stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Monica Lewinsky
Filmografia

Monica's Postcards (2000) (TV)
Monica in Black and White (2002) (TV)
Mr. Personality (2003) (TV)
High Chaparall (2003) (TV)
Kirjallisuutta

Morton, Andrew: Monican tarina.  ((Monica’s story, 1999.) Suomentaneet Aarne T. K. Lahtinen, Leena Nivala ja Eeva-Liisa Jaakkola)  Helsingissä:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-16239-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Monica Lewinsky Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lindfors, Jukka: Monica Lewinsky Suomessa Yle Elävä arkisto.  30.1.2007. Viitattu 3.2.2020.
Why I kept 'that dress' BBC News.  24.9.1998. Viitattu 3.2.2020. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Monica Lewinsky yhdessä Bill Clintonin kanssa helmikuussa 1997.
Jan van Amstel -luokka

| Jan van Amstel -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  467 t
Pituus:  56,8 m
Leveys:  7,8 m
Syväys:  2,2 m
Koneteho:  1 600 ihp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  45
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 76 mm tykki 2 × kaksipiippuista .50" konekivääriä 40 × miinaa
Jan van Amstel -luokka oli Alankomaiden Kuninkaallisen laivaston yhdeksän vuosina 1936–1940 valmistetun aluksen muodostama miinanraivaajaluokka. Luokkaan piti kuulua kaksitoista alusta, mutta kolme alusta ei koskaan valmistunut Saksan hyökättyä Alankomaihin.
Luokka oli lukumääräisesti Alankomaiden laivaston suurin alusluokka toisen maailmansodan alkaessa. Alusten 15 solmun nopeus ja 75 millimetrin tykki mahdollisti saattajana Pohjanmerellä ja Hollannin Itä-Intiassa toimimisen. Neljä ensimmäistä alusta siirrettiin Hollannin Itä-Intiaan ja neljä viimeistä jäivät Alankomaihin. Luokan aluksilla oli mahdollista kuljettaa 40 miinaa, mikä teki niistä miinalaivoiksi sopivia.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hr. Ms. Jan van Amstel | P. Smit, Rotterdam | 21. maaliskuuta 1936 | 27. elokuuta 1936 | 15. maaliskuuta 1937 | upotettu 8. maaliskuuta 1942 |
| Hr. Ms. Pieter de Bitter | P. Smit, Rotterdam | 21. maaliskuuta 1936 | 29. lokakuuta 1936 | 26. toukokuuta 1937 | miehistönsä upottama 6. maaliskuuta 1942 |
| Hr. Ms. Abraham Crijnssen | Gusto, Schiedam | 21. maaliskuuta 1936 | 22. syyskuuta 1936 | 26. toukokuuta 1937 | poistettu alusluettelosta 1961 museoitu 1996 |
| Hr. Ms. Eland Dubois | Gusto, Schiedam | 21. maaliskuuta 1936 | 24. lokakuuta 1936 | 21. kesäkuuta 1937 | miehistönsä upottama 8. maaliskuuta 1942 |
| Hr. Ms. Willem van Ewijck | P. Smit, Rotterdam | 1936 | 22. helmikuuta 1937 | 19. heinäkuuta 1937 | osui omaan miinaan 8. syyskuuta 1939 |
| Hr. Ms. Pieter Florisz | P. Smit, Rotterdam | 22. marraskuuta 1936 | 11. toukokuuta 1937 | 13. syyskuuta 1937 | miehistönsä upottama 14. toukokuuta 1940 Saksan laivaston M-551 palautettu 1945 poistettu alusluettelosta 1961 |
| Hr. Ms. Jan van Gelder | Gusto, Schiedam | 10. lokakuuta 1936 | 27. maaliskuuta 1937 | 13. syyskuuta 1937 | poistettu palveluksesta 26. maaliskuuta 1943 Britannian laivastolle, palautettu maaliskuussa 1945 poistettu alusluettelosta 1961 |
| Hr. Ms. Abraham van der Hulst | Gusto, Schiedam | 13. marraskuuta 1936 | 31. toukokuuta 1937 | 11. lokakuuta 1937 | miehistönsä upottama 14. toukokuuta 1940 Saksan laivaston M-553 uponnut osuttuaan miinaan 21. huhtikuuta 1944 |
| Hr. Ms. Willem van Ewijck | P. Smit, Rotterdam | 1940 | 16. huhtikuuta 1940 | 30. elokuuta 1940 | Saksan laivaston AM-1, M-552 palautettu toukokuussa 1945 poistettu alusluettelosta 1961 |
Libya superior

