stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tokion metro
Historia

Tokion metron historia alkaa Tokion maanalaisen rautatieosakeyhtiön (jap. 東京地下鉄道株式会社, Tōkyō chikatetsudō kabushikigaisha) perustamisesta vuonna 1920. Yhtiö rakensi kaupungin ensimmäisen metrolinjan Asakusan ja Uenon välille vuosina 1925–1927. Tämä nykyisin Ginza-linjaan kuuluva osuus oli vain 2,2 kilometrin pituinen, mutta sitä laajennettiin vuonna 1934 Shinbashiin ja 1930-luvun loppuun mennessä Shibuyaan, kun yhtiö aloitti vastavuoroisen liikennöinnin sinne johtavalla Tokion pikarautatieosakeyhtiön (jap. 東京高速鉄道株式会社, Tōkyō kōsokutetsudō kabushikigaisha) linjalla. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 linjaa liikennöimään perustettiin ”keisarillisen pääkaupungin pikaliikenteen laitos” (jap. 帝都高速度交通営団, Teito kōsokudo kōtsūeidan) eli lyhyemmin Eidan.
Ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen rakennettu linja oli Marunouchi-linja, jonka ensimmäinen osuus Ikebukurosta Ochanomizuun valmistui vuonna 1954. Shinjukuun linjaa jatkettiin vuonna 1959. Nämä Tokion metron ensimmäiset kaksi linjaa rakennettiin kansainvälisellä 1 435 mm raideleveydellä, mutta myöhemmät linjat pääosin kapealla 1 067 mm raideleveydellä, mikä sallii läpiajoliikenteen metrolinjoilta muiden Tokion alueella lähijunaliikennettä harjoittavien rautatieyhtiöiden linjoille. 1960–1970-luvuilla Eidanin metroverkko laajeni nopeasti: Hibiya-linjan ensimmäinen osuus avattiin vuonna 1961, Tōzai-linjan vuonna 1964 ja Chiyoda-linjan vuonna 1969. Tällöin Eidanilla oli käytössään jo yli 100 kilometriä metrolinjaa. Vuonna 1974 avattiin vielä Yūrakuchō-linjan ensimmäinen osuus ja vuonna 1991 Nanboku-linjan ensimmäinen osuus.
Tokion metropolin hallinto päätti vuorostaan oman metrolinjansa rakentamisesta 1954. Nykyisen Asakusa-linjan ensimmäinen osuus avattiin jo 1960, ja samalla aloitettiin vastavuoroinen liikennöinti Keisei-rautateiden kanssa. Mita-linja avattiin vuonna 1968, Shinjuku-linja taas aloitti liikennöinnin 1978 ja sitä laajennettiin vähitellen 1980-luvun kuluessa. Ōedo-linjan ensimmäinen osuus Nerimasta Hikarigaokaan avattiin 1991, mutta lopullisesti kaupungin keskustan kiertävä ympyrälinja valmistui vasta vuonna 2000. Molemmissa metroissa kelpaava matkakortti otettiin käyttöön ensimmäisen kerran vuonna 1996, yhteinen Passnet-matkakorttijärjestelmä vuonna 2000 ja ladattava Pasmo-sirukortti vuonna 2007.
20. maaliskuuta 1995 Korkein totuus -lahko teki Tokion metroon sariinikaasuiskun, jossa kuoli 13 henkeä ja loukkaantui eri tavoin noin 5 500. Hyökkäyksessä viisi lahkon jäsentä nousi eri metrojuniin, jotka olivat kaikki matkalla Tsukijin metroasemalle. Hyökkääjät laskivat samanaikaisesti sariinikaasusäiliön junan lattialle, puhkaisivat sen ja pakenivat paikalta.
Vuonna 2004 Eidan yksityistettiin ja siitä tehtiin Tōkyō metro, josta 53,4 prosenttia omistaa Japanin valtio ja 46,6 prosenttia Tokion metropolin hallinto. Sen verkoston toistaiseksi uusin linja, Fukutoshin-linja, avattiin vuonna 2008.
Vastavuoroinen liikennöinti

