stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1970-luku

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Viking 1 -luotain otti kuvan Marsin kamaralta vuonna 1978.
1970-luku oli vuosikymmen, joka alkoi 1. tammikuuta 1970 ja päättyi 31. joulukuuta 1979. Vuosikymmen oli 1900-luvun kahdeksas vuosikymmen.
Politiikka

1970-luku oli 1960-luvun hippi- ja vapaamielisten aatteiden ajan loppumista tai muuttumista osaksi yleistä arvomaailmaa, esimerkiksi nais- ja rauhanasia, ja osaksi siirtymistä pinnallisen 1980-luvun suuntaan. Maailmanpolitiikkaa hallitsi idän ja lännen välinen asevarustelu sekä kolmannen maailman ongelmat.
1970-luku oli poliittisesti jatketta 1960-luvun radikalismille, mutta laimentuneena 1960-luvun johtohahmojen siirryttyä vallan eteisiin. Kylmän sodan rintama-asetelma oli yhä rautaesiripun jakama länsi ja itäblokki. Jännitettä maailmassa ylläpiti kilpavarustelu, muun muassa ydinaseiden suhteen, jota yritettiin hillitä aseistariisuntaneuvotteluilla idän ja lännen eli Varsovan liiton ja Naton välillä.
Politiikka > Terrorismi

Terrorismia esiintyi näkyvästi arabimaissa ja Länsi-Euroopassa. Terroristiryhmiä olivat IRA Isossa-Britanniassa, ETA Espanjassa, Baader-Meinhof-ryhmä Saksan liittotasavallassa, Italiassa 400 eri järjestöä joista suurin oli Punaiset prikaatit, Japanissa JRA. Terrorismia vastaan ryhdyttiin tehokkaisiin vastatoimiin. Euroopassa terrorismi liittyi pääasiassa pienten kansojen erilaisiin itsenäisyyspyrkimyksiin tai iskut olivat vasemmistojärjestöjen tekosia. Neuvostoliitto tuki useita Euroopan ja arabimaiden terroristijärjestöjä.
Euroopan kohutuimpia terrori-iskuja olivat Münchenin verilöyly syyskuussa 1972 − Musta syyskuu -ryhmän hyökkäys israelilaisia urheilijoita vastaan Münchenin olympialaisten aikana − ja hyökkäys öljyntuottajamaiden järjestön OPECin päämajaan Wienissä joulukuussa 1975. Näiden iskujen pääsuunnittelijaksi nimettiin Ilich Ramírez Sánchez, tunnettu myös nimillä ”Carlos” ja ”Shakaali”. Huomiota herättivät myös Punaisen armeijakunnan jäsenten hyökkäys Länsi-Saksan Tukholman-suurlähetystöön huhtikuussa 1975 ja Punaisten prikaatien suorittama Italian pääministerin Aldo Moron kaappaus ja murha keväällä 1978.
Arabiterrorismi ilmeni lentokonekaappauksina ja liittyi etenkin palestiinalaisten turhautumiseen Israelin vallan alla.
Politiikka > Liennytys

Vuosikymmentä leimasi liennytys Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välillä aina Afganistanin sisällissotaan asti. Länsi-Euroopan liennytys meni vielä pitemmälle, muun muassa ydinaseiden vastustus kohdistui nimenomaan Yhdysvaltain aseisiin ja pelättiin suomettumista (Finnlandisierung). Suomettuminen-termi liittyi Saksan sisäpolitiikkaan ja pelkoon, että liikaa Neuvostoliiton kanssa kauppaa käyvä maa jää syvälle Neuvostoliiton vaikutuspiiriin.
Kiinan kansantasavalta hyväksyttiin Yhdistyneiden Kansakuntien jäsenvaltioksi vuoden 1971 lopulla. Samalla Taiwan erotettiin järjestöstä, minkä Kiina oli asettanut oman jäsenyytensä ehdoksi. Yhdysvaltain ja Kiinan suhteissa tapahtui merkittävä avaus presidentti Richard Nixonin vieraillessa Pekingissä kesällä 1972. Vierailua olivat edeltäneet ulkoministeri Henry Kissingerin salaiset keskustelut pääministeri Zhou Enlain kanssa.
Leonid Brežnev teki keväällä 1978 ensimmäisenä Neuvostoliiton valtionpäämiehenä virallisen vierailun Länsi-Saksaan. Vierailun aikana Brežnev ja liittokansleri Helmut Schmidt allekirjoittivat 25-vuotisen taloudellisen yhteistyösopimuksen, mutta ratkaisematta jäi kysymys Länsi-Berliinin asemasta.
Politiikka > Uusia itsenäisiä valtioita

Euroopan viimeiset siirtomaat itsenäistyivät. Portugali antoi itsenäisyyden Angolalle ja Mosambikille sekä Guinea-Bissaulle. Ranskan viimeinen siirtomaa Djibouti itsenäistyi. Jo ennen Angolan itsenäistymistä oli alkanut pitkä ja verinen, kolmen eri ryhmittymän välinen sisällissota, johon myös Etelä-Afrikka, Neuvostoliitto ja Kuuba sekaantuivat.
Itä-Pakistan itsenäistyi Pakistanista veristen taistelujen jälkeen Bangladeshin valtioksi vuonna 1971. Muiden muassa Intia ja Yhdysvallat sekä kaikki Pohjoismaat tunnustivat sen välittömästi. Muita 1970-luvulla itsenäistyneitä valtioita olivat Bahrain, Qatar, St. Vincent ja Grenadiinit, Kiribati, Salomonsaaret, Dominica, Saint Lucia, Tuvalu, Fidži ja Tonga.
Politiikka > Vietnamin sodan päättyminen

Yhdysvallat sai sotahistoriaansa tahran jouduttuaan keskeyttämään epäonnistuneet toimensa ja vetäytymään Etelä-Vietnamista 1975, minkä jälkeen Pohjois-Vietnam miehitti Etelä-Vietnamin. Yhdysvallat siirtyi palkka-armeijaan ja varoi joutumasta sotilaallisiin selkkauksiin Jimmy Carterin presidenttikaudella. Vietnamin sodan jälkeen seurasi pian vietnaminkiinalaisten venepakolaisuus sekä Kiinan ja Vietnamin rajasota.
Politiikka > Vallanvaihdoksia

