stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ukrainan kansanterveyskeskus

| Ukrainan terveysministeriön kansanterveyskeskus Центр громадського здоров’я Міністерства охорони здоров’я України Центр громадського здоров'я МОЗ України |
| --- | --- |

Tutkimuslaitoksen tiedot
Perustettu:  31.5.2016
Sijainti:  Kiova, Ukraina
Pääkonttori:  vul. Jaroslavska 41, Kiova 04071, Ukraina
Ministeriö:  Ukrainan terveysministeriö
Tutkimusala:  Kansanterveys
Johtaja:  Volodymyr Kurpita (12/2017-)
Ukrainan terveysministeriön kansanterveyskeskus (ukr. Центр громадського здоров’я Міністерства охорони здоров’я України, Tsentr hromadskoho zdorovja Ministerstva oh’orony zdorovja Ukrajiny, lyhennys TsHZ; engl. Center for Public Health of the Ministry of Health of Ukraine) on Ukrainan Kiovassa toimiva valtiollinen, kansanterveyteen keskittynyt tutkimuslaitos. Keskus perustettiin toukokuussa 2016.
Ukrainan kansanterveyskeskuksella on ollut ainakin kaksi johtajaa: syyskuussa 2016 johtajaksi valittiin Natalija Nizova (ukr. Наталія Нізова) ja joulukuussa 2017 Volodymyr Kurpita (ukr. Володимир Курпіта).
Keväällä 2020 kansanterveyskeskus on ollut esillä ukrainalaisissa tiedotusvälineissä runsaasti meneillään olevan koronaviruspandemian vuoksi.
Aiheesta muualla

TsHZ:n kotisivut (ukrainaksi) (phc.org.ua)
TsHZ:n julkaisema Ukrainan covid-19-tautitilanne (ukrainaksi) (phc.org.ua)
Щотижнева детальна інформація щодо захворюваності на COVID-19 у розрізі областей, районів та міських рад... (Ukrainan covid-19-tautitilanne kartalla) (ukrainaksi) (arcgis.com)
Ukrainan covid-19-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (covid19.com.ua)
Valtiollisia tai maanosan kansanterveyslaitoksia
| --- | --- |
Eurooppa:    ECDC   RIVM   ISHP   Sciensano   UKHSA   PHE   PHS   PHW   NCPHA   ISCIII   HPSC   Embætti landlæknis   ISS   GÖG   EODY   HZJZ   SPKC   SMLPC   LIH   ANSP   FHI   IPH   INSA   NIZP-PZH   Santé Publique France   INSP   Folkhälsomyndigheten   RKI   IPHS   ÚVZ SR   NIJZ   THL   BAG   SIF   SZÚ   TsHZ   NNK   RRPCEM   Rospotrebnadzor   Terviseamet 
Aasia:    IEDCR   KCDA   NIHRD   NCDC   NIHR   IPI   ICDC   NIPH   IPC   NIPH   NTsOZ   China CDC   IPH   NCPH   NHL   BPKIHS   Pakistanin terveysvirasto   PNIPH   Saudi CDC   NCID   Taiwan CDC   Thai NIH   NIHE 
Afrikka:     Africa CDC   IPA   NICD   EPHI   NMIMR   CPC   KEMRI   INRB   NCDC   IPM   IPM   INS   NCDC   IPCI   ZNPHI   IPD   NIH Somalia   PHI   NIMR   INH   IPT   UVRI 
Amerikka:    ANLIS   IAL   ISP   INCIENSA   PHAC   INS   IPK   INSP   INS   CDC 
Muut alueet:   AIHW
Huomaa: Malline on keskeneräinen, eikä toistaiseksi sisällä läheskään kaikkia kansallisia tai ylikansallisia kansanterveyslaitoksia tai -virastoja.
Vesisulat