Kuten monet muutkin japanilaiset metrot, Tōkyō metro ja Toei-metro harjoittavat muiden rautatieyhtiöiden kanssa vastavuoroista liikennöintiä. Metrolinjat ovat siten muiden rautatieyhtiöiden junien läpiajettavissa, ja metroverkko laajentuu näiden vaihdottomien yhteyksien kautta huomattavasti kauemmaksi kaupungin ydinalueelta:
Vastavuoroinen liikennöinti > Tōkyō metro

|  | Linja | Läpiajettava yhteys |
| --- | --- | --- |
| H | Hibiya-linja | Tōbu-rautateiden Nikkō-linja (Minami-Kurihashiin saakka) |
| T | Tōzai-linja | JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja (Mitakaan saakka) |
| T | Tōzai-linja | JR Higashi-Nihonin Sōbu-päälinja (Tsudanumaan saakka) |
| T | Tōzai-linja | Tōyō-rautateiden Tōyō-pikalinja (Tōyō-Katsutadaihin saakka) |
| C | Chiyoda-linja | Odakyū-rautateiden Odawara-linja ja Tama-linja (Karakidaan ja Iseharaan saakka) |
| C | Chiyoda-linja | JR Higashi-Nihonin Jōban-linja (Torideen saakka) |
| Y | Yūrakuchō-linja | Tōbu-rautateiden Tōjō-linja (Shinrinkōeniin saakka) |
| Y | Yūrakuchō-linja | Seibu-rautateiden Yūrakuchō-linjan kautta Ikebukuro-linjalle (Hannōhon saakka) |
| Z | Hanzōmon-linja | Tōkyū-rautateiden Den’entoshi-linja (Chūō-Rinkaniin saakka) |
| Z | Hanzōmon-linja | Tōbu-rautateiden Skytree-linja, Nikkō-linja ja Isesaki-linja (Minami-Kurihashiin ja Kukiin saakka) |
| N | Nanboku-linja | Tōkyū-rautateiden Meguro-linja (Hiyoshiin saakka) |
| N | Nanboku-linja | Saitama-rautateiden Saitama-pikalinja (Urawa-Misonoon saakka) |
| F | Fukutoshin-linja | Tōbū- ja Seibu-rautateiden linjat yhdessä Yūrakuchō-linjan kanssa |
| F | Fukutoshin-linja | Tōkyū-rautateiden Tōyoko-linjan kautta Minatomirai-linjalle (Motomachi-Chūkagaihin saakka) |
Vastavuoroinen liikennöinti > Toei-metro

|  | Linja | Läpiajettava yhteys |
| --- | --- | --- |
| A | Asakusa-linja | Keikyū-rautateiden Keikyū-päälinjan kautta Kurihama-linjalle (Misakiguchiin saakka) ja Keikyūn lentoasemalinjalle (Hanedan lentoasemalle saakka) |
| A | Asakusa-linja | Keisei-rautateiden Keisei-päälinja, Hokusō-rautateiden Hokusō-linja ja Shibayama-rautateiden Shibayama-linja (Naritan lentoasemalle ja Shibayama-Chiyodaan saakka) |
| I | Mita-linja | Tōkyū-rautateiden Meguro-linja (Hiyoshiin saakka) |
| S | Shinjuku-linja | Keiō-rautateiden Keiō-linja (Takaosanguchiin saakka) |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tokion metro Wikimedia Commonsissa
Eidanin juna Marunouchi-linjalla vuonna 1977
Ginza-linjan juna saapumassa Shibuyan metroasemalle
Juna Fukutoshin-linjalla
Kimmo Rauhamäki

Kimmo Rauhamäki (s. 31. maaliskuuta 1951 Längelmäki) on suomalainen suunnistaja.
Jämsänkosken Retki-Veikkoja, Ikaalisten Nouseva-Voimaa, Tampereen Yritystä ja Vaajakosken Terää edustanut Rauhamäki osallistui suunnistuksen MM-kisoihin Aviemoressa 1976. Hän oli viestijoukkueen ankkurina tuomassa Suomelle pronssia. Rauhamäen suoritusta tuossa kisassa haittasi se, että hänen kompassistaan valuivat nesteet ulos kesken matkan.
Saavutukset

MM-pronssia viestissä 1976
Jukolan viestin voitto 1977, ankkuriosuus
Kirsti Siitonen

