stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkaväkirykmentti 29 (jatkosota)
Perustaminen

Esikunta perustettiin Kokkolassa
I Pataljoona (I/JR 29) komentajana majuri (myöh everstiluutnantti) Saarelainen (25.6.-30.10.1941), väliaikaisena: kapteeni Armas Rapeli (16.8-16.9.1941), luutnantti Koski (1.11.1941-24.3.1942)
1. Komppanian miehistö Ullavalta
2. Komppanian miehistö etupäässä Kaustiselta
3. Komppanian miehistö pääosin Perhosta
1. Konekiväärikomppanian  miehistö pääosin Vetelistä
1. Esikuntakomppanian miehistö Vetelistä ja Kokkolasta
Kranaatinheitinjoukkueen miehistö oli Halsualta ja Vetelistä
II Pataljoona (II/JR 29) muodostettiin Kannuksessa ja sen ensimmäisenä komentajana jääkärimajuri Valter Vieska (25.6.1941-11.10.1941), kapteeni Niilo Visuri (12.10.1941-24.3.1942)
4. Komppanian miehistö Lohtajalta
5. Komppanian miehistö Himangalta
6. Komppanian miehistö Toholammilta
2. Konekiväärikomppanian miehistö Kannuksesta
2. Esikuntakomppanian miehistö Kannuksesta
Kranaatinheitinjoukkue kaikista pataljoonan kunnista
III Pataljoona (III/JR 29) muodostettiin Sievin asemalla ja sen ensimmäiseksi komentajaksi oli määrätty majuri Riitesuo. Majuri Riitesuo määrättiin jo perustamisen aikana muihin tehtäviin ja väliaikaiseksi komentajaksi määrättiin kapteeni Leskinen ja perustamisvaiheen jälkeen ratsumestari Niilo Eerola (25.6.1941-30.09.1941, kaatui Vilgan itäpuolella), kapteeni Armas Rapeli (1.10.1941-24.3.1942).
7. Komppanian miehistö pääosin Rautiosta, myös Kalajoelta ja Sievistä
8. Komppanian miehistö Kalajoelta
9. Komppanian miehistö Sievistä
3. Konekiväärikomppanian miehistö Kalajoelta
3. Esikuntakomppanian miehistö Kalajoelta
Kranaatinheitinjoukkueen miehistö oli koottu pataljoonan alueen kunnista
Kranaatinheitinkomppania perustettiin kokkolalaisista ja kälviäläisistä Kokkolassa. Sen ensimmäisenä päällikkönä oli kapteeni Uunila
Pst. Tykkikomppania perustettiin Haapajärvellä, miehistö pääosin Reisjärveltä. Päällikkönä oli luutnantti Salminen
Rykmentin Esikuntakomppania perustettiin Kokkolassa, miehistö Kokkolasta ja Vetelistä
Kolonna (Kol./JR 29)
Pataljoonan jääkärijoukkueista muodostettiin jo perustamisvaiheessa jääkärikomppania, jonka päälliköksi asetettiin luutnantti O. Björklund.
Rykmentti 29 sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen lukuun ottamatta sitä, että I Pataljoona sai kiväärinsä vasta keskityskuljetusten loputtua Liperissä.
Keskittäminen

Keskityskuljetukset aloitettiin 20. kesäkuuta ja rykmentin kuljettamiseen tarvittiin kahdeksan junaa. Keskitysalueeksi ensi vaiheessa oli määrätty Liperi. I pataljoona purettiin Ylämyllyn rautatieasemalla ja majoittui kirkonkylältä koilliseen. II pataljoona purettiin Vihtarin rautatieasemalla, minkä jälkeen pataljoona majoittui metsään Onkisalmen länsipuolelle. III pataljoona purettiin Liperissä majoittui kirkonkylältä lounaaseen.
Rykmentti sai käskyn siirtyä Kiteelle 26. kesäkuuta. Kuitenkin ryhmitysmuutoksen takia koko 11. divisioona siirtyi vielä Värtsilän ja Korpiselän suuntiin keskitettyjen divisioonien väliin Kaustajärven kahta puolen. Osana tätä siirtoa rykmentti siirtyi Patsolan kylän pohjoispuolelle. Alueelle saavuttuaan rykmentille alistettiin motorisoitu 13. tykkikomppania, jonka päällikkönä oli luutnantti Kuovi.
Komentajat

everstiluutnantti Paavo Susitaival 18. kesäkuuta 1941 – 3. lokakuuta 1941
majuri Reino Kalervo 3. lokakuuta 1941 - 24. lokakuuta 1941
everstiluutnantti (everstiksi 5. maaliskuuta 1942) Gustaf ”Gösta” Snellman 25. lokakuuta 1941 – 24. maaliskuuta 1942
Rykmentin lakkauttaminen ja tapahtumat sen jälkeen

Jalkaväkirykmentti 29 ja sen II ja III pataljoona lakkautettiin 11.D:n päätöksellä 9.3.1942. Pataljoonien vanhimmat ikäluokat kotiutettiin, ja nuorimpia miehiä siirrettiin muihin yksiköihin, mm. I/JR 29:ään, joka siis jäi elämään.
I/JR 29 jatkoi taistelua aluksi 11.D:lle alistettuna, mutta 4.7.1943 pataljoona liitettiin 15. prikaatiin. Siitä tuli prikaatin IV pataljoona (IV/15.Pr.) ja komppaniat saivat numerot 13, 14, 15 ja 16 (aik. KKK/I/JR 29).
Pataljoona oli aluksi etulinjassa Kimjärvestä itään ja sitten linnoitustöissä Juksovanjärvellä ja Syvärinjoen varrella Mäntysova-Pitma-maastossa. Lokakuun 1943 alkupuolella se siirtyi junakuljetuksella Syvärinjoen alajuoksulle Kuuttilahteen, jossa jatkoi asemasotaa. Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua vetäytyminen Kuuttilahden suunnalla alkoi 18.6.1944, ja vetäytymisvaiheen viivytystaistelut pataljoona kävi Laatokan rannan tuntumassa ja osallistui merkittävästi mm. Nietjärven torjuntataisteluun. Pataljoona päätyi lopulta 17.8.1944 Lemetin maastoon, jossa oli kv-töissä jatkosodan tulitauon alkamiseen saakka.
3.-4.9. pataljoona marssi Impilahdelle, josta alkoi kuljetus kohti pohjoista ja Lapin sotaa. Pataljoona eteni Kemiin, jonka valtaukseen saksalaisilta se osallistui. Matkaa jatkettiin sitten saksalaisten perässä Rovaniemen eteläpuolle, pataljoonan 13. ja 14.  komppanioista  muodostettu SissiK. Hyytiäinen kävi kuitenkin kääntymässä Unarinjärvellä saakka.
Rovaniemen eteläpuolen maastossa alettiin 25.10.1944 suunnitella pataljoonan kotiuttamista,  ja marssi kohti etelää alkoi 3.11.1944. Veitsiluodossa pataljoona lastattiin laivaan, joka aamulla 14.11. lähti kohti Kokkolan Ykspihlajan satamaa. Kotiutukset alkoivat 17.11. ja 20.11.1944 kaikki miehet oli kotiutettu.
Jalkaväkirykmentti 29:n muistomerkki Kokkolassa.
Japanilainen elokuva

Ugetsu – kalpean kuun tarinoita (Kenji Mizoguchi, 1953).
Japanin ensimmäiset elokuvat valmistuivat aivan 1800-luvun lopussa. Varhaisimmat teokset olivat katuelämää kuvaavia dokumentteja ja geishojen tanssiesityksiä. Teatterin ja elokuvan raja oli häilyvä: suuri osa elokuvista kuvasi kabuki-esityksiä ja mykkäelokuvien kertojilla (benshi) oli huomattava asema. Parhaat kertojat olivat elokuvatähtien kaltaisia kuuluisuuksia ja he katosivat vasta äänielokuvan myötä 1930-luvulla. Maan elokuvateollisuus kasvoi kaupungistumisen ja massakulttuurin syntymisen myötä huomattavasti ja tuotti 1920-luvun lopun ja toisen maailmansodan välissä yli kymmenen tuhatta pitkää elokuvaa. Lyhyt iloinen 1920-luku päättyi Kantōn suureen maanjäristykseen, jonka jälkeen yleisö alkoi suosia vakavampia aiheita: historiallista draamaa ja romantiikkaa. Lamavuosina ohjaajat ryhtyivät käsittelemään erityisesti alemman keskiluokan ja työväestön sekä japanilaisen naisen ahdinkoa. Sodan alettua elokuva valjastettiin propagandan palvelukseen.
Japanilaisen elokuvan kulta-aikaa oli 1950-luku. Akira Kurosawa teki ensimmäiset elokuvansa 1940-luvulla ja voitti Venetsian elokuvajuhlien hopeisen leijonan teoksellaan Rashōmon (1950). Muita hänen mestariteoksiaan ovat Seitsemän samuraita vuodelta 1954 ja Ikiru, sotaa edeltävän draaman humanismia ja realismia jatkava teos vuodelta 1952. Kenji Mizoguchi aloitti vuorostaan työskentelyn jo 1920-luvulla kuvaten erityisesti naisten kohtaloa – hänen tunnetuin teoksensa on myös hopeisen leijonan voittanut Ugetsu – kalpean kuun tarinoita. Kaikkein merkittävimpänä ohjaajana monet pitävät kuitenkin Yasujirō Ozua, joka loi minimalistisia kuvauksia japanilaisesta perheestä. Hänen tunnetuimpiin ohjauksiinsa kuuluu keskimääräisen perheen hajoamista kuvaava hiljainen, eleginen tarina Ensimmäinen matka vuodelta 1953. 1960-luvulla television yleistymisen myötä elokuvan merkitys väheni ja lipunmyynti laski viidesosaan huippuluvuistaan. Kallimman tuotannon korvasivat gangsterit, teinielokuvat, hirviöteemat (Godzilla) ja pehmoporno. Japanilaisen elokuvan ovat pitäneet elinvoimaisena erityisesti itsenäiset ohjaajat, kuten Nagisa Ōshima, Shōhei Imamura ja Jūzō Itami.
Kirjallisuutta

Japani-teemanumero, Filmihullu 6/2016. Mm. Yasujiro Ozu, Mikio Naruse, Kenji Mizoguchi, Shohei Imamura, Masaki Kobayashi, Kihachi Okamoto, Koji Wakamatsu, Kiyoshi Kurosawa ja Takashi Miike.
Taylor-Jones, Kate E. Divine Work, Japanese Colonial Cinema and Its Legacy. New York : Bloomsbury Academic, 2017. ISBN 9781501306129.
Zahlten, Alexander: The End of Japanese Cinema : Industrial Genres, National Times, and Media Ecologies. Durham : Duke University Press, 2017. ISBN 9780822369448.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1927

| SM-kilpailun kausi 1927 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  21
Mestari:  Helsingin Palloseura
Toinen sija:  Viipurin Reipas
  ← 1926 :  1928 → 
Kauden 1927 mestaruuden voittanut HPS:n joukkue.
Jalkapallon Suomen mestaruuskilpailuun 1927 osallistui 21 seuraaja mestaruuden voitti Helsingin Palloseura. Edellisvuonna alkanutta Suomen sarjaa jatkettiin supistetussa muodossa. Siinäkin HPS osoittautui parhaimmaksi. Sarjasta jäi kolme ottelua pelaamatta.
Aloituskierroksen ottelut

Alla esitettävissä ottelutuloksissa tulos on esitetty tuloslähteen (Halme 1928)  mukaisessa järjestyksessä; tuloksista ei voi päätellä kumpi on koti-, kumpi vierasjoukkue. Joukkue  (* merkintä tarkoittaa kotijoukkuetta.
| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 21.8 | Kuopion Palloseura (* | 3–4 | Mikkelin Kilpa-Veikot |
| 14.8. | Viipurin Sudet | 6–1 | Lappeenrannan Urheilu-Miehet |
|  | Oulun Palloseura (* | 1–5 | Idrottsföreningen Drott |
| 14.8. | Gamlakarleby Bollklubb (* | 1–7 | Vaasan Palloseura |
| 14.8. | Kouvolan Urheilijain Palloilijat | 3–1 | Kotkan Palloseura |
Ottelut neljännesvälieristä eteenpäin

wo (walk over) - luovutusvoitto
Suomen mestarit

Paavo Karhunmaa, Niilo Koskinen, Heimo Saarilahti, Yrjö Tornivuori, Max Viinioksa, Aulis Koponen, Sulo Saario, William Kanerva, Alexander Karjagin, Eino Soinio, Aarne Mantila
Suomen sarja 1926-27

| Joukkue | Pisteet |
| --- | --- |
Helsingin Palloseura: 13
Helsingin IFK: 8
Helsingin Jalkapalloklubi: 8
Viipurin Sudet: 8
Turun Palloseura: 6
Edellisenä syksynä alkanut sarja käynnistyi huhtikuulla. Avausottelussa HPS voitti HIFK:n 4-1. Tappioitta syyskauden pelannut HJK kompastui tasapeliin Vaasassa ja hävisi Viipurissa Susille. Sarjavoitto ratkesi HPS:n voitettua TPS:n 4-2. Päätöskierroksen ottelu HPS-HJK jäi näin ollen merkityksettömäksi ja päättyi 0-0. Ottelu oli HPS:n kauden ainoa, jota se ei voittanut. Muutama sarjaottelu, jotka siirrettiin FIFA:n kongressin alta, jätettiin lopulta pelaamatta.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1919

| SM-kilpailun kausi 1919 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  9
Mestari:  Helsingin Jalkapalloklubi
Toinen sija:  Viipurin Reipas
  ← 1918 :  1920 → 
Jalkapallon SM-kilpailu 1919 järjestettiin yhdettätoista kertaa Suomen historiassa. Mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi tehtyään loppuottelun toisella jaksolla voittomaalin rangaistuspotkusta.
Alkuerät

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1.10. | Wiipurin Bandy- & Jalkapalloseura | 7–1 (1-0) | Viipurin IFK |
Puolivälierät

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 12.10. | Helsingin Jalkapalloklubi | 5–3 (0-1) | Helsingin Palloseura |
| 12.10. | HIFK | 4–1 (2-0) | Kronohagens IF |
| 12.10. | Viipurin Reipas | 3–2 (3-0) | Wiipurin Bandy- & Jalkapalloseura |
| 12.10. | Tampereen Pyrintö | 1–7 (1-2) | Åbo IFK |
Välierät

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19.10. | Åbo IFK | 1–2 (1-0) | Viipurin Reipas |  |
| 26.10. | Helsingin Jalkapalloklubi | 1–1 (1-0) | HIFK |  |
: Uusintaottelu
| 30.10. | Helsingin Jalkapalloklubi | 2–1 (1-1) | HIFK |  |
Loppuottelu

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Kenttä | Yleisömäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2.11. | Helsingin Jalkapalloklubi | 1–0 (0-0) | Viipurin Reipas | Pallokenttä | 1200 |
Aiheesta muualla

Suomen pääsarjatason sarjataulukot RSSSF:n sivuilla
Palloliiton toimintakertomus 1919 (Arkistoitu – Internet Archive)
Antti O. Arponen: Luovutetun Karjalan urheilu, Suomen Urheilumuseosäätiö, Helsinki (ISBN 951-95861-7-2), sivu 213
Lautela, Yrjö & Wallén, Göran: Rakas jalkapallo, s. 415.  Hämeenlinna:  Teos, 2007.  ISBN 978-951-851-068-3
| n k Jalkapallon pääsarjakaudet Suomessa |
| --- | --- |
Suomen-mestaruuskilpailut: 1908 1909 1910 1911 1912 1913 1914a 1915 1916 1917 1918 1919 1920 1921 1922 1923 1924 1925 1926 1927 1928 1929
Mestaruussarja: 1930 1931 1932 1933 1934 1935 1936 1937 1938 1939 1940–41 1941–42b 1942–43c 1943–44 1944–45d 1945e 1945–46 1946–47 1947–48 1948 1949 1950 1951 1952 1953 1954 1955 1956 1957 1958 1959 1960 1961 1962 1963 1964 1965 1966 1967 1968 1969 1970 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1979 1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989
Veikkausliiga: 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 2021 2022 2023 2024
a) Suomenmestaruuskilpailua ei pelattu ensimmäisen maailmansodan vuoksi. b) Mestaruussarjaa ei pelattu jatkosodan vuoksi. c) Mestaruussarja korvattiin jatkosodan vuoksi cup-kilpailulla (1942). d) Mestaruussarja korvattiin jatkosodan vuoksi cup-kilpailulla (1945). e) Karsintasarja on laskettu myöhemmin Mestaruussarjan 13. kaudeksi.
Front 242

