stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kallion kirkko
Yleistä

Kirkko rakennettiin vuosina 1908–1912 Uudenkaupungin harmaasta graniitista, jota louhittiin muun muassa Lepäisten saaresta. Kirkon peruskivi laskettiin 13. heinäkuuta 1908 ja piispa Herman Råbergh vihki kirkon käyttöön 1. syyskuuta 1912. Pääkaupungin maamerkkeihin lukeutuva kirkko on 65 metriä korkea ja ristin huippuun on 94 metriä merenpinnasta. Kirkossa on 900 istumapaikkaa. Kirkko sijaitsee mäen päällä ja muodostaa pohjoisen päätepisteen 2,5 kilometriä pitkälle suoralle katulinjalle, jonka muodostavat Kopernikuksentie, Unioninkatu ja Siltasaarenkatu.
Kirkko on malliltaan pitkäkirkko, johon liittyy kaksi matalampaa sivusiipeä. Kantavat seinät on muurattu punatiilestä ja verhoiltu suomalaisella graniitilla.
Alttaritauluna on Hannes Autereen vuonna 1956 veistämä puinen reliefi, jonka aiheena on Jeesuksen kutsu: ”Tulkaa minun tyköni”. Teoksen malleina on käytetty Kallion asukkaita. Myös kirkon kuorissa triumfikaaresta riippuva krusifiksi on Autereen käsialaa. Urkulehtereillä ja kirkon eteisessä on neljä kipsireliefiä Sigrid af Forsellesin viisiososaisesta sarjasta Ihmissielun kehitys. Sakariston seinällä on Verner Thomén maalaus ”Jeesus parantaa sokean”. Uusimmat käytössä olevat kirkkotekstiilit ovat vuodelta 2009. Ne on suunnitellut Raija Rastas. Kuorista katsottuna vasemmalla on Ilkka Sariolan tekemä Hiljaisen lauantain krusifiksi, joka on sijoitettu kirkkoon pysyvästi. Sisätiloja koristavat jugend-tyyliset seinämaalaukset.
Paavo Tynellin suunnittelemat kookkaat messinkivalaisimet ovat vuodelta 1932. Kirkon sisätiloissa koristeaiheina käytetyt ruusut, liljat, palmunoksat, laakeriseppeleet ja helmet ovat kristillisiä symboleja, jotka välittävät evankeliumin sanomaa.
Kirkon graniittitornissa on seitsemän saksalaista pronssista kelloa. Päivittäin kello 12 ja 18 niillä soitetaan Jean Sibeliuksen varta vasten säveltämää koraalisävelmää (op. 65b). Kolmea suurinta kelloa käytetään jumalanpalvelussoittojen yhteydessä.
Kallion kirkko muistuttaa mittasuhteiltaan Jerusalemin temppeliä. Esimerkiksi alttari on vastaavassa kohdassa kuin temppelin pyhän ja kaikkeinpyhimmän välinen esirippu.
Suomen itsenäistymisvaiheessa tolstoilainen liike otti kirkon tukikohdakseen ja julisti siellä rauhanaatettaan[lähde? ]. Toisen maailmansodan aikana kirkon tornissa oli yksi Helsingin ilmavalvontapisteistä. Kaupungin maanmittauksen peruspisteenä kirkon torni palveli aina 1970-luvulle saakka. Hyvällä säällä tornista näkee Viroon.
Urut

Suomen kirkoista vain Kallion kirkossa on sekä barokkityyliset että ranskalais-romanttiset urut.
Nykyiset 48-äänikertaiset pääurut takalehterillä ovat ruotsalaisen Åkerman & Lund -urkurakentamon 1995 valmistamat. Ne pohjautuvat ranskalais-romanttiseen traditioon, ensimmäisinä Suomessa. 19-äänikertaiset kuoriurut taas ovat suomalaisen Kangasalan urkurakentamon vuonna 1987 valmistamat, ja hollantilaiseen ja pohjoissaksalaiseen barokkitradition mukaiset.
Aiemmat, alkuperäiset 70-äänikertaiset urut vuodelta 1912 olivat saksalaisen Schlag & Söhnen valmistamat. Ne oli aluksi sijoitettu alttarin yläpuoliselle lehterille. Vuonna 1955 ne siirrettiin takalehterille, jossa jo entuudestaan oli Lars Sonckin uruille suunnittelema kansallisromanttinen fasadi. Nykyisten urkujen fasadi perustuu myös tähän alkuperäiseen suunnitelmaan.
Uurnaholvi

