stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Acehin sulttaanikunta
Historia > Sulttaanikunnan kukistuminen

Acehissa saatiin pian havaita, että Hollannin Itä-Intian kauppakomppania nousi alueen taloudelliseksi ja sotilaalliseksi mahdiksi. Hollantilaiset yrittivät nujertaa myös Acehin hallintansa alle. Hollantilaiset saartoivat Acehia 1650-luvulla ja maiden välille nousi 1660-luvulla täysimittainen sota. Hollantilaiset eivät koskaan kuitenkaan kyenneet alistamaan Acehia siirtomaahallintonsa alaisuuteen.
Hollantilaiset tunnustivat Acehin itsehallinnon vuonna 1824, kun Hollanti ja Britannia jakoivat Kaakkois-Aasian omiin etupiireihinsä. Hollantilaiset eivät kuitenkaan hyväksyneet acehilaisten käymää kauppaa ja uhmakasta asennetta siirtomaahallintoa vastaan. Hollantilaiset katsoivat että Aceh saattaisi joutua jonkun muun siirtomaavallan alaisuuteen, joten Aceh oli liitettävä Hollannin Itä-Intiaan. Acehin sulttaani oli vedonnut Italiaan ja Yhdysvaltoihin ja tarjonnut laivastotukikohtia ja kaupallisia etuja vastineeksi suojelusta.
Vuonna hollantilaisten ja Acehin välillä 1873 alkoi Acehin sota. Hollantilaiset onnistuivat seuraavana vuonna valtaamaan Acehin ja lakkauttamaan sulttaanikunnan. Acehilaisten vastarinta jatkui kuitenkin kyläpäällikköjen johdolla ja sota muuttui sissisodaksi. Sota sitoi suuren osan Hollannin Itä-Intian armeijasta ja siirtomaahallinto joutui kalliin sodan vuoksi lähes vararikkoon. Hollantilaiset saivat vastarinnan nujerrettua vasta vuonna 1913. Aceh ei kuitenkaan koskaan sulautunut täysin Hollannin Itä-Intiaan.
Harmaahuppukanastero

| Harmaahuppukanastero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Rinnekanasterot Pseudasthenes
Laji::  steinbachi
Kaksiosainen nimi
 Pseudasthenes steinbachi  (Hartert, 1909) 

Katso myös
   Harmaahuppukanastero Wikispeciesissä   Harmaahuppukanastero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaahuppukanastero (Pseudasthenes steinbachi) on orneeroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Harmaahuppukanastero voi kasvaa noin 16 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Harmaahuppukanastero muistuttaa huomattavasti punaperäkanasteroa (Asthenes dorbignyi). Sen pää ja rinta ovat harmaat ja siivet ruskeat. Pyrstö on pitkä ja väriltään punaruskea ja myös kyljet ovat punaruskeat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Harmaahuppukanasteroa tavataan Argentiinan länsiosista. Lajin elinympäristöä ovat kuivat vuoriston pensaikot useimmiten 1 500–2 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Károlyi

Suvun vaakuna
Károlyi on vanha unkarilainen Szatmárin komitaatista kotoisin ollut varakas ja poliittisesti merkittävä aatelissuku, joka on tunnettu 1200-luvulta, ja erityisesti 1500-luvulta lähtien. Sukunimeen on liitetty predikaatit Kaplon tai Nagykároly. Sukuun kuuluvat muun muassa:
Sándor Károlyi (1668-1743), kurutsikenraali, Szatmárin rauhanneuvottelija, marsalkka, sai kreivinarvon 1712
Franz Anton Károlyi (1732-1791), kreivi, tykistönkenraali.
Aloys Károlyi (1825-1889), kreivi, diplomaatti, Berliinin kongressin osanottaja.
Mihály Károlyi (1875-1955), kreivi, unkarilainen poliitikko ja presidentti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Károlyi Wikimedia Commonsissa
BLKÖ:Károly, die Grafen, Genealogie
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki
Lohikäärmeratsastaja

