stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tornionjoki
Vesistöalue > Vuodenajat ja virtaamat

Vesistöalueen ilmasto on pääasiassa arktinen, mutta joen pohjois-etelä-suuntaisesta pituudestaan johtuu, että olosuhteissa on suurtakin vaihtelua. Alajuoksulla vuoden keskilämpötila on keskimäärin 0–1 °C ja Kilpisjärvellä se on −2,6 °C. Termisen kasvukauden pituus on Tornionjärven ja Kilpisjärven seuduilla noin 110 vuorokautta. Alajuoksulla se on kuukauden pitempi. Myös meren läheisyys alajuoksulla vaikuttaa ilmastoon tasoittavasti ja siellä on lauhaa verrattuna valuma-alueen latva-alueisiin, missä Skandinen vuoristo estää Atlantin meri-ilmaston vaikutuksia. Latva-alueiden tuntureilla vaikuttaa lähinnä mantereinen ilmasto. Pisin vuodenaika on talvi, joka kestää noin 6 kuukautta (175–225 vuorokautta) ja jonka lumi- ja jääpeitteinen aika kestää 7 kuukautta.
Alueen sademäärät ovat keskimäärin 400–550 millimetriä siten, että pienimmät sademäärät ovat valuma-alueen pohjoisosissa. Sademäärästä sataa lumena keskimäärin yli 40 %, mutta Kilpisjärvellä ja Tornionjärven länsipuolella lumena tulee yli puolet sateesta.
Tornionjoen virtaamat vaihtelevat suuresti riippuen vuodenajoista. Joen suistossa sen keskivirtaama (MQ) on 388 kuutiometriä sekunnissa (myös 391 m³/s  tai 350 m³/s ) ja sen keskiylivirtaama (MHQ) on 2 180 m³/s. Ylivirtaamat (HQ) saadaan aina kevättulvissa, jossa lisävettä saadaan Lapin talven lumien sulaessa. Suurin mitattu virtaama (HQ) on ollut 3 700 m³/s, joka mitattiin vuoden 1968 keväällä. Keskialivirtaamia (MNQ) on saatu mitattua Kukkolankosken yläpuolelta ja ne ovat 73 m³/s.
Vesistöalue > Valuma-alue ja bifurkaatio

Tornionjoki on Tornionjoen vesistöalueen pääjoki. Vesistön valuma-alueen pinta-ala on 40 240 neliökilometriä (km²), josta 36 % eli 14 480 km² sijaitsee Suomen puolella, 25 393 km² Ruotsin puolella ja kummankin maan pohjoisosissa sijaitsee vielä 284 km² Norjan puolella. Pääuomaan yhtyy Pajalasta 10 kilometriä alajuoksullepäin pohjoisesta päin laskeva ja rajajokena toimiva Muonionjoki ja sen jälkeen kaikki idästä pääuomaan yhtyvät sivuhaarat tulevat Suomen puolelta. Joen pituus mitattuna Tornionjärvestä joensuuhun on 470 kilometriä. Kilpisjärveltä mitattuna joensuuhun on 520 kilometriä eli vieläkin pitempi matka. Tornionjoen Ruotsin puoleista haaraa, jolla on sama nimikin, pidetään kuitenkin valuma-alueensa pääuomana.
Tornionjoen vesistöalue ei ole sillä tavalla suljettu valuma-alue, että sillä olisi vain yksi laskukohta Perämereen, vaan osa sen vedestä laskee mereen Kalixjoen kautta. Kummankin joen yläjuoksulla Pajalan Junosuvannossa alkaa näitä jokia yhdistävä 52 kilometriä pitkä Tärännönjoki, jonka kautta 56–57 %  Tornionjoen yläjuoksun vedestä laskeekin Kalixjokeen. Se myös vaikuttaa Tornionjoen todellisen valuma-alueen pinta-alan suuruuteen. Näiden jokien yhteydessä mainitaan usein myös laskennallinen pinta-ala. Ilman Tärännönjoen vaikutusta Tornionjoen valuma-alue on 40 157 neliökilometriä, mutta jos siitä lasketaan Tärännönjoen pois ottaman poistuman mukainen osuus, vähenee valuma-alueen pinta-ala 34 285 neliökilometriin. Tärännönjoen haarautumiskohdan yläpuolella on Tornionjoen keskivirtaama (MQ) 148 m³/s ja haarakohdan alapuolella enää 66 m³/s. Tärännönjoki lisää Kalixjoen virtaamaa melkoisesti. Tätä ilmiötä kutsutaan bifurkaatioksi.
Vesivoima

Vesistössä on yksi vesivoimalaitos Kengis Bruk, joka tuottaa sähköä 0,3 megawattin teholla noin 1,7 gigawattituntia vuodessa.
Vesivoima > Luontoarvoja

Vesistöalueen kalakantaan kuuluu samoja kalalajeja kuin vesistön pääuomallakin. Pääartikkelissa luodaan katsaus koko vesistöalueen kokemuksiin.
Yhteiskunta > Historiaa

Tornionjokilaakso on asutettu ensin Pellon korkeudella noin 1 000 vuotta jääkauden mannerjäätikön vetäytymisen jälkeen. Muu osa jokilaaksoa oli tuolloin vielä vedenalla. Muualla Lapissa asutuksen jäänteet ajoitetaan 9000–8000 vuotta vanhoiksi. Viimeistään rautakaudella eriytyi sisämaahan Lapinmaan saamelaisyhteisöjä ja rannikolle maanviljelevä väestö. Näin voidaan olettaa käyneen myös Tornionjokilaaksossa ja sen yläjuoksulla. Viimeistään 800-luvulla hämäläinen talonpoikaiskulttuuri juurtui Tornionjokilaaksoon ja noin 1400-luvulla kulki kiinteän asutuksen raja Pellon korkeudella.
Jo vuonna 1555 Olaus Magnus kertoi, kuinka hän 1510-luvulla oli nähnyt Torniossa suiston saariin kokoontuneita kauppiaita ostamassa pääasiassa kalaa, jota pyydettiin Tornionjoessa ja lähialueiden muissa joissa. Hänen mukaansa kauppaa kävivät laivoilla ”valkovenäläisiä, lappalaisia, bjarmeja, suomalaisia, ruotsalaisia, hämäläisiä ja hälsinglantilaisia” ja muut tulivat vuorten takaa nykyisen Norjan rannikolta. Kauppaa käytiin vaihtokauppana, jossa tuotteet vaihdettiin tarve-esineisiin, ruokatarvikkeisiin ja ylellisyystuotteisiin. Kauppaa valvoi oman ja Ruotsin kuninkaan eduksi pirkkalaiset, jotka tunnisti punaisista vaatteistaan. Pikrkkalaiset maksoivat veroa Ruotsin kunkinkaalle, mutta toisinaan myös Norjan kuninkaalle sekä Moskovan suurruhtinaalle. Lappi oli tuolloin näiden valtioiden yhteisen kiinnostuksen kohteena. Myöhemmin Ruotsi vahvisti asemaansa alueella niin, että se voidaan sanoa kuuluneen sille.
Vuoden 1543 maakirjan mukaan laaksossa oli 287 verotaloa. Tärännön ja Junosuvannon asutus sai alkunsa 1620-luvulla ja Svappavaaran kaivosyhdyskunta 1650-luvun lopulla. Kun tultiin 1800-luvulle, oli Tornionjokilaaksossa satoja maataloja. Jokilaaksossa väestönkasvu jatkui Ruotsin puolella 1950-luvulle ja Suomen puolella 1960-luvulle asti. Sen jälkeen asukasluvut jokivarsilla ovat laskeneet, mutta Kiirunassa, Torniossa ja Haaparannalla kasvaneet.
Yhteiskunta > Valtionraja

Vasta 1809, jolloin Venäjän länsiraja siirtyi kulkemaan Tornion halki ja Tornionjokea myöten, jakaantui Tornionjoen vesistöalue näiden valtioiden kesken. Silloin monet jokivarren kylät, joilla oli asutusta molemmilla rannoilla, jakaantuivat kahdeksi kyläksi. Tästä on muistona kylien samantapaiset nimet, joista länsirannan puolella monet ovat ruotsalaistuneet. Valtiojako käynnisti erilaisen kehityksen eri rannoille ja tilanne on Suomen itsenäistymisestä huolimatta jatkunut samana. Tornionjoki on merkittävä tekijä Tornionlaakson kulttuurissa. Vaikka valtionraja ei olekaan ollut mitenkään kova, ovat viimeaikaiset yhteistyöhankkeet sekä rajamuodollisuuksien väheneminen lisänneet entisestään ihmisten liikkumista joen yli. Joesta on pyritty tekemään yhdistävää, ei erottavaa tekijää.
Valtionraja kulkee joen syvintä uomaa myöten (syväväyläperiaate), joten se voi välillä kulkea lähempänä Suomen rantaa, välillä lähempänä Ruotsin puolta. Tästä tekee poikkeuksen kuitenkin Suensaari, jossa Tornion keskusta sijaitsee. Se kuuluu Suomelle, vaikka sijaitseekin Tornionjoen länsiosassa, ja sen Ruotsin puoleisesta rannasta erottava vesiväylä ei enää ole avoin vaan paikoin maankohoamisen myötä umpeen maatunut. lähde?
Yhteiskunta > Taajamia ja kyliä joen varrelta

Joenvarren suurimpia kaupunkeja, taajamia ja kyliä lueteltuna alajuoksulta ylöspäin. Johtuen alueen historiasta, jossa valtakunnan raja ilmaantui vuonna 1809 keskelle jokea, halkesivat monet kylät eri puolille jokea. Niillä on kuitenkin sama nimi eri puolilla jokea.
| nimi (suomi) | nimi (ruotsi) | nimi (pohjois- saami) | Suomi tai Ruotsi | asukkaita taajamassa | kunta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tornio | Torneå |  | S | 16 890 | Tornio |
| Haaparanta | Haparanda |  | R | 4 860 | Haaparanta |
| Karunki | Karungi |  | S | 480 | Tornio |
| Karunki | Karungi |  | R | 200 | Haaparanta |
| Korpikylä | Korpikylä |  | R | 360 | Haaparanta |
| Koivukylä | Hedenäset |  | R | 220 | Ylitornio (R) |
| Kainuunkylä | Kainuunkylä |  | S | 220 | Ylitornio |
| Ylitornio | Övertorneå |  | S | 1 931 | Ylitornio |
| Matarenki | Övertorneå |  | R | 1 965 | Ylitornio (R) |
| Tengeliö | Tengeliö |  | S | - | Ylitornio |
| Kaulinranta | Kaulinranta |  | R | 270 | Ylitornio (R) |
| Juoksenki | Juoksengi |  | S | 230 | Pello |
| Juoksenki | Juoksengi |  | R | 300 | Ylitornio (R) |
| Turtola | Turtola |  | S | 220 | Pello |
| Turtola | Svanstein |  | R | 180 | Ylitornio (R) |
| Pello | Pello |  | S | 1 920 | Pello |
| Pajala | Pajala |  | R | 1 960 | Pajala |
| Junosuvanto | Junosuando | Čunusavvon | R | 290 | Pajala |
| Vittanki | Vittangi | Vazáš | R | 790 | Kiiruna |
| Jukkasjärvi | Jukkasjärvi | Čohkkiras | R | 660 | Kiiruna |
|  | Laxforsen |  | R | 220 | Kiiruna |
| Kurravaara | Kurravaara |  | R | 140 | Kiiruna |
Nimistöä

Joella tiedetään olleen vuonna 1598 nimenä ”Tornö älff” (ruotsalainen lausunta), joten nykyiset nimet ovat seuraneet esikuvaansa kauan. Paikallisten käyttämä nimi Torniojoki on ilmeisesti ollut pohjana ruotsalaisille nimille Tornio älv ja Tornioälven ja samaa arvellaan sen saamenkieliselle nimelle pohjoissaameksi Duortnoseatnu. Nimen pääte -eatnu tarkoittaa ”suurta jokea”. Samaa tarkoittaa meänkielinen nimi Väylä. ”Tornion” etymologia lähtee siitä, että sanan muinainen merkitys on ollut ”keihäs”. Olaus Magnus totesi vuonna 1555 kirjassaan, että kauppapaikan nimitys johtui tornista, joka sijaitsi saarella. Hänen selityksensä oli ilmeisesti väärin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tornionjoki Wikimedia Commonsissa
Nurmonjoki

| Nurmonjoki |
| --- | --- |

Alkulähde:  Ahvenjoen ja Lehmijoen yhtymä, Peräseinäjoki
Laskupaikka:  Lapuanjoki, Lapua
Maat:  Suomi
Pituus:  80 km
Nurmonjoki on Lapuanjoen sivujoki Etelä-Pohjanmaalla. Sen pituus on 80 kilometriä. Se saa alkunsa Ahvenjoen ja Lehmijoen yhtymästä Peräseinäjoella, virtaa Nurmon läpi ja laskee Lapuanjokeen Lapuan keskustassa. Sitä säännöstelevät Hipin, Hirvijärven ja Varpulan tekojärvet sekä myös Hirvikosken vesivoimala.
Nuuttaus

Vahvasta kartongista tehty rasia on nuutattu taitoskohdista, jottei se murtuisi taitoksen ulkosyrjältä. Osa kartongin kerroksista taittuu sisäänpäin nuuttauksen seurauksena.
Nuuttaus on painotekniikan jälkikäsittelyprosesseissa käytettävä menetelmä, jolla käsiteltävänä olevaan materiaaliin (yleensä kartonkiin tai pahviin) tehdään kokoon puristamalla uramainen taitekohta. Uraa myöten painotuote on helpommin taivutettavissa haluttuun suuntaan kuin vastaava tasapaksuinen tuote.
Myös menetelmällä aikaan saatavaa uraa nimitetään nuuttaukseksi. Menetelmää käytetään muun muassa kirjoja, kansioita ja laatikoita valmistettaessa.
Ylivetokansia käyttäessä, esim. koulu- ja pokkarikirjoissa, käytetään kaksinkertaista nuuttia, jolloin toinen nuutti toimii saranana ja kirja on helpompi avata.
Nuuttaus tehdään kirjapainossa kohopaino- tai stanssauskoneella tai käsikäyttöisillä puristimilla. Paras nuuttaustulos saadaan kartongin kuidun suuntaan.
Aiheesta muualla

Sappi: Folding and Scoring - Finishing of Coated Papers after Sheet-Fed Offset Printing (englanniksi)
NXIVM

NXIVM:n logo.
NXIVM (Nexium) on yhdysvaltalainen seksikultti, joka toimi 20 vuotta. Sen johtaja oli Keith Raniere, joka pidätettiin maaliskuussa 2018 Meksikossa. Sitä rahoittivat kanadalaiset Seagram-viskiyhtiön perijättäret Clare ja Sara Bronfman. Raniere ja Bronfmanit pidätettiin ja heitä vastaan alkoi oikeuskäsittely heinäkuussa 2018. Raniere tuomittiin lokakuussa 2020 New Yorkissa 120 vuoden vankeusrangaistukseen. Tuomio langetettiin muun muassa seksuaalisesta hyväksikäytöstä, kiristyksestä, pakkotyöstä, ihmiskaupasta ja lapsipornon hallussapidosta. Clare Bronfman tuomittiin syyskuussa 2020 yli kuudeksi vuodeksi vankeuteen.
Aiheesta muualla

Laukkanen, Manne: Vaaralliset gurut. Otava 2024. ISBN 978-951-1-46624-6 (äänikirja).
Smallville-sarjasta tuttu Allison Mack pidätetty - epäillään naisten houkuttelemisesta seksikultin jäseniksi. Iltalehti
Nxivm sex cult case: Seagram heiress among four women arrested BBC News. 25.7.2018. Viitattu 26.7.2018.
Olavi Nyberg

Olavi Nyberg.
Albert Olavi Nyberg (28. heinäkuuta 1901 Sortavala – 3. heinäkuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja laulupedagogi. Hän oli äänialaltaan baritoni.
Nybergin on sanottu laulaneen ihmiset ihastuksiin jo nuorena poikana Viipurissa. Myöhemmin hänestä tuli arvostettu konserttilaulaja ja laulupedagogi. Hänen välitön ja kujeilevaksikin luonnehdittu mielenlaatunsa toi uudenlaista iloisuutta muutoin usein niin totiseksi koettuun laulunopetukseen.
Nyberg toimi vuodesta 1926 lähtien laulunopettajana Viipurin musiikkiopistossa, ensin Viipurissa ja talvisodan jälkeen Lahdessa opiston siirryttyä sinne. Hänen oppilaisiinsa kuului 1930-luvulla esimerkiksi tähtilaulaja Olavi Virta. Muita hänen opettamiaan tunnettuja laulajia olivat Donna Arima, Maaria Eira, Erkki Junkkarinen, Jorma Huttunen, Ilona Koivisto, Kalevi Korpi, Seija Lampila, Pekka Nuotio, Kari Nurmela, Arttu Suuntala, Rauni Terämaa, Matti Tuloisela, Veikko Tuomi, Veikko Tyrväinen ja Eero Väre. Erään edellä mainitun laulajan elämäkerrassa kerrotaan tämän lopettaneen laulutunnit Nybergin luona opettajan ihastuessa väärällä tavalla miespuoliseen oppilaaseensa.lähde? Nyberg piti oman jäähyväiskonserttinsa jo vuonna 1943, jonka jälkeen hän keskittyi opettamiseen.
Yksityisten laulajien ohella Nybergin harjoitti kuoroja, muun muassa Ylioppilaskunnan laulajia ja Porin Mies-Laulu -kuoroa, ja myöhemmin hän antoi opetusta myös kuoronjohtamisessa. Nyberg perusti 1950-luvun lopulla opetusstudion myös Wieniin, jossa hän harjoitti Wienin oopperan laulajia.
Nyberg teki vajaat kymmenen iskelmälevytystä yhdellä levytysmatkalla Tukholmaan joulukuussa vuonna 1933. Kappaleista kaksi — ”Keittiöhaaveita” ja ”Kiljusen serenaadi” — oli Georg Malmstén säveltänyt Risto Orkon elokuvaan Herrat täysihoidossa. Elokuvassa Malmstén itse sekä hänen sisarensa Greta Pitkänen yhdessä Saimi Tuovisen kanssa esittivät kappaleet, mutta tekijänoikeussyistä Malmsténin sisarukset eivät voineet niitä levyttää.
Nyberg kirjoitti myös huvinäytelmän Kaikkein tärkein, ja vuonna 1960 hän julkaisi kaskukokoelman Musiikkihymyä. Nybergille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1959.
Tšernihiv

| Tšernihiv (Tšernigov) Чернігів, Чернигов |
| --- | --- |
 Kolminaisuuden luostarin kirkko Tsernihivissä, taustalla Desna-joki
 lippu:  vaakuna
 Tšernihivin alue Ukrainassa, alla kaupungin sijainti alueella
 Tšernihiv
 Koordinaatit: 51.4904°N, 31.2960°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Tšernihivin alue
Piiri:  Tšernihivin piiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  79 km²
Väkiluku (2012)  ():  255 929
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.chernigiv-rada.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšernihiv (ukr. Чернігів, ven. Чернигов, Tšernigov) on vanha kaupunki Pohjois-Ukrainassa. Vuonna 2012 sen väkiluku oli runsaat 250 000. Se on Tšernihivin alueen hallinnollinen keskus ja sijaitsee Dneprin merkittävän sivuhaaran Desnan varrella.
Kiovan Rusjin aikainen Vapahtajan kirkastumisen kirkko (1036) Tšernihivissä on Ukrainan vanhin kirkko.
Tšernihivin rautatieasema.
Historia

Paikkakunnan sijainti vesireitin varrella näkyy kaupungin asutushistoriassa. Nykyisen Dneprin ja Desnan varrella liikkui metsästäjiä pian edellisen jääkauden mannerjään vetäytymisen jälkeen. Myöhäispaleoliittisen kauden Kostjonkin kulttuuri kattoi Desnan jokivarren. Nykyisen Tšernihivin alueelta on löydetty asutuksen jälkiä sekä nuoremmalta kivikaudelta että pronssikaudelta.
Myös Ukrainan historiallisella ajalla kaupunki on merkittävä. Vanhimmat kronikkamaininnat Tšernihivistä ovat vuodelta 907, mutta paikkakunnan katsotaan olleen itäslaavilaisten heimojen asuttama jo satoja vuosia aiemmin. Nämä heimot sulautuivat osaksi Kiovan Rusia. 1100-1300-luvuilla kaupunki oli vauraan Tšernihivin ruhtinaskunnan keskus. Tämän ruhtinaskunnan ensimmäinen hallitsija Mstislav oli Vladimir Suuren poika.
Kaupungissa on useita vanhoja luostareita ja vauraita kirkkoja eri vuosisadoilta.
Asukasluvun kehitys

| Vuosi | 1840 | 1897 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&011100.&&&&0011 100 | &&&&&&&&&&027716.&&&&0027 716 | &&&&&&&&&&089585.&&&&0089 585 | &&&&&&&&&0158873.&&&&00158 873 | &&&&&&&&&0238141.&&&&00238 141 | &&&&&&&&&0296347.&&&&00296 347 | &&&&&&&&&0255929.&&&&00255 929 (arvio) |
Liikenteen kauttakulkupaikka

Tšernihivin rautatieasema on Valko-Venäjältä ja Venäjältä tulevan rautatieliikenteen merkittävä solmukohta. Valtatie M01 ohittaa kaupungin länsipuolelta. Se on osa Pietarista Kiovaan ja edelleen Mustallemerelle johtavaa eurooppatietä E 95, sitä pitkin päsee lähiseudun metropoleihin. Desna-joen varrella on kaupungin jokisatama.lähde?
Kuvia

Tšernihivin musiikki- ja draamateatteri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšernihiv Wikimedia Commonsissa
Tšernihivin rautatieasema
Tornionjoen vesistö

| Tornionjoen vesistö  (Suomen päävesistö: 67) |
| --- | --- |
 Ruotsin päävesistöalueet.
Valtiot:  Suomi, Ruotsi, Norja
Maakunnat:  Lappi, Norrbotten, Tromssa ja Finnmark, Nordland
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Tornionjoen vesistö (67)
Vesistöjako:  Norjan puolella (67.000N), Ruotsin puolella (67.000K), Tornionjoen alaosan alue (67.1), Tornionjoen keskiosan alue (67.2), Kolarin-Äkäsjoen alue (67.3), Kangosjärven-Muonion alue (67.4), Kuttasen−Kaaresuvannon alue (67.5), Könkämäenon valuma-alue (67.6), Lätäsenon valuma-alue (67.7), Naamijoen valuma-alue (67.8), Tengeliönjoen valuma-alue (67.9)
Laskujoki:  Tornionjoki
Pääuoma:  ←Njuoraeatnu
Laskupaikka:  Tornio, Perämeri 
Koordinaatit:  65°48′29″N, 24°08′46″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  40 131,35 km²  
Järvisyys:  4,63 % 
Alueen pituus:  410 km  
Alueen leveys:  220 km  
Pääuoma:  514 km  
Keskiylivirtaama:  1 730 m³/s  
Keskivirtaama:  357 m³/s  
Keskialivirtaama:  57,3 m³/s  
 fiJoki laskee Perämereen Torniossa. 
Matkakoski.
Tornionjoen vesistö (vesistöaluetunnus 67 (Suomessa) ja 1 (Ruotsissa) on Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa sijaitseva päävesistöalue, jonka pääuoma Tornionjoki laskee Perämereen. Vesistöalueen kokonaispinta-ala on 40 131,35 neliökilometriä (km²) (tai 39 789 km² ), josta 14 280 km² kuuluu Suomen puolelle ja 25 851 km² Ruotsille ja 284 km² Norjalle. Suomalaisen alueen järvisyys on 4,63 %.
Vesistön jako pienempiin alueisiin

Kummankin valtion viranomaiset ovat jakaneet vesistöalueen valuma-alueisiin hieman eri tavalla. Tämän vuoksi myös valuma-alueiden numerointi on erilaista. Ruotsissa Tornionjoen vesistöalueelle on annettu numeroksi 1 ja Suomessa numero 67. Koska vesistöalueen pääjoki eli Tornionjoki toimii alajuoksullaan valtioiden välisenä rajajokena, on siellä Suomen puoliset sivujoet ja niiden valuma-alueet kokonaan Suomen puolella ja vastaava tilanne on Ruotsin puolella.
Vesistön jako pienempiin alueisiin > Suomen vesistöjako

Sivujokien väliin jää kuitenkin muita alueita, jotka on koottu Suomen puolella omiksi alueikseen (numeroinnilla 67.1, 67.2, 67.3 ja 67.4). Pohjoisempana Pajalassa tulee Tornionjoen sivujoesta Muonionjoesta valtionraja. Suomalaisten rekisterissä on vesistöalueen ensimmäisessä jakovaiheessa saatu alla näkyvät alueet tai valuma-alueet. Siinä on alueesta 67.7 Norjan puolelle leikkautuneet latva-alueet koottu saman tunnuksen 67.000N alle. Sen sijaan muut Norjan puolelle ulottuvat alueiden 67.5 ja 67.8 latva-alueet on sisälletty näiden alueiden sisälle. Ruotsin puolelle jäävien valuma-alueiden osien kohdalla on toimittu niin, että rajajokien molempien puolten valuma-alueet on sisälletty luetteloon, mutta Ruotsin alueet on jätetty jakamatta pienempiin osiin. Ne on merkitty luetteloon lisäämällä niiden tunnuksen perään K-kirjain. Tornionjoen se yläpuolinen osa, joka yhtyy Muonionjoen kanssa, on jätetty kokonaan tunnuksen 67.000K alle. Norjan ja Ruotsin puolille jääneistä osista ei luonnollisestikaan ole julkaistu tietoja suomalaisten rekisterissä.
Tornionjoen alaosan alue (67.1)
Tornionjoen keskiosan alue (67.2)
Kolarin–Äkäsjoen alue (67.3)
Kangosjärven–Muonion alue (67.4)
Kuttasen–Kaaresuvannon alue (67.5)
Könkämäenon valuma-alue (67.6)
Lätäsenon valuma-alue (67.7)
Naamijoen valuma-alue (67.8)
Tengeliönjoen valuma-alue (67.9)
Tornionjoen valuma-alue (Ruotsin puolella) (67.000K)
Tornionjoen valuma-alue (Norjan puolella) (67.000N)
Vesistön jako pienempiin alueisiin > Ruotsin vesistöjako

Ruotsin vesistöjako poikkeaa suomalaisten vastaavasta siinä, että alueet on jaettu pieniin alueisiin, joita on yhteensä 517 ja niiden numerointi perustuu etäisyyksiin Tornionjoen jokisuusta.
Vesistöalueen piirteitä > Valuma-alueen piirteitä

Ruotsin vesistöviranomaisten antamia tietoja (omasta vesistöalueestaan) ovat seuraavia. Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (42,9 %), turve (32,9 %), kalliomaa (9,5 %), hiekka ja sora (6,7 %), multamaa (0,8 %), savimaa (0,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (2,6 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (47,5 %), soita ja kosteikkoja (17,5 %), kalliomaita (4,2 %), jäätiköitä (0,1 %), viljelymaita (0,3 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,2 %) sekä joutomaita (25,7 %). Näiden lisäksi on 4,5 % vesistöjä.
Vesistöalueen latvat ulottuvat Skandien vuoriston tunturialueelle, missä maasto kohoaa yli 1 000 metrin korkeudelle (mpy.). Tunturialueen osuus vesistöalueen pinta-alasta on kuitenkin pieni. Suurin osa vesistöalueesta sijaitsee 200–500 metrin korkeudella. Tornionjoenlaaksossa on maasto 0–100 metriä korkealla. Tornionjärven vedenpinta sijaitsee vain 342 metrin korkeudella. Jos vesi laskee järveltä merelle 470 kilometriä, tulee joen keskikaltevuudeksi 0,73 metriä kilometrille. Muonionjoessa joen kaltevuus on samaa luokkaa.
Vesistöalueen kallioperä on 1,6–2,7 miljardia vuotta vanhaa graniittia ja gneissiä. Se on osa Fennoskandian kilpeä. Alue rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Skandien vuoristoon, joka syntyi noin 400 miljoonaa vuotta sitten. Skandit muodostuvat liuskekivestä ja vulkaanisesta kivestä. Se rapautuu helpommin kuin sitä vanhempi Fennoskandian kilpi, sillä siinä on suuri kalkkikivien suhteellinen osuus. Kalkkikivet vapauttavat rapautuessaan kalsiumia ja magnesiumia, minkä takia kasvillisuus on niiden ympärillä rehevää. Graniitin ja gneissin ympärillä kasvillisuus on karua.
Viime jääkauden loppuvaiheessa jäätikkövirtaukset suuntautuivat vuorilta kohti kaakkoa ja länttä, mikä on samaan suuntaan kuin jokien vedet virtaavat nykyään. Myös monet harjujaksot seuraavat jäätiköiden muinaisia reittejä. Alempana tulee vastaan niin sanottu korkein ranta eli vyöhyke, jonka alapuolella meri on huuhtonut maaperän moreenista ravinteita ja hienoainesta. Korkeimman rannan yläpuolella moreeni on tiheää ja tiivistä. Korkeimman rannan alapuolella esiintyy runsaasti meren huuhtomien muinaisrantojen kivikoita ja muodostumia. Vedenhuuhtoma aines kulkeutui kauas alaville alueille esimerkiksi Tornionjokilaaksoon ja merenrannikkoalueelle, joita viljellään nykyään. Korkein ranta sijaitsee jokilaaksossa Ylitorniossa 210 metrin korkeudella, Pajalassa 175 metrin korkeudella ja Äkäsjokisuussa 168 metrin korkeudella. Maankohoaminen jatkuu pohjoisessa edelleen yhdeksän millimetriä vuodessa. Tornionjoen alajuoksu on pidentynyt 7 000 vuodessa 200 kilometriä. Se sijaitsi silloin Pellossa ja 4 000 vuotta sitten Ylitornion Kainuunkylän korkeudella.
Vesistöalueen piirteitä > Järvet

Vesistöalueen järvisyys on 4,6 %, mutta se vaihtelee alueen sisällä järvitiheyden maukaisesti useita prosenttiyksiköitä. Tornionjoen vesistöalueen järvet ovat pääasiassa pieniä alle neliökilometrin suuruisia järviä. Vain 18 järveä ylittävät 10 neliökilometrin rajan. Niistä on Kiirunassa 11 järveä: Tornionjärvi (332 km²), Råstojaure (35 km²), Sautusjärvi (25 km²), Rautasjaure (17 km²), Jukkasjärvi (14 km²), Kiepanjaure (13 km²), Vittankijärvi (12 km²), Oinakkajärvi (11 km²), Alajärvi (11 km²), Alanen Taalujärvi (10 km²) ja Kilpisjärvi-Alajärvi (36 km²), joka on rajajärvi Enontekiön kanssa. Haaparannalla on vielä Puostijärvi (14 km²). Suomen puolella suuria järviä ovat vielä Muoniossa Jerisjärvi (24 km²) ja Äkäsjärvi (13 km²) sekä Ylitorniolla ja Pellossa sijaitsevat Miekojärvi (63 km²), Vietonen (36 km²), Raanujärvi (26 km²) ja Lohijärvi (15 km²).