stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tyrannosaurus rex
Löydöt

Tyrannosaurus rexin fossiileja on löydetty Pohjois-Amerikasta Montanasta, Texasista, Utahista, Wyomingista, Albertasta ja Saskatchewanista ja New Mexicosta. Mongoliasta on löydetty Tarbosaurus bataarin fossiileja, jota osa tutkijoista pitää samana lajina.
Ensimmäinen löytö tehtiin vuonna 1892, kun paleontologi Edward Drinker Cope löysi myöhäisen liitukauden kerrostumista fossiloituneen selkärangan ja antoi löydölle nimeksi Manospondylus gigas. Täydellisemmän luurangon löysi Barnum Brown vuonna 1902, ja Henry Fairfield Osborn nimesi sen vuonna 1905 Tyrannosaurus rexiksi. Henry Osborn huomasi kuitenkin vuonna 1917 Manospondyluksen ja Tyrannosaurus rexin samaksi lajiksi, mutta hän ei kuitenkaan yhdistänyt nimiä. Vuonna 2000 tuli voimaan uusi International Code of Zoological Nomenclature (ICZN), jonka mukaan nimi Tyrannosaurus rex säilytetään, koska se on vakiintunut, vaikka Manospondylos gigas on alkuperäinen nimi. Kaiken kaikkiaan on löydetty noin kolmenkymmenen Tyrannosaurus rexin fossiileita, ja ainakin yhdessä luurangossa on mukana pehmeää kudosta ja proteiineja.
Aistit

Tyrannosaurus rexin lähellä toisiaan sijainneet ja eteenpäin osoittaneet silmät takasivat niille hyvän syvyysnäön. Sen silmät olivat noin 30 senttimetriä halkaisijaltaan. Sillä oli myös valtava hajukäämi, johon hajuhermot liittyvät. Tietokonetomografia on osoittanut myös hajuhermojen olleen erittäin suuria. Korvat olivat samankaltaiset kuin nykyisten krokotiilien, joilla on erinomainen kuulo.
Elinympäristö

Tyrannosaurus rex eli metsäisissä jokilaaksoissa ja soilla. Fossiililöydöt sijoittuvat silloiselle Laramidian saarelle, joka käsitti nykyisen Pohjois-Amerikan länsiosan Alaskasta Meksikon keskiosiin. Ilmasto liitukaudella oli nykyistä lämpimämpi mutta viileni Maastricht-vaiheen loppua kohti. Sademäärä ja ilman hiilidioksidipitoisuus olivat suuret, joten kasvit tuottivat valtavasti biomassaa, jota suuret kasvinsyöjät käyttivät ravinnokseen.
Tyrannosaurus rex populaarikulttuurissa

Tyrannosaurus rex on luultavasti kuuluisin kaikista dinosauruksista. Se on ainoa dinosaurus, joka yleisesti tunnetaan sekä tieteellisen suvun että lajin nimellä.
Tyrannosaurus esiintyy muun muassa kuudessa suositussa Jurassic Park -elokuvassa: Jurassic Park, Kadonnut maailma: Jurassic Park, Jurassic Park III, Jurassic World, Jurassic World: Kaatunut valtakunta ja Jurassic World: Dominion. Se esiintyy myös Esihistoriallinen puisto -sarjan lähes joka osassa, Matkalla dinosaurusten kanssa -sarjan viimeisessä osassa ja monissa vanhoissakin elokuvissa, esimerkiksi King Kongissa, ja se esitettiin myös Historyn Esihistoriallinen tappeluklubi -sarjassa.
Aiheesta muualla

Tyrannosauruksen evoluutiosta uutta tietoa
Dinosaurukset eli hirmuliskot
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q13098211  Wikispecies: Tyrannosaurus rex  BioLib: 125821  EoL: 4433638  GBIF: 4822633  iNaturalist: 339939  IRMNG: 11241064  NCBI: 436495  Open Tree of Life: 664349  Paleobiology Database: 54833  Paleobiology Database: 54833  Plazi: 03CD8786-FF96-FFED-3A82-F9C57DDCF68A  Taxonomicon: 50842  ZooBank: D7D6DF08-5B63-4810-926D-AA0920D76FE5 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tyrannosaurus
Tyrannosaurus rexin luuranko American Museum of Natural Historyssä New Yorkissa
Käyrästössä on ilmoitettu neljän petodinosauruksen massan kasvu poikasesta täysikasvuiseksi. Tyrannosaurus rexillä (musta) oli selvä kasvupyrähdys 14–18-vuotiaana.
Tyrannosaurus rex verrattuna kooltaan aikuiseen mieheen.
Tyrannosaurus rex -patsas Senckenbergin museon edustalla, Frankfurt am Mainissa, Saksassa.
Käännös suomeksi
Green Berets

Erikoisjoukkojen sotilaita Afganistanissa vuonna 2008.
Erikoisjoukkojen sotilaita hyökkäysharjoituksessa.
Erikoisjoukkojen sotilas ja M60-konekivääri.
Green Berets (suom. Vihreät baretit, virallisesti United States Army Special Forces) on Yhdysvaltain maavoimien erikoisjoukko. Vihreiden barettien päätehtäviä ovat ulkomaisen joukkojen koulutus (FID, Foreign Internal Defense), terrorisminvastaiset operaatiot (CT, Counterterrorism), epätavanomainen sodankäynti (UW, Unconventional Warfare), erikoistiedustelu (SR, Special Reconnaissance) ja iskuosastotoiminta (DA, Direct Action).
Historia

Yhdysvaltain maavoimien 10th Special Forces Group perustettiin vuonna 1952. Presidentti Kennedy hyväksyi vihreän baretin Yhdysvaltain maavoimien erikoisjoukkojen viralliseksi tunnukseksi vuonna 1961. Alun perin Vihreiden barettien tärkein toiminta-alue oli kylmän sodan Eurooppa, jossa niiden tehtävänä oli Neuvostoliiton hyökkäyksen sattuessa soluttautua Varsovan liiton maiden selustaan organisoimaan sissiliikkeitä. Vuodesta 1957 lähtien Vihreiden barettien päätehtäväksi muodostui Yhdysvaltain tukemien kehitysmaiden, kuten Etelä-Vietnamin, joukkojen kouluttaminen ja vastakumouksellinen sodankäynti. Vihreät baretit ovat 1950-luvulta lähtien osallistuneet kaikkiin keskeisiin aseellisiin konflikteihin, joissa Yhdysvallat on ollut mukana, kuten Vietnamin, Persianlahden, Irakin ja Afganistanin sotiin.
Organisaatio

Vihreät baretit ovat järjestäytyneet 12 miehen operaatioryhmiksi eli A-ryhmiksi (ODA, Operational Detachment Alpha eli A-Team), joihin kuuluu yksi upseeri ja 11 aliupseeria. Yksi A-ryhmä pystyy tarvittaessa perustamaan, huoltamaan ja kouluttamaan komppanian tai pataljoonan kokoisen paikallisesta väestöstä värvätyn taisteluyksikön.
Vihreiden barettien komppaniassa on kuusi A-ryhmää sekä 11-13 sotilaan muodostama komentoryhmä, jota kutsutaan B-ryhmäksi (Operational Detachment Bravo eli B-Team). Pataljoonassa on kolme operatiivista komppaniaa sekä 20-30 sotilaan muodostama komentojoukkue, jota kutsutaan C-ryhmäksi (Operational Detachment Charlie eli C-Team).
Neljä erikoisjoukkojen operatiivista pataljoonaa ja esikuntakomppania muodostavat yhden taisteluosaston. Tällä hetkellä taisteluosastoja on seitsemän: viisi vakinaista ja kaksi kansalliskaartissa. Jokaiselle taisteluosastolle on osoitettu maantieteellinen alue, jolla ne ensisijaisesti valmistautuvat toimimaan. Kunkin taisteluosaston henkilöstö perehdytetään toiminta-alueensa kieliin ja kulttuuriin.
Nykyiset taisteluosastot