| Vesisulat |
| --- | --- |
 Vesisulka (Hottonia palustris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Esikkokasvit Primulaceae
Alaheimo::  Primuloideae
Suku::  Vesisulat Hottonia  L.
Katso myös
   Vesisulat Wikispeciesissä   Vesisulat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vesisulat (Hottonia) on esikkokasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu kaksi lajia, vesisulka eli sorjavesisulka (Hottonia palustris) ja Hottonia inflata.
Nämä lajit ovat kosteikkokasveja. Vesisulkaa tavataan luonnonvaraisena Euraasian mantereella ja lajia H. inflata Yhdysvalloissa. Nämä kaksi lajia eroavat siten, että vesisulka on pidempi, sillä on paksummat lehdet ja purppuran väriset kukat, kun taas lajin H. inflata kukat ovat valkoiset.
Vesisulkia käytetään kosteikkopuutarhojen vesialtaissa. Ne ovat melko vaativia kasvuolosuhteiden suhteen. Veden pitää olla viileää sekä riittävän fosfori- ja typpipitoista. Kasvisuku on saanut tieteellisen nimensä hollantilaisen kasvitieteilijän Petrus Hottonin (1648–1709) mukaan.
Hottonia palustris.
Hottonia inflata.
Aiheesta muualla

Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Vesisulat (Hottonia)
Suomen Lajitietokeskus: Vesisulat – Hottonia
Den virtuella floran: Hottonia (ruotsiksi)
ITIS: Hottonia (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Hottonia (englanniksi)
Flora of North America: Hottonia (englanniksi)
Roope Huhtala

Roope Huhtala (s. 21. kesäkuuta 2000) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Huhtala on Pirkkalan Jalkapalloklubin kasvatti. Hän pelasi kaudella 2018 Veikkausliigassa neljä ottelua Ilveksen riveissä.
Hänen kaksoisveljensä Jesse on myös jalkapalloilija.
Vesipallo kesäolympialaisissa 1976

Vesipallo
Vuoden 1976 kesäolympialaisten vesipallo järjestettiin 18. – 27. heinäkuuta 1976 Montrealissa. Tämä oli 17. kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Vesipallo järjestettiin ainoastaan miehille. Mukana oli 131 osanottajaa 12 eri maasta.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  UnkariGábor Csapó Tibor Cservenyák Tamás Faragó György Gerendás György Horkai György Kenéz Ferenc Konrád Endre Molnár László Sárosi Attila Sudár István Szívós |  ItaliaUmberto Panerai Roldano Simeoni Riccardo De Magistris Alessandro Ghibellini Sante Marsili Vincenzo D'Angelo Marcello Del Duca Gianni De Magistris Alberto Alberani Silvio Baracchini Luigi Castagnola |  AlankomaatAlex Boegschoten Ton Buunk Piet de Zwarte Andy Hoepelman Evert Kroon Nico Landeweerd Hans Smits Gijze Stroboer Rik Toonen Hans van Zeeland Jan Evert Veer |
Lopputulokset

| Sija | Maa |
| --- | --- |
:  Unkari
:  Italia
:  Alankomaat
4.:  Romania
5.:  Jugoslavia
6.:  Länsi-Saksa
7.:  Kuuba
8.:  Neuvostoliitto
9.:  Kanada
10.:  Meksiko
11.:  Australia
12.:  Iran
Robert Seligman

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Robert Seligman EM-kilpailuissa 2015. |  Robert Seligman EM-kilpailuissa 2015. |  Robert Seligman EM-kilpailuissa 2015. |  |
Maa:  Kroatia
Miesten telinevoimistelu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2018 | hevonen |  |
|  Pronssia | Lausanne 2008 | hevonen |  |
Robert Seligman (s. 1986) on kroatialainen telinevoimistelija, joka on menestynyt lähinnä hevosvoimistelussa.
Seligman saavutti hevosella EM-hopeaa Glasgow'ssa 2018 ja EM-pronssia Lausannessa 2008. Hän oli samalla telineellä neljäs EM-kilpailuissa 2012, 2015 ja 2017 sekä kuudes 2016. MM-kilpailuissa hän sijoittui hevosella viidenneksi 2014, kuudenneksi 2013, seitsemänneksi 2009 sekä kahdeksanneksi 2006 ja 2015. Välimeren kilpailuissa hän sai hopeaa hevosella 2013 ja 2018.
Robert Blake

Robert Blake Barettana vuonna 1976.
Robert Blake (18. syyskuuta 1933 – 9. maaliskuuta 2023 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli Baretta-sarjan pääosan esittäjä vuosina 1975–1978. Hän joutui huhtikuussa 2002 pidätetyksi epäiltynä vaimonsa Bonnie Lee Bakleyn 4. toukokuuta 2001 tehdystä murhasta, mutta sai vapauttavan tuomion 16. maaliskuuta 2005.
Blakella, joka oli myös entinen lapsinäyttelijä, oli televisiouransa ohella useita elokuvarooleja, kuten elokuvissa Kuoleman kukkula (1959) ja Mies Nasaretista (1965) sekä Golden Globe -ehdokkuuden saanut pääosa elokuvassa Moottoripyöräcowboy (1973).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Blake Wikimedia Commonsissa
Vatnshyrna

Vatnshyrna (suom. ”Vatnshornin kirja”) on nimitys keskiaikaiselle islantilaiselle kokoelmakäsikirjoitukselle, joka on sisältänyt islantilaissaagoja. Nimen Vatnshyrna käsikirjoitukselle antoi islantilainen oppinut Arngrímur Jónsson (1568–1648) todennäköisesti sen luoteisislantilaisen tilan mukaan, missä käsikirjoitus tuolloin sijaitsi (Stóra Vatnshorn). Alkuperäinen Vatnshyrna tuhoutui Kööpenhaminan palossa vuonna 1728, mutta lähes kaikista sen sisältämistä saagoista oli ennen paloa ehditty tehdä kopioita. 



Vatnshyrna koottiin oletettavasti vuosien 1391 ja 1395 välisenä aikana. Käsikirjoitus on laadittu Pohjois-Islannissa, Víðidalstungassa,  asuneelle Jón Hákonarsonille, joka oli myös toisen suuren kokoelmakäsikirjoituksen, erityisesti kuningassaagoja sisältävän Flateyjarbókin omistaja. Myöhemmin Vatnshyrnasta tuli osa tanskalaisen historioitsijan Peder Resenin (k. 1688) kokoelmaa, josta käsikirjoitus siirtyi Kööpenhaminan yliopiston kirjastoon.
Käsikirjoituksen sisältämät tekstit

Alkuperäinen Vatnshyrna on sisältänyt seuraavat saagat:
Flóamanna saga
Laxdæla saga
Hænsa-Þóris saga
Vatnsdæla saga
Eyrbyggja saga
Kjalnesinga saga
Króka-Refs saga
Stjörnu-Odda draumr
Bergbúa þáttr
Kumlbúa þáttr
Draumr Þorsteins Síðu-Hallssonar
Pseudo-Vatnshyrna

Aiemmin oletettiin, että fragmentaarisesti säilynyt käsikirjoitus AM 564 a 4to olisi ollut osa alkuperäistä Vatnshyrnaa. Kyseinen käsikirjoitusfragmentti sisältää edellä mainittujen tarinoiden Bergbúa þáttr, Kumlbúa þáttr ja Draumr Þorsteins Síðu-Hallssonar lisäksi seuraavat tekstit:
Barðar saga Snæfellsáss
Þórðar saga hreðu
Víga-Glúms saga
Harðar saga
Myöhemmin on kuitenkin todettu, että kyseinen fragmentti liittyy samalla alueella ja samoihin aikoihin laadittuun toiseen kokoelmakäsikirjoitukseen, joka tunnetaan nykyään tutkimuksessa nimellä Pseudo-Vatnshyrna. Molemmat käsikirjoitukset ovat sisältäneet osittain samoja saagoja, mutta yhdessä käsikirjoituksessa säilyneen tekstin perusteella ei voida olettaa, että kyseinen teksti olisi ollut osa myös toista käsikirjoitusta. Pseudo-Vatnshyrnasta on säilynyt myös muutamia muita fragmentteja (AM 445 b 4to ja AM 445 c I 4to). Säilyneiden fragmenttien perusteella Pseudo-Vatnshyrna on sisältänyt edellä mainittujen lisäksi myös seuraavat tekstit:
Landnámabók (ns. Melabók-versio)
Vatnsdæla saga
Flóamanna saga
Eyrbyggja saga
Gísla saga
Vatnshyrnan erityispiirteitä

Vatnshyrnassa olevista saagoista ja tarinoista useimmat sisältävät runsaasti yliluonnollisia elementtejä, mikä on nähty osoitukseksi käsikirjoituksen laatijan tai työn tilaajan mieltymyksestä ihmetarinoihin. Käsikirjoituksen sisältämistä saagoista Flóamanna saga päättyy sukupuuhun, jossa saagan päähahmon jälkeläiset jäljitetään Jón Hákonarsoniin ja tämän vaimoon saakka. Ainakin kyseinen saaga on näin ollen ollut Jón Hákonarsonin näkökulmasta merkittävä juuri siksi, että sen voitiin katsoa kuvaavan hänen sukunsa esi-isiä.
Roope Kakko

| Roope Kakko |
| --- | --- |
 Roope Kakko vuonna 2012
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. helmikuuta 1982 (ikä 42) Espoo
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  Golf
Saavutukset
Voitot:  2015 Madeira Open (ET), voitto
Roope Kakko (s. 13. helmikuuta 1982 Espoo) on suomalainen golfpelaaja. Hän siirtyi ammattilaiseksi voitettuaan amatöörinä Espoossa pelatun Volvo Finnish Openin vuonna 2004. Hänestä tuli toinen suomalainen Euroopan kiertueen voittaja hänen voitettuaan Madeira Openin 2. elokuuta 2015.
Kakko on naimisissa Minea Blomqvist-Kakon kanssa. He avioituivat loppuvuodesta 2011, ja heillä on vuonna 2010 syntynyt poika.
Käännös suomeksi
Vesipallo kesäolympialaisissa 1992

Vesipallo
Vuoden 1992 kesäolympialaisten vesipallo järjestettiin 1. – 9. elokuuta 1992 Barcelonassa. Tämä oli 21. kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Vesipallo järjestettiin ainoastaan miehille. Mukana oli 152 osanottajaa 12 eri maasta.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  ItaliaFrancesco Attolico Alessandro Bovo Alessandro Campagna Paolo Caldarella Massimiliano Ferretti Giuseppe Porzio Marco D'Altrui Mario Fiorillo Ferdinando Gandolfi Amedeo Pomilio Francesco Porzio Carlo Silipo Gianni Averaimo |  EspanjaDaniel Ballart Jesús Miguel Rollán Jordi Sans Josep Picó Manuel Estiarte Manuel Silvestre Marco Antonio González Miguel Ángel Oca Pedro Francisco García Ricardo Sánchez Rubén Michavila Salvador Gómez Sergi Pedrerol |  Yhdistynyt joukkueSergey Naumov Alexandre Ogorodnikov Alexandre Tchuguir Dmitri Apanassenko Andrei Belofastov Evgueni Charonov Dmitry Gorshkov Vladimir Karaboutov Aleksandr Kolotov Alexandre Kovalenko Nikolai Kozlov Serguei Markotch Alexei Vdovine |
Lopputulokset

| Sija | Maa |
| --- | --- |
:  Italia
:  Espanja
:  Yhdistynyt joukkue
4.:  Yhdysvallat
5.:  Australia
6.:  Unkari
7.:  Saksa
8.:  Kuuba
9.:  Alankomaat
10.:  Kreikka
11.:  Ranska
12.:  Tšekkoslovakia
Robert Montgomery

Robert Montgomeryn rintakuva, taiteilija Walter Runeberg, Runebergin kotimuseo.
Robert August Montgomery (29. kesäkuuta 1834 Kajaani – 3. elokuuta 1898 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä, professori, senaattori ja poliittinen vaikuttaja, joka toimi Suomen prokuraattorina vuosina 1882–1886 ja senaatin oikeusosaston varapuheenjohtajana vuosina 1896–1898. Ruotsinkielisten liberaalien johtomiehiin kuulunut Montgomery edusti politiikassa sekä Suomen ja Venäjän suhteissa oikeudellista näkökulmaa.
Elämä > Sukutausta

