stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jasmine Camacho-Quinn

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jasmine Camacho-Quinn vuonna 2018. |  Jasmine Camacho-Quinn vuonna 2018. |  Jasmine Camacho-Quinn vuonna 2018. |  |
Maa:   Puerto Rico
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | 100 m aidat |  |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | 100 m aidat |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 2023 | 100 m aidat |  |
|  Pronssia | Eugene 2022 | 100 m aidat |  |
Jasmine Camacho-Quinn (s. 21. elokuuta 1996) on puertoricolainen yleisurheilija, joka on voittanut 100 metrin aitajuoksussa olympiakultaa ja -pronssia sekä kaksi MM-mitalia.
Camacho-Quinn voitti vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kultaa 100 metrin aitajuoksussa ajalla 12,37. Välierässä hän juoksi Puerto Ricon ennätyksen 12,26, jolla hän nousi kaikkien aikojen maailmantilastossa jaetulle neljännelle sijalle. Aiemmilta kausilta hänen paras tuloksensa oli vuonna 2018 juostu 12,40. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti pronssia tuulituloksella 12,23. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti hopeaa ajalla 12,44. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sai pronssia ajalla 12,36.
Camacho-Quinn on voittanut Timanttiliigan osakilpailun Firenzessä kesäkuussa 2021 ajalla 12,38,  Eugenessa, Roomassa, Tukholmassa, Chorzówissa, Lausannessa ja Brysselissä 2022, Dohassa ja Lausannessa 2023 sekä Xiamenissa, Suzhoussa, Lausannessa, Zürichissä ja Brysselissä 2024. Hän on voittanut NCAA:n mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa vuosina 2016 ja 2018 sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 2017. Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa hän on voittanut kultaa 100 metrin aitajuoksussa 2023.
Itsepäinen vietti

| Itsepäinen vietti: kirjoituksia sukupuolesta, elokuvasta ja seksuaalisuudesta |
| --- | --- |
Kirjailija:  Teresa De Lauretis
Suomennos
Suomentaja:  Tutta Palin ja Kaisa Sivenius
Kustantaja:  Vastapaino
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  304
ISBN:  951-768-123-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Itsepäinen vietti: kirjoituksia sukupuolesta, elokuvasta ja seksuaalisuudesta on Vastapainon vuonna 2004 julkaisema suomennosvalikoima Teresa de Lauretiksen kirjoituksista. Teksteissä käsitellään sukupuolta, seksuaalisuutta ja mediakulttuuria psykoanalyysin, semiotiikan, feminismin ja queer-teorian kautta. Teoksen on toimittanut Anu Koivunen ja tekstit ovat suomentaneet Tutta Palin ja Kaisa Sivenius.
Aiheesta muualla

Jennifer Sarha: Miten sukupuoli määritellään? Kiiltomato.net 13.10.2004.
Jasmin Weber

Jasmin Weber
Jasmin Weber (s. 15. heinäkuuta 1982 Berliini) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin Franziska Reuterin roolista televisiosarjassa Gute Zeiten, schlechte Zeiten, jossa hän esiintyi vuosina 2005–2008.
Weberin pitkäaikainen elämänkumppani on muusikko Adel Tawil. He tapasivat toisensa Tawilin Ich + Ich -yhtyeen musiikkivideon kuvauksissa.
Aiheesta muualla

Jasmin Weber Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1997

| UEFA Women's Euro 1997 |
| --- | --- |
Joukkueet:  8
 :  33 karsijasta
Isäntämaa:   Norja    Ruotsi
Ajankohta:  29. kesäkuuta –   12. heinäkuuta 1997
Mitalistit:  
–  Kultaa:   Saksa
–  Hopeaa:   Italia
Ottelut:  15
Maalit:  35 (2.33 ottelua kohti)
Maalintekijä:   Carolina Morace (5 maalia)
Paras pelaaja:   Carolina Morace
Vuoden 1997 jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut olivat seitsemännet UEFA:n järjestämät naisten EM-kisat. Ne pelattiin Norjassa ja Ruotsissa 29. kesäkuuta–12. heinäkuuta 1997.
Kisat olivat ensimmäiset, joissa pelattiin varsinainen lopputurnaus. Lopputurnaukseen pääsi kahdeksan joukkuetta 33 karsijasta.
Itsesimilaarinen

