stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tankebyggarorden
Historia

Seura perustettiin Tukholmassa vuonna 1753. Seuran perustivat suomalaistaustainen valtiopäivämies, pormestari Anders Gottlieb Herkepaeus, joka oli Herkepeus-suvun jäsen ja kanslianeuvos, runoilija Carl Friedrich Eckleff. Eckleff oli intohimoinen vapaamuurari.
Seuran ensimmäisiä jäseniä olivat kreivi Gustaf Philip Creutz, kanslianeuvos, runoilija Gustaf Fredrik Gyllenborg ja Ruotsin ensimmäinen feministi, kirjailija Hedvig Charlotta Nordenflycht. Ensimmäisen vuoden lopussa seurassa oli 34 jäsentä. Seura toimi salaseuran tavoin.
Seuran tarkoituksena oli edistää ruotsin kielen asemaa ja kehitystä. Seura kokoontui viikottain. Seura pyrki ennen kaikkea edistämään valistusta.
Seura toimi kilpailijana Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademie'lle, jonka oli perustanut Ruotsin kuningatar Loviisa Ulriika vuonna 1753.
Kirjailija Nordenflychtin menehtyminen vuonna 1763 merkitsi seuran loppua. Seuran tulevaisuus sai lopullisen iskun, kun Creutz nimitettiin Ruotsin suurlähettilääksi Madridiin. Seuraa yritettiin elvyttää uudelleen vuonna 1775, mutta hanke epäonnistui.
Sääksisäätiö

Sääksisäätiö  on yleishyödyllinen yhteisö, jonka Kanta-Hämeen lintutieteellinen yhdistys ry (BirdLife Kanta-Häme) perusti vuonna 1990 sääksen eli kalasääsken suojeluun. Säätiön peruspääoma koottiin Sääksi-kirjan myyntituloista.
Vuonna 2019 säätiö laajensi toimintaansa myös muiden petolintujen suojeluun. Säätiön kotipaikka on Hämeenlinna ja toiminta ulottuu eri puolille maata.
Sääkshovi

Kuva Sääkshovin tansseista 16.7.1973. Kuvassa näkyy oikealla silloin alumiinifoliolla verhottu esiintymislava. Kuvassa erottuu myös mutterilavoille tyypillinen seinä- ja kattorakenne.
Sääkshovi oli tanssilava Nurmijärvellä Kiljavan kylässä lähellä Sääksjärven rantaa. Varsinainen katettu tanssilava valmistui vuonna 1955. Sitä ennen järven rannalla tai läheisyydessä on ollut ainakin 1930-luvulta avolava.
Sääksjärven tanssilava oli tyypillinen 8-kulmainen mutterilava. Lavan rakensivat yhdessä urheiluseurat Rajamäen Kehitys ja Rajamäen Rykmentti. Viimeiset tanssit järjestettiin lavalla elokuussa 1974. Lava purettiin lopullisesti vuonna 1978.
Tankavaarat

Tankavaarat ovat loivahkoja vaaroja ja tuntureita Sodankylässä Tankajoen itäpuolella. Ne sijaitsevat Urho Kekkosen kansallispuistossa. Vaarojen korkein laki, Jorpulipää, on 467 metriä merenpinnasta.
Tankavaarojen kahdelle huipulle, Jorpulipäälle ja Pikku-Tankavaaralle voi patikoida Tankavaaran alueen luontopolkuja pitkin. Luontopolut lähtevät Tankavaaran kylästä, joka sijaitsee aivan Nelostien varressa. Pikku-Tankavaaralta ja Jorpulipään huipuilta näkee tunturimaiseman Nattasille Sompion luonnonpuistoon sekä Urho Kekkosen kansallispuiston tunturialueen ja Saariselän suurtunturit.
Tankavaara on Lapin eteläisintä kullanhuuhdontaseutua. Tankavaaran kylä on matkailukeskittymä, jossa voi tutustua alueen kultahistoriaan Kultamuseossa tai Tankavaaran Kultakylässä.
Tankavaaran luontopolut Urho Kekkosen kansallispuistossa

Tankavaarassa on neljä merkittyä ympyräreittiä retkeilijöille. Luontopolut lähtevät entisen luontokeskuksen pihasta, jota ennen on Urho Kekkosen kansallispuiston ja Kultamuseon yhteinen pysäköintialue. Pidemmät luontopolut (Kuukkelilenkki ja Geologinen polku) vievät Tankavaarojen huipuille (Pikku-Tankavaara ja Jorpulipää).
Urpiaisen lenkki on kilometrin mittainen esteetön, sorastettu luontopolku, joka kiertää Tankavaaran lähimaaston. Reitti on kuljettavissa myös lastenvaunujen kanssa tai pyörätuolilla avustajan kanssa.
Koppelon lenkki (3 km) on hieman pidempi lenkki, joka kiertelee Tankavaaran kynttiläkuusikossa. Koppelon lenkillä on tulentekopaikka, kota ja kuivakäymälä.
Kuukkelilenkki (6 km) johdattaa kulkijan kuusikoitten kautta Pikku-Tankavaaran laelle, josta voi ihailla näköaloja Nattastuntureille, ympäröiville aapasoille ja Saariselän suurtuntureille. Reitti palaa lähtöpisteeseen Tankasuon halki. Kuukkelilenkillä on kaksi tulentekopaikkaa, kota ja kuivakäymälä.
Geologinen polku (7 km) tutustuttaa sinut alueen geologiaan, kallioperään, jääkauden jälkiin ja pinnanmuotoihin. Alkumatkan kuljet metsämaastossa nousten pikkuhiljaa Jorpulipään rinteelle. Taukopaikka sijaitsee luonnonkauniin Koiranjuomalammen rannalla. Sieltä polku jatkuu rinnesuolle, ja loppumatka kuljetaan Kuukkelilenkkiä pitkin. Polku kierretään myötäpäivään. Geologisen polun varrella on laavu, kaksi tulentekopaikkaa, kota ja kuivakäymälät laavun sekä kodan yhteydessä.
Suurkaupungin kadut

| Suurkaupungin kadut> City Streets |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rouben Mamoulian
Käsikirjoittaja:  Max Marcin
Perustuu:  Dashiell Hammettin tarinaan
Tuottaja:  E. Lloyd Sheldon 
Säveltäjä:  Karl Hajos
Kuvaaja:  Lee Garmes
Pääosat:  Gary Cooper Sylvia Sidney
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  18. huhtikuuta, 1931
Kesto:  83 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suurkaupungin kadut (City Streets, 1931) on yhdysvaltalainen rikoselokuva, joka perustuu Dashiell Hammettin tarinaan. Elokuvan ohjasi Rouben Mamoulian ja pääosissa nähtiin Gary Cooper, Sylvia Sidney, Paul Lukas ja Guy Kibbee.
Aiheesta muualla

Suurkaupungin kadut Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sääksjärven koulu (Mäntsälä)

| Sääksjärven koulu |
| --- | --- |
 Sääksjärven koulun vanhin rakennus on vuodelta 1891.
Sijainti:  Sääksjärventie 526, 04630 Sääksjärvi
Koordinaatit:  60.5928°N, 25.4124°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Topi Naamanka 
Luokat:  1–6
Oppilaita:  60 (elokuu. 2023)
Verkkosivut
Sääksjärven koulu on Mäntsälän kunnan kaakkoisosan Sääksjärvellä  toimiva noin 60 oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Esikoulua käy lisäksi muutama oppilas. Koulun vanhempi rakennus on yli satavuotias.
Suurkaupungin varjot (vuoden 1929 elokuva)

| Suurkaupungin varjot> Alibi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roland West
Käsikirjoittaja:  Elaine Sterne Carrington Roland West C. Gardner Sullivan
Tuottaja:  Roland West
Säveltäjä:  Hugo Riesenfeld
Kuvaaja:  Ray June
Leikkaaja:  Hal C. Kern
Tuotantosuunnittelija:  William Cameron Menzies
Pääosat:  Chester Morris Mae Busch
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  8. huhtikuuta 1929
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suurkaupungin varjot (engl. Alibi) on Roland Westin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1929. Se pohjautuu John Wrayn, J. C. Nugentin ja Elaine Sternen kirjoittamaan näytelmään Nightstick. Elokuva oli ohjaajansa ensimmäinen äänielokuva. Suurkaupungin varjot oli ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Lisäksi Chester Morris oli ehdolla parhaasta miespääosasta.
Chester Morris näyttelee Chuck Williamsia, joka tavaratalon ryöstettyään yrittää hankkia itselleen alibin tapahtuma-ajaksi.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Chester Morris  | … |  Chick Williams   |
|  Harry Stubbs  | … |  Buck Bachman   |
|  Mae Busch  | … |  Daisy Manning   |
|  Eleanor Griffith  | … |  Joan Manning   |
|  Irma Harrison  | … |  Toots    |
Sydän (albumi)

| Sydän Waltteri Torikka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2015
 Julkaistu: 16. lokakuuta 2015
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Janne Huttunen
 Tyylilaji: viihde, ooppera
 Kesto: 41.04
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Waltteri Torikan muut julkaisut
|   | Sydän 2015 | Rakkaus 2016 |
Sydän on oopperalaulaja Waltteri Torikan 16. lokakuuta 2015 julkaistu esikoisalbumi. Albumin on tuottanut Janne Huttunen. Albumilla Torikkaa säestää kapellimestari Ville Matvejeffin johtama Jyväskylä Sinfonia. Albumi on menestynyt hyvin Suomen virallisella albumilistalla; seitsemännellä listaviikollaan se nousi listan toiseksi. Torikka on saanut albumistaan platinalevyn, sillä sitä on myyty yli 20 000 kappaletta.
Albumilla vierailevina solisteina toimivat Maria Ylipää sekä Saara Aalto. Levyllä kuullaan myös Kaisaniemen ala-asteen neljännen luokan kuoroa. Levyllä kuullaan laulua suomeksi, italiaksi, englanniksi, ruotsiksi sekä saksaksi.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Kuin taivaisiin | Rolf Løvland, Kari Tapio | 4.08 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Vanha sydän | Erin Anttila, Maija Vilkkumaa | 3.41 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Hopeinen kuu (Guarda che luna) | Gualtiero Malgoni, Rauni Kouta | 3.17 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | All I Ask of You (mukana Saara Aalto) | Andrew Lloyd Webber, Richard Stilgoe, Charles Hart | 4.16 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Minä suojelen sinua kaikelta | Kerkko Koskinen, Anni Sinnemäki | 4.34 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Stormkärs Maja (Myrskyluodon Maija) (mukana Maria Ylipää) | Lasse Mårtenson, Benedict Zilliacus, Jukka Virtanen | 4.38 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Valkeaa unelmaa | Mika Toivanen, Pekka Laaksonen | 3.41 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | ’O sole mio (Aurinkoni) | Eduardo Di Capua, Alfredo Mazzucchi, Giovanni Capurro, Wäinö Sola | 3.36 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Elokuun 16. | Waltteri Torikka | 4.05 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Wie Todesahnung... O du, mein holder Abendstern | Richard Wagner | 5.23 |  |  |  |  |  |  |
Arviot

HS:
Suomenlinnan ruutikellarit

Susisaaren suuri ruutikellari
Kustaanmiekan suuri ruutikellari
Suomenlinnan ruutikellarit rakennettiin kustavilaisena aikana Suomenlinnaan. Kolmesta ruutikellarista kaksi vuonna 1778 valmistunutta kellarirakennusta on säilynyt nykypäivään asti.
Kustaanmiekan kellarin kattorakenteet tuhoutuivat Krimin sodan pommituksissa. Vuonna 1878 kellari peitettiin lähes kokonaan maan ja hiekan alle, ja näkyviin jätettiin ainoastaan kellarin koillinen julkisivu ja oviaukko. Suomalaisella kaudella (vuodesta 1917 eteenpäin) ruutikellaria käytettiin aluksi varastona ja perunakellarina, kunnes se vuonna 1948 kunnostettiin Sotamuseon alaisuuteen kuuluvaksi Rannikkotykistömuseoksi, jona se toimi aina vuoteen 2006 asti. Toinen samanikäinen ja samanlainen ruutikellari sijaitsee Susisaaren länsirannalla ja se on kunnostettu kokous- ja juhlatilaksi vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomenlinnan ruutikellarit Wikimedia Commonsissa
Suomen arvostelijain liitto

Suomen arvostelijain liitto SARV on eri taiteenalojen kriitikoiden ammatillinen yhteenliittymä. Sen tavoitteena on jäsenten ammatillisen toiminnan edistäminen ja ammattitaidon kohottaminen. Liitto toimii jäsentensä taloudellisen, sosiaalisen ja oikeudellisen aseman parantamiseksi. Liiton puheenjohtajana toimi 2016–2021 tanssi- ja teatterikriitikko Maria Säkö. Marraskuussa 2021 liiton syyskokous valitsi kirjallisuuskriitikko Vesa Rantaman puheenjohtajaksi kaksivuotiskaudelle 2022–2023.
SARV perustettiin vuonna 1950 ja siinä on noin 800 arvostelijajäsentä. Liitto järjestää koulutusta, myöntää apurahoja, valvoo arvostelijoiden ammatillisia etuja lehdistössä ja sähköisissä viestimissä sekä välittää tietoa arvostelijoiden työn olosuhteista ja sisällöstä.
Liitto perusti vuonna 1961 vuosittain jaettavan Kritiikin Kannukset -palkinnon. Se jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1962. SARV on julksissut vuodesta 1969 alkaen aikakauslehteä Kritiikin Uutiset, joka muuttui verkkojulkaisuksi vuoden 2017 alusta. Vuosina 2008–2011 SARV, Suomen Kulttuurirahasto ja sanomalehdet toteuttivat Kritiikkiportti-yhteishankkeen.
Liitossa on viisi taiteenalakohtaista jaosta: elokuvajaos, kirjallisuusjaos, kuvataidejaos, musiikkijaos ja tanssi- ja teatterijaos. Jaokset hoitavat yhteyksiä oman alansa kansainvälisiin järjestöihin. Esimerkiksi kuvataidejaos on samalla Kansainvälisen kuvataidearvostelijain yhdistyksen AICAn Suomen organisaatio AICA Finland.
SARV:n jäsenyyttä voivat hakea vähintään vuoden ajan tiedotusvälineissä arvosteluja ja/tai kriittisiä kulttuuriesseitä julkaisseet henkilöt. Arvostelijan työn ei tarvitse olla päätoimi, mutta sen tulee olla jatkuvaa.
Kritiikin eettiset ohjeet

SARV julkaisi syksyllä 2020 Kritiikin eettiset ohjeet. Liitto toteaa, että kritiikkiä esiintyy eri lajeissa ja medioissa: päivälehtikritiikkinä, esseinä, katalogitekstinä, radiokritiikkinä, videomuotoisena ja erilaisille erikoisalustoille kuten sosiaaliseen mediaan muokattuna kritiikkinä. Eettiset ohjeet koskevat erityisesti mediakenttään sijoittuvaa kritiikkiä. Sitä ohjaavat lisäksi Julkisen sanan neuvoston kannatusyhdistyksen laatimat Journalistin ohjeet.
Liiton mukaan kritiikki muodostaa erityistapauksen journalismissa. Kritiikki on suhteellisen subjektiivinen tekstilaji objektiivisuuteen pyrkivän journalismin rinnalla. Eettiset ohjeet on laadittu kritiikin itsesääntelyohjeiksi.
Aiheesta muualla

Suomen arvostelijain liiton kotisivu
Ingen (yhtye)

| Ingen> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2002–
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Jussi Hellstén, kitara   Antto Perttola, laulu, rytmisoittimet, berimbau   Heikki Sinkkonen, rummut   Samuli Suikkanen, basso   Matti Vähätalo, basso, koskettimet, kitara   Lauri Wirtanen, laulu, puhaltimet  
Levy-yhtiö:  Kakofonia  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ingen on suomalainen rockyhtye, joka pyrkii ammentamaan vaikutteita lukuisista eri tyylilajeista ja sekoittamaan perinteisiin elementteihin kokeellisia aineksia. Yhtyeen sanoitukset ovat pääasiassa absurdeja ja/tai kantaa ottavia. Ingen on ruotsin kielen sana, joka tarkoittaa "ei mitään".
Kokoonpano

Yhtyeen alkutaipaleilla soitin ja soittaja -yhdistelmät vaihtelivat, mutta nykyisin kokoonpano on vakiintunut.
Jussi Hellstén − kitara
Antto Perttola − laulu, rytmisoittimet, berimbau
Heikki Sinkkonen − rummut
Samuli Suikkanen − basso
Matti Vähätalo − basso, koskettimet, kitara
Lauri Wirtanen − laulu, puhaltimet
Julkaisut

Yhtyeen koko tuotanto koostuu käytännössä internet-julkaisuista, vaikka ensimmäisestä albumista ja toisesta EP:sta onkin olemassa joitakin fyysisiä kappaleita.
Julkaisut > Albumit

Das Premier (2003)
LIVE @ Pre-Artjärvirock (2004)
Julkaisut > EP:t

Perjantai (2003)
Hiizi (2003)
Julkaisut > Singlet

Mies (2005)
Fatso (Läski päästäinen) (2005)
Salla (2005)
Julkaisut > Soundtrackit

Musta kevät (2005)
Aiheesta muualla

Ingen (yhtye) Last.fm:ssä (englanniksi)
Säter

| Säter |
| --- | --- |
 Säterin rautatieasema.
 Säter
 Koordinaatit: 60°20′47″N, 15°44′48″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Taalainmaan lääni
Maakunta:  Taalainmaa
Kunta:  Säterin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  3,81 km²
Väkiluku:  4 429
 – Väestötiheys:  1 162,5 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Säter on taajama ja entinen kaupunki Säterin kunnassa, Taalainmaan läänissä, Ruotsissa. Se on Säterin kunnan keskustaajama. Taajaman asukasluku oli 4 438 vuonna 2005.
Väestönkehitys

| Säterin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 3 432 | 3 432 |
| 1965 | 1965 |    | 3 780 | 3 780 |
| 1970 | 1970 |    | 3 973 | 3 973 |
| 1975 | 1975 |    | 4 297 | 4 297 |
| 1980 | 1980 |    | 4 710 | 4 710 |
| 1990 | 1990 |    | 5 015 | 5 015 |
| 1995 | 1995 |    | 4 847 | 4 847 |
| 2000 | 2000 |    | 4 479 | 4 479 |
| 2005 | 2005 |    | 4 438 | 4 438 |
| 2010 | 2010 |    | 4 429 | 4 429 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Taalainmaan läänin kuntien keskustaajamat
Säteri (Espoo)

Espoon Säteriä talvella.
Säteri on osa-alue Espoon Leppävaarassa. Se rajoittuu pohjoisessa Säterinkadun pohjoispuolen kortteleihin, idässä Kehä I:een, etelässä Turun moottoritiehen ja lännessä Friisinmäentiehen. Säterissä asui vuonna 2022 Digi- ja väestöviraston mukaan 2 969 asukasta, joista alaikäisiä 616, eli noin 21 %, mikä vastaa koko Espoon keskiarvoa.
Säteri on pääosin vehreä, puistomainen ja pientalovaltainen asuinalue. Alueella on yhdistetty tiivis kaupunkimainen rakentaminen sekä pientaloasuminen. Alueella sijaitsee myös pikaratikka 15:n Linnoitustien pysäkki. Säterin pohjois- ja itäosissa sijaitsee myös useiden yritysten toimistotiloja, muun muassa ympäristösuunnittelu- ja konsultointiyritys Sitowisen pääkonttori. Alueella sijaitsee lisäksi Kepelin vuoropäiväkoti ja Säterinmetsän päiväkoti sekä useita lounasravintoloita. Myös Säterinmetsän englantilaistyyppinen asuinalue kuuluu Säterin osa-alueeseen.
Englantilaistyyppisiä omakotitaloja Leirikaarella, Espoon Säterissä.
Pienkerrostaloja Espoon Säterissä.
Äänestysalueena

Suomen eri vaaleissa Säteri on huomioitu omana tilastollisena äänestysalueenaan Uudellamaalla. Esimerkiksi Suomen presidentinvaalien 2024 toisella kierroksella Alexander Stubb sai Säterissä 50,1 ja Pekka Haavisto 49,9 prosenttia äänistä. Europarlamenttivaaleissa 2024 alueen suosituin puolue oli Kansallinen Kokoomus 31,3 prosentin kannatuksella. Toiseksi suurimman kannatuksen keräsi Vihreä liitto 20,3 prosentin kannatuksella.
Alueen nimi

Säterin nimen alkuperä on Albergan säteritilassa. Nimeä Säteri ehdotettiin osa-aluenimeksi alun perin vuonna 1993 muodossa Säteri–Säteriet. Ruotsinkielinen nimi siis sisälsi ehdotuksen mukaan sanan "säteri" määräisen muodon "säteriet". Nimi ei kuitenkaan koskaan päätynyt varsinaiseen käyttöön, vaan ruotsinkielinenkin alueennimi vakiintui muotoon Säteri –, vain lausuntatapa on suomeksi ja ruotsiksi erilainen. Tästä syystä Säteri on kirjoitettu myös tienviittoihin vain kerran, eikä siis kahdella kotimaisella kielellä kuten muut alueet Espoossa.
Taihei Katō

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Taihei Katō |  Taihei Katō |  Taihei Katō |  |
Maa:   Japani
Yhdistetty
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Liberec 2009 | joukkuekilpailu |  |
Taihei Katō (jap. 加藤大平, s. 30. heinäkuuta 1984) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä.
Katō voitti yhdistetyn joukkuekilpailussa kultaa Liberecin MM-kilpailuissa 2009. Samoissa kisoissa hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 23:nneksi sekä yhteislähtökilpailussa 27:nneksi.
Katō kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Sapporon MM-kilpailuissa 2007 ja sijoittui normaalikilpailussa 27:nneksi, sprintissä 32:nneksi sekä joukkuekilpailussa kahdeksanneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa 24:s, suurmäen Gundersen-kisassa 30:s ja joukkuekilpailussa kuudes. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 25:nneksi ja joukkuekilpailussa viidenneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kuudes, suurmäessä 13:s sekä joukkuekilpailussa ja joukkuesprintissä neljäs.
Maailmancupissa Katō on parhaimmillaan sijoittunut kolmanneksi Oslon normaalikilpailussa 10. maaliskuuta 2012 ja Lahdessa 8. maaliskuuta 2013.
Taihō Kōki

Taiho Kōki vuonna 1961
Taihō Kōki (大鵬幸喜, 29. toukokuuta 1940 Sahalin – 19. tammikuuta 2013 Tokio), alun perin Kōki Naya/Іва́н Бори́шко, oli japanilainen sumopainija. Hän on järjestyksessä 48. sumon suurmestari eli yokozuna. Taihō Kōki voitti vuosina 1960–1971 yhteensä 32 turnausmestaruutta, joka oli siihenastinen ennätys. Tämä ennätys säilyi rikkomattomana vuosikymmeniä, kunnes Hakuho saavutti 33. turnausvoittonsa vuonna 2015. Taihō luetaan sumon kaikkien aikojen parhaimpien suurmestarien joukkoon.
Taiho syntyi vuonna 1940 Japanin miehittämällä Sahalinin saarella japanilaiselle äidille ja ukrainalaiselle isälle. Kun Neuvostoliitto otti Sahalinin haltuunsa vuonna 1945, Taihō  ja hänen äitinsä pakotettiin siirtymään Hokkaidoon. Hänen kommunismia vastustanut isänsä sen sijaan katosi jäljettömiin. Taihō aloitti sumopainijan uransa vuonna 1956, ja saavutti ensimmäisen keisarillisen turnauksen voiton vuonna 1960. Hän oli tuolloin historian nuorin merkittävän sumoturnauksen voittaja ja korotettiin mestarin eli ozekin arvoon. Taihō sai suurmestarin eli yokozunan arvon vuonna 1961. Taihō oli koko uransa ajan poikkeuksellisen hoikka sumopainijaksi. Hänen täytyi sen vuoksi luottaa ketteryyteensä ja teknisiin taitoihinsa menestyäkseen sumossa. Taihō oli Japanissa erittäin suosittu kuuluisuus, ja hänen häänsä vuonna 1966 olivat valtava mediatapahtuma, johon osallistui 1000 vierasta ja yli 200 toimittajaa. Painiuransa jälkeen Taihō perusti nimeään kantavan painitallin.
Survivors Zero

| Survivors Zero> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2006–
Tyylilaji:  death metal
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Tommi Virranta, laulu   Jani Luttinen, kitara   Seppo Tarvainen, rummut   Tapio Wilska, basso, taustalaulu   Sami Jämsén, kitara  
Levy-yhtiö:  Cobra Records  
Aiheesta muualla
survivorszero.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Survivors Zero on suomalainen death metal -yhtye. Se on tähän mennessämilloin? julkaissut yhden albumin.
Kokoonpano

Sami Jämsén – kitara
Mika Kettunen – rummut
Tapio Wilska – basso, taustalaulu
Tommi Virranta – laulu
Jani Luttinen – kitara
Diskografia

CMXCIX (2009,  Cobra Records)
Reclaim My Heritage (2009,  Cobra Records)
Extinction (2008)
Videografia

Slaughter at Lutakko (2010,  Live DVD Sotajumalan kanssa)
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Taigasara

| Taigasara |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Kladi::  Commelinids
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  media
Kaksiosainen nimi
 Carex media  R.Br. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taigasara (Carex media) on pohjoinen saralaji, joka on luokiteltu myös kirjosaran (Carex norvegica = nykyisin kerosararyhmä Carex norvegica -ryhmä) alalajiksi siperiankirjosaraksi. Lajia esiintyy boreaalisella–subarktisella alueella Pohjoismaissa, Venäjällä, Keski-Aasiassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Suomessa sitä esiintyy Lapissa, Kainuussa ja Koillismaalla Kajaanin pohjoispuolella. Sallan, Inarin ja Utsjoen alueilla taigasara esiintyy yleisimpänä. Se kasvaa rehevissä lehtomaisissa metsissä, lehtokorvissa ja kosteilla niityillä.
Taiichi Ōno

Taiichi Ōno vuonna 1958
Taiichi Ōno (jap. 大野 耐一, Ōno Taiichi, 29. helmikuuta 1912 Dalian, Kiina – 28. toukokuuta 1990 Toyota, Japani) oli japanilainen Toyota Motor Corporationilla työskennellyt tuotantomenetelmien asiantuntija, joka kehitti vallankumouksellisen just-in-time-järjestelmän (kanban).
Ōno aloitti työskentelyn Toyotalla vuonna 1932, valmistuttuaan Nagoyan teknillisestä opistosta. Noin kahdenkymmenen vuoden kuluttua hän alkoi soveltaa kehittämäänsä tuotantokustannusten säästömenetelmää. Ōno työskenteli aluksi päällikkönä Toyotan kokoonpanolinjalla, mutta yleni pian johtoportaaseen, kun hänen asiantuntemuksensa tunnistettiin. Ōnon just-in-time-metodi nosti vararikon partaalla käyneen Toyotan maailman kolmanneksi suurimmaksi autonvalmistajaksi. Ōnon menetelmän perusajatus oli, että osia valmistettiin vain tarvittava määrä ja vain sitä mukaa kuin niitä tarvittiin tuotantolinjan seuraavassa työvaiheessa.
Ōnosta tuli Toyotan varatoimitusjohtaja vuonna 1975. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1978, mutta pysyi yhtiön konsulttina aina vuoteen 1982 asti. Ōno on kirjoittanut suositut liikkeenjohdon kirjat Toyota Production System (1978), Workplace Management (1984) ja Just-in-Time for Today and Tomorrow (1988).