stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Duudsonit
Muu medianäkyvyys

Duudsonit juonsivat usean vuoden ajan Nelosen Törkytorstai-televisio-ohjelmaa.
Ulkomailla Duudsonit ovat myös esiintyneet kolmessa Viva La Bam -ohjelmassa Bam Margeran kanssa, sekä vierailleet kanadalaiskoomikko Tom Greenin Hollywood-kodissa kuvatussa Tom Green Live -keskusteluohjelmassa. He ovat myös mukana Bam Margeran elokuvassa Where the Fuck Is Santa?, jonka kuvausten aikana myös Duudsoneiden 3. tuotantokauden talviolympialaisjakso kuvattiin.
Vuoden 2008 lopulla Duudsonit juonsivat osan Latinalaisen Amerikan MTV-gaalasta Los Premiosissa Meksikossa.
Vuonna 2010 Duudsonien Jukka ja Jarppi edustivat 5. kesäkuuta Los Angelesissa järjestetyssä MTV Movie Awardseissa ja myöhemmin saman vuoden marraskuussa he juonsivat MTV Europe Music Awards -gaalan lähetyksen USA:n MTV-kanavalle.
Syksyllä 2010 Duudsonit ilmoittivat olevansa mukana maailmanlaajuisen levityksen saavassa Jackass 3D -elokuvassa. Elokuva tuotti avausviikonloppuna yli 50 miljoonaa dollaria.
Duudsonit ovat juontaneet Rabbit Filmsin tuottamaa Posse-viihdeohjelmaa MTV3:lla yhdessä Aku Hirviniemen ja Jaakko Saariluoman kanssa syksystä 2014 alkaen.
Palkinnot ja tunnustukset

Vuonna 2009 Jarno Laasala ja Jukka Hilden palkittiin Madventuresin ulkomailleviennistä YleX-kanavan Vuoden tuorein kulttuuriteko -palkinnolla.
Duudsonit palkittiin neljännestä tuotantokaudesta Kultaisella Venlalla tammikuussa 2011. Yleisö-Venla luovutetaan kaikille avoimen äänestyksen perusteella parhaalle suomalaiselle tv-ohjelmalle. Parhaan ohjelman lisäksi Jarppi Leppälä oli ehdolla myös parhaan tv-esiintyjän kategoriassa.
Vuonna 2011 Duudsonit Amerikassa -sarjan seitsemännessä jaksossa HP:n moottorikelkalla tekemä hyppy tulimeren läpi palkittiin amerikkalaisella COLA (The California On Location Awards) -palkinnolla.
Kesäkuussa 2011 Duudsonit voittivat ambulanssiksi tuunatulla Cadillac Escaladellaan Gumball 3000 -julkkisrallin pääpalkinnon, Spirit of Gumball -pystin.
Helsingin Yrittäjät valitsi vuoden 2011 yritykseksi Duudsonien Rabbit Filmsin.
Vuoden 2012 kesäkuussa Duudsonit pokkasivat Britney-possuksi tuunatulla autollaan Bullrun-julkkisrallin pääpalkinnon, Spirit of Bullrun -pokaalin. Duudsoneilla oli Britney-niminen possu, joka kuoli kesäkuussa 2012. Britneyn maalliset jäännökset ripoteltiin pitkin Highway 101:tä Yhdysvalloissa.
Elokuussa 2012 Duudsonit tuli taloon sai Formaatti-Finlandia-palkinnon. Syyskuussa 2014 julkaistiin Duudsonit-postimerkkiarkki. Arkkia painettiin 300 000 kappaletta, mutta myöhemmin paljastettiin, että lisäksi painettiin 3 000 ”jekkuarkkia”, joissa on pieniä eroavuuksia, muun muassa Jarpilla on peukalo. Nämä on sekoitettu muiden arkkien joukkoon ja lähetetty myytäväksi.
Jäsenet

Jukka Hildén (s. 1980)
Jarno Laasala (s. 1979)
Jarno ”Jarppi” Leppälä (s. 1979)
Hannu-Pekka ”HP” Parviainen (s. 1981)
Filmografia > Elokuvat

Duudsonit-elokuva (2006)
Bam Margera Presents: Where the f*ck Is Santa? (2008)
Minghags (2009)
Jackass 3D (2010)
Filmografia > TV-sarjat