Egyptin presidentti Gamal Abdal Nasser kuoli vuonna 1970 ja uudeksi presidentiksi tuli Anwar Sadat. Puolan puoluejohtaja Wladyslaw Gomulka erosi vuonna 1970 ja hänen seuraajakseen tuli Edward Gierek. Itä-Saksan uudeksi puoluejohtajaksi Walter Ulbrichtin tilalle tuli vuonna 1971 Erich Honecker.
Chilen presidentti Salvador Allende syrjäytettiin kenraali Augusto Pinochetin johtaman oikeistolaisen sotilasjuntan suorittamassa väkivaltaisessa vallankaappauksessa syyskuussa 1973.
Vuosi 1974 oli länsimaissa poikkeuksellisen vilkasta johtajavaihdosten aikaa. Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon joutui luopumaan virastaan Watergate-skandaalin vuoksi ja uudeksi presidentiksi tuli varapresidentti Gerald Ford. Edellinen varapresidentti Spiro Agnew oli joutunut eroamaan henkilökohtaisten veroepäselvyyksiensä vuoksi, mikä sekin oli osaltaan nakertanut Nixonin suosiota. Länsi-Saksan liittokansleri Willy Brandt erosi hänen avustajansa Günter Guillaumen paljastuttua Itä-Saksan vakoojaksi ja uudeksi liittokansleriksi tuli Helmut Schmidt. Ranskan presidentti Georges Pompidou kuoli kesken virkakautensa ja hänen seuraajakseen tuli Valéry Giscard d’Estaing. Portugalin sotilashallitus syrjäytettiin niin sanotussa neilikkavallankumouksessa. Myös Kreikan sotilashallitus kaatui ja maasta tuli tasavalta.
Argentiinan presidentti Juan Perón kuoli kesällä 1974 ja uudeksi presidentiksi tuli hänen vaimonsa Isabel Perón. Isabel Perón syrjäytettiin vuonna 1976, jolloin valtaan nousi kenraali Jorge Videlan johtama sotilasjuntta.
Etiopian keisari Haile Selassie syöstiin vallasta vuonna 1974. Vallan otti äärivasemmistolainen sotilashallitus eversti Mengistu Haile Mariamin johdolla. Vuosina 1977−1978 Etiopian ja Somalian välillä käytiin lyhyt mutta verinen Ogadenin sota.
Espanjan valtionpäämies Francisco Franco kuoli vuonna 1975 ja maa palasi monarkiaan Juan Carlos I:n noustessa valtaistuimelle.
Kiinan johtaja Mao Zedong kuoli vuonna 1976 ja niin sanottu neljän kopla kukistui Hua Guofengin ottaessa maan johdon. Kiinan vallanvaihdoksen seurauksena maan suhteet sen eurooppalaiseen liittolaiseen Albaniaan kylmenivät.
Yhdysvaltain uudeksi presidentiksi valittiin syksyllä 1976 Jimmy Carter.
Ruotsin sosialidemokraattinen puolue kärsi tappion syksyn 1976 valtiopäivävaaleissa. Olof Palmen hallitus erosi ja Keskustapuolueen Thorbjörn Fälldin muodosti uuden hallituksen.
Pakistanin presidentiksi vuonna 1972 tullut Zulfikar Ali Bhutto syrjäytettiin kenraali Muhammad Zia ul-Haqin johtamassa vallankaappauksessa vuonna 1977 ja asetettiin syytteeseen erään hänen poliittisen vastustajansa murhasta. Vuonna 1979 Bhutto tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin.
Vuoden 1979 aikana monet diktaattorit syöstiin vallasta: Pol Pot Kambodžassa, Idi Amin Ugandassa, Francisco Macías Nguema Päiväntasaajan Guineassa, Bokassa Keski-Afrikassa ja Anastasio Somoza Debayle Nicaraguassa. Iranin šaahi Muhammad Reza Pahlavi luopui vallasta ja lähti maanpakoon, ja maan johtoon nousi ajatollah Khomeini. Etelä-Korean presidentti Park Chung-hee joutui murhan uhriksi. Irakin presidentti Ahmad Hassan al-Bakr erosi ja luovutti vallan serkulleen Saddam Husseinille.
Politiikka > Vaihtoehtoliikkeet

Intiaanit järjestivät mielenosoituksia muun muassa Wounded Kneessä. Mustat muslimit protestoivat.
Aika nosti uusia liikkeitä. Ympäristöliike, toisen aallon feminismi, New age -uskonnot ja punk rock nousivat 1970-luvulla. Punk syntyi Englannissa ja vihreys levisi aluksi Saksassa.
Talous

