stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dotawo

| Dotawon kuningaskunta > n. 1365–1400-luvun loppu |
| --- | --- |
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Do
Uskonnot:  kristinusko
Edeltäjä:  Makuria
Seuraaja:  Sennarin sulttaanikunta
Dotawo oli viimeinen nykyisen Sudanin alueella sijainneista Nubian kristityistä kuningaskunnista. Sen pääkaupunki oli Do (arabiaksi Daw, nykyinen Gebel Adda) Nasserjärven rannalla Egyptissä.
Dotawon kuninkaat olivat 1100–1300-luvuilla nubialaisen Makurian kuningaskunnan vasalleja. On oletettu, että Makurian kuningas pakeni vuonna 1365 Dongolasta Dotawoon, joka siitä lähtien muodosti kristityn Nubian viimeisen jäänteen. Se säilyi 1400-luvun lopulle saakka tai mahdollisesti 1500-luvulle, jolloin ensin arabit ja sitten ottomaanit valtasivat alueen.
Aistiyliherkkyys

Aistiyliherkkyys eli aistiherkkyys (engl. sensory defensiveness) voi ilmetä kahdella eri tasolla. Jotkut henkilöt kykenevät aistimaan myös sellaisia aistiärsykkeitä, jotka jäävät muun väestön aistikynnyksen alapuolelle (esimerkiksi erittäin korkeataajuiset äänet). Toinen ja ehkä yleisempi aistiyliherkkyyden muoto on se, että aistiyliherkän keskushermostosta puuttuu aistien turtumismekanismi, jolla pitkään jatkunut aistimus kytketään pois päältä.
Kuulosuojaimet vaimentavat melua.
Aistiherkkyys on joidenkin sairauksien oire, kuten esimerkiksi migreenin.
Yleistä aistiyliherkkyydestä

Tahdosta riippumaton keskushermosto säätelee useimmilla ihmisillä automaattisesti aistikokemuksia vaimentaen valikoivasti ulkomaailmasta tulevien ärsykkeiden aistimuksia. Tämä ilmenee esimerkiksi siten, että ihminen kokee pitkään jatkuneen aistiärsykkeen heikkenevän asteittain tai jopa lakkaavan kokonaan. Esimerkiksi jonkin aikaa pahassa hajussa oleskelun jälkeen saattaa tuntua siltä kuin haju olisi kokonaan kadonnut, vaikka todellisuudessa haju onkin pysynyt samana. Kun tällaista aistiärsykkeen vastaanoton vaimennusta ei tapahdu, henkilö ei totu esimerkiksi häiritsevään hajuun tai meluun, vaan ärsykkeen häiritsevyys jopa voimistuu altistuksen aikana.
Aistiyliherkkyyttä esiintyy etenkin Aspergerin ja Kannerin oireyhtymistä kärsivillä autismin kirjolaisilla. Aistiyliherkkyys voi johtua myös aivotärähdyksen aiheuttamasta aivovammasta. Migreenikohtauksen yhteydessä saattaa esiintyä tilapäistä aistiyliherkkyyttä.
Aistiyliherkkyyden vastakohta on aistialiherkkyys, jota esiintyy etenkin Kannerin autisteilla.
Oireet ja hoito

Jos aistiyliherkkä altistuu liian kauan aistiylikuormalle, seurauksena voi olla päänsärkyä, pahoinvointia, pyörrytystä ja väsymystä. Altistuminen voi johtaa pahimmillaan oksentamiseen tai rajuun astmakohtaukseen. Koska yksittäistä aistia ei voi kytkeä tietoisesti pois päältä, ainoaksi selviytymiskeinoksi jää usein aistiärsykkeen poistaminen tai paikalta poistuminen. Liialliselta aistiylikuormalta voi yrittää suojautua myös esimerkiksi kuulosuojainten, korvatulppien, aurinkolasien, lippalakin, väljän vaatetuksen, sekä EU:n ulkopuolelta hankittujen himmeiden ja pienitehoisten hehkulamppujen avulla.selvennä
Aistiyliherkkyydestä kärsivän arki on usein vaikeaa. Tuntoyliherkkyys saattaa aiheuttaa sen, ettei ennen pesua vasemmassa jalassa ollutta sukkaa voi laittaa oikeaan jalkaan, koska sukka on edelleen vasemman jalan muotoinen. Myös paitojen pesuohjelaput saattavat hangata, mutta vielä enemmän hankaa, jos lappu on leikattu siten, että siitä on jäänyt pisteleviä jäänteitä. Ruoka voi tuntua suussa rakenteeltaan väärältä. Herkkä hajuaisti estää monessa paikassa pistäytymisen ja herkkyys auringonvalolle voi tehdä kesästä tuskaisen.
Hajuyliherkkyys

Arviot haju- eli monikemikaaliherkkyydestä vaihtelevat 10 ja 40 prosentin välillä. Allergia- ja astmaliiton edustajat arvioivat hajuyliherkkyyden lisääntyneen. Hajuyliherkkyys ilmenee usein keski-iän kynnyksellä ja pahenee vanhenemisen myötä. Noin 90 prosenttia hajuherkistä on naisia.
Tutkimuksissa on huomattu, että hajuherkkien ihmisten oireet eivät liity itse hajuaistimukseen, vaan heidän elimistönsä reagoi hajua kantaviin molekyyleihin, jotka tunkeutuvat ilmavirtauksien mukana elimistöön. Tämä on päätelty siitä, että koehenkilöt saavat oireita myös silloin, kun heille on asennettu hajuaistin toiminnan estävä nenäklipsi. Hajuyliherkkyyttä kutsutaan tämän vuoksi myös kemikaaliyliherkkyydeksi.
Tutkimuksissa on huomattu myös, että hajualtistus heikentää hajuherkkien henkilöiden aivoverenkiertoa autonomista hermostoa ja tunteita säätelevässä limbisessä järjestelmässä sekä muistin toimintaa säätelevässä oikean otsalohkon kuoriosassa. Muiden ihmisten kohdalla näiden alueiden verenkierto päin vastoin lisääntyy hajualtistuksen aikana.
Hajuherkkyyteen ei ole olemassa muuta tepsivää hoitoa kuin ympäristön muuttaminen hajuttomaksi.
Meluherkkyys

Suomalaistutkimusten mukaan meluherkkiä ihmisiä on yli kolmannes. Miehet ovat useammin meluherkkiä kuin naiset. Vähäinenkin jatkuva melu lisää meluherkillä ihmisillä merkittävästi riskiä jäädä ennenaikaiselle työkyvyttömyyseläkkeelle. Meluherkkys lisää työkyvyttömyyseläkkeen riskiä yli 40 prosenttia. Meluherkkien työsuoritukset ja erilaiset kognitiiviset toiminnot, kuten muistaminen ja oppiminen, jäävät esimerkiksi avokonttorin melussa muita heikommiksi.
Ihminen ei totu fysiologisella tasolla meluun, koska melu aiheuttaa ihmisessä hormoni-cocktailin jopa tämän itsensä tiedostamatta. Melu nopeuttaa pulssia, nostaa verenpainetta ja lisää adrenaliinin sekä kortisolin kaltaisten stressihormonien eritystä. Kun tila jatkuu pitempään, siitä voi seurata erilaisia sairauksia. Melu aiheuttaa lisäksi uniongelmia sekä sydän- ja verisuonitauteja. Pitkäaikaisella melulla on selvä yhteys verenpaine- ja sepelvaltimotautiin sekä aivohalvauksiin. Melu lisää tutkimusten mukaan myös lihavuutta.
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Meluakustiikan käsitteitä ja määritelmiä", s. 438-441.  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Aiheesta muualla

Suomen hajuste- ja kemikaaliyliherkät ry
Yle: Kiristävätkö vaatteet vai pelottaako keinussa? – Saatat olla aistiyliherkkä
David Douglas (soutaja)

| Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Maa:   Australia> .Miesten soutu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | México 1968 | kahdeksikko |  |
David G. A. Douglas (s. 16. maaliskuuta 1947 Melbourne) on australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa kahdeksikossa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Australian venekunta hävisi Länsi-Saksalle 0,98 sekunnilla ja voitti kolmanneksi sijoittuneen Neuvostoliiton 1,13 sekunnilla.
Douglasin tytär Gina Douglas on ollut soudun olympiaedustaja ja poika Robert Douglaskin maajoukkuesoutaja.
Ariel Dorfman