Charles Lepec, La Tarasque, 1874. Pyhä Martta ja hänen kesyttämänsä lohikäärme Tarasque.
Lohikäärmeratsastaja on fantasiateoksissa tavattava hahmotyyppi. Tyypillisesti lohikäärmeratsastaja on tarinan sankari, jonka ratsuna on hevosen sijaan lohikäärme. Lohikäärmellä ratsastaminen on nykyaikaisessa fantasiassa toistuva aihe eli trooppi, joka alkoi muodostua 1960-luvulla aiemmin suositun lohikäärmeen surmaamisesta kertovan narratiivin rinnalle.
Historia

Idea lohikäärmeestä ratsuna on peräisin kiinalaisesta mytologiasta, esimerkiksi Yusta ja hänen lohikäärmekumppanistaan. Sitä vastoin germaanisessa ja skandinaavisessa mytologiassa lohikäärmeet on perinteisesti kuvattu aarteiden vartijoina tai antagonisteina, kuten Beowulfin lohikäärme, Fafnir, Nidhöggr ja Maailmankäärme. Nykyaikaisessa englanninkielisessä kirjallisuudessa esiintyvien lohikäärmeratsastajien malli lienee alun perin lähtöisin Anne McCaffreyn romaanista Lohikäärmeen lento (1968), joka on ensimmäinen osa kirjasarjaa Pernin lohikäärmeritarit.
Lohikäärmeellä ratsastamista pidetään nykyaikaistuneena muotona kirjallisuudessa aiemmin suositusta teemasta, jossa lohikäärme surmataan. Lohikäärmeiden muuttuminen vihollisista kumppaneiksi heijastelee ihmisten ja eläinten kehittynyttä suhdetta: hirviöitä tai vaarallisia eläimiä ei nähdä enää samalla tavalla pahoina kuin ennen. Nykyaikainen lohikäärmeen ja ihmisen suhde kuvaa sekä eläimen heikentymistä että lajien välistä yhteyttä ja toisen ymmärtämistä.
Tunnuspiirteitä > Hahmojen ominaisuuksia

Lohikäärmeratsastajat esitään usein johtajina ja hallitsijoina. Kyky kesyttää lohikäärme ja ratsastaa sillä nostaa hahmon muiden yläpuolelle sekä osoittaa hahmon olevan vahva. Lohikäärmeiden yhdistäminen johtajuuteen on kulttuurisidonnainen tapa. Esimerkiksi kiinalaisessa kulttuurissa joitakin lohikäärmeitä on pidetty jumalten lähettiläinä, minkä vuoksi niiden hallitseminen voidaan katsoa jumalalliseksi merkiksi johtajuudesta.
Toisin kuin lohikäärmeensurmaajat, jotka ovat tavallisesti kaikki miehiä, lohikäärmeratsastajat ovat lähes yhtä usein naisia kuin miehiä. Etenkin protagonistien kohdalla ero sukupuolten välillä on mitätön. Saattaa olla sosiaalisesti hyväksyttävämpää, että naiset ystävystyvät lohikäärmeiden kanssa kuin taistelevat väkivalloin niitä vastaan.
Lohikäärmeratsastajat ovat tarinoissa yleensä teini-ikäisiä tai nuoria aikuisia ja aihe on yleinen nuortenkirjallisuudessa. Aikuisille suunnattua kirjallisuutta edustaa esimerkiksi George R. R. Martinin kirjasarja Tulen ja jään laulu, jossa lohikäärmeratsastus ja lohikäärmeiden käyttäminen valloituksiin on keskittynyt yhdelle suvulle, Targaryeneille.
Tunnuspiirteitä > Kertomusten rakenne

Tutkija Brendan Sheridanin mukaan lohikäärmeratsastajista kertovissa tarinoissa toistuu viisi vaihetta: kohtaaminen, sitoutuminen, havainnoiminen, ratsastaminen ja paljastuminen. Kohtaamisessa ratsastaja tapaa lohikäärmeen ensimmäistä kertaa, esimerkiksi villin lohikäärmeen luonnossa tai munasta kuoriutuvan lohikäärmeenpoikasen. Sitoutumisessa ratsastajan ja olennon välille muodostuu side, joka voi olla ystävyyttä tai jokin maaginen yhteys. Havainnointivaiheessa ratsastaja oppii lisää lohikäärmeestään yleensä seuraamalla sen kasvua. Ratsastuksessa lohikäärmeratsastaja nousee ratsunsa selkään ensimmäistä kertaa. Viimeisessä vaiheessa lohikäärme ja ratsastaja paljastuvat muulle maailmalle.
Joissain tarinoissa esiintyy lohikäärmeellä ratsastamista, mutta ne eivät seuraa rakenteeltaan lohikäärmeratsastaja-narratiivia. Näissä tarinoissa kyky ratsastaa lohikäärmeellä ei yeensä ole oleellista juonen kannalta.
Lohikäärmeratsastajia > Christopher Paolinin lohikäärmeratsastajat

