stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arvosana
Arvosanat muualla > Tanska

Tanskassa on käytössä järjestelmä, jossa alin arvosana on -3 ja ylin 12.
| Arvosana | Määritelmä | Vastaava ECTS-arvosana |
| --- | --- | --- |
| 12 | erinomaisesta suorituksesta | A |
| 10 | erittäin hyvästä suorituksesta | B |
| 7 | hyvästä suorituksesta | C |
| 4 | tyydyttävästä suorituksesta | D |
| 02 | riittävästä suorituksesta | E |
| 00 | ei-riittävästä suorituksesta | FX |
| -3 | hyväksymättömästä suorituksesta | F |
Arvosanat muualla > Yhdysvallat

Yhdysvalloissa on käytössä arvosana-asteikko A-F. E-arvosanaa ei kuitenkaan enää ole, koska luultiin, että se tarkoittaa erinomaista (engl. excellent). Lisäksi arvosanaa voi tarkentaa, esimerkiksi C voi olla C+, C- tai C=.
| Arvosana | Prosenttiosuus | Sanallinen arvio |
| --- | --- | --- |
| A | 90-100 | erinomainen |
| B | 80-89 | erittäin hyvä |
| C | 70-79 | kehitystä vaaditaan |
| D | 60-69 | lähes hylätty |
| F | 0-59 | hylätty |
Aiheesta muualla

Salli Kankaanpää: Ylioppilastodistuksen arvosanat Kielipalstat. Kuukauden kielijutut. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 14.1.2015.
I Like It

| ”I Like It” Enrique Iglesias ft>  Pitbull |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Euphoria
 Julkaistu: 3. toukokuuta 2010
 Tuottaja(t): RedOne
 Tyylilaji: electropop
 Kesto: 03.50
 Levy-yhtiö: Universal Republic
Enrique Iglesiasin muut singlet
| ”Cuando Me Enamoro” 2010 | ”I Like It” 2010 | ”Heartbeat” 2010 |
Pitbullin muut julkaisut
| ”All Night Long” 2010 | ”I Like It” 2010 | ”DJ Got Us Fallin' in Love” 2010 |
I Like It on espanjalaislaulaja Enrique Iglesiasin kappale hänen ensimmäiseltä monikieliseltä studioalbumilta Euphoria. Sillä vierailee yhdysvaltalaisräppäri Pitbull. Molemmat artistit sanoittivat tämän electropop-kappaleen yhdessä RedOnen kanssa, joka myös tuotti sen. Kappale sisältää samplen Lionel Richien vuonna 1983 julkaistusta kappaleesta "All Night Long (All Night)". "I Like It" julkaistiin singlenä 3. toukokuuta 2010. Kappale oli myös mukana MTV:n tositelevisiosarjassa Jersey Shore. Versio jossa Pitbull ei ole mukana, löytyy myös Euphorian kansainväliseltä julkaisulta. Kappale julkaistiin myös Jersey Shoren soundtrack-levyn ensimmäisenä singlenä. Se oli myös Airtel 2010 Champions League Twenty20:n virallinen kappale. Se on myynyt jo pelkästään Yhdysvalloissa neljä miljoonaa,  sekä maailmanlaajuisesti yli kuusi miljoonaa kappaletta.
Käännös suomeksi
Omara Portuondo