Kochin käyrä on itsesimilaarinen, sillä sen muoto toistuu loputtomasti kuvaa suurennettaessa.
Itsesimilaarinen on matematiikan termi ja tarkoittaa, että kohde sisältää mielivaltaisen pieniä osia, jotka ovat keskenään yhdenmuotoisia. Monet kohteet luonnossa, kuten rantaviiva, ovat satunnaisesti itsesimilaarisia: niillä on satunnaisesti samanlaisia osia useammassa mittakaavassa. Itsesimilaarisuus on tyypillinen fraktaalien ominaisuus. Esimerkiksi Kochin käyrä on itsesimilaarinen, sillä sen jokainen sakara on kopio kaikista toisista sakaroista.
Esimerkkejä

Logaritminen spiraali on itsesimilaarinen. Mandelbrotin joukko on itsesimilaarinen myös Misiurewiczin pisteessä. Musiikissa Shepardin asteikko on itsesimilaarinen aallonpituuksien taajuuksien osalta.
Itsesimilaarisia kohteita löytyy myös luonnosta. Oikealla on esitetty matemaattisesti muodostettu täydellisen itsesimilaarinen saniainen, joka muistuttaa hyvin paljon luonnosta löytyviä saniaisia. Myös muilla kasveilla, kuten parsakaalilla, on itsesimilaarisia ominaisuuksia.
Mandelbrotin joukon itsesimilaarisuus esitettynä suurentamalla Feigenbaumin pisteessä (−1.401155189..., 0)
Kuva täydellisen itsesimilaarisesta saniaisesta.
Jean-Nicolas Bouilly

Jean-Nicolas Bouilly
Jean-Nicolas Bouilly (24. tammikuuta 1763 Joué-lès-Tours – 14. huhtikuuta 1842 Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, libretisti ja Ranskan vallankumouksen poliitikkoja. Bouilly näytelmä Leonore (1798) sävellettiin oopperaksi lukuisia kertoja, joista tunnetuin on Ludwig van Beethovenin Fidelio (1814).
Jari Kurri -palkinto

Jari Kurri -palkinto on jääkiekon SM-liigan vuosittain myöntämä tunnustuspalkinto pelaajalle, jonka katsotaan näkyvimpänä johtohahmona vieneen joukkuettaan kauden tärkeimpään tavoitteeseen pudotuspeleissä. Ensimmäisen kerran se myönnettiin kaudella 1993–1994. Palkinto on nimetty erityisesti NHL:n pudotuspeleissä ansioituneen hyökkääjä Jari Kurrin mukaan. Maalivahti Niklas Bäckström on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa palkinnon kahdesti voittanut pelaaja. Maalivahdit Pekka Tuokkola ja Sinuhe Wallinheimo ovat ensimmäiset ja toistaiseksi ainoat, joille palkinto on myönnetty jaetusti. Jussi Tarvainen oli puolestaan ainoa pelaaja, joka ei ollut Suomen mestaruuden voittaneessa joukkueessa.
Vuodesta 2007 alkaen palkinto on jaettu jäällä mestaruuden ratkaisevan finaaliottelun päätyttyä. Mallia on otettu siitä, että NHL:ssä vastaavanlainen, pudotuspelien parhaan pelaajan saama palkinto Conn Smythe Trophy jaetaan jäällä Stanley Cup -mestaruuden ratkettua.
Kaudella 2019–2020 palkintoa ei jaettu, koska pudotuspelit jäivät pelaamatta koronaviruksen vuoksi.
Palkinnon saajat

