stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Waterloo (kappale)
Julkaisu ja vastaanotto

ABBAn voitettua Ruotsin euroviisukarsinnat, ”Waterloosta” oli tehty pian englanninkielinen versio, joka kopioitiin nopeasti lähetettäväksi ulkomaisiin levy-yhtiöihin. ABBAn levy-yhtiöllä, Polar Musicilla, oli levytyssopimus kaikkien Euroopassa vaikuttavien levy-yhtiöiden kanssa, mikä mahdollisti sen, että ”Waterloo” saatiin Euroopassa markkinoille jo ennen itse Eurovision laulukilpailua. Manageri Stig Anderson lähti seuraavalla viikolla kolmipäiväiselle matkalle Keski-Eurooppaan, missä hän jakoi ”Waterloota” radioasemille ja tiskijukille. Polar promotoi kappaletta kaikkiaan 250 000 kruunun edestä aina yhdysvaltalaisia Billboard- ja Cashbox-musiikkilehtiä myöten. ”Waterloosta” äänitettiin myös saksan- ja ranskankieliset versiot.
Kappale oli julkaistu singlenä jo ennen Euroviisuja. Sekä ruotsinkielinen että englanninkielinen versio ilmestyivät maaliskuussa 1974. Kaikkiaan single julkaistiin 54:ssä maassa. Yhtye oli myös kutsuttu esittämään kappale Britannian television Top of the Pops -tv-ohjelmaan kauan ennen kilpailua. Esiintyminen kyseisessä ohjelmassa tapahtui lopulta kaksi päivää Euroviisujen jälkeen, ja yhtye esiintyi myös Länsi-Saksan televisiossa.
”Waterloo” oli yksi vuoden 1974 suurimmista hiteistä. Se nousi muun muassa kesäkuussa Britannian listaykköseksi kahden viikon ajaksi. Listan kärkeen kappale pääsi myös ainakin Sveitsissä (9 viikkoa), Norjassa (8 viikkoa), Länsi-Saksassa (4 viikkoa), Alankomaissa (2 viikkoa), Belgiassa, Etelä-Afrikassa, Irlannissa, ja Suomessa. Ruotsissa englanninkielisen version sijoitus oli kolmas.
Singlen julkaisu Yhdysvalloissa muodostui mutkikkaaksi. ABBA oli solminut Britanniassa sopimuksen Epic Recordsin kanssa, joka kuului silloiseen CBS Recordsiin. Sopimukseen kuului, että yhtyeellä oli optio CBS:n kanssa levytyssopimukseen Yhdysvalloissa. Stig Anderson pyrki kontaktiin CBS:n kanssa, mutta kyseinen yhtiö ei ollut juurikaan kiinnostunut ABBAsta edes Euroviisuvoiton jälkeen. Lopulta Anderson sai kollegoidensa kautta yhteyden Atlantic Recordsiin, jonka toimitusjohtaja Jerry L. Greenberg innostui ”Waterloosta”. Sopimus ABBAn ja Atlanticin välillä solmittiin lopulta toukokuussa 1974, ja ”Waterloo” nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle kuusi myyden 800 000 kappaletta.
Suomessa Musa-lehden numerossa 4/1974 Waterloo / Honey, Honey -singlen arvosteli Waldemar Wallenius. Hän antoi singlen arvosanaksi kaksi tähteä viidestä.
»Ja tämä on sitten Ruotsin Euroviisu. Tyypillinen, helvetin kesy hölkkä. Varmaan suuri hitti suomalaisissakin kasvisdiskoissa. Että isot ihmiset viitsivät.» 
(Waldemar Wallenius, Musa 4/74)
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 1. | 11 (top 30) | 13.4.1974 |  |
|  Belgia | 1. |  |  |  |
|  Etelä-Afrikka | 1. |  |  |  |
|  Irlanti | 1. | 9 | 18.4.1974 |  |
|  Iso-Britannia | 1. | 9 (top 50) | 20.4.1974 |  |
|  Länsi-Saksa | 1. |  | 1974 |  |
|  Norja | 1. | 23 (top 10) | viikko 13/1974 |  |
|  Suomi | 1. |  | huhtikuu 1974 |  |
|  Sveitsi | 1. | 19 (top 10) | 17.4.1974 |  |
|  Itävalta | 2. | 20 (top 20) | 15.5.1974 |  |
|  Rhodesia | 2. |  |  |  |
|  Espanja | 3. |  |  |  |
|  Ruotsi | 3. |  |  |  |
|  Tanska | 3. | 8 (top 10) | viikko 15/1974 |  |
|  Uusi-Seelanti | 3. |  |  |  |
|  Australia | 4. |  |  |  |
|  Ranska | 4. | 18 | 2.4.1974 |  |
|  Yhdysvallat | 6. |  | 1974 |  |
Kappaleet singlellä

