stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jasper Pääkkönen
Yritystoiminta

Pääkkösen Maltalle rekisteröity holdingyhtiö Rock ’n’ Roll Fly Fishing Investments Limited sai vuosina 2012–2015 yhteensä 6,2 miljoonan osinkotulot. Niiden taustalla oli Plus One Group ja suomalaisille tunnetut rahapelit.
Pääkkönen tunnetaan myös pokerinpeluustaan. Hänen paras turnaussaavutuksensa on PAF Poker Championshipin 15 000 euron arvoinen ykköstila Maarianhaminasta kesäkuussa 2006. Hän oli MTV3:lla esitetyn Pokerimestari 2006 -televisio-ohjelman tuottaja. Jasper Pääkkönen oli mukana perustamassa Pokerisivut.com-lehteä yhdessä Markus Selinin kanssa. Pokerisivut.com-lehden julkaiseminen lopetettiin vuonna 2010 lopulla voimaan tulleen arpajaislain myötä. Lehden viimeinen numero ilmestyi elokuussa 2010.
Pääkkönen on alkanut myös yrittäjäksi yhdessä kansanedustaja Antero Vartian kanssa. He rakennuttivat Helsingin Hernesaaren rantaan ison Löyly-nimisen sauna- ja ravintolakompleksin, joka avattiin keväällä 2016. Löylyn rakennusmateriaaleista syntyi keskustelua, kun uutisoitiin että osa puista onkin hankittu Venäjältä, vaikka Pääkkösen ja Vartian oli kerrottu olleen seuraamassa puiden kaatoa suomalaisessa metsässä. Pääkkönen osti Vartian osuuden Löylystä lokakuussa 2018. Löyly on noussut suureen suosioon ja päässyt jopa New York Timesin otsikoihin. Elokuussa 2016 Helsingin Sanomat uutisoi, että Löylyn ravintolatoiminnasta vastaa omistajien sijaan Royal Ravintolat.
Pääkkönen toimii perustajana, omistajana ja perhomalliston pääarkkitehtina kalastusperhoihin erikoistuneessa Superfliesissa. Hän on sijoittanut myös suomalaiseen viherseinäyritys Naavaan. Pääkkönen on myös yksi Röykkä Invest Oy:n perustajista, jonka nimissä yritys osti vuoden 2022 keväällä 1,5 miljoonalla eurolla Nurmijärven Röykässä sijaitsevan entisen keuhkotautiparantolan. Pääkkönen on ilmaissut mielenkiintonsa muuttaa vanha parantolarakennus hotelliksi.
Muuta

Jasper Pääkkönen tunnetaan näyttelijän työn lisäksi intohimoisena perhokalastajana. Suomalaisen Kalastusmatkailun Edistämisseura valitsi hänet vuonna 2013 Vuoden kalamieheksi. Pääkkönen on puhunut julkisuudessa Itämeren lohen suojelun puolesta. Lokakuussa 2014 hän perusti Jukka Relanderin kanssa Facebookiin ”Vapautetaan Vanhankaupunginkoski” -ryhmän, joka keräsi vuorokaudessa yli 500 jäsentä. Ehdotus eteni sosiaalisesta mediasta Helsingin päätöksentekoon. Relander teki valtuustoaloitteen, jossa esitetään kosken länsihaaran sulkevan padon purkamista. Aloitteen allekirjoitti 49 valtuutettua, eli yli puolet Helsingin valtuutetuista. Pääkkönen on harrastuksensa myötä lentänyt ympäri maapalloa kalastamassa eksoottisia kalalajeja. Vuonna 2019 Pääkkönen lahjoitti 8000 euroa Vihtijoen uoman kunnostukseen taimenten kutupaikaksi.
Pääkkönen asui vuosina 2009–2015 avoliitossa näyttelijä–tanssija Tiia Elgin kanssa. Pääkkösen nykyinen puoliso on espanjalais-filippiiniläinen malli Alexandra Escat. Joulupäivänä 2021 pariskunta sai tytön ja toisen lapsen tammikuussa 2024.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jasper Pääkkönen Twitterissä
Ylen Elävä arkisto: Jasper Pääkkönen Kinoklubin vieraana
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska 2  BnF data 2  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Korea  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef 
Pääkkönen omistaa sauna- ja ravintolakompleksi Löylyn Helsingin Hernesaaressa.
Estelle (Ruotsin prinsessa)

| Prinsessa Estelle |
| --- | --- |
 Itä-Götanmaan herttuatar
 Prinsessa Estelle vuonna 2023.
Syntynyt:  23. helmikuuta 2012 (ikä 13) Solna, Ruotsi
Koko nimi:  Estelle Silvia Ewa Mary
Suku:  Bernadotte
Isä:  Prinssi Daniel
Äiti:  Kruununprinsessa Victoria
Prinsessa Estelle, Itä-Götanmaan herttuatar (Estelle Silvia Ewa Mary; s. 23. helmikuuta 2012) on Ruotsin kruununprinsessa Victorian ja prinssi Danielin ensimmäinen lapsi. Hän on Ruotsin kruununperimysjärjestyksessä toinen heti äitinsä kruununprinsessa Victorian jälkeen ennen pikkuveljeään Oscaria (s. 2016) ja enoaan prinssi Carl Philipiä. Prinsessa Estelle kuuluu Bernadotten hallitsijasukuun äitinsä kautta; isänsä kautta hän kuuluu aatelittomaan Westling-sukuun, ja on sitä kautta taustaltaan osin metsäsuomalainen.
Syntymä

Prinsessa Estelle syntyi Solnan Karoliinisessa sairaalassa 23. helmikuuta 2012 kello 4.26. Kahdeksalta aamulla Suomen aikaa prinsessan isä, prinssi Daniel, piti tiedotustilaisuuden, jossa hän kertoi esikoisensa syntymästä seuraavasti: "Aamulla klo 4:26 syntyi 51 senttiä pitkä ja 3 280 gramman painoinen aivan ihana pikkuprinsessa". Estellen syntymä pantiin merkille kansainvälisissä tiedotusvälineissä laajasti, esimerkiksi Saksassa ja Suomessa se oli pääaiheena uutisissa. Hänen syntymänsä kunniaksi Skeppsholmenilta ammuttiin kaksi 21 tykinlaukauksen sarjaa.
24. helmikuuta pääministeri Fredrik Reinfeldt tutki prinsessan 1500-luvulta alkaneen perinteen mukaisesti ja allekirjoitti kolmen muun todistajan kanssa virallisen todistuksen, ettei Estelleä ole vaihdettu toiseen vauvaan. Samana päivänä prinsessan isoisä kuningas Kaarle XVI Kustaa ilmoitti hänen nimensä ja herttuakunnan nimen.
Syntymä > Kuninkaalliset perinteet

Ruotsissa on noudatettu vanhoja perinteitä kuninkaallisen vauvan syntymän jälkeen, niin myös prinsessa Estellen synnyttyä. Hovimarsalkka kertoi lapsen syntymästä pääministerille ja hovi tiedotti uutisen kansalle, tässä tapauksessa kuningashuoneen verkkosivuilla ja Facebookissa. Pääministeri, valtiopäivien puhemies, hovimarsalkka ja ylihovimestari kävivät vahvistamassa lapsen syntymän. Kuningas kutsui koolle hallituksen kuulemaan, mikä on syntyneen lapsen koko nimi ja kutsumanimi. Samassa tilaisuudessa hän ilmoitti herttuakunnan. Kunnialaukaukset ja kiitosjumanlanpalvelus Te Deum Linnankirkossa kuuluivat vielä saman päivän ohjelmaan.
Kaste

Prinsessa Estelle kastettiin Tukholman kuninkaanlinnan kirkossa 22. toukokuuta 2012. Kasteen toimitti Ruotsin arkkipiispa Anders Wejryd.
Koulutaival

Estelle aloitti vuonna 2018 esikoulun Campus Manilla -nimisessä yksityiskoulussa. Hän on ensimmäinen kuningasperheen jäsen kyseisessä koulussa. Sittemmin hän on siirtynyt alakoululuokille danderydiläisessä koulussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Estelle (Ruotsin prinsessa) Wikimedia Commonsissa
Prinsessa Estelle Ruotsin kuningashuoneen www-sivuilla (ruotsiksi)
Symbolit

Prinsessa Estellen Monogrammi
Prinsessa Estellen vaakuna
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav 
Kunnialaukaukset prinsessan syntymän johdosta.
Juuri kastettu Estelle vanhempien, isovanhempien ja kummien saattelemana.
Prinsessa Estelle vanhempiensa ja isoäitinsä seurassa kuninkaan syntymäpäivänä 2015.
FIA World Endurance Championship

| FIA World Endurance Championship |
| --- | --- |
  FIA World Endurance Championship -kausi 2025 

Järjestäjä:  FIA, ACO
Luokka:  Hypercar, LMGT3
Maa:  Kansainvälinen
Ensimmäinen kausi:  2012
Rengasvalmistaja(t):  M Michelin, G Goodyear
Kuljettajien mestari:   Hypercar:   Kévin Estre    André Lotterer  Laurens Vanthoor  LMGT3:   Klaus Bachler  Alex Malykhin  Joel Sturm 
Valmistajien mestari:   Hypercar:  Toyota 
Tallien mestari:   Hypercar:  Hertz Team Jota  LMGT3:  Manthey PureRxcing 
Virallinen kotisivu
FIA World Endurance Championship (lyhenteeltään FIA WEC) on kansainvälinen autourheilusarja, joka perustettiin vuonna 2012 korvaamaan Intercontinental Le Mans Cup -sarja.
Sarjan järjestää Automobile Club de l’Ouest (ACO) yhdessä FIA:n kanssa. Sarjan mestaruus jaetaan luokittain eniten pisteitä keränneelle valmistajalle, tallille ja kuljettajalle. Sarjan osakilpailuja ajetaan Euroopassa, Aasiassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, pääkilpailun ollessa Le Mansin 24 tunnin ajo.
Historia

Vuonna 2010 aloitettu Intercontinental Le Mans Cup (ILMC) osoitti kiinnostuksen sarjaan, jossa Audi ja Peugeot kilpailivat LMP1-luokan autoilla. ILMC-sarjan toisena vuonna mukana oli American Le Mans Series (ALMS) -sarjaan kuulunut Sebringin kilpailu ja Le Mansin 24 tunnin ajo, josta sai tuplapisteet.
Vuonna 2011 FIA ja ACO sopivat erimielisyytensä ja sopivat uudesta sarjasta vuodelle 2012, jossa ajettaisiin prototyyppiautoilla sekä urheiluautoilla. Audin ohella Toyota, Porsche ja Nissan liittyivät sarjaan mukaan. Dieselgate-skandaalin myötä monet valmistajat lähtivät sarjasta, kunnes uudet Le Mans Hypercar (LMH) -säännöt kehitettiin kaudelle 2021.
Säännöt

Sääntöjen mukaan autoissa on oltava useampi kuljettaja: yhden kuljettajan on ajettava vähintään tietty aikamäärä, ja vähemmän kuin kilpailun kokonaisaika. Vuoden 2015 sääntöjen mukaan kuuden tunnin kilpailussa LMP1- ja GTE-Pro -kuljettajien on ajettava vähintään 40 minuuttia ja enintään neljä tuntia 30 minuuttia, LMP2-kuljettajan on ajettava vähintään tunnin ja 15 minuuttia ja GTE-Am -kuljettajan vähintään tunti ja 45 minuuttia.
Kuljettajat luokitellaan FIA:n komiteassa tuloksien mukaan pronssi-, hopea-, kulta- ja platinaluokkiin. Hypercar-luokassa ei sallita pronssiluokan kuljettajia, LMGTE Pro -luokka ei aseta rajoituksia kuljettajavalinnalle, LMP2-luokassa kahden tai kolmen kuljettajan joukossa on oltava yksi hopea- tai pronssiluokan kuljettaja, ja LMGTE Am -luokassa kahden tai kolmen kuljettajan joukossa on oltava vähintään yksi pronssiluokan kuljettaja ja yksi hopea- tai pronssiluokan kuljettaja.
Autoluokat

Sarjassa ajetaan Le Mans Prototype (LMP) -autoilla ja GT-autoihin perustuvilla LM GTE -autoilla. Autot on jaettu edelleen LMP1- ja LMP2-luokkiin, sekä kuljettajien mukaan ammattilais- ja amatööriryhmiin (LMGTE Pro ja LMGTE Am).
Vuonna 2021 esitelty Hypercar-luokka korvasi aiemman LMP1-luokan. Hypercar-luokka jakaantuu kahteen tyyppiin: LMH (Le Mans Hypercar, esitelty vuonna 2021) ja LMDh (Le Mans Daytona h, esitelty vuonna 2022). LMH ja LMDh ovat tarkoitettu kilpailemaan sekä FIA WEC ja IMSA SportsCar Championship -sarjoissa, ja Le Mansin 24 tunnin ajoissa sekä Daytonan 24 tunnin ajoissa. Hypercar-luokassa yhdistetty maksimiteho moottorista ja hybridijärjestelmästä on 500 kilowattia ja auton minimipaino on 1030 kg. Hypercar-autoissa tekniset säännöt sallivat erilaisia ratkaisuja, mutta suorituskyvyn on oltava tiettyjen rajojen sisällä. Muun muassa painon, tehon ja aerodynaamisen suorituskyvyn on sovittava tiettyjen minimi- ja maksimiarvojen sisään. Auton homologaatiota varten se mitataan tuulitunnelissa ja autojen suunnittelu jäädytetään, jolloin auto säilyy samanlaisena elinkaarensa aikana.
Hypercar, LMGTE Pro ja LMGTE Am -luokkien autojen suorituskykyä säädellään Balance of Performance (BoP) -järjestelmän mukaan. BoP on GT-kilpailusta alkanut käytäntö, joka on sovitettu myös Hypercar-luokkaan. Hypercar-luokan autoissa on anturit voimansiirrossa seurantaa varten. BoP-sääntöihin sisältyy maksimiteho sekä energian käyttö virtuaalisen energiatankin myötä, joka sisältää sekä polttomoottorin että hybridijärjestelmän energiakäytön, joka on varattu ajovuoroa varten osana BoP-käytäntöä.
FIA GT3 -määrittelyyn perustuvat LMGT3-autot korvaavat LMGTE-autot kaudella 2024. Samalla LMP2-luokka poistuu sarjasta johtuen lähtöruudukon täyttymisestä ja sarja kilpailee kahdessa luokassa. LMP2-autot jatkavat European Le Mans Series ja Asian Le Mans Series -sarjoissa.
Hypercar-luokassa rengastoimittaja on Michelin.
LMP2-luokassa rengastoimittaja on Goodyear. LMGT3-luokkaan rengastoimittajaksi on valittu Goodyear kolmeksi vuodeksi kaudesta 2024 alkaen.
Vuonna 2026 sarjaan tulee vetykäyttöisille autoille luokka, johon Toyota on esitellyt GR H2 -kilpakonseptiaan. Tavoitteena on lisätä vedyn käyttöä vaiheittain ja kärkiluokka olisi täysin vetykäyttöinen vuonna 2030.
Pistejärjestelmä

Pisteitä jaetaan kuljettajille ja talleille kaikissa luokissa.
Pisteet kuuden tunnin kilpailuissa:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | 1. | 2. | 3. | 4. | 5. | 6. | 7. | 8. | 9. | 10. |
| Pisteet | 25 | 18 | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 |

Pisteet kahdeksan ja kymmenen tunnin kilpailuissa:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | 1. | 2. | 3. | 4. | 5. | 6. | 7. | 8. | 9. | 10. |
| Pisteet | 38 | 27 | 23 | 18 | 15 | 12 | 9 | 6 | 3 | 2 |

Pistejärjestelmä erityisesti Le Mansin 24 tunnin ajossa:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | 1. | 2. | 3. | 4. | 5. | 6. | 7. | 8. | 9. | 10. |
| Pisteet | 50 | 36 | 30 | 24 | 20 | 16 | 12 | 8 | 4 | 2 |

Lisäksi Le Mansin ajossa yksi piste jokaiselle maaliin päässeelle autolle, joka on yleiskilpailun sijoituksessa kymmenen ulkopuolella.
Paalupaikasta tallit ja kuljettajat saavat pisteen jokaisessa luokassa.
Mestaruudet > Kuljettajat

| Kausi | LMP1 | LMP1 | LMP1 | LMP1 | LMP1 | LMP1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
2012:  André Lotterer  Benoît Tréluyer  Marcel Fässler
| Kausi | LMP1 | LMP1 | LMP2 | LMP2 | GTE Pro | GTE Am |
| 2013 |  Allan McNish  Tom Kristensen  Loïc Duval |  Allan McNish  Tom Kristensen  Loïc Duval |  Bertrand Baguette  Martin Plowman  Ricardo González |  Bertrand Baguette  Martin Plowman  Ricardo González |  Gianmaria Bruni |  Jamie Campbell-Walter  Stuart Hall |
|  | LMP1-H | LMP1-L | LMP2 | LMP2 | GTE Pro | GTE Am |
| 2014 |  Sébastien Buemi  Anthony Davidson |  Mathias Beche  Nick Heidfeld  Nicolas Prost |  Sergei Zlobin |  Sergei Zlobin |  Gianmaria Bruni  Toni Vilander |  David Heinemeier Hansson  Kristian Poulsen |
| Kausi | LMP1 | LMP1 | LMP2 | LMP2 | GTE Pro | GTE Am |
| 2015 |  Timo Bernhard  Mark Webber  Brendon Hartley |  Timo Bernhard  Mark Webber  Brendon Hartley |  Roman Rusinov  Julien Canal  Sam Bird |  Roman Rusinov  Julien Canal  Sam Bird |  Richard Lietz |  Viktor Šajtar  Aleksei Basov  Andrea Bertolini |
| 2016 |  Marc Lieb  Romain Dumas  Neel Jani |  Marc Lieb  Romain Dumas  Neel Jani |  Gustavo Menezes  Nicolas Lapierre  Stéphane Richelmi |  Gustavo Menezes  Nicolas Lapierre  Stéphane Richelmi |  Nicki Thiim  Marco Sørensen |  Emmanuel Collard  François Perrodo  Rui Águas |
| 2017 |  Timo Bernhard  Earl Bamber  Brendon Hartley |  Timo Bernhard  Earl Bamber  Brendon Hartley |  Julien Canal  Bruno Senna |  Julien Canal  Bruno Senna |  James Calado  Alessandro Pier Guidi |  Paul Dalla Lana  Pedro Lamy  Mathias Lauda |
| 2018-19 |  Fernando Alonso  Sébastien Buemi  Kazuki Nakajima |  Fernando Alonso  Sébastien Buemi  Kazuki Nakajima |  Nicolas Lapierre  Pierre Thiriet  André Negrão |  Nicolas Lapierre  Pierre Thiriet  André Negrão |  Michael Christensen  Kévin Estre |  Jörg Bergmeister  Patrick Lindsey  Egidio Perfetti |
| 2019-20 |  Mike Conway  Kamui Kobayashi  José María López |  Mike Conway  Kamui Kobayashi  José María López |  Filipe Albuquerque  Philip Hanson |  Filipe Albuquerque  Philip Hanson |  Nicki Thiim  Marco Sørensen |  Emmanuel Collard  Nicklas Nielsen  François Perrodo |
| Kausi | Hypercar | Hypercar | LMP2 | LMP2 Pro/Am | GTE Pro | GTE Am |
| 2021 |  Mike Conway  Kamui Kobayashi  José María López |  Mike Conway  Kamui Kobayashi  José María López |  Robin Frijns  Ferdinand von Habsburg  Charles Milesi |  Frits van Eerd |  James Calado  Alessandro Pier Guidi |  Alessio Rovera  Nicklas Nielsen  François Perrodo |
| 2022 |  Brendon Hartley  Ryō Hirakawa  Sébastien Buemi |  Brendon Hartley  Ryō Hirakawa  Sébastien Buemi |  António Félix da Costa  Roberto González  Will Stevens |  Alessio Rovera  François Perrodo  Nicklas Nielsen |  Alessandro Pier Guidi  James Calado |  Ben Keating  Marco Sørensen |
Mestaruudet > Tallit

| Kausi | LMP1 | LMP2 | GTE Pro | GTE Am |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 |  Rebellion Racing |  Starworks Motorsport |  AF Corse |  Larbre Compétition |
| 2013 |  Rebellion Racing |  OAK Racing |  AF Corse |  8Star Motorsports |
| 2014 |  Rebellion Racing |  SMP Racing |  AF Corse |  Aston Martin Racing |
| 2015 |  Rebellion Racing |  G-Drive Racing |  Porsche Team Manthey |  SMP Racing |
| 2016 |  Rebellion Racing |  Signatech Alpine |  Aston Martin Racing |  AF Corse |
Mestaruudet > Valmistajat

| Kausi | Valmistaja | GT Valmistaja |
| --- | --- | --- |
| 2012 |  Audi |  Ferrari |
| 2013 |  Audi |  Ferrari |
| 2014 |  Toyota |  Ferrari |
2015:  Porsche
| 2016 |  Porsche |  Ferrari |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta FIA World Endurance Championship Wikimedia Commonsissa
http://www.fiawec.com
FIA World Endurance Championship -kaudet
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018-19
2019-20
2021
2022
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:FIA World Endurance Championship
Käännös suomeksi
Ranskan Sudan

| Ranskan Sudan Soudan français> 1880–1958 |
| --- | --- |
   Ranskan Sudan vuonna 1936 
Valtiomuoto:  Ranskan siirtomaa   Ranskan merentakainen alue (vuodesta 1946)
osa :  Ranskan Länsi-Afrikkaa
Pääkaupunki:  Kayes Bamako
Pinta-ala:  
– yhteensä:  1 241 238 km² 
Väkiluku (1959):  4 407 000
Valuutta:  simpukankuoriraha (–1907) frangi (–1945) CFA-frangi (1945–1958)
Edeltäjä:  Ylä-Senegal
Seuraajat:  Sudanin tasavalta (1958)   Malin liittovaltio (1960)
Ranskan Sudan (ransk. Soudan français) oli nykyisen Malin valtion alueen käsittänyt Ranskan siirtomaa Ranskan Länsi-Afrikassa vuosina 1880–1958. Ranska valloitti alueen vuosina 1878–1898. Sen rajat ja viralliset nimet vaihtelivat eri aikoina.
Siirtomaan talous perustui maanviljelyyn ja karjanhoitoon. Se tuotti emämaata varten lähinnä maapähkinän ja puuvillan kaltaisia raaka-aineita. Ranskan Sudaniin syntyi afrikkalainen sivistyneistö, joka ryhtyi toisen maailmansodan jälkeen aktiiviseen poliittiseen toimintaan. Autonominen Sudanin tasavalta perustettiin vuonna 1958. Senegalin kanssa muodostetun Malin liittovaltion hajottua siitä tuli itsenäinen Malin tasavalta vuonna 1960.
Historia > Ranskan Sudanin hallinto

Siirtomaan rajat ja viralliset nimet muuttuivat moneen kertaan, mutta yleisessä kielenkäytössä se tunnettiin koko ajan Ranskan Sudanina. Vuonna 1880 perustettiin sotilasalue, jota kutsuttiin nimellä Ylä-Senegal. Sen keskuspaikkana toimi aluksi Médinen linnoitus ja vuodesta 1881 lähtien Kayes. Alue nimettiin Senegalin kuvernöörin alaiseksi Ranskan Sudaniksi 18. elokuuta 1890. Ranskan Sudan erotettiin Senegalista vuonna 1892 ja seuraavana vuonna sen sotilashallinto korvattiin siviilihallinnolla.
Ranskan Länsi-Afrikan muodostamisen yhteydessä vuonna 1895 osia Ranskan Sudanista liitettiin Senegaliin ja Ranskan Guineaan. Vuonna 1899 laajoja alueita liitettiin Guineaan, Dahomeyhin ja Norsunluurannikkoon ja siirtomaan nimeksi tuli Ylä-Senegal ja Keski-Niger. Siitä ja Senegalin yhteyteen kuuluneista protektoraateista muodostettiin Senegambia ja Niger vuonna 1902.
Vuonna 1904 perustettiin Ranskan Länsi-Afrikan federaatioon kuulunut Ylä-Senegal ja Niger. Vuoteen 1911 saakka siihen kuului myös Nigerin sotilasalue (nykyinen Nigerin tasavalta) ja vuoteen 1919 Ylä-Volta. Siirtomaan pääkaupunki siirrettiin vuonna 1908 Kayesista Bamakoon.
Vuonna 1920 alue nimettiin jälleen Ranskan Sudaniksi. Osa lakkautetusta Ylä-Voltasta liitettiin siihen vuonna 1932. Alue palautettiin vuonna 1947, jolloin Ylä-Volta perustettiin uudelleen. Osa Hodhin alueesta liitettiin Mauritaniaan vuonna 1944.
Ranskan Sudanin hallinto oli samanlainen kuin muissa Ranskan Länsi-Afrikan siirtomaissa. Kuvernöörin (vuoteen 1937 saakka virallisesti varakuvernöörin) johtama alue oli jaettu ranskalaisten komendanttien johtamiksi piireiksi, jotka puolestaan jakautuivat afrikkalaisten päälliköiden johtamiksi kantoneiksi. Siirtomaan kuvernööri oli Dakarissa istuneen Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernöörin alainen. Ranskan Sudanin kuvernööreinä toimivat muun muassa William Ponty (1899–1908), Jean Henri Terrasson de Fougères (1924–1931) ja Edmond Jean Louveau (1946–1952).
Historia > Siirtomaavallan vakiintuminen

Alueella sijainneet protektoraatit lakkautettiin vuonna 1904, ja valta siirtyi kokonaan ranskalaisen hallintokoneiston käsiin. Perinteisen eliitin joukosta nimitetyistä kantoninpäälliköistä tuli virkamiehiä, joiden tuomiovalta siirtyi vuonna 1912 kantonien tuomioistuimille. Siirtomaan talous perustui pakkotyöhön, väestön maksamaan henkilöveroon ja kauppiailta kerättyihin maksuihin, jotka eivät kuitenkaan riittäneet kattamaan armeijan ja hallinnon kuluja. Järjestelmän paikallisia tukipylväitä olivat henkilöverosta osansa saaneet kantoninpäälliköt, olojen vakiintumisesta hyötyneet kauppiaat sekä siirtomaa-armeijan sotilaat ja aliupseerit, joista bambarat muodostivat kaksi kolmasosaa.
Ranskan Sudanin vientituotteita olivat arabikumi, puuvilla, maapähkinä, elävä karja, kulta, norsunluu, strutsinsulat ja ensimmäiseen maailmansotaan saakka kautsu. Tuonti koostui tehdasvalmisteisista kankaista, elintarvikkeista ja suolasta. Yleensä rahana peritty henkilövero edisti rahatalouden kehitystä. Dakarin–Nigerin rautatien valmistuminen Kayesin ja Bamakon välille vuonna 1904 ja kokonaan vuonna 1923 houkutteli alueelle ranskalaisia kauppahuoneita, jotka ostivat raaka-aineita pilkkahintaan ja myivät kalliita teollisuustavaroita. Orjuuden lakkauttaminen virallisesti vuonna 1905 synnytti työvoimareservin, joka asutti sodassa autioituneita alueita, työskenteli puuvilla- ja maapähkinäpelloilla sekä hakeutui ansiotöihin Senegaliin, Gambiaan ja Norsunluurannikolle.
Pohjoisen tuaregit ja Bandiagaran ylängön dogonit jatkoivat vastarintaa 1910-luvulle saakka. Ensimmäisen maailmansodan taistelukentille värvättiin Ranskan Sudanista etupäässä väkisin 72 000 sotilasta, ja elintarvikkeiden pakko-otot herättivät tyytymättömyyttä. Vuosina 1915–1918 syntyi kapinaliikkeitä Bélédougoussa, Mustan-Voltan ja Banin välisellä alueella sekä Firhunin johtamien tuaregien keskuudessa, mutta Ranskan armeija tukahdutti ne kovin ottein.