stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tim Johnson

Tim Johnson
Timothy Peter "Tim" Johnson (28. joulukuuta 1946 – 8. lokakuuta 2024) oli yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän edusti Etelä-Dakotaa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1987–1997 ja senaatissa 7. tammikuuta 1997 alkaen.
Johnson syntyi Cantonissa, Etelä-Dakotassa Ruth Jorinda Ljostveitin ja Vandel Charles Johnsonin pojaksi. Hän kasvoi Vermillionissa ja valmistui Etelä-Dakotan yliopistosta, minkä lisäksi hän suoritti täydentäviä opintoja Michiganin osavaltionyliopistossa.
Johnson istui vuosina 1979–1982 Etelä-Dakotan edustajainhuoneessa ja vuosina 1983–1986 Etelä-Dakotan senaatissa. Hänellä oli sosiaalityöntekijävaimo Barbara ja kolme lasta.
Johnson kärsi vakavista terveysongelmista. Hän toipui vuonna 2004 eturauhassyövästä. 13. joulukuuta 2006 hänen aivoissaan kehittyi kesken radiohaastattelun vuoto synnynnäisen arteriovenoosin malformaation johdosta. Leikkaus onnistui, ja Johnson teki paluuta arkirutiineihin. Hän sai kuntoutuksena muun muassa liikunta- ja puheterapiaa.
Maaliskuussa 2013 Johnson ilmoitti, ettei asetu ehdolle enää vuoden 2014 senaatinvaaleissa.
Rejmyre

| Rejmyre |
| --- | --- |

 Rejmyre
 Koordinaatit: 58°49′47″N, 15°55′46″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Itä-Götanmaan lääni
Maakunta:  Itä-Götanmaa
Kunta:  Finspång
Väkiluku (2021):  884
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rejmyre on taajama Finspångin kunnassa Itä-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 884 asukasta vuonna 2021.
Kuvia

Reijmyren lasitehdas
Rejmyren kirkko
Tunnettuja henkilöitä

Ellen Wester (1873–1930), kirjailija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rejmyre Wikimedia Commonsissa
Judo kesäolympialaisissa 2020 – naisten 63 kg

Naisten 63 kg painoluokka judossa Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan Nippon Budōkanilla 27. heinäkuuta. Kilpailuun osallistuu vähintään 19 judokaa.
Karsinnat

Jokaiseen painoluokkaan valitaan suoraan 18 parasta urheilijaa Kansainvälisen judoliiton rankingin perusteella. Ranking-pisteet tarkastellaan 28. kesäkuuta 2021. Yhdestä maasta voi osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Isäntämaa Japani saa näiden lisäksi vähintään yhden judokan jokaiseen painoluokkaan. Näiden lisäksi olympialaisiin valitaan 100 urheilijaa rankinglistojen perusteella. Näistä sadasta paikasta Afrikka saa 24 paikkaa (12 naisille ja miehille), Eurooppa 25 (13 miehille ja 12 naisille), Aasia 20 (kymmenen kummallekin sukupuolelle), Oseania 10 (viisi naisille ja miehille) ja Amerikka 21 paikkaa (10 miehille ja 11 naisille). Myös maanosien paikat pitää jakaa siten, että yhdestä maasta saa tulla yksi judoka yhteen painoluokkaan. Jos maanosasta ei saada täytettyä näin paikkoja, täytetään paikat maailmanlaajuisten rankingien perusteella. Näiden lisäksi eri painoluokkiin kutsutaan yhteensä 20 judokaa.
| Karsintatapa | Paikat | Judokat |
| --- | --- | --- |
| Isäntämaa | 1 |  Miku Tashiro (JPN) |
| IJF Ranking | 18 |  Clarisse Agbegnenou (FRA)  Tina Trstenjak (SLO)  Catherine Beauchemin-Pinard (CAN)  Ketleyn Quadros (BRA)  Martyna Trajdos (GER)  Maylín del Toro Carvajal (CUB)  Juul Franssen (NED)  Anriquelis Barrios (VEN)  Daria Davydova (RUS)  Yang Junxia (CHN)  Magdalena Krssakova (AUT)  Lucy Renshall (GBR)  Katharina Haecker (AUS)  Gankhaich Bold (MGL)  Agata Ozdoba-Błach (POL)  Szofi Özbas (HUN)  Gili Sharir (ISR)  Maria Centracchio (ITA) |
| Aasian lisäpaikat |  |  Han Hee-ju (KOR)  Kiyomi Watanabe (PHI)  Farangiz Khojieva (UZB) |
| Afrikan lisäpaikat |  |  Damiella Nomenjanahary (MAD)  Sandrine Billiet (CPV) |
| Amerikan lisäpaikat |  |  Prisca Awiti Alcaraz (MEX)  Estefania Garcia (ECU) |
| Euroopan lisäpaikat |  |  Anja Obradović (SRB)  Cristina Cabaña Perez (ESP)  Lærke Olsen (DEN) |
Oseanian lisäpaikat: 
| Kutsupaikat |  |  Muna Dahouk (EOR)  Cergia David (HON)  Chu Myat Noe Wai (MYA) |
Gunborg Hancock