Maailmankiertue (2001–2003)
Viva La Bam (2003–2005)
Duudsoni Elämää (2004)
Duudsonit (2006–2015)
Piilokamerapäälliköt (2008)
Teräspallit (Duudsoneiden Turvallisuuslaboratorio-osio, 2010)
Duudsonit Amerikassa (2010)
Duudsonit tuli taloon (2012–2018)
Posse (2014–)
Duudsonit: Päällikkö (2019)
Filmografia > DVD:t ja VHS:t

Downhill Glamour (2000)
Empire Style
Dogwalk (1997)
Maailmankiertue 1 (2001)
Maailmankiertue 2 (2001)
Maailmankiertue 3 (2003)
Duudsoni Elämää (2005)
Duudsonit-elokuva (2006)
Duudsonit – Ylpeän Häjy Mahtiboksi (2007)
Sisältää Maailmankiertue 1–3, Duudsoni Elämää sarjan sekä extrana Törkytorstai-haastatteluja ja TV-ohjelmavierailuja.
The Dudesons 1. tuotantokausi (2007)
Duudsonit 2. kansainvälinen tuotantokausi (2008)
Duudsonit 3. kansainvälinen tuotantokausi (2009)
Duudsonit – Päällikköboksi (2009)
Sisältää 5 DVD:tä: Duudsonit Elokuva, kansainväliset tuotantokaudet 1–3 sekä Extra DVD (sisältää mm. materiaalia 4. tuotantokaudelta, Törkytorstain julkkiksien kidutuksia sekä Duudsoneiden vierailuja eri TV-sarjoissa, mm. Krisse Show:ssa).
Duudsonit 4. kansainvälinen tuotantokausi (2010)
Duudsonit tuli taloon – 1. tuotantokausi (2012)
Duudsonit tuli taloon – 2. tuotantokausi (2013)
Duudsonit tuli taloon – 3. tuotantokausi (2014)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut.
Subin Duudsonit-sivusto.
The Dudesons. (englanniksi)
YLE Elävä arkisto: Duudsonit valloottavat maailmaa.
Duudsonit Lillehammerissa, Norjassa vuonna 2008.
FS Jean Bart (1940)

| Jean Bart |
| --- | --- |
 Jean Bart Toulonissa 1968

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ateliers et Chantiers de la Loire, St. Nazaire-Loire & Chantiers de Penhoët, St. Nazaire-Penhoët
Kölinlasku:  joulukuu 1936
Laskettu vesille:  6. maaliskuuta 1940
Palveluskäyttöön:  16. tammikuuta 1949
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 24. kesäkuuta 1970
Tekniset tiedot
Uppouma:  35 560 t (standardi) 48 950 t (kuormattu)
Pituus:  248 m
Leveys:  35 m
Syväys:  9,60 m
Koneteho:  150 000 hv (112 MW)
Nopeus:  32 solmua (59 km/h)
Miehistöä:  911 (1950) 1 280 (Suezin kriisi)
Aseistus
Aseistus:  8 × 380 mm/L45 Mle 1935 tykkiä neliputkisissa torneissa 9 × 152 mm ilmatorjuntatykkiä kolmiputkisissa torneissa 24 × 100 mm ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisissa torneissa 8 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 28 × 57 mm ilmatorjuntatykkiä kakoistorneissa 20 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä
Jean Bart oli Ranskan laivaston Richelieu-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta St. Nazaire-Loiresta sekä Chantiers de Penhoëtilta St. Nazaire-Penhoëtista, missä köli laskettiin joulukuu 1936. Alus laskettiin vesille 6. maaliskuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 16. tammikuuta 1949.
Palvelus

