stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pythagoras
Filosofia

Pythagoras opetti jälleensyntymisoppia, jonka mukaan sielut vaeltavat välttämättömässä kierrossa elävästä olennosta toiseen. Hän uskoi itsekin olleensa ennen useissa ruumiissa. Hän väitti olleensa aiemmin Aithalides, Hermeen poika. Tältä hän olisi saanut lahjan, että hän muistaa läpi elämän ja kuoleman kierron kaikki hänelle tapahtuneet asiat. Aithalideen jälkeen hän siirtyi Euforboksen ruumiiseen, sitten Hermotimokseen, sitten Pyrrhokseen ja lopulta Pythagoraaseen. Pythagoraana hän siis saattoi muistaa kaiken tämän.
Hänen muut opetuksensa koostuvat ytimekkäistä sanonnoista tai tunnussäännöistä (symbola), jotka olivat usein kysymys–vastaus-muodossa. Osa sanonnoista oli hyvin yksinkertaisia, kuten:
Osa oli puolestaan hyvinkin arvoituksellisia, kuten:
Monet symboloista olivat erilaisia maagisia sääntöjä, jotka käsittelivät tabuja. Esimerkkinä ohjeet siitä, kuinka tulee kohentaa tulta, tai asettaa kengät ennen kuin käy nukkumaan, sekä mitä ei tule syödä. Useat ohjeista ja kielloista ovat kuitenkin enemmän vertauskuvallisia. Tutkijat ovat väitelleet esimerkiksi siitä, tarkoittiko hänen kieltonsa ”älä kajoa papuihin” todella ruokavaliota vai ainoastaan käytännön varovaisuutta. Mustia ja valkoisia papuja käytettiin nimittäin Suur-Kreikassa (Kaakkois-Italiassa) äänestämiseen, ja näin ollen ”älä kajoa papuihin” voisi tarkoittaa ”älä sekaannu politiikkaan”. Toisen tulkinnan mukaan pavut vatsassa ilmaa muodostavina ovat osallisia ihmisen sielusta. Näin niiden syömättä jättäminen on paitsi parempi vatsalle, myös tekee unet miellyttävimmiksi. Esoteerisemman tulkinnan mukaan papuja ei olisi saanut syödä niiden muodon vuoksi. Pythagoralaisilla oli muitakin oppeja, kuten ettei saisi kävellä keskellä tietä.
Myöhemmin pythagoralaiset jakaantuivat kahteen leiriin. Toinen puoli, akousmatikoi, pitäytyi näissä symboloissa mestarinsa opetuksen ytimenä. Toinen puoli, mathematikoi, lisäsi tutkimukseen geometrian, musiikin teorian, tähtitieteen, mekaniikan ja muita tieteitä. Jälkimmäiset sanoivat, että edelliset tunsivat ainoastaan opin ulkoisen puolen, mutta he itse tuntevat myös sen sisäisen puolen. Edelliset taas syyttivät jälkimmäisiä siitä, että he lisäsivät asiaankuulumatonta materiaalia alkuperäisiin opetuksiin. Nykyäänkään tutkijat eivät voi yksiselitteisesti määrittää mikä oli ”oikea” pythagoralainen oppi.
Pythagoraasta säilyneet elämäkertatiedot heijastavat tätä jakoa: hänet kuvataan joko maanläheisenä poliittisena uudistajana, tieteen edelläkävijänä, tai villinä shamaanina.
Luonnontieteet