| Kausi | Joukkue | Pelaaja | Kansalaisuus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993–1994 | Jokerit | Ari Sulander |  Suomi |
| 1994–1995 | TPS | Saku Koivu |  Suomi |
| 1995–1996 | Jokerit | Petri Varis |  Suomi |
| 1996–1997 | Jokerit | Otakar Janecký |  Tšekki |
| 1997–1998 | HIFK | Olli Jokinen |  Suomi |
| 1998–1999 | TPS | Miikka Kiprusoff |  Suomi |
| 1999–2000 | TPS | Tomi Kallio |  Suomi |
| 2000–2001 | Tappara | Jussi Tarvainen |  Suomi |
| 2001–2002 | Jokerit | Kari Lehtonen |  Suomi |
| 2002–2003 | Tappara | Esa Pirnes |  Suomi |
| 2003–2004 | Kärpät | Niklas Bäckström |  Suomi |
| 2004–2005 | Kärpät | Niklas Bäckström |  Suomi |
| 2005–2006 | HPK | Miika Wiikman |  Suomi  Ruotsi |
| 2006–2007 | Kärpät | Janne Pesonen |  Suomi |
| 2007–2008 | Kärpät | Tuomas Tarkki |  Suomi |
| 2008–2009 | JYP | Pekka Tuokkola / Sinuhe Wallinheimo |  Suomi |
| 2009–2010 | TPS | Ilari Filppula |  Suomi |
| 2010–2011 | HIFK | Toni Söderholm |  Suomi |
| 2011–2012 | JYP | Jani Tuppurainen |  Suomi |
| 2012–2013 | Ässät | Antti Raanta |  Suomi |
| 2013–2014 | Kärpät | Juhamatti Aaltonen |  Suomi |
| 2014–2015 | Kärpät | Joonas Donskoi |  Suomi |
| 2015–2016 | Tappara | Patrik Laine |  Suomi |
| 2016–2017 | Tappara | Jukka Peltola |  Suomi |
| 2017–2018 | Kärpät | Julius Junttila |  Suomi |
| 2018–2019 | HPK | Otto Paajanen |  Suomi |
| 2020–2021 | Lukko | Eetu Koivistoinen |  Suomi |
| 2021–2022 | Tappara | Joona Luoto |  Suomi |
| 2022–2023 | Tappara | Veli-Matti Savinainen |  Suomi |
| 2023–2024 | Tappara | Christian Heljanko |  Suomi |
I’ll Stick Around

| ”I’ll Stick Around” Foo Fighters |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Foo Fighters
 Julkaistu: elokuu 1995
 Tyylilaji: alternative rock, post-grunge
 Kesto: 03.30
 Levy-yhtiö: Roswell, Capitol
Foo Fightersin muut singlet
| ”This Is a Call” 1995 | ”I’ll Stick Around” 1995 | ”For All the Cows” 1995 |
”I’ll Stick Around” on yhdysvaltalaisen Foo Fighters -yhtyeen kappale, joka julkaistiin vuonna 1995 singlenä sekä yhtyeen debyyttialbumilla Foo Fighters. Single oli Foo Fightersin tuotannon toinen.
Kappaleesta on tehty musiikkivideo, joka oli Foo Fightersin ensimmäinen. Sen on ohjannut Jerry Casale, joka on ohjannut myös Devo-yhtyeen musiikkivideoita.
Kappaleet

I’ll Stick Around
How I Miss You
Ozone
Listasijoitukset

| Vuosi | Single | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | I’ll Stick Around | Official UK Singles Chart | No. 18 |
| 1995 | I’ll Stick Around | Modern Rock Tracks (US) | No. 8 |
| 1995 | I’ll Stick Around | Mainstream Rock Tracks | No. 12 |
Jasmine Byrne

| Jasmine Byrne |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. tammikuuta 1985 (ikä 39)
Pornonäyttelijä
Taiteilijanimet:  Jamine Byrne, Jazmine Byrne, Jasmyn Byrne, Esmeralda, Jasmine Cisneros, Mary Sanchez
Aktiivisena:  2004-
Elokuvien määrä:  yli 200
Seksuaalinen suuntaus:  biseksuaali
Silmien väri:  ruskea
Hiusten väri:  ruskea
Mitat:  36B-24-36
Pituus:  157 cm
Paino:  52 kg
Aiheesta muualla
Kotisivut
IMDb
Jasmine Byrne (oikealta nimeltään Mary Sanchez, s. 23. tammikuuta 1985 Riverside, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä ja malli, muun muassa Penthousella.
Byrne syntyi Kaliforniassa yhdeksi perheensä yhdeksästä lapsesta. High school -aikanaan hän harrasti useita urheilulajeja. Teini-ikäisenä hän toimi muun muassa myyjänä vaatekaupassa.
Byrne aloitti uransa aikuisviihdealalla vuonna 2004. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Young Tight Latinas 6, ja nyt elokuvia on yhteensä satoja. Byrne nähtiin helmikuussa 2005 Howard Stern -show'ssa.
Mallin ja aikuisviihdenäyttelijättären töidensä lisäksi Byrne on kirjoittanut sanoituksia musiikkikappaleisiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jasmine Byrne Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hopman Cup 2013