| Gunborg Hancock> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1912 Helsinki
Kuollut: 16. lokakuuta 2024 (112 vuotta)
Vanhemmat:  Georg Westling
Sukulaiset:  Georg Londén (appiukko)
Gunborg Marita Hancock (o.s. Westling; 20. huhtikuuta 1912 Helsinki  – 16. lokakuuta 2024) oli pitkäikäinen suomenruotsalainen. Hancock syntyi Helsingissä, missä hän valmistui litografiksi Ateneumin taidekoulussa. Hän oli Pohjoismaiden vanhin henkilö.
Therma

Therma (m.kreik. Θέρμα), Therme (m.kreik. Θέρμη, Thermē) tai Thérma (kreik. Θέρμα) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Antiikki

Therma, kaupunki Ikaroksen (nyk. Ikaría) saarella
Therme eli Therma, kaupunki Mygdoniassa
Nykyaika

Thérma, kylä Ikarían saarella Pohjois-Egean saarten alueella
Thermópetra eli Thérma, saari Kykladien saariryhmässä lähellä Kímolosta
Väisälän palkinto

Väisälän palkinto on vuonna 2000 perustettu Vilho, Yrjö ja Kalle Väisälän rahaston jakama palkinto. 15 000 euron arvoinen palkinto jaetaan 1–3 ansioituneelle, työuransa aktiivivaiheessa olevalle tutkijalle, joka edustaa rahaston tukemia matemaattis-luonnontieteellisiä aloja.
Väisälän rahasto ja sen myöntämät apurahat

Väisälän rahasto syntyi, kun Vilho Väisälä lahjoitti vuonna 1963 Suomalaiselle Tiedeakatemialle 3 000 kappaletta perustamansa Vaisala Oy:n osakkeita. Ensimmäiset neljä 6 000 markan suuruista apurahaa jaettiin vuonna 1964. 2020-luvulla apurahoja on jettu vuosittain jo noin 1,5 miljoonaa euroa ja noin sadalle hakijalle. Vuonna 2016 rahasto osallistui ensimmäistä kertaa säätiöiden post doc -pooliin, jonka kautta tuetaan tohtoritason tutkijoiden työskentelyä ulkomailla.
Apurahoja myönnetään tohtorivaiheen opintoihin enintään vuodeksi kerrallaan sekä tutkijoille lyhytaikaisiin tutkimusvierailuihin ulkomaisissa yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa.
Palkinnonsaajat

2000: professori Erkki Somersalo (matematiikka), professori Jari Turunen (fysiikka) ja professori Markku Lehtinen (geofysiikka)
2001: professori Pekka Koskela (matematiikka) ja professori Erkki Thuneberg (fysiikka)
2002: professori Tero Kilpeläinen (matematiikka) ja professori Keijo Hämäläinen (fysiikka)
2003: professori Jari Taskinen (matematiikka), professori Päivi Törmä (fysiikka) ja professori Timo Vesala (meteorologia)
2004: professori Matti Lassas (matematiikka) ja professori Martti Kauranen (fysiikka)
2005: professori Juha Kinnunen (matematiikka) ja professori Kalle-Antti Suominen (fysiikka)
2006: professori Jarkko Kari (matematiikka) ja professori Kari Rummukainen (fysiikka)
2007: professori Eero Saksman (matematiikka) ja professori Kari J. Eskola (fysiikka)
2008: professori Eero Hyry (matematiikka) ja professori Edwin Kukk (kokeellinen fysiikka)
2009: professori Kaisa Miettinen (matematiikka) ja professori Adam Foster (fysiikka)
2010: professori Peter Hästö (matematiikka) ja professori Janne Ruokolainen (fysiikka)
2011: professori Xiao Zhong (matematiikka) ja professori Mika Valden (fysiikka)
2012: professori Marko Huhtanen (matematiikka) ja professori Sebastiaan van Dijken (fysiikka)
2013: apulaisprofessori Tuomas Hytönen (matematiikka) ja professori Tuukka Petäjä (fysiikka)
2014: professori Mikko Salo (matematiikka) ja professori Paul Greenlees (fysiikka)
2015: professori Risto Korhonen (matematiikka) ja professori Mika Sillanpää (fysiikka)
2016: professori Peter Liljeroth (fysiikka), akatemiatutkija Kaisa Matomäki (matematiikka) ja professori Minna Palmroth (avaruusfysiikka)
2017: professori Camilla Hollanti (matematiikka) ja professori Sabrina Maniscalco (kvanttifysiikka)
2018: professori Tero Heikkilä (teoreettinen fysiikka), professori Jani Lukkarinen (matemaattinen fysiikka) ja professori Otso Ovaskainen (matemaattinen ekologia)
2019: professori Goëry Genty (optiikka) ja professori Tuomo Kuusi (matematiikka)
2020: professori Mikko Möttönen (kvanttifysiikka) ja apulaisprofessori Tuomas Orponen (matematiikka)
2021: professori Emilia Kilpua (plasmafysiikka/avaruusfysiikka) ja apulaisprofessori Christian Webb (matematiinen fysiikka)
2022: apulaisprofessori Vesa Julin (matematiikka) ja apulaisprofessori Katrianne Lehtipalo (aerosolifysiikka)
2023: professori Anu Kankainen (ydinastrofysiikka) ja professori Lauri Oksanen (matematiikka)
Lähde (2000–)
Olli Jokinen
Pelaajaura > Lapsuus ja urheilutausta

Jokinen on kotoisin Kuopion Kelloniemestä ja hän aloitti kiekkoilun KalPan kaupunginosajoukkueessa nimeltään Männistön SaiPa. Joukkueen valmentajana toimi isä Matti. Hän oli ikäluokkansa parhaita koko junioriuransa ajan. Nuorempana Olli oli myös lahjakas jalka- ja lentopallossa.
Pelaajaura > Kiekkouran alkuvaihe

Debyyttinsä miesten tasolla Olli Jokinen teki vain 16-vuotiaana KalPan paidassa kaudella 1995–1996. Samalla kaudella hän voitti A-nuorten SM-hopeaa ja oli joukkueen parhaimpia pelaajia. Kaudeksi 1996–1997 hän siirtyi Helsingin IFK:hon yhdessä veljensä Ville Jokisen kanssa. Olli Jokinen teki tuolla kaudella läpimurtonsa kansalliseen eliittiin, ja Curt Lindström valitsi hänet Suomessa keväällä 1997 pelattuihin jääkiekon MM-kilpailuihin. Olli Jokinen teki Helsingin IFK:lle jääkiekon Suomen mestaruuden kaudella 1997–1998 ratkaisseen voittomaalin rannelaukauksellaan ratkaisevan loppuottelun jatkoajalla.
Pelaajaura > Los Angeles Kings ja New York Islanders (1997–2000)

Los Angeles Kings varasi Jokisen kolmantena vuoden 1997 NHL:n varaustilaisuudessa. Hän pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa jo samana vuonna, kaudella 1997–1998, mutta palasi kahdeksan pelatun ottelun jälkeen SM-liigan HIFK:hon, jossa teki 30 ottelussa 39 pistettä. Kausi 1998–1999 oli hänen ensimmäinen täysi kautensa Pohjois-Amerikassa. Jokinen pelasi yhdeksän ottelua AHL-seura Springfield Falconsissa, mutta muuten pääasiassa Kingsin riveissä. 5. marraskuuta 1998 Jokinen saalisti uransa ensimmäisen pisteen, kun hän sai syöttömerkinnän ottelussa St. Louis Bluesia vastaan. Ensimmäisen maalinsa Jokinen teki viisi päivää myöhemmin Calgary Flamesia vastaan. Jokinen nimettiin marraskuun parhaaksi tulokkaaksi, kun hän teki kahdeksan pistettä 11 ottelussa. Kaikkiaan Jokinen pelasi 66 ottelua, joissa teki 21 pistettä.
Kauden jälkeen Los Angeles myi Jokisen Josh Greenin, Mathieu Bironin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoron kanssa New York Islandersiin vaihdossa Žigmund Pálffyyn ja Bryan Smolinskiin.
Jokinen pelasi kauden 1999–2000 Islandersissa ja teki kauden aikana uransa ensimmäisen rangaistuslaukausmaalin NHL:ssä. Jokinen pelasi kauden aikana kaikki 82 ottelua, joissa teki edellisen kauden tapaan 21 pistettä. Kauden loputtua Islanders myi Jokisen edelleen Roberto Luongon kanssa Florida Panthersiin ja sai vaihdossa Mark Parrishin ja Oleg Kvašan.
Pelaajaura > Florida Panthers (2000–2008)

Entiseksi lupaukseksi nimetyn Jokisen ura lähti uuteen nousuun Florida Panthersissa. Vielä kausina 2001–2001 ja 2001–2002 Jokinen ei kuulunut valmentaja Terry Murrayn suunnitelmiin ja Jokisen tilastot jäivät melko heikoiksi. Jokinen pohti palaavansa jälleen Suomen.
Kausi 2002–2003 oli kuitenkin Jokisen läpimurtokausi. Panthersin päävalmentajaksi tuli Mike Keenan, joka lisäsi Jokisen roolia joukkueessa huomattavasti. Jokinen teki kauden aikana 36 maalia ja 65 pistettä ja pelasi uransa ensimmäisessä NHL:n tähdistöottelussa. Jokinen nimettiin Panthersin kapteeniksi ennen tulevaa kautta 2003–2004. Jokinen oli jälleen joukkueensa tehokkain hyökkääjä tehden 26 maalia ja 58 pistettä. Jokinen sai kaikista NHL:n hyökkääjistä toiseksi eniten jääaikaa kahdella kaudella ennen työsulkua.
NHL:n työsulkukaudella Jokinen pelasi monissa eurooppalaisissa seuroissa kuten EHC Klotenissa, Södertälje SK:ssa ja myös HIFK:ssa.
NHL-kaudella 2005–2006 Jokinen jatkoi Panthersin kapteenina ja pelasi erinomaisen kauden tehden 38 maalia ja syöttäen 51. Hän pelasi 500. pelinsä 19. marraskuuta 2005 ja teki ensimmäisen hattutemppunsa 25. marraskuuta Pittsburgh Penguinsia vastaan.
Kausi 2006–2007 lienee Jokisen uran parhaita. Hän teki 39 maalia, syötti 52 ja teki näin 91 pistettä. Tehotilasto on Jokisen tähän astisen uran paras +18. Seuraavalla kaudella hän putosi 34 maalin ja 71 pisteeseen. 10. helmikuuta 2008 Jokinen oli mukana onnettomuudessa, kun kesken ottelun Jokinen horjahti ja hänen luistimensa osui joukkuetoveri Richard Zedníkia kaulaan. Lääkäreiden nopea toiminta pelasti Zedníkin hengen. Kauden jälkeen Jokinen myytiin Phoenix Coyotesiin.
Jokisen jättäessä Panthersin hän oli seuran historian eniten maaleja, syöttöjä ja pisteitä tehnyt pelaaja.
Pelaajaura > Phoenix Coyotes, Calgary Flames ja New York Rangers (2008–2012)

Jokinen aloitti kauden 2008–2009 Phoenix Coyotesissa, päävalmentajanaan Wayne Gretzky. Marraskuussa 2008 loukkaantuminen jätti Jokisen ulos pelistä ensimmäistä kertaa sitten kauden 2002–2003, mikä katkaisi hänen 397 ottelun putkensa. Coyotes myi Jokisen Calgary Flamesiin maaliskuussa 2009. Calgaryssa Jokinen pääsi sentteriksi maalinsylkijä Jarome Iginlan rinnalle. Jokinen teki ensimmäisissä kuudessa ottelussa kahdeksan maalia. Jokinen kärsi kauden aikana loukkaantumisista,[lähde? ] mutta oli silti yksi parhaimpia suomalaispelaajia pisteiden valossa. Ensimmäistä kertaa 10-vuotisella NHL-urallaan ja 799 runkosarjaottelun jälkeen Jokinen pääsi pudotuspeleihin keväällä 2009. Pudotuspeleissä Jokinen pääsi melko hyvään vauhtiin, mutta Calgary putosi ensimmäisellä kierroksella. Kaiken kaikkiaan kausi tuotti 29 maalia ja 57 pistettä.
Kauden 2009–2010 Jokinen aloitti Calgary Flamesissa. Jokinen sai jatkaa pelaamista ykkösketjussa yhdessä Jarome Iginlan kanssa, mutta pelaajien yhteistyö ei tuntunut toimivan. Jokinen ansaitsi kauden aikana 5,5 miljoonaa dollaria, ja häntä kritisoitiin siitä, ettei hän pelannut palkkansa veroisesti. Jokinen pelasi kauden aikana myös maanmies Niklas Hagmanin kanssa. Flames myi Jokisen helmikuussa 2010 New York Rangersiin.
Kevät Rangersissa ei tuonut paljon ilonaiheita. Jokinen sai kritiikkiä, kun hän epäonnistui Rangersin viimeisen pelin rangaistuslaukauskisan viimeisenä yrittäjänä, ja Rangers jäi niukasti pudotuspelien ulkopuolelle. Jokinen teki kauden aikana 50 pistettä.
Monien yllätykseksi vapaana pelaajana ollut Jokinen teki sopimuksen paluusta Calgary Flamesiin kaudeksi 2010–2011. Kaksivuotisen sopimuksen arvo oli kuusi miljoonaa dollaria. Jokinen sai joukkueesta puolustavamman roolin ja teki kauden aikana 54 pistettä. Hän sai kehut joukkueen valmentajalta Brent Sutterilta.
Edellisellä kaudella mainettaan eliittihyökkääjänä palautellut Jokinen pelasi henkilökohtaisesti melko menestyksekkään kauden 2011–2012. Jokinen aloitti kauden puolustavassa roolissa, mutta oli silti joukkueensa parhaita pistemiehiä läpi kauden. Hän pelasi NHL-uransa tuhannennen runkosarjaottelun 1. tammikuuta 2012. Kauden lopulla Jokinen palasi joukkueen ykkössentteriksi Iginlan ja Alex Tanguayn keskelle, mutta Flames ei edennyt pudotuspeleihin. Jokinen teki kauden aikana 23 maalia ja 61 pistettä.
Pelaajaura > Winnipeg Jets (2012–2014) ja viimeinen kausi (2014–2015)

Jokisen ja Calgaryn välinen sopimus päättyi vuoden 2012 heinäkuussa, jonka jälkeen NHL-seura Winnipeg Jets tiedotti solmineensa Jokisen kanssa kaksivuotisen, yhdeksän miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. Hänestä tuli sopimuksensa myötä Jetsin parhaiten palkattu hyökkääjä, ja Winnipegissä Jokinen valittiin myös seuransa toiseksi varakapteeniksi Mark Stuartin ohella hyökkääjä Andrew Laddin jatkaessa Jetsin kapteenina kauden 2011–2012 tapaisesti.
Kauden 2012–2013 alkua viivästytti työsulku, minkä vuoksi NHL:n runkosarja käynnistyi vasta 19. tammikuuta 2013. Runkosarja lyheni työsulun vuoksi 48 otteluun, joista Jokinen pelasi 45. Kausi oli hänelle tehopisteiden valossa vaisu, sillä hän teki 45 ottelussaan seitsemän maalia ja yhteensä 14 tehopistettä. Winnipeg oli yksi liigan heikoimmista seuroista, eikä se yltänyt pudotuspeleihin.
Kaudella 2013–2014 Jokinen nosti tasoaan roimasti. Hän pelasi täyden 82 ottelun runkosarjan ja saavutti tehopisteet 18+25=43.
Kauden 2013–2014 jälkeen Jokisen sopimus Winnipegin kanssa päättyi. Heinäkuussa Jokisesta tuli vapaa pelaaja, ja hän päätyi tekemään sopimuksen Nashville Predatorsin kanssa kaudeksi 2014–2015. Nashville tiedotti Jokisen sopimuksen olevan yksivuotinen ja yhteensä 2,5 miljoonan dollarin arvoinen. Koska Nashvillesta tuli Jokisen NHL-uran kahdeksas seura, hänestä tuli sopimuksen myötä suomalaisennätyksen hallussapitäjä eniten eri NHL-seuroja edustaneena suomalaisena jääkiekkoilijana. Sopimuksen varmistuttua Nashvillen toimitusjohtaja David Poile kehui Jokisen omistautumista jääkiekolle ja sanoi, että hänen kokemuksensa on tärkeää seuran nuorille pelaajille. Kausi Predatorsissa ei sujunut Jokisen osalta odotetusti. Hän teki 48 ottelussa tehot 3+3 ja joutui useissa helmikuun peleissä vilttiketjuun. 15. helmikuuta 2015 Jokinen vaihdettiin Toronto Maple Leafsiin osana neljän pelaajan kauppaa.
Jo heti siirron jälkeen Jokinen sopi Toronton toimitusjohtajan kanssa että hänet kaupattaisiin edelleen johonkin Stanley Cupista realistisesti kilpailevaan joukkueeseen. Pelaajasiirtojen takarajalla Jokinen myytiin St. Louis Bluesiin. Hän ehti pelata kuusi ottelua Toronton pelipaidassa.
Syksyllä 2015 Jokisen olkapää leikattiin, eikä hän pelannut kaudella 2015–2016 missään. Sen sijaan hän toimi juniorivalmentajana Floridassa. Joukkue oli NJPHL:n (National Junior Prospects Hockey League) North Broward Prep Eagles, jonka alle 16-vuotiaita pelaajia Jokinen valmensi apuvalmentajana.
Florida Panthers solmi Jokisen kanssa päivän mittaisen pelaajasopimuksen maaliskuussa 2017, jolloin Jokinen päätti virallisesti uransa ja Florida Panthers järjesti hänelle jäähyväisseremonian..
Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Torino 2006 | miehet |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | miehet |  |
|  Pronssia | Sotši 2014 | miehet |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 1998 | miehet |  |
|  Hopeaa | Norja 1999 | miehet |  |
|  Hopeaa | Valko-Venäjä 2014 | miehet |  |
|  Pronssia | Venäjä 2000 | miehet |  |
|  Pronssia | Latvia 2006 | miehet |  |
|  Pronssia | Kanada 2008 | miehet |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Suomi 1998 | miehet |  |
| Maailmancup  | Maailmancup  | Maailmancup  |  |
|  Hopeaa | 2004 | miehet |  |
Kaudella 1997–1998 Jokinen oli nuorten maajoukkueen runkopelaaja sen voitettua maailmanmestaruuden kotikisoissa. Jokinen syötti finaalissa Niklas Hagmanin tekemän ratkaisumaalin.
Aikuisten tasolla Jokinen on edustanut Suomen jääkiekkomaajoukkuetta 11 kertaa MM-kisoissa, neljästi olympialaisissa ja kerran jääkiekon maailmancupissa. Jokinen oli suuressa roolissa vuoden 2004 maailmancupin hopeaa saavuttaneessa Leijona-joukkueessa. Vuonna 2006 hän oli voittamassa sekä olympiahopeaa että MM-pronssia.
Vancouverin talviolympialaisissa 2010 Jokinen teki Suomen joukkueen ensimmäisen maalin Leijonien ensimmäisessä ottelussa Valko-Venäjää vastaan, kun Suomi voitti ottelun 5–1. Jokinen aloitti olympiaturnauksen Suomen kakkosketjussa, mutta myöhemmin päävalmentaja Jukka Jalonen siirsi hänet kolmosketjuun. Suomen selvitettyä tiensä turnauksen pronssiotteluun Jokinen pelasi nelosketjussa. Jokinen ei täysin sopeutunut Jalosen pelityyliin ja tympääntyi kohtelustaan, ja on myöhemmin kertonut päättäneensä tuolloin maajoukkueuran päätöksestä. Pronssiottelussa Slovakiaa vastaan Suomi oli 3–2-tappiolla ennen viimeistä erää, mutta kolmannessa erässä Jokinen ratkaisi ottelun Suomelle. Hän viimeisteli ketjukavereidensa Jarkko Ruudun ja Ville Peltosen esityöstä 3–3-maalin ja iski onnistuneen yksilösuorituksen päätteeksi kiekon Jaroslav Halakin jalkojen välistä 4–3-voittomaalin. Näin Suomi juhli olympiapronssia ja kokenut Jokinen toista olympiamitaliaan. Ottelun jälkeen Jokinen ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa.
Jalosen luovuttua Suomen maajoukkueen päävalmentajan tehtävästä keväällä 2013 Jokinen ilmoitti uudelle päävalmentajalle Erkka Westerlundille olevansa maajoukkueen käytettävissä vuoden 2014 olympiakisoissa ja hänet valittiinkin Sotšin olympiajoukkueeseen. Jokisen edustama Suomi saavutti turnauksessa pronssia.
Valmennusura

Jokinen aloitti toukokuussa 2021 SM-liigassa pelaavan Mikkelin Jukureiden päävalmentajana 2+1 -vuotisella sopimuksella. Lokakuussa 2022 Jukurit käytti Jokisen sopimuksessa olleen yhden kauden option, minkä johdosta hän jatkaa seuran päävalmentajana myös kaudella 2023-24.
Päävalmentajan tehtävä Jukureissa on Jokiselle ensimmäinen valmentajan tehtävä pääsarjatasolla. Vuonna 2021 viisi eri liigaseuraa oli kiinnostunut palkkaamaan hänet päävalmentajakseen, mutta valinta kohdistui lopulta Jukureihin. SM-liigan lisäksi Jokiselle oli tarjolla myös valmentajan tehtäviä NHL- ja KHL-sarjoissa, mutta nuo vaihtoehdot kariutuivat.
Muuta

Vielä kaudella 2008–2009 Jokinen oli 799 ottelullaan aktiivipelaajista eniten runkosarjaotteluita pelannut pelaaja, joka ei ollut koskaan pelannut NHL:n playoff-peleissä. Keväällä 2009 hän pelasi Calgary Flamesin joukkueessa kuusi NHL:n playoff-ottelua.
Helmikuussa 2008 kaatuvan Jokisen luistimen terä osui joukkuetoveri Richard Zednikin kaulaan. Zednikin kaulavaltimo viiltyi auki, mutta huoltajat saivat nopealla toiminnallaan pelastettua hänen henkensä.
Jokiselle myönnettiin kesällä 2007 vapautus asevelvollisuudesta terveydellisistä syistä, kuten hän itse ilmoitti.
Jokinen aloitti C More -kanavan tv-kommentaattorina vuoden 2018 jääkiekon MM-kisoissa.
Yksityiselämä

Jokinen avioitui Katerina Jokisen (o.s. Hatzivasiliou) kanssa vuonna 2001 ja heillä on kolme tytärtä, josta vanhin Alexandra (s. 2000) on syntynyt Suomessa ja kaksi nuorempaa (s. 2004 ja 2011) Floridassa. Vaimo Katerinan isä on kreikkalainen. 
Jokisen veli Ville Jokinen on entinen jääkiekkoilija, joka edusti SM-liigassa HIFK:ta ja KalPaa. Myös veljesten isä Matti Jokinen pelasi jääkiekkoa I-divisioonan Jukureissa kaudella 1975–1976.
Saavutuksia ja palkintoja > NHL

NHL-varaus: Los Angeles Kings, 1. kierros numerolla 3
Florida Panthersin kapteeni 2004–2008
NHL:n ennätys: Pelannut 799 runkosarjaottelua ennen ensimmäistä pudotuspeliottelua
NHL:n tähdistöottelussa vuonna 2003
Eniten jatkoaikamaaleja tehnyt suomalainen, 13
Saavutuksia ja palkintoja > SM-liiga

Jari Kurri -palkinto (pudotuspelien paras pelaaja) 1998
Paras +/–:  1997–1998
SM-kultaa: 1997–1998
Vuoden tulokas 1996–1997
Kuukauden pelaaja: joulukuu 1997 ja helmikuu 2005
Saavutuksia ja palkintoja > Maajoukkue

Olympiahopeaa 2006
Olympiapronssia 2010 ja 2014
Olympialaisten paras maalintekijä 2006 (jaettu Teemu Selänteen kanssa)
MM-pronssia: 2000, 2006 ja 2008
MM-hopeaa: 1998, 1999 ja 2014
Maailmancupin hopeaa 2004
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olli Jokinen Wikimedia Commonsissa
Olli Jokinen Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Olli Jokisesta NHL.comin sivustolla
Olli Jokinen nhlfinns.com:issa
Olli Jokinen jatkoaika.com:issa
Jokisen tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Lasse Kukkonen | Suomen kapteeni jääkiekon MM-kilpailuissa 2013 | Seuraaja: Jussi Jokinen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jani Hurme | Jarmo Wasaman muistopalkinnon voittaja 1997 | Seuraaja: Pasi Puistola |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Otakar Janecký | Jari Kurri -palkinnon voittaja 1998 | Seuraaja: Miikka Kiprusoff |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kimmo Timonen | Matti Keinonen -palkinnon voittaja 1998 | Seuraaja: Brian Rafalski |
Jokinen Calgary Flamesin riveissä.