Luonnontieteelliset vaikutteensa Pythagoras sai enimmäkseen egyptiläisiltä. Tuohon aikaan egyptiläiset olivat kreikkalaisia pidemmällä sekä matematiikassa että tähtitieteessä. Monet tutkijat uskovat, että egyptiläiset käyttivät Pythagoraan teoreemoja joissakin arkkitehtonisissa hankkeissaan ennen 500-lukua eaa.
Pythagoras ja hänen oppilaansa uskoivat, että kaikki maailmassa liittyy matematiikkaan, ja että kaikki voidaan ennustaa ja mitata rytmisesti toistuvina sykleinä. Matematiikassa Pythagoras keskittyi ennen kaikkea geometriaan ja aritmetiikkaan. Kerrotaan, että hänen huomattuaan suorakulmaisen kolmion hypotenuusan neliön olevan yhtä suuri kuin sen kahden muun sivun neliöiden summa (niin sanottu Pythagoraan lause), hän uhrasi härän havainnon kunniaksi. Samantyyppistä tarinaa kerrotaan tosin myös Thaleksesta.
Tähtitieteessä pythagoralaiset olivat hyvin perillä jaksoittaisista ja numeerisista suhteista planeettojen, Kuun ja Auringon välillä. Taivaallisten kehien liikkeiden ajateltiin tuottavan harmoniaa, jota kutsuttiin sfäärien musiikiksi. Tällä tarkoitettiin enemmän matemaattista käsitettä kuin kuultavissa olevaa musiikkia. Johannes Kepler käytti myöhemmin pythagoralaisia ajatuksia hyväkseen kehittäessään teoriaa aurinkokunnan toiminnasta. Myös pythagoralaiset uskoivat, että maa itsessään on myös liikkeessä.
On vaikea määritellä, mitkä ajatukset olivat Pythagoraan alkuperäisiä opetuksia, ja mitkä hänen seuraajansa ovat lisänneet myöhemmin. Vaikka hänen tiedetään painottaneen geometriaa, klassiset kreikkalaiset kirjoittajat pitävät alan varsinaisena edelläkävijänä kuitenkin Thalesta. Pythagoraan maine matematiikan keksijänä tulee lähinnä roomalaiselta ajalta.
Joka tapauksessa on selvää, että hän oli musiikin teorian pioneeri, sillä hän havaitsi numeeriset suhteet, jotka määrittelevät musiikillisen sävelasteikon. Tällä on tärkeä rooli pythagoralaisessa perinteessä, eikä aiemmista kreikkalaisista tai egyptiläisistä musiikin teorioista ole tietoa. Toinen tärkeä ja omintakeinen pythagoralainen havainto oli se, että neliön lävistäjän pituus ei ole yhteismitallinen sen sivun kanssa, toisin sanoen niiden suhde ei ole ilmaistavissa kahden kokonaisluvun osamääränä, mikä johti irrationaalilukujen keksimiseen. Tämä järkytti kreikkalaisia matemaatikkoja, ja myös pythagoralaisten omaa ajatusmaailmaa – he olivat uskoneet, että pelkästään kokonaisluvut ja niiden suhteet riittäisivät määrittämään kaikki geometriset kuviot.
Pythagoraalla on ollut vaikutusta myös matematiikan ulkopuolella. Hän tutki myös esimerkiksi lääketiedettä, ja Hippokrateen valan juuret ovat Pythagoraan koulukunnan valassa, jonka keskeisin idea oli pahan tekemisen välttäminen.
Teokset

Pythagoraan teoksia ei ole säilynyt nykyaikaan. Antiikin aikana kiersi useita hänen nimiinsä laitettuja teoksia, mutta jo Aristoteles ja Aristoksenos sanoivat niiden olevan väärennöksiä. Myös Pythagoraan oppilaat korostivat opettajansa opetusten sanallista perimätietoa – he viittasivat hänen opetuksiinsa aina autos efe (’hän itse sanoi’).
Diogenes Laertios mainitsee kuitenkin hänen kirjoittaneen muun muassa seuraavat teokset:
Kirjoitus kasvatuksesta
Kirjoitus luonnosta
Kirjoitus valtiosta
Sielusta
Hurskaudesta
Helothales
Kroton
Kirjallisuutta

Lång, Fredrik: Elämäni Pythagoraana.  ((Mitt liv som Pythagoras.). Suomentanut Marja Kyrö)  Helsinki:  Tammi, 2005.  Romaani Pythagoraasta.
Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: Matematiikan käsikirja, s. 328.  (Suomentanut Virpi Kauko)  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0471-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pythagoras Wikimedia Commonsissa
Laertios, Diogenes: Merkittävien filosofien elämät ja opit
Pythagoraan elämäkerta. (englanniksi)
Pythagoraan elämäkerta. (kreikaksi)
Fieser, James & Dowden, Bradley (toim.): Pythagoras The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Guthrie, Kenneth Sylvan: Complete Pythagoras – sisältää käännökset kaikista säilyneistä Pythagoraan elämäkerroista ja pythagoralaisten kirjoituksista. (englanniksi)
Värri, Antti: Pythagoras, ”Kaikki oliot ovat lukuja”.
Antiikin filosofia  Esisokraattinen filosofia
| --- | --- |
Miletoslaiset:   Thales  Anaksimandros  Anaksimenes 
Pythagoralaiset:   Pythagoras  Alkmaion Krotonlainen  Filolaos  Arkhytas 
Efesoslaiset:   Herakleitos 
Elealaiset:   Ksenofanes  Parmenides  Zenon Elealainen  Melissos 
Pluralistit:   Anaksagoras  Empedokles  Arkhelaos 
Atomistit:   Leukippos  Demokritos 
Sofistit:   Protagoras  Gorgias  Prodikos  Hippias 
Muita:   Ferekydes  Diogenes Apollonialainen 
Pythagoras kuvattuna keisari Deciuksen aikaisessa rahassa.
Pythagoraaseen liittyi myös paljon legendoja. Salvator Rosan maalaus Pythagoras nousee alamaailmasta (1662).
Pythagoraaksi oletettu filosofi Rafaelin maalauksessa Ateenan koulu (1509–1510).
The New Jedi Order

The New Jedi Order on vuosina 1999–2003 kirjoitettu 23-osainen kirjasarja, jonka tapahtumat sijoittuvat Tähtien sodan universumiin. Sarja kertoo julman Yuuzhan Vong -rodun hyökkäyksestä Tähtien sodan galaksiin. Sarjaa kirjoitti suuri joukko arvostetuimpia Tähtien sota -kirjailijoita, kuten Aaron Allston, Troy Denning, James Luceno, R. A. Salvatore, Michael A. Stackpole ja Matthew Stover. Sarjan kirjoja myydään suomalaisissa kirjakaupoissa, mutta niitä ei ole käännetty suomeksi.
Sarjan kirjat

Vector Prime (1999)
Dark Tide I: Onslaught (2000)
Dark Tide II: Ruin (2000)
Agents of Chaos: Hero's Trial (2000)
Agents of Chaos II: Jedi Eclipse (2000)
Balance Point (2000)
Recovery (2001)
Edge of Victory I: Conquest (2001)
Edge of Victory II: Rebirth (2001)
Emissary of the Void (2001)
Star by Star (2001)
Dark Journey (2002)
The Apprentice (2002)
Enemy Lines I: Rebel Dream (2002)
Enemy Lines II: Rebel Stand (2002)
Traitor (2002)
Destiny's Way (2002)
Ylesia (2002)
Force Heretic I: Remnant (2003)
Force Heretic II: Refugee (2003)
Force Heretic III: Reunion (2003)
The Final Prophecy (2003)
The Unifying Force (2003)
Hahmojen kuolemat

New Jedi Orderin merkittävimpiä erityispiirteitä oli se, että sen tapahtumien aikana tapetaan epätavallisen paljon Tähtien sota -hahmoja. Näistä suurin osa on esiintynyt Expanded Universe:ssa, mutta mukana on myös elokuvissa nähtyjä hahmoja. Näistä merkittävimpiä olivat Ackbar, Nom Anor, Chewbacca, Teneniel Djo, Borsk Fey'lya, Mon Mothma, Anakin Solo sekä Vergere.
Kritiikkiä