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Voittajat:  Espanja
Päivät: 29. joulukuuta 2012 – 5. tammikuuta 2013
Hopman Cup 2013 oli 25:s Hopman Cup -turnaus, jossa naiset ja miehet pelaavat joukkueina. Turnaus järjestettiin 29. joulukuuta 2012 – 5. tammikuuta 2013 Perth Arenalla Perthissä, Australiassa. Turnaus pelattiin ensimmäistä kertaa hiljattain valmistuneessa Perth Arenassa.
Kahdeksan joukkuetta kilpaili voitosta kahdessa eri neljän joukkueen lohkossa. Molempien lohkojen voittajajoukkue selviytyi loppuotteluun.
Espanja voitti turnauksen päihittämällä loppuottelussa Serbian 2–1.
Turnaus

Hyundai Hopman Cup 2013 on tenniksen kutsuturnaus ja se tunnetaan myös ITF:n virallisena sekajoukkueiden maailmanmestaruuskisana. Palkintorahaa turnauksessa jaetaan miljoona Yhdysvaltain dollaria. Molempien lohkovaiheen lohkojen paras joukkue selviytyy loppuotteluun. Kaikissa maiden kohtaamisissa pelataan ensin naisten kaksinpeli, sitten miesten kaksinpeli ja lopuksi sekanelinpeli.
Kilpailijat > Sijoitetut

Sijoitetut pelaajat turnaukseen päättivät Steve Ayles, Paul Kilderry, Kim Hames ja Terry Waldron.
| --- | --- |
  Serbia – Ana Ivanović / Novak Đoković   Yhdysvallat – Venus Williams / John Isner   Italia – Francesca Schiavone / Andreas Seppi   Espanja – Anabel Medina Garrigues / Fernando Verdasco :     Saksa – Andrea Petkovic / Tatjana Malek  / Tommy Haas    Etelä-Afrikka – Chanelle Scheepers / Kevin Anderson    Ranska – Mathilde Johansson / Jo-Wilfried Tsonga    Australia – Ashleigh Barty / Bernard Tomic
Lohkovaihe > A-lohko > Tulokset

| Sij>  | Maa | V | H | Ottelut | Erät | Pelit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Serbia | 3 | 0 | 7–2 | 14–5 | 103–55 |
| 2 |  Australia | 2 | 1 | 6–3 | 14–8 | 104–64 |
| 3 |  Italia | 1 | 2 | 4–5 | 8–12 | 84–104 |
| 4 |  Saksa | 0 | 3 | 1–8 | 5–16 | 49–117 |
Lohkovaihe > B-lohko > Tulokset

| Sij>  | Maa | V | H | Ottelut | Erät | Pelit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Espanja | 3 | 0 | 7–2 | 14–5 | 103–54 |
| 2 |  Yhdysvallat | 2 | 1 | 4–5 | 8–13 | 74–102 |
| 3 |  Etelä-Afrikka | 1 | 2 | 4–5 | 10–11 | 100–103 |
| 4 |  Ranska | 0 | 3 | 3–6 | 9–12 | 88–106 |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
James DeGale

| James DeGale |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  James Frederick DeGale
Syntynyt: 3. helmikuuta 1986 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  Englanti
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Chunky'
Pituus:  183  cm
Paino:  76 kg
Painoluokka:  Ylempi keskisarja
Kätisyys:  vasenkätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  25
Voitot:  23
– tyrmäysvoitot:  14
Tappiot:  1
Ratkaisemattomat:  1
Aiheesta muualla
jamesdegale.com
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  James DeGale |  James DeGale |  James DeGale |  |
Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | 75 kg |  |
Maa:  Englanti
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Dublin 2007 | 75 kg |  |
|  Hopeaa | Cetniewo 2008 | 75 kg |  |
James Frederick DeGale (s. 3. helmikuuta 1986 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on entinen amatööri- ja nykyinen ammattilaisnyrkkeilijä sekä olympiavoittaja Pekingistä 2008. Amatöörinä hän edusti olympiakisoissa Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja EM-tasolla Englantia. DeGale siirtyi ammattilaiseksi joulukuussa 2008. Annattinyrkkeilijänä DeGale on voittanut IBF liiton mestaruuden ylemmässä keskisarjassa.
Arvokisahistoria > Kesäolympialaiset

2008 (75 kg)
1. kierros:  Mohamed Hikal Voitto 13–4
2. kierros:  Shawn Estrada Voitto 11–5
Puolivälierä:  Bakhtiyar Artayev Voitto 8–3
Välierä:  Darren Sutherland Voitto 10–3
Finaali:  Emilio Correa Voitto 16–4
Arvokisahistoria > MM-kilpailut

2007 (75 kg)
1. kierros:  Alfonso Blanco Tappio 13–28
Arvokisahistoria > MM-kilpailut > Ammattinyrkkeilyura

DeGale siirtyi ammattinyrkkeilijäksi vuonna 2009. Ensimmäisen tappionsa DeGale kärsi vuonna 2011 käydyssä ottelussa tuolloin voittamatonta George Grovesia vastaan hajaäänillä 12 eräisen ottelun päätteeksi. IBF liiton mestaruuden DeGale voitti Andre Dirrelliltä vuoden 2015 toukokuussa käydyssä ottelussa voittamalla kamppailun kaikin tuomariäänin. Tämän jälkeen DeGale on puolustanut mestaruuttaan kahdesti menestyksekkäästi.
Jehue Gordon

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gordon Moskovan MM-kilpailuissa 2013 |  Gordon Moskovan MM-kilpailuissa 2013 |  Gordon Moskovan MM-kilpailuissa 2013 |  |
Maa:  Trinidad ja Tobago
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 2013 | 400 m aidat |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2014 | 400 m aidat |  |
Jehue Gordon (s. 15. joulukuuta 1991) on trinidadtobagolainen 400 metrin aitajuoksija.
Vuonna 2008 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän selviytyi 400 metrin aitajuoksussa välieriin ja juoksi 4 × 400 metrin viestin alkuerissä maansa joukkueessa ja selviytyi loppukilpailuun. Loppukilpailussa toisella kokoonpanolla ilman Gordonia juossut Trinidad ja Tobagon joukkue hylättiin.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän juoksi alkuerissä ennätyksensä 48,66 s ja rikkoi 22 vuotta vanhan Randy Coxin nimissä olleen maansa ennätyksen 49,43 s. Gordonin ennätys ennen tätä juoksua oli 49,45 s. Välierissä hän juoksi ajan 48,77 s ja selviytyi loppukilpailuun. Hänestä tuli MM-kisahistorian nuorin henkilökohtaisen pikajuoksumatkan loppukilpailuun selviytynyt urheilija. Loppukilpailussa hän oli mitalisijassa kiinni aivan juoksun loppuun asti ja sijoittui lopulta neljänneksi uudella maansa ennätyksellä 48,26 s. Hän hävisi pronssimitalistille Bershawn Jacksonille kolme sekunnin sadasosaa. Gordonin aika oli kautta aikain toiseksi paras alle 20-vuotiaan juoksema aika.
Vuonna 2010 Gordon voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden ajalla 49,30 s. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui välierissä ajalla 49,08 s. Lontoon olympialaisissa 2012 hän juoksi välierissä maansa ennätyksen 47,96 s. Loppukilpailussa hän sijoittui kuudenneksi ajalla 48,86 s. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Gordon voitti maailmanmestaruuden ennätyksellään ja maansa ennätyksellä 47,69 s. Hän voitti toiseksi sijoittuneen Michael Tinsleyn yhdellä sekunnin sadasosalla. 4 × 400 metrin viestissä Trinidad ja Tobago oli kuudes.
Gordon sai Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hopeaa ajalla 48,75. Hän karsiutui alkuerissä Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016.
Jarkko Vehniäinen

