stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyramidi

Pyramidi (< kreik. pyramis) on maasta tai kivestä tehty ylöspäin kapeneva, geometrisen pyramidin muotoinen suuri rakennelma. Muinaiset kansat rakensivat pyramideja haudoiksi ja temppeleiksi. Egyptin pyramidit, joista suurin on Kheopsin pyramidi, ovat hautoja. Kaksoisvirtainmaan pyramidit eli zikkuratit ovat porraspyramideja, joissa on monia kerroksia. Tunnetuin lienee Urin zikkurat. Monet esikolumbiaaniset kulttuurit Etelä- ja Keski-Amerikassa rakensivat pyramideja, vaikkeivät hautamonumenteiksi.
Egyptin pyramidit

Egyptissä on yli 130 pyramidia. Ne toimivat faaraoiden hautoina.
Egyptin pyramidien ajatus lienee ollut tasoitettu porraspyramidi. Ensimmäiset Egyptin haudat olivat matalia kumpuja. Myöhemmin haudoista tehtiin suorakaiteen muotoisia. Kun useita suorakaiteen muotoisia mastaba-hautoja pinottiin päällekkäin, saatiin pyramidi.
Egyptin pyramidien rakennustavasta on monia teorioita, mutta siitä ei ole varmaa tietoa, miten ne on rakennettu. Nykykäsityksen mukaan pyramidit rakennettiin palkkatyövoimalla, ei orjatyöllä.
Muut vanhan maailman pyramidit

Sumerilaiset rakensivat Etelä-Mesopotamiassa temppelinsä matalille tasanteille. Kun uusia temppeleitä rakennettiin vanhojen päälle, tasanteet kasvoivat korkeutta. Näin syntyivät zikkuratit. Kun tasanteet kasvoivat suuriksi, ne pengerrettiin ja syntyi porraspyramidi. Assyrialaiset rakensivat Pohjois-Mesopotamiaan jumaltensa kunniaksi suuria zikkurateja kuten sumerilaisetkin. Myös babylonialaiset omaksuivat sumerilaisilta zikkuratit.
Nubialaiset omaksuivat egyptiläisiltä hautaustavat ja pystyttivät jyrkkäsivuisia pyramideja. Pyramidinmuotoisia suuria rakennuksia on myös esimerkiksi Jaavalla ja Burmassa.
2020-luvulla on löydetty Gunung Padangista Länsi-Jaavalta Indonesiasta haudattu esihistoriallinen pyramidi. Alueen vanhin rakennelma on ollut laavasta koostunut kukkula, joka on veistetty muotoonsa ja sitten arkkitehtonisesti verhoiltu viimeisen jääkauden aikana vuosien 25 000 – 14 000 eaa välillä.
Amerikan pyramidit

Amerikassa ensimmäiset pyramidit rakennettiin Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan luoteisosassa. Sen jälkeen pyramidien rakennustaito levisi myös Pohjois-Amerikkaan.
Mayat ja muut keskiamerikkalaiset kansat rakensivat porraspyramideja. Pyramidien huipulla oli temppeli, jonne johti veistoksin ja kaiverruksin koristellut portaat. Mayat maalasivat pyramidinsa joskus punaiseksi, sillä punainen oli heille uskonnollisesti tärkeä väri. Kuninkaat haudattiin joskus pyramidin sisälle.
Asteekkien pääkaupungissa Tenochtitlánissa oli suuri pyramiditemppeli, jossa asteekit järjestivät tärkeimmät uskonnolliset seremoniansa kuten ihmisuhrit.
Etelä-Amerikassa mochicat, chavinit, nazcat, chimut ja inkat rakensivat tasahuippuisia porraspyramideja ja kumpuja.
Nykyajan pyramideja

Nykyajan tunnetuimpia pyramideja ovat esimerkiksi Louvren pyramidi ja tuntemattoman sotilaan muistomerkki Kairossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Guardians Egypt
Egyptology resources (Arkistoitu – Internet Archive)
Gizan pyramidit Egyptissä
Teotihuacánin Kuun pyramidi Meksikon laaksossa
Luxor Hotel Las Vegasissa
Tatsuta (1918)

| Tatsuta / 龍田 |
| --- | --- |
 Tatsuta

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sasebon laivastoarsenaali
Kölinlasku:  24. heinäkuuta 1917
Laskettu vesille:  29. toukokuuta 1918
Palveluskäyttöön:  13. maaliskuuta 1919
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 13. maaliskuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 011 t (standardi) 4 420 t (kuormattu)
Pituus:  142,9 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,3 m
Syväys:  4 m
Koneteho:  51 000 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  327
Aseistus
Aseistus:  4 x 140 mm/50 type 3 -tykkiä 1 x 80 mm/40 type 3 -ilmatorjuntatykki 2 x 13 mm type 93 -ilmatorjuntakonekivääriä 6 x 533 mm torpedoputkea
Tatsuta (jap. 龍田) oli keisarillisen Japanin laivaston Tenryū-luokan kevyt risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Sasebon laivastoarsenaalilta, missä köli laskettiin 24. heinäkuuta 1917. Alus laskettiin vesille 29. toukokuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 13. maaliskuuta 1919.
Palvelus

Alus osallistui 10. toukokuuta 1938 Amoyn maihinnousuun osana vara-amiraali Koichi Shiozawan komentamaa 5. laivastoa, johon kuuluivat muun muassa 9. ja 10. risteilijäviirikkö, 5. hävittäjälaivue ja 1. lentotukialusviirikkö.
Alus upposi 13. maaliskuuta 1944 Yhdysvaltain laivaston sukellusveneen USS Sand Lancen torpedoimana.
Päälliköt

Aluksen päällikköinä olivat:
Ichimura Hisao 1. joulukuuta 1923 - 6. maaliskuuta 1924
Niiyama Yoshiyuki 1. joulukuuta 1925 - 20. toukokuuta 1926
Matsuki Masukichi 1. jouluuta 1931 - 1. joulukuuta 1932
Hara Chuichi 1. marraskuuta 1934 - 15. marraskuuta 1935
Yasushiro Sukeyoshi 15. marraskuuta 1935 - 1. kesäkuuta 1936
Takayanagi Gihachi 1. huhtikuuta - 1. joulukuuta 1937
Yamaguchi Jihei 1. joulukuuta 1937 - 20. elokuuta 1938
Ito Yasunoshin 20. elokuuta 1938 - 27. toukokuuta 1939
Baba Yoshifumi 20. elokuuta 1941 -
Alexander Tawitz

Alexander Tawitzin omakuva
Alexander Tawitz (19. lokakuuta 1879 Pietari – 1. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, pilapiirtäjä, sarjakuvantekijä ja mainospiirtäjä.
Virolaissyntyinen Alexander Tawitz pakeni Venäjän vallankumousta Pietarista Helsinkiin ja nousi 1920- ja 1930-luvuilla Suomen pilapiirtäjien parhaimmistoon. Hänen piirtämänsä ja Veli Giovannin käsikirjoittama sarjakuva Junnu Kivanen ilmestyi Suomen Kuvalehdessä. Tawitzista tuli vakiopiirtäjä myös Veli Giovannin Pilajuttuja ja piirroksia -taskukirjasarjaan, jonka kannet olivat miltei aina hänen käsialaansa. Useimmat Veli Giovannin tuottamat sarjat vuoteen 1929 saakka olivat Tawitzin piirtämiä. Hän teki kuvia myös ensimmäiseen suomalaiseen sarjakuvalehteen Kalle Viksariin sekä Joulukärpäseen ja Tuulispäähän.
Aiheesta muualla

Alexander Tawitz: Attila-kenkätehtaan ilmoitus Suomen Kuvalehdessä 1924 Suomalaisen mainonnan historia, lehdistökuvat. Mainostajien Liitto ry. Viitattu 22.1.2012.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia
Taulumäen kirkko

| Taulumäen kirkko |
| --- | --- |
 Taulumäen kirkko
Sijainti:  Lohikoskentie 2, Taulumäki, Jyväskylä
Koordinaatit:  62°15′12″N, 025°45′05″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Lapuan hiippakunta
Seurakunta:  Jyväskylän seurakunta
Rakentamisvuosi:  1929
Suunnittelija:  Elsi Borg
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  700
Tyylisuunta:  1920-luvun klassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Taulumäen kirkko on Jyväskylän seurakunnan pääkirkko, joka sijaitsee Jyväskylässä Taulumäen kaupunginosassa. Sen on suunnitellut arkkitehti Elsi Borg. Maisemallisesti hallitsevalla paikalla Rajakadun päässä sijaitseva, kauniisti säilynyt ja huolellisesti kunnostettu Taulumäen kirkko on 1920-luvun klassismin monumentaaliarkkitehtuurin merkittävimpiä kohteita Suomessa.
Kirkko rakennettiin vuosina 1928–1929 ja se vihittiin käyttöön 27. lokakuuta 1929. Kuoriseinän maalaukset Lapsi on meille syntynyt ja Kaikki on täytetty, alttarin yläpuolella oleva seitsemän enkelin ornamenttimainen rivistö, ylimmän parven reunalle maalatut raamatulliset henkilöt, ornamentiikka ja saarnastuolin koristemaalaukset ovat taidemaalari Paavo Leinosen tekemiä. Vaikka kirkko sijaitsi ennen kuntaliitosta Jyväskylän kaupungin alueella, se oli Jyväskylän maaseurakunnan pääkirkko. Jyväskylän kaupunki- ja maaseurakunnan yhdistyttyä vuoden 2009 alusta siitä tuli Jyväskylän seurakunnan pääkirkko. Kirkko on peruskorjattu vuonna 1996.
Kirkon alttaritauluna on edellisen kirkon palosta pelastettu taidemaalari Eero Järnefeltin maalaama alttaritaulu Kristus käy veden päällä (1892–1893) ja sen alapuolella taidemaalari Jonas Heiskan maalaus Jeesus - Hyvä paimen vuodelta 1929.
Ensimmäinen kirkko Taulumäellä

Ensimmäinen Taulumäen kirkko valmistui yliarkkitehti Ludvig Isak Lindqvistin suunnittelemana vuonna 1885. Tämä kirkko paloi 27. tammikuuta 1918, dramaattisesti juuri sisällissodan alkaessa. Sen muistokivi sijaitsee nykyisen kirkon puistossa. Muistomerkkiin on kiinnitetty kuvanveistäjä Veikko Hirvimäen tekemä pronssinen korkokuva, joka esittää palavaa kirkkoa.
Kuvia kirkosta

Kirkko ympäristöineen vuonna 1934.
Kirkko on basilikamuotoinen, ja sisätila on varsin korkea.
Alttari, jonka sivuilla näkyy osa enkelirivistöstä.
Saarnastuoli.
Sisätila urkuparven suuntaan. Sivuilla on kaksi lehteritasoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taulumäen kirkko Wikimedia Commonsissa
Jyväskylän seurakunta: Taulumäen kirkko
Taulumäen kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Taulumäen kirkko (Q7688716)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Jyväskylä
sijainti: Taulumäki
katuosoite: Lohikoskentie 2
koordinaatit: 62°15′12″N 25°45′05″E﻿ / ﻿62.25346°N 25.75142°E﻿ / 62.25346; 25.75142

| n k Elsi Borgin tuotanto |
| --- | --- |
Tuotanto:  Taulumäen kirkko (1929)  Simpeleen kirkko (1933)  Ähtärin seurakuntakeskus (1934)  Petäjäveden kappeli (1942)  Lastenlinna (1948)  Teuvan kirkko (1952)  Vehmasmäen kappeli (1956)
Taÿ́getos

Taÿ́getos-vuori Spártista nähtynä.
| --- | --- |
Tyyppi:  vuoristo 
Sijainti:  Lakonia, Peloponnesos, Kreikka
Vuoristo:  Taÿ́getos
Korkeus merenpinnasta:  2 404 m
Prominenssi:  2 344 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Taÿ́getos (kreik. Ταΰγετος; transl. myös Taigetos; lat. Taygetus) on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeimman huipun Profítis Ilíaksen (Προφήτης Ηλίας) korkeus on 2 404 metriä ja prominenssi 2 344 metriä. Taÿ́getos on Peloponnesoksen korkein vuori. Prominenssiltaan se on Kreikan kolmanneksi korkein.
Taÿ́getos-vuorta sen korkeimmalta huipulta nähtynä.
Taÿ́getos sijaitsee Lakonian ja Messenian rajalla. Vuoressa on viisi korkeampaa huippua, ja siksi se tunnetaan myös nimellä Pentadáktylos (Πενταδάκτυλος, ”Viisisorminen”). Vuoren korkein huippu on saanut nimensä siellä olevasta Profeetta Elialle omistetusta kappelista. Vuoren muut korkeimmat huiput ovat Marmarókastro (Μαρμαρόκαστρο, 2 228 m), Mavrovoúna eli Vasilikí (Μαυροβούνα/Βασιλική, 1 908 m), Neraïdovoúna (Νεραϊδοβούνα, 2 025 m) ja Chalasméno Vounó (Χαλασμένο βουνό, 2 204 m). Vuorelta saavat alkunsa Evrótas (Eurotas) -joki, joka virtaa Lakoniaan, sekä Nédonas-joki, joka virtaa Messeniaan.
Kreikkalaisessa mytologiassa vuori sai nimensä Taygete-nimisestä nymfistä, joka oli Atlaksen tytär. Antiikin aikana vuori oli tärkeä spartalaisille, ja vuori näkyy hyvin myös nykyiseen Spártin kaupunkiin. Antiikin aikana elinkelvottomiksi tuomitut spartalaislapset surmattiin heittämällä heidät Kaiadaksen rotkoon vuorella. Nykyisin vuori on Natura 2000 -aluetta. Se on tärkeä lintujensuojelualue ja sitä on ehdotettu myös kansallispuistoksi. Profeetta Elian kappelilla juhlitaan aina 20. heinäkuuta, ja tällöin vuorelle kiipeää suuri määrä ihmisiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taÿ́getos Wikimedia Commonsissa
Kreikan vuoret ja vuoristot
| --- | --- |
Korkeimmat vuoret (yli 2 000 m):   Ólympos  Smólikas  Vóras  Grámmos  Gkióna  Týmfi  Vardoúsia  Parnassós  Ída eli Psiloreítis  Páchnes  Kakardítsa  Taÿ́getos  Kyllíni  Aroánia  Varnoúntas  Tymfristós  Lákmos  Katarachiás  Vasilítsa  Falakró  Erýmanthos  Órvilos  Tringía  Doúsko  Piéria  Karáva  Tzéna  Lýgkos  Kakoplévri  Mavrovoúni  Pínovo  Oíti  Díkti  Avgó  Aféntis Christós  Vérno  Áskio  Kaliakoúda  Vérmio  Chatzí  Áthos  Bélles  Trapezítsa 
Vuoristot:   Ágrafa  Akarnaniká  Asteroúsia  Athamaniká  Bélles  Koúla  Kroússia  Lasíthi  Lefká Óri  Óri Kyparissías  Píndos  Rodópi  Thryptí
Tatra T13

| Tatra T13 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia
Valmistaja:  Kopřivnická Vozovka a.s. /Závody Tatra a.s., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  1924–1935
Tuotantomäärä:  762 kappaletta
Suunnittelija:  Hans Ledwinka
Seuraaja:  Tatra T43
Mitat ja massat
Kantavuus:  800–1 200 kg
Kuormatila:  2 350 mm × 1 600 mm × 600 mm
Omamassa:  1 000 kg
Akseliväli:  2 646 mm
Maavara:  220 mm
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  1 057 cm³
Teho:  9,5–10,2 kW /2800 1/min
Polttoaine:  bensiini
Kulutus:  9–10 l /100 km
Vetotapa:  4×2
Vaihteisto:  4+1
Jarrut:  1. versio: rumpujarrut takapyörillä; 2. versio: rumpujarrut kaikilla pyörillä
Tatra T13 oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama kevyt kuorma-auto. Sen rakenne perustui vuonna 1923 esiteltyyn T11-henkilöautoon. T13:n valmistus alkoi 1924 ja jatkui virallisesti vuoteen 1933 asti, mutta viimeinen yksilö valmistui vuonna 1935.
Kaksiakselisen, takavetoisen T13:n omamassa oli 1 000 kg ja se kykeni versiosta riippuen kuljettamaan 800–1 200 kg hyötykuorman. Sen huippunopeus oli 45 km/h. Auton alustalle valmistettiin myös muutamia linja-autoja.
Teknisiä tietoja > Moottori

Ensimmäisissä autoissa käytettiin T11:n moottoria, mutta vuodesta 1926 autossa oli hieman tehokkaampi T12:n voimanlähde.
Moottori oli tyypiltään kaksisylinterinen, ilmajäähdytteinen bokserimoottori. Sen takana olleessa vauhtipyörässä oli tuuletin, jonka ympärillä oli ilmavirtaa ohjaava kokoojapelti. Moottorin lohko oli valmistettu kevytmetallista. Polttoaineensyötöstä vastasi Zenith 26 ABC -kaasutin.
Autossa oli Boschin magneettosytytys ja sytytysennakkoa voi säätää käsin. Moottori oli varustettu sähköisellä käynnistysmoottorilla. Sähköjärjestelmä oli 6-volttinen.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Myös alustan rakenne muuttui samalla hieman kun T12 korvasi T11:n.
Moottorin takana oli kuiva nelilevyinen kytkin, joka välitti voiman neliportaiseen vaihteistoon. Vaihteisto oli kiinnitetty takapäästään keskusputkirunkoon, jonka sisällä kulki voimansiirtoakseli. Runkoputken takapäässä oli tasauspyörästö, johon oli rakennettu heilurityyppinen erillisjousitus. Taka-akseli oli jousitettu poikittain asennetun, puolielliptisen lehtijousen avulla, joka oli kiinnitetty keskeltä tasauspyörästön runkoon ja päistään jarrukilpiin. Auton moottori makasi jäykällä etuakselilla olleen poikittaisen lehtijousen päällä. Näin ollen myös moottori ja vaihteisto toimivat osana kantavaa rakennetta. Rakenne oli erittäin jäykkä ja toimi erinomaisesti hankalissa maasto-olosuhteissa.
Ensimmäisissä yksilöissä oli takana mekaanisella välityksellä toimivat rumpujarrut eikä etujarruja ollut. Kummassakin jarrurummussa oli kaksi paria jarrukenkiä, joista toinen pari oli seisontajarrua varten. Kun autossa alettiin käyttää T12:n komponentteja, myös etuakselille asennettiin jarrut ja takapyörillä oli enää yhdet parit jarrukenkiä, jotka toimivat sekä käyttö- että seisontajarruina.
Sotilaskäyttö

Tšekkoslovakian asevoimat ei ollut kiinnostunut käyttämään T13-mallia motorisoinnissaan. Huomio kiinnittyi maastokelpoisemman, kolmiakselisen ja kantavuudeltaan 1,5-tonnisen T26-mallin kehittämiseen.
Armeijalle kuitenkin toimitettiin kolme T13:aa. Ensimmäinen, kantavuudeltaan yhden tonnin kuorma-auto myytiin 1926. Vuotta myöhemmin myytiin yksi T13:n alustalle rakennettu linja-automuunnelma. Vuonna 1931 myytiin vielä vankienkuljetusautoksi rakennettu muunnelma.
Aiheesta muualla

Teknisiä tietoja ja kuvia (slovakiksi)
| n k Tatra-mallit |
| --- | --- |
Henkilöautot:  10  11  12  17  20  26  30  31  52  54  57  70  75  77  80  87  87-603  97  600 Tatraplan  603  613  623  700 
Kuorma-autot ja hyötyajoneuvot:  13  22  23  24  25  26  27  28  43  49  50  51  72  74  81  84  86  92  111  114  115  116  128  130  138  141  147  148  157  163 JAMAL  400  401  500  700  805  813  815  Beta 
Sotilasajoneuvot:  57K  72  76  79  82  85  9393  111  805  809  810  813  815  816  DANA  OT-62  OT-64  OT-810  RM-70  V 750  V 799  V 809 
Kilpa-autot ja prototyypit:  11 Targa Florio  15  18  90  137  107  201  602 Tatraplan Sport  603 A  603-2 B5  603-2 B6  603 MB  603 NP  603 X  604  605  607  625  Baghira  Delfin  JK 2500  Mikrobus  MTX V8  Prezident  V 570  V 855
Pyrosulfaatti

Pyrosulfaatti-ionin rakenne
Pyrosulfaatti- eli disulfaatti on anioni, jonka kaava on S2O72-. Se on pyrorikkihapon konjugaattiemäs. Rakenteeltaan se muistuttaa dikromaatti-ionia ja muodostuu kahdesta sulfaatti-ionia muistuttavasta tetraedristä, jotka ovat yhteydessä toisiinsa happisillan välityksellä. Alkalimetallisuoloissa metalli-ionit koordinoituvat tetraedrin terminaalisiin happiatomeihin, muodostaen kolmiulotteisen verkkorakenteen.
Pyrosulfaatti-ioneja muodostuu kuumennettaessa vetysulfaatti-ioneja, jolloin lohkeaa vettä, mistä johtuu pyrosulfaattinimitys. Jos kuumennusta jatketaan, hajoaa pyrosulfaattianioni sulfaattianioniksi ja rikkitrioksidimolekyyliksi.
Pyrosulfaattisuolat liukenevat hyvin veteen.
Pyrosulfaatteja

Natriumpyrosulfaatti (Na2S2O7)
Kaliumpyrosulfaatti (K2S2O7)
Pyrorikkihappo

| Pyrorikkihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7783-05-3
PubChem CID:  62682
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  H2S2O7
Moolimassa:  178,156 g/mol
Tiheys:  1,9 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Pyrorikkihappo (H2S2O7) on yksi rikin happi­hapoista. Yhdisteestä käytetään myös nimityksiä dirikkihappo. Pyrorikkihapon suolat ovat pyrosulfaatteja. Nimitys savuava rikkihappo tulee siitä, että pyrorikkihaposta vapautuu rikkitrioksidihöyryjä.
Valmistus ja ominaisuuksia