| Libya superior Provincia Libya superior> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Itä-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Oriens (300-luku–)
Diokeesi:  Oriens (n. 293–395) Aegyptus (n. 395–)
Nykyinen valtio/alue:  Libya
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ptolemais
Libya superior (lat. Provincia Libya superior) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Libyassa nykyisen Libyan valtion koillisosassa.
Maantiede

Libya superiorin provinssi eli ”Ylä-Libya” sijaitsi Pohjois-Afrikan rannikolla eli Välimeren rannalla, ja käsitti nykyisen Libyan rannikon itäosan eli nykyvaltion koillisosan. Sen ydinaluetta oli vanha Kyrenaikan (lat. Cyrenaica) alue. Provinssin länsipuolella sijaitsi Tripolitanian provinssi ja itäpuolella nykyisen Egyptin valtion puolella Libya inferiorin provinssi eli ”Ala-Libya”. Provinssin hallinnollinen keskus oli Ptolemais.
Maantiede > Kaupunkeja

Libya superiorin roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Antipyrgos (Antipyrgus)
Apollonia
Berenike (Berenice, Euhesperides)
Damis
Hadriana
Katabathmos Megas (Catabathmus Major)
Kyrene (Cyrene)
Ptolemais
Taukheira (Taucheira)
Historia

Libya superiorin alue oli noin vuosina 74–27 eaa. osa Cyrenaican provinssia ja noin vuosina 27 eaa. – 293 jaa. osa Creta et Cyrenen provinssia. Libya superiorin provinssi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin jakamalla Creta et Cyrenen provinssi kolmeksi provinssiksi, joista muut olivat Libya inferior ja Creta.
Noin vuosina 293–395 provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulta lähtien se oli osa Oriensin prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen Oriensin prefektuuriin mutta nyt Aegyptuksen diokeesiin.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Itä-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Cyrenaica 74–27 eaa. (vallattu 96 eaa.) | Creta et Cyrene | Libya superior | Libya superior | (Libya koillinen) |
| Cyrenaica 74–27 eaa. (vallattu 96 eaa.) | Creta et Cyrene | Libya inferior | Libya inferior | (Libya luoteinen) |
| Creta 67–27 eaa. | Creta et Cyrene | Creta | Creta | (Kreeta) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.  
Aegyptuksen diokeesi vuonna 400, mukaan lukien Libya superiorin ja Libya inferiorin provinssit.
Libya inferior

| Libya inferior Provincia Libya inferior> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Itä-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Oriens (300-luku–)
Diokeesi:  Oriens (n. 293–395) Aegyptus (n. 395–)
Nykyinen valtio/alue:  Egypti
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Paraitonion
Libya inferior (lat. Provincia Libya inferior) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Libyassa nykyisen Egyptin valtion alueella.
Maantiede

Libya superiorin provinssi eli ”Ala-Libya” sijaitsi Pohjois-Afrikan rannikolla eli Välimeren rannalla, ja käsitti Marmarikan (lat. Marmarica) alueen nykyisen Egyptin valtion luoteisosassa. Provinssin länsipuolella nykyisen Libyan valtion puolella sijaitsi Libya superiorin provinssi eli ”Ylä-Libya”, ja itäpuolella Egyptin ydinalueet ja Aegyptuksen, Arcadian ja Thebaiksen provinssit. Provinssin hallinnollinen keskus oli Paraitonion.
Maantiede > Kaupunkeja

Libya inferiorin roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Paraitonion (Paraetonium)
Zygra
Historia

