stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
8mR
Kasit Olympialaisissa > 1920–1932

Suomi ei osallistunut ensimmäisen maailmansodan ja itsenäistymisen jälkeen olympialaisten suuremmissa veneluokissa ennen vuotta 1936. Monessa suhteessa Suomalaisen kilpapurjehduksen ensimmäinen kukoistuksen kausi oli takanapäin. Arkkitehtuurista venesuunnittelun kymmenen vuoden tauon jälkeen pariin palannut Gustaf Estlander muutti Ruotsiin ja purjehti pääasääntöisesti ulkomailla. Venäjän vallankumos, Suomen sisällissota ensimmäisen R-säännön elinkaaren loppu ja sodan jälkeiset lamat vaikuttivat kaikki purjehdusurheilun hiipumiuseen Suomessa. Venekanta rapistui ja erittäin suuri osa itsenäisyyden ajan edeltävistä veneistä katosivat tietymättömiin. Pekka Barkin perusteellinen huvi- ja kilpavenehistoriikki kertoo että Suomen vuoden 1850 ja 1920 välillä rakennetuista vajaasta 3000 purresta vain alle kymmenen on säilynyt hengissä tähän päivään saakka. Suurin osa tuhoutui oletettavasti juuri ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Kasit Olympialaisissa > 1936

Kasit olivat olympiaveneluokka vuosien 1908–36 välillä, joista vuosina 1924–36 kasi oli suurikokoisin olympiavene. Kasien kilpailuhistorian kohokohta olivat vuoden 1936 olympiapurjehdukset Kielissä. Kasit olivat kisojen ehdoton purjehduksen kuningasluokka ja kaseihin olivat satsanneet kaikki silloiset purjehduksen ja politiikan suurvallat. Suomen edustusvene Gustaf Estlanderin suunnittelema Cheerio oli vanhin kaikista kymmenestä osallistuvista veneistä. Cheerio päätyi viidenneksi ja nykyään Suomessa purjehtiva Silja toi Norjalle hopean. Cheerion kipparina oli omistaja Gunnar Grönblom joka tuolloin oli NJK:n varakommodoori.
Kisan moraalinen voittaja oli Ilderim joka epämääräisen poliittis-sävyisen diskauksen vuoksi päätyi neljänneksi. 1936 olympialaisiin osallistuneista kärki-kaseista kaikki kilpailevat vielä tänään aktiivisesti, tuhoutunutta Cheeriota lukuun ottamatta.
Suomen 1936 kesäolympialaisten 8mR Cheerion miehistö muodostui seuraavista purjehtijoista:
Gunnar Grönblom, kippari
Hilding Silander
Olof Wallin
Oscar Sumelius
Sven Grönblom
Walter Kjellberg
| Maa | Vene | Rakennusvuosi | 1>  | 2>  | 3>  | 4>  | 5>  | 6>  | 7>  | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Italia | Italia | 1936 | 9 | 6 | 5 | 10 | 8 | 8 | 8 | 55 |
|  Norja | Silja | 1930 | 8 | 10 | 9 | 5 | 6 | 7 | 8 | 53 |
|  Saksa | Germania III | 1935 | 5 | 9 | 7 | 7 | 10 | 10 | 5 | 53 |
|  Ruotsi | Ilderim | 1936 | 10 | 8 | 10 | 8 | 5 | 0 | 10 | 51 |
|  Suomi | Cheerio | 1929 | 6 | 5 | 8 | 4 | 7 | 0 | 7 | 37 |
|  Yhdistynyt kuningaskunta | Saskia | 1931 | 7 | 7 | 6 | 6 | 2 | 6 | 2 | 36 |
|  Argentiina | Matrero II | 1935 | 3 | 4 | 4 | 2 | 3 | 5 | 4 | 25 |
|  Tanska | Anitra | 1930 | 2 | 1 | 1 | 9 | 9 | 0 | 0 | 22 |
|  Ranska | Ea II | 1936 | 1 | 2 | 2 | 0 | 4 | 9 | 3 | 21 |
|  Yhdysvallat | Angelita | 1930 | 4 | 3 | 3 | 3 | 1 | 0 | 6 | 20 |
Germania III ja Norjan Silja, olivat seitsemän startin jälkeen jaetulla kakkossijalla Silja voitti ylimääräisen match racen ja Germania III jäi kolmannelle sijalle. Pientä lohtua Saksalle antoi siihen aikaan liittolaisen Italian voitto. Ilman Ilderimin kiistanalaista diskausta kuudennessa lähdössä Saksa olisi jäänyt mitaleitta.
Kaseja maailmalla

Kansainvälisen 8mR-liiton IEMA:n 2007 julkaisemassa rekisterissä on 177 venettä, joista klassisia – ennen vuotta 1960 rakennettuja – on noin 150. Luokan synnyn jälkeen rakennetuista noin 500 veneestä purjehtii siis vielä kolmasosa. Suomessa on tällä hetkellä kaksitoista rekisteröityä kasia. Lisäksi Suomessa kilpailee muutama vieraileva ruotsalainen ja yksi venäläinen kasi. Suomen laivue on suhteellisesti maailman suurin aktiivisesti kilpaileva. Kasien lukumäärä maailmassa kasvaa, koska veneitä "löydetään" lisää ja tuhoutuneiden tilalle rakennetaan uusia vanhojen piirustusten mukaan. Moderneja kaseja on rakennettu lähes kaksikymmentä, ja niitä rakennetaan lisää, muutaman vuoden välein. Suomessa ei ole vielä rakennettu yhtään modernia kasia. Turussa purjehti maailman ensimmäinen moderni kasi, Sparkman & Stephensin suunnittelema Iroquois. Helsingin lisäksi kasilaivueita maailmalla on Kanadan Ontariojärvellä, Bretagnessa, Genovassa, sekä Genevenjärvellä. Tukholman alueella ollut suuri kasilaivue on kadonnut viime kymmenen vuoden aikana ulkomaille tapahtuneiden myyntien vuoksi.
Vuonna 2008 kaseja purjehtii eri maissa seuraavasti:
| Maa | Veneitä kpl |
| --- | --- |
Saksa: 21
Kanada: 19
Ranska: 17
Italia: 17
Ruotsi: 14
Sveitsi: 14
Yhdysvallat: 13
Suomi: 13
Norja: 10
UK*: 11
Australia: 9
Hollanti: 6
Tanska: 3
Argentina: 2
Espanja: 2
Itävalta: 1
Brasilia: 1
Unkari: 1
Japani: 1
Uus-Seelanti: 1
Venäjä: 1
Uruguai: 1
Yhteensä: 177
Vuonna 2008 haaksirikkoutui brittivene "Safir"
Suomessa ja muualla rakennettuja Suomeen rekisteröityjä 8mR-veneitä kautta aikojen

| Vene | Purjenro>  | Rak> vuosi | Suunnittelija | Telakka | Alkup>  omistaja | Missä nyt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kay II | NA | 1908 | E. Hartwall | Helsingfors Båtvarf | E. Hartwall, NJK | ? |
| Salome II (Gretel) | NA | 1908 | S. Hongell | Nystads Båtvarf | W. Pale´n, NJK | ? |
| Utlottningsbåten/Lucky Girl | NA (GER H1) | 1910 | William Fife j:r | Åbo Båtvarf | NJK:s utlottningsbåt/Lucy Tallberg, NJK | Germany |
| Aldebaran II | NA | 1910 | Gustaf Estlander | Åbo Båtvarf | Gustaf Estlander, NJK | ? |
| Edit | L-9a (L-3b) | 1911 | Alfred Mylne | Åbo Båtvarf | Gösta Cederberg, NJK | Geneve |
| Örn | NA | 1912 | WE:m Fife j:r | Helsingfors Båtvarf | G.A. Estlander, NJK | Ruotsi ?? |
| Naja | (L-1) FIN-1 | 1921 | G.L. Stenbäck | Turun Veneveistämö | P.Sinebrychoff, NJK | Helsinki |
| Sigrun (Amica II) | L-2a | 1921 | Einar Olofsson | Helsingfors | A eller B.Nylund, HSS |  ?? |
| Varg III (Top) (Warg) | (L-2b) | 1927 | Johan Anker | Anker & Jensen | F. Larsen,Oslo (I.Nylund, NJK 36-66) | Holland |
| Nihdintyttö (Lempo III) (Laila) | L-3a (S-18) | 1928 | Johan Anker | Anker & Jensen | T.Pajunen, SPS | Long Beach, California |
| Sfinx (Sphinx)  | (L-4) FIN-4 | 1928 | Gustaf Estlander | Turun Veneveistämö | Sigurd Frosterus, NJK | Helsinki |
| Isabel (Atair) (NIKE) (SILVERVINGEN III) | L-5 (S-15,S-14) | 1928 | Gustaf Estlander | Turun Veneveistämö | Curt Mattson, NJK | Kreikka |
| Lempo II  (Wunschtraum) | L-6a (G-4) | 1928 | Gustaf Estlander | Turun Veneveistämö | Leuto Pajunen, SPS | Berliini |
| Cheerio  | L-7 | 1929 | Gustaf Estlander | Turun Veneveistämö | Gunnar Grönblom, NJK | paloi ? (USA) |
| Maribell (Maribel)(Belle Marie) | L-8a (S-11) (NED 4) | 1930 | Gustaf Estlander | Maskin & Bro Varv, Helsinki | Curt Mattson, NJK | Hollanti |
| Silja | N 26 (L-9b) | 1930 | Johan Anker | Asker | Ditlev-Simonsen(Ahlström & Hertell,-72 -NJK, K. Ahlström, -?? NJK, N.Ahlström -?? NJK) | Helsingfors |
| Pinuccia (Ninnie III ?) | I-22 (S-22) (L-11) | 1938 | V.V. Bagliotto | Cantieri Bagliotto | Mussolini & Co ?/Angelo Rizzoli  (Varustamo OY Pinuccia 86- ) | St. Mawes, Englanti |
| Katrina  | (L-8b) (S-31) FIN-14 | 1939 | Gösta Kynzell | Wilenius Båtvarv | Curt Mattson, NJK | Helsinki |
| Fröja (Turid) | N 34 (L-10) (S-37) | 1939 | Bj. Aas | Fredrikstad | Ditlev-Simonsen(Cons. HSS, HSS 75 - 76 ?) | Lake Constance |
| Vågspel (Elisabeth)  | (L-6b) FIN-6 | 1943 | Birger Slotte | Wilenius Båtvarv | Arthur E. Nikander | Helsinki |
| Andromeda (vene) Andromeda (Clary, ent. Mirage) | SWE - 23 | 1948 | Arvid Laurín | Wilenius Båtvarv | Gustaf Thorden ja Holger Graffman | Porvoo |
| Iroquois | US-32 (L-12) | 1968 | Olin Stephens | Minnefords Yacht Yard | Van Voorhis(Sex Gubbar, 86- ?? NJK, Hasse Karlsson ASS) | Åbo |
| Luna (vene) | FIN - 17 | 2012 | Charles E. Nicholson | Portugali | Harri Roschier, Jyri Kuivalainen ja Markus Roschier | Helsinki |
Aiheesta muualla > Kuvia ja videoita

Jorma Rautapään kuvia suomalaisista 8mR-veneistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Video: Purjehdusta Helsingin edustalla – Ainakin yksi 8mR, kutosia ja useita saaristoristelijöitä Helsingin edustalla 1929
Ruotsin Sjöhistoriska Museet kuvia kaseista 1920–1950[vanhentunut linkki]
Kasipurjehdusta 2010 – HSS Classic Baltic Masters
Erik Lähteenmäki Sailpix
Aiheesta muualla > Muita lähteitä

Suomen kasiliitto FEMA
Kansainvälinen kasiliitto (englanniksi)
Pohjois-Amerikan kasiliitto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Venäjän kasiliitto (venäjäksi)
Ruotsin kasiliitto (Arkistoitu – Internet Archive)(ruotsiksi)
UK kasiliitto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Saksan kasiliitto (englanniksi)
Australian kaseja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Purjehdus olympialaisissa
1896 •
1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928 •
1932 •
1936 •
1948 •
1952 •
1956 •
1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
2024


Nykyiset olympialuokat (2024)


470 • 49er • ILCA 6 • ILCA 7 • Nacra 17 • purjelauta  (IQFoil) • leijalauta (Formula Kite)


Entisiä olympialuokkia


5.5m • 6mR • 6.5m • 7mR • 8mR • 8.5m • 9mR • 10mR • 12mR • 12′ kevytvene • 12 m2 Sharpie • 15mR • 18′ kevytvene • E-jolla • Elliott 6m • Finnjolla • Firefly • Flying Dutchman • Louhi • O-jolla • Ranskan kansallinen monotyyppi • Saaristoristeilijä • Snowbird • Soling • Star • Swallow • Tempest • Ton class (1⁄2 Ton, 1⁄2–1 Ton, 1–2 Ton, 2–3 Ton, 3–10 Ton, 10–20 Ton, Open) • Tornado • Yngling
purjelauta: Division II • Lechner A-390 • Mistral • RS:X • Windglider
Kasit Sphinx FIN-4 ja Sagitta FIN-2 osallistuvat HSS:n Champanjaregattaan 2012
Suomen pronssimitalisti Lucky Girl 1912 kesäolympialaisissa.
8mR-veneet Wanda, Katrina ja Pinuccia kilpailevat Sandhamnissa 1947.
Moskhoforos

| Moskhoforos |
| --- | --- |
 Moskhoforos.
Nimi:  Moskhoforos
Valmistumisvuosi:  n. 570–560 eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  patsas
Materiaali:  marmori
Korkeus:  1,65 m
Sijainti:  Akropolis-museo, Ateena, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′N 23°44′E﻿ / ﻿37.97°N 23.73°E﻿ / 37.97; 23.73
Moskhoforos (m.kreik. Μοσχοφόρος, ”Vasikankantaja”) on vasikkaa kantavaa miestä esittävä antiikin kreikkalainen veistos. Se on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 570–560 eaa. Veistos sijaitsi Ateenan Akropolis-kukkulalla ja on nykyisin sijoitettu Akropolis-museoon.
Moskhoforos ja muita veistoksia heti löytämisen jälkeen.
Veistos edustaa puhtaasti arkaaista tyyliä ja esittää kevyesti puettua parrakasta miestä, joka kantaa olkapäillään uhrattavaksi tuomaansa sonnivasikkaa. Piirtokirjoituksessa miehen nimeksi mainitaan Rhonbos, ja kyseessä on ilmeisesti veistoksen pystyttäjä itse. Veistoksesta puuttuvat vain sen jalat polvista alaspäin. Veistos on tehty Hymettosvuoren marmorista ja sen korkeus on restauroituna 1,65 metriä. Veistos löytyi Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä vanhan Akropolis-museon alueelta vuonna 1864.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moskhoforos Wikimedia Commonsissa
Captain Beyond

| Captain Beyond> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1971–1973, 1976–1978, 1998–2002
Tyylilaji:  hard rock, progressiivinen rock
Kotipaikka:   Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Rod Evans   Larry "Rhino" Reinhardt   Lee Dorman   Bobby Caldwell  
Levy-yhtiö:  Capricorn Records   Warner Bros  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Captain Beyond oli yhdysvaltalainen vuonna 1971 perustettu progressiivinen hard rock -yhtye. Yhtyeen alkuperäiset jäsenet tulivat varsin maineikkaista yhtyeistä kuten Iron Butterfly ja Deep Purple. Vaikka yhtye ei saanut juurikaan kaupallista menestystä aktiivivuosinaan, on se nauttinut kasvavaa kulttisuosiota vielä nykyäänkin.
Historia

Iron Butterflyn hajottua vuonna 1971 kitaristi Larry "Rhino" Reinhardt ja basisti Lee Dorman mukanaan Johnny Winterin yhtyeen rumpali Bobby Caldwell perustivat Captain Beyondin. Laulajaksi he ottivat alkuperäisessä Deep Purplessa laulaneen Rod Evansin. Levytyssopimuksen yhtye sai Capricorn Recordsilta, ja ensimmäinen albumi Captain Beyond julkaistiin vuonna 1972. Capricorn Records oli keskittynyt southern rock -artisteihin ja yhtyeisiin, ja tästä syystä Captain Beyondin proge- ja hard rock -vaikutteinen albumi jäi yhtiössä vähälle huomiolle. Vuoden 1972 lopulla Bobby Caldwell erosi yhtyeestä.
Vuosien 1972 ja 1973 aikana yhtye kärsi monista miehistönvaihdoksista, ja lisäksi Rod Evans erosi toisen albumin levyttämisen aikana, mutta palasi kuitenkin vielä ennen albumin julkaisua. Toisella albumilla Sufficiently Breathless yhtyettä oli laajennettu kosketinsoittajalla sekä perkussionistilla. Musiikillisesti albumi oli esikoislevyä kevyempi. Albumin julkaisun jälkeen yhtyeen alkuperäinen kokoonpano palasi yhteen ja teki kiertueen loppuvuonna 1973, kunnes hajosi laulaja Rod Evansin lähdettyä lopullisesti yhtyeestä.
Vuonna 1976 Reinhardt, Dorman ja Caldwell kokosivat yhtyeen uudelleen Warner Bros -yhtiön kiinnostuttua ja laulajaksi tuli Willy Daffern. Yhtye julkaisi albumin Dawn Explosion vuonna 1977. Albumi ei aiempien albumien tapaan menestynyt, ja yhtye hajosi jälleen vuonna 1978. Basisti Lee Dormanin mukaan yhtye kärsi huonosta manageroinnista, joka näkyi mm. keikkojen vähyydessä.
Reinhardt ja Caldwell herättivät Captain Beyondin henkiin jälleen vuonna 1998. Yhtye teki kiertueita vuosina 1999–2002 ja levytti ep:n Night Train Calling, joka julkaistiin vuonna 2000. Ruotsalainen Record Heaven -levy-yhtiö julkaisi vuonna 1999 tribuuttialbumin Thousand Days Of Yesterday, jolla eri yhtyeet soittavat Captain Beyondin kappaleita. Vuodesta 2002 eteenpäin yhtye on ollut tauolla.
Muusikot

Rod Evans: laulu (1971–1973)
Larry "Rhino" Reinhardt: kitara (1971–1973, 1976–1978, 1998–2002)
Lee Dorman: basso (1971–1973, 1976–1978)
Bobby Caldwell: rummut (1971–1973, 1976–1978, 1998–2002)
Brian Glascock: rummut (1972–1973)
Reese Wynans: kosketinsoittimet (1973)
Guille Carcia: perkussiot (1973)
Marty Rodriguez: rummut (1973)
Willy Daffern: laulu (1976–1978)
Jimi Interval: laulu (1998–2002)
Dan Frye: kosketinsoittimet (1998–2002)
Jeff Artabasy: basso (1998–2002)
Diskografia

Captain Beyond 1972
Sufficiently Breathless 1973
Dawn Explosion 1977
Night Train Calling (ep) 2000
Far Beyond a Distant Sun - Live in Arlington Texas (1973) 2002
Aiheesta muualla

Epävirallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Captain Beyond Deep Purple.net sivustolla
20. prikaati (jatkosota)

| 20>  prikaati |
| --- | --- |
Toiminnassa:  16. marraskuuta 1943 - 30. marraskuuta 1944
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  jalkaväki
Koko:  prikaati
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Armas Kemppi Yrjö Sora
20. prikaati oli Suomen maavoimien jatkosodan aikainen yhtymä, joka perustettiin ylipäällikön 31. lokakuuta 1943 päivätyllä käskyllä. Prikaati liitettiin perustettaessa Aunuksen ryhmään, ja se siirrettiin suurhyökkäyksen torjumiseksi Viipuriin, mutta prikaati joutui luovuttamaan kaupungin venäläisille 20. kesäkuuta 1944.
Perustaminen

Prikaatin runkona oli kaksi pataljoonainen Jalkaväkirykmentti 22 (JR 22), joka ei ollut ollut täysvahvuinen loppuvuoden 1941 jälkeen. Prikaatia täydennettiin yhdellä JR 43:n pataljoonalla marraskuussa 1943. Lisäksi prikaatin IV:ksi pataljoonaksi saapui 29. joulukuuta 1943 JR 46:n II pataljoona Karjalankannakselta. Prikaatin tykistönä olivat Raskas patteristo 40 ja Kevyt patteristo 20. Eversti Armas Kemppi määrättiin 1. tammikuuta 1944 vastaperustetun 20. prikaatin komentajaksi.
Kokoonpano :
Prikaatinkomentajana toimi eversti Armas Kemppi
Esikunta
Esikuntapäällikkönä majuri Tauno Viiri
Operattivisen osaston päällikkönä majuri Juho Nurmi
Tykistökomentajana everstiluutnantti Pentti Arra
Viestikomentajana kapteeni Reino Koivula
Pioneerikomentajana kapteeni Pauli Koskimies
Huoltopäällikkönä kapteeni Toivo Sallanko
I Pataljoona, komentajana kapteeni Aamos Malinen (jalkaväkirykmentti 22:n I pataljoona)
II Pataljoona, komentajana everstiluutnantti Kurt Bäckman (jalkaväkirykmentti 22:n II pataljoona)
III Pataljoona, komentajana everstiluutnantti Teppo Sorri (jalkaväkirykmentti 43:n I pataljoona)
IV Pataljoona, komentajana majuri Viljo Kirma (jalkaväkirykmentti 46:n II pataljoona)
prikaatin tykistö
Kevyt patteristo 20 komentajana kapteeni Igor Forsblom
Raskas patteristo 40 komentajana kapteeni Tuure Ollila.
Pataljoonien taisteluarvo oli taantunut asemasotavaiheen aikana, koska varsinaisia taisteluharjoituksia ei ollut pidetty lainkaan. Käytännössä prikaatin ainoa taistelukelpoinen yksikkö oli III pataljoona, jolla oli myös komentajanaan kokenut rintamakomentaja. Muiden pataljoonien kohdalla näin ei ollut.
Sotatoimet

Prikaati sai 12. kesäkuuta 1944 käskyn siirtyä Karjalankannakselle Rautuun suoritettavaa vastahyökkäystä varten. VT-asema kuitenkin murtui ennen siirtymistä muuttaen tilanteen uhkaavaksi, ja siten Päämaja käski prikaatin ryhmittyä Viipuriin, jossa se alistettiin IV armeijakunnalle 18. kesäkuuta. Sen pääosat saapuivat kaupungin koillispuolisille rautatieasemille hitaiden kuljetusten vuoksi vasta 18.-19. kesäkuuta.
Puna-armeijan joukot saapuivat puolustusasemien edustalle aamuyöllä 20. kesäkuuta ja aloittivat hyökkäyksen heti aamusta kello 7 jälkeen. Noin kello 13 aikaan alkoi pataljoonan sotilaita irtautua linjasta, joka sijaitsi Ristimäen hautausmaan alueella. Pataljoonankomentaja Bäckman ei onnistunut saamaan pakenevia sotilaita palaamaan asemiinsa, ja hän luuli venäläisten saaneen aikaan läpimurron naapuripataljoonan lohkolla. Lopulta hän antoi pataljoonalle irtaantumiskäskyn.
Viipurin puolustus romahti, ja kaupunki menetettiin vain noin viisi tuntia kestäneen taistelun jälkeen. Prikaatin komentaja, eversti Armas Kemppi ja Bäckman yrittivät huonolla menestyksellä ryhmittää puolustusta ensin Patterinmäen alueelle ja sen jälkeen Linnansalmen taakse. Prikaatin sotilas, vänrikki Eelis Mäkinen laski perääntymisvaiheessa noin klo 16.45 lipun Viipurin linnan tornista. Viisi minuuttia sen jälkeen pioneerit räjäyttivät Linnansillan. Prikaatin taistelua Viipurissa vaikeuttivat ammuspula sekä jalkaväkiaseille että tykistölle, kokemattomuus asutuskeskustaisteluihin sekä joukkojen parissa levinnyt pakokauhu. Viipurin kaduille jäi kaatuneina 88 miestä; heidän joukossaan I pataljoonan komentaja kapteeni Malinen ja IV pataljoonan komentaja Kirma. II pataljoonan komentaja majuri Bäckman ampui itsensä seitsemän kuukautta myöhemmin.lähde?
Seuraavana päivänä 20. prikaatin komentajaksi nimettiin eversti Yrjö Sora, ja se alistettiin 10. divisioonalle. Prikaati siirrettiin Juustilankankaan maastoon, jossa se varmisti alueen rintamaa ja otti 9.7. rintamavastuun 17. divisoonalta. Prikaati sai 28.7. siirron junakuljetuksella Värtsilään ja edelleen Laatokan Karjalan Tolvajoelle. Prikaatin tappiot olivat elokuun 1944 aikana 50 kaatunutta, 209 haavoittunutta ja 2 kadonutta miestä.
Rauhan solmimisen jälkeen prikaati aloitti vetäytymisen 21.9., ja uusi sijoituspaikka oli Kontiolahti, jossa tapahtui joukkojen kotiutus 11.11.1944.
Tosi tarttuva täytebiisi 16

| ”Tosi tarttuva täytebiisi 16” Raptori |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Sekoelma!
 Julkaistu: 14. kesäkuuta 2010
 Tuottaja(t): Jaakko Salovaara
 Tyylilaji: Rap, elektro
 Kesto: 03.57
 Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment
Raptorin muut singlet
| ”Oi beibi 16” 2010 | ”Tosi tarttuva täytebiisi 16” 2010 |   |
Tosi tarttuva täytebiisi 16 on suomalaisyhtye Raptorin kappale heidän Sekoelma!-kokoelma-albumilta. Sen julkaisi Sony Music Entertainment albumin toisena singlenä 14. kesäkuuta 2010. Kappaleen ovat sanoittaneet ja säveltäneet Izmo, Jufo III ja Jaakko Salovaara, joista viimeisin vastasi myös sen tuotannosta. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin 2. kesäkuuta 2010. The Voice listasi videon kopioivan yhteensä kahdeksaatoista eri musiikkivideota. "Tosi tarttuva täytebiisi 16" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sijoittuen singlelistalla 13. ja latauslistalla 12. sijalle.
Kappalelista

"Tosi tarttuva täytebiisi 16" - 3:57
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: 13 
Suomen virallinen latauslista: 12 
Radiolista: -
Lucy O’Reilly Schell

| Lucy O’Reilly Schell |
| --- | --- |
 Lucy Schell vuonna 1930
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. lokakuuta 1896 Pariisi
Kuollut: 8. lokakuuta 1952 (55 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Talli(t):  Lucy O’Reilly Schell
Lucy O’Reilly Schell (26. lokakuuta 1896 – 8. kesäkuuta 1952) oli yhdysvaltalainen kilpa-autoilija, tallinomistaja ja liikenainen. Hänen suorituksensa keskittyivät pääasiassa Grand Prix -kilpailuun ja ralliin. Hän oli ensimmäinen amerikkalainen nainen, joka kilpaili kansainvälisessä Grand Prix -kilpailussa ja perusti oman Grand Prix -tallin.
Wilden Munson

| Wilden Munson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1902 La Crosse, Wisconsin
Kuollut: 15. kesäkuuta 1982 Nantucket Island, Massachusetts
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  psykoakustiikka
Wilden A. Munson (6. huhtikuuta 1902 – 15. kesäkuuta 1982) oli yhdysvaltalainen puheen ja kuulon ominaisuuksien tutkija, joka kehitti vakioäänekkyyskäyrästöä (Fletcher–Munson käyrästöä).
Aiheesta muualla

Harvey Fletcherin artikkelit Acoustical Society of American (ASA) sivulla. asa.scitation.org. Viitattu 22.6.2020.
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1955

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1955 käytiin 16. lokakuuta Porvoossa. Kisoisa oli ensimmäistä kertaa myös naisten sarja matkana 1850 metriä.
Tulokset

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet 5 km | Ilmari Taipale, Rosenlewin Urheilijat -38 | Urho Julin, Rosenlewin Urheilijat -38 | Olavi Vuorisalo, Naantalin Löyly |
| joukkueet | Rosenlewin Urheilijat -38 Ilmari Taipale Urho Julin Toivo Pylväinen | Helsingin Kisa-Veikot I Rolf Haikkola Pertti Eräkare Reino Nieminen | Helsingin Kisa-Veikot II Juhani Väisänen Juhani Salmenkylä Matti Hyppönen |
| Miehet 10 km | Pentti Karvonen, Porvoon Urheilijat | Unto Jaatinen, Joensuun Kataja | Mauno Kähkönen, Joensuun Kataja |
| joukkueet | Joensuun Kataja Unto Jaatinen Mauno Kähkönen Olavi Ikonen | Porvoon Urheilijat Pentti Karvonen Reino Karvonen Tapani Kurki | Kaipolan Vire Aarne Ahlbom Tapio Mäkelä Viljo Heinäaho |
| Naiset 2 km | Elvi Minkkinen, Viitasaaren Viesti | Sirkka-Liisa Soininen, Kouvolan Urheilijat | Hellevi Selenius, Askolan Kisa-Toverit |
| joukkueet | Hämeenlinnan Tarmo I Inga-Lill Nyqvist Ulla-Anneli Paju Ulla Uimonen | Koskenpään Kiri Helena Rautaruoho Lisa Rautaruoho Raili Rautaruoho | Hämeenlinnan Tarmo II Maija Jokinen Margit Papunen Raija Patolinna |
Amerikanviklo

| Amerikanviklo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Viklot Tringa
Laji::  melanoleuca
Kaksiosainen nimi
 Tringa melanoleuca  (Gmelin, 1789) 
Katso myös
   Amerikanviklo Wikispeciesissä   Amerikanviklo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikanviklo, aikaisemmalta nimeltään isokeltajalkaviklo (Tringa melanoleuca) on keskikokoinen kahlaaja. Lajin nimesi Johann Friedrich Gmelin 1789.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 29–31 senttiä, siipien kärkiväli 70–74 senttiä ja paino keskimäärin noin 160 grammaa. Naaras on hieman kookkaampi. Amerikanviklo muistuttaa kooltaan ja höyhenpuvultaan valkovikloa, mutta sen koivet ovat keltaiset ja yläperän neliömäinen valkoinen laikku erottuu räikeästi tummasta selästä. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Amerikanviklo pesii eteläisessä Alaskassa ja Kanadassa. Maailman populaation koko on noin 137 000 täysikasvuista yksilöä ja lajin kanta on ilmälläpidettävä. Se on muuttolintu, joka talvehtii Yhdysvaltain eteläosista Etelä-Amerikan eteläkärkeen. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Amerikanviklo pesii pohjoisella soiden ja vesistöjen pirstomalla havumetsäalueella. Muuttomatkoilla ja talvehtimisalueilla laji viihtyy lampareilla ja allikoilla sekä märillä niityillä.
Lisääntyminen

Amerikanviklon pesä on kuoppa maassa kasvillisuuden suojassa, usein pensaan alla, metsässä ja usein kaukana rannasta. Munia on kolme tai neljä. Haudonta kestää noin 23 päivää. Poikaset ovat pesäpakoisia ja ovat lentokykyisiä 18–20 päivän ikäisinä.