stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Japani
Alueellinen jako

Japani jaetaan yleisesti alueisiin, joilla ei kuitenkaan ole hallinnollista merkitystä. Suurin ja runsasväkisin saari Honshū jaetaan yleensä viiteen tai useampaan alueeseen, jotka ovat pohjoisesta etelään Tōhoku, Kantō (sisältää Tokion), Chūbu (Japaninmeren puoleinen osa muodostaa Hokurikun alueen ja Tyynenmeren puoleinen rannikko Tōkain alueen), Kansai (sisältää Osakan ja Kioton) ja Chūgoku. Muut saaret, Hokkaidō, Shikoku, Kyūshū ja Okinawa, muodostavat omat alueensa.
Hallinnollisesti Japani on jaettu 47 prefektuuriin, joille valitaan vaaleilla oma kuvernööri ja yksikamarinen parlamentti neljäksi vuodeksi kerrallaan. Prefektuureja on neljää eri tyyppiä, jotka eivät kuitenkaan eroa hallinnollisesti toisistaan: yksi ”metropolis” (jap. 都, to – Tokio), yksi ”reitti” (jap. 道, dō – Hokkaidō), kaksi urbaania prefektuuria (jap. 府, fu – Osaka ja Kioto) ja 43 tavallista prefektuuria (jap. 県, ken). Näihin viitataan usein termillä todōfuken (jap. 都道府県). Prefektuurit jaetaan edelleen kaupunkeihin (jap. 市, shi) ja piirikuntiin (jap. 郡, gun). Jokainen piirikunta jakautuu vuorostaan kauppaloihin (jap. 町, chō tai machi) ja kyliin (jap. 村, son tai mura). Hokkaidō on poikkeustapaus, sillä se jaetaan prefektuuri- ja kaupunkitason välissä 14 alaprefektuuriin (jap. 支庁, shichō). Myös muutamilla muilla prefektuureilla on alaprefektuureja.lähde?
Japanin kunnilla (suurkaupungit, kaupungit, kylät) on prefektuurien tavoin vaaleilla valittu paikallishallinto (pormestari ja valtuusto). Tokio on erikoistapaus, sillä kaupungilla on erillinen kuvernöörin johtama metropolihallitus ja se on jaettu 23:een oman valtuuston ja pormestarin hallinnoimaan erillisalueeseen. Myös Tokion ulkopuolella suuret kaupungit jaetaan erillis- tai suuralueisiin (jap. 区, ku), joilla ei kuitenkaan ole omaa paikallishallintoa. Lisäksi Japanissa on 17 suurta ”virallista suurkaupunkia” (jap. 政令指定都市, seirei shitei toshi), joilla on keskimääräistä enemmän valtaa.lähde?
Japanissa on meneillään hallinnollinen uudelleenjärjestely, jossa suurkaupunkeja, kaupunkeja ja kyliä liitetään toisiinsa. Prosessi vähentää prefektuureja pienempiä hallinnollisia yksiköitä ja sen toivotaan leikkaavan paikallishallinnon kustannuksia. Vaikka Japani on yhtenäisvaltio, paikallishallinnolla on silti monilla aloilla verrattain paljon autonomiaa.
Talous > Tiede ja teknologia

Japani on yksi maailman johtavista valtioista tieteellisen tutkimuksen, teknologian, konetekniikan ja lääketieteellisen tutkimuksen aloilla. Noin 700 000 tutkijaa jakavat 130 miljardin dollarin suuruisen tutkimukseen ja tuotekehitykseen tarkoitetun budjetin, joka on kolmanneksi suurin maailmassa. Japanilla on ollut merkittävä osuus esimerkiksi elektroniikan, teollisuusrobottien, optiikan, kemikaalien, puolijohteiden ja metallien kehityksessä. Lähes puolet maailman teollisuusroboteista on käytössä Japanissa ja maan teollisuus onkin maailman automatisoiduin. Huomattava osa maailman tärkeimmistä autojen ja puolijohteiden valmistajista on lähtöisin Japanista.
Japanilla on merkittäviä tavoitteita avaruustutkimuksessa, kuten tukikohdan rakentaminen Kuuhun vuoteen 2030 mennessä. Japanin avaruusjärjestö tekee ilmailu- ja avaruustutkimusta sekä kehittää raketteja ja satelliitteja. Se on rakentanut Kibō-tutkimusmoduulin, joka liitettiin kansainväliseen avaruusasemaan vuosien 2008 ja 2009 aikana.
Väestö

| Väestötiedot   vuonna 2012 arvio |
| --- | --- |

Väestönkasvu:  -0,077 %
Syntyvyys:  8,39 / 1 000 henkilöä
Kuolleisuus:  9,15 / 1 000 henkilöä
Elinajanodote:  83,91
Lapsikuolleisuus:  2,21 / 1 000 syntymää
Nettomaahanmuutto:  0 / 1 000 henkilöä
HIV:n levinneisyys aikuisväestössä:  Alle 0,1 %
Lukutaitoisia:  99 % väestöstä
Ikärakenne
Mediaani-ikä:  44,8 vuotta
0–14-vuotiaat:  13,1
15–64-vuotiaat:  64
65 vuotta täyttäneet:  22,9
Japanissa asuu yhteensä noin 124 miljoonaa ihmistä. Maan väestötiheys on suuri ja väestö on keskittynyt suurimmaksi osaksi kaupunkeihin erityisesti Tyynenmeren rannikolle. Väestön merkittävä piirre on sen etninen ja kielellinen homogeenisuus: noin 98,5 prosenttia väestöstä on japanilaisia. Japanissa elää kuitenkin joitakin merkittäviä vähemmistöjä, joista maalle alkuperäisiä ovat pohjoisessa elävät ainut ja eteläisten saarten ryūkyūlaiset sekä sosiaalinen vähemmistö burakulaiset, jotka tekivät feodaalikaudella muiden ”likaisina” pitämiä töitä Intian kastittomien tavoin. Maahan muuttaneita vähemmistöjä ovat korealaiset (0,5 prosenttia väestöstä), kiinalaiset (0,4 prosenttia) ja Japaniin palanneet brasilianjapanilaiset. Maassa asuu myös lähes 200 000 Filippiineiltä ja kymmeniä tuhansia Perusta muuttaneita henkilöitä.
Japanilaisilla on yksi maailman korkeimmista elinajanodotteista, keskimäärin yli 82 vuotta vuonna 2007. Japanin väestö onkin vanhenemassa huomattavan nopeasti. Muiden teollisuusmaiden tavoin toisen maailmansodan jälkeisen vauvabuumin jälkeen syntyvyys on 1900-luvun toisella puoliskolla laskenut. Vuonna 2007 jo yli 20 prosenttia väestöstä oli yli 65-vuotiaita. Muutokset väestön rakenteessa ovat luoneet useita sosiaalisia ja taloudellisia ongelmia, joihin kuuluvat erityisesti työikäisen väestön osuuden lasku ja sosiaaliturvan, kuten julkisen eläkerahaston, ylläpidon kallistuminen. Siirtymää vauhdittaa asenteiden ja elintapojen muutos: yhä suurempi osa nuorista japanilaisista aikuisista ei enää perusta perhettä ja saa lapsia vanhempiensa tavoin. Japanin väkiluvun ennustetaan putoavan sataan miljoonaan vuoteen 2050 mennessä ja 67 miljoonaan vuoteen 2100 mennessä. Asiantuntijat ovat ehdottaneet väestöongelman ratkaisuksi esimerkiksi maahanmuuttoa, mutta vaihtoehto ei ole saanut kannatusta, ja Japaniin muuttavien ulkomaalaisten sopeutumisessa on nytkin suuria ongelmia.
Väestö > Uskonnot

