stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kenojuak Ashevak
Elämäkerta

Kenojuak Ashevak syntyi Ikerrasakissa Baffininsaaren eteläosassa 3. lokakuuta 1927. Hänen perheensä eli perinteisten inuittitapojen mukaisesti. He asuivat igluissa tai nahoista tehdyissä teltoissa hankkien elantonsa metsästyksellä. Ashevak sairaistui tuberkuloosiin, jolloin hänet oli vietävä Québecin kaupunkiin mantereelle. Ashevak oli sairaalassa vuodesta 1952 vuoteen 1955. Tänä aikana hän tutustui Harold Pfeifferiin, joka opetti sairaalan potilaita tekemään taidetta ja käsitöitä. Potilaat saattoivat näin tehdä rahaa sairaalan myydessä potilaidensa töitä. Lopulta Ashevak palasi Baffininsaaren Cape Dorsetille, jossa James Houston kannusti häntä jatkamaan työtä taiteen parissa. Houston opetti inuiteille painotekniikoita West Baffinin osuuskunnalla. Ashevak alkoi tehdä töitä yhdessä miehensä Johnniebo Ashevakin kanssa.
Ashevakin ensimmäinen työ oli Rabbit Eating Seaweed vuodelta 1958, ja hän alkoi saada huomiota miltei heti töitä julkaistaessaan. Hänen varhaiset työnsä olivat usein yksinkertaisia. Yleisiä aiheita olivat linnut tai muut olennot, jotka sulautuvat toisiinsa. The Enchanted Owl vuodelta 1960 oli yksi hänen tunnetuimpia töitään. Se esiintyi myös Luoteisterritorion 100-vuotisjuhlana 1970-luvulla painetussa postimerkissä. Muita Ashevakin töitä on käytetty postimerkeissä vuosilta 1980 ja 1993. Hänen tyylinsä kehittyi sittemmin monimutkaisemmaksi ja tyylitellymmäksi. Dog Caribou Spirit with Birds (1988/1989) esittää ihmispäistä ja linnunjalkaista karibua, jonka kyljiltä ilmestyy lintu. Viimeisillä päivillään hän teki puolestaan alkuaikojensa mukaista yksinkertaisempaa, mutta värikkäämpää taidetta. Fine Feathers vuodelta 2013 esittää pöllöä oranssein sulankärjin.
Ashevak tunnettiin etenkin taidegraafikkona, mutta hän teki myös esimerkiksi kaiverruksia ja suunnitteli kankaita. Vuonna 1970 hän suunnitteli muraalin maailmannäyttelyyn Osakassa ja vuonna 2004 pöllö- ja nieriäaiheisen lasimaalauksen Appleby Collegella Ontarion Oakvillessa. Ashevak sai Order of Canada-kunniamerkin vuonna 1982 ja hän oli Kanadan kuninkaallisen taideakatemian jäsen vuodesta 1974. Ashevak kuoli Cape Dorsetissa 8. tammikuuta 2013.
National Film Board of Canadan elokuva Eskimo Artist: Kenojuak vuodelta 1960 seuraa Ashevakin elämää.
Appleby Collegen lasimaalaus.
F. J. Kantola

Frans Josef Kantola (30. tammikuuta 1885 Helsinki – 5. lokakuuta 1940 Helsingin mlk) oli suomalainen peltiseppä, itseoppinut työläisfilosofi ja filosofinen tietokirjailija.
Frans Kantolan vanhemmat olivat muurari Jooseppi Kantola ja Maria Hänninen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten peltiseppänä. Kantola asui Pukinmäessä ja oli naimisissa vuodesta 1925 Sofia Hentilän kanssa.
Frans Kantola tutustui filosofiseen kirjallisuuteen ja kysymyksiin omatoimisesti opiskellen.
Kantola kirjoitti teoksen Sielun todellisuus, joka tutki sielun olemassaoloa ja sielun ja ruumiin suhdetta. Hän pyrki osoittamaan sielun ruumiista erillisen olemassaolon ja "materialismin heikon aseman" käyttämällä todisteena mm. erilaisia biologisia ja sielutieteellisiä todisteita sekä sielullisia ilmiöitä. Teos herätti poikkeuksellista kiinnostusta tiedekirjaksi: siitä otettiin heti ilmestymisvuonna 1933 kaksi lisäpainosta.
Ennen kuolemaansa Kantola valmisteli toista teosta jumaluuden olemuksesta, mutta se ei ehtinyt julkaistavaksi. Kantola on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle.
Teoksia

