stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Island Line

Island Linen kartta jossa on merkittynä käytettävä reitti.
Island Line on noin 13,7 kilometriä pitkä rautatie Wightsaarella Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se on saaren ainoa säännöllisessä matkustajakäytössä oleva rautatielinja. Matkustajaliikenteestä vastaa South Western Railway -yhtiö, joka käyttää linjalla brändinimeä Island Line Trains.
Island Line kulkee Ryden kaupungista saaren pohjoisosasta Shankliniin saaren itälaidalle. Ryde Pier Headin rautatieasemalta on lauttayhteys Portsmouthiin. Liikennöinnissä käytettävät junat ovat vanhoja Lontoon metron sähköjunia 1930-luvulta. Junat kulkevat 30 minuutin välein. Lisäksi linjalta on yhteys Isle of Wight Steam Railway -museorautatielle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Island Line Wikimedia Commonsissa
Steaming back to Ryde after 50 years? Rail.co.uk assesses the plan and gives its verdict Rail.co.uk. Arkistoitu 7.7.2019. Viitattu 7.7.2019 (englanniksi).
Pearce, Emily: Good news for Island Line passengers — government pledges to maintain Ryde Pier railway line Isle of Wight County Press.  4.1.2019. Arkistoitu 7.7.2019. Viitattu 7.7.2019 (englanniksi).
Infamous: First Light

| Infamous: First Light |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Sucker Punch Productions
Julkaisija:  Sony Interactive Entertainment
Pelisarja:  Infamous
Julkaistu:  2014
Lajityyppi:  toimintaseikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 16  USK 16 
Alusta:  PlayStation 4
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja Blu-ray-levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infamous: First Light (tyyliteltynä inFAMOUS: First Light) on Sucker Punch Productionsin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema toimintapeli. Peli on julkaistu vuonna 2014 PlayStation 4:lle.
Peli on itsenäinen laajennus Infamous: Second Son -pelille.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ashley Johnson  | … |  Jenny   |
|  Laura Bailey  | … |  Fetch   |
|  Troy Baker  | … |  Delsin Rowe   |
Vastaanotto

Peli on saanut V2.fi:n arvostelussa 3,5/5 tähteä. Peli on saanut kritiikkiä sisällön rajoituksista verrattuna aiempaan Infamous: Second Son -peliin.
Aiheesta muualla

Infamous: First Light MobyGamesissa (englanniksi)
Infamous: First Light Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hämeenlinnan kaupunginkirjasto

| Hämeenlinnan kaupunginkirjasto |
| --- | --- |
 Hämeenlinnan pääkirjaston edessä on Nina Ternon tekemä patsas Kullervo.
Sijainti:  Lukiokatu 2, 13100 Hämeenlinna (pääkirjasto)
Koordinaatit:  60.99963°N, 24.46593°E
Tyyppi:  kaupunginkirjasto
Kokoelman koko:  371 587 (2019)
Lainauksia vuodessa:  noin 1 049 500 (2019)
Asiakkaita:  noin 24 300 (2019)
Budjetti:  noin 3 777 000 euroa (2019)
Työntekijöitä:  51 (2019)
Kotisivut
Hämeenlinnan kaupunginkirjastoon kuuluvat pääkirjasto sekä Hauhon, Kalvolan (Iittala), Lammin, Nummen, Rengon ja Tuuloksen lähikirjastot. Lisäksi kirjastolla on kaksi kirjastoautoa. Ne käyvät päivisin kouluilla ja päiväkodeissa sekä iltaisin lähiöissä ja haja-asutusalueilla. Lisätietoja löytyy Vanamo-verkkokirjastosta.
Kirjasto ylläpitää myös vapaasti muokattavaa tietopankkia Häme-Wikiä ja digitoitua Hämeenlinna-aineistoa sisältävää Lydiaa.
Historia

Kirjasto perustettiin 1. toukokuuta 1861, ja aluksi se toimi Rouvasseuran omistamassa sunnuntaikoulun talossa. [lähde? ] Sen jälkeen kirjasto on sijainnut muun muassa vanhassa sotilaskirkossa 1920–1980-luvuilla. [lähde? ] Nykyinen pääkirjasto valmistui Lukiokadulle vuonna 1983. [lähde? ]
Pääkirjasto

Nykyisen pääkirjastorakennuksen suunnitteli kaupunginarkkitehti Heikki Aitola. Kirjaston sijoituspaikasta tehtiin alun perin kolme vaihtoehtoista ehdotusta lähinnä suhteessa keskustan liikennejärjestelyihin. Kirjasto päätettiin lopulta sijoittaa Koilliskulman kaupunginosaan Vanajaveden rannan läheisyyteen nykyiselle paikalleen.
Pääkirjasto peruskorjattiin 2018–2020. Peruskorjauksessa uusittiin talotekniikka ja kalusteet.
Aiheesta muualla

Kirjaston kotisivut
Häme-Wiki
Lydia
Hohonlampi

| Hohonlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Laukaa
Koordinaatit:  62°16′07″N, 26°14′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lievestuoreenjärven valuma-alue (14.39)
Laskujoki:  Hohonjoki Lievestuoreenjärveen 
Järvinumero:  14.394.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  85 m  
Pituus:  320 m  
Leveys:  260 m  
Rantaviiva:  1,399 km  
Pinta-ala:  3,944 ha  
Tilavuus:  0.000012 km³ 
Keskisyvyys:  0,29 m  
Suurin syvyys:  1 m  
Saaria:  1 
 fiHohonlampi 
Hohonlampi  on Keski-Suomessa Laukaassa Lievestuoreen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Lammen tilavuudeksi on saatu 11 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,3 metriä ja suurin syvyys on 1,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Lievestuoreenjärven valuma-alueella (14.39), jonka Hohonjoen valuma-alueeseen (14.394) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 85 metriä mpy.
Interregnum

Interregnum tarkoittaa epäjatkuvaa ajanjaksoa hallinnossa, organisaatiossa tai sosiaalisessa järjestyksessä. Alkuperäisessä merkityksessään se viittaa kahden monarkin väliseen aikaan, jolloin valtaa voi pitää sijaishallitus tai regentti, esimerkiksi valtionhoitaja.
Käsite viittaa myös uuden parlamentin valinnan ja uuden hallituksen nimittämisen väliseen ajanjaksoon parlamentaarisissa demokratioissa; tyypillisesti tällainen ajanjakso on maissa joissa hallituksen muodostamiseen tarvitaan hallitusneuvotteluja puolueiden suhteellisen suuren lukumäärän vuoksi. Isossa-Britanniassa, Kanadassa ja muissa first past the post -vaalitapaa noudattavissa maissa tämä ajanjakso on tyypillisesti hyvin lyhyt, paitsi ns. hung-parlamentin (eli päätöksentekoon kykenemättömän parlamentin) poikkeustapauksessa, kuten Britanniassa ja Australiassa vuonna 2010. Parlamentaaristen interregnumien tapauksessa edellinen hallitus pitää tyypillisesti valtaa toimitusministeristönä, kunnes uusi hallitus saadaan nimitettyä.
Interregnum voi tarkoittaa myös paavien välistä aikaa (jota tarkkaan ottaen tulisi kutsua sedisvakanssiksi) tai konsulien välistä aikaa Rooman valtakunnassa. Myös Suomen itsenäistymiseen liittyvää valtatyhjiötä vuosina 1917–1919 kutsutaan toisinaan interregnumin ajaksi.
Interregnumeja

575–585 langobardien kuningaskunta, niin sanottu "herttuoiden aikakausi"
1286–1292 Skotlannin ensimmäinen interregnum
1296–1306 Skotlannin toinen interregnum
1332–1340 Tanskan interregnum
1351–1352 Japanin interregnum Pohjoisen hovin kauden aikana
1402–1413 Osmanien interregnum
1598–1613 sekasorron aika Venäjällä
1920-1944 Miklós Horthy toimi Unkarin Kuningaskunnan valtionhoitajana
Saksan interregnum 1246/1254–1273

Saksan interregnumissa keskeistä ei ollut kuninkaattomuus,kenen mukaan? vaan se, että maassa oli useita samanaikaisia kuninkaita. Näistä yksikään ei nauttinut kattavaa tunnustusta ainakaan koko valtakunnan alueella.[lähde? ]
Hohenstaufien Fredrik II (1211/1212/1215/1218 – 1250)
Hohenstaufien Konrad IV (Saksan kg. 1237 – 1254)
Henrik Raspe (1246/1247)
Vilhelm Hollantilainen (1247/1254 – 1256)
Rikhard Cornwallilainen (1256–1272)
Alfonso X Kastilialainen (1256–1284)
Rudolf I Habsburgilainen päätti interregnumin kauden saavuttamalla lopulta yleisen tunnustuksen kuninkuudelleen.
Imelda May

Imelda May vuonna 2018.
Imelda Mary Higham (o.s. Clabby, s. 10. heinäkuuta 1974), joka tunnetaan taiteilijanimellä Imelda May, on irlantilainen laulaja ja muusikko. Hän aloitti muusikon uransa 16-vuotiaana ja julkaisi debyyttialbuminsa vuonna 2005. Hän soittaa myös bodhránia ja kitaraa. Hän sai parhaan naisartistin Meteor Awards -palkinnon vuonna 2009.
May oli avioliitossa muusikko Darrel Highamin kanssa ja heillä on yhteinen lapsi. Highamin soololevyllä High Class Baby May lauloi kaksi laulua, jotka äänitettiin helsinkiläisessä Hideout-studiossa vuonna 1998.
Studioalbumit

No Turning Back (2005)
Love Tattoo (2008)
Mayhem (2010)
Tribal (2014)
Life Love Flesh Blood (2017)
11 Past the Hour (2021)
Singlet

Johnny Got a Boom Boom (2009)
Big Bad Handsome Man (2009)
Psycho (2010)
Mayhem (2010)
Kentish Town Waltz (2010)
Inside Out (2011)
Sneaky Freak (2011)
Road Runner (2011)
Make a Wish (2011)
It's Good To Be Alive (2014)
Wild Woman (2014)
Call Me (2016)
Black Tears (2017, Jeff Beckin kanssa)
Should've Been You (2017)
Just One Kiss (2021, Noel Gallagherin ja Ronnie Woodin kanssa)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Imelda May Wikimedia Commonsissa
Imelda May Madgarden-festivaaleilla vuonna 2015.
Imelda May, 2010.
Iosif Lanhbard

Iosif Lanhbard (ennen vuotta 1941).
Iosif Ryhoravitš Lanhbard eli Iosif Langbard (valkoven. Іосіф Рыгоравіч Лангбард, ven. Ио́сиф Григо́рьевич (Ги́ршевич) Ла́нгбард, Iosif Grigorjevitš (Girševitš) Langbard; 18. tammikuuta (J: 6. tammikuuta) 1882 Bielsk Podlaski, Hrodnan kuvernementti, Venäjän keisarikunta, nykyisin osa Puolaa – 3. tammikuuta 1951 Leningrad) oli valkovenäläinen arkkitehti ja Leningradin taideakatemian professori. Hänet tunnetaan erityisesti 1930-luvulta peräisin olevien monumentaalisisten, Valko-Venäjän pääkaupunki Minskissä sijaitsevien rakennusten suunnittelijana. Monet näistä rakennuksista säästyi vakavalta tuholta toisessa maailmansodassa, vaikka suuri osa kaupunkia vaurioitui tuolloin perinpohjaisesti.
Iosif Langbard suunnittelemia teoksia

Tunnetuimpia Iosif Lanhbardin suunnittelemia rakennuksia tai muistomerkkejä ovat esimerkiksi (lista keskeneräinen):
Hallituksen talo  (1934), Minsk, Valko-Venäjä
Valko-Venäjän kansallisooppera ja -baletti (1939), Minsk
Valko-Venäjän kansallinen tiedeakatemia (1939), Minsk, yhdessä arkkitehti G. Lavrovin kanssa
Upseeritalo (1939) (alkujaan Puna-armeijan talo, sitten Minskin Piirin upseeritalo, nykyisin Valko-Venäjän sotavoimien upseerien keskustalo, Minsk
Neuvostojen talo (nykyisin Mahiljoun alueen hallintorakennus), Mahiljou
Ukrainan ulkoministeriö, Kiova, Ukraina
runoilija Taras Ševtšenkon patsas, Harkova, Ukraina, yhdessä kuvanveistäjä Matvei Manizerin (1891–1966) kanssa
Elokuvateatteri Peramoha (valkoven. Перамога) eli Popeda (1950), Minsk, yhdessä Mihail Baklanavin (Міхаіл Бакланав, 1914–1990) kanssa
Hallituksen talo (Minsk)  (1934).
Valko-Venäjän kansallisooppera ja -baletti (1938-39).
Valko-Venäjän kansallinen tiedeakatemia (1939).
Upseeritalo Minskissä (1939).
Neuvostojen talo, Mahiljou.
Ulkoasiain ministeriö, Kiova.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iosif Lanhbard Wikimedia Commonsissa
Suuri neuvostotietosanakirja: Langbard Iosif Grigorjevitš (venäjäksi) (academic.ru)
Трудовая книжка Иосифа Лангбарда, или История о том, как в Минск вернулся архив легендарного зодчего (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (vminsk.by)
Arhitektor Iosif Langbard (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (homoliber.org)
Dom ofitserov v Minske. Istorija i nastojaštšeje (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (ctv.by)
Merkinnän syy: Arkkitehdin elämä vielä kuvaamatta, rooli opettajana, sodanaika, sodanjälkeiset teokset. Voisi laittaa jonkun henkilömallineen.
Jorge Mayer

Jorge Mayer (20. marraskuuta 1915 – 25. joulukuuta 2010) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 23. maaliskuuta 1940 ja nimitettiin Santa Rosan hiippakunnan piispaksi 13. maaliskuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Germiniano Esorto, jota avustivat Manuel Marengo ja Enrique Rau. Mayer asetettiin virkaansa 29. kesäkuuta.
Mayer sai 31. toukokuuta 1972 uuden nimityksen Bahía Blancan arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 21. heinäkuuta ja jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 31. toukokuuta 1991. Mayer osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Jorge Manuel López

Jorge Manuel López vuonna 1993.
Jorge Manuel López (5. kesäkuuta 1918 Rosario – 22. joulukuuta 2006) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Rosarioon 19. joulukuuta 1942 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Ausafan titulaaripiispaksi 20. toukokuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Guillermo Bolatti, jota avustivat Francisco Juan Vénnera ja Benito Epifanio Rodríguez.
López sai 5. huhtikuuta 1972 nimityksen Corrientesin ja 19. tammikuuta 1983 Rosarion arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 20. marraskuuta 1993.
Jorge Mendes

Jorge Mendes
Jorge Paulo Agostinho Mendes (s. 7. tammikuuta 1966 Lissabon), on portugalilainen jalkapalloilijoiden pelaaja-agentti. Hänet tunnetaan ”superagenttina”, jonka suojatteihin kuuluvat muun muassa Cristiano Ronaldo, Radamel Falcao ja Thiago Silva sekä manageri José Mourinho. Mendes sai osakseen paljon huomiota, kun hänen asiakastaan David de Geaa oltiin vahvasti viemässä englantilaisesta Manchester Unitedista espanjalaiseen Real Madridiin vuoden 2015 siirtoikkunassa.
João da Matha de Andrade e Amaral

João da Matha de Andrade e Amaral (8. helmikuuta 1898 – 7. marraskuuta 1954) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Nazarén hiippakuntaan 20. maaliskuuta 1921 ja nimitettiin Cajazeirasin hiippakunnan johtoon 24. maaliskuuta 1934. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastião Leme da Silveira Cintra, jota avustivat José Pereira Alves ja Ricardo Ramos de Castro Vilela.
De Andrade e Amaral sai 12. toukokuuta 1941 nimityksen Amazonasin ja 20. maaliskuuta 1948 Niteróin piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 56-vuotiaana virassa.
João de Magalhães e Avelar

João de Magalhães e Avelar (22. joulukuuta 1754 – 16. toukokuuta 1833) oli portugalilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 31. joulukuuta 1777 ja valittiin Porton hiippakunnan johtoon 13. lokakuuta 1815. Valinta vahvistettiin 29. huhtikuuta 1816, ja piispaksi konsekrointi suoritettiin 29. kesäkuuta.
Inho (romaani)

Inhon osana Keltainen kirjasto -sarjaa julkaistun suomennetun version kansi.
Inho (ranskankielinen alkuteos La Nausée) on ranskalaisen filosofi-kirjailijan Jean-Paul Sartren kirjoittama vuonna 1938 julkaistu romaani, jonka perusaiheena on Sartren edustama eksistentialismi. Teos on ilmestynyt suomenkielisenä vuonna 1947 Juha Mannerkorven suomentamana.
Kirjallisuutta

Kuosma, Tapio: Sartren Roquentin ja Camus’n Meursault elämän tarkoitusta jäljittämässä. Teoksessa Elämän tarkoitusta etsimässä. Mietteitä ja fragmentteja.  Helsinki:  Livres ’Belles-Lettres’, 2011.  ISBN 978-952-99683-7-4.
Jorge María Mejía

Jorge María Mejía (31. tammikuuta 1923 – 9. joulukuuta 2014 Rooma) oli argentiinalainen kirkonmies, joka nimitettiin yhdeksi roomalaiskatolisen kirkon kardinaaleista 21. helmikuuta 2001. Hän ei kuitenkaan voinut osallistua vuonna 2005 uuden paavin valinneeseen konklaaviin, koska oli ennättänyt täyttää 80 vuotta.
Buenos Airesissa syntynyt Mejía sai pappisvihkimyksensä 22. syyskuuta 1945. Hänet nimitettiin Apollonian titulaariarkkipiispaksi vuonna 1986, ja hän toimi vuosina 1994–1998 piispainkongregaation sihteerinä.
Mejía toimi vuosina 1998–2003 Vatikaanin kirjaston kirjastonhoitajana ja salaisten arkistojen arkistonhoitajana.
Interplay Entertainment

| Interplay Entertainment Corporation |
| --- | --- |

Perustettu:  1983
Kotipaikka:  Yhdysvallat
Toimiala:  videopeliteollisuus
Kotisivu:  http://www.interplay.com/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Interplay Entertainment Corporation on yhdysvaltalainen videopelien kehittämiseen ja julkaisuun keskittynyt yritys.
Historia

Interplay perustettiin alun perin nimellä Interplay Productions Kaliforniassa, Yhdysvalloissa vuonna 1983. Interplay tuli heti tunnetuksi laadukkaista roolipeleistään, kuten The Bard’s Tale ja Wasteland.
Interplay alkoi julkaista omia pelejään vuonna 1988 ja siirtyi sitten julkaisemaan myös muiden yhtiöiden pelejä, mutta jatkoi kuitenkin sisäistä pelien kehitystä. Vuonna 1993 Interplay julkaisi menestyksekkään Descent-pelin, jonka Parallax Software oli kehittänyt. Interplay julkaisi Fallout: A Post Nuclear Role Playing Gamen vuonna 1997, josta tuli sen yksi tunnetuimmista tavaramerkeistä ja se saikin jatkoa vuonna 1998. Baldur’s Gate jatkoi laadukkaiden roolipelien sarjaa saaden myöhemmin jatko-osan sekä useita lisälevyjä. Baldur’s Gate -sarjan kehitti BioWare ja sen julkaisi Interplayn alainen Black Isle Studios.
Interplayn menestyksekkäimmät julkaisut olivat tietokonepelejä. Yhtiö julkaisi myös muutamia konsolipelejä, kuten Clay Fighter, Rock ’N Roll Racing, The Lost Vikings ja Baldur’s Gate: Dark Alliance, mutta ei onnistunut luomaan pitkäkestoista konsolipelien sarjaa.
Vuonna 1998 Interplay listautui pörssiin ja vaihtoi nimensä Interplay Entertainment Corporationiksi. Interplay kärsi tappiota seuraavien vuosien aikana, ja vuonna 2002 se solmi Vivendi Universalin kanssa julkaisusopimuksen. Ranskalainen Titus Interactive sai heti julkaisusopimuksen jälkeen enemmistöomistuksen Interplaysta, jonka jälkeen yhtiön perustaja Brian Fargo erosi tehtävästään. Myöhemmin vuonna 2002 Interplay poistettiin pörssistä liian alhaisen listahinnan vuoksi. Vuonna 2004 Interplay suljettiin väliaikaisesti maksamattomien vuokrien ja palkkojen johdosta.
Heinäkuussa 2004 Interplay oli lähellä konkurssia ja vielä samassa kuussa se myi oikeudet Bethesda Softworksille Fallout 3 -tavaramerkkiin sekä option kahteen seuraavaan Fallout-peliin, säilyttäen oikeudet Fallout-online-peleihin itsellään. Huhtikuussa 2007 Bethesda omistaa täyden Fallout-lisenssin Interplayn omistaessa ainoastaan oikeudet Fallout-MMOG:hen.
Pelit

Vain tunnetuimmat pelit. Interplay on pelin kehittäjä, ellei sitä erikseen mainita.
Fallout Tactics: Brotherhood of Steel (2001), Micro Forté/14 Degrees East
Descent³ (1999), Outrage Entertainment
Baldur’s Gate (1998), BioWare
Fallout 2 (1998), Black Isle
Redneck Rampage (1997), Xatrix Entertainment
Fallout: A Post Nuclear Role Playing Game (1997), Black Isle
Descent II (1996), Parallax Software
M.A.X. (1996)
Descent (1995), Parallax Software
Virtual Pool (1995), Celeris
Rock ’N Roll Racing (1993), Silicon & Synapse
Alone in the Dark (1992), I-Motion
The Lost Vikings (1992), Silicon & Synapse
Battle Chess (1988)
Wasteland (1987)
The Bard’s Tale (1985)
Aiheesta muualla

Interplayn kotisivut
Lista Interplayn peleistä (Arkistoitu – Internet Archive)
João Vieira

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  João Vieira |  João Vieira |  João Vieira |  |
Maa:   Portugali
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Doha 2019 | 50 km kävely |  |
|  Pronssia | Moskova 2013 | 20 km kävely |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Barcelona 2010 | 20 km kävely |  |
|  Pronssia | Göteborg 2006 | 20 km kävely |  |
João Vieira (s. 20. helmikuuta 1976) on portugalilainen kävelijä. Hän on 50 kilometrin kävelyn MM-hopeamitalisti Dohasta 2019 ja 20 kilometrin kävelyn MM-pronssimitalisti Moskovasta 2013, EM-hopeamitalisti Barcelonasta 2010 ja EM-pronssimitalisti Göteborgista 2006. Moskovan MM-kilpailuissa hän oli alun perin neljäs, mutta nousi vuonna 2019 pronssimitalistiksi Aleksandr Ivanovin dopinghylkäyksen jälkeen. Barcelonan EM-kilpailuissa hän oli alun perin kolmas, mutta nousi vuonna 2014 hopealle Stanislav Jemeljanovin dopinghylkäyksen takia.
Kesäolympialaisissa Vieira on sijoittunut 20 kilometrin kävelyssä Ateenassa 2004 kymmenenneksi, Lontoossa 2012 11:nneksi, Rio de Janeirossa 2016 31:nneksi ja Pekingissä 2008 32:nneksi. 50 kilometrillä hän oli viides vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa. MM-kilpailuissa hän on ollut yhdeksäs Berliinissä 2009, 12:s Daegussa 2011, 17:s Pariisissa 2003, 25:s Osakassa 2007 ,33:s Budapestissa 2023 ja 36:s Pekingissä 2015. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 ja Edmontonissa 2001 hänet hylättiin ja Helsingissä 2005 hän keskeytti. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän on mitalien lisäksi sijoittunut 12:nneksi vuonna 2002 ja 20:nneksi vuonna 1998 sekä keskeyttänyt vuosina 2014 ja 2018.
50 kilometrin kävelyssä Vieira sijoittui 11:nneksi Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja sai hopeaa Dohan MM-kilpailuissa 2019. Hän keskeytti matkan Lontoon 2012 ja Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa.  Dohan MM-kisoissa Vieirasta tuli 43-vuotiaana yleisurheilun MM-kisahistorian vanhin mitalisti. Hän keskeytti 35 kilometrin kävelyn MM-kilpailuissa Eugenessa 2022 ja Budapestissa 2023.
Portugalin mestaruuden hän on voittanut 3 000 metrin kävelyssä 2020, 10 000 metrin kävelyssä 2011–2013, 2015–2019, 2022 ja 2023, 20 000 metrin ratakävelyssä 1999, 2000–2007 ja 2009, 20 kilometrin tiekävelyssä vuosina 1996, 2011, 2013, 2014, 2017 ja 2018, 35 kilometrin kävelyssä 2018, 2020 ja 2023, 50 kilometrin kävelyssä vuosina 2004, 2008 ja 2012 sekä sisäradoilla 5 000 metrin kävelyssä 1996, 1997, 2000–2009, 2011–2014, 2017−2020 ja 2023. Hänen kaksoisveljensä Sérgio Vieira on myös kävelijä.
Ihalanjärvi

| Ihalanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Ruokolahti
Koordinaatit:  61°30′00″N, 28°53′15″E
Järvinumero:  04.127.1.055
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  98,2 m 
Rantaviiva:  19,01 km 
Pinta-ala:  2,84 km² 
Tilavuus:  0,019 km³
Keskisyvyys:  6,8 m 
Suurin syvyys:  22,9 m 
 fiIhalanjärvi 
Ihalanjärvi on järvi Ruokolahden pohjoisosassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,8 neliökilometriä. Etäisyys Imatralta on 36 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede

Ihalanjärven rantaviiva on varsin mutkitteleva. Kukkoniemi ja Suurisaari erottavat järven länsiosan muusta järvestä, itärannalta lounaaseen työntyvä kilometrin mittainen Suuriniemi puolestaan jakaa järven itäosan kahteen lahteen. Järven keskiosan selkävesi on melko syvä, vähintään 20 metriä syvien alueiden pinta-ala on kolmisen hehtaaria. Ihalanjärven lounaisosan kapea Kaitalahti on noin kilometrin mittainen, se kapenee etelässä Rapavuorensalmeksi, josta on yhteys Savonkaitaan, jonka korkeustaso on sama kuin Ihalanjärven.
Ihalanjärvessä sijaitsee yhdeksän saarta, joista kaksi on alle aarin laajuisia. Selkeästi laajin on noin 15-hehtaarinen Suurisaari. Järven itäisimmässä osassa sijaitsee Sääskisaari. Ihalanjärven rannat ovat suurelta osin metsämaata, laajimmat peltoalueet sijaitsevat Suuriniemellä. Kukkoniemen kärjessä on suoalue, jonka keskellä on suolampi. Ihalanjärven rannoilla on haja-asutusta, länsiranta on verraten koskematon.
Noin puoli kilometriä Ihalanjärveltä koilliseen sijaitsee Suuri Jukajärvi (81,1 metriä mpy), jonne Ihalanjärvi laskee järvien välisen kannaksen halki virtaavaa Myllyjokea ja Kemppilän Myllykoskea, jonka pituus on 60 metriä ja korkeus 17 metriä.
Ihalanjärven vesitilavuus on 19 279 000 kuutiometriä.
Ihalanjärvi (04.127.1.055) kuuluu Lieviskänjärven valuma-alueeseen (04.127), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pihlajaveden-Kokonselän alue (04.12) ja ensimmäinen Suur-Saimaan alue (04.1). Ihalanjärvi on Suuren Jukajärven jälkeen laajin Lieviskänjärven alueen 73:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraavat Savonkaita, Peukalojärvi, Riitjärvi ja Pieni Jukajärvi.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2.  ISSN 0781-4240.  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).