stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nerikes Allehanda
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (ruotsiksi)
| n k Bonnier News Local |
| --- | --- |
Sanomalehdet:  100% Avesta  Arbetarbladet  Arboga Tidning  Avesta Tidning  Bärgslagsbladet  Barometern OT  Blekinge Läns Tidning  Borås Tidning  Borlänge Tidning  Dala-Demokraten  Fagersta-Posten  Falköpings Tidning  Falu-Kuriren  Finnveden NU  Gefle Dagblad  Helsingborgs Dagblad  Hudiksvalls Tidning  Jönköpings-Posten  Jnytt  Kalmar Läns Tidning  Kristianstadsbladet  Länstidningen Östersund  Ljusdals-Posten  Ljusnan  Länstidningen Södertälje  Lokaltidningen  Mora Tidning  Nacka Värmdö Posten  Norrtelje Tidning XL  Nerikes Allehanda  Norrtelje Tidning  Nya Ludvika Tidning  Sala Allehanda  Skånska Dagbladet  Skaraborgs Läns Tidning  Skövde Nyheter  Smålands Dagblad  Smålandsposten  Smålänningen  Sundsvalls Nyheter  Sundsvalls Tidning  Sydöstran  Sydsvenskan  Söderhamns-Kuriren  Södertäljeposten  Södra Dalarnes Tidning  Tidningen Härjedalen  Tidningen Ångermanland  Tranås Tidning  Tranåsaktuellt  Tranås-Posten  Trelleborgs Allehanda  Ulricehamns Tidning  Värnamo Nyheter  Västboandan  Västgöta-Bladet  Vetlanda-Posten  Växjöbladet  Vestmanlands läns tidning  Ystads Allehanda  Ölandsbladet  Örebroar'n  Örnsköldsviks Allehanda  Östersunds-Posten 
Uutissivustot:  Bandypuls  Folkracepuls  Hockeypuls  Nu i Österåker
Pohjois-Irlannin pääministeri

Pohjois-Irlannin pääministeri ja varapääministeri (engl. First Minister and deputy First Minister) ovat Pohjois-Irlannin hallituksen johtajat, jotka ovat nimikkeistään huolimatta yhdenvertaisessa asemassa. Virat luotiin vuonna 1999. Aiemmat pääministerit toimivat ennen Pitkänperjantain sopimukseen perustuneita lakimuutoksia. Tammikuusta 2024 lähtien pääministerinä on toiminut Sinn Féinin Michelle O'Neill ja varapääministerinä DUP:n Emma Little-Pengelly. Astuessaan virkaan O'Neillistä tuli Pohjois-Irlannin ensimmäinen nationalistista puoluetta edustava pääministeri.
2000-luvun aikana Pohjois-Irlanti useaan otteeseen ollut vailla toimivaa hallitusta. Tällöin pääministerin ja varapääministerin virat ovat olleet täyttämättä.
Pohjois-Irlannin pääministerit

| Pohjois-Irlannin pääministerit> Nimi | Pohjois-Irlannin pääministerit> Puolue | Pohjois-Irlannin pääministerit> Astui virkaan | Pohjois-Irlannin pääministerit> Erosi virasta |
| --- | --- | --- | --- |
| James Craig | UUP | 1921 | 1940 |
| Basil Brooke | UUP | 1943 | 1963 |
| Terence O’Neill | UUP | 1963 | 23. huhtikuuta 1969 |
| James Chichester-Clark | UUP | 1. toukokuuta 1969 | 20. maaliskuuta 1971 |
| Brian Faulkner | UUP | 23. maaliskuuta 1971 | 28. toukokuuta 1974 |
| David Trimble | UUP | 2. joulukuuta 1999 | 11. helmikuuta 2000 |
Virka täyttämättä
| David Trimble | UUP | 30. toukokuuta 2000 | 30. kesäkuuta 2001 |
| Reg Empey (vt.) | UUP | 1. heinäkuuta 2001 | 6. marraskuuta 2001 |
| David Trimble | UUP | 6. marraskuuta 2001 | 14. lokakuuta 2002 |
Virka täyttämättä
| Ian Paisley | DUP | 8. toukokuuta 2007 | 5. kesäkuuta 2008 |
| Peter Robinson | DUP | 5. kesäkuuta 2008 | 10. syyskuuta 2015 |
| Arlene Foster | DUP | 11. tammikuuta 2016 | 9. tammikuuta 2017 (erosi) |
Virka täyttämättä
| Arlene Foster | DUP | 11. tammikuuta 2020 | 14. kesäkuuta 2021 |
| Paul Givan | DUP | 17. kesäkuuta 2021 | 3. helmikuuta 2022 |
Virka täyttämättä
| Michelle O’Neill | SF | 3. helmikuuta 2024 | virassa |
Pohjois-Irlannin varapääministerit