| --- | --- |
 Englanninkielinen versio A-puoli Waterloo – 2.46 (säv. Benny Andersson/Stig Anderson/Björn Ulvaeus) B-puoli Watch Out – 3.46 (säv. Andersson/Ulvaeus)  Honey, Honey (Italian-painos) Lähde: Ruotsinkielinen versio Julkaistu Ruotsissa ja Norjassa A-puoli Waterloo (ruotsiksi) B-puoli Honey, Honey (ruotsiksi) Lähde: :  Saksankielinen versio Julkaistu Länsi-Saksassa ja Itävallassa A-puoli Waterloo (saksaksi) B-puoli Watch Out Lähde: Ranskankielinen versio Julkaistu Ranskassa A-puoli Waterloo B-puoli Gonna Sing You My Lovesong Lähde:
Ulrich Wehling

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ulrich Wehling |  Ulrich Wehling |  Ulrich Wehling |  |
Maa:  Itä-Saksa
Yhdistetty
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sapporo 1972 | Henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1976 | Henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Kultaa | Lake Placid 1980 | Henkilökohtainen kilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Falun 1974 | Henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Pronssia | Lahti 1978 | Henkilökohtainen kilpailu |  |
Ulrich Wehling (s. 8. heinäkuuta 1952 Halle) on saksalainen yhdistetyn hiihtäjä, eräs kautta aikain menestyneimpiä lajissaan, jossa hän on ainoana voittanut kolme henkilökohtaista olympiakultaa. Hän edusti aktiiviurallaan Saksan demokraattista tasavaltaa.
Wehling voitti yhdistetyssä nuorten Euroopan-mestaruuden vuonna 1971 ja seuraavana vuonna Sapporossa olympiakultaa ennätyksellisen nuorena, 19 vuoden ja 212 päivän ikäisenä. Falunin MM-hiihdoissa 1974 hän voitti kultaa huolimatta pitkän kilpailutauon aiheuttaneesta edellissyksyn loukkaantumisesta, ja Innsbruckissa 1976 hän voittaa toistamiseen olympiakultaa. Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän saavutti pronssia oltuaan mäkiosuuden jälkeen vasta kahdeksantena mutta Lake Placidissa 1980 hän voitti kolmannen olympiakultansa.
Wehling voitti yhdistetyn Holmenkollenilla vuosina 1975, 1976 ja 1977, Salpausselällä vuonna 1975 sekä Falunissa vuosina 1975 ja 1979. Hän voitti Itä-Saksan mestaruuden kuusi kertaa vuosina 1973–1979.
Urheilu-uransa jälkeen Uli Wehling toimi Kansainvälisen hiihtoliiton (FIS) kilpailunjohtajana menestyslajissaan yhdistetyssä.
Saavutukset

1971 nuorten EM-kisat: kultaa
Talviolympialaiset 1972, Sapporo: kultaa
1974 MM-hiihdot, Falun: kultaa
Talviolympialaiset 1976, Innsbruck: kultaa
1978 MM-hiihdot, Lahti: pronssia
Talviolympialaiset 1980, Lake Placid: kultaa
Fats Waller

| Fats Waller |
| --- | --- |
 Waller vuonna 1938
Henkilötiedot
Koko nimi:  Thomas Wright Waller
Syntynyt: 21. toukokuuta 1904 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 15. joulukuuta 1943 (39 vuotta) Kansas City, Missouri, Yhdysvallat
Muusikko
Taiteilijanimi:  Fats Waller 
Aktiivisena:  1927–1943
Tyylilajit:  jazz
Soittimet:  piano
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Thomas Wright ”Fats” Waller (21. toukokuuta 1904 New York, New York, Yhdysvallat – 15. joulukuuta 1943 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti, laulaja, säveltäjä ja koomikko. Hänen säveltämistään kappaleista tunnetuimpia ovat ”Honeysuckle Rose”, ”Ain’t Misbehavin’”, ”Keepin’ Out of Mischief Now” ja ”Jitterbug Waltz”. Waller oli nuoruudessaan stride-pianotekniikan pioneerin James P. Johnsonin oppilas, ja hänestä tuli stride-koulukunnan suosituin esittäjä osaksi soittotekniikkansa, osaksi taas humoristisen ja viihdyttävän esitystyylinsä takia.
Waller ryhtyi soittamaan ammatikseen 15-vuotiaana. Hän soitti urkuja elokuvateattereissa ja toimi vaudeville-esiintyjien kuten Bessie Smithin säestäjänä. Vuonna 1927 hän sävelsi musiikkia Broadway-näytelmään Keep Shufflin’, ja vuonna 1929 sai ensi-iltansa musikaali Hot Chocolates, josta ovat lähtöisin Wallerin suurimmat hitit ”Honeysuckle Rose” ja ”Ain’t Misbehavin’”. Molemmat kappaleet ovat muodostuneet jazzstandardeiksi, ja Wallerin nauhoitteet niistä kuuluvat historiallisia äänilevyjä taltioivaan Grammy Hall of Fameen.
Wallerin tekniikalla oli suuri vaikutus myöhemmän sukupolven pianisteihin. Earl Hines on nimennyt Wallerin suurimmaksi yksittäiseksi vaikuttajaksi tyylinsä kehittymiselle. Count Basie aloitti uransa imitoiden Wallerin tekniikkaa. Duke Ellingtonin pianonsoitto perustui stride-tyyliin, jonka tunnetuin esittäjä Waller oli. Samoin bebop-pianistit kuten Bud Powell ja Thelonious Monk lainasivat toisinaan Wallerin pianokuvioita omassa soitossaan.
Sävellyksiä

”Squeeze Me” (1925)
”Ain’t Misbehavin’” (1929)
”Black and Blue” (1929)
”Honeysuckle Rose” (1929)
”I’ve Got a Feeling I’m Falling” (1929)
”Keepin’ Out of Mischief Now” (1932)
”Russian Fantasy” (1935)
”The Joint Is Jumpin’” (1940)
”Jitterbug Waltz” (1942)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fats Waller Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Taylor, Stephen: Fats Waller on the Air: The Radio Broadcasts & Discography.  Lanham:  Scarecrow Press, 2006.  ISBN 0-8108-5656-5
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
HMS Wear (1905)

| HMS Wear |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Palmers Shipbuilding and Iron Company, Yarrow
Kölinlasku:  7. maaliskuuta 1904
Laskettu vesille:  21. tammikuuta 1905
Palveluskäyttöön:  elokuu 1905
Poistui palveluskäytöstä:  1919
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 4. marraskuuta 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  550 t 620 t (max)
Pituus:  70,10 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,16 m
Syväys:  2,97 m
Koneteho:  7 000 ihp
Nopeus:  25,5 solmua
Miehistöä:  70
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 2 × 18" torpedoputkea
HMS Wear oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Yarrowista osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 7. maaliskuuta 1904. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1905 ja se valmistui seitsemän kuukautta  myöhemmin elokuussa.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 4. marraskuuta 1919 T. W. Wardille.
Suberiinihappo

| Suberiinihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Oktaanidihappo
CAS-numero:  505-48-6
PubChem CID:  10457 ja 22494956
SMILES:  C(CCCC(=O)O)CCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H14O4
Moolimassa:  174,192 g/mol
Sulamispiste:  143–143,3 °C
Tiheys:  1,27 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 1,6 g/l (20 °C)
Suberiinihappo (C8H14O4) on dikarboksyylihappoihin eli kahdenarvoisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää monomeerinä polyestereiden ja -amidien valmistuksessa. Suberiinihappoa esiintyy kasveissa ja semiokemikaalina, pääasiassa feromonina, eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa suberiinihappo on valkoisia kiteitä. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen, hieman dietyylieetteriin ja hyvin etanoliin. Suberiinihappo on kahdenarvoinen heikko happo ja sen pKa-arvot ovat 4,5 ja 5,4.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran suberiinihappoa valmisti Luigi Valentino Brugnatelli vuonna 1781 hajottamalla luonnonkorkkia typpihapon avulla. Teollisessa mittakaavassa käytettyjä menetelmiä suberiinihapon valmistukseen ovat syklo-okteenin otsonolyysi, risiiniöljyhapon hapetus typpihapolla, syklo-oktanonin hapetus typpihapolla ja 1,6-heksaanidiolin karbonylointi nikkelikarbonyylin toimiessa katalyyttinä. Aineen valmistamiseen on myös useita muita laboratoriomittakaavaan soveltuvia menetelmiä.
Suberiinihaposta voidaan valmistaa polyestereitä ja polyamideja. Tällainen on esimerkiksi suberiinihapon ja heksametyleenidiamiinin muodostama Nylon 6,8. Yhdisteestä saatavia suberaattiestereitä käytetään muun muassa voiteluaineina.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database: Suberic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Octanedioic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Suberic acid (englanniksi)
ChemBlink: Suberic acid (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Suberic-acid (englanniksi)
PheroBase: Semiochemical - suberic acid (englanniksi)
Wayne’s World 2

| Wayne’s World 2 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stephen Surjik
Käsikirjoittaja:   Mike Myers  Bonnie Turner  Terry Turner 
Tuottaja:   Hawk Koch  Lorne Michaels 
Säveltäjä:  Carter Burwell
Kuvaaja:  Francis Kenny
Leikkaaja:  Malcolm Campbell
Pääosat:   Mike Myers  Dana Carvey  Tia Carrere  Christopher Walken 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1993
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Wayne’s World 2 on Mike Myersin tähdittämä jatko-osa vuoden 1992 komediaelokuvalle Wayne’s World vuodelta 1993. Elokuva kertoo kaveruksista Waynestä ja Garthista, jotka kuvaavat televisio-ohjelmaa Wayne’s World. Elokuvan ohjasi Stephen Surjik.
Elokuva pohjautuu  Saturday Night Livessä esitettyyn samannimiseen sketsiin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mike Myers  | … |  Wayne Campbell   |
|  Dana Carvey  | … |  Garth Algar   |
|  Tia Carrere  | … |  Cassandra Wong    |
|  Christopher Walken  | … |  Bobby Cahn    |
|  Ralph Brown  | … |  Del Preston    |
|  James Hong  | … |  Jeff Wong    |
|  Kim Basinger  | … |  Honey Hornee    |
|  Chris Farley  | … |  Milton    |
|  Drew Barrymore  | … |  Bjergen Kjergen    |
|  Ed O'Neill  | … |  Glen    |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo elokuvaa koko lailla turhaksi jatko-osaksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
USS Weehawken (1862)

| USS Weehawken |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Zeno Secor and Company, Jersey City, New Jersey
Laskettu vesille:  5. marraskuuta 1862
Palveluskäyttöön:  18. tammikuuta 1863
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 6. joulukuuta 1863
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 875 t
Pituus:  60,96 m
Leveys:  14,02 m
Syväys:  3,2 m
Nopeus:  5 solmua
Miehistöä:  75
Aseistus
Aseistus:  1 × Dahlgren SB 15" -tykki 1 × Dahlgren SB 11" -tykki
USS Weehawken oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus

Alus tilattiin Zeno Secor and Companyltä Jersey Citystä New Jerseystä. Alus laskettiin vesille 5. marraskuuta 1862 kumminaan neiti Nellie Cornstock ja otettiin palvelukseen 18. tammikuuta päällikkönään John Rodgers.
Palvelus

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen. Yhdessä USS Iroquoisin kanssa ja Boardmanin hinaamana alus lähti 18. tammikuuta New Yorkista Port Royaliin.
Styra

| Styra> Στύρα.Sijainti |
| --- | --- |
 Styra
Koordinaatit:  38°08′45″N, 24°15′43″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Stýra, Kárystos, Euboia, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Euboia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Styra (m.kreik. Στύρα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Euboian saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Kárystoksen kunnan alueella lähellä nykyistä Stýran kylää.
Maantiede

Styran poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Euboian länsirannikolla olevan lahden rannalla, kaupungista nimensä perineen nykyisen Stýran kylän paikalla. Lähes kaupunkia vastapäätä Attikan puolella sijaitsi Kynosuran (nyk. Kynósoura) niemi. Kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi vuorenhuippu, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä kaakkoon nykyisestä Stýran kylästä.
Styran kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta kovin hyvin. Siihen kuului muun muassa lahdessa kaupungin edustalla sijainnut Aigileian (myös Aigleia, Aiglea, Aigilea, Aigilie; nyk. Stýra) saari. Styran pohjoispuolella sijaitsi Dystoksen poliksen alue ja eteläpuolella Karystoksen alue.
Historia

Styra on ollut asuttu jo esihistoriallisella kaudella, ja se on seutunsa merkittävin asutus tuolta ajalta. Alueelta on tehty löytöjä neoliittiselta, kykladiselta sekä helladiselta kaudelta.
Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa yhdessä Karystoksen kanssa. Kaupungin alkuperäiset asukkaat olivat dryopeja, vaikkakin he kielsivät alkuperänsä ja esittivät periytyvänsä attikalaisen Steirian demoksen asukkaista, mikä olisi selittänyt kaupungin nimen alkuperän. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Styreus (Στυρεύς).
Arkaaisella kaudella Styra oli mitä ilmeisimmin Eretrian alaisuudessa. Persialaiset rantautuivat Aigileian saarelle persialaissotien ensimmäisessä hyökkäyksessä vuonna 490 eaa. ja jättivät sinne Eretriasta ottamansa sotavangit. Eretrian tuhouduttua Styralla oli oletettavasti itsenäisempi asema. Persialaisten toisen hyökkäyksen aikaan vuosina 480–479 eaa. styralaiset kuuluivat helleeniseen liittoon ja taistelivat Artemisionin, Salamiin ja Plataiain taisteluissa. Meritaisteluihin he osallistuivat kahdella kolmisoudulla, kun taas Plataiaissa Styran ja Eretrian joukkoja oli yhteensä 600 miestä.
Myöhemmin 400-luvulla eaa. Styra tuli Ateenan vallan alaisuuteen ja osaksi Deloksen meriliittoa. Se saattoi olla liiton alkuperäisjäseniä. Styra esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 450/449–429/428 eaa. ja 425/424 eaa., ja mainitaan liiton jäsenenä vielä vuonna 413 eaa. Kaupunki maksoi jäsenyydestä rahaveroa vuosittain 1 200 drakhmaa. Styra osallistui peloponnesolaissotaan Ateenan puolella vuoteen 411 eaa. saakka, jolloin se kapinoi muiden euboialaisten kaupunkien mukana.
300-luvulla eaa. Styra oli osa toista Ateenan liittoa, ja Ateenan laivasto oli asemissa siellä vuonna 356 eaa. Strabonin mukaan ateenalaiset tuhosivat kaupungin ”Malian sodassa” Faidroksen johdolla, ja sen alueet annettiin eretrialaisille; ”Malian sotaa” ei kuitenkaan tunneta muista lähteistä, ja mitä ilmeisimmin kyseessä oli Lamian sota vuosina 323–322 eaa. Näin kaupunki päätyi jälleen Eretrian alaisuuteen, ja sen myöhempi historia seuraa Eretrian vaiheita. Hellenistisellä kaudella kaupunki mainitaan Eretrian demoksena.
Rakennukset ja löydökset

Styrasta löydetyt rakennusjäänteet ovat pääosin peräisin klassiselta kaudelta. Kaupungin akropoliilta on löydetty joitakin linnoitusten jäänteitä. Seudulta on löydetty useita vanhoja louhoksia, muun muassa nykyisestä Nimporeióksen kylästä. Muihin löytöihin lukeutuu muun muassa hautoja sarkofageineen. Eräs harvinainen löytö ovat lyijytaulut, joissa on Styran kansalaisten henkilönnimiä. Tauluja on noin 500 kappaletta. Ne on ajoitettu 400-luvun eaa. alkupuolelle, ja niitä on oletettavasti käytetty hallinnossa tai politiikassa.
Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa tiedetään olleen kultit ja näin oletettavasti myös pyhäköt Zeus Hypsistokselle, Zeus Soterille, Asklepiokselle ja Afroditelle.
Esihistoriallisen kauden löytöjä alueelta on tehty ainakin viidestä paikasta. Löytöihin lukeutuu muun muassa kykladisia idoleita; neoliittisen sekä varhais- ja keskihelladisen keramiikan osia; sekä obsidiaania.
Sudaninfrankoliini

| Sudaninfrankoliini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Suku::  Afrikanfrankoliinit Pternistis
Laji::  erckelii
Kaksiosainen nimi
 Pternistis erckelii  (Rüppell, 1835) 
Katso myös
   Sudaninfrankoliini Wikispeciesissä   Sudaninfrankoliini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sudaninfrankoliini (Pternistis erckelii) on afrikanfrankoliinien sukuun kuuluva kanalintulaji.
Tuntomerkit

Sudaninfrankoliini on 38–43 senttimetriä pitkä, yläpuolelta ruskea, alta valkea ja kauttaaltaan ruskeaviiruinen. Sen päälaki on punaruskea ja leuka valkoinen. Sudaninfrankoliinilla on keltaiset, hyvin vahvat jalat, joissa on kaksoiskannukset.
Levinneisyys

Sudaninfrankoliini pesii luonnonvaraisena Eritreassa, Etiopiassa ja Sudanissa. Sitä on istutettu Italiaan ja Havaijille.
Johan Westerby

Johan Johaninpoika Westerby (29. huhtikuuta 1729 Tuusula – 13. toukokuuta 1804 Tuusula) oli suomalainen palkittu talollinen ja peltojen raivaaja.
Westerbyn vanhemmat olivat Johan Henrikinpoika ja Maria Eerikintytär. Ruotsin Isänmaallinen Seura palkitsi vuonna 1776 Tuusulan Ruotsinkylässä asuneen Westerbyn, tai hänen sukunimekseen virheellisesti Westerbergin ja asuinpaikakseen Porvoon käsittäen,   esimerkillisenä maatalouden edistäjänä. Westerbylle palkintoa Tukholmassa esitti Hämeen läänin tuleva maaherra Anders de Bruce. Myös Johan Westerberg -nimisen henkilön tosin tiedetään tulleen hopeamitalilla palkituksi raivaustoiminnasta. Westerbyn ansiona pidettiin muun muassa isojaon päättymisen jälkeen tehtyjä ja tehokkaasti viljeltyjä ojitettuja peltosarkoja, mutta hänet tunnettiin Tuusulassa myös hänen myllylle tekemästään sorastetusta ja ojitetusta viivasuorasta tiestä. Westerby sai viljasatona jopa 20-kertaisen määrän jyviä, kun tavallinen määrä oli vain neljä- tai kuusinkertainen. Hän kuivatti soita viljelyyn ja muutti arvottomana pidettyä niitymaata pelloksi. Oman pojan verovapaan torpan ohella hänellä oli tilallaan kaksi päivätöitä tekevää torpparia. Westerby asui koko ikänsä kotitilallaan Tuusulan Ruotsinkylässä, jonka isännäksi hän oli tullut jo 1755 isänsä kuoltua.
Westerbyn puoliso vuodesta 1754 oli Maria Johanintytär (1735–1807). Perheeseen syntyneistä useista lapsista vain neljä kasvoi aikuiseksi ja heistäkin poika Johannes kuoli 25-vuotiaana.  Johanneksen syntyessä 1764 hänen isänsä nimitettiin kuudennusmieheksi kotiseurakunnassaan.
SU-85

| SU-85 |
| --- | --- |

Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto
Tekniset tiedot
Tyyppi:  rynnäkkötykki
Pituus:  
– putki edessä:  8,15 m
– pelkkä runko:  6,1 m
Leveys:  3 m
Korkeus:  2,45 m
Taistelupaino:  29,6 t
Maksiminopeus:  
– tiellä:  55 km/h
Toimintasäde:  400 km
Pääase:  85 mm D-5T-tykki
Muu aseistus:  ei ole
Panssarointi:  45 mm
Moottori:  12-sylinterinen V-2 (diesel)
– hevosvoimat:  493 hv
– kilowattia:  368 kW
Miehistö:  4 (komentaja, ajaja, ampuja, lataaja)
SU-85 on neuvostoliittolainen, toisessa maailmansodassa käytetty rynnäkkötykki. Sen päätarkoitus oli panssaritorjunta. Vaunuja rakennettiin noin 2 000 kappaletta.
Nimi

SU-85:n nimen alkuosa SU on lyhenne sanoista samohodnaja ustanovka (ven. самоходно установка, suom. itseliikkuva asunnus/alusta/lavetti). Nimen loppuosa tulee vaunussa  käytetystä 85 millimetrin tykistä.
Historia

KV-1:n ja T-34:n 76 millimetrin tykki oli tehoton syksyllä 1942 käyttöön tullutta Saksan uutta Tiger-vaunua vastaan, ja myöhemmin saatiin tietoja uusista Saksan kehittämistä panssarivaunuista. Tästä syntyi tarve kehittää uusi, järeämmällä tykillä varustettu panssarivaunu. SU-85:n kehittäjänä toimi Lev S. Trojanov. Se on muunnos 122 millimetrin haupitsilla varustetusta SU-122-telatykistä, johon on sijoitettu pääaseeksi 85 millimetrin D-5S-tykki. SU-122 puolestaan perustuu T-34-vaunun alustaan.
SU-85:n tuotanto aloitettiin kesällä 1943, ja ensimmäiset vaunut saatiin käyttöön elokuussa. SU-85:ssä oli erinomainen liikkuvuus ja matala profiili, mutta mallin tuotanto lopetettiin vuoden 1944 lopulla, kun T-34:n samalla tykillä varustettu versio T-34-85 tuli käyttöön. Sen käyttö Neuvostoliitossa lopetettiin pian sodan jälkeen, mutta vaunua vietiin moniin Neuvostoliiton kumppanivaltioihin. Pohjois-Koreassa ja Vietnamissa sitä käytettiin vielä monia vuosia. SU-85:n korvasi 100 millimetrin D-10-tykillä varustettu SU-100.
Muunnokset

SU-85M oli muokattu versio, jossa oli SU-100-tyyppinen komentajan kupoli.
WPT-34 oli puolalainen 1960-luvulla tuotettu muunnos SU-85:stä, T-34:stä ja SU-100:sta. Toimi korjaus- ja huoltoajoneuvona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SU-85 Wikimedia Commonsissa
HMS Sturgeon (73S)

| HMS Sturgeon |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  1. tammikuuta 1931
Laskettu vesille:  8. tammikuuta 1932
Palveluskäyttöön:  15. joulukuuta 1932
Poistui palveluskäytöstä:  11. lokakuuta 1943 Alankomaiden laivastolle Hr. Ms. Zeehond
Loppuvaihe:  romutettu tammikuussa 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  640 t (pinnalla) 935 t (sukelluksissa)
Pituus:  61,72 m
Leveys:  7,3 m
Syväys:  3,20 m
Nopeus:  13,75 solmua (pinnalla) 10 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  36
Aseistus
Aseistus:  6 ×  21" (533 mm) torpedoputkea, joihin 12 torpedoa 1 × 3" tykki 1 × 20 mm ilmatorjuntatykki 1 × .303" konekivääri
HMS Sturgeon (viirinumero 73S) oli Britannian kuninkaallisen laivaston S-luokan sukellusvene.