stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Alamein
Palvelus

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Alamein (D17)
Alamein liitettiin 1946 Kotilaivaston 4. hävittäjälaivueeseen. Se saattoi sisaraluksensa HMS Barrosan kanssa lentotukialus HMS Vengeancea harjoiteltaessa Britteinsaarten vesillä ja pohjoisilla merialueilla, mutta alus ei osallistunut Pohjois-Irlantiin tehtyihin laivastovierailuihin. Alus osallistui 1950 Kotilaivaston kevätpurjehdukseen, jonka aikana osaston alukset kävivät Välimerellä vieraillen muun muassa Italiassa sekä osallistuen erilaisiin harjoituksiin. Alus poistettiin vielä saman vuoden lopulla palveluksesta ja siirrettiin reserviin.
Toukokuussa 1956 alus oli jälleen 4. hävittäjälaivueessa, jossa se korvasi sisaraluksensa HMS Aisnen. Alus kuului laivueen mukana Koti- ja Välimeren laivastoihin osallistuen muun muassa Suezin kriisiin. Aluksella syttyi tulipalo 5. marraskuuta 1958 sen ollessa Chathamin telakalla. Palon syyksi paljastui väärinkytketty radiolaitteisto messissä, mikä levisi operaatiokeskukseen. Palon sammuttamiseen osallistui Alameinin oman palokunnan lisäksi lähellä ankkurissa olleen HMS Corunnan sekä Chatham & Gillingamin palokunnat.
Alus poistettiin palveluksesta 1959 siirrettynä reserviin. Se romutettiin 1964 Blythissä Northumberlandissa.
Käännös suomeksi
Harold Adamson

| Harold Adamson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. joulukuuta 1906
Kuollut: 17. elokuuta 1980 (73 vuotta)
Ammatti:  Sanoittaja
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Harold Adamson (10. joulukuuta 1906 Jersey City – 17. elokuuta 1980 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin sanoittaja.
Adamson syntyi Jersey Cityn Greenville-kaupunginosassa ja varttui New Yorkissa. Hän opiskeli Kansasin yliopistossa ja Harvardin yliopistossa. Hän halusi alun perin näyttelijäksi, mutta hänen vuoden 1930 musikaaliin Smiles kirjoittamansa sanoituksen ”Time on My Hands” (säv. Vincent Youmans, san. Adamson ja Mack Gordon) suosio sai hänet ryhtymään musiikkiuralle.
Adamson kirjoitti musiikkia teatterimusikaaleihin New Yorkissa ja vuonna 1933 muutti Hollywoodiin, jossa sanoitti musiikkia MGM-yhtiön elokuviin. Hänen menestyneimpiin elokuvakappaleisiinsa kuuluvat Burton Lanen sanoittama ”Everything I Have Is Yours” elokuvasta Suurkaupungin tytär (1933), ”You’re a Sweetheart” elokuvasta Top of the Town (1937) ja ”This Is a Lovely Way to Spend an Evening” elokuvasta Sano se sävelin (1943). Hän teki uransa aikana yhteistyötä muun muassa Burton Lanen, J. Fred Cootsin, Walter Donaldsonin ja Jimmy McHugh’n kanssa.
Toisen maailmansodan aikana Adamson kirjoitti isänmaallisia lauluja ja sai kappaleista ”Coming in on a Wing and a Prayer” ja ”Buy a Bond” tunnustuksen Yhdysvaltojen sotaministeriöltä. Hän oli sanoittamillaan kappaleilla viidesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Vuonna 1972 hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen.
Adamson kuoli 17. elokuuta 1980 Beverly Hillsissä.
Guðbrandur Vigfússon

Gudbrandur Vigfusson
Guðbrandur Vigfússon (1827–1889) oli islantilainen kielentutkija. Hän oli vuodesta 1884 professorina Oxfordin yliopistossa. Hän oli muinaisen pohjoismaisen kirjallisuuden tuntija ja julkaisi useita vanhoja käsikirjoituksia. Hänen tärkeimpiä teoksiaan ovat Um tímatal í íslendinga sögum í fornöld, An Icelandic-English dictionary, Sturlunga saga I ja II sekä Corpus poeticum boreale.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guðbrandur Vigfússon Wikimedia Commonsissa
Harold Ashby