1. taisteluosasto: Päämaja Joint Base Lewis-McChord, Washingtonissa. Toimialue Tyynen valtameren alue.
3. taisteluosasto: Päämaja Fort Bragg, Pohjois-Carolinassa. Toimialue Saharan eteläpuolinen Afrikka lukuun ottamatta eteläistä Afrikan sarvea.
5. taisteluosasto: Päämaja Fort Campbell, Kentuckyssa. Toimialuet Lähi-itä, Persianlahti, Keski-Aasia ja Afrikan sarvi.
7. taisteluosasto: Päämaja Eglin Air Force Base, Floridassa. Toimialueet Etelä-Amerikka, Keski-Amerikka ja Länsi-Intia.
10. taisteluosasto: Päämaja Fort Carson, Coloradossa. Toimialueet Eurooppa, Turkki, Israel, Libanon ja Pohjois-Afrikka.
19. taisteluosasto: kansalliskaartin taisteluosasto. Päämaja Draper, Utahissa, minkä lisäksi useita pienempiä toimipaikkoja ympäri Yhdysvaltoja. Toimialueet Lounais-Aasia (yhdessä 5. taisteluosaston kanssa), Kaakkois-Aasia (yhdessä 1. taisteluosaston kanssa) ja Eurooppa (yhdessä 10. taisteluosaston kanssa).
20. taisteluosasto: kansalliskaartin taisteluosasto. Päämaja Birmingham, Alabamassa, minkä lisäksi useita pienempiä toimipaikkoja ympäri Yhdysvaltoja. Toimialueet Etelä-Amerikka, Meksikonlahti, Karibianmeren alue sekä Kaakkois-Atlanti (yhdessä 7. taisteluosaston kanssa).
Vihreät baretit populaarikulttuurissa

Vietnamin sodan aikana vuonna 1966 nousi Yhdysvaltain äänilevylistojen kärkeen kersantti Barry Sadlerin laulama isänmaallinen laulu Ballad of the Green Berets, jonka Kivikasvot levytti suomeksi nimellä Balladi punaisista bareteista. Vuonna 1968 sai ensi-iltansa John Waynen ja Ray Kelloggin ohjaama sotaelokuva Vihreät baretit, joka perustuu Robin Mooren samalla nimellä suomeksi julkaistuun romaaniin The Green Berets (1965).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Green Berets Wikimedia Commonsissa
Axel Grönvik

Axel Adolf Emil Grönvik (18. tammikuuta 1897 – 10. joulukuuta 1992) oli suomalainen päätoimittaja.
Grönvikin vanhemmat olivat filosofian tohtori Emil Ivar Grönvik (1844–1918) ja Anna Sofia Törngren (1870–1953). Hän oli naimisissa kääntäjä ja kirjailija Ann-Mari Grönvikin kanssa.
Grönvik pääsi ylioppilaaksi 1915 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1922 ja maisteriksi 1923.
Grönvik oli Nya Tidningenin toimitussihteerinä 1922–1925, Nyland-lehden päätoimittajana 1922–1928, Hufvudstadsbladetissa toimitussihteerinä 1928–1933 ja ulkopoliittisena toimittajana 1934–1944 sekä päätoimittajana Svenska Pressen -lehdessä 1944 ja Nya Pressen -lehdessä vuodesta 1945 alkaen. Hän oli komennettuna Suomen Tukholman-lähetystöön 1940, ja hän toimi valtion tiedoituslaitoksen toimistopäällikkönä jatkosodan aikana 1941–1942.
Grönvik toimi Turkulaisen osakunnan kuraattorina 1919–1920 sekä ruotsalaisen ylioppilasvaltuuskunnan puheenjohtajana 1922–1923. Hän oli Suomen ruotsalaisen sanomalehtimiesliiton puheenjohtajana vuodesta 1947 ja Suomen sanomalehtimiesten liiton puheenjohtajana vuodesta 1949.
Teoksia

Hembygdskurserna i Lojo 1916 : en redogörelse över förloppet och rönen. Bidrag till Lojo sockenbeskrivning 29. Hembygdsforskningens vänner i Lojo, Lojo 1916
Finland en försvarskamp ; av Gylfe Svedlund, Karl-Olof Hedström, Olof Enckell, Axel Grönvik, Eirik Hornborg, Gunnar Johansson. Stormaktskriget 1939-  2. Fritzes, Stockholm 1940
Kenraaleja ja kenttäeverstejä ; suomentanut J. A. Wecksell. Otava 1940 (ruotsinkielinen alkuteos Generaler och fältöverstar sisältyi julkaisuun Stormaktskriget 1939-  2 : Finland)
Sjunde nordiska pressmötet i Helsingfors 1939 : redogörelse över förhandlingarna ; enligt uppdrag avgiven av Axel Grönvik. Helsingfors 1950
Suomen sanomalehdistön luonne. Kansainvälisten kulttuuriasiain toimikunta, Helsinki 1952
Aiheesta muualla

Grönvikin elämäkerta Kansallisbiografiassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Ryan Gosling

| Ryan Gosling |
| --- | --- |
 Ryan Gosling Ensimmäisenä kuussa -elokuvan ensi-illassa vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ryan Thomas Gosling
Syntynyt: 12. marraskuuta 1980 (ikä 44) London, Ontario, Kanada
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, muusikko
Puoliso:  Eva Mendes (2011–)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993–
Merkittävät roolit:   The Notebook – Rakkauden sivut  Half Nelson  Blue Valentine  Drive  The Big Short  La La Land  Blade Runner 2049  Barbie 
Palkinnot
 Parhaan miespääosan Golden Globe  2016 La La Land  katso lisää 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ryan Thomas Gosling (s. 12. marraskuuta 1980 London, Ontario) on kanadalainen Golden Globe -palkittu näyttelijä ja muusikko. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa The Notebook – Rakkauden sivut (2004), Blue Valentine (2010), Vallan kääntöpuoli (2011), Hölmö hullu rakkaus (2011), Drive (2011), The Place Beyond the Pines (2013), The Big Short (2015), The Nice Guys (2016), La La Land (2016), Blade Runner 2049 (2017), Ensimmäisenä kuussa (2018) ja Barbie (2023).
Gosling sai parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden elokuvasta Half Nelson (2006). Gosling palkittiin  parhaan miespääosan Golden Globella roolistaan musikaalielokuvassa La La Land (2016).
Lapsuus ja nuoruus

Ryan Gosling syntyi Londonissa Ontariossa sihteeriäiti Donnalle ja paperityöntekijäisä Thomasille. Hänellä on vanhempi sisko Mandi.lähde? Gosling kasvoi Ontarion Cornwallissa, ja hänen vanhempansa kuuluivat Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon.
Gosling on myöhemmin kertonut vihanneensa lapsena olemista, ja hänellä oli myös vaikeuksia koulussa ADHD:n takia. Hänet hyllytettiin koulusta hänen heitettyä lihaveitsellä luokkakavereitaan nähtyään Sylvester Stallonen elokuvan Taistelija. Gosling sai 10-vuotiaasta lähtien kotiopetusta äidiltään.
Ura > Lapsinäyttelijästä aikuisrooleihin

Gosling osallistui 12-vuotiaana Montrealissa avoimeen koe-esiintymiseen televisio-ohjelmaan The All New Mickey Mouse Club. Hän sai siitä osan ja muutti Floridan Orlandoon. Mickey Mouse Club oli lasten varieteeohjelma, jossa Gosling lauloi, tanssi ja näytteli 1993–1995. Siinä olivat samaan aikaan mukana muun muassa Britney Spears, Christina Aguilera ja Justin Timberlake.
Gosling palasi 1995 Kanadaan ja kävi high schoolia Burlingtonissa. Hän näytteli myös joissakin televisio-ohjelmissa sekä televisioelokuvissa. Lopetettuaan koulun hänellä oli 1997–1998 säännöllinen rooli tilannekomediasarjassa Breaker High. Hänellä oli 1998–1999 päärooli Uudessa-Seelannissa kuvatussa Young Hercules -sarjassa.
Gosling päätti 19-vuotiaana siirtyä vakavampiin rooleihin, mutta hän kertoi myöhemmin, että siirtymä lapsille suunnatuista televisio-ohjelmista aikuisten elokuviin oli haastava. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Titaanien taistelu (2000), jossa hänellä oli pieni sivurooli. Tunnustusta Gosling sai kuitenkin jo elokuvasta Believer – vihaa täynnä (2001), jossa hän näytteli juutalaista uusnatsia. Elokuva palkittiin Sundancen elokuvajuhlilla, ja Gosling oli ehdolla parhaan miespääosan Independent Spirit -palkintoon.
Ura > Läpimurto elokuvassa The Notebook – Rakkauden sivut

Gosling vakuutti kriitikot myös nuoren murhaajan roolissa elokuvassa Numeromurha (2002). Hän näytteli tappaja myös The United States of Lelandissa (2003). Goslingin läpimurto oli kuitenkin Nicholas Sparksin romaaniin pohjautuva romanttinen draama The Notebook – Rakkauden sivut (2004). Siinä hän näyttelee pääparia Rachel McAdamsin kanssa. He saivat kriitikoilta kehuja keskenäisestä kemiastaan sekä intohomoisista suorituksistaan.
Vaikka The Notebook teki Goslingista tunnetun, hän vältti jatkossa samankaltaisia romanttisia elokuvia ja otti monia tummasävyisempiä rooleja. Tällaisiin kuuluivat muun muassa psykologinen trilleri Stay (2005) ja Half Nelson (2006). Jälkimmäisessä Gosling näytteli huumeriippuvaa tunnollista opettajaa. Hänelle myönnettiin roolista Independent Spirit -palkinto, ja hän oli ehdolla Oscariin ja SAG-palkintoon.
Gosling oli Anthony Hopkinsin vastaparina oikeussalidraamassa Fracture – murtumaton (2007) ja pääosassa mustassa komediassa Lars ja se ainoa oikea (2007), josta hän sai Golden Globe- ja SAG-ehdokkuuden. Siinä Gosling esitti ujoa ja kultaista, mutta hieman harhaista miestä, joka kokee olevansa aidossa ihmissuhteessa seksinuken kanssa.
Ura > Tauko muusikkona

Gosling ei pitänyt Hollywood-tyylisestä ison budjetin elokuvantekemisestä, ja hän päätti pitää 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla taukoa. Hän kieltäytyi monista rooleista ja keskittyi ystävänsä Zach Shieldsin kanssa perustamaansa Dead Man’s Bones -yhtyeeseen, jossa Gosling lauloi sekä soitti pianoa, kitaraa ja bassoa.
Dead Man’s Bones julkaisi joulukuussa 2008 musiikkivideon ja antoi kappaleensa ”In the Room Where You Sleep” ilmaiseen jakeluun internetissä. Seuraavan vuoden huhtikuussa yhtye julkaisi MySpacessa ja YouTubessa musiikkivideon kappaleelle ”Name in Stone”.lähde? Yhtyeen esikoisalbumi Dead Man’s Bones ilmestyi 2009, ja se sai pääosin positiivisia arvioita. Yhtye teki samana vuonna Pohjois-Amerikan-kiertueen, jonka aikana se soitti 13 kaupungissa ja esiintyi jokaisessa eri lastenkuoron kanssa.
Ura > Paluu

Goslingin paluurooli muutaman vuoden tauon jälkeen oli elokuvassa Blue Valentine (2010), jossa hän esitti Michelle Williamsin kanssa vaikeuksissa olevaa avioparia. Gosling sai independent-elokuvasta Golden Globe -ehdokkuuden. Hänen seuraava elokuvansa All Good Things (2010) ei saanut tunnustusta, mutta vuonna 2011 ilmestyi kolme elokuvaa, jotka kaikki olivat kriittisiä ja taloudellisia menestyksiä. Drive oli taiteellinen ja väkivaltainen toimintatrilleri, Hölmö hullu rakkaus romanttinen komedia ja Vallan kääntöpuoli poliittinen trilleri. Jälkimmäisistä elokuvista Gosling sai kummastakin Golden Globe -ehdokkuuden.
Goslingin vuoden 2013 elokuvat ei olleet aivan yhtä menestyneitä, mutta hän sai entistä selkeämmin mainetta elokuvien herkkänä pahana poikana. Vuoden 2013 elokuviin kuuluivat draama The Place Beyond the Pines, toimintadraama Gangsterisota ja väkivaltainen kostoelokuva Only God Forgives, jonka ohjasi Drive-ohjaaja Nicolas Winding Refn. Gosling kuvaili elokuvan käsikirjoitusta ”oudoimmaksi asiaksi, mitä olen koskaan lukenut”.
Vuonna 2014 Gosling teki debyyttinsä ohjaajana fantasiaelokuvallaan Lost River, joka sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 2014. Se sai kriitikoilta pääosin epäsuotuisia arvosteluja.
Gosling sai jälleen näyttelijänä huomiota vuoden 2007 finanssikriisistä kertoneessa elokuvassa The Big Short (2015), jossa hänen roolihahmonsa oli karismaattinen mutta moraaliton. Rikoskomediasta The Nice Guys (2016) Gosling ja Russell Crowe saivat kehuja toimivasta yhteistyöstä. Elokuva ei kuitenkaan menestynyt taloudellisesti, mutta se on saanut myöhemmin kulttisuosiota.
Ura > Suurmenestykset La La Land ja Barbie