Jarkko Vehniäinen signeeraa kirjojaan Taiteiden yössä Helsingissä 2013.
Jarkko (JV) Vehniäinen (s. 17. kesäkuuta 1973 Viitasaari) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä.
Hänen tunnetuin sarjakuvansa on Kamala luonto, jota hän tekee yhdessä puolisonsa Marja Lappalaisen kanssa. Kamalaa luontoa julkaistaan noin kahdessakymmenessä sanomalehdessä, muun muassa Helsingin Sanomissa, Metrossa, Aamulehdessä, Turun Sanomissa, Ilta-Sanomissa (nettiversio), Kalevassa ja Hämeen Sanomissa. Lisäksi Vehniäinen ja Lappalainen tekevät musiikkipilakuvia Soundi-lehteen.
Muita Vehniäisen sarjakuvia ovat Suosikissa ilmestyneet julkimosarjakuvat sekä Aikamedian julkaisemat raamattuaiheiset sarjakuvat. Vehniäinen tekee myös karikatyyrejä.
Albumeja

Mooses ja kumppanit (omakustanne) 1996
Kiviä niskaan (Hetimonex) 2001
Sateet tulevat (Sitruunamaailma) 2003
Julkimot ja suuret seikkailut (Yhtyneet Kuvalehdet) 2007
Sandaalit sauhuten (Aikamedia) 2012
Apostolinkyydillä (Aikamedia) 2013
Apostolin sandaalit (yhteisnide Sandaalit sauhuten- ja Apostolinkyydillä-albumista) 2016
Daniel ja kumppanit (Aikamedia) 2019
Kamala luonto: Parasta elämässä (Zum Teufel) 2012
Kamala luonto: Anna haukku (Zum Teufel) 2012
Kamala luonto: Karhunvatukoita (Zum Teufel) 2013
Kamala luonto: Sulassa sovussa (Arktinen Banaani) 2013
Kamala luonto: Sunnuntaisarjat I (Arktinen Banaani) 2014
Kamala luonto: Minäkö hullu? (Arktinen Banaani) 2014
Kamala luonto: Pieruterapia (Arktinen Banaani) 2015
Kamala luonto: Vain eläimiä (Arktinen Banaani) 2015
Kamala luonto: Sunnuntaikävelyllä (Arktinen Banaani) 2016
Kamala luonto: Kettujahti (Arktinen Banaani) 2016
Kamala luonto: Pentukirja (Arktinen Banaani) 2016
Kamala luonto: Kamalasutra (Arktinen Banaani) 2017
Kamala luonto: Eläimen tarkoitus (Otava) 2017
Kamala luonto: Sunnuntaijengi (Otava) 2018
Kamala luonto: Juhlakirja (Otava) 2018
Kamala luonto: Sunnuntailounas (Otava) 2019
Kamala luonto: Nousukiidossa (Otava) 2019
Kamala luonto: Pentukirja, 2. uud. painos (Otava) 2019
Aiheesta muualla

Vehniäisen sivusto
Tero Mattila: Kamala luonto. Kvaak.fi 13.10.2012.
Jervis Drummond

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jervis Éarlson Drummond Johnson
Syntymäaika: 8. syyskuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Limón, Costa Rica
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 172 senttimetriä
Junioriseurat
–1995: Saprissa U17
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995–2000 | Saprissa |  |  |
| 2000–2002 | Herediano |  |  |
| 2002–2010 | Saprissa |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 452 | (12) |
Maajoukkue
| 1995–2008 | Costa Rica | 70 | (1) |

Jervis Drummond Johnson (s. 8. syyskuuta 1976) on costaricalainen jalkapalloilija. Hän edusti kahta Heredianossa vietettyä kautta lukuun ottamatta koko uransa costaricalaista Deportivo Saprissaa. Drummond oli pelipaikaltaan puolustaja, mutta toisinaan hän pelasi myös puolustavana keskikenttämiehenä.
Drummond oli mukana nuorten MM-kisoissa Qatarissa vuonna 1995. Ensimmäisen aikuisten maaottelunsa hän pelasi 27. syyskuuta 1995 Jamaikaa vastaan. Hän pelasi 70 maaottelua, joissa teki yhden maalin. Drummond oli mukana vuosien 2002 ja 2006 MM-kisajoukkueissa. Vuoden 2006 kisoissa hän pelasi kahdessa pelissä yhteensä 94 minuuttia.
Drummond pelasi urallaan 452 liigaottelua ja cup- sekä maaottelut mukaan luettuna kaikkiaan 574 ottelua.
Saprissa tiedotti marraskuussa 2010 Drummondin lopettavan uransa.
Inveracity

| Inveracity> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1998–
Tyylilaji:  brutaali death metal
Kotipaikka:   Ateena, Kreikka
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  George, laulu   Antonis, kitara   George S., bassokitara   Vagelis, rummut  
Levy-yhtiö:  Unique Leader Records, 2006–   Unmatched Brutality Records, 2002–2003  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Inveracity on kreikkalainen death metal -yhtye, joka perustettiin Ateenassa vuonna 1998.
Yhtyeen ensimmäinen albumi, Circle of Perversion, julkaistiin vuonna 2003.. Vuonna 2006 yhtye solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa. Toinen albumi, Extermination of Millions, julkaistiin alkuvuodesta 2007.
Jäsenet

Antonis – kitara (1998–)
Vagelis – rummut (1998–)
George – laulu (2004–)
George S. – bassokitara (2010–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Dionisis – laulu (2000)
Marios – laulu (2001–2004)
Lefteris – bassokitara (2000–2006)
John – bassokitara (2006–2008)
Diskografia > Studioalbumit

Circle of Perversion (2003,  Unmatched Brutality Records)
Extermination of Millions (2007,  Unique Leader Records)
Diskografia > Demot

Defeated Human Raped (2000)
Rehearsal Promo (2005)
Diskografia > Split-albumit

Revelation of the SadoGod / Deceased... Abandoned... Disgraced (2002,  Nuclear Winter Records)
Aiheesta muualla

Inveracity Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Yhtyeen Facebook-sivu
Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1993

Vuoden 1993 jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut olivat viidennet UEFA:n järjestämät naisten EM-kisat. Kisoissa ei pelattu varsinaista lopputurnausta vaan karsintalohkojen kahdeksan parasta joukkuetta pelasivat kaksiosaisilla otteluilla ratkaistut pudotuspelit. Finaali ja pronssiottelu pelattiin yksiosaisena. Mestaruuden voitti Norja.
Tulokset > Pudotuspelit

Mitaliotteluita lukuun ottamatta tulokset ovat kahden ottelun yhteistuloksia.
Jaap de Hoop Scheffer

| Jaap de Hoop Scheffer |
| --- | --- |
 De Hoop Scheffer vuonna 2008
Naton pääsihteeri
 1.1.2004–1.8.2009  
Edeltäjä:  George Robertson
Seuraaja:  Anders Fogh Rasmussen
Alankomaiden ulkoministeri
 22.7.2002–3.12.2003  
Pääministeri:  Jan Peter Balkenende
Edeltäjä:  Jozias van Aartsen
Seuraaja:  Ben Bot
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1948 (ikä 76) Amsterdam
Tiedot
Puolue:  Kristillisdemokraattinen puolue
Jakob (Jaap) Gijsbert de Hoop Scheffer (s. 3. huhtikuuta 1948 Amsterdam) on hollantilainen poliitikko, joka toimi vuosina 2004−2009 Naton 11. pääsihteerinä.
Opinnot ja työura

Amsterdamissa syntynyt de Hoop Scheffer opiskeli lakia Leidenin yliopistossa ja valmistui vuonna 1974. Suoritettuaan asepalveluksensa 1974–1976 ilmavoimissa hän aloitti työt Alankomaiden ulkoministeriössä. Ministeriön palveluksessa de Hoop Scheffer työskenteli vuosina 1976–1986. Ensimmäiset kaksi vuotta de Hoop Scheffer oli töissä Alankomaiden suurlähetystössä Ghanan pääkaupungissa Accrassa, minkä jälkeen hän toimi Alankomaiden delegaatiossa Naton päämajassa Brysselissä vuoteen 1980.