stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veturinkuljettaja
Määritelmä

Suomen rikoslain vastuumääritelmän mukaan veturin- tai junankuljettajalla tarkoitetaan henkilöä, joka kuljettaa junaa eli veturia tai veturin ja vaunujen muodostamaa kokonaisuutta tai muuta konevoimalla kulkevaa raidekulkuneuvoa, lukuun ottamatta raitiovaunua.  Lain tarkoittama juna voi olla paitsi matkustaja- tai tavaravaunuista taikka näiden molempien yhdistelmästä ja veturista muodostettu kokonaisuus, myös veturi tai sitä vastaava vetoyksikkö yksinkin taikka metrojuna. Määritelmää sovelletaan myös huolto- ja korjaustöissä sekä ratatöissä käytettäviin, kiskoilla liikkuviin rakennus- ja työkoneisiin. Sen sijaan resiina ei enää ole tällainen säännöksen tarkoittama junaan rinnastettava laite.
Veturinkuljettajien kelpoisuutta ja koulutusta koskeva lainsäädäntö perustuu nykyisin Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2007/59/EY. Direktiivin 2 artiklan mukaan kansallisen kelpoisuuslainsäädännön ulkopuolelle on mahdollista jättää sellaiset veturinkuljettajat, jotka ajavat vain metroliikenteessä, yksityisraiteilla, radanrakennus- ja huoltotöitä varten suljetuilla rataosuuksilla tai sellaisilla radoilla, jotka ovat muusta rataverkosta toiminnallisesti erillisiä ja jotka on tarkoitettu ainoastaan paikalliseen kaupunkien ja esikaupunkien henkilö- ja tavaraliikenteeseen.
Suomessa veturinkuljettajia on parisentuhatta ja heistä naisia parikymmentä.
Veturinkuljettajan työnkuva

Veturinkuljettaja vastaa junan turvallisesta ja aikataulunmukaisesta kulusta ja toimii näin junansa päällikkönä. Veturinkuljettaja on myös koulutettu poikkeuksellisten ja onnettomuus- ja vauriotilanteiden hoitamiseen, ja toimii onnettomuustilanteissa raivauspäällikkönä viranomaisten saapumiseen saakka. Junaliikenteen vaatimaa ratojen käyttöä hoitavan liikenteenohjauksen lisäksi matkustajajunissa tärkeä yhteistyökumppani on konduktööri, joka huolehtii matkustajien turvallisuudesta ja hyvinvoinnista, sekä matkalippujen myynnistä ja tarkastamisesta. Vaihtotyössä kuljettaja työskentelee yhdessä vaihtotyönjohtajan kanssa.
Ajon aikana veturinkuljettajan tehtäviin kuuluvat junan nopeuden säätely sääntöjen ja ohjeiden, maastoon kuuluvien nousujen ja laskujen eli ylä- ja alamäkien mukaan huomioiden taloudellisen ja energiatehokkaan ajotavan sekä junan aikataulun vaatimukset ja radanvarren merkkien ja rautatien opastimien mukaan. Veturinkuljettajan on noudatettava opasteita ja merkkejä siten, kuin junaturvallisuussäännöissä määrätään. Nykyisin useimmilla länsimaisilla rautatieyhtiöillä on käytössä myös junien automaattinen kulunvalvonta, joka ehkäisee inhimillisistä erehdyksistä aiheutuvia vaaratilanteita.
Lämmittäjä ja koneapulainen