Dorfman vuonna 2009
Ariel Dorfman (s. 6. toukokuuta 1942 Buenos Aires, Argentiina) on chileläinen kirjailija.
Roman Polański on ohjannut hänen tunnetuimmasta näytelmästään La muerte y la doncellasta elokuvan Yö ei tunne armoa (1994).
Dorfman syntyi juutalaiseen perheeseen, joka muutti ensin Yhdysvaltoihin ja vuonna 1954 Chileen. Hän opiskeli Chilen yliopistossa, jonka professoriksi itse myöhemmin nousi. Hän sai Chilen kansalaisuuden 1967.
Dorfmaninkin tukema Salvador Allenden hallitus Chilessä kaadettiin vuonna 1973. Augusto Pinochetin noustua valtaan Dorfman joutui maanpakoon. Hän on opettanut vuodesta 1985 Duken yliopistossa Yhdysvalloissa ja asuu nykyisin sekä Yhdysvalloissa että Chilessä.
Dorfman on kirjoittanut runsaasti myös muuta kuin näytelmiä. Teoksista tunnetuimpiin kuuluu poleeminen Kuinka Aku Ankkaa luetaan: imperialistinen ideologia Disneyn sarjakuvissa (alkuteos Para leer al pato Donald, 1971).
Dorfman on naimisissa kroatialaisen Angelica Malinarichin kanssa, ja hänellä on pojat Joaquin ja Rodrigo.
Suomennettu teos

Dorfman, Ariel & Mattelart, Armand: Kuinka Aku Ankkaa luetaan: Imperialistinen ideologia Disneyn sarjakuvissa.  (Alkuteos: Para leer al Pato Donald 1972) Esipuhe: Tapio Varis. Johdanto englanninkieliseen laitokseen: David Kunzle. Suomennettu David Kunzlen englannintamasta laitoksesta: How to read Donald Duck)  Suomentanut Markku Koski. Alkusanat Michèle Mattelartin ranskankielisestä laitoksesta suomentanut Eija Pokkinen. Helsinki:  Love, 1980.  ISBN 951-835-022-1
Dolgaanin kieli

| Dolgaani |
| --- | --- |
Oma nimi:  Dolgan tıla
Tiedot
Alue:  Taimyr
Virallinen kieli:  ei virallisen kielen asemaa
Puhujia:  5 100
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  turkkilaiset kielet
Kieliryhmä:  pohjoisturkkilaiset kielet
ISO 639-3:  dlg
 Ohje 
Dolgaanin kieli (dolgaaniksi дулган тыла, dulgan tyla) on Venäjällä Pohjois-Siperiassa asuvien dolgaanien puhuma turkkilainen kieli.
Dolgaanit asuvat Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirin Dudinkan ja Hatangan kunnissa sekä Jakutian Anabarin piirissä. Vuonna 1989 Venäjällä laskettiin olevan 6 600 dolgaania ja 5 500 dolgaanin kielen puhujaa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan dolgaaneja oli 7 300 ja dolgaanin puhujia 4 900 henkeä. Samana vuonna 93,1 % dolgaaneista osasi venäjää. Väestönlaskennan yleiset tulokset antavat jonkin verran vääristyneen kuvan kielitilanteesta: Taimyrin dolgaaneista (4 300 henkeä) 78,8 % ilmoittaa puhuvansa dolgaanin kieltä, mutta Jakutiassa (1 300 henkeä) ainoastaan 3,2 %. Jakutian dolgaaneista 95,7 % osaa jakuuttia ja 80,5 % venäjää. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on vain 1 100 dolgaanin puhujaa.
Kielen pohjana on jakuutti, jonka venäläisiin ja alueen alkuperäiskansoihin sekoittuneet evenkiheimot omaksuivat 1600–1700-lukujen vaihteessa. Pitkällisen erilliskehityksen tuloksena on syntynyt omia piirteitä, jotka näkyvät varsinkin sanastossa. Kielellisesti dolgaania voidaan pitää jakuutin murteena, mutta puhujien erillisen kansallisen identiteetin perusteella se katsotaan nykyään itsenäiseksi kieleksi.
Dolgaanin ja jakuutin kielten puhuma-alueet. Dolgaanin puhuma-alue pienempi vihreä alue lännempänä.
Vuonna 1933 ilmestyi dolgaaneille tarkoitettu jakuutinkielinen aapinen, mutta jakuutinkielisestä kouluopetuksesta luovuttiin pian. Dolgaanin kirjakieli luotiin vasta 1970-luvun lopussa. Se perustuu kyrilliseen kirjaimistoon ja Hatangan murteisiin. Kielellä on julkaistu oppikirjoja ja jonkin verran alkuperäistä kaunokirjallisuutta. Sitä opetetaan aineena viidessä koulussa. Opettajia valmistetaan Herzenin pedagogisessa yliopistossa Pietarissa. Piirin sanomalehti Taimyr julkaisee dolgaaninkielisiä sivuja ja kieltä käytetään myös radiossa.
Dolgaania voidaan pitää uhanalaisena kielenä, mutta sen asema yhteisön sisäisen kanssakäymisen välineenä on toistaiseksi melko vakaa.
Kirjaimisto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё | Ж ж |
| З з | И и | Й й | К к | Һ һ | Л л | М м | Н н |
| Ӈ ӈ | О о | Ө ө | П п | Р р | С с | Т т | У у |
| Ү ү | Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ |
| Ы ы | Ь ь | Э э | Ю ю | Я я |  |  |  |
Kirjallisuutta

