stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jarmo Viteli

Jarmo Viteli, Ed.D., (Computers in Education) on suomalainen kasvatustieteilijä ja e-oppimisen asiantuntija, joka toimii tutkimusjohtajana Tampereen yliopiston TRIM-tutkimuskeskuksessa.
Viteli toimi Tampereen yliopiston hypermedialaboratorion johtajana 1995-2001, johon tehtävään hän palasi Tampereen kaupungin eTampere-ohjelman vetäjän tehtävistä. Viteli johti eTampere-ohjelmaa vuosina 2001-2005. Hän on ollut valtion Tietoyhteiskuntaneuvoston asiantuntija vuodesta 2003 ja Hämeenlinnan kesäyliopiston tiederehtori vuodesta 2007. Viteli oli yksi ensimmäisistä akateemisista tutkijoista, joka lähti kehittämään sosiaalisen median tutkimusta ja yhdistämistä opetukseen Suomessa. Hän nosti aiheen esiin ensimmäistä kertaa vuonna 2005.
Jarmo Vitelin tausta on kansainvälinen. Ennen Hypermedialaboratorion johtajuutta Viteli työskenteli Unescon tietoyhteiskuntakehittäjänä Namibiassa. Jatko-opintonsa hän oli jo suorittanut USA:ssa. Vitelillä on kokemusta myös Euroopan unionin hankkeiden evaluoinnista. Hän toimi arvioitsijana mm. EU:n 7. puiteohjelman Technology Enhanced Learning -haussa. Lisäksi hänellä on ollut useita luottamustehtäviä erilaisissa hankkeiden johtoryhmissä, kilpailuraadeissa ja yritysten sekä yhteisöjen hallituksissa. Hän on ollut mm. Tietotekniikan liiton hallituksen jäsen vuonna 2001.
Viteli on pitkään johtanut Interaktiivinen Tekniikka Koulutuksessa -konferenssia, josta käytetään lyhennettä ITK. Vuodesta 2007 hän on toiminut myös MindTrek ry:n puheenjohtajana.
Viteli laulaa Digiveikot-yhtyeessä. Yhtye on esiintynyt lukuisia kertoja sekä ITK:ssa että MindTrekissa. Marraskuussa 2007 yhtye nähtiin Tampere-talon Isossa salissa Tampere Filharmonian vieraana. MindTrek-viikolla vuonna 2001 eTampere-ohjelman kollegat sanoittivat ja esittivät musiikin harrastajana tunnetulle Vitelille oman laulun.
Vitelin pitkäaikainen työ informaatioteknologian edistämiseksi palkittiin vuonna 2005, kun Tampereen kaupunki myönsi hänelle kultaisen ansiomitalin. Professori on kertonut viihtyneensä tietokoneiden parissa vuodesta 1981.
Verkkojulkaisut

Jarmo Viteli, Tiina Järvinen & Simo Kaupinmäki (toim.), Tuovi 3: Interaktiivinen tekniikka koulutuksessa 2005 -konferenssin tutkijatapaamisen artikkelit. Tampere 2005. (PDF-julkaisu, 199 s.)
Leena Vainio, Kirsi Laaksonen, Markku Kuivalahti, Seija Mahlamäki-Kultanen, Jarmo Viteli VIRTUAALINEN TAITOKOULU eLearning, osa oppimista päivittäisessä työssä[vanhentunut linkki]. Hämeenlinna 2001 (raportti, ISBN 951-563-380-X, 77 s.)
Julkaisut

Viteli, Jarmo (toim.). Tieto- ja viestintätekniikka opetuksessa ja oppimisessa 2. Esimerkkejä ja kokemuksia korkeakoulumaailmasta. 1998. Sitra. 951-563-346-X.
Viteli, Jarmo (toim.). Tieto- ja viestintätekniikka opetuksessa ja oppimisessa 1. Yliopistojen ja ammattikorkeakoulujen tilanne ja tulevaisuudennäkymät. 1998. Sitra. 951-563-345-1.
Aiheesta muualla

Uusia pelureita. Yhteisöllisyys jyllää verkossa Jarmo Vitelin haastattelu. Digitoday 15.11.2006 klo 08:52.
eNorssi-muistio[vanhentunut linkki] Markus Leppiniemi. Tampere 4.-5.5.2006
Voipiala

Voipiala oli Kivennavalla yksi kolmikyläksi sanotun kylärykelmän osa. Näitä kyliä kutsuttiin yhteisellä nimellä Voipeela. Voipialassa oli 23 taloa vuonna 1939.
Nykyisin Voipialan kohdalla on peltoaukea, mutta ei asutusta.
Aiheesta muualla

VirtuaaliKivennapa kivennapa.fi. Viitattu 21.12.2015.
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Voipaperi

Voipaperi
Voipaperi on yleisnimitys, jolla tarkoitetaan sellaisia kovapintaisia ja sitkeitä paperilaatuja, jotka ovat tavallista valkoista paperia läpikuultavampia. Niistä tärkeimpiä ovat pergamenttipaperi ja pergamiini. Voipaperi on tarkoitettu ainoastaan kääre- ja aluspaperina käytettäväksi, eikä sovellu uuniin leivinpaperin korvikkeeksi. Nimi viittaa aiemmin yleiseen käyttötarkoitukseen: irtovoin pakkaamiseen.
Aiheesta muualla

Mitä on pergamiini?, Suomen Kuvalehti, 26.07.1930, nro 30, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Victor Garber

| Victor Garber |
| --- | --- |
 Victor Garber vuonna 2006.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Victor Joseph Garber
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1949 (ikä 75)  London, Ontario
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  The Sugar Shoppe
Aktiivisena:  1968–
Merkittävät roolit:  Thomas Andrews (Titanic) Jack Bristow (Alias) Martin Stein/Firestorm (Legends of Tomorrow)
Palkinnot
 Saturn 2003 Alias Satellite Awards 2003 Alias Screen Actors Guild 2012 Argo 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Victor Joseph Garber (s. 16. maaliskuuta 1949 London, Ontario, Kanada) on kanadalainen, sukujuuriltaan venäjänjuutalainen elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä. Hänen äitinsä Hope Garber oli myös näyttelijä ja laulaja.
Elämäkerta

Garber aloitti näyttelemisen yhdeksänvuotiaana, ja liittyi Toronton yliopiston Hart Houseen viidentoista ikäisenä. Vuonna 1967 hän perusti folk-musiikkiyhtyeen nimeltään The Sugar Shoppe. Yhtyeen menestys oli keskinkertainen, ja se esiintyi muun muassa The Ed Sullivan Show'ssa ja The Tonight Show'ssa ennen hajoamistaan .
Filmografia > Ääninäyttely videopeleissä

| Vuosi | Videopeli | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2004 |  Alias: The Video Game | agentti Jack Bristow |
Näyttämöura

Garber esiintyi myös Broadwayllä Deathtrapin, Sweeney Toddin ja Noises Offin ensituotannoissa. Hän on esiintynyt Broadwaylla yli 20 vuotta.
Näyttämöura > Broadway

The Shadow Box - 1977
Tartuffe - 1977
Deathtrap - 1978
They're Playing Our Song - 1979
Sweeney Todd - 1979
Little Me - 1982
Noises Off - 1983
You Never Can Tell - 1986
The Devil's Disciple - 1988
Lend Me a Tenor - 1989
Two Shakespearean Actors - 1992
Damn Yankees - 1994
Arcadia - 1995
Art - 1998
Näyttämöura > Broadwayn ulkopuolella

Ghosts - 1973
Cracks - 1976
Wenceslas Square - 1988
Love Letters - 1989
Assassins - 1990
Nils Collett Vogt

| Nils Collett Vogt |
| --- | --- |
 Nils Collett Vogt 1894.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1864 Kristiania, Norja
Kuollut: 23. joulukuuta 1937 (73 vuotta) Oslo, Norja
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nils Collett Vogt (24. syyskuuta 1864 Kristiania, Norja – 23. joulukuuta 1937 Oslo, Norja) oli norjalainen runoilija ja prosaisti.
Vogtia luonnehditaan ideologisesti 1880-luvun porvarilliseksi radikaaliksi. Hänen runouttaan innoittaa luonnontunne ja myönteinen humanismi. Hän sai huomiota 1894 ilmestyneellä runokokoelmalla Fra Vaar til Høst. Proosatuotantoa on osin omaelämäkerrallinen romaani Familiens sorg (1889). Hän kirjoitti myös muita romaaneja sekä novelleja, näytelmiä ja esseitä.
Suomennettuja runoja

Kallis leipä, suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, WSOY 2004 ISBN 951-0-29121-8
Kevätkaihojen herkinten saatossa kuljen –, suom. Elina Vaara, teoksessa: Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1930
Olisinpa metsän kuusi, suom. Lauri Viljanen, teoksissa: Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1930 ja Helikonin lähde: maailmanlyriikan suomennoksia, WSOY 1951
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nils Collett Vogt Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID 
Muut:  IdRef
Vostok 3

Vostok 3 oli järjestyksessään Neuvostoliiton kolmas avaruuslento (11.–14. elokuuta 1962). Vostok 3 suoritti yhteislennon Vostok 4:n kanssa. Tämä oli ensimmäinen kerta kun Maan kiertoradalla oli yhtä aikaa kaksi miehitettyä avaruusalusta.
Vostok 3:n ja Vostok 4:n yhteislento oli alun perin haluttu suorittaa jo alkuvuodesta 1962, jotta se olisi jättänyt varjoonsa amerikkalaisen John Glennin matkan Maan kiertoradalle. Lentoja oli kuitenkin pakko lykätä loppukesään, ja Vostok 3 pääsi lopulta matkaan 11. elokuuta 1962. Alusta lensi kosmonautti Andrijan Nikolajev. Vostok 4 kyydissään Pavel Popovitš nousi avaruuteen seuraavana päivänä. Nikolajev kiersi maapallon 64 kertaa, lentokorkeuden ollessa 166 kilometrin ja 218 kilometrin välillä. Lento kesti noin 94 tuntia. Neuvostoliittolaiset harjoittelivat kahden aluksen kohtaamista avaruudessa myöhemmin tulevia alusten telakointeja varten. Niitä puolestaan tarvittaisiin avaruusaseman käytössä.
Neuvostoliiton onnistuneesti suorittama avaruusalusten kaksoislento tuli amerikkalaisille yllätyksenä. Nasassa ei ollut osattu odottaa, että venäläiset kykenisivät lähettämään kaksi alusta lähes samanaikaisesti ja hoitamaan niiden lennonjohdon.
Vox populi (sanonta)

Vox populi, oik. vox populi, vox Dei (lat. = 'Kansan ääni on Jumalan ääni') on keskiaikainen sanonta, jolla tahdottiin sanoa, että enemmistön mielipidettä tulee noudattaa. Sanonnan kerrotaan esiintyvän jo Hesiodoksella ja Homeroksella yli 2 500 vuotta sitten. Kaarle Suuren neuvonantaja Alkuin (noin 735–804) kirjoitti kirjeessään paheksuvaan sävyyn: “Ei pidä kuunnella niitä, joilla on tapana sanoa “Kansan ääni on jumalan ääni”, koska kansan liikehdintä on pikemminkin hulluutta.
Voshod (Moskovan alue)

| Voshod (Восход) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Moskovan alue Venäjällä, alla taajaman sijainti alueella
 Voshod
 Koordinaatit: 55.9744°N, 36.4544°E 
Valtio:  Venäjä
Hallintoalue:  Moskovan alue
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1994
Väkiluku (2010)  ():  2 007
Postinumero:  143571
Suuntanumero(t):  +7 498
 
 www.go-voshod.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Voshod (ven. Восход, suom. (auringon) nousu) on  suljettu kaupunkimainen taajama (ZATO) Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee maanteitse 85 kilometriä Moskovan keskustasta länsiluoteeseen, aivan valtatien M9 eteläpuolella.  Vuonna 2010 taajamassa asui 2 007 henkeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voshod (Moskovan alue) Wikimedia Commonsissa
Viuvala