Aiemmin Suomessa veturissa tehtävä työ oli jaettu kahdelle henkilölle, kuljettajalle ja veturinlämmittäjälle. Jälkimmäinen huolehti höyryveturissa höyryn riittävyydestä syöttäen höyryveturin kattilaan paitsi vettä, myös polttoainetta, jona käytettiin halkoja tai hiiltä, joskus öljyä tai turvetta, sekä huolehti veturin voitelun tarpeesta pysähdyksissä oltaessa. Lämmittäjä myös avusti kuljettajaa tämän tehtävissä toistamalla havaitsemansa opasteet, tähystämällä eli tarkkailemalla näkymää pääsääntöisesti taaksepäin eli junaan, mutta tarvittaessa myös eteenpäin erityisesti veturin vasemmalta eli lämmittäjän työskentelypuolelta, jonne kuljettajalle oli etenkin vasemmalle kaartuvissa kaarteissa huono näkyvyys.
Sittemmin diesel- ja myöhemmin sähkökalustoon siiryttäessä lämmittäjän puhekielen nimitys muuttui koneapulaiseksi ja tehtävänkuva muuttui siten, että polttoaineen syöttö, joka oli erittäin raskasta ruumiillista työtä, jäi luonnollisestikin pois ja koneapulainen keskittyi veturin ja sen koneiston hoitoon ja auttamaan kuljettajaa tämän tehtävien hoitamisessa.
Koneapulainen palveli toisaalta nuorempana ammattimiehenä, jota kuljettaja työnsä ohella opetti veturinkuljettajan vaativaan ammattiin, toisaalta toimi inhimillisenä varmistuksena kuljettajan toimiessa puutteellisesti tai virheellisesti. Kahden miehen ajossa työtehtävät usein jaettiin niin, että ajotehtävät jaettiin kuljettajan päättämällä tavalla niin, että usein koneapulainen ajoi osan matkaa. Kuljettaja kantoi kuitenkin vastuun veturimiehistön toiminnasta ja huolehti mm. asiakirjahallinnasta kun samalla koneapulainen huolehti veturin käyttöönotosta ja käytön lopetuksesta.
Yhden miehen ajo

Kahden miehen ajosta luovuttiin ensin Dm 6–7 -moottorivaunuissa alusta alkaen eli 1950-luvun puolivälissä, sitten Sm 1–2 -sähköjunissa niin ikään heti liikenteen alkaessa eli 1960-luvun lopussa. Ratapihoilla suoritettavan vaihtotyön osalta yksinajosta sovittiin 1984.
Muut junat miehitettiin kahdella miehellä, kunnes  monimutkaisten sopimusten kautta linjaliikenteen yksinajoon Suomessa siirryttiin 1990-luvun puolivälistä alkaen. Sopimukset sisälsivät mm. sopimuksen junien automaattisen kulunvalvonnan rakentamisesta pääradoille sekä juna- että työturvallisuutta tarkentavien määräysten käyttöönottoa ja työaikaa käsitteleviä säädöksiä. Nykyään Suomessa junat ajetaan yksinajona kuitenkin niin, että poikkeuksellisen pitkissä työvuoroissa tai työvuoroteknisistä syistä saattaa joissakin junissa olla kaksi kuljettajaa.
Koulutus ennen ja nyt

Höyryveturikautena veturinkuljettaja toimi höyrykattilan virallisena hoitajana ja tämä edellytti höyrykattilan rakenteen ja hoidon perusteellista tuntemusta ja koulutusta, johon kuului mm. työskentelyä kattilapajalla. Veturimiehet aloittivat uransa käymällä konepajakoulun, ja siirtymällä tämän jälkeen lämmittäjän tehtäviin useiksi, joskus jopa 20 vuodeksi. Teoriavoittoisen täydennyskurssituksen, kuljettajakurssin suoritettuaan lämmittäjä saattoi toimia kuljettajan tehtävissä ja hakea veturinkuljettajan virkanimitystä.
Diesel- ja sähköveturikauden aikaan koulutus oli jonkun verran teoreettisempaa. Tulevat koneapulaiset kävivät noin kaksi ja puoli vuotta kestäneen veturimiesoppilaskoulun, joka sisälsi runsaasti teoriaopintoja sekä käytännön harjoittelua sekä korjauspajalla että koulutuksen loppuvaiheessa veturimiestyössä. Pätevöityminen lämmittäjästä kuljettajaksi tapahtui ensinnäkin työkokemuksen keräämisen kautta, toisaalta suorittamalla vajaa puoli vuotta kestänyt teoriakurssi.
Vuodesta 2001 on Suomeen koulutettu uusia veturinkuljettajia uuden koulutusjärjestelmän mukaan. Tässä tuleva kuljettaja käy ensin noin neljän kuukauden hyvin tiivistahtisen teoriakurssin, joka sisältää jonkun verran ajoa alkeiskoulutussimulaattorilla. Tämän jälkeen kuljettajaoppilas siirtyy käytännön harjoitteluun sekä opetuskuljettajien kanssa ensin tyyppikoulutuksiin, sitten työnopastajakoulutettujen veturinkuljettajien kanssa käytännön työharjoitteluun, joka toteutetaan työnopastus (TOP) -menetelmällä ohjatun käytännön oppimisen kautta. Lopuksi, läpäistyään varsinaisen koulutuksen, vastavalmistunut kuljettaja kerää työkokemusta yhdeksän viikkoa, ja saavuttaa näin yksinajopätevyyden. Kokonaiskoulutusaika juhlapyhä- yms. lomineen on noin 11 kuukautta.
Tyyppikohtainen pätevyys