Omara Portuondo vuonna 2015
Omara Portuondo Peláez (s. 29. lokakuuta 1930 Havanna, Kuuba) on maailmankuulu kuubalainen laulaja, jolla on sooloura sekä esiintymisiä varsin monissa kokoonpanoissa.
Omara Portuondo kertoo oppineensa ensimmäiset laulut perheeltään, johon laulu ja musiikki ovat kuuluneet olennaisena osana. Ensimmäinen julkinen esiintyminen hänellä oli vuonna 1945 Tropicana-klubilla Havannassa. Vuonna 1947 hän liittyi sisarensa Haydeen kanssa pianisti Frank Emilio Flynnin johtamaan Loquibambia Swing -nimiseen yhtyeeseen ja vuonna 1952 lähti käyntiin pianisti Aida Diestron johtaman neljän naisen vokalistiryhmä Quarteto las d'Aida, joka esiintyi viisitoista vuotta ja kiersi Yhdysvaltojakin. Kun Kuuban ja Yhdysvaltojen diplomaattisuhteet katkesivat 1967 ja monet kuubalaiset laulajat olivat poistuneet maasta, alkoi Omara Portuondon sooloura. Hän on käynyt useita kertoja Suomessakin 1970-luvulta lähtien. Vuonna 2011 hän esiintyi Helsingissä Buena Vista Social Clubin kanssa.
Omara Portuondo arvostaa klassista musiikkia, mutta erityisesti oman maansa perinteisen laulun melodioita ja rytmejä ja kertoo, että muusikoiden tehtävänä on luoda siihen soinnut.
Omara Portuondo on levyttänyt useasti. Ensimmäinen soololevy oli Maria Neagra vuonna 1959. Vielä vuonna 2008 ilmestyi Gracias ja vuonna 2011 yhdessä Omara & Chucho yhdessä pianisti Chucho Valdésin kanssa.
Tove Jansson

| Tove Jansson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1914 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 27. kesäkuuta 2001 (86 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  taidemaalari, kirjailija, sarjakuvataiteilija
Vanhemmat:  Viktor Jansson ja Signe Hammarsten-Jansson
Puoliso:  Tuulikki Pietilä
Kirjailija
Salanimi: Vera Haij (esikoisteos)
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aikakausi:  1928–1998
Esikoisteos:  Seikkailu merenpohjassa (1933)
Pääteokset:  Muumipeikko ja pyrstötähti (1946) Vaarallinen juhannus (1954) Taikatalvi (1957) Muumipappa ja meri (1965) Kuvanveistäjän tytär (1968) Muumilaakson marraskuu (1970) Kesäkirja (1972)
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Hans Christian Andersen -palkinto (1966) Pro Finlandia (1976) 
Aiheesta muualla
tovejansson.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tove Marika Jansson (9. elokuuta 1914 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 27. kesäkuuta 2001 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija, taidemaalari, pilapiirtäjä ja sarjakuvataiteilija, joka tunnetaan parhaiten muumihahmojen luojana. Taiteilijaperheeseen syntynyt Jansson oli lapsuudestaan asti tuottelias, ensin etenkin kuvataiteilijana ja myöhemmin kirjailijana ja kuvittajana. Menestykseen Jansson nousi 1940-luvulla, kun ensimmäiset muumikirjat ilmestyivät. Muumitarinoita valmistui Janssonin elämän aikana proosana ja kuvakirjoina noin 20, sanomalehtien sarjakuvina kaikkiaan 1500 sarjaa.
Boheemien, suvaitsevaisten ja humorististen muumien kautta Jansson on luontevasti käsitellyt myös vaikeita aiheita, kuten yksinäisyyttä, riittämättömyyttä ja kuolemaa. Muumikirjojen filosofia on antanut paljon myös aikuisille lukijoille, ja Jansson olikin koko tuotannossaan taitava lasten ja aikuisten roolien kuvaaja.
Myöhemmällä iällä Jansson keskittyi enemmän aikuisille tarkoitettuun kirjallisuuteen sekä kuvataiteeseen ja kirjojen kuvituksiin. 1970-luvun lopulta eteenpäin hän keskittyi teoksissaan yhä enemmän oman aikansa maailmaan ja etenkin ihmissuhteisiin. Myöhemmissä kirjoissa korostuu yhtäältä koti ja perusturva, toisaalta luova epävarmuus ja kaiken suhteellisuus.
Jansson piti itseään aina ensisijaisesti taidemaalarina. Janssonin merkittävintä kuvataiteellista tuotantoa ovat julkiset tilaustyöt ja koristelumaalaukset muun muassa Auroran lasten­sairaalaan, kouluihin ja lastentarhoihin.
Vuonna 2004 Jansson sijoittui 19. sijalle Yleisradion järjestämässä Suuret suomalaiset -äänestyksessä. Jansson on nykyisinkin yksi Suomen luetuimpia ja tunnetuimpia kirjailijoita. Hänen teoksiaan, etenkin muumikirjoja, on käännetty 45 kielelle, ja hän on Suomen käännetyin kirjailija. Lisäksi muumeista on tehty useita teatteri-, ooppera-, elokuva-, televisio- ja radiosovituksia. Janssonin alkuperäisiä satukuvituksia ja erikielisiä muumikirjoja on tallennettu Muumimuseoon (ent. Muumilaakso), joka on toiminut Tampereella vuodesta 1987.
Vuodesta 2020 lähtien Suomen sisäministeriö on suositellut, että Janssonin syntymäpäivänä 9. elokuuta liputetaan Janssonin sekä suomalaisen taiteen kunniaksi.
Elämä > Muumien synty

Muumien ajatus syntyi Tove Janssonin mielikuvituksessa jo 1930-luvulla. Ensimmäinen piirros muumista syntyi Janssonien kesäpaikan ulkohuussin seinälle. 1930-luvun alkupuolella hänen akvarelleissaan esiintyy mustia muumin kaltaisia olentoja, ja pian Jansson alkoi käyttää hahmoa Garmin pilapiirroksissaan, joissa se toimi tekijän tunnusmerkkinä yhdessä signeerauksen kanssa.
Varhaisessa vaiheessa hahmon nimi oli Snork (niisku), mutta myöhemmin se sai nimen Mumin tai Mumintroll (muumi/muumipeikko). Tämä nimi oli peräisin Tukholman taidekoulun ajoilta ja oli Toven enon Einar Hammarstenin keksimä. Tämä oli kertonut ruokaa näpistelevälle sisarentyttärelleen kauhutarinoita ruokakomerossa asuvasta ”muumipeikosta”. Alkuvaiheissaan muumit olivat pelottavia olentoja, mustia ja punasilmäisiä, eräänlaisia henkilökohtaisia demoneita. Ne olivat laihoja ja usein sarvipäisiä. Muumikirjojen myötä ne muuttuivat ystävällisiksi hahmoiksi.
Ensimmäisen muumikirjansa Småtrollen och den stora översvämningen (suom. Muumit ja suuri tuhotulva) Jansson kirjoitti talvisodan aikana, vuosina 1939–1940. Hän puhtaaksikirjoitti ja kuvitti kirjan jatkosodan jälkeen, ja se ilmestyi syksyllä 1945 Söderström & Co:n kustantamana. Viisikymmentä vuotta myöhemmin Jansson teki kirjan uuteen painokseen esipuheen, jossa hän selosti vaikuttimiaan ryhtyä kirjailijaksi:
Ensimmäistä muumikirjaa hädin tuskin huomattiin maailmansodan jälkeisillä kirjamarkkinoilla, ja siitä ilmestyi vain yksi – joskin myönteinen – arvostelu. Jansson oli kuitenkin innoissaan uudesta aluevaltauksesta ja ryhtyi välittömästi kirjoittamaan uutta muumikirjaa. Kometjakten (suom. Muumipeikko ja pyrstötähti) ilmestyi syksyllä 1946. Jansson teki kirjan pohjalta myös jatkosarjakuvan Mumintroll och jordens undergång (”Muumipeikko ja maailmanloppu”) joka ilmestyi vasemmistolaisessa Ny Tid -lehdessä 1947–1948. Muumien saama vastaanotto oli kuitenkin edelleen vaisu. Kometjakten sai hieman edeltäjäänsä enemmän huomiota, mutta sen myyntiluvut olivat huonot, ja Söderström & Co kieltäytyi julkaisemasta enempää muumikirjoja, koska piti niitä taloudellisesti kannattamattomina. Ny Tidin lukijat puolestaan valittivat, että muumiperhe on liian porvarillinen, eikä lehti tilannut Janssonilta enempää sarjakuvia.
Janssonin kirjoitustarmoa nämä takaiskut eivät kuitenkaan kyenneet lannistamaan. Kolmannen muumikirjan Trollkarlens hatt (suom. Taikurin hattu) hän vei kilpailevalle kustantajalle Schildtsille, joka julkaisi sen syksyllä 1948. Trollkarlens hatt oli Tove Janssonin kirjallinen läpimurto. Se sai ylistävät arvostelut sekä Suomessa että Ruotsissa, jossa se edeltäjiensä tapaan julkaistiin samaan aikaan. Kirjasta tehtiin myös nopeasti englanninkielinen käännös Finn Family Moomintroll, joka ilmestyi 1950.
Elämä > Ihmissuhteet

Ensimmäinen merkittävämpi rakkaussuhde Janssonilla oli 1935–1939 taidemaalari Sam Vannin kanssa. Sodan aikana Janssonilla oli 1941–1942 rakkaussuhde kuvataiteilija Tapio Tapiovaaraan. Vakavampi suhde oli 1940-luvun puolenvälin molemmin puolin vasemmistolaisen älykön ja kansanedustaja Atos Wirtasen kanssa, joka tiedetään muumiteosten hahmon Nuuskamuikkusen esikuvaksi. Jansson oli valmis avioitumaan Wirtasen kanssa.
27-vuotias Tove kirjoitti lokakuussa 1941 ystävälleen Evalle suhtautumisestaan miehiin:
” – minulla ei ole varaa eikä aikaa avioitua heistä kenenkään kanssa! En ehdi ihailla ja lohduttaa. Kyllähän minä säälin heitä, kyllähän minä pidän heistä mutta en halua omistaa elämääni esitykselle jonka läpi olen nähnyt. – Miesten sota! Näen miten työni käy, jos menen naimisiin. Sillä siitä ei pääse mihinkään, että minullakin on kaikki nuo naisten taipumukset lohduttaa, ihailla, alistua, luopua itsestäni. Minusta tulisi joko huono maalari tai huono vaimo. Enkä halua synnyttää lapsia, jotka tapetaan jossakin tulevassa sodassa!”
Atos Wirtasen empiessä avioitumisen suhteen Jansson tutustui naimisissa olevaan teatteriohjaaja Vivica Bandleriin 1946. Tästä muodostui hänen ensimmäinen naissuhteensa 32-vuotiaana. Tove ja Vivica ikuistuivat muumikirjoihin Tiuhtin ja Viuhtin muodossa (Tofslan och Vifslan); Jansson signeerasi töitäänkin Tofslan-nimellä. Jansson ikuisti Bandlerin Helsingin kaupungin häneltä 1947 tilaamaan "Juhlat kaupungissa" -freskoon. Suhde kuitenkin päättyi nopeasti, mutta ystävyys säilyi loppuelämän ajan. Jansson ja Bandler myös toteuttivat useita muuminäytelmiä yhdessä.
Vuodesta 1956 alkaen kuolemaansa 2001 saakka Janssonin elämänkumppani oli taidegraafikko Tuulikki Pietilä, jonka kanssa hän vietti kymmeniä kesiä Pellingissä sijaitsevassa Klovaharunin saaressa. He kirjoittivat yhdessä kirjan Haru, eräs saari (1996), jossa he kertoivat kesistään saarella. Jansson ja Pietilä asuivat ja pitivät yllä galleriaa Helsingin Kaartinkaupungissa Ullanlinnankadulla. Pietilän kuvaamista kaitafilmeistä on koottu useita televisiodokumentteja, joissa on käsitelty niin heidän kesiään Klovaharunilla kuin heidän matkusteluaan ympäri maailmaa. Pietilä oli Janssonin seuralainen Presidentinlinnan itsenäisyyspäiväjuhlissa vuonna 1992, ensimmäisenä samansukupuolisena parina. Tuulikki Pietilän selviä piirteitä löytyy 1957 julkaistun Taikatalvi-kirjan Tuutikista.
Elämä > Myöhempi elämä ja työt

Omien muumikirjojensa lisäksi Jansson kuvitti myös muita lastenkirjallisuuden klassikoita, kuten J. R. R. Tolkienin Hobitti eli sinne ja takaisin sekä Lewis Carrollin romaanin Liisan seikkailut ihmemaassa ja runoelman Kraukijahti ruotsinnokset. Hän on kirjoittanut myös useita aikuisille suunnattuja kirjoja, muun muassa novelleja. Muumi-sarjakuvia Jansson piirsi itse 1947–1961 suomalaisiin ja ulkomaisiin lehtiin, minkä jälkeen niitä jatkoi hänen veljensä Lars. Parhaimmillaan 1950-luvulla Muumipeikko-sarjakuva ilmestyi yli 40 maassa ja 60 kielellä.
Jansson kirjoitti ja kuvitti toistakymmentä muumikirjaa, joista viimeinen, Muumilaakson marraskuu, ilmestyi vuonna 1970. Sen jälkeen Jansson julkaisi aikuisille suunnattua proosaa: lapsuusmuistoja, matkakertomuksia, tiiviitä novelleja ja romaaneja ihmissuhteista, jopa jännitys- ja kauhutarinoita.
Jansson sai työstään useita palkintoja. Vuonna 1966 hän sai Hans Christian Andersenin palkinnon työstään lastenkirjallisuuden hyväksi. Valtion kirjallisuuspalkinnon hän sai vuosina 1963, 1971 ja 1982. Jansson sai myös Suomen Kulttuurirahaston palkinnon 1990 sekä Suomi-palkinnon 1993.
Vuonna 1986 Jansson ja Pietilä lahjoittivat Tampereen taidemuseolle teoskokonaisuuden, johon kuului yli tuhat Janssonin alkuperäiskuvitusta ja useita Pietilän rakentamia muumiaiheisia kuvaelmia. Lahjoitukseen sisältyi myös muumikirjojen erikielisiä käännöksiä ja yli kaksimetrinen muumitalo, jonka Jansson ja Pietilä olivat tehneet yhdessä ystävänsä, erikoislääkäri Pentti Eistolan kanssa. Kokoelmaa varten perustettiin erillinen Muumilaakso-museo, joka avasi ovensa yleisölle Tampereen pääkirjastotalo Metsossa keväällä 1987.
Elämä > Kuolema

Tove Jansson sairastui 1990-luvulla sekä keuhko- että rintasyöpään. Sairastumisensa myötä Jansson vetäytyi julkisuudesta; hänen viimeinen huomattava julkinen esiintymisensä oli vuonna 1994 Tampereella 80-vuotispäivänsä kunniaksi järjestetyssä kirjailijasymposiumissa. Jansson sai keväällä 2000 vaikean aivoverenvuodon. Hän vietti koko seuraavan vuoden sairaalassa ja kuoli 86-vuotiaana 27. kesäkuuta 2001. Hänet on haudattu sukuhautaan Hietaniemen hautausmaalle vanhempiensa sekä veljensä Larsin ja tämän vaimon Nitan viereen.
Taiteellinen tyyli ja merkitys > Kirjailijana

Janssonin ura lastenkirjailijana alkoi toisen maailmansodan aikana – hän halusi synkkyyden keskelle muistutuksen lapsuuden onnesta ja turvallisuudesta. Muumikirjoissa joudutaan yleensä seikkailuun, johon liittyy matka ja siltä paluu. Lopussa kotielämä palautuu aina turvallisiin uomiinsa. Muumit ovat boheemeja hahmoja, jotka eivät usko auktoriteetteihin. Boheemiuteen kuuluvat suvaitsevaisuus ja huumori. Muumit ovat kuitenkin melko materialistisia ja porvarillisia. Ulkoisen ja sisäisen tapahtumisen vuorottelussa muumikirjat nojaavat vahvasti myös sykliseen luonnon kiertokulkuun ja ihmisen ikäkausiin. Muumikirjojen sarja tuntuu vakavoituessaan kulkevan koko ajan syksyä ja talvea, autioitumista ja kuulasta selkeyttä kohti.
Suvi Aholan mukaan muumikirjojen suosiota selittävät varmasti eniten niiden psykologinen osuvuus ja kyky, jolla kirjailija tasapainottelee lapsen ja aikuisen maailman välissä. Muumikirjat ovat sekä lasten että aikuisten kirjoja.
Ruotsalaisen kirjallisuudentutkijan Boel Westinin mukaan Jansson käyttää läpi tuotantonsa monia eri kirjallisuudenlajeja. Hän siirtyy notkeasti sadusta seikkailukertomukseen ja fantasiaan, onpa kokeillut muistelmatekniikan parodiaakin Muumipapan urotöissä sekä Shakespearella leikittelevää, kohtauksittaista, dialogiin nojaavaa dramaattista kerrontaa Vaarallisessa juhannuksessa.
Myös niin sanottu yleisproosa eli aikuisille suunnatut romaanit ja novellit ovat Westinin mukaan Janssonille vain yksi kirjallisuudenlaji monen joukossa, yksi tapa kirjoittaa. Niissäkin hän vuorottelee lapsuusmuistelmista, matkakertomuksista ja psykologisista novelleista jännitys- ja kauhutarinoihin.
Taiteellinen tyyli ja merkitys > Kuvataiteilijana

Jansson piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä 1943. Melko myönteisistä arvioista huolimatta sen öljytöitä kritisoitiin viimeistelyn puutteesta: sommitelmissa ja asetelmissa oli liikaa yksityiskohtia ja sisältöjä. Ranskaan ja Italiaan 1948 suuntautunut matka selvensi Janssonin taiteellisia päämääriä, hän lakkasi kuormittamasta maalausten kuva-alaa ja tarkensi sommittelua. Tyylin ja muotokielen muuttuminen näkyvät jo yksityisnäyttelyssä 1955 yksinkertaisuutena ja abstraktia lähentelevänä pelkistämisenä.
Nonfiguratiivisiin töihin hän siirtyi kuitenkin vasta 1960-luvulla maalaustaiteensa toisella aktiivikaudella, kun hän piti kymmenessä vuodessa kaikkiaan viisi yksityisnäyttelyä. Silloinkin hän silti menetteli teknisesti samaan tapaan kuin ennen: lähtökohtana oli konkreettinen aihe. Taidehistorioitsija Erik Kruskopfin mukaan todellisuus pysytteli aina Tove Janssonin abstrakteimpienkin teosten pohjana. Abtrakteissa teoksissa oli mukana usein tunnistettava elementti kuten rantamaisema tai vaikkapa punainen takki.
Öljyvärimaalausten ja kirjankuvitusten lisäksi Jansson teki tilaustöinä monia seinämaalauksia julkisiin tiloihin kuten Auroran lastensairaalaan, Helsingin kaupungintalon ravintolaan ja Haminaan hotelli Seurahuoneelle. Teuvan kirkkoon hän teki alttaritaulun Kymmenen neitsyttä (1954).
Muistaminen > Palkintoja ja kunnianosoituksia

Suomen Taideyhdistyksen dukaattipalkinto 1938 (1. palkinto) ja 1953
Valtion kirjallisuuspalkinto 1963, 1971 ja 1982
Anni Swan -mitali 1964
Hans Christian Andersen -palkinto (kultamitali) 1966
Pro Finlandia -mitali 1976
Filosofian kunniatohtori Åbo Akademi 1978
Topelius-palkinto teoksesta Den farliga resan 1978
Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu 1980
Svenska kulturfondenin kunniapalkinto 1983
Suomen kulttuurirahaston palkinto 1990
Selma Lagerlöf -palkinto 1992
Taiteen Suomi-palkinto 1993
Mercuri Internationalin pronssiomena 1994
Ruotsin akatemian suuri palkinto 1994
Professorin arvo 1995
American-Scandinavian Foundationin kulttuuripalkinto 1996
WSOY:n Kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 1999
Le Prix de l'Office Chrétien du Livre
The Will Eisner Award Hall of Fame 2016.
Muistaminen > Muita huomionosoituksia

Tove Jansson sai oman nimikkoseuransa 9. marraskuuta 2007. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin entinen kansanedustaja ja europarlamentaarikko Kirsi Piha. Seuraan liittyi jo sen perustamisvaiheessa noin 50 henkilöä. Seuran tarkoituksena on edistää tietoutta Janssonin kirjallisuudesta ja elämästä sekä innostaa lukemisen harrastamiseen.
Vuonna 2014 Tove Janssonin syntymästä tuli kuluneeksi sata vuotta. Hänen elämäntyötään esiteltiin kevään ja kesän ajan laajassa juhlanäyttelyssä Ateneumin taidemuseossa. Syksyllä sama näyttely oli esillä Japanissa, jossa se kiersi viisi museota.
Kesällä 2014 Helsingin Katajanokalla sijaitseva Katajanokan puisto nimettiin Tove Janssonin puistoksi. Nimikkopuisto sijaitsee lähellä Janssonin lapsuudenkotia. Myös Tukholman kaupunki aikoi samana vuonna nimetä Janssonin mukaan kadun Kristinebergin kaupunginosassa Kungsholmenilla, jossa on entuudestaan paljon kuuluisien kirjailijoiden mukaan nimettyjä katuja. Hanke jouduttiin perumaan, koska Janssonin perikunta ei antanut sille lupaa ja hänen nimensä on rekisteröity tavaramerkki, jota ei saa käyttää luvatta.
Janssonin laajasta kirjeenvaihdosta julkaistiin syksyllä 2014 ruotsin- ja suomenkielinen valikoima Kirjeitä Tove Janssonilta, jonka ovat toimittaneet Boel Westin ja Helen Svensson.
Zaida Bergrothin ohjaama elämäkertaelokuva Tove sai ensi-iltansa Suomessa 2. lokakuuta 2020.  Elokuvan on käsikirjoittanut Eeva Putro ja tuottanut Helsinki-filmi. Elokuva keskittyy 1940–1950-luvun tapahtumiin ja se on kuvattu ruotsiksi. Nimiroolissa esiintyy Alma Pöysti. Myös Kesäkirjan pohjalta suunnitellaan elokuvaa Isossa-Britanniassa. Hanke etsii toistaiseksi rahoitusta.
Teuvan kirkossa esitettiin 2024 Tove Teuvalla -oopperaa, joka kuvasi Janssonin työtä hänen maalatessan kirkon alttaritaulua. Jorma Uotisen ohjaaman oopperan oli säveltänyt Uljas Pulkkis ja libreton kirjoittanut Gunilla Hemming.
Muistaminen > Postimerkit ja juhlarahat

Tove Janssonin kunniaksi on Suomessa julkaistu vuosina 1988–2022 toistakymmentä muumiaiheista postimerkkiä, postimerkkivihkoa ja ehiötä. Elokuussa 2004 juhlistettiin Janssonin 90. syntymävuotta julkaisemalla graafikko Päivi Vainionpään suunnittelema muumiaiheinen postimerkki sekä Pertti Mäkisen suunnittelema juhlaraha Tove Jansson ja Muumi. Toinen juhlaraha lyötiin vuonna 2014, ja samana vuonna julkaistiin myös kahden euron erikoiskolikko.
Luettelo postimerkkijulkaisuista:
2.5.1988: Finlandia 88 -postimerkkinäyttely (ehiökortti 1,80 mk)
9.10.1992: Nordia 1993 -postimerkkinäyttely (postimerkkivihko 4 × 2,10 mk)
27.1.1994: Ystävyydellä – Muumeja (postimerkkivihko 8 × 1. lk., 2 erilaista merkkiä)
15.1.1998: Muumeja (postimerkkivihko 4 × 1. lk.)
15.3.2000: Muumeja (postimerkkivihko 4 × 1. lk.)
7.5.2003: Muumit ja taikatalvi (postimerkkivihko 6 × 1. lk.)
9.8.2004: Muumit (erikoispaperille painettu 1. lk:n merkki)
9.5.2007: Muumilaakson kesä (postimerkkivihko 6 × 1. lk.)
6.5.2009: Muumit sarjakuvissa (postimerkkivihko 6 × 1. lk.)
6.5.2011: Kuinkas sitten kävikään? (postimerkkivihko 6 × 2. lk.)
6.5.2013: Muumisuosikit (postimerkkivihko 6 × 1. lk.)
31.1.2014: Tove Jansson 100 vuotta (pienoisarkki 2 × 1. lk.)
4.5.2015: Vanhat lelut – muumit (Europa-postimerkit 2 × 1. lk.)
24.5.2017: Muumien aikamatka (postimerkkivihko 5 × ulkomaan ikimerkki)
5.6.2019: Muumit: Neuvoja hyvään elämään (postimerkkivihko 6 × kotimaan ikimerkki)
22.1.2020: Muumit: Meidän meri (postimerkkivihko 6 × kotimaan ikimerkki)
7.9.2022: Muumit ABC (postimerkkivihko 6 × kotimaan ikimerkki)