Työ
Terveysvaikutukset > Fyysinen kuormitus

Noin kolmannes suomalaisista palkansaajista tekee fyysisesti kuormittavaa työtä. Lisäksi on aloja, joissa joutuu työskentelemään toisinaan paljon yli kahdeksan tuntia päivässä. Esimerkiksi bussi- ja kuorma-autonkuljettajien työpäivä saattaa kestä jopa 15 tuntia.
Fyysisiä kuormitustekijöitä esiintyy eniten maataloudessa ja rakentamisessa sekä majoitus- ja ravitsemusalalla, mutta myös teollisuudessa, kuljetusalalla ja terveydenhuollossa. Fyysisesti raskaan palkkatyön on havaittu kuormittavan liiallisesti tuki- ja liikuntaelimiä sekä sydäntä ja verisuonia, mikä johtuu siitä, että sen vuorokautinen kesto on yleensä liian pitkä, eikä se sisällä riittävästi palautumistaukoja. Fyysisesti raskas työ sisältää terveysriskejä etenkin ikääntyvien työntekijöiden kohdalla. Esimerkiksi lapiointi sisältää toistuvia staattisia liikeitä, jotka jäykistävät vartaloa ja tekevät siitä epäsymmetrisen.
Fyysisesti raskaan työn elimistöä kuluttavaa vaikutusta on selitetty sillä, että elimistön jatkuva sopeutuminen liian kuormittavaan ja pitkäkestoiseen rasitukseen aiheuttaa kroonista kumulatiivista fysiologista stressiä eli niin sanottua allostaattista kuormaa. Allostaattinen kuorma aiheuttaa esimerkiksi stressihormonitasojen muutoksia sekä anti-inflammatoristen sytokiinien aktivoitumista, mikä johtaa aineenvaihdunnan ja immuunijärjestelmän muutoksiin. Allostaattinen kuorma korreloi suoraan toimintakyvyn laskun kanssa ja on yhteydessä heikompaan terveyteen ja suurempaan kuolleisuuteen.
Pohjois-Savossa ja Pohjois-Karjalassa asuu väestön ikärakenteeseen suhteutettuna noin kolme kertaa enemmän vakavista tuki- ja liikuntaelinsairauksista kärsiviä kuin Helsingissä. Tämä johtuu siitä, että kyseisten maakuntien asukkaat tekevät tavallista useammin fyysisesti raskasta työtä.
Vuonna 1989 julkaistussa suomalaistutkimuksessa havaittiin, että fyysisesti raskas työ yli viisinkertaisti selkäkivun esiintyvyyden ja yli kaksikymmenkertaisti pitkäaikaisen työkyvyttömyyden riskin. Autoteollisuudessa suoritetuissa tutkimuksissa on havaittu, että lievät kumartumiset viisinkertaistavat ja syvät kumartumiset kuusinkertaistavat selkäsairauden riskin. Myös aamulla tapahtuva lannenotkon suoristuminen etenkin syvien alastaipumisten aikana lisää tutkimusten mukaan välilevyn vaurioitumisen ja selkäkivun ilmaantumisriskiä lähinnä sen vuoksi, että välilevyihin kohdistuu tuolloin kolme kertaa normaalia suurempi paine, koska ne ovat täyttyneet yön aikana ravinnepitoisella kudosnesteellä. Välilevyvaurion riski on tavallista suurempi aina kello yhteentoista asti.
Lähes 230 000 suomalaista työskentelee useita tunteja päivässä kädet koholla. Pitkään jatkuva kohotetuin käsivarsin työskentely rasittaa yläraajojen ja niska-hartiaseudun lihaksia lisäten riskiä sairastua tuki- ja liikuntaelinten sairauksiin.
Keski-iän aikaisen palkkatyön fyysisen kuormittavuuden on todettu lisäävän terveysongelmien ja niistä johtuvan toimintakyvyn heikkenemisen todennäköisyyttä vielä eläkeiässä. Esimerkiksi työterveyslaitoksen kuntatyöntekijöiden keskuudessa suorittaman 28-vuotisseurantatutkimuksen yhteydessä havaittiin, että niillä, joiden työ oli sisältänyt vuosina 1981 ja 1985 kohtalaisen usein käsin kantamista oli kaksinkertainen riski eläkeiässä ilmenevään heikkoon arjen toimintakykyyn verrattuna työntekijöihin, joiden työ oli sisältänyt vain harvoin tai ei lainkaan käsin kantamista. Usein kumaria, kiertyneitä tai muuten hankalia työasentoja sisältävä työ lisäsi riskiä lähes 100 prosenttia, työ, jossa joutui ponnistelemaan koko kehollaan, 84 prosenttia, seisomatyö 75 prosenttia ja jatkuvaa kävelyä tai muuta liikkumista sisältävä työ 62 prosenttia. Viiden kuormitustekijän esiintyminen keski-iän työtehtävissä lisäsi yksittäisen työntekijän riskiä keskimäärin 210-prosenttia. Riski ei selittynyt eläkkeen pienuudella eikä myöskään epäterveellisillä elintavoilla, koska tuloksista on poistettu pitkäaikaissairauksien, ylipainon, tupakoinnin ja vapaa-ajan liikuntaharrastusten vaikutus toimintakykyyn.
Suurin niistä, joiden työ sisälsi vain harvoin tai ei lainkaan raskasta tai toistavaa työtä, kantamista tai hankalia työasentoja työtä, koki fyysisen toimintakykynsä hyväksi riippumatta ammattiasemasta, kun taas suurin osa usein tai kohtalaisen usein tällaisia työtehtäviä suorittaneista koki toimintakykynsä vain keskinkertaiseksi.
Jopa lihasvoiman on havaittu heikkenevän ikääntyessä voimakkaammin fyysisesti kuormittavaa työtä tekevillä työntekijöillä, mikä johtuu todennäköisesti pitkäaikaisen kuormituksen aiheuttamasta rappeutumisen kiihtymisestä. Istumatyö oli puolestaan yhteydessä työntekijäammateissa työskentelevien keskimääräistä parempaan arjen toimintakykyyn. Fyysisesti kuormittavaa työtä tekevillä ikääntyvillä naisilla esiintyy miehiä enemmän työperäisiä sairauksia, minkä on arveltu johtuvan siitä, että miehet pääsevät naisia useammin kevyempiin työtehtäviin ikääntyessään. Tutkimus toteutettiin vuosina 1981—2009 ja siinä kerättiin tietoja yli 6000 kuntatyöntekijän terveydestä, elintavoista ja työn kuormittavuudesta.
Työnkuvan sisältämän raskaiden taakkojen nostelun ja kantamisen, lapioinnin, lumenluonnin ja takovien liikkeiden on havaittu korreloivan lisääntyneen kuolleisuuden kanssa suomalaisilla miehillä. Vuonna 2019 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että sillä miesten neljänneksellä, jonka työ sisälsi eniten tällaisia toimintoja, oli 54 prosenttia suurempi kuolleisuus ja 70 prosenttia suurempi sydän- ja verisuonitautikuolleisuus, kuin vähiten kyseisiä toimintoja sisältäneiden miesten ryhmällä. Kyseiseen kvartaaliin kuuluvien harjoittamissa ammateissa esiintyi vähintään 44 prosentilla työntekijöistä joitain edellä mainituista toiminnoista. Koulutuserojen mahdollinen vaikutus oli vakioitu pois tuloksista, mutta ei tuloerojen, vaikka raskaimpia töitä tekevien miesten palkkataso oli 35 prosenttia pienempi kuin kevyimpiä töitä tekevien. Osa terveyseroista saattoi johtua myös siitä, että fyysisesti kevyiden töiden tekijöillä on keskimääräistä terveemmät elintavat. Raskasta työtä tekevät altistuvat työssään lisäksi keskivertoa selvästi enemmän esimerkiksi kemikaalien kaltaisille terveysriskeille. Lisäksi on huomioitava se, että sairaimmat ja pahiten vammautuneet joutuivat lopettamaan (alalla) työskentelyn jo ennen kuin ehtivät saavuttaa tutkimuksessa vaaditun iän.
Naisilla ei havaittu vastaavaa korrelaatiota osanottajien koulutuserojen pois vakioinnin jälkeen. Yhtenä syynä saattaa olla se, että sydän- ja verisuonisairaudet ilmenevät naisilla myöhemmin kuin miehillä. Naisten työnkuva ei myöskään korreloinut yhtä voimakkaasti tuloerojen kansa kuin miehillä, sillä epäterveellisiä työtehtäviä tehneiden naisten palkkataso oli vain 17 prosenttia pienempi kuin niiden, joiden työhön ei niitä sisältynyt. Tutkimus toteutettiin vuosina 1990–2015 ja tutkittavat olivat 45–57-vuotiaita tutkimuksen alkaessa ja 71-83-vuotiaita sen loppuessa