Kirsti Siitonen (o.s. Tuominen, 16. kesäkuuta 1951 Rauma – 6. maaliskuuta 2020 Turku) oli suomalainen suomen kielen lehtori ja suomi toisena ja vieraana kielenä -alan kehittäjä. Siitonen opetti ja tutki suomen kieltä Turussa, Jyväskylässä sekä ulkomailla – erityisesti Saksassa – vuodesta 1976 lähtien pääasiassa toisena ja vieraana kielenä. Vuodesta 1993 hän työskenteli Turun yliopistossa, josta jäi eläkkeelle vuonna 2017.
Siitosen väitöskirja Agenttia etsimässä. U-verbijohdokset edistyneen kielenoppijan ongelmana (1999) oli toinen väitöskirja, joka käsitteli suomen kieltä sitä toisena tai vieraana kielenä oppivan näkökulmasta. Siitosen aloitteesta myös alettiin 1980-luvun lopulla kehittää yhtenäistä suomen kielen tasokoejärjestelmää suomenoppijoiden kielitaidon arvioimiseksi.
Kirsti Siitonen oli naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Siitonen menehtyi pitkään sairastettuaan 68-vuotiaana.
Kimmo Rintanen

| Kimmo Rintanen |
| --- | --- |
 Kimmo Rintanen HC Luganon paidassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1973 (ikä 51) Rauma, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Rintsi
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1990–2012
Seurat:  Lukko (SML)   TPS (SML)   Jokerit (SML)   EHC Kloten (NLA)   HC Lugano (NLA)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Nagano 1998 | Jääkiekko |  |
| MM-kisat  | MM-kisat  | MM-kisat  |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 1998 | Jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Norja 1999 | Jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Saksa 2001 | Jääkiekko |  |
|  Pronssia | Venäjä 2000 | Jääkiekko |  |
Kimmo Taneli Rintanen (s. 7. elokuuta 1973 Rauman maalaiskunta) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja olympiamitalisti.
Rintanen tunnettiin erityisesti herrasmiespelaajana, joka voitti SM-liigan herrasmiespelaajan palkinnon neljä kertaa. Hän kunnostautui myös maalintekijänä.
Hän ei pelannut enää kauden 2012–2013 aikana otteluakaan ja ilmoitti helmikuussa 2013 lopettavansa pelaajauran rannevamman takia, koska ei saanut rannettaan pelaamisessa vaadittavaan kuntoon. Saman kauden aikana hänet nimettiin Sveitsin pääsarjassa NLA:ssa pelaavan EHC Klotenin apuvalmentajaksi, kun joukkue taisteli vielä pääsystä pudotuspeleihin. Hän sai potkut EHC Klotenin apuvalmentajan tehtävästä joulukuussa 2014 joukkueen huonon menestyksen takia (38 pistettä 31 ottelusta).
Rintanen pelasi uransa aikana yhden olympiaturnauksen Naganossa 1998 saavuttaen olympiapronssia ja seitsemät MM-kisat, joista vuosina 1998, 1999 ja 2001 saavutuksena hopeamitali ja vuonna 2000 pronssimitali. Hän pelasi urallaan 86 miesten A-maaottelua tehden niissä 15 maalia ja 41 tehopistettä. Rintanen kuului vuosina 1998–2003 Suomen jääkiekkomaajoukkueen valmentajan Hannu Aravirran luottomiehistöön.
Kapeajärvi (Viitasaari)

| Kapeajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Viitasaari
Koordinaatit:  63°03′05″N, 25°44′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen pohjoisosan alue (14.43)
Laskujoki:  Kapeajoki Myllylampeen 
Järvinumero:  14.431.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  107,2 m  
Pituus:  810 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  1,732 km  
Pinta-ala:  4,599 ha  
Tilavuus:  0.000034 km³ 
Keskisyvyys:  0,75 m  
Suurin syvyys:  1,5 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKapeajärvi 
Kapeajärvi  on Keski-Suomessa Viitasaarella  Jurvansalon lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 810 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,6 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 34 500 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,8 metriä ja suurin syvyys on 1,5 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen pohjoisosan alueella (14.43), jonka Ylä-Keiteleen lähi-alueeseen (14.431) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,2 metriä mpy.
Keijunruusu

| Keijunruusu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Ruusut Rosa
Lajikeryhmä::  Rosa Rugotida-ryhmä
Lajike::  Rosa ’Dart's Defender’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keijunruusu (Rosa ’Dart's Defender’) on Rosa Rugotida-ryhmään eli nukkekurtturuusuihin kuuluva ruusulajike, jolle on tunnusomaista puolikerratut, violetinpunaiset, ruusuntuoksuiset kukat. Joissakin lähteissä keijunruusu luetaan kuuluvaksi Rosa Rugosa-ryhmään eli tarhakurtturuusuihin.
Alkuperä

Keijunruusu on Pohjois-Amerikassa luonnonvaraisena kasvavan nukkeruusun (Rosa nitida) ja hansaruusun risteytys. Se risteytettiin Hollannissa Darthuisin taimitarhassa vuonna 1971.
Kuvaus

Keijunruusu kasvaa Suomessa 1–1,2 metriä korkeaksi pensaaksi. Sen kasvutapa on aluksi nuokkuva, mutta vanhemmiten pensas muuttuu pystykasvuiseksi. Versot ovat piikkiset. Lehdet ovat pienikokoisia, kiiltäviä ja pitkänomaisen soikeita. Syksyllä ne saavat kellanpunaisen värin. Kesäkuun loppupuolella alkava melko voimakastuoksuinen kukinta kestää elokuun alkuun. Kukat ovat halkaisijaltaan 6–9 cm, puolikerrannaiset ja violetinpunaiset. Nuoret heteet ovat ruskeankeltaiset. Kukan tuoksu on miellyttävä, raikas ja pohjatuoksuna ruusun tuoksu. Ruusu kukkii saman vuoden versoilla. Se muodostaa syksyllä runsaasti punaisia, naurismaisia kiulukoita. Lajike leviää juurivesoilla. Se viihtyy aurinkoisella ja puolivarjoisella paikalla, vettä läpäisevässä, keskiravinteisessa, tuoreessa maassa. Ruusu sietää hyvin auringon paahdetta ja jonkin verran myös kuivuutta. Keijunruusu menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–IV.
Keijukorennot

| Keijukorennot |
| --- | --- |
 Sirokeijukorentokoiras (Lestes sponsa)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Sudenkorennot Odonata
Alalahko::  Hentosudenkorennot Zygoptera
Heimo::  Keijukorennot Lestidae  Calvert, 1901
Katso myös
   Keijukorennot Wikispeciesissä   Keijukorennot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keijukorennot (Lestidae) ovat hentosudenkorentoja. Ne ovat pienikokoisia, sinisen- ja vihreänkirjavia tai ruskeita loppukesän lajeja. Lestes-suvun keijukorennot pitävät siipiä tyypillisesti hieman auki levitettyinä. Sympecma-suvun kirsikorennot ovat poikkeuksellisia sudenkorentoja, sillä ne talvehtivat aikuisina. Ne muistuttavat ulkoisesti enemmän tytönkorentoja.
Keijukorennot elävät lähes kaikenlaisissa biotoopeissa. Suomen keijukorennot jaetaan kahteen sukuun.
Lajeja > Keijukorennot Lestes

isokeijukorento (Lestes dryas)
sirokeijukorento (Lestes sponsa)
hentokeijukorento (Lestes virens)
Lajeja > Kirsikorennot Sympecma

lännenkirsikorento (Sympecma fusca)
idänkirsikorento (Sympecma paedisca)
Keijukorennoista on Suomessa rauhoitettu yksi laji, idänkirsikorento.
Keijunportaat

| Keijunportaat |
| --- | --- |
 Japaninkeijunporras (Anisocampium niponicum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Saniaiset Pteridophytina
Luokka::  Pteridopsida
Lahko::  Polypodiales
Heimo::  Hiirenporraskasvit Athyriaceae
Suku::  Keijunportaat Anisocampium  C.Presl.
Katso myös
   Keijunportaat Wikispeciesissä   Keijunportaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keijunportaat (Anisocampium) on hiirenporraskasvien (Athyriaceae) heimoon kuuluva saniaissuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi neljä lajia sekä yksi lajiristeymä. Suvun lajit kasvavat Itä- ja Kaakkois-Aasiassa kosteissa metsissä merenpinnan tasolta aina noin 1900 metrin korkeuteen asti.
Lajeja ja lajiristeymiä

Anisocampium cumingianum
Anisocampium cuspidatum
Anisocampium niponicum – japaninkeijunporras
Anisocampium sheareri
Anisocampium × saitoanum
Keijunportaat luokitellaan myös hiirenportaiden (Athyrium) synonyymiksi ja edellä mainitut lajit tähän sukuun.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Keijunportaat (Anisocampium)
Flora of China: Anisocampium (englanniksi)
Keijunliljat

| Keijunliljat |
| --- | --- |
 Keijunlilja Gloriosa superba.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Yläkaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Liliales
Heimo::  Myrkkyliljakasvit Colchicaceae
Tribus::  Colchiceae
Suku::  Keijunliljat Gloriosa  L.
Tyyppilaji
 keijunlilja Gloriosa superba L. (1753) 
Katso myös
   Keijunliljat Wikispeciesissä   Keijunliljat Commonsissa 
  Tieteelliset nimet: 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keijunliljat (Gloriosa) on kasvisuku, joka kuuluu myrkkyliljakasvien (Colchicaceae) heimoon. Sukuun kuuluu yksitoista lajia. Siihen sisältyy muun muassa huonekasvina kasvatettu keijunlilja (Gloriosa superba).
Lajeja

kiertolilja (Gloriosa modesta, syn. Littonia modesta)
keijunlilja (Gloriosa superba)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Gloriosa
Suomen Lajitietokeskus: Keijunliljat – Gloriosa
ITIS: Gloriosa (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Gloriosa (englanniksi)
Flora of China: Gloriosa (englanniksi)
Kimmo Saares

Kimmo Saares (s. 27. tammikuuta 1961) on suomalainen pappi ja toimittaja. Hän on valmistunut teologian maisteriksi vuonna 1992.
Saares toimittaa ja juontaa Yle TV1 -kanavan esittämää Aamusydämellä-keskusteluohjelmaa yhdessä Hilla Blombergin kanssa. Saares on tehnyt Yleisradiolle myös muita televisio- ja radio-ohjelmia, kuten Kirkko näinä päivinä ja Tänään iltapäivällä, sekä työskennellyt tuottaja-toimittajana Kotimaa-yhtiöissä. Papiksi Saares vihittiin vuonna 1994. Tässä ammatissa hän on keskittynyt paljolti diakoniatyöhön. Vuodesta 2011 Saares on työskennellyt Korson seurakunnassa virkaa tekevänä kirkkoherrana.
Saares asuu Helsingissä. Hän harrastaa urheilua ja puutarhanhoitoa.
Valikoituja televisio-ohjelmia

TunneMies. 8-osainen asiaohjelma. 2009. Tuottaja, käsikirjoittaja ja toimittaja
Tosi tarina: Sinnittelijät. 2008. Tuottaja ja käsikirjoittaja
Aamusydämellä. 2007–. Asiaohjelma. Toimittaja-juontaja
Tosi asiaa – kun isoäiti Suomeen hiihti. 1994. Dokumentti. Käsikirjoittaja, toimittaja & ohjaaja
Valikoituja julkaisuja

Innovatiivinen työote diakoniassa – Diakonian vuosikirja 2006. Toim. yhdessä Raili Suvirannan kanssa. 2006.
EU-etsijän rahoitusopas. 1999.
Terveyden portinvartijat: preventio ja asiantuntijavalta terveydenhuollon eettisenä ongelmana. Muut kirjoittajat: J-M Karjalainen, M. Lindqvist, P. Voutilainen. 1991.
Kids’ WB

| Kids’ WB |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  9. syyskuuta 1995 28. huhtikuuta 2008 (internet sivustona)
Lähetykset loppuivat:  17. toukokuuta 2008
Omistaja:  Time Warner Warner Bros.
Maa:  Yhdysvallat
Näkyvyysalue:   Yhdysvallat  Puerto Rico
Kotisivu:  Kid's WB.com Kid's WB Jr.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kids’ WB on yhdysvaltalainen internetsivusto, joka esittää Warner Bros. Animationin animaatiosarjoja. Alun perin Kids' WB oli lauantaiaamun televisio-osio The CW:n viikonlopun ohjelmistossa, joka aloitti lähetyksensä 9. syyskuuta 1995. Kanava kuitenkin päätettiin lopettaa heikon mainostamisen vuoksi, sekä kovan kilpailun muiden yhtiöiden kanssa. 17. toukokuuta 2008 Kids’ WB lähetti viimeiset lähetyksensä, jonka jälkeen sen tilalle tuli The CW4Kids, 4Kids Entertainmentin ostaessa itselleen lähetysaikaa The CW:ltä.
28. huhtikuuta 2008 Warner Bros. ilmoitti Kids’ WB:n palaavan takaisin internetsivustona, jossa he esittävät kolmella sivukanavalla Kids’ WB:llä, Kids’ WB, Jr.:lla, ja DC HeroZonella pääasiassa Warnerin tuottamia animaatiosarjoja, jotka näkyvät vain Yhdysvalloissa asuville.
Trickster (sarjakuvahahmo)

Trickster (suom. Kujeilija tai Silmänkääntäjä) on nimitys kolmelle DC Comicsin sarjakuvissa esiintyneelle superroistolle, joista kaksi ovat olleet Salaman vastustajia. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran The Flash #113 tarinassa kesä/heinäkuussa 1960 ja hänet loivat John Broome ja Carmine Infantino. Hahmon toinen versio esiintyi The Flash (vol. 2) #183 tarinassa huhtikuussa 2002 ja hänet loivat Geoff Johns ja Scott Kolins.
Muussa mediassa > Animaatiossa

James Jessen versio Tricksteristä esiintyi Justice League Unlimited -sarjan jaksossa "Flash and Substance", jossa häntä ääninäytteli Mark Hamill. Tämä versio on suunniteltu muistuttamaan Hamillin aiempaa kuvausta, ja sen kuvataan olevan tietoinen psykoosistaan. Hän yrittää auttaa Konnia heidän kostossaan Salamaa vastaan, mutta he eivät ole samaa mieltä hänen omituisesta suunnitelmastaan ​​ja hylkäävät hänet. Tyytymättömänä tähän, Trickster suuntaa superroistobaariin, jonne Salama, Batman ja Orion saapuvat kuulustelemaan häntä saadakseen tietoja pikamiehen salamurhaajista. Batman ja Orion yrittävät käyttää voimaa, mutta Salama ottaa vallan ja kohteliaasti vakuuttaa Tricksterin kertomaan heille Konnien suunnitelmista vastineeksi siitä, että Trickster antaa itsensä ilmi ja palaa sairaalaan.
James Jessen versio Tricksteristä esiintyi Justice League Action sarjan lyhytanimaatiojaksossa "Missing the Mark", jossa häntä ääninäytteli Mark Hamill.
James Jessen versio Tricksteristä esiintyi Scooby-Doo and Guess Who? sarjan jaksossa "One Minute Mysteries!", jossa häntä ääninäytteli Mark Hamill.
Axel Walkerin versio Tricksteristä esiintyi animaatioelokuvassa Lego DC Comics Super Heroes: Justice League: Attack of the Legion of Doom, jossa häntä ääninäytteli Mark Hamill.
Muussa mediassa > Televisiossa

James Jessen versio Tricksteristä esiintyi vuoden 1990 Flash-televisiosarjassa, jossa häntä esitti Mark Hamill. Tämä versio, joka tunnetaan myös nimellä James Montgomery Jesse, on etsintäkuulutettu rikollinen psykopaatti, joka on syyllistynyt joukkomurhiin eri osavaltioissa ja jota aiemmin palveli apuri nimeltä Prank.
James Jessen ja Axel Walkerin versiot Tricksteristä esiintyivät vuoden 2014 The Flash televisiosarjassa, jossa heitä esittivät Mark Hamill ja Devon Graye.
Videopeleissä

James Jessen versio Tricksteristä esiintyi vuoden 1993 Flash-videopelissä.
James Jessen versio Tricksteristä esiintyi DC Universe Online -pelissä, jossa häntä ääninäytteli Paul Wensley.
Axel Walkerin versio Tricksteristä esiintyi pelattavana hahmona Lego Batman 3: Beyond Gotham -pelissä, jossa häntä ääninäytteli Troy Baker.
Axel Walkerin versio Tricksteristä esiintyi pelattavana hahmona Lego DC Super-Villains -pelissä, jossa häntä ääninäytteli Mark Hamill.
Kinue Hitomi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kinue Hitomi vuonna 1928  |  Kinue Hitomi vuonna 1928  |  Kinue Hitomi vuonna 1928  |  |
Maa:  Japani
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Amsterdam 1928 | 800 metriä |  |
| Naisten maailmankisat  | Naisten maailmankisat  | Naisten maailmankisat  |  |
|  Kultaa | Göteborg 1926 | pituushyppy |  |
|  Kultaa | Göteborg 1926 | vauhditon pituushyppy |  |
|  Kultaa | Praha 1930 | pituushyppy |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1926 | kiekonheitto |  |
|  Hopeaa | Praha 1930 | kolmiottelu |  |
|  Pronssia | Göteborg 1926 | 100 jaardia |  |
|  Pronssia | Praha 1930 | 60 metriä |  |
|  Pronssia | Praha 1930 | keihäänheitto |  |
Kinue Hitomi (jap. 人見 絹枝, 1. tammikuuta 1907 Okayama – 2. elokuuta 1931 Osaka) oli japanilainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hitomi oli 157 senttimetriä pitkä ja painoi 45 kilogrammaa.
Hitomi tuli Amsterdamissa järjestettyihin vuoden 1928 kesäolympialaisiin pituushypyn maailmanennätyksen haltijana. Hänelle selvisi vasta paikan päällä, että tuo laji ei ollut ohjelmassa. Niinpä Hitomi osallistui 100 metrille, korkeushyppyyn ja kiekonheittoon ilman suurempaa menestystä. 800 metrin juoksuun hän osallistui ensimmäistä kertaa elämässään, saavuttaen hopeaa Saksan Lina Radken jälkeen. Tuo mitali oli ensimmäinen japanilaisnaisen saavuttama olympiamitali. Naisten maailmankisoista Hitomi saavutti kolme kultaa, kaksi hopeaa ja kolme pronssia. Mitalit tulivat pituushypystä, kolmiloikasta, pikajuoksuista, kiekonheitosta ja keihäänheitosta.
Hitomi teki urallaan virallisen maailmanennätyksen 100 metrillä, 200 metrillä, pituushypyssä ja 1920–1930-luvuilla ennätysluettelossa olleessa kolmiottelussa (lajeina 100 m, korkeushyppy ja keihäänheitto). Lisäksi hän teki epävirallisia maailmanennätyksiä 200 metrillä, 400 metrillä, pituushypyssä ja kolmiloikassa. Hänen toukokuussa 1928 hyppäämänsä pituustulos 598 cm säilyi virallisena maailmanennätyksenä heinäkuuhun 1939 saakka.
Hitomi kuoli keuhkokuumeeseen elokuussa 1931, vain 24-vuotiaana.
Kiepenkerl

Kiepenkerl
Kiepenkerl on Jeff Koonsin suunnittelema patsas. Patsas on tehty kokonaan ruostumattomasta teräksestä. Patsas valmistui vuonna 1987. Patsas sijaitsee Hirshhorn Museum and Sculpture Gardenissa Washingtonin kaupungissa Yhdysvalloissa. Patsaan omistaa Smithsonian Institution.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirsti Rista

Kirsti Iris Rista (o.s. Siitonen, 2. tammikuuta 1935 Soanlahti – 12. heinäkuuta 2018 Mikkeli) oli suomalainen taidegraafikko, joka tunnettiin puupiirroksistaan.
Kirsti Rista opiskeli taidemaalariksi Suomen Taideakatemiassa 1957–1959. Ensinäyttelynsä hän piti vuonna 1961. 1970-luvun taitteessa hän opiskeli taidegrafiikkaa työväenopistossa Erkki Hervon, Pekka Mäkisen ja Viktor Kuuselan johdolla. Rista piti elämänsä aikana parikymmentä yksityisnäyttelyä ja oli mukana kymmenissä yhteisnäyttelyissä. Ristan töitä on muun muassa Helsingin kaupunginmuseon, Mikkelin kaupungin ja Mikkelin taidemuseon kokoelmissa.
Vuonna 2008 mikkeliläinen Rista sai Etelä-Savon taidetoimikunnan palkinnon elämäntyöstään.
Kirsti Rista oli aiemmin naimisissa valokuvaaja Simo Ristan kanssa. Heillä on viisi vuosina 1957–1963 syntynyttä lasta. Yksi heistä on puutaiteilija Ilona Rista.
Aiheesta muualla

Kirsti Rista taiteilijamatrikkelissa