Sielun todellisuus (esipuhe J. E. Salomaa, Porvoo: WSOY, 1933, 3. painosta)
Ludvig Nordström

Ludvig Nordström
Ludvig Nordström (25. helmikuuta 1882 – 15. huhtikuuta 1942) oli ruotsalainen kirjailija ja toimittaja, jonka tyyli on realismia. Hän kuvaa synnyinseutuaan Norlantia. Osalle tuotannosta on leimallista mystissävyinen "totalismi", joka on yhdistelmä vapaamielistä kristinuskoa, kehitysoppia ja uskoa tekniikan hyödyllisyyteen. Hän käytti nimitystä vuodesta 1916, mutta lienee omaksunut sen vuonna 1910 ranskalaiselta kirjailijalta Paul Adamilta.
Nordström teki keväällä 1938 Ruotsin yleisradion toimeksiannosta seitsemän viikkoa kestäneen automatkan tutustuakseen Ruotsin maaseudun asunto- ja väestöoloihin. Kerätyn aineiston pohjalta syntyi radioesitelmiä, ja Nordström julkaisi havaintonsa myös 435-sivuisena kuvitettuna kirjana nimellä Lort-Sverige (Lanta-Ruotsi).
Nordströmin puoliso oli kirjailija Marika Stiernstedt. Nordströmin tuotantoa tekee tunnetuksi Ludvig Nordström sällskapet, ja hänen muistokseen on perustettu Ludvig Nordström -palkinto. Härnösandin Östanbäckenin kaupunginosassa on Ludvig Nordströms gata.
Suomennetut teokset

Lloyd-George, suomennos alkuteoksen toisesta painoksesta, Gummerus, 1918.
Tuomas Lack, suom. Yrjö Gustafson, Kansanvalta, 1928.
Päivä elämää: hieman arkipäivän demokratiaa (En dag av mitt liv), suom. Ilmari Heikinheimo. Tammi, 1943.
Hamburger Börs (täsmennyssivu)

Hamburger Börs voi viitata seuraaviin:
Hamburger Börs (1907–1976), alkuperäinen paikalla sijainnut jugendtyylinen hotelli, rakennus purettu
Sokos Hotel Hamburger Börs, vuosina 1979–2019 toiminut Sokos Hotels-ketjun hotelli, rakennus purettu
Scandic Hamburger Börs, vuonna 2021 avattu Scandic Hotels-ketjun hotelli
Hamburger Börs, Suomen vallan aikana Vahtitorninkadulla Viipurissa sijainnut hotelli
Muita

Hampurin pörssi, Hamburger Börse, on Hampurissa sijaitseva pörssi
Hampurin pörssi on 2–10 pelaajan korttipeli
Hamarin koulu

Hamarin koulu on Porvoossa sijaitseva alakoulu. Tämänhetkinen Hamarin koulu on yksisarjainen alakoulu, jossa opiskelee noin 140 oppilasta. Hamarin koulun Leppälä-koulurakennuksessa todettiin vuonna 2006 kosteusvaurio, josta alkoi useita vuosia kestänyt selvitys- ja suunnittelutyö koulutilojen kuntoon saattamiseksi. Vanha Leppälä purettiin lähes kokonaan, vain liikuntasaliosa säilytettiin ja tilalle rakennettiin uusi koulurakennus.
Historiaa

August Eklöf perusti yksityisen kansakoulun Porvoon höyrysahalle noin 1880-luvun tietämillä. Koulu oli alun perin kaksikielinen. Höyrysahan koulun syntyhistoriasta on olemassa hieman ristiriitaista tietoa, mutta ensimmäiset viralliset kirjalliset maininnat koulun toiminnasta ovat vasta vuodelta 1891.
Vuonna 1916 ruotsinkieliset oppilaat siirtyivät Gammelbackan, Haikkoon tai Kråkön kouluun. Seuraavana vuonna koulu kunnallistettiin. Samalla piti perustaa myös ala-aste, joka aloitti toimintansa mantereen puolella Hamarissa Johan Sirenin talossa. Lukuvuosina 1918–1923 ala-aste toimi Hamarin työväentalon alapuolella olevassa Airaksisen talossa, josta oli vuokrattu huone koulukäyttöön.
1921 astui voimaan oppivelvollisuuslaki. Tuolloin koulun johtokunnan ja kyläläisten anomuksesta kunnanvaltuusto hyväksyi Hamarin koulun rakentamisen. Koululle osoitettiin tontti sen nykyiseltä paikalta keskeltä Hamarin kylää. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1924, ja koulutyö uusissa tiloissa Tammela-koulurakennuksessa alkoi vuonna 1925. Koivula valmistui vuonna 1927, Mäntylä 1954 ja Leppälä 1973.
Matti Korhonen

Matti Korhonen on suomalainen nimi. Se sisältää Suomen yleisimmän kutsumanimen ja Suomen yleisimmän sukunimen mutta oli lokakuussa 2014 Suomen vasta kahdeksanneksi yleisin kutsumanimen ja sukunimen yhdistelmä.
Tunnettuja Matti Korhosia

Matti Korhonen (s. 1938), jalkapalloilija
Matti Korhonen (1939–2000), pankinjohtaja
Matti Korhonen (s. 1990), pesäpalloilija
Matti Antero Korhonen (s. 1940), pesäpalloilija
Matti J. Korhonen (1934–2018), ruotsinsuomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko
Matti Korhonen (1944–2008), kuvataiteilija
Luettelo Joensuun puistoista

Sadonkorjuumarkkinat Rantapuistossa 2007.
Joensuun puistot ovat Joensuun kaupungissa sijaitsevia julkisia viheralueita.
Keskustan puistot > Vapaudenpuisto

Vapaudenpuisto (vuoteen 1920 Nelikulmapuisto , ent. Teatteripuistikko) on Joensuun ydinkeskustassa kaupungintalon ja torin välissä ja osaa taidemuseolle johtavaa keskusta-akselia. Puistossa on Vapaudenpatsas (Yrjö Liipola, 1923) ja Antin ahven -suihkulähde (Lauri Leppänen, 1949).
Puistossa ylioppilaat kokoontuivat vielä 2010-luvulla lakkiaispäivänä, ja he marssivat sieltä kouluittain sankarihaudoille. Kaupungin suuri joulukuusi pystytetään joulukuussa Vapaudenpuistoon.
Puiston ainoa rakennus on vuolukivipintainen yleisö-wc (2005).
Vapaudenpuisto uudistettiin vuonna 2019 keventämällä puiston yleisilmettä ja avaamalla näkymä kaupungintalon ja taidemuseon välille. Uuden puiston avajaisia vietettiin 25.10.2019. Uudistuksen tavoitteena oli luoda Vapaudenpuistosta kaupungin edustuspuisto, koska se sijaitsee keskeisellä paikalla ja sillä on kulttuurihistoriallista arvoa. Uudistuksen lähtökohdaksi oli otettu vuonna 1923 Rope Taivaisen tekemä puistosuunnitelma, joka ei koskaan täysin toteutunut.
Keskustan puistot > Rantapuistot ja Eliel Saarisen puisto

Pielisjoen rannalla on rantapuisto, joka on jaettu Pohjoiseen rantapuistoon ja Eteläiseen rantapuistoon. Pohjoinen rantapuisto, jonka nimi muutettiin välillä Runonlaulajanpuistoksi (1937-1939), sijoittuu Elielinkujan ja Suvantokadun väliin ja Eteläinen rantapuisto Suvantokadusta etelään kohti Koivuniemen puistoa.
Eliel Saarisen puistossa (ent. Kaupungintalon puisto, Pakkahuonepuisto) Siltakadun puolella on Ryhtipatsas (Uno Aro, 1958).
Puistossa oli 1990-luvulla puistokirpputoreja. Kalamarkkinat pidetään Rantapuistossa keväisin ja syksyisin. Rantapuistossa on mukulakivisen Elielinkujan päässä konttiravintola Morton (2020-) ja ravintolalaiva Elina sekä matkustajasatamassa laivaravintola Romeo ja kesäravintola Tuulaaki.
Sataman Pakkahuone muutettiin vuonna 2007 Esittävän Taiteen Tila ry:n ylläpitämäksi eri taideryhmien harjoittelu- ja esiintymistilaksi . Käsityökeskus muutti tiloista Taitokortteliin 2006.
Joulukuussa 2006 valmistui  rantaan ns. promenaadilaituri, yli 200 metriä pitkä puinen kävelylaituri, jossa on yhtä pitkä puupenkki. Laiturin pientä levennystä Suvantosillan kupeessa kutsustaan salsalaituriksi, koska salsaharrastajat järjestävät siinä tanssi-iltoja. Sataman lähellä on laattapintainen taideaukio, jonka viereen tuli kesällä 2007 teräspitsinen taideteos, "Välke." (Jukka Niskanen ja Teijo Karhu).
Papinkadun päässä, oikeastaan jo Koivuniemen puistossa  on Merenkulun muistomerkki (Jouko Solonen, 1968).
Joensuun rantapuistovyöhyke on yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Keskustan puistot > Kanavapuisto

Joenrannan puisto jatkuu kaupungintalolta ylöspäin Kanavapuistona. Puistossa on lasten leikkipaikka. Sirkkalansillan kupeessa on tyttölyseona, pääkirjastona ja konservatoriona toiminut jugendrakennus, jossa on myös goottilaisia vaikutteita (Magnus Schjerfbeck, 1913). Sen takana on ravintola Kreeta. Entisen paloaseman edustalla oleva alue on Pötkänniemi, jossa on pysäköintialue. Pötkällä oli 1950-luvulla rakennettu Joensuun ensimmäinen jääkiekkokaukalo. Se purettiin 1980-luvun alussa. Ennen rautatiesiltaa on ABC-aseman venelaituri.
Keskustan puistot > Keskuspuisto

Keskuspuisto on pieni, neljänneskorttelin kokoinen alue Pankkitalon ja taidemuseon välissä, Siltakadun ja Kirkkokadun kulmassa. Suosittu palvelu on Päivänurmen Torikahvila, jossa voi harrastaa karaokea.  Puistossa on pidetty kesäisin yhteislauluiltoja, ja sitä kutsutaan myös laulupuistoksi. Puistossa on muun muassa Joensuun ilves -patsaa (Noora Nevalainen, 2012). Puistoalue pieneni, kun Pankkitalon pysäköintialuetta laajennettiin 1990-luvulla.
Keskustan puistot > Ystävyydenpuisto

Ystävyydenpuisto (ent. Urheilupuisto) sijaitsee Urheilutalon ja yliopiston välissä, pääkirjaston edustalla. Puistossa on lasten leikkipaikka ja kilometriviitat Joensuun ystävyyskaupunkeihin, mistä puisto on saanut nimensä. Ystävyydenpuistoon tehtiin perusparannus 2008. Se sai uudet penkit ja uuden ympäristötaideteoksen, kuvanveistäjä Jarmo Lehikoisen Kolme aurinkoa.
Keskustan puistot > Jääkäripuisto eli Kolmiopuisto

Rantakadun ja Torikadun alkupäässä sijaitseva kolmikulmainen puisto nimitettiin Jääkäripuistoksi, kun sinne pystytettiin Suomen sodan aikaista Karjalan jääkäriä esittävä Jääkäripatsas (Erkki Eronen, 1988). Lasten leikkipaikassa on monipuolinen välineisto.
Keskustan puistot > Ristinpuisto

Ortodoksisen  Pyhän Nikolaoksen kirkon takainen puisto on nimeltään Ristinpuisto. Puistossa on leikkikenttä. Puisto on ortodoksisen päiväkoti Pääskyn leikkipaikkana. Puistoon aiottiin sijoittaa Karjalaan jääneiden raja- ja laatokankarjalaisten sankarivainajien muistomerkki 1990-luvun alussa, mutta asukkaat vastustivat sitä, koska se olisi pienentänyt vapaassa käytössä olevan puistoalueen pinta-alaa, ja muistomerkki (Herman Joutsen 1990) saikin paikan Rauhanpuistosta hautausmaan vierestä.
Keskustan puistot > Kirkkopuisto

Luterilaisen kirkon ympärillä oleva puisto ja sen laaja, etelään viettävä nurmikko on kesäisin suosittu piknik-paikka joen rannassa. Vanhat petäjät tarjoavat vilpoisia varjopaikkoja. Puistossa pelataan frisbeetä, petankkia, jalkapalloa ja vuonna 2008 alueelle avattiin Joensuun ensimmäinen pysyvä frisbeegolfkenttä. Talvella puiston rinne on keskustan vilkkain pulkkamäki. Puisto rajoittuu Koivuniemen kenttään. Puistoalue pieneni vuonna 2004, kun Papinkadun laitaan tehtiin kirkon uusi pysäköintialue, josta asukkaat valittivat Korkeimpaan hallinto-oikeuteen asti. Puistossa on Joensuun seurakunnan ensimmäisen ja toisen väliaikaisen kirkon muistomerkki (Veikko Jalava, 1953).
Vuonna 2021 alettiin suunnitella Kirkkopuiston ja Koivuniemen puiston alueelle toiminnallista perhepuistoa, Kukkilinnunpuistoa.
Keskustan puistot > Eteläpuisto, Koivuniemi

Eteläkadun eteläpuolella olevassa Hasanniemeen jatkuvassa puistossa on koirien ulkoilupuisto. Puisto rajoittuu Pielisjokeen. Puiston nimenä on myös Koivuniemi, aikaisemmin se oli Rättiniemi. Puistossa on pidetty kesäisin lampaita.
Keskustan puistot > Vekarapuisto

Länsikadun varrella, Vesikon lähellä oleva lasten leikkipuisto on Vekarapuisto. Se on tunnettu myös Naskalin puistona, puistossa olleen päiväkerhotalo Naskalin mukaan. Puistoon on rakennettu pieniä kumpareita.
Kanervalan ja Otsolan puistoja

Ilvespuisto sijaitsee Ilveksenkadun ja Länsikadun välissä, Jänönpuisto Otsonkadun varrella. Puistot syntyivät vuoden 1947 asemakaavan myötä.
Vuokonpuistossa Matarakadun ja Vanamokadun välissä on urheilukenttä.
Rantakylän ja Utran puistoja

Koillispuisto on laaja alue, joka käsittää muun muassa pientaloalueen, urheilukenttiä, koirapuiston ja ulkoilualueen.
Paulanpuisto Rantakylän ostoskeskuksen lähellä. Sen lähellä on liikennepuisto Pataluodon ja Latolankadun välissä
Ollilantien puisto.
Tyllinpuisto
Kaakkurintien lähileikkipaikka.
Airotien, Kölitien, Kaaritien, Laurinpuistikon, Aaponpuistikon, Timonpuistikon, Huopaajantien, Hankaintien leikkipaikat.
Ahdinpuisto Utran koulun vieressä on puisto, jonka suunnitteluun Utran koulun lapset ovat osallistuneet.
Niinivaaran, Penttilän, Hukanhaudan ja Karsikon puistoja

Joen rannalla hotelli Kimmelin (1977) takana oleva Sirkkapuisto  on melko vähän käytetty laaja alue, mm. siksi, että sitä luullaan Kimmelin pihaksi. Kesällä 2006 siellä oli ympäristötaidenäyttely Joen 3. ulottuvuus. Puiston paikalle suunniteltiin 1970-luvulla teatteri- ja konserttitaloa.
Tiaisenpuisto on rajakapteeni Olli Tiaiselle nimetty puisto Tiaisenkadun ja Tikkamäentien kulmauksessa. Puistossa on Olli Tiaisen muistopatsas (Bertel Jung, 1932).
Kirjurinkadun puistossa pidetään alueen asukasjuhlat.
Niinivaaran vesitorninpuistossa Pielisensuun kirkon takana on vanha vesitorni.
Penttilän Mäntylän alueella oleva Aarnialanpuisto tunnetaan komeista hongistaan.
Muita puistoja: Lakkapuistikon ja Vesitorninpuiston lähileikkipaikka. Kissamäen Innanpuisto.
Repokallion metsämäinen virkistysalue on alueen tärkeimpiä lenkkeily- ja hiihtopaikkoja.
Linnunlahden ja Noljakan puistoja

Kasvitieteellinen puisto on perustettu puulajipuistoksi eli arboretumiksi. Sen keskus on Itä-Suomen yliopiston kasvitieteellinen puutarha, Botania. Puisto ulottuu Linnunniemestä Siilaisenpuron pohjoisrannalle ja rajautuu Heinäpurontien itäpuolisiin korttelialueisiin, kasvitieteellisen puutarhan alueeseen ja Pyhäselkään. Pinta-ala on noin 71 ha.
Siirtolapuutarhan puistossa on leikkipaikka.
Martinpuisto ulottuu Mehtimäeltä Siilaisenpurolle.
Marjalan puistoja

Marjalassa bunkkerinmuseon alue nimettiin Veteraanipuistoksi vuonna 2003.
Peikkopuistossa on leikkipaikka ja aikuisten puutarhakeinu.
Koirapuistot

Joensuussa on koirapuistoja muun muassa Koivuniemessä (aidattu 2005), Rantakylän Koillispuistossa (aidattu 2005),  Niinivaaranpuistossa (aidattu 2006), Karsikossa (Oksojanpuisto), Noljakan Aavarannalla ja Karhunmäen Pentuepuistossa. Koirapuistoja on myös Reijolassa, Uimaharjussa ja Hammaslahdessa.
Tienviitat ystävyyskaupunkeihin ystävyydenpuistossa
Pyhän Nikolaoksen kirkko puiston mäen päällä.
Syksyistä Ristinpuistoa.
Keskuspuiston yhteislauluilta kesällä 2008.
Näkymä Kimmelin puistosta Pielijoen yli Kanavapuistoon ja vanhalle kirjastotalolle.
Hotelli Kimmelin takainen puisto.
Niinivaaran Vesitorninpuistoa, taustalla Pielisensuun kirkko.
Otto Stenroth

| Otto Stenroth |
| --- | --- |

Ulkoasiaintoimituskunnan päällikkö
 Paasikiven I hallitus 27.5.1918–27.11.1918  
Seuraaja:  Carl Enckell
Kansanedustaja
 1.8.1908–31.5.1909  
Ryhmä/puolue:  Nuorsuomalainen Puolue
Vaalipiiri:  Vaasan läänin itäinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1861 Saarijärvi
Kuollut: 16. joulukuuta 1939 (78 vuotta) Helsinki
Ammatti:  pankinjohtaja
Tiedot
Puolue:  Nuorsuomalainen Puolue
Koulutus:  filosofian maisteri (1882) lakitieteen kandidaatti (1886) varatuomari (1889)
Eliel Otto (Otto Eliel) Stenroth (13. toukokuuta 1861 Saarijärvi – 16. joulukuuta 1939 Kirkkonummi) oli suomalainen lakimies, valtiopäivämies, senaattori ja pankinjohtaja.
Stenrothin vanhammat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Otto Adolf Stenroth ja Fanny Maria Ehrström. Ylioppilaaksi Stenroth pääsi vuonna Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1877, ja hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1881. Stenroth jatkoi opintojaan valmistuen lakitieteen kandidaatiksi 1886. Hänelle myönnettiin filosofian maisterin arvo 1882 ja varatuomarin arvo vuonna 1889.
Pankinjohtaja ja poliitikko

Opintojensa jälkeen Stenroth toimi Kansallis-Osake-Pankin johtokunnan lainoppineena jäsenenä 1889–1893, pääjohtajan varamiehenä 1893–1906. Sen jälkeen hän toimi Suomen Hypoteekkikassan johtokunnan puheenjohtajana 1904–1908 ja 1909–1916. Suomen Kiinteistöpankin toimitusjohtajana hän toimi 1907–1908 ja 1909–1918.
Stenroth oli Kemin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Hän oli Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustaja Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä 1908–1909. Helsingin kaupunginvaltuustossa hän oli 1911–1918 ja sen varapuheenjohtajana 1915–1918.
Stenroth toimi Suomen suuriruhtinaskunnan senaatin kauppa- ja teollisuustoimikunnan päällikkönä ja senaattorina Hjeltin senaatissa 1908–1909. Suomen itsenäistyttyä hänestä tuli ulkoasiantoimituskunnan päällikkö ja senaattori Paasikiven I senaattiin 1918.
Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajana eli nykyisin pääjohtaja Stenroth oli 13. joulukuuta 1918 – 20. tammikuuta 1923lähde?. Stenrothin ura Suomen Pankissa päättyi valuuttakauppaan. Hän antoi Suomen Pankkiin johtajaksi siirtyneelle Erik von Frenckellille  erikoisen valuuttakauppatoimeksiannon, joka tehtiin Suomen Pankin varoilla, joskin yksityisesti Stenrothin nimissä. Kun vastustajat toivat asian julkisuuteen, molemmat joutuivat jättämään pankin. Myöhemmin ilmeni, että Stenrothin tarkoitus oli valuuttakaupalla pelastaa konkurssilta Kaupunkien Hypoteekkikassa, jonka hallintoon hän kuului.
Stenroth oli Suomen Liikemiesten Kauppaopiston johtokunnan jäsen ja puheenjohtaja ja Suomen Asuntohypoteekkipankin hallituksen puheenjohtaja. Asuntoreformiyhdistyksen puheenjohtajana Stenroth oli useita vuosia ja hän oli Kansantaloudellisen Yhdistyksen puheenjohtajana ja Suomen Norden-yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1924 lähtien. Hän oli myös useiden komiteoiden jäsenenä tai puheenjohtajana.
Otto Stenroth oli naimisissa vuodesta 1887 Anna Helena Emilia Kreanderin kanssa.
Teokset

Sotatapaukset Etelä-Suomessa ja Inkerinmaalla vuonna 1590. Kustantaja tuntematon, 1880.
Työkansan elanto- ja asumus-suhteiden parantamisesta. WSOY, 1891.
Muutamia havaintoja krediittioloista maassamme. Otava, 1899.
Taloudellinen asema Suomessa v. 1901. Otava, 1902.
Näkökohtia maamme säästöpankkien toiminnasta. Otava, 1903.
Asuntokysymyksiä : alustuksia Wienin kansainväliselle asunto-kongressille 1910. Toinen tekijä Einar Böök. Kustantaja tuntematon, 1910.
Kolme esitelmää. Toinen tekijä Einar Böök. Yhdistys yleishyödyllisen rakennustoiminnan edistämiseksi, 1912?
Rakennus- ja kiinteistöluoton uudestaan järjestämisestä. Kustantaja tuntematon, 1925.
Eräitä piirteitä Suomen pankin toiminnasta vuosina 1919-1922. Kustantaja tuntematon, 1928.
Juhlajulkaisu toimitusjohtaja Alvar Renqvistin täyttäessä kuusikymmentä vuotta 15.2.1928. Otava, 1928.
Puoli vuotta Suomen ensimmäisenä ulkoministerinä : tapahtumia ja muistelmia. Otava, 1931.
Aiheesta muualla

.aspx Otto Stenroth Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Vapaasti ladattavia Otto Stenrothin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Clas Herman von Collan | Suomen Pankin pääjohtaja 1918–1923 | Seuraaja: August Ramsay |
| n k Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajat 1908–1909 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (27):  Ahmavaara  Arokallio  Brander  Castrén  Erkko  Grotenfelt  Heiskanen  Homén  Hultin  Huoponen  Kaskinen  Koskelin  Kurikka  Latva  Nissinen  Nylander  Peltonen  Pennanen  Riihelä  Rosendal  Setälä  Stenroth  Sthålberg  Svinhufvud  Tanttu  Viljakainen  Wikman 
| n k Suomen Pankin pääjohtajat |
| --- | --- |
 Sacklén  Idestam  Lode  Winter  C. W. Trapp  Born  Federley  R. Trapp  Edelheim  Blidberg  Björkman  von Haartman  Florin  von Troil  Charpentier  Wegelius  von Collan  Stenroth  Ramsay  Ryti  Rangell  Ryti  Tuomioja  von Fieandt  Waris  Koivisto  Karjalainen  Kullberg  Hämäläinen  Vanhala  Liikanen  Rehn 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Momotombo

Momotombo
Momotombo v.2005
| --- | --- |
Tyyppi:  Kerrostulivuori
Sijainti:  Nicaragua
Vuoristo:  Kordillieerit 
Korkeus merenpinnasta:  1 297 m
Purkautunut viimeksi:  26.2.2016
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Momotombo on on aktiivinen kerrostulivuori läntisessä Nicaraguassa, Managuajärven luoteisrannalla. Momotombon huippu on huomattavan säännöllinen, ja tulivuori on yksi Nicaraguan tunnetuimpia maamerkkejä. Sen kuvia on käytetty kaikenlaisiin tarkoituksiin, postimerkeistä vallankumouksellisiin seinämaalauksiin. Nicaragualainen runoilija Rubén Darío kirjoitti runonsa "Momotombo" vuoren kunniaksi.
Momotombon viimeisin purkaus alkoi 30.11.2015 ja päättyi 26.2.2016. Sitä ennen edelliset vahvistetut purkaukset ovat vuosilta 1902 ja 1905. Vuoden 1918 huhtikuussa on saattanut myös olla vahvistamaton purkaus.
Vuoden 1610 purkaus

Momotombon purkaus vuonna 1610 johti Leónin kaupungin siirtämiseen nykyiselle paikalleen, noin 48 km länteen alkuperäisestä sijainnista tulivuoren lähellä. Vanha León hautautui tuhkaan ja tuliperäiseen ainekseen, kunnes se löydettiin uudestaan 1900-luvulla. Kaupungin rauniot León Viejossa ovat olleet UNESCO:n maailmanperintökohde vuodesta 2000 alkaen.
Kuvia

Nicaragualainen postimerkki vuodelta 1900, jossa Momotombo on taustalla.
Momotombon purkaus joulukuussa 2015.
Satelliittikuva Momotombosta lokakuussa 2016.
San Francisco (täsmennyssivu)

San Francisco voi tarkoittaa: