stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maeror Tri
Diskografia

| Vuosi | Julkaisu | Formaatti | Levy-yhtiö | Huomautukset |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 | Dedicated To A New Dawn | MC (C-60) | Baracken Records | Yksityinen julkaisu |
| 1988 | Perception Kills | MC (C-60) | Baracken Records | Yksityinen julkaisu |
| 1989 | Peak Experience | MC (C-60) | Harsh Reality Music |  |
| 1990 | Peak Experience | MC (C-60) | Bestattunginstitut | Kaksi raitaa erilaisia kuin edellisellä |
| 1990 | Somnia Et Expergisci | MC (C-60) | IRRE Tapes | Yhteisjulkaisu Nostalgie Eternelle-yhtyeen kanssa |
| 1990 | Ambient Dreams | MC (C-60) | ZNS Tapes |  |
| 1991 | Sensuum Mendacia | MC (C-45) | Direction Music |  |
| 1991 | Subliminal Forces | MC (C-60) | Tonspur Tapes |  |
| 1992 | Hypnobasia | MC (C-45) | Old Europa Cafe |  |
| 1992 | Venenum | MC (C-60) | Audiofile Tape |  |
| 1992 | Timeless Transcension | Video (VHS) |  |  |
| 1993 | Multiple Personality Disorder | CD | Korm Plastics |  |
| 1993 | Saltatrix | 7" | Drone Records |  |
| 1993 | Yearning For The Secret(s) Of Nature | MC (C-77) | Fools Paradise |  |
| 1993 | Mind Reversal | MC (C-60) | Hithlahabuth |  |
| 1993 | Archaic States | MC (C-60) | G.R.O.S.S. |  |
| 1994 | Ultimate Time | MC (C-60) | Old Europa Cafe |  |
| 1994 | Meditamentum | CD | Holonom 500 |  |
| 1995 | Physis | 7" | Fools Paradise |  |
| 1995 | Myein | CD | ND 1000 |  |
| 1995 | Mystagogus | 7" | Noise Museum |  |
| 1995 | Ambiguitas | MC (C-60) | Lebensraum/N&B |  |
| 1996 | Exorbitant | 7" | Ant-Zen |  |
| 1996 | The Beauty Of Sadness | MC (C-70) | Direction Music |  |
| 1996 | Language Of Flames And Sound | CD | Old Europa Cafe |  |
| 1997 | Mort Aux Vaches | CD | Staalplaat |  |
| 1997 | Emotional Engramm | CD | Iris Light |  |
| 1998 | Pleroma | Pic-10" | Ant-Zen |  |
| 1998 | Hypnotikum I | LP | Soleilmoon |  |
| 1998 | Simulationswelten | 7" | Rendevous Radikal | Yhdessä Telepherique-yhtyeen kanssa |
| 1999 | Meditamentum II | CD | Manifold Records |  |
| 1999 | Venenum | CD-R | Üne |  |
| 1999 | Hypnotikum II | LP | Poeta Negra/Absurd |  |
| 2000 | Ave | 10" | Obuh Records |  |
| 2000 | Mind Reversal | CD-R | Blade |  |
| 2000 | Forazeihan/Broken Books and Wings | Pic-7" | The Disaster Area | Yhteisjulkaisu Crawl Unit -yhtyeen kanssa |
| 2001 | Yearning For The Secret Of Nature | CD-R | EE Tapes | Uudelleenpainos |
| 2005 | Hypnobasia/Ultimate Time | 2CD | Old Europa Cafe | Uudelleenpainos |
| 2005 | Meditamentum | CD | Manifold | Uudelleenpainos |
| 2005 | Myein | CD | Waystyx | Uudelleenpainos |
| 2005 | Peak Experience | CD-R | Blade Records/AFE | Uudelleenpainos |
| 2005 | Sensuum Mendacia | CD-R | L White Records | Uudelleenpainos |
| 2005 | The Beauty Of Sadness | CD | Tantric Harmonies | Uudelleenpainos |
| 2010 | The A.V.E. - Tapes / Live in Nevers | CD | Zhelezobeton | live |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Troum.com - virallinen sivu
Drone Records
Maeror Tri @ Discogs.com
Marcelo Silva

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Marcelo Andrés Silva Fernández
Syntymäaika: 21. maaliskuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka:  Mercedes, Uruguay
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 187 senttimetriä
Seura
Seura:  Las Palmas
Pelinumero: 12
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2010 |  Danubiol | 19 | (3) |
| 2010–2014 |  Almeria | 57 | (3) |
| 2012 (laina) |  Peñarol | 11 | (2) |
| 2014– |  Las Palmas | 11 | (2) |
Maajoukkue
| 2007– |  |  | () |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. tammikuuta 2015.
Marcelo Andrés Silva Fernández (s. 21. maaliskuuta 1989 Mercedes, Uruguay), joka tunnetaan paremmin nimellä Marcelo Silva, on uruguaylainen jalkapalloilija. Tällä hetkellä hän pelaa  Las Palmasin joukkueessa ja on edustanut 11 kertaa Uruguayta alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Seurajoukkueura

Espanjan La Ligaan UD Almerían joukkueeseen kotimaastaan Uruguaysta Silva siirtyi 2010 ja hän pelasi siellä aina vuoteen 2014 asti. Käyden kuitenkin pelaamassa vuokralla kotimaassaan 2012 Club Atlético Peñarol joukkueessa.
Mari Lukkarinen

Mari Lukkarinen on suomalainen suunnistaja.
Nuorten MM-kilpailuissa 1990 Älvsbynissä Lukkarinen voitti pronssia henkilökohtaiselta matkalta. Vuotta myöhemmin Berliinissä hän voitti normaalimatkan sekä viestin nuorten maailmanmestaruuden. Samana vuonna hän edusti Suomea myös aikuisten MM-kilpailuissa, joissa hänen parhaaksi henkilökohtaiseksi sijoitukseksi jäi 18. sija normaalimatkalla. Viestissä Lukkarinen, Kirsi Tiira, Eija Koskivaara ja Marja Liisa Portin sijoittuivat viidenneksi.
Vuonna 1992 Lukkarinen osallistui maailmancupiin. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui 18:nneksi. Syksyllä hän voitti pikamatkan Suomen mestaruuden.
Seuratasolla Lukkarinen edusti Oulun Suunnistajia.
SPOT

Spot 5
SPOT (lyh. Satellite Pour l'Observation de la Terre) on sarja Ranskan avaruusjärjestön (CNES) kaukokartoitussatelliitteja.
Satelliitteja on lähetetty toistaiseksi viisi:
SPOT 1 (laukaisu 22. helmikuuta 1986)
SPOT 2 (laukaisu 22. tammikuuta 1990)
SPOT 3 (laukaisu 26. syyskuuta 1993)
SPOT 4 (laukaisu 24. maaliskuuta 1998)
SPOT 5 (laukaisu 4. toukokuuta 2002)
SPOT-satelliittien suoraan vastaanottavia maa-asemia (Direct Receiving Stations) on sijoitettuna moniin maihin:
Australia: Alice Springs
Brasilia: Cuiaba
Ecuador: Cotopaxi
Espanja: Maspalomas
Etelä-Afrikka: Hartebeesthoek
Indonesia: Pare-Pare
Intia: Hyderabad
Israel: Tel Aviv
Japani: Hatojama
Kanada: Prince Albert
Pakistan: Islamabad
Saudi-Arabia: Riad
Taiwan: Taipei
Thaimaa: Lad Krabang
Päävastaanottoasemat ovat Ranskassa ja Ruotsissa
Ranska: Issus Aussaguel (SRIS-T; Toulousen lähellä)
Ruotsi: Esrangen avaruuskeskus (SRIS-K; Kiirunan lähellä)
Yhdessä asemat vastaanottavat noin puoli miljoonaa kuvaa vuodessa, mikä merkitsee noin 700 kuvaa vuorokaudessa.
SRIS:t ovat SPOT-järjestelmän pääasemat Ranskassa ja Ruotsissa, millä on mahdollisuus tulkita satelliittien kuvamateriaalia. SPOT-satelliitteja on viisi ja ne kiertävät maata 822 kilometrin korkeudessa 7,4 kilometriä sekunnissa.
Venäjällä ScanEx-yhtiö vastaanottaa SPOT-kuvia. Norjalla ja Ruotsilla on organisaation SPOT-kuvien vastaanottoon ja yksinoikeus niiden myyntiin alueellisesti. Yhdysvalloissa Spotilla on oma myyntiyhtiönsä.
Esimerkkejä SPOT-kuvista

