stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Deep Purple
Historia > Mark VI – Satriani tuuraa (1993–1994)

Kitaristin lähdöstä huolimatta jäljelle jääneet muusikot eivät Blackmoren luuloista huolimatta halunneet lopettaa. Jo sovittuihin Aasian konsertteihin otettiin kitaristiksi kuuluisa kitaravelho Joe Satriani. Yhtyeen toiminta oli nyt helpompaa vaikeana luonteena tunnetun Blackmoren poistuttua, ja yhtye valitsi settiinsä harvemmin soitettuja suosikkikappaleitaan, joita Blackmore ei ollut suostunut soittamaan. Blackmoren lähtö tosin heijastui lipunmyyntiin, olihan hän legendan maineessa ja tärkeä osa Purplea. Japanissa vain 2 000 kappaletta 80 000:sta lipusta oli myyty ja osa vaati rahojaan takaisin kuultuaan, ettei Blackmore ole mukana. Kaikesta huolimatta yhtyeen ilmapiiri oli jälleen myönteinen ja tulevaisuutta oli hyvä lähteä rakentamaan puhtaalta pöydältä. Vuoden 1994 Euroopan keikkojen jälkeen Satriani palasi sooloprojektiensa pariin ja uutta vakituista kitaristia alettiin etsiä. Loppuvuodesta 1994 julkaistiin vielä Blackmoren viimeisiltä keikoilta edellisvuodelta taltioitu Come Hell Or High Water -cd ja video.
Historia > Mark VII – Morsen aakkosia (1994–2002)

Uudeksi kitaristiksi tuli amerikkalainen, muun muassa Dixie Dregs- ja Kansas-yhtyeissä soittanut Steve Morse. Monipuolisen musiikkitaustan omaava Morse oli voittanut alan lehdissä useita kitaristiäänestyksiä ja sopi hyvin myös persoonana Deep Purpleen. Uusi albumi Purpendicular julkaistiin vuonna 1996. Se sai hyvän vastaanoton, oli hyvin monipuolinen paketti ja sisälsi maistiaisia monista tyylilajeista. Purple kiersi ahkerasti maailmaa ja vuonna 1997 julkaistiin Pariisissa nauhoitettu Live at the Olympia '96 -livealbumi, joka sisälsi yhtyeen tavoista poiketen torvisektion ryydittämässä joitain kappaleita. Seuraava studioalbumi, vuonna 1998 julkaistu Abandon, oli edeltäjäänsä metallisempi paketti. Purple kiersi jälleen ahkerasti promotoimassa albumia, ja vuoden 1999 Australian keikoilta julkaistiin myöhemmin Total Abandon: Australia ’99 -niminen livealbumi.
Vuonna 1999 elvytettiin Jon Lordin Concerto for Group and Orchestra sen täyttäessä 30 vuotta. Royal Albert Hallissa pidettiin kaksi menestyksekästä konserttia, joissa konsertto esitettiin kokonaisuudessaan ja myös vierailevia tähtiä nähtiin laulamassa Purplen kappaleita. Myös livealbumi ja DVD julkaistiin näistä tapahtumista. Konserton tiimoilta tehtiin myös kiertue vuosina 2000–2001 romanialaisen orkesterin kanssa.
Kova keikkatahti alkoi näihin aikoihin vaikuttaa Jon Lordiin, ja hän suunnitteli siirtyvänsä sivuun yhtyeen toiminnasta. Loppuvuodesta 2001 hän joutui sivuun polvivamman vuoksi ja kosketinsoitinveteraani Don Airey (Colosseum II, Rainbow, Ozzy Osbourne ym.) tuli tuuraamaan häntä. Nähtyään, kuinka hyvin Airey sopi yhtyeeseen, Lord teki päätöksen lähdöstään. Vuoden 2002 lopulla pidettiin jäähyväiskiertue, jonka keikoilla Jon Lord soitti puolet ja Airey puolet setistä, ja Ipswichin keikka syyskuussa 2002 jäi Lordin viimeiseksi.
Historia > Mark VIII – Uusia albumeja ja kiertueita (2002–2022)

Aireyn tulo ei lopulta ollut niin suuri muutos kuin ounasteltiin. Mies oli soittanut Purplen ”sisaryhtyeissä”, ja materiaali oli hänelle ennestään tuttua. Itsekin ansioituneena kosketinsoittajana hän oli luonnollinen valinta Lordin seuraajaksi. Uuden kokoonpanon ensimmäinen studioalbumi Bananas julkaistiin 2003. Maailmanlaajuisesti hyvin myynyt albumi oli tyylillisesti kevyempi kuin edellinen Abandon-albumi. Purple promotoi albumia jälleen suurella pitkäkestoisella kiertueella ja esiintyi vuonna 2005 maailmanlaajuisessa Live8-konsertissa Kanadassa. Samana vuonna julkaistiin heavympään suuntaan menevä studioalbumi Rapture of the Deep. Yhtye kiersi ahkerasti ympäri maailmaa ja esiintyi suurille yleisöille etenkin Euroopassa ja Aasiassa. Deep Purple esiintyi myös Jyväskylän jäähallissa 7 000 henkilölle vuonna 2006 sekä Helsingissä 12. elokuuta 2008 loppuunmyydyssä Helsingin jäähallissa ja Kuopiossa 13. elokuuta 2008. Lämmittelijänä molemmilla vuoden 2008 Suomen-keikoilla oli Nazareth. Deep Purple konsertoi lisäksi Kotkan Meripäivillä 17. heinäkuuta 2009 ja Tampereen jäähallissa 18.7.2009 osana maailmankiertuettaan. Deep Purple konsertoi Suomessa myös 24.11.2009 Helsingin jäähallissa ja 25. marraskuuta 2009 Oulussa Teatrialla.
26. huhtikuuta 2013 Deep Purple julkaisi yhdeksännentoista studioalbuminsa Now What?!, joka oli yhtyeen ensimmäinen studioalbumi kahdeksaan vuoteen. Levynjulkaisun myötä yhtye lähti kiertueelle, joka kävi Helsingin jäähallissa 2. helmikuuta 2014.
Deep Purple esiintyi Uriah Heep -yhtyeen kanssa Helsingissä 10. kesäkuuta 2016 Rockin' Hellsinki -festivaalilla ja 11. kesäkuuta 2016 Oulussa Rock the North -tapahtumassa.
Yhtyeen kahdeskymmenes studioalbumi Infinite julkaistiin 7. huhtikuuta 2017. Toukokuussa 2017 käynnistyi The Long Goodbye -kiertue, johon sisältyi konsertit Helsingin jäähallissa 11. marraskuuta 2017, Haminassa 20. heinäkuuta ja Tammisaaressa 21. heinäkuuta 2018.
Historia > Mark IX – Morse jättää yhtyeen (2022–)

Huhtikuussa 2022 Steve Morse ilmoitti pitävänsä taukoa Deep Purplesta vaimonsa sairastuttua syöpään. Heinäkuussa ilmoitettiin, että Morse eroaa yhtyeestä pysyvästi, sillä ei voi sitoutua yhtyeen aikatauluihin voidakseen hoitaa vaimoaan. Hänen tilalleen kitaristiksi tuli irlantilainen Simon McBride, joka on ollut mukana Ian Gillanin soolokeikoilla.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Ian Paice – rumpusetti (1968–1976, 1984–)
Roger Glover – bassokitara (1969–1973, 1984–)
Ian Gillan – laulu, huuliharppu, lyömäsoittimet (1969–1973, 1984–1989, 1992–)
Don Airey – kosketinsoittimet (2002–)
Simon McBride – kitara (2022–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Jon Lord – kosketinsoittimet, taustalaulu (1968–1976, 1984–2002)
Ritchie Blackmore – kitara (1968–1975, 1984–1993)
Nick Simper – bassokitara, taustalaulu (1968–1969)
Rod Evans – laulu (1968–1969)
Glenn Hughes – bassokitara, laulu (1973–1976)
David Coverdale – laulu (1973–1976)
Tommy Bolin – kitara, taustalaulu (1975–1976)
Joe Lynn Turner – laulu (1989–1992)
Joe Satriani – kitara (1993–1994)
Steve Morse – kitara (1994–2022)
Diskografia > Studioalbumit

| --- | --- |
 Shades of Deep Purple (1968)  The Book of Taliesyn (1968)  Deep Purple (1969)  Deep Purple in Rock (1970)  Fireball (1971)  Machine Head (1972)  Who Do We Think We Are (1973)  Burn (1974)  Stormbringer (1974)  Come Taste the Band (1975)  Perfect Strangers (1984) :  The House of Blue Light (1987)  Slaves and Masters (1990)  The Battle Rages on... (1993)  Purpendicular (1996)  Abandon (1998)  Bananas (2003)  Rapture of the Deep (2005)  Now What?! (2013)  Infinite (2017)  Whoosh! (2020)  Turning to Crime (2021)  =1 (2024)
Kirjallisuutta

Heikki Heino: Deep Purple – Syvän Purpuran Vuodet 1967–2006 (POP-lehti 2006)
Dave Thompson:Smoke on the water-Deep Purplen tarina (2013) 452 sivua
Bilma

| Bilma |
| --- | --- |
 Palmuja Bilman keitaalla. Keitaan vettä hyödynnetään kasteluun.
 Bilma
 Koordinaatit: 18°41′N, 12°55′E 
Valtio:  Niger
Alue:  Agadez
Departementti:  Bilma
Korkeus:  522 m
Väkiluku:  2 291
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bilma on keidaskaupunki suunnilleen Ténérén aavikkoalueen keskellä, Bilman departementissa, Agadezin alueella, Nigerissä. Kaupungin asukasluku on 2 291. Nigerin pääkaupunki Niamey sijaitsee noin 1 600 kilometrin päässä Bilmasta lounaaseen. Bilmaa asuttavat kanurit ja tubut.
Suolantuotantoa salines de Kalanasissa Bilmassa.
Suolakaravaani Agadezista Bilmaan.
Bilma kärsi elokuussa 2006 kovimmasta tulvasta sitten vuoden 1923. Tulva tuhosi yli 1 194 kotia jättäen 4 369 ihmistä kodittomaksi. Kodittomiksi jääneistä lapsia oli 1 520. Ihmisiä majoitettiin väliaikaissuojiin. Tammikuussa 2007 lämpötila painui alle 10 asteeseen, mikä entisestään pahensi tilannetta. Punainen Risti auttoi hätääkärsiviä antamalla heille muun muassa ruokaa.
Elinkeinot

Bilmassa Libyasta Tšadiin kulkeva pohjois–eteläsuuntainen kauppareitti kohtaa länsi–itäsuuntaisen reitin. Saharan eteläpuolisen Afrikan ja Välimeren rannikon välinen kaupankäynti on kuitenkin jo pitkään vähentynyt huomattavasti. Esimerkiksi kymmeniä tuhansia kameleita käsittäneet karavaanit ovat menneisyyttä.
Bilman keitaalla vesi nousee maanpinnalle, josta vettä edelleen johdetaan kastelukanaviin. Bilmalaiset viljelevätkin vihanneksia. Bilmassa on myös suolantuotantoa.
Ilmasto

Bilman korkein keskilämpötila tammikuussa on 26°C ja matalin vastaavasti 8 °C. Huhtikuussa korkein keskilämpötila on 39 °C ja matalin 20 °C. Heinäkuussa korkein keskilämpötila on 42 °C ja matalin vastaavasti 24 °C. Lokakuussa korkein keskilämpötila on 37 °C ja matalin vastaavasti 18 °C. Korkein keskilämpötila joulukuussa on 27 °C ja matalin puolestaan 9 °C.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bilma Wikimedia Commonsissa
Monica Ali

Monica Ali vuonna 2009.
Monica Ali (s. 20. lokakuuta 1967) on brittiläis-bangladeshilainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Brick Lane ilmestyi vuonna 2003.
Elämä

Ali syntyi Dhakassa, Bangladeshissa. Hänen isänsä oli bengalilainen ja äitinsä englantilainen. Ali muutti Boltoniin Englantiin kolmevuotiaana, ja kasvoi siellä. Ali meni Bolton Schooliin ja opiskeli Wadham Collegessa.
Ennen kirjailijanuraansa Ali työskenteli kahdessa kustantamossa.
Hän asuu Etelä-Lontoossa miehensä Simonin ja heidän kahden lapsensa, Felixin ja Shumin, kanssa.
Brick Lane

Brick Lane, joka nimettiin Lontoon sydämessä bangladeshilaisessa yhteisössä sijaitsevan kadun mukaan, seuraa Nazneen-nimisen naisen elämää. Hän muuttaa Lontooseen 18-vuotiaana, osaten englannista vain sanat "anteeksi" ja "kiitos", mennäkseen naimisiin vanhemman miehen, Chanun, kanssa.
Kirjasta tehtiin saman niminen elokuva vuonna 2007.
Teokset

Brick Lane.  ((Brick Lane, 2003.) Suom. Sari Karhulahti. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19370-8
Alentejo Blue, kesäkuu 2006
In The Kitchen, huhtikuu 2009
Aiheesta muualla

Brick Lane’s reluctant queen of outrage (Arkistoitu – Internet Archive) from Sunday Times, 18th Nov 2007
Biography from the international literature festival berlin (Arkistoitu – Internet Archive)
Interview with Monica Ali at Minnesota Public Radio
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Muut:  Europeana  IdRef
Peter de la Billière

| Peter de la Billière> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1934 Plymouth, Englanti
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Yhdistynyt kuningaskunta
Taistelut ja sodat:  Falklandin sota Persianlahden sota
Sotilasarvo:  kenraali
Kunniamerkit:  Military Cross Brittiläisen imperiumin komentaja Bathin ritarikunnan Knight Commander
Peter Edgar de la Billière (s. 29. huhtikuuta 1934) on Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimissa palvellut kenraali. Hän toimi komentotehtävissä esimerkiksi Special Air Servicen eli SAS:n riveissä ja brittijoukkojen komentajana Persianlahden sodassa. Billière jäi eläkkeelle asevoimista vuonna 1992 ja hän on sittemmin julkaissut esimerkiksi uraansa käsitteleviä kirjoja.
Elämäkerta > Nuoruus

Peter de la Billière syntyi Englannin Plymouthin kaupungissa 29. huhtikuuta 1934. Hänen isänsä työskenteli laivastossa lääkärinä. Koulunsa Billière kävi arvostetussa Harrow School -yksityiskoulussa. Opintojensa jälkeen Billière yritti liittyä laivastoon, jonne hän ei päässyt värisokeuden takia. Laivaston sijaan hän liittyi armeijaan King’s Shropshire Light Infantry -yksikön riveissä. Alokkaana hänet valittiin upseerikoulutukseen, jonka jälkeen hänestä tuli aliluutnantti Durham Light Infantry -yksikössä.
Elämäkerta > SAS

Billière lähetettiin ensin komennuksille Koreaan ja Egyptiin. Vuonna 1956 hän pyrki Special Air Servicen eli SAS:n koulutuskurssille. Vaikeana pidetty koulutus sisälsi esimerkiksi laskuvarjo- ja viidakkosotakoulutusta Malesiassa. SAS:n mukana Billière soti ensin Omanissa, jossa britit tukivat Omanin sulttaania maan kapinallisryhmiä vastaan. Vuonna 1959 hän sai toiminnastaan Omanissa Military Cross -ansiomitalin. Vuonna 1962 hän toimi puolestaan Adenissa, jossa britit yrittivät tukahduttaa paikallisten heimojen kapinointia. Vuonna 1964 Billièrestä tuli laivueen komentaja ja hän toimi vuoteen 1966 saakka Borneolla. Borneon jälkeen Billière opiskeli armeijan Staff Collegella. Palatessaan SAS:n riveihin Billière oli kohonnut sen 2. komentajaksi.
Vuonna 1972 Billièrestä tuli 22. SAS:n kometaja ja hän johti koulutusyksikköä Sudanin Khartumissa. Vuonna 1977 hänestä tuli prikaatikenraali ja SAS:n johtaja. Billièren johtokaudella SAS toimi esimerkiksi Iranin suurlähetystön piirityksessä vuonna 1980, Falklandin sodassa 1982 ja Pohjois-Irlannissa. SAS:n komentajakautensa päätyttyä Billière ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1984 ja hänet palkittiin Brittiläisen imperiumin komentajan arvonimellä. Vuosina 1984–1985 Billière toimi Falklandsaarten brittijoukkojen komentajana, vuoteen 1987 saakka Walesissa ja sittemmin kenraaliluutnantiksi ylennettynä armeijan kaakkoisen sotilaspiirin komentajana.
Elämäkerta > Persianlahden sota

Persianlahden sodan ollessa syttymäisillään Billière alkoi ajaa itseään sotaan lähetettävien brittijoukkojen johtoon. Billièrellä oli kokemusta Lähi-idästä, mutta toisaalta häntä pidettiin myös tuolloin liian vanhana tehtävään. Epäluuloista huolimatta Billière sai tehtävän. Sotaan osallistuneet 43 000 brittisotilasta muodostivat Yhdysvaltojen jälkeen toiseksi suurimman joukon Irakin vastaisessa liittoumassa. Käytännössä Billière oli liittouman toiseksi korkein komentaja Yhdysvaltojen Norman Schwarzkopfin jälkeen. Schwarzkopf asetti hänet myös liittouman erikoisjoukkojen komentoon. Billière taivutteli Schwarzkopfin antamaan erikoisjoukoille tärkeän roolin sodan aikana, vaikka Schwarzkopf suhtautui niiden merkitykseen aluksi epäilevästi. Erikoisjoukkoja solutettiin Irakiin jo kuusi päivää ennen varsinaisen sodan alkua. Irakissa erikoisjoukot jäljittivät esimerkiksi irakilaisia Scud-ohjuksia sekä tutka- ja viestintäkeskuksia tuhoten ne kutsumalla paikalle ilmaiskuja.
Vuonna 1991 Billière ylennettiin kenraaliksi ja hän toimi brittihallituksen Lähi-idän asioiden neuvonantajana. Hänestä tuli Bathin ritarikunnan Knight Commander (KCB) ja kesäkuussa 1992 hän jäi viimein eläkkeelle asevoimista. Billière on sittemmin julkaissut uraansa käsitteleviä kirjoja, kuten Storm Command: A Personal Account of the Gulf War (1992) ja Looking for Trouble: From the SAS to the Gulf (1994). Hän on työskennellyt myös erilaisten hyväntekeväisyystoimien parissa.
Khariton

| Khariton Afrodisiaslainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  reettorin sihteeri
Kirjailija
Tuotannon kieli: koinee
Tyylilajit:  rakkausromaani
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Khariton Afrodisiaslainen (m.kreik. Χαρίτων Ἀφροδισιεύς/Ἀφροδισεύς, Kharitōn Afrodisieus/Afrodiseus, lat. Charito Aphrodisiensis) oli antiikin kreikkalainen romaanikirjailija, joka tunnetaan teoksesta Kallirhoe. Hän oli kotoisin Afrodisiaksesta Kaariasta. Hänestä ei tiedetä oikeastaan mitään muuta kuin mitä hän itse paljastaa ainoassa tunnetussa romaanissaan Kallirhoe. Kahdeksasta kirjasta koostuva rakkausromaani on Petroniuksen Satyriconin ohella länsimaisen kirjallisuuden varhaisin säilynyt romaani.
Elämä

Kharitonista ei tiedetä juuri mitään muuta, kuin mitä hänen romaanistaan käy ilmi. Teoksen alussa hän esittelee olevansa ”Khariton, asianajaja (reettori) Athenagoraan sihteeri, Afrodisiaan kaupungista”. Nimi ”Khariton” tarkoittaa ”sulojen miestä”. Tämä on joskus käsitetty pseudonyymiksi, joka sopii rakkausromaanin kirjoittaneelle henkilölle; vastaavasti ”Afrodisiaslainen” saattaa viitata ennemmin suoraan Afroditeen kuin kaupunkiin. ”Athenagoras” puolestaan saattaa viitata Thukydideen mainitsemaan Athenagoraaseen, joka oli Hermokrateen poliittinen vastustaja; Hermokrateen tytär on Kharitonin romaanin päähenkilö. Kuitenkin sekä nimet ”Khariton” että ”Athenagoras” esiintyvät afrodisiaslaisissa piirtokirjoituksissa.
Jotkut Kharitonin teoksen piirteet tukevat hänen antamiaan tietoja omasta ammatistaan ja kotipaikastaan. Asianajajan sihteerin toimi näkyy ennen kaikkea lainopillisessa tietämyksessä sekä puheissa näkyvässä retoriikassa; kotipaikka taas siinä, että Miletoksen kuvaus on muiden paikkojen kuvauksia yksityiskohtaisempia; Miletos sijaitsi vain noin 120 kilometrin päässä Afrodisiaksesta.
Viimeaikaiset papyruslöydöt osoittavat, että romaani on saatettu kirjoittaa jo ensimmäisen vuosisadan puolessa välissä. Nykykäsityksen mukaan vuosi 200 on paleografisen ajoituksen perusteella myöhäisin mahdollinen ajoitus. Kharitonin käyttämän kielen erittely on tuottanut useita mahdollisia ajoituksia. 1800-luvulla, ennen papyruslöytöjä, tyylianalyysin perusteella esitettiin niinkin myöhäistä ajoitusta kuin 500-luku. Ensimmäisen vuosisadan jälkimmäistä puolta on ehdottanut A. D. Papanikolaou vuonna 1979. Eräs myöhempi tutkimus Kharitonin käyttämästä sanastosta ajoittaa tämän ensimmäisen vuosisadan lopulle tai 100-luvun alkuun.
Edmund Cueva on katsonut, että Khariton hyödynsi Plutarkhoksen kirjoittamaa Theseuksen elämäkertaa tai kenties suoraan Plutarkhoksen lähdettä, mytografi Paion Amathoslaista. Mikäli lähde on Plutarkhos, tällöin Kharitonin elämä ajoittuisi 100-luvun puolivälin jälkeen. Toisaalta vuonna 62 kuolleen Persiuksen Satiireissa on viittaus johonkin Kallirhoe-nimiseen teokseen; jos kyseessä on Kharitonin teos, tämä johtaisi suhteelliseen varhaiseen ajoitukseen.
Yhteenvetona, nykytutkimus ajoittaa Kharitonin ja hänen teoksensa yleensä vuosien 50 ja 150 välille.
Teokset

Kharitonin ainoa tunnettu teos on kahdeksan kirjaa käsittävä rakkausromaani Kallirhoe, joka tunnetaan myös nimellä Khaireas ja Kallirhoe (Χαιρέας και Καλλιρρόη). Se kertoo nuoresta naisesta nimeltä Kallirhoe ja nuoresta miehestä nimeltä Khaireas, jotka rakastuvat ja menevät naimisiin. Kohtalo kuitenkin erottaa heidät, ja he joutuvat kokemaan erilaisia seikkailuita ja vastoinkäymisiä kaukaisissa maissa, ennen kuin he saavat jälleen toisensa.
Kharitonin ajoituksen vaikeuksista huolimatta tämän ajatellaan olevan varhaisin kreikkalainen romaanikirjailija, jonka teoksia on säilynyt. Tämä tekee – tarkasta ajoituksesta riippuen – joko hänen teoksestaan tai Petroniuksen teoksesta Satyricon länsimaisen kirjallisuuden varhaisimman säilyneen romaanin.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Khariton: Kallirhoe.  (Suomentanut Maarit Kaimio)  Porvoo:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-12057-X
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Edwards, Douglas R.: Defining the Web of Power in Asia Minor: The Novelist Chariton and His City Aphrodisias. Journal of the American Academy of Religion, Autumn 1994, 62. vsk, nro 3, s. 699–718.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Perry, B. E.: Chariton and His Romance from a Literary-Historical Point of View. American Journal of Philology, 1930, 51. vsk, nro 2, s. 93–134.  (englanniksi)
Schmeling, Gareth L.: Chariton.  (Twayne's world authors)  New York:  Twayne Publishers, 1974.  ISBN 0-8057-2207-6  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Khariton-fragmentteja Oxyrhynchus Online. The Imaging Papyri Project, University of Oxford. (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
Peter Mayle

Peter Mayle (14. kesäkuuta 1939 Brighton, Englanti – 18. tammikuuta 2018 Ranska) oli brittiläinen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti elämää Ranskan Provencessa kuvaavista romaaneistaan.
Mayle toimi 15 vuotta mainosalalla Lontoossa ja New Yorkissa, kunnes vuonna 1975 ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi ja muutti Etelä-Ranskaan. Hänen vuonna 1989 julkaisemastaan teoksesta Vuosi Provencessa tuli kansainvälinen bestseller. Omakohtaisia tarinoita sopeutumisesta uuteen kulttuuripiiriin sisältävä teos poiki myös televisiosarjan, jonka pääosassa näytteli John Thaw.
Maylen romaaniin perustuu myös Ridley Scottin ohjaama elokuva A Good Year – Mainio vuosi vuodelta 2006.
Mayle kirjoitti myös lasten tietokirjoja muun muassa peloista, fyysisestä kehittymisestä ja uskonnoista.
Suomennettuja teoksia

Vuosi Provencessa.  ((A Year in Provence, 1989.) Suom. Pirkko Huhtanen)  Helsinki:  WSOY, 1992 (11. painos 2000).  ISBN 951-0-17549-8
Provence nyt ja aina.  ((Toujours Provence, 1991.) Suom. Pirkko Huhtanen)  Helsinki:  WSOY, 1993 (4. painos 2000).  ISBN 951-0-18599-X
Hotelli Pastis (Hotel Pastis), WSOY 1994
Piskinelämää (A Dog's Life), WSOY 1995
Suolaa tryffeleille (Anything Considered), WSOY 1996
Saaliina Cézanne (Chasing Cézanne), WSOY 1997
Takaisin Provenceen.  ((Encore Provence, 1999.) Suom. Raija Viitanen)  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24279-9
Mainio vuosi (A Good Year), WSOY 2006
Bon appétit: Herkuttelua ja hyvää elämää Ranskassa.  ((French Lessons: Adventures with Knife, Fork, and Corkscrew, 2001.) Suom. Raija Viitanen)  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-26703-1
Provence.  (Sisältö: Vuosi Provencessa; Provence nyt ja aina; Takaisin Provenceen)  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29963-4
Garth Nix

| Garth Nix |
| --- | --- |
 Garth Nix vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. heinäkuuta 1963 (ikä 61) Melbourne, Australia
Kansalaisuus:  Australia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  fantasiakirjallisuus
Pääteokset:  Vanha valtakunta
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Garth Nix (s. 19. heinäkuuta 1963) on australialainen kirjailija. Syntymäkaupunkinsa Melbournen lisäksi hän on asunut Canberrassa ja viettänyt nuoruuttaan ajelemalla ympäri Englantia. Nykyisin hän asuu perheineen Sydneyssä.
Nix kirjoittaa pääasiassa fantasiakirjallisuutta. Hänen teoksistaan on suomennettu kolme ensimmäistä Vanha valtakunta -sarjaan kuuluvaa romaania, näistä ensimmäisenä vuonna 1995 julkaistu Sabriel. Sille oli alun perin tarkoitus tulla vain yksi jatko-osa (Abhorsen), mutta kirjasta tuli niin laaja, että se jaettiin kustantajan toivomuksesta kahtia Liraeliksi (2001) ja Abhorseniksi (2003).lähde? Vuonna 2014 Nix julkaisi neljännen sarjaan kuuluvan teoksen nimeltä Clariel, jonka tapahtumat sijoittuvat aikaan noin 600 vuotta ennen Sabrielin alkua. Sarjan viides osa, Goldenhand, julkaistiin vuonna 2016 ja se jatkaa Liraelin tarinaa. Kuudes osa, Terciel and Elinor, julkaistiin vuonna 2021.
Teoksia > Vanha valtakunta

Sabriel.  ((Sabriel, 1995) Suom. Kaisa Kattelus)  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29050-5
Lirael.  ((Lirael, 2001) Suom. Kaisa Kattelus)  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30264-3
Abhorsen.  ((Abhorsen, 2003) Suom. Kaisa Kattelus)  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-30980-X
Clariel (2014)
Goldenhand (2016)
Terciel and Elinor (2021)
Teoksia > Muita teoksia

The Fall (2000)
Castle (2000)
Aenir (2001)
Above the Veil (2001)
Into Battle (2001)
The Violet Keystone (2001)
Mister Monday (2003)
Grim Tuesday (2004)
Drowned Wednesday (2005)
Sir Thursday (2006)
Lady Friday
Superior Saturday
Lord Sunday
Shade's Children (1997)
The Ragwitch (1990)
Across the Wall: A Tale of the Abhorsen and Other Stories (2005)
Kirjallisuutta

Sisättö, Vesa & Halme, Jukka & Jerrman, Toni (toim.): Ulkomaisia fantasiakirjailijoita 2.  Helsinki:  BTJ, 2009.  ISBN 978-951-692-732-2
Aiheesta muualla

Garth Nixin verkkosivut (englanniksi)
Vesa Sisättö: Valitseeko tie kulkijansa? ja Maailma pelastuu taas kerran. Helsingin Sanomat 19.10.2005. ja 30.11.2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Empedokles

Empedokles
Empedokles (m.kreik. Ἐμπεδοκλῆς, n. 492–432 eaa.) oli antiikin kreikkalainen esisokraattinen filosofi. Hänet tunnetaan parhaiten kaikkeuden syntyä koskevasta teoriasta, joka perustuu neljään klassiseen alkuaineeseen. Monien muiden esisokraatikkojen tavoin myös Empedokleen kirjoituksia tunnetaan vain myöhempien ajattelijoiden teoksissa säilyneiden katkelmien välityksellä. Hänen kuolemansa on synnyttänyt erilaisia legendoja.