| Front 242 |
| --- | --- |

 Front 242
Tiedot
Toiminnassa:  1981–
Tyylilaji:  EBM, industrial, tekno
Kotipaikka:  Aarschot, Belgia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Daniel Bressanutti   Jean-Luc de Meyer   Patrick Codenys   Richard Jonckheere  
Entiset jäsenet:  Dirk Bergen  
Levy-yhtiö:  Red Rhino Europe, Wax Trax!, Epic, XIII Bis, Alfa Matrix
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Front 242 on belgialainen elektronisen musiikin yhtye. Yhtye on electronic body musicin vaikutusvaltaisimpia ja tunnetuimpia nimiä. Yhtyeen perustivat vuonna 1981 Aarschotissa Daniel Bresanutti ja Dirk Bergen. Seuraavana vuonna yhtyeeseen liittyivät Under Viewer -duon jäsenet Patrick Codenys ja Jean-Luc De Meyer. Yhtyeen kokoonpano muodostui Richard Jonckheeren liityttyä siihen Bergenin tilalle vuonna 1983.
Front 242:n läpimurto tapahtui vaiheittain: jo vuoden 1984 albumi No Comment saavutti huomiota Belgian lisäksi myös muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa, mutta varsinaisesti yhtye tuli suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1988 albumilta Front by Front irrotetun Headhunter -singlen myötä. Kappaleen musiikkivideosta alkoi pitkäaikainen yhteistyö alankomaalaisen ohjaajan Anton Corbijnin kanssa. Front 242 on lopettanut keikkailemisen ja viimeinen esiintyminen nähtiin Brysselissä 25.1.2025.
Diskografia

Geography (1982)
No Comment (1984)
Backcatalogue (1987)
Official Version (1987)
Front by Front (1988)
Tyranny (For You) (1991)
06:21:03:11 Up Evil (1993) (F:U:C:K Up Evil)
05:22:09:12 Off (1993) (E:V:I:L Off)
Pulse (2003)
DVD:t

Integration Eight X Ten (1991)
Catch the Men (2005)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Front 242 Wikimedia Commonsissa
Front 242:n kotisivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz
Ahveninen (Joensuu)

Ahvenisen silta
Ahveninen on noin sadan asukkaan kylä Joensuussa. Ahvenisen kylästä on löydetty kivikautisia jäänteitä, joiden perusteella arvellaan, että kylässä on ollut asukkaita jo 8000-9000 vuotta sitten. Ahveninen sijaitsee noin 50 kilometrin päässä Joensuun ja Lieksan keskustasta. Ahvenisella sijaitsee vanha Ahvenisen Punainen talo, jossa myydään muun muassa käsitöitä, sekä järjestetään perinteisiä tapahtumia.
Aiheesta muualla

Hirvonen, Mikko ym. (toim.): Ahvenisen kylähistoriikki : Ahvenisen koulupiiri. Ahvenisen kylätoimikunta, 1991. ISBN 951-9118-73-X
Ahvola (kirja)

Ahvola on Paavo Susitaipaleen kirjoittama kirja, jonka aiheena on Suomen sisällissota. WSOY julkaisi 232-sivuisen kirjan vuonna 1937. Kirjasta otettiin uusi painos jo samana vuonna ja kolmas painos seuraavana vuonna. WSOY julkaisi teoksen neljännen painoksen 1984 (ISBN 978-951-0-12485-7).
Paavo Susitaival oli suomalainen nuori upseeri, joka osallistui Suomen sisällissodassa teoksessaan kuvaamaan Ahvolan taisteluun. Kirjoittaja kuvaa sitä Suomen Verdunin taisteluksi. Kirjan rytmi ja kuvaustapa on hyvin samanlainen kuin Arne Somersalon muistelmakirja hänen kokemuksistaan Saksan länsirintamalla I maailmansodassa.
Juoni

Alholassa Viipurista pohjoiseen valkoisten toiminta alkoi heti sisällissodan alussa, mutta punaisten vastarinta piti sodan loppuun asti. Hägglundin sotilassukua oli Antreassa esikuntapäällikkönä, jolta Susitaival sai komennuksen Ahvolaan. Majuri Aarne Sihvo komensi valkoisten joukkoja Karjalan rintamalla. Siellä sodan alussa oli venäläisiä matruuseja ottanut poikkeuksellisen paljon osaa sotaan. Tällä oli mahdollisesti tekemistä Pietarin läheisyydellä, koska muualla Suomessa venäläisten osuus taisteluihin oli vähäisempää.
Suninmäki tuli hyökkäysten kohteeksi puolin ja toisin. Siellä oli mm. konekivääriasema, jonka miehistöllä ei juuri ollut mahdollisuutta pysyä vahtivuoroaan hengissä. Tykistötaistelut tuhosivat taloja, silti niissä yritettiin pitää esikuntia, sairaaloita, majoitustiloja. Sitenkin taistelun miesvoiman tuhlaaminen muistutti Verdunia.
Ahvenanmaan vaakuna

