stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tarja Halonen
Presidenttinä > Toinen presidenttikausi (2006–2012) > Vuosi 2011

Huhtikuun eduskuntavaalien jälkeen Halonen toivoi, että tulevaan hallitusohjelmaan kirjataan lupaus rasismin ja muukalaisvihamielisyyden vastaisista toimista. Hän huomautti että Suomessa tapahtuu vakavia ihmisoikeusloukkauksia kuten syrjintää, ja että näihin tilanteisiin tulisi suhtautua vakavasti. Halonen nosti pitämässään puheessa esille myös romanien aseman Euroopassa. Hän sanoi ettei kerjäämistä voi hyväksyä ammatiksi, mutta ettei pelkillä kielloilla ja rangaistuksilla pystytä nujertamaan köyhyyttä.
Toukokuussa Halonen arvioi tiedotusvälineiden vaikuttaneen siihen, että hänet päätettiin jättää pois EU:n huippukokouksista niin sanotun kahden lautasen kysymyksen vuoksi. Hän myös kertoi olevansa pettynyt siihen, että Suomessa ei haluta presidentin viestivän EU:n ja Venäjän välillä. Suomen Kuvalehden haastattelussa Halonen sanoi, että hänen Venäjä-suhteistaan oli hyötynyt koko EU ja tästä oli nyt tullut loppu, koska presidenttiä ei enää haluttu mukaan EU:n huippukokouksiin. Halosen mukaan nimenomaan viestimien painostuksesta suomalaisten mielestä EU:n huippukokouksissa ei voi olla mukana muu kuin pääministeri. Halosen mielestä painostus oli henkilökohtaista ja häntä vastaan.
Syyskuussa Halonen puolusti Suomen vakuusvaatimuksia Kreikalta. Halonen ei uskonut, että Suomen maine olisi kärsinyt kansainvälisesti tai Euroopan unionissa suomalaisten Kreikalta vaatimien vakuuksien vuoksi. Suomen maineen sijaan Halonen sanoi olevansa erityisen huolestunut euron ja Euroopan tilanteesta tulevaisuudessa. Monet EU-maat olivat arvostelleet Suomen toimia Kreikan tukipaketin neuvotteluissa, mutta Halosen mielestä Suomen pitääkin olla tiukka joissakin asioissa.
Marraskuussa Halonen toi esiin huolensa siitä, että Helsingin Sanomien tutkimuksen mukaan kevään eduskuntavaaleissa rasismiin taipuvat henkilöt olivat antaneet äänensä perussuomalaisille. Presidentti Halonen ja pääministeri Jyrki Katainen sanoivat hätkähtäneensä yhteiskunnallista ilmapiiriä, joka ilmeni Helsingin Sanomien rasismiaiheisessa mielipidetiedustelussa. Presidentti toivoi Helsingin Sanomien haastattelussa kansalaisilta ja puoluejohtajilta rasismin vastaisia toimia ja arkirohkeutta, joka on usein rasismin kohteena olevien ihmisten ensimmäinen tuki. Kyselyn perusteella perussuomalaisten kannattajista yli neljännes tunnisti itsestään rasistisia piirteitä, mistä Halonen totesi, että ihmiset jotka tunnistavat itsessään rasismia, ovat päätyneet äänestämään perussuomalaisia. Perussuomalaiset närkästyivät Halosen kommentista ja puolueen puheenjohtaja Timo Soini kuittasi tutkimuksen tarkoitushakuiseksi.
Presidenttinä > Toinen presidenttikausi (2006–2012) > Vuosi 2012

Tammikuussa Halonen ryhtyi päättämään toista kauttaan presidenttinä ja teki viimeiset valtiovierailunsa Suomen naapurimaihin. Halonen teki jäähyväisvierailut tammikuussa Venäjälle ja Viroon sekä helmikuussa Ruotsiin. Halonen osallistui myös Tanskan kuningattaren Margareeta II:n valtaanastumisen 40-vuotisjuhlallisuuksiin Kööpenhaminassa. Viimeinen Halosen järjestämän presidenttifoorumi järjestettiin tammikuussa Presidentinlinnassa ja sen aiheena oli Suomen ja maailman tulevaisuus nuorten näkökulmasta.
30. tammikuuta presidentti Halosen johtama YK:n kestävän kehityksen paneeli luovutti raporttinsa YK:n pääsihteeri Ban Ki-moonille. Halonen esitteli myöhemmin raportin tuloksia YK:n kestävän kehityksen huippukokouksessa Delhissä.
Helmikuussa Halonen onnitteli perinteiseen tapaan puhelimitse seuraajaansa kokoomuksen Sauli Niinistöä. Ensimmäisen kerran istuva ja vastavalittu presidentti tapasivat toisensa presidentinvaalien jälkeen 6. helmikuuta 2012, presidentin virka-asunnossa Mäntyniemessä. Halonen oli yhteydessä myös vihreiden kansanedustaja Pekka Haavistoon, joka tuli vaaleissa toiseksi. 7. helmikuuta Halonen avasi eduskunnassa Suomen valtiopäivät viimeisen kerran. Avajaispuheessaan Halonen totesi olevansa erityisen huolissaan kansalaisista, joiden yhteydenotot kertovat yksilöiden ja perheiden taloudellisesta ahdingosta ja hyvinvointieroista. Hän totesi, että Suomen tekee kansakunnaksi juuri se, että kaikista pidetään huolta varsinkin taloudellisesti tiukkoina aikoina. Helmikuussa Halosen kutsusta Euroopan unionin maiden presidenttejä kokoontui Helsinkiin. Kaksipäiväiseen tapaamiseen osallistuivat Suomen, Italian, Itävallan, Latvian, Portugalin, Saksan, Slovenian ja Unkarin presidentit. Helmikuun lopussa Halonen onnitteli Ruotsin kruununprinsessa Victoriaa ja prinssi Danielia heidän lapsensa, prinsessa Estellen syntymän johdosta. 1. maaliskuuta Halonen osallistui seuraajansa presidentti Sauli Niinistön virkaanastujaisiin, joissa hän hyvästeli eduskunnan ja valtion korkeimmat virkamiehet.
Presidenttinä > Valtiovierailut

Presidentti Halonen matkusti presidenttikausiensa aikana vuosina 2000–2012 kaikkiaan 71:een maahan. Valtiovierailuja ja muita ulkomaanmatkoja kertyi tänä aikana yhteensä noin 300.
Esimerkiksi vuonna 2011 Halonen teki 22 ulkomaanmatkaa, joista neljä oli valtio- tai virallista vierailua. Näiden lisäksi presidentti teki 18 työvierailua, kokous- tai muuta matkaa. Koko kahden virkakautensa aikana Halonen vieraili eniten Belgiassa, 28 kertaa, sillä siellä sijaitsevat Euroopan unionin keskeiset toimielimet. Seuraavina kohdemaina tulivat Venäjä, missä Halonen vieraili 27 kertaa, sekä Yhdysvallat jossa Halonen kävi yhteensä 26 kertaa. Halosen mukana matkoilla oli yritysvaltuuskunta yli 20 maassa.
Ulkomaiden lisäksi Halonen matkusti ympäri Suomea, missä hän teki yli 20 kotimaanmatkaa vuosittain. Tämän lisäksi presidentti osallistui 70-80 erilaiseen tilaisuuteen ja tapahtumaan pääkaupunkiseudulla. Vuosittain Halonen piti presidenttinä ollessaan keskimäärin 80-100 puhetta vuosittain eri yhteyksissä.
Presidenttinä > Halosen ulkomaanmatkat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Aasia  Kiina, 4   Etelä-Korea, 2   Intia, 2   Japani, 2   Afganistan, 1   Armenia, 1   Azerbaidžan, 1   Georgia, 1   Indonesia, 1   Israel, 1   Jordania, 1   Kazakstan, 1   Mongolia, 1   Palestiina, 1   Qatar, 1   Saudi-Arabia, 1   Singapore, 1   Syyria, 1   Thaimaa, 1   Vietnam, 1  |  Afrikka  Etelä-Afrikka, 2   Benin, 1   Egypti, 1   Liberia, 1   Mosambik, 1   Namibia, 1   Nigeria, 1   Senegal, 1   Tansania, 1  |  Eurooppa  Belgia, 28   Venäjä, 27   Ruotsi, 20   Sveitsi, 19   Viro, 18   Saksa, 15   Ranska, 8   Espanja, 6   Iso-Britannia, 6   Norja, 5   Tanska, 5   Itävalta, 4   Portugali, 4   Unkari, 4   Kreikka, 3   Latvia, 3   Liettua, 3   Turkki, 3   Islanti, 2   Puola, 2   Tšekki, 2   Alankomaat, 1   Bosnia ja Hertsegovina, 1   Bulgaria, 1   Irlanti, 1   Italia, 1   Kosovo, 1   Luxemburg, 1   Romania, 1   Serbia, 1   Slovakia, 1   Slovenia, 1   Ukraina, 1  |  Pohjois- ja Etelä-Amerikka  Yhdysvallat, 26   Chile, 2   Meksiko, 2   Brasilia, 1   Guatemala, 1   Kanada, 1   Nicaragua, 1  |  Oseania  Australia, 1   Uusi-Seelanti, 1  |
Presidenttinä > Halosen nimittämät hallitukset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Halosen nimittämät hallitukset
| Pääministeri | Kausi | Hallitus |  |  |  |  |  |  |
| Anneli Jäätteenmäki | 2003 | Jäätteenmäki |  |  |  |  |  |  |
| Matti Vanhanen | 2003–2007 | Vanhanen I |  |  |  |  |  |  |
| Matti Vanhanen | 2007–2010 | Vanhanen II |  |  |  |  |  |  |
| Mari Kiviniemi | 2010–2011 | Kiviniemi |  |  |  |  |  |  |
| Jyrki Katainen | 2011–2014 | Katainen |  |  |  |  |  |  |
Presidenttikausien jälkeen