Robert Montgomery kuului ikivanhaan skotlantilaistaustaiseen Montgomeryn aatelissukuun, joka oli asettunut Ruotsiin 1600-luvulla ja jonka yksi haara merkittiin Suomen aateliin vuonna 1818. Hänen isänsä, lippujunkkari Edvard Montgomery oli yksi Suomen suuriruhtinaskuntaan Suomen sodan jälkeen jääneistä sukunsa jäsenistä ja toimi ensin Kajaanin ja sitten Eckerön postimestarina. Montgomeryn äiti oli Kajaanin kruununvoudin tytär Eva Lovisa Elfving. Ruotsiin asettunut sotahistorioitsija ja maaherra Gustaf Adolf Montgomery oli Robert Montgomeryn setä.
Elämä > Akateeminen ura

Mongomery kävi Turun yläalkeiskoulua ja Turun lukiota, kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1852 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1858, maisteriksi 1860 sekä molempain oikeuksien kandidaatiksi 1863. Hän oli vuosina 1859–1860 Helsingin tyttökoulun opettajana, vuonna 1863 Turun hovioikeuden auskultanttina, vuosina 1863–1865 yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan kuraattorina ja vuosina 1864–1867 Suomen Yhdyspankin keskuskonttorin johtajana. Tutkijanuraan valmistautunut Montgomery teki vuosina 1865–1866 opintomatkan Geneveen, Pariisiin, Lontooseen ja Edinburghiin sekä vuosina 1869–1870 Tukholmaan ja Saksaan. Hän väitteli vuonna 1869 molempain oikeuksien tohtoriksi väitöskirjalla, joka käsitteli luovuntaetua ja akordia ulkomaisen konkurssilainsäädännön mukaan. Seuraavana vuonna hän teki professorinväitöskirjan yhtiösopimuksesta vuoden 1734 lain mukaan ja sai nimityksen siviililainopin ja roomalaisen oikeuden professorinvirkaan, joka oli vapautunut vuonna 1867 senaattiin nimitetyltä J. Ph. Palménilta.
Montgomery oli professorina vuosina 1870–1882 ja samalla lainopillisen tiedekunnan dekaanina vuosina 1878–1882, mutta keskittyi lähinnä opetustyöhön. Vuoden 1880–1881 hän vietti virkavapaalla ulkomailla, lähinnä Pariisissa. Hän vaikutti myöhemminkin omalla alallaan osallistumalla kansainvälisiin tutkijakonferensseihin ja julkaisemalla teoksen Handbok i Finlands allmänna privaträtt kahdessa osassa vuosina 1889 ja 1895. Montgomery oli vuosina 1870–1876 Juridiska Föreningen i Finland -yhdistyksen sihteeri. Oikeustieteilijänä häntä on yleensä pidetty romanistisen suuntauksen edustajana.
Elämä > Poliitikko

Montgomery oli opiskeluajoistaan alkaen ”dagbladisteina” tunnettujen ruotsinkielisten liberaalien tunnetuimpia edustajia ja vuonna 1880 yksi Liberaalisen puolueen ohjelman allekirjoittajista. Hän oli myös kielikysymyksessä vahvasti ruotsinmielinen. Montgomery osallistui aatelissäädyssä sukunsa edustajana säätyvaltiopäiville 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894 ja 1897. Hän oli vuosina 1868–1882 Suomen pankin pankkivaltuuston, vuosien 1877–1878 valtiopäivillä rahavaliokunnan sekä vuosien 1882, 1891 ja 1894 valtiopäivillä lakivaliokunnan puheenjohtaja. Vuoden 1882 valtiopäivillä hän oli myös varamaamarsalkka. Hän oli vuosina 1875–1878 ensimmäisen Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Montgomery oli Leo Mechelinin ystävä ja tuki merkittävästi tämän pyrkimyksiä Suomen oikeudellisen erillisaseman korostamisessa ja puolustamisessa. Montgomerylle oli tyypillistä poliittisten mielipiteittensä perustelu juridisilla argumenteilla. Varsinkin fennomaanien oli vaikea hyväksyä hänen näkemyksiään ja monet hänen valtiopäivillä tekemänsä esitykset eivät siksi saavuttaneet riittävää kannatusta. Hänen vuonna 1876 tekemänsä aloite markan siirtämisestä kultakantaan kuitenkin toteutui.
Montgomery oli 1885–1886 vankilayhdistyksen, 1886–1889 ritarihuonejohtokunnan, 1894–1895 Suomen Talousseuran ja 1895–1898 Siviilivirkakunnan leski- ja orpokassan johtokunnan puheenjohtaja.
Elämä > Korkea virkamies

