stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Retussiruisku

Paaschen valmistama yksitoiminen retussiruisku.
Retussiruisku eli kynäruisku on pieni, ilmanpaineella toimiva ruisku, jolla voidaan suihkuttaa musteita, värejä tai hienojakoista maalia. Retussiruiskulla voidaan saada aikaan hyvin hienoja väriliukuja ja pehmeitä siirtymiä. Sitä käytetään muun muassa valokuvien retusointiin, maalauksiin sekä erilaisiin harrastustarkoituksiin. Retussiruisku on erittäin suosittu työväline pienoismallinrakennuksessa, koska sillä saadaan hyvin tasaisia pintoja sekä pehmeitä värirajoja, ja sillä voidaan myös simuloida kulumista ja rapautumista.
Retussiruiskun keksi vuonna 1879 Abner Peeler. Ensimmäinen nykyisenkaltainen retussiruisku tuli myyntiin vuonna 1893. Nykyisin suurin osa ruiskuista valmistetaan Japanissa.
Retussiruisku toimii siten, että kompressorilla johdetaan ruiskuun korkealla paineella ilmaa. Ilmasuihku imee alipaineen avulla värin värisäiliöstä ja levittää sen ohuena sumuna kohteena olevalle pinnalle.
Retussiruiskumerkkejä ovat mm. Badger, Iwata ja Paasche sekä Richpen ja DeVilbiss.
Suomalaisia retussiruiskua käyttäviä kuvataiteilijoita ovat Markus Heikkerö ja Jaana Aalto. Muun muassa Simo Riikonen ja Jussi Säteri tekevät tällä tekniikalla tilaustöitä ajoneuvojen kylkiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Retussiruisku Wikimedia Commonsissa
Raimo Heiskanen

| Raimo Heiskanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1922 Viipuri
Kuollut: 4. huhtikuuta 2000 (77 vuotta) Vantaa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1942 – 1982
Taistelut ja sodat:  Jatkosota
Sotilasarvo:  Kenraalimajuri
Kunniamerkit:  SL 1.lk komentajamerkki SVR 1.lk ritariristi VR4 miekkojen kera PTR 1.lk komentajamerkki
Raimo Valmari Heiskanen (9. heinäkuuta 1922 Viipuri – 4. huhtikuuta 2000 Vantaa) oli suomalainen kenraalimajuri, joka toimi pitkään Suomen rauhanaikaisen sotilastiedustelun rakentajana.
Sotilasura

Heiskanen pääsi ylioppilaaksi Helsingin V yhteiskoulusta vuonna 1941. Kouluvuosina hän toimi suojeluskunnassa ja talvisodan kotijoukoissa. Vähän ennen jatkosodan alkamista hän aloitti varusmiespalveluksensa. Hän valmistui Kadettikoulusta vuonna 1943 ja palveli Jalkaväkirykmentti 8:ssa. Sodan jälkeen Heiskanen toimi Pohjois-Norjan avustamiskomitean yhteysupseerina sekä Rajavartiostossa Rovaniemellä, Ylitorniolla ja Onttolan varuskunnassa Pohjois-Karjalassa. Hän valmistui Sotakorkeakoulusta vuonna 1955 (ye-upseeri 1956). Heiskanen siirtyi vuonna 1959 Pääesikuntaan toimistoesiupseeriksi rakentamaan tiedusteluorganisaatiota muun muassa Risto Hyvärisen ja Lauri Sutelan kanssa. Hän toimi tarkastusosastolla, joka sittemmin muutti nimensä tiedusteluosastoksi, 23 vuotta, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1982. Hän oli vuosina 1965–1969 Varsovassa sotilas-, laivasto- ja ilmailuasiamiehenä ja isännöi kotonaan lukuisia Kylmän sodan eri osapuolien sotilasasiamiesten tapaamisia. Kotimaahan palattuaan hän toimi tiedusteluosastolla toimistopäällikkönä sekä vuodesta 1972 lähtien tiedustelupäällikkönä aina vuoteen 1982 asti, jolloin siirtyi eläkkeelle.
Sotilasura > Ylennykset

Vänrikki 1942
Luutnantti 1943
Kapteeni 1949
Majuri 1959
Everstiluutnantti 1965
Eversti 1971
Kenraalimajuri 1976
Sotilasura > Kunniamerkit

Suomen Leijonan 1.lk komentajamerkki
Suomen Valkoisen Ruusun 1.lk ritariristi
Vapaudenristin 4.lk miekkojen kera
Pohjantähden ritarikunta 1.lk komentajamerkki
Sotilasansiomitali
Rajavartiolaitoksen ansioristi
Talvisodan muistomitali
Jatkosodan muistomitali
Puolustusvoimien kultainen ansiomitali
Rajavartiolaitoksen kultainen ansiomitali
Siviilissä

Heiskanen toimi 1960-luvulla Sotilasaikakauslehden toimittajana. Hän kirjoitti useita lehtiartikkeleita ja ohjesääntökäsikirjoituksia sekä käänsi vieraskielisiä tekstejä. Eläkevuosinaan hän kirjoitti kolme kirjaa sotien ajan päämajan tiedustelusta ja operatiivisesta osastosta sekä pienen pamfletin noottikriisistä ja Neuvostoliiton Suomea kohtaan 1970-luvulla harjoittamasta painostuksesta. Otava julkaisi Raimo Heiskasen elämäkerran Pertti Suomisen kirjoittamana syksyllä 2012.
Siviilissä > Julkaisuja

Saadun tiedon mukaan..: Päämajan johtama tiedustelu 1939-1945, 1989
Noottikriisi ja yhteiset sotaharjoitukset, 1993
Stella Polaris, 1994
Talvisodan operaatioiden johtaminen ja edellytysten luominen sodankäynnille Päämajan operatiivisen osaston näkökulmasta, 1996
Pyhäjärven Sanomat

| Pyhäjärven Sanomat |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  paikallislehti
Julkaisija:  Pyhäjärven Sanomat Oy
ISSN:  ISSN 0359-6095
Perustettu:  1955
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Pyhäjärvi
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloid
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
pyhajarvensanomat.fi
Pyhäjärven Sanomat on vuonna 1955 perustettu sitoutumaton, poliittisesti riippumaton paikallislehti Pyhäjärveltä. Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran 15. joulukuuta 1955. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Aatto Hosiaisluoma.
Lehteä julkaiseva Pyhäjärven Sanomat Oy on yksityisten osakkeenomistajien omistama pyhäjärvinen yritys. Pyhäjärven Sanomat Oy on kirjattu kaupparekisteriin vuonna 1958.
Pyhäjärven Sanomat kuuluu Uutismedian Liittoon, jonka jäsenlehdet ovat sitoutuneet noudattamaan Journalistin ohjeita ja Julkisen sanan neuvoston periaatteita.
Pyhäjärven Sanomat ilmestyy kerran viikossa paperisena, vuoden viimeistä viikkoa lukuun ottamatta. Pyhäjärven Sanomat on tilaajien luettavissa näköislehtenä jo ilmestymispäivää edeltävänä iltana lehden verkkosivuilla. Digisisältöä julkaistaan verkossa päivittäin.
Aiheesta muualla

Pyhäjärven Sanomien verkkosivut
Pyhän Katariinan luostari (Tver)

| Pyhän Katariinan luostari |
| --- | --- |

Sijainti:  Tver, Venäjä
Tyyppi:  Naisluostari
Perustettu:  1996
Verkkosivut:  aikaterina-mon.narod.ru
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pyhän Katariinan luostari (ven. Свято-Екатерининский монастырь) on Tverissä Volgan ja Tvertsan yhtymäkohdassa sijaitseva ortodoksinen nunnaluostari, joka on toiminut nykyisessä muodossaan vuodesta 1996.
Historia