Taloudellisesti 1970-luvun alkupuolen öljykriisi oli pelottava kokemus länsimaille, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa jo sitä ennen oli siirrytty hitaampaan talouskasvuun, suureen inflaatioon ja pysyvään suurehkoon työttömyyteen.
Japanin nousu oli huipussaan muun muassa elektroniikassa, autoteollisuudessa ja laivanvarustuksessa. Monet läntiset teollisuusmaat joutuivat siirtämään tehtaitaan Aasian maihin (etenkin Singaporeen) kyseisten maiden lakien vaatiessa teollisten tuotteiden kokoonpanon kotimaassa.
Kehitysmaista Itä-Aasian ”tiikerit”, kuten Etelä-Korea, Taiwan, Hongkong, Singapore alkoivat päästä vauhtiin. Kiina aloitti Maon kauden jälkeen vuonna 1978 uudistukset kohti markkinavetoisempaa taloutta. Latinalaisessa Amerikassa tuontia korvaava teollistuminen alkoi yskiä yhä pahemmin vuosikymmenen loppua kohden. Vallitsevassa kehitysajattelussa 1970-luvun suuntaus olivat perustarpeet, joita pyrittiin tyydyttämään aikaisempaa suoremmin. Tällaista ajattelua edusti esimerkiksi Maailmanpankin Robert McNamara. Kehitysmaiden velkakriisi alkoi kehittyä pankkien lainatessa niille öljyntuottajamaiden talletusten vuoksi halventunutta rahaa ja teollisuusmaiden talouspolitiikan nostaessa kansainvälisiä korkoja. Tätä ei kuitenkaan vielä juuri huomattu. Kehitysmaat vaativat kansainvälisillä foorumeilla Uutta kansainvälistä talousjärjestystä, joka oli kasa talouspoliittisia toimenpiteitä maailmantalouden muuttamiseksi kehitysmaille suosiollisempaan suuntaan.
Tiede ja tekniikka

Nasan Apollo-ohjelma lopetettiin ennenaikaisesti. Avaruussukkulan rakentamisen suuret kustannusylitykset ja viivästymiset herättivät epäluottamusta tekniikkaan, ydintekniikkaa kohtaan esitettiin pelonsekaista kritiikkiä.
Yhdysvallat siirtyi lyijyttömän bensiinin käyttäjäksi.
Kvartsikide-kellot tulivat, ja esimerkiksi rannekelloja ei enää tarvinnut vetää.
Mikroprosessorit keksittiin ja niitä alettiin käyttää jo kulutustuotteissakin. Muita vuosikymmenen keksintöjä ovat muun muassa taskulaskin. Edellisellä vuosikymmenellä keksitty C-kasetti teki läpimurtonsa. Maailman ensimmäinen pelikonsoli Magnavox Odyssey julkaistiin 1972. 1980-luvulla läpimurron tehnyt VHS-formaatti julkaistiin 1976. Aikakauden tietokoneita olivat muun muassa Commodore PET, Apple II, TRS-80 ja Atarin 8-bittiset.
Kirjallisuus

Kirjallisuudessa Nobel-palkinto annettiin vuosikymmenen alussa Aleksandr Solženitsynille kirjoista Syöpäosasto, Ivan Denisovitšin päivä ja Vankileirien saaristo, joissa kerrottiin Neuvostoliiton vankileireistä ja niiden kieltämisestä.
Muita kirjailijoita:
Isaac Asimov
Jorge Luis Borges
André Brink
Heinrich Böll
John le Carré
Arthur C. Clarke
E. L. Doctorow
John Fowles
Carlos Fuentes
Nadine Gordimer
Günter Grass
Ursula K. Le Guin
John Irving
Stan Lee
Norman Mailer
Gabriel García Márquez
Toni Morrison
Iris Murdoch
V. S. Naipaul
Thomas Pynchon
Philip Roth
William Styron
Hunter S. Thompson
John Updike
Kurt Vonnegut
Musiikki