Ahti Hammarin vuonna 1962 tekemään malliin perustuva vaakuna.
Ahvenanmaan vaakuna on Suomen itsehallinnollisen maakunnan Ahvenanmaan virallinen tunnus lipun ja maakuntalaulun ohella. Sisäministeriön vuonna 1952 vahvistama vaakunaselitys on: ”Sinisessä kentässä kävelevä, kultainen saksanhirvi. Kilven päällä kreivikunnan kruunu.”
Vaakunan historiaa

Vanhin tunnettu Ahvenanmaan tunnus on vuodelta 1326 peräisin oleva sinetti, johon on kuvattu valtaistuimella istuva Pyhä Olavi käsissään valtakunnanomena ja kirves. Pyhä Olavi on maakunnan suojeluspyhimys. Keskiaikaisen sinetin aihetta on myöhemmin käytetty Jomalan kunnan vaakunassa, jonka sisäministeriö vahvisti käyttöön 27.2.1952. Pyhä Olavi oli myös Satakunnan ja Uudenmaan sinettien aiheina.
Ensimmäisen varsinaisen vaakunansa Ahvenanmaa sai vuonna 1569 Ruotsin leskikuningattaren Katariina Stenbocken saatua maakunnan läänityksekseen. Vaakunaan oli kuvattuna sinisessä kentässä kaksi metsäkaurista, joiden arvellaan kuvanneen saarten riistakantaa. Kauriiden ympärille oli ripoteltu hopearuusuja. Mahdollisen nimisekaannuksen johdosta vaakuna kuitenkin päätyi Öölantia kuvaavaksi tunnukseksi, ja Ahvenanmaan vaakunana alettiin käyttää vuodelta 1560 peräisin olevaa Öölannin vaakunaa, johon oli kuvattuna kultainen saksanhirvi, kaulassaan jalokivikoristeinen panta. Öölanti käytti kaurisaiheista vaakunaa aina vuoteen 1944 asti, jolloin historiallinen erehdys päätettiin korjata ja Öölannille suunniteltiin hirvivaakunan pohjalta uusi tunnus. Erotukseksi jo vankasti Ahvenanmaata kuvaavaan vaakunaan hirven kaulapanta, sarvet ja sorkat muutettiin punaisiksi. Vuonna 1952 Ahvenanmaan vaakunan ulkoasu virallistettiin heraldikko Gustaf von Numersin tekemän mallin pohjalta ja hirven kaulapanta jäi pois käytöstä.
Galleria

Ahvenanmaan sinetti vuodelta 1326
Ahvenanmaan vuoden 1569 vaakuna. Myöhemmin Öölannin vaakuna vuoteen 1944 asti.
Öölannin nykyinen vaakuna
Kankainen malli Ahvenanmaan vaakunasta, jota käytettiin Kustaa II Aadolfin hautajaisissa vuonna 1634
Karl Bomanssonin malli vuodelta 1889, jossa hirvi kuvattuna jalokivikoristeinen panta kaulassaan.
Suomen suuriruhtinaskunnan aikana käytössä ollut Turun ja Porin läänin vaakuna, jossa kuvattuna Varsinais-Suomen, Satakunnan ja Ahvenanmaan maakuntavaakunat. Vuodelta 1899.
Gustaf von Numersin vuoden 1952 malli
Ahvenanmaan maakuntapäivien käyttämä malli vaakunasta
S/S Janne

| S/S Janne |
| --- | --- |
 S/S Janne Karvalakkiregatassa 2017 lähdössä Savonlinnasta Laukansaareen.
Tyyppi:  Höyrykäyttöinen hinaaja  Nykyisin huviliikenteessä
Lippuvaltio:   Suomi
Kotipaikka:  Savonlinna
Aiemmat nimet:  Nerkoo, Rannikko
Omistaja:  Yksityisomistuksessa
Aiemmat omistajat:  Nerkoon höyryvenhe Oy (–1912), kauppias M.Koistinen, Nurmes (1912–1913), Nerkoon Saha (1913–), Enso-Gutzeit Oy, Savonlinna (–1966), Jouko Korpivaara, Vantaa (1966)
Vesillelasku:  1907
Tekniset tiedot
Pituus:  20,17 m
Leveys:  4,82 m
Syväys:  2,10 m
Koneisto:  Compound-höyrykone
Koneteho:  175 ihv kW
Nopeus:  10,5 kn
S/S Janne on höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1907 Savonlinnassa. Laiva rakennettiin alun perin matkustaja-alukseksi liikennöimään Puruvedelle. Matkustusliikenteen jälkeen laiva siirtyi Enso-Gutzeitin omistukseen Saimaalle ja alus muutettiin hinaajaksi. Vuonna 1945 S/S Janne pakko-otettiin merelle miinanraivaustyöhön. Miinanraivauksen päätyttyä S/S Janne palasi takaisin Saimaalle ja toimi ammattiliikenteessä vuoteen 1966 asti. Nykyisin S/S Janne on yksityisomistuksessa.
Tekniset tiedot

