stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Evelyne Leu

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Evelyne Leu |  Evelyne Leu |  Evelyne Leu |  |
Maa:  Sveitsi
Naisten freestylehiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Torino 2006 | hypyt |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruka 2005 | hypyt |  |
Evelyne Leu (s. 7. heinäkuuta 1976 Bottmingen) on sveitsiläinen freestylehiihtäjä. Hän voitti olympiakultaa hypyissä vuonna 2006.
Leu osallistui olympialaisiin neljä kertaa. Naganossa 1998 hän sijoittui karsinnassa 15:nneksi, Salt Lake Cityssä 2002 hän oli loppukilpailussa yhdestoista, Torinossa 2006 hän voitti kultaa ja Vancouverissa 2010 hän sijoittui karsinnassa 16:nneksi. Maailmanmestaruuskilpailuihin Leu osallistui seitsemän kertaa. Naganossa 1997 ja Haslibergissä 1999 hän sijoittui hypyissä 14:nneksi. Whistlerissä 2001 hän oli neljäs ja Deer Valleyssa 2003 yhdeksäs. Rukalla 2005 Leu saavutti ainoan MM-mitalinsa sijoittuessaan hopealle edellään vain kiinalainen Li Nina, joka seuraavan vuoden olympialaisissa jäi Leun takana hopealle. Madonna di Campiglion MM-kilpailuissa 2007 Leu oli viides ja Inawashirossa 2009 viidestoista.
Leu kilpaili maailmancupissa vuosina 1994–2010. Hän voitti hypyissä kahdeksan osakilpailua vuosina 2001–2009. Hän voitti hyppyjen maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2005–2006.
Ella Raines

Ella Raines
Ella Wallace Raines (6. elokuuta 1920 – 30. toukokuuta 1988) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1943 ja vetäytyi pääosin 1957. Ajanjaksoon mahtuu useiden elokuvien ohella esiintymisiä televisiosarjoissa.
Raines syntyi Washingtonin osavaltiossa ja valmistui Washingtonin yliopistosta. Hänelle myönnettiin Golden Boot -palkinto vuonna 1984, ja hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Raines kuoli 67-vuotiaana kurkkusyöpään Sherman Oaksissa, Kaliforniassa.
Aiheesta muualla

Ella Raines Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Errol Spence Jr

| Errol Spence Jr |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. tammikuuta 1990 Long Island,New York Usa
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  The Truth
Pituus:  175  cm
Paino:  69 kg
Painoluokka:  Välisarja (66,7 kg)
Kätisyys:  Vasenkätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  28
Voitot:  28
– tyrmäysvoitot:  22
Tappiot:  0
Ratkaisemattomat:  0
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Errol Spence Jr. (s. 13. tammikuuta 1990) on yhdysvaltalainen välisarjan nyrkkeilijä ja hallitseva IBF liiton maailmanmestari painoluokassaan.
Amatööriura

Amatööriurallaan Spence Jr pääsi lontoon olumpialaisissa puolivälieriin mutta hävisi Andrey Zamkovoyille.
Ammattiura

Spence Jr siirtyi ammattinyrkkeilijäksi vuonna 2012. Uransa neljä ensimmäistä vuotta Spence Jr otteli tuntemattomampia iskijöitä vastaan. Vuonna 2016 Spence Jr kohtasi Chris Algierin voittaen ottelun teknisellä tyrmäyksellä viidennessä erässä käytettyään Algieria kanveesissa neljännessä ja viidennessä erässä. Seuraavassa ottelussa Spence Jr voitti Leonard Bundun tyrmäyksellä kuudennessa erässä. lunastaen näin paikkansa IBF liiton maailmanmestaruusotteluun Kell Brookia vastaan. Spence Jr voitti Brookin 11.erän tyrmäyksellä.
Aiheesta muualla