Pyhän Katariinan luostarin alueella oleva Katariinan temppeli on rakennettu vuonna 1786. Sitä ennen paikalla oli puinen temppeli, joka paloi vuonna 1732.
1800-luvulla ja 1900-luvun alussa alueelle rakennettiin kellotorni, ikonostaasi ja tsasouna. 1930-luvulla uskonnollinen toiminta päättyi paikalla sijaitsevassa temppelissä. Luostari perustettiin vanhan seurakuntakirkon ympärille. Nykyisen nunnaluostarin piispa siunasi ja avasi vuonna 1996. Sen sisarluostari on Oršassa. Ensimmäiseksi igumeniaksi vihittiin äiti Juliana (Kirsi Ritoniemi).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Katariinan luostari (Tver) Wikimedia Commonsissa
Pirkko Jaakola

Pirkko Marjatta Jaakola (s. 21. elokuuta 1940 Loimaa) on suomalainen Loimaalla asuva kirjailija. Hän on kirjoittanut useita radiokuunnelmia, näytelmiä, lasten tv-elokuva -käsikirjoituksia sekä sanoittanut useita lauluja ja toiminut vakituisena pakinoitsijana muun muassa Anna-lehdessä vuosina 1980–1984. Hänen veljensä oli kuvanveistäjä Alpo Jaakola ja hänen poikansa on näyttelijä Antti Jaakola. Jaakola on Suomen Näytelmäkirjailijaliiton sekä Lounais-Suomen kirjailijaliiton jäsen.
Jaakolalle myönnettyjä palkintoja ovat muun muassa Prix Bohemia (1979) kuunnelmasta Eksyssuon lapset sekä Prix Danube (1983) tv-elokuvasta Kummalliset. Lisäksi Jaakolalle myönnettiin Varsinais-Suomen liiton Aurora-mitali vuonna 1983.
Kuunnelmia

Uneksijan ehtoollinen, kuunnelma.  1967
Puksipensaassa rakastaa ihana merimies lihavaa naista, kuunnelma. Yleisradio 1969.
Hänen silmiinsä syttyy muutama ylimääräinen timantti ja hänen poskilleen kiipeää kalpeahko tiibetinpuna, kuunnelma.  1970
Enoni kuolemasta lehdistölle antamani kuvaus 1, kuunnelma. Yleisradio 1970.
Mitä tehdä kun rakastettu syöksyy yön pimeyteen?, kuunnelma.  1971
Looginen puhelu, kuunnelma.  1976
Rakas avaa hameen hakas, kuunnelma.  1976
Isän ja pojan ensimmäinen ja viimeinen keskustelu, kuunnelma.  1977
Kehtolauluja au-lapselle, kuunnelma.  1977
Marjatan laulu, kuunnelma.  1977
Eksyssuon lapset, kuunnelma.  Yleisradio 1978
Satu voitosta ja tappiosta, kuunnelma.  Yleisradio 1978
Viinakuutamolla, kuunnelma.  Yleisradio 1979
Prättäkitti, noita Nousiaisista, kuunnelma.  Yleisradio 1980
Naisen nauru, kuunnelma. Yleisradio 1981
Kahdeksan ja puoli kuolemansyntiä, kabaree.  Yleisradio 1985
Satu vuotavasta katosta, näytelmä.  1987
Puukansan tarinoita, kokoelma muun muassa Annassa, Viestiväylässä, Forssan Lehdessä ja Loimaan Lehdessä julkaistuja pakinoita, toimittanut Maire Soiluva.  Ooli, Loimaa 2003
Näytelmiä