Aksjonova, Je.Je. & Beltjukova, N.I. & Koševerova T.M. Slovar dolgansko-russki i russko-dolganski. Sankt-Peterburg, 1992.
Stachowski, M. Dolganischer Wortschatz, Kraków 1993 (+ Dolganischer Wortschatz. Supplementband, Kraków 1998).
Stachowski, M. Dolganische Wortbildung, Kraków 1997.
Ubrjatova, Je.I. Jazyk norilskih dolgan. Novosibirsk, 1985.
Aiheesta muualla

Ethnologue: Dolgan (englanniksi)
Turkkilaiset kielet
azeri
baškiiri
dolgaani
gagauzi
hakassi
haladži
jakuutti
karaiimi
karakalpakki
karatšai-balkaari
kaškai
kazakki
krimintataari
kumykki
nogai
salaari
šoori
tataari
tofa
tšuvassi
turkki
turkmeeni
tuva
uiguuri
uzbekki
Giulio Donnini

Giulio Donnini
Giulio Donnini (s. 17. helmikuuta 1924 Milano) on italialainen näyttelijä.
Teatterinäyttelijänä työskennelleen Donninin ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli kaatumatautinen murhaaja Smerdjakov Giacomo Gentilomon elokuvassa I fratelli Karamazoff (1947). Hän erikoistui häikäilemättömiin ja katkeran ironisiin henkilöhahmoihin muun muassa Mario Soldatin elokuvassa Skandaali Neron kylpylässä (O.K. Nerone, 1951), John Hustonin Afrikan aarteessa (1953) ja Vittorio Cottafavin Messalinassa (1960). Donnini teki paljon myös elokuvien pikkurooleja ja palasi usein teatterilavalle.
Elokuvia

Afrikan aarre, 1953
Afrodite, dea dell’amore, 1958
Messalina, 1960
Herkules ja rakkauden kuningatar, 1960
Il trionfo di Maciste, 1961
Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie, 1962
I predoni della steppa, 1964
Aiheesta muualla

Elonet: Giulio Donnini
Internet Movie Database: Giulio Donnini (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Hans von Dohnanyi

| Hans von Dohnanyi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. tammikuuta 1902  Wien, Itävalta-Unkari
Kuollut: 8. huhtikuuta 1945 (43 vuotta)  Sachsenhausenin keskitysleiri, Oranienburg, Saksa
Kansalaisuus:  saksalainen
Ammatti:  juristi
Puoliso:  Christina Bonhoeffer
Lapset:  Klaus von Dohnanyi Christoph von Dohnányi Barbara von Dohnanyi-Bayer
Hans von Dohnanyi ([doˈnaːni], alun perin Johann von Dohnányi [ˈdohnaːɲi]; 1. tammikuuta 1902 Wien − 8. huhtikuuta 1945 Oranienburg) oli saksalainen juristi ja vastarintaliikkeen taistelija, joka toimi juutalaisten auttajana ja kansallissosialismin vastustajana.
Elämä

