stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pastellimaalaus
Historia

Leonardo da Vinci mainitsi pastelliliidut ensimmäisenä, vuonna 1495. Punaliitu on lähellä pastelleja. Punaliidulla tai hiilellä ja valkoisella liidulla sävytetylle pohjalle piirtäminen onkin hyvin lähellä pastellimaalausta.
Pastellimaalaus nousi suosioon 1700-luvun kuluessa varsinkin muotokuvamaalauksessa. Usein pastelleja käytettiin guassin kanssa yhdessä. Erityisen tunnettuja pastellimaalauksistaan ovat 1700-luvun taiteilijat Maurice Quentin de La Tour ja Rosalba Carriera. Myös Jean-Baptiste Chardinin pastellimuotokuvat ja asetelmat ovat arvostettuja.
Uudemmista taiteilijoista tuottelias Edgar Degas kehitti tekniikkaa. Myös Marc Chagall teki pastellimaalauksia, ja Edvard Munchin kuuluisasta maalauksesta Huuto on myös pastelliversio.
Mary Cassatt taas tutustui pastelleihin impressionistien välityksellä.
Myös Whistler teki paljon pastellimaalauksia vuoden 1880 tienoilla. Hän myös näytti, kuinka vähin vedoin voi saada aikaan sopivan vaikutuksen.
Pastelliliituja käyttäviä nykytaiteilijoita ovat muun muassa Fernando Botero, Francesco Clemente ja Wolf Kahn.
Historia > Esimerkkejä pastelleista

Jean-Baptiste Chardin: Omakuva, pastellimaalaus 1771, Louvre.
Mary Cassatt: Nukkuva lapsi, pastellimaalaus 1910.
Edgar Degasin pastellimaalaus, 1894. 95,5×110 cm, Tate Gallery.
Edgar Degasin pastellimaalaus, 1895 52×51 cm.
Rosalba Carriera:  Omakuva sisaren kanssa. Pastelli paperille 1715, Uffizi.
Alice Pike Barney: Waterlily, pastelli paperille 1900, 40.6 x 54.9 cm. Smithsonian American Art Museum.
Edgar Degas: Nainen kahvilassa, 1877, pastelli monotypialle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pastellimaalaus Wikimedia Commonsissa
Maalaustekniikat
| --- | --- |
Sideaineen mukaan::   Öljymaalaus  Temperamaalaus  Akvarelli  Akryyliväri  Fresko  Seccomaalaus  Kalkkimaalaus   Vahamaalaus  Guassi  Pastellimaalaus 
Maalauspohjan mukaan::   Seinämaalaus  Taulumaalaus  Miniatyyrimaalaus 
Värinlevitystavan mukaan::    Pastoosi  Laseeraus  Laveeraus   Impasto  Sumraus   Sgraffito 
Maalausjärjestyksen mukaan::   Alla prima  Grisaille  Kerrosmaalaus  Imprimituuri 
Maalaustyylin mukaan::    Chiaroscuro   Sfumato   Trompe l’œil  Kollaasi   Ulkoilmamaalaus 
Pastelliliituja.
Soju

Sojua lasissa.
Soju (kor. 소주) on korealainen viina, jota tislataan riisistä tai jostain muusta viljasta tai tärkkelyspitoisesta kasvista. Soju on Koreassa kansallisviinan asemassa ja erittäin suosittua. Maassa kulutetaan vuosittain yli 3,5 miljardia 360-millilitraista vihreää pullollista noin 20-prosenttista makeutettua sojua.
Valmistus

Sojua on kahdenlaista, perinteistä ja laimennettua. Perinteinen soju pannutislataan riisistä. Aluksi Aspergillus oryzae sieni muuntaa riisistä, ohrasta ja vehnästä tehdyn kakun tärkkelyksen käyväksi sokeriksi. Kakku kuivataan, jauhetaan ja sekoitetaan keitettyyn riisiin, veteen ja hiivaan. Seos käy 12 päivän ajan, minkä tuloksena syntyy riisiviiniä, joka suodatetaan ja tislataan.
Nykyisin suurin osa sojusta valmistetaan etanolista, joka hankitaan Korean etanolitarvikeyhtiöstä. Jostain viljasta tai mukulakasvista tislattu 95-prosenttinen neste laimennetaan vedellä 20-prosenttiseksi ja maustetaan. Mausteina käytetään esimerkiksi sokeria tai steviaa, sitruunahappoa sekä hedelmäaromeja.
Käyttö

Soju nautitaan yleensä raakana ja jäähdytettynä. 20-prosenttista sojua nautitaan Koreassa etenkin ruokajuomana mutta myös seurustelujuomana sekä liike-elämässä esimerkiksi sopimuksia solmittaessa ja työporukoiden illanistujaisissa.
Historia

Sojusta oli tullut Koreassa hyvin suosittua 1600-lukuun mennessä. Maassa oli tuolloin jo tuhansia tislaamoja, ja moni tislasi sojua kotonaan. Hallitus yrittikin kieltää sojun valmistuksen säästääkseen viljaa. Vuonna 1910 sojun kotitislaus kiellettiin.
Kolonnitislaus tuli Koreaan japanilaisten mukana vuoden 1919 jälkeen, ja samalla raaka-aineena alettiin käyttää bataattia ja maniokkia. Sojun massatuotanto alkoi vuonna 1924. Soju oli 1950-luvulle asti 35-prosenttista, mutta Korean sodan jälkeisinä puutteen vuosina sojusta alettiin tehdä laimeampaa. Riisin tislaaminen kiellettiin vuonna 1965, ja vuonna 1976 tislaamojen määrä rajoitettiin yhteen maakuntaa kohti. Kumpikin laki kumottiin 1990-luvulla.
Laimennettu soju on huokeaa, ja sitä saa Koreassa nykyisin kaikista kaupoista ja ravintoloista. Laimennetun sojun kulutus onkin paljon suurempi kuin perinteisen sojun. Lisäksi nuorten korealaisten maku suosii nykyaikana entistäkin laimeampaa sojua. Perinteistä sojua myydään kuitenkin edelleen artesaanikaupoissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Soju Wikimedia Commonsissa
| n k Alkoholijuomat |
| --- | --- |
Käymisteitse  valmistetut alkoholijuomat‎:  Olut  Siideri  Viini (Hedelmäviini, Kuohuviini, Madeira, Marsala, Portviini, Punaviini, Roseeviini, Samppanja, Sherry, Valkoviini, Vermutti) 
Juomasekoitukset‎:  Booli  Drinkki  Glögi  Lonkero  Ready to drink 
Väkevät alkoholijuomat‎:  Katkerot  Likööri  Rommi  Viski  Viina (Absintti, Akvaviitti, Anis, Brandy‎, Calvados, Genever, Gini, Grappa, Konjakki, Mezcal, Ouzo, Raki, Soju, Tequila, Votka)
Sokraattinen ongelma

Sokraattinen ongelma on Sokrateen henkilöön liittyvä ongelma, jossa on kyse siitä, missä määrin Platonin dialogien Sokrateessa on historiallista Sokratesta. Ongelma on seurausta siitä, ettei Platonin teoksista ole mahdollista päätellä varmuudella, mitkä Sokrateen nimiin laitetut opetukset ovat Sokrateen omia ajatuksia ja mitkä Platonin ajatuksia, jotka on esitetty Sokrateen kautta.
Lähtökohta

Sokrates, jota usein pidetään länsimaisen filosofian isänä ja joka tuomittiin kuolemaan Ateenassa vuonna 399 eaa., oli Platonin opettaja. Platon, kuten myös eräät muut aikalaiset, kirjoitti dialogeja, joissa Sokrates esiintyy. Suurin osa siitä, mitä Sokrateesta tiedetään, on peräisin Platonilta.
Tutkijat katsovat kuitenkin yleisesti, ettei Platonin dialogeja ole tarkoitettu sanatarkoiksi kuvauksiksi Sokrateen käymistä keskusteluista, ja vain pieni osa, jos lainkaan, niistä on suoria kuvauksia tämän ajattelusta. Monet dialogeista vaikuttavat käyttävän Sokratesta Platonin omien ajatusten puhetorvena. Toisaalta yleisesti on katsottu, että ainakin Platonin varhaisimmissa dialogeissa historiallisen Sokrateen ääni on jossain määrin kuultavissa. Koska Platonin dialogeissa esiintyvät ajatukset vaikuttavat kehittyvän, kun varhaisista dialogeista edetään kohti keskivaiheen ja myöhäiskauden dialogeja, monet tutkijat ovat katsoneet, että dialogit alkoivat ajan kuluessa esittää yhä vähemmän Sokrateen ajatuksia ja yhä enemmän Platonin omia ajatuksia. Siitä, mitkä tietyt piirteet Platonin dialogeissa edustavat historiallista Sokratesta, ei kuitenkaan ole yksimielisyyttä. Sokraattisessa ongelmassa on kyse tästä.
Muista lähteistä merkittävimpiä ovat Ksenofon, Aristofanes ja Aristoteles. Ksenofon tunsi Sokrateen henkilökohtaisesti, mutta sekä hänen teostensa historiallinen luotettavuus että hänen filosofinen ymmärryksensä on kyseenalaistettu usein. Hänen teostensa antama yleiskuva Sokrateesta on kuitenkin jossain määrin yhteensopiva Platonin varhaiskauden dialogien kanssa. Toisaalta Platonin ja Ksenofonin kuvausten välillä on myös ristiriitoja: esimerkiksi Platonin Sokrates kieltää usein, ettei ota rahaa opetuksesta, kun taas Ksenofonin Pidoissa Sokrates sanoo selvästi, että hän saa oppilailtaan maksun viisauden opettamisesta ja saa siten elantonsa.
Aristofaneen näytelmissä Sokrates muistuttaa enemmän sofistia. Aristoteles antaa Sokrateesta selvästi kuvan filosofina, joka oli kiinnostunut ennen kaikkea etiikasta.
Ratkaisuehdotuksia > Schleiermacher

Friedrich Schleiermacher, saksalainen klassisen kirjallisuuden tutkija, pyrki ratkaisemaan samalla sekä sokraattisen ongelman että kysymyksen siitä, missä järjestyksessä Platonin teokset on kirjoitettu. Schleiermacher katsoi, että Platonin teoksista kaksi, Sokrateen puolustuspuhe ja Kriton, ovat puhtaasti sokraattisia, eli toisin sanoen suhteellisen totuudenmukaisia kuvauksia historiallisesta Sokrateesta, eivätkä sisällä platonista filosofiaa lainkaan. Niiden muiden dialogien, jotka Schleiermacher hyväksyi aidoiksi, hän katsoi olevan läheisesti sidoksissa toisiinsa ja johdonmukaisia platonismissaan. Niiden johdonmukaisuus oli suhteessa Platonin filosofisen kehityksen kolmeen vaiheeseen:
Perustavat teokset, huipentuen dialogiin Parmenides;
siirtymäkauden teokset, huipentuen kahteen dialogien perheeseen, joista ensimmäisen muodostavat Sofisti, Valtiomies ja Pidot, ja toisen Faidon ja Filebos; ja lopulta
konstruktiiviset teokset: Valtio, Timaios ja Lait.
Schleiermacherin näkemykset Platonin teosten kirjoittamisjärjestyksestä ovat kuitenkin kiistanalaisia.
Ratkaisuehdotuksia > Vlastos

Gregory Vlastos katsoi, että Platonin dialogeissa esiintyy käytännössä kaksi Sokratesta: varhaiskauden dialogien Sokrates ja keskikauden dialogien Sokrates. Näiden opetukset ovat niin erilaisia, etteivät ne voi olla peräisin samalta henkilöltä.
Vlastosin mukaan näitä kahta ”Sokratesta” voidaan luonnehtia seuraavalla tavalla:
Varhaiskauden dialogien Sokrates:
Ensisijaisesti moraalifilosofi
Ei erityistä metafyysistä teoriaa
Etsii tietoa kyselymenetelmän, sokraattisen menetelmän, kautta, mutta ei väitä omaavansa tietoa
Ei teoriaa sielun eri osista
Ei kiinnostusta matematiikkaan
Filosofia on populaaria
Homoeroottisia mieltymyksiä, mutta vailla metafyysistä perustaa
Keskikauden dialogien Sokrates:
Filosofian moniosaaja: moraalifilosofi, metafyysikko, tietoteorioitsija, tieteenfilosofi, jne.
Suurellinen metafyysinen teoria, ideaoppi
Etsii sitovaa tietoa ja on varma, että sitä voidaan saavuttaa
Kolmiosainen teoria sielusta
Hallitsee aikansa uusimman matematiikan
Filosofia on elitististä
Homoeroottisia mieltymyksiä, jotka perustuvat metafyysiseen ajatukseen Kauneuden idean rakastamisesta
Vlastos väittää, että niiltä osin kuin Platonin varhaisten dialogien Sokrateen ajatukset eroavat keskikauden dialogien Sokrateen ajatuksista, ensin mainittu edustaa historiallista Sokratesta. Vlastos tukee teoriaansa Ksenofonin ja Aristoteleen teoksilla katsoen niiden tarjoavan viitteitä samanlaisista ajatuksista, joita Platonin varhaisissa dialogeissa esiintyy. Vlastoksen lähestymistapaa ja johtopäätöksiä on kritisoinut muun muassa Charles H. Kahn.
Vlastosin mukaan Platonin tarkoituksena ei ollut esittää muistelmia Sokrateen filosofoinnista, vaan luoda se uudelleen draamallisessa muodossa Sokrateen tyyliin filosofoivan päähenkilön kautta.
Patagoniantinami

| Patagoniantinami |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tinamilinnut Tinamiformes
Heimo::  Tinamit Tinamidae
Suku::  Ylänkötinamit Tinamotis
Laji::  ingoufi
Kaksiosainen nimi
 Tinamotis ingoufi  Oustalet, 1890 

Katso myös
   Patagoniantinami Wikispeciesissä   Patagoniantinami Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Patagoniantinami (Tinamotis ingoufi) on tinameihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikan eteläkärjestä.
Koko ja ulkonäkö

Patagoniantinami voi kasvaa 33–38 cm pitkäksi ja on ruumiinrakenteeltaan tukevahko. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Patagoniantinamin päässä ja kaulassa on mustia ja valkoisia pystyraitoja. Lajin rinta, selkä ja siivet ovat pohjaväriltään siniharmaat ja ruskeat ja mustat täplät antavat sille suomumaisen ulkonäön. Linnun vatsa ja perä ovat punaruskeat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Patagoniantinamia tavataan Patagonian alueelta Argentiinasta ja Chilestä. Lajin elinympäristöä ovat ruohikkoiset ja pensaikkoiset alueet. Patagoniantinamin ravintoa ovat kasvien lehdet ja siemenet. Linnun pesimäkausi on lokakuulta tammikuulle ja pesä on maassa. Naaras munii 5–12 vihertävää munaa.
Miran Pavlin

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 8. lokakuuta 1971 (ikä 53)
Syntymäpaikka: Murska Sobota, Slovenian ST, Jugoslavian SLT
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 187 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1992–1993 | Naklo | 30 | (8) |
| 1993–1996 | Olimpija | 71 | (9) |
| 1996–1997 | Dynamo Dresden | 29 | (6) |
| 1997–2000 | SC Freiburg | 61 | (5) |
| 1999–2000 | → Karlsruher SC (laina) | 13 | (0) |
| 2000–2002 | Porto | 12 | (1) |
| 2002–2003 | Olimpija | 6 | (0) |
| 2003–2004 | Olympiakos Nikosia | 7 | (0) |
| 2004–2005 | APOEL | 3 | (0) |
| 2005–2009 | Olimpija | 64 | (54) |
| 2009–2011 | Koper | 32 | (11) |
| Yhteensä | Yhteensä | 328 | (94) |
Maajoukkue
| 1994–2004 | Slovenia | 63 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Miran Pavlin (s. 8. lokakuuta 1971 Murska Sobota, Slovenian ST, Jugoslavian SLT) on slovenialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Pavlin voitti urallaan Slovenian liigan kolmesti: Olimpijassa kausina 1993–1994 ja 1994–1995 sekä Koperissa kaudella 2009–2010. Lisäksi hän voitti Olimpijassa Slovenian cupin kausina 1995–1996 ja 2002–2003. Ulkomailla Pavlin pelasi pääsarjatasolla 30 ottelua Saksan Bundesliigassa edustaen SC Freiburgia, 12 ottelua Portugalin Primeira Ligassa edustaen Portoa ja kymmenen ottelua Kyproksen jalkapalloliigassa edustaen Olympiakos Nikosiaa ja APOEL:ia. Hän voitti Portugalin cupin Portossa kaudella 2000–2001.
Slovenian maajoukkueessa Pavlin pelasi vuosina 1994–2004 yhteensä 63 A-maaottelua ja teki niissä viisi maalia. Hän oli mukana EM-kilpailuissa 2000 ja MM-kilpailuissa 2002. Hän pelasi molemmissa turnauksissa avauskokoonpanossa Slovenian kaikissa otteluissa. EM-kilpailuissa hän teki maalin Jugoslaviaa vastaan.
Pauloittaminen

Pauloittaminen tarkoittaa toimenpidettä, jossa kalaverkon liina liitetään painotettuun alapaulaan ja kelluttavaan yläpaulaan. Nykyisin suurin osa kaupoissa myytävistä kalaverkoista on pauloitettu konepauloitusmenetelmällä, jossa verkon liina on ommeltu kiinni verkon pauloihin tai kiinnitetty liinan silmien läpi juoksevalla apupaulalla ala- ja yläpauloihin. Kalaverkot voidaan ompelemisen sijaan pauloittaa myös juoksupauloitusmenetelmällä, jossa pauloituslanka kuljetetaan liinan silmien läpi pauloitustyökalua nimeltään käpy hyväksi käyttäen. Liinan silmät kiinnittyvät pauloituslangasta muodostuviin lenkkeihin, jotka kiinnitetään pauloihin erityisillä pauloitussolmuilla.
Aiheesta muualla

http://www.kalakerho.net/verkon_paulotus.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Paulova

Paulova (ven. Па́влово, Pavlovo) on kaupunkimainen taajama ja kunta Leningradin alueen Kirovskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mujajoen ja Nevan yhtymäpaikassa Pietarin ja Namkun välisen radan varrella. Nevan rannalla on laivalaituri. Asukkaita on (2006) 3 400 henkeä.
Asutuskeskus syntyi 1800–1900-luvun vaihteessa hiekanottopaikkojen ja tiilitehtaiden yhteyteen. Taajaman statuksen se sai vuonna 1959. Vuonna 1970 siihen yhdistettiin Lobanovon (ven. Лоба́ново) taajama. Kuntaan kuluvat myös Korun (ven. Горы, Gory) kylä sekä Datšnojen (ven. Дачное) ja Novinkan (ven. Новинка) asutukset.
Taajaman pääasiallinen työllistäjä on rakennusmateriaaleja valmistava tehdas.
Aiheesta muualla

Paulova Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Paulovan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| n k Leningradin alueen kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Antrea  Boksitogorsk  Enso  Hatsina  Ivangorod  Jaama  Kiriši  Koivisto  Kommunar  Korotka  Koskenala  Käkisalmi  Laukaa  Lotinapelto  Lomkka  Lupana  Olhava  Pella  Pikaljovo  Pähkinälinna  Seuloskoi  Sierattala  Sjasstroi  Slantsy  Sosnovyi Bor  Tihvinä  Tusina  Uuras  Uusi-Laatokka  Viipuri  Volossova  |  |
| Kaupunkityyppiset taajamat |  Budogoštš  Haisevaisi  Imeni Morozova  Imeni Sverdlova  Jefimovski  Johannes  Jääski  Kaarlahti  Kuismala  Lepäsi  Naasia  Namkku  Nikolski  Orinansavotta  Paulova  Priladožski  Punaporu  Rahja  Raivola  Rjabovo  Siiverska  Svirstroi  Taaitsa  Toksova  Tolmatšovo  Tuprova  Uljana  Vaaseni  Vahriselkä  Viiritsa  Vornasuo  Voznesenje  |  |
Solmuvihvilä

| Solmuvihvilä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Luokka::  Koppisiemeniset Magnoliopsida
Kladi::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Kladi::  Commelinids
Lahko::  Poales
Heimo::  Vihviläkasvit Juncaceae
Suku::  Vihvilät Juncus
Laji::  articulatus
Kaksiosainen nimi
 Juncus articulatus  L. 
Muunnokset
 Ojasolmuvihvilä (Juncus articulatus var. articulatus)  Isosolmuvihvilä (Juncus articulatus var. hylandri)  Lamosolmuvihvilä (Juncus articulatus var. lindhardii) 
Katso myös
   Solmuvihvilä Wikispeciesissä   Solmuvihvilä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Solmuvihvilä (Juncus articulatus) on vihvilöiden sukuun kuuluva kasvi.
Lajikuvaus

Solmuvihvilä on 20–100 cm korkea monivuotinen kasvi, jolla on vaakasuora juurakko. Lajin muunnokset eroavat ulkonäöltään selvästi toisistaan.
Levinneisyys

Solmuvihvilää kasvaa laajasti pohjoisella pallonpuoliskolla. Se on levinnyt ihmisen mukana myös eteläiselle pallonpuoliskolle, esimerkiksi Australiaan, Uuteen-Seelantiin ja Peruun. Suomessa sitä kasvaa maan eteläosassa.
Elinympäristö

Solmuvihvilä kasvaa monenlaisissa kosteissa elinympäristöissä. Sitä tavataan esimerkiksi järven- ja merenrannoilla, lähdesoistumissa ja ojissa. Se viihtyy ajoittain tulvivissa paikoissa ja myös matalassa vedessä.
Pátmos (kunta)

| Pátmos Pátmoksen kunta Πάτμος Δήμος Πάτμου |
| --- | --- |
 Pátmoksen Chóran kylää ja Johannes Teologin luostari.
 Kunnan sijainti
 Pátmos
 Koordinaatit: 37°19′38″N, 26°32′30″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Kálymnos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  6106
 – Kuntakeskus:  Chóra
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  34,05 km²
Väkiluku (2011):  3 047
 – Väestötiheys:  89,49 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  855 xx
Suuntanumero(t):  22470
Rekisterikilpi:  ΚΧ, ΡΟ, ΡΚ
 
 www.patmos.gov.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pátmos (kreik. Πάτμος eli Δήμος Πάτμου, Dímos Pátmou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Kálymnoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 34,05 neliökilometriä ja väkiluku 3 047 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Pátmoksen kylä eli Chóra.
Pátmoksen kunnantalo (oikealla) yöaikaan.
Pátmoksen kunta käsittää koko Pátmoksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat Arkoín saaret eli Argeloússa, Aváptistos, Kalóvolos, Kómaros, Makronísi, Márathos, Psathonísi, Smyneronísi, Spoláto eli Spathathonísi, Strongyló, Tsoúka ja Tsoukáki; sekä saaret Agía Thékla, Ágios Geórgios, Ánydro, Chiliomódi, Kentronísi eli Koúdros, Nerá, Petrokáravo, Piláfi, Prasonísi, Skláves ja Tragonísi; sekä Balámoun saaret.
Kunnan osat

Pátmoksen kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |  |
| --- | --- | --- |
| Agía Thékla (saari) | 0 |  |
| Ágios Geórgios (saari) | 0 |  |
| Argeloússa (saari) | 0 |  |
| Ánydro (saari) | 0 |  |
| Arkoí (saari) | 44 |  |
| Aváptistos (saari) | 0 |  |
| Chiliomódi (saari) | 0 |  |
| Chóra (Pátmos) | 541 |  |
| Groíkos (Grígos) | 77 |  |
| Kalóvolos (saari) | 0 |  |
| Kámpos | 633 |  |
| Kómaros (saari) | 0 |  |
| Makronísi (saari) | 0 |  |
| Márathos (saari) | 5 |  |
| Nerá (saari) | 0 |  |
| Petrokáravo (saari) | 0 |  |
| Psathonísi (saari) | 0 |  |
| Skála | 1 747 |  |
| Skláves (saaret) | 0 |  |
| Smyneronísi (saari) | 0 |  |
| Spoláto (Spathathonísi) (saari) | 0 |  |
| Strongyló (saari) | 0 |  |
| Tragonísi (saari) | 0 |  |
| Tsoúka (saari) | 0 |  |
| Tsoukáki (saari) | 0 |  |
Yhteensä: 3 047
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pátmos Wikimedia Commonsissa
Δήμος Πάτμου. Pátmoksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Etelä-Egean saarten alue
| --- | --- |
Ándroksen alueyksikkö:  Ándros
Kálymnoksen alueyksikkö:   Agathonísi  Astypálaia  Kálymnos  Leipsoí  Léros  Pátmos 
Kárpathos-Kásoksen alueyksikkö:   Kárpathos  Kásos 
Kéa-Kýthnoksen alueyksikkö:   Kéa  Kýthnos 
Kosin alueyksikkö:   Kos  Nísyros 
Míloksen alueyksikkö:   Kímolos  Mílos  Sérifos  Sífnos 
Mýkonoksen alueyksikkö:  Mýkonos
Náxoksen alueyksikkö:   Amorgós  Náxos ja Pienet Kykladit 
Pároksen alueyksikkö:   Antíparos  Páros 
Ródoksen alueyksikkö:   Chálki  Megísti  Ródos  Sými  Tílos 
Sýroksen alueyksikkö:  Sýros-Ermoúpoli
Thíran alueyksikkö:   Anáfi  Folégandros  Íos  Síkinos  Thíra 
Tínoksen alueyksikkö:  Tínos
Patrona Halil

| Patrona Halil |
| --- | --- |
 Patrona Halil, Jean Baptiste Vanmourin muotokuvamaalaus  1730-luvulta.
Henkilötiedot
Syntynyt: noin 1690 Hrupista (nyk. Argos Orestiko), Kreikka
Kuollut: 25. marraskuuta 1730 Istanbul
Kansalaisuus:  Albania
Ministerin murha Patrona Halilin kapinan aikana, Jean Baptiste Vanmourin maalaus 1730-luvulta.
Patrona Halil (n. 1690–1730) oli kapinajohtaja, jonka aloittama kapina suisti sulttaani Ahmed III:n valtaistuimeltaan ja päätti Osmanien valtakunnan renessanssina tunnetun tulppaanikauden.
Varhainen elämä

Halil syntyi albanialaisperheeseen Hrupistan (nyk. Argos Orestiko) kylässä. Hän palveli osmanien laivastossa vara-amiraalin lippulaivalla Patrona, mistä hänen  lisänimensä todennäköisesti periytyi. Hän johti aluksella kapinan, jonka epäonnistuttua hänelle annettiin kuolemantuomio. Hänet kuitenkin armahdettiin amiraali Mustafa paššan väliintulon ansiosta, ja hän saattoi liittyä janitsaareihin. Passarowitzin rauhansopimuksen allekirjoittamisen aikoihin hänet siirrettiin Vidinissä olleeseen varuskuntaan. Vidinissä hän osallistui paikallista kuvernööriä vastaan nousseeseen kapinaan, joka kuitenkin tukahdutettiin pian. Hän pakeni Istanbuliin, jossa hän työskenteli kaupparatsuna ja kylpylänhoitajana sekä solmi yhteyksiä albanialaisalamaailmaan. Hän sai toisen kuolemantuomionsa tapettuaan ystävänsä tappelussa Galatassa olleessa kapakassa, mutta selvisi jälleen amiraali Mustafa paššan ansiosta.
Kazimierz Paździor

Kazimierz Paździor
Kazimierz Sylwester Paździor (4. maaliskuuta 1935 Radom – 24. kesäkuuta 2010 Wrocław) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Paździor voitti Prahan EM-kilpailuissa 1957 kultaa kevyessä sarjassa (alle 60 kg). Loppuottelussa hän voitti suomalaisen Olli Mäen. Roomassa 1960 hän voitti olympiakultaa. Välierässään hän joutui tiukoille brittiläisen Richard McTaggartin kanssa mutta sai pistevoiton. Loppuottelussa hän voitti italialaisen Sandro Lopopolon tuomariäänin 4–1.
Paroslainen kronikka

Paroslaisen kronikan tekstiä. Pároksen arkeologinen museo.
Paroslainen kronikka on antiikin kreikkalainen kronikka, joka on kirjoitettu piirtokirjoituksena nimellä Paroksen marmori (lat. Marmor Parium, lyhenne Mar. Par.) tunnettuun kiveen. Se on vanhin säilynyt kreikkalainen kronologian sisältävä kirjoitus, ja käsittää noin vuodet 1581/1580–264/263 eaa.
Piirtokirjoituksen sisältänyt kivi on löydetty Pároksen saarelta, josta se on saanut nimensä. Se on hajonnut kolmeen osaan, joista kaksi alinta on säilynyt. Osat ovat:
Yläosa, joka tuli Lontooseen vuonna 1627. Se on sittemmin kadonnut, mutta sen teksti on säilynyt kirjoitettuna talteen.
Keskiosa, joka on ollut Oxfordissa vuodesta 1667 ja on nykyisin Ashmolean Museumissa.
Alaosa, joka löydettiin Pároksen saarelta Paroikián kaupungin läheltä vuonna 1897 ja on Pároksen arkeologisessa museossa.