Linnut, Kansallisteatteri, 1966
Marjatan laulu, Turun Vartiovuoren kesäteatteriversio, 1982
Elämän kapakka, Lahden kaupunginteatteri, 1984
Leskiäidin tyttäret, Alpo Jaakolan Patsaspuisto, 1993
Rakas, minä muutun, Lainsuojattomat-festivaali, 1998
Loimaan korvessa kulkevi, Alpo Jaakolan Patsaspuisto, Loimaa, 2001
Saviooppera, Haaran-Onkijoen kyläyhdistys, 2005
Piste-kabaree, Lainsuojattomat-festivaali, 2007
Maaliskuu, Aleksanterin teatteri, 2008
Saviseutuni soi, Haaran-Onkijoen kyläyhdistys, 2009
Pirunpuntari, Kansallisteatteri Omapohja, 2010
Näin kaikki meni, Villa Blom, 2011
Savisoitto eli vaivaisen onni, Haaran-Onkijoen kyläyhdistys, 2012
Kirjallisia teoksia

Älä välitä, Arnold, kuvitus Alpo Jaakola.  Tajo, Turku 1965
Ryhmä 67 : Lyriikkaa – proosaa – mielipiteitä.  Tammi 1967
Miten kuunnelmani ovat syntyneet : kirjailijoiden studia generalia 1981. Pirkko Jaakola ym, toimittanut Matti Savolainen.  WSOY 1983
Puukansan tarinoita, pakinoita. Toim. Maire Soiluva, Ooli 2003
Lauluillat

Puksipensaassa rakastaa -lauluilta, Helsingin Kaupunginteatteri, 2003
Mikä naamataulu -lauluilta, Kom-teatterin kahvila,2004
TV-käsikirjoitukset

Miesten koulu, 1978
Kulissiavioliitto, 1981
Saari I ja II, 1982
Kummalliset, 1982
Salameno, 1983
Vain elämää, 1983
Lihanhimo, 1984
Unelmajuna,1985
Lampola, 1986
Puhu pukille, tv-sarja,1988
Joulukalenteri, 1989
Tavallinen luokka, tv-sarja 1993, yhdessä Tiina Harpfin kanssa
Oi, mikä Mimmi, 1998, yhdessä Tiina Harpfin kanssa
Aiheesta muualla

Jaakola-seuran sivut
Ylen Elävä arkisto - Pirkko Jaakola
Psilomelaani

Mustaa psilomelaania, jossa olevat oranssit kiteet ovat vanadiniittia
Psilomelaani on bariumia sisältävistä mangaanimalmimineraaleista koostuva ryhmä. Nämä mineraalit koostuvat yleensä pääosin romanechiitista. Multamaisia psilomelaanin ja muiden mineraalien yhdisteitä kutsutaan mangaanisuonimalmeiksi. Kuivilla alueilla tavattavat psilomelaanit ovat pinnaltaan mustia.
Psilomelaanin väri vaihtelee teräksen harmaan ja mustan välillä. Viiru on mustanruskea. Sen pinta on himmeä. Kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 5–5,5.
Esiintyminen

Psilomelaania esiintyy rapautuneissa malmeissa, kalkkikivissä ja dolomiiteissa. Sitä on löydetty Britanniasta, Yhdysvalloista, Australiasta ja Meksikosta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Webmineral: Psilomelane Mineral Data (englanniksi)
Mindat: Psilomelane (englanniksi)
Päivii, öitä

| Päivii, öitä Iisa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 19. lokakuuta 2018
 Tyylilaji: indie pop
 Kesto: 34.33
 Levy-yhtiö: The Fried Music Oy
Listasijoitukset
  32.
Iisan muut julkaisut
| Kukaan ei oo kenenkään 2015 | Päivii, öitä 2018 | Amelia 2021 |
Päivii, öitä on Iisan 19. lokakuuta 2018 ilmestynyt kolmas sooloalbumi.
Levynjulkaisukeikka oli Korjaamon Vaunusalissa 3. marraskuuta 2018.
Kappaleet

Kaunein syy – 3.15
Jos se sattuu – 3.33
Iltaisin – 4.32
Mua ei pelasteta – 3.49
Zen – 3.28
Paluu maailmaan – 4.34 (feat. MATTIP)
Kiitos exille – 4.11
Rakkaus voi tappaa – 3.31
Kun olit nuori – 3.37
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Keskisuomalainen:
Soundi:
Qitai

| Qitai (kiin>  奇台县, Qítái Xiàn) uiguuriksi گۇچۇڭ ناھىيىسى, Guchung Nahiyisi |
| --- | --- |
 Qitain sijainti, merkitty vaa­le­an­pu­nai­sel­la Changjin au­to­no­mi­ses­sa pre­fek­tuu­ris­sa jos­ta lo­put on kel­tai­sel­la ja nii­den sijainti Xinjiangissa
 Qitai
 Koordinaatit: 44°01′N, 89°35′E 
Valtio:  Kiina
Autonominen alue:  Sinkiang
Autonominen prefektuuri:  Changji
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  16 709 km²
Väkiluku (2010):  210 566
Aikavyöhyke:  UTC+8
 – Kesäaika:  UTC+8
Suuntanumero(t):  0994
Rekisterikilpi:  新B
 
 www.xjqt.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Qitai (kiin. 奇台县, Qítái Xiàn, uiguuriksi گۇچۇڭ ناھىيىسى, Guchung Nahiyisi) on piirikunta Kiinan Sinkiangin uiguurien autonomisen alueen Changjin hui-kiinalaisten autonomisessa prefektuurissa. Piirikunnan pinta-ala on 16 709 neliökilometriä. Väkiluku vuonna 2010 oli 210 566. Piirikunnan keskus on Qitain suurkunta (奇台镇).
Qitaissa on esimerkiksi Kiinan tiedeakatemian astronominen tutkimusasema ja sinne rakennetaan tähtitieteen ja tieteen koulutuskeskus. Qitaihin rakennetaan myös uusi, maailman suurimpiin kuuluva, halkaisijaltaan 110-metrinen, monikanavainen radioteleskooppi.
Neuvostoliittoa seurannut kuunteluasema

Vuosikymmeniä aiemmin, Kiina ja Yhdysvallat pääsivät vuonna 1978 periaatteelliseen sopimukseen kuunteluasemien perustamisesta Neuvostoliiton rajalle. Huhtikuussa 1979 varapääministeri Deng Xiaoping ilmoitti, että kiinalaisten pitäisi operoida näitä asemia ja että tiedot pitäisi jakaa Kiinan kanssa.[lähde? ]
Kiina ja Yhdysvallat pääsivät lopulliseen sopimukseen tammikuussa 1980 kahden kuunteluaseman rakentamisesta, toisen Qitaihin ja toisen Korlaan. Rakennuttamisen ja laitteiston toimittamisesta vastasi CIA:n signaalitiedustelutoimisto, Office of SIGINT Operations (OSO), mikä koulutti kiinalaisen henkilökunnankin, mikä on ollut koulutuksessa myös Yhdysvalloissa San Franciscon lähellä.[lähde? ]
Korlaan ja Qitaihin asennettu laitteisto oli alun perin tarkoitettu hankkimaan tietoja Neuvostoliiton ohjuskokeista Tjuratamissa Araljärven lähellä ja ydinasekokeista Sary Shaganissa Semipalatinskin lähellä. Myös muiden sähköisen tiedustelun lajien, kuten viestiliikennetiedustelun (COMINT) ja sähköisen tiedustelun (ELINT) arvellaan kuuluvan asemien ohjelmaan.[lähde? ]
Rudolph Dirks

Rudolph Dirks vuonna 1914.
Rudolph Dirks (26. helmikuuta 1877 Heide, Saksa – 20. huhtikuuta 1968 New York, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka loi strippisarjakuvan Kissalan pojat (Katzenjammer Kids).
Dirksin perhe muutti Chicagoon hänen ollessaan seitsemänvuotias ja kymmenen vuotta myöhemmin New Yorkiin. Dirks työskenteli piirtäjänä William Randolph Hearstin julkaisemassa New York Journalissa. Hän loi Kissalan pojat vuonna 1897, innoittajanaan saksalaisen Wilhelm Buschin kuvakirja Max ja Moritz. Dirks piirsi sarjaa vuoteen 1912, jolloin hän menetti oikeudet siihen siirtyessään kilpailevaan New York Worldiin. Hän kuitenkin tosiasiassa jatkoi sarjan piirtämistä uudella nimellä Hans and Fritz, minkä hän muutti ensimmäisen maailmansodan aikana saksalaisvastaisen mielialan vuoksi muotoon The Captain and the Kids. Samaan aikaan Harold Knerr jatkoi alkuperäisten Kissalan poikien piirtämistä. Dirks siirtyi myöhemmin tekemään maisema- ja merimaalauksia, mutta hänen poikansa John jatkoi The Captain and the Kids -stripin piirtämistä vielä isänsä kuoleman jälkeenkin.
Pyhän Patrickin katedraali

| Pyhän Patrickin katedraali |
| --- | --- |

Sijainti:  Melbourne Australia
Koordinaatit:  37°48′36″S, 144°58′34″E
Rakentamisvuosi:  1858-1939
Suunnittelija:  William Wardell
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhän Patrickin katedraali (engl. St Patrick's Cathedral) on kirkkorakennus Australian toiseksi väkirikkaimmassa kaupungissa Melbournessa. Katedraali on Melbournen roomalais-katolisen arkkihiippakunnan pääkirkko. Sen on suunnitellut arkkitehti William Wardell ja se edustaa uusgoottilaista arkkitehtuuria. Rakennuksen peruskivi muurattiin vuonna 1858. Rakennustyöt etenivät hitaasti, ja niitä hidasti entisestään Melbournea vuonna 1891 riepotellut lama. Katedraali vihittiin vuonna 1897, mutta virallisesti se valmistui vasta vuonna 1939. Katedraalin keskustorni yltää 105 metrin korkeuteen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Katedraalin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Punkrock Jukebox 1

| Punkrock Jukebox 1 Raivopäät feat>  Friends |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : tammikuu 2007, Headline Studio, Tampere (kappaleet 2-8); 2000, Voxit-studio, Hämeenlinna (kappale 1)
 Julkaistu: 18. toukokuuta 2007
 Tyylilaji: punk rock
 Kesto: 18.30
 Levy-yhtiö: Face
Raivopäiden muut julkaisut
| Psykoterapiaa tenaville 2004 | Punkrock Jukebox 1 2007 | Punkrock Jukebox 2 2008 |
Punkrock Jukebox 1 on suomalaisen Raivopäät -yhtyeen EP, ja kaikkiaan 14. julkaisu. Se julkaistiin 18. toukokuuta 2007. Levy julkaistiin nimellä Raivopäät feat. Friends, ja sillä vierailee Veltto Virtanen, Klamydia-solisti Vesku Jokinen ja Loose Prick-solisti Pauli Johansson laulajina, sekä vanha Raivopäät-basisti Muisto Toutavaara. EP sisältää vanhoja enemmän tai vähemmän tunnettuja suomipunk-klassikoita uusina versioina.
Levyä painettiin vain 500 kappaletta.
Kappaleet

Ace: Ajassa tapahtuu (säv. Nisse Rikama, san. Petri Tiili)
Vesku Jokinen & Ace: Kaupunki peittyy taas pimeään (säv. ja san. Juha-Matti Kylliäinen)
Veltto Virtanen: En asu täällä enää (säv. ja san. Pekka Hakala)
Ace: Hipinreuhake (säv. Klide Pelkonen, san. Häkli)
Vesku & Ace: Ydinaseeton hautausmaa (säv. ja san. Örkky)
Vesku: Se et ole sinä (säv. ja san. Jarmo Hauhtonen)
Ace, Vesku & Pauli Johansson: Sota apatiaa vastaan (säv. ja san. Ralf Örn)
Vesku, Ace & Pauli: Suoraa toimintaa (säv. ja san. Ari Voutilainen)
Kokoonpano

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Raivopäät Ace – laulu  Olska – basso  Mulder – kitara  Juzzi – kitara  Pune – rummut  |  Friends Vesa Jokinen  Pauli "LoosePrick" Johansson  Veltto Virtanen  Muisto Toutavaara  |  Tuotanto Jani Viitanen – äänittäjä, miksaaja  Harri Timonen – äänittäjä (kappale 1)  Jani77 – taitto  J-P. Mönkkönen – masteroija (huhtikuu 2007 @ Dicentia)  Oopa – valokuvat  |
Rudolph

Rudolph (/ˈɹuː.ˌdɑlf/) on englanninkielinen miehen etunimi, joka voi esiintyä myös sukunimenä. Se on muunnelma saksankielisestä nimestä Rudolf. Se lyhennetään usein muotoon Rudy (/ˈɹuː.di/).
Suomessa etunimi Rudolph on vuoteen 2023 mennessä annettu yhteensä alle 54 miehelle ja alle 25 naiselle.
Tunnettuja Rudolph-nimisiä

Rudolph etunimenä:
Johann Rudolph Ahle (1625–1673), saksalainen säveltäjä ja urkuri
Rudolph Brandes (1795–1842), saksalainen farmaseutti
Rudolph Dirks (1877–1968), saksalais-yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija
Rudolph Giuliani (s. 1944), yhdysvaltalainen poliitikko
Rudolph Karstadt (1856–1944), saksalainen liikemies
Rudolph Lewis (1888–1933), eteläafrikkalainen maantiepyöräilijä
Rudolph Maté (1898–1964), puolalaissyntyinen elokuvaaja ja elokuvaohjaaja
Rudolph Pariser (1923–2021), yhdysvaltalainen kemisti
Rudolph Amandus Philippi (1808–1904), saksalais-chileläinen paleontologi
Rudolph Schildkraut (1862–1930), itävaltalainen näyttelijä
Rudolph Simonsen (1889–1947), tanskalainen säveltäjä
Rudolph Tesiny (1881–1926), yhdysvaltalainen painija
Rudolph Valentino (1895–1926), italialais-yhdysvaltalainen näyttelijä
Rudolph Walker (s. 1939), trinidadilais-brittiläinen näyttelijä
Rudolph sukunimenä:
Alan Rudolph (s. 1943), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
Arthur Rudolph (1906–1996), saksalainen rakettitieteilijä
Eric Robert Rudolph (s. 1966), yhdysvaltalainen terroristi
Maya Rudolph (s. 1972), yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko
Paul Rudolph (s. 1947), kanadalainen muusikko
Wilma Rudolph (1940–1994), yhdysvaltalainen pikajuoksija
Jeanne Zaidel-Rudolph (s. 1948), eteläafrikkalainen säveltäjä
Kuvitteellisia hahmoja:
Petteri Punakuono (engl. Rudolph the Red-Nosed Reindeer), kuvitteellinen Joulupukin poro
Radio Kénédougou