Kallion kirkon alle valmistui vuonna 1991 Suomessa ainutlaatuinen hautausmaana toimiva uurnaholvi. Lisäksi kirkon lehterin alla on vainajien nimilaatoilla varustettu muistoalttari. Uurnasäilytys on määräaikainen. Sen jälkeen tuhka voidaan kätkeä kirkon alla sijaitsevaan kalliohautaan. Holvissa vallitsee hautarauha, siellä vieraillaan vain tuhkauurnaa saatettaessa.  Uurnaholviin mahtuu kerrallaan noin 2 500 uurnaa. Kirkkosalin takaseinälle, molemmin puolin pääsisäänkäyntiä, on kiinnitetty kalliohautaan laskettujen vainajien messinkiset muistolaatat. Muistopaikoilla voi vierailla, tuoda kukkasen tai sytyttää kynttilän.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kallion kirkko Wikimedia Commonsissa
Kallion kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Kallion seurakunta
Emporis – Kallion kirkko
Sibeliuksen kellokoraali (audio) Ylen elävä arkisto.
Kallion kirkko kaupunginosan huipulla näkyy selkeästi ympäristöön.
Kolme Kallion kirkon kelloa.
Tiaismalurit (suku)

| Tiaismalurit |
| --- | --- |
 Vipeväotsamaluri (Acanthiza apicalis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tiaismalurit Acanthizidae
Suku::  Tiaismalurit Acanthiza  Vigors & Horsfield, 1827
Katso myös
   Tiaismalurit (suku) Wikispeciesissä   Tiaismalurit (suku) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tiaismalurit (Acanthiza) on tiaismalurien (Acanthizae) heimoon kuuluva lintusuku. Sen lajeja elää kotoperäisenä Australiassa ja Uusi-Guineassa. Sukuun luetaan 14 lajia. Tiaismalurit munivat tavallisesti 2–4 munaa.
Lajit

Harmaakeijumaluri (Acanthiza cinerea)
Kaneliperämaluri (Acanthiza pusilla)
Keltaperämaluri (Acanthiza chrysorrhoa)
Keltavatsamaluri (Acanthiza nana)
Matkijatiaismaluri (Acanthiza inornata)
Papuantiaismaluri (Acanthiza murina)
Pikkutiaismaluri (Acanthiza iredalei)
Pähkinäperämaluri (Acanthiza uropygialis)
Ruskopäämaluri (Acanthiza lineata)
Ruso-otsamaluri (Acanthiza reguloides)
Tasmaniantiaismaluri (Acanthiza ewingii)
Valkovatsamaluri (Acanthiza robustirostris)
Vipeväotsamaluri (Acanthiza apicalis)
Vuoritiaismaluri (Acanthiza katherina)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Tiaismalurit (Acanthiza)
ITIS: Acanthiza (englanniksi)
Tikkurilan keskuspuisto

Keskuspuiston avaraa niittymaisemaa Koivuhaassa.
Tikkurilan keskuspuisto on noin neliökilometrin kokoinen virkistysalue Vantaan Koivuhaassa. Puistoon kuuluu Ystävyydenpuistona tunnettu Koivuhaan arboretum. Lähellä on myös Viherpaja-kasvimyymälä sekä Tikkurilan urheilupuisto. Alueen keskellä on Koisotien lumenvastaanottopaikka, jonka ympärille viheraluetta on rakennettu. Keskiosassa on valaistu käytäväverkosto levähdyspaikkoineen. Puiston itärajalla virtaa Kylmäojan joki, jonka toisella puolella on Viertolan asutusaluetta.
Alue on vanhaa viljelymaisemaa, jota on viljelty ainakin 1600-luvulta asti. Viheralueeksi sitä on alettu rakentaa vuodesta 2001 alkaen. Kesäisin osassa puistoaluetta laiduntaa lampaita.
Alueelta on Tikkurilantien alittava viheryhteys etelään Keravanjoelle. Pohjoisen suunnassa viheryhteys jatkuu Simonkylään ja Leinelään, päättyen Kulomäkeen lähelle Tuusulan rajaa. Selvästi erottuvia osuuksia ovat Simonkylänpuisto lampineen ja täyttömäkineen, Leinelään ja Asolaan rajautuva Rekolanmetsä sekä luonnonsuojelualue Kylmäojan korpi Kylmäojassa. Suomen luonnonsuojeluliitto on esittänyt koko viheraluekokonaisuutta merkittäväksi yleiskaavaan.  Alueen pohjoisosaan voi laskea myös Korson Ankkalampi-alueen. Kokonaisuudessaan puistoalue kuuluisi tuolloin Tikkurilan, Koivukylän ja Korson suuralueisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tikkurilan keskuspuisto Wikimedia Commonsissa
Teuvo Kallio

