Kserkseen kanava
Historia

Kserkseen kanava kaivettiin Persian kuningas Kserkseen käskystä ennen hänen persialaissotiin kuulunutta hyökkäystään Kreikkaan vuonna 480 eaa. Kanava kaivettiin siksi, ettei rannikkoa pitkin kohti Kreikkaa edenneen Persian laivaston tarvinnut kiertää merenkululle tuuliolosuhteidensa vuoksi vaarallista Akten niemen kärkeä eli Athos-vuorta. Kserkses halusi varoa tätä, sillä Mardonioksen johtama laivasto oli 12 vuotta aiemmassa hyökkäyksessä tuhoutunut niemeä kierrettäessä. Persialaiset olivat tuolloin menettäneet 300 laivaa ja 20 000 miestä. Kanava oli näin kriittinen uuden hyökkäyksen onnistumiselle mahdollistamalla niemen poikki oikaisun.
Kanavan rakentamisesta kertoo Herodotos Historiateoksensa seitsemännessä kirjassa. Hänen mukaansa se kaivettiin noin kolmen vuoden aikana ennen hyökkäystä, toisin sanoen noin vuosina 482–480 eaa. Hän kertoo:
»22. Ja aluksi, koska ensimmäisten Athos-niemen ympäri purjehtineitten oli käynyt onnettomasti, tehtiin noin kolmen vuoden aikana pääsyvalmistuksia varsinkin Athos-niemen varalle. [Khersonesoksen Elaiuksesta] käsin läksi sotajoukosta kaikenlaatuista väkeä, jotka saivat kaivaa ruoskaniskujen alla, ja toisia tuli aina sijaan. Kaivoivatpa myös Athos-vuoren seuduilla asuvaiset. Työtä johti kaksi persialaista, Bubares, Megabazoksen poika, ja Artakhaies, Artaioksen poika. Athos on laaja ja kuuluisa vuori, joka pistää mereen ja on ihmisten asuma. Siltä kohtaa, missä vuori liittyy mannermaahan, se jatkuu niemimaan tapaisena ja muodostaa noin kahdentoista stadionin levyisen kannaksen. Tämä on tasankoa, jossa on matalia kumpuja ja joka ulottuu Akanthoksen merestä Toronea vastassa olevaan mereen. Tällä kannaksella, johon Athos päättyy, sijaitsee eräs helleeniläinen kaupunki, Sane, mutta Sanen ulkopuolella ja itse Athos-niemellä ovat ne kaupungit, jotka persialainen silloin ryhtyi tekemään mannermaakaupungeista saarikaupungeiksi. Nämät ovat: Dion, Olofyksos, Akrothoon, Thyssos ja Kleonai.
23. Nämä ovat ne kaupungit, jotka sijaitsevat Athos-niemellä. Mutta jaettuaan työ-alueen kansojen kesken barbarit kaivoivat näin. He vetivät suoran viivan Sane-kaupungin kohdalta, ja kun kaivanto oli saatu syväksi, kaivoivat alimpana seisovista toiset, toiset taas jättivät aina sen maan, mikä luotiin, toisille, jotka seisoivat yläpuolella, portailla, vastaanottajat puolestaan toisille, kunnes se saapui ylimpänä oleville. Nämä kantoivat maan sieltä ja kaatoivat sen pois. Muilta, paitsi foinikialaisilta, luhistuivat tällöin kaivannon seinät, tuottaen siten kaksin verroin vaivaa. Sillä koska muut tekivät sen yhtä leveäksi alhaalta kuin ylhäältäkin, täytyi heille käydä näin. Mutta foinikialaiset, jotka kaikissa muissakin toimissaan osoittavat älyä, osoittivat sitä tässäkin. Saatuaan näet heille tulevan osuuden laittoivat he kaivannon yläosan kaksi vertaa niin leveäksi kuin miksi kaivanto itse oli tuleva, ja työn edistyessä he aina vain kavensivat sitä. Ja kun tultiin pohjaan, oli heidän kaivannollaan sama leveys kuin muiden tekemillä osuuksilla [...]
24. Ja niinkuin minä päätellessäni olen havainnut, käski Kserkses ylpeydestä kaivattaa kannaksen, koska tahtoi näyttää mahtiaan ja jättää jälkeensä muistomerkin. Sillä vaikka persialaisten olisi ollut mahdollista ilman mitään vaivaa vetää laivat kannaksen poikki, käski hän kaivaa merikanavan, niin leveän, että kaksi kolmisoutua saattoi soudettaessa kulkea rinnan [...]»
Kanavan mainitsee lyhyesti myös Thukydides. Kanavan kaivaminen on ollut yksi aikansa suurimpia insinööritöitä. Sille on nähty esikuvia babylonialaisissa ja assyrialaisissa kanavointitöissä. Kanava oli kuitenkin tehty kiireellä, eikä sitä ollut tarkoitettu käytettäväksi pysyvänä kulkuväylänä hyökkäyksen jälkeenkin, eikä sitä koskaan ylläpidetty sellaisena.
Myöhemmin historiantutkijat ovat joskus epäilleet sitä, että kanava olisi todella rakennettu ainakaan loppuun saakka. Strabonin mukaan jo Demetrios Skepsisläinen epäili ainakin Herodotoksen kuvauksen paikkansapitävyyttä. M. G. A. P. de Choiseul-Gouffier teki huomioita kanavan paikasta vuonna 1766, ja W. M. Leake tutki paikkaa vuonna 1806. Näiden huomioiden perusteella voitiin jo hahmottaa kanavan ilmeinen sijaintipaikka. Nykyisin kanavan olemassaolo on voitu vahvistaa arkeologisesti käyttäen geofyysisiä seismisiä menetelmiä. Samalla on voitu paikantaa sen tarkka reitti. Löydökset osoittavat Herodotoksen kuvauksen paikkansapitävyyden.