Aluksesta oli tehty noin 77 prosenttia Saksan hyökätessä Ranskaan. Se laskettiin keskeneräisenä vesille ja siirrettiin kesäkuussa 1940 Casablancaan turvaan. Alukselle oli asennettuna ainoastaan toinen pääaseiden torneista, ja toinen torni, jossa oli ainoastaan kaksi tykkiä asennettuna, kuljetettiin rahtialuksella. Saksan laivaston sukellusvene upotti rahtialuksen.
Yhdysvaltain joukkojen noustessa maihin Pohjois-Afrikassa 8. marraskuuta 1942 alus taisteli Yhdysvaltain laivaston taistelulaivan USS Massachusettsin ja Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien pommittajien kanssa kärsien pahoja vaurioita. Alus ajettiin uppoamisen estämiseksi rantaan.
Alus palautettiin 1945 Ranskalle, ja sen rakennustöitä jatkettiin seuraavana vuonna Brestin telakalla uusien suunnitelmien pohjalta. Se aloitti koejot 16. tammikuuta 1949 ja se valmistui lopulta toukokuussa 1955. Alus osallistui 1956 Suezin kriisiin. Se siirrettiin seuraavana vuonna reserviin. Alus poistettiin palveluksesta 1961 ja romutettiin 1969.
Efendi

"Effendi", Jean Baptiste Vanmourin piirros vuodelta 1707.
Efendi (joskus myös effendi; herra, ylimys) oli ylimyksestä tai korkea-arvoisesta ja oppineesta virkamiehestä käytetty arvonimi Osmanien valtakunnassa ja Egyptissä. Sanaa käytetään yhä, mutta se on muuttunut merkitykseltään melko tavanomaiseksi kohteliaisuudeksi.
Termi on laina keskiajan kreikan sanasta afendēs (αφέντης), joka puolestaan juontuu antiikin kreikan herraa tai ylimystä tarkoittavasta sanasta authentēs (αὐθέντης). Arvonimi efendi oli käytössä Anatoliassa 1200-1300-luvuilla, jo ennen osmanien aikaa.
Osmanien aikana efendi vastasi suurin piirtein englanninkielistä arvonimeä Sir. Sitä käytettiin osoittamaan korkea-arvoisuutta muiden osmanien arvonimien kuten bey ja pašša ohella, mutta efendi jäi pois mikäli kantaja yleni esimerkiksi efendistä paššaksi. Se liitettiin osaksi kantajansa nimeä ja sitä käytettiin varsinaisen nimen jälkeen (esimerkiksi Kemal Kaya Efendi). Yhdessä toisen arvoa tai virkaa kuvaavan termin kanssa se osoitti johtajuutta tai erityistä asemaa; esimerkiksi sulttaanin päähenkilääkäriä kutsuttiin arvonimellä hekim efendi. Omistusmuotoa efendim ("herrani") käyttivät palvelijat puhutellessaan isäntäänsä tai korkea-arvoista vierasta.
Brittiupseeri T. E. Lawrencea kutsuttiin nimellä el Aurens Efendi.
1800-luvulla arvonimen käyttöä yritettiin säädellä lailla. Efendiä käytettiin myös prinssin arvonimenä joko aiemman Şehzaden tilalla tai sen kanssa (esimerkiksi Şehzade Yusuf İzettin Efendi) ja se myönnettiin myös sulttaanien vaimoille, joiden arvonimeksi tuli kadin efendi. Se annettiin lisäksi Sheikki al-Islamille sekä muiden kirkkojen johtajille valtakunnan alueella.
Osmanien valtakunnan lisäksi efendi jäi joidenkin entisten itsenäistyneiden osmaniprovinssien käyttöön. Samoin kuin Osmanien valtakunnassa myös Egyptissä sillä tarkoitettiin oppineisuutta ja korkea-arvoisuutta, ja se oli beytä alempi arvonimi. Siirtomaavalta-ajan Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä efendi yleistyi käytettäväksi länsimaisista upseereista.
Vaikka efendi ei varsinaisesti ole käytössä enää hierarkkisena arvonimenä, sana on säilynyt nykyaikaan. Termejä efendi ja efendim käytetään Turkissa yhä, kun halutaan olla hyvin kohteliaita puhuteltavaa kohtaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Efendi Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
The Jazz Singer – tie tähtiin

| The Jazz Singer – tie tähtiin> The Jazz Singer |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Fleischer
Käsikirjoittaja:  Herbert Baker
Tuottaja:  Jerry Leider
Säveltäjä:  Leonard Rosenman
Kuvaaja:  Isidore Mankofsky
Leikkaaja:   Frank J. Urioste  Maury Winetrobe 
Tuotantosuunnittelija:  Harry Horner
Lavastaja:  Spencer Deverill
Pääosat:   Neil Diamond  Laurence Olivier  Lucie Arnaz  Catlin Adams  Franklyn Ajaye 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  EMI Films
Levittäjä:  ITC Entertainment
Ensi-ilta:  1980
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Jazz Singer – tie tähtiin on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut musikaalinen draamaelokuva, joka on uusintaversio vuoden 1927 elokuvasta Jazzlaulaja. Elokuvan pääosia esittävät Neil Diamond, Laurence Olivier, Lucie Arnaz, Catlin Adams, Franklyn Ajaye, Paul Nicholas, Sully Boyar, Mike Kellin ja James Booth. Elokuvan on ohjannut Richard Fleischer.
Vastaanotto