Pyrorikkihappoa syntyy valmistettaessa rikkihappoa kontaktimenetelmän avulla. Rikkitrioksidi johdetaan väkevään 98-prosenttiseen rikkihappoon, jolloin muodostuu pyrorikkihappoa kiteisessä olomuodossa. Pyrorikkihappo hydrolysoituu rikkihapoksi joutuessaan kosketuksiin veden kanssa.
Pyrorikkihappoa voidaan valmistaa myös kuumentamalla väkevää rikkihappoa. Tällöin rikkihaposta eliminoituu vesimolekyyli ja syntyy pyrorikkihappoa.
Pyrorikkihappo on erittäin voimakkaasti hapettava aine ja sitä käytetäänkin teollisuudessa jonkin verran hapettimena. Pyrorikkihappo on rikkihapon lisäksi rikin hapoista ainoa, joka on pysyvä.
Robert Taylor (yleisurheilija)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Taylor vasemmalla. |  Taylor vasemmalla. |  Taylor vasemmalla. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | 4×100 metriä |  |
|  Hopeaa | München 1972 | 100 metriä |  |
Robert James Taylor (14. syyskuuta 1948 Tyler, Texas, Yhdysvallat – 13. marraskuuta 2007 Missouri City, Texas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Robert Taylor saavutti 100 metrin juoksussa Münchenin 1972 olympialaisissa hopeaa ajalla 10,24 s. Hän oli loppukilpailussa ainoa yhdysvaltalainen, koska Eddie Hart ja Rey Robinson olivat myöhästyneet toisista alkueristä. Kultaa Taylor voitti Hartin, Larry Blackin ja Gerald Tinkerin kanssa 4 × 100 metrin viestijuoksussa maailmanennätysajalla 38,19 s. Taylor juoksi viestissä toisen osuuden.
Tatra T28

| Tatra T28> Valmistustiedot |
| --- | --- |
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia
Valmistaja:  Závody Tatra a.s., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  1931–1935
Tuotantomäärä:  2 kuorma-autoa ja 10 linja-autoa
Suunnittelija:  Hans Ledwinka
Mitat ja massat
Kantavuus:  4 000 kg
Omamassa:  5 000–6 000 kg
Pituus:  5 795 mm
Leveys:  1 950 mm
Korkeus:  2 350 mm
Akseliväli:  3 200 + 1 100 mm
Maavara:  280 mm
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  kuorma-auto: 4 253 cm³ linja-auto: 4 713 cm³
Teho:  kuorma-auto: 41,9 kW /2100 1/min linja-auto: 46,4 kW /2100 1/min
Polttoaine:  bensiini
Kulutus:  30 l /100 km
Vetotapa:  6×4
Vaihteisto:  4+1
Jarrut:  hydraulisesti toimivat ATE Lockheed -rumpujarrut
Tatra T28 oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama kolmiakselinen kuorma-auto. Auto pohjautui kaksiakseliseen T27-malliin. Autosta valmistui vain kaksi kuorma-auton prototyyppiä sekä kymmenen alustaa mallinimeltään T28A, joiden päälle rakennettiin linja-auton korit. Kuorma-automallin kantavuus oli 4 000 kg ja se kykeni 48 km/h huippunopeuteen 3 000 kg kuormalla.
Mallia valmistettiin yhteensä 12 kappaletta vuosina 1931–1935. Sarjavalmistusta ei aloitettu siksi koska sen suorituskyky ei ollut olennaisesti parempi kuin kaksiakselisen T27:n.
Teknisiä tietoja > Moottori

Auton moottorina oli nelisylinterinen, nestejäähdytteinen rivimoottori, joka oli sama kuin T27:ssä käytetty. Öljynkiertoa varten moottorissa oli mäntäpumppu. Sen polttoaineensyötöstä vastasi Solex 35 BFV -kaasutin, joissain yksilöissä käytettiin Zenith 36 T:tä. Moottori oli varustettu sähköisellä käynnistysmoottorilla ja sähköjärjestelmä oli 12-volttinen. Linja-automuunnelman moottori oli mallinimeltään T27A. Siinä oli 5 mm suurempi sylinterin halkaisija, joten iskutilavuus oli suurempi.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Moottorin takana oli kuiva yksilevyinen kytkin, joka välitti voiman neliportaiseen vaihteistoon. Vaihteisto oli kiinnitetty takapäästään keskusputkirunkoon, jonka sisällä kulki voimansiirtoakseli. Runkoputken takapäässä oli teli, jonka akseleilla oli heilurityyppinen erillisjousitus. Akselit oli jousitettu pitkittäin asennetuin, puolielliptisin lehtijousin, jotka toimivat samalla telin keinuvipuina. Etuakselilla oli päällekkäiset kolmiotuet ja poikittain asennettu lehtijousi. Jarruina oli hydraulisesti toimivat ATE Lockheed -rumpujarrut. Mekaanisella välityksellä toiminut seisontajarru vaikutti takapyöriin.
Sotilassovellukset

Vuonna 1931 Tšekkoslovakian asevoimille toimitettiin kaksi kuorma-autoa kenttätestejä varten. Hanke jäi tähän koska auto ei täyttänyt odotuksia.
Vaikka auto ei onnistunut lyömään läpi kotimarkkinoilla, ranskalainen Lorraine-Dietrich osti auton lisenssivalmistusoikeudet ja valmisti Ranskan asevoimille vuosina 1937–1939 yhteensä 332 umpinaisella korilla varustettua miehistönkuljetusajoneuvoa nimellä Lorraine 28. Niissä kuljetettiin ratsuväen ja motorisoidun jalkaväen sotilaita. Lisäksi vuonna 1937 valmistettiin kymmenen Lorraine 28PC -radioautoa, 32 korjausautoa ja kahdeksan maastosäiliöautoa. Vuosina 1939–1940 valmistettiin viimeinen erä, yhteensä 20 28PC-radioautoa.
Aiheesta muualla

Teknisiä tietoja ja kuvia (slovakiksi)
| n k Tatra-mallit |
| --- | --- |
Henkilöautot:  10  11  12  17  20  26  30  31  52  54  57  70  75  77  80  87  87-603  97  600 Tatraplan  603  613  623  700 
Kuorma-autot ja hyötyajoneuvot:  13  22  23  24  25  26  27  28  43  49  50  51  72  74  81  84  86  92  111  114  115  116  128  130  138  141  147  148  157  163 JAMAL  400  401  500  700  805  813  815  Beta 
Sotilasajoneuvot:  57K  72  76  79  82  85  9393  111  805  809  810  813  815  816  DANA  OT-62  OT-64  OT-810  RM-70  V 750  V 799  V 809 
Kilpa-autot ja prototyypit:  11 Targa Florio  15  18  90  137  107  201  602 Tatraplan Sport  603 A  603-2 B5  603-2 B6  603 MB  603 NP  603 X  604  605  607  625  Baghira  Delfin  JK 2500  Mikrobus  MTX V8  Prezident  V 570  V 855
Johan Henrik Tawast

Johan Henrik Tawast
Johan Henrik Tawast (31. heinäkuuta 1763 Kuopio – 11. heinäkuuta 1841 Tukholma) oli kreivi, diplomaatti ja kenraali Ruotsin armeijassa. Hän syntyi Halolan kartanossa Maaningalla (silloisessa Kuopiossa) ja hänen vanhempansa olivat Savon jalkaväkirykmentissä majurina toiminut Magnus Fredrik Tawast (k. 1789) ja Maria Elisabet Molander. Hän toimi vuodesta 1812 alkaen Ruotsin kruununprinssi Kaarle Juhanan adjutanttina sekä myöhemmin Ruotsin kuninkaan adjutanttina ja valittiin yhdeksi Ruotsin valtakunnan herroista vuonna 1829. Tawast oli kansainvälisesti eräs vaikutusvaltaisimpia suomalaisia henkilöitä aikakaudellaan.
Tawast sai ensimmäisen sotilaskoulutuksensa Georg Magnus Sprengtportenin Brahenlinnan sotakoulussa Ristiinassa.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli vuonna 1808 Christina Sofia Hising (k. 1821) ja  toinen puolisonsa vuonna 1823 Lovisa Albertina Barck (k. 1860).
Julkaisuja

Hänninen, Osmo (toim.): Kreivi Johan Henrik Tawast – Eurooppalainen.  Snellman-instituutti, 1999.  ISBN 951-842-216-8