stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tommi Kitti
Kiinnitykset

1982–1993 Suomen Kansallisbaletti
1981–1982 Tanssiteatteri Raatikko
1980–1981 Cullberg Ballet
1974–1975 Helsingin Kaupunginteatterin Tanssiryhmä
1973–1980 Tanssiteatteri Raatikko
Palkinnot ja tunnustukset

Tanssitaiteen valtionpalkinto 2000
Pro Finlandia -mitali 2003
Valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha 2000 ja 2006
Tanssin Maineteko Palkinto 2011
Aiheesta muualla

Tommi Kitti & Co (Arkistoitu – Internet Archive)
Haastattelu Liikekieli.comissa[vanhentunut linkki]
Tanssin tietokanta -artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive)
Twitter
YouTube
Vimeo
Viides Rooli -artikkeli
Savon Sanomat - artikkeli[vanhentunut linkki]
Nykytanssin mestari Kitti kiittää ja kumartaa Yle.fi.
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Tanssintekijät, 35 näkökulmaa koreografin työhön, Like, 2005
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Chinchaysuyu

Chinchaysuyun lippu eli wiphala.
Chinchaysuyu oli yksi Inkavaltakunnan neljästä osasta eli suyusta Antisuyun, Collasuyun ja Cuntisuyun ohella. Valtakunnan luoteisosassa sijainnut väkirikkain suyu käsitti entisen Chimú-valtakunnan alueen ja suuren osan Pohjois-Andeista. Laajimmillaan suyu ulottui Perusta suureen osaan nykyistä Ecuadoria ja jonkin verran myös Kolumbian puolelle. Yhdessä Antisuyun kanssa se oli osa valtakunnan yläosaa Hanan Suyukunaa.
Alueen nimi juontuu nykyisellä Ican alueella aikoinaan vaikuttaneesta Chinchan kulttuurista.lähde? Ekologisesti ja etnisesti alue oli erittäin heterogeeninen, ja paremman valvonnan ja vakauden ylläpitämiseksi inkat antoivat eri heimojen säilyttää monet omat uskomuksensa ja perinteensä.
Chinchaysuyu oli toiseksi suurin Inkavaltakunnan neljästä suyusta. Vuoriston lisäksi sen maisemaan kuului kuiva ruohikkomaa, joka muuttui pohjoiseen mentäessä kosteammaksi. Joet virtasivat syvissä kanjoneissa, eikä viljelysmaata ollut kovin paljon. Pohjoisosissa oli trooppista kasvillisuutta ja kostealla rannikolla mangrovesuota, mutta myös kuivaa autiomaata. Rannikon autiomaan läpi virtasi 40 jokea, joiden ympärille inkat rakensivat kanaaliverkoston. Qhapaq Ñan eli Suuri Inkatie kulki Chinchaysuyun halki yhdistäen inkojen pääkaupungin Cuscon kaukana pohjoisessa sijaitsevaan Quitoon, nykyisen Ecuadorin pääkaupunkiin.
Chinchaysuyu tunnetaan Huayna Capacin, viimeisen inkahallitsijan Atahualpan ja hänen veljensä Huascarin isän synnyin- ja kuolinseutuna. Ennen inkojen sisällissodan alkua kuolleen inkahallitsijan poika Atahualpa hallitsi suurta osaa Chinchaysuyusta pääkaupunkinaan Quito.lähde?
Wamanit

Jokainen suyu jakautui wamaneihin eli provinsseihin. Cuntisuyuun kuuluivat seuraavat wamanit:
Atavillo eli Atawillu
Ayavaca eli Ayawax'a
Cajamarca eli Q'asamarka
Cajatambo eli Q'asatampu
Calva eli Kalua
Casma
Chachapoya
Chancay
Chao tai Suo
Chicama
Chicla eli Chillqa
Chimbote eli Sancta
Chimu
Chincha
Chinchayqucha
Conchuco
Huacrachuco
Huamachuco
Huamali
Huambo eli Wampu
Huancabamba eli Wañkapampa
Huancavilca eli Wankawillka
Huánuco
Huarco
Huarmey
Huaura
Huayla eli Waylla
Lambayeque
Lima eli Rimaq
Lurin
Mala
Moyobamba eli Moyopampa
Nepeña eli Wampachu
Ocro
Olmos eli Olmo
Pacasmayo
Parmunca
Pinco
Pisco
Piura
Shawsha eli Jauja
Tarma eli Tarama
Tumbes eli Tumpis
Virú eli Wanapu
Yauyo
Inkavaltakunnan neljä suyua. Chinchaysuyu punaisella.
Kemer

| Kemer |
| --- | --- |
 Kemerin rantaa
 Kemerin sijainti Antalyassa.
 Koordinaatit: 36°36′N, 30°33′E 
Valtio:  Turkki
Maakunta:  Antalya
Hallinto:  
 – Pormestari:  Mustafa GÜL (MHP)
Väkiluku (2007):  33 153
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  07xxx
 
 kemer.bel.tr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kemer on piirikunta Välimeren rannikolla Turkissa ja suosittu matkailukohde. Se sijaitsee 40 kilometriä Antalyan kaupungista länteen Taurusvuorten juurella.
Kemerissä vallitsee tyypillinen Välimeren kuuma ja kuiva sää, ja merivesi on lämmin. 1980-luvun alussa Kemer oli hiljainen paikka, mutta on sittemmin vilkastuut ja kuuluu Turkin merkittäviin turistikohteisiin.
Kemer on vuodesta 1998 lähtien ollut Saksassa sijaitsevan Schwabachin kaupungin ystävyyskaupunki.
Historia

Antiikin aikana nykyisen Kemerin paikalla sijaitsi Idyroksen kaupunki.
Piirikunnan nimi oli Eski Köy (suom. vanha kylä) 1910-luvun lopulle saakka, jolloin sinne rakennettiin 26 kilometriä pitkä pato ohjaamaan vuoristopuroja ja estämään niiden tulvimista asutukseen. Nykyinen nimi Kemer viittaa juuri patorakennelmaan.
1960-luvulle saakka Kemeriin ei päässyt sisämaan kautta lainkaan, kunnes tieyhteys sisämaahan saatiin. 1980-luvulla Kemerin infrastruktuuriin investoitiin huomattavasti, ja se sai tukea myös Maailmanpankilta, ja sen ansiosta piirikunnasta kehittyi turistikohde.
Kylät

Beldibi, Beycik, Çamyuva, Göynük, Kemer, Kuzdere, Ovacık, Tekirova, Tekirova.
Muuta

”Kemer” tarkoittaa myös turkin kielessä vyötä.
Kemer on huomattavasti rauhallisempi kuin Marmaris ja Alanya ja siksi lapsiperheiden suosiossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kemer Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kemer
Käännös suomeksi
Mobilen piirikunta

Mobilen piirikunta on Yhdysvaltojen Alabaman osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Piirikunnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 412 992 ja sen pääkaupunki on Mobile. Mobilen piirikunta perustettiin vuonna 1812.
Maantiede

Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan piirikunnan pinta-ala on 4 258 km², josta 3 194 km² on maata ja 1 064 km² (25 %) vettä.
Kuvia piirikunnasta

Piirikunnan virastorakennus.
Mobilen kaupunki.
Naapuripiirikunnat

Washingtonin piirikunta (Alabama) - pohjoisessa
Baldwinin piirikunta (Alabama) - idässä
Jacksonin piirikunta (Mississippi) - lounaassa
Georgen piirikunta (Mississippi) - lännessä
Greenen piirikunta (Mississippi) - luoteessa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mobilen piirikunta Wikimedia Commonsissa
Alabaman osavaltio
| --- | --- |
Piirikunnat:   Autauga  Baldwin  Barbour  Bibb  Blount  Bullock  Butler  Calhoun  Chambers  Cherokee  Chilton  Choctaw  Clarke  Clay  Cleburne  Coffee  Colbert  Conecuh  Coosa  Covington  Crenshaw  Cullman  Dale  Dallas  DeKalb  Elmore  Escambia  Etowah  Fayette  Franklin  Geneva  Greene  Hale  Henry  Houston  Jackson  Jefferson  Lamar  Lauderdale  Lawrence  Lee  Limestone  Lowndes  Macon  Madison  Marengo  Marion  Marshall  Mobile  Monroe  Montgomery  Morgan  Perry  Pickens  Pike  Randolph  Russell  Shelby  St. Clair  Sumter  Talladega  Tallapoosa  Tuscaloosa  Walker  Washington  Wilcox  Winston 
Kaupungit (suurimmat):   Auburn  Birmingham  Decatur  Dothan  Florence  Hoover  Huntsville  Madison  Mobile  Montgomery (pääkaupunki)  Tuscaloosa
Chambersin piirikunta (Alabama)

Chambersin piirikunta on piirikunta Yhdysvaltain Alabaman osavaltiossa. Piirikunta sijaitsee Alabaman itäpuolella. Piirikunnan hallinnollinen keskus on La Fayette ja piirikunta perustettiin 18. joulukuuta 1832. Chambersin piirikunnassa asuu 33 254 asukasta, joista suurin osa (52,2%) on naisia. Piirikunta nimettiin senaattori Henry Chambersin mukaan.
Väestö

Chambersin piirikunnan väkiluvun vuoden 2019 arvio oli 33 254 asukasta. Se olisi pudonnut 2,7 prosentilla vuoden 2010 väestönlaskennasta, jolloin se oli vielä 34 215 asukasta. Piirikunnassa sijaitsi 13 516 kotitaloutta. Yhdessä kotitaloudessa asuu keskimäärin 2,46 ihmistä ja yli 1-vuotiaista asukkaista 89% asuu samassa kotitaloudessa kuin vuotta aikaisemmin. Asukkaista alle 18-vuotiaita on 20,8% ja yli 65-vuotiaita on 20,2%. Vaaleissa Chambersin piirikunnan asukkaat ovat yleensä äänestäneet republikaanista puoluetta. Vuonna 2016 republikaanien Donald Trump sai piirikunnassa 56,4% äänistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chambersin piirikunta (Alabama) Wikimedia Commonsissa
Alabaman osavaltio
| --- | --- |
Piirikunnat:   Autauga  Baldwin  Barbour  Bibb  Blount  Bullock  Butler  Calhoun  Chambers  Cherokee  Chilton  Choctaw  Clarke  Clay  Cleburne  Coffee  Colbert  Conecuh  Coosa  Covington  Crenshaw  Cullman  Dale  Dallas  DeKalb  Elmore  Escambia  Etowah  Fayette  Franklin  Geneva  Greene  Hale  Henry  Houston  Jackson  Jefferson  Lamar  Lauderdale  Lawrence  Lee  Limestone  Lowndes  Macon  Madison  Marengo  Marion  Marshall  Mobile  Monroe  Montgomery  Morgan  Perry  Pickens  Pike  Randolph  Russell  Shelby  St. Clair  Sumter  Talladega  Tallapoosa  Tuscaloosa  Walker  Washington  Wilcox  Winston 
Kaupungit (suurimmat):   Auburn  Birmingham  Decatur  Dothan  Florence  Hoover  Huntsville  Madison  Mobile  Montgomery (pääkaupunki)  Tuscaloosa
Blountin piirikunta (Alabama)

Blountin piirikunta on piirikunta Yhdysvaltain Alabaman osavaltiossa. Sen väkiluku oli vuonna 2019 57 826, ja se olisi noussut 0,9 prosentilla vuoden 2010 väestönlaskennasta, jolloin väkiluku oli 57 322. Väestön mediaani-ikä on 40,8 vuotta. Väestöstä jopa 89,3% äänesti Donald Trumpia Yhdysvaltain 2016 presidentinvaaleissa ja republikaanien kannattajien osuus väestöstä vain nousee jokaisissa vaaleissa. Piirikunta perustettiin vuonna 1818.
Piirikunta on nimetty Tennesseen kuvernöörin Willie Blountin (1768–1835) mukaan.
Historia

Blountin piirikunta perustettiin 7. helmikuuta 1818 lähes kaksi vuotta ennen kuin Alabamasta tuli osavaltio. Vuonna 1820 piirikunnassa asui vain 2 415 asukasta.
Maantiede

Blountin piirikunnan pinta-ala on 651 neliökilometriä, josta 5,9 neliökilometriä (0,9%) on vettä.
Dioskuris

| Dioskuris> Διοσκουρίς.Sijainti |
| --- | --- |
 Dioskuris
Koordinaatit:  42°59′53″N, 41°0′40″E
Valtio:  Georgia
Paikkakunta:  Suhumi, Abhasia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 540 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kolkhis
Dioskuris (m.kreik. Διοσκουρίς, Dioskūris tai Dioskouris, myös Διοσκουριάς, Dioskūrias tai Dioskourias, Διοσκωρίας, Dioskōrias; lat. Dioscurias, Dioscorias), myöhemmin Sebastopolis (m.kreik. Σεβαστόπολις, myös Σεβαστούπολις, Sebastūpolis tai Sebastoupolis; lat. Sebastopolis), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kolkhiissa nykyisen Georgian alueella. Se sijaitsi nykyisen Suhumin kaupungin paikalla.
Maantiede

Dioskuriin kaupunki sijaitsi Pontoksen eli Mustanmeren itärannalla Anthemus-joen suussa. Arrianos laski sen olevan 790 stadioninmitan ja Plinius vanhempi 100 roomalaisen mailin päässä Fasis (nyk. Rioni) -joesta ja samalla Fasiin kaupungista. Etäisyys Trapezuksesta laskettiin 2 260 stadioniksi.
Dioskuriin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 200–500 neliökilometriä ja se kattoi noin kymmenen kilometrin päähän kaupungista ulottuneen alueen. Alueella oli muita asutuksia.
Historia

Dioskuriin paikalla oli alun perin paikallisten kolkhislaisten heimojen asutus, joka on ollut olemassa jo 1000-luvulla eaa. Dioskuriin kaupunki oli Miletoksesta käsin perustettu kreikkalainen siirtokunta, jonka perustaminen ajoitetaan arkaaiselle kaudelle noin vuoteen 540 eaa. Sen sanotaan saaneen nimensä dioskuureista. Antiikin lähteissä esiintyy perustamismyyttejä, joissa kaupunki olisi perustettu jo herooisella kaudella.
500–400-luvuilla eaa. Dioskuriin väestö koostui sekä kreikkalaisista että seudun alkuperäiskansoista. Kaupungista kehittyi suuri kauppapaikka, joka houkutti seudun ei-kreikkalaista väestöä, jonka kieliä kreikkalaiset eivät voineet ymmärtää. Antiikin lähteet kertovat siitä, miten hämmästyneitä kreikkalaiset olivat kohtaamastaan kielten paljoudesta, ja kuinka taitavien tulkkien puute vaikeutti kaupankäyntiä. Joidenkin mukaan Dioskuriin markkinoilla puhuttiin jopa 70 eri kieltä. Timosthenes liioittelee määrän 300:ksi, mutta Plinius vanhempi, joka lainaa häntä, tyytyy sanomaan kauppiaiden tarvinneen 130 tulkkia. Välillä Dioskuris joutui merirosvoutta harjoittaneiden kolkhislaisten hyökkäysten kohteeksi.
Dioskuris kukoisti hellenistisellä kaudella 300–200-luvuilla eaa. ja löi omaa rahaa. Kaupunki alkoi taantua Mithridates VI:n valloitettua sen 100-luvun lopulla eaa. Vuonna 66 eaa., kun Mithridates pakeni Pompeiuksen takaa-ajamana Kolkhiin sisäosiin, hän ylitti Fasis-joen ja asettui talvileiriin Dioskuriihin, missä hän kokosi lisäjoukkoja ja pienen laivaston.
Roomalaisten valloitettua alueen Dioskuriista tuli linnoitettu keskus ja sen talous elpyi. Roomalaiset rakensivat Dioskuriin paikalle tai sen lähelle Sebastopoliin kaupungin. Plinius kertoo sen olleen autiona hänen aikanaan. Kaupunki taantui jälleen 300–400-luvuilla jaa. roomalaisten vetäytyessä alueelta ja lazien noustessa. Se joutui mahdollisesti myös hunnien hyökkäyksen kohteeksi.
Varhaisella bysanttilaisella kaudella Justinianus asetti paikalle varuskunnan. Myöhempien aikojen Soteriopolis on yhdistetty tähän paikkaan.
Rakennukset ja löydökset

Suurin osa löydetyistä jäänteistä on peräisin hellenistiseltä kaudelta tai myöhemmiltä ajoilta. Roomalaisen linnoituksen lisäksi, josta on säilynyt osa, on löydetty vain vähän merkittävämpiä rakennusjäänteitä. Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa hautasteeloja, attikalaista ja muualta Kreikasta tuotua ja paikallista keramiikkaa sekä kaupungin omia rahoja ja ateenalaisia ja hellenististiä rahoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dioskuris Wikimedia Commonsissa
Dioskuriin lyömä raha, 100-luku eaa.
Linja 1 (Thessalonikin metro)

| Linja 1 Γραμμή 1>  |
| --- | --- |
 Kartta linjasta 1.
Perustiedot
Järjestelmä:  Thessalonikin metro
Reitti:  Néos Sidirodromikós Stathmós–Néa Elvetía
Rakennettu:  2006–2024
Avattu:  30. marraskuuta 2024
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Ellinikó Metró
Tekniset tiedot
Pituus:  9,6 km
Asemia:  13
Raideleveys:  1 435 mm
Linja 1 (kreik. Γραμμή 1, Grammí 1; myös Βασική Γραμμή, Vasikí Grammí, ”Peruslinja”) on Thessalonikin metron linja, joka kulkee Thessalonikin rautatieasemalta kaupungin keskustasta Néa Elvetían kaupunginosaan metropolialueen eteläosassa. Linjan tunnusväri asemilla ja kartoissa on punainen.
Metrolinja kulkee Néos Sidirodromikós Stathmóksen metroasemalta Néa Elvetían metroasemalle. Linjan pituus on 9,6 kilometriä ja sen varrella on 13 asemaa, joista 11 on yhteisiä linjan 2 kanssa. Linjat haarautuvat 25is Martíou -asemalla. Linjalla on kaksi rinnakkaista yksiraiteista tunnelia. Sitä palvelee molempien linjojen käytössä oleva Pylaían metrovarikko. Linja avattiin 30. marraskuuta 2024.
Historia > Suunnittelu

Metrolinjan suunnittelu alkoi vuonna 2003, kun Ellinikó Metró (tuolloinen Attikó Metró) ja Kreikan hallitus sopivat yhteistyöstä metrohankkeessa. Valtion tuki oli ratkaisevan tärkeää, koska hallituksen tuen puute aiemmalle vuoden 1988 ehdotukselle metrohankkeesta oli ensisijainen syy sen epäonnistumiseen. Hanke jätti tarjouspyynnön vuosina 2004–2005, ja menestyksekäs kreikkalais-italialainen konsortio, johon kuului myös AnsaldoBreda, aloitti rakennustyöt kesäkuun lopussa 2006. Euroopan unionin tuomioistuin kielsi vaihtoehtoista konsortiota, Macedonian Metroa (kreik. Μακεδονικό Μετρό), osallistumasta tarjouskilpailuun, koska se muutti EU:n lainsäädännön vastaisesti kokoonpanoaan tarjousmenettelyn alkamisen jälkeen. Hankkeen budjetti oli 1,05 miljardia euroa, josta 25 prosenttia tuli Kreikan hallitukselta ja 75 prosenttia rahoitettiin Euroopan investointipankin ja Euroopan aluekehitysrahaston lainoilla. Ellinikó Metrón vuoden 2017 taloudellisten tietojen mukaan viralliset arvioidut kustannukset olivat 1,28 miljardia euroa. Huhtikuussa 2019 arvioidut kustannukset nousivat 1,62 miljardiin euroon.
Historia > Avajaiset

Linjan 1 lopulliseksi avajaispäiväksi asetettiin 30. marraskuuta 2024, vaikka Thessalonikin kauppakamarin järjestämät kulttuuriset ja kaupalliset juhlat lykättiin myöhemmäksi 4. joulukuuta huonon sään vuoksi. Metron tunnus julkistettiin 13. marraskuuta 2024, kun taas hankkeen lopulliset kustannukset (3 miljardia euroa) paljastettiin 20. marraskuuta 2024. Pääministeri Mitsotákis avasi metron 30. marraskuuta presidentti Katerína Sakellaropoúloun ja muiden arvohenkilöiden läsnäollessa.
Asemat

Linjan asemat lännestä etelään ovat:
|  |  | Nimi | Nimi | Yhteydet | Avattu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|     | 1 | Néos Sidirodromikós Stathmós | Νέος Σιδηροδρομικός Σταθμός |    | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 2 | Dimokratías | Δημοκρατίας |  | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 3 | Venizélou | Βενιζέλου |  | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 4 | Agía Sofía | Αγία Σοφία |  | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 5 | Sintriváni/Ékthesi | Σιντριβάνι/Έκθεση |  | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 6 | Panepistímio | Πανεπιστήμιο |  | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 7 | Papáfi | Παπάφη |  | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 8 | Efkleídi | Ευκλείδη |  | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 9 | Flémigk | Φλέμιγκ |  | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 10 | Analípseos | Αναλήψεως |  | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 11 | 25is Martíou | 25ης Μαρτίου |  | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 12 | Voúlgari | Βούλγαρη |  | 30. marraskuuta 2024 |
|     | 13 | Néa Elvetía | Νέα Ελβετία |  | 30. marraskuuta 2024 |
Metrojuna lähtee ensimmäisen kerran Pylaían metrovarikolta vuonna 2020.
Kreikan pääministeri Kyriákos Mitsotákis vihkii metron käyttöön.
Filip IV (Ranska)

Hugo Capet
Robert II Hurskas
Lapset:
Robert II Hurskas
Henrik I
Robert I
Lapset:
Henrik I
Filip I
Hugo Magnus
Lapset:
Filip I
Ludvig VI
Lapset:
Ludvig VI Paksu
Ludvig VII
Robert I
Lapset:
Ludvig VII Nuori
Marie
Alix de France
Marguerite de France
Adèle
Filip II
Agnes de France
Lapset:
Filip II Augustus
Ludvig VIII
Lapset:
Ludvig VIII Leijona
Ludvig IX Pyhä
Robert I
Alphonse
Pyhä Ranskan Isabel
Anjoun ja Sisilian Kaarle I
Lapset:
Ludvig IX Pyhä
Filip III Rohkea
Robert
Ranskan Agnes
Lapset:
Filip III Rohkea
Filip IV Kaunis
Kaarle
Louis
Margareeta Ranskalainen
Lapset:
Filip IV Kaunis
Ludvig X Itsepäinen
Filip V Pitkä
Isabella de France
Kaarle IV Kaunis
Lapset:
Ludvig X Itsepäinen
Johanna II
Juhana I Postuumi
Lapset:
Juhana I Postuumi
Filip Pitkä V
Kaarle IV Kaunis
Ranskan kuningas Filip IV, 1300-luvun maalaus
Filip IV Kaunis (ransk. Philippe IV le Bel); (1268 Fontainebleau'n linna – 29. marraskuuta 1314, Fontainebleau'n linna, Ranskan kuningaskunta) oli Ranskan kuningas vuosina 1285–1314. Hän oli yhdestoista niin sanotun suoran Kapeting-dynastian hallitsija. Hän oli myös Navarran kuningas vuosina 1284–1305 nimenään Filip I yhteishallitsijana puolisonsa, kuningatar Jeanne I de Navarren kanssa.
Suku ja koulutus

Filip IV oli Ranskan kuningas Filip III Rohkean (1245–1285) ja hänen ensimmäisen puolisonsa Isabella Aragonialaisen (1247–1271) toiseksi vanhin poika, joka eli täysi-ikäiseksi. Hänellä oli kolme veljeä ja kolme sisaruspuolta, joista Kaarle Valois (1270–1325) oli Valois'n kreivi; Marguerite de France (1282–1318) oli Englannin kuningas Edvard I:n puoliso; Louis de France (1276–1319) oli Evreux’n kreivi ja Blanche de France (1278–1306) oli Itävallan herttua Rudolf III:n puoliso.
Hän oli alle kolmevuotias, kun äiti Isabelle Aragonialainen kuoli palatessaan kahdeksannelta ristiretkeltä, jossa isoisä Ludvig IX oli menehtynyt. Äiditön Filip ja hänen kolme veljeään näkivät vain vähän isäänsä, joka puolisonsa Isabellen kuoleman musertamana vetäytyi sota- ja hallintoasioihin. Hänen levoton lapsuutensa ja hänen kärsimänsä vastoinkäymiset selittävät jossain määrin hänen persoonallisuutensa ristiriitaisia ​​elementtejä.
Vuonna 1274 hänen isänsä avioitui Marie de Brabantin, kauniin ja sivistyneen naisen kanssa, jonka saavuttua hoviin juonittelu alkoi kukoistaa. Samana vuonna kaksivuotias Jeanne de Navarre, Champagnen ja Navarran perillinen, otettiin vastaan ​​pakolaisena. Kuninkaallisten lasten kanssa kasvatettuna hänestä tuli 12-vuotiaana Filip Kauniin morsian.
Filip IV kutsuttiin myös nimellä ”rautakuningas” tai ”marmorikuningas”, jotka kuvasivat hänen vakavaa ja ankaraa henkilöään. Eräs hänen ankarimmista arvostelijoistaan, Pamiersin piispa Bernard Saissat, sanoikin hänestä: ”komein mies tässä maailmassa, mutta ei pysty muuhun kuin tuijottamaan muita kuin pöllö”. Filip IV:een kohdistui hänen hallitsija-aikanaan runsaasti kritiikkiä, jopa paavi Bonifatius VIII piti häntä rahanväärentäjänä.
Filip Kaunis oli Ranskan kuninkaista edeltäjiään paremmin koulutettu. Kunnia tästä lankeaa Gilles de Rome -nimiselle oppineelle, joka saapui Italiasta opiskelemaan Pariisiin. Vanhemman veljensä kuoltua vuonna 1276 tuli Filipistä kruununperillinen, minkä vuoksi hän joutui erityisen opetuksen kohteeksi. Gilles de Rome edusti aristoteelista tomismia, ja hänen huolekseen annettiin tulevan monarkin opillinen sivistäminen. Ennen vuotta 1285 Gilles kirjoitti teoksen ”Du gouvernement des princes”, joka on ollut keskeinen teos myös myöhempien hallitsijoiden koulutuksessa. Keskeistä de Romen teoksessa ja opetuksessa oli harkitsevaisuuden korostaminen; sen perusteella hän määritteli niin sodankäynnin onnistumisen kuin ruhtinaan muunkin menestyksen.
Kuninkaaksi voitelu

Kuten Jean Favier toteaa, koko Filip Kauniin poliittinen psykologia toimi sen kuninkuuden karisman perusteella, jota hänen kuninkaan voitelunsa oli tuonut mukanaan. Voitelussa ei ollut kyse vain käsien voitelusta, kuten oli tavallista toimijoiden tapauksessa, vaan myös pään voitelusta, kuten oli tapana tehdä piispoille. Voitelu suoritettiin Reimsin katedraalissa ja saman kaupungin Pyhän Remyn basilikassa pyhällä öljyllä, joka ei koskaan vähentynyt ja sitä käytettiinkin vain yksi tippa joka sukupolven aikana. Näin kuninkaasta tuli Herran voideltu ja poikkeusyksilö.
Paavin vallan kukistaminen

Filip ei edeltäjiensä tavoin ollut halukas alistumaan paavin valtapyrkimyksille, vaan tahtoi olla suvereeni herra omassa kuningaskunnassaan. Tästä oli väistämättä seurauksena pitkäaikaiseksi muodostunut konflikti paavin kanssa.
Vuonna 1296 leimahti ensimmäinen konflikti, kun Filip määräsi papiston maksamaan veroja. Paavi protestoi vedoten bullaan, joka kielsi kuningasta verottamasta papistoa, mutta paavin piti antautuman maallisen ruhtinaan edessä. Vuonna 1301 Filip pidätytti erään piispoista, minkä seurauksena paavi nostatti voimakkaan vastarinnan Filipin harjoittamalle politiikalle. Paavi kutsui kaikki Ranskan piispat valmistelemaan Ranskan kuningaskunnan reformia ja sen kuninkaan rankaisemista. Suurin osa piispoista jätti kuitenkin noudattamatta kehotusta. Syynä olivat heidän näkemyksensä niin sanotusta gallikaanisesta kirkosta, jonka mukaan kirkko ei saanut olla missään vaiheessa riippuvaisempi paavista kuin valtakunnan kuninkaasta.
Filip IV joutui vuonna 1302 riitaan paavi Bonifatius VIII:n kanssa. Paavi vaati bullassaan Unam Sanctum kaikkien elollisten alistumista paavin tahtoon. Saadakseen tukea taistelussa paavia vastaan Filip IV kutsui kokoon valtiosäädyt (États généraux). Bonifatiuksen vaatimukset ja sekaantuminen politiikkaan johtivat lopulta vakavaan välirikkoon. Filip IV:n kansleri, Guillaume de Nogaret, julisti Bonifatiuksen harhaoppiseksi, ja paavi puolestaan julisti Filip IV:n pannaan. Filip antoi vangita Bonifatiuksen 7. syyskuuta vuonna 1303 Anagnin kylässä Italiassa, jossa paavi oli viettämässä kesäänsä. Paavi Bonifatius VIII kuoli pian vapauttamisensa jälkeen.
Paavi Bonifatius VIII:n seuraajat Benedictus XI (1303–1304) ja Klemens V (1305–1314), joka oli entinen Bordeaux’n piispa, halusivat lopettaa paavin ja Ranskan välisen konfliktin. Kuitenkin he epäilivät ja pelkäsivät Roomassa vallalla ollutta ranskalaisvastaista ilmapiiriä. Näin paavit muuttivat Avignonin kaupunkiin, joka oli jo aiemmin ollut osittain paavien hallitsema. Paavit jäivät kaupungin asukkaiksi aina vuoteen 1376 saakka. Tätä aikaa kutsutaan Avignonin vankeudeksi.
Filip IV Kauniin voitto paavinvallasta varmisti kristillisten kuninkaiden täydellisen itsenäisyyden suhteessa paaveihin.