Elokuva voitti historian ensimmäisen Razzie-palkinnon huonoimmasta miespääosasta (Diamond) ja huonoimmasta miessivuosasta (Olivier).
Helsingin Sanomien Helena Ylänen kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla elokuvan olevan Neil Diamondin ympärille rakennettu ja tämän urasuvantoa päättämään tarkoitettu imelä ”tie tähtiin” -tarina. Diamond ei osaa näytellä, hänen musiikkinsa on tylsää, ja Laurence Olivierin mukanaolo kanttori-isänä kummastuttaa. Video-oppaassa vuodelta 1994 The Jazz Singer saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla

The Jazz Singer – tie tähtiin Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Jazz Singer – tie tähtiin Elonet.
The Jazz Singer – tie tähtiin AllMoviessa. (englanniksi)
Billy Eckstine

| Billy Eckstine |
| --- | --- |
 Eckstine 1940-luvun lopulla
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1914 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kuollut: 8. maaliskuuta 1993 (78 vuotta) Pittsburgh
Ammatti:  Laulaja, orkesterinjohtaja
Muusikko
Aktiivisena:  1933–1986
Tyylilajit:  jazz 
Soittimet:  pasuuna, trumpetti ja kitara 
Levy-yhtiöt:  Mercury Records, Philips Records ja MGM Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
William Clarence ”Billy” Eckstine (alk. Eckstein; 8. heinäkuuta 1914 Pittsburgh – 8. maaliskuuta 1993 Pittsburgh) oli yhdysvaltalainen laulaja ja orkesterinjohtaja. Hän lauloi Earl Hinesin yhtyeessä vuosina 1939–1943 ja vuonna 1944 perusti oman big bandinsä, johon kuului lukuisia bebop-tyylin tulevia tähtiä, kuten Dizzy Gillespie, Charlie Parker, Miles Davis, Fats Navarro, Gene Ammons, Dexter Gordon, Tadd Dameron ja Art Blakey.
Eckstine oli aikansa suosituimpia mustaihoisia mieslaulajia ja hänet tunnettiin erityisesti balladien tulkitsijana. Hänen tyylillään on ollut merkittävä vaikutus myöhempien sukupolvien laulajiin.
Ura > Alkuvuodet

Eckstine, syntymänimeltään William Clarence Eckstein, syntyi 8. heinäkuuta 1914 Pittsburghissa ja vietti nuoruutensa Washingtonissa. Hän pelasi jalkapalloa nuoruudessaan ja harkitsi ammattiurheilijaksi ryhtymistä, mutta joutui hylkäämään haaveen teini-iässä tapahtuneen solisluun murtuman takia. Eckstine opiskeli Howardin yliopistossa, mutta jätti opintonsa kesken vuonna 1933.
Eckstine voitti vuonna 1930 kykyjenetsintäkilpailun imitoimalla Cab Callowaytä. Laulu-uransa alussa hän vaihtoi sukunimensä kirjoitusasun Ecksteinista Eckstineksi. Hän työskenteli uransa alussa laulajana Washingtonissa, Buffalossa, Detroitissa ja Chicagossa. Laulamisen lisäksi hän soitti trumpettia, pasuunaa ja kitaraa.
Vuonna 1939 Eckstine liittyi Chicagossa Earl Hinesin Grand Terrace Orchestra -yhtyeeseen laulajana, soittaen ajoittain myös trumpettia. Hän soitti Hinesin kokoonpanossa vuoteen 1943 asti nauhoittaen tänä aikana yhtyeen kanssa muun muassa oman sävellyksensä ”Jelly, Jelly” (1940). Hinesin yhtyeestä lähdettyään hän esiintyi jonkin aikaa sooloartistina. Hän soitti muun muassa Yacht Clubilla New Yorkin 52nd Streetillä, jossa esiintyivät myös Dizzy Gillespie ja Trummy Young. Gillespie ja saksofonisti Budd Johnson kannustivat Eckstinea perustamaan oman orkesterin.
Ura > Billy Eckstine Orchestra