Japanissa institutionalisoituneella uskonnolla ei yleensä ole erityisen suurta vaikutusta jokapäiväiseen elämään, ja sitä voi olla vaikea erottaa perinteisistä rituaaleista tai taikauskosta. Noin 84 prosenttia japanilaisista on sekä šintolaisia että buddhalaisia. Šintolaisuus on Japanille alkuperäinen polyteistinen luonnonuskonto, joka toimi maan valtionuskontona 1800-luvulta toisen maailmansodan loppuun. Buddhalaisuus saapui Japaniin 500-luvulla, jonka jälkeen se on ollut synkretistisessä suhteessa šintolaisuuteen. Pariskunnat saattavat mennä naimisiin šintolaisittain, mutta hautajaiset ovat buddhalaisia. Japanin kulttuuriin ovat vaikuttaneet lisäksi huomattavasti taolaisuus ja erityisesti kungfutselaisuus. Kristinusko sallittiin Japanissa 1800-luvulla, ja nykyään noin 0,7 prosenttia maan väestöstä on kristittyjä. 1800-luvulta lähtien maahan on syntynyt myös useita uusia uskontoja (shinshūkyō), joista merkittävimpiin kuuluu buddhalainen lahko Sōka Gakkai.
Muslimit ovat vielä kristittyjä selkeästi pienempi uskonnollinen vähemmistö. Heitä on noin 115 000–125 000, joista vain noin kymmenen prosenttia on Japanin kansalaisia. Moskeijoita maassa asuvilla muslimeilla on lukuisia. Niistä varhaisin on vuonna 1935 avattu Kōben moskeija.
Väestö > Koulutus

Nykyisen kaltainen koulutusjärjestelmä alkeis- ja keskiasteen kouluineen ja yliopistoineen aloitti Japanissa toimintansa 1870-luvulla Meiji-restauraation seurauksena. Vuodesta 1947 lähtien oppivelvollisuus on käsittänyt ala- ja yläasteen, jotka kestävät yhteensä yhdeksän vuotta (6–15-vuotiaat). Lähes kaikki oppilaat jatkavat kolmivuotiseen lukioon, ja opetusministeriön mukaan 75,9 prosenttia lukiosta valmistuneista jatkaa yliopistoon, kauppakorkeakouluun tai muuhun kolmannen asteen oppilaitokseen. Japanin koulutusjärjestelmässä vallitsee kova kilpailu, erityisesti kolmannen asteen koulutukseen haettaessa. Monet käyvät varsinaisen koulun ulkopuolisissa ylimääräisissä yksityisissä kouluissa (juku). Times Higher Education -lehden mukaan Japanin kaksi parhaiten menestyvää yliopistoa ovat Tokion yliopisto ja Kioton yliopisto. Vuoden 2003 PISA-tutkimuksessa Japani sijoittui matematiikassa kuudenneksi, lukemisessa neljänneksitoista, luonnontieteissä toiseksi ja ongelmanratkaisussa neljänneksi.
Kulttuuri > Media

Japanin yleisradioyhtiö on nimeltään NHK (jap. 日本放送協会, Nippon hōsō kyōkai). Nykyisessä muodossaan se aloitti toimintansa vuonna 1950. Kotimainen tarjonta kattaa kuusi televisiokanavaa ja kolme radiokanavaa. Kansainväliseen levitykseen NHK:lla on yksi englanninkielinen ja yksi japaninkielinen TV-kanava sekä radiokanava NHK World Radio Japan, joka toimii 18 kielellä. Vuonna 2018 yhtiön kokonaisbudjetti oli 716,8 miljardia jeniä. NHK World Radio Japan tarjoaa uutisten ja ohjelmatarjontansa lisäksi myös ilmaisia japanin kielen kursseja.
Japanilaisten luotto mediaa kohtaan on korkealla. Ihmiset lukevat erityisesti iltapäivä- ja iltajulkaisuja. Maan viisi suosituinta sanomalehteä levikkinsä (vuonna 2014) perusteella ovat (sulkeissa japaninkielinen nimi ja levikki):
Yomiuri Shimbun (読売新聞, 9 240 000)
Asahi Shimbun (朝日新聞, 7 210 000)
Mainichi Shimbun (毎日新聞, 3 300 000)
Nikkei (日本経済新聞, 2 770 000)
Sankei Shimbun (産経新聞, 1 600 000)
Kulttuuri > Keittiö