Teuvo Kalervo Kallio (11. elokuuta 1932 Loimaa – 2. lokakuuta 2012 Kauniainen) oli suomalainen oikeustieteen tohtori. Hän teki pitkän työuran hallinnollisissa tehtävissä. Hän oli valtakunnansovittelija 1980–1990 ja oikeusministeriön kansliapäällikkö. Hän on saanut työoikeudenneuvoksen arvonimen. Kallio oli myös dosenttina Helsingin yliopistossa.
Koulutus ja ura

Kallio valmistui ylioppilaaksi 1953, lainopin kandidaatiksi 1958, varatuomariksi 1964, oikeustieteen lisensiaatiksi 1968 ja tohtoriksi 1978.
Kallio toimi Kuopion Seudun Osuuskassan toimitusjohtajana 1963–1970, pankkitarkastusviraston ylitarkastajana vuodesta 1970 ja ylijohtajana 1972–1973. Työtuomioistuimen v.s. sihteerinä hän oli 1971 ja 1973. Helsingin yliopistossa Kallio opetti työoikeutta.
Koulutus ja ura > Sovittelijana

Teuvo Kallio toimi vuodesta 1973 Uudenmaan piirisovittelijana, joka on eräänlainen valtakunnansovittelijan apulainen, ja joutui myös osallistumaan valtakunnallisten riitojen selvittämiseen. Hän toimi myös valtakunnansovittelija Paavo J. Paavolan sijaisena lakkotalvena 1975–1976. Valtakunnansovittelija Keijo Liinamaan äkillisen kuoleman jälkeen vuonna 1980 hän toimi virkaa tekevänä valtakunnansovittelijana.
Tie 87 (Viro)

Kantatie 87 on Põlvan kehätie. Se alkaa kantateiden 62 ja 89 risteyksestä Põlvan länsipuolelta ja kulkee Põlvan pohjois- ja itäpuolitse kantateiden 61 ja 62 risteysten kautta kaupungin kaakkoispuolelle kantatielle 90. Tien pituus on 6,0 kilometriä.
Tien kulku

Kantatie 87 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Tien kulku > Põlvamaa

Põlvan kunta
The New Moon

| The New Moon |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chester Withey
Käsikirjoittaja:  Chester Withey
Perustuu:  H. H. Van Loanin tarinaan
Tuottaja:  Joseph M. Schenck
Kuvaaja:  David Abel
Pääosat:  Norma Talmadge
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Norma Talmadge Film Corporation
Ensi-ilta:   11. toukokuuta 1919
Kesto:  60 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The New Moon on vuonna 1919 ensi-iltansa saanut Chester Witheyn ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraamaelokuva, jonka pääosassa on Norma Talmadge. The New Moon perustuu H. H. Van Loanin tarinaan. The New Moon kertoo venäläisestä prinsessasta, joka yrittää taistella korruptoituneen diktaattorin uutta hallintojärjestelmää vastaan.
Elokuvan tuottajana oli Joseph M. Schenck ja tuotantoyhtiönä Norma Talmadge Film Corporation. The New Moon sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 11. toukokuuta vuonna 1919. Ilmestyessään The New Moon oli suuri yleisömenestys. Kun elokuva sai New Yorkin ensi-iltansa, Rivoli Theatre oli niin täynnä katsojia, ettei itse Talmadge sisarineen päässeet katsomaan sitä. Estääkseen liikaa tungosta poliisi lopetti lipunmyynnin. Select Pictures Corporation vastasi elokuvan teatterilevityksestä. The New Moonin kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Norma Talmadge  | … |  prinsessa Marie Pavlovna   |
|  Pedro de Cordoba  | … |  prinssi Michail Koloyar   |
|  Charles K. Gerrard  | … |  Theo Kameneff   |
|  Stuart Holmes  | … |  Orel Kosloff   |
|  Marc McDermott  | … |  Vasili Lazoff   |
|  Ethel Kaye  | … |  Masha Lazoff   |
|  Harry Sothern  | … |  Leo Pushkin   |
|  Marguerite Clayton  | … |  Nadia Kameneff   |
Aiheesta muualla

The New Moon Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The New Moon AllMoviessa. (englanniksi)
The New Moon Silent eran sivuilla (englanniksi)
The New Moon TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tie 89 (Viro)

Kantatie 89 kulkee Keski-Virossa Põlvan kaupungista kantateiden 62 ja 87 risteyksestä Kanepin kunnan Savernan kylään valtatielle 2. Tien pituus on 20,4 kilometriä.
Tien kulku

Kantatie 89 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Tien kulku > Põlvamaa

Põlvan kunta
Kanepin kunta
Tiedekeskus

Tiedekeskus Heureka
Tiedekeskus on näyttelykeskus, jossa esitellään tiedettä, teknologiaa ja tutkimusta suurelle yleisölle. Tiedettä on tarkoitus tarjota kaikille ihmisille iästä tai taustasta riippumatta.
Päätoimintona ovat vuorovaikutteiset näyttelyt, joita täydentävät usein superelokuvatselvennä, tiede-esitykset ja ohjelmatapahtumat. Pääasiallisesti tiedekeskuksissa ei siis kuitenkaan tehdä tiedettä.
Järjestöt ja yhdistykset

Monet tiedekeskukset kuuluvat johonkin järjestöön tai yhdistykseen. Vuonna 2020 perustettu Suomen Tiedekeskusyhdistys  kokoaa yhteen suomalaisia tiedekeskuksia. Yhdistyksellä on kymmenen jäsentä, jotka harjoittavat tiede- ja teknologiakasvatusta ympäri Suomen.  Yhdistyksen päätehtävinä on edistää tiedekeskusten yhteiskunnallista vaikutusta verkostoyhteistyöllä ja edistää suomalaista tiedepääomaa ja tasa-arvoa uusien lähestymistapojen avulla.
Kansainvälinen tiedekeskusjärjestö on vuonna 1973 perustettu Association of Science-Technology Centers (ASTC). Järjestöllä on yli 540 jäsentä lähes 50 maasta. Jäsenistä kaikki eivät kuitenkaan ole varsinaisia tiedekeskuksia, vaan mukana on myös esimerkiksi kasvitieteellisiä puutarhoja, planetaarioita, museoita ja eläintarhoja. Järjestön tavoitteena on lisätä ihmisten ymmärrystä ja osallisuutta tieteeseen ja tekniikkaan.
Vastaava järjestö pelkästään eurooppalaisille on Ecsite eli European Network of Science Centres and Museums.
Tiedekeskukset

Suomalaisia tiedekeskuksia ovat Heureka (Vantaa), Pilke (Rovaniemi) ja Tietomaa (Oulu). Maailmalla tiedekeskuksia ovat esimerkiksi
Museu de la Ciència Barcelonassa Espanjassa
Universeum Göteborgissa Ruotsissa
Glasgow Science Centre Glasgow'ssa Isossa-Britanniassa
Montrealin tiedekeskus Montrealissa Kanadassa
Ontario Science Centre Torontossa Kanadassa
Singaporen tiedekeskus Singaporessa
Exploratorium San Franciscossa Yhdysvalloissa
Aiheesta muualla

ASTC (englanniksi)
Ecsite (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Heureka
Tietomaa
Timoteuksen luterilainen seurakunta

| Timoteuksen luterilainen seurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  tunnustuksellinen luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelisluterilainen lähetyshiippakunta
Rovastikunta:  Pohjoinen rovastikunta (LHPK)
Jäseniä:  169 (2023)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Timoteuksen luterilainen seurakunta on Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan seurakunta Oulussa. Seurakunnan jumalanpalvelukset järjestetään Adventtikirkossa Karjasillalla.
Seurakunta kokoontuu Oulun adventtikirkossa.
Seurakunnan jäsenmäärä vuosittain

| Vuosi | Jäseniä | Huomautus |
| --- | --- | --- |
| 2013 | 133 | Jumalanpalvelusyhteisöstä muodostui Lähetyshiippakunnan seurakunta. |
| 2014 | 133 |  |
| 2015 | 126 |  |
| 2016 | 132 |  |
| 2022 | 163 |  |
Tie 93 (Viro)