Marraskuussa 2011 tiedotusvälineissä uutisoitiin, että presidentti Halonen oli kieltäytynyt hänelle tarjotusta Euroopan neuvoston ihmisoikeuskomissaarin tehtävästä. Joukko eurooppalaisia poliitikkoja oli tunnustellut, voisiko Halosella olla riittävästi kannatusta tehtävään, kun aiemman komissaarin Thomas Hammarbergin kausi päättyy. Riittävä tuki ilmeisesti löytyi, mutta Halonen kieltäytyi tehtävästä syksyllä 2011. Presidentti Halonen ei ollut halukas sitoutumaan tehtävään, joka kestäisi kuusi vuotta ja vaatisi siirtymistä Strasbourgiin Ranskaan.
8. maaliskuuta 2012 viikko presidenttikautensa päättymisen jälkeen, Halonen antoi ensimmäisen pitkän televisiohaastattelunsa esiintymällä Hjallis Harkimon juontamassa Hjalliksen kanssa -ohjelmassa. Halonen analysoi ohjelmassa omaa 12 vuoden presidenttikauttaan. Hän totesi ettei ollut aina helppoa olla ensimmäinen naispresidentti, sillä monet asiat ja perinteet presidentti-instituutiossa oli räätälöity nimenomaan miehiä varten ja ne vaativat uudistusta. Halonen kertoi myös aikeistaan hakeutua takaisin SDP:n jäseneksi ja liittyä kirkkoon Kallion seurakuntaan. Hän otti kantaa myös Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT:n puheenjohtajan Timo Rädyn ja liiton viestintäpäällikkö Hilkka Ahteen väliseen kiistaan. Halonen sanoi tapauksen pilaavan koko ammattiyhdistysliikkeen mainetta ja totesi ettei kenenkään pidä työpaikalla sietää mitä tahansa. Hän myös totesi ettei ammattiyhdistysliike ole hänen kokemuksensa mukaan koskaan ollut "mikään feminismin etuvartio", vaan liikkeessä on yhä liian paljon machokulttuuria mukana.
Halonen totesi helmikuussa 2012 olevansa mahdollisesti kiinnostunut Kansainvälisen työjärjestön ILO:n pääjohtajan paikasta. Myöhemmin pääministeri Jyrki Katainen totesi, että Suomen hallitus tukee Halosta tehtävään, mikäli hän siihen haluaa. Halonen kuitenkin ilmoitti myöhemmin, ettei ole paikasta kiinnostunut sen vuoksi, että ammattiyhdistysliike tukee tehtävään ILO:n varapääjohtaja Guy Ryderia ja Halonen haluaa tukea asiassa ammattiyhdistysliikkeen päätöstä. Maaliskuussa Halonen ilmoitti ottavansa vastaan hänelle helmikuussa tarjotun YK:n väestökysymyksiin keskittyvän työryhmän puheenjohtajuuden. Työryhmän rinnakkaispuheenjohtajana toimii Mosambikin entinen presidentti Joaquim Chissano. Työryhmän päätehtävä on seksuaali- ja lisääntymisterveyteen ja -oikeuksiin liittyvien kysymysten edistäminen maailmanlaajuisesti. Työryhmä aloitti toimintansa kesällä 2012.
Maaliskuussa 2012 Minna Canthin päivänä presidentti Halonen löi Suomen Rahapajalla ensimmäisen tasa-arvon ja suvaitsevaisuuden juhlarahan. Julkistamisen yhteydessä Halonen kommentoi myös Finnairin bonuskohua toteamalla, että työpaikoissa kohtuullinen osuus tuloksesta ja vastuusta kuuluu jokaiselle.
Halosen presidenttikausista on tehty dokumenttielokuva, jonka ensi-ilta oli 30. maaliskuuta 2012. Elokuvan nimi on Rouva presidentti.
Syyskuussa 2014 Halosen kerrottiin valmistelevan muuttoa Yhdysvaltoihin, missä hän aloittaa Harvardin yliopistossa opettajana. Keväällä 2015 Halonen alkaa opettaa kansainvälistä politiikkaa ja erityisesti kestävää kehitystä.
Poliittiset näkemykset > Turvallisuuspolitiikka

Halonen vastustaa Suomen jäsenyyttä Natossa. Hän on todennut olevansa kansan enemmistön kannalla siitä, ettei Suomella ole tarvetta sotilaalliseen liittoutumiseen, vaan maan uskottavan puolustuksen paras perusta ovat hyvät naapuruussuhteet. Venäjää Halonen ei ole pitänyt Suomen turvallisuudelle uhkana, niin kauan kuin maan demokratiakehitys jatkuu positiivisena. Halonen on tukenut asevelvollisuusarmeijan säilyttämistä Suomen peruspuolustusratkaisuna, mutta halunnut kehittää sen rinnalla siviilipalvelusjärjestelmää.
Halonen on hyväksynyt Suomen puolustusvoimien suunnitelmat varuskuntien lakkauttamiseksi ja muiksi säästötoimiksi. Hän on todennut, että Suomi maksaisi väärille ihmisille palkkaa, jos se ei uskoisi puolustusvoimien johdon sanomaa siitä, mitä tarvitaan poliittisten ja turvallisuuspoliittisten suuntaviivojen toteuttamiseksi. Halonen on myös sanonut, ettei minkään paikkakunnan elinkeinorakenne voi perustua ainoastaan varuskunnan paikallaoloon.
Tarja Halonen tuki voimakkaasti maamiinojen poistamista Suomen armeijan puolustusaseistuksesta. Maamiinat päätettiin kieltää Suomessa Halosen päättäväisen toiminnan seurauksena vuonna 2011 Ottawan sopimuksen mukaisesti.
Poliittiset näkemykset > Ulkopolitiikka