Suomen kenraalikuvernööri Fjodor Heiden päätti vuonna 1882 sitoa Suomen keskeisten puolueiden johtajat maan hallitukseen, joten liberaalien Mechelin ja Suomalaisen puolueen Y. S. Yrjö-Koskinen nimitettiin senaatin talousosastoon ja Montgomery prokuraattoriksi eli ylimmäksi lainvalvojaksi. Hän sai aikaan lainvalmistelukunnan perustamisen ehdottamalla sitä ratkaisuksi vuoden 1882 keisarillisessa käskykirjeessä esitettyyn vaatimukseen Suomen lakien kodifioinnista. Montgomery ehdotti samassa yhteydessä myös Suomen perustuslakien kodifiointia. Sitä toteuttamaan asetettiin myöhemmin niin sanottu Weissenbergin komitea, jonka työ johti suomalaisten ja venäläisten väliseen ristiriitaan. Montgomery ja muut ruotsinkieliset liberaalit pyrkivät politiikassa torjumaan epämieluisia esityksiä varsinkin vetoamalla juuri Suomen perustuslakeihin. Esimerkiksi Yrjö-Koskisen esitys suomen julistamisesta maan viralliseksi kieleksi torjuttiin vuonna 1882 Montgomeryn vedottua kiistanalaiseen laintulkintaan, jonka mukaan suomikin oli oikeudenkäymiskaaressa mainittu tuomioistuimissa kielletty vieras kieli. Montgomery erosi prokuraattorin virasta vuonna 1886 keisarin annettua käskykirjeen suomen ja ruotsin kielen käytöstä virastoissa.
Tämän jälkeen Montgomery toimi vuosina 1886–1887 Vaasan hovioikeuden presidenttinä ja vuosina 1887–1888 oikeusosaston senaattorina. Vuonna 1888 hänet nimettiin oikeusosaston edustajaksi Pietarissa toimineeseen Suomen asiain komiteaan. Tässä vaiheessa suomalaisten ja venäläisten näkemyserot Suomen oikeudellisesta asemasta olivat jo kriisiytymässä ja Venäjällä arvosteltiin voimakkaasti Suomen vuonna 1889 säädettyyn rikoslakiin sisältyneitä tulkintoja Suomen ja Venäjän suhteesta. Montgomery puolusti julkisuudessa suomalaista kantaa ja kirjoitti vastineen venäläisen Nikolai Tagantsevin Suomen rikoslakia kritisoineeseen artikkeliin. Keisari Aleksanteri III:n annettua manifestin lain voimaan tulon lykkäyksestä Montgomery pyysi jälleen eroa. Montgomery sai eron senaatista ja Suomen asiain komiteasta joulukuussa 1890, mikä enteili pian tapahtunutta koko komitean lakkauttamista. Rikoslakikriisi saatiin vielä soviteltua, kun Suomen säädyt hyväksyivät vuonna 1894 vapaaehtoisesti lakiin keisarin toivomat muutokset.
Suomen ja Venäjän suhteiden tilapäinen rauhoittuminen 1890-luvun puolivälissä mahdollisti Montgomeryn paluun virkauralle. Hän sai toukokuussa 1896 keisarillisen hovin hovimestarin arvonimen ja lokakuussa hänet nimitettiin kuolleen J. Ph. Palménin seuraajana senaatin oikeusosaston varapuheenjohtajaksi, mikä vastasi nykyistä korkeimman oikeuden presidenttiä. Montgomery toimi tässä virassa kuolemaansa asti. Hän kuoli leukemiaan vain muutamaa viikkoa ennen Nikolai Bobrikovin nimitystä Suomen kenraalikuvernööriksi.
Yksityiselämä