Harold Ashby (21. maaliskuuta 1925 – 23. kesäkuuta 2003) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti. Hän tuli tunnetuimmaksi Duke Ellingtonin yhtyeen jäsenenä, mutta työskenteli myös kokoonpanon ulkopuolella.
Ashby kärsi toukokuussa 2003 sydäninfarktin New Yorkissa. Hän ei toipunut koskaan ja  kuoli 23. kesäkuuta ollessaan 78 vuoden ikäinen.
Duke Ellington
| --- | --- |
Albumit:  ...And His Mother Called Him Bill
Kappaleet:   ”Blood Count”  ”Caravan”  ”Chelsea Bridge”  ”In a Sentimental Mood”  ”It Don’t Mean a Thing (If It Ain’t Got That Swing)”  ”Lush Life”  ”Mood Indigo”  ”Prelude to a Kiss”  ”Perdido”  ”Satin Doll”  ”Solitude”  ”Something to Live For”  ”Take the ’A’ Train”  ”Things Ain’t What They Used to Be” 
Soittajat:   Harold Ashby  Louie Bellson  Jimmy Blanton  Mercer Ellington  Otto Hardwick  Al Hibbler  Johnny Hodges  Herb Jeffries  Oscar Pettiford  Billy Strayhorn  Billy Taylor  Clark Terry  Juan Tizol  Ben Webster
Hafez Ibrahim

| Hafiz Ibrahim |
| --- | --- |
 Hafiz Ibrahim
Henkilötiedot
Syntynyt: 1871 Dairut, Egypti
Kuollut: 1932 (60–61 vuotta) Kairo, Egypti
Kansalaisuus:  Egypti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: egypti
Tuotannon kieli: egypti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hafiz Ibrahim (1871 Dairut, Egypti – 1932 Kairo, Egypti) oli egyptiläinen runoilija ja sotilas. Hänen runonsa ovat uusklassisia ja usein sepitetty julkisiin tilaisuuksiin. Niistä parhaita ovat muistorunot.
Suomennettu runo

Egyptiläisten naisten mielenosoitus, suom. Jussi Aro, julkaisussa Kulttuurivihkot 1980 ; nro 8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hafez Ibrahim Wikimedia Commonsissa
HMS Alaric

| HMS Alaric |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cammell Laird, Birkenhead
Kölinlasku:  31. toukokuuta 1945
Laskettu vesille:  18. toukokuuta 1946
Palveluskäyttöön:  11. joulukuuta 1946
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 24. kesäkuuta 1971
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 360 t (pinnalla) 1 590 t (sukelluksissa)
Pituus:  89,46
Leveys:  6,81 m
Syväys:  5,51 m
Koneteho:  2 300 hv (dieselmoottori) 1 250 hv (sähkömoottori)
Nopeus:  18,5 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  61
Aseistus
Aseistus:  1 x QF 4"/L40 Mk XXII -tykki 3 x .303 konekivääriä 1 x Oerlikon 20 mm 10 x 21" (533 mm) torpedoputkea 26 x miinaa
HMS Alaric (viirinumero P441) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amphion-luokan sukellusvene toisen maailmansodan jälkeen.
Valmistus

Alus tilattiin Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 31. toukokuuta 1945. Alus laskettiin vesille 18. toukokuuta 1946 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 11. joulukuuta.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 24. kesäkuuta 1971 ja romutettiin heinäkuussa Inverkeithingissä.
Gnuplot

| gnuplot |
| --- | --- |
 gnuplotilla piirretty ellipsoidi svg-tiedostomuodossa
Kehityshistoria
Vakaa versio:  6.0.1 (29. toukokuuta 2024)
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  Kuvaajien plottaus
Alusta:  alustariippumaton (Windows, Linux, OS X)
Lisenssi:  Vapaasti jaettavissa, ilmainen 
Aiheesta muualla
www.gnuplot.info
gnuplot on komentoriviohjelma 2- ja 3-ulotteisten kuvaajien luomiseen funktioista tai annetuista pisteistä. Gnuplot toimii useimmissa käyttöjärjestelmissä, kuten Linuxissa, Windowsissa ja OS X:ssä. Ohjelmiston kehityksen aloittivat Thomas Williams ja Colin Kelley vuonna 1986. Myöhemmin kehittäjiä on tullut lisää.
gnuplot osaa tulostaa kuvaajia monissa tiedostomuodoissa (PNG, EPS, SVG jne.). Lisäksi gnuplotilla voidaan tuottaa Latex-kuvauskieltä. Tällöin se tulostaa kuvaajan tex-tyyppisenä tiedostona, jonka voi yhdistää suoraan LaTeX-dokumenttiin.
Nimen alkuosasta huolimatta gnuplotia ei ole nimetty GNUn mukaan, minkä takia gnuplot alkaa tavanomaisesta erisnimen kirjoitustavasta poiketen pienellä g-kirjaimella. gnuplotin kopiosuoja sallii sen, että käyttäjä voi kopioida ohjelmistoa ilmaiseksi ja muokata lähdekoodia. Muokattua koodia saa kuitenkin jakaa vain patchina.
Aiheesta muualla

Linux.fi-wikin gnuplot-opas
GNUPLOT – not so Frequently Asked Questions (Arkistoitu – Internet Archive)
IBM – Visualize your data with gnuplot
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Haapamäen helluntaiseurakunta

| Haapamäen helluntaiseurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  Suomen Helluntaikirkko
Perustettu:  1938
Pastori:  Kai Kangas
Pääkirkko:  Ritokankaankuja 3 42800 Haapamäki
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haapamäen helluntaiseurakunta eli Haapamäen Saalem on vuonna 1938 perustettu keuruulainen helluntaiseurakunta. Seurakunta kuuluu Suomen Helluntaikirkko-kirkkokuntaan. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Keuruun Haapamäellä Ritokankaankujalla. Seurakunnan pastori on Kai Kangas.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten lisäksi rukouskokoukset, osallistuminen järjestäjänä kesätapahtumiin, lapsi- ja nuorisotyö, katulähetystyö yhteistyössä paikallisen ev.lut. seurakunnan kanssa sekä lähetystyö Karjalassa, Virossa ja Afrikassa. Seurakunta tarjoaa myös harjoittelupaikkoja Iso Kirja-raamattuopiston opiskelijoille.
Haapamäen kyllästämö

Haapamäen kyllästämön vaihde
Haapamäen kyllästämö (lyh. Hmk, km 304+940) oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosuudella Haapamäki–Seinäjoki. Kyseessä oli linjavaihde, jolta erkanee raide NRC Group Finland Oy:n kyllästämölle, joka on aloittanut toimintansa vuonna 1956 VR:n kyllästämönä. Kyllästämölle on liikennöity vaihtotyönä läheiseltä Haapamäen asemalta.
Kyllästämön linjavaihde lakkautettiin rautatieliikennepaikkana 13. lokakuuta 2021. Erkanemisvaihde poistettiin 10. lokakuuta 2021.
HMS Wrangler

HMS Wrangler on ollut kuuden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Wrangler (1797), 12-tykkinen tykkivene
HMS Wrangler (1805), 12-tykkinen tykkipriki
HMS Wrangler (1854), Arrow-luokan puinen tykkivene
HMS Wrangler (1880), Banterer-luokan tykkivene
HMS Wrangler (R48), W-luokan hävittäjä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Wrangler”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Gategroup

| Gategroup |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
ISIN:  CH0100185955
Perustettu:  1992
Toimitusjohtaja:  Christoph Schmitz
Puheenjohtaja:  Timo Vättö
Kotipaikka:  Glattbrugg, Sveitsi
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  ruokapalvelut
Liikevaihto:   2,1 mrd. CHF (2021)
Liikevoitto:   −0,31 mrd. CHF (2021)
Henkilöstö:  yli 35 000 (2021)
Kotisivu:  www.gategroup.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gategroup on sveitsiläinen ruokapalveluyhtiö. Se on maailman suurin lentoyhtiöille catering-palveluita tarjoava yritys. Vuonna 2016 sen markkinaosuus kaikista lentoyhtiöiden catering-palveluista oli 24 prosenttia. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Glattbruggissa, Sveitsissä. Sillä on toimipisteitä yli 60 maassa kuudessa maanosassa. Yhtiön palveluksessa oli vuonna 2021 yli 35 000 työntekijää.
Historia

Gategroup muodostettiin vuonna 1992 Swissairin catering-osastosta nimellä Gate Gourmet. Vuonna 1994 se hankki SAS Service Partnersin, jolloin siitä tuli maailman kolmanneksi suurin lentoyhtiöiden catering-yhtiö. 1990-luvun loppuvuosina se hankki omistukseensa useita yrityksiä, muun muassa Dobbs International Servicesin. Swissairin mentyä konkurssiin Gate Gourmet siirtyi pois Swissair Groupin omistuksesta vuonna 2002. Gategroup perustettiin Gate Gourmet’n ja yhtiön muiden brändien emoyhtiöksi vuonna 2008. Se listattiin Sveitsin pörssiin vuonna 2009. Vuonna 2017 se hankki Air Francelta Servair-yhtiön. Gategroup poistui Sveitsin pörssistä huhtikuussa 2017.
Brändit ja toiminta

Gategroupin toiminta jakautuu neljän pääbrändin alle: Gate Gourmet, Servair, Gateretail ja deSter. Catering-toiminnassa käytettäviä brändejä ovat Gate Gourmet ja Servair. Gate Gourmet tuottaa lentokoneruokaa sekä lounge-tilojen ruokapalveluita yli 200 lentoasemalla. Servair on Ranskan ja Afrikan suurin catering-yhtiö ja tarjoaa myös lentokonesiivousta. Gateretail tuottaa ruoan, juoman ja matkatuotteiden myyntipalveluita yli 20 lentoyhtiön lennoilla. deSter valmistaa ruokapakkauksia ja ruokailuvälineitä ruokapalveluyhtiöiden käyttöön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gategroup Wikimedia Commonsissa
Gategroupin kotisivut (englanniksi)
Gate Gourmet’n korkeakuormainauto lastaamassa ruokaa Air Berlinin lentokoneeseen Erfurtissa vuonna 2011.
6. divisioona (talvisota)

Divisioonan joukot kohtasiva tulikasteessaan puna-armeijan hyökkäysvaunuja II Armeijakunnan suuren vastahyökkäyksen aikana 23. joulukuuta. Kuvassa T-26 Kollaanjoella.
6. divisioona oli suoraan Päämajan alaisuuteen YH:n alkaessa 14. lokakuuta 1939 Satakunta-Hämeen sotilasläänissä perustettu yhtymä.
1. tammikuuta 1940 divisioona ja kaikki sen alayksiköt nimettiin/numeroitiin uudelleen. Divisioonan uudeksi numeroksi tuli 3. divisioona. Tässä artikkelissa kuvataan divisioonan sotatoimia ja historiaa kokonaisuutena uudelleennumeroinnista huolimatta.
Varustaminen

6. divisioona pyrittiin varustamaan divisioonan määrävahvuuksien mukaan, mutta määrävahvuuksiin ei Puolustusvoimien kalustopulan vuoksi päästy.
Yksiköt

Divisioonaan kuuluivat mm. seuraavat yksiköt. Divisioona numeroitiin uudelleen puna-armeijan tiedustelun hämäämiseksi tammikuun 1940 alussa (uudet numerot suluissa).
Jalkaväkirykmentti 18 (JR 8)
Jalkaväkirykmentti 17 (JR 7)
Jalkaväkirykmentti 16, siirtyi joulukuun alussa Ryhmä Talvelan alaisuuteen. Tilalle Jalkaväkirykmentti 22 (JR 9)
Kenttätykistörykmentti 6 (KTR 3), jonka toinen patteristo (II/KTR 16) alistettiin Os. Hanell:lle Turkuun.
Kevyt osasto 6 (KevOs 3)
12. pioneerikomppania (6. PionK)
11. pioneerikomppania (5. PionK)
6. viestikomppania (3. VK)
6. linjanrakennuskomppania (3. LRakK)
Komentajat

Eversti Paavo Paalu 2. maaliskuuta 1940 asti
Eversti Auno Antero Kaila 2. maaliskuuta 1940 alkaen
Keskittäminen

6. divisioona keskitettiin 37 junalla ylipäällikön reserviksi Luumäki-Taavetti alueelle. Divisioona sai 21. lokakuuta 1939 ohjeen aloittaa suunnittelu ja kenttävarustustyöt osalla voimistaan Saimaan–Kivijärven ja Tirvanjärven alueella (Mankinvirran linja). Linnoitustöihin joutui samoin reservinä Utissa ollut divisioonalle 21. lokakuuta 1939 alistettu Polkupyöräpataljoona 6. Divisioona alistettiin II armeijakunnalle 19. joulukuuta 1939 armeijakunnan vastahyökkäyksen toteuttamista varten.
Puna-armeijan tavoitteet ja joukot Karjalan kannaksella talvisodassa

Puna-armeijan Karjalankannaksella toimineiden joukkojen tavoitteena oli talvisodan aikana lyödä Suomen puolustusvoimat taistelualueellaan. Hyökkäyksen painopisteeksi oli määrätty Viipurin ja Leningradin välisen rautatien suunta.
Talvisodan alkaessa Karjalankannaksella hyökkäsi Suomen alueelle Neuvostoliiton 7. armeija, jota komensi sodan alussa 2. luokan armeijankomentaja Vsevolod Fjodorovitš Jakovlev, joka joutui väistymään kuitenkin jo 9. joulukuuta, jolloin armeijan komentajuuden sai 2. luokan armeijankomentaja Kirill Afanasjevitš Meretskov. 7. armeijaan kuului sodan alkaessa yhteensä yhdeksän divisioonaa ja panssariarmeijakunta. Alueelle oli siis ilmeisesti keskitetty lähes 200 000 miestä, noin 1 500 panssaroitua ajoneuvoa sekä noin 900 tykkiä ja kranaatinheitintä.
Joulukuun 1939 aikana Neuvostoliiton pääsotaneuvosto totesi Puna-armeijan kärsineen merkittäviä tappiota ja epäonnistuneen Suomen valtaamisessa lyhyessä ajassa (kuten ennakkoon oli arveltu). Pääsotaneuvosto arvioi tehdyiltä suunnitelmilta puuttuneen todellisuuspohjan ja totesi suomalaisten puolustuskykyä aliarvioidun merkittävästi. Tästä syystä pääsotaneuvosto päätti perustaa Suomea vastaan uuden, Luoteisen rintaman, jolle annettiin käytettäväksi merkittävä määrä uusia joukkoja. Helmikuussa 1940 Kannaksella hyökkäsi lisäkeskitysten jälkeen noin 600 000 miestä, 1 200–1 400 panssaroitua ajoneuvoa, joita tuki lähes 4 000 tykkiä ja kranaatinheitintä. Kaikkiaan alueella laskettiin toimivan noin 25 divisioonaa.
Puna-armeijan joukkojen johtoa vaihdettiin Luoteisen rintaman perustamisen yhteydessä. Rintaman komentajaksi nimitettiin 1. luokan armeijakomentaja Semjon Timošenko. Samassa yhteydessä Karjalankannaksella toimivat neuvostojoukot jaettiin kahteen armeijaan joukkojen suuren määrän vuoksi. 7. armeija jatkoi länsi-Kannaksen alueella uuden komentajansa (2. luokan armeijakomentaja) Kirill Meretskovin johtamana ja itä-Kannaksen alueelle perustettiin uusi 7. armeijan Oikea Ryhmä, jonka komentajaksi tuli suomalaissyntyinen armeijakunnankomentaja Vladimir D. Grendahl (aik. Wladimir Gröndahl). Uuteen Ryhmään kuuluivat 49. ja 150. jalkaväkidivisioona. Myöhemmin 26. joulukuuta 1939 Ryhmästä muodostettiin Stavkan (Pääsotaneuvosto) antamalla käskyllä numero 0691 uusi Neuvostoliiton 13. armeija, jonka komennossa oli nyt 2. luokan armeijakomentajan arvoon ylennetty Grendahl. 13. armeija käsitti 4., 49., 150. ja 142. jalkaväkidivisioonan, 116. haupitsirykmentin, 311. kanuunarykmentin, 39. erillisen panssariprikaatin ja 204. panssaripataljoonan.
Rauha 13. maaliskuuta 1940

Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
6. divisioona vetäytyi muiden II armeijakunnan joukkojen kanssa uudelle valtakunnanrajalle tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti 15. maaliskuuta klo 10 ja 19. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin mm. maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Katso myös: Talvisodan puolustusvoimien kotiuttaminen
Tappiot

6. divisioona (uudelleen numeroituna 3. divisioona) kärsi talvisodan aikana noin 845 kaatuneen, noin 250 kadonneen ja 2 320 haavoittuneen tappiot. Kokonaistappioiksi muodostui siis noin 3 415 miestä.
Neuvostoliiton 7. armeijan joukkoja etenemässä Karjalankannaksella joulukuun 1939 alussa.
Divisioonan hyökkäysalue oli Summan ja Kuolemajärven välisellä alueella. Hyökkäysalue oli leveydeltään hieman vajaa 8 kilometriä.
Divisioonan otettua rintamavastuun Summan alueella oli sen alueella betonista rakennettuja kestolaiteita. Kuva esittää todennäköisesti Sk.(Summankylä) 10 - korsun sisätiloja.
Neuvostotykistön tulen kiihtyessä tammikuun puolivälistä alkoivat asemat entisestään murentua ja menettää taisteluarvoaan. Kuva Taipaleesta, mutta antaa kuvan pitkäaikaisen tykistötulen vaikutuksista puolustusasemaan.
Lähitorjuntamiehet eivät enää päässeet riittävän lähelle hyökkäysvaunuja vastustajan jalkaväen vuoksi. Kuvassa ehkä kuuluisin panssarien lähitorjunta-ase, polttopullo eli Molotovin cocktail.
Divisioonan tykistön pääkalustona oli 76 K 02. Kuvassa mainittu tykki kuvattuna Viipurin Monreposin puistossa.
Gauselin kuningattaren hautaus

| Gauselin kuningattaren hauta> Gauseldronningens grav.Sijainti |
| --- | --- |
 Gauselin kuningattaren hauta
Koordinaatit:  58°53′59.7″N, 5°43′47.6″E
Valtio:  Norja
Historia
Tyyppi:  hauta
Huippukausi:  viikinkiaika
Kaupunki:  Stavanger
Merkitys:  Norjan toiseksi näyttävin viikinkihautaus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gauselin kuningattaren hautaus (norj. Gauseldronningen) sijaitsi Gauselin kaupunginosassa Stavangerissa, Rogalandissa Norjassa. Se löytyi 1883 ja tuli Norjassa tunnetuksi rikkaan hautamateriaalinsa ja naispuolisen vainajansa korkean yhteiskunnallisen statuksen vuoksi. Haudan viimeiset rippeet tutkittiin vuonna 1997, kun alueelle kaavoitettiin asuinalue. Naisen hautaus on osa suurempaa Gauselin suurtilan löytökompleksia  ja haudan löytöihin voi tutustua Bergenin museon näyttelyssä. Hautaus on arvioitu tapahtuneen noin 850 jaa..
Löytö- ja tutkimushistoria

Syksyllä 1883 löysi Samuel Gausel hautakummusta viikinkiaikaisen haudan. Poistaessaan kiviä ja maata kummusta paljastui kivinen kehys, joka oli peitetty kolmella kivilaatalla. Tonkiessaan hautaa, hän löysi monia esineitä. Hän vei ne paikalliselle sepälle, joka myi ne Bergenin museolle 70 kruunusta. Museon henkilökunta lähettivät Gauselille kirjeen, jossa he pyysivät hänen kaivamaan esille loputkin hautaan jääneet esineet ja niin hän lähetti museolle muutaman esineen lisää. Myöhemmin osattiin arvioida löydön merkittävyys: hautaus oli eräs hienoimpia viikinkiaikaisia naistenhautoja, mitä on löydetty. Vain Oseberglaivassa olleiden naisten hauta-antimet olivat tyylikkäämpiä ja rikkaampia kuin tämän haudan löydöt.  Puhumattakaan Osebergan laivasta, joka on suuri ja hienosti koristeltu.
Hautapaikka paikallistettiin vuoden 1997 inventoinnissa ja kaivaus suoritettiin loppuun. Hautausmateriaalia ei ollut enää jäljellä lukuun ottamatta eräitä lasinpaloja ja pieniä nauloja. Hautaa ympäröinyt kivetys oli jätetty paikalleen ja se otettiin nyt talteen.
Hautalöydöt

Esineitä on saatu talteen lähes 40. Naisen luurankoa ei ole säilynyt, mutta esineistön perusteella on päätelty vainajan olleen nainen. Tulkintaan on päädytty erityisesti kalliiden ja koristeellisten korujen vuoksi sekä aseiden totaalisen puuttumisen takia.
Hautalöydöt > Korut

Haudasta löydettiin kaksi suurta, ovaalin muotoista, niin sanotut kupusolkea, joilla kiinnitettiin vaatteiden olkaimet tai viitta muuhun vaatetukseen. Solkien alla olivat neulat, jotka työnnettiin molempien kankaisen syiden välistä ja ne lukittiin soljen lukolla. Solkien valmistuksessa oli käytetty hopeaa ja pronssia. Soljen kupu oli kaksikerroksinen, sillä päällimmäisen ja reiällisen pronssisen kuvun alla kimalteli hopeinen kuvun koristeet. Soljet lienevät norjalaista perua. Kaula-aukkoa sitoi suuri vaakasuoran kiinnitetty rintasolki. Käsissä olevien hopeisten rannerenkaiden valmistus oli ollut taitavaa ja niitä pidetään aikakautensa hienoimpina. Ne kiersivät ranteet kaksi ja puoli kierrosta. Korut vaikuttavat olevan norjaisten omaa tuotantoa. Sormus oli valmistettu pohjoisenglantilaisesta mustasta gagaatista pyöreän toruksen muotoiseksi. Haudasta löytyi vielä viisi helmeä, jotka oli valmistettu mosaiikkimenetelmällä, yksi lasihelmi ja yksi kivihelmi.
Hautalöydöt > Muuta esineistöä

Naisen viereen oli laskettu kolme irlantilaista juomasarvea, joista oli juotu aterioilla olutta ja simaa. Hautaan oli ilmeisesti laskettu puukirstu, johon oli kerätty orgaanisesta materiaalista valmistettua esineistöä. Kirstun puuosat ja sisältö olivat lahonneet olemattomiin, mutta kirstun naulat ja vahvistuspannat olivat jäljellä. Niistä pääteltiin kirstun olleen ryöstösaalista jostakin irlantilaisesta luostarista tai kirkosta. Hautaan oli pantu irlantilainen pronssinen ripustettava pata, jolla ilmeisesti lämmitettiin keittoa. Toisen tulkinnan mukaan pataa käytettiin lamppuna hautausrituaalin aikana. Samaan aihepiiriin liittyivät paistinpannu, paistivarras ja kaksi puukkoa. Kirstun sisältä löytyi kaksi D-kirjaimen muotoista koristelevyä, joissa oli käärmekoristeluja ja spiraaliympyröitä. Ranskasta Pariisista Saint-Germainin arkeologisesta museossa (ransk. Musée d'archéologie nationale) on näytteillä kaksi näiden kanssa identtistä koristelevyä ja arvellaankin, että ne on revitty irti samasta reliikkikirstusta. Osaset ovat sitten kulkeutuneet eri osiin Eurooppaa, josta ne ovat sittemmin huomattu.
Kupusolkiin nähden toisessa päässä hautaa, eli vainajan jalkopäässä, olivat suitsien kuolaimet ja nahkaremmien koristeet. Nahkaiset hihnat puuttuivat, mutta hevosen pääkallon jäänteet löytyivät vielä hautaa tongittaessa. Suitset olivat irlantilaista käsityötä ja metalliset koristeet oli valmistettu pronssista. Hevosen pään joutuminen hautaan naisen jalkojen päälle liittynee uhraukseen tai hautavarustukseen, jolla haluttiin antaa naiselle tuonelaan mukaan ratsastuskuntoinen hevonen. Haudan pienen koon vuoksi hevonen tapettiin ja vain pää laskettiin hautaan mukaan.
Haudasta löytyi myös metalliesineitä, joiden pinnassa oli polttamisesta syntynyttä patinaa. Naisen hauta oli ruumishauta, joten palaneiden esineiden on täytynyt kuulua aiemmalle samalla paikalla toimitetulle polttohautaukselle.