukkaat joko pakenivat tai kuolivat.
Tarina > Pelin päätös

Taisteltuaan läpi katedraalin alakerrosten, katakombien, luolastojen ja Helvetin tasojen, pelin sankari surmaa langenneen Lazaruksen ja käy itseään Diabloa vastaan. Taistelun päätyttyä sankarin voittoon hän kaivaa veitsellään sielukiven Diablon otsasta, jolloin tämän ruumis muuttuu takaisin prinssi Albrechtin ruumiiksi. Vailla muita vaihtoehtoja sankari iskee sielukiven omaan otsaansa toivoen (tai uskoen) olevansa kyllin vahva kammitsoimaan Diablon hengen sisäänsä.
Hän tuntee Diablon olevan nyt aisoissa, mutta ei ole varma kuinka pitkään. Pian hänen ajatuksensa siirtyvät kaukaisiin, itäisiin maihin. Hän päättää lähteä vaeltamaan kohti itää toiveenaan löytää vastauksia tai ehkäpä jopa pelastuksen...
Tristramin kylä

Taistelujen välillä pelaaja voi vierailla katedraalin ulkopuolella olevassa Tristramin kylässä. Kyläläisille voi muun muassa myydä löytämiään esineitä, ja heiltä voi ostaa tarvikkeita taisteluja varten. Kyläläisiltä voi myös saada tehtäviä, ja heidän kanssaan käytävät erilaiset keskustelut paljastavat pelin taustatarinaa sekä kyläläisten suhteita ja persoonallisuuksia.
Hahmoluokat

Warrior (Soturi)
Ääni: Paul Eiding
Soturin erityiskykynä on voimakkuus (Strength). Soturi on pelin voimakkain hahmo ja hyvä lähitaistelussa. Soturi on kuitenkin heikko taikavoimien käyttäjä.
Rogue (Rosvo)
Ääni: Glynnis Talken
Rosvon erityiskyky on ketteryys/näppäryys/taitavuus (Dexterity), mutta hän kykenee myös käyttämään taikavoimia soturia paremmin, joskin velhoa huonommin. Rosvo on jousen mestari, mutta lähitaistelussa heikohko.
Sorcerer (Velho)
Ääni: Michael Gough
Velhon erityiskyky on taikuus (Magic). Velho on taikuuden mestari ja kykenee oppimaan kaikki loitsut. Hänen heikkoutensa on vähäinen elinvoima (Vitality).
Aiheesta muualla

Brevik, David: Classic Game Postmortem: Diablo (video) GDC Vault.  2016. (englanniksi)
Diablo MobyGamesissa (englanniksi)
Frisa

| Frisa |
| --- | --- |
Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Nicola Labbrozzi
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11,49 km²
Väkiluku (31.12.2017):  1 737
 – Väestötiheys:  151 as./km²
Postinumero:  66030
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Frisa on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 1 737 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 889 asukasta.
Fritiof Domö

| Fritiof Domö |
| --- | --- |
 Domö vuonna 1937 julkaistussa kirjassa.
Maltillisen kokoomuksen puheenjohtaja
 1944–1950  
Edeltäjä:  Gösta Bagge
Seuraaja:  Jarl Hjalmarson
Valtiopäiväedustaja
 Ensimmäinen kamari 1928–1959  
Ruotsin kauppaministeri
 1939–1941  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Fritiof Gustafsson (vuoteen 1937)
Syntynyt: 30. elokuuta 1889 Hakarp, Ruotsi
Kuollut: 23. marraskuuta 1961 (72 vuotta) Eggby, Ruotsi
Tiedot
Puolue:  Maltillinen kokoomus
Fritiof Domö (vuoteen 1937 Gustafsson; 30. elokuuta 1889 Hakarp – 23. marraskuuta 1961 Eggby) oli ruotsalainen konservatiivipoliitikko ja Maltillisen kokoomuksen (tuolloinen Högern) puheenjohtaja vuosina 1944–1950.
Domö valittiin vuonna 1928 valtiopäivien ensimmäiseen kamariin, jossa hän istui vuoteen 1959. Toisen maailmansodan aikaisessa koalitiohallituksessa hän toimi ensin kauppaministerinä 1939–1941 ja sitten salkuttomana ministerinä 1941–1945. Vuonna 1944 Domö valittiin puolueensa puheenjohtajaksi, mutta kärsittyään tappion vuoden 1948 vaaleissa hän vetäytyi tehtävästä 1950 ja siirtyi Skaraborgin läänin maaherraksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fritiof Domö Wikimedia Commonsissa
GLE1