Halonen on ollut aktiivinen ulkopolitiikassa erityisesti ihmisoikeuksien puolustajana. Presidenttikausiensa aikana hän on kiinnittänyt kansainvälisesti erityistä huomiota tasa-arvoon ja naisten oikeuksiin sekä globalisaation haittavaikutuksiin. Hänellä oli presidenttikausiensa aikana useita YK:n alaisia tehtäviä. Hän on todennut ihmisoikeuksien edistämisen olevan tärkeää myös Suomelle, koska kansainvälisesti oikeudenmukainen tilanne on tärkeä erityisesti pienten maiden kuten Suomen kannalta. Toisena ulkopoliittisesti tärkeänä tehtävänä hän on pitänyt suomalaisen kaupan ja teollisuuden viennin edistämistä.
Suomen entinen suurlähettiläs Pasi Patokallio kirjoitti Suomen Kuvalehdessä ja Kanava-lehdessä julkaistussa esseessään, että Suomen turvallisuuspoliittinen linja muuttui Tarja Halosen tullessa ulkoministeriksi vuonna 1995. Patokallion mukaan turvallisuuden ydinsisältö on perinteisesti ollut valtakunnan suojeleminen ulkoisilta uhkilta, joista pahimmat ovat sotilaallisia. Halosen aikakaudella Suomen turvallisuusuhkia ei pidetty enää sotilaallisina, vaan turvallisuusuhkiksi nimettiin globaaleja ilmiöitä, kuten ilmastonmuutos. Patokallion mukaan asevaraisesta turvallisuudesta tuli haukkumasana ja aseidenriisunnasta itseisarvo. Huolta kannettiin lähinnä Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin toimista, mutta Halosen ulkopoliittisessa ajattelussa ”ei ollut missään vaiheessa sijaa Venäjän toiminnan kriittiselle arvioinnille saati julkiselle arvostelemiselle”. Lisäksi jalkaväkimiinoista luopuminen heikensi merkittävästi Suomen puolustusta.
Yksityiselämä

Halosen perheeseen kuuluvat tytär Anna Halonen sekä puoliso, professori ja oikeustieteen tohtori Pentti Arajärvi. Halonen oli seurustellut Anna Halosen isän SDP:n eduskuntaryhmän sihteerin Kari Pekkosen kanssa kesästä 1977 lähtien ja tytär Anna Halonen syntyi syksyllä 1978. Raskausaikanaan Halonen joutui tilanteeseen, jota hän on itse myöhemmin nimittänyt elämänsä käännekohdaksi. Syksyllä 1978 Halosen oli tarkoitus osallistua eduskunnan maanpuolustuskurssille kurssin emäntänä. Hänen piti lentää kurssia varten Kuopion Rissalaan, mutta lääkäri kielsi lentämisen pitkällä olleen raskauden vuoksi. Lääkärin määräys pelasti Halosen ja hänen tyttärensä hengen, sillä lentokone syöksyi maahan paluulennollaan Helsinkiin. Kaikki koneen matkustajat kuolivat ja Rissalan lentoturma onkin ilmavoimien rauhanajan pahin lento-onnettomuus. Kuolleiden joukossa olivat muun muassa kansanedustajat Arto Merisaari ja Kirsti Hollming sekä maaherra Antti Pohjonen.
Anna Halonen syntyi vain vähän onnettomuuden jälkeen Helsingissä. Halonen oli jo pitkään odottanut perhe-elämän alkamista, mutta Kari Pekkonen joutui viettämään työnsä vuoksi paljon aikaa poissa kotoa. Halonen on myöhemmin todennut, että hänen miehensä lähti oikeastaan aika samalla tavalla pois hänen elämästään kuin hänen isänsä aikoinaan, eikä Halonen puhunut hänestä enää myöhemmin pahaa mutta ei hyvääkään. Vuonna 1979 Halonen valittiin kansanedustajaksi Helsingin vaalipiiristä. Pienen lapsen äiti otti vauvansa mukaan eduskuntaan. Nykyisen miehensä Pentti Arajärven Halonen tapasi 1980-luvulla eduskunnassa, kun Halonen toimi eduskunnan sosiaalivaliokunnan puheenjohtajana ja Arajärvi oli saman valiokunnan sihteeri. Halonen ja Arajärvi asuivat pitkään samassa talossa, mutta eri huoneistoissa Wallininkatu 10:ssä Kalliossa. He menivät naimisiin vasta Mäntyniemessä 26. elokuuta 2000, muutama kuukausi sen jälkeen, kun Halonen oli valittu presidentiksi. Alun perin Halonen ja Arajärvi kutsuivat ystävät ja omaiset sadonkorjuujuhliin, mutta yllättivät vieraat menemällä naimisiin. Vuoden 2000 presidentinvaalikamppailun aikana Halosen avoliittoa Arajärven kanssa pidettiin paljon esillä, kun vastapuolen ehdokas, keskustan Esko Aho, nosti etenkin kampanjansa alkuvaiheessa perheensä esiin. Ennen avioliittoa Pentti Arajärven titteli nousi keskustelunaiheeksi muun muassa ennen valtiovierailua Ruotsiin keväällä 2000, jolloin pohdittiin, voidaanko avopuolisosta presidentin kanslian käytännön mukaan kutsua ruotsiksi nimellä make. Tällöin päädyttiin presidenttiparin omasta toivomuksesta käyttämään vain titteliä valiokuntaneuvos.
Vapaa-aikanaan Halonen on ilmoittanut harrastavansa itämaista tanssia, voimistelua, uimista, kuvataidetta, erityisesti ikoneiden keräilyä ja teatteria. Lisäksi hän on toiminut useissa luottamustehtävissä teatterin alalla. Lemmikkeinä Halosella on ollut Rontti-kissa (k. 2012) ja Miska-kissa (k. 2011) ja kaksi punakorvakilpikonnaa. 17. tammikuuta 2013 Halonen sai Venäjän pääministeriltä Dmitri Medvedeviltä Neva Masquerade-rotuisen kissan, jonka nimi on Meggi.
Halonen omistaa 20-neliöisen siirtolapuutarhamökin Helsingin Marjaniemessä ja harrastaa puutarhanhoitoa siellä.
Poliittisen uran aikajana

Sosialidemokraattisen puolueen jäsen 1971–2000, 2012–
Pääministerin eduskuntasihteeri 1974–1975
Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1977–1996
Kansanedustaja 1979–2000
Sosiaalivaliokunnan puheenjohtaja, 1984–1986
Ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä 1987–1990
Pohjoismainen yhteistyöministeri 1989–1991
Oikeusministeri 1990–1991
Lakivaliokunnan varapuheenjohtaja, 1991–1994
Suuren valiokunnan puheenjohtaja, 1995–1995
Ulkoasiainministeri 1995–2000
Suomen tasavallan presidentti 2000–2012
Kansalaisjärjestö- ja luottamustehtäviä

Helsingin yliopisto
Kansainvälinen solidaarisuussäätiö
Lasten teatteri Pieni Suomi
Osuusliike Elannon edustajisto
Osuusliike Elannon hallintoneuvosto
Rauhankasvatusinstituutti RKI
Romaniasiain neuvottelukunta
Seksuaalipoliittinen yhdistys – Sexpo
Seksuaalinen tasavertaisuus SETA
Suomen Pakolaisapu
Suomen Setlementtiliitto
Suomi–Chile-seura
Suomi–Nicaragua-seura
Työväen Näyttämöiden Liitto
Vanhus- ja lähimmäispalveluiden liitto
Palkinnot ja tunnustukset > Kunnia- ja ansiomerkit > Suomalaiset kunniamerkit

Vapaudenristin ritarikunta (2000, suurmestari)
Valkoisen Ruusun ritarikunta (2000, suurmestari)
Suomen Leijonan ritarikunta (2000, suurmestari)
Lähde:
Palkinnot ja tunnustukset > Kunnia- ja ansiomerkit > Ulkomaiset kunniamerkit

Marianmaan ristin ritarikunta (Viro, 2000)
Valkoisen Tähden ritarikunta (Viro, 2007)
Islannin Haukan ritarikunta (Islanti, 2000)
Pyhän Olavin ritarikunta (Norja)
Serafiimiritarikunta (Ruotsi)
Elefanttiritarikunta (Tanska, 2001)
Valkoisen kotkan ritarikunta (Puola, 2001)
Kolmen tähden ritarikunta (Latvia, 2001)
Bundesverdienstkreuz (Saksa, 2001)
Vytautas Suuren ritarikunta (Liettua, 2002)
Leopoldin ritarikunta (Belgia, 2004)
Ranskan kunnialegioonan suurristi (Ranska, 2005)
Valkoisen Kaksoisristin ritarikunta (Slovakia, 2005)
Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta, 2006)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2008)
Nassaun perheen kultaisen leijonan ritarikunta (Luxemburg)
Kultaisen haukan ritarikunta (Kazakstan, 2009)
Liberian pioneerien ritarikunta (Liberia)
Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 1999)
Henrik Purjehtijan ritarikunta (Portugali, 2002)
Puškin-mitali (Venäjä, 2007)
Palkinnot ja tunnustukset > Kunniatohtorin arvonimet

Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 2000
Helsingin kauppakorkeakoulu, 2001
Kiinan metsäakatemia, Peking, 2002
Budapestin yliopisto, Unkari, 2002
Kentin yliopisto, Iso-Britannia, 2002
Ewhan yliopisto, Etelä-Korea, 2002
Turun yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 2003
Finlandia University, Yhdysvallat, 2003
Tarton yliopisto, Viro, 2004
Bluefieldsin yliopisto, Nicaragua, 2004
Jerevanin valtionyliopisto, Armenia, 2005
Minnesota Duluthin yliopisto, Yhdysvallat, 2008
Teknillinen korkeakoulu, 2008
Teatterikorkeakoulu, 2009
Uumajan yliopisto, 2009
Kazanin yliopisto, Tatarstan, Venäjä, 2010
Helsingin yliopiston filosofinen tiedekunta, 2010
Palkinnot ja tunnustukset > Kunniajäsenyydet

Naisjuristit ry (2002)
Helsingin yliopiston Eteläsuomalainen osakunta (2003)
Suomen Metsätieteellinen Seura (2009)
Teatterikorkeakoulun Alumnit ry (2011)
Suomi-Benin ystävyysseura ry (2012)
Autistien ja Rett-henkilöiden Tuki AURE ry (2012)
Helsingin Taideyhdistys
Ay-toimihenkilöt ry
Omaishoitajat ja läheiset -liitto
Suomen YK-liitto
Dokumenttielokuva

Rouva Presidentti (2012)
Hennin

Hennin Hugo van der Goesin maalauksessa.
Hennin (holl. henninck ’kukko’ > ransk. hennin) on itämailta peräisin oleva korkea keilanmuotoinen päähine, joka oli erityisesti Ranskassa muotia 1300–1400-luvulla. Keilan kärkeen kiinnitetään huntu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hennin Wikimedia Commonsissa
Carl Gustav Hempel

Carl Gustav Hempel (8. tammikuuta 1905 Oranienburg – 9. marraskuuta 1997 Princeton) oli saksalainen tieteenfilosofi ja merkittävä 1900-luvun loogisen empirismin edustaja, joka kuului Berliinin piiriin. Hänet tunnetaan ennen kaikkea tieteellisen selittämisen deduktiivis-nomologisen mallin puolustamisesta ja korppi-paradoksista.
Teoksia

Tärkeimpiä teoksia:
Über den Gehalt von Wahrscheinlichkeitsaussagen (1936)
Der Typusbegriff im Licht der neuen Logik mit Paul Oppenheim (1936)
The Function of General Laws in History (1942)
Studies in the Logic of Confirmation (1943)
The Logic of Functional Analysis (1959)
Aspects of Scientific Explanation (1965)
Philosophy of Natural Science (1966)
Scientific Explanation (1967)
Esseitä:
Hempel, Carl G.: Aspects of scientific explanation and other essays in the philosophy of science.  (First edition: The Free Press, 1965)  New York:  Macmillan, 1970.  ISBN 0-02-914340-3  (englanniksi)
Selected Philosophical Essays (2000), ISBN 0-521-62475-4
The Philosophy of Carl G. Hempel: Studies in Science, Explanation, and Rationality (2001), ISBN 0-19-512136-8
Aiheesta muualla

Fetzer, James: Carl Hempel The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Murzi, Mauro: Carl Gustav Hempel The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Carl G. Hempel obituary by the Princeton University Office of Communications (englanniksi)
1900-luvun filosofia  Looginen empirismi
| --- | --- |
Wienin piiri:  Gustav Bergmann  Rudolf Carnap  Herbert Feigl  Philipp Frank  Kurt Gödel  Hans Hahn  Victor Kraft  Karl Menger  Otto Neurath  Moritz Schlick  Friedrich Waismann 
Berliinin piiri:  Kurt Grelling  Carl Gustav Hempel  David Hilbert  Richard von Mises  Hans Reichenbach 
Muita edustajia:  Alfred J. Ayer  Eino Kaila  Ernest Nagel  Karl Popper  Louis Rougier  Alfred Tarski  Willard Van Orman Quine 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Harmonikka

| Harmonikka |
| --- | --- |

Soitinryhmä:  vapaalehdykkäsoitin, kosketinsoitin
Alkuperämaa / ‑alue:  Eurooppa, 1820-luku
Soittimen ääniala:  vaihtelee soitintyypistä riippuen, enimmillään noin seitsemän oktaavia
Liittyvä musiikin tyylilaji:  taidemusiikki, kansanmusiikki, viihdemusiikki, folkmusiikki, nykyisin kaikki tyylilajit
Samankaltaisia soittimia:  accordina, bandoneon, concertina, harmoni, huuliharppu
Harmonikka on yhteisnimitys näppäin- tai kosketinsormiolla ja palkeella varustetuille kannettaville vapaalehdykkäkielisille kosketinsoittimille. Se tunnetaan myös monilla lempinimillä, kuten haitari, hanuri, sirmakka, taljankka, kurttu, köyhän urut, ryppy, vetopeli ja pirunkeuhko. Harmonikka kehittyi 1800-luvun puolivälin yksinkertaisesta ”rahvaan” soittimesta ensin monimuotoiseksi populaarimusiikin instrumentiksi ja lopulta vakavamman taidemusiikinkin parissa hyväksytyksi soittimeksi hieman yli sadassa vuodessa. Samalla soittimen suosio ja käyttö on levinnyt syntysijoiltaan Keski-Euroopasta, Italiasta ja Venäjältä maailmanlaajuiseksi.
Toimintaperiaate > Yleistä

Harmonikka on monimutkainen mekaaninen laite, jonka ääni muodostuu vapaasti värähtelevissä vapaalehdykkäkielissä. Useissa malleissa käytetään useampaa kuin yhtä kielisarjaa, jotka voidaan sitten saattaa soimaan yhtenä tai useampana äänikertana. Äänikertojen käyttöä varioidaan rekisterikytkimillä. Muutoin harmonikka koostuu karkeasti ottaen kolmesta perusosasta, jotka ovat palje, diskanttipuoli ja bassopuoli.