stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkoinen vallankumous
Suhtautuminen vallankumoukseen

Suhtautuminen vallankumoukseen oli kaksijakoinen. Osa kansasta piti sitä hyvänä asiana joka suurentaisi Iranin valtaa maailmalla. Kun šaahi vieraili Yhdysvalloissa 1964, Irania ylistettiin "Lähi-idän kirkkaimpana paikkana".
Toisaalta, uudistusten agressiivisuus jätti monet epävarmoiksi. Maaseudun asukkaille luvatun maareformin tulokset jäivät laihoiksi: noin puolet ei saanut maata ollenkaan ja 75 % maata saaneista sai niin pienen palstan, että siinä voitiin nipin napin kasvattaa ruokaa omalle perheelle.
Maanomistajat saivat vastineeksi valtionyhtiöiden osakkeita, kun valtio lunasti heidän maitaan maareformin toteuttamiseen. Monet šiiajohtajat kritisoivat vallankumousta ja katsoivat, että naisia ​​koskevat uudistukset olivat islamilaisten arvojen vastaisia. Lisäksi uudistukset murskasivat perinteiset papiston vallan. Tämän luokan merkittävin kriitikko oli Khomeini, jonka ideat papiston hallinnosta ja hallituksen toisinajattelijoiden verkostosta helpotti myöhemmin šaahin kaatumisen alkua vuoden 1979 vallankumouksessa, joka päätti valkoisen vallankumouksen.
Vallankumouksen sisältöä alettiin opettaa pakollisena aineena Iranin kouluissa 1970-luvulle tultaessa. Vallankumouksen kritisoinnista tuli rangaistava teko, kun taas sen ylistämisestä tuli tapa osoittaa uskollisuutta šaahille.
Työväen Opisto

Työväen Opiston päärakennus 1920-luvulla.
Työväen Opisto (engl. Work People's College) oli vuosina 1903–1941 Duluthissa Yhdysvalloissa toiminut amerikansuomalainen college. Sitä ylläpiti aluksi Amerikan sosialistisen puolueen (SPA) suomenkielinen osasto Amerikan Suomalainen Sosialistijärjestö (ASS). Työväen Opiston opettajat ja henkilökunta edustivat pääosin SPA:n radikaalia siipeä ja myöhemmin se toimi syndikalistisen Industrial Workers of the World -ammattiliiton oppilaitoksena.
Perustaminen uskonnollisena oppilaitoksena

Työväen Opiston perusti Minneapolisissa syyskuussa 1903 amerikansuomalainen Kansalliskirkko. Se tunnettiin aluksi nimellä "Suomalainen Kansan Opisto ja Teologinen Seminaari" ("Finnish People's College and Theological Seminary"). Muutamaa kuukautta myöhemmin opisto muutti opiskelijoiden vähyyden johdosta Duluthin esikaupunkialueella sijaitsevaan Smithvilleen. Amerikan sosialistisella puolueella oli vahva kannatus Minnesotan osavaltion amerikansuomalaisten keskuudessa ja koulun johtokuntaan kuului sekä SPA:lle myötämielisiä, että vahvasti anti-sosialistisia kirkon jäseniä.
Koulu siirtyy sosialistien hallintaan

Syksyllä 1904 koulun opiskelijat ryhtyivät lakkoon, koska he vastustivat opetukseen kuuluneita pakollisia rukoushetkiä sekä käytäntöä, joka kielsi yhteiskunnallisista asioista keskustelun. Erimielisyydet johtivat muun muassa koulun johtajan E. W. Sarasen eroon, sekä myöhemmin rahoituksen vähenemiseen. Opiston johtokuntaan kuulunut sosialisti Alex Halonen onnistui kuitenkin myymään sen osakkeita Suomalaisen Sosialistijärjestön jäsenille ja pian heidän hallussaan oli koulun osake-enemmistö. Vuoteen 1907 mennessä opiston johtokunta koostui jo kokonaan sosialisteista. Samalla koulu luopui uskonnollisesta opetuksesta ja muutti nimensä Työväen Opistoksi. Opettajina toimivat muun muassa Leo Laukki sekä myöhemmin 1910-luvun alussa Yrjö Sirola.
Koulun lukuvuosi kesti viisi kuukautta, alkaen marraskuun 15. päivänä ja päättyen huhtikuun 15. Sosialismin ja työväenliikkeen teorioiden lisäksi kursseihin kuuluivat muun muassa historia, taloustiede, lakioppi, sosiologia sekä evoluutiobiologia. Yhteiskunnallisten aineiden ohella opetusohjelmassa olivat myös Suomen kieli ja kulttuuri. Amerikansuomalaisten sosialistien mukaan toisen ja kolmannen polven siirtolaiset unohtivat omat juurensa sekä kadottivat luokkatietoisuutensa, joiden säilyttämistä koulu puolestaan yritti omalta osaltaan tukea. Monien opiskelijoiden kokiessa teoreettisen sosialismin liian hankalaksi oppiaineeksi, lisäsi Työväen Opisto kurssivalikoimiinsa myös kaupallisia aineita. Koulu harjoitti lisäksi julkaisutoimintaa, muun muassa vuonna 1919 ilmestyi 88-sivuinen "Suomenkielen kielioppi".
Radikalisoituminen

Sosialistista puoluetta repivät 1910- ja 1920-lukujen vaihteessa sisäiset ristiriidat, jotka johtivat lopulta sen hajoamiseen. Työväen Opistossa vaikutti muun muassa puolueesta eronneita radikaaleja anarkosyndikalisteja, joiden ansiosta se hankki jatkossa rahoituksensa IWW-ammattiliitolta. Vuonna 1921 IWW:stä tuli opiston suurin osakkeenomistaja ja se sai aseman ammattiliiton virallisena oppilaitoksena. Opistoon perustettiin myös englanninkielinen osasto. Samalla se siirtyi opetusohjelmassaan radikaalimpaan suuntaan, joka painotti muun muassa vallankumouksellista luokkataistelua sekä sabotaasia sen välineenä. Opetusohjelmaan kuului enää yksi pakollinen kurssi, joka sisälsi taloustieteen perusteita, sosiologiaa sekä työväenliikkeen historiaa. 1930-luvulla koulun opiskelijat kirjoittivat säännöllisesti Duluthissa ilmestyneeseen Tie Vapauteen -lehteen. Lisäksi joka kevät ilmestyi lehden erikoisnumero nimellä "Työväen Opiston Kevätjulkaisu", sen sisällöstä vastasivat kokonaan Työväen Opiston opiskelijat.
Vuonna 1919 Yhdysvaltain oikeusministeriö aloitti lähinnä anarkisteista koostuneita äärivasemmistolaisia vastaan suunnatun kampanjan, jonka johdosta yli 500 ulkomaalaista pidätettiin ja karkotettiin. Työväen Opisto oli yksi ensimmäisistä paikoista, joihin nämä J. Edgar Hooverin johtamat ns. Palmerin ratsiat kohdistuivat. Opistossa vaikuttaneista aktivisteista oli Leo Laukki vangittu ja karkotettu jo vuotta aikaisemmin.
Työväen Opiston opiskelijoiden määrä vaihteli eri vuosina suuresti. Ensimmäisenä vuotena oli vain kahdeksan opiskelijaa, mutta määrä kasvoi nopeasti niin, että 1910-luvun alkupuoliskolla heitä oli vuosittain keskimäärin 130. Sosialistisen puolueen hajaannuksen jälkeen oppilasmäärä putosi alle puoleen ja viimeisenä lukuvuotena 1940/1941 oli vain 30 oppilasta. Yhteensä koulusta valmistui vajaat 2 000 oppilasta. Oppilasmäärän väheneminen johti lopulta koulun sulkemiseen vuonna 1941. Uudet amerikansuomalaiset sukupolvet eivät olleet enää kiinnostuneita suomenkielisestä opetuksesta, eivätkä myöskään radikaalista työväenliikkeestä vastaavalla tavalla kuin 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä.
Nykypäivä

Vanhoista Työväen Opiston rakennuksista on edelleen jäljellä opiston päärakennus, joka on nykyään asuinkäytössä. Opiston arkistoa säilytetään Minnesotan yliopiston siirtolaisuusinstituutissa. Vuonna 2012 koulu herätettiin väliaikaisesti henkiin, kun IWW:n Minneapolis-Saint Paulin osasto järjesti liiton toimitsijoille viisipäiväisen valtakunnallisen kurssin "Work People's College" -nimellä. Vuonna 2013 vastaava kurssi pidettiin Minnesotan lisäksi myös Saksassa.
Koulussa vaikuttaneita tunnettuja henkilöitä

Gust Aakula
Alex Halonen
Leo Laukki
Isak Penttala
William Risto
Amelia Milka Sablich
Yrjö Sirola
Fred W. Thompson
August Wesley
Niilo Wälläri
Viipurin piiri (Pietari)

| Viipuri |
| --- | --- |
 Viipurin piiri Pietarin kartalla.
Kaupunki:  Pietari
Pinta-ala:  115,38 km² 
Väkiluku:  522 746 (1.1.2020)
Väestötiheys:  4530,65 as./km²
Osa-alueet:   Sampsonijevskoje  Svetlanovskoje  Sosnovskoje  15. kunnallishallintoalue  Sergijevskoje  Suvala-Ozerki  Levassova  Parkala 
Viipurin piiri (ven. Вы́боргский райо́н, Vyborgski raion) on hallintopiiri Pietarissa. Se sijaitsee Pietarin keskustasta pohjoiseen sektorimaisena alueena.
Kunnallishallintoalueet

Viipurin piiri jakautuu kahdeksaan kunnallishallintoalueeseen. Niistä Levassova ja Parkala ovat asemaltaan taajamia ja loput ovat Pietarin keskustan kaupunginosia. Kunnallishallintoalueet ovat:
Sampsonijevskoje (Сампсониевское)
Svetlanovskoje (Светлановское)
Sosnovskoje (Сосновское)
15. kunnallishallintoalue (15. муниципальный округ)
Sergijevskoje (Сергиевское)
Suvala-Ozerki (Шувалово-Озерки)
Levassova (Левашово)
Parkala (Парголово)
Parnas (Парнас)
Vauhtia, vauhtia!

| Vauhtia, vauhtia!> Deprisa, deprisa |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Carlos Saura
Käsikirjoittaja:   Carlos Saura 
Tuottaja:   Elías Querejeta  Tony Molière 
Säveltäjä:   Enrique Salazar  Paco de Lucía  Manuel Molina  Emilio de Diego  Danilo Vaona ym. 
Kuvaaja:  Teodoro Escamilla
Leikkaaja:  Pablo González del Amo
Pääosat:   Berta Socuéllamos Zarco  José Antonio Valdelomar González  Jesús Arias Aranzeque  José María Hervás Roldán 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Espanja
Ensi-ilta:  1981
Kesto:  96
Alkuperäiskieli:  espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vauhtia, vauhtia! (Deprisa, deprisa) on Carlos Sauran käsikirjoittama ja ohjaama elokuva vuodelta 1981.
Vauhtia, vauhtia! kertoo suurkaupungin laitamilla elävistä nuorista, Ángelasta, Pablosta, Mecasta ja Sebaksesta, jotka haluavat ansaita helppoa rahaa. Pablo ja hänen ystävänsä Meca varastavat autoja ja tekevät sitten ryöstöjä. Baarissa työskentelevästä Ángelasta tulee Pablon tyttöystävä, joka lähtee mukaan rikollisille retkille. Heidän elämänsä jakautuu tylsyyden ja hetkellisen jännityksen välillä.
Saura valitsi rooleihin amatöörinäyttelijöitä. Elokuva edustaa quinqui-alagenreä eli espanjalaisia nuorisorikoselokuvia, joiden tähtinäyttelijöinä nähtiin aitoja kadulta poimittuja nuorisorikollisia. Pabloa näytellyt José Antonio Valdelomar kuoli heroiinin yliannostukseen vuonna 1992 suorittaessaan vankeusrangaistusta. Mecan roolin tehnyt Jesús Arias kuoli 32-vuotiaana käytyään läpi useita vankiloita.
Vauhtia, vauhtia! voitti Kultaisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 1981. Digitaalisesti entisöidyn version maailmanensi-ilta oli Berliinissä helmikuussa 2024.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Berta Socuéllamos Zarco  | … |  Ángela   |
|  José Antonio Valdelomar González  | … |  Pablo   |
|  Jesús Arias Aranzeque  | … |  Meca 	   |
|  José María Hervás Roldán  | … |  Sebas   |
|  María del Mar Serrano  | … |  María	   |
|  Consuelo Pascual  | … |  isoäiti   |
|  André Falcon  | … |  kassanhoitaja   |
|  Yves Arcanel  | … |  vartija   |
|  Yves Barsacq  | … |  Luis   |
|  Matías Prats  | … |  uutistenlukija   |
Aiheesta muualla

Deprisa, deprisa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vendôme

| Vendôme |
| --- | --- |

 vaakuna
 Vendôme
 Koordinaatit: 47°47′37″N, 1°03′59″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Centre-Val de Loire
Departementti:  Loir-et-Cher
Arrondissementti:  Vendôme
Väkiluku (2013):  17 121
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vendôme on kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella.  Se sijaitsee Loirjoen rannalla noin 180 kilometriä Pariisista lounaaseen. Vendômesta on 42 minuuttia kestävä TGV- junayhteys Pariisiin.
Kaupunkia hallinneen Bourbon-Vendôme aatelissuvun ansiosta Vendômen kaupungilla on ollut huomattava merkitys viimeisen tuhannen vuoden ajan Ranskan historiassa. Se näkyy myös kaupungin runsaassa arkkitehtuurissa. 1500-luvulla elänyt runoilija Pierre de Ronsard sijoitti kirjansa Les Amours tapahtumia Vendômeen. 1800-luvulla kirjailija Honoré de Balzac asui kaupungissa. Kaupungin tunnetuin henkilö on siellä syntynyt Ranskan marsalkka de Rochambeau, jolla oli ratkaiseva rooli Yhdysvaltain sisällissodan lopputuloksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vendôme Wikimedia Commonsissa
Veluwezoomin kansallispuisto

Kanervanummea Veluwezoomissa.
Veluwezoomin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Alankomaiden keskiosassa, Gelderlandin maakunnassa. Se on Alankomaiden vanhin kansallispuisto. Puistoon kuuluu 90 metriä korkea Posbankin harju, josta on hyvät näköalat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veluwezoomin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Valkoinenlammi (Ruovesi, Pohtio, itäinen)

| Valkoinenlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  62°03′44″N, 23°50′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskuoja:  oja Kankijärveen 
Järvinumero:  35.413.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  156,8 m  
Rantaviiva:  0,749 km  
Pinta-ala:  3,261 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkoinenlammi 
Valkoinenlammi  on Pirkanmaalla Ruovedellä Pohtion kylän lähellä sijaitseva lampi. Saman nimisiä lampia on lähekkäin kaksi ja tämä on niistä itäisempi lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 156,8 metriä mpy.
Luontoarvoja

Lampi sisältyy Helvetinjärven kansallispuistoon ja se sijaitsee sen pohjoispuolella.
Velttosara

| Velttosara |
| --- | --- |
 Velttosara Kiimingissä
Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  laxa
Kaksiosainen nimi
 Carex laxa  Wahlenb. 
Katso myös
   Velttosara Wikispeciesissä   Velttosara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Velttosara (Carex laxa) on sarakasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Se on väritykseltään vaaleanvihreä ja sillä on suikertava juurakko. Velttosaran varret kasvavat yksittäin juurakon rönsyistä ja taipuvat ajan mittaan kaarelle. Velttosaran lehdet ovat sileitä sekä vaaleanvihreitä ja lehtien tyvitupet ovat kalvaanruskeita.
Velttosara on erilaistähkäinen saralaji, ja sen kukinto koostuu yhdestä hedetähkästä sekä yhdestä tai kahdesta emitähkästä. Emitähkät ovat poikkileikkaukseltaan pyöreitä ja roikkuvat erillään toisistaan. Emikukissa on kolme luottia. Tähkäsuomut ovat suunnilleen pullakoiden levyisiä, tylppäkärkisiä sekä väriltään vaalean punaruskeita ja kellertävän keskiosan omaavia. Pullakot ovat väriltään kalvaanvihreitä.
Velttosara kasvaa ravinteikkailla soilla märillä paikoilla, joilla on liikkuvaa pintavettä. Se kasvaa usein harvalukuisena siellä täällä korkeamman kasvillisuuden seassa, jolloin sitä voi olla vaikeaa havaita. Vaaleanvihreän yleisvärityksen, erillään roikkuvien emitähkien sekä leveiden, punaruskeiden tähkäsuomujen perusteella velttosara on kuitenkin helpohkosti erotettavissa muista saralajeista. Suomessa velttosaraa kasvaa harvinaisena pohjoisessa, lähinnä Pohjois-Pohjanmaan, Kainuun ja Lapin maakunnissa, ja velttosara on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi.
Velttosaralla voi esiintyä pullakoissa velttosarannokea (Anthracoidea laxae).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Velttosara (Carex laxa)
Kasviatlas 2018: Velttosaran (Carex laxa) levinneisyys Suomessa
JSTOR Global Plants: Carex laxa (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Carex laxa (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Carex laxa (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Carex laxa (englanniksi)
Flora of China: Carex laxa (englanniksi)
Vaaleajouluruusu

| Vaaleajouluruusu |
| --- | --- |
 Vaaleajouluruusu
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Jouluruusut Helleborus
Laji::  niger
Kaksiosainen nimi
 Helleborus niger  L. 
Katso myös
   Vaaleajouluruusu Wikispeciesissä   Vaaleajouluruusu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaaleajouluruusun kuvaus.
Vaaleajouluruusu (Helleborus niger) on leinikkikasveihin kuuluva pienikokoinen kukkiva kasvi. Se kasvaa luonnonvaraisena Alppien itäosassa ja Balkanilla, ja sitä kasvatetaan koristekasvina laajasti sekä puutarhoissa että ruukuissa.
Vaaleajouluruusulla on mehevä maavarsi, lyhyet varret ja vuokkoja muistuttavat kukat. Mehevät, ikivihreät lehdet ovat ruusukkeina lähellä maanpintaa. Roudattomalla alueella se kukkii keskellä talvea. Koristekasveiksi on jalostettu eri muotoisia ja sävyisiä kukkia, luonnonmuodon kukat ovat valkoiset.
Vaaleajouluruusu on erittäin myrkyllinen. Joulukukkana käytetään sisäkukaksi sopivaa Verboom Beauty -lajiketta. Kukinta kestää pitkään, 4 viikkoa, ja sillä ei ole kellastuvia lehtiä. Lajike tekee lehdet myöhemmin keväällä kun valoa on enemmän.
Taksonomia

Carl Linnaeus kuvasi vaaleajoulurusun Species Plantarum -teoksensa ensimmäisessä osassa vuonna 1753. Latinankielinen erityisnimi niger (musta) voi viitata juurien väriin. Alalajeja on kaksi: H. niger subsp. niger ja H. niger subsp. macranthus, jolla on suuremmat kukat (halkaisijaltaan jopa 9 cm). Luonnossa H. niger subsp. nigeriä tavataan yleensä vuoristoalueilla Sveitsissä, Etelä-Saksassa, Itävallassa, Sloveniassa, Kroatiassa ja Pohjois-Italiassa. Helleborus niger subsp. macranthusia tavataan vain Pohjois-Italiassa ja mahdollisesti Slovenian viereisissä osissa.
Kuvaus

Vaaleajouluruusu on ikivihreä kasvi, jonka varret ovat 23–30 cm korkeat ja sen lehdet ovat tummat ja nahkamaiset. Suuret litteät kukat, jotka kantavat lyhyitä varsia keskitalvesta alkukevääseen, ovat yleensä valkoisia, mutta joskus niissä on vaaleanpunainen sävy. Terälehtien kärjet voivat olla vaaleanpunaisia tai vihreitä, ja niissä on näkyvä keltainen keskiosa.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Vaaleajouluruusu (Helleborus niger)
Arboretum Mustila: Vaaleajouluruusu (Helleborus niger) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Helleborus niger (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Helleborus niger (englanniksi)
KIX

Kix esiintymässä Baltimoressa syyskuussa 2009.
Kix (tai KIX) on glam metal -yhtye, joka perustettiin Hagerstownissa, Marylandissä, USA:ssa vuonna 1980. Sen perustivat Ronnie Younkins tai taiteilija nimeltään 10/10, josta tuli yhtyeen toinen kitaristi sekä Donnie Purnell, josta tuli basisti, mutta tarvittaessa hän soitti myös syntikkaa ja lauloi.
Historia > Kokoaminen

Ensimmäinen kappale, jonka Ronnie ja Donnie soittivat yhdessä oli Atomic Bombs. He soittivat sen kahden muusikon Teen ja Tunesin kanssa, jotka olivat Pittsburghista kotoisin. Ensimmäinen treenikämppä oli Old Mill Innissä, Williamsportissa, MD:ssä hiukan Hagerstownin ulkopuolella. Mutta koska Tee ja Tunes asuivat niin kaukana homma ei toiminut. Tämän jälkeen Ronnie pyysi Brian Forsytheä, Damagea bändiin toiseksi kitaristiksi ja laulajaksi. Rumpalinpaikan yhä ollessa avoimena he hyväksyivät Donnie Spencen. Hän ei omistanut autoa, joten hänet piti kyyditä harjoituksiin joka päivä. Steve Whiteman liittyi yhtyeeseen myös ja hän hoiti laulamisen kahden muun yrittäneen jälkeen (Terry Brady ja Sam Smith), jotka olivat epäonnistuneet laulussa. Mutta kun vähän aikaa oli kulunut ei muu bändi pitänyt Steven laulusta ja hän vaihtoi harkinnan jälkeen rumpali Donnie Spencen kanssa hommia, koska hän osasi soittaa rumpuja hyvin ja Spence taas lauloi sujuvasti. Mutta Steve hoiti kuitenkin vaikeammat laulut, koska Spence ei ollut varsinaisesti harjoitellut laulamaan.
Historia > Steven lähtö, Spencen eroaminen

Steve ei kuitenkaan ollut tyytyväinen ja lähti Hagerstowniin liittyäkseen bändiin nimeltänsä The Shooze. Tämän jälkeen Spence erotettiin Kixistä, koska hän ei laulanut kyllin hyvin.
Historia > Uusi kokoonpano

Spencen lähdön jälkeen Jimmy Chocolate Chalfant tuli mukaan kuvioihin ja ryhtyi soittamaan rumpuja. Hän oli kokenut, koska oli ollut aiemmin The Shoozen rumpali. Jimmy oli myös Donnie Purnellsin vanha bändikaveri mm. kokoonpanoista Fire and Rain, Starship sekä Jax. Ronnie oli nähnyt heidän keikkojaan ja siksi hänkin tunsi Jimmyn. Steve palasi yhtyeeseen vuonna 1979 ja he muuttivat nimekseen The Generators.
Historia > Levy tulee, Kix palaa

Tämän jälkeen he nauhoittivat ensimmäisen albuminsa (nimestä ei tietoa), jonka jälkeen nimi vaihdettiin takaisin Kixiksi ilmeisesti Generatorsien huonon menestyksen takia.
Historia > Esikoinen nimen paluun jälkeen

1981 tuli ulos Kixin esikoisalbumi, joka sai nimensä bändin nimestä monen muun lailla. Siinä oli mm. yhtyeen ensimmäinen yhdessä soitettu kappale Atomic Bombs, Contrary Mary, The Itch, josta tuli yhtyeen tunnetuin kappale, Kix Are for Kids, joka liitettiin usein yhtyeen nimeen vuosina 1960 ja 1970 ja niiden välillä. Levyllä oli myös kappale Yeah, Yeah, Yeah, josta tuli kuuluisin konserttikipale Steve Whitemanin ainutlaatuisella tulkinnalla.
Historia > 0/10

Vuonna 1982 kitaristi Ronnie 10/10 Younkins sai potkut ja tilalle tuli Brad Divens (Souls at Zero, Wrathchild ja Wrathchild America), joka on jälkeen päin ollut äänen muokkaaja mm. yhtyeillä Linkin Park ja Slayer. 1983 ilmestyi heidän toinen albuminsa (Kix nimisenä) Cool Kids ja se näytti yhtyeen kaupallisen puolen sisältäen nimikkokappaleen Cool Kids ja singlen Body Talk. Kuitenkin eräs ei niin kovin tunnettu balladi nimeltänsä For Shame, joka oli monien naisten suosikki.
Historia > Ronnien paluu

Levyn äänityksen jälkeen Ronnie 10/10 Younkins halusi palata Kixiin ja asiaa mietittiin, mutta koska Ronnie oli perustaja ja ensimmäinen kitaristi hänet otettiin takaisin. Niinpä syntyi taas Classic Kix. Paluun jälkeen Kix soitti yhdessä Ratt (tai RATT) kokoonpanon kanssa ja myöhemmin yhteistyötä tehtiin mm. Warrantin tuottajan Beau Hillin kanssa.
Historia > Midnite Dynamite

'85 tuli täyteen ja Kix äänitti kolmannen studioalbuminsa Midnite Dynamite, johon tuli Hard Rock- single samalla nimellä ja Funk Rock kappaleet Cold Shower
Studioalbumit

Kix (1981)
Cool Kids (1983)
Midnite Dynamite (1985)
Blow My Fuse (1988)
Hot Wire (1991)
$how Bu$ine$$ (1995)
Rock Your Face Off (2014)
Voimistelu kesäolympialaisissa 1952 – naisten nojapuut

Naisten eritasonojapuuvoimisteluun Helsingin olympiakisoissa 1952 osallistui 134 urheilijaa ja he edustvat 18 eri kansakuntaa. Kilpailu käsitti kaksi suoritusta, pakolliset ja vapaavalintaiset liikkeet. Pisteet vaikuttivat osaltaan myös henkilökohtaiseen 8-otteluun ja joukkuekilpailuun.
Eritasonojapuut

| # | Kilpailija | Pist | 1 | 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Margit Korondi | 19,40 | 9,70 | 9,70 |
| 2 |  Marija Gorohovskaja | 19,26 | 9,63 | 9,63 |

| 3 |  Ágnes Keleti | 19,16 | 9,46 | 9,70 |
| 4 |  Nina Bortšarova | 18,99 | 9,56 | 9.43 |
| 4 |  Pelageja Danilova | 18,99 | 9,43 | 9,56 |
| 6 |  Edit Perényiné | 18,96 | 9,40 | 9,56 |
Voimistelu kesäolympialaisissa 1952 – naisten permanto

Naisten permantovoimisteluun Helsingin olympiakisoissa 1952 osallistui 134 urheilijaa ja he edustvat 18 eri kansakuntaa.
Permanto

| # | Kilpailija | Pist | 1 | 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ágnes Keleti | 19,36 | 9,50 | 9,86 |
| 2 |  Marija Gorohovskaja | 19,20 | 9,50 | 9,70 |

| 3 |  Margit Korondi | 19,00 | 9,40 | 9,60 |
| 4 |  Galina Urbanovitš | 18,99 | 9,43 | 9.56 |
| 4 |  Erszébet Guláysn'e Köteles | 18,99 | 9,26 | 9,73 |
| 6 |  Galina Minaitševa | 18,96 | 9,36 | 9,60 |
Villilä (täsmennyssivu)

Villilä voi tarkoittaa seuraavia:
Villilä, kaupunginosa Tampereella
Villilä, kylä Maskussa
Villilän kartano, kartano Nakkilassa
Villilä Studiot, Länsi-Suomen tv- ja elokuvakeskus, elokuvastudio Villilän kartanossa Nakkilassa
Villilä, kylä Salossa, aiemmin Uskelaa
Villilä, kylä Sastamalassa, aiemmin Keikyää
Villilä, kylä Uudessakaupungissa, aiemmin Kalantia
Villilä, sukunimenä:
Tea Villilä (s. 1991), suomalainen jääkiekkoilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Villilä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.