stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jean-Marie Lustiger

Jean-Marie Lustiger
Jean-Marie Lustiger (17. syyskuuta 1926 – 5. elokuuta 2007) oli ranskalainen katolilainen kirkonmies, joka oli vuodesta 1983 kardinaalina. Hän toimi Pariisin arkkipiispana vuosina 1981–2005.
Tuleva kardinaali syntyi Aaron Lustiger -nimisenä Pariisissa. Hänen vanhempansa olivat aškenasijuutalaiset Charles ja Gisèle Lustiger. He olivat alun perin Będzinistä, Puolasta, ja tapasivat toisensa Pariisissa ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Jean-Marie joutui jo Pariisin Lycée Montaignessa kohtaamaan antisemitismiä; natsimiehityksen jälkeen 1940 hänet lähetettiin siskonsa Arlenen kanssa Orléansiin. Hän eli katolisessa perheessä ja vanhempiensa tahtoa uhmaten kääntyi itsekin. Saatuaan kasteen 21. elokuuta 1940 hän otti käyttöön etunimen Jean-Marie.
Lustigerin äiti joutui syyskuussa 1942 keskitysleirille ja menehtyi seuraavana vuonna. Isä selvisi ja saapui takaisin Pariisiin. Lustiger valmistui vuonna 1946 Sorbonnesta arvosanalla kirjallisuudesta ja lähti pariisilaiseen karmeliittaseminaariin, sitten Institut Catholique de Parisiin. Hän teki ensimmäisen matkansa Israeliin vuonna 1951 ja sai pappisvihkimyksensä 17. huhtikuuta 1954.
Lustiger oli myöhemminkin ylpeä juutalaisista juuristaan. Hän puhui myös sujuvasti jiddišiä. Hän oli tunnettu rasismin, varsinkin antisemitismin, vastustaja, ja kritisoi voimakkaasti myös Jean-Marie Le Peniä. Hän täytti Ranskan akatemian 4. paikan vuodesta 1995, kunnes kuoli syöpään Ranskassa elokuussa 2007. Hän julkaisi lukuisia kirjoja.
Teokset

Sermons d’un curé de Paris (Fayard) 1978
Pain de vie et peuple de Dieu (Critérion) 1981
Osez croire (Le Centurion) 1985
Osez vivre (Le Centurion) 1985
Premiers pas dans la prière (Nouvelle Cité) 1986
Prenez place au cœur de l’Église (Office chrétien des handicapés) 1986
Six sermons aux élus de la Nation, 1981-1986 (Le Cerf) 1987
Le Choix de Dieu. Entretiens avec Jean-Louis Missika et Dominique Wolton (Le Fallois) 1987
La Messe (Bayard) 1988
Dieu merci, les droits de l’homme (Critérion) 1990
Le Sacrement de l’onction des malades (Le Cerf) 1990
Le Saint-Ayoul de Jeanclos (en collaboration avec Alain Peyrefitte) (Fayard) 1990
Nous avons rendez-vous avec l’Europe (Mame) 1991
Dare to rejoice (Compilation américaine) (Our Sunday visitor) 1991
Petites paroles de nuit de Noël (Le Fallois) 1992
Devenez dignes de la condition humaine (Flammarion) 1995
Le Baptême de votre enfant (Fleurus) 1997
Soyez heureux (Éd. Nil) 1997
Pour l'Europe, un nouvel art de vivre (PUF) 1999
Les prêtres que Dieu donne (Desclée de Brouwer) 2000
Comme Dieu vous aime. Un pèlerinage à Jérusalem, Rome et Lourdes (Parole et silence) 2001
La Promesse (Parole et Silence) 2002
Comment Dieu ouvre la porte de la foi (Desclée de Brouwer) 2004
Contempler l'Apocalypse (Parole et Silence) 2005
Aiheesta muualla

Robert Serrou; Lustiger, Cardinal, juif et fils d'immigré. Perrin, 1996, ISBN 2-262-00026-3
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Albert Decourtray | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 4 1995–2007 | Seuraaja: Jean-Luc Marion |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Jean Marie Lustiger, 1988
Gronau (Westfalen)

| Gronau |
| --- | --- |
 Gronau, Neustraße-Döhrmannplatz.
 vaakuna
 Gronau
 Koordinaatit: 52°13′N, 7°3′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Hallintopiiri:  Münster
Piirikunta:  Kreis Borken
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  78,82 km²
Korkeus:  33–58 m
Väkiluku:  49 824
 – Väestötiheys:  632 as./km²
 
 www.gronau.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gronau (Gronau (Westf.)) on kaupunki luoteisessa Saksassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa lähellä Alankomaiden rajaa. Vuoden 2022 lopussa kaupungissa oli 49 824 asukasta.
Maantiede

Gronau sijaitsee Borkenin piirikunnan pohjoisosassa Münsterlandin historiallisella alueella. Luoteessa se rajoittuu Alankomaihin ja koillisessa Ala-Saksin osavaltioon. Gronaun naapurikunnat ja -kaupungit ovat Enschede ja Losser Alankomaissa, Bad Bentheim Ala-Saksissa sekä Ochtrup, Heek ja Ahaus. Gronaun halki etelästä pohjoiseen virtaa Dinkel-joki. Ruhrin alue suurkaupunkeineen sijaitsee Gronaun eteläpuolella; etäisyys Kölniin on noin 165 kilometriä. Amsterdam puolestaan sijaitsee noin 170 kilometriä Gronausta länteen.
Historia

Nykyisen Gronaun alueella sijaitsevasta Epen kaupunginosasta varhaisin asiakirjamaininta on vuodelta 1188. Muinaisen Epen seurakunnassa oli kirkko, nykyinen St. Agatha - Kirche ja mahdollisesti vaatimaton maalaiskylä. Seurakunnan alue vastasi alkuaan osapuilleen nykyistä Gronaun kaupunkia ja se kuului Münsterin hiippakuntaan. Kreivi Balduin Steinfurtin kreivikunnasta hankki omistuksia Epestä vuonna 1365. Steinfurt ei kuulunut Münsterin hiippakuntaan. Kaupan myötä syntyi ensimmäinen asiakirjamaininta Gronausta. Balduin rakennutti pienen linnan "vihreälle tasangolle" - syntyi nimi Gronau, jonka ensimmäinen muoto oli Gronauwe (Grüne Aue, vihreä tulvatasanko). Ajan mittaan Gronaun linna (Gronauer Schloß) kasvoi ja sen ympärille muodostui asutusta.
1500-luvun uskonpuhdistuksen myötä Gronausta tuli protestanttinen, kun taas sitä ympäröineet Epe ja Münsterin hiippakunta pysyivät katolisina. Gronauhun muutti runsaasti ihmisiä Alankomaista, ja paikkakunta alkoi erkaantua vanhasta kantapitäjästään Epestä paitsi kirkollisesti, myös kielellisesti ja kulttuurisesti. Alueiden väliset erimielisyydet yltyivät toisinaan sotilaallisiksi kahnauksiksi. Riitojen osapuolet - Münsterin hiippakunta ja Bentheimin kreivit - menettivät valtansa 1813, kun alue liitettiin Preussiin.
Tekstiiliteollisuudesta alkoi kehittyä merkittävä elinkeino 1700-luvulla. Gronaun kehitys sai vauhtia 1854 perustetusta tekstiilitehtaasta, 1875 avatusta rautatieyhteydestä ja vuoden 1898 aluemuutoksesta, jonka myötä kaupungin väkiluku kasvoi kuuteen tuhanteen. Epe puolestaan menetti merkitystään. Gronau ja Epe liitettiin toisiinsa 1975. Gronaun tekstiiliteollisuus hiipui van-Delden-konsernin konkurssin myötä 1980-luvun alussa.
Nykyisessä Gronaun kaupungin vaakunassa olevat puola ja tähkä ovat perintöä lakkautetun Epen kunnan vaakunasta. Joutsen viittaa Gronaun ja Steinfurtin historialliseen yhteyteen. Puola kertoo alueella vahvasti vaikuttaneesta tekstiiliteollisuudesta, tähkä taasen viittaa maatalouteen.
Kulttuurielämä ja nähtävyydet

Säveltaiteella on ollut huomattava merkitys Gronaun kulttuurille. Nykyisin kaupungissa sijaitsee aiheelle omistettu kevyen musiikin museo, Gronauer Rock’n’Popmuseum. Gronaussa on järjestetty vuodesta 1989 alkaen myös jazz-tapahtuma, Jazzfest Gronau.
Gronaun maamerkki on kaupunginpuistossa sijaitseva, käytöstä poistettu vesitorni. Arkkitehti Wilhelm Rincklaken suunnittelema St. Agathan kirkko valmistui vastoinkäymisten jälkeen 1892. Kirkon historia alkaa 1180-luvulta. Osa Gronaun tekstiilitehtaista on restauroitu muistomerkeiksi.
Talous ja liikenne

Saksalais-alankomaalainen yhteistoiminta-alue Euregio pitää päämajaansa Gronaussa. Euregio perustettiin 1958 ja sen alueella asuu noin kolme ja puoli miljoonaa ihmistä. Gronaun lukuisilla teollisuusalueilla on paitsi valmistavaa teollisuutta, myös logistiikka- ja huolinta-alan yrityksiä ja käsityöyrityksiä. Merkittäviä yksittäisiä toimijoita ovat muun muassa elintarvikealan vähittäisketju K+K Klaas & Kock ja osuuspankki Volksbank Gronau-Ahaus.
Gronaun rautatieasema, Bahnhof Gronau (Westf), sijaitsee rataosuuksilla Dortmund–Enschede ja Münster–Enschede. Asema otettiin käyttöön 1875.
Eurooppatie E30:een kuuluva Bundesautobahn 30 kulkee Gronaun pohjoispuolitse; moottoritie jatkuu Alankomaiden puolella nimellä Rijksweg 1. Bundesautobahn 31 kulkee Gronaun itäpuolitse. Keskeinen maantieyhteys on myös Rijksweg 35 / Bundesstraße 54, jonka reitti kulkee luoteis–kaakkoissuuntaisesti Alankomaiden Zwollesta Gronaun kautta Wiesbadeniin.
Lähin kansainvälinen lentoasema on Flughafen Münster/Osnabrück.
Kuuluisuuksia

Gronaussa syntyneitä tunnettuja henkilöitä ovat muun muassa:
Erna von Ostau (1903–1955), näyttelijä ja kirjailija
Josef Haring (1940), roomalaiskatolinen piispa
Udo Lindenberg (1946), muusikko
Gronaulaissyntyisiä jalkapalloilijoita ovat muun muassa Winfried Berkemeier (1953), Jens Wissing (1988) ja Tim Hölscher (1995).
Kirjallisuutta

Herbert Wagner: Die Gestapo war nicht allein… Politische Sozialkontrolle und Staatsterror im deutsch-niederländischen Grenzgebiet 1929–1945. LIT-Verlag. Münster 2004 (enthält u. a. Grenzpolizei Gronau), ISBN 978-3-8258-7448-3.
Alfred Hagemann/Elmar Hoff (Hg.): Insel der Träume. Musik in Gronau und Enschede (1895–2005). Klartext-Verlag, Essen 2006, ISBN 978-3-89861-620-1.
Alfred Hagemann, Elmar Hoff (Hg.): Gronau – Enschede – Berlin: Eine musikalische Reise durch die Welt der Unterhaltung von der Weimarer Republik bis in die Nachkriegszeit. Klartext-Verlag, Essen 2011, ISBN 978-3-8375-0537-5.
Christian H. Freitag: Wo viel Licht ist, gibt es auch viel Schatten. – Über Wohn- und Arbeitsverhältnisse Gronauer und Eper Textilarbeiter. In: Hanspeter Dickel (Hrsg.): Natur und Kultur des Raumes Gronau und Epe. Gronau 1982, S. 138–147, OCLC 63507159.
Johannes Wolburg: Beobachtungen über Frostbodenerscheinungen aus der letzten Eiszeit in Gronau/Westfalen. Zeitschrift der Deutschen Gesellschaft für Geowissenschaften, Band 128 (1977), S. 215–216, 1 fig.
Hanspeter Dickel: Bürgerbuch Gronau und Epe. 1.–17. Jg. (1990–2008), Gronau.für Geowissenschaften. Band 102, Stuttgart 1950, ISSN 0012-0189, S. 147–148
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin verkkosivut (saksaksi)
Kulturatlas Westfalen: Gronau
Grafschafter Nachrichten, paikallislehti (saksaksi)
Kuvassa Gronaun sijainti Borkenin piirikunnassa. Pienessä kuvassa Borkenin piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
Rock’n’popmuseum Gronau
Armas Luukko

Armas Luukko (4. lokakuuta 1908 Kuortane – 4. toukokuuta 1993 Espoo) oli suomalainen historioitsija, vuodesta 1954 Helsingin yliopiston Suomen historian ylimääräinen professori.
Julkaisuja

Etelä-Pohjanmaan historia, 1–3, 1945–1950
Etelä-Pohjanmaan keskiaika, 1949
Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin keskiaika sekä 1500-luku, 1954
Vaasan historia. 1.  1606-1721, Vaasan kaupunki, 1971
Vaasan historia. 2.  1721-1808, Vaasan kaupunki, 1979
Tutkijan taipaleelta, julk. Matti Luukko, 2008
Aiheesta muualla

Armas Luukon lehtiartikkeleita:
Seuroin kalastettiin, tanssittiin, haudattiin, Suomen Kuvalehti, 23.01.1937, nro 4, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Greyhawk

Greyhawk on Dungeons & Dragons -roolipelin käyttöön suunniteltu kuvitteellinen maailma. Maailma sisältää Greyhawkin vapaakaupungin, jonka mukaan kampanja on nimetty. Greyhawk on eräs ensimmäisistä D&D:n kampanjamaailmoista ja sen alkuperä sijoituu Gary Gygaxin varhaisiin peleihin, joissa pelihahmot seikkailivat Greyhawkin linnassa ja sen luolastoissa.
D&D:n säännöt ovat oma erillinen kokonaisuutensa, mutta Greyhawk toimi pitkään eräänlaisena sääntökirjojen oletusmaailmana. Greyhawkin kuuluisat henkilöt ja jumaluudet ovat tavallisesti läsnä tavalla tai toisella myös muissa D&D:n kampanjamaailmoissa.
Dungeon Master's Guide 3.5:n kannessa olevaan maapalloon on kuvattu Greyhawkin Oerik-manner.
Maailma

Greyhawkin maailma, jota maailman asukkaat kutsuvat nimellä Oerth, sisältää neljä mannerta. Oerik-mantereen itäinen osa nimeltään Flanaess on ainoa alue, jota lähdeteokset käsittelevät. Greyhawkin vapaakaupunki sijaitsee Ferrondissa Flanaessin keskiosissa, tästä pohjoiseen ovat Iuzin imperiumi, Thillorian niemimaa ja vanha Baklunishin imperiumi; itään Sulm, Aerdy ja vanha Great Kingdom sekä länteen Sheldomarin laakso ja Amedian viidakko. Muutamia yliluonnollisia alueita lukuun ottamatta Flanaess muistuttaa ilmastoltaan Eurooppaa ja alueella sijaitsee noin 30 valtiota. Asukkaat ovat enimmäkseen ihmisiä, jotka kuuluvat joihinkin Flanaessin kansoista: baklunishit, flannaet, oeridianit, olmanit, rhenneet, suloiset ja touvit. Flanaessissa tapaa myös haltioita, kääpiöitä, puolituisia, maahisia sekä örkkejä, jättiläisiä, hiisiä ja lohikäärmeitä.
Greyhawkin kaupungissa päämajaansa pitävä Circle of Eight on Flanaessin suurin poliittinen voima, jonka pyrkimykset hyvyyden ja pahuuden tasapainon säilyttämiseen ylittävät valtiolliset ja rodulliset rajat. Nyrond, Keoland ja Furyondy ovat ihmisten johtamia, tasavertaisuuteen ja oikeudenmukaisuuteen pyrkiviä suuria valtioita. Puolijumala Iuz ja örkkien sotaherra Turrosh Mak pitävät hallussaan suuria maa-alueita. Scarlet Brotherhood on laajalle levinnyt, rodulliseen puhtauteen keinoja kaihtamatta pyrkivä järjestö. Näiden lisäksi Greyhawkista löytyy runsaasti pienempiä valtioita ja järjestöjä, jotka vaikuttavat Flanaessin poliittisiin oloihin.
Merkittävimmät yksittäiset henkilöt, kuten Mordenkainen, Lolth ja Bigby esiintyvät toisinaan myös muissa D&D:n kampanjamaailmojen lähdekirjoissa. Myös osa Greyhawkin jumaluuksista, kuten Gruumsh, Boccob ja Corellon Latherian, ovat tunnettuja muissa maailmoissa.
Maailma > Historia

Flanaessin alkuperäiset ihmisasukkaat olivat flan-heimoon kuuluvia metsästäjiä, jotka asuttivat seutuja jo yli tuhat vuotta nykyhetkeä aiemmin. Suel ja oeridian -kansoihin kuuluvia, Baklunien-Suelien Sodasta kärsiviä pakolaisia alkoi saapua flanaesiin idästä. Bakluni- ja suelmaagien aikaansaaman Kaksois-Kataklysmin jälkeen baklunien ja suelien alkuperäiset asuinseudut tuhoutuivat lähes kokonaan ja oerthin poliittinen keskus siirtyi Flanaessiin.
Sotaisat oeridit ja nationalistiset suelit taistelivat flanaesissa keskenään, vetäen yhteenottoihin mukaan alueen alkuperäiset asukkaat, flanit, haltiat ja kääpiöt. Oeridien ystävälliset suhteet alkuasukkaisiin vahvistivat heidän asemiaan sodassa ja pian ne suelit, jotka eivät sulautuneet muuhun väestöön, oli ajettu flanaesin eteläosiin. Keolandin Kuningaskunta, Gran March, Ulekin läänitykset ja Nyr Dyv muodostuivat flanaessin keskiosiin. Muihin kansoihin sekoittumattomista oerdinianeista aerdien heimo oli voimakkain ja se perusti Aerdyn Kuningaskunnan Nyr Dyvin itäpuolelle. Talouden ja poliittisten olojen vakiinnuttua aerdit aloittivat valloitussodan ympäröiviä valtakuntia vastaan ja onnistuneilla laajennusoperaatioilla valtion nimeksi vaihdettiin Suuri Kuningaskunta. Ajanlasku aloitettiin vuodesta 1, ensimmäisen Suuren Kuningaskunnan keisarin kruunaamisesta Rauxesissa.
Suuri Kuningaskunta käsitti Sunndin niemimaan lounaasta, tästä alueet Telficin lahdelle ja Kuunarimerelle, Nyr Dyvin ja Kilpimaat lähes Greyhawkin vapaakaupunkiin saakka ja nykyisen Tenhin. Myöhemmin Aerdin Imperiumin keisarin hallitsemaan alueeseen liitettiin Furyondy, Veluna ja Perrenlandian arot. Suuri Kuningaskunta kukoisti kolmesataa vuotta, kunnes levottomuuksia alkoi ilmetä eri puolilla valtakuntaa. Pohjoisen paimentolaiskansat alkoivat tehdä voimakkaita hyökkäyksiä syvälle Suuren Kuningaskunnan alueille. Perrandit, velunat, furyondit ja tenhat alkoivat kapinoida ja vaatia itsenäisyyttä. Aerdin hallitseva dynastia Rax kärsi sisäisistä riidoista, jotka johtivat Nyrondin sukuhaaran irtautumiseen Raxin dynastiasta ja vuonna 356 itsenäisen Nyrondin valtion perustamiseen Suuren Kuningaskunnan sydänmaiden länsipuolelle. Nyrondin ja Raxin välinen sota kulutti vanhan dynastian voimat, joka lopulta joutui luovuttamaan vallan Naelaxin dynasialle.
Jo Raxien aikana keisarin hovissa oli alkanut vaikuttaa pimeyden voimia ja Naelaxit toimivat avoimesti yhteistyössä demonien kanssa. Ensimmäisen Naelax-keisarin vaatiessa uskollisuudenvalaa alamaisiltaan, koko Suuren Valtakunnan eteläinen provinssi kieltäytyi, perustaen vuonna 446 Rautaliiton, joka on edelleen voimassa. Eteläinen provinssi irtaantui Aerdin valtakunnasta ja näin syntyi Irongaten vapaakaupunki, Onnwallin valtio ja Saarten Ruhtinaiden intendeetti. Rautaliitto liittoutui Nyrondin kanssa ja piti puolensa Suurta Valtakuntaa vastaan. Naelaxin dynastia vajosi syvemmälle pimeyteen ja sen alamaisiksi liittyi suuret joukot örkkejä ja demoneja.
Julkaisut

Ensimmäinen Greyhawk-julkaisu oli TSR:n 1975 julkaisema, Gary Gygaxin ja Robert J. Kuntzin kirjoittama lisäsääntövihko D&D:n perussäännöille. Teos ei juurikaan kuvaillut Greyhawkin maailmaa, vaan tarjosi pelaajien käyttöön Gygaxin Greyhawk-kampanjassa käyttämiää lisäsääntöjä, hirviöitä, loitsuja ja taikaesineitä. Vuodesta 1979 alkaen Gygax kirjoitti Dragon-lehteen artikkeleita, jotka käsittelivät Greyhawkin maantieteellisiä ja poliittisia ominaisuuksia. World of Greyhawkin julkaisi TSR 1980, ja se kuvaili Greyhawkin maailmaa yksityiskohtaisemmin. Vuonna 1983 lähdeteos päivitettiin kirjoja ja karttoja sisältävään julkaisuun World of Greyhawk Fantasy Setting.
TSR julkaisi 70- ja 80-luvuilla kymmeniä Greyhawkiin sijoittuvia seikkailuja. Forgotten Realms alkoi saada enemmän huomiota 1980-luvun lopulla ja Greyhawk-materiaalin tarjonta supistui. 1990-luvun alussa julkaistiin vielä suuret, Greyhawkin sodista kertovat lähdeteokset Greyhawk Wars ja From the Ashes.
Wizards of the Coastin ostettua TSR:n liiketoiminnan Greyhawk-julkaisut saivat, Forgottem Realmsin ja Eberronin varjossa, jatkoa Greyhawk: The Adventure Begins -lähdekirjan ja muutamien seikkailujen muodossa. Maailmanlaajuinen Living Greyhawk -kampanja käynnistettiin vuonna 2000 julkaistun Living Greyhawk Gazetteerin myötä. Vuodesta 2001 vuoteen 2007 varsinaisen Greyhawk-materiaalin julkaisu tapahtui pääasiassa Dragon ja Dungeon -aikakauslehtien sivuilla.
TSR ja Wizards of the Coast ovat julkaisseet eri vuosikymmeninä lukuisia romaaneja ja sarjakuvia liittyen Greyhawk-maailmaan.
Julkaisut > Romaanit

Quag Keep (1979), Andre Norton
Nightwatch (1990), Robin Wayne Bailey (ISBN 0-88038-914-1)
Return to Quag Keep (2006), Andre Norton, Jean Rabe
Julkaisut > Romaanit > Adventures -sarja

Saga of Old City (1985), Gary Gygax, (ISBN 0-394-74275-3)
Artifact of Evil (1986), Gary Gygax, (ISBN 0-394-74579-5)
Master Wolf (1987), Rose Estes, (ISBN 0-88038-457-3)
The Price of Power (1987), Rose Estes, (ISBN 0-88038-458-1)
The Demon Hand (1988), Rose Estes, (ISBN 0-88038-542-1)
The Name of the Game (1988), Rose Estes, (ISBN 0-88038-614-2)
The Eyes Have It (1989), Rose Estes, (ISBN 0-88038-755-6)
Julkaisut > Romaanit > Gord the Rogue

Sea of Death (1987), Gary Gygax, (ISBN 0-441-75676-X)
Night Arrant (1987), Gary Gygax, (ISBN 0-441-29863-X)
City of Hawks (1987), Gary Gygax
Come Endless Darkness (1988), Gary Gygax
Dance of Demons (1988), Gary Gygax, (ISBN 0-425-11342-6)
Julkaisut > Romaanit > Classics -sarja

Against the Giants (1999), Ru Emerson, (ISBN 0-7869-1379-7)
White Plume Mountain (1999), Paul Kidd, (ISBN 0-7869-1424-6)
Descent into the Depths of the Earth (2000), Paul Kidd, (ISBN 0-7869-1635-4)
The Temple of Elemental Evil (2001), Thomas M Reid, (ISBN 0-7869-1864-0)
Queen of the Demonweb Pits (2001), Paul Kidd, (ISBN 0-7869-1903-5)
Keep on the Borderlands (2001), Ru Emerson, (ISBN 0-7869-1881-0)
The Tomb of Horrors (2002), Keith Francis Strohm, (ISBN 0-7869-2702-X)
Julkaisut > Novellikokoelmat

"At Moonset Blackcat Comes" (Dragon N°100; 1985), Gary Gygax
"Evening Odds", Gary Gygax (teoksessa Pawn of Chaos (Ed Kramer, julkaisijana White Wolf, 1999)
"The Return of Gord" (Dragon N°344; 2006), Gary Gygax, K.R. Bourgoine
Julkaisut > Sarjakuvat

In the Shadow of Dragons (N°1 to N°8), Jay Donovan, Tyler Walpole & Hung Mac
Tempest's Gate (N°1 to N°4)
Black & White (N°1 to N°6)
Vecna : Hand of the Revenant, Modi Thorsson & Kevin McCann, Iron Hammer Graphics
Aiheesta muualla

Living Greyhawk RPGA Wizards of the Coast:n verkkosivuilla
Greyhawk-pelijulkaisut RPGnet Gaming Index -listauksessa
Greyhawk-keskustelualue (Arkistoitu – Internet Archive) The Piazza-foorumilla[vanhentunut linkki]
Annikki Luukela

| Annikki Luukela> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. marraskuuta 1944 (ikä 80) Kemi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kuvataiteilija
Taiteilija
Taidesuuntaus:  valotaide
Luukelan teos Verkosto 1995, Helsingin yliopiston (ent. Kaisaniemi) metroasemalla.
Lea Annikki Luukela (s. 18. marraskuuta 1944 Kemi) on kuvataiteilija ja ensimmäisiä suomalaisia valotaiteen tekijöitä. Luukela tekee valoveistoksia, valokineettisiä teoksia ja tilateoksia valolla sekä peilisarjoilla. Hän on tehnyt lisäksi  hologrammeja ja suunnitellut varjotanssiesityksiin valovisualisointeja. Luukela kutsuu ääntä ja valoa yhdistäviä diaprojektorilla toteutettuja teoksiaan valotiloiksi. Keskeistä Luukelan abstrakteissa teoksissa on ollut valon kokeminen.
Dimensio-ryhmän perustajajäseniin kuuluva Luukela opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1964–1968, Frank J. Malinan Studiolla vuosina 1968–1969 sekä Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 2001–2003. Hänen teoksiaan oli ensi kertaa esillä Helsingissä 1971. Luukela on osallistunut näyttelyihin ulkomailla vuodesta 1976 alkaen.
Luukelan sisar on tekstilitaiteilija Maija Lavonen.
Teoksia julkisissa tiloissa

Verkosto, Kaisaniemen metroasema, neonputket ja hologrammi
Valojoiku, Rovaniemi Sampokeskus
Kirjallisuutta

Annikki Luukela. Amos Andersonin taidemuseo Helsinki 1986. ISBN 9519570470
Annikki Luukela: valo, varjo, liike = light, shadow, movement [1984].
Aiheesta muualla

Annikki Luukela Kansallisgallerian kokoelmissa
Annikki Luukela taiteilijamatrikkelissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Luettelo Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Tampereen kaupungin puistoissa, kaduilla ja aukioilla olevia pysyvästi sijoitettuja  julkisia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja. Ne voivat kuulua joko Tampereen taidemuseon tai kaupungin kokoelmiin, tai ovat julkisilla paikoilla olevia liikelaitosten, yritysten, valtion ja yksityisten tonteilla sijaitsevia ja näiden omistamia teoksia. Rakennusten sisällä olevia julkisia teoksia ei mainita. Luettelossa on myös hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita, mutta ei yksittäisten hautojen veistoksia.
Tässä luettelossa on neljä osaa: Tampereen julkiset taideteokset ja muistomerkit, Vuoreksen kaupunginosassa olevan taideohjelman teokset, muistolaatat Tampereella sekä seinämaalaukset Hiedanrannassa.
Tampereeseen on liitetty Messukylän, Aitolahden ja Teiskon kunnat.
Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Tampereella on pelkästään kaupungin taidekokoelmaan kuuluvia ulkoveistoksia noin 140. Lisäksi henkilöiden tai tapahtumien muistoksi on paljastettu noin sata muistolaattaa.
Varhaisia ja näkyviä julkisia teoksia Tampereella ovat tuntemattomaksi jääneen tekijän Kotkankallion muistomerkki (1830-luku) Tammerkosken rannalla Finlaysonissa ja Robert Huberin Keskustorin suihkukaivo (1883). Näkyviä varhaisia veistoksia kaupungissa ovat esimerkiksi Viktor Janssonin Vapaudenpatsas (1921), Wäinö Aaltosen Pirkkalaisveistokset (1928–1929) tai Viktor Janssonin Kajastus (1930) Sorsapuistossa.
Vanhin naisveistäjän tekemä julkinen teos Tampereella on Kirsti Liimataisen Kurun haaksirikon uhrien muistomerkki, joka paljastettiin Kalevankankaan hautausmaalla vuonna 1930.
Useat kaupungin julkisista taideteoksista on toteutettu tai lunastettu A. R. Winterin muistosäätiön Tampereen kaunistamiseksi ohjaamilla lahjoitusvaroilla. Tällaisia teoksia ovat Kurun haaksirikon uhrien muistomerkin ohella esimerkiksi Richard Rautalinin Tampere-veistos (1934) ja Tanssiva tyttö (1950), Jussi Mäntysen Joutsenet (1938) sekä Hans-Christian Bergin Valon kehrä (2010).