SPOT 5-värikuva Australian pääkaupunki Canberra maaliskuussa 2003[vanhentunut linkki]
SPOT 5-värikuva: Kiinalainen Shanghain kaupunki marraskuussa 2002[vanhentunut linkki]
SPOT 5- mustavalkokorkokuva: Kolmiulotteinen mustavalkokuva Israelin Kuolleesta merestä
ROCSAT-2 -kuva Taiwanin pääkaupungista Taipeista 4. kesäkuuta 2004
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SPOT Wikimedia Commonsissa
Marcinkonys

Marcinkonysin vaakuna.
Marcinkonys on kylä eteläisessä Liettuassa, Varėnan kunnallispiirissa, Alytusin läänissä lähellä Valko-Venäjän rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 765 asukasta.
Kylän sijainti kartalla
Kuvia

Kylä ilmasta kuvattuna.
Marcinkonysin juna-asema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marcinkonys Wikimedia Commonsissa
Alytusin lääni
| --- | --- |
Kunnat:  Alytusin kaupunkikunta • Alytusin kunnallispiiri • Druskininkain kunta • Lazdijain kunnallispiiri • Varėnan kunnallispiiri
Kaupungit:  Alytus • Simnas • Daugai • Druskininkai • Lazdijai • Veisiejai • Varėna
Kauppalat:  Butrimonys • Alovė • Leipalingis • Viečiūnai • Seirijai • Šeštokai • Kapčiamiestis • Krosna • Merkinė
Kylät:  Miklusėnai • Punia • Luksnėnai • Venciūnai • Daugai • Ūdrija • Neravai • Gailiūnai • Švendubrė • Ricieliai • Jovaišiai • Grūtas • Jaskonys • Kailiniai • Lazdijai • Teizai • Verstaminai • Matuizos • Senoji Varėna • Marcinkonys • Perloja • Naujieji Valkininkai • Žilinai • Kriviliai • Vydeniai
Sabicas

| Sabicas Agustín Castellón Campos |
| --- | --- |
 Paco Peña ja Sabicas Cordobassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1912 Pamplona, Espanja
Kuollut: 1990 (77–78 vuotta) New York, Yhdysvallat
Ammatti:  kitaristi, säveltäjä
Muusikko
Tyylilajit:  flamenco
Soittimet:  kitara
Levy-yhtiöt:  Elektra Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Sabicas, oikea nimi: Agustín Castellón Campos, (1912 Pamplona, Espanja – 1990 New York, Yhdysvallat) oli espanjalainen flamencokitaristi, syntyperältään romani.
Sabicasin ura osui flamencokitaran läpimurtoon. Hän mullisti kitaransoiton omaperäisellä tyylillään. Hänen vaikutuksensa jälkeentuleviin kitaristeihin, esimerkiksi Paco de Lucíaan ja Serranitoon, on kiistaton.
Sabicas sai ensimmäisen kitaran nelivuotiaana, ja ensiesiintymisensä hän teki kuusivuotiaana. Hänen esikuvansa oli Ramón Montoya. Hänen tyylinsä kehittyi kuitenkin paljon omaperäisemmäksi, kun hän säesti aikakauden tunnettuja cantaoreja eli flamencolaulajia. Vuosina 1925–1935 hän kiersi perheensä kanssa Espanjassa, mutta sisällissodan puhjettua perhe lähti maanpakoon Etelä-Amerikkaan. Hän teki kiertueita yhdessä flamencotanssija Carmen Amayan kanssa, jonka hän oli tuntenut jo lapsena. Vuonna 1955 hän asettui New Yorkiin, jossa hän piti soolokonsertteja.
Sabicas palasi Espanjaan vasta 1967.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabicas Wikimedia Commonsissa
Marjo Miettinen

Marjo Miettinen (s. 1957 Porvoo) on suomalainen yritysjohtaja, Enston osaomistaja ja Teknologiateollisuus ry:n hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2019 alkaen. Koulutukseltaan hän on kasvatustieteiden tohtori. Miettinen on työskennellyt noin 25 vuotta perheyrityksen johtotehtävissä, Enstossa noin 15 vuotta ja EM Groupin toimitusjohtajana kahdeksan vuotta. Lisäksi hän toimii hallitustehtävissä useissa yhtiöissä.
Talouselämä-lehti arvioi vuonna 2017 hänet keväällä Suomen 17. vaikutusvaltaisimmaksi naispäättäjäksi. Miettinen on Teknologiateollisuuden ensimmäinen naispuheenjohtaja.
Keskeinen työkokemus

Boardman Oy, partneri (2016–)
EM Group Oy, toimitusjohtaja (2006–2014)
Ensto Oy, hallituksen puheenjohtaja (2002–2006)
Eri johtotehtävissä Enstolla (1988–2001)
Luottamustehtävät

Ensto Oy, hallituksen jäsen (1999) ja puheenjohtaja (2002–2006 sekä 2016–)
Ensto Invest Oy, hallituksen puheenjohtaja (2017–)
DIF – Directors’ Institute Finland, hallituksen jäsen (2018–)
Solidium Oy, hallituksen jäsen (2016–)
Efore Oyj, hallituksen jäsen (2013–)
Teknologiateollisuus ry, hallituksen puheenjohtaja (2019–)
Teknologiateollisuus ry, hallituksen jäsen (2005–2012 ja 2017–2018)
Tekniikan edistämissäätiö (TES), hallituksen puheenjohtaja (2015–)
EVA ja Etla, delegaation jäsen (2005–)
Aiheesta muualla

Marjo Miettinen: Isän tyttö – Taivas+Helvetti (Arkistoitu – Internet Archive)
Sabian

| Sabian Inc>  |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  yksityinen osakeyhtiö
Perustettu:  1981
Kotipaikka:  219 Main Street, Meductic, NB E6H 2L5, Kanada
Toimiala:  lyömäsoittimet
Tuotteet:  symbaalit ja muut lyömäsoittimet
Kotisivu:  www.sabian.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sabianin valmistama AA-sarjan 10-tuumainen splash-symbaali.
Sabian (engl. Sabian Cymbals), on kanadalainen symbaaleja ja muita lyömäsoittimia valmistava yritys joka perustettiin vuonna 1981. Nimi Sabian tulee perustajan lasten nimien alkukirjaimista: Sally, Bill ja Andy eli Sa-Bi-An. Nykyään yritystä johtaa perustajan poika Andy Zildjian.
Sabianilla on noin 30 prosenttia Euroopan symbaalimarkkinoista ja 25 prosenttia Amerikassa.[lähde? ]
Sabianilla on symbaalisarjoja, kuten HHX, AA, AAX, APX, B8, B8 Pro, HH, XS20, Solar, Signature, käsin tehty Vault ja Neil Peartin Paragon-nimikkosarja.
Kuvia

