stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Renato Navarrini
Elokuvia

I pirati della Malesia, 1941
Marte, dio della guerra, 1962
Simson ja orjakuningatar, 1963
Ercole contro Roma, 1964
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Renato Navarrini (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Neja

| Neja Нея |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kostroman alue
Piiri:  Neja
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  16 km²
Korkeus:  105 m
Väkiluku (2010):  9 827
 – Väestötiheys:  614 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.neya.info 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neja (ven. Не́я) on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Unžan sivujoen Nejan varrella 237 kilometriä Kostromasta koilliseen. Kaupunki on Nejan piirin keskus. Sen kautta kulkee Galitšin ja Kotelnitšin välinen rautatie. Asukkaita on 9 800 henkeä (vuonna 2010).lähde?
Neja on saanut alkunsa vuonna 1906 valmistuneen rautatien asemataajamasta. Vuonna 1958 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä puunjalostusteollisuutta.
Naval Group

| Naval Group |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Société Anonyme
Perustettu:  2002 (yksityistetty)
Puheenjohtaja:  Pierre Eric Pommelle
Kotipaikka:  Pariisi, Ranska; päätoimipiste: 40-42 Rue du Docteur Finlay Paris, 75732 France
Toimiala:  laivanrakennus- ja puolustusteollisuus
Liikevaihto:   4,155 mrd. USD (2019)
Omistaja:  Ranskan valtio, Thales Group
Infobox OKNimi-testi OK: 
Naval Group S.A. (vuosina 2007–2017 DCNS, vuosina 2003–2007 DCN eli Direction des Constructions Navales) on ranskalainen sotilaalliseen meriteollisuuteen keskittynyt teollisuuskonserni. Yritys suunnittelee ja valmistaa pinta-aluksia, sukellusveneitä, elektronisia komponentteja, torpedoja ja valvontajärjestelmiä. Yritys tarjoaa asiakkailleen koulutusta, simulointeja ja huoltopalveluja maailmanlaajuisesti.
Yhdysvaltalainen Defence News -uutispalvelu kokosi arvionsa maailman sadasta suurimmasta aseteollisuusyhtymästä liikevaihtoineen vuonna 2019. Uutispalvelu arvioi Naval Groupin maailman 30. suurimmaksi aseteollisuusyritykseksi (2019) liikevaihdon 4,16 miljardiksi Yhdysvaltain dollarin liikevaihdolla.
Naval Group (edeltäjineen) on huoltanut järjestelmiä ja vaihtanut polttoaineen esimerkiksi ydinkäyttöiseen lentotukialus Charles de Gaulleen.
Naval Group on edeltäjineen (DCNS) osallistunut esimerkiksi seuraavien Ranskan laivaston hankkeisiin: ballistisilla ohjuksilla varustettu ydinsukellusvene Le Terrible, eurooppalaiset FREMM-monitoimifregatit ja ydinkäyttöiset Barracuda-luokan hyökkäyssukellusveneet (2021-). Naval Group suorittaa vaativiakin alusten elinkaareen liittyviä huoltotoimenpiteitä, kuten ydinkäyttöisen lentotukialus Charles de Gaulle -lentotukialuksen polttoainetankkaus ja huoltoineen.
Historia

Yhtiön taustalla on Ranskan vanhimpia telakoita kuten Ruelle (perustettu 1751), Nantes-Indret (1771), Lorient (1778) ja Cherbourg (1813). Vuonna 1926 yhtiöllä oli hallinnassaan nykyiset telakkansa.lähde?
Ranskan laivasto lunasti 1770 entisen Ranskan Itä-Intian komppanian telakka-alueen L'Orientin, vaikka sille ei aluksi ollutkaan käyttöä. Vuoteen 1795 mennessä telakasta oli muodostunut laivaston neljäs telakka. Lorient ja Cherbourg eivät kuitenkaan vastanneet toiminnoiltaan vanhojen satamien rinnalla.
Toisen maailmansodan aikana Ranskan laivaston alusten suunnittelusta ja valmistuksesta vastasi DCN, johon myöhemmin liitettiin puolustusteollisuuden hallinnointi Délégation générale pour l'armement, DGA. Vuonna 1997 Ranskan hallitus päätti uudelleen järjestää telakkansa sekä laivastonsa hallinnan. Suunnittelu ja hallinto eriytettiin valmistuksesta, jolloin DCN muodosti teollisen osan. Vuonna 2000 DCN:stä muodostettiin puolustusministeriön alainen kansallinen yhtiö irrottamalla se DGA:sta. Vuotta myöhemmin hallitus ilmoitti yhtiön yksityistämisestä.
Vuonna 2002 DCN ja Thales muodostivat yhteisyrityksen nimellä Armaris markkinoidakseen toimintojaan. Yhteistyö paransi DCN:n asejärjestelmävalikoimaa ja laajensi Thaleksen toiminnan laivanrakennukseen. Armaris omisti puolet Horizon SAS:sta, joka oli ranskalais-italialaisen Horison fregatin hallinnointiyritys sekä puolet EuroSysNav SAS:sta, joka oli Horizon-projektin taistelujärjestelmätoimittaja.lähde?
DCN ja Thales sopivat 29. maaliskuuta 2007 Ranskan hallituksen kanssa yhtiöiden Ranskan-toimintojen yhteenliittämisestä. DCN vastaanotti Thaleksen toiminnot Ranskan meriteollisuudessa lukuun ottamatta laitteistoihin liittyviä toimintoja. Samalla yhtiöstä tuli Armariksen ja MOPA2:n ainoa omistaja. Thales sai 25% osuuden DCN:stä Ranskan valtion hallinnoidessa 75%. Samassa yhteydessä nimi muutettiin DCN:stä DCNS:ksi.lähde?
Yhtiön pääkonttori sijaitsee Pariisissa.  Tuotantolaitoksia ovat Cherbourg, Brest, Lorient, Nantes-Indret, Ruelle, Toulon ja Saint Tropez. Lisäksi yhtymällä on tytäryhtiöitä Brasiliassa, Bulgariassa, Intiassa, Malesiassa, Saudi-Arabiassa ja Singaporessa sekä toimistot Chilessä, Kreikassa, Italiassa ja Pakistanissa.
Projekteja

Yhtiön projekteja ovat muun muassa:
La Fayette -luokan fregatit
Horizon -luokan fregatit
FREMM
FM400
Gowind
Swordfish
Ecoship
Ranskan laivaston lentotukialukset
Foudre-luokan maihinnousualukset
Mistral-luokka
Redoutable-luokka
Triomphant-luokka
Rubis-luokka
Barracuda-luokka
Agosta-luokka
Scorpene-luokka
Rakenteilla ollut FREMM-luokan fregatti fregatti D655 Bretagne (2019; kuva vuodelta 2017).
Käännös suomeksi
Nelijuovahiiri

| Nelijuovahiiri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Muridae
Alaheimo::  Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae
Suku::  Rhabdomys
Laji::  pumilio
Kaksiosainen nimi
 Rhabdomys pumilio  (Sparrman, 1784) 
Katso myös
   Nelijuovahiiri Wikispeciesissä   Nelijuovahiiri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nelijuovahiiri eli neliraitahiiri (Rhabdomys pumilio) on Afrikassa elävä jyrsijälaji.
Nelijuovahiiriä tavataan laajoilla alueilla Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Etelä-Afrikassa sitä tavataan monenlaisissa elinympäristöissä, mutta pohjoisempana vain ylänköalueiden savanneilla. Se tulee pelloille ja taloihin, ja paikoin sitä pidetään haittaeläimenä.
Nelijuovahiiret elävät pesissä ryhminä, joihin kuuluu 1–4 naarasta, 1–2 aikuista koirasta ja näiden poikasia, jotka pysyvät vanhempiensa ryhmässä vielä täysikasvuisinakin.
Neljän taivaallisen valtakunnan evankeliumi

| Neljän taivaallisen valtakunnan evankeliumi |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka (koinee) (?)
Genre:  evankeliumi
Julkaistu:  100- tai 200-luku?
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Neljän taivaallisen valtakunnan evankeliumi on kadonnut Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin kuuluva kirjoitus, jota varhaiset kirkkoisät ovat kirjoituksissaan kuvailleet. Sen uskotaan olleen gnostilainen evankeliumi, jossa kuvailtiin Jeesuksen ja kahdentoista apostolin välisiä keskusteluja. Keskustelun pääteemana oli gnostilainen kosmologia, johon kuuluu ajatus demiurgista maailman todellisena luojana.
Nefriitti

Nefriitti on amfiboliryhmään kuuluvan silikaattimineraalin aktinoliitin muunnos, jonka kemiallinen kaava on Ca2(Mg, Fe)5Si8O22(OH)2. Nefriitti on tavallisimmin väriltään kellertävän vihreää tai joskus myös valkoista. Sen kovuus Mohsin asteikolla on 6,0–6,5, ja se on koostumukseltaan hienojakoista, massamaista ja erittäin sitkeää.
Nefriitti on yleisempi kahdesta samantapaisesta vihreästä, kaupallisesti usein jade-nimellä tunnetuista jalokiviin käytetystä mineraalista jadeiitin ohella. Nefriitistä on tehty muun muassa Kiinassa ja Uudessa-Seelannissa taide-esineitä jo ennen ajanlaskun alkua. Nefriittiä esiintyy usein mukulamaisina palasina jokien sorassa, jonne ne ovat kulkeutuneet syntypaikoiltaan. Nefriitti muistuttaa usein suuresti jadeiittia, josta se erotettiinkin omaksi mineraalikseen vasta vuonna 1863.
Kuvia

Nefriitti (Lander County, Wyoming, USA.
Nefriittiä (Jordanów Śląski, Ala-Sleesia, Puola).
Joesta löytynyttä hioutunutta nefriittiä esitellään kiinalaisella Khotanin jadetorilla.
Isompia nefriittilohkareita kiinalaisella Khotanin jadetorilla.
Nefriittiä (Koko 3,8x 3,8x 1,0 cm; löytöpaikka: Santa Lucia Mountains, Monterey County, Kalifornia, USA).
Neoliittinen Liangzhu-kulttuurin (3300-2200 eaa) jade-esine Kiinasta (Kiinan kansallismuseo, Peking).
Mende Nazer

Mende Nazer vuonna 2010.
Mende Nazer on sudanilaissyntyinen ihmisoikeusaktivisti. Nazer kaapattiin 12-vuotiaana orjuuteen Khartumiin, josta hän joutui Lontooseen Sudanin lähetystön diplomaatin orjaksi. Hänen paettuaan orjuudesta hänen tarinansa nousi julkisuuteen ja lehtiotsikoihin, ja samalla paljastui Sudanissa yhä vallalla ollut orjuus.
Kirjallisuutta

Nazer, Mende & Lewis, Damien: Orja: Kaapatun tytön tie Sudanista Lontooseen.  ((Slave: The true story of girl’s lost childhood and her fight for survival, 2004.) Suomentanut Jaana Iso-Markku)  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19850-5
Aiheesta muualla

Mende Nazer. (englanniksi)
Mende Nazer. Helsingin sanomat 21.5.2005.
Lapsiorjuutta arabimaassa 2000-luvulla. Referaatti kirjasta Orja.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Neljännen asteen seksiseikkailut

| Neljännen asteen seksiseikkailut> Earth Girls Are Easy |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Julien Temple
Käsikirjoittaja:  Julie Brown Charlie Coffey Terrence E. McNally
Tuottaja:  Tony Garnett Duncan Henderson Terrence E. McNally
Säveltäjä:  Nile Rodgers
Kuvaaja:  Oliver Stapleton
Leikkaaja:  Richard Halsey
Lavastaja:  Nancy Haigh
Pääosat:  Geena Davis Jeff Goldblum Jim Carrey Damon Wayans Julie Brown
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  De Laurentiis Entertainment Group Vestron Pictures
Levittäjä:  Vestron Pictures Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:  TIFF 8. syyskuuta 1988  12. toukokuuta 1988  22. helmikuuta 1991
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  10 000 000 dollaria (arvio)
Tuotto:  3 916 303 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neljännen asteen seksiseikkailut (engl. Earth Girls Are Easy) on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut musikaalinen komediaelokuva, jonka on ohjannut musiikkivideoista aiemmin tunnettu Julien Temple. Elokuvan pääosia esittävät Geena Davis, Jeff Goldblum, Jim Carrey, Damon Wayans, Julie Brown, Michael McKean, Charles Rocket, Larry Linville, Rick Overton ja Angelyne.
Elokuvan juoni perustuu lauluun ”Earth Girls Are Easy” Julie Brownin vuonna 1984 julkaisemalta minialbumista Goddess in Progress.
Elokuvasta tehtiin näytelmäversio vuonna 2001.
Video-opas vuodelta 1994 antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä ja kuvasi sitä ”kokonaistunnelmaltaan sekavaksi räiskinnäksi”.
Nearkhos (vaasimaalari)

| Nearkhos> Νέαρχος |
| --- | --- |
 Nearkhoksen maalaama aryballos, n. 570 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.?
Kuollut: 500-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 570–550 eaa.
Taidesuuntaus:  mustakuviokeramiikka
Nearkhos (m.kreik. Νέαρχος) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 570–550 eaa.
Nearkhoksen tyyli muistutti miniatyyrimaalauksia. Hän oli taitava yhdistämään yksityiskohtien tarkan esittämisen kokonaisuuden suuruuteen. Nearkhoksen poika Tleson toimi savenvalajana ja mahdollisesti myös vaasimaalarina, ja toinen poika Ergoteles savenvalajana. Nimi Nearkhos esiintyy keramiikassa jälleen noin vuosina 510–500 eaa., mutta tämä saattaa olla joku saman suvun nuorempi edustaja, kenties vanhemman Nearkhoksen pojanpoika.
Rhizenia

| Rhizenia> Ῥιζηνία |
| --- | --- |
 Rhizenian useimmiten oletettu paikka Patéla Priniáksen kukkula.
Sijainti
 Rhizenia
Koordinaatit:  35°10′11″N, 25°0′20″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Priniás (?), Górtyna, Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rhizenia (m.kreik. Ῥιζηνία, Rhizēnia; myös Rhitten, Ῥιττέν tai Rhizen, Ῥιζέν) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen sijaintipaikkaa ei tunneta varmuudella, mutta se sijoitetaan usein lähelle nykyistä Górtynan kunnan Priniásta.
Maantiede

Rhizenian polis sijaitsi Kreetan eteläosissa lähellä Gortynia. Sen sijaintipaikkaa ei kuitenkaan tunneta varmuudella. Vanhastaan poliksen kaupunkikeskus on sijoitettu Patéla (Patélla) Priniákseen lähellä nykyistä Priniáksen kylää, noin 11 kilometriä Gortynista pohjoiseen (35°10′11″N, 25°00′20″E). Patéla on jyrkkärinteinen mutta tasalakinen akropolis-kukkula, jonka korkeus on 686 metriä merenpinnasta laskettuna, pituus itä-länsisuunnassa noin 560 metriä, leveys pohjois-eteläsuunnassa noin 230 metriä ja pinta-ala yli kuusi hehtaaria. Se on hallinnut Idavuoren itäpuolisia pohjois-eteläsuuntaisia, Gortynin Knossokseen yhdistäneitä kulkureittejä. Paikkaa on ehdotettu kuitenkin myös Apollonian kaupungiksi.
Rhizenian sijaintipaikaksi on ehdotetty myös paikkaa Gortynin ja Messarán tasangon eteläpuolella Asteroúsia-vuorilla lähellä nykyistä Apesokárin kylää (35°00′23″N, 24°57′02″E). Kummastakin paikasta on tehty löytöjä antiikin ajalta.
Rhizenian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen arvellaan olleen suhteellisen pienen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia

Antiikin lähteistä Rhizenian vaiheista ei tiedetä käytännössä mitään. Kaupunki vaikuttaa olleen puoli-itsenäisenä poliksena Gortynin alaisuudessa. Piirtokirjoituslähteiden perusteella Rhizenialla tiedetään olleen omat lait, kansankokous (koinon) ja neuvosto (preigistoi) sekä Kreetan poliksille tyypillisiä kosmos-virkamiehiä (mon. kosmoi). Jotkut lait alistivat sen kuitenkin joissakin tapauksissa Gortynin vallan alle, ja Gortyn hallitsi ainakin osaa Rhizenian alueista.
Varhaisimmat Patéla Priniáksesta tehdyt löydöt ovat peräisin myöhäiseltä neoliittiselta kaudelta. Läheltä Siderospiliásta on löydetty myös merkkejä minolaisesta asutuksesta esipalatsikaudella, sekä hautausmaasta myöhäisellä pronssikaudella ja varhaisella rautakaudella. Laajempi asutus Patélaan muodostui pronssikauden lopulla myöhäisminolaisella kaudella IIIC. Se toimi tuolloin mahdollisesti viimeisten minolaisten turvapaikkana.
Patélan asutus sai ruutuasemakaavan 700-luvulla eaa. Kaupungissa oli asuinkortteleita, suorat kadut, aukioita ja kulttipaikoiksi oletettuja rakennuksia. Suurin osa arkeologisista löydöistä ajoittuu geometrisen kauden lopulle ja arkaaiselle kaudelle 700–500-luvuille eaa. Asutus Patélassa tuhoutui tai hylättiin muusta syystä 500-luvun eaa. puolessa välissä. Paikalla säilyi kuitenkin pienimuotoisempaa asutusta klassisella ja hellenistisellä kaudella.
Mikäli Patélassa sijaitsi Rhizenian sijasta Apollonian kaupunki, se mahdollisesti siirtyi hellenistisen ja roomalaisen kauden taitteessa saaren pohjoisrannikolle samannimisen (tai saman nimeen saaneen) satamansa Apollonian paikalle.
Patélan arkeologiset kaivaukset alkoivat vuosina 1906–1908 Luigi Pernierin johdolla, ja niitä jatkettiin vuosina 1969–2000 Giovanni Rizzan johdolla. Apesokárissa ei ole tehty varsinaisia kaivauksia. Arkeologiset tutkimukset eivät ole onnistuneet vahvistamaan kumpaakaan paikkaa Rhizenian sijaintipaikaksi.
Rakennukset ja löydökset > Patéla Priniáksessa

Patélan akropoliin tasangon keskeltä on löydetty kahden temppeliksi oletetun rakennuksen jäänteet. Niistä käytetään nimityksiä Temppeli A ja Temppeli B. Rakennukset on ajoitettu arkaaiselle kaudelle 600-luvulle eaa., ja ne ovat jääneet käytöstä viimeistään arkaaisen kauden lopulla. Näin ne ovat suhteellisen varhaista kreikkalaista monumentaaliarkkitehtuuria. Temppelit muistuttavat Dreroksen temppeliä, ja ovat varhaisia esimerkkejä siitä, kuinka temppelit kehittyivät mykeneläisistä megaroneista hyödyntämällä myös joitakin minolaisia piirteitä. Niiden arkkitehtuuri ja tyylisuunta eivät vielä olleet vakiintuneet.
Temppeli A
Temppeli A on rakennuksista pohjoisempi. Sen koko on noin 9,7 × 6 metriä, ja se on koostunut pronaoksesta ja naoksesta eli cellasta. Temppelin keskellä on tulisija-uhrikuoppa, jonka ympärillä on oletettavasti ollut neljä puista pylvästä. Temppelistä on säilynyt veistoskoristeluja, jotka ovat poikkeuksellisen varhaisia. Niihin lukeutuvat kalkkikivinen friisi, joka on koristeltu ratsastajia esittävillä reliefeillä; sekä oletettavasti naoksen oven yläpuolinen arkkitraavi tai kamana, jonka kummassakin päässä on istuva naishahmo. Veistokset edustavat niin kutsuttua Daidaloksen kuvanveistoa. Ne ovat nykyisin esillä Iraklionin arkeologisessa museossa.
Temppeli B
Temppeli B on rakennuksista eteläisempi. Sen koko on noin 18 × 5,5 metriä, ja se on koostunut pronaoksesta, naoksesta ja opisthodomoksesta. Naoksen sisällä oli tulisija, uhripöytä ja juomauhriallas. Opisthodomoksesta on löydetty lukuisia säilytysastioita.
Muut löydökset
Kukkulalta on löydetty lukuisia arkaaisten talojen perustuksia. Kukkulan lounaisosassa temppelien länsipuolella on neliskulmaisen oletettavasti hellenistisellä kaudella noin 100-luvulla eaa. rakennetun linnoituksen jäänteet. Sen koko on noin 40 × 36 metriä, ja sen kulmissa on neliskulmaiset tornit. Sen rakentamisessa on käytetty uudelleen varhaisempia hautakiviä, joista on löydetty piirtokirjoituksia.
Kukkulan itäosasta on löydetty niin kutsutun Käärmejumalattaren pyhäkkö. Tämän kultti vaikuttaa säilyneen paikalla subminolaiselta kaudelta arkaaiselle kaudelle saakka. Läheltä on löydetty lukuisia votiivilahjoiksi jätettyjä terrakottaesineitä, kuten Käärmejumalatarta esittäviä pienoispatsaita, sekä vaaseja.
Patélan läheltä Siderospiliásta on löydetty protogeometrisen kauden aikaisia tholos-hautoja sekä geometrisen kauden aikaisia polttohautoja. Kaupungin paikan läheltä on löydetty hautoja myös niinkin myöhäiseltä ajalta kuin ensimmäiseltä vuosisadalta jaa.
Rakennukset ja löydökset > Apesokárissa

Kaupungin toiselta ehdotetulta sijaintipaikalta Apesokárista on tehty joitakin pintalöytöjä klassiselta ja hellenistiseltä kaudelta.
Kirjallisuutta

Rizza, Giovanni: Priniàs: la città arcaica sulla Patela. Scavi condotti negli anni 1969-2000.  ((2 vols.). Studi e Materiali di Archeologia Greca 8/1)  Catania:  I.B.A.M., 2008.  ISBN 9788889375020
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rhizenia Wikimedia Commonsissa
Patéla Priniáksen arkeologista aluetta.
Temppeli A:n rauniot Patéla Priniáksessa.
Patéla Priniáksen Temppelin A daidalinen kamana, n. 650–600 eaa. Iraklionin arkeologinen museo.
Patéla Priniáksen Temppelin A daidalista friisiä, n. 650–600 eaa. Iraklionin arkeologinen museo.
Neilikkapirkko

| Neilikkapirkko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Härömäiset Cucujoidea
Heimo::  Leppäkertut Coccinellidae
Alaheimo::  Epilachninae
Tribus::  Epilachnini
Suku::  Subcoccinella
Laji::  vigintiquatuorpunctata
Kaksiosainen nimi
 Subcoccinella vigintiquatuorpunctata  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Coccinella vigintiquatuorpunctata 
Katso myös
   Neilikkapirkko Wikispeciesissä   Neilikkapirkko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neilikkapirkko (Subcoccinella vigintiquatuorpunctata) on leppäkerttujen heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Neilikkapirkko on kooltaan pieni ja rakenteeltaan pyöreä ollen aikuisena noin 3,5–4,5 mm pitkä. Aikuisen neilikkapirkon peitinsiivet ovat pohjaväriltään oranssit ja niissä on yleensä 20–24 kappaletta mustia täpliä. Peitinsiipien täplien määrä ja kuviointi vaihtelevat ja nuorten yksilöiden peitinsiivet ovat väriltään keltaiset. Osa kotimaisista yksilöistä ovat lentokyvyttömiä, koska niiden takasiivet ovat tyngät.
Neilikkapirkon toukka.
Neilikkapirkko elää aluskasvillisuuden seassa lämpimissä paikoissa kuten kedoilla ja ratojen varsilla. Laji on kasvinsyöjä syöden hernekasveja (Fabaceae), savikkakasveja (Chenopodiaceae) ja kohokkikasveja (Caryophyllaceae). Joissain maissa neilikkapirkko voi esiintyä runsaslukuisena aiheuttaen tuhoa mm. rehukasvina viljeltävälle sinimailaselle (Medicago sativa) ja lääkekasvina kasvatettavalle rohtovuohenherneelle (Galega officinalis). Näissä maissa laji on luokiteltu kasvituholaiseksi.
Neilikkapirkko on Suomessa vakiintunut, mutta harvinainen laji esiintyen etelästä Suomen keskiosiin saakka. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Neilikkapirkko (Subcoccinella vigintiquatuorpunctata)
iNaturalist: Neilikkapirkko (Subcoccinella vigintiquatuorpunctata)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Subcoccinella vigintiquatuorpunctata (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Subcoccinella vigintiquattuorpunctata (24-pointed ladybird beetle) (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Subcoccinella vigintiquattuorpunctata, taxonomy (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Species Subcoccinella vigintiquatuorpunctata - Alfalfa Lady Beetle (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Subcoccinella vigintiquattuorpunctata, the Twentyfour-spotted ladybird (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1886568  Wikispecies: Subcoccinella vigintiquatuorpunctata  ADW: Subcoccinella_vigintiquatuorpunctata  BioLib: 10881  BOLD: 167867  BugGuide: 110843  EoL: 1175101  EPPO: SUBCVI  EUNIS: 252542  Fauna Europaea: 230144  Fauna Europaea (new): 23728c09-d676-4e6c-aed5-2af723ec8c18  GBIF: 1043318  iNaturalist: 61937  IRMNG: 11514400  ITIS: 692595  NatureServe: 2.1204633  NCBI: 295815  Observation.org: 8965  Open Tree of Life: 755442  Laji.fi: MX.194403
Amedeo Nazzari

Amedeo Nazzari ja Lilia Silvi elokuvassa Giorni felici (1943).
Amedeo Nazzari (oikealta nimeltään Amedeo Buffa, 10. joulukuuta 1907 Cagliari – 5. marraskuuta 1979 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Pitkä, komea ja atleettinen Nazzari oli italialaisen äänielokuvan ensimmäinen suuri tähti. Hän esitti sankarinrooleja ja melodraamojen miespääosia muun muassa Goffredo Alessandrinin, Alessandro Blasettin, Mario Camerinin ja Augusto Geninan sekä toisen maailmansodan jälkeen erityisesti Raffaello Matarazzon ohjaamissa elokuvissa. Merkittäviä rooleja olivat nuori ratsuväen upseeri Alessandrinin pukudraamassa Cavalleria (1936), lentäjäsankari saman tekijän Lentäjä Luciano Serrassa (Luciano Serra pilota, 1939) sekä häijy moukka Blasettin historiallisessa elokuvassa La cena delle beffe (1942), jossa Nazzari repii Clara Calamain liivin paljastaen italialaisen elokuvan ensimmäiset rinnat.
Sodan jälkeen Nazzari sai parhaan näyttelijän Nastro d’argenton roolistaan Alberto Lattuadan neorealistisessa elokuvassa Il Bandito (1946). Hänen muita merkkiteoksiaan olivat Pietro Germin Suden merkki (Il brigante di Tacca del Lupo), Luigi Zampan Processo alla città (molemmat 1952) sekä omaelämäkerrallinen rooli Federico Fellinin Cabirian öissä (Le notti di Cabiria, 1957). Vanhetessaan Nazzari joutui esittämään usein sivuosia. Hän työskenteli paljon myös televisiossa. Hänen viimeinen elokuvansa oli Maurizio Costanzon melodraama-parodia Melodrammore (1978), jossa näyttelijä esittää itseään.
Nazzari oli naimisissa näyttelijä Irene Gennan kanssa. Heidän tyttärensä Evelina Nazzari on myös näyttelijä.
Elokuvia

Cavalleria, 1936
Bengasi, 1942
Quelli della montagna, 1943
Alaston Maja, 1958
Nefertite – Niilin kuningatar, 1961
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elonet: Amedeo Nazzari
Internet Movie Database: Amedeo Nazzari (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef