stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nikolaus Harnoncourt

Harnoncourt vuonna 1980.
Nikolaus Harnoncourt (oik. Johann Nicolaus Graf de la Fontaine und d’Harnoncourt-Unverzagt; 6. joulukuuta 1929 Berliini, Saksa – 5. maaliskuuta 2016 St. Georgen im Attergau, Itävalta) oli saksalaissyntyinen itävaltalainen kapellimestari, joka tunnettiin erityisesti barokkimusiikin autenttisista tulkinnoista ja myöhemmin romantiikan ajan levytyksistä. Harnoncourt johti useimmin perustamaansa Wienin Concentus Musicus -yhtyettä.
Ura

Harnoncourt syntyi Berliinissä, kasvoi Grazissa ja opiskeli Wienissä. Harnoncourt perusti Concentus Musicus Wien -yhtyeen puolisonsa Alice Hoffelnerin kanssa vuonna 1953. Tuolloin hän itse oli vielä sellisti Wienin sinfoniaorkesterissa. Uusi yhtye omistautui periodisoittimien avulla toteutettuihin autenttisiin esityksiin, ja maineeseen se nousi 1970-luvulla. Tuolloin Harnoncourt soitti sekä viola da gambaa että selloa.
Harnoncourt oli 1960-luvulla tärkeimpiä hahmoja periodisoittimien käytön aloittamisessa Bachin h-molli-messun ja Matteus-passion levytyksillään. Yhdessä Gustav Leonhardtin kanssa hän levytti Bachin koko kantaattituotannon. Niin ikään Harnoncourtin toinen (2001) levytys Matteus-passiosta sai erittäin myönteisen vastaanoton. Noustuaan arvostetuimpien barokkimusiikin tulkitsijoiden joukkoon hän ryhtyi tekemään periodisoittimin levytyksiä myös romantiikan ajan musiikista. 1990-luvun alussa Harnoncourtin johdolla tehty kokonaislevytys Ludwig van Beethovenin sinfonioista on tullut arvostetuksi. Seuraavana oli vuorossa Johannes Brahmsin sinfonioiden kokonaislevytys.
Harnoncourt vieraili Helsingissä vuonna 1983 Zürichin oopperan kanssa. Concentus Musicus Wien esitti Harnoncourtin johdolla ja Schönberg-kuoron kanssa Johann Sebastian Bachin Johannes-passion Helsingissä vuonna 2000 kaupungin kulttuuripääkaupunkivuonna.
Kirjat

Musik als Klangrede. Wege zu einem neuen Musikverständnis. Salzburg: Residenz, 1982. ISBN 3-7017-1379-0
Puhuva musiikki: Johdatusta musiikin uudenlaiseen ymmärtämiseen.  (Suomentanut Hannu Taanila)  Helsinki:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-08773-8
Der musikalische Dialog. Salzburg: Residenz, 1984. ISBN 3-7017-0372-8.
Die Macht der Musik: Zwei Reden. Salzburg: Residenz, 1993. ISBN 978-3-7017-0827-7.
Was ist Wahrheit? Zwei Reden. Salzburg: Residenz, 1995. ISBN 3-7017-0889-4.
Töne sind höhere Worte. Salzburg: Residenz, 2007. ISBN 978-3-7017-3055-1.
Aiheesta muualla

Harnoncourt-sivusto. (saksaksi) (englanniksi)
Nikolaus Harnoncourtin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef  Theaterlexikon
Ilona Harima

| Ilona Harima> Ilona Hohenthal |
| --- | --- |
 Ilona Harima Luxorissa, Egyptissä vuonna 1966
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1911 Vaasa
Kuollut: 9. kesäkuuta 1986 (75 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  maalaustaide, piirustustaide
Ilona Harima (vuoteen 1936 Hohenthal, vuodesta 1939 Rautiala, 4. maaliskuuta 1911 Vaasa – 9. kesäkuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, jonka aihepiiri liittyi itämaiseen hengellisyyteen ja mystiikkaan. Maalaukset sisälsivät etenkin buddhalaista ja hindulaista symboliikkaa.
Elämä

Harima syntyi Vaasassa pohjalaiseen kauppiasperheeseen toisena kahdesta lapsesta. Hänen isänsä Samuli Harima oli menestyvä liikemies, kauppaneuvos ja talouselämän vaikuttaja, kuten myös Ilona Hariman veli Jorma Harima. Äiti Anna o.s. Björklund oli puolestaan 13-lapsisen pappisperheen lapsista toiseksi vanhin. Perhe muutti Vaasasta Helsinkiin isän työn vuoksi 1918. Keskikoulun jälkeen Ilona Harima aloitti opinnot silloisessa Taideteollisuuskeskuskoulussa graafisen taiteen linjalla, mutta keskeytti turhautuneena parin vuoden jälkeen. Hän työskenteli jonkin aikaa piirtäjänä Suomen Mainostoimisto Ilmossa, mutta jatkoi omaa linjaansa vapaana taiteilijana. Idän mystiset uskonnot ja filosofiat kiinnostivat Harimaa jo nuorena. Erikoisesti Intia ja Tiibet olivat hänelle tärkeitä. Harima tutustui myös teosofiseen liikkeeseen ja liittyi Teosofiseen seuraan 1930-luvulla.
Opintomatkalla Pariisiin 1932 Harima tutustui etenkin museoiden itämaisiin taidekokoelmiin. Pari vuotta myöhemmin hän teki opintomatkan Italiaan.. Sotien jälkeen hän suunnitteli yhdessä puolisonsa Erkki Rautialan kanssa näyttelymatkaa Intian New Delhiin. Silloisen Suomen Intian-lähettilään, buddhalaisen kulttuuriin perehtyneen Hugo Valvanteen avusta huolimatta matka kariutui sodanjälkeisiin valuuttavaikeuksiin.
Tyyli ja vaikutteet

Ilona Harima maalasi etupäässä pienikokoisia akvarellejä ja guasseja, usein pergamentille. Hän teki myös jonkin verran isompia öljyväritöitä sekä muutamia pienoisveistoksia. Tuotanto käsittää etupäässä henkilöaiheita, maisemapiirustuksia ja eläinaiheisia teoksia. Henkilöaiheet kuvaavat yleensä valaistuneita jumalolentoja ja enkeleitä, usein lapsia ja nuoria tyttöjä. Tavallisesti hahmot ovat eläinten, etenkin lintujen, tai mielikuvituksellisten kasvien ympäröimiä. Kuviin sisältyy myös runsaasti muuta symboliikkaa, kuten jumalallisia silmiä, liekkiaiheita, auringonkehriä ja valonsäteitä, lootuskukkia sekä veteen liittyviä vertauskuvia ja taivaankappaleita.
Hariman maalaustyö jatkui 1930-luvulta kolmisenkymmentä vuotta, ja taiteilijan hengellinen maailmankatsomus syveni kaiken aikaa. Tämän ilmentäminen suoraan, vieläpä itämaisin aihein, poikkesi senaikaisesta suomalaisen taiteen valtavirrasta. Harima asetti töitään vain harvoin näytteille tai myytäväksi, koska koki maalaavansa lähinnä itselleen. Hän kuitenkin lahjoitti töitään ystävilleen ja sukulaisilleen. Siten hänen omaperäinen tuotantonsa jäi sivujuonteeksi Suomen taidepiireissä. Tosin etenkin ensimmäinen näyttely Strindbergin taidesalongissa Helsingissä 1934 herätti runsaasti huomiota. Strindberg järjesti Hariman näyttelyt vielä vuosina 1946 ja 1960. Ateneumin taidemuseoon koottiin pienimuotoinen näyttely Hariman satavuotissyntymävuonna 2011.
Yksityiselämä

Ilona Hariman eno oli arkkitehti ja graafikko Matti Visanti.
Teoksia kokoelmissa

Ateneumin taidemuseo, Helsinki
Signe ja Ane Gyllenbergin säätiö, Helsinki
Gösta Serlachiuksen taidesäätiö, Mänttä
Tikanojan taidekoti, Vaasa
Kirjallisuutta

Anttonen, Erkki: Idän henkisyys Suomen taiteessa: Ilona Harima. Ananda 2011:4, s. 23–25. ISSN 1795-8016
Kokkinen, Nina: Ilona Harima ja mediaalinen taide. Hengen aarteet. Esoteerisuus Suomen taidemaailmassa 1890–1950, s. 92-99. Helsinki: Parvs 2020. ISBN 978-952-7226-52-0.
Konttinen, Riitta: Naistaiteilijat Suomessa keskiajalta modernismin murrokseen, s. 456–458. Helsinki: Tammi 2008. ISBN 978-951-31-4105-9.
Aiheesta muualla

Kirjav@ Valtion taidemuseon kirjaston kokoelmatietokanta
"Kummallisten" taulujen maalaaja - Ilona Harima, Seura, 30.11.1938, nro 48, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Muut:  Europeana
Johan Harstad

| Johan Harstad |
| --- | --- |
 Johan Harstad vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. helmikuuta 1979 (ikä 46)
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Johan Harstad (10. helmikuuta 1979 Stavanger, Norja) on norjalainen kirjailija.
Harstadin esikoisteos vuodelta 2001 on Herfra blir du bare eldre, joka on kokoelma proosatekstejä. Vuonna 2002 ilmestyi novellikokoelma Ambulanssi. Hänen ensimmäinen romaaninsa, Buzz Aldrin: taviksena olemisen taito ilmestyi 2005 ja sen käännös on ilmestynyt muun muassa Ruotsissa, Tanskassa, Suomessa, Hollannissa, Saksassa, Färsaarilla, Italiassa, Venäjällä ja Ranskassa. Häneltä on aiemmin ilmestynyt tekstejä Gyldendalin esikoisantologiassa Postboks 6860.
Harstad on kirjoittanut myös näytelmiä, kuten monodraaman Grader av hvitt (muusikko Nils Henrik Asheimin ja Stavangerin sinfoniaorkesteriin tilaustyö), jonka ensi-ilta oli tammikuussa 2007, ja yksinäytöksisen näytelmän Washingtin ( Trøndelag Teaterin tilaustyö) jonka ensi-ilta oli helmikuussa 2007.
Harstad valittiin vuonna 2008 Norjan kansallisteatterin ensimmäiseksi nimikkokirjailijaksi.
Kun Harstad ei kirjoita, hän tekee muun muassa graafista suunnittelua. Hänellä on yritys LACKTR (The Lacktr Prpgnda Community). Sen nimissä hän tekee graafista suunnittelua, äänisuunnittelua, valokuvausta, t-paitoja ja julkaisee tekstejä, joita ei julkaise Gyldendal. LACKTR oli myös cd-levyn Bring Out Your Life Vests 2005 takana, ja niitä oli tuhannen ensimmäisen norjankielisen kirjakappaleen Buzz Aldrin: taviksena olemisen taito mukana, sekä teksti-ääniprojektin amt PradaDADA, jossa ovat mukana Harstad, John Erik Riley, Bjørn Erik Haugen ja Lasse Marhaug. He pitivät ensimmäisen konserttinsa Trondheimin kamarimusiikkijuhlilla 2005.
Kun Ingar Sletten Kolloen sai Det norska läsarpriset -palkinnon 2004, hän valitsi Harstadin "lupaavaksi kirjailijakseen" ja Harstad sai siten osansa palkinnosta.
Suomennetut teokset

Buzz Aldrin: taviksena olemisen taito (Buzz Aldrin, hvor ble det av dej alt mylderet?]) . suomentanut Katriina Savolainen. Gummerus, 2007 ISBN 978-951-20-7180-7
Ambulanssi (Ambulanse) suomentanut Katriina Huttunen. Gummerus, 2008 ISBN 978-951-20-7599-7
Darlah: 172 tuntia Kuussa (Darlah). suomentanut Elina Uotila. Karisto, 2012 ISBN 978-951-23-5425-2
Palkinnot ja tunnustukset

Bjørnsonstipendet teoksesta Ambulanssi – 2003
Den norske leserprisen – 2004
Ungdommens kritikerpris teoksesta Hässelby – 2007
Brage-palkinto nuortenkirjasta Darlah – 172 tuntia Kuussa – 2008
Ibsen-palkinto näytelmästä Osv. – 2014
Sult-palkinto – 2017
Dobloug-palkinto – 2019
Gávdos

Gávdoksen (suurempi) ja Gavdopoúlan saaret satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  34°50′09″N, 24°05′11″E, Gávdos Chaniá, Kreeta Kreikka
Saariryhmä:  Kreetan saaret
Korkein kohta:  362 tai 3820 m
Pinta-ala:  27 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  152 (2011)
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Gávdos (kreik. Γαύδος, [ˈɣavðo̞s]; transl. myös Gávdhos) on Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin ja sijaitsee Välimereen kuuluvassa Libyanmeressä Kreetan eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 27 neliökilometriä ja asukasluku oli 152 vuonna 2011. Hallinnollisesti saari kuuluu Gávdoksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Gávdoksella sijaitsee Euroopan eteläisin kohta.
Gávdos asutettiin neoliittisella kaudella, jonka jälkeen saarella ovat pitäneet valtaa monet eri tahot. Roomalaiset perustivat saarelle kauppapaikan, ja apostoli Paavali ajautui saarelle vuonna 62. Gávdos autioitui merirosvokaudella 800–1100-luvulla, ja se asutettiin uudestaan vasta osmaniaikana vuoteen 1880 mennessä. Kreikkaan se liitettiin vuonna 1913.
Etymologia

Gávdos on tunnettu kautta aikojen monella eri nimellä. Klaudios Ptolemaios käytti saaresta nimiä Klaudos (m.kreik. Κλαῦδος) ja Kaudos (Καῦδος). Strabon puolestaan käytti nimeä Gaudos (Γαῦδος). Antiikin roomalaiset tunsivat saaren myös esimerkiksi nimillä Claudia, Clauda, Claudos ja Cauda. Uuden testamentin Apostolien tekojen kreikkalaisissa käsikirjoituksissa saaresta käytetään nimiä Kauda (Καῦδα) ja Klaude (Κλαῦδη, Klaudē).
»Päästyämme Kauda-nimisen saaren suojaan saimme työllä ja tuskalla laivaveneen talteen.» 
(kertoo Paavali ajauduttuaan tuuliajolta Gávdokselle matkallaan Roomaan (Ap. t. 27:16).)
Venetsialaisaikana saaresta käytettiin nimityksiä Gozzo, Gotzo, Goudos, Kaudos  ja Gaudos. Gotzo-nimityksen alkuperä on mahdollisesti Maltalle kuuluvassa Gozon saaren nimessä. Osmanikaudella saari tunnettiin nimillä Bugadoz ja Gondzo.  Nykyistä Gávdos-nimeä on käytetty vuodesta 1872 lähtien. Kreikan laivaston virallisissa kartoissa vuodelta 1983 on saaresta käytetty nimeä Gavdos-Klavdos.
Nykyinen Gávdos-nimi on saanut vaikutteita Ogygia-nimestä. Homeros mainitsee Odysseia-teoksessaan Ogygian nymfi Kalypson kotisaareksi.
Mytologia

Kreikkalaisessa mytologiassa Odysseus eksyi Gávdokselle ollessaan palaamassa Troijan sodasta. Gávdoksella Kalypso vangitsi Odysseuksen. Kalypsolla oli saarella luola, jossa oli vuode, nektareita ja ambrosiaa. Odysseus ja Kalypso rakastelivat joka yö seitsemän vuoden ajan.
Kalypson saareksi on väitetty myös Maltalle kuuluvaa Gozoa.
Maantiede

Gávdos sijaitsee Välimereen kuuluvassa Libyanmeressä Kreetan saaren eteläpuolella. Saari kuuluu Chanián alueyksikköön ja muodostaa yhdessä läheisen Gavdopoúlan saaren kanssa Gávdoksen kunnan. Pinta-alaa saarella on 27 neliökilometriä, ja sen korkein kohta kohoaa 382 metrin korkeuteen merenpinnasta tai toisen lähteen mukaan 362 metrin korkeuteen. Leveyttä saarella on enimmillään viisi kilometriä ja pituutta puolestaan kymmenen kilometriä. Gávdoksella sijaitsee Euroopan eteläisin paikka, Trypitínniemi (34°48.07′N, 24°007.35′E).
Saarelta on matkaa Kreetan etelärannikolle 50 kilometriä ja Pohjois-Afrikan rannikolle puolestaan noin 200 kilometriä. Meri Gávdoksen ja Kreetan välillä on 1–1,5 kilometrin syvyistä. Muutamien kymmenien kilometrien päässä saaresta etelään on puolestaan jopa kahden kilometrin syvyisiä kohtia. Euroopan ja Afrikan litosfäärilaatat kohtaavat Gávdoksen eteläpuolella. Gávdos muodostuu geologisesti myöhäisliitukaudelta peräisin olevasta kalkkikivestä. Lisäksi saarella on metamorfisia kivilajeja. Saaren eteläosassa on suolamarskialue. Gávdoksella on hiekkadyynejä ja pienestä koosta huolimatta myös paljon puroja ja pohjoisosassa Ágios Geórgioksen läheisyydessä sijaitsee jopa lähde, joka ei kuivu toisin kuin purot.
Gávdoksen pääkylä on Kastrí (kreik. Καστρί), jossa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 37 asukasta ja joka on myös saaren sisäosan suurin kylä. Gávdoksen väkiluvultaan suurin kylä vuonna 2011 oli 53 asukkaan Fókia (kreik. Φώκια). Euroopan eteläisimmässä kylässä, Vatsianássa (kreik. Βατσιανά) asukkaita oli 31, Karavéssa (kreik. Καραβέ) 21 ja Ámbeloksessa (kreik. Άμπελος) kymmenen. Gavdopoúlan saari oli asumaton.
Gávdoksella on myös paljon autioituneita kyliä: Xenáki, Asvestotó, Siópata, Alexandrianá, Pontákia, Várdia, Traganoú, Maniéros, Koulerianá, Kopanélos, Violianá, Klimoúsena, Tsermirí, Kefála, Galaná, Fragkedianá, Ntredianá, Lýdia ja Kókkinos Lákkos. Kylät autioituivat pääosin 1950-luvun jälkeen.
Maantiede > Luonto > Kasvillisuus

Gávdos on karu kalliosaari, mutta sieltä on löydetty 460 eri putkilokasvilajia. Suuri osa lajeista on Afrikan pohjoisosille tyypillisiä. Osa näistä lajeista kasvaakin Euroopassa ainoastaan Gávdoksen saarella. Saari on gariguen ja katajien peittämä, ja sen sisäosissa kasvaa esimerkiksi turkinmäntyä ja villitimjamia.
Gávdoksella ja Gavdopoúlalla tavataan Afrikassa ja Lähi-idässä kasvavaa Artemisia herba-alba -nimistä marunoihin kuuluvaa aavikkokasvia, jota esiintyy Euroopan alueella ainoastaan Espanjassa ja osassa Ranskan lounaisosaa. Saaret ovat myös  Polygala venulosa -linnunruoholajin elinpaikka. Muualla kasvia tavataan Etelä-Kreikassa, Anatoliassa, Kyproksella ja Aigeianmeren alueella. Kuputeurikka elää puolestaan Gávdoksen ja Gavdopoúlan lisäksi Libyassa, Egyptissä ja Anatoliassa, ja se on suojeltu Kreikassa presidentin asetuksella.
Kurjenmiekkakasveihin kuuluva Gynandriris monophylla kasvaa Euroopassa ainoastaan Gávdoksen saarella. Auringonkukkien sukulaista, Filago aegaea ssp. aristata -kasvia tavataan sen sijaan Gávdoksen ja Gavdopoúlan lisäksi ainoastaan Jooniansaarilla, Kreetalla, Kyproksella ja Aigeianmeren itä- ja eteläosissa. Nokkoskasveihin kuuluva Parietaria cretica kasvaa Gávdoksen ja Gavdopoúlan lisäksi myös muun muassa Aigeianmeren alueella ja Sisiliassa. Oleanterikasveihin kuuluvaa Periploca angustifolia -kasvia puolestaan tavataan Kreikassa ainoastaan Gávdoksella ja toisella Kreetan lähisaarella, Chrysíllä. Itäisen Välimeren alueen kotoperäinen jaloleinikki elää Kreikassa villinä Gávdoksen ja Gavdopoúlan lisäksi Aigeianmeren seudulla ja Kreetalla.
Ristikukkaista Hutchinsia procumbens -kasvia tavataan Kreikassa ainoastaan Gávdoksen, Kárpathoksen ja Kásoksen saarilla, ja se kuului IUCN:n uhanalaisten lajien punaiseen listaan vuonna 1993. Lounais-Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa pääasiassa kasvava kohokkilaji Silene succulenta ssp. succulenta kasvaa Euroopan alueella ainoastaan Kreetan eteläpuolisilla pienillä saarilla, kuten Gávdoksella ja Chrysíllä. Kreetantulppaani on Aigeianmeren alueen kotoperäinen laji, ja sitä tavataan myös Gávdoksella ja Gavdopoúlalla. Se on myös suojeltu Kreikan presidentin asetuksella. Saaren pienissä lammissa kasvaa harvinaista Callitriche pulchra -vesitähteä.
Jänönputkilaji Bupleurum gaudianum ja kämmekkälaji Ophrys doerfleri ovat Gávdoksen ja Gavdopoúlan saarten kotoperäisiä lajeja. Ophrys doerfleri on suojeltu Kreikan presidentin asetuksella, kuten myös Ononis verae, jota kasvaa ainoastaan Gávdoksella ja Gavdopoúlalla sekä Kreetan rannikolla näiden saarten kohdalla. Kasvi kuului myös IUCN:n punaiseen listaan vuodelta 1993. Samaan listaan kuuluvat myös harvinaiset Chlamydophora tridentata, sarviapilan sukulainen Trigonella spinosa, Lamyropsis cynaroides sekä harvinainen ja vaarantunut leijonanlyhty, joita niin ikään tavataan saarilla.
Maantiede > Luonto > Eläimistö

Saarella on paljon vuohia, ja muuttolinnut levähtävät siellä keväisin ja syksyisin. Gávdoksen lähivesillä elää kaskelottilaumoja. Gávdoksella ja Gavdopoúlalla elää liskolajien Cyrtopodion kotschyi ja Hemidactylus turcicus sekä käärmelajin Telescopus fallax alalajeja, jotka ovat myös kotoperäisiä ja presidentin asetuksella suojeltuja. Deroceras gavdosensis on vain Gávdoksella ja Gavdopoúlalla tavattava kotilolaji. Lisäksi Gávdoksella elää etanoita, jotka ovat joko Kreetalla tai Kreikassa kotoperäisiä.
Gávdos on ensimmäinen metsäinen saari Afrikasta pohjoiseen suuntaavien muuttolintujen reitillä, minkä ansiosta se on otollinen paikka tutkia kevätmuuttoa. Lintujen rengastus on osoittanut, että Gávdoksella ruokailee ja levähtää yli 50 lintulajia. Toinen lähde kertoo saarella tavatun yhteensä 121 eri lintulajia, joista moni on rauhoitettu. Saarella tärkeimpiä lintukohteita ovat Ámbelos, Metóchi ja Kastrí, sillä niistä löytyy ravintoa ja viljelyalueita. Gávdos muodostaa yhdessä läheisen Gavdopoúlan kanssa 3 600 hehtaarin laajuisen kansainvälisesti tärkeän lintualueen. Suojelualueella asuu muun muassa karimetsoyhdyskunta ja kyläpöllösiä.
Kevätmuuton huippukohta ajoittuu huhtikuun puolivälistä toukokuun alkuun. Tällöin saarella on sadoittain lintuja, kuten pensastaskuja, kirjosieppoja, balkaninsieppoja, sepelsieppoja ja harmaasieppoja. Läpi kevään saarella tavataan lehtokerttua. Myös sirittäjiä, törmäpääskyjä, räystäspääskyjä, haarapääskyjä, mehiläissyöjiä, pensaskerttuja, punapäälepinkäisiä, rusotaskuja, kivitaskuja, ruokokerttusia, tuulihaukkoja, niittysuohaukkoja, ruskosuohaukkoja, sinisuohaukkoja, arosuohaukkoja ja kyläpöllösiä levähtää saarella säännöllisesti. Lisäksi saarella pysähtyy suuria parvia lapinkirvisiä ja metsäkirvisiä. Osa linnuista palaa jo heinäkuussa Gávdoksen kautta takaisin Afrikkaan.
Vaikka Gávdoksella levähtää suuria määriä lintuja, saarella pesii silti hyvin vähän eri lintulajeja. Säännöllisiä pesijöitä ovat esimerkiksi minervanpöllö, västäräkki, tikli, sinirastas ja rusotasku.
Maantiede > Luonto > Uhkat

Nykyisin saarta vaivaa eroosio, joka johtuu viljelysmaiden muokkaamisesta sekä asuinalueiden hylkäämisestä. Eroosio johtaa puolestaan siihen, että männyt alkavat vallata alaa ja näin saaren biodiversiteetti vähentyy. Gávdoksen hiekkadyynien ekosysteemi on vaarassa tuhoutua matkailun, uusien teiden ja rakennusten rakentamisen vuoksi.
Gávdoksen uhkia ovat myös tulipalot, sillä saarella ei ole paloasemaa ja saaren mäntypuut ovat helposti syttyviä. Tulipalon sattuessa kasvillisuutta uhkaa täystuho, sillä saarella ei ole mitään, mikä voisi estää tulen leviämisen. Gávdoksen merialueilla uhkana ovat eteläpuolelta kulkevien suurien öljytankkereiden aiheuttamat mahdolliset öljypäästöt sekä laiton kalastus, jossa käytetään apuna troolausta ja dynamiittia.
Maantiede > Ilmasto

Gávdoksella vallitsee subtrooppinen ilmasto. Kesäisin saaren keskilämpötila on 26 astetta. Toisinaan Afrikan suunnasta puhaltavat aavikkotuulet nostavat Gávdoksen lämpötilan jopa 40–45 asteeseen. Talvisin keskilämpötila on 11–12 astetta. Aurinkotunteja saarella on vuodessa yli 3 000 tuntia.
Historia > Esihistoria ja antiikki

Gávdoksella on ollut asutusta neoliittiselta kaudelta lähtien. Läheiseltä Gavdopoúlan saarelta on löydetty merkkejä, jotka viittaavat minolaiseen asutukseen. Egyptiläiset veivät saarelta setriöljyä ja suolaa. Setriöljyä he tarvitsivat laivojensa huoltamiseen sekä muumiointiin.
Antiikin aikana saarella sijaitsi Kaudoksen kaupunki. Se solmi ystävyyssopimuksen vuonna 300 eaa. Kreetan silloisen mahtikaupungin Gortynin kanssa. Roomalaiset käyttivät kaupunkia kauppa-asemanaan, sillä saari sijaitsi Aleksandrian ja Sisilian puolivälissä. He rakensivat saarelle myös malmikaivoksen ja vesisäiliöitä. Rooman vallan aikana Gávdoksen mäntymetsät hupenivat, sillä niitä käytettiin polttoaineena.
Apostoli Paavali ajautui myrskyssä maihin vuonna 62 Gávdoksella ollessaan matkalla Roomaan. Paavali jäi saarelle joksikin aikaa, ennen kuin lähti jatkamaan matkaa. Matka päättyi haaksirikkoon Maltalla.
Historia > Keskiajalta 1800-luvulle

Sittemmin saaresta tuli osa Bysantin valtakuntaa. Tuona aikana saaren väkiluku oli noin 8 000 ja asukkaat saivat elantonsa kasvattamalla lampaita ja vuohia. Saarella oli myös oma piispa. Arabimerirosvot saapuivat saarelle 800-luvulla ja ottivat sen haltuunsa. Merirosvot olivat vallassa 1100-luvulle saakka. He ryöstelivät saarelaisten omaisuutta ja myivät saaren asukkaita orjiksi eri puolille maailmaa. Monen gávdoslaisen tiedetään piileskelleen Kreetalla Sfakián vuoristossa. Merirosvojen jälkeen vallan saarella otti jälleen Bysantin valtakunta. Gávdos oli kuitenkin merirosvokaudella autioitunut, eikä kukaan uskaltanut palata saarelle, sillä se oli turvaton ja sijaitsikin melko kaukana.
Venetsia otti saaren haltuunsa 1600-luvulla. Osmanien valtakunnan osaksi saari tuli vuonna 1665. Gávdos asutettiin uudelleen vuoteen 1880 mennessä, jolloin asukkaita oli saarella 418. Osmanit itse eivät saarta asuttaneet. Brittiläinen merenkulkija Thomas Abel Brimage Spratt vieraili Gávdoksella 1800-luvulla. Hän kertoi myöhemmin, että ennen rantautumista alukselle saapui naisia ja miehiä, jotka olivat täysin alastomia.  Spratt löysi saaren luoteisosasta päättömän naista esittävän patsaan, joka on nykyisin esillä British Museumissa Lontoossa.
Gávdokselle valmistui vuonna 1880 majakka, joka oli valon kantokyvyltään (42 meripeninkulmaa eli noin 77,8 kilometriä) maailman toiseksi suurin. Siinä oli käytetty materiaalina muun muassa ranskalaista, Santorínilta tuotua fajanssia ja kristallia.