Pop: Abba, Elvis Presley, Elton John, Fleetwood Mac, Manhattan Transfer
Rock: The Rolling Stones, The Eagles, Neil Young, Bob Dylan, Bruce Springsteen, Frank Zappa, John Lennon, The Runaways, Wings, Allman Brothers Band, Lynyrd Skynyrd, ZZ Top
Country: Dolly Parton, Loretta Lynn
Laulaja-lauluntekijät: Carole King, Joni Mitchell, Van Morrison, Lou Reed, Patti Smith
Disko: Bee Gees, Boney M., Donna Summer, Kool & the Gang, Diana Ross, Earth, Wind & Fire, Sister Sledge, Chic, Pointer Sisters, Odyssey, Baccara
Funk: James Brown, Parliament-Funkadelic, The Meters; soul: (Marvin Gaye, Stevie Wonder, Tower of Power
Reggae: Bob Marley
Progressiivinen rock: King Crimson, Pink Floyd, Yes, Genesis, Gentle Giant, Procol Harum
Glam rock: David Bowie, Gary Glitter, Sweet, Slade, Alice Cooper, T. Rex, Queen, Roxy Music, Alvin Stardust
Heavy metal ja hard rock, ”jytä”: AC/DC, The Who, Kiss, Led Zeppelin, Deep Purple, Foghat, Uriah Heep, Black Sabbath, Aerosmith, Ted Nugent, Nazareth, Iggy Pop, Rainbow, Van Halen
Purukumipop, ”purkka”: Middle of the Road, Mud, The Rubettes, alkuaikojen Sweet, Bay City Rollers
Elektroninen musiikki: Kraftwerk, Jean-Michel Jarre
Punk: Sex Pistols, The Clash, Ramones. Dead Kennedys, The Damned, The Stranglers, Sham 69
Uusi aalto: (Blondie, The Jam, The Police, The Pretenders, Talking Heads
Fuusiojazz: Weather Report, Chick Corea, Return to Forever, Mahavishnu Orchestra
Elokuva

1970-luvun kulttuurissa kritisoitiin ”järjestelmää”, muun muassa Francis Ford Coppolan Kummisetä-elokuvissa (1972, 1974) mafiosot esitettiin korruptoituneita poliiseja kunniallisempina. Clint Eastwoodin italowesternit ja Likainen Harry(1971) kertoivat raa’asti menneestä ja nykyhetkestä. Ihanteellista mennyttä etsittiin elokuvassa Svengijengi ’62. Myös Grease ja muut nuortenelokuvat ihannoivat menneiden vuosien rock and roll -kulttuuria. Suurta seikkailua edustivat James Bond -elokuvat sekä George Lucasin Tähtien sota. Erityisen menestynyt oli Steven Spielbergin jännityselokuva Tappajahai (1975).
Vuosikymmenen merkkiteoksiin kuuluivat venäläisen Andrei Tarkovskin Peili (1975), Martin Scorsesen Taksikuski (1976) sekä Francis Ford Coppolan Vietnamin sotaa kuvaava Ilmestyskirja. Nyt (1979). Samaa sotaa kuvasi vuoden 1978 Kauriinmetsästäjä. Rainer Werner Fassbinder ja Werner Herzog edustivat uutta saksalaista elokuvaa. Merkittäviä tieteiselokuvia olivat Stanley Kubrickin Kellopeliappelsiini (1971) ja Ridley Scottin Alien (1979). Menestyneitä kauhuelokuvia olivat muun muassa Manaaja (1973), Texasin moottorisahamurhat (1974) ja Carrie (1976, Suomen ensi-ilta vasta 1991).
Brittiläisen Monty Python -koomikkoryhmän elokuviin kuuluivat Monty Python and the Holy Grail (1975) ja Brianin elämä (1979). Vuosikymmenen ilmiöitä olivat myös katastrofielokuvat sekä seksiviritteiset elokuvat kuten Bernardo Bertoluccin Viimeinen tango Pariisissa (1972). Edellisen vuosikymmenen hippiliikettä kuvasi musikaalifilmatisointi Hair (1979).
Vuosikymmenen ohjaajanimiä olivat Woody Allen, Robert Altman, Dario Argento, Bernardo Bertolucci, Michael Cimino, Mel Brooks, John Carpenter, Bob Fosse, William Friedkin, Akira Kurosawa, Brian De Palma, Roman Polański, Terry Gilliam, Sidney Lumet, Terrence Malick, David Lean, Sam Peckinpah, François Truffaut, Pier Paolo Pasolini, Don Siegel, Dalton Trumbo, Luchino Visconti, Federico Fellini, George A. Romero, Sydney Pollack, Alan J. Pakula, Alejandro Jodorowsky, Elia Kazan ja Peter Weir. Näyttelijöitä olivat yhdysvaltalaiset Marlon Brando, Charles Bronson, Farrah Fawcett, Dustin Hoffman, Shirley MacLaine, Al Pacino, Steve McQueen, Paul Newman ja Jack Nicholson, englantilainen Peter Sellers, hongkongilainen Bruce Lee, intialainen Amitabh Bachchan ja norjalainen Liv Ullmann.
1970-luvulla Suomessa ensi-iltansa saaneista elokuvista katsotuimmiksi nousivat Yksi lensi yli käenpesän (789 409 katsojaa), Papillon (739 320 katsojaa) ja Maa on syntinen laulu (711 628 katsojaa).
Televisio

Avaruusasema Alfa
Juuret.
Onnen päivät
toiseen maailmansotaan sijoittuvat tv-sarjat kuten Colditz, Polttouhrit ja Maanalainen armeija
yhdysvaltalaiset etsiväsarjat kuten Cannon, Columbo ja Kojak
brittikomediasarjat kuten Mennään bussilla, Monty Pythonin lentävä sirkus ja Benny Hill
brittidraamasarjat kuten Merilinja, Ashtonin perhe ja Testamentti
amerikkalaiset komediasarjat kuten Perhe on pahin, Onnen päivät ja Terve taas, Kotter
supersankarihahmoihin perustuvat televisiosarjat kuten Wonder Woman ja Kuuden miljoonan dollarin mies
Charlien enkelit
Lemmenlaiva
Lumikenttien kutsu
Pieni talo preerialla
Muoti

1970-luku sisälsi useita eri tyylejä, kuten esimerkiksi hippityyli, diskomuoti, rockmuoti, new age -tyyli, vihreän aatteen tyyli.
korkeat korot, tolppakorkokengät ja paksut kengänpohjat sekä naisilla että miehillä
leveät lahkeet, vuosikymmenen loppupuolella lahkeet kapenivat
afrokampaus
suurilinssiset paksusankaiset silmälasit
lakkanailonpusakat ja -takit
värjätyt hiukset
1970-luvun lopulla punk-muoti: irokeesihiustyyli, niitit vaatteissa
Muoti > Naisten muoti

mikroshortsit
catsuit
pallokuvioiset leningit
Muoti > Miesten muoti

pitkät tai puolipitkät hiukset
pulisongit
vapaa-ajanpuvut
vakosamettifarkut
kauluspaitojen suuret kaulukset
tweed-vaatteet
Urheilu

1970-luvulla käytiin kesäolympialaiset 1972, talviolympialaiset 1972, kesäolympialaiset 1976 ja talviolympialaiset 1976. Suomen menestynein urheilija oli Lasse Virén joka voitti 4 olympiakultaa pitkien matkojen 5000 ja 10 000 metrin juoksuissa .
Urheilijoita:
Muhammad Ali
Franz Beckenbauer
Wilt Chamberlain
Nadia Comăneci
Johan Cruijff
Chris Evert
Bobby Fischer
Niki Lauda
Rod Laver
John McEnroe
Edwin Moses
Jack Nicklaus
Bobby Orr
Arnold Palmer
Pelé
Arnold Schwarzenegger
O. J. Simpson
Mark Spitz
Uskonto

Idän uskonnot ja new age kiinnostivat. Yhdysvalloissa nousi monia TV-evankelistoja niin suuriksi tekijöiksi, että 1980-luvulta lähtien he vaikuttivat Yhdysvaltain liittovaltion poliittisiin ratkaisuihin.
Kansan temppeli oli yhdysvaltalaisen Jim Jonesin johtama kultti, jonka lähes kaikki jäsenet, 900 tappoivat itsensä tai surmattiin Guyanan viidakossa 18. marraskuuta 1978.
Henkilöitä > Poliitikkoja ja johtajia

Leonid Brežnev, Neuvostoliiton johtaja
Jimmy Carter, Yhdysvaltain presidentti
Gerald Ford, Yhdysvaltain presidentti
Urho Kekkonen, Suomen presidentti
Richard Nixon, Yhdysvaltain presidentti
Georges Pompidou, Ranskan presidentti
Valéry Giscard d'Estaing, Ranskan presidentti
Willy Brandt, Länsi-Saksan liittokansleri
Helmut Schmidt, Länsi-Saksan liittokansleri
Erich Honecker, Itä-Saksan puoluejohtaja
Edward Gierek, Puolan puoluejohtaja
Anwar Sadat, Egyptin presidentti
Muammar Gaddafi, Libyan johtaja
Park Chung-hee, Etelä-Korean presidentti
Kim Il-sung, Pohjois-Korean Suuri johtaja
Mao Zedong, Kiinan johtaja
Hua Guofeng, Kiinan johtaja
Pol Pot, Kambodžan johtaja
Idi Amin, Ugandan diktaattori
Jean-Bédel Bokassa, Keski-Afrikan presidentti/keisari
Mobutu Sese Seko, Zairen presidentti
Muhammad Reza Pahlavi, Iranin šaahi
Francisco Franco, Espanjan johtaja
Salvador Allende, Chilen presidentti
Augusto Pinochet, Chilen presidentti
Juan Perón, Argentiinan presidentti
Isabel Perón, Argentiinan presidentti
Fidel Castro, Kuuban presidentti
Kurt Waldheim, YK:n pääsihteeri
Paavali VI, paavi
Johannes Paavali I, paavi
Johannes Paavali II, paavi
Kirjallisuutta

Zetterberg, Seppo (toim.): Muutosten vuosisata 7, 1961–1973.  (History of the 20th Century)  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-1-8424-1
Zetterberg, Seppo (toim.): Muutosten vuosisata 8, 1974–.  (History of the 20th Century)  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-18425-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylen Elävä arkisto: 1970-luku.
Neuvostoliiton johtaja Leonid Brežnev vuonna 1973.
Vietnamin sota.
Ydinvoimaa − Ei kiitos -merkit levisivät Tanskasta.
Oranssit ja ruskeat värisävyt olivat 1970-luvulla suosiossa. Kuvassa Suomessa koottu Husqvarna 3600 -ompelukone.
Pink Floyd vuonna 1973.
Led Zeppelin vuonna 1977.
Kaksi 1970-luvun filmitähteä: John Travolta ja Olivia Newton-John. Travolta levitti diskokulttuurin suosiota elokuvassa Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa.
1970-luvun hius- ja vaatemuotia.
1970-luvun muotia hapsuineen.
Carl Gustaf Olsoni