Boxrec.com
Ella Rosti

Ella Rosti (s. 25. syyskuuta 1986) on suomalainen podcastaaja, tubettaja ja some-vaikuttaja. Rosti ylläpitää vaimonsa Susanna Silvander-Rostin kanssa yhteistä YouTube-kanavaa ”Kaksi äitiä”. He julkaisevat myös samannimistä podcastia ja vaikuttavat Instagramissa tilillään @kaksiaitia.
Ella Rostin äiti on laulaja Vicky Rosti, jonka kolmesta lapsesta hän on nuorimmainen. Hän ei seurannut äitiään musiikkiuralle, mutta osallistui Voice of Finlandin ensimmäiselle tuotantokaudelle. Aikaisemmin hän esiintyi Kuorosota-ohjelmassa sisarensa kanssa.
Ella Rosti on kertonut avoimesti lesboudestaan. Hän elää sateenkaariperhe-elämää ja sai vaimonsa kanssa hedelmöityshoitojen avulla kaksoset vuonna 2018 ja kolmannen lapsen vuonna 2021.
Palkinnot

2022 Creator Awards: Yleisön suosikki
2022 Tubecon Awards: Vuoden perhevaikuttaja
2020 Creator Awards: Vuoden perhekanava
2020 Seta ry: Asiallisen tiedon omena
Epitaph Records

| Epitaph Records |
| --- | --- |
Perustettu:  1980
Toimitusjohtaja:  Brett Gurewitz
Kotipaikka:  San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Toimiala:  levy-yhtiö
Kotisivu:  epitaph.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Epitaph Records on Brett Gurewitzin vuonna 1981 perustama yhdysvaltalainen indie-levy-yhtiö. Epitaph on alusta asti erikoistunut punkmusiikin eri alalajien julkaisemiseen. Yhtiön ensimmäinen julkaisu oli Gurewitzin perustaman Bad Religion -yhtyeen esikoisalbumi vuonna 1981. 2000-luvun vaihteessa Epitaphista on irrotettu useampia haaroja: ANTI-, Fat Possum Records, Burning Heart Records ja Hellcat Records. Epitaph Europe on Epitaph Recordsin eurooppalainen haara, jonka tehtävänä on valmistaa ja markkinoida Epitaphin levyjä Euroopassa.
Artisteja

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Agnostic Front  ALL  Atmosphere  Bad Religion  Beatsteaks  Billy Bragg  The Black Keys  The Bouncing Souls  The Business  The Ghost Inside  Choking Victim  Converge  The Coup  Dag Nasty  Danger Doom  Death by Stereo  The Descendents  Deviates  The Distillers  The Dickies  Down by Law  Downset  The Draft  Dropkick Murphys  The Dwarves  Escape the Fate  |  F-Minus  From First To Last (siirtymässä Capitol Records)  Lars Frederiksen and the Bastards  Gas Huffer  Guttermouth  H2O  Heavens  Hepcat  The Hives  Hot Water Music  Humpers  I Am Ghost  Ikara Colt  I Set My Friends On Fire  Joe Strummer & The Mescaleros  The Joykiller  L7  The Locust  Madball  Matchbook Romance  The Matches  Millencolin  Roger Miret and the Disasters  Motion City Soundtrack  Mouthwash  |  98 Mute  Nekromantix  Nerve Agents  New Bomb Turks  NOFX  The Offspring  Osker  Parkway Drive  Pennywise  Pete Philly and Perquisite  Poison Idea  Pulley  Raised Fist  Rancid  Refused  Rich Kids on LSD  Sage Francis  Scatter the Ashes  SNFU  Social Distortion  Straight Faced  Ten Foot Pole  Tiger Army  Total Chaos  Transplants  |  1208  Union 13  U.S. Bombs  Ten Foot Pole  The Vandals  Vanna  Vonland  Voodoo Glow Skulls  Youth Group  Zeke  Zero 7  |
Kokoelmia

Punk-O-Rama series
Unsound (compilation series) series
How We Rock
Spirit of the Streets
Epitaph / Union skate/surf DVD series
Football Schmootball
DC Video
Cirle One
Aiheesta muualla

Epitaph Recordsin verkkosivut (englanniksi)
Punk-O-Raman sivut Epitaphilla (englanniksi)
España (1912)

| España |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sociedad Española de Construcción Naval, Ferrol
Kölinlasku:  6. joulukuuta 1909
Laskettu vesille:  5. helmikuuta 1912
Palveluskäyttöön:  23. lokakuuta 1913
Poistui palveluskäytöstä:  ajanut karille 26. elokuuta 1923
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  15 700 t (normaali) 16 450 t (kuormattu)
Pituus:  140 m
Leveys:  24 m
Syväys:  7,8 m
Nopeus:  19,5 solmua
Miehistöä:  854
Aseistus
Aseistus:  8 × 30,5 cm tykkiä 20 × 10,2 cm tykkiä 4 × 3 naulan tykkiä 2 × konekivääriä
España oli Espanjan laivaston vuonna 1912 vesillelaskettu España-luokan taistelulaiva.
Valmistus

7. tammikuuta 1908 annettu laivastolaki vahvisti aluksen valmistuksen. Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalin telakalta Ferrolista, missä köli laskettiin 6. joulukuuta 1909. Alus laskettiin vesille 5. helmikuuta 1912 ja otettiin palvelukseen 23. lokakuuta 1913.
Palvelus

Alus muodosti sisaralustensa kanssa Espanjan laivaston 1. laivueen. Espanjan pitäydyttyä puolueettomana ensimmäisessä maailmansodassa taistelulaivat jäivät sotatoimien ulkopuolelle. Vuonna 1915 alus ylitti Atlantin osallistuakseen Panaman kanavan avajaisiin, joihin osallistui Euroopasta ainoastaan Espanjan ja Portugalin laivastojen aluksia.
Alus ajoi karille 26. elokuuta 1923 Cape Tres Forcasissa ja romutettiin osittain paikalla.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Spanish battleship España
Käännös suomeksi
Etelä-Tirolin parlamentti

| Südtiroler Landtag   Consiglio della Provincia autonoma di Bolzano |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  paikallisparlamentti
Johto
Puhemies:  Rita Mattei (Lega Salvini Alto Adige Südtirol)
Kokoonpano
 
Puolueet:  Hallitus (19)      SVP (15)       Lega Salvini Alto Adige (3)       Forza Italia Alto Adige Südtirol (1) Oppositio (16)      Team K (5)       Grüne Fraktion - Gruppo verde - Grupa vërda (3)       Die Freiheitlichen (2)       Süd-Tiroler Freiheit (2)       Partito Democratico - Liste civiche/Demokratische Partei - Bürgerlisten (1)       Movimento 5 Stelle - 5 Sterne Bewegung - Moviment 5 Steiles (1)       ENZIAN (1)       Fratelli d'Italia (1)
Vaalit
Viimeisimmät vaalit:  21. lokakuuta 2018
Kokouspaikka
 Paikallisparlamentin kokoontumispaikka Bolzanossa.
Kotisivut
 https://www.landtag-bz.org
Etelä-Tirolin parlamentti (saks. Südtiroler Landtag, ital. Consiglio della Provincia autonoma di Bolzano) on Italiaan kuuluvan Etelä-Tirolin autonomisen maakunnan lainsäädännöllinen elin. Parlamentti on osa Etelä-Tirolin laajaa autonomiaa, josta päätettiin Italian perustuslain muutoksella vuonna 1972.
Paikallisparlamentin tehtäviin kuuluvat mm. palokuntien ja kaavoituksen järjestäminen. Lisäksi sen vastuulla ovat:
Valmistella ja hyväksyä alueen budjetti.
Valita ja nimittää provinssin presidentti (sak. Landeshauptmann, ita. presidente della Provincia).
Valvoa provinssin hallitusta ja presidenttiä.
Vaalit pidetään viiden vuoden välein ja niissä ovat äänioikeutettuja kaikki vähintään 18-vuotiaat, jotka ovat asuneet provinssissa vähintään neljä vuotta. Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2018, joissa Etelä-Tirolin kansanpuolue nousi suurimmaksi puolueeksi.
Ella Suitiala

Ella Suitiala (s. 1. lokakuuta 1989) on suomalainen lumilautailija.
Suitiala kilpaili lumilautailun maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla 17. joulukuuta 2011 sijoittuen half-pipessa kolmanneksi. Toistamiseen hän saavutti kolmannen sijan Špindlerův Mlýnin slopestylessa 14. maaliskuuta 2015. Vuonna 2013 Suitiala valittiin edustamaan Suomea MM-kilpailuissa Kanadan Stonehamissa half-pipeen ja slopestyleen. Kreischbergin MM-kilpailuissa 2015 Suitiala oli kahdeksas slopestylessa, yhdeksäs big airissa ja 20:s halfpipessa.
Aiheesta muualla

Ella Suitiala worldsnowboardtour.com-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
FC Vizela

Futebol Clube de Vizela on jalkapalloseura Vizelan kaupungista. Seura pelaa kaudella 2021–22 Portugalin korkeimmalla sarjatasolla Primeira Ligassa. Vizela on perustettu vuonna 1939. Ensimmäisen kerran seura pelasi pääsarjassa vuonna 1984, mutta putosi sarjatasoa alemmas yhden kauden jälkeen. Nousu kauden 2020–21 jälkeen pääsarjaan oli seuran historian toinen.
FC WIT Georgia

Football Club WIT Georgia on jalkapalloseura Tbilisistä. Seura pelaa Georgian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Erovnuli Liga 2:ssa. Georgian mestaruuden WIT Georgia on voittanut kausina 2003–04 ja 2008–09.
Federica Sosio

Federica Sosio vuonna 2019.
Federica Sosio (s. 4. heinäkuuta 1994) on italialainen alppihiihtäjä, joka edustaa 
C.S. Esercitoa.
Sosio saavutti nuorten MM-kultaa supersuurpujottelussa Hafjellissä 2015. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Mariborin pujottelussa helmikuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Crans-Montanan alppiyhdistetyssä helmikuussa 2017 oltuaan kymmenes.
Federico Axat

Federico Axat
Federico Axat (s. 1975 Buenos Aires) on argentiinalainen jännityskirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluu psykologisia trillereitä. Hän on ammatiltaan myös insinööri.
Axatin kolmas romaani, Viimeinen mahdollisuus (La última salida, 2016) nousi kansainväliseksi menestysteokseksi, ja sen käännösoikeudet myyntiin kymmeniin maihin. Kirjan tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltoihin, jossa Axat asui jonkin aikaa ennen palaamistaan Argentiinaan.
Estadio Regional de Antofagasta

| Estadio Regional de Antofagasta |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Antofagasta, Chile
Koordinaatit:  23.670°S, 70.405°W
Avattu:  1964
Remontoitu:  2013
Kenttä:  luonnonnurmi
Käyttäjät
 Deportes Antofagasta 
Katsojakapasiteetti
 21 178 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Regional de Antofagasta on jalkapallostadion, joka sijaitsee Antofagastan kaupungissa Chilessä. Stadion otettiin käyttöön vuonna 1964 ja sen nykyinen yleisökapasiteetti on 21 178.
Stadion toimii yhtenä pelipaikkana vuoden 2015 Copa Américassa.
Aiheesta muualla

Stadion World Stadiums -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Estadio Padre Ernesto Martearena

| Estadio Padre Ernesto Martearena |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Salta, Argentiina
Avattu:  2001
Omistaja:  Saltan kaupunki
Kenttä:  luonnonnurmi
Arkkitehti:  MSGSSS
Käyttäjät
 Juventud Antoniana 
Katsojakapasiteetti
 20 408 
Kentän mitat
 105 x 70 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Padre Ernesto Martearena on jalkapallostadion, joka sijaitsee Saltassa Argentiinassa. Stadion rakennettiin vuoden 2001 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuja varten ja se avattiin tammikuussa 2001. Stadionin yleisökapasiteetti on 20 408. Se toimii tällä hetkellä jalkapalloseura Juventud Antonianan kotistadionina.
Stadion valittiin yhdeksi kahdeksasta pelipaikasta vuoden 2011 Copa Américaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Estadio Padre Ernesto Martearena Wikimedia Commonsissa
Federici

Federici on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Adam Federici (s. 1985), australialainen jalkapallomaalivahti
Danny Federici (1950–2008), yhdysvaltalainen muusikko
Federico Federici (1844–1892), italialainen katolinen piispa
Silvia Federici (s. 1942), italialais-yhdysvaltalainen historiantutkija, kansalaisaktivisti ja marxilainen feministi
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Fabre d’Églantine

Fabre d’Églantine
Philippe François Nazaire Fabre d’Églantine (28. heinäkuuta 1750 Carcassonne – 5. huhtikuuta 1794 Pariisi) oli ranskalainen vallankumousmies ja näytelmäkirjailija, jonka kuuluisin teos on Le Philinte de Molière.
Fabre d’Églantine oli konventin jäsen, ja hän laati vallankumouskalenterin nimistön. Hän myös osallistui Lyonin piiritykseen sekä oli Jacques Hébertin ja hänen kannattajiensa, hebertistien, pääsyyttäjä.
Fabre d’Églantine mestattiin yhdessä Georges Dantonin kanssa. Octave Aubryn mukaan d'Eglantine meni kuolemaan pää pystyssä kuten ystävänsä Danton. Eniten d’Eglantine murehti kuollessaan sitä, että vuoripuoluelaisten johtajiin kuuluva Collot d’Herbois, jolla myös oli kirjallisia harrastuksia, omisi hänen näytelmänsä omiin nimiinsä. Näin ei kuitenkaan tapahtunut.
Hänen yksityistä esineistöään, muun muassa tyylikäs käsin tehty salkku, on säilynyt yksityisissä kokoelmissa.
Eric Asamoah-Frimpong

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 14. helmikuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Mampong, Ghana
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 senttimetriä
Lempinimi: Kari Kari
Seura
Seura:  ES Sahel
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2008–2009 2009– 2010–2011 |  Enyimba  ES Sahel → Hammam-Lif (laina) | 20 (4) 10 (1) 7 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. marraskuuta 2011.
Eric Asamoah-Frimpong (s. 14. helmikuuta 1990 Mampong, Ghana) on ghanalainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Frimpong edustaa lainalla Tunisian pääsarjassa ES Sahelia.
Saavutukset

Nigerian FA cup: 2009
Aiheesta muualla

Eric Asamoah-Frimpong Transfermarktissa (englanniksi)
Erkki Harjama

Erkki Sakari Harjama (15. lokakuuta 1926 – 19. joulukuuta 2003) oli suomalainen filosofian maisteri ja meteorologi. Hän toimi 1970- ja 1980-luvulla Yleisradion tv-uutisten meteorologina. Harjama aloitti helmikuussa 1969 Yleisradion ensimmäisenä tv-meteorologina yhdessä Martti Mäkelän ja pian opettajan uralle vaihtaneen Pirkko Lahden kanssa.
Harjama laati 1970-luvulla viiden vuorokauden sääennusteita yhdessä meteorologi Erkki Laitisen kanssa vielä kokemuspohjaisesti käsityönä ilman tietokoneita.
Harjama toimi myös Espoon kunnallispolitiikassa. Hän oli Espoon kaupunginvaltuuston jäsen kokoomuksen edustajana 1984–1992.
Teoksia

Purjehtijan sääopas ; kirj. Artturi Similä, Bengt Thorslund ; suom. Erkki Laitinen ; piirrokset Tom Lindqvist ; valokuvat Erkki Harjama, Lehtikuva ja US:n kuvapalvelu. Kirjayhtymä, Helsinki 1963
Vuorokauden keskilämpötilan jakautuminen muutamilla paikkakunnilla Suomessa ; kirj. Erkki Harjama, Erkki Laitinen. Ilmatieteellisen keskuslaitoksen tiedonantoja 10. Helsinki 1966
Viiden vuorokauden keskilämpötilan jakautuminen muutamilla paikkakunnilla Suomessa  ; kirj. Erkki Harjama, Erkki Laitinen. Ilmatieteellisen keskuslaitoksen tiedonantoja 9. Helsinki 1966
Mielivaltaisesti valitun sadeaseman mittaustulosten edustavuudesta laajemman alueen sadeolojo kuvattaessa. Ilmatieteen laitos. Tutkimusseloste 3. Helsinki 1968
Sadonkorjuusääennusteiden tuloksia v. 1967. Ilmatieteen laitos. Tutkimusseloste 4. Helsinki 1968
Tuloksia viikkosääennustuksista vuosilta 1961-66. Ilmatieteen laitos. Tutkimusseloste 6. Helsinki 1968
Maksimi- ja minimilämpötilojen jakautuminen eräillä Suomen paikkakunnilla vuosina 1931-60. Ilmatieteen laitos. Tutkimusseloste 31. Helsinki 1970
Tuloksia subjektiivisista 5 vrk:n ennusteista v. 1969. Ilmatieteen laitos. Tutkimusseloste 38. Helsinki 1971
Onko huomenna pouta ; liitteenä Säähavaintopäiväkirja. Kirjapaino R. Lunkka, Helsinki 1986
Säiden synty. Valtion AV-keskus, Helsinki 1986
Toimituksia

Sää ; toim. Erkki Harjama. Esperi, Helsinki 1982
Eskhata

| Eskhata Catamenia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Soundmix Studio, Oulu
 Julkaistu: 28. huhtikuuta 2002
 Tuottaja(t): Mika Pohjola, Catamenia
 Tyylilaji: melodinen black metal melodinen death metal
 Kesto: 44.50
 Levy-yhtiö: Massacre Records
Catamenian muut julkaisut
| Eternal Winter’s Prophecy 2000 | Eskhata 2002 | Chaos Born 2003 |
Eskhata on Catamenian neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Massacre Records.
Kappaleet

Storm – 4.15
Rain of Blood – 4.36
Flames – 5.20
Vortex – 5.51
Coexistence Circle – 4.26
Landscape – 3.39
Karma – 0.57
Astral Tears – 5.11
Time in My Hands – 3.27
Beyond the Starlight – 3.29
Eskhata – 5.39
Kokoonpano > Yhtye

Mika Tönning – murinalaulu
Riku Hopeakoski – kitara, kosketinsoitin
Ari Nissilä – kitara, laulu
Timo Lehtinen – bassokitara
Janne Kusmin – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Mika Pohjola – tuottaja, miksaaja, masteroija
Thomas Ewerhard – kansikuva
Arvostelut

Chronicles of Chaos:
Imperiumi: 7/10
The Metal Observer:
Metal Storm: 9.6/10
Aiheesta muualla

Eskhata Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Eskhata Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
FS Altaïr (M771)

| Altaïr |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Socarenam, Boulogne sur Mer
Kölinlasku:  7. kesäkuuta 1993
Laskettu vesille:  15. marraskuuta 1993
Palveluskäyttöön:  9. heinäkuuta 1994
Tekniset tiedot
Uppouma:  340 t
Pituus:  28,3 m
Leveys:  7,7 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  1 x Baudouin-dieselmoottori, 800 bhp
Nopeus:  10 solmua
Miehistöä:  25
Aseistus
Aseistus:  ei
Altaïr (runkonumero M771) on Ranskan laivaston 1994 palvelukseen otettu Antarès-luokan miinantorjunta-alus (ransk. Bâtiments remorqueurs de sonars).
Valmistus

Alus tilattiin Boulogne sur Meristä Socarenamilta, missä köli laskettiin 7. kesäkuuta 1993. Se laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 15. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 9. heinäkuuta 1994.
Palvelus

Alus modernisoitiin 7. joulukuuta 2005, jolloin sen kaikuluotain vaihdettiin Thales DUBM-44:ään. Se oli 2014 palveluksessa Brestissä.
Estadio Vicente Calderón

| Estadio Vicente Calderón |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Madrid, Espanja
Koordinaatit:  40° 24′ 6.19″ N  3° 43′ 14.18″ W
Rakennustyöt aloitettu:  3. elokuuta 1959
Avattu:  2. lokakuuta 1966, valmistui 1970
Remontoitu:  1972 ja 1982
Suljettu:  28. toukokuuta 2017
Purettu:  13. helmikuuta 2019 –  6. heinäkuuta 2020
Omistaja:  Atlético Madrid (1966–2017) Madridin kaupunki (2017–2020)
Kenttä:  luonnonnurmi
Kustannukset:  451 miljoonaa pesetaa
Arkkitehti:  Javier Barroso  ja  Miguel Ángel García Lomas
Aiemmat nimet:  Estadio Manzanares
Katsojakapasiteetti
 54 907 (2019) 
Kentän mitat
 105 × 70 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Vicente Calderón oli jalkapalloseura Atlético Madridin kotikenttä 51 kauden ajan. Stadion sijaitsi Espanjan pääkaupungin Madridin keskustassa Manzanaresjoen rannalla. Stadion avattiin 2. lokakuuta 1966, ja ensimmäinen ottelu oli samana päivänä pelattu Atlético Madrid vastaan Valencia, joka päättyi tasan 1–1. Stadionin pääkatsomon rakennustyöt olivat tällöin vielä kesken rahoitusongelmien vuoksi. Vasta vuonna 1970 62 000 -istumapaikkainen stadion oli kokonaisuudessaan valmis.
Stadionin alkuperäinen nimi oli Estadio Manzanares, mutta se muutettiin vuonna 1972 seuran puheenjohtajana vuodesta 1964 toimineen ja uuden stadionin rakennustöitä johtaneen Vicente Calderónin kunniaksi. Calderón toimi Atléticon puheenjohtajana 21 vuoden ajan vuosina 1964–1980 ja 1982–1987.
Vuoden 1982 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa se toimi kolmen Lohko D:n puolivälieräottelun pelipaikkana.
Estadio Vicente Calderónin kapasiteetti oli ennen purkamistaan 54 907 istumapaikkaa. Stadionin purkutyöt alkoivat vuonna 2019 ja jatkuivat vuoteen 2020 saakka. Atlético muutti kaudella 2017–2018 uudelle Metropolitano-stadionille.
1982 MM-kilpailuiden ottelut Vicente Calderónilla

Estadio Vicente Calderónilla pelattiin vuoden 1982 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden puolivälierälohko D:n ottelut.
| Päivä | Kotijoukkue | Tulos | Vierasjoukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 28. kesäkuuta 1982 |  Itävalta | 0–1 |  Ranska |
| 1. heinäkuuta 1982 |  Itävalta | 2–2 |  Pohjois-Irlanti |
| 4. heinäkuuta 1982 |  Ranska | 4–1 |  Pohjois-Irlanti |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Estadio Vicente Calderón Google Maps -palvelussa (englanniksi)
FS Amiral Aube (1902)

| Amiral Aube |
| --- | --- |
 Amiral Aube

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chantiers de Penhoët, St. Nazaire
Kölinlasku:  9. elokuuta 1899
Laskettu vesille:  9. toukokuuta 1902
Palveluskäyttöön:  17. huhtikuuta 1904
Poistui palveluskäytöstä:  4. huhtikuuta 1922
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 15. syyskuuta 1922
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 534 t
Pituus:  139,8 m
Leveys:  20,2 m
Syväys:  7,7 m
Koneteho:  20 500 hv
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  615
Aseistus
Aseistus:  2 × 194 mm/40 Mle 1893 -tykkiä 8 × 164 mm/45 Mle 1893 -tykkiä 6 × 100 mm/55 tykkiä 18 × 47 mm/55 Hotchkiss -tykkiä 5 × torpedoputkea
FS Amiral Aube oli 1900-luvun alussa valmistettu Ranskan laivaston Gloire-luokan panssariristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin St. Nazairesta Chantiers de Penhoëtin telakalta, missä köli laskettiin 9. elokuuta 1899. Alus laskettiin vesille 9. toukokuuta 1902 ja otettiin palvelukseen 17. huhtikuuta 1904.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 15. syyskuuta 1922.
FS Amazone (S639)

| Amazone |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Cherbourg
Kölinlasku:  lokakuu 1955
Laskettu vesille:  3. huhtikuuta 1958
Palveluskäyttöön:  1. heinäkuuta 1959
Poistui palveluskäytöstä:  2. kesäkuuta 1980
Tekniset tiedot
Uppouma:  543 t (pinnalla) 669 t (sukelluksissa)
Pituus:  49,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  5,8 m
Syväys:  4 m
Koneteho:  2 x 12-sylinteristä dieselmoottoria, 1 060 shp 1 x sähkömoottori 1 300 hv
Nopeus:  12,5 solmua (pinnalla) 16 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  39
Aseistus
Aseistus:  4 × 550 mm torpedoputkea, joihin 8 torpedoa
Amazone (runkonumero S639) oli Ranskan laivaston Aréthuse-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta, missä köli laskettiin lokakuussa 1955. Se laskettiin vesille 3. huhtikuuta 1958 ja otettiin palvelukseen 1. heinäkuuta 1959.