| Nimi | Puolue | Astui virkaan | Erosi virasta |
| --- | --- | --- | --- |
| Seamus Mallon | SDLP | 2. joulukuuta 1999 | 11. helmikuuta 2000 |
Virka täyttämättä
| Seamus Mallon | SDLP | 30. toukokuuta 2000 | 6. marraskuuta 2001 |
| Mark Durkan | SDLP | 6. marraskuuta 2001 | 14. lokakuuta 2002 |
Virka täyttämättä
| Martin McGuinness | SF | 8. toukokuuta 2007 | 9. tammikuuta 2017 (erosi) |
Virka täyttämättä
| Michelle O’Neill  | SF | 11. tammikuuta 2020 | 3. helmikuuta 2022 |
Virka täyttämättä
| Emma Little-Pengelly  | DUP | 3. helmikuuta 2024 | virassa |
La rondine

La rondine (Pääskynen) on italialainen ooppera, joka on monella tavalla poikkeuksellinen Giacomo Puccinin tuotannossa.
 Vuosina 1913–1921 teos muuttui operetista lyyriseksi komediaksi. La rondine sävellettiin operettimaiseksi, kevyeksi oopperaksi. Operettimaisuutta tukevat muun muassa kevyet Wieniläisvalssit.
Kevyen oopperan synty

Lokakuussa 1913 Puccini vieraili Wienin Karltheaterissa. Teatterin johtajat Heinrich Berté ja Siegmund Eibenschütz tarjosivat 200 000 Itävallan kruunua, mikäli Puccini säveltäisi operetin Karltheaterille. Teoksen maailmanensi-ilta olisi saksankielisenä Karltheaterissa. Alkuperäisen tekstin kirjoittivat Alfred Maria Willner ja Heinz Reichert. Saatuaan sen nähdäkseen Puccini ilmoitti 14. joulukuuta 1913 ettei sävellä operettia: "Io ne faccio un’opera comica. Opera comica si, operetta no."
La Rondine on ainoa ooppera, jonka on tuottanut Casa Sonzogno. Se on myös ainoa teos Puccinin uralla, jossa hän teki sopimuksen ennen kuin tiesi millainen oopperan tarina olisi. Puccini allekirjoitti sopimuksen 18. huhtikuuta 1914 ja teoksen nimeksi tulisi La rondine.
Libretistiksi Puccini valitsi Giuseppe Adamin.
Jouluun 1914 mennessä oli Puccini oli jo saanut sävellettyä jo kaksi näytöstä. Ensimmäinen maailmansota vaikeutti Puccinin sopimusta. Toukokuussa 1915 Italia julisti sodan Itävalta-Unkarille. Sävellystyö oli keskeytyksissä syyskuuhun 1915. Syyskuussa Puccini tapasi Heinrich Bertén Interlakenissa. Neuvottelut eivät johtaneet alkuperäisen sopimuksen muutokseen. Puccinille jäi oikeus ensi-iltaan sodan jälkeen. Puccini kirjoitti 22. huhtikuuta 1916 Giuseppe Adamille että La rondine on "finitissima!"
Giulio Ricordin kuoltua kustantajana jatkoi hänen poikansa Tito. Tito Ricordi ei ollut valmis hyväksymään oopperaa, koska sopimuksessa oli liikaa rajoitteita. Giacomo Puccini tarjosi oopperaa Lorenzo Sonzognolle ja joulukuussa 1916 solmittiin kustannussopimus. Sonzognon sopimuksen myötä Puccini sai oopperansa ensi-illan aikaisemmaksi. La rondinen kantaesitys sovittiin Monte Carloon 27. maaliskuuta 1917.
Esityksiä

Kantaesityksessä 27. maaliskuuta 1917 kapellimestarina oli Gino Marinuzzi. Magda de Civryn osan lauloi Gilda Dalla Rizza, Lisetten Ines Maria Ferraris, Ruggeron Tito Schipa, Prunierin Francesco Dominici ja Rambaldon Gustave Huberdeauon.
Arvostelut olivat suotuisia ja Puccini uskoi teoksen osoittautuvan elinkelpoiseksi niin kauan kuin se voitiin toteuttaa suotuisissa olosuhteissa. Sen jälkeen teos esitettiin nopeasti Buenos Airesin Teatro Colónissa ja sen jälkeen Bolognassa. Milanon ensi-ilta 7. lokakuuta 1917 oli Teatro Dal Vermessa.
Milanon esityksen jälkeen Puccini alkoi miettiä teoksensa uudistamista. Kesällä 1918 Prunier muutettiin tenoriksi ja Lisetten tessituraa nostettiin, Rambaldon roolia vahvistettiin ja Ruggeron luonnekuvaa hieman tasoitettiin. Muutokset tehtiin I ja II näytöksiin.
Elokuussa 1918 lisättiin tenorille romanza ensimmäiseen näytökseen. Elokuussa 1919 kolmas näytös koki muutoksen. Uudistetussa lopussa Lisette-Prunier kohtausta oli lyhennetty melkein kaksikolmasosaa. Toista versiota kirjoitettiin heinä-elokuussa 1918 ja elokuussa 1919. Se esitettiin Palermossa huhtikuussa 1920 ja myöhemmin saksankielisenä Wienissä
Kolmas versio tehtiin joulukuussa 1920. Siinä jälleen muutettiin kolmatta näytöstä ja lisättiin Rambaldo loppukohtaukseen. Tämä musiikki on kuitenkin säilynyt vain pianosovituksena.(Milanon pommitukset 1944).
Wienissä Volkstheaterissa oli La rondinen saksankielisen version ensi-ilta 9. lokakuuta 1920.
Esityksiä > La Rondine Suomessa

Suomen ensiesitys oli Suomen Kansallisoopperassa 18. tammikuuta 2002.
Tunnettuja aarioita ja kohtauksia

Chi il bel sogno di Doretta –Magda I näyt
Ore dolci e divine di lieta baraonda –Magda I näyt
Bevo al tuo fresco sorriso –kvartetti ja kuoro (Magda, Ruggero, Lisette ja Prunier) II näyt
Hahmot > Pääroolit

Magda de Civry, Rambaldon rakastajatar'' – sopraano
Lisette, Magdan palvelija – sopraano
Ruggero, nuori mies Montaubanista – tenori
Prunier, Runoilija – tenori (ensimmäisessä versiossa baritoni)
Hahmot > Sivuroolit

Rambaldo, Pariisilainen pankkiiri – baritoni
Rambaldon ystäviä:
Périchaud – baritoni
Gobin – tenori
Crébillon – basso
Magdan ystäviä:
Yvette – sopraano
Bianca – sopraano
Suzy – mezzosopraano
Grisettejä:
Georgette – sopraano
Gabriella – sopraano
Colette – mezzosopraano
Rabonnier, maalari
Opiskelija
Hovimestari
Tapahtumapaikka ja -aika ja oopperan kesto

Pariisi ja Ranskan riviera Nizzan lähellä Ranskan toisen keisarikunnan aikaan.
Kesto: I näytös kestää 41 minuuttia, II näytös 28 minuuttia ja III näytös 33 minuuttia. Yhteiskesto on noin 1 tunti ja 40 minuuttia.
Ensi-ilta

La rondine 27. maaliskuuta 1917 Théâtre du Casino, Monte Carlo
Kapellimestari 	Gino Marinuzzi
Magda de Civry –   	Gilda Dalla Rizza
Lisette –  	Ines Maria Ferraris
Ruggero –  	Tito Schipa
Prunier –	Francesco Dominici
Rambaldo –   	Gustave Huberdeau
Gobin –   	Jean-Francisque Delmas
Bianca –  	André Moreau
Yvette –  	Suzy Langée
Suzy –  	Charlotte Mattei
Lyhyt juoniseloste > I näytös

Magda ja Rambaldo viihdyttävät vieraitaan ylellisesti kalustetussa huoneistossa Pariisissa. Prunier vakuuttaa kaikkien haluavan romanttista rakkautta. Todistaakseen sanansa, hän laulaa tarinan Dorettasta ja säestää itseään pianolla. Toinen säkeistö puuttuu ja Magda kertoo tarinan lopun aariassaan Chi il bel sogno di Doretta. (Kuka tuntee Dorettan ihanan unen). Rambaldo ojentaa Magdalle kaulakorun. Magda kertoo tarinan nuoruudestaan Ore dolce e divine di lieta baraonda (Unohtumatomat ja taivaalliset hetket) ja toteaa haluavansa kokea saman uudestaan. Hän kertoo karanneensa tätinsä luota ja menneensä Bullieriin etsimään seikkailua. Siellä hän tapasi unohtumattoman miehen, joka tilasi heille oluet sekä maksoi ne 20 soun setelillä sanoen tarjoilijalle: Pitäkää loput. Magda katsoi miestä syvälle silmiin, mutta ei koskaan saanut selville miehen nimeä ja pakeni paikalta.
Ruggero ohjataan sisään. Rambaldo tervehtii ja lukee Ruggeron isän kirjeen. Samalla hetkellä Prunier ennustaa Magdalle kädestä. Magda on kuin pääskynen, joka muuttaa meren taakse kohti aurinkoa ja kohti rakkautta.
Ruggero on ensimmäistä kertaa Pariisissa. Neuvonpidon jälkeen Lisette suosittelee, että ensimmäistä iltaa Pariisissa tulisi juhlia  Bullierilla.
Vieraat poistuvat ja Magda vetäytyy huoneeseensa pukeutuakseen grisetiksi ja lähteäkseen Bullierille. Lisette saa vapaaillan ja  pukeutuu emännöitsijänsä vaatteisiin luullen Magdan jäävän kotiin. Lisette ja Prunier poistuvat hienon rakkausdueton jälkeen. Asunnon tyhjennyttyä Magda tulee huoneestaan ja lähtee Bullierille.
Lyhyt juoniseloste > II näytös

Chez Bullierilla on taiteilijoita, grisettejä, kukkaistyttöjä, juomasakkeja, kanta-asiakkaita, opiskelijoita ym. kansaa. Ruggero istuu yksin pöydässä. Hän on hämmentynyt melusta ja ilosta ympärillään.  Opiskelijat saattavat Magdan Ruggeron pöytään ja Ruggero kutsuu Magdan tanssiin. Valssin jälkeen pariskunta istuutuu pöytäänsä. Ruggero tilaa kaksi olutta. Magda elää unelmaansa ja pyytää Ruggeroa maksamaan 20 soun setelillä ja sanomalla tarjoilijalle: Pitäkää loput. Ruggero kysyy tytön nimeä. Magda vastaa: ”Paulette” ja kirjoittaa nimen marmoriseen pöydän kanteen. Ruggero kirjoittaa nimensä Pauletten nimen alle ja sanoo Pauleten olevan kaiverrettuna hänen sydämeensä. Prunier ja Lisette ovat myös saapuneet ravintolaan. Ruggeron ja Magdan suudeltua Prunier ja Lisette istuutuvat pöytään. Ruggero nostaa maljan: Bevo al tuo fresco sorriso (Nostan maljan raikkaalle hymyllesi) aloittaen rakkauskvartetin, jota kuoro tukee.
Rambaldon tullessa ravintolaan Magda Prunierin viemään Ruggeron pois. Rambaldo tulee Magdan luo ja vaatii selitystä. Magda sanoo löytäneensä rakkauden ja hänen suhteensa Rambaldoon on loppu. Rambaldo poistuu ja Ruggero palaa takaisin. Rakastavaiset lähtevät ravintolasta syvästi rakastuneina.
Lyhyt juoniseloste > III näytös

Näytös tapahtuu huvilassa lähellä Nizzaa. Magda ja Ruggero ovat rakkautensa ympäröimänä. Ruggero kertoo Magdalle kirjoittaneensa perheelleen kysyen lupaa saada avioitua Magdan kanssa. Magdaa repii epätoivo, hän päättää olla kertomatta mitään menneisyydestään.
Magda toivottaa Lisetten ja Prunierin tervetulleiksi. Liusette on esiintynyt teatterissa, esitys oli ollut fiasko. Prunier kertoo Rambaldon odottavan Magdaa takaisin.
Ruggero palaa äitinsä kirjeen kanssa. Magda lukee Ruggeron äidin toiveen, että hänen poikansa olisi valinnut hyveellisen naisen. Kirje on järkytys Magdalle. Hän kertoo menneisyytensä mykistyneelle Ruggerolle. Magda voi olla Ruggeron rakastajatar, mutta hän ei voi koskaan kohdata Ruggeron äitiä morsiamena. Ruggero vastustaa ja pyytää Magdaa jäämään. Magda on päätöksessään järkähtämätön vaikka se viiltää häntä syvältä. Ruggero lysähtää maahan ja Magda poistuu.
Aiheesta muualla

Ainoa Arteta performing "Chi il bel sogno di Doretta" from the Washington National Opera production, Feb/March 1998 at YouTube
La rondinen libretto italiaksi ja suomeksi[vanhentunut linkki]
Robert Wilhelm Lagerborg

Kuvernöörin muistomerkki Oulun hautausmaalla.
Robert Wilhelm Lagerborg (28. lokakuuta 1796 Tammela − 28. maaliskuuta 1849 Oulu) oli suomalainen sotilas ja Oulun läänin kuvernööri.
Elämäkerta

Lagerborg syntyi Saaren kartanossa Tammelassa 1796. Ylioppilaaksi hän tuli Turussa 1811, jonka jälkeen hän meni asepalvelukseen. Asepalveluksessa hän oli mukana sotaretkellä Ranskaa vastaan ja kukistamassa Puolan kapinaa. Lagerborg ylennettiin everstiksi, jonka jälkeen hän erosi asepalveluksesta.
Lagerborg nimitettiin Oulun läänin maaherraksi vuonna 1834. Maaherrojen virkanimi muutettiin vuonna 1837 kuvernööriksi, jolloin Lagerborgista tuli Oulun läänin ensimmäinen kuvernööri. Lagerborg oli myös viimeinen maaherra, joka asui vanhassa maaherran virkatalossa Maaherransaaressa eli nykyisessä Lasaretinsaaressa. Talo luovutettiin Oulun palossa 1822 tuhoutuneen lääninsairaalan käyttöön vuonna 1834.
Lagerborg oli ilmeisen suosittu maaherra. Kun hän kuoli vuonna 1849, hänet haudattiin Oulun hautausmaalle. Haudalle pystytettiin vuonna 1852 läänin asukkaiden keräämien varojen turvin kookas valurautainen goottilaistyylinen muistomerkki ns. Kuvernöörin muistomerkki.
Lagerborgin puoliso vuodesta 1825 oli Carolina Sofia Margareta Virgin (k. 1851). Sanomalehti- ja valtiopäivämies Robert Olof Lagerborg oli heidän poikansa, samoin kuin postipäällikkö Hjalmar Lagerborg sekä insinööri Alexander Wilhelm Lagerborg.
Heikki Karjalainen