Veturinkuljettaja saa ajaa vain sellaista veturityyppiä, johon hänellä on tyyppikohtainen pätevyys. Tämä hankitaan tyyppikoulutuksella, joka tavallisesti käsittää noin viikon mittaisen teoriajakson ja viikon verran ajoharjoittelua kyseisellä tyypillä. Vähimmillään veturinkuljettajalla on 2–3 tyyppikoulutusta suoritettuna, enimmillään niitä on saattanut olla parikymmentä.
Työ muussa kuin linjaliikenteessä

Varsinaisten junien ajamisen lisäksi osa veturinkuljettajista työskentelee joko päätoimisina tai osa-aikaisina kouluttajina, esimiestyötä tekevinä vuorosuunnittelijoina ja päivystävän esimiehen tehtävää suorittavina tallipäivystäjinä. Vetureiden tarkastukset ja siirrot huoltojen ja käyttöön liittyvän tilapäisen seisonnan yhteydessä kuuluvat huoltokuljettajille ja vaihtotyö eli ratapihapäivystys päivystysveturien kuljettajille. Nämä kaikki kuljettajat omaavat samat veturinkuljettajan koulutuksen ja pätevyydet.
Veturinkuljettajien työantaja ja järjestäytyminen

Tällä hetkellä veturinkuljettajilla on Suomessa kolme eri työnantajaa: Fenniarail Oy, Operail ja VR-Yhtymä Oy. VR on ainoa, joka myös palkkaa kaikki koulutuksen hyväksyttävästi suorittaneet kuljettajat.
Veturinkuljettajat ovat järjestäytyneet miltei sataprosenttisella järjestäytymisasteella Veturimiesten Liittoon (VML), johon kuuluu pelkästään veturinkuljettajia. Jäsenmäärä ja samalla veturinkuljettajien määrä Suomessa on vajaa kaksi tuhatta.
Aiheesta muualla

Veturinkuljettajan koulutus (Opintoluotsi)
Veturinkuljettajan ammatinkuvaus (Ammattinetti)
Yle Elävä arkisto: Toiveammatti - veturinkuljettaja
Voimistelu Kansainyhteisön kisoissa 2010

Kansainyhteisön kisojen 2010 voimistelu järjestettiin Indira Gandhi Indoor Stadiumilla. Telinevoimistelu käytiin 4.–8. lokakuuta ja rytminen voimistelu 12.–14. lokakuuta 2010. Telinevoimistelussa kilpailtiin kahdeksassa miesten ja kuudessa naisten lajissa, rytmisessä voimistelussa oli kuusi lajia naisille.
Mitalistit > Telinevoimistelu

Lähde: cwgdelhi2010.org
Mitalistit > Telinevoimistelu > Miehet

| Laji | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Joukkuekilpailu |  Australia Samuel Offord Joshua Jefferis Thomas Pichler Luke Wiwatowski Prashanth Sellathurai | 259,050 |  Englanti Max Whitlock Luke Folwell Danny Lawrence Reiss Beckford Steve Jehu | 256,750 |  Kanada  Jason Scott Robert Watson Tariq Dowers Anderson Loran Ian Galvan | 248,500 |
| Moniottelu | Luke Folwell  Englanti | 85,550 | Reiss Beckford  Englanti | 85,450 | Joshua Jefferis  Australia | 84,750 |
| Permanto | Thomas Pichler  Australia | 14,675 | Reiss Beckford  Englanti | 14,625 | Ashish Kumar  Intia | 14,475 |
| Hevonen | Prashanth Sellathurai  Australia | 15,500 | Max Whitlock  Englanti | 15,125 | Thuang Chan  Singapore | 14,200 |
| Renkaat | Samuel Offord  Australia | 14,825 | Luke Folwell  Englanti | 14,750 | Irodotos Georgallas  Kypros | 14,650 |
| Hyppy | Luke Folwell  Englanti | 15,762 | Ashish Kumar  Intia | 15,312 | Ian Galvan  Kanada | 15,037 |
| Nojapuut | Joshua Jefferis  Australia | 14,625 | Luke Folwell  Englanti | 14,200 | Prashanth Sellathurai  Australia | 14,000 |
| Rekki | Dimitris Krasias  Kypros | 13,900 | Anderson Loran  Kanada | 13,625 | Max Whitlock  Englanti | 13,575 |
Mitalistit > Telinevoimistelu > Naiset

| Laji | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Joukkuekilpailu |  Australia Georgia Bonora Ashleigh Brennan Emily Little Lauren Mitchell Georgia Wheeler | 163,700 |  Englanti Imogen Cairns Laura Edwards Jocelyn Hunt Charlotte Lindsley Becky Wing | 158,200 |  Kanada  Catherine Dion Kristin Klarenbach Cynthia Lemieux-Guillamette Gabby May Emma Willis | 154,750 |
| Moniottelu | Lauren Mitchell  Australia | 58,200 | Emily Little  Australia | 55,850 | Georgia Bonora  Australia | 54,950 |
| Hyppy | Imogen Cairns  Englanti | 13,775 | Jennifer Khwela  Etelä-Afrikka | 13,737 | Gabby May  Kanada | 13,712 |
| Eritasonojapuut | Lauren Mitchell  Australia | 14,150 | Georgia Bonora  Australia | 13,925 | Cynthia Lemieux-Guillamette  Kanada | 13,350 |
| Puomi | Lauren Mitchell  Australia | 14,475 | Lim Heem Wei  Singapore | 12,825 | Cynthia Lemieux-Guillamette  Kanada | 12,825 |
| Permanto | Imogen Cairns  Englanti | 14,200 | Lauren Mitchell  Australia | 13,925 | Ashleigh Brennan  Australia | 13,425 |
Mitalistit > Rytminen voimistelu

Lähde: cwgdelhi2010.org
| Laji | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Joukkuekilpailu |  Australia Naazmi Johnston Janine Murray Danielle Prince | 235,775 |  Kanada Mariam Chamilova Demetra Mantcheva Alexandra Martincek | 224,325 |  Englanti Rachel Ennis Francesca Fox Lynne Hutchison | 220,475 |
| Neliottelu | Naazmi Johnston  Australia | 100,100 | Chrystalleni Trikomiti  Kypros | 98,975 | Elaine Koon  Malesia | 96,000 |
| Naru | Chrystalleni Trikomiti  Kypros | 25,800 | Naazmi Johnston  Australia | 25,100 | Elaine Koon  Malesia | 24,950 |
| Vanne | Elaine Koon  Malesia | 25,300 | Francesca Jones  Wales | 24,750 | Chrystalleni Trikomiti  Kypros | 24,500 |
| Pallo | Naazmi Johnston  Australia | 25,100 | Elaine Koon  Malesia | 24,500 | Chrystalleni Trikomiti  Kypros | 24,350 |
| Nauha | Chrystalleni Trikomiti  Kypros | 25,700 | Naazmi Johnston  Australia | 24,600 | Elaine Koon  Malesia | 24,400 |
Into Jyläskoski

Into Ilo Väinämö Jyläskoski (sukunimi vuoteen 1954 Luukko; 9. huhtikuuta 1910 Tampere – 14. marraskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Jyläskoski työskenteli 1930-luvulla Merivartiolaitoksessa nuorena merivoimien aliluutnanttina toimien lentoradiosähköttäjänä. Hän kirjoitti omien kokemustensa perusteella kaksi tähän aihepiiriin liittyvää kirjaa Hassan-veneet tulevat : merivartijain seikkailuja ja Pirtusota Suomemme rannoilla.
Teoksia

Hassan-veneet tulevat : merivartijain seikkailuja.  Karisto 1954
Marsin radiolentäjät : seikkailuromaani nuorisolle, kuvitus Olli Ålander.  Valistus, Helsinki 1955
Suvilaulu.  Akateeminen kustannusliike, Helsinki 1969
Pirtusota Suomemme rannoilla, kuvat Kai Säteri.   Akateeminen kustannusliike, Helsinki 1976
Istervo

Mies torjuu käärmeitä keskisessä Suomessa Olaus Magnuksen Carta marinassa vuodelta 1536.
Istervo on käärmeen syntyä selittävissä kalevalaisissa loitsuissa esiintyvä henkilö. Istervo lähtee sotaan poikineen, joskus tyttärineenkin, ja iskee aseensa, miekkansa ja/tai keihäänsä kallioon tai maahan. Aseet särkyvät. Eräässä loitsussa myös kilpi halkeaa. Vääntyneistä aseista tulee käärmeitä, kilvestä ehkä kerällä oleva käärme. Aseen kärjestä syntyy kirjava käärme, keskiöstä kellertävä, ja putkesta (keihään putkesta tai miekan huotrasta) puhalletaan musta käärme.
Käärmeen syntyloitsu luettiin karjan tai ihmisten suojaamiseksi käärmeenpuremilta, ja käärmeenpuremia hoidettaessa.
Isi (täsmennyssivu)

Isi tai ISI voi viitata johonkin seuraavista:
isi, lastenkielinen nimitys isälle
Integral Satcom Initiative, satelliittitietoliikenteen tutkimusyhteisö
Institute for Scientific Information, mm. viittaustietokantoja ylläpitävä organisaatio
Image Space Incorporated, yhdysvaltalainen videopelikehittäjä
International Statistical Institute, kansainvälinen tilastotieteilijöiden järjestö
Inter-Services Intelligence, Pakistanin tiedustelupalvelu
tuonnin korvausmalli, engl. import substitution industrialization, ISI, taloustieteellinen menetelmä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”ISI”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Wind It Up

| ”Wind It Up” Gwen Stefani |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: The Sweet Escape
 Julkaistu: Joulukuu 2006   31. lokakuuta 2007 (Pohjois-Amerikka)
 Tuottaja(t): Pharrel Williams
 Tyylilaji: Pop
 Kesto: 03.09
 Levy-yhtiö: Interscrope
Gwen Stefanin muut singlet
| ”Crash” (2006) | ”Wind It Up” (2006) | ”The Sweet Escape” (2007) |
”Wind It Up” on poplaulaja Gwen Stefanin single, joka julkaistiin vuoden 2006 loppupuolella ennen albumia The Sweet Escape. Kappale sisältää jodlausta ja katkelman ”The Lonely Goatherd” -kappaleesta. Kappaleella laulaa myös Pharrel Williams.
”Wind It Up” kirjoitettiin alun perin Stefanin L.A.M.B.-muotinäytökseen, eikä sitä ollut tarkoitus julkaista The Sweet Escape -albumilla.
Listasijoitukset

Kappale nousi singlelistojen ykkössijalle Uudessa-Seelannissa, Bulgariassa ja Kroatiassa. Suomen virallisella singlelistalla se oli parhaimmillaan kuudennella sijalla.
Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Sophie Muller. Videolla voi nähdä useasti G-kirjaimen, joka on Stefanin etunimen alkukirjain.
Singlen versiot

Pohjois-Amerikka 12″ vinyyli
Wind It Up
Wind It Up (original Neptunes mix)
Wind It Up (instrumental)
UK/Eurooppa 12″ vinyyli
Wind It Up
Wind It Up (original Neptunes mix)
Wind It Up (instrumental)
Wind It Up (original Neptunes instrumental)
UK/Eurooppa CD Single
Wind It Up
Wind It Up (original Neptunes mix)
Vantaankosken seurakunta

| Vantaankosken seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Myyrmäen kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta
Rovastikunta:  Vantaan rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Vantaan seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Myyrmäen kirkko
Perustettu:  1966
Jäsenmäärä:  27 112 (2022)
– Osuus asukkaista:  47,3 %
Kirkollisvero:  1,00 %
Kirkkoherra:  Hans Tuominen
Vantaankosken seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vantaankosken seurakunnan keskuskirkko on Myyrmäen kirkko. (Sisänäkymä 2009)
Kivistön kirkko on Vantaankosken seurakunnan pyhäkköjä.
Vantaankosken seurakunta on Suomen evankelisluterilaiseen kirkkoon kuuluva seurakunta Länsi-Vantaalla. Se on osa Vantaan seurakuntayhtymää, johon kuuluu kaikkiaan seitsemän seurakuntaa: Korso, Rekola, Hakunila, Tikkurila, Hämeenkylä, Vanda svenska församling ja Vantaankoski. Vantaankosken kirkkoherrana toimii Hans Tuominen.
Vuoden 2022 lopussa Vantaankosken seurakuntaan kuului 27 112 jäsentä, mikä on 47,3 % alueen asukkaista. Seurakunnan alueeseen kuuluvat Kaivoksela, Myyrmäki, Martinlaakso sekä Kivistö ja Seutula ympäristöineen.
Historiaa

Vantaankosken seurakunta on perustettu 1. tammikuuta 1966 erottamalla se Tikkurilan seurakunnasta, jonka nimi oli tuolloin Helsingin pitäjän suomalainen seurakunta. Sen nimi oli Vantaan seurakunta 1.1.1966–16.3.1972. Helsingin maalaiskunnan muututtua Vantaan kauppalaksi 1972 vain Länsi-Vantaan käsittäneen seurakunnan nimi muutettiin. Vuonna 1985 siitä erotettiin Hämeenkylä omaksi seurakunnakseen.
Toimintamuodot > Jumalanpalvelukset

Myyrmäen Virtakirkossa pidetään messu joka sunnuntai klo 10. Lisäksi messuja on Kivistön kirkossa ja Seutulan kappelissa. Erityisjumalanpalveluksia ovat perhemessu, hiljaisuuden messu ja vauvakirkko.
Toimintamuodot > Lapsille ja perheille

Vantaankosken seurakunta tarjoaa viikkotoimintaa eri ikäisille lapsille päiväkerhoissa, koululaisten iltapäiväkerhoissa, perhekerhoissa ja pyhäkouluissa. Lisäksi seurakunta kutsuu perheitä mukaan perhekirkkoihin, retkille ja tapahtumiin.
Toimintamuodot > Alakouluikäisille

Alakouluikäisille (7–13-vuotiaille) tytöille ja pojille järjestetään erilaisia kerhoja toimipisteissä sekä leirejä ja retkiä.
Toimintamuodot > Nuorille

Nuorten toimintamuotoja ovat nuortenillat, nuorten messut, leirit, rippikoulu, isosten illat ja isoskoulutukset.
Seurakunnan erityisnuorisotyö palvelee nuoria ja heidän perheitään henkilökohtaisesti silloin, kun he tarvitsevat tukea tai neuvoja tai kun heillä on tarve miettiä elämäntilannettaan yhdessä aikuisen kanssa.
Toimintamuodot > Partio

Seurakunta toimii yhteistyössä alueen partiolippukuntien kanssa.
Toimintamuodot > Nuorille aikuisille

Kivistön kirkkoa kehitetään erityisesti nuorten perheiden toimintakeskukseksi.
Toimintamuodot > Aikuisille

Vantaankosken seurakunnan pienryhmiä on erikseen miehille, naisille ja eläkeläisille. Lisäksi järjestetään parisuhdeiltoja, raamattupiirejä ja retkiä. Musiikkia voi harrastaa kahdessa kuorossa ja Sonus-käsikelloyhtyeessä. Seurakunnan yhteydessä toimii myös Puhallinorkesteri Louhi.
Kirkot ja toimitilat

Vantaankosken seurakunnan pääkirkko on vuonna 1984 valmistunut Myyrmäen kirkko, joka on tunnetun suomalaisen arkkitehdin Juha Leiviskän suunnittelema. Seurakunnan käytössä on myös Kivistön kirkko (valm. 1967) ja Seutulan kappeli (1925) sekä Kaivosristin seurakuntakoti ja Vantaanlaakson kerhohuoneisto. Seurakunnan kirkkoherranvirasto sijaitsee Myyrmäen kirkossa. Kaivokselan kirkko paloi tuhopoltossa 2006.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Vantaankosken seurakunnan kirkkoherroina:
1968–1971: Aimo Haavisto
1971–1998: Juhani Kopposela
1998–2011: Jaakko Simojoki
2011–2022: Hannu Pöntinen
2023→ Hans Tuominen
Aiheesta muualla

Vantaankosken seurakunta
Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Ingrid Wigernæs

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ingrid Wigernæs |  Ingrid Wigernæs |  Ingrid Wigernæs |  |
Maa:   Norja
Naisten maastohiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1966 | 3 x 5 km |  |
Ingrid Wigernæs (22. helmikuuta 1928 Hemsedal – 2. joulukuuta 2023) oli norjalainen maastohiihtäjä ja valmentaja.
Wigernæs kuoli 95-vuotiaana joulukuussa 2023.
Hiihtoura

Ingrid Wigernæsin hiihtouran alkua viivytti toinen maailmansota ja hän aloitti sen 20-vuotiaana. Vuoden 1956 Cortina d’Ampezzossa pidetyissä talviolympialaisissa hän sijoittui 10 kilometrin matkalla 27. Vuoden 1964 Innsbruckin talviolympialaisissa hän osallistui kahdelle matkalle. Hän oli 5 kilometrin kilpailussa jaetulla 15. sijalla ja 10 kilometrillä 12. Hänen paras kansainvälinen saavutuksensa oli, kun hän voitti Oslon maailmanmestaruuskilpailuista 1966 hopeaa 3×5 kilometrin viestistä yhdessä Inger Auflesin ja Berit Mørdren kanssa.
Valmentajaura

Ingrid Wigernæs lopetti aktiivihiihtouran Oslon maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen ja siirtyi valmentamaan Norjan naisten hiihtomaajoukkuetta. Hänen valmennuksellaan Norja voitti kultaa naisten 3 x 5 kilometrin kilpailussa Grenoblen talviolympialaisissa vuonna 1968.
Volkswagen Gol

Volkswagen Gol.
Volkswagen Gol on Volkswagenin Brasiliassa tehty perheautomallisarja. Sitä saa 3- tai 5-ovisena viistoperäisenä pikkuautona, mutta tarjolla on myös sedanversio Voyage, farmariversio Parati ja pieni avolava-autoversio Saveiro. Gol on useana vuotena ollut Brasilian myydyin auto, ja muuallakin Etelä-Amerikassa se on menestynyt melko hyvin. Brasilian lisäksi Golia on tehnyt myös Shanghai-Volkswagen Kiinassa.
Gol G1 (1980–1994)

Gol tuotiin markkinoille korvaamaan vanhentunut Volkswagen Brasilia, joka puolestaan oli aiemmin korvannut "Kuplan" Brasilian markkinoilla. Latinalaisen Amerikan markkinoille suunnitellun Golin ilmajäähdytteinen Kuplasta periytyvä boxermoottori oli sijoitettu eteen. 1980-luvun puolivälissä  moottori korvattiin VW Passatista peräisen olevalla vesijäähdytteisellä koneella. Ensimmäinen sukupolvi kävi läpi kaksi kevyttä kasvojen kohotusta vuosina 1987 ja 1989. Vuoden 1988 Gol GTi oli ensimmäinen Brasiliassa valmistettu polttoaineen ruiskutuksella varustettu auto. Korimalleina olivat 4-ovinen sedan, 3-ovinen viistoperä, 2-ovinen coupé sekä 3-ovinen farmari (Parati).
Gol G2-G4 (1994-2008)

Toisen sukupolven Gol tuli markkinoille syyskuussa 1994 kilpailemaan äskettäin esitellyn Chevrolet Corsan kanssa. Toisen sukupolven malli oli hyvin erinäköinen kuin edellinen vuodelta 1980. Gol II:n lempinimeksi on tullut "Gol Bolinha" (käännettynä "pyöristetty Gol")[lähde? ]. Toisen sukupolven Gol tehtiin samalle pohjalevylle kuin edellinen eli BX-pohjalevylle. Tämän mallin ongelmia olivat muoviosien laatu, ja Argentiinassa valmistetuissa versioissa on ollut symmetriavikoja, esimerkkinä jotkut kuljettavat sanovat, että kuljettajan istuin ei ole samassa linjassa ohjauspyörän kanssa, vaan hieman "sijoiltaan" vasemmalla. Korimalleina olivat 3- tai 5-ovinen viistoperä, 3- tai 5-ovinen farmari (Parati) sekä 2-ovinen avolava (Saveiro). Mallia tehtiin Brasiliassa, Kiinassa, Iranissa ja Argentiinassa. Venäjällä myytiin vuonna 2005 lyhyen aikaa Golia Pointer-nimisenä, mutta myynti lopetettiin kysynnän vähäisyyden vuoksi. Pointer-nimisenä sitä myydään myös Meksikossa ja Egyptissä.
Toisen sukupolven Gol sai kaksi kasvojenkohotusta (joista sukupolvinimet G3 ja G4), ja mukana oli myös moottorin päivityksiä. Ensimmäinen tehtiin vuonna 1999, toinen 2005.