Montgomery oli vuodesta 1863 naimisissa Constance Vilhelmina Lundströmin (1842–1923) kanssa. Heidän ainoa lapsensa oli seuraavana vuonna syntynyt tytär, joka kuoli jo nelivuotiaana. Montgomeryn aatelissuvun suomalainen haara sammui mieslinjalta hänen kuollessaan.
Montgomery lomaili vuodesta 1878 omistamallaan Jullaksen tilalla Kuusistossa. Hän harrasti purjehdusta ja toimi vuosina 1870–1871 Nyländska jaktklubbenin sihteerinä ja vuosina 1871–1875 sen kommodorina.
Ukrainan kansalliskirjasto

| Ukrainan kansalliskirjasto> Національна бібліотека України імені В. І. Вернадського |
| --- | --- |
 Ukrainan kansalliskirjaston päärakennus Kiovassa.
Osoite:  päärakennus: Holosijivskyi pr. 3,  03039 Kiova, Ukraina
Koordinaatit:  50.4044°N, 30.5189°E
Omistaja:  Ukrainan valtio
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ukrainan kansalliskirjasto (ukr. Національна бібліотека України імені В. І. Вернадського, Natsionalna biblioteka Ukrajiny imeni V. I. Vernadskoho) on Kiovassa toimiva Ukrainan tasavallan kansalliskirjasto. Kirjasto on nimetty Ukrainan tiedeakatemian ensimmäisen johtajan V. I. Vernadskyin mukaan. Kansalliskirjasto toimii ainakin kahdessa eri osoitteessa. Päärakennus sijaitsee Kiovan kantakaupungin eteläosassa, tieliikenteen saartaman Moskovan aukion eteläpuolella.
Kirjasto perustettiin 2. (15.) elokuuta 1918 Ukrainan valtion kansalliskirjastoksi. Vuonna 1988 se nimettiin V. I. Vernadskyin mukaan.
Kirjaston kokoelma käsittää noin 15,5 miljoonaa nimikettä. Tähän sisältyy paitsi kirjoja, myös aikakauslehtiä, vuosikirjoja, karttoja, nuotteja ja musiikkiäänitteitä, kuva-aineistoa, käsikirjoituksia, sanomalehtiä, vanhoja painotuotteita ja epätraditionaalista aineistoa.
Kuvat

Kansalliskirjaston päärakennuksen sisäänkäynti.
Kansalliskirjaston rakennus (вул. Володимирська 62).
Kirjaston sisätiloja vuonna 2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ukrainan kansalliskirjasto Wikimedia Commonsissa
Vesipallo kesäolympialaisissa 1996

Vesipallo
Vuoden 1996 kesäolympialaisten vesipallo järjestettiin 20. – 28. heinäkuuta 1996 Atlantassa. Tämä oli 22. kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Vesipallo järjestettiin ainoastaan miehille. Mukana oli 152 osanottajaa 12 eri maasta.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  EspanjaJosep María Abarca Ángel Luis Andreo Daniel Ballart Pedro Francisco García Salvador Gómez Manuel Estiarte Iván Moro Miguel Ángel Oca Jorge Payá Sergi Pedrerol Jesús Miguel Rollán Jordi Sans Carles Sans |  KroatiaMaro Balić Perica Bukić Damir Glavan Igor Hinić Vjekoslav Kobeščak Joško Kreković Ognjen Kržić Dubravko Šimenc Siniša Školneković Ratko Štritof Renato Vrbičić Tino Vegar Zdeslav Vrdoljak |  ItaliaAlberto Angelini Francesco Attolico Fabio Bencivenga Alessandro Bovo Alessandro Calcaterra Roberto Calcaterra Marco Gerini Alberto Ghibellini Luca Guistolisi Amedeo Pomilio Francesco Postiglione Carlo Silipo Leonardo Sottani |
Lopputulokset

| Sija | Maa |
| --- | --- |
:  Espanja
:  Kroatia
:  Italia
4.:  Unkari
5.:  Venäjä
6.:  Kreikka
7.:  Yhdysvallat
8.:  Jugoslavia
9.:  Saksa
10.:  Alankomaat
11.:  Romania
12.:  Ukraina