Radio Kénédougou on paikallisradioasema Sikasson kaupungissa Malissa.
Historiallisen Kénédougoun alueen mukaan nimetty asema on perustettu lokakuussa 1992. Se oli Sikasson alueen ensimmäinen yksityinen radioasema. Radio Kénédougoun tavoitteena on maaseudun kehittäminen tiedonvälityksen ja valistuksen keinoin. Se pyrkii tarjoamaan kuuntelijoilleen puolueetonta ja luotettavaa tietoa, edistämään talouden, yhteiskunnan ja kulttuurin kehitystä, tukemaan paikallisia pyrkimyksiä sekä lujittamaan rauhaa, kansallista yhtenäisyyttä ja demokratiaa. Lähetysten kielet ovat bambara, senufo, fulani, samogo ja ranska.
Aseman toimitilat sijaitsevat Sikasson Bougoula-Villen kaupunginosassa toriaukiolla vastapäätä Odéhoudin bulevardia. Sillä on kaksi 500 watin ULA-lähetintä. Kuuluvuusalue ulottuu yli 90 kilometrin päähän Sikassosta ja kattaa lähes koko Sikasson piirin, osia Kadiolon, Koutialan ja Yorosson piireistä sekä Burkina Fason länsiosasta. Alueella on 400 000 asukasta.
Radio Kénédougou on Malin vapaiden radio- ja televisioasemien liiton URTEL:in, maailman yhteisöradioiden yhdistyksen AMARC:in sekä Malin, Burkina Fason ja Norsunluurannikon rajat ylittävän Kurumba-SKBO -verkoston jäsen. Aseman toimintaa tukee vuonna 1999 perustettu kuuntelijakerho, johon kuuluu 600 jäsentä yli 200 kylästä.
Aiheesta muualla

Radio Kénédougou (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
RN Lupo

| RN Lupo |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  CNQ, Fiume
Kölinlasku:  7. joulukuuta 1936
Laskettu vesille:  7. joulukuuta 1937
Palveluskäyttöön:  28. helmikuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 2. joulukuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  808 t (standardi) 1 040 t (kuormattu)
Pituus:  83,5 m
Leveys:  8,1 m
Syväys:  2,55 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  116
Aseistus
Aseistus:  3 x 100 mm tykkiä 10 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 x 450 mm torpedoputkea 20 x miinaa
RN Lupo (ital. Regia Nave Lupo) oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Fiumesta CNQ:lta, missä köli laskettiin 7. joulukuuta 1936. Alus laskettiin vesille 7. joulukuuta 1937 ja liitettiin laivastoon 28. helmikuuta 1938.
Palvelus

Alus upotettiin 2. joulukuuta 1942.
Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut 2005

Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut 2005 kilpailtiin Shanghaissa, Kiinassa 29. huhtikuuta – 6. toukokuuta. Lajeina olivat miesten kaksinpeli, naisten kaksinpeli, miesten nelinpeli, naisten nelinpeli ja sekanelinpeli. Kiina voitti kaikki mestaruudet.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Kisat  | Kulta  | Hopea  | Pronssi  |
| Miesten kaksinpeli  |  Wang Liqin  |  Ma Lin  |  Oh Sang-Eun  |
| Miesten kaksinpeli  |  Wang Liqin  |  Ma Lin  |  Michael Maze  |

| Naisten kaksinpeli  |  Zhang Yining  |  Guo Yan  |  Lin Ling  |
| Naisten kaksinpeli  |  Zhang Yining  |  Guo Yan  |  Guo Yue  |

| Miesten nelinpeli  |  Kong Linghui / Wang Hao  |  Timo Boll / Christian Süß  |  Chen Qi / Ma Lin  |
| Miesten nelinpeli  |  Kong Linghui / Wang Hao  |  Timo Boll / Christian Süß  |  Wang Liqin / Yan Sen  |

| Naisten nelinpeli  |  Wang Nan / Zhang Yining  |  Guo Yue / Niu Jianfeng  |  Bai Yang / Guo Yan  |
| Naisten nelinpeli  |  Wang Nan / Zhang Yining  |  Guo Yue / Niu Jianfeng  |  Tie Ya Na / Zhang Rui  |

| Sekanelinpeli  |  Wang Liqin / Guo Yue  |  Liu Guozheng / Bai Yang  |  Yan Sen / Guo Yan  |
| Sekanelinpeli  |  Wang Liqin / Guo Yue  |  Liu Guozheng / Bai Yang  |  Qiu Yike / Cao Zhen  |