Kantatie 93 kulkee Koillis-Virossa Kohtla-Järven seudulla. Se alkaa Toilan kunnan Ontikan kylästä valtatieltä 1 ja mutkittelee Kohtla-Järven Järven ja Kukrusen kaupunginosien kautta Ahtmeen valtatielle 3.
Tien kulku

Kantatie 93 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Tien kulku > Itä-Virumaa

Toilan kunta
Kohtla-Järven kaupunki
Jõhvin kunta
Kari Hautala

| Kari Hautala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kari Juhani Hautala
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1973 Helsinki, Suomi
Kuollut: 5. heinäkuuta 2016 (43 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä
Pituus:  194 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1990–1999:  Torpan Pojat
Maajoukkueet
1997–1998:   Suomi
Ottelut (pisteet):  15 (58)
Kari Juhani Hautala (10. maaliskuuta 1973 Helsinki – 5. heinäkuuta 2016) oli suomalainen koripalloilija. Hautala edusti koko miesten pääsarjauransa, vuodet 1990–1999, Torpan Poikia voittaen seuran menestysvuosina kolme Suomen mestaruutta, neljä muuta SM-mitalia, kolme Suomen cup-mestaruutta ja kahdesti cup-hopeaa. Hän pelasi myös kolmen kauden ajan kansainvälistä EuroCupia. Hautala valittiin miesten SM-sarjassa vuoden puolustuspelaajaksi vuonna 1998 ja parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi vuosina 1994 ja 1998. Hän edusti Suomen alle 18-vuotiaiden ja alle 22-vuotiaiden maajoukkueita ikäluokkien EM-kilpailuissa ja pelasi 15 ottelua Suomen miesten maajoukkueessa.
Pelaajaura > Seurajoukkueet

Torpan Poikien kasvatti Hautala debytoi kasvattajaseuransa edustusjoukkueessa kaudella 1990–1991. Pisteiden valossa hänen paras kautensa koko kausi mukaan lukien oli kausi 1996–1997, jolloin hän teki 6,8 pistettä ottelua kohden. Hautala valittiin miesten SM-sarjassa kausina 1993–1994 ja 1997–1998 parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi ja jälkimmäisellä kaudella myös vuoden puolustuspelaajaksi. Vuosina 1996–1999, kolmen kauden ajan, hän pelasi ToPossa myös kansainvälistä EuroCupia. Eräs Hautalan koripalloilijanuran huippuhetkistä koitti Saporta Cupin pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella vuonna 1998, kun hän puolusti menestyksekkästi ranskalaisen Le Mansin NBA:ssa muutaman kauden pelannutta Keith Jenningsiä. Hautala lopetti pääsarjauransa vain 26-vuotiaana vuonna 1999.
Pelaajaura > Maajoukkue

Hautala pelasi A-poikien (U18-) maajoukkueessa 28 ottelua 8,6 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla ja 22-vuotiaiden maajoukkueessa 26 ottelua 5,2 pisteen keskiarvolla. Alle 18-vuotiaiden ikäluokassa hän saavutti vuonna 1991 PM-pronssia ja sijoittui ikäluokan EM-kilpailuissa vuonna 1992 kahdeksanneksi. U22-ikäluokassa hän sijoittui vuoden 1994 EM-kilpailuissa kymmenenneksi.
Suomen miesten maajoukkueessa Hautala pelasi vuosina 1997–1998 15 maaottelua 3,9 pisteen keskiarvolla. Hän teki miesten maajoukkue-uran piste-ennätyksensä, 13 pistettä, toukokuussa 1997 EM-karsintaottelussa Walesia vastaan.
Urheilu-uran jälkeen

Hautala kuoli sydäninfarktiin vain 43-vuotiaana 5. heinäkuuta 2016.
Saavutukset

| --- | --- |
 Henkilökohtaiset saavutukset SM-sarjan vuoden puolustuspelaaja 1998  SM-sarjan paras kuudes pelaaja 1994 ja 1998 :  Joukkuesaavutukset Suomen mestaruus 1996, 1997 ja 1998 SM-hopeaa 1993 ja 1994  SM-pronssia 1991 ja 1995  Suomen cup-mestaruus 1992, 1996 ja 1997 Suomen cupin hopeaa 1991 ja 1998
Tokion metron sariinikaasuisku

| Tokion metron sariinikaasuisku |
| --- | --- |
 Kasumigasekin asema, joka oli yksi kohteista
Paikka:  Tokio
Kohde:  Tokion metro
Ajankohta:  20. maaliskuuta 1995  kello 7.00–8.10 (UTC+9)
Kuolleita:  13
Haavoittuneita:  noin 1 000
Epäilty/epäillyt:  Korkein totuus
Tekoväline:  sariini
Tokion sariinikaasuisku oli Japanin pääkaupungissa Tokiossa vuonna 1995 tehty terrori-isku. Uususkonnollinen kultti Korkein totuus vapautti sariinikaasua Tokion metroon tappaen kolmetoista, vakavasti vahingoittaen viittäkymmentä ja aiheuttaen näköongelmia yli tuhannelle.
Hyökkäys suoritettiin samanaikaisesti viidessä metrojunassa, joiden pääteasemat olivat Tokion keskustassa. Hyökkäyksen jälkeisissä tutkimuksissa kemiallisten aseiden tuotantoon käytettyä laitteistoa löydettiin Satyan 7 -rakennuksesta.
Iskun jälkeen viranomaiset pidättivät Shōkō Asaharan ja muita Korkeimman totuuden johtohenkilöitä. Asahara ja yksitoista muuta johtajaa todettiin oikeudessa syylliseksi ja tuomittiin kuolemaan.
Teon motiivi oli pelastaa kulttiin kuulumattomat. Kultin jäsenet uskoivat kaikkien muiden paitsi jäsenien joutuvan kadotukseen, mutta kultin johtaja Asahara opetti että kulttiin kuulumattomat voidaan pelastaa tappamalla.
Kalervo Tirri

| Kalervo Tirri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. elokuuta 1915 Helsinki
Kuollut: 4. heinäkuuta 2003 (87 vuotta) Helsinki
Arvonimi: Sosiaalineuvos
Sosiaalineuvos Väinö Kalervo Tirri (13. elokuuta 1915 Viipuri – 4. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli entinen SM-tason jääpalloilija, valmentaja, urheilujärjestövaikuttaja, toimittaja ja nuoriso- ja sosiaalityön kehittäjä.
Elämä ja ura

Kalervo Tirri syntyi vuonna 1915 ainoana lapsena viipurilaiseen työläisperheeseen. Hänen vanhempansa olivat Väinö Henrik Tirri ja Impi Maria Salakka.
Tirri oli jo lapsena innokas urheilija ja osallistui monipuolisesti paikalliseen työväen kilpailutoimintaan. Hän edusti seuraansa Talikkalan Tovereita piirimestaruustasolla mm. kilpapyöräilyssä, käsipallossa, pesäpallossa, jalkapallossa ja jääpallossa.
Elämä ja ura > SM-tason jääpalloilija ja urheilutoimittaja

Talvisodan jälkeen Toverit jatkoi toimintaansa Helsingissä Viipurin Tovereiden nimellä. Tirri keskittyi uudessa kotikaupungissaan jääpalloon, jossa hän eteni aina mestaruustasolle asti pelaten SM-sarjaa vuosina 1944-1945. Vuonna 1946 Suomen Palloliitto ja Työväen Urheiluliitto eivät jatkaneet enää yhteistyötään ja TUL:n joukkueet oli pudotettu pois virallisesta sarjasta. Hän oli kuitenkin mukana voittamassa Viipurin Tovereille kultaa TUL:n mestaruusottelussa, joka jäi samalla seuran historian viimeiseksi.
Urheilijataustansa ja terävän kynänsä ansiosta hän toimi sekä TUL-lehdessä että Demarissa myös vuosia urheilun iltatoimittajana. Työssään hän sai liikkua eri lajien parissa ja olla mukana raportoimassa kilpailuiden ja urheilijoiden tunnelmia.
Elämä ja ura > Ura nuorten raittiusliikkeessä ja Alkon sosiaaliosastolla

Kalervo Tirri oli sotien jälkeen vuonna 1944 mukana perustamassa Suomen Sosialidemokraattisen Raittiusliiton (SDR) Päivän Nuoret -toimintaa. Päivän Nuorten toimintaidea oli kasvattaa työväestön lapsia raittiisiin elämäntapoihin. Toimintaa organisoi raittiusliiton liittotoimikunnan nimittämä Päivän Nuorten keskustoimikunta, jossa Tirri työskenteli. Hän oli aktiivisesti mukana myös toimittamassa Päivän Nuorten Sarastus-lehteä.
Tirri kuvailikin vaihtaneensa "toiselle puolelle pöytää", kun hän aloitti Alkon palveluksessa apulaistoimistopäällikkönä vuonna 1948. Tehtäviin liitettiin myöhemmin yhtiön henkilökuntalehden toimitussihteerin tehtävät. Sosiaalipäälliköksi Helsingin pääkonttoriin hänet nimitettiin vuonna 1960.
Tirri oli tutustunut SDP:n puoluetoiminnan ja yhteisten kulttuuriharrastusten kautta jo aiemmin Alkon silloiseen pääjohtajaan K.A Fagerholmiin. Fagerholmin pitkän pääjohtajakauden jälkimmäisellä puoliskolla 1952–1968 Tirri sai mandaatin ja runsaat resurssit kehittää Alkon sosiaalitoimea. Työehdot ja -olot olivatkin Alkossa paremmat kuin yrityksissä yleensä.
Sosiaalipäällikkönä hänen vastuualueisiinsa kuului mm. henkilökunnan lehden Pullopostin toimitus sekä Alkon kulttuuri- ja harrastuskerhojen toiminnan ja henkilökunnan vapaa-ajanviettopaikojen kehittäminen. Hän vastasi myös Alkon taidehankinnoista. Lisäksi hänen vastuullaan oli Alkon sosialinen asuntotuotanto ja hänen johdollaan rakennettiin asuntoja työntekijöille sekä Helsinkiin että Rajamäelle.
Kalervo Tirri piti tärkeänä yhteishengen luomista. Hän tutustui laajasti yhtiön työpisteisiin ja niissä oleviin ihmisiin. Alkosta Tirri jäi eläkkeelle vuonna 1973.
Elämä ja ura > Järjestötoiminta palloilun parissa ja olympialaiset 1952

Tirri oli innokas jalkapallomies ja Suomen Palloliiton hallituksen monivuotinen jäsen ja nuorisovaliokunnan puheenjohtaja.  Palloliitossa hän toimi aktiivisesti sydäntään lähellä olevan nuorisotyön kehittäjänä ja toimi vuosia poikien maajoukkueen (U18) apuvalmentajana ja joukkueenjohtajana matkustaen taajaan joukkueen mukana ympäri Eurooppaa.
Juuriltaan vankkana työväenliikkeen urheilijana hän oli aktiivinen myös TUL:n hallintoelimissä, missä hän oli mm. käsipallojaoston monivuotinen puheenjohtaja.
Helsingin Olympialaisissa 1952 hän toimi näytöslajina olleen käsipallon olympiatoimikunnan puheenjohtajana sekä työskenteli olympialaisten tiedotuksen parissa kansainvälisen pressin yhteyshenkilönä.
Tunnustukset

Tirrille on myönnetty urheilun parissa tekemästään työstä Suomen Leijonan ritarimerkki (SL R), Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun ansioristi (SU ar), Suomen Olympialaisen ansioristin 2. Luokka (O ar 2) sekä Suomen Olympialainen ansiomitali (O am). Lisäksi hänelle on myönnetty useita Suomen Palloliiton ansiomerkkejä.
Tasavallan presidentti myönsi vuonna 1983 Tirrille ansioistaan sosiaalineuvoksen arvonimen.
Yksityiselämä

Tirri oli naimisissa Salme Maija-Liisa Tirrin (o.s. Pullinen) kanssa ja perheessä oli kolme tytärtä. Tirrin harrastuksiin kuului kulttuuri kaikissa muodoissaan, ja hän oli intohimoinen teatterin, oopperan ja taiteen ystävä. Hän rakasti myös Lappia, jonka hangille hän suuntasi joka kevät hiihtämään vaimonsa kanssa.
The Policen diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 The Police esiintymässä Madison Square Gardenilla New Yorkissa 1. elokuuta 2007.
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 5 |  |
| ↙Livealbumit | 2 |  |
| ↙Kokoelmat | 7 |  |
| ↙EP:t | 1 |  |
| ↙Singlet | 26 |  |
| ↙Videot | 10 |  |
| ↙Musiikkivideot | 18 |  |
Tämä on brittiläisen rockyhtyen The Policen diskografia
Albumit

Outlandos d’Amour (1978)
Reggatta de Blanc (1979)
Zenyatta Mondatta (1980)
Ghost in the Machine (1981)
Synchronicity (1983)
Live-albumit

Live! (1995)
Certifiable: Live in Buenos Aires (2008)