Vuonna 1944 Eckstine perusti oman bebop-tyylille omistautuneen big bandinsä, johon liittyi useita soittajia Earl Hinesin yhtyeestä. Yhtye pysyi yhdessä vain kolme vuotta ja nauhoitti National- ja Savoy-levy-yhtiöille. Vaikka yhtyeen ura jäi lyhytaikaiseksi Eckstinen soolouralle siirtymisen vuoksi, sen tuki osoittautui tärkeäksi yhtyeeseen kuuluville muusikoille kuten Charlie Parkerille, Dizzy Gillespielle, Dexter Gordonille, Art Blakeylle, Fats Navarrolle, Gene Ammonsille ja Kenny Dorhamille.
Eckstine nauhoitti vuonna 1945 kappaleet ”Cottage for Sale” ja ”Prisoner of Love”, joista kumpaakin myytiin yli miljoona kappaletta. Vuonna 1947 hän teki sopimuksen MGM-yhtiön kanssa. Hän nauhoitti MGM:lle menestyskappaleet ”Everything I Have Is Yours” (1947), ”Blue Moon” (1948), ”Caravan” (1949) ja ”My Foolish Heart” (1950).
Ura > Myöhempi ura

1950-luvulle tultaessa Eckstinen omintakeinen laulutyyli alkoi menettää suosiotaan. Hän nauhoitti myöhemmällä urallaan harvemmin ja keskittyi enemmän konsertoimiseen. Erityisen paljon hän esiintyi Las Vegasin kasinoilla. 1960-luvulla hän osallistui muun muassa Sarah Vaughanin ja Count Basien nauhoituksiin. Hänen viimeinen nauhoituksensa, Benny Carterin kanssa nauhoitettu Billy Eckstine Sings with Benny Carter sai Grammy-ehdokkuuden vuonna 1986.
Eckstine kuoli syntymäkaupungissaan Pittsburghissa 8. maaliskuuta 1993 sydänkohtaukseen.
Merkitys

Valkoiset jazzlaulajat esittivät usein romanttisia balladeja, mutta ennen Eckstinea ja Duke Ellingtonin orkesterista tunnetuksi tullutta Herb Jeffriesiä mustat esittäjät pysyttelivät blues- ja novelty-kappaleissa. Eckstine puolestaan tuli erityisesti tunnetuksi nimenomaan balladien tulkitsijana.
Eckstinen laulutyylillä oli suuri merkitys 1940- ja 1950-lukujen mustille jazzlaulajille, samoin kuin Frank Sinatralla saman aikakauden valkoihoisille laulajille. Häntä kutsuttiinkin joskus lisänimellä ”seepianvärinen Sinatra”. Eckstine äänestettiin Metronome-lehden kyselyssä parhaaksi mieslaulajaksi vuosina 1949 ja 1950. Hän oli samoina vuosina myös Down Beat -lehden lukijoiden valinta suosituimmaksi laulajaksi. Hän sai ensimmäisenä mustaihoisena laulajana kuvansa Life-lehden kanteen.
Billy Eckstine sai tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 1960.
Yksityiselämä

Eckstine oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen vaimonsa June oli Eckstinen tavoin laulaja, ja he menivät naimisiin vuonna 1942. Eckstinen toinen avioliitto Carolle Draken kanssa kesti vuodesta 1953 vuoteen 1977. Billy Eckstinellä oli yhteensä seitsemän lasta. Hänen tyttärensä Gina Eckstine on laulaja ja hänen poikansa Ed Eckstine on toiminut muun muassa levy-yhtiö Mercury Recordsin johdossa.
Aiheesta muualla

Billy Eckstine (American singer and bandleader) Encyclopædia Britannica. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef
Eemelin uudet metkut (elokuva)

| Eemelin uudet metkut> Nya hyss av Emil i Lönneberga |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Olle Hellbom
Käsikirjoittaja:  Astrid Lindgren
Tuottaja:  Olle Nordemar
Säveltäjä:  Georg Riedel
Kuvaaja:  Kalle Bergholm
Leikkaaja:  Jan Persson
Pukusuunnittelija:  Inger Pehrsson Ingrid Dalunde
Pääosat:  Allan Edwall   Jan Ohlsson   Lena Wisborg
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  SF Svensk Filmindustri AB
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:   21. lokakuuta 1972
Kesto:  1h 29min
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Edeltäjä:  Vaahteramäen Eemeli
Seuraaja:  Eemeli ja possuressu
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eemelin uudet metkut (Nya hyss av Emil i Lönneberga) on vuonna 1972 ensi-iltansa saanut Olle Hellbomin ohjaama komediaelokuva, joka perustuu Astrid Lindgrenin Eemeli-kirjoihin.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Jan Ohlsson   | … |   Eemeli Nieminen   |
|   Lena Wisborg   | … |   Iida Nieminen   |
|   Allan Edwall   | … |   Anttoni Nieminen   |
|   Emy Storm   | … |   Alma Nieminen   |
|   Björn Gustafson   | … |   Aatu-renki   |
|   Maud Hansson   | … |   Liina-piika   |
|   Carsta Löck   | … |   Pöperö-Maija   |
|   Isa Quensel   | … |   Pöperö-Maijan ääni   |
|   Hannelore Schroth   | … |   Rouva Pekkala   |
|   Paul Esser   | … |   Marjolahden tohtori   |
|   Hans Lindgren   | … |   Marjolahden tohtorin ääni   |
|   Georg Årlin   | … |   Rovasti   |
|   Bertil Norström   | … |   Hevoskauppias   |
|   Rudolf Schündler   | … |   Pormestari   |
|   Gösta Prüzelius   | … |   Pormestarin ääni   |
|   Stefan Grybe   | … |   Pormestarin poika   |
|   Astrid Lindgren   | … |   Kertoja   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi pitää tätä toista Eemeli-elokuvaa hieman ensimmäistä hajanaisempana ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Džemdet Nasr -kausi

Härän patsas.
Džemdet Nasr -kausi oli noin 3100–2900 eaa. muinaisessa Sumerissa nykyisen Irakin eteläosassa. Käytännössä kausi oli jatkumoa Urukin kaudelle, ja jatkui varhaisdynastisena kautena.
Historiallisia tekstejä ei tältä ajalta ole säilynyt, vaikka kuvakirjoitus yleistyi voimakkaasti. 
Sumerin kaupunkikulttuuri oli syntynyt edellisen Uruk-kauden lopussa. Valtavia temppelejä ei enää tehty Urukiin. Kulttuurin vaikutus ulottui luultavasti kaupan ja ehkä myös sotien takia kauas. Kaudelle tyypillisiä rakennuksia rakennettiin Irakin lisäksi myös Syyriaan ja Iraniin. Merikauppa laajeni kauas.
Yleistä

Kauden merkitys on monesti kiistetty, koska se jatkoi Urukin kulttuuria, joka jatkui varhaisdynastisella ajalla. Kautta sanotaan myös Uruk III -kaudeksi; aikaisempaa nimitystä Uruk II -kausi ei enää käytetä, ja Uruk I-kausi sijoittuu varhaisdynastiseen aikaan.
Poliittinen tilanne

Merkittäviä kaupunkeja olivat muun muassa Uruk, Eridu, Ur, Lagaš, Šuruppak, Adab, Nippur, Kiš, Uqair ja Khafajah (Tutub) ja muutamat muut esimerkiksi Dijalan varrella.
Luultavasti keskuksena toimineessa Urukissa laajennettiin Eannan temppeliä. Joidenkin mielestä voimakas poliittinen valta olisi tällöin syrjäyttänyt aiemman pappisvallan. Joskus on väitetty Urukin ulottaneen valtansa näihin aikoihin lyhyeksi aikaa Egyptiin, muttei nykyään olla tätä mieltä.lähde?
Tämä oli voimakkaiden kaupunkivaltioitten aikaa. Ilmasto kuivui 3200-2900 eaa. jolloin vallitsi kylmä Piora-oskillaatio. Kausi näyttää päättyneen suureen tulvaan 2900 eaa. muinaisessa Šuruppakissa eli nykyisessä Farassa. Sekä Eufrat että Tigris tulvivat yli äyräittensä. Tulva ulottui myös Kišiin, Urukiin ja Lagašiin.lähde?
Myöhemmästä tarustosta päätellen tällöin vallinneen vanhan Urukin aikana ovat saattanut elää Enmerkar, Lugalbanda ja Dumuzi-nimisiä kuninkaita, ja varsinkin Dumuzista tuli myöhemmin suosittu jumaluus. 
Kaudella yleistyivät sinetit, ja kaupunkien rakenne muuttui.
Kauppaa käytiin Omanin kanssa, mutta yhteys Elamiin näyttää katkenneen, ja Elam kytkeytyi Iranin ylänköön. Toisaalta kausi oli kulttuurisen eristymisen ja anti-imperialismin aikaa. Yhteiskuntarakenne kiinteytyi ja byrokratia lisääntyi.
Džemdet Nasr

Itse Džemdet Nasr oli tuolloin 4-6 ha laajuinen suuri kylä, jonka keskellä
oli 0,4 ha laajuinen suuri rakennus. Tässä rakennuksessa oli kutojien, savenvalajien ja leipurien työtiloja. Siitä on löydetty savitaulut, joissa
lukeesesim sanga.ab, joka tarkoittanee korkeaa virkamiestä. Kauden lopulla ilmestyi myös nimitys en, ylipappi.
Kylän keskusrakennus tuhoutui tulipalossa, mutta asutus jatkui silti ja keramiikka vaihtui aikaa myöten varhaisdynastiseksi.
Temppelit

Uruk-kaudelle tyypillisiä jättitemppeleitä ei enää tehty. Niitä tehtiin yhä saman tyyppisistä tiilistä kuin edellisellä kaudella. Temppelit olivat aiempaa ulkomaailmalta suljetumpia ja pienempiä, ja niiden terassit alkoivat näyttää myöhemmiltä porrastemppeleiltä zikkurrateilta.
Temppelit mutkikkaampia kuin aiemmin. Mosaiikki harvinaisempaa temppelien seinissä.
Tältä ajalta on Urukin valkoinen temppeli.Temppelien seiniä koristeltiin maalauksilla. Kohokuvat yleistyivät, kulttiastioissa oli hyvin tehtyjä eläinkorkokuvia. Tältä ajalta on Urukista löydetty kuuluisa Warkan nainen tai Warkan pää. Tämä marmorista veistetty pää saattaa esittää ylipapitarta tai jumalatarta.
tavallisten asumusten osalta ruokoasumukset harvinaistuivat hieman, tyyli yleistyi.
Taide

Runsaasti kohokuvia ja veistoksia, ja seinämaalauksiakin. Aiemmat villieläinaiheet hävisivät. Taiteessa kuvattiin monesti karjaa. Taruaiheet ilmestyivät. Esimerkiksi korkeassa kulttiastiassa vesi, hedelmäkasveja, lampaita laumoina, ylimpänä jumalatar Inanna kaislakimppuineen, kaupunkiruhtinas ensi palvelijoineen.
Kotieläinten suojeleminen leijonilta ja kotkilta näkyy taiteessa. Monesti sumerilaiselle kulttuurille tyypillisiä symmetrisiä aiheita. Istuvia ihmisiä, joilla on "kiinalaispalmikko", luultavasti kulttitoimitus löydetty eri puolilta Sumeria. Ajalta on Urukista löydetty egyptiläistä muistuttava ruukku.
Metallit, esineistö

Kulta, hopea, ja metalliseokset elektron ja aurikhalkum näyttävät ilmestyneet tällä kaudella Sumeriin. Tehtiin esim. pyöreitä kuparipeilejä. Aura hebi tunnettiin viimeistään nyt, se muistutti egyptiläistä auraa apina.
Ajan keramiikka oli melko yhtenäinen. Oli sekä erikoista maalattua keramiikkaa että tavanomaisempaa.
Maalattu keramiikka hävisi kauden lopussa. Sinettien jälkien ja paikalla olleiden sinettien vertailu kertoo, ettei sinetöintejä oltu tehty paikalla, tai että sinettejä tehtiin myös lahoavasta aineesta.
Luultavasti lingon ammuksina tai bolan kivinä käytettyjä kiviä on löydetty tältä, niin kuin aiemmalta Uruk-ajaltakin.
Kupari oli melko harvinaista. Savesta tehtiin monenlaisia esineitä, jopa sirppejä.