stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jimmy Eat World (albumi)

| Jimmy Eat World Jimmy Eat World |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1993
 Julkaistu: 1994
 Tuottaja(t): Jimmy Edwards
 Tyylilaji: punk
 Kesto: 37.37
 Levy-yhtiö: Wooden Blue Records
Jimmy Eat Worldin muut julkaisut
| One, Two, Three, Four 1994 | Jimmy Eat World 1994 | Static Prevails 1996 |
Jimmy Eat World on yhtyeen Jimmy Eat World ensimmäinen studioalbumi. Wooden Blue Records julkaisi sen vuonna 1994.  Tom Linton laulaa levyn kappaleissa; nykyään laulajana yhtyeessä toimii pääasiassa Jim Adkins.
Kappaleet

Chachi – 2.57
Patches – 3.34
Amphibious – 1.42
Splat Out of Luck – 2.19
House Arrest – 2.26
Usery – 3.18
Wednesday – 2.10
Crooked – 4.07
Reason 346 – 4.24
Scientific – 7.01
Cars – 3.39
Kokoonpano

Tom Linton – laulu, kitara
Jim Adkins – kitara, laulu
Mitch Porter – bassokitara, taustalaulu
Zach Lind – rummut
Aiheesta muualla

Jimmy Eat World discogs.com -sivustolla
Jazz (Ry Cooderin albumi)

| Jazz Ry Cooder |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1978
 Tuottaja(t): Ry Cooder, Joseph Byrd
 Tyylilaji: Jazz
 Kesto: 38.28
 Levy-yhtiö: Warner Bros. Records
muut julkaisut
| Showtime 1977 | Jazz 1978 | Bop Till You Drop 1979 |
Jazz on yhdysvaltalaisen muusikon Ry Cooderin vuonna 1978 julkaistu musiikkialbumi.
Kappaleet

Big Bad Bill Is Sweet William Now – 3.36  (Milton Ager & Jack Yellen)
Face To Face That I Shall Meet Him – 3.21  (Trad., sov. Joseph Spence)
The Pearls / Tia Juana – 4.21  (Jelly Roll Morton, sov. Ry Cooder)
The Dream – 5.06  (Jack The Bear/Jess Pickett)
Happy Meeting In Glory – 3.16  (Trad., sov. Joseph Spence)
In A Mist – 2.09  (Bix Beiderbecke)
Flashes – 2.19  (Bix Beiderbecke)
Davenport Blues – 2.05  (Bix Beiderbecke)
Shine – 3.45  (Ford Dabney & Cecil Mack)
Nobody – 5.12  (Bert Williams)
We Shall Be Happy – 3.13  (Trad., sov. Joseph Spence)
Muusikot

Mario Guarneri: kornetti
Randy Aldcroft: trombone
Harvey Pittel: alttosaksofoni, klarinetti
Pat Rizzo: alttosaksofoni
Bill Hood: bassosaksofoni
John Rodby: piano
Mark Stevens: rummut
Ry Cooder: kitarat, mandoliini, tiple, harppu, laulu
Earl Hines: piano
Chuck Domanico: basso
Tom Collier: marimba, vibrafoni
Stuart Brotman: cymbalum
David Lindley: mandoliini
Barbara Starkey: urkuharmoni
Red Callender: tuuba
George Bohanon: trombone
Oscar Brashear: kornetti
David Sherr: bassoklarinetti, klarinetti
Tom Pedrini: basso
Willie Schwartz: klarinetti
Chuck Berghoffer: basso
Jimmy Adams, Bill Johnson, Simon Pico Payne, Cliff Givens: laulukvartetti
Aiheesta muualla

http://www.rylanders.free-online.co.uk/RySite/RyPages/Jazz.html
Jesse Levine

| Jesse Levine |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1987 (ikä 36)
Kansalaisuus:   Kanada
Tennispelaaja
Pituus:  175 cm
Paino:  68 kg
Kätisyys:  vasen
Ammattilaisena:  2007–
Palkintorahat:  1 131 456 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  69. (1.10.2012)
Voitot/tappiot:  31–64
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2008, 2013)
Ranskan avoimet:  2. kierros (2012)
Wimbledon:  3. kierros (2009)
Yhdysvaltain avoimet:  2. kierros (2009)
Nelinpeli
Voitot/tappiot:  17–21
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Jesse Levine (s. 15. lokakuuta 1987 Ottawa) on kanadalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 69 lokakuussa 2012. Hän on voittanut viisi ATP-haastajaturnausta.
Levine muutti 12-vuotiaana Kanadasta Yhdysvaltoihin. Hän oli kaksi vuotta Nick Bollettierin tennisakatemiassa. Junioriurallaan Levine voitti vuoden 2005 Wimbledonin tennisturnauksen nelinpelin Michael Shabazin kanssa. Parhaimmillaan hän oli juniorirankingissa sijalla 14. Hän vaihtoi edustusmaataan Yhdysvalloista Kanadaan joulukuussa 2012.
Grand Slam -turnauksissa Levine on päässyt parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Wimbledonissa 2009. Hän voitti turnauksen ensimmäisellä kierroksella 14:nneksi sijoitetun Marat Safinin ja toisella kierroksella viisieräisessä ottelussa Pablo Cuevasin, kunnes hävisi 19:nneksi sijoitetulle Stanislas Wawrinkalle neljässä erässä. Toiselle kierrokselle hän on päässyt Australian avoimissa 2008, Yhdysvaltain avoimissa 2009sekä Ranskan avoimissa 2012.
Aiheesta muualla

Jesse Levine profiili ATP:n kotisivuilla
José Ignacio Ceniceros González

| José Ignacio Ceniceros González |
| --- | --- |

La Riojan aluejohtaja
 8. heinäkuuta 2015 –  
Edeltäjä:  Pedro Sanz Alonso
Villoslada de Camerosin pormestari
 13. kesäkuuta 2015 – 2. heinäkuuta 2015  
La Riojan parlamentin puheenjohtaja
 1999–2015  
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. toukokuuta 1956 (ikä 68) Villoslada de Cameros, Espanja
Tiedot
Puolue:  kansanpuolue (PP)
José Ignacio Ceniceros González (s. 11. toukokuuta 1956 Villoslada de Cameros) on espanjalainen poliitikko.
Ceniceros González on La Riojan itsehallintoalueen johtaja heinäkuusta 2015 alkaen.
Hän toimi La Riojan parlamentin puheenjohtajana 1999–2015. Vuonna 2015 hän osallistui kotikuntansa Villoslada de Camerosin pormestarinvaaliin. Hän erosi pormestarin virasta, kun hänelle ehdotettiin ehdokkuutta aluejohtajan virkaan.
Ceniceros González on suorittanut tutkinnon ranskalaisessa filologiassa.
Käännös suomeksi
José Humberto Quintero Parra

José Humberto Quintero Parra (22. syyskuuta 1902 – 8. heinäkuuta 1984) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihki papiksi Filippo Cortesi 22. elokuuta 1926, ja hänet nimitettiin Méridan koadjuuttoriarkkipiispaksi sekä Achridan titulaariarkkipiispaksi 7. syyskuuta 1953. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adeodato Giovanni Piazza, jota avustivat Luigi Centoz ja Giuseppe Misuraca.
Quintero Parra sai 31. elokuuta 1960 nimityksen Caracasin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 24. toukokuuta 1980. Hänet valittiin kardinaaliksi 16. tammikuuta 1961, jolloin hän sai nimityksen Santi Andrea e Gregorio al Monte Celion kardinaalipapiksi.  Quintero Parra osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kolmeen konklaaviin (ensimmäinen 1963, myöhemmät elo- ja lokakuussa 1978).
Jens-Peter Herold

