Jokela
Historia > Perustamisesta kuntaliitokseen

Ennen rautatietä Tuusulan pohjoisosat olivat harvaan asuttuja. Nykyisen Jokelan alueella oli vielä 1800-luvun puoli­välissä vain yksi torppa pelto­tilkkuineen ja seitsemän asukasta. Suuri osa alueesta kuului vanhastaan Tuusulan kirkonkylän, Hyökkälän ja Paijalan kylien taka­maihin, vaikka sijaitsikin kaukana erillään näiden kylien keskuksista.
Helsinki–Hämeenlinna-rautatie valmistui 1862. Jokelan rautatieasema ei kuitenkaan kuulu rataosan alkuperäisiin asemiin, vaan se oli alun perin silloisen luokittelun mukainen pysäkki. Jokelaa pidettiinkin paikkakuntana vain vähäisenä vielä radan rakentamisen yhteydessä. Se korotettiin vuonna 1874 rautatieasemaksi ja asemarakennus valmistui seuraavana vuonna. Tässä yhteydessä käynnistyi Jokelan teollistuminen. Teollistumisen alkuvaiheita hallitsi tiiliteollisuus, ensimmäisenä vuonna 1874 perustettu Jokelan tiilitehdas. Nouseva teollisuus ja rautatieasema nostivat Jokelan merkittävyyttä huomattavasti. 1870-luvulla Jokelaan rakennettiin kauppa ja seuraavana vuosikymmenenä paikkakunnalle perustettiin posti ja kievari. Vuonna 1890 Jokelassa asui jo yli 300 ihmistä ja Suomen itsenäistyttyä paikkakunnan väkiluku oli kaksinkertaistunut.   Kun rautatie­asema sijaitsi lähellä paikkaa, jossa Tuusulan, Nurmi­järven ja Hyvinkään maalais­kunnan rajat kohtasivat, taajama-asutus laajeni pian myös molempien naapuri­kuntien alueelle.  Alueen kautta kulkevan Palojoen länsi­puolinen alue kuului pääosin Tuusulaan, itä­puolinen Hyvinkään maalais­kuntaan.
1900-luvun alkupuolella Jokelasta kehittyi merkittävä, monipuolinen teollisuusyhdyskunta. Jokelassa tuotettiin muun muassa tiiliä, kattohuopaa, laatikoita, vanua ja tulitikkuja. Tiilitehtaita Jokelassa oli useita. Tiilitehtaita paikkakunnalle vetivät rautatie, Helsingin läheisyys ja savipitoinen maa. Taajamassa on yhä useita lampia, jotka ovat savenotosta syntyneitä kuoppia. Tulitikkutehdas nimeltään Jokela Oy perustettiin 1920-luvun lopulla, mutta pulavuodet hidastivat tuotannon aloittamista. Syksyllä 1933 tehtaassa aloitettiin Sampo-merkkisten tulitikkujen tuotanto. Raaka-aineena käytetyt haapatukit tuotiin tehtaalle junalla. Yritys menestyi ja toi Jokelaan runsaasti uusia työpaikkoja. Tikkutehtaan tuotteita myytiin ympäri maailmaa aina Nigeriaan ja Uuteen-Seelantiin asti. 1950-luvulla tulitikkutehdas työllisti 250 työntekijää, mutta sittemmin tulitikkujen kysyntä alkoi vähentyä ja viimeiset tulitikut valmistettiin vuonna 1981. Tulitikkutehtaan vanha rakennus muutettiiin 1990-luvulla Jokelan vankilaksi. Tiili- ja tulitikkutehtailun lisäksi Jokelassa on ollut itsenäistymisestä 2010-luvulle asti metalliteollisuutta, kuten sairaalakalustuksen ja maatalouskoneiden valmistusta. Jokelassa on valmistettu myös ambulansseja ja sidetarpeita.
Jokelan kulttuurielämän keskuksena toimi etenkin 1930-luvulla Jokelan kartano, missä asui tiilitehtaan omistaja Johannes Blenner ja hönen puolisonsa Lilly Kajanus-Blenner, joka oli kuuluisa harpputaiteilija. Hänen aikanaan kartanolla oli vilkas kulttuurielämä. Eräs aikakauden huipentuma oli, kun Kajanus-Blennerin aloitteesta Jokelan seurantalolla järjestettiin elokuun lopulla vuonna 1934 Kukkaisjuhla, jossa oli nimekäs esiintyjäkaarti päätähtenään sellotaiteilija Tibor de Machula. Kajanus-Blenner opetti kyläläisille harpunsoittoa ja piti balettikoulua. Sininen kartanorakennus päätyi myöhemmin paikalliselle tulitikkutehtaalle ja sittemmin se jäi Jokelan vankila-alueen sisälle.
Marraskuussa vuonna 1952 vihittiin käyttöön uudet tilat Jokelan kansakoululle. Nykyinen Jokelan koulukeskus valmistui vuonna 1959 silloisen Jokelan yhteiskoulun käyttöön, joka oli yksityinen oppikoulu. Sitä laajennettiin kahteen otteeseen 1960-luvun alussa. Jokelan yhteiskoulun ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat vuonna 1966. Jokelan yhteiskoulu lakkautettiin peruskoulu-uudistuksen yhteydessä vuonna 1976, minkä jälkeen tiloissa jatkoivat Jokelan yläaste ja lukio.