stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Never Say Die Records

| Never Say Die, NSD |
| --- | --- |
Perustettu:  2009
Perustajat:  Tommy Dash, Nick Sadler
Tilanne:  aktiivinen
Tyylilajit:  EDM
Kotimaa:  Englanti
Sijainti:  Lontoo
Kotisivu
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Never Say Die on levy-yhtiö, joka on merkittävä dubstepissa, koska siinä on paljon tunnettuja dubstep-artisteja, kuten Eptic, Zomboy tai 501. NSDn on perustanut Tommy Dash ja Nick Sadler vuonna 2009. NSD:llä on alaryhmä, joka kekittyy kovemman dubstepin jakamiseen ja tuottamiseen: Never Say Die: Black Label.
Käännös suomeksi
Never Too Late

| ”Never Too Late” Kylie Minogue |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Enjoy Yourself
 Äänitetty : Lontoo, Englanti
 Julkaistu: 23. lokakuuta 1989
 Formaatti: CDS, kasetti, vinyyli
 Tuottaja(t): Stock Aitken Waterman
 Tyylilaji: dancepop
 Kesto: 03.17
 Levy-yhtiö: PWL
Kylie Minoguen muut singlet
| ”Wouldn’t Change a Thing” 1989 | ”Never Too Late” 1989 | ”Tears on My Pillow” 1990 |
"Never Too Late" on dancepopkappale Kylie Minoguen albumilta Enjoy Yourself (1989). Se julkaistiin singlenä 23. lokakuuta 1989, ja sen kirjoittivat ja tuottivat Stock, Aitken ja Waterman.
Kappaleet

"Never Too Late" – 3:21
"Never Too Late" (Extended) – 6:11
"Kylie's Smiley Mix" (Extended) – 6:17
"Never Too Late" – 3:21
"Kylie's Smiley Mix" (7" version) – 3:59
"Never Too Late" (Extended) – 6:11
"Kylie's Smiley Mix" (Extended) – 6:17
"Never Too Late" – 3:21
"Made in Heaven" (Heaven Scent Mix) – 4:43
"Never Too Late" (Extended) – 6:11
"Made in Heaven" (Heaven Scent Mix) – 4:43
Esitykset konserteissa

Enjoy Yourself Tour
On a Night Like This Tour
KylieFever2002 Tour
Listasijoitukset

| Lista (1989) | Korkein sijoitus |
| --- | --- |
Australia (ARIA Charts): 14
Eurooppa (European Hot 100): 11
Alankomaat (MegaCharts): 20
Ranska (SNEP): 26
Saksa (Media Control Charts): 45
Irlanti (Irish Singles Chart): 1
Uusi-Selanti (RIANZ): 27
Sveitsi (Schweizer Hitparade): 23
Britannia (UK Singles Chart): 4
Aiheesta muualla

Kylie Minoguen virallinen sivusto (englanniksi)
Nimet Yhdysvalloissa

Nimet Yhdysvalloissa ovat yleensä etunimien ja sukunimien osalta peräisin Euroopasta ja useimmat niistä ovat, kuten Yhdysvaltojen valtakieli englannin kieli, peräisin Englannista. Alkuperäisiä amerikkalaisia nimiä sen sijaan esiintyy jonkin verran paikannimissä.
Kaiken kaikkiaan puhtaasti "amerikkalaisia" nimiä on varsin vähän, ja lähinnä niitä esiintyy paikannimissä sekä luonnonpaikoilla että asutusnimissä. Henkilönimissä sen sijaan puhtaasti "amerikkalaiset" elementit ovat vähäisempiä. Eräs Yhdysvalloissa, mutta myös pohjoismaissa, varsinkin Ruotsissa ja Tanskassa yleinen tapa on ottaa joko vanhemmilla tai esipolvilla olleita sukunimiä välinimiksi (vrt. George Walker Bush). Jotkut voivat myös käyttää puhuttelunimenään välinimeä varsinaisen etunimen asemesta (vrt. Strom Thurmond, Gore Vidal).
Paikannimet

Paikannimissä on englannin kielen (vrt. Springfield) ja yleisen länsimaisen kulttuuripiirin, kuten antiikin Kreikan ja Rooman (vrt. Philadelphia) tai yleisen eurooppalaisen paikannimistön (vrt. Paris) elementtien ohella myös Amerikan alkuperäiskansoilta saatua nimistöä (muun muassa Manhattan ja Mississippi), sekä aikoinaan Espanjan siirtomaihin kuuluneissa osissa Yhdysvaltoja myös espanjankielistä nimistöä (vrt. Santa Fe, Los Angeles, San Francisco) ja Ranskan siirtomaana olleessa Louisianassa Ranskaan viittaavaa nimistöä (esimerkiksi New Orleans).
Etunimet

Etunimistä jotkut ovat alkuperältään englantilaisia, joko roomalaisia, kelttiläisiä tai germaanisia esikristillisiä tai antiikin kulttuuriin perustuvia nimiä, mutta suuri osa on koko Euroopassa yleisiä kristillisperäisiä nimiä, joiden alkuperä on heprean, kreikan ja latinan kielissä.
Sukunimet

Sukunimissä ovat edustettuina kaikki Yhdysvaltoihin saapuneet siirtolaisryhmät, joista suurin osuus on englantilaisilla nimillä, mutta myös muut siirtolaisryhmät ovat vahvasti edustettuna (vrt. Vonnegut, de Niro, Schwarzkopf, Kissinger, Soderbergh, Pietila, Mondale).
Aiheesta muualla

Behind the Name: English Names (englanniksi)
American Name Society (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Neidonrosmikki

| Neidonrosmikki |
| --- | --- |
 Neidonrosmikki (Westringia fruticosa)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Rosmikit Westringia
Laji::  fruticosa
Kaksiosainen nimi
 Westringia fruticosa  (Willd.) Druce 
Synonyymit
 Cunila fruticosa Willd.  Westringia rosmarinacea Andrews  Westringia rosmariniformis Sm. 
 Neidonrosmikin levinneisyys Australiassa.
Katso myös
   Neidonrosmikki Wikispeciesissä   Neidonrosmikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neidonrosmikki (Westringia fruticosa) on huulikukkaiskasvien heimoon kuuluva rosmikkien suvun ikivihreä pensas. Se on kotoisin Australian itärannikolta New South Walesistä.
Kuvaus > Varret, oksat ja lehdet

Neidonrosmikin varret puutuvat vanhemmiten. Se kasvaa 1–1,5 metriä, hyvissä oloissa 2 metriä korkeaksi ja oksat ovat tiheässä. Muodoltaan pensaat ovat puolipyöreitä tai epäsäännöllisiä. Sen rosmariinin lehtiä muistuttavat lehdet ovat kapeat ja niiden pituus on noin 2 senttimetriä. Päältä ne ovat väriltään vihreät tai harmaan vihreät alta harmahtavat. Lehtien ja nuorten versojen päällä ohutta samettimaista karvaa.
Kuvaus > Kukat

Neidonrosmikki kukkii ympäri vuoden, jos ilma on leuto, mutta erityisen runsaasti keväällä. Kukat ovat valkoiset ja niiden halkaisija on noin 2 senttimetriä. Terälehtiä on yleensä viisi, joista kaksi ylintä on valkoisia. Alimmissa kolmessa terälehdessä on violettiin vivahtavia pisteitä. Kukat pölytyksen suorittavat hyönteiset, muun muassa mehiläiset ja perhoset.
Kasvupaikat ja levinneisyys

Neidonrosmikki kasvaa Australiassa kapealla rannikkokaistaleella joka ulottuu New South Walesistä Queenslandiin. Luonnollisilla kasvupaikoillaan se kasvaa vettä hyvin läpäisevässä maassa. Se on sopeutunut vähäravinteiseen maahan, kestämään tuulta, kuivuutta ja suolaisia tyrskyjä. Australiassa sitä kasvatetaan koristekasvina talojen pihoilla ja puistossa. Sitä on myös viety seuduille, jotka ovat lähellä sen luontaista kasvuympäristöä mutta se kestää pientä hieman alle nollan pakkastakin. Siementen lisäksi se lisääntyy myös pistokkaista.
Rosmikkien tieteellinen sukunimi Westringia on annettu ruotsalaisen lääkärin ja luonnontieteilijän Johan Peter Westringin kunniaksi. Neidonrosmikin lajin nimi fruticosa tarkoittaa pensasta latinaksi.
Kuvia

Neidonrosmikki, Botany Bay National Park, Australia
Neidonrosmikin kukkia
Neidonrosmikin lehdet ovat neulasmaisia. Niissä sekä oksissa on hentoa karvaa.
Neidonrosmikin kukan lähikuva
Neidonrosmikin hedelmiä
Neidonrosmikin puoliksi avattu hedelmä
Aiheesta muualla

Coast rosemary, Westringia fruticosa Inland Valley Garden Planner. Viitattu 17.8.2019. (englanniksi)
Westringia fruticosa Plantinfo. Viitattu 17.8.2019. (englanniksi)
Myrskyn aika

Myrskyn aika on suomalainen fantasiaroolipelikirja, jonka on kirjoittanut Mike Pohjola ja julkaissut Johnny Kniga Kustannus. Kirja esittelee Valenorin fantasiamaailman ja tarjoaa opastusta roolipelin pelaamiseksi pöytäroolipelinä tai larppina.
Pelin maailmanhistoria > Valenorin historiaa

Maailman luonnin jälkeen jumalat ja piirat (eräänlaiset demonit) taistelevat ikuisesti toisiaan vastaan pohjoisen autioilla jäätiköillä.
Sillä aikaa ihmiset muodostavat valtaisan Nathoksen Imperiumin, joka vallitsee lähes koko tunnettua maailmaa, aikoen alistaa myös Cruinnen saarivaltion valtansa alle. Cruinne kuitenkin tekee liiton piirojen johtajan Dugankiksen, pimeyden ruhtinaan kanssa, joka tuhoaa Nathoksen laivaston ja maihinnousujoukot. Tästä lähtien Cruinne on ollut pahuuden ja hirviöiden kotipaikka.
Maihinnousulaivaston tuho ei ole sotilaallisesti Nathokselle mitenkään korvaamaton tappio, mutta sen poliittiset vaikutukset repivät Imperiumin palasiksi, ja muodostuvat Getharin, Natharin, Miranin, ja Dantoksen kuningaskunnat, jotka elävät sulassa sovussa lukuun ottamatta Natharin ja Dantoksen pientä sotaa Gedosin maakunnasta, joka päätyy Dantokselle. Nathoksen imperiumista oli myös kolmisensataa vuotta sitten eronnut Eksoksen tasavalta.
Pelin maailmanhistoria > Keisarin nousu

Noin 16 vuotta sitten aloittaa velho Zangavius vallankaappauksen, joka onnistuu varsin hyvin. Kaikki kuningasmieliset aateliset tapetaan tai vangitaan, jotkut onnistuvat pakenemaan Cruinneen tai synkkien aarniometsien saloihin turvaan. Sisällissota laantuu nopeasti pelkäksi kapinoinniksi ja myös ryöstelyksi kapinan nimessä.
Valtaan noustuaan Zangavius julistaa itsensä keisari Zangavius I:ksi, ja alkaa panostaa maan tieinfrastruktuurin parantamiseen ja suojaamiseen tervehdyttäen kauppaa. Hän määrää myös miehiä koskevan yleisen asevelvollisuuden, joka myöhemmin laajenee yhdestä vuodesta viiteen vuoteen.
Sittemmin, lähempänä nykyaikaa, keisari Zangavius Suuri julistetaan kirkon puolesta jumalaksi.
Kaupunkilaiset saavat myös lisää oikeuksia verrattuna maalaisiin, ja keisari nimittää maakuntiensa ruhtinaiksi omia uskollisiaan, ja hänen valtansa on lähes horjumaton.
Pelin maailmanhistoria > Hiljaisten sota

Joitakin vuosia sitten maaginen Hiljaisten rotu julisti sodan koko ihmiskuntaa vastaan tuntemattomista syistä, ja aloitti pikaisen hyökkäyksen Dantosta vastaan, joka sortuikin erittäin nopeasti Hiljaisten taitavien soturien ja mahtavien taikavoimien edessä. Dantosin läntinen maakunta Malthos ja Miranin kuningaskunta kuitenkin solmivat puolustusliiton ja Nathar valloitti Etelä-Gedosin näin kieltäen sen Hiljaisten armeijalta.
Saavutettuaan Natharin rajat Hiljaisten armeija kuitenkin pysähtyi ja muodosti läpitunkemattoman, humisevan ja liikkumattoman muurin rajalle, Hiljaisia kun ei voi tappaa kun ne ovat kosketuksissa toisiinsa. Tällöin ne eivät kuitenkaan ilmeisesti voi liikkua, joten muuri vain odottaa käskyä hyökätä, ja on odottanut jo pitkään.
Sillä aikaa Natharin Keisarillinen Armeija tuo jatkuvasti lisää joukkoja raja-alueille ja vahvistaa sen linnoitteita, yrittäen keksiä tavan tuhota Hiljaisten mahtava armeija. Syyksi siihen, miksi Hiljaiset eivät ole vielä hyökänneet, on esitetty sitä, että muilla ihmisten valtioilla on maageja, ainoastaan Dantoksella ei ollut, koska heidän uskontonsa sen kielsi (myös Eksoksessa taikuus on kiellettyä, mutta se ei ole kosketuksissa Hiljaisten maiden kanssa).
Pelin maailmanhistoria > Kapina ja sen nykytilanne

Paikoitellen kapina on yhä voimissaan, mutta koska suurin osa ainakin voimallisista aatelisista on keisarillismielisiä ja koska lähes kaikki nuoret ja vanhemmatkin miehet ovat tällä hetkellä Keisarillisen Armeijan sinitabardisissa riveissä, on kapina lähinnä ponnetonta tai sitten pelkkää ryöstelyä kuninkaan nimissä. Kuitenkin kapina odottaa johtajaansa, ja mystinen Trodai-ritareiden järjestö, jonka pitäisi olla tuhottu kuningasmielisenä, on yhä olemassa, joskin vain joitakin sen edustajia on yhä hengissä. Näistä sotureista toivotaan kapinalle uutta sytyttäjää, ja ankara asevelvollisuus ja kansan köyhtyminen etenkin maaseuduilla on omiaan tukemaan vihaa keisaria kohtaan. Tällä hetkellä kuitenkin pelko keisarin mahtia kohtaan on vihaa suurempi.
Pelin maailmankuva > Taikavoimat ja muu yliluonnollisuus

Peli tuntee Jumalvoimat, Valovoimat, Taikavoimat ja Piiravoimat, jotka ovat luonnollisia kykyjä, joita harvoilla on. Nekin harvat, joilla niitä on, pyrkivät ne salaamaan koska heitä pelätään ja oudoksutaan kansan keskuudessa.
Taikavoimat tosin ovat Natharissa koulutettujen maagien monopoli, joten magian Korkein Torni lähettää velhotarkastajia ympäri Natharin keisarikuntaa poistamaan villeiltä maagikoilta heidän magiansa tai lähettämään parhaat ja halukkaat yksilöt Korkeimpaan Torniin koulutukseen, joka kyllä auttaa hallitsemaan ja voimistamaan heidän magiaansa, mutta tekee useimmista sosiaalisesti täysin lahjattomia koulutusmetodiensa takia. Tämän ja voimiensa takia velhoja yleisesti pelätään Natharissa, siinä missä Miranissa taikuus on yleistä eikä monopolin alla. Korkein Torni ei myöskään suvaitse naisia koulutukseen, kun taas Miran hyväksyy. Myös erilaisia noitia on olemassa, kouluttamattomia maagikkoja, jotka osaavat suojautua velhotarkastajien etsintäloitsuilta.
Kaikista voimista Taikavoimat ovat monipuolisimmat, mutta niiden käyttö omien kykyjen ja voimavarojen yli on vaarallista ja saattaa johtaa hulluuteen. On myös mahdollista, että tällöin magia korvaa loitsijan oman sielun ja tahdon, ja näistä tulee tahdottomia magian ilmentymiä ja ruumiillistumia.
Valovoimat ovat harvinaisia, mutta mystisen Trodai-ritarikunnan kaikki jäsenet omaavat joitain voimia. Trodait olivat kuninkaan suojelijoita, ja he ovat nyt maanpettureita keisarin asetuttua valtaistuimelle. Valovoimia on myös harvoilla siviileillä, ja kaikilla haltioilla. Valovoimat kykenevät tuottamaan rohkeutta, valoa ja taianomaista parantamista, ja ovat kaikkein vähiten vieroksuttu yliluonnollinen voima.
Jumalvoimat ovat jumalilta peräisin, ja jokaisella jumalalla on niitä, joskaan tuskin Keisarilla, vaikka hänet jumalaksi onkin julistettu. Jumalvoimat ovat hyvin harvinaisia, joskin voimakkaita.
Piiravoimat ovat myös harvinaisia, paitsi piirojen keskuudessa tietenkin. Ne ovat tavallaan Valovoimien vastapuoli, ja aiheuttavat rappiota, epätoivoa ja kipua. Niiden avulla on kuitenkin mahdollista kutsua piiroja Hornasta ja jopa hallita niitä. Kaikista voimista piiravoimat ovat vieroksutuimpia, ja niitä omaavan pelätään olevan itsensä pimeyden herran Dugankiksen lähettiläitä ja itse piruja, vaikka näin ei olisikaan.
Aiheesta muualla

Myrskyn Aika -roolipelikirjan kustantajan kotisivut (Aikaisempi pelin oma kotisivu lopetettu)
Markku Soikkeli: Päivittyvä klassikko roolipelaajille. Turun sanomat 2003.
Wille Ruotsalainen: Myrskyn aika. Roolipelit.net 16.5.2008.
Nakkilan kirkko

| Nakkilan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkkokatu 4, Nakkila
Koordinaatit:  61°22′04″N, 22°00′14″E
Seurakunta:  Nakkilan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1936–1937
Suunnittelija:  Erkki Huttunen
Materiaali:  betoni, tiili
Istumapaikkoja:  noin 1 000
Tyylisuunta:  funktionalismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nakkilan kirkko on vuonna 1937 valmistunut funktionalistinen kirkko, jonka on suunnitellut arkkitehti Erkki Huttunen avustajinaan arkkitehdit P. Saarema ja E. Jokilehto.  Se on Nakkilan tunnetuin nähtävyys, joka korkealla mäellä sijaitsevana erottuu maamerkkinä muun muassa läheiselle valtatie 2:lle. Nakkilan kirkko rakennettiin tehtailija J. W. Suomisen testamenttaamilla varoilla.  Sen vieressä sijaitsee arkkitehti Juha Leiviskän suunnittelema seurakuntakoti, joka on rakennettu vuonna 1970.
Nakkilan kirkko on Suomen ensimmäinen funktionalismia edustava kirkko, jota Kannonkosken, Rajamäen ja Varkauden kirkkojen ohella pidetään maan merkittävimpien modernististen kirkkorakennusten joukkoon kuuluvana. Valmistumisajankohtanaan se poikkesi radikaalisti perinteisestä kirkkoarkkitehtuurista ja herätti runsaasti keskustelua.
Kirkko suojeltiin vuonna 2004. Se on ympäristöineen yksi Museoviraston inventoimista valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Seurakuntakeskuksen ohella samaan miljööseen kuuluvat 1937 rakennettu entinen kunnanlääkärin asuintalo sekä vuodelta 1859 oleva lainajyvästön makasiini. Nakkilan kirkko on myös kansainvälisen modernin arkkitehtuurin tutkimus- ja suojelujärjestö Docomomon hyväksymässä suomalaisen modernin arkkitehtuurin merkkiteosten luettelossa.
Historia > Nakkilan ensimmäinen kirkko

Ulvilan emäseurakuntaan kuuluneessa Nakkilassa toimi pitkään oma saarnahuone, kunnes vuonna 1764 muodostettiin oma kappeliseurakunta. Tuolloin valmistui myös Nakkilan ensimmäinen kirkko, joka oli yksilaivainen pitkäkirkko. Vuonna 1833 intendentinkonttori suunnitteli laajennuksen, jolla erillinen kellotapuli yhdistettiin pääkirkkoon. Arkkitehti C. J. von Heidekenin suunnittelema laajennus toteutettiin 1887, jolloin rakennus muutettiin ristikirkoksi. Samalla tornia korotettiin 35 metrin korkeuteen ja kirkko sai ulkoasuunsa uusgoottilaisen ilmeen. Se jäi kuitenkin edelleen vaille lämmitystä, ja siksi kirkko oli hyvin kylmä ja eristämättömänä myös vetoinen.
Historia > Uuden kirkon rakentaminen

Tehtailija J. W. Suominen testamenttasi elokuussa 1935 Nakkilan seurakunnalle kolme miljoonaa markkaa uuden kirkon rakentamiseen. Hän oli alun perin suunnitellut tekevänsä lahjoituksen kaksi vuotta myöhemmin 60-vuotispäivänään, mutta loukkaannuttuaan vakavasti ampumaonnettomuudessa Suominen saneli testamentin kuolinvuoteellaan kirkkoherra Antti Perheentuvalle. Kirkon alle Suominen määräsi rakennettavaksi ulkomaisissa kirkkorakennuksissa tapaamansa kryptan, josta tulisi hänen perheensä sukuhauta. Lisäksi Suomisen ajatuksena oli, että kirkon alle haudattaisiin seurakunnan kirkkoherrat.
Kirkkovaltuusto esitti aluksi rahojen sijoittamista pankkitilille kymmeneksi vuodeksi, mutta lopulta rakentamiseen päätettiin ryhtyä mahdollisimman nopeasti, jotta kirkko saataisiin valmiiksi Suomisen syntymän 60-vuotispäivään mennessä. Rakennustoimikunnan puheenjohtajaksi valittiin kirkkoherra Perheentupa, jonka vastuulle myös Suominen oli uskonut rakennushankkeen toteuttamisen.
Suunnittelukilpailuun kutsuttiin arkkitehdit Elsi Borg, Erkki Huttunen, Carolus Lindberg, Yrjö Lindegren, Bertel Liljequist ja Jalmari Peltonen. Kilpailuohjelman mukaan ehdotusten piti olla ”kirkon näköisia”, mutta ei kuitenkaan ristikirkkoja. Toteutettavaksi valittiin Huttusen suunnittelema basilikatyylinen kirkko, jota pidettiin taiteellisesti onnistuneimpana, vaikka senkin katsottiin olevan liian uudenaikainen. Kyseessä on Huttusen ensimmäinen kirkkorakennus. Aikaisemmin hän oli suunnitellut lähinnä erilaisia teollisuusrakennuksia sekä muun muassa kaksi kunnantaloa.
Rakennustöistä vastasi porilainen Uuno Helminen, jonka 1,9 miljoonan markan urakkahinta sisälsi kirkon varsinaiset rakennustyöt. Loppusummalla seurakunta hankki sisustuksen, sähkölämmityksen ja valaistuksen. Kirkon peruskivi muurattiin juhannuspäivänä 1936, ja kirkko otettiin käyttöön J. W. Suomisen syntymän 60-vuotispäivänä 26. kesäkuuta 1937. Arkkipiispa Erkki Kailan toimittaman vihkimisen jälkeen pidetyssä juhlajumalanpalveluksessa saarnasi Nakkilassa syntynyt Lappajärven kirkkoherra F. O. Lampola liturgeinaan lääninrovasti Kustaa Kylänpää, kirkkoherra Antti Perheentupa ja Porin kappalainen Samuli Huttunen. Seuratalo Karhulassa järjestettiin vielä juhlapäivällinen, johon osallistuivat muun muassa maaherra Wilho Kyttä sekä kirkon suunnitellut arkkitehti Erkki Huttunen. Seuraavana päivänä pidetyssä ensimmäisessä varsinaisessa jumalanpalveluksessa saarnasi Nakkilasta kotoisin ollut rovasti K. R. Kares.
Uuden kirkon saama vastaanotto oli ristiriitainen, sillä monien mielestä se oli liian moderni. Kirkkoa pidettiin outona, ja sitä verrattiin tehdasrakennukseen. Pyöreän päätyosan on sanottu muistuttavan viljasiiloa. Toisaalta kirkon edustaman uuden muotokielen katsottiin kuvastavan nykyaikaa ja sen erikoispiirteitä.
Historia > Vanhan kirkon purkaminen

Uuden kirkon valmistumisen myötä vanha kirkko päätettiin purkaa, koska Muinaistieteellinen toimikuntakaan ei nähnyt sillä mitään historiallista arvoa. Purkaminen herätti siitä huolimatta runsaasti arvostelua seurakuntalaisten keskuudessa. Viimeinen jumalanpalvelus pidettiin 25. huhtikuuta 1937, ja purkutöihin ryhdyttiin jo seuraavana päivänä. Uuden kirkkorakennuksen pohjakerrokseen valmistunut kappeli toimi tämän jälkeen väliaikaisena kirkkona parin kuukauden ajan.
Tornin hirret ja laudat lahjoitettiin Satakunnan Sairaanhoitajataryhdistyksen Nakkilaan suunnittelemaa kesäkotia varten, ja parrut oli tarkoitus käyttää Kokemäenjoen ylittävän Arantilan sillan kansirakenteisiin. Runkohuoneen materiaalista rakennettiin Hormiston kylään rukoushuone, joka otettiin käyttöön samaan aikaan uuden kirkon kanssa. Vuonna 2017 paljastui, että rukoushuone oli kärsinyt pahoja kosteusvaurioita, ja se päätettiin purkaa. Saarnastuoli, alttari ja 30 kirkonpenkkiä lahjoitettiin Kuusamon erämaakylässä sijaitsevalle Paanajärven kirkolle, kun köyhällä seurakunnalla ei ollut varaa hankkia vastavalmistuneeseen pyhättöönsä sisustusta. Vuonna 1957 penkkejä lahjoitettiin vielä Lohjalla toimivan Kansan Raamattuseuran loma- ja kurssikeskuksen Vivamon kirkkoon. Yksi kattokruunuista sijoitettiin vuonna 2018 Nakkilan Kivialhon kylään valmistuneeseen Hiitolan kirkon pienoismalliin.
Historia > Saneeraukset

Kellotornin kulunutta rappausta korjattiin vuonna 1982, ja 2014 tehtiin laajempi saneeraus, jonka yhteydessä kirkon ulkopinnoitteet uusittiin kokonaan. Samalla uusittiin myös ikkunat ja tehtiin sisätilojen maalaustöitä. Kirkon alkuperäinen sähkölämmitys vaihdettiin kaukolämmöllä toimivaan vesikeskuslämmitykseen vuonna 2006.
Historia > Suojelu

Kirkko lisättiin vuonna 1995 kansainvälisen modernin arkkitehtuurin tutkimus- ja suojelujärjestö Docomomon rekisteriin. Rekisterin suomalaisista kohteista Nakkilan kirkko lasketaan yhdentoista huippukohteen joukkoon muun muassa Paimion parantolan, Villa Mairean sekä Helsingin kulttuuritalon ohella. Vuonna 2004 kirkko suojeltiin Museoviraston kirkkohallitukselle tekemän esityksen perusteella. Saman aikaan suojeltiin myös 43 muuta vuosina 1917–1970 valmistunutta suomalaista kirkkoa.
Arkkitehtuuri

Nakkilan kirkko on Suomen varhaisin tyylisuunnaltaan funktionalistinen kirkko ja sitä on pidetty yhtenä modernismin arkkitehtuurin perusteoksista Suomessa. Kirkkorakennus on pohjapiirrokseltaan suorakaiteen muotoinen. 15 metriä korkean runkohuoneen materiaalina on rapattu ja valkoiseksi kalkittu tiili. Sen itäpäädyssä on hieman kapeampi puoliympyrän muotoinen kuorihuone. Ulkoseinien betonisten tukipilarien välissä on seitsemän metriä korkeat ikkunat ja kuoriosassa 12 metriä korkea ja 3,6 metriä leveä ikkunaseinämä. Runkohuoneessa on matala kuparinen satulakatto. Pääsisäänkäynnin vieressä sijaitseva 56 metriä korkea kellotorni on valettu betonista, ja sen huipulla on kahdeksan metriä korkea kuparinen risti. Ulkoseinässä on saarnastuoli pihamaalla pidettäviä tilaisuuksia varten. Kirkon funktionalistisia piirteitä korostavat eteläisen julkisivun pyöröikkunaryhmä ja kuorihuonetta kiertävä nauhaikkuna.
Kirkkosalin sisäkorkeus on 13 metriä, leveydeltään se on 16 ja pituudeltaan 45 metriä. Saliin mahtui alun perin 1 200–1 300 ihmistä, mutta nykyään se on mitoitettu noin tuhannelle hengelle, lisäksi parvella on 180 istumapaikkaa. Kuorin alla on J. W. Suomisen krypta, jonne on haudattu myös hänen puolisonsa Emma Suominen (1878–1953). Kirkkosalin alla puolestaan on noin sadan hengen hartauskappeli.
Kolmesta kirkonkellosta kaksi on peräisin Nakkilan vanhasta kirkosta. Niistä toinen on sen rakentamisvuodelta 1764 ja uudempi vuodelta 1767. Kellotornin huippuosan länsiseinän muodostaa puusta valmistettu korkea säleikkö, joka mahdollistaa kirkonkellojen paremman kuuluvuuden.