Vuonna 2016 Gosling näytteli Damien Chazellen ohjaamassa romanttisessa musikaalissa La La Land vastanäyttelijänään Emma Stone. Elokuva sai erinomaisen vastaanoton Venetsian elokuvajuhlilla, ja sille myönnettiin ennätystä sivunnut 14 Oscar-ehdokkuutta. Se voitti myös ennätyksellisesti seitsemän Golden Globea sekä viisi Bafta-palkintoa. Gosling palkittiin Golden Globella sekä sai Oscar-, Bafta- ja SAG-ehdokkuudet.
Vuonna 2017 Gosling näytteli Terrence Malickin kokeellisessa draamaelokuvassa Song to Song, jossa Goslingin lisäksi näyttelivät myös muun muassa Michael Fassbender ja Natalie Portman. Sen jälkeen Gosling palasi valtavirtaisempaan elokuvaan kauan odotetulla Blade Runnerin jatko-osalla Blade Runner 2049. Vuonna 2018 Gosling esitti Neil Armstrongia Damien Chazellen elokuvassa Ensimmäisenä kuussa.
Gosling piti 2010-luvun lopulla jälleen taukoa elokuvista ja keskittyi viettämään enemmän aikaa puolisonsa Eva Mendesin ja lastensa kanssa. Hän palasi vuonna 2022 Netflixin tuottamassa trillerissä The Gray Man.
Vuonna 2023 Gosling näytteli miespääosaa Ken-nukkea Greta Gerwigin fantasia-komediaelokuvassa Barbie. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta ja elokuvasta tuli menestys myös kaupallisesti tuottaen maailmanlaajuisesti yli miljardi dollaria. Gosling esittää elokuvassa myös kappaleen ”I’m Just Ken”.
Yksityiselämä

Gosling seurusteli Rachel McAdamsin kanssa, mutta pari erosi neljän vuoden yhdessä olon jälkeen vuonna 2008. Gosling on ollut vuodesta 2011 suhteessa Eva Mendesin kanssa. Heillä on vuosina 2014 ja 2016 syntyneet tyttäret.
Gosling asuu puoliksi New Yorkissa. Hän on myös Beverly Hillsissä sijaitsevan, marokkolaiseen ruokaan erikoistuvan Tagine-ravintolan osaomistaja.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | Frankenstein and Me | Frankenstein and Me | Kenny |
| 2000 | Titaanien taistelu | Remember the Titans | Alan Bosley |
| 2001 | Believer – täynnä vihaa | The Believer | Danny Balint |
| 2002 | The Slaughter Rule | The Slaughter Rule | Roy Chutney |
| 2002 | Numeromurha | Murder by Numbers | Richard Haywood |
| 2003 | The United States of Leland | The United States of Leland | Leland P. Fitzgerald |
| 2004 | The Notebook – Rakkauden sivut | The Notebook | Noah Calhoun |
| 2005 | Stay | Stay | Henry Letham |
| 2006 | Half Nelson | Half Nelson | Dan Dunne |
| 2007 | Fracture – murtumaton | Fracture | Willy Beachum |
| 2007 | Lars ja se ainoa oikea | Lars and the Real Girl | Lars Lindstrom |
| 2010 | Blue Valentine | Blue Valentine | Dean Pereira |
| 2010 | All Good Things | All Good Things | David Marks |
| 2011 | Hölmö hullu rakkaus | Crazy, Stupid, Love | Jacob Palmer |
| 2011 | Drive | Drive | kuski |
| 2011 | Vallan kääntöpuoli  | Ides of March | Stephen Myers |
| 2012 | The Place Beyond the Pines | The Place Beyond the Pines | Luke Glanton |
| 2013 | Gangsterisota | The Gangster Squad | konstaapeli Jerry Wooters |
| 2013 | Only God Forgives | Only God Forgives | Julian Thompson |
| 2015 | The Big Short | The Big Short | Jared Vennett |
| 2016 | The Nice Guys | The Nice Guys | P.I. Holland March |
| 2016 | La La Land | La La Land | Sebastian Wilder |
| 2017 | Blade Runner 2049 | Blade Runner 2049 | ”K” |
| 2017 | Song to Song | Song to Song | BV |
| 2018 | Ensimmäisenä kuussa | First Man | Neil Armstrong |
| 2022 | The Gray Man | The Gray Man | Court Gentry |
| 2023 | Barbie | Barbie | Ken |
| 2024 | The Fall Guy | The Fall Guy | Colt Seavers |
Filmografia > Ohjaajana

Lost River (2014)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ryan Gosling Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Johnstone, Nick: Ryan Gosling : The Unauthorised Biography. John Blake Publishing, 2017. ISBN 978-1-78606-474-5.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Gootit

Ostrogoottien kotkanmuotoinen solki vuodelta 500. Germanisches Nationalmuseum, Nürnberg.
Gootit (gootiksi 𐌲𐌿𐍄𐌸𐌹𐌿𐌳𐌰, Gutthiuda; lat. Gothi) olivat itägermaanista kieltä puhunut kansa, jolla oli erittäin merkittävä poliittinen ja sotilaallinen rooli myöhäisantiikissa ja Länsi-Rooman valtakunnan tuhoon liittyvissä tapahtumissa.
Perinteisen tulkinnan mukaan gootit asuivat ajanlaskun alussa Veiksel-joen suulla nykyisen Puolan pohjoisrannikolla. Gootit eivät välttämättä olleet mikään etnisesti, kielellisesti tai kulttuurisesti yhtenäinen kansa, vaan kokoelma erilaisia keskenään liittoutuneita ja gootti-identiteetin omaksuneita väestöaineksia. Goottien joukossa saattoi germaanien ohella olla slaavilaista, iraanista, roomalaista tai muuta alkuperää olevia ryhmiä. Varsinaisesti gootit ilmestyivät antiikin ajan kirjallisiin lähteisiin 200-luvulla, jolloin he asuivat Kaakkois-Euroopassa ja Mustanmeren pohjoispuolella. Sen jälkeen heidän vaiheitaan voidaan seurata aina 500-luvulle asti, visigooteiksi kutsutun ryhmän tapauksessa 700-luvulle. On kuitenkin kyseenalaista, kuinka paljon 500-luvun tai 700-luvun gooteilla oli yhteistä satoja vuosia aikaisemmin eläneiden goottien kanssa.
Goottien historia > Goottien myyttinen alkuperä

Goottisyntyinen historioitsija Jordanes kirjoitti 500-luvulla goottien historiaa käsittelevän teoksen Getica, jonka pohjana oli kirjallisia lähteitä, kuten roomalaisen historioitsijan Cassiodoruksen sittemmin kadonnut teos samasta aiheesta, ja luultavasti myös suullista perimätietoa. Jordaneen mukaan gootit olivat alun perin lähtöisin pohjoisessa valtameressä sijaitsevalta Scandza-nimiseltä kylmältä saarelta, jonka on tulkittu viittaavan Skandinavian niemimaan eteläosiin. Scandzasta gootit purjehtivat kuninkaansa Berigin johdolla kolmella laivalla Itämeren yli ja asettuivat nykyisen Pohjois-Saksan ja Puolan alueelle kukistettuaan siellä ensin vandaalit ja useita muita germaaniheimoja. Jordaneen mukaan gootit muuttivat etelämmäs Vistulan eli Veikselin alueelta johtajanaan Filimer, joka oli Berigin jälkeen viides kuningas. Useiden seikkailujen jälkeen gootit saapuivat Mustallemerelle. Jordanes väittää myös goottien taistelleen muinoin Egyptin kuningasta vastaan ja osan goottinaisista ryhtyneen amatsoneiksi.