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Vilukselan Vitka ja Viuvalan Pispa, Syvän-ojan Sonni ja Sylvinän Jalli! Ralla ralla laa! Syvän-ojan Sonni ja Sylvinän Jalli! Ralla ralla laa! | ” |
– Aleksis Kivi: Seitsemän veljestä
Viuvala on kylä ja aiempi kyläkeskus Somerniemellä Somerolla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 85, mikä teki siitä Someron 47 varsinaisesta kylästä väkiluvultaan 26. suurimman ja Somerniemen kylistä väkiluvultaan neljänneksi suurimman.
Sijainti, palvelut ja liikenne

Viuvala kuuluu 2000-luvulla läheisen Oinasjärven kyläkeskuksen vaikutusalueeseen. Sen lähimpiä naapurikyliä Somerniemellä ovat Oinasjärven rantakylät Kopila lännessä ja Jakkula pohjoisessa. Naapurikunnan Lohjan kylistä se rajoittuu Nummen Leppäkorpeen etelässä sekä Pusulan Hattulan, Hauhulan, Herralan ja Hyrkkölän kylien takamaametsiin idässä.
Kylän kautta kulkee Helsingin suunnasta Somerolle johtava seututie 280, josta erkanevat paikallistietasoiset yhdystiet Viuvalantie  Leppäkorven suuntaan ja Jakkulantie Jakkulan suuntaan.
Luonto

Viuvala rajoittuu yhdessä naapurikyliensä Oinasjärven, Jakkulan ja Kopilan kanssa Karjaanjoen vesistöön kuuluvaan Oinasjärveen ja kylän vanha ydinalue sijoittuu Oinasjärven laskujoen Pitkiönjoen itärannalle. Kylän pohjoispuolitse kulkee Viuvalannummen harjujakso ja kylän pohjoisrajana on Arimaa-järvestä Oinasjärveen laskeva Mäentaanjoki.
Historia

Isossajaossa Viuvala on ollut omana jakokuntanaan, mutta lienee aiemmin ollut samaa jakokuntaa viereisen Jakkulan kylän kanssa. Kylän vanhoja taloja ovat olleet Kauranen, Kumuni, Pispa ja Sulka, ja kylän vanha tontti on sijainnut Pitkiönjoen pohjoisrannalla, nykyisten Helsingintien ja Viuvalantien risteyksen kohdalla. Kylän taloista Pispa yhdistettiin vuonna 1914 Sulkaan, mutta Kauranen, Sulka ja Kumuni ovat vielä olemassa hieman alkuperäiseltä kylätontilta hieman sivussa sen eri puolilla.
Kylässä toimi vuosina 1923–1965 Viuvalan kansakoulu. Vielä 1990-luvun alussa kylässä oli myös kaksi kauppaa.
Viuvala kirjallisuudessa

Kylän taloista Viuvalan Pispa yhdessä Someron emäpitäjän alueella sijainneiden Sylvänän Jallin, Syvänojan Sonnin ja Vilukselan Vitkan kanssa mainitaan Aleksis Kiven Seitsemässä veljeksessä osana Eeron Jouluyönä laulamaa laulua. Romaanissa viitataan näiden ohella myös eräisiin somerolaisiin henkilöihin. Näistä Kivi lienee kuullut Somerolta kotoisin olleelta ystävältään Axel Wiensiltä.
Nikolai Voznesenski

Nikolai Voznesenski vuonna 1938.
Nikolai Aleksejevitš Voznesenski (ven. Никола́й Алексе́евич Вознесе́нский, 1903–1950) oli neuvostoliittolainen taloustieteilijä, joka johti valtion talouden suunnittelutoimistoa Gosplania suuren isänmaallisen sodan aikana. Voznesenski nimitettiin varapääministeriksi 38-vuotiaana toukokuussa 1940.
Voznesenski opiskeli ja opetti taloustiedettä 1920-luvulla ja hänestä tuli 1934 maan taloutta valvovan komitean jäsen ja edelleen 1938 Gosplanin johtaja. Hän oli sodan alussa suunnittelemassa maan teollisuustuotannon siirtämisen itään Saksan hyökkäyksen tieltä. Hänen teoksensa The Economy of the USSR during World War on hänen muistelmansa sotavuosista.. Jo vuonna 1943 Neuvostoliitossa aloitettiin Saksan tuolloin miehittämien alueiden jälleenrakennuksen suunnittelu. Erityisesti Vosnesenskin vastuulla oli Leningradin alueen talous. Vuodesta 1947 hän oli politbyroon jäsen.
Voznesenski joutui kuitenkin epäsuosioon, koska hän oli Andrei Ždanovin läheinen liittolainen. Hänet tuomittiin Leningradin jutussa maanpetoksesta ja tuomittiin kuolemaan. Hänet teloitettiin vuonna 1950 ja Stalin julisti hänen teoksensa marxilaisuuden vastaiseksi.
Voranava

| Voranava, Voronovo (Воранава, Во́роново) |
| --- | --- |
 Katolinen kirkko Voranavassa
 vaakuna
 Voranava, Voronovo
 Koordinaatit: 54°09′08″N, 25°19′11″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Hrodnan alue
Väkiluku (10/2009):  6 332
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 voronovo.grodno-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Voranava (valkoven. Воранава) eli Voronovo (ven. Во́роново; liett. Varanavas; puol. Woronów) on pieni kaupunkimainen taajama ja hallintopiiri (ven. Вороновский район, Voronovski raion) Hrodnan alueen pohjoisosissa Valko-Venäjällä.
Voranavan maaseutuvaltaisen hallintopiirin asukasluku oli 2009 väestönlaskennassa 30 477. Tämä sisälsi Voranavan (6 332 as.) ja Radunin (2 673 as.) kaupunkimaiset taajamat ja näitä ympäröivän maaseudun asukkaat.
Liettuan rajalle on keskustaajamasta vain 19 kilometriä. Pohjoisesta Liettuan Vilnasta (64 km) saapuva eurooppatie E 85 (eli Valko-Venäjän valtatie M11) on tärkeimpiä liikenneyhteyksiä ja kulkee Voravavan kautta etelään kohti Lidaa (34 km). Valtatiellä on melko vilkas rajanylityspaikka (raja-asema Benjakoni) piirin alueella. Likimain samansuuntainen rautatieyhteys kulkee Voranavan taajaman kautta, mutta on lähinnä tavaraliikenteen käytössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voranava Wikimedia Commonsissa
Luettelo Valko-Venäjän rajanylityspaikoista
Lyhyt kuvaus taajamasta (englanniksi) (bycity.org)
Voranavan piiri (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (region.grodno.by)
Voranavan keskustan kartta (englanniksi) (bycity.org)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa alueesta (venäjäksi)
Valko-Venäjän rautateiden karttapohjainen aikatauluhaku (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Valokuvia kaupunkimaisen taajaman rakennuksista (venäjäksi) (globus.tut.by)
Valokuvia Voranavan piiristä (englanniksi) (radzima.org)
Vuoden 1772 hallitusmuoto

Vuoden 1772 hallitusmuoto oli Ruotsin valtion yksinvaltainen hallitusmuoto, jonka Ruotsin kuningas Kustaa III päätti esitellä ja säädyt yksimielisesti huutoäänestyksellä hyväksyivät 21. elokuuta 1772. Hallitusmuoto siirsi valtaa säädyiltä kuninkaalle ja päätti siten yli puoli vuosisataa kestäneen parlamentaarisen aikakauden. Hallitusmuodon voimaansaattamista on pidetty verettömänä vallankaappauksena. Vuoden 1789 yhdistys- ja vakuuskirja sinetöi kuninkaan yksinvaltiuden.
Hallitusmuoto oli voimassa Ruotsissa vuoteen 1809 asti, jolloin Ruotsin kuninkaaksi valittiin ranskalainen Jean-Baptiste Bernadotte. Sen sijaan Suomessa vuoden 1772 hallitusmuoto oli voimassa vuoteen 1919 asti, jolloin itsenäiselle Suomelle saatiin oma hallitusmuoto. Vuoden 1772 hallitusmuoto sekä yhdistys- ja vakuuskirja olivat voimassa koko Suomen suuriruhtinaskunnan olemassaolon ajan, koska ne tukivat Venäjän keisarin yksinvaltaista hallintotapaa.lähde?
Wolf Vostell

Wolf Vostell, 1980
Wolf Vostell (14. lokakuuta 1932 Leverkusen – 3. huhtikuuta 1998 Berliini) oli saksalainen taiteilija, taidemaalari ja kuvanveistäjä, joka tuli tunnetuksi 1960-luvulla.
Vostellin katsotaan olleen videotaiteen edelläkävijä. Hän oli ensimmäinen, joka otti television taiteensa osaksi. Hän kuului Fluxus-ryhmään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wolf Vostell Wikimedia Commonsissa
Museo Vostell Malpartida Espanjassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Photographers' Identities  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Vodkaturismi

Vodkaturismi oli Suomesta Neuvostoliittoon suuntautunutta vapaa-ajan seuramatkailua 1950-luvun lopulta 1990-luvulle. Vodkaturismin olennainen osa oli länsimaisten kulutustavaroiden kuten farkkujen ja sukkahousujen salakuljetus matkatavaroissa Neuvostoliittoon, jossa niistä oli pula ja niiden myynnillä sai käyttöönsä huomattavan määrän ruplia ruokaan, alkoholiin ja hauskanpitoon matkan aikana.
Neuvostoliittoon suuntautuneita seuramatkoja järjestivät etenkin työväenjärjestöjen ja E-liikkeen omistamat matkatoimistot kuten Lomamatkat, Finnsov Tours ja Etumatkat. Matkat tehtiin pääosin tilausbusseilla Suomen kaakkoisrajalta Viipuriin ja Leningradiin. Parin päivän laivaristeilyjä Tallinnaan ja Leningradiin tehtiin 1970-luvulla ainakin Silja Linen Ilmattarella ja 1980-luvulla Sally Albatrossilla, Tallinnaan myös autolautta Georg Otsilla. Juna- tai lentomatkan päässä olleissa Neuvostoliiton seuramatkakohteissa, kuten Moskovassa, Jaltassa ja Sotšissa, meno oli hieman rauhallisempaa.
Vodkaturismilla ja muulla länsimaista Neuvostoliittoon suuntautuneella matkailulla katsotaan olleen merkittävä osuus Neuvostoliiton suljetun yhteiskunnan rapautumiseen ja lopulta romahtamiseen, kun länsimaisten vaikutteiden myötä kansalaisten usko oman maan päättäjiin rapautui.
Vodkaturismi populaarikulttuurissa

Matti Arjanne kirjoitti Aito Salamiehen nimellä kirjan Turisti : pelkkää valhetta oleva veijaritarina (1977), joka irvaili alkoholipitoiselle Neuvostoliiton-matkailulle. Juha Vainio kirjoitti ja levytti vuonna 1977 laulun ”Votkaturistit”. Aimo Vuorinen ja Jukka Keinonen julkaisivat vuonna 2009 musiikkinäytelmän Votkaturistit. Aihetta kuvaa myös Arvo Tuomisen komediallinen dokumenttiohjelma Vodkaturistit (2008, katsottavissa Yle Areenassa).
Kirjallisuutta

Juvonen, Elvi: Turismi Neuvostoliiton ja Suomen välillä 1956–1991.  (Yleisen historian pro gradu -tutkielma)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopiston historian ja etnologian laitos, 2013.
Palosuo, Hannele: Leningradin matkailu: Tutkimus Leningradiin suuntautuvan matkailun historiasta, nykyisyydestä, häiriöistä ja motiiveista.  Helsinki:  Matkailun edistämiskeskus, 1976.
Shikalov, Yury: Markat, farkut ja sukkahousut : laiton kauppa ja länsimuodin lumo Neuvostoliitossa.. Gaudeamus 2020. ISBN 978-952-345-095-0.
Sutinen, Ville-Juhani: Neukkuturismi : Neuvostoliiton matkailun historia. Vastapaino 2020. ISBN 978-951-768-817-8.
Aiheesta muualla

Vodkaturistit, Arvo Tuomisen ohjaama ja Ville Haapasalon juontama dokumenttikomedia vuodelta 2008. Video 47 min, Yle Areena.
Voiton tie

Voiton tie on suomalaisen kommunistin Tuure Lehénin Neuvostoliitossa kirjoittama ja salanimellä Alfred Langer julkaistu kapinaopas kommunisteille. Sen on tarkoitus esittää Marxin ja Leninin oppeihin perustuva teoria kapinan tekemisestä ja valtiollisen vallan valtaamisesta.
Teos ilmestyi alun perin vuonna 1926 saksaksi nimellä Der Weg zum Sieg. Ensimmäinen suomennos ilmestyi Kustannusliike Kirjan julkaisemana vuonna 1928 osana Lehénin laajempaa teosta Voittamisen taito: Marxin ja Leninin teoria vallan valtaamisesta. Tämän teoksen osat olivat nimiltään Marx ja aseellisen kapinan taito, Tie voittoon, Lenin ja kapinan taito sekä Historiallisia esimerkkejä kapinasta. Lehén laati kirjasta vielä täydennetyn version, joka ilmestyi saksaksi Zürichissä vuonna 1931 nimellä Der Weg zum Sieg: die Kunst des bewaffneten Aufstandes ja suomeksi vuonna 1932 Leningradissa nimellä Voiton tie. Teos on kirjoitettu ensisijaisesti Saksan oloja ajatellen ja se saikin eniten huomiota Saksassa. Kirja julkaistiin myös venäjäksi nimellä Put Pobedy. Voiton tietä käytettiin 1930-luvulla oppikirjana Leningradin Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston ja Moskovan Lenin-koulun suomalaisilla kursseilla. Jotkut maanalaista toimintaa suunnitelleet kommunistiryhmät lukivat sitä myös Suomessa sota-aikana. Teoksen saksankielisestä versiosta julkaistiin vielä vuonna 1976 uusintapainos.
Voiton tien mukaan kapina on luokkasodan eli kansalaissodan välttämätön ensimmäinen vaihe, jossa proletariaatti pyrkii valtaamaan itselleen poliittisen vallan jollain alueella. Vaikka kapinan tarkoituksena on johtaa sotaan, on olemassa erityinen ”kapinan taito”, joka eroaa sotataidosta. Tarkkoja yleispäteviä sääntöjä menestyksekkään kapinan tekemiselle ei voida antaa. Tutkija Markku Salomaan mukaan nämä huomiot ovat yhteensopivia sotateoreetikko Carl von Clausewitzin ajatusten kanssa. Lehén esitteli kuitenkin lopulta runsaasti erilaisia käytännöllisiä ohjeita kapinan tekemiseen. Erityisen tärkeänä hän piti maanalaisen verkoston luomista sotaväen sisälle. Hän oli myös sitä mieltä, että liiallinen humaanisuus vastustajaa kohtaan kapinan aikana on vahingollista ja tämän vuoksi työväenluokan on oltava tarpeen vaatiessa valmis turvautumaan myös vallankumoukselliseen terroriin.
Lehén sai Voiton tien ansiosta Suomessa maineen johtavana suomalaisena vallankumoustaktiikan tuntijana. Hän toimi 1930-luvun alussa Kominternin sotilaspoliittisten kurssien saksankielisen osaston johtajana ja opetti Neuvostoliitossa opiskelleille saksalaisille kommunisteille kapinan teoriaa. Lähinnä Voiton tien luoman maineen vuoksi Lehénin kuviteltiin olleen myös SKP:n vuoden 1948 väitetyn vallankaappaussuunnitelman ”aivot”, vaikka todellisuudessa näin ei ollut.
Kirjallisuutta

Salomaa, Markku: Punaupseerien nousu ja tuho, s. 236–241. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-32381-5
Aiheesta muualla

Voiton tie (1932) digitoituna Työväenliikkeen kirjaston digitaalisessa arkistossa