Sarja menestyi erittäin hyvin, mutta sai paljon kritiikkiä Tähtien sota -faneilta. Erityisesti suosittujen ja tärkeiden hahmojen — erityisesti Chewbaccan ja Anakin Solon — tappaminen raivostutti lukemattomia faneja. Sarjan kannattajat kuitenkin kehuivat kirjojen rohkeita juonenkäänteitä ja uudenlaista suhtautumista Tähtien sotaan.
Aiheesta muualla

Randombooks.com: The New Jedi Order
New Jedi Orderin aloittavan Vector Prime -kirjan televisiomainos. Kertojana alkuperäisessä trilogiassa Luke Skywalkeria esittänyt Mark Hamill
Fotiá

| --- | --- |
Muut nimet:  Fothiá (Φωθιά)
Sijainti:  35°00′51″N, 25°52′27″E, Ierápetra Lasíthi, Kreeta Kreikka
Saariryhmä:  Kreetan saaret
Merialue:  Libyanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,004 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Fotiá (kreik. Φωτιά, myös Fothiá, Φωθιά) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin ja sijaitsee Kreetan etelärannikolla Ágios Ioánnisin Agía Fotián kylän edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,004 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Fotiá kuuluu Ierápetran kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Antiikin Kypros

Antiikin Kyproksen kartta.
Kypros (m.kreik. Κύπρος, lat. Cyprus) oli antiikin aikana useiden kansojen asuttamaa aluetta: sen asukkaisiin kuului varhaisempien, esihistoriallisten asukkaiden jälkeläisiä, kuten niin kutsuttuja eteokypriootteja; mykeneläisperäisiä ja myöhempiä kreikkalaisia asuttajia; sekä foinikialaisia siirtokuntalaisia.
Kyproksen vanhat valtakunnat olivat kaupunkikuningaskuntia. Ainakin osa niistä voidaan lukea kreikkalaisiksi poliksiksi eli kaupunkivaltioiksi. Tärkeimpiin kaupunkeihin kuuluivat muun muassa Salamis, Pafos, Kurion ja Amathus. Kyproksen kaupungit tulivat myöhemmin Assyrian, Egyptin ja sitten Persian vallan alle. Aleksanteri Suuri vapautti saaren persialaisvallasta. Diadokkisotien myötä Kypros tuli osaksi Ptolemaiosten kuningaskuntaa. Hellenistisellä kaudella saari kreikkalaistui kauttaaltaan. Rooman valtakunta liitti saaren itseensä vuonna 58 eaa.
Maantiede

Antiikin maantieteen termeillä Kypros sijaitsi Kilikian ja Foinikian välisellä merialueella. Saari tunnettiin useilla nimillä, joita olivat Kyproksen lisäksi Akamantis (Ἀκαμαντίς), Amathusia (Ἀμαθουσία), Aspelia (Ἀσπελία), Kerastis (Κερασρτίς), Kolinia (Κωλινία), Kryptos (Κρυπτός), Makaria (Μακαρία), Meionis (Μηϊονίς), Ofiusa (Ὀφιούσα) ja Sfekeia (Σφηκεία). ”Kyproslaista” tarkoittavia etnonyymejä ja adjektiiveja olivat muun muassa Kyprios (Κύπριος), Kypriakos (Κυπριακός), Kyprieus (Κυπριεύς) ja Kypritēs (Κυπρίτης), latinaksi Cyprius ja Cypriacus.
Kyproksen saari muodostuu lounaisosan pääalueesta sekä koillisosan pitkästä kapeasta niemimaasta, jonka nykyinen nimi on Karpasía. Tätä muotoa verrattiin antiikin aikana taljaan ja gallialaiseen kilpeen. Strabonin mukaan saaren ympärysmitta oli 3 420 stadioninmittaa. Sen suurin pituus idästä länteen länsipään Akamas-niemeltä koilliskärjen edustan Kleides-saarille arvioitiin 1 400 stadioninmitaksi.
Saaren suurin vuoristo tunnettiin nimellä Olympos (nyk. Tróodos). Vuorilta kaivettiin kuparia, jonka nimi kytkeytyy saaren nimeen, sekä myös kultaa, hopeaa, ja jalokiviä, joista saari antiikin aikana myös tunnettiin. Merkittävimmät kuparikaivokset olivat Tamassoksessa, Amathuksessa, Soloissa ja Kurionissa. Vuorilta saatiin myös puuvaroja, jotka olivat merkittäviä muun muassa laivanrakennuksessa. Kypros tunnettiin myös viinistään, oliiviöljystään ja hunajastaan. Saaren keskiosan tasanko, nykyinen Mesaorían tasanko, oli hyvää viljelyaluetta kuten nykyisinkin.
Maantiede > Rannikko

Kyproksen länsipään niemi tunnettiin nimellä Akamas (Ἄκαμας). Sen pohjoisrannikolla sijaitsi Marionin (Μάριον) kaupunki. Etelämpänä rannikolla sijaitsi Drepanon (Δρέπανον) ja tämän jälkeen Pafoksen (Πάφος) kaupunki. Pafoksenlahden länsipuolinen niemi tunnettiin nimellä Zefyrion (Ζεφύριον eli Ζεφυρία ἄκρα). Etelämpänä sijaitsivat niemet Arsinoe (Ἀρσινόη) ja Frurion (Φρούριον). Tämän jälkeen hieman sisämaassa sijaitsivat Hierokepia (Ἱεροκηπία) ja Palaipafos (Παλαίπαφος). Seuraaviksi tulivat Boosura (Βοόσοῦρα), Treta (Τρήτα) ja Kurion (Κούριον). Kurionin kohdalla ollut niemi eli nykyinen Akrotírin niemen kärki tunnettiin nimellä Kurias (Κουρίας). Alueelle laski Lykos-joki (Λῦκος).
Seuraava kaupunki itään oli Amathus (Ἀμαθοῦς). Sen lähellä sijaitsi pieni Palaian (Πάλαια) kaupunki. Edelleen itään sijaitsi Kitionin (Κίτιον) kaupunki, ja sen länsipuolella sijaitsi Tetios-joki (Τέτιος) ja itäpuolella Dades-niemi (Δᾴδες). Seuraavat niemet itään olivat Thronoi (Θρόνοι) ja saaren kaakkoiskulman Pedalion (Πηδάλιον) eli nykyinen Kávo Gkréko. Itärannikolla niemestä pohjoiseen sijaitsi Leukolla (Λεύκολλα). Edelleen pohjoiseen sijaitsivat Ammokhostos (Ἀμμόχωστος) ja hieman pohjoisempana Salamis (Σαλαμίς). Niiden kohdalla mereen laski Pediaios-joki (Πεδιαῖος). Edelleen pohjoisempana itärannikolla sijaitsivat Elaia (Ἐλαία) ja Urania (Οὐρανίης πέδον ἕδρης). Karpasian kaupunki (Καρπασία) sijaitsi siitä nykyisen nimensä saaneella Karpasían niemellä. Niemen kärki tunnettiin nimellä Deinareton (Δεινάρετον), ja sen kärjessä sijaitsivat Kleides-saaret (αἱ Κλεῖδες).
Kyproksen pohjois- ja koillisrannikko tunnettiin nimellä Akhaijien (Kreikkalaisten) rannikko (Ἀχαιῶν ἀκτή), koska Teukroksen johtamien kreikkalaisten asuttajien uskottiin rantautuneen sinne. Rannikolla sijaitsivat idästä länteen kaupungit Afrodision (Ἀφροδίσιον), Makaria (Μακαρία), Keryneia (Κερύνεια) ja Lapethos (Λάπηθος). Saaren pohjoiskärki tunnettiin Krommyonin niemenä (Κρομμύων ἄκρα). Rannikolla siitä etelään sijaitsivat Melabron (Μελαβρόν), Soloi (Σόλοι) ja Limenia (Λιμενία). Krommyonin ja Akamaksen välinen niemi tunnettiin nimellä Kallinusa (Καλλίνουσα).
Saaren sisäosissa sijaitsivat kaupungit Aipeia (Αἰπεῖα), Tamassos (Ταμασσός), Tremithus (Τρεμιθοῦς), Leukosia (Λευκωσία) ja Khytroi (Χύτροι).
Maantiede > Kaupungit

Kyproksen kuningaskunnat eivät olleet aivan samanlaisia kaupunkivaltioita eli poliksia kuin vastineet muualla kreikkalaisilla alueilla. Niitä pidetään usein kaupunkikuningaskuntina, mutta niiden hallussa ollut maa-alue oli suhteellisen suuri verrattuna useimpiin poliksiin, kaikissa tapauksissa yli 500 neliökilometriä. Niiden alaisuuteen hallitsemillaan alueilla kuului kaupunkikeskuksen lisäksi pienempiä kaupunkeja sekä kyliä.
Kaikki Kyproksen kaupunkivaltiot, riippumatta siitä olivatko ne alkuperältään kreikkalaisia tai foinikialaisia, olivat monarkioita joissa oli kruununperimys, aina siihen saakka kun kuningaskunnat lakkautettiin hellenistisen kauden koittaessa 300-luvun lopulla eaa. Myös hallintonsa puolesta kaupungit erosivat näin useimmista poliksista.
Maantiede > Kaupungit > Polikset

Kyproksen polikset eli kreikkalaiset kaupunkivaltiot olivat:
Amathus
Idalion
Karpasia
Keryneia
Kurion
Lapethos
Marion
Pafos
Salamis
Soloi
Maantiede > Kaupungit > Muita kaupunkeja

Kyproksen muita kaupunkeja olivat muun muassa:
Afrodision
Aipeia
Ammokhostos
Arsinoe
Drepanon
Golgoi
Khytroi (Khytros)
Kition
Knidos
Ledrai
Leukosia
Limenia
Makaria
Melabron
Neapolis
Palaia
Pergamon
Tamassos
Thronoi
Tremithus
Urania
Historia > Yleiskuva

Kyproksen esi- ja varhaishistoria voidaan jakaa aikakausiin seuraavasti (varhaisemmat ajoitukset ovat summittaisia ja pyöristettyjä):
| Kausi | Kausi | Ajoitus (noin) |
| --- | --- | --- |
| Paleoliittinen kausi | Paleoliittinen kausi | vuoteen 7000 eaa. |
| Neoliittinen kausi | Neoliittinen I (akeraaminen neoliittinen) | 7000–4500 eaa. |
| Neoliittinen kausi | Neoliittinen II (keraaminen neoliittinen) | 4500–3800 eaa. |
| Neoliittinen kausi | Kalkoliittinen | 3800–2500 eaa. |
| Pronssikausi | Varhaiskyprioottinen (EC) I–III | 2500–1900 eaa. |
| Pronssikausi | Keskikyprioottinen (MC) I–III | 1900–1600 eaa. |
| Pronssikausi | Myöhäiskyprioottinen (LC) I–III | 1600–1050 eaa. |
| Geometrinen kausi | Kyprogeometrinen (CG) I | 1050–950 eaa. |
| Geometrinen kausi | Kyprogeometrinen (CG) II | 950–850 eaa. |
| Geometrinen kausi | Kyprogeometrinen (CG) III | 850–700 eaa. |
| Arkaainen kausi | Kyproarkaainen (CA) I | 700–600 eaa. |
| Arkaainen kausi | Kyproarkaainen (CA) II | 600–475 eaa. |
| Klassinen kausi | Kyproklassinen (CC) I | 475–400 eaa. |
| Klassinen kausi | Kyproklassinen (CC) II | 400–323 eaa. |
| Hellenistinen kausi | Hellenistinen kausi | 323–58 eaa. |
| Roomalainen kausi | Roomalainen kausi | 58 eaa.–395 jaa. |
Historia > Arkaainen kausi

Arkaaisen kauden alkupuolella noin 708 eaa. Kypros päätyi Assyrian vallan alle. Saaren kuningaskunnat säilyttivät monin tavoin itsenäisyyden ja joutuivat lähinnä maksamaan veroa Assyrialle. Assyrialaisissa lähteissä saari esiintyy nimellä Jadnana. Assyrian valtaa kesti noin vuoteen 663 eaa. saakka. 500-luvulla eaa. faarao Ahmose II:n (Amasis II) aikana Kypros tuli Egyptin vallan alle ja maksoi tämän jälkeen veronsa sille. Herodotos viittaa siihen, että saarelle olisi asutettu etiopialaisia, todennäköisesti egyptiläisvallan aikana. Egyptin jouduttua Persian vallan alle Kambyseen aikana vuonna 526/525 eaa. myös Kypros päätyi persialaisten valtaan. Nyt Kyproksen kuningaskunnat joutuivat maksamaan veroa persialaisille ja osallistumaan laivoillaan Persian laivastoon. Dareioksen aikana Kypros oli osa Persian viidettä satraappikuntaa Foinikian ja Palestiinan ohella.
Monet kyproslaiset kaupungit, joissa enemmistö asukkaista oli kreikkalaisia, liittyivät Joonian kapinaan vuosina 499–498 eaa. Persian valtaa vastaan. Ainoastaan Amathus pysyi Persian puolella, samoin alun perin myös Salamis. Salamiissa vallan kaapannut Onesilos kuitenkin ryhtyi kapinan johtajaksi. Persialaiset hyökkäsivät saarelle kukistaakseen kapinan. Ratkaiseva taistelu käytiin Salamiin kaupungin läheisellä tasangolla. Onesilos surmattiin, ja persialaiset valtasivat kapinoineet kaupungit takaisin vuonna 498 eaa., viimeisinä Pafoksen ja Soloin. Näin saari palasi Dareioksen vallan alle, ja otti osaa Kserkseen sotaretkeen Kreikkaa vastaan 150 laivalla persialaissodissa vuonna 480 eaa.
Historia > Klassinen kausi

Tämän jälkeen, 400-luvun eaa. alkupuolella, Kyproksella oli yhteensä kymmenen kuningaskuntaa. Aiemmasta seitsemästä Soloi joutui Marionin vallan alle, ja uusiksi kuningaskunniksi nousivat Amathus, Kition, Idalion ja Keryneia. Kreikkalaisten ja persialaisten kamppailu saaren hallinnasta jatkui. Kreikkalaiset lähettivät Kyprokselle laivaston pian vuoden 480 eaa. Salamiin taistelun jälkeen ja saivat suuren osan saaresta valtaansa joksikin aikaa. Ateenalaiset lähettivät apua toisen kerran vähän myöhemmin Kimonin johdolla. Tämä yritys kuitenkin epäonnistui piirityksen aikana puhjenneen kulkutaudin vuoksi, ja myös Kimon itse kuoli tautiin Kitionissa. Kreikkalainen kulttuurinen vaikutus saarella kuitenkin lisääntyi koko ajan, mikä näkyy muun muassa taiteessa.
Kyproksen kreikkalaistumisessa alkoi uusi vaihe Euagoras I:n myötä. Tämä nousi valtaan Salamiissa vuonna 410 eaa., ja hakeutui hyviin väleihin Ateenan kanssa Persiaa vastaan. Kreikkalainen kulttuuri ja tavat levisivät saarella kasvavassa määrin. Euagorasta seurasi vallassa tämän poika Nikokles. Nikokleen poika ja Euagoraan pojanpoika Euagoras II kääntyi kuitenkin Persian puolelle, ja saari palasi tiukemmin Persian vallan alle.
Kypros vapautui Persian vallasta lopulta Aleksanteri Suuren sotaretken ja Issoksen taistelun myötä vuonna 333/332 eaa. Kyproslaiset osallistuivat 120 laivalla Aleksanterin hyökkäyksen Tyrosta vastaan. Foinikian heikentyminen oli Kyprokselle edullista alueen kaupan hallinnan kannalta.
Historia > Hellenistinen kausi

Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen Kypros päätyi tämän seuraajien eli diadokkien kiistakapulaksi niin kutsutuissa diadokkisodissa. Demetrios I yritti vallata saaren suurella armeijalla ja laivastolla, voitti Ptolemaios I:n veljen Menelaoksen ja piiritti Salamista. Ptolemaios lähetti saarelle 140 laivaa ja kohtasi Demetrioksen vuonna 306 eaa. Salamiin taisteluna tunnetussa taistelussa, joka oli kuuluisamman Salamiin taistelun kaima ja yhtä lailla antiikin suuria meritaisteluita. Demetrios voitti sen, ja sai saaren kokonaan valtaansa.
Ptolemaios sai saaren lopulta valtaansa vuonna 295/294 eaa. Sodissa Ptolemaios tuhosi kokonaan Kitionin, Keryneian, Lapithoksen ja Marionin. Salamiin kuningas Nikokreon teki itsemurhan kieltäydyttyään antautumasta. Kyproksesta tuli merkittävä osa Ptolemaiosten hallitsijasuvun egyptiläistä valtakuntaa. Se oli merkittävä laivastotukikohta, ja sen vuorten puuvaroja käytettiin laivanrakennukseen. Myös metallivarat olivat edelleen merkittävä vaurauden lähde. Ptolemaiosten hallintokeskukseksi saarella tuli 300-luvun eaa. lopulla perustettu Nea Pafos eli Uusi Pafos, johon Ptolemaios siirrätti tuhotun Marionin väestön. Saaren suuren merkityksen vuoksi sen hallitsijaksi nimitettiin aina joku korkea-arvoinen henkilö Aleksandrian hovista, ja tämä oli saarella sekä strategos (sotapäällikkö), nauarkhos (laivaston komentaja) että arkhiereus (ylipappi). On mahdollista, että saari varustettiin eräänlaiseksi Ptolemaioksen hallitsijasuvun turva- ja pakopaikaksi tarpeen varalta. Salamis säilyi suurimpana kaupunkina, ja siellä arvioidaan olleen jopa 200 000 asukasta.
Seuranneella ajalla Kyproksen kulttuuri hellenisoitui ajan kuluessa yhä enemmän. Saaren kuningaskunnat lakkasivat olemasta noin 313–306 eaa., ja alkoivat kehittyä ulkoisesti enemmän kreikkalaisten kaupunkivaltioiden eli polisten suuntaan. Saaren oman kyproslaisen kirjaimiston käyttö korvautui kokonaan kreikkalaisen kirjaimiston käytöllä. Ptolemaios II perusti saaren lukuisat Arsinoe-nimiset kaupungit, jotka nimesi vaimonsa mukaan. Ptolemaiosten valtakunnan kutistuessa Kypros säilyi Kyrenaikan ohella valtakunnan ainoana alueena Egyptin ulkopuolella. Saaren käskynhaltijana toiminut Polykrates Argoslainen sai pidettyä saaren Ptolemaios V:llä Antiokhos III:ta vastaan.
Veljekset Ptolemaios Filometor ja Ptolemaios Euergetes kiistelivät Kyproksen hallinnasta. Euergetes pyysi apua Roomalta vuonna 154 eaa. Hän sai roomalaisten tuen, mutta ei roomalaista sotaväkeä, ja joutui turvautumaan palkkasotilaisiin. Filometor valtasi saaren sillä välin. Eurgetes hävisi seuranneen taistelun. Myös Demetrios Soter yritti vallata saaren, mutta epäonnistui.
Ptolemaios Lathyroksen noustua valtaan hänen nuorempi veljensä Ptolemaios Aleksandros sai Kyproksen. Kleopatra III:n nostettua Aleksandroksen Egyptin kuninkaaksi Lathyros siirtyi puolestaan Kyprokselle, ja johti sitä itsenäisenä kuningaskuntana vuosina 107–89 eaa. Lathyroksen saatua puolestaan Egyptin kuninkuuden Aleksandros yritti vallata saaren, mutta kuoli taistelussa.