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jens-Peter Herold 1987. |  Jens-Peter Herold 1987. |  Jens-Peter Herold 1987. |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Soul 1988 | 1 500 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Split 1990 | 1 500 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Glasgow 1990 | 1 500 metriä |  |
|  Hopeaa | Liévin 1987 | 1 500 metriä |  |
Jens-Peter Herold (s. 2. kesäkuuta 1965 Neuruppin, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen keskimatkojen juoksija, joka aktiiviurallaan edusti myös DDR:ää. Hän on 1 500 metrin olympiamitalisti ja Euroopan-mestari. Seuratasolla hän edusti ASK Vorwärts Potsdamia ja SC Charlottenburgia. Hän on pituudeltaan 176 cm.
Herold saavutti 1987 Liévinin sisäratojen EM-kilpailuissa hopeaa 1 500 metrillä ajalla 3.45,36. Yleisurheilun Euroopan cupissa Prahassa hän oli samalla matkalla kolmas. Rooman MM-kilpailuissa hän sijoittui 1 500 metrillä kuudenneksi. Hän saavutti 1 500 metrillä olympiapronssia Soulissa 1988 ajalla 3.36,21. Barcelonan maailmancupissa 1989 hän sijoittui 800 metrillä toiseksi ja 1 500 metrillä kolmanneksi. Hän voitti 1 500 metrin Euroopan-mestaruuden 1990 sekä sisäradoilla Glasgow'ssa ajalla 3.44,39 että ulkoradoilla Splitissä ajalla 3.38,35.
Herold sijoittui yhdistyneen Saksan edustajana 1991 toiseksi Euroopan cupin 1 500 metrin kilpailussa Frankfurtissa. Hän oli samalla matkalla  neljäs Tokion MM-kilpailuissa 1991 ja kuudes Barcelonan olympialaisissa 1992. Hän karsiutui 1 500 metrin alkuerissä Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993, Helsingin EM-kilpailuissa 1994 ja Göteborgin MM-kilpailuissa 1995.
Herold voitti uransa aikana kymmenen DDR:n ja kymmenen Saksan-mestaruutta.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 1.44,88 | Hengelo | 12. elokuuta 1990 |
| 1 000 m | 2.16,52 | Villeneuve d'Ascq | 2. heinäkuuta 1993 |
| 1 500 m | 3.32,77 | Rieti | 6. syyskuuta 1992 |
| maili | 3.49,22 NR | Oslo | 2. heinäkuuta 1988 |
| 2 000 m | 4.57,83 | Berliini | 21. elokuuta 1992 |
| 3 000 m | 8.12,17 | Berliini | 17. kesäkuuta 1997 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 1.46,26 | Karlsruhe | 11. helmikuuta 1990 |
| 1 000 m | 2.17,09 NR | Berliini | 5. helmikuuta 1993 |
| 1 500 m | 3.36,26 | Sindelfingen | 14. helmikuuta 1993 |
| maili | 3.53,74 NR | Karlsruhe | 1. maaliskuuta 1994 |
| 2 000 m | 4.56,23 | Karlsruhe | 6. maaliskuuta 1993 |
| 3 000 m | 7.59,84 | Senftenberg | 7. helmikuuta 1987 |
NR = maan ennätys
Jimmy Finlayson

Jimmy Finlayson rooliasussa vuonna 1923.
James Henderson ”Jimmy” Finlayson (27. elokuuta 1887 Larbert – 9. lokakuuta 1953) oli skotlantilais-amerikkalainen näyttelijä, joka toimi sekä ääni- että mykkäelokuvissa. Kaljuna ja valeviiksissä esiintyneellä Finlaysonilla oli monia koomisia maneereita, kuten tukahdutettu manaus ”D'oh!” sekä kiukkua ja hämmästystä kuvaava ilmehdintä. Finlaysonin lempinimi oli Fin. Hän esitti Fin-nimistä hahmoa elokuvassa The Bohemian Girl  (1936) ja Mickey Finniä Way Out Westissä (1937).
Ura

Finlayson syntyi Alexander ja Isabella (o.s. Henderson) Finlaysonille Larbertissa, Skotlannissa. Hän opiskeli George Watson's Collegessa ennen kuin jättäytyi pois Edinburghin yliopistosta ryhtyäkseen näyttelijäksi. Hän sai pääosan West End -tuotoksessa Bunty Pulls the Strings. Hän muutti Yhdysvaltoihin 1912 uusien roolin Broadwayllä, mutta jättäytyi pois teatterikiertueelta 1916 tavoitellakseen uraa Hollywoodissa. Hän nai Emily Gilbertin vuonna 1919. Finlayson näytteli pääosaa lukuisissa Mack Sennettin komedioissa, merkittävimpänä yhtä alkuperäisistä Keystone Kopseista. Freelance-näyttelijänä hän teki useita myöhempiä filmejään Britanniassa. Hän jäi sairauden takia eläkkeelle vuosia ennen 1953 Los Angelesissa tapahtunutta kuolemaansa: hän kuoli 66-vuotiaana kotonaan sydänkohtaukseen.
Hänet muistetaan parhaiten työstään Hal Roachin studioilla. Hän esitti 33 Ohukainen ja Paksukainen -elokuvassa useimmiten näiden vastustajaa tai konnaa. Hän esiintyi myös Stan Laurelin kanssa 19 elokuvassa ja Oliver Hardyn kanssa viidessä ennen kuin kaksikko yhdisti voimansa.
D'oh!

Simpsonit-animaatiosarjan Homer Simpsonin ääninäyttelijä Dan Castellaneta on kertonut, että Homerin tunnettu hokema ”D’oh!” perustuu Finlaysonin samanlaiseen valitukseen Ohukainen ja Paksukainen -elokuvissa. Siihen aikaan kirousta ”Damn!” pidettiin jumalanpilkkana ja se sensuroitiin.
Aiheesta muualla

James Finlayson (englanniksi)
Great Character Actors (englanniksi)
Finlayson elokuvassa Muukalaislegioonan monnit (1939).
Jeesuksen kiusaukset

Saatana koettelee Jeesusta Philips Augustijn Immenraetin maalauksessa Jeesuksen kiusaus.
Jeesuksen kiusaukset erämaassa on evankeliumeista löytyvä tapahtuma, jossa Pyhä Henki vei Jeesuksen erämaahan ja Saatana kohtasi Jeesuksen kiusauksilla. Matteus nimittää Saatanaa Kiusaajaksi evankeliumissaan. Uusi testamentti mainitsee, että Jeesus oli kaikessa kiusattu, kuitenkin ilman syntiä.
Uudessa testamentissa

Tunnetuimmat kiusaamiseen liittyvät tapahtumat Jeesuksen elämässä lienevät olleen neljänkymmenen päivän erämaavaelluksen aikana kokemat kiusaukset, jolloin Saatana kiusasi Jeesusta siteeraamalla itse Raamattua Jeesukselle.
Uudessa testamentissa > Neljäkymmentä päivää erämaassa

Evankeliumit kertovat, että Jeesuksen kasteen jälkeen Henki vei hänet erämaahan. Siellä hän oli neljäkymmentä vuorokautta Saatanan kiusattavana. Jeesus eli villieläinten keskellä ja enkelit pitivät hänestä huolta.
Matteuksen evankeliumi kertoo Jeesuksen ja Saatanan keskustelun erämaassa. Jeesus oli paastonnut neljäkymmentä vuorokautta ja erämaassa hänen tuli nälkä, niin silloin kiusaaja tuli hänen luokseen ja sanoi hänelle: "Jos kerran olet Jumalan Poika, niin käske näiden kivien muuttua leiviksi." Mutta Jeesus vastasi: "On kirjoitettu: 'Ei ihminen elä ainoastaan leivästä, vaan jokaisesta sanasta, joka lähtee Jumalan suusta.' Sitten Saatana vei Jeesuksen pyhään kaupunkiin ja asetti hänet temppelimuurin harjalle. Hän sanoi Jeesukselle: "Jos kerran olet Jumalan Poika, niin heittäydy alas. Onhan kirjoitettu: 'Hän antaa enkeleilleen käskyn. He kantavat sinua käsillään, ettet loukkaa jalkaasi kiveen.' Jeesus vastasi hänelle: "On myös kirjoitettu: 'Älä kiusaa Herraa, Jumalaasi.'" Vielä Paholainen vei Jeesuksen hyvin korkealle vuorelle, näytti hänelle maailman kaikki valtakunnat ja niiden loiston ja sanoi: "Kaiken tämän minä annan sinulle, jos polvistut eteeni ja kumarrat minua." Silloin Jeesus sanoi hänelle: "Mene pois, Saatana! On kirjoitettu: 'Herraa, Jumalaasi, sinun tulee kunnioittaa ja ainoastaan häntä palvella.'  Silloin Saatana jätti Jeesuksen rauhaan, ja hänen luokseen tuli enkeleitä, jotka palvelivat häntä.
Kertomus Jeesuksen kiusauksista esiintyy myös Luukkaan evankeliumissa. Siinä kiusaukset kuitenkin mainitaan eri järjestyksessä kuin Matteuksella: maailman kaikkien valtakuntien näyttäminen korkealta vuorelta ennen tapausta pyhäkön harjalla.. Sen sijaan Markuksen evankeliumissa kiusaukset mainitaan vain lyhyesti.
Pastori Pentti Tepsan mukaan Raamatullisena aikana oli tapana mennä erämaahan etsimään hengellistä näkyä. Tepsan mukaan Jeesuksen neljänkymmenen päivän erämaajakso viittaa Israelin kansan erämaavaellukseen, joka kesti neljäkymmentä vuotta.
Uudessa testamentissa > Myöhemmät viittaukset kiusauksiin

Jeesuksen pilkkaaminen Raamatussa käsittelee pilkkaamisia laajemmin ja Kristuksen kärsimyskertomus kertoo Jeesuksen kokemasta väkivallasta, kiusauksista ja kärsimyksistä Juudaksen kavalluksesta lähtien ja ennen ristiinnaulitsemista.
Heprealaiskirjeessä viitataan Jeesuksen kiusaamisiin:
» Niinpä hänen oli tultava joka suhteessa veljiensä kaltaiseksi, jotta hänestä tulisi armahtava ja uskollinen ylipappi ja hän voisi Jumalan edessä sovittaa kansansa synnit. Koska hän on itse käynyt läpi kärsimykset ja kiusaukset, hän kykenee auttamaan niitä, joita koetellaan» 
(Hepr. 2:17-18)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeesuksen kiusaukset Wikimedia Commonsissa
Pihkala, Jorma: Jeesus kiusausten voittaja (pdf) pihkala.net.
Brander, Jori: Saarna 22.1.2010: Jeesuksen kiusaukset (mp3) Tampereen metodistiseurakunta. Arkistoitu 5.4.2015. Viitattu 3.4.2015.
Enkelit palvelevat Jeesusta erämaassa, Charles Le Brun, maalaus vuodelta 1653
Jevgenija Ginzburg

