stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mayenne (joki)
Sähköenergian tuotanto > Voimaloiden modernisointi

Vuonna 2007 departementin hallinto, joka omistaa padot, ryhtyi suunnittelemaan 16 voimalan uudistamista niiden koneiden modernisoimiseksi ja tuotannon parantamiseksi. Tämän hankkeen toteuttamiseen osallistui myös EDF:n tytäryhtiö Société Hydraulique d’Etudes et de Missions d’Assistances (SHEMA), joka omistaa tuotantolaitokset.
Hanke toteutettiin kolmessa vaiheessa. Ensin vuonna 2007 muutokset toteutettiin koemielessä Moulin Larochen sulun alueella, toisessa vaiheessa vuonna 2008 Amen sululla ja lopulta vuosina 2013–2015 uudistettiin loputkin 14 voimalaa.
SHEMA vaihtoi 16 "siphon"-tyyppistä Kaplan-turbiinia MJ2 Technologies-yrityksen kehittämiin VLH-tyyppisiin ("very low head", "hyvin matala putous"). Nämä uudet turbiinit tekivät mahdolliseksi nostaa voimaloiden hyötysuhdetta 20 prosentista 30 prosenttiin, mutta eivät silti ole kaloille vaarallisia. Pienen pyörteisyyden vuoksi niiden aiheuttama kaloje, erityisesti ankeriasen kuolleisuus on nyt lähes olematon.
Hankkeen toteutus maksoi SHEMA:lle 14 miljoonaa euroa. Tämän huomioon ottaen voimalat saivat toimiluvan 40 vuodeksi. Ne luetaan kuuluvaksi departementin uusiutuviin energianlähteisiin. Ne tuottavat vuodessa sähköenergiaa 14 GWh, mikä vastaa noin yhtä prosenttia departementin energiankulutuksesta.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Numero | Sulun nimi | Etäisyys Pont Mac-Rackenista (km) | Vuosi | Kunta | Virtaama (m3/s) | Putouskorkeus (m) | Teho (kW) |
| 3 | Grenoux | 7,615 | 2015 | Commer | 11,50 | 1,80 | 230 |
| 4 | La Roche | 9,690 | 2009 | Commer | 11,30 | 1,62 | 222 |
| 5 | Boussard | 10,645 | 2015 | Martigné-sur-Mayenne | 11,50 | 1,84 | 235 |
| 6 | Moulin Corçu | 13,270 | 2015 | Martigné-sur-Mayenne | 12,78 | 2,16 | 275 |
| 7 | Bas Hambers | 14,570 | 2015 | Martigné-sur-Mayenne | 10,44 | 1,50 | 191 |
| 8 | Les Communes | 15,375 | 2015 | Martigné-sur-Mayenne | 13,00 | 2,59 | 330 |
| 9 | Le Port | 16,210 | 2015 | Sacé | 11,50 | 1,82 | 232 |
| 10 | La Nourrière | 17,660 | 2015 | Sacé | 12,16 | 2,00 | 255 |
| 11 | Le Verrerie | 18,615 | 2015 | Sacé | 12,16 | 1,99 | 254 |
| 12 | La Richardière | 19,540 | 2015 | Montflours | 13,00 | 2,71 | 451 |
| 13 | La Fourmondière  Supérieure | 20,195 | 2015 | Montflours | 13,00 | 2,76 | 652 |
| 14 | La Fourmondière  Inférieure | 20,525 | 2015 | Montflours | 13,00 | 2,70 | 744 |
| 15 | Moulin Oger | 21,240 | 2015 | Montflours | 12,16 | 2,04 | 260 |
| 16 | L'Ame | 23,280 | 2007 | Saint-Jean-sur-Mayenne | 11,30 | 1,82 | 232 |
| 17 | La Maignannerie | 25,100 | 2015 | Saint-Jean-sur-Mayenne | 12,16 | 2,01 | 256 |
| Kokonaisteho | Kokonaisteho | Kokonaisteho | Kokonaisteho | Kokonaisteho | Kokonaisteho | Kokonaisteho | 7 552 |
Saaret

Île de Sainte-Apollonie, Entrammesissa
Île de Montgiroux, Martigné-sur-Mayennessa
Île du Moulin Oger, Montflours'ssa
Île de la Roche, Loigné-sur-Mayennessa
Nimen alkuperä

Mayennen nimi johtuu mahdollisesti kelttiläisestä sanasta *mad ("hyökätä", "levittäytyä") tai toisen selityksen mukaan latinan sanasta madere ("olla kastunut", "kastella läpimäräksi"), johon olisi liitetty galliankielinen pääte uenna. Täten nimi merkitsisi "tulvivaa vettä" ja viittaisii siihen, että Loiren vedet leviävät tulva-aikoina myös Mayennen uomaan.. Nimessä oleva vokaali kuitenkin todennäköisesti on muuttunut latinan "keskellä" tai "välissä" olevaa tarkoittavan etuliitteen med- vaikutuksesta, sillä Mayenne on Vilaine- ja Sarthe-jokien välissä. Tämä hydronyymi tavataan myös Meyne-joen nimessä, joka sijaitsee Eyguesin ja Sorgue-jokien välissä Vauclusen departementissa..
Saman nimen muunnelmiin kuuluu myös joen nimi Maine, ja aikaisemmin Mayenneä ja Mainea pidettiinkin saman joen eri osina. Eräissä yhteyksissä myös Mayennestä käytetäänkin nimeä Maine. Niinpä sen lähteillä on Maine-niminen kylä, monissa joen varren kaupungeissa on Val-de-Maine-niminen kaupunginosa ja Rue du Val-Maine -niminen kaupunginosa. Lisäksi sen alajuoksun ympärillä olevan departementin nimi on Maine-et-Loire, vaikka alun perin se oli Mayenne-et-Loire.lähde?
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Mayenne (joki)
Mayenne Le Lion-d'Angers'n ja Grez-Neuvillen välillä.
Mayennen (alavasemmalla) ja Sarthen yhtymäkohta Angersin pohjoispuolella, jossa ne yhtyvät Maine-joeksi.
Mayenne sekä Neuillen kirkko ja satama Grezilltä nähtyinä
Mayennen ylittävä 1900-luvun alussa rakennettu Viaduc du Laval.
Mayenne Saint-Calais-du-Désertin kohdalla.
Liikuntarajoitteisille järjestetty kalastuspaikka Mayennen varrella
Kalastajia Mayenne-joella lähellä Le Lion-d'Angersia.
Käännös suomeksi
Simone Melchior

Simone Melchior Cousteau (19. tammikuuta 1919 Oran, Ranskan Algeria – 1. joulukuuta 1990 Monaco) oli ranskalaisen merentutkija Jacques-Yves Cousteaun vaimo. Hän oli merkittävä taustavaikuttaja Cousteaun tutkimusmatkoilla 40 vuoden ajan.
Melchior syntyi laivastoperheeseen Oranissa, nykyisessä Algeriassa. Hänen isänsä oli töissä merivoimissa ja molemmat hänen isoisänsä olivat eläkkeellä olevia amiraaleja. Simonella oli kaksi veljeä: Maurice ja kakoisveli Michel. Simone Melchior tapasi tulevan miehensä Jacques-Yves Cousteaun ensimmäisen kerran juhlissa, kun Melchior oli vasta 17-vuotias. He menivät naimisiin 12. heinäkuuta 1937 ja muuttivat laivaston upseerien yhteisöön Sanary-sur-Meriin.
Melchior oli vaikuttamassa Cousteaun uuden paineilmalaitteen kehittämiseen. Melchiorin isä oli johtotehtävissä Air Liquide -yrityksessä, jossa työskenteli myös insinööri Émile Gagnan. Cousteau sai appensa avulla käynnistettyä yhteistyö Gagnanin kanssa. Tämän seurauksena syntyi Aqua-lung. Simone Melchior oli myös mukana laitteen ensimmäisissä testeissä.
Melchior auttoi Cousteauta rahoittamaan hankkeitaan. Hänen avustuksellaan Calypso-alus saatiin hankittua. Melchior oli miehensä mukana 40 vuoden ajan tutkimusmatkoilla ollen miehistön äitinä, parantajana, hoitajana ja psykologina. Hän oli Cousteaun rinnalla tämän useimmissa merkittävissä vedenalaisen maailman saavutuksissaan. Melchior toimi useasti Calypson kapteenina, kun Cousteau oli itse markkinoimassa elokuviaan. Melchior oli hiljaisena taustahahmona ja kasvatti samalla pariskunnan kahta poikaa Jean-Michelia ja Philippea.
Latva-Vetka

| Latva-Vetka Ладва-Ветка, Ladva-Vetka |
| --- | --- |
 Latva-Vetka
 Koordinaatit: 61°21′35″N, 34°27′10″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Äänisenrannan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  707,61 km²
Väkiluku (2012):  1 300
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Latva-Vetkan kunta Äänisenrannan piirin kartalla.
Latva-Vetka (ven. Ла́два-Ве́тка, Ladva-Vetka) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ivinkajoen varrella 68 kilometriä maanteitse Petroskoista etelään. Taajamassa on 1 263 ja kunnassa 1 343 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Latva-Vetkan kunnan pinta-ala on 707,61 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Äänisenrannan piirin Uuden-Vilkan ja Uudenkylän, idässä Latvan ja etelässä Pain kuntiin sekä lännessä Prääsän piiriin.
Kunnan alueella virtaavat Tarsalanjoki (ven. Taržepolka), Iivinänjoki (Ivinka), Kairekjoki (Bolšoi Kjai), Maarenjoki (Marina) ja Säpsäjoki (Šapša). Seudulla on useita pieniä järviä. Širokoje-suo on suojeltu luonnonmuistomerkki.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Taržalan (ven. Taržepol) kylä ja Nyrkin asema. Taržalassa on 79 ja Nyrkissä vain yksi asukas. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 87 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 4 % suomalaisia, 4 % valkovenäläisiä, 2 % ukrainalaisia ja 1 % karjalaisia.
Historia

Paikkakunta on saanut alkunsa Muurmannin radalle rakennetusta Latvan asemasta. Vuonna 1924 se mainitaan metsätyöläisten asutuksena. 1930-luvun alussa Latva-Vetkaan alkoi saapua siirtolaisia lähinnä Vologdan alueelta. Ennen toista maailmansotaa se kuului Taržalan kyläneuvostoon. Jatkosodan aikana seutu oli suomalaisten miehittämä. Vuodesta 1951 lähtien Latva-Vetkalla oli kaupunkimaisen taajaman status.
Liikenne, talous ja palvelut

Latva-Vetkan kautta kulkee Muurmannin rata, jolla on Latvan (ven. Ladva) asema. Sieltä on maantieyhteys Latvan ja Puujoen kautta Petroskoihin.
Taajamassa toimii metsäteollisuuspiiri, metsänhoitoalueen konttori ja rautatievarikko. Palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka ja postikonttori.
Nähtävyydet

Taržalan kahdella kylänosalla on historiallisen asutuksen status. Kylän nähtävyyksiin kuuluu kaksi 1800-luvun lopussa pystytettyä asuintaloa. Seudulla on toisen maailmansodan muistomerkkejä.
Aiheesta muualla

Latva-Vetkan kunta Äänisenrannan piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus:  Petroskoi (ei itse kuulu piiriin)

Maalaiskunnat:
Garnizonnoje | Järventakuinen | Latva | Latva-Vetka | Meliorativnyi | Pai | Puujoki | Suoju | Uusikylä | Uusi-Vilka 

Vepsäläiset maalaiskunnat:
Kalajoki | Šokšu | Šoutjärvi
Äänisenrannan piiri
Lavea puoliväljä etuvokaali

Lavea puoliväljä etuvokaali on vokaaliäänne, joka sijoittuu ääntämykseltään suomen kielen äänteiden e [e̞] ja ä [æ] väliin. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkki on [ɛ]. Äännettä merkitään useissa kielissä kirjaimella E (e) (johon voi liittyä jokin tarke). Suomen kielessä se ei esiinny itsenäisenä foneemina.
Ääntäminen

Vokaalia [ɛ] määrittävät seuraavat foneettiset piirteet:
Vokaali on etinen, koska kielen massa suuontelossa on suhteellisen edessä.
Vokaali on puoliväljä, koska kielen korkein kohta on suhteellisen alhaalla.
Vokaali on lavea, koska huulten asento on soikea, ei pyöreä.
Esiintyminen ja kirjoittaminen eri kielissä

Lavea puoliväljä etuvokaali [ɛ] esiintyy esimerkiksi seuraavissa kielissä (ainakin joissain murteissa):
saksassa, esim. Bett /bɛt/ ’sänky’
englannissa, esim. bed /bɛd/ ’sänky’
ranskassa, esim. bête /bɛt/ ’peto’.
Suomalainen mieltää lavean väljän etuvokaalin useimmiten äänteen [e] allofoniksi, mikä saattaa aiheuttaa vaikeuksia sellaisten vieraiden kielten oppimisessa, joissa kysymys on kahdesta eri foneemista, kuten ranskassa.
Meliorativnyi

Meliorativnyin kunta Äänisenrannan piirissä.
Katukuvaa Meliorativnyistä.
Meliorativnyi (ven. Мелиорати́вный) on maaseututaajama ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 14 kilometriä Petroskoista luoteeseen Murmanskiin johtavan maantien varrella. Asukkaita taajamassa on 2 400 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1947 paikalle perustettiin koneellinen maanparannusasema, josta taajama on saanut nykyisen nimensä. 1960-luvulla siitä käytettiin nimeä Tomitsy. Vuonna 1986 siitä tuli erillinen paikallishallintoalue. Nykyään taajamassa on valtiollinen maanparannus- ja puunhankintayritys, sahalaitoksia, kiviveistämö, autoliikennettä harjoittava yritys, paloasema ja leipomo. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, musiikkikoulu, poliklinikka ja vapaa-ajankeskus. Meliorativnyissa on myös Äänisenrannan piirin lasten luomistyön keskus ja ortodoksinen kirkko.
Äänisenrannan piiri
Melamiinisyanuraatti

| Melamiinisyanuraatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  37640-57-6
PubChem CID:  93198 ja 46878591
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H9N9O3
Moolimassa:  255,222 g/mol
Melamiinisyanuraatti (C6H9N9O3) on melamiinin ja syanuurihapon muodostama orgaaninen molekyylikompleksi. Yhdistettä voidaan käyttää polymeerien palonestoaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa melamiinisyanuraatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen niukkaliukoista, eikä liukene useimpiin orgaanisiin liuottimiin. Melamiinisyanuraatin rakenteessa melamiini ja syanuurihappo muodostavat verkkomaisen rakenteen, jossa eri molekyylit ovat sitoutuneet toisiinsa vetysidoksin. Yli 320 °C:n lämpötilassa kompleksi hajoaa melamiiniksi ja syanuurihapoksi, ja tämä prosessi on endoterminen.
Melamiinisyanuraattia valmistetaan melamiinin ja syanuurihapon vesiliuosten välisellä reaktiolla ja veteen niukkaliukoisena se saostuu. Melamiinisyanuraattia käytetään muun muassa polyamidien ja polyuretaanien palonestoaineena. Yhdisteen hajoamisprosessi on endoterminen ja hajoamistuotteena muodostuu inerttejä kaasuja, jotka vähentävät hapen konsentraatiota paloympäristössä. Nämä tekijät vaikuttavat osaltaan paloa estävästi. Tärkein melamiinisyanuraatin vaikutusmekanismi on kuitenkin poikkeuksellinen. Se aikaansaa polyamidiketjujen pilkkoutumista pienemmiksi kuumuudessa ja täten polymeeri muuttuu juoksevammaksi. Polymeeri valuu pois palopesäkkeestä ja siten palo ei voi jatkua palavan aineen puutteen vuoksi.
Lauttasaaren silta

| Lauttasaaren silta |
| --- | --- |
 Lauttasaaren silta Helsingin oikeustalolta kuvattuna
Ajokaistoja:  2+2
Ylittää:  Lauttasaarensalmen
Sijainti:  Helsinki
Siltatyyppi:  Teräsbetonikantinen liittopalkkisilta + läppäsilta
Pisin jänneväli:  56,6 m
Pituus:  317 m
Leveys:  23,5 m
Avattu liikenteelle:  30. joulukuuta 1969
Koordinaatit:  60°09′39.6″N, 024°53′45.6″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Lauttasaaren silta (ruots. Drumsö bro) on Lautta­saaren­salmen yli johtava silta Helsingissä. Se yhdistää Lautta­saaren kanta­kaupunkiin. Sillan kanta­kaupungin-puoleinen pää on Ruoho­lahden alueella Salmi­saaressa, ja siitä johtaa Porkkalan­katu kohti keskustaa. Lautta­saaren puolella sillalta länteen johtaa Lautta­saarentie.
Nykyinen silta valmistui joulukuun lopulla 1969. Se on 317 metriä pitkä ja 23,5 metriä leveä teräsbetonikantinen liittopalkkisilta, ja sen pisin jänneväli on 56,6 metriä.
Silta on ollut avattava läppäsilta, mutta tuoreimman saneerauksen jälkeen se on suljettu kiinteästi. Aikaisemmin se avattiin säännöllisesti laivoja varten, jotka kuljettivat sen ali kivi­hiiltä Salmi­saaren voima­laitoksen laituriin. Nykyisin voimalan hiili­satama on kuitenkin siirretty sillan etelä­puolelle, josta kivi­hiili kuljetetaan maan­alaista tunnelia myöten voimalan alla olevaan, vuonna 2004 valmistuneeseen suureen varasto­tilaan.
Sillasta on tullut myös suosittu silakan kalastuspaikka.
Vanha silta

Emil Holmbergin suunnittelema ensimmäinen Lauttasaaren silta valmistui 20. joulukuuta 1935. Samaan aikaan valmistui myös Lauttasaaresta länteen johtanut Jorvaksentie, nykyisen Länsiväylän edeltäjä. Ennen siltaa oli samalla paikalla vuodesta 1914 lähtien kulkenut lautta, jonka matkustajia palvelemaan Lauttasaaren rannalle rakennettiin myös kahdeksankulmainen, nykyisin kahvilana toimiva Mutterikioski. Ensimmäisen esityksen sillan rakentamisesta teki Julius Tallberg jo vuonna 1914, mutta kallis hanke jäi odottamaan Lauttasaaren asukasmäärän kasvua.
Ajoradan ylimmässä kohdassa silta oli varsin korkea, yli 12 metriä, mikä teki sillasta ”mäen”, jonka ylittäminen talvikeleillä tuotti vaikeuksia. Kun Lauttasaaren asukasluku 1950-luvulla kasvoi lisärakentamisen myötä ja myös Etelä-Espooseen rakennettiin uusia asuntoalueita kuten Tapiola, silta osoittautui pian aivan liian kapeaksi. Sen molemmille puolille muodostuikin erityisen suuria liikenneruuhkia. Tilanne helpottui oleellisesti, kun pohjoisemmaksi vuonna 1965 valmistui Länsiväylään kuuluva Lapinlahden moottoritiesilta.
Lauttasaaren sillan kansainvälisen suunnittelukilpailun voitti 9. helmikuuta 1966 kööpenhaminalainen insinööri L. Steding-Jessen.  Vanha Lauttasaaren silta purettiin talvella 1967–1968 ja sen paikalle alettiin rakentaa nykyistä siltaa. Se valmistui joulukuun lopulla 1969.  Rakennustöiden ajan hieman nykyisen sillan pohjoispuolella oli väliaikainen puinen jalankulkusilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lauttasaaren silta Wikimedia Commonsissa
Lauttasaaren siltatyö edistyy. Louhinta- ja perustustöitä suoritetaan parhaillaan. Sillan toivotaan valmistuvan vuoden kuluttua, Ilta-Sanomat, 31.08.1934, nro 201, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mutterikioski palveli lauttamatkustajia ennen ensimmäisen sillan valmistumista vuonna 1935.
Vanha silta kuvattuna vuonna 1967.
Pyhä Laurentius

Pyhä Laurentius keisari Valerianuksen edessä, Fra Angelicon maalaama fresko 1400-luvulta.
Pyhä Laurentius (suomeksi myös Pyhä Lauri) toimi Rooman kirkon diakonina kolmannella vuosisadalla ja kärsi marttyyrikuoleman keisari Valerianuksen vainoissa 10. elokuuta 258.
Pyhän Laurentiuksen tarina

Laurentius sai määräyksen viedä Rooman seurakunnan omaisuuden keisarille. Hän jakoi varat kuitenkin köyhille ja vei heidät keisarin eteen sanoen, että he ovat kirkon oikea aarre. Laurentiusta piinattiin ensin ruoskilla ja asetettiin sitten halsterin tapaiselle rautalankaverkolle poltettavaksi. Hänen kerrotaan pysyneen lujana ja tyynenä keskellä tuskiaan, jopa pilkanneen pyöveleitään pyytämällä, että nämä kääntäisivät hänet toiselle kyljelleen, jotta sekin puoli paistuisi.
Pyhän Laurentiuksen kultti

Pyhä Laurentius on kirjojen ja kirjastojen suojelupyhimys. Pyhän Laurentiuksen muistopäivä on katolisessa pyhimyskalenterissa hänen kuolinpäivänään, 10. elokuuta. Sama päivä on Suomessakin edelleen Laurin nimipäivä.
Laurentius oli keskiajan kuuluisimpia pyhimyksiä, ja on edelleen merkittävä pyhimys roomalaiskatolisessa, ortodoksisessa ja anglikaanisessa kirkossa. Laurentiuksen kultti on erityisen merkittävä Roomassa, jossa pyhimys kärsi marttyyrikuolemansa. Laurentiuksen haudan päälle rakennettu San Lorenzo fuori le Muran kirkko on yksi Rooman seitsemästä pääkirkosta, ja tärkeä pyhiinvaelluskohde.
Pyhän Laurentiuksen mukaan on saanut nimensä muun muassa Pohjois-Amerikan Suurten järvien laskujoki Saint Lawrence sekä Saint Lawrencen lahti, johon se laskee.
Pyhä Lauri keskiajan Suomessa

Pyhä Laurentius oli tärkeä pyhimys katolisessa Suomessa. Keskiaikaisista suomalaisista kirkoista Laurentiukselle on pyhitetty muun muassa Eckerön, Janakkalan, Hämeenkosken, Isonkyrön, Lohjan, Vantaan, Mynämäen ja Perniön kirkot.
Pyhä Laurentius oli entisen Lappeen kunnan suojeluspyhimys ja oli myös kuvattuna sen vaakunassa. Nykyään Pyhän Laurentiuksen attribuutti, parilarauta, esiintyy Lohjan vaakunassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhä Laurentius Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia 
Kivi, jolle Pyhän Laurentiuksen ruumis legendan mukaan laskettiin hänen kuolemansa jälkeen San Lorenzo fuori le Muran kirkossa Roomassa.
Keskiajan lopulla rakennettu Janakkalan Pyhän Laurin kirkko on yksi Suomen monista Pyhälle Laurentiukselle omistetuista kirkoista.
Laukkuteollisuus Suomessa

Laukkuteollisuus Suomessa oli vilkasta erityisesti 1900-luvun jälkipuoliskolla, suunnilleen sotien jälkeisestä ajasta Suomen 1990-luvun alun lamavuosiin asti. Valtaosa Suomen laukkuteollisuudesta oli ja on yhä keskittynyt Äetsän, Vammalan ja Huittisten alueen niin sanottuun ”laukkulaaksoon”. Siellä toimi vielä 2000-luvun puolivälissä noin 80 alan yritystä, jotka tuottivat noin 80 prosenttia Suomessa valmistetuista laukuista, lompakoista ja muista piennahkatavaroista. Muita suomalaisia laukkutehtaita ovat olleet varkautelainen EJ-Laukku Oy (1953–2007), jalkinevalmistaja Pertti Palmroth Oy:n laukkutehdas Virroilla vuoteen 2011 saakka sekä Marimekon laukkutehdas Sulkavalla vuoteen 2013 saakka. Nykyisin suuri suomalainen laukkuyritys on maailmanlaajuisesti toimiva Golla.
Äetsän alueen ”laukkulaakso”

Entisen Äetsän alueen laukuntekokeskittymää kutsutaan nimellä ”laukkulaakso”. Siellä valmistetaan yhä valtaosa suomalaisista laukuista. Laukkulaakso oli nimenä myös 1990- ja 2000-lukujen alussa alueen nahkatuotteiden valmistusta edistämään pyrkineillä kehityshankkeella ja sen myötä syntyneellä kehitysyhtiöllä Laukkulaakso Oy, joka toiminnan muututtua 2005 tunnetaan nyt nimellä FinnContractor Oy.
Laukkutehtaita muualla Suomessa

Laukkutehtaita on Suomessa toiminut ja toimii yhä myös muualla kuin Kokemäenjoen ”laukkulaaksossa”, muttei samanlaisina keskittyminä.
Kangasalla toimii vuonna 1942 perustetun, kovia muovilaukkuja valmistavan Asoma Oy:n tehdas.
Vuonna 2007 ajautui Varkaudessa konkurssiin vuonna 1953 perustettu, Pohjoismaiden suurimmaksi kasvanut nahkalaukkujen valmistaja EJ-Laukku Oy, joka tunnettiin tuotemerkistään Three Bags. Yritys teki kuluttajamallistojen ohella kännykkäkoteloita Nokialle ja miehistölaukkuja lentoyhtiöille.
Marimekko valmisti 1970-luvulta asti laukkuja Sulkavalla, kunnes tehdas päätettiin sulkea vuonna 2013.
Vuonna 2011 konkurssiin menneellä jalkineyritys Pertti Palmroth Oy:llä oli laukkutehdas Virroilla.
1970-luvun puolenvälin isoja ja myös vientitoimintaa harjoittavia laukkutehtaita olivat Honko Oy, Sirona Oy ja kouvolalainen Jubella Oy, joka ajautui konkurssiin 1978.
Muita suomalaisia laukkuyrityksiä

Viime vuosikymmeninä perustetut suomalaiset laukkualan yritykset eivät välttämättä valmista tuotteitaan lainkaan Suomessa.
Vuonna 1994 Raumalla perustettu Golla valmistaa mobiililaitteiden suojakoteloita ja -laukkuja muun muassa Applelle. Se toimii maailmanlaajuisesti ja myy tuotannostaan 97 prosenttia Suomen ulkopuolelle. Sen liikevaihto oli vuonna 20130selvennä noin 27 miljoonaa ja vuonna 2013 noin 13 miljoonaa euroa. Golla työllistää Suomessa noin 40 ihmistä.
Sanna Kantolan ja Bruno Beaugrandin vuonna 2010 perustama Lumi Accessories suuntasi laukkuineen heti kansainvälisille markkinoille ja löysi jälleenmyyjän 25 maasta. Yritys sai jo seuraavana vuonna 2011 Kultainen vaatepuu -palkinnon.
Laukkulaakson logo 1990-luvun alusta.
Lateraanikirkko

Lateraanikirkon päälaivassa on myöhemmistä muutoksista huolimatta säilynyt alkuperäinen basilikatyyppinen pohjakaava.
San Giovanni in Lateranon barokkityylisen julkisivun on suunnitellut Alessandro Galilei 1735.
Basilica di San Giovanni in Laterano (suom. Lateraanin Pyhän Johanneksen kirkko), lyhyemmin Lateraanikirkko, on katolinen kirkko Roomassa Lateraaniksi kutsutulla Pyhän istuimen eksterritoriaalisella alueella aivan Lateraanipalatsin vieressä. Lateraanikirkko on Rooman piispan eli paavin istuin ja Rooman tuomiokirkko. Se on omistettu Jeesus Vapahtajalle, Johannes Kastajalle ja evankelista Johannekselle. Se on yksi Rooman neljästä suuresta patriarkallisesta eli varhaiskristillisestä basilikasta. Muut ovat San Paolo fuori le mura, Santa Maria Maggiore ja Pietarinkirkon edeltäjä Konstantinuksen basilika. Lateraanikirkko on niistä vanhin ja korkea-arvoisin. Vuoteen 1870 asti kaikki paavit kruunattiin Lateraanikirkossa.