Phil Collins Sabianin lautasten äärellä.
Sabianin soittimia Black Metal -orkesteri Cradle of Filthilla (2005).
Chicagon sinfoniaorkesterin lyömäsoittajien soittimia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabian Wikimedia Commonsissa
Margherita Hack

2006
Margherita Hack (12. kesäkuuta 1922 – 29. kesäkuuta 2013) oli italialainen tähtitieteen professori ja tietokirjailija, joka selitti tähtitieteen ilmiöitä kansantajuisesti kirjoillaan ja televisiossa. Hänen oma tutkimustyönsä keskittyi tähtien emittoiman säteilyn ominaisuuksiin, ja hän julkaisi yli 200 tieteellistä artikkelia.
Hack opiskeli Firenzen yliopistossa ja työskenteli Milanossa ennen siirtymistään Triesteen, missä hänestä tuli professori ja Triesten observatorion johtaja. Hänen kaudellaan observatorio nousi Italian merkittävimpien tutkimuslaitosten joukkoon.
Hack tuli tunnetuksi myös poliittisista kannanotoistaan. Hän oli vakaumuksellinen ateisti, feministi ja kasvissyöjä. Hän arvosteli roomalaiskatolista kirkkoa sen tieteen vastaisista näkemyksistä. Hän pyrki edistämään abortin, eutanasian ja samaa sukupuolta olevien parisuhteet sallivia lakeja. Kun katolinen kirkko vuonna 1992 myönsi virallisesti olleensa väärässä tuomitessaan Galileo Galilein, Hack riemuitsi sanoen "parempi myöhään kun ei milloinkaan". Vuonna 2006 hän sai uskovaiset raivostumaan selvittäessään, että ihmeenä pidetty pyhän Januariuksen veri, joka muuttui Napolissa säännöllisesti nestemäiseksi, oli rautaoksidihydraattia, joka kemiallisten ominaisuuksiensa takia muuttuu geelistä nestemäiseksi ravistamalla.
Hack arvosteli Silvio Berlusconia mutta ei ihmeemmin arvostanut myöskään poliittisena vaihtoehtona esille noussutta Beppe Grilloa.
Hackin mukaan on nimetty asteroidi 8558 Hack.
Marcgraviaceae

| Marcgraviaceae |
| --- | --- |
 Norantea guianensis
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Lahko::  Ericales
Heimo::  Marcgraviaceae  Bercht. & J.Presl
luokitusjärjestelmä::  APG III
Katso myös
   Marcgraviaceae Wikispeciesissä   Marcgraviaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Marcgraviaceae on kukkivien kasvien heimo. Siihen kuuluu määritelmästä riippuen 7–8 sukua ja noin 130 lajia. Heimon lajit ovat lähinnä trooppisen Väli- ja Etelä-Amerikan sekä Karibianmeren saarten puuvartisia köynnöksiä ja pensaita.
Kuvaus

Heimon kasvit ovat yleensä puuvartisia, usein ilmajuurellisia liaaneja tai pensaita, joskus pieniä puita. Eräät lajit ovat päällyskasveja. Heimon lajit ovat usein erilaislehtisiä; juurellisten versojen lehdet ovat ruodittomia ja kahteen riviin kääntyneitä, muiden versojen ruodillisia ja vapaammin asettuneita. Lehdet ovat yksinkertaisia, vuorottaisesti asettuneita ja sulkasuonisia. Heimon kasveilla on usein kukkien ympärillä suojuslehtiä, joissa on mettä tuottavia mesiäisiä.
Kaksineuvoiset kukat kasvavat terttu-, sarja- tai tähkämuotoisissa kukinnoissa. Kukinnot sijaitsevat versojen päädyissä. Monien heimon lajien pölyttäjinä toimivat kolibrit tai lepakot, jotkut ovat itsepölytteisiä tai umpipölytteisiä. Sekä terä- että verholehtiä on 4–5. Heteitä on 3–40. Kukan emiössä on 2–8 emiä. Sikiän on yleensä 2–8-onteloinen, jokaisessa ontelossa on 30–50 siemenaihetta. Hedelmä on yleensä kota. Yhdessä hedelmässä on tavallisesti 50–100 siementä.
Sukuja

Marcgravia
Marcgraviastrum
Norantea
Pseudosarcopera
Ruyschia
Sarcopera
Schwartzia
Souroubea
Marcelo Zalayeta

Marcelo Zalayeta
Marcelo Danubio Zalayeta (s. 5. joulukuuta 1978 Montevideo) on uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi vuonna 2016 päättyneellä urallaan kotimaansa lisäksi pitkään Italiassa sekä jonkin aikaa Espanjassa ja Turkissa. Uruguayn maajoukkueessa hän pelasi 33 maaottelua ja teki niissä kymmenen maalia vuosina 1997–2005. Hän pelasi täydet minuutit Copa Américassa 1999 Uruguayn saavuttaessa hopeaa ja teki kaksi maalia alkulohko-ottelussa Ecuadoria sekä yhden maalin puolivälieräottelussa Paraguayta vastaan. Puolivälierä sekä Chileä vastaan pelattu välierä ratkesivat rangaistuspotkukilpailussa, ja Zalayeta teki molemmissa niissä maalin.
Zalayeta siirtyi italialaisseura Juventukseen marraskuussa 1997, jota ennen hän ehti pelata kotimaansa liigassa Danubion ja Peñarolin joukkueissa ja voittaa Uruguayn-mestaruuden. Zalayeta lainattiin Juventuksesta pois vuoden 1998 lokakuussa toiseen italialaisseuraan Empoliin. Seuraavat kaksi kautta Zalayeta pelasi Espanjassa Sevillan joukkueessa. Espanjasta palattuaan Zalayeta pelasi yhden kauden ajan Juventuksessa ja sitten hänet laitettiin takaisin lainalle, tällä kertaa Perugian joukkueeseen. Tämä oli Zalayetan viimeinen lainapesti Juventuksesta. Kesällä 2007 hän siirtyi Napolin omistukseen. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi lainasopimuksella Bolognaan. Pelattuaan kauden 2010–2011 turkkilaisseura Kayserisporissa hän palasi Peñaroliin.
Saavutukset

Italian-mestaruus: 1998, 2002, 2003
Italian Supercup: 2002
Uruguayn-mestaruus: 1997, 2013
Uruguayn cup: 1997
Aiheesta muualla

Tiedot Bolognan sivuilla
Sabiinitarten ryöstö

Giambologna: Sabiinittarien ryöstö, 1574-82
Sabiinittarien ryöstö on roomalaisessa mytologiassa tarina siitä, miten Rooman varhaishistoriassa kaupungin asukkaat ryöstivät itselleen morsiamet kaupunkiin vierailemaan kutsuttujen sabiinilaisten keskuudesta.
Tarinan mukaan Roomassa ei sen perustamisen jälkeen ollut tarpeeksi vaimoja, eivätkä naapurikansojen naiset vapaaehtoisesti menneet naimisiin sen kansalaisten kanssa. Siksi kaupungin perustaja Romulus päätti ottaa viekkaudella, mitä ei muuten saanut. Hän valmisteli juhlalliset kisat merenjumalan Neptunuksen kunniaksi ja kutsui naapureita tulemaan niihin. Kisoihin tulikin suuri joukko naapureita, varsinkin sabiinilaisia. Sovitusta merkistä Rooman nuorukaiset tempasivat kesken kisojen miekkansa esiin ja ryöstivät suuren joukon nuoria naisia.
Kolme vuotta myöhemmin sabiinilaiset päättivät kostaa ryöstön. Naisten loukatut isät valmistautuivat taisteluun. Sabiinilaiset marssivat suurena joukkona Rooman alueelle. Siitä syttyneen taistelun aikana roomalaisten pakolla vaimoiksi ottamat sabiinilaiset naiset juoksivat hiukset sekaisin ja vaatteet revittyinä isiensä ja miestensä väliin ja taivuttivat rukouksillaan ja kyyneleillään heidät lopettamaan sodan. Naisten aloitteesta solmittiin valtioliitto, jonka mukaan roomalaiset ja sabiinilaiset liittyivät yhdeksi kansaksi, jonka hallituspaikaksi tuli Rooma. Sata sabinalaista sijoitettiin senaattiin, ja Romuluksen piti ottaa hallituskumppaniksensa sabiinien kuningas Tatius. Pian Tatius kuitenkin surmattiin eräässä kapinassa, ja tarinan mukaan senaattorit murhasivat Romuluksen.
Taiteessa

Aihe on kiinnostanut monia taiteilijoita etenkin renessanssin aikana. Peter Paul Rubens maalasi siitä taulun 1630-luvun lopussa. Hänen versiossaan tausta on antiikin ajalta, mutta naiset ovat pukeutuneet 1600-luvun flaamilaisnaisten asuihin. Italiassa työskennelleen flaamilaisen Giambolognan tunnetuin työ on Firenzen Loggia dei Lanziin sijoitettu marmoriveistos tästä aiheesta, ja Giambolognan oppilas teki aiheesta myös pronssiversion. Nicolas Poussinin maalaus on Louvressa.
Giambolognan veistos (1583) Firenzen Piazza della Signorialla Loggia dei Lanzissa
Peter Paul Rubensin maalaus
Nicolas Poussinin maalaus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabiinitarten ryöstö Wikimedia Commonsissa
Mark Johnson (jääkiekkoilija)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mark Johnson (jääkiekkoilija) |  Mark Johnson (jääkiekkoilija) |  Mark Johnson (jääkiekkoilija) |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lake Placid 1980 | jääkiekko |  |
Mark Johnson (s. 22. syyskuuta 1957 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija sekä olympiavoittaja. Pelipaikaltaan Johnson oli hyökkääjä.
Johnson aloitti uransa isänsä Bobin valmentamassa Wisconsinin yliopiston joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1977–1979. Ensimmäisen kautensa jälkeen Johnson valittiin NCAA-yliopistosarjan vuoden tulokkaaksi. Wisconsin voitti samana vuonna sarjan mestaruuden. Maajoukkueuransa Yhdysvaltojen maajoukkueessa Johnson aloitti jo kaudella 1975–1976. Kauden 1979–1980 hän pelasi olympiajoukkueessa, joka voitti sensaatiomaisesti kultaa 1980 talviolympialaisissa. Johnson teki ratkaisevassa ottelussa Neuvostoliittoa vastaan kaksi maalia. Hän oli myös turnauksessa eniten pisteitä tehnyt yhdysvaltalainen pelaaja.
Pittsburgh Penguins varasi Johnsonin NHL:ään 1977 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella numerolla 66. Samana vuonna Birmingham Bulls varasi hänet WHA:n varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 22. Johnson aloitti NHL-uransa Pittsburghin paidassa olympialaisten jälkeen. Hän siirtyi Minnesota North Starsiin kesken kauden 1981–1982. Seuraavaksi kaudeksi Johnson siirtyi Hartford Whalersiin, jossa hän pelasi kauteen 1984–1985 asti, jolloin hänet siirrettiin kesken kauden St Louis Blues -joukkueeseen. Kaudet 1985–1990 Johnson pelasi vielä New Jersey Devilsissä, jonka jälkeen hän siirtyi Italiaan pelaamaan. Hän pelasi kaudella 1991–1992 myös Itävallan pääsarjassa ennen uransa lopettamista. Yhteensä Johnson keräsi NHL-urallaan runkosarjassa 669 ottelua, joissa syntyi 203 maalia, 305 maaliin johtanutta syöttöä eli yhteensä 508 tehopistettä. Pudotuspeleissä hänen saldonsa oli 37 ottelua, joissa hän saalisti 16 maalia ja 12 syöttyä.
Johnson aloitti valmennusuransa kaudella 1995–1996 CoHL-liigassa (nykyinen UHL) pelanneen Madison Monsters -joukkueen päävalmentajana. Kauden päätteeksi hänet valittiin liigan vuoden valmentajaksi. Kaudet 1996–2002 hän toimi Winsconsinin yliopistojoukkueen apuvalmentajana NCAA-liigassa. Syksystä 2002 lähtien Johnson on ollut Winsconsinin naisten joukkueen päävalmentaja. Hänet nimitettiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen vuonna 2004.
Johnson siirtyi Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueen valmentajaksi vuonna 2009. Hän valmensi maajoukkuetta MM-kilpailuissa 2009 ja Vancouverin olympialaisissa.
Aiheesta muualla