Hans von Dohnanyi syntyi tammikuussa 1902 unkarilaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli säveltäjä Ernő Dohnányi ja äitinsä pianisti Elisabeth Kunwald. Vanhempien erottua Hans vietti nuoruutensa Berliinissä. Hans opiskeli lakia Berliinissä vuosina 1920–1924. Hans von Dohnanyilla oli vaimo Christine Bonhoeffer sekä kolme lasta. Lapsista Klaus von Dohnanyi on poliitikko, joka oli Hampurin pormestari vuosina 1981–1988. Christoph von Dohnányi toimii kapellimestarina. Kolmas lapsi on Barbara von Dohnanyi-Bayer.
Ura Saksan oikeuslaitoksessa

Vuonna 1933 von Dohnanyi nimitettiin Saksan oikeusministerin Franz Gürtnerin alaisuuteen. Tässä virassa hänellä oli hyvä näköala kansallissosialistien tosiasialliseen toimintaan. Vuonna 1938 von Dohnanyistä tuli Leipzigin korkeimman oikeuden tuomari. Tällöin jo hän keräsi natseista tietoja joita välitettiin brittien tiedustelupalvelulle.
Lokakuussa 1938 amiraali Canaris nimitti von Dohnanyin Abwehriin tehtävänään koota yhteen tiedot natsien hirmutöistä. Kun Saksa vuonna 1939 hyökkäsi Puolaan alkoi von Dohnanyi koota aineistoa SS-joukkojen raakuuksista. Hans von Dohnanyi antoi keräämälleen aineistolle nimen Häpeäkroniikka mutta se tunnetaan yleisemmin nimellä Zossenin arkisto, koska se lukuisten välipiilojen jälkeen piilotettiin Zosseniin.
Hitlerin salamurhayritys

Henning von Tresckow pyysi Hans von Dohnanyitä salakuljettamaan pommin Adolf Hitleriä kuljettaneeseen lentokoneeseen, joka olisi ollut matkalla Smolenskiin. Tämän piti ilmeisesti tapahtua jo paljon ennen virallista attentaattia eli helmikuussa 1943. Hans von Dohnanyi vetosi liialliseen kiireeseen eikä pommia saatu toimitettua koneeseen ajoissa.
Kuolema

5. huhtikuuta 1943 Gestapo pidätti Hans von Dohnanyin hänen omasta toimistostaan, syyttäen häntä valuutan väärinkäytöstä. Juutalaisten puolesta hän oli siirtänyt omaisuutensa sveitsiläiseen pankkiin, mitä Gestapo ei ilmeisesti hyväksynyt. Hans von Dohnanyi toimitettiin Sachsenhausenin keskitysleirille. Hänen todettiin syyllistyneen heinäkuun 20. päivän salaliittoon ja Hitlerin määräyksellä teloitettiin hirttämällä 8. huhtikuuta 1945.
Christian d’Oriola

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Christian d’Oriola |  Christian d’Oriola |  Christian d’Oriola |  |
Maa:   Ranska
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | floretti |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | floretti |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | floretti |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | floretin joukkuekilpailu |  |
Christian d'Oriola (3. lokakuuta 1928 – 29. lokakuuta 2007) oli ranskalainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän on kaikkien aikojen menestyneimpiä florettimiekkailijoita.
Vasenkätinen Christian d'Oriola voitti ensimmäisen florettimiekkailun maailmanmestaruutensa jo 18-vuotiaana Lissabonissa 1947. Seuraavana vuonna Lontoon olympialaisissa hän voitti floretin joukkuekilpailussa kultaa ja sai henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa maanmiehensä Jehan Buhanin jälkeen. Toisen henkilökohtaisen maailmanmestaruutensa hän voitti Kairossa 1949.
Helsingin 1952 olympialaisissa d'Oriola voitti kultaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa. Jälkimmäisessä hän voitti ratkaisuottelussa hopealle sijoittunutta Italiaa vastaan vastustajansa pistein 5–0, 5–0, 5–1 ja 5–2. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden hän voitti Brysselissä 1953 ja Luxemburgissa 1954. Melbournen 1956 olympialaisissa hän voitti toisen henkilökohtaisen olympiakultamitalinsa, mutta joukkuekilpailun ratkaisuottelussa Ranska hävisi Italialle vaikka d'Oriola voitti jälleen kaikki omat ottelunsa.
Vielä Rooman 1960 olympialaisissa d'Oriola sijoittui joukkuekilpailussa viidenneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksanneksi.
Saavutukset

Olympiakultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1952 ja 1956
Olympiakultaa floretin joukkuekilpailussa 1948 ja 1952
Olympiahopeaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1948
Olympiahopeaa floretin joukkuekilpailussa 1956
Olympiakisoissa viides floretin joukkuekilpailussa 1960
Olympiakisoissa kahdeksas floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1960
MM-kultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1947, 1949, 1953 ja 1954
MM-hopeaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1955
Useita joukkuemaailmanmestaruuksia
Akhilleus – voittamaton soturi

| Akhilleus – voittamaton soturi> L’ira di Achille |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Marino Girolami
Käsikirjoittaja:  Gino De Santis, Vladimiro Cavoli
Tuottaja:  James H. Nicholson, Samuel Z. Arkoff
Säveltäjä:  Carlo Savina
Kuvaaja:  Mario Fioretti
Leikkaaja:  Mirella Casini
Lavastaja:  Saverio D’Eugenio
Pääosat:  Gordon Mitchell, Jacques Bergerac, Cristina Gajoni, Enio Girolami, Gloria Milland
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Uneurop Film
Ensi-ilta:  23. syyskuuta 1962 (Italia)
Kesto:  118 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  365 568 583 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
Akhilleus – voittamaton soturi (ital. L’ira di Achille, ”Akhilleuksen viha”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen elokuva. Lajityypiltään mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Marino Girolami. Sen pääosaa Akhilleusta esittää yhdysvaltalainen Gordon Mitchell.
Juoni

Elokuva perustuu Homeroksen Iliaan kertomukseen Troijan sodasta. Fthian myrmidoneja johtava Akhilleus taistelee troijalaisia vastaan tietäen, ettei selviydy sodasta hengissä. Kreikkalaisten johtaja, Mykenen kuningas Agamemnon riistää Akhilleukselta tämän orjattaren Briseiksen, minkä seurauksena Akhilleus joukkoineen kieltäytyy jatkamasta sotimista. Troijalaisten hyökätessä Akhilleuksen ystävä Patroklos johtaa myrmidonit taisteluun, jossa Troijan prinssi Hektor surmaa Akhilleukseksi pukeutuneen Patrokloksen. Lopuksi Akhilleus kostaa ystävänsä kuoleman tappamalla Hektorin kaksintaistelussa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gordon Mitchell  | … |  Akhilleus   |
|  Jacques Bergerac  | … |  Hektor   |
|  Cristina Gajoni  | … |  Ksenia   |
|  Enio Girolami  | … |  Patroklos   |
|  Gloria Milland  | … |  Briseis   |
|  Eleonora Bianchi  | … |  Khryseis   |
|  Edith Peters  | … |  nubialainen orjatar   |
|  Tina Gloriani  | … |  Andromake   |
|  Piero Lulli  | … |  Odysseus   |
|  Erminio Spalla  | … |  Nestor   |
|  Nando Tamberlani  | … |  Kressus   |
|  Gian Paolo Rosmino  | … |  Kalkantes   |
|  Gina Mascetti  | … |  Kressida   |
|  Remo De Angelis  | … |  painija   |
|  Romano Ghini  | … |  Sarpedontes   |
|  Manfred Freyberger  | … |     |
|  Maria Laura Rocca  | … |     |
|  Anita Todesco  | … |  Briseksen palvelijatar   |
|  Dada Gallotti  | … |     |
|  Fosco Giachetti  | … |  kuningas Priamus   |
|  Roberto Risso  | … |  Parides   |
|  Mario Petri  | … |  Agamemnon   |
Tuotanto ja teemat

Akhilleus – voittamaton soturi on kuvattu Ultrascope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Tor Caldaran ja Caldara di Manzianan luonnosuojelualueilla. Osa joukkokohtauksista on lainattu Giorgio Ferronin Troijan urhoista.
Hyvin keskinkertaisena ohjaajana tunnetun Marino Girolamin elokuvaa on pidetty yhtenä peplum-tyylilajin ”pienistä helmistä”. Se on mytologiseen aiheeseensa vakavasti suhtautuva draamaelokuva, joka väkivaltaisista toimintajaksoistaan huolimatta perustuu pitkälti dialogiin. Elokuvan ehdoton tähti on Gordon Mitchell, yksi tyylilajin harvoista voimamiehistä, joka osaa oikeasti myös näytellä. Hänen esittämänsä Akhilleus on voimakas ja synkkä sankarihahmo, jonka raivo lähentelee uskottavasti hulluuden rajoja. Elokuva oli aikanaan kohtalainen yleisömenestys ja sai osakseen myös hyviä arvosteluja.
Aiheesta muualla

Akhilleus – voittamaton soturi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Akhilleus – voittamaton soturi Elonet.
Akharnai

| Akharnai> Ἀχαρναί.Sijainti |
| --- | --- |
 Akharnai
Koordinaatit:  38°5′1″N, 23°44′3″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Acharnés, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunki ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Oineis
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Akharneus (Ἀχαρνεύς)
Väkiluku:  noin 6 600
Bulen jäseniä:  22
 :  25 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 224 eaa.)
Aiheesta muualla
  Akharnai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Akharnai (m.kreik. Ἀχαρναί, lat. Acharnae) oli antiikin aikainen kaupunki ja Oineis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin ja sijaitsi nykyisen Acharnéen kaupungin alueella.
Maantiede

Akharnai sijaitsi Ateenan pohjoispuolella noin 60 stadioninmitan päässä, lähellä Parnesvuorta. Nykyisin demoksen paikka on Acharnéen kaupungin sekä Epáno Liósian alueella. Acharnéen kaupunki, jonka nimi aiemmin oli Menídi, on ottanut nimensä demoksesta.
Historia

Akharnain seutu on ollut asuttu viimeistään mykeneläisellä kaudella, jolta on peräisin nykyisen Acharnéen alueelta löydetty suurikokoinen tholos-hauta, niin kutsuttu Menídin hauta.
Akharnain demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin 22 edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin demoksissa tehtyjen muutosten seurauksena demoksella oli bule-edustajia hellenistisellä kaudella 25. Roomalaisen kauden edustajamäärästä ei ole tietoa.
Akharnai oli suurin Attikan demoksista, ja sen väkiluvuksi on arvioitu suurimmillaan noin 6 600 henkeä ja kansalaisten määräksi noin 1 000–1 500. Tämä selittää demoksen suuren bule-edustajien määrän. Suuren kokonsa vuoksi se oli myös fylensä ainoa sisämaan demos. Akharnai oli myös hyvin vaurasta aluetta, mikä perustui seudun maanviljelykseen (vilja, viini, oliivit) sekä Parnesvuorelta saatuun puutavaraan, mistä demos oli tunnettu.
Kokonsa ja vaurautensa ansiosta demos kykeni tuottamaan eniten hopliittisotilaita Ateenan armeijaan. Tähän perustuu myös Aristofaneen komedia Akharnalaiset (Akharneis). Peloponnesolaissotaan akharnailaisia hopliitteja osallistui Thukydideen mukaan 3 000, mikä oli noin kymmenesosa koko kaupunkivaltion armeijasta. Toisaalta lukua on myös epäilty liian suureksi, joko liioitteluksi tai virheeksi. Akharnaista oli kotoisin muun muassa Peisandros. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Akharneus (Ἀχαρνεύς).
Spartalaiset leiriytyivät Akharnaihin peloponnesolaissodan alkupuolella vuonna 431 eaa. Arkhidamoksen johdolla, ja tuhosivat se tukikohtanaan Attikan maaseutua. Vuonna 404–403 eaa. sinne kokoontui myös kolmenkymmenen tyrannin armeija.
Akharnain alueella on suoritettu vain vähän arkeologisia kaivauksia.