Christopher Paolinin kirjasarjassa Perillinen lohikäärmeratsastajat ovat ihmisiä tai haltioita, joiden sielut on liitetty magialla yhteen lohikäärmeiden kanssa. Lohikäärmeratsastajien tarkoituksena on turvata rauha lajien välillä.
Lohikäärmeratsastajia > Hahmoja

Eragon (Perillinen)
Hikotus (Näin koulutat lohikäärmeesi)
Lessa (Pernin lohikäärmeritarit)
Violet Sorrengail (Empyreum)
Daemon Targaryen (House of the Dragon)
Daenerys Targaryen (Tulen ja jään laulu)
Rhaenyra Targaryen (House of the Dragon)
Palmuorneero

| Palmuorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Berlepschia  Ridgway, 1887
Laji::  rikeri
Kaksiosainen nimi
 Berlepschia rikeri  (Ridgway, 1886) 

Katso myös
   Palmuorneero Wikispeciesissä   Palmuorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Palmuorneero, aikaisemmalta nimeltään palmukiipijä (Berlepschia rikeri) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Palmuorneeroa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Juolukkasinisiipi

| Juolukkasinisiipi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Sinisiipiset Lycaenidae
Suku::  Plebeius
Laji::  optilete
Kaksiosainen nimi
 Plebeius optilete  (Knoch, 1781) 
Synonyymit
 Lycaena optilete  Vacciniina optilete  Albulina optilete 
Katso myös
   Juolukkasinisiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juolukkasinisiipi (Plebeius optilete) on mustansininen tai tummanruskea sinisiipilaji. Laji on yleinen ja viihtyy etenkin soilla, joissa kasvaa juolukkaa.
Koko ja ulkonäkö

Juolukkasinisiipi on yleisilmeeltään hyvin tumma sinisiipi. Koiraan siipien yläpinnat ovat tumman violetinsiniset ja niissä on ohut, musta reunus. Naaraan siivet ovat päältä tummanruskeat, joskin siipien tyviä kohti niissä on nähtävissä tummansinistä väriä, joskus melko laajaltikin. Siipiripset ovat valkoiset. Siipien alapinnat ovat harmaanruskeat ja mustien, valkoreunaisten täplien kirjomat. Takasiiven ulkoreunassa on kahdesta kolmeen oranssia täplää, joiden ulkopuolella on metallinkiiltoisen siniset täplät. Siipiväli 22–29 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Levinneisyysalue ulottuu Balkanin niemimaa-Alpit-Alankomaat -linjalta itään aina itäisimpään Siperiaan saakka. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikassa Alaskasta Kanadan keskiosiin. Laji lentää kesäkuun puolivälistä elokuun alkuun ja on koko Suomessa hyvin yleinen.
Elinympäristö ja elintavat

Juolukkasinisiipi elää ennen kaikkea soilla, mutta kelpuuttaa myös muut juolukkaa kasvavat ympäristöt. Varsinkin pohjoisessa se viihtyy myös kangasmetsissä ja tunturikoivikoissa. Se on erittäin yleinen laji ja luultavasti Suomen yleisin sinisiipi. Perhoset ovat paikkauskollisia eikä lajia yleensä tapaa sopivan elinympäristön ulkopuolelta. Koiraat lentelevät ympäriinsä ahkerasti etsien naaraita.
Naaras munii munat yksitellen ja ne kuoriutuvat noin 10 päivän kuluttua. Toukka kasvaa aluksi 5–7  viikon ajan ja siirtyy talvilevolle. Talvehtimisen jälkeen se kasvaa vielä 3–5 viikkoa ennen koteloitumistaan. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa. Toisin kuin monet lähisukulaisensa, juolukkasinisiiven toukka ei elä yhdessä muurahaisten kanssa.
Ravintokasvi

Toukat viihtyvät juolukoissa (Vaccinium uliginosum) ja suokukalla (Andromeda polifolia). Joskus harvemmin ravintokasviksi sattuu mustikka (Vaccinium myrtillus), puolukka (Vaccinium vitis-idaea) tai isokarpalo (Vaccinium oxycoccos).
Aiheesta muualla

Pertti Pakkanen: Juolukkasinisiipi. Suomen Perhostutkijain Seura.
LuontoPortti: Juolukkasinisiipi (Plebejus optilete)
Suomen Perhoset: Juolukkasinisiipi
Iltalehti: Juolukkasinisiipi (Plebejus optilete) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Albulina optilete (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Agriades optilete:  Wikidata: Q21238744  Wikispecies: Agriades optilete  BOLD: 560346  GBIF: 8020665  iNaturalist: 483726  MONA: 4383  NatureServe: 2.113882  NCBI: 596771  Observation.org: 680  Laji.fi: MX.60858 
Papilio optilete:  Wikidata: Q109585159  GBIF: 8234601 
Siipien alapinnan kuviointi on keskeinen tuntomerkki.
Trans-Australian rata

Trans-Australian rata on Nullarborin tasangon ylittävä rautatieosuus Australiassa. Rataosuus johtaa Port Augustasta Etelä-Australian osavaltiosta Kalgoorlieen Länsi-Australian osavaltioon. Rataosuudella on myös maailman pisin rautatien suora osuus: 478 kilometrin pituinen osuus on viivasuora, mutta siinä on mäkiä. Suora alkaa kilometripylväältä 797 Ooldean länsipuolelta ja päättyy kilometripylväälle 1275 Loonganan länsipuolelle. Rataosan pituus on 1 692,6 kilometriä.
Rataosuus on tärkeä tavarankuljetusreitti, ja se on ainoa rataosuus joka yhdistää Länsi-Australian osavaltion itäiseen Australiaan. Rataosalla liikennöi kahdesti viikossa Sydneyn ja Perthin välillä liikennöivä Indian Pacific. Port Augustan ja Kalgoorlien välistä rataosuutta käyttää myös Darwiniin kahdesti viikossa liikennöivä The Ghan. Aiemmin rataosalla on liikennöinyt myös henkilöjunavuoro Trans-Australian.
Historia

Vuonna 1901 kuusi australialaista siirtokuntaa muodostivat Australian liittovaltion. Tuolloin mantereen länsilaidalla sijaitseva Perth, Länsi-Australian pääkaupunki, jäi kokonaan eristyksiin muista osavaltioista. Perthin ja muiden kaupunkien välillä oli vain tuhansia kilometrejä aavikkoa, joten ainoa käytännöllinen kulkureitti ole aikaavievä ja myrskyisä vesitie. Länsiaustralialaiset saatiin liittymään liittovaltioon lupaamalla heille valtiollisesti rahoitettava rautatieyhteys muuhun Australiaan.
Vuonna 1907 säädettiin laki, jonka ansiosta rautatien suunnittelutyöt voitiin aloittaa. Työ valmistui 1909, ja suunnitelmassa esitettiin 1 711 kilometrin mittainen rautatielinjaus Port Augustasta, tuolloisesta rautatien läntisestä päätepisteestä Tarcoolan kautta kultakaivoskaupunki Kalgoorlieen Länsi-Australiassa. Suunnitelman mukaan rautatien rakennuskustannukset olisivat 4 045 000 puntaa käyttäen raideleveyttä 1,44 metriä. Rautatien rakentamisen mahdollistava laki säädettiin joulukuussa 1911 ja valtiollinen Commonwealth Railways perustettiin rautatien rakentajaksi 1912.
Rautatien rakennustyö aloitettiin Port Augustasta syyskuussa 1912. Rautatien raideleveydeksi oli valittu niin kutsuttu normaali raideleveys, siitäkin huolimatta että linjauksen molemmissa päissä olevat osavaltioiden omistamat rautatiet olivat kapearaiteisia. Koko reitin raideleveys yhtenäistettiin 1 435 millimetriin vasta 1970.
Ensimmäisestä maailmansodasta huolimatta rataa rakennettiin yhtä aikaa Kalgoorliesta ja Port Augustasta käsin. Rakennustyömaa edistyi nopeasti, sillä ratalinjaus halkoi kuivia ja autioita seutuja. Eri suunnista rakennetut radat yhdistettiin 17. lokakuuta 1917, ja lopullisen linjauksen pituudeksi tuli 1 692,6 kilometriä. Rautatien valmistumisesta aina vuoteen 1996 saakka rataosalla liikennöi Tea and Sugar Train, joka huolehti syrjäisten kylien elintarvikehuollosta.
Rautatie ei kertaakaan matkallaan ylitä pysyvää makeavetistä jokiuomaa. Radan varrelle porattiin kaivoja ja rakennettiin patoja tasaisin välimatkoin höyryveturien vesihuoltoa varten, mutta usein vesi oli kelvotonta käytettäväksi höyryveturissa saati ihmisten juomana, joten vesivarastot oli kuljetettava junassa. Höyryveturiaikana jopa puolet junan kuormasta oli vettä höyryveturille.
Liikenne

Koska rautatien varrella aavikolla ei ollut riittävästi sopivia vedenottopaikkoja höyryvetureille, radan alkuperäinen suunnittelija Henry Deane pyrki dieselveturien käyttöönottoon varhaisessa vaiheessa. Hän jopa ehti tiedustella kalustovalmistajilta vetureiden hintaa ja sopivuutta radalle, mutta hän joutui eroamaan ratapölkkyjen hankinnasta johtuneen skandaalin vuoksi ennen kuin veturiehdotus oli edennyt riittävästi.
Vakituinen dieselveturien käyttö matkustajajunissa alkoi vasta vuonna 1951, jolloin käyttöön otettiin uusi GM-sarjan dieselveturi.
Radalla oli alun perin 400 metrin mittaisia sivuraiteita junakohtauksia varten noin sadan kilometrin välein, mutta liikenteen lisääntyessä kohtauspaikkojen määrää oli lisättävä. Nykyisin radalla on vähintään 1 800 metrin mittaisia kohtausraiteita 30–60 kilometrin välein. Useimmat liikennepaikoista ovat miehittämättömiä, ja junamiehistön velvollisuus on itse kääntää vaihteet. Keskitettyä liikenteenohjausjärjestelmää ei ole, ja junaliikennettä ohjataan kuljettajalle annettavin kirjallisin määräyksin (engl. train order operation). Kohtauspaikkojen vaihteet on rakennettu aukiajettaviksi, joten sivuraiteella oleva juna voi lähteä kohdattavan junan saavuttua ilman, että miehistön tarvitsee erikseen kääntää vaihdetta junan lähtöä varten ja sitten palauttaa sitä perusasentoon. Vaihteita varustetaan myös radio-ohjauksella, jotta veturimiehistö voi kääntää vaihteen lähestyessään kohtauspaikkaa, tarvitsematta pysäyttää junaa.
Kirjallisuutta

Patsy Adam-Smith: The desert railway.  Adelaide:  Rigby, 1974.  ISBN 0851796753
David Burke: Road through the wilderness: the story of the transcontinental railway, the first great work of Australia's federation.  Kensington, N.S.W.:  New South Wales University Press, 1991.  ISBN 0868401404
R. Clarke Spear: The Golden west: Trans-Australian Christmas number.  (The Golden west, Vol. 13, December 1917.)  Perth, Western Australia. Määritä julkaisija!
C. H. Henshaw: Overland to Perth in 1928.  (ARHS Bulletin, April 1964)  Australian Railway Historical Society, 1964.
J. L. Buckland: Canadian and American Locomotives in Wartime Service on the Trans-Australian Railway.  (ARHS Bulletin, September 1965)  Australian Railway Historical Society, 1965.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Australian Bureau of Statistics article on federal railways.
Jorma Pohjanpalo : 1,700 kilometriä rautateitse erämaan halki, Helsingin Sanomat, 28.07.1935, nro 199, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Trans-Australian Railwayn linjaa Cookissa.
Söderström (kustantajasuku)

Söderström on suomalainen kustantajasuku ja kustannusyhtiö WSOY:n perustaja. Suku on lähtöisin Södermanlandista Ruotsista.
Suvun jäseniin kuuluvat:
Leopold Söderström (1831–1912), kirjakauppias, kirjankustantaja ja valtiopäivämies.
Werner Söderström (1860–1914), kirjankustantaja, edellisen poika.
Hjalmar Söderström (1888–1954), lääkäri ja tietokirjailija, edellisen poika.
Kirjallisuutta

Söderström, Eric: Öja släkten Söderström. Borgå 1960
Söderström, Eric Olof: Tullförvaltaren Olof Söderström. Hans härstamning och ättlingar. Suomen sukututkimusseuran vuosikirja 25, 1941, s. 25-92.
Nyberg, Paul: Till släkten Söderströms äldsta genealogi. Genos 1(1930), s. 160-164
Jurkka

Jurkka on suomalainen suku, joka tunnetaan monista näyttelijöistään.
Suvun jäseniä:
Eino Jurkka (1894–1953), näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja
Emmi Jurkka (1899–1990), näyttelijä ja teatterinjohtaja, Eino Jurkan puoliso
Edellisten lapset:
Sakari Jurkka (1923–2012), näyttelijä
Vappu Jurkka (1927–2012), näyttelijä ja teatterinjohtaja
Jussi Jurkka (1930–1982), näyttelijä
Anja Jurkka (Anja Kola, 1929–2004), näyttelijä, Miss Suomi 1946, Sakari Jurkan puoliso
Eino ja Emmi Jurkan lapsenlapsia:
Laura Jurkka (s. 1958), näyttelijä, Jussi Jurkan tytär
Mikko Jurkka (s. 1967), näyttelijä, Sakari Jurkan poika
Timo Jurkka (s. 1963), näyttelijä ja muusikko, Sakari Jurkan poika
Ville Sandqvist (s. 1960), näyttelijä ja ohjaaja, Vappu Jurkan poika
Suvun mukaan on nimetty myös Helsingissä toimiva Teatteri Jurkka.
VfL Bochum 1848

VfL Bochum on vuonna 1848 perustettu jalkapalloseura Bochumin kaupungista, Ruhrin teollisuusalueen sydämestä. VfL Bochumilla on nykyään noin 5 000 jäsentä, joista 2 200 kuuluu jalkapallojaostoon. Bochumilla on myös jaostot useissa muissa urheilulajeissa.
VfL Bochum on 1990- ja 2000-luvuilla joutunut hissijoukkueeksi 1. ja 2. Bundesliigan välillä. Kaudella 2006–2007 Bochum sijoittui kahdeksanneksi 1. Bundesliigassa ja joukkueen kreikkalaiskärki Theofanis Gekas voitti maalipörssin 20 osumallaan. Kaudella 2024–2025 seura pelaa Bundesliigassa.
Saavutukset

Saksan Cupin finaali: 1968, 1988
1. Bundesliiga
Paras sijoitus 5:s 1997, 2004
2. Bundesliiga: 1994, 1996, 2006
Nousu 1. Bundesliigaan 1971 (Regionalliga 1.), 1994, 1996, 2000 (2.), 2002 (3.), 2006
UEFA Cup
3. kierros 1997–98
1. kierros 2004–05
Bundesliigan maalikuninkuudet:
1985–86 Stefan Kuntz 22 maalia
2002–03 Thomas Christiansen 21 maalia
2006–07 Theofanis Gekas 20 maalia
Entisiä valmentajia

Andreas Bergmann
Robin Dutt
Friedhelm Funkel
Heiko Herrlich
Frank Heinemann
Marcel Koller
Peter Neururer
Rolf Schafstall
Klaus Toppmöller
Gertjan Verbeek
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
VfL Bochumin kotisivu (saksaksi, englanniksi, japaniksi)
Pikkuruoko-orneero

| Pikkuruoko-orneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Limnoctites
Laji::  rectirostris
Kaksiosainen nimi
 Limnoctites rectirostris  Gould, 1839 
Synonyymit
 Limnornis rectirostris 

Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkuruoko-orneero (Limnoctites rectirostris) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Pikkuruoko-orneeroa tavataan Brasiliassa, Uruguayssa ja Argentiinassa. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen populaatio on pieni ja sirpaloitunut, ja koska se saattaa olla vähenemässä elinympärsitöjen tuhoutumisen vuoksi.
Jousiammunnan historia

Jousiammunnan historia ulottuu mahdollisesti yli 60 000 vuoden taakse. Jousta on käytetty paitsi metsästyksessä, myös aseena ihmisten välisissä yhteenotoissa ja sodissa.