GLE1 on kromosomissa 9 sijaitseva ihmisen autosomaalinen geeni. Geeni koodaa proteiinin, joka toimii solussa osana lähetti-RNA:n kuljetukseen osallistuvien molekyylien muokkaus- ja toimintaketjua. GLE1-proteiini toimii solussa viestinviejänä, joten se on liikehermosolujen toiminnalle tärkeä, sillä se sekä mahdollistaa solun nopean reagoimisen ulkoisiin ärsykkeisiin.
Geenin virheellinen muoto aiheuttaa Hervan ja Vuopalan tautia.
Gerardus Philippus Helders

Gerardus Philippus Helders
Gerardus Philippus Helders (9. maaliskuuta 1905 – 6. tammikuuta 2013) oli alankomaalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Christelijk-Historische Unie, joka sittemmin on yhdistetty Kristillisdemokraattiseen puolueeseen. Helders toimi siirtomaa-asiainministerinä Dreesin IV ja Beelin II hallituksessa.
Helders syntyi Rotterdamssa, ja hänen isänsä oli viinikauppias. Helders opiskeli siviilioikeutta Leidenin yliopistossa vuosina 1925–1929. Hän meni naimisiin vuonna 1930 ja sai yhden pojan sekä neljä tytärtä. Poliittisen uransa hän aloitti Alankomaiden Itä-Intiassa, jossa hän toimi kaupunginvaltuutettuna Bandungissa ja Bataviassa. Helders oli internoituna vuosina 1942–1945, jolloin Japani miehitti aluetta.
Vuosina 1959–1975 Helders kuului Alankomaiden valtioneuvostoon. Hänestä tehtiin Alankomaiden Leijonan ritarikunnan ritari (1959) ja Orania-Nassaun ritarikunnan komentaja (1969).
Helders asui Wassenaarissa, jonka pormestari tapasi hänet hänen 105- ja 106-vuotispäivinään. Pormestari oli yllättynyt Heldersin hyvästä terveydentilasta ja hyvästä nykyasioiden tiedostamisesta. Vuonna 2011 Helders oli yksi kolmesta vanhimmasta Alankomaissa eläneestä miehestä. Hänellä oli kaksitoista lapsenlasta ja useita lapsenlapsenlapsia. Helders kuoli 107-vuotiaana kotonaan Wassenaarissa.
Käännös suomeksi
Fonovisa Records

Fonovisa Records on yhdysvaltalainen, espanjankielinen levy-yhtiö ja se tuottaa pääasiassa meksikolaistyylistä musiikkia. Fonovisa on tunnettu muun muassa sellaisista artisteista, kuten Cristian Castro, Thalía ja Enrique Iglesias.
Fonovisa oli Univision Music Groupin omistuksessa toukokuuhun 2008 saakka, jolloin Universal Music Group osti sen.
Lista Fonovisan artisteista

Marco Antonio Solís
Flans
Alejandra Guzmán
Jenni Rivera
Conjunto Primavera
Los Bukis
Los Tigres del Norte
Los Temerarios
Los Tucanes De Tijuana
Duelo
Los Angeles de Charly
Avenida 6
Los Rieleros Del Norte
Lista Fonovisan entisistä artisteista

Cristian Castro
Enrique Iglesias
Ana Bárbara
Thalía
Lucero
Noelia
Elsa Garcia
Aiheesta muualla

Fonovisa Recordsin virallinen nettisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Frans I (Liechtenstein)

| Frans I |
| --- | --- |
 
Liechtensteinin ruhtinas
Valtakausi:  11. helmikuuta 1929 – 25. heinäkuuta 1938
Edeltäjä:  Juhana II
Seuraaja:  Frans Joosef II

Syntynyt:  28. elokuuta 1853 Liechtensteinin linna, Itävallan keisarikunta
Kuollut:  25. heinäkuuta 1938 (84 vuotta) Valtice, Tšekkoslovakia
Puoliso:  Elisabeth von Gutmann
Koko nimi:  Franz de Paula Maria Karl August
Suku:  Liechtenstein
Isä:  Alois II
Äiti:  Franziska Kinsky
Uskonto:  roomalaiskatolilainen
Nimikirjoitus:  
Frans I (koko nimi Franz de Paula Maria Karl August, 28. elokuuta 1853 – 25. heinäkuuta 1938) oli Liechtensteinin ruhtinas vuodesta 1929 kuolemaansa asti 1938 eli yhdeksän vuoden ajan. Ennen valtaan nousuaan hän toimi maansa suurlähettiläänä Brysselissä ja Venäjällä.
Hän kuoli lapsettomana, joten valta siirtyi hänen veljenpoikansa pojalle Frans Joosef II:lle, josta tuli sijaishallitsija jo maaliskuussa 1938, kolme kuukautta ennen Frans I:n kuolemaa.
Kunnianosoituksia

Liechtensteinin ansioritarikunta (Liechtenstein, 1937, perustaja)
Leopoldin ritarikunta (Itävalta-Unkari, 1897)
Kultaisen taljan ritarikunta (Itävalta-Unkari)
Maltan ritarikunta
Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunta (Venäjä)
Pyhän Hubertin ritarikunta (Baijeri)
Europuolue

Europuolue, virallisesti Euroopan tason poliittinen puolue, on Euroopan unionissa kansalliset rajat ylittävä poliittinen puolue. Europuolueilla ei ole henkilöjäseniä, vaan niihin kuuluu kansallisia puolueita.
Europuolueen perustamiseksi sillä on oltava kannatusta vähintään neljänneksessä jäsenvaltioista. Koska Euroopan unionissa on 27 valtiota, tarvitaan kannatusta kuudessa jäsenvaltiossa.
Kannatukseksi luetaan joko europarlamenttiedustajat, parlamentti- tai alueparlamenttiedustajat tai vähintään kolmen prosentin kannatus europarlamenttivaaleissa. Euroopan tason poliittisista puolueista ja Euroopan tason poliittisista säätiöistä vastaava viranomainen rekisteröi europuolueet, ja ne saavat puoluetukea Euroopan parlamentilta. Niiden on kuitenkin hankittava vähintään 15 prosenttia rahoituksestaan ulkopuolelta.
Europuolueet

Helmikuussa 2020 rekisteröityjä europuolueita oli kymmenen:
| Puolue> Nimi | Puolue> Nimi | Puolue> Lyhenne | Puolue> Ryhmä | Puolue> Puheenjohtaja | Politiikka> Positio | Politiikka> Ideologia | Politiikka> Euroopan yhdentyminen | Paikat> Komissio | Paikat> Parlamentti | Paikat> Neuvosto |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Euroopan kansanpuolue | EPP | EPP-ryhmä | Donald Tusk (PL) | Keskusta-oikeisto | Kristillisdemokratia, liberaalikonservatismi | EU-myönteisyys | 10 / 27  | 174 / 705  | 10 / 27  |
|  | Euroopan sosiaalidemokraattinen puolue | PES | S&D | Sergei Stanišev (BG) | Keskusta-vasemmisto | Sosiaalidemokratia | EU-myönteisyys | 9 / 27  | 146 / 705  | 6 / 27  |
|  | Euroopan liberaalidemokraattinen puolue | ALDE | RE | Hans van Baalen (NL) | Keskusta | Liberalismi | EU-myönteisyys | 5 / 27  | 68 / 705  | 6 / 27  |
|  | Euroopan konservatiivien ja reformistien allianssi | ECR | ECR | Giorgia Meloni (IT) | Keskusta-oikeisto ja oikeisto | Konservatismi,   talousliberalismi | Lievä euroskeptismi | 1 / 27  | 62 / 705  | 1 / 27  |
|  | Identiteetti ja demokratia -puolue | ID | ID | Gerolf Annemans (BE) | Oikeisto ja äärioikeisto | Kansalliskonservatismi, oikeistopopulismi | Kova euroskeptismi | 0 / 27  | 60 / 705  | 0 / 27  |
|  | Euroopan vihreä puolue | EGP | Greens/EFA | Evelyne Huytebroeck (BE) ja Thomas Waitz (AT) | Keskusta-vasemmisto ja vasemmisto | Vihreä politiikka | EU-myönteisyys | 0 / 27  | 52 / 705  | 0 / 27  |
|  | Euroopan vasemmistopuolue | PEL | GUE/NGL | Heinz Bierbaum (DE) | Vasemmisto ja äärivasemmisto | Demokraattinen sosialismi,  kommunismi | Lievä euroskeptismi | 0 / 27  | 28 / 705  | 0 / 27  |
|  | Euroopan demokraattinen puolue | EDP | RE Vähemmistönä: S&D | François Bayrou (FR) | Keskusta | Keskusta | EU-myönteisyys | 0 / 27  | 10 / 705  | 0 / 27  |
|  | Euroopan vapaa allianssi | EFA | Greens/EFA Vähemmistönä: ECR GUE/NGL | Lorena Lopez de Lacalle (ES) | Kansanpuolue | Aluepolitiikka,   vähemmistöpolitiikka | EU-myönteisyys | 0 / 27  | 9 / 705  | 0 / 27  |
|  | Euroopan kristillinen poliittinen liike | ECPM | ECR Vähemmistönä: EPP-ryhmä | Branislav Škripek (SK) | Keskusta-oikeisto ja oikeisto | Kristillinen oikeisto,   arvokonservatismi | Lievä euroskeptismi | 0 / 27  | 4 / 705  | 0 / 27  |
Europuolueiksi rekisteröitymättömät puolueen kaltaiset ryhmät

Pohjoismaiden vihreän vasemmiston liitto, johon Suomesta kuuluu Vasemmistoliitto, ei ole rekisteröitynyt europuolueeksi.
Folke Sundman

Folke Sundman (s. 1951) on suomalainen kansalaisaktivisti ja virkamies, joka on työskennellyt muun muassa Kepan toiminnanjohtajana vuosina 1986–2003 sekä ulkoasiainministeriön erikoistutkijana 2007–2016. Kehitysyhteistyön ohella hän on keskittynyt rauhantyöhön. Sundman on myös ollut yksi SDP:n taustavaikuttajista jo 1970-luvuta lähtien, vaikkei itse olekaan ollut päivänpolitiikassa. Hän on toiminut muun muassa ulkoministeri Erkki Tuomiojan erityisavustajana sekä ollut mukana laatimassa sosialidemokraattien periaateohjelmia. Lisäksi Sundman on Suomenruotsalaisten sosialidemokraattien keskeisiä hahmoja.
Elämä ja ura

Sundmanin molemmat isoisät taistelivat vuoden 1918 sisällissodassa punaisten puolella ja joutuivat vankileirille. Hänen Mustiossa asunut isänisänsä Einar Sundman ryhtyi Suomenlinnan vankileiriltä palattuaan pasifistiksi, mutta säilyi sosialidemokraattina loppueläänsä ajan. Äidinisä sen sijaan radikalisoitui Hennalan vankileirillä ja ryhtyi kommuunistiksi. Hänen isänsä Bruno Sundman oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1951–1957. Sundman kiinnostui itse sosialidemokraattisesta aatteesta opiskellessaan Svenska normallyceumissa. Hän oli kiinnostunut myös kommunismista, mutta liittyi vuoden 1968 Tšekkoslovakian miehityksen johdosta SDP:en.
Ylioppilaaksi kirjoitettaan Sundman opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa, muttei ole koskaan valmistunut. 1970-luvulla hän vaikutti Teiniliitossa, Sosiaalidemokraattisen nuorison keskusliitossa ja Sadankomiteassa, jonka puheenjohtaana Sundman myös toimi. Seuraavalla vuosikymmenellä hän oli mukana Prosenttiliikkeessä ja Suomen Rauhanliitossa, kunnes oli ideoimassa ja perustamassa vuonna 1986 kehitysyhteistyön kattojärjestö Kepaa, jonka ensimmäisenä toiminnanjohtajana Sundman työskenteli vuoteen 2003 saakka.
Vuonna 1976 Sundman oli ehdolla Helsingin kaupunginvaltuustoon, mutta siirtyi sen jälkeen politiikan taustavaikuttajaksi. Vuosina 2003–2007 Sundman työskenteli ulkoministeri Erkki Tuomiojan erityisavustajana, josta tehtävästä siirtyi ulkoministeriön erikoistutkijaksi, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2016. Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa Sundman oli ruotsinkielisten sosialidemokraattien ehdokkaana. Hän toimii edelleen useissa luottamustehtävissä, kuten Kansainvälisen solidaarisuussäätiön hallituksen puheenjohtajana.
Sundmanille myönnettiin Suomen kristillisen rauhanliikkeen rauhanpalkinto vuonna 1994.
Teoksia

Finnish peace making.  (kirj. Kimmo Kiljunen; Folke Sundman; Ilkka Taipale)  Helsinki:  Suomen rauhanliitto, 1987.  ISBN 951-91930-3-0.
Solidaarisen Euroopan puolesta.  (toim. Juha Rekola; Folke Sundman)  Helsinki:  Työväen sivistysliitto, 2004.  ISBN 951-70149-0-2.
Fritz Neidhold

Fritz Neidhold (16. marraskuuta 1887-27. tammikuuta 1947) oli Saksan armeijan kenraaliluutnantti toisen maailmansodan aikana.
Neidhold oli syntynyt St. Kilianissa Schleusingenissa. Hän liittyi armeijaan ennen ensimmäistä maailmansotaa ja 1912 hänet ylennettiin keisarillisen Saksan armeijan luutnantiksi. 1938 Neidhold liittyi Natsi-Saksan armeijaan everstiluutnanttina ja toisen maailmansodan alettua hän sai komentoonsa 332. Saksan jalkaväkirykmentin. Sodan lopussa hän oli Balkanilla operoivan  saksalais-kroatialaisen 369. legioonalaisdivisioonan komentaja. Joukko-osastoon värvättiin saksalaisten lisäksi myös kroaatteja ja Neidholdin komennossa se osallistui taisteluun Titon partisaaneja vastaan. Hänet palkittiin ansioistaan ritariristin rautaristillä.
Neidhold antautui sodan jälkeen liittoutuneille, jotka luovuttivat hänet Jugoslaviaan. Neidhold tuomittiin Belgradissa kuolemaan sotarikoksista ja hirtettiin 27. tammikuuta 1947 useiden muiden korkea-arvoisten saksalaisupseerien kanssa.
George Milne

George Milne.
George Francis Milne (5. marraskuuta 1866 Aberdeen, Skotlanti – 23. maaliskuuta 1948 Lontoo) oli brittiläinen sotamarsalkka, joka toimi Britannian pääesikunnan päällikkönä vuosina 1926–1933.
Milne valmistui Woolwichin kuninkaallisesta sotilasakatemiasta vuonna 1885 ja Camberleyn yleisesikuntakoulusta vuonna 1897. Hän osallistui tykistöupseerina Omdurmanin taisteluun vuonna 1898. Buurisodan aikana vuosina 1899–1902 Milne toimi everstiluutnanttina Herbert Kitchenerin esikunnan tiedusteluosastolla. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa Milne oli neljännen divisioonan komentajana, ja hän johti sitä sodan alussa Le Cateaun, Marnen ja Aisnen taisteluissa. Hänet ylennettiin lokakuussa 1914 prikaatinkenraaliksi ja seuraavana vuonna kenraalimajuriksi, ja siirrettiin sen jälkeen Balkanille Salonikin rintamalle 27:nnen divisioonan komentajaksi. Tammikuusta 1916 alkaen Milne oli kaikkien Salonikiin sijoitettujen brittiläisten joukkojen komentaja ranskalaisen ylipäällikön, Maurice Sarrailin alaisuudessa. Britannian armeijan esikuntapäällikkö William Robertson ei kuitenkaan halunnut hyökkäyksiä käynnistettävän Salonikin rintamalla, mikä rajoitti Milnen toimintamahdollisuuksia. Tilanne muuttui kun Sarrail korvattiin uudella ylipäälliköllä, ja saatuaan luvan Milne komensi huhtikuussa 1917 joukkonsa hyökkäykseen Dojran-järvellä. Operaatiossa malariasta kärsineet brittijoukot kokivat suuria tappiot ilman merkittävää menestystä. Ympärysvallat eivät tämän jälkeen toteuttaneet Salonikin rintamalla hyökkäysoperaatiota ennen syksyn 1918 menestyksekästä Vardarin offensiivia.
Turkin taivuttua aselepoon maailmansodan lopussa Milnen joukot miehittivät Konstantinopolia vuoteen 1920. Samana vuonna hänet ylennettiin kenraaliksi. Vuodesta 1922 Milne toimi itäisen joukko-osaston komentajana, kunnes hänet 1926 nimitettiin imperiumin pääesikunnan (Imperial General Staff) päälliköksi vuonna 1926. Hän jäi eläkkeelle 1933 sotamarsalkan arvoisena. Milne aateloitiin ja hänestä tuli paroni Milne of Salonika and Rubislaw. Toisen maailmansodan aikana hän palveli vielä kodinturvajoukoissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Milne Wikimedia Commonsissa
Gabriele Salviati

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Los Angeles 1932 | 4 × 100 m |  |
Gabriele Salviati (29. maaliskuuta 1910 Bologna – 15. lokakuuta 1987) oli italialainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän edusti seuratasolla Virtus Bolognaa. Salviati osallistui Los Angelesin olympialaisissa 1932 4 × 100 metrin viestiin, josta Italia sai pronssia.
Fredrik August Odenwall

Fredrik August Odenwall (9. marraskuuta 1843 Turku – 12. elokuuta 1890 Pietarsaari) oli suomalaissyntyinen arkkitehti, joka toimi Viipurin kaupunginarkkitehtina 1868–1884. Hän seurasi tehtävässä kaupunginarkkitehti Johan E. Johanssonia.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Odenwallin isä oli Vaasan lukion rehtori Fredrik Julius Odenwall (1813–1867) ja äiti Erica Elisabeth Montin (1816–1894). Fredrik Julius Odenwall toimi ennen rehtoriksi nimittämistään latinan kielen ja kirjallisuuden lehtorina ja häntä pidettiin ”etevänä järjestyksen ja kurin valvojana”. Hän erosi rehtorin virasta täysin palvelleena vuonna 1867. Perheeseen syntyi Fredrik Augustin lisäksi ainakin kolme lasta. Fredrik August Odenwall eli olemassa olevien tietojen mukaan naimattomana eikä saanut lapsia.
Odenwall opiskeli Vaasan triviaalikoulussa ja valmistui ylioppilaaksi 1861. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan ilmeisesti Saksassa, jossa hän valmistui arkkitehdiksi. Viipuriin hänet toi alun perin työ valtioneuvos Fredrik Wilhelm Thesleffin lasten kotiopettajana Liimatan kartanossa. Odenwall aloitti virkansa 1868 ja työskenteli aina vuoteen 1884 asti, jolloin hän haki eroa virastaan sairauden vuoksi. Sairastuttuaan Odenwall siirtyi Pietarsaareen, missä hän vietti äitinsä luona lopun elämästään halvaantuneena vuodepotilaana. Uransa jälkeen hän nautti kuitenkin vielä täyttä palkkaa eläkkeenä kuolemaansa saakka. Viipurin kaupunginarkkitehtina häntä seurasi vuonna 1887 Brynolf Blomqvist.
Odenwall oli Viipurin kaupunginarkkitehdeista kaikkein tuotteliain ainakin kaupungin maistraatin arkistossa säilyneiden piirustusten määrällä mitattuna, niitä on noin 175. Odenwallin piirustukset osoittavat Viipurin nopean laajenemisen ja asemakaavan levittäytymisen vanhan kaupungin laidoilla sijainneiden vallien purkamisen jälkeen. Odenwall myös suunnitteli yli puolet asemakaavan tonteista Patsarlahden kaupunginosassa, pientalojen tarve kasvoi nopeasti kaupungin laajentuessa. Odenwall noudatti häntä edeltäneille kaupunginarkkitehdeille yhteistä klassismin linjaa suunnitellessaan kivitaloja, mutta monet puutalot olivat enemmän muodin mukaisia. Niistä suurin osa tuhoutui talvisodassa. Odenwall piirsi myös muun muassa asemakaavakartan kaupungista ja osallistui vapaaehtoisen palokunnan tehtäviin, toimien pelastusosaston päällikkönä. Hän harrasti metsästystä ja oli ahkerasti mukana kaupungin seuraelämässä.
Odenwallin suunnittelemia rakennuksia Viipurissa

Pohjoisvalli 9
Mustainveljestenkatu 20
Insinööri E. F. Gallénin talo
Hotelli Belvedere
Kauppias F. Sergejeffin rococo-palatsi
Frisbee (huvipuistolaite)

Särkänniemen X
Frisbee on saksalaisen HUSS Maschinenfabrikin suunnittelema huvipuistolaite. Samaa nimitystä Frisbee käytetään muiden yhtiöiden luomista samankaltaisista laitteista. Sen alkuperäinen heiluri on 18 metriä pitkä. Laitteen huippunopeus on noin 80 kilometriä tunnissa. Siihen mahtuu kerralla 36–40 ihmistä.
Suomessa Frisbee on tullut tunnetuksi Tampereella sijaitsevasta Särkänniemestä, jossa se oli vuodesta 2000 vuoteen 2004, jolloin se poistui vuokrasopimuksen loppumisen vuoksi.
Nykyisin Suomessa on kolme tämäntyylistä laitetta: Powerparkin Typhoon, Särkänniemen X ja Linnanmäen Swingi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frisbee (huvipuistolaite) Wikimedia Commonsissa