Mark Johnson (jääkiekkoilija) The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Uutinen Johnsonin nimityksestä Winsconsinin naisjoukkueen valmentajaksi
Yhdysvaltain joukkue – Talviolympialaiset 1980
1 Janaszak |
3 Morrow |
5 Ramsey |
6 Baker |
8 Silk |
9 Broten |
10 Johnson |
11 Christoff |
15 Wells |
16 Pavelich |
17 O’Callahan |
19 Strobel |
20 Suter |
21 Eruzione |
23 Christian |
24 McClanahan |
25 Schneider |
27 Verchota |
28 Harrington |
30 Craig |
Valmentaja Brooks
Marco & The Missing Parts

Marco & The Missing Parts oli suomalainen yhtye, joka julkaisi yhden albumin K-tel-levymerkillä 1988.
Kokoonpano

Marko Sillanpää
Anssi Kamula
Pepe Johansson
Diskografia

Station (1988,  K-tel)
Aiheesta muualla

Marco & The Missing Partsin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Markazī

Provinssi Iranin kartalla.
Markazī   on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan länsiosassa. Provinssin pääkaupunki on Arak (Arāk). Vuonna 2010 provinssissa eli noin  1,4 miljoonaa  asukasta.
Marjaniemen majakka

Marjaniemen majakka
Luotsiasema, majakka ja tutkamasto
| --- | --- |
Sijainti:  Hailuoto Suomi
Vesistö:  Perämeri 
| --- | --- |
Arkkitehti:  Hampus Dalström 
Korkeus:  25 m
Materiaali:  tiili 
Väri:  Valkoinen 
Luokitus:  rakennusperintörekisteriin merkitty suojeltu kohde (d) 
| --- | --- |
Valmistunut:  1871
Automatisoitu:  1962
| --- | --- |
Valon korkeus:  30,2 m
Valonkanto:  29,6 km
Valon ominaisuudet:  Fl(2) W 20s 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN028 
Admiralty:  C4142.1 
List of Lights:  28595 
MarineTraffic:  1000006026 
NGA:  116-18452 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Marjaniemen majakka sijaitsee Hailuodon Marjaniemessä noin 50 kilometrin päässä Oulusta.
Aika ennen majakkaa

1770-luvulla Oulun porvarit rakensivat Hailuodon länsipuolen väylää varten ensimmäisen puisen 16 sylen korkuisen tunnusmajakan Marjaniemen kärkeen. Tämä majakka kunnostettiin Oulun kauppaseuran aloitteesta 1786 ja 1800. Valtio lunasti 1849 haltuunsa majakan ja luotsikohtauspaikan miehittämättömän ns. porttiviitta-aluksen eli porttiprikan. Myrsky vei porttiprikan usein karkuun, vuonna 1881 se korvattiinkin rautapoijulla. Puinen majakka oli tarkoitus muuttaa valomajakaksi jo vuonna 1854 rakentamalla lyhtykoju ja sinne valolaite peiliheijastimineen. Krimin sota esti suunnitelmat. Sodan jälkeen Marjaniemen tunnusmajakkaa korjattiin taas 1857.