Jevgenija Solomonovna Ginzburg (ven. Евге́ния Соломо́новна Ги́нзбург, isännimi myös Semjonovna, Семёновна; 20. joulukuuta 1904 Kazan – 25. toukokuuta 1977 Moskova) oli venäläinen kirjailija.
Jevgenija Ginzburg syntyi juutalaisen farmaseutin perheeseen. Hän valmistui vuonna 1924 Kazanin itämaisesta pedagogisesta instituutista, työskenteli opettajana, Kazanin yliopiston dosenttina ja Krasnaja Tatarija -lehden toimittajana.
Ginzburg ja hänen NKP(b):n aluekomiteaan kuulunut miehensä pidetettiin vuonna 1937. Ginzburgia syytettiin vastavallankumoukselliseen trotskilaiseen ryhmään kuulumisesta. Hänet tuomittiin kymmenen vuoden vankeuteen. Vietettyään yli kaksi vuotta yksinäissellissä Ginzburg lähetettiin vankileirille Kolymaan. Vuodesta 1947 hän asui Magadanissa mutta joutui vuonna 1949 jälleen pidätetyksi ja sai karkotustuomion. Ginzburg todettiin syyttömäksi vuonna 1955. Sen jälkeen hän työskenteli toimittajana Lvivissä. Vuodesta 1966 lähtien hän asui Moskovassa.
Ginzburgin opettajavuosista kertovat muistelmat ilmestyivät vuonna 1963. Hänen pääteoksensa on yksityiskohtainen ja laaja vankileirimuistelmateos Rajumyrskyn halki (Krutoi maršrut). Ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1967 italiaksi Milanossa ja venäjäksi Frankfurt am Mainissa. Toinen osa ilmestyi Milanossa vuonna 1979. Neuvostoliitossa Rajumyrskyn halki julkaistiin ensimmäisen kerran latvialaisessa Daugava-kirjallisuuslehdessä vuosina 1988–1989.
Kirjailija Vasili Aksjonov oli Jevgenija Ginzburgin poika.
Suomennettu teos

Rajumyrskyn halki: Kronikka yksilönpalvonnan ajoista. Suom. Esa Adrian. Helsinki: Tammi, 1967.
John Saxon

John Saxon
John Saxon,  oik. Carmine Orrico (5. elokuuta 1936 New York, New York – 25. heinäkuuta 2020 Murfreesboro, Tennessee) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Saxon tunnettiin roolista Roperina elokuvassa Lohikäärmeen kidassa sekä rooleista elokuvissa Painajainen Elm Streetillä ja Musta joulu.
Filmografiaa > Elokuvat

La ragazza che sapeva troppo (1963)
Kardinaali (The Cardinal, 1963)
Joe Kidd (1972)
Lohikäärmeen kidassa (Enter the Dragon, 1973)
Musta joulu (Black Christmas, 1974)
Fast Company (1978)
Vaarojen planeetta (Battle Beyond the Stars, 1980)
Pelkoa ei voi paeta (Tenebre, 1982)
Painajainen Elm Streetillä (A Nightmare on Elm Street, 1984)
Painajainen Elm Streetillä 3: Unien soturit (A Nightmare on Elm Street 3: Dream Warriors, 1987)
Painajainen Elm Streetillä 7: Uusi painajainen (Wes Craven's New Nightmare, 1994)
Aiheesta muualla

John Saxon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Shuster

| John Shuster |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1982 (ikä 41) Chisholm, Minnesota, Yhdysvallat
Uran tiedot
Laji:  curling
| Mitalit> Miesten curling. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten curling. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten curling. Olympialaiset  | Miesten curling>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 | miehet |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | miehet |  |
John Shuster (s. 3. marraskuuta 1982 Chisholm, Minnesota) on yhdysvaltalainen curlingpelaaja. Hän johdatti Yhdysvaltain miesten curlingjoukkueen olympiakultaan vuoden 2018 talviolympialaissa. Hän oli myös mukana voittamassa pronssia Torinon olympialaisissa 2006.
Jesse Brinkley

| Jesse Brinkley |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1976 (ikä 47) Yerington, Nevada
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Painoluokka:  ylempi keskisarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  40
Voitot:  35
– tyrmäysvoitot:  22
Tappiot:  6
Ratkaisemattomat:  0
Jesse Lee Brinkley (s. 14. marraskuuta 1976 Yerington, Nevada) on yhdysvaltalainen nyrkkeilijä. Hän esiintyi Contender-Haastaja -ohjelmassa, jossa hän saavutti neljännen sijan. Hänellä on kaksi lasta tyttöystävänsä Colleen Ritterin kanssa.
Taustaa

Brinkley syntyi Yeringtonissa, Nevadassa. Hän on otellut 40 ottelua, joista 35 on voittoja ja 22 voitettu tyrmäyksellä. Kuusi ottelua on päättynyt tappioon, joista kolme tyrmäyksellä.
The Contender

Tosi-tv -ohjelmassa Contender - Haastaja Brinkley päätyi Lännen joukkueeseen. 
Brinkleyn ensimmäinen ottelu käytiin kilpailun toisella viikolla. Lännen voitettua toisenkin joukkuehaasteen, Ishe Smith perääntyi haastamasta Ahmed Kaddouria otteluun. Brinkley päätti itse otella ja haastoi Idän joukkueen kokeneimman nyrkkeilijän, Jonathan Reidin (33-1-0). Viisi-eräisen ottelun päätyttyä tuomarit pisteyttivät Brinkleyn voittajaksi pistein 49-46,50-45 ja 50-45. Palkinnoksi Brinkleyn voitosta Lännen joukkue palkittiin uusilla puvuilla.
12. viikolla Brinkleyn ja Bonsanten välinen ottelu lähestyi. Brinkleyn paino oli noussut pahimmillaan kahdeksan kiloa keskisarjan sallitun painorajan yli. Brinkley läpäisi punnituksen kovan hikoilutreenin jälkeen. Nestehukka vaikutti häneen kuitenkin ottelun aikana. Viidenteen ja viimeiseen erään tultaessa Brinkley oli pisteissä jäljessä ja tarvitsi tyrmäysvoiton. Hänen onnistui tyrmätä Bonsante ottelun viimeisen minuutin aikana ja hän pääsi jatkamaan semi-finaaleihin.
Neljästoista viikko oli Brinkleyn kolmannen ottelun hetki. Vastustajana hänellä oli ”Latinokäärme” Sergio Mora. Seitsemän-eräisen ottelun jälkeen Mora julistettiin voittajaksi yksimielisellä pistetuomiolla.
Pronssiottelussa Brinkley kohtasi Alfonso Gomezin. Brinkleyn vahvasta aloituksesta huolimatta Gomez voitti ottelun pistein 48-47,48-47 ja 49-46.
The Contender Challenge: UK vs USA

Contender-Haastajan kolmannella kaudella Brinkley otteli Ison-Britannian Robin Reidiä vastaan. Hän hävisi ottelun yksimielisellä tuomaripäätöksellä.
Haastajan jälkeen

15.10.2005 Brinkley kohtasi Anthony Bonsanten uusintaottelussa. Ottelu kesti viisi erää ja päättyi Brinkleyn voittoon yksimielisesti pistein 49-46,48-47 ja 48-47. Lopputulos oli suuresti kiistelty.
10. huhtikuuta 2006 Brinkley kohtasi voittamattoman Joey Spinan. Brinkley johti pisteillä 11. erään tultaessa, kunnes Spina tyrmäsi tämän vartaloiskulla.
22.2.2008 Brinkley kohtasi The Next Great Champ-sarjan voittajan Otis Griffinin. Ottelu päättyi 11. erässä Brinkleyn voittoon. Voitosta hän ansaitsi WBC:n USNBC ylemmän keskisarjan tittelin.
13.6.2008 Brinkley kohtasi Jason Nauglerin 12-eräisessä ottelussa. Ottelu päättyi yksimielisellä tuomaripäätöksellä Jessen voittoon pistein 120-107, 120-107 ja 120-107.
14. helmikuuta 2009 Brinkley kohtasi Haastajassa tapaamansa Joey Gilbertin. Ottelu kesti 12 erää, ja Brinkley voitti yksimielisellä tuomaripäätöksellä pistein 120-107,120-107 ja 120-107.
Brinkley kohtasi Mike Paschallin 10.7.2009. Ottelu päättyi Brinkleyn voittoon yksimielisesti pistein 97-93,97-93 ja 96-94.
Brinkley kohtasi Curtis Stevensin 29.1.2010. Ottelu päättyi Brinkleyn yksimieliseen voittoon.
Brinkleyn oli tarkoitus kohdata Sakio Bika 28.5.2010, mutta hän sairastui flunssaan eikä voinut valmentautua tarpeeksi ja jättäytyi ottelusta pois.
Brinkley kohtasi Lucian Buten 15.10.2010. Ottelun panoksena oli IBF:n ylemmän keskisarjan maailmanmestaruus. Brinkley hävisi ottelun yhdeksännen erän tyrmäyksellä.
Seuraavaksi Brinkley kohtasi voittamattoman Peter Quillinin. Quillin pysäytti Brinkleyn kolmannessa erässä. Ottelun jälkeen Brinkley jäi eläkkeelle.
John Savage (näyttelijä)

| John Savage |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. elokuuta 1949 (ikä 75) Old Bethpage, Long Island, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Savage (alkuperäinen nimi John Youngs, s. 25. elokuuta 1949 Old Bethpage, Long Island, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvatuottaja ja säveltäjä.
Savagen ensimmäinen suuri rooli oli Kauriinmetsästäjässä vuonna 1978. Elokuvassa Hair hän teki ehkä maineikkaimman roolinsa maalaispoika Claudena. Hänellä oli myös lyhyt, mutta merkittävä osa Terrence Malickin sotaelokuvassa Veteen piirretty viiva.
Savage on näytellyt useissa elokuvissa usein sivurooleja, ja hän ollut mukana useissa televisiolle tehdyissä elokuvissa ja vieraillut Salaisten kansioiden, Everwoodin ja Kovan lain kaltaisissa menestyssarjoissa.
Elokuvia

Kauriinmetsästäjä (1978)
Hair (1979)
Poliisiauto 6-Z-4 ei vastaa (1979)
Ratkaisu (1980)
Amatöörikostaja  (1981)
Marian rakastajat (1984) Nastassja Kinskin kanssa
Salvador (1986)
Do the Right Thing – kuuma päivä (1989)
Kummisetä osa III (1990)
Emily on poissa (1995)
Myrskyn todistajat (1996)
Menneisyyden salat (1997)
Et hjørne af paradis (1997)
Veteen piirretty viiva (1998)
Christinan talo (1999)
Dark Angel (2000–2001) (televisiosarja)
The New World (2005)
Aiheesta muualla

John Savage Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lincoln Motor Company

| The Lincoln Motor Company |
| --- | --- |

Perustettu:  Elokuussa 1917
Perustaja:  Henry M. Leland Wilfred Leland
Toimitusjohtaja:  Kumar Galhotra
Kotipaikka:  Dearborn, Michigan, Yhdysvallat
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  henkilöautot
Emoyhtiö:  Ford Motor Company
Kotisivu:  www.lincoln.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lincoln Town Car
Lincoln on yhdysvaltalaisen Ford Motor Companyn loistoautomerkki.
Historia

Henry M. Leland, joka kuului Cadillacin perustajajäseniin, perusti vuonna 1917 Lincoln Motor Companyn ja aloitti lentokonemoottorien valmistuksen. Ensimmäisen maailmansodan loputtua yritys muutti tuotantolinjansa ja aloitti loistoautojen valmistuksen. Yritys ajautui kuitenkin taloudellisiin vaikeuksiin ja vuonna 1922 Ford Motor Company osti sen. Kaupan jälkeen Lincoln kohosi nopeasti Yhdysvaltain suosituimmaksi luksusluokan automerkiksi yhdessä Cadillacin kanssa ja on säilyttänyt asemansa näihin päiviin asti.