Japanilaisen keittiön perusraaka-aine on riisi, vaikka historiallisesti se on ollut pikemminkin ylellisyystarvike. Raaka-aineita kypsennetään yleensä mahdollisimman vähän ja ruoka on kevyttä. Ruoan esteettisyyteen ja laatuun kiinnitetään paljon huomiota. Japanissa ei buddhalaisuuden vaikutuksesta juuri syöty lihaa ennen Meiji-kautta, ja edelleenkin kalalla ja kasviksilla on Japanin keittiössä merkittävä rooli, vaikka lihan kulutus onkin saavuttanut kalan kulutuksen. Sesonkiruoat (jap. 旬, shun) ovat tärkeä osa keittiötä. Tunnettuja japanilaisia kalaruokia ovat sushi ja sashimi sekä portugalilaista alkuperää oleva tempura. Liharuokiin kuuluvat esimerkiksi sukiyaki, shabu-shabu, tonkatsu ja kanasta valmistettu yakitori. Perusmausteena käytetään suolan korvaavaa soijakastiketta; muita soijapavuista valmistettuja elintarvikkeita ovat tofu ja miso. Japanilainen keittiö käyttää myös paljon merilevää ja säilöttyjä kasviksia (tsukemono). Dashi-liemi muodostaa pohjan monille ruokalajeille.lähde?
Valtaosa japanilaisista ravintoloista keskittyy jonkin erityiskeittiön tarjoamiseen, poikkeuksen muodostaa esimerkiksi pubityyppinen ravintola izakaya. Yleinen pikaruoka on kiinalaisperäinen rāmen-nuudeli, jonka japanilaisia vastineita ovat soba ja udon. Japanilaisissa makeisissa (wagashi) ja jälkiruoissa käytetään usein teetä ja azukipaputahnaa (anko). Ruokajuomia ovat olut, joka tuli Japaniin 1800-luvun lopussa, ja tee, joka on useimmiten vihreää. Tunnetuin alkoholijuoma on sake, sitä vahvempi juoma taas shōchū.
Kulttuuri > Urheilu ja pelit

Japanin kansallisurheilulaji on perinteisesti ollut sumopaini, joka on yhä yksi maan suosituimmista urheilulajeista. Myös monia kamppailulajeja, kuten judo, karate ja kendō, harjoitetaan ja käydään katsomassa laajalti. Meiji-restauraation jälkeen Japaniin alkoi levitä useita länsimaisia urheilulajeja. Nykyään maan suosituin urheilulaji sekä katsoja- että osallistujamäärillä mitattuna on baseball, jota on pelattu ammattijoukkueissa 1930-luvulta lähtien. Yksi tunnetuimmista japanilaisista baseball-pelaajista on Ichirō Suzuki, joka voitti Japanin arvokkaimman pelaajan palkinnon useita kertoja ja pelaa nykyään Pohjois-Amerikassa. Japanin kansallinen jalkapallon ammattilaisliiga J. League perustettiin vuonna 1992, minkä jälkeen myös jalkapallo on lisännyt suosiotaan. Japani toimi jalkapallon Intercontinental Cupin isäntänä vuosina 1981–2004 ja isännöi vuoden 2002 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuja yhdessä Etelä-Korean kanssa. Tokiossa järjestettiin vuoden 1964 kesäolympialaiset, Sapporossa vuoden 1972 ja Naganossa vuoden 1998 talviolympialaiset.lähde?
Kaksi tunnettua Japanissa pelattavaa lautapeliä ovat shakkia muistuttava shōgi ja alun perin kiinalainen go. Länsimaisista korttipeleistä kehittyneitä pelejä ovat hanafuda ja karuta, suosittu pelihalleissa pelattava uhkapeli taas pachinko. Japanilla on ollut huomattava vaikutus videopeleihin, joiden tunnetuimmista valmistajista suuri osa on japanilaisia (Nintendo, Sega, Sony, Konami, Capcom, Namco ja Taito). Nämä yritykset ovat kehittäneet lukuisia suosittuja pelisarjoja.lähde?
Kulttuuri > Juhlat

Japanissa on yhteensä 15 kansallista, lailla määriteltyä juhla- ja lomapäivää. Näiden ulkopuolelle jää lisäksi useita maanlaajuisia juhlapäiviä, kuten setsubun, ystävänpäivä, tanabata, obon, shichi-go-san, joulu ja uudenvuodenaatto. Perinteinen japanilainen festivaali on matsuri, joka on alun perin ollut yksinomaan šintolainen juhla ja jonka alkuperä voidaan jäljittää Yayoi-kaudelle tai sitä aikaisemmaksi. Paikallisia matsureita järjestetään vuosittain tuhansittain. Merkittävimpiä näistä ovat esimerkiksi Gion-matsuri Kiotossa, Tenjin-matsuri Osakassa ja Kanda-matsuri Tokiossa. Vuodenaikojen vaihtumista juhlitaan Japanissa keväällä kirsikankukkien katselun muodossa (hanami) ja syksyllä ruskan tarkkailulla (momijigari).lähde?
| Päivämäärä | Nimi | Japaninkielinen nimi | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. tammikuuta | Uusivuosi | 正月 Shōgatsu | Ennen länsimaisen gregoriaanisen kalenterin käyttöönottoa 1800-luvulla uuttavuotta juhlittiin kiinalaisen kuukalenterin mukaan. Uusivuosi on yksi vuoden merkittävimmistä juhlista, jolla on omat perinteensä. |
| Tammikuun toinen maanantai | Seijin no hi | 成人の日 | Aikuistumispäivä, jolloin juhlitaan 20 vuotta täyttäviä nuoria. |
| 11. helmikuuta | Kenkoku kinen no hi | 建国記念の日 | Japanin valtion perustamisen päivä, jolloin legendan mukaan maan ensimmäinen keisari Jimmu astui valtaistuimelle vuonna 660 eaa. |
| 20. tai 21. maaliskuuta | Kevätpäiväntasaus | 春分の日 Shunbun no hi | Merkittävä buddhalaisen kalenterin päivä, jolloin kunnioitetaan esi-isiä. |
| 29. huhtikuuta | Shōwa no hi | 昭和の日 | Vuodesta 2007 lähtien juhlittu keisari Hirohiton kiistanalainen syntymäpäivä. Päivä aloittaa kultaiseksi viikoksi kutsutun lomapäivien sarjan. |
| 3. toukokuuta | Kenpō kinenbi | 憲法記念日 | Japanin nykyinen perustuslaki otettiin käyttöön vuonna 1947. |
| 4. toukokuuta | Midori no hi | みどりの日 | Luonnon ja vihreyden päivä, jota juhlittiin vuoteen 2006 asti 29. huhtikuuta. |
| 5. toukokuuta | Kodomo no hi | 子供の日 | Nimestään (lasten päivä) huolimatta poikien juhlapäivä. Tyttöjen vastaava päivä on hinamatsuri maaliskuussa, joka ei kuitenkaan toistaiseksi ole kansallinen juhlapäivä. |
| Heinäkuun kolmas maanantai | Umi no hi | 海の日 | Päivä, jolloin juhlitaan merta. |
| Syyskuun kolmas maanantai | Keirō no hi | 敬老の日 | Päivä, jolloin kunnioitetaan iäkkäitä. |
| 23. tai 24. syyskuuta | Syyspäiväntasaus | 秋分の日 Shūbun no hi | Samantyyppinen juhlapäivä kuin kevätpäiväntasaus. |
| Lokakuun toinen maanantai | Taiiku no hi | 体育の日 | Terveyden ja urheilun päivä, jolla muistetaan Tokion olympialaisten avajaisia vuonna 1964. |
| 3. marraskuuta | Bunka no hi | 文化の日 | Kulttuurin päivä taiteen ja tutkimuksen edistämiseksi. |
| 23. marraskuuta | Kinrō kansha no hi | 勤労感謝の日 | Työvoiman kiitospäivä, jossa yhdistyvät työn kunnioittaminen ja kiitospäivä. |
| 23. joulukuuta | Keisarin syntymäpäivä | 天皇誕生日 Tennō tanjōbi | Nykyinen keisari Akihito on syntynyt tänä päivänä. Keisarillinen palatsi avataan yleisölle. |
Kirjallisuutta

Kena, Kirsti: Kaukoidän teologian näkökulmia; Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 181.  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1993.  ISBN 951-9111-93-X
Macfarlane, Alan: Japanin sydämessä.  (Japan through the looking glass, 2007)  Suomentanut Tero Valkonen. Jyväskylä:  Atena, 2008.  ISBN 978-951-796-541-5
Stenberg, Liisa: Vuosi Japanissa: opas arkeen ja elämään vieraassa kulttuurissa.  Helsinki:  Finn Lectura, 2011.  ISBN 978-951-792-497-9
Vesterinen, Ilmari: Keltaisenmeren takana: Elämää ja ilmiöitä Itä-Aasiassa.  (Tietolipas 193)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-461-4
Vesterinen, Ilmari (toim.): Vuorten takana on vuoria: Näkökulmia Japaniin.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1993.  ISBN 951-570-165-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japani Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Viralliset

Japanin pääministeri (japaniksi, englanniksi)
Keisariperheen sivusto (japaniksi, englanniksi)
Japanin ulkoministeriö (englanniksi) (japaniksi)
Japanin parlamentin ylähuone (japaniksi, englanniksi)
Japanin parlamentin alahuone (japaniksi, englanniksi)
Japanin tilastokeskus (japaniksi, englanniksi)
Japan National Tourist Organization (englanniksi, kiinaksi, koreaksi, ranskaksi, saksaksi)
Suomen Japanin suurlähetystö
Suurlähetytön maatiedosto Japanista
Japanin Suomen suurlähetystö
Jyväskylän pataljoona

Alexander Procopé
Jyväskylän pataljoona oli valkoisten länsiarmeijan Hjalmarsonin ryhmän 2. krenatöörirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan  komentaja oli majuri Alexander Procopé (haavoittui), v.t. komentaja jääkärikapteeni Karl Ilmari Sjöström (komentajana 26. maaliskuuta alkaen)
Sisällissodan jälkeen pataljoonasta muodostettiin Viipurin vartiopataljoona.
Pataljoonan kokoonpano > 1. komppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Karl Ilmari Sjöström (siirrettiin 26. päälliköksi konekiväärikomppaniaan), myöhemmin jääkärivänrikki Johan (Hannes) Jaakko Evert Anttila .
Pataljoonan kokoonpano > 2. komppania

Päällikkö: jääkärivänrikki Carl Rainer Rudolf Ahonius  7. maaliskuuta 1918 alkaen.
Pataljoonan kokoonpano > 3. komppania

Päällikkö: jääkärivänrikki Johan (Hannes) Jaakko Evert Anttila  (siirrettiin 11. huhtikuuta 1. komppanian päälliköksi), jääkärialiupseeri Hans Einer Elo (14 huhtikuuta alkaen).
Pataljoonan kokoonpano > Konekiväärikomppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Karl Ilmari Sjöström (siirrettiin 26. maaliskuuta pataljoonan komentajaksi), jääkärivääpeli Jaakko Ala-Piessa myöh. Piessa (myöhemmin joukkueenjohtajana), aliupseeri K. Aimola, jääkärialiupseeri Eero Johannes Riekki.
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit

Koulutusaliupseerina jääkärialiupseeri Uuno Alfred Niemikaija (siirrettiin 3. jääkäripataljoonaan)
Marko Järvikallas

Marko Järvikallas (s. 1970 Lahti) on suomalainen prosaisti, näytelmäkirjailija ja dramaturgi. Hän on kirjoittanut novellikokoelmia, näytelmiä, kuunnelmia ja tv-draamaa. Järvikallaksen näytelmiä on esitetty muun muassa Kansallisteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, KOM-teatterissa ja Teatteri Quo Vadiksessa. Niitä on myös käännetty ja esitetty Ranskassa, Espanjassa, Puolassa, Saksassa ja Chilessä.
Järvikallas on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri Teatterikorkeakoulusta 2007. Vuonna 2009 Järvikallaksen ja Mikko Viljasen Radioteatterille kirjoittama kuunnelmasarja Sheriffi McGee sai Sokeain kuunnelmapalkinnon. Vuonna 2014 Järvikallas sai näyttämötaiteen valtionpalkinnon osana Teksti-näytelmäkirjailijayhteisön ydinryhmää. Hänen esikoisproosateoksensa, novellikokoelma Mihin täällä voi mennä, oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas 2020. Teos valittiin samana vuonna myös Runeberg-palkinnon esilistalle eli ns. pitkälle listalle.
Vuonna 2023 Järvikallakselle myönnettiin valtion viisivuotinen teatteritaiteen taiteilija-apuraha.
Tuotantoa

Mihin täällä voi mennä.  Helsinki:  Siltala, 2020.  ISBN 978-952-234-648-3
Sano jotakin kaunista.  Helsinki:  Siltala, 2021.  ISBN 978-952-234-814-2
Saattue. Helsinki: Siltala, 2024. ISBN 9789523882393.
Mona (2001), Jyväskylän kaupunginteatteri
Nyt eletään (2004), Joensuun kaupunginteatteri
Satunnaista rakkautta (2006), Ylioppilasteatteri
Syyttäkää! Uhria! (2009), käsikirjoitus yhdessä Teemu Kaskisen kanssa, Kulttuuritehdas Korjaamo
Kaikki isäni hotellit (2009), dramatisointi John Irvingin romaanista, KOM-teatteri
Mistä on isot pojat tehty? (2011), käsikirjoitus yhdessä Okko Leon ja Harri Virtasen kanssa, Kansallisteatteri
Syntynyt Lahteen (2012), yhdessä Mikael Neibergin kanssa, Lahden kaupunginteatteri
Evoluutio (2015), Teatteri Quo Vadis
Kybersielut (2017), käsikirjoitus yhdessä Okko Leon ja Harri Virtasen kanssa, Turun Kaupunginteatteri
Äidin rakkaus (2017), Kansallisteatteri
Sisarelleni (2018), Teatteri Quo Vadis, käsikirjoitus ja ohjaus
3 kuvaa huomisesta (2020), käsikirjoitus yhdessä Okko Leon ja Harri Virtasen kanssa, Teatteri Quo Vadis, Rakastajat-teatteri ja Espoon kaupunginteatteri
Punk (2021), Tampereen Työväen Teatteri, käsikirjoitus ja ohjaus
Lähde
Tyttö ja nyrkkeilijä (2003), tv-elokuva, käsikirjoitus
Stalkkeri (2012), 2-osainen tv-sarja, käsikirjoitus
Rikkaat vuodet (2012), 6-osainen tv-sarja, käsikirjoitus
Miss Farkku-Suomi (2012), elokuva, dramaturgia
Kaikki hyvin, Pekka (2016), lyhytelokuva, käsikirjoitus (salanimellä Juhani Holmberg) yhdessä Loviisa Anttosen kanssa
Lähde
Aiheesta muualla

Marko Järvikallas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marko Järvikallas Elonetissä.
Jyrsin

Jyrsin
Jyrsintää
Jyrsin tai jyrsinkone on jyrsintää mahdollistava lastuava työstökone, jonka pyörivän työkalun terät irrottavat materiaalia kappaleesta. Työkaluja voivat olla esimerkiksi kuvan neliteräinen tasojyrsin tai poranterää muistuttava tappijyrsin.
Joko jyrsinpöytä kappaleineen tai jyrsimen työkalu liikkuu asetetulla syötöllä (akselin liike kappaleen suhteen, kuvan suora nuoli). Jyrsin voi liikkua myös käsivaraisella syötöllä, varsinkin puuntyöstössä. Työkalun sopiva pyörimisnopeus määritellään lastuamisnopeuden avulla (nopeus, jolla terän leikkaava särmä kohtaa työstettävän materiaalin). Kuten syöttö, lastuamisnopeuskin riippuu työstettävän kappaleen materiaalista ja kiinnityksen tukevuudesta sekä työkalun ja terien ominaisuuksista.
Kara on jyrsimen akselissa kiinni oleva työkalun (terän) kiinnitysmekanismi. Karoja voidaan yleensä vaihtaa terän vaatiman karakoon mukaisesti. Tuumakokoiset karat ovat käytössä imperiaalisia mittayksiköitä käyttävissä maissa. Millimetrimittaiset karat ovat käytössä kaikissa Euroopan maissa, mutta monet valmistajat valmistavat molempia karoja ja niitä voi hankkia lisävarusteina. Terävalikoima esimerkiksi Suomessa on monesti pieni, mutta tilatessa työkaluja vaikkapa Yhdysvalloista voi valita satojen 1/4- ja 1/2 tuuman terien valikoimista.
Jaottelu > Yläjyrsin

Yläjyrsimiä on kahta eri päätyyppiä, kiinteitä ja käsivaraisia.
Kiinteitä yläjyrsimiä käytetään metallintyöstössä sekä etenkin ammattimaisessa puuntyöstössä, esimerkiksi koristekuvioiden muokkaamiseen. Puuntyöstössä jyrsittävä kappale sijoitetaan pöydälle ja polkimen avulla jyrsimen terä saadaan painettua jyrsittävälle pinnalle. Kappaletta voidaan tämän jälkeen siirtää yläjyrsimen pöydän pintaa pitkin ja jyrsiä haluttuja kuvioita. Tässä työssä voi käyttää apuna kaavainta eli mallinnetta, jonka mukaan kappaletta voidaan ohjata.
Käsiyläjyrsintä siirretään käsivaraisesti kappaletta pitkin. Käsiyläjyrsimiä on saatavilla monelta valmistajalta ja monen kokoisina. Käsiyläjyrsimiä valmistavat muun muassa Bosch, Black & Decker, DeWalt (osa B&D -konsernia), Festool, Hitachi, Makita, Ryobi, Skil sekä useat kiinalaiset valmistajat (eri kauppaketjut tuovat työkaluja maahan eri nimillä, esim. AlphaTool, SuperPower, Cotech jne.)
Pieniä käsiyläjyrsimiä, teholtaan 450–800 wattia, käytetään askartelussa ja nikkaroinnissa. Tällaiseen jyrsimen karakoko on yleensä joko neljännestuuma tai 6 mm. Keskikokoiset käsiyläjyrsimet, karakoko joko 1/4 tai 1/2 tuumaa taikka 6, 8 tai 12 mm ja teho yleensä 800–1400 wattia, ovat harrastelijoiden ja ammattilaisten yleiskoneita. Niitä voi käyttää joko käsin tai jyrsinpöytään kiinnitettynä. Isot 1600–2500 watin käsiyläjyrsimet ovat raskaita ja vaikka niitä voikin käyttää käsin, ne kuitenkin yleensä kiinnitetään jyrsinpöytään. Karakoko on yleensä 1/2 tuumaa tai 12 mm. Tällaisia tehokkaita jyrsimiä tarvitaan esimerkiksi paneeliovien ja profiililistojen valmistamiseen.
Pöytään kiinnitettynä käsiyläjyrsimestä tulee alajyrsimen kaltainen työkalu, mikä mahdollistaa turvallisemman ja monipuolisemman käytön.
Jaottelu > Alajyrsin

Alajyrsintä käytetään tyypillisesti puuntyöstöön. Pyörityskoneisto on pöydän alla, työkalu pistää esiin pöydän reiästä ja työstettävää kappaletta liikutellaan pöydän päällä.