Carl Gustaf Olsoni (23. kesäkuuta 1862 Sakkola – 21. lokakuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra ja Helsingin Diakonissalaitoksen johtaja.
Olsonin vanhemmat olivat Kurkijoen kirkkoherra Adolf Emerik Olsoni (1823–1897) ja Maria Gustava Gräsbeck (k. 1895). Hän kävi Haminan kadettikoulua 1875–1879 ja sen jälkeen Helsingin ruotsalaista reaalilyseota päästen ylioppilaaksi 1881. Olsoni suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1886 ja pastoraalitutkinnon 1889. Olsoni vihittiin papiksi 1886. Hän teki 1893 ja 1894 opintomatkoja Saksaan, Tanskaan, Norjaan ja Ruotsiin.
Olsoni oli Kurkijoen kirkkoherrana toimineen isänsä apulaisena 1886–1889, Pitkärannan tehtaan saarnaajana 1889–1893 sekä Helsingin papiston apulaisena ja samalla Diakonissalaitoksen johtajana ja saarnaajana 1893–1899. Hänet valittiin Kurkijoen kappalaiseksi 1898, ja hän hoiti tätä virkaa 1899–1912. Oman virkansa ohessa hän oli Kurkijoen vt. kirkkoherrana kirkolliskokouksen aikana 1903 ja valtiopäivien aikana 1904. Helsingin pohjoisen ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana Olsoni oli vuodesta 1912 alkaen ja sen lisäksi Helsingin saksalaisen seurakunnan vt. kirkkoherrana heinä-elokuussa 1913. Olsoni sai rovastin arvon 1918. Olsoni hoiti myös Helsingin seurakuntien yhteistä arkistoa ja oli Nya Svenska läroverketin uskonnon opettajana 1893–1899, Svenska Privata Läroverket för flickor i Helsingfors-koulussa uskonnon opettajana 1893–1897 sekä Privata svenska flickskolan i Helsingfors-koulussa uskonnon opettajana 1895–1899.
Olsoni oli Itä-Karjalan maanviljelysseuran, Kurkijoen nuorsuomalaisen yhdistyksen, Kurkijoen osuusmeijerin, Sortavalan Evankelisen Yhdistyksen, Helsingin diakonissalaitoksen, Helsingin kaupunkilähetyksen, Helsingin Nuorten Miesten Kristillisen Yhdistyksen ja Helsingin maanviljelyslyseon johtokuntien jäsenenä. Hän toimi Kurkijoen kuntakokouksen varapuheenjohtajana.
Carl Gustaf Olsoni oli naimisissa vuodesta 1886 Anna Eleonora (Elli) Öhqvistin (1863–1927) kanssa. Heidän poikansa oli alikirjastonhoitaja, toimittaja ja kääntäjä Emerik Olsoni. Olsonin veljiä olivat Raivolan ja Terijoen nimismies, filosofian maisteri ja varatuomari Arthur Emerik Olsoni (1855–1904) ja turkulainen lääkäri Ismael Filip Olsoni (1870–1926).
Kirjallisuutta

Emerik Olsoni : Carl Gustaf Olsoni'n haudalla 25. X. MCMXXIII. Helsinki 1924
Pauli Vaalas : Yhden asian mies: Carl Gustaf Olsoni, eräs diakonian uranuurtaja. Kirjaneliö, Helsinki 1982 ISBN 951-600-576-4
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto

Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto on Olvi-säätiön vuosittain vuosina 1996–2005 jakama kirjallisuuspalkinto. Palkintoa jaettaessa on otettu huomioon kaikki kirjallisuuden lajit ja palkinto on ensisijaisesti tarkoitettu nuorille ja lahjakkaille sanataitureille. Palkinnon suuruus on ollut 12 600 euroa.
Säätiön hallitus päätti 17. maaliskuuta 2006, ettei palkintoa enää jaeta. Hallitus perusteli palkinnon lopettamista sillä, että kirjallisuuden ei enää katsottu olevan Olvi-säätiön keskeistä toimialaa.
Palkinnon voittajat

Palkinto on jaettu seuraaville kirjailijoille:
1996 Maarit Verronen: Kulkureita ja unohtajia, ISBN 951-26-4180-1.
1997 Anna-Maija Elonen: Selviytyjätyyppi, ISBN 951-1-14388-3
1998 Hannu Raittila: Ei minulta mitään puutu, ISBN 951-0-24633-6
1999 Ilkka Remes: Pedon syleily, ISBN 951-0-23724-8
2000 Juha Siro: Musta runokirja, ISBN 951-578-763-7
2001 Maria Peura: On rakkautes ääretön, ISBN 951-31-2092-9
2002 Joel Haahtela: Tule risteykseen seitsemältä, ISBN 951-1-18157-2
2003 Tiina Pihlajamäki: Siitä ei voi kertoa, ISBN 951-796-320-3
2004 Arto Salminen: Lahti, ISBN 951-0-29391-1
2005 Virpi Saarinen: Jäälinnun sulka, ISBN 951-1-20038-0