| Heikki Karjalainen> Oulun kaupunginjohtaja |
| --- | --- |
 1931–1938  
Edeltäjä:  Kaarlo Junnelius
Seuraaja:  Eino J. Leino
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. toukokuuta 1883 Kempele
Kuollut: 27. huhtikuuta 1938 (54 vuotta) Oulu
Tiedot
Puolue:  Edistyspuolue
Heikki Karjalainen (20. toukokuuta 1883 Kempele – 27. huhtikuuta 1938 Oulu) oli suomalainen poliitikko ja opettaja.
Karjalainen kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1903. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1908, jonka jälkeen hän aloitti matematiikan, fysiikan ja kemian opettajana Oulun suomalaisessa yhteiskoulussa. Rehtoriksi yhteiskouluun Karjalainen valittiin edellisen rehtorin Mauno Rosendalin kuoltua vuonna 1917. Rehtorina Karjalainen toimi vuoteen 1931 asti, jona kesänä hän aloitti työnsä Oulun kaupunginjohtajana.
Karjalainen osallistui sekä valtakunnan politiikkaan että kunnallispolitiikkaan. Hänet valittiin eduskuntaan vuonna 1927 Kansallisen Edistyspuolueen ehdokkaana Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä ja hän oli eduskunnassa vuoteen 1929. Eduskunnassa hän toimi muun muassa sivistysvaliokunnassa.
Kaupunkien kunnallislakiin säädettiin  vuonna 1927 muutos, joka käytännössä loi Suomen kaupunkeihin kaupunginhallitukset, joiden johtoon valittiin kaupunginjohtaja. Karjalainen valittiin Oulun kaupunginjohtajaksi kaupunginvaltuuston kokouksessa 24. helmikuuta 1931. Hän ei ollut varsinaisesti hakenut virkaa, mutta oli ilmoittanut olevansa käytettävissä. Karjalainen sai 19 ääntä 35:stä. Kaupunginjohtajan valinnasta valitettiin ja Karjalainen pääsi virkaan vasta 27. heinäkuuta 1931. Kaupunginjohtajan virkaa hoiti virkaa tekevänä Kaarlo I. Junnelius, joka oli ollut kaupunginhallitusta edeltäneen rahatoimikamarin puheenjohtaja ja oli hoitanut kaupunginjohtajan virkaa 16. joulukuuta 1930 lähtien. Karjalainen oli siis kuitenkin ensimmäinen virkaan valittu kaupunginjohtaja.
Hilding Carlsson

Hilding Carlssonin valmistama "klassinen Uumaja-kiskobussi".
Hilding Carlssonin valmistama sähkömoottorivaunu, "paprikajuna".
Hilding Carlsson Mekaniska Verkstad oli ruotsalainen Hilding Carlssonin vuonna 1913 perustama moottorivaunuja rautateille valmistava konepaja. Konepaja sijaitsi Uumajassa. Aluksi se valmisti resiinoita, mutta vuodesta 1932 lähtien mukaan tulivat moottorivaunut eli kansanomaisesti kiskobussit. 1930- ja 1940-luvuilla valmistettiin kiskobussimallia jota nykyään kutsutaan Uumaja-kiskobussiksi. Siinä on pellillä verhoiltu puurunko.
1950-luvulla syntyi uusi modernimpi dieselvetoinen kiskobussimalli jossa vaunujen päädyt olivat pyöristetyt. Nyt koko vaunu oli kauttaaltaan metallirakenteinen. Ruotsin valtionrautatiet (SJ) ei halunnut ostaa tarjottua normaaliraideleveyden mallia vaan valmisti itse vastaavan Y6-kiskobussin. Hilding Carlsson sai kuitenkin myytyä SJ:lle kapearaiteisen version kiskobussistaan ja se sai tunnuksen YP. Vuonna 1959–1963 valmistettiin vielä sähkövetoista mallia X9 joka sai kutsumanimen paprikajuna sen värityksensä johdosta. Hilding Carlssonin kuoleman jälkeen konepaja ei tehnyt enää kalustoa SJ:lle ja sen nimi Hilding Carlssonin poistui käytöstä.
Suomalainen Valmet valmisti vuonna 1954–1963 Dm6 ja Dm7-kiskobusseja Hilding Carlssonilta ostamallaan lisenssillä.
Sulkurannan siirtolapuutarha

Siirtolapuutarhan portti.
Näkymä siirtolapuutarhasta.
Sulkurannan siirtolapuutarha on Jyväskylän ainoa siirtolapuutarha. Se perustettiin Jyväsjärven etelärannalle 1948, lähelle nykyistä Kuokkalan keskustaa. Puutarhan vuokrapalstoilla on 136 mökkiä. Mökkejä voivat ostaa vain Jyväskylän kaupungin asukkaat. Alueen yhteisiä asioita hoitaa 
Sulkurannan siirtolapuutarhayhdistys. Alueella järjestetään muun muassa talkoita, kirpputoreja, rantakirkko, kesämatka ja monia juhlia.
Vuonna 2008 Jyväskylän kaupunki lahjoitti siirtolapuutarhan 60-vuotisjuhlan kunniaksi keskusaukiolle Pertti Karjalaisen teoksen Aurinkoportti.
Aiheesta muualla

Julkiset taideteokset Jyväskylässä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sulkurannan siirtolapuutarha Wikimedia Commonsissa
Lännen tyttö

Lännen tyttö (ital. La fanciulla del West) on Giacomo Puccinin kolminäytöksinen ooppera. Oopperan libreton ovat kirjoittaneet Guelfo Civinini ja Carlo Zangarini. Teos kantaesitettiin Metropolitan Operassa vuonna 1910. Teoksen Suomen ensi-esitys oli Suomalaisessa Oopperassa lokakuussa 1937.
Tammikuussa 1907 Maestro Puccini matkustaa Elviran kanssa New Yorkiin seuraamaan Manon Lescautin Amerikan ensi-iltaa. Matkan aikana hän näkee kolme David Belascon lännenaiheista näytelmää ja eräs niistä oli The Girl from the Golden West. Maestro Puccinin englannin kielen taito oli vaatimatonta, mutta häntä kiehtoi primitiivinen lavastus, uhkea metsämaisema ja rajaseudun asukkaiden karkeat hahmot.
Teoksen tausta

Ooppera sijoittuu Kalifornian kultaryntäyksen vuosiin 1848–1850. Sinä aikana Kalifornian asukasluku kasvoi kolmessa vuodessa kuusinkertaiseksi. Valtavia ongelmia syntyi alkuperäisten asukkaiden ja uusien siirtolaisten välille. Alueella rehotti suuri laittomuus. Kirjailija David Belascon isä oli alkuperäisiä Forty-Ninerseja. Häneltä David kuuli autenttisia tarinoita. Eräs tarinoista oli ullakolla piilotteleva vertavuotava lainsuojaton. Oopperan hahmot ovat osittain todenperäisiä ja osittain ajan stereotypioita. Oopperassa on vain kolme naista; Minnie, Wowkle ja Nina Micheltorena. Ninakin on esillä vain keskusteluissa. He edustavat naisia, joita Kaliforniassa oli vuonna 1850 vain 8 % ja kultakentillä heitä oli vain 2 %. Minnie edustaa myös Amerikassa syntynyttä sukupolvea, kotoisin Soledadista. Dick Johnson edustaa vanhaa asujaimistoa. Hän on alun perin espanjalaisen maanomistajan poika, joka on ajautunut taloudellisiin vaikeuksiin suuren maahanmuuttajamäärän vuoksi. Jack Rance on onnenetsijä Itärannikolta, josta olosuhteista johtuen tehdään seriffi. Mainarit ovat vanhan maailman ihmisiä, jotka ovat saapuneet etsimään rikkautta ja onnea.
Oopperan kirjoittaminen ja nimiongelma

Villi länsi oli kiehtonut Giacomo Puccinia jo nuoruudessa. Palattuaan Amerikasta 1907 Puccini pyysi Belascolta näytelmän kopiota. Sybil Seligman käännätti teoksen italiaksi ja Carlo Zangarini löytyi libretiksi. Puccini valitsi uuden oopperansa aiheeksi La fanciullan del Westin heinäkuussa 1907.
Puccinin yhteistyö ei onnistunut Zangarinin kanssa ja Giulio Ricordi hankki uudeksi libretistiksi Guelfo Civininin. Lopulta toukokuussa 1908 Puccini pystyi aloittamaan La fanciullan. Hän aloitti sävellystyön I näytöksestä kohtauksella, jossa mainarit saapuvat Polkaan. Työ eteni hitaasti ja se keskeytyi joulukuusta 1907 elokuuhun 1908 Puccinin perhettä koskeneen skandaalin vuoksi. Heidän palvelijansa Doria Manfredi teki itsemurhan ja Elvira Puccinia syytettiin kunnianloukkauksesta oikeudessa.
La fanciullan ensimmäinen näytös oli valmis tammikuussa 1910 ja toinen näytös huhtikuussa. Teoksen orkestrointi kesti tammikuusta heinäkuuhun 1910. Puccini ilmoittaa 28.7.1910 Ricordille teoksen olevan valmis.
Puccinin La fanciulla del West oli Metropolitan Operan kaikkien aikojen ensimmäinen maailman ensi-ilta. La fanciulla oli myös uuden Lincoln Centren Metropolitan Opera Housen ensimmäinen esitetty teos. Esitys oli ”akustinen testi” ja se pidettiin 11. huhtikuuta 1966.
Ensi-illassaan La fanciulla sai 55 esiinkutsua. Kriitikot suhtautuivat siihen ylistävästi, miltei varauksetta. Metropolitan Opera Company antoi säveltäjälle hopeisen tammenlehväseppeleen, jonka ensimmäinen Minnie, Emmy Destinn asetti Maestron päähän.
Oopperan nimen keksiminen oli oma ongelmansa. Oikea käännös englannin kielestä olisi La fanciulla dell’Occidente d’oro. Jos nimestä jätettäisiin pois kulta, nimi ei sanoisi mitään. Seuraavia ehdotuksia oli L’occidente della fanciulla, La Figlia del West tai pelkästään La occidente d’Oro. Lopulta löytyi kompromissiksi La fanciulla del West.
Oopperan musiikillinen tausta ja muutoksia

Puccini teki pieniä muutoksia vuoden 1910 julkaistuun partituuriin. Tärkeimpiä poistoja on ollut I näytöksessä Minnien ja Billy Jackrabbitin kohtaus ennen posteljoonin tuloa. Vuonna 1922 Puccini lisäsi 16 tahtia muodostaakseen II näytöksen rakkausduetolle kliimaksin. Siinä on erittäin vaikea korkea C. Nykyisin se on yleisesti poistettu.
La fanciulla oli oopperana uutta tyyliä. Puccini itse sanoi kyllästyneensä "sokeroituihin oopperoihin". La fanciullan upea toinen näytös on hienoimpia koko oopperataiteen historiassa. Teoksesta löytyy yllättäen paljon yhtäläisyyttä Richard Wagnerin oopperoihin. Se on eräänlainen lunastusooppera, jossa orkesteri toimii kertojana. Toisen näytöksen oven avautuminen ja lumituisku huoneeseen sekä Minnien hurja ratsastus lunastamaan sankarinsa viittaavat selvästi Die Walküreen. Oopperassa on myös moraali, ja se koskee ihmisen pelastautumista.
Paikallisvärin luominen musiikkiin on tehty käyttämällä alkuperäisiä lännenlauluja; The Old Dog Tray, Dear Old House ja Dooda Day. Lisäksi mukana on pätkiä ragtimesta ja espanjalaisesta Bolerosta. Intiaanisquawin tuutulaulun oletetaan olevan sanoiltaan alkuperäinen. Tietenkin Puccini loi myös alkuperästä muistuttavaa musiikkia.
La fanciulla del West on omistettu suurelle oopperan ystävälle Englannin kuningatar Alexandralle.