Rakennuspaikka: Savonlinna
Rakennusaine: Teräs
Kattila: 62 m²
Polttoaine: Puu
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Aiheesta muualla

Suomen Höyrypursiseura
Arvo Ahti

Arvo Johannes Ahti
Arvo Johannes Ahti (1. tammikuuta 1894 Turku – 28. lokakuuta 1931) oli suomalainen jääkäriluutnantti.
Perhe ja opinnot

Ahdin vanhemmat olivat kauppamatkustaja Johan Gustaf Ahlgren ja Vilhelmina Nummelin. Hänen puolisonsa oli Signe Adolfina Parviainen. Ahti kävi kahdeksan luokkaa Turun suomalaista reaalilyseota sekä Turun kauppaopiston. Opintojensa jälkeen hän työskenteli konttoristina Turussa, josta hän matkusti opintomatkalle Saksaan vuonna 1914.
Tie jääkäriksi

Saksassa Ahti työskenteli Lyypekissä sijaitsevassa Piehl & Fehlingin konttorissa. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua matkusti hän takaisin Suomeen ja työskenteli konsuli M. Kramerin agentuuriliikkeen hoitaja Turussa. Ahti oli aikeissa liittyä Jääkäripataljoona 27:ään keväällä 1916, kun santarmit saivat vihiä hänen puuhistaan ja pidättivät hänet 10. toukokuuta 1916 ja toimittivat Katajanokan lääninvankilaan. Katajanokalta hänet kuljetettiin lokakuussa kuulusteluiden jälkeen Spalernajan vankilaan Pietariin. Hän vapautui Spalernajasta Venäjän vallankumouksen alussa 12. maaliskuuta 1917.
Vankilasta vapauduttuaan hän piti alkuperäisen suunnitelmansa ja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 10. toukokuuta 1916. Pataljoonan täydennysjoukosta hänet siirrettiin 10. elokuuta 1917 haupitsipatteriin. Ahti suoritti intendenttikurrssin Libaussa vuonna 1917, jonka jälkeen hän työskenteli pataljoonan rahastonhoitajan toimistossa.
Suomen sisällissota

Ahti saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 2. helmikuuta 1918. Hänet määrättiin Suomen sisällissotaan ensin jääkäritykistön intendentiksi ja Tampereen valtauksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä hänet määrättiin 11. huhtikuuta Jääkäritykistöprikaatin intendentiksi. Suomen sisällissodassa hän otti osaa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Ahti erosi puolustusvoimista 7. joulukuuta 1918. Muutaman viikon kuluttua hän otti vastaan Helsingissä Aarno & Lehtinen oy:n agetuuriosaston päällikön tehtävät. Hän teki useita opintomatkoja esimerkiksi Yhdysvaltoihin ja Kanadaan vuonna 1923, Keskuskauppakamarin stipendiaattina Balkanin maihin, Vähään Aasiaan ja Egyptiin hän suoritti opintomatkan vuonna 1925, Ranskaan ja Espanjaan vuonna 1926 ja Italiaan vuonna 1927. Myöhemmin hän perusti oman agentuuriliikkeen.
Lars Jansson
Teokset

Luettelo Lars Janssonin piirtämistä muumisarjakuvista on artikkelissa Muumipeikko (sarjakuva).
Skatten på Tortuga (1941)
Härskaren (1945)
...och ändå gryr dagen (1946)
Learn to write modern English Business Letters (1948)
Jag är min egen oro (1950)
Västvart med Gyllene Hinden (1950)
Ljuva hem... (1951)
En ring för mycket (1952)
Fem tusen pund (suom. Viisituhatta puntaa, 1967)
Aiheesta muualla

Jansson, Lars hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef