stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Soumaïla Cissé
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Soumaïla Cissé Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
[[Luokka:Malin ministerit]
Miho Takagi
Ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 500 metriä | 37,12 | Peking | 13. helmikuuta 2022 |
| 1 000 metriä | 1.11,71 | Salt Lake City | 9. maaliskuuta 2019 |
| 1 500 metriä | 1.49,83 | Salt Lake City | 10. maaliskuuta 2019 |
| 3 000 metriä | 3.55,45 | Calgary | 10. joulukuuta 2021 |
| 5 000 metriä | 7.00,08 | Calgary | 16. joulukuuta 2022 |
| joukkuesprintti | 1.24,32 | Salt Lake City | 19. tammikuuta 2024 |
| joukkuetakaa-ajo | 2.50,76 | Salt Lake City | 14. helmikuuta 2020 |
Bandiougou Bidia Doucouré

Bandiougou Bidia Doucouré (s. 1934 Fongou, Yélimanén piiri) on malilainen toimittaja ja poliitikko.
Doucouré on kansallisuudeltaan soninke. Hän suoritti rakennusalan ammattitutkinnon Bamakon teknisessä lyseossa ja opiskeli sitten Dakarin yliopistossa. Doucouré työskenteli Senegalin sosiaalirahastossa vuosina 1955–1960 ja Malin sosiaalivakuutuslaitoksessa INPS:ssä vuosina 1960–1962.
Doucouré suoritti journalismin pikakurssin vuosina 1961–1962 ja työskenteli sanomalehti L’Essorissa vuonna 1962. Hän toimi ulkoministeriön lehdistöavustajana vuosina 1962–1964, harjoitteli Ranskassa vuonna 1964 ja valmistui Strasbourgin Kansainvälisestä journalistikorkeakoulusta vuonna 1966.
Doucouré työskenteli L’Essorin päätoimittajana vuosina 1968–1970 ja toimittajana vuosina 1970–1977 sekä Sunjata-aikakauslehden toimittajana vuosina 1977–1982. Hän toimi myös tiedotus-, lehdistö- ja kirjateollisuusammattiliitto Synipilin pääsihteerinä vuosina 1970–1982 sekä ammattiliittojen keskusjärjestön UNTM:n hallinto- ja varapääsihteerinä vuosina 1978–1982. Vuosina 1978–1979 Doucouré valmisteli Malin kansan demokraattisen liiton perustaavaa kokousta, jossa hänet valittiin puolueen kansallisneuvoston jäseneksi.
Doucouré toimi Malin valtionyhtiöministerinä vuosina 1982–1984. Hän riitautui ministerikaudellaan entisten ammattiyhdistystoveriensa kanssa ja palasi valtion lehdistötoimisto AMAP:iin, jossa hän työskenteli vuosina 1984–1988. Vuosina 1988–1992 Doucouré oli viestintäministeriön palveluksessa ja jäi sitten eläkkeelle.
Doucouré on Rassemblement pour la démocratie et le progrès (RDP) -puolueen perustajajäsen. Hän toimi sen hallintosihteerinä vuosina 1991–1995 ja pääsihteerinä vuosina 1995–1997. Doucouré valittiin puolueen edustajaksi Yélimanésta Malin kansalliskokoukseen vuonna 1992.
Doucouré riitautui Coppon vaaliboikottia kannattaneen RDP:n puheenjohtajan Almamy Syllan kanssa vuonna 1997 ja perusti tovereineen uuden puolueen Rassemblement national pour la démocratien (RND). Doucouré toimi puolueen puheenjohtajana Abdoulaye Garba Tapon jälkeen vuosina 2001–2005. RND yhdistyi Soumaïla Cissén URD:hen, jonka varapuheenjohtajana Doucouré toimi vuosina 2005–2011. Hän on nykyään puolueen kunniapuheenjohtaja.
Mahamadou Kassogué

Mahamadou Kassogué (s. 21. toukokuuta 1974 Bandiagara) on malilainen juristi, joka toimii maansa oikeusministerinä.
Kassogué on suorittanut oikeustieteen maisterintutkinnot Malin hallintokorkeakoulussa vuonna 1998 ja Länsi-Afrikan katolisessa yliopistossa vuonna 2015. Hänet nimitettiin tuomariksi vuonna 2004.
Kassogué työskenteli Bamakon kolmannen kunnan talousrikoksista vastaavana yleisenä syyttäjänä vuodesta 2019. Hänet nimitettiin Choguel Maïgan hallituksen oikeus- ja ihmisoikeusministeriksi sekä sinetinvartijaksi kesäkuussa 2021.
Bassolinja

Victor Wooten soittamassa sähköbassoa.
Bassolinja on termi, jota käytetään monissa musiikkityyleissä, kuten jazzissa, bluesissa, funkissa, dubissa, elektronisessa, kansanmusiikissa tai klassisessa musiikissa matalaan soittimen instrumenttiosaan tai linjaan jota soitetaan (jazzissa ja muissa populaarimusiikin muodoissa) rytmisektion instrumentilla, kuten sähköbasso, kontrabasso, sello, tuuba tai kosketinsoitin (piano, Hammond-urut, sähkö-urut tai syntetisaattori). Sooloesityksissä bassolinja voidaan yksinkertaisesti toteuttaa soittamalla melodian ja muun komppauksen lisäksi alemmassa rekisterissä. Pianolla ja uruilla on erinomainen alarekisteri, jota mahdollistaa sooloesityksissä monipuolisen bassolinjan soittamisen. Uruilla bassolinjaa soitetaan tyypillisesti jalkiolla.
Riffit

Populaarimusiikissa bassolinjat ovat usein "riffejä", jotka ovat yleensä yksinkertaisia musiikillisia aiheita tai ilmauksia, jotka toistuvat vaihtelevasti koko kappaleen ajan.
Bassolinja-riffit korostavat yleensä (mutta ei aina) kunkin sointujen sointuääniä (yleensä ensimmäinen, kolmas tai viides nuotti), jotka auttavat määrittelemään kappaleen sävellajin. Bassolinjat pohjautuvat usein rumpujen soittamiin rytmeihin. Bassolinjoissa käytetty rytmiikka vaihtelee suuresti eri musiikkityyleissä. Jazzissa ja bluesissa bassolinja on usein jatkuva sarja asteikkoa ja sointuja seuraavia neljännesosanuotteja. Tätä kutsutaan termillä "walking bass".
Vaikka bassolinjaa voidaan soittaa useilla eri soittimilla, sitä usein soitetaan bassoinstrumenteilla jotka ulottuvat äänialaltaan suurin piirtein ainakin puolitoista oktaavia keski-C:n alapuolelle (suunnilleen bassoavaimen ala).
Instrumentit

Useimpiin populaarimusiikin yhtyeisiin kuuluu instrumentti, jolla soitetaan bassoäänet. 1890-luvulla tuubaa käytettiin usein. 1920-luvulta aina 1940-luvulle useimmat populaarimusiikin yhtyeet käyttivät kontrabassoa. 1950-luvulta lähtien sähköbasso alkoi korvata kontrabassoa useimmissa populaarimusiikin tyypeissä, kuten rock and roll, blues ja folk. Sähköbasson kuljettaminen oli helpompaa ja koska se käyttää magneettisia mikrofoneja sitä on helppo vahvistaa ilman kierron riskiä, joka on yleinen ongelma vahvistetulla kontrabassolla. 1970- ja 1980-luvulle mennessä sähköbassoa käytettiin useimmissa rock-yhtyeissä ja jazz-fuusioyhtyeissä . Kontrabassoa käytettiin edelleen musiikkityypeissä, jotka pohjautuivat 1940- ja 1950-luvun tyyleihin, kuten jazz (erityisesti swing ja bebop ), perinteinen blues, country ja rockabilly .
Joissakin populaarimusiikin yhtyeissä kosketinsoittimia käytetään bassoäänien soittamiseen. Esimerkiksi urkutriossa, Hammond-urut soittaa bassolinjan jalkiolla. Joissakin populäärimusiikin tyypeissä, kuten hip-hop- tai house-musiikissa, bassolinjat soitetaan käyttämällä basso-syntetisaattoreita, sekvenssereitä tai elektroakustisesti mallinnettuja bassoääniä.
Bassolinjat ovat tärkeä osa monissa elektronisen musiikin muodoissa, kuten elektro, drum'n'bass, dubstep, house- ja trance. Näissä tyylilajeissa bassolinjat tehdään lähes aina syntetisaattoreilla, joko fyysisillä, kuten Minimoog ja Roland TB-303, tai virtuaalisilla, kuten Sytrus ja ZynAddSubFX. Hip-hopissa tuottaja Rick Rubin popularisoi bassolinjojen luomismenetelmän pidentämällä TR-808-rumpukoneen bassorummun sointia ja virittämällä sitä eri ääniin.
Instrumentit > Klassinen musiikki

Klassisessa musiikissa bassolinja kirjoitetaan nuotille aina valmiiksi. Orkestereissa bassolinjat soitetaan kontrabassoilla ja selloilla jousisektiossa, fagoteilla, kontrafagoteilla ja bassoklarineteilla puupuhallinsektiossa ja bassopasuunoilla, tuubilla sekä muilla matalilla vaskipuhaltimilla vaskisektiossa. Klassisen aikakauden sinfonioissa selloille ja bassoille kirjoitettiin usein sama bassolinja. Koska basso on kuitenkin transponoitava instrumentti ja se kirjoitetaan oktaavia korkeammalle kuin se soi, kuuluu bassolinja oktaaveissa, bassojen soidessa oktaavin sellojen alapuolella. Klassisen aikakauden loppuun mennessä selloille ja kontrabassoille kirjoitettiin usein erilliset osat. Yleisesti monimutkaisemmat ja nopeat nuottilinjat annetaan sellolle, kun taas bassoilla on yksinkertaisempi bassolinja. Timpani (tai patarummut) ovat myös tärkeä osa orkestereiden bassolinjoja. Pienessä osassa sinfonioita urkuja käytetään bassolinjan soittamiseen.
Kamarimusiikissa bassolinjan soittaa sello jousikvarteteissa ja fagotti puupuhallin-kokoonpanoissa. Joissakin suuremmissa kamarimusiikkiteoksissa bassolinjan soittamiseen käytetään sekä selloa että kontrabassoa.
Populaarimusiikki

Monissa modernin kansanmusiikin ja kevyen musiikin tyylilajeissa  bassolinja yleensä soitetaan sähköbassolla. Rockabilly-, psychobilly- sekä perinteisessä blues- ja bluegrass-musiikissa bassolinjan soittaa kontrabasisti. Bassolinja käyttää matalia nuotteja jotka tarjoavat rytmin samalla kun ne asettavat sointukulun perustan. Useimmissa populaarimusiikkityyleissä basistin odotetaan pystyvän sovittamaan kappaleen sointukulkuun perustuva bassolinja. Sessiomuusikon odotetaan pystyvän lukemaan nuotteihin kirjoitettu bassolinja.
Aiheesta muualla

Bass Lines music.sc.edu. Arkistoitu 18.3.2006.   (41.4 KB) - 244 miljoonaa bassolinjaa in F
Ääni- / video-esimerkki walking bass-linjasta, jota soitetaan sähköbassolla
Walking bass-linjoja ja kitaralla komppaaminen
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Bassline
Saksalainen kontrabasso-sektio vuonna 1952. Vasemmalla oleva soittaja käyttää saksalaista otetta.
TB-303:n etupaneeli
Käännös suomeksi
Modibo Keïta (taloustieteilijä)

Modibo Keïta (s. 1955) on malilainen taloustieteilijä, joka toimii maan hallituksen ministerinä.
Keïta on suorittanut taloustieteen tutkinnon Algerin kauppakorkeakoulussa sekä tilintarkastamisen ja johtamisen valvonnan maisterintutkinnon Malin soveltavan teknologian korkeakoulussa.
Keïtan työura alkoi Malin kansallisessa taloushallinnossa vuonna 1980. Hän työskenteli Bamakon piirikunnan talousjohtajana vuosina 1992–1998 ja jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailujen järjestelykomitean pääsihteerinä vuosina 1998–2002. Keïta palasi kansalliseen taloushallintoon vuonna 2003 ja toimi ennen eläkkeelle jäämistään sen johtajana vuosina 2013–2017. Hänet nimitettiin Choguel Maïgan hallituksen maaseutukehitysministeriksi kesäkuussa 2021.
Modibo Koné

Modibo Koné (s. 17. syyskuuta 1958 Markala) on malilainen insinööri ja poliitikko, joka toimii maan hallituksen ympäristöministerinä.
Kone valmistui insinööriksi Malin insinöörikorkeakoulusta vuonna 1983. Hän on suorittanut maataloushydrauliikan tutkinnon Ouagadougoussa ja yritysjohtamisen tutkinnon Dakarissa.
Konén työura alkoi Office du Nigerin palveluksessa vuonna 1984. Hän on työskennellyt Länsi-Afrikan kehityspankissa sekä puuvillayhtiö CMDT:n toimitusjohtajana vuosina 2015–2016. Koné osallistui Malin presidentinvaaleihin Mali Kanu -liikkeen ehdokkaana vuonna 2018 saaden 2,29 % ensimmäisen kierroksen äänistä. Oppositioliike M5-RFP:hen kuulunut Koné nimitettiin Choguel Maïgan hallituksen ympäristö-, puhtaanapito- ja kestävän kehityksen ministeriksi kesäkuussa 2021.
Koné on naimisissa ja viiden lapsen isä. Hän puhuu bambaraa, ranskaa ja englantia.
Audiovisual Producers Finland – APFI ry

Audiovisual Producers Finland – APFI ry on vuonna 2018 perustettu audiovisuaalisen alan yhdistys. Sen perustivat neljä audiovisuaalisen alan tuottajien edunvalvonta- ja tekijänoikeusyhdistystä: SATU ry, Elokuvatuottajat ry (aikaisemmin Suomen elokuvatuottajien keskusliitto ry), Audiovisual Finland ry (aikaisemmin Favex ry) sekä Tuotos ry. Perustajayhdistysten toiminnot siirtyivät uuteen yhdistykseen.
APFI:n tehtäviin kuuluu suomalaisen audiovisuaalisen sisältötuotantoalan tuottajien edunvalvonta, kansainvälistymisen edistäminen, tekijänoikeuksien kollektiivinen hallinnointi sekä alan tapahtumien ja kilpailujen järjestäminen. Yhdistys jakaa vuoden elokuvatuottaja -palkinnon.
APFI:n toiminnanjohtaja on Laura Kuulasmaa. Hallituksen puheenjohtajana toimii vuonna 2025 Roope Lehtinen.
Aiheesta muualla

APFI ry:n verkkosivut
Mamadou El Béchir Gologo

Mamadou El Béchir Gologo 1960-luvulla.
Mamadou El Béchir Gologo (1924 Koulikoro – 21. maaliskuuta 2009 Bamako) oli malilainen lääkäri, kirjailija ja poliitikko.
Gologo kävi koulunsa Bamakossa ja jatkoi opintojaan William Ponty -koulussa Senegalissa. Hän palveli armeijassa ja valmistui lääkäriksi Dakarissa.
Palvellessaan Office du Nigerin lääkärinä Gologo osallistui Union soudanaise – Rassemblement démocratique africain -puolueen ammattiyhdistystoiminnan järjestämiseen. Vuonna 1957 hänet nimitettiin Ranskan Sudanin terveysministeriön kabinettipäälliköksi. Seuraavana vuonna Gologosta tuli tiedotuslaitoksen apulaisjohtaja ja vuonna 1959 komissaari. Malin itsenäistyttyä vuonna 1960 hänet nimitettiin tiedotuslaitoksen valtiosihteeriksi, sanomalehti L’Essorin johtajaksi ja Malin journalistiliiton puheenjohtajaksi.
Gologon ensimmäinen runokokoelma Mon coeur est un volcan ilmestyi Moskovassa vuonna 1961. Sitä seurasi romaani Le rescapé de l’Ethylos (1963) ja Kiinan-matkasta kertova La Chine: un peuple géant au grand destin, joka julkaistiin ranskaksi ja englanniksi Pekingissä vuonna 1965.
Vuonna 1964 Gologosta tuli tiedotus- ja matkailuministeri ja Malin tietotoimiston johtaja. Hän oli yksi Modibo Keïtan hallituksen radikaaleista marksilaisista, joka kannatti Malissa vuonna 1966 alkanutta ”aktiivista vallankumousta”.
Moussa Traorén marraskuussa 1968 johtaman vallankaappauksen jälkeen Gologo pidätettiin ja lähetettiin vankilaan Kidaliin. Hänet vapautettiin vuonna 1971 ja nimitettiin pian sen jälkeen kansanterveyslaitoksen Bamakon aluepäälliköksi. Vuonna 1977 Gologosta tuli Kansallisen sosiaaliturvainstituutin ja sen terveyskeskuksen johtaja. Vuonna 1979 häntä syytettiin yhdessä muiden US-RDA:n veteraanien kanssa Traorén vastaisen vallankaappausyrityksen suunnittelusta. Hänet tuomittiin neljän vuoden vankeuteen, josta hän vapautui vuonna 1982.
Vankilasta pääsyn jälkeen Gologo menetti lääkärinlupansa ja hän keskittyi eläkkeensä turvin perhe-elämään ja kirjallisiin harrastuksiinsa. 1980-luvulla kirjoitettu toinen romaani Moudaïna ilmestyi vuonna 1995. Traorén syrjäyttämisen jälkeen vuonna 1991 Gologo valittiin uudelleen perustetun US–RDA:n pääsihteeriksi, vuonna 1996 varapuheenjohtajaksi ja vuonna 1997 kunniapuheenjohtajaksi. Gologon ansiot yhtenä itsenäisen Malin luojista tunnustettiin virallisesti 2000-luvun alussa.
Wincapita

Wincapitan logo
Wincapita tarjosi "automatisoitua valuuttajärjestelmää".
Wincapita (aikaisemmalta nimeltään Winclub ja Giiclub) oli suomalainen yritys, jota on kuvattu Suomen suurimmaksi pyramidihuijaukseksi. Se antoi itsestään kuvan sijoitusklubina, johon pääsi sisään vain kutsuttuna ja sijoittamalla loppuvaiheessa jopa tuhansia euroja. Wincapitan verkkosivut toimivat kolme vuotta, kunnes 7. maaliskuuta 2008 palvelu sulkeutui. Wincapitan väitettiin luvanneen jopa 400 prosentin tuottoja, jotka syntyisivät valuuttakaupoilla. Poliisin tekemissä tutkimuksissa on vahvistunut, ettei Wincapita-organisaatio tehnyt valuuttakauppaa, ja siksi toimintaa epäillään puhtaasti rikolliseksi toiminnaksi. Valuuttakauppa ja lupaukset suurista tuotoista toimivat houkuttimena sijoitusklubiin. Klubi maksoi pitkään "laskennallisia tuottoja" jäsenilleen saadakseen jäsenistön uskomaan toiminnan tuloksellisuuteen. Todellisuudessa voitot maksettiin uusien jäsenien sijoituspääomilla ja vanhojen jäsenten uudelleen sijoittamilla varoilla.
Noin 10 000 henkilöä teki sijoituksia ja rahaliikenteen yhteismäärä nousi lähes sataan miljoonaan euroon. Sijoitukset tehtiin vuosina 2005–2008. Toiminnan alkuvaiheessa tuotot pystyttiin maksamaan luvatusti, mutta toiminnan ylläpito kävi yhä vaikeammaksi ja klubi kaatui maaliskuussa 2008, jolloin varoja ei enää riittänyt tuottolupausten maksuun.
Vahvimmat Wincapita-keskittymät olivat Pohjanmaalla ja Pohjois-Savossa. Poliisille on tehty rikosilmoituksia eniten Uudeltamaalta (18 %), Pohjois-Savosta (17 %) sekä Pohjois-Pohjanmaalta (13 %).
Historia

Wincapita aloitti toimintansa vuonna 2003 Bettrust-kimppakassana, joka tarjosi keinon tehdä voittoja vedonlyönnissä. Tampereelta johdettu toiminta väitti tarjoavansa jopa 60 prosentin tuottoja vedonlyönnissä, mutta sisään pääsisi vain kutsusta ja maksamalla rekisteröintimaksun. 27. lokakuuta 2003 Floridassa rekisteröitiin verkkotunnus giiclub.com, ja Bettrust muuttui GiiClub-nimiseksi sijoitusklubiksi. Loppuvuodesta 2004 GiiClub muuttui Winclubiksi, joka toimisi yksityisenä sijoitusklubina. Keväällä 2006 se oli kerännyt parituhatta jäsentä, ja kesällä 2007 määrä kasvoi viiteentuhanteen.
Syyskuussa 2007 tuli julki epäilyjä, että silloinen Winclub olisi pyramidihuijaus. Kyse oli yhtiön salamyhkäisyydestä ja viranomaisten aloittamasta selvityksestä. Haastateltujen jäsenten uskoa ei horjuttanut edes se, että Winclubin johtohenkilöiden yhteystietoja oli hankala löytää, eikä heitä itseään onnistunut helposti tavoittaa. MTV3:n uutisen julkaisemisen jälkeen yhtiön verkkosivut olivat suljettuna useita tunteja.
Poliisi-tv kertoi Winclub-kerhosta samalla viikolla, ja ohjelman haastattelemat asiantuntijat, kuten professori Vesa Puttonen, pitivät mahdottomana, että valuuttakaupasta voisi saada jatkuvasti 400 prosentin voittoja. Hänen mukaansa valuuttakauppa on nollasummapeliä, ja siinä voitolle pääseminen on yhtä todennäköistä kuin kolikonheitossa. Keskusrikospoliisin mukaan Winclub lakkasi tulouttamasta varoja syyskuussa 2007. Myös tämän jälkeen Winclubiin tehtyjen sijoitusten määrä oli huomattava. Marraskuussa toiminnan nimi muutettiin Wincapitaksi.
Wincapitan verkkosivuilla oli useita katkoksia yrityksen toiminnan aikana. 7. maaliskuuta 2008 yrityksen verkkosivut lakkasivat toimimasta. Jäsenille sivuston sulkemisesta ei tiedotettu, ja epätietoiset jäsenet tarttuivat erilaisiin huhuihin. Esimerkiksi nettikeskusteluissa arvioitiin sivujen avautuvan uudelleen 16. maaliskuuta. Wincapitan toiminnan päättymisen toi julki Aamulehti, ja seurauksena asia sai laajaa julkisuutta. Luxemburgilaisen internet-palveluntarjoaja Root eSolutionsin mukaan Wincapita tyhjensi verkkosivujen sisällön maaliskuun alussa ja jätti laskut maksamatta helmikuusta lähtien.
Toiminta

Yhtiön esitteen mukaan tuotteita kehitti ja markkinoi Worlwide Investment Company Corp., joka oli Panamaan rekisteröity offshore-yhtiö. Wincapitan "sijoitusklubiin" pääsi jäseneksi toisen jäsenen suosittelemana. Jokaisella jäsenellä oli oma sijoitustili Wincapitan verkkopalvelussa, ja rahansiirrot tapahtuivat Moneybookersin kautta. Jäseneksi pääsi 3 000 euron sijoituksella. Rahalla sai peruslisenssin, valuuttasijoituksen arvon sekä suositteluoikeuden uusien jäsenien hankkimiseksi.
Toiminta > Sponsorit

Wincapita kutsui uusien jäsenien houkuttelijoita sponsoreiksi. He saivat jokaisesta houkuttelemastaan uudesta jäsenestä sponsorointi- ja suosittelupalkkioita. Sponsorin osuus oli 20 prosenttia houkuttelemansa jäsenen laskennallisista sijoitustuotoista. Vähimmäissijoitusaika oli kuusi kuukautta. Rikostutkimuksissa on selvinnyt, että merkittävä osa sponsoreiden välittämistä rahoista ei päätynyt Wincapita-järjestelmään, vaan järjestelmän pyörittäjät olivat pidättäneet rahat suoraan itselleen ja siirtäneet vastaavan määrän "virtuaalivaroja" klubin sisällä.
Keskusrikospoliisin esitutkinnan mukaan suosittelija tuli usein sijoittajan lähipiiristä, ja sijoituspäätökseen vaikutti Wincapitan verkkosivujen väitteet suurista tuottomahdollisuuksista. Monesti suosittelijat mainitsivat nimeltä henkilön, joka oli jo saanut voittoja. Toiminnasta annettiin houkutteleva mutta totuudenvastainen kuva.
Toiminta > Taustahenkilöt

Wincapitassa oli mukana ihmisiä, joilla on kytköksiä aiempiin verkostoyrityksiin. Johtohenkilöistä yksi on tuomittu törkeästä velallisen epärehellisyydestä ja kirjanpitorikoksesta.
Keskeisenä sponsorina pidetty henkilö on tuomittu kahden lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Wincapita vaurastutti sellaisiakin henkilöitä, jotka oli aikaisemmin todettu ulosotossa varattomiksi henkilöiksi. MTV3:n mukaan toimintaan oli sekoittunut osittain myös  huumekaupan rahanpesua. Poliisi on kuulustellut törkeästä petoksesta ja rahankeräysrikoksesta epäiltynä yli sataa henkilöä.
Tapauksen esitutkinnassa on harjoitettu merkittäviä pakkotoimia, ja rikoksesta epäiltyjen omaisuutta on asetettu vakuustakavarikkoon yli kahdenkymmenen miljoonan euron arvosta.
Tutkinnan alkuvaiheessa päätekijöiden joukkoon laskettiin oikeuden pöytäkirjojen mukaan Timo Martiskainen ja Risto Hentunen, jotka oleskelivat Thaimaassa. Martiskainen vangittiin 17. joulukuuta 2008 Helsinki-Vantaan lentoasemalla hänen palatessaan Thaimaasta. Myös vyölaukkumiehenä tunnettu Martiskainen esiintyi netissä julkaistulla videolla, jossa hän mainosti Wincapitan toimintaa Tampereella vuonna 2008.
Toiminta > Kumotut huhut

Wincapitan tutkinnan alkuvaiheessa liikkui runsaasti vääriä huhuja koskien Wincapitan toimintaa. Ensimmäisen huhun mukaan sijoitusklubin toiminnan keskeytys johtui siitä, että poliisi aloitti sijoitusklubin tutkinnan ja sen seurauksena klubin rahaliikenne keskeytettiin. Toisen huhun mukaan klubin johto olisi itse pyytänyt tutkintaa rahanpesuepäilyjen vuoksi.
Rikostutkinta

Poliisi tutkii Wincapitan toimintaa törkeänä petoksena ja  rahankeräysrikoksena. Wincapita-tutkinnasta on tulossa yksi Suomen historian laajimmista  rikostutkimuksista. Mukana on parikymmentä taloustutkijaa ja kolme syyttäjää. Tutkinnan yleisjohtaja Leila Melanderin mukaan 97 miljoonan rahavaroista 89 miljoonaa euroa maksettiin sijoittajille ja loput on kateissa. Toukokuussa ilmoitettiin, että kuusi miljoonaa euroa on jäädytetty tileille Britanniaan ja Espanjaan.
Kesäkuussa tutkinnan yhteydessä suoritettiin ensimmäiset pidätykset, mutta ketään ei ole vielä vangittu. Kiinniotetut eivät kuuluneet ylimpään johtoon. Marraskuussa ilmoitettiin, että vakuustakavarikossa, hukkaamiskiellossa tai väliaikaistoimenpitein takavarikoituna on noin 15 miljoonaa euroa. Wincapitan toiminnasta oli tehty yli tuhat rikosilmoitusta, joissa vahingot olivat yhteensä noin 13,3 miljoonaa euroa. Keskusrikospoliisilla on hallussa asiakirja, jossa pääepäilty kertoo Wincapitan olevan petollista toimintaa. Samaten esitutkinnassa kuulustellut henkilöt kertoivat saaneensa tiedon toiminnan petollisuudesta pääepäillyltä. Päätekijäksi epäilty Hannu Kailajärvi otettiin kiinni Ruotsissa Suomen keskusrikospoliisin ja Ruotsin poliisin yhteistyön ansiosta. Keskusrikospoliisin mukaan Kailajärvi on kuulusteluissa myöntänyt, että Wincapita ei ole saanut tuottoja valuuttakaupoista, vaan sen varat ovat muodostuneet ainoastaan jäsenten rahasuorituksista. Kailajärvi on tuomittu aikaisemminkin vastaavanlaisista rikoksista. Voittoja on 10 000 sijoittajan joukosta saanut vain pyramidin pieni kärki, viisi prosenttia klubilaisista keräsi kolme neljäsosaa rahoista. Sijoituksista osa on maksettu käteisenä, joten klubissa liikkui merkittävästi enemmän rahaa kuin virallisesti sijoitetut 99 miljoonaa euroa. Klubin romahtaessa sen tilillä oli enää 4,8 miljoonaa euroa. Klubi ei tehnyt valuuttakauppaa, toisin kuin on annettu ymmärtää, vaan kaikki tuotot tulivat uusien jäsenten maksamista maksuista ja sijoituksista, minkä Kailajärvi on myöntänyt poliisille.
Kailajärven lainopillinen avustaja oli alun perin Kari Uoti. Uoti kuitenkin luopui itse tehtävästä, koska epäili, että hänen oma historiansa saattaisi vaikuttaa Kailajärven mahdollisuuteen saada asiallista kohtelua.