Libya inferiorin alue oli noin vuosina 74–27 eaa. osa Cyrenaican provinssia ja noin vuosina 27 eaa. – 293 jaa. osa Creta et Cyrenen provinssia. Libya inferiorin provinssi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin jakamalla Creta et Cyrenen provinssi kolmeksi provinssiksi, joista muut olivat Libya superior ja Creta.
Noin vuosina 293–395 provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulta lähtien se oli osa Oriensin prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen Oriensin prefektuuriin mutta nyt Aegyptuksen diokeesiin.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Itä-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Cyrenaica 74–27 eaa. (vallattu 96 eaa.) | Creta et Cyrene | Libya superior | Libya superior | (Libya koillinen) |
| Cyrenaica 74–27 eaa. (vallattu 96 eaa.) | Creta et Cyrene | Libya inferior | Libya inferior | (Libya luoteinen) |
| Creta 67–27 eaa. | Creta et Cyrene | Creta | Creta | (Kreeta) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.  
Aegyptuksen diokeesi vuonna 400, mukaan lukien Libya inferiorin ja Libya superiorin provinssit.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut

| Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut |
| --- | --- |
 FIFA World Cup -pokaali.
Laji:  jalkapallo
Maa(t):  kansainvälinen
Perustettu:  1930
Joukkueita:  32 lopputurnauksessa 211 karsintoihin oikeutettua
Hallitseva mestari:   Argentiina (2022)
Eniten mestaruuksia:   Brasilia (5)
Sivusto:  Virallinen sivusto
Jalkapallon maailman­mestaruus­kilpailut on Kansainvälisen jalkapalloliiton järjestämä kilpailu, jossa jalkapallon miesten maajoukkueet pelaavat maailmanmestaruudesta joka neljäs vuosi. Kilpailu huipentuu lopputurnaukseen, joka on järjestetty vuodesta 1930 alkaen. Vuoden 2022 turnaus oli järjestyksessään 22:s, ja sen voitti Argentiina.
Kilpailun menestynein maa on ollut Brasilia, joka on osallistunut jokaiseen lopputurnaukseen ja saavuttanut niissä viisi mestaruutta, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Eurooppalaiset joukkueet ovat saavuttaneet kaksitoista maailmanmestaruutta ja eteläamerikkalaiset kymmenen. Mitalisti on aina ollut Euroopan, Etelä-Amerikan tai CONCACAF-lajiliitosta.
Seuraava lopputurnaus järjestetään Kanadassa, Meksikossa ja Yhdysvalloissa 2026.
Turnausjärjestelmä

Lopputurnauksessa pelasi vuosien 1998–2022 kisoissa 32 maata. Ne pelasivat kahdeksassa neljän joukkueen alkulohkossa, joiden kaksi parasta etenivät pudotuspelivaiheeseen. Turnaus huipentui loppuotteluun.
Vuoden 2026 lopputurnaukseen kaikki maanosat saavat lisäpaikkoja, kun turnaus kasvaa 48 joukkueen suuruiseksi.
Lopputurnaukseen pääsevät joukkueet ratkaistaan karsinnoissa, jotka pelataan lopputurnausta edeltävien kolmen vuoden aikana. Lopputurnauksen isäntäjoukkue pääsee lopputurnaukseen ilman karsintaa.
Jokainen maanosaliitto järjestää omat karsintansa. Jokaisella maanosalla on kiintiöity määrä paikkoja lopputurnauksessa (isäntämaata ei lasketa mukaan kiintiöön). Vuosien 2018 ja 2022 lopputurnauksiin maanosien kiintiöpaikat olivat seuraavat:
Eurooppa 13
Afrikka 5
Aasia 4,5
Etelä-Amerikka 4,5
Pohjois- ja Keski-Amerikka sekä Karibia 3,5
Oseania 0,5
Puolikas paikka tarkoittaa sitä, että viimeinen karsija joutuu pelaamaan jatkokarsinnan jonkin toisen maanosaliiton karsijaa vastaan.
Vuoden 2026 turnauksessa on ensi kertaa mukana 48 joukkuetta aikaisemman 32 sijaan. Alla paikkojen jakautuminen maanosittain (suluissa muutos vuoden 2022 paikkamääriin):
Eurooppa 16 (+3)
Afrikka 9 (+4)
Aasia 8 (+3,5)
Etelä-Amerikka 6 (+1,5)
Pohjois- ja Väli-Amerikka 3 + 3 isäntämaata (3,5 vuonna 2018)
Oseania 1 (+0,5)
liittojen välisestä karsintaturnauksesta lisäksi kaksi maata
Historia > Alkuvaiheet

Seitsemän eurooppalaista jalkapalloliittoa perusti toukokuussa 1904 Kansainvälisen jalkapalloliiton Fifan, jolle annettiin tehtäväksi järjestää jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut. Olympialaisiin jalkapallo otettiin virallisena lajina 1908, mutta ensimmäinen maailmansota ja sen jälkeiset riidat lykkäsivät MM-kisojen aloittamista. Ensimmäiset MM-kilpailut pelattiin lopulta vuonna 1930 Etelä-Amerikan Uruguayssa. Maa juhli tuolloin 100-vuotista valtiollista itsenäisyyttään ja tarjoutui maksamaan eurooppalaisten joukkueiden matkakulut. Euroopasta mukana oli vain neljä joukkuetta, ja isäntämaa Uruguaysta tuli ensimmäinen maailmanmestari sen lyötyä loppuottelussa Argentiinan. Italia voitti Euroopassa järjestetyt MM-kisat 1934 ja 1938. Hallitseva maailmanmestari Uruguay jättäytyi pois protestiksi sille, että eurooppalaisia joukkueita oli neljä vuotta aiemmin ollut mukana vain neljä.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen MM-kisoja jatkettiin vasta vuonna 1950 Brasiliassa. Kilpailussa käytettiin nyt sarja- ja lohkoformaattia. Englanti osallistui kisoihin ensimmäisen kerran, mutta ei yllättäen selviytynytkään loppusarjaan. Uruguay voitti toisen mestaruutensa.
Länsi-Saksa voitti Sveitsin MM-kisat 1954. Brasilia voitti maailmanmestaruuden Ruotsissa 1958 ensimmäisenä joukkueena oman maanosansa ulkopuolella. Brasilia uusi mestaruutensa Chilessä 1962. Englanti voitti toistaiseksi ainoan mestaruutensa kotikisoissaan 1966. Seuraavalla vuosikymmenellä mestareita olivat Brasilia 1970, Länsi-Saksa 1974 ja Argentiina 1978.
Tammikuussa 1981 järjestettiin Mundialito (Gold Cup), turnaus jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 50-vuotisjuhlien kunniaksi. Turnaukseen osallistuivat useimmat maailmanmestaruuden voittaneista maista.
Italia voitti kolmannen maailmanmestaruutensa Espanjassa 1982. Meksikon kisoista 1986 muistetaan erityisesti mestaruuden voittaneen Argentiinan kapteenin Diego Maradonan suoritukset. Italian kisoissa 1990 tehtiin vähemmän maaleja ottelua kohti kuin koskaan aiemmin. Finaalissa Länsi-Saksa voitti Argentiinan rangaistuslaukausmaalilla.
Yhdysvalloissa järjestetyissä vuoden 1994 kisoissa oli enemmän katselijoita kuin yhdessäkään aiemmassa MM-turnauksessa. Brasilia voitti ennätyksellisen neljännen mestaruutensa. Ranska saavutti ensimmäisen maailmanmestaruutensa kotikisoissaan 1998. Aasia sai lopputurnauksen järjestettäväkseen ensimmäistä kertaa vuonna 2002, kun kisaisännyys jaettiin Japanin ja Etelä-Korean kesken. Brasilia saavutti jo viidennen mestaruutensa. Vuoden 2006 kisoissa Saksassa mestaruuden otti Italia MM-finaalien historiassa ensimmäistä kertaa rangaistuspotkukilpailussa.
Afrikan ensimmäisestä MM-lopputurnauksesta Etelä-Afrikassa 2010 muistetaan esimerkiksi vuvuzelojen surina katsomoista. Espanja voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa. Brasilia hävisi kotikisojensa 2014 välierässä Saksalle tyrmistyttävästi 1–7. Saksa vei lopulta pokaalin ensimmäisenä Euroopan maana Amerikassa järjestetyissä kisoissa. Vuoden 2018 kisoissa Venäjällä Ranska saavutti toisen maailmanmestaruutensa. Qatarissa 2022 mestaruuden voitti Argentiina.
Historia > Osanottajien lukumäärän muutokset

Ennen vuotta 1982 lopputurnauksessa pelasi 16 maata, lukuun ottamatta vuosien 1930 (13 maata), 1938 (15 maata) ja 1950 (13 maata) kisoja. Vuosiksi 1982–1994 lopputurnauksen osanottajamäärä nostettiin 24:ään. Ranskan MM-kisoista 1998 lähtien lopputurnaukseen osallistuvien maiden määrä on ollut 32. Tammikuussa 2017 Fifa päätti, että kisat laajenevat 48 joukkueen turnaukseksi vuonna 2026. Tuolloin pelataan 16 kolmen joukkueen alkulohkoa.
Historia > Turnausmuodon kehitys

Ensimmäisissä MM-kisoissa vuonna 1930 oli alkulohkot, välierät ja loppuottelu. Seuraavissa Italian ja Ranskan kisoissa pelattiin alusta loppuun cup-muotoisena. Brasilian kisoissa 1950 oli poikkeuksellisesti neljän maan loppusarja eikä lainkaan loppuottelua, vaikkakin mestaruuden ratkaissut loppusarjan viimeisen kierroksen ottelu Uruguayn ja Brasilian välillä tavataan laskea MM-finaalien joukkoon. Vuosien 1974–1982 kisoissa oli kaksi lohkovaihetta, ja cup-muotoisesti kisat käytiin vasta joko välierä- (1982) tai finaalivaiheesta (1974–1978) alkaen. Vuosien 1986–1994 MM-kisoissa neljä parasta lohkokolmosta pääsi alkulohkosta jatkoon, jotta ensimmäiselle pudotuspelikierrokselle saatiin 16 joukkuetta. Sen jälkeen jokaisesta kahdeksasta alkulohkosta jatkoon on päässyt kaksi joukkuetta.
Historia > Voittajien erikoisuuksia

Isäntämaa on juhlinut maailmanmestaruutta kaikkiaan kuusi kertaa: Uruguay vuonna 1930, Italia vuonna 1934, Englanti vuonna 1966, Länsi-Saksa vuonna 1974, Argentiina vuonna 1978 ja Ranska vuonna 1998.
Jos Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikka lasketaan yhdeksi mantereeksi, Brasilia, Espanja, Saksa ja Argentiina ovat ainoat joukkueet, jotka ovat voittaneet maailmanmestaruuden vieraalla mantereella: Brasilia Ruotsissa 1958 sekä Etelä-Koreassa ja Japanissa 2002, Espanja Etelä-Afrikassa 2010, Saksa Brasiliassa 2014 ja Argentiina Qatarissa 2022. Etelä-Afrikka (2010) ja Qatar (2022) ovat ainoat isäntämaat, jotka ovat pudonneet jatkosta jo ensimmäisellä kierroksella.
Saksa, Argentiina ja Espanja ovat ainoat joukkueet, jotka ovat voittaneet maailmanmestaruuden häviämällä kisoissa alkulohkossa. Saksalle tämä tapahtui Sveitsin kisoissa 1954 Unkaria vastaan ja kotikisoissa 1974 DDR:ää vastaan. Argentiina hävisi alkulohkon ottelun Italialle kotikisoissa 1978 sekä Saudi-Arabialle Qatarissa 2022, ja Espanja Sveitsille Etelä-Afrikassa 2010.
Historia > Järjestäjät

Maailmanmestaruuskilpailut on yleensä järjestänyt yksi maa kerrallaan, paitsi vuonna 2002, jolloin kisat pelattiin Japanissa ja Etelä-Koreassa. Vuoden 2026 kisat ovat ensimmäiset jotka jaetaan kolmen maan kesken, Yhdysvaltain, Kanadan ja Meksikon.
Historia > Palkintojen historia

Maailmanmestaruuden voittaneelle joukkueelle annettiin kiertopalkintona Jules Rimet -pokaali vuoden 1970 kisoihin saakka, jolloin Brasilia sai sen omakseen kolmannen maailmanmestaruutensa johdosta. Sen jälkeen voittajat ovat pitäneet hallussaan FIFA World Cup -pokaalia, jota mikään maa ei voi saada omakseen.
Fifa palkitsee nykyisin jokaisen mitalijoukkueen kaikki jäsenet kulta-, hopea- tai pronssimitaleilla. Vuoteen 1974 asti vain mitaliottelujen lopussa kentällä olleet 11 pelaajaa saattoivat saada mitalin. Vuonna 2009 Fifa antoi jälkikäteen kultamitalit myös voittajajoukkueiden muille jäsenille.
Lopputurnauksissa on jaettu myös monia muita palkintoja pelaajille ja joukkueille.
Historia > Virallisen kisapallon historia

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa on ollut pelivälineenä Adidaksen valmistama virallinen pallo vuodesta 1970 lähtien. Yhtiö kehittää uuden pallon jokaista turnausta varten. Ennen vuotta 1970 saatettiin samassa turnauksessa pelata useilla erilaisilla palloilla, jotka olivat yleensä paikallisten valmistajien tekemiä.
1970 Meksiko: Telstar
1974 Saksan liittotasavalta: Telstar Duraplast/Chile Duraplast
1978 Argentiina: Tango
1982 Espanja: Tango España
1986 Meksiko: Azteca
1990 Italia: Etrusco
1994 Yhdysvallat: Questra
1998 Ranska: Tricolore
2002 Etelä-Korea/Japani: Fevernova
2006 Saksa: Teamgeist
2010 Etelä-Afrikka: Jabulani
2014 Brasilia: Brazuca
2018 Venäjä: Telstar 18
2022 Qatar: Al Rihla
Kisat ja mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Isäntämaa |  | Loppuottelu | Loppuottelu | Loppuottelu |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu | Pronssiottelu |  | Joukkueet |
| Vuosi | Isäntämaa |  | Mestari | Tulos | Hopeaa |  | Pronssia | Tulos | 4. sija |  | Joukkueet |
| 1930 |  Uruguay |  |  Uruguay | 4–2 |  Argentiina |  |  Yhdysvallat |  |  Jugoslavia |  | 13 |
| 1934 |  Italia |  |  Italia | 2–1 ja. (1–1) |  Tšekkoslovakia |  |  Saksa | 3–2 |  Itävalta |  | 16 |
| 1938 |  Ranska |  |  Italia | 4–2 |  Unkari |  |  Brasilia | 4–2 |  Ruotsi |  | 15 |
| 1950 |  Brasilia |  |  Uruguay | 2–1 |  Brasilia |  |  Ruotsi | 3–1 |  Espanja |  | 13 |
| 1954 |  Sveitsi |  |  Länsi-Saksa | 3–2 |  Unkari |  |  Itävalta | 3–1 |  Uruguay |  | 16 |
| 1958 |  Ruotsi |  |  Brasilia | 5–2 |  Ruotsi |  |  Ranska | 6–3 |  Länsi-Saksa |  | 16 |
| 1962 |  Chile |  |  Brasilia | 3–1 |  Tšekkoslovakia |  |  Chile | 1–0 |  Jugoslavia |  | 16 |
| 1966 |  Englanti |  |  Englanti | 4–2 ja. |  Länsi-Saksa |  |  Portugali | 2–1 |  Neuvostoliitto |  | 16 |
| 1970 |  Meksiko |  |  Brasilia | 4–1 |  Italia |  |  Länsi-Saksa | 1–0 |  Uruguay |  | 16 |
| 1974 |  Länsi-Saksa |  |  Länsi-Saksa | 2–1 |  Alankomaat |  |  Puola | 1–0 |  Brasilia |  | 16 |
| 1978 |  Argentiina |  |  Argentiina | 3–1 ja. |  Alankomaat |  |  Brasilia | 2–1 |  Italia |  | 16 |
| 1982 |  Espanja |  |  Italia | 3–1 |  Länsi-Saksa |  |  Puola | 3–2 |  Ranska |  | 24 |
| 1986 |  Meksiko |  |  Argentiina | 3–2 |  Länsi-Saksa |  |  Ranska | 4–2 ja. |  Belgia |  | 24 |
| 1990 |  Italia |  |  Länsi-Saksa | 1–0 |  Argentiina |  |  Italia | 2–1 |  Englanti |  | 24 |
| 1994 |  Yhdysvallat |  |  Brasilia | 0–0 ja. (3–2 rp.) |  Italia |  |  Ruotsi | 4–0 |  Bulgaria |  | 24 |
| 1998 |  Ranska |  |  Ranska | 3–0 |  Brasilia |  |  Kroatia | 2–1 |  Alankomaat |  | 32 |
| 2002 |  Etelä-Korea  Japani |  |  Brasilia | 2–0 |  Saksa |  |  Turkki | 3–2 |  Etelä-Korea |  | 32 |
| 2006 |  Saksa |  |  Italia | 1–1 ja. (5–3 rp.) |  Ranska |  |  Saksa | 3–1 |  Portugali |  | 32 |
| 2010 |  Etelä-Afrikka |  |  Espanja | 1–0 ja. |  Alankomaat |  |  Saksa | 3–2 |  Uruguay |  | 32 |
| 2014 |  Brasilia |  |  Saksa | 1–0 ja. |  Argentiina |  |  Alankomaat | 3–0 |  Brasilia |  | 32 |
| 2018 |  Venäjä |  |  Ranska | 4–2 |  Kroatia |  |  Belgia | 2–0 |  Englanti |  | 32 |
| 2022 |  Qatar |  |  Argentiina | 3–3 ja. (4–2 rp.) |  Ranska |  |  Kroatia | 2–1 |  Marokko |  | 32 |
| 2026 |  Kanada  Meksiko  Yhdysvallat |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 48 |
| 2030 |  Espanja  Marokko  Portugali |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 48 |
↑  Pronssiottelua Yhdysvallat–Jugoslavia ei pelattu, koska Jugoslavia luovutti.
1 2  Vuoden 1950 kilpailuissa ei ollut varsinaista finaalia, sillä voittaja ratkaistiin neljän joukkueen loppusarjassa. Sarjan voitot menivät kuitenkin niin, että Brasilian ja Uruguayn ottelu (Uruguay voitti 2–1) oli ratkaiseva.
↑  Lisäksi kilpailun avausottelut pelataan Argentiinassa, Paraguayssa ja Uruguayssa.
Mitalitaulukko

Brasilian mestarijoukkue 1970
Saksan mestarijoukkue 2014
Italian mestarijoukkue 1982
| Nro | Maa | Mestaruus | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Brasilia | 5 | 2 | 2 |
| 2 |  Saksa | 4 | 4 | 4 |
| 3 |  Italia | 4 | 2 | 1 |
| 4 |  Argentiina | 3 | 3 | 0 |
| 5 |  Ranska | 2 | 2 | 2 |
| 6 |  Uruguay | 2 | 0 | 0 |
| 7 |  Englanti | 1 | 0 | 0 |
| 7 |  Espanja | 1 | 0 | 0 |
| 9 |  Alankomaat | 0 | 3 | 1 |
| 10 |  Tšekkoslovakia | 0 | 2 | 0 |
| 10 |  Unkari | 0 | 2 | 0 |
| 12 |  Kroatia | 0 | 1 | 2 |
| 12 |  Ruotsi | 0 | 1 | 2 |
| 14 |  Puola | 0 | 0 | 2 |
| 15 |  Chile | 0 | 0 | 1 |
| 15 |  Itävalta | 0 | 0 | 1 |
| 15 |  Portugali | 0 | 0 | 1 |
| 15 |  Turkki | 0 | 0 | 1 |
| 15 |  Yhdysvallat | 0 | 0 | 1 |
| 15 |  Belgia | 0 | 0 | 1 |
Parhaat maalintekijät kautta aikojen

Miroslav Klose – 16
Ronaldo – 15
Gerd Müller – 14
Just Fontaine – 13
Lionel Messi – 13
Pelé – 12
Kylian Mbappé – 12
Sándor Kocsis – 11
Jürgen Klinsmann – 11
Helmut Rahn – 10
Teófilo Cubillas – 10
Grzegorz Lato – 10
Gary Lineker – 10
Gabriel Batistuta – 10
Thomas Müller – 10