stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Varkaus (rikosoikeus)
Varkaus Suomessa > Anastamisen määritelmä Suomessa

Anastamisen käsite ei ole käytännössä aiheuttanut merkittäviä tulkintaongelmia, vaikka sen sisältöä ei voida pitää täysin selvänä. Anastamisella tarkoitetaan hallituksen esityksen mukaan "toisen omistaman irtaimen omaisuuden oikeudetonta ottamista, pitämistä, luovuttamista tai muunlaista hyväksikäyttöä tarkoituksella sen saaminen itselleen tai toiselle sellaiseen omistukseen, joka on pysyvää ja ulkonaiselta olemukseltaan vastaa omistusoikeutta."
Varkaus Suomessa > Anastamisen määritelmä Suomessa > Varkaus vai vahingonteko – vai erehdys?

Varkausrikos edellyttää tahallisuutta ja siinä oleellista on omistusoikeuteen puuttuminen, joten esimerkiksi toiselta riistetyn omaisuuden, kuten henkilön kädestä napatun matkapuhelimen, heittäminen mereen ei ole varkaus vaan vahingonteko (RL 35:1). Varkausrikoksen tunnusmerkistön täyttyminen edellyttää, että rikoksentekijä haluaa pitää rikoksen kohteena olevan omaisuuden itsellään. Toisaalta mikäli joku ottaa käyttöönsä erehdyksessä vaikka toisen omistaman, lukitsemattoman polkupyörän luullen sitä omakseen, koska se on täsmälleen samannäköinen kuin oikea pyörä, kyseessä ei ole varkaus, sillä teko ei ole tahallinen. Tässä on vastuuvapausperusteena ns. tunnusmerkistöerehdys.
Varkaus Suomessa > Anastamisen määritelmä Suomessa > Varkaus vai kavallus?

Varkaus eroaa kavalluksesta siten, että kavallus kohdistuu henkilön hallussa laillisesti olevaan irtaimeen omaisuuteen. Kaksi erilaista rikosnimikettä on tarpeen muun muassa siksi, että varkaudella tai kavalluksessa viedyn omaisuuden takaisin saaminen oikealle omistajalle eroaa toisistaan.
Jos siitä, mikä näytetään entiseltä haltijalta viedyksi näpistämisen, varkauden, ryöstön tahi kiristämisen kautta, syntyy riita, ja jos se, jonka haltuun esine on joutunut, todistaa sen ottaneensa vastaan vilpittömässä mielessä; antakoon kuitenkin pois riidanalaisen esineen ilman lunastusta ja hakekoon vahingonkorvausta saantomieheltään taikka siltä, jonka rikoksen kautta esine on hänelle joutunut. (RVA 11 §)
Kavalletun esineen haltuunsa vilpittömässä mielessä saanut henkilö ei ole velvollinen luovuttamaan esinettä sen oikealle omistajalle muuten kuin saamalla sen arvoa vastaavan lunastuksen (rahana). Jos esine on viety varkaudella, on sen myös vilpittömässä mielessä saanut velvollinen luovuttamaan esineen oikealle omistajalle lunastuksetta.
Varkaus Suomessa > Suomen rikoslain säännös

Varkaudesta säädetään Suomen rikoslain 28 luvun 1 §:ssä, joka kuuluu näin:
Varkaus Suomessa > Oikeuskäytäntö

Varkausrikokset ovat yleinen rikostyyppi. Tilastokeskuksen mukaan poliisi kirjasi vuosina 2005–2013 erilaisia varkaustapauksia vuosittain noin 150 000 kappaletta (vuodesta riippuen 138 750–153 266).
Varkaus on varkausrikosten perusmuotoinen rikos. Näpistys on varkauden lievä tekomuoto ja törkeä varkaus on vakava tekomuoto.
Varkaus Suomessa > Oikeuskäytäntö > Tavanomaiset rangaistukset

Näpistyksestä voidaan tuomita ainoastaan sakkoon, vankeutta siitä ei voi saada.
Varkaudesta yksittäisrikoksena tuomittiin 3 340 henkilöä vuonna 2008. Näistä sakkorangaistuksen sai 1 667 kappaletta (50 %), ehdollisen vankeusrangaistuksen 685 (21 %), yhdyskuntapalvelua 166 (5 %) ja ehdotonta vankeutta 744 kappaletta (22 %). Keskimääräinen päiväsakkojen lukumäärä oli näissä tapauksissa 43 päiväsakkoa. Ehdollisten vankeusrangaistusten keskipituus oli 2,5 kuukautta ja ehdottomien 2,7 kuukautta.
Törkeästä varkaudesta tuomitaan 50 %:ssa tapauksista ehdoton vankeusrangaistus, jonka keskipituus vuonna 2008 oli noin 12,5 kuukautta.
Iida Vainio

| Iida Vainio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. syyskuuta 2003 (ikä 21) Kotka
Kansalaisuus:  Suomi
Puoliso:  Archie Cruz
Muut tiedot
Lempinimet:  Kulta-Iida  Kultamekko-Iida
Aktiivisena:  2022–
Iida Vainio (s. 30. syyskuuta 2003 Kotka) on suomalainen julkisuuden henkilö, mediapersoona ja tosi-tv-esiintyjä, joka tunnetaan myös nimellä Kulta-Iida.
Vainio tuli tunnetuksi vuonna 2022, kun eräs Twitter-käyttäjä julkaisi Helsinki-Vantaan lentokentällä olympiakultaa voittanutta Suomen jääkiekkomaajoukkuetta vastaanottamassa olleesta Vainiosta kuvan sosiaalisessa mediassa. Mediat kiinnittivät huomiota hänen kultaiseen mekkoonsa ja olemukseensa. Tapahtumasta syntyi niin sanottu kultamekkokohu, ja Vainiota alettiin mediassa kutsua nimillä ”Kultamekko-Iida” ja ”Kulta-Iida”. Vainiosta tuli kohun myötä yksi Suomen googlatuimmista henkilöistä vuonna 2022.
Vainio oli mukana keväällä 2024 esitetyllä Farmi Suomi -ohjelman viidennellä tuotantokaudella. Keväällä 2024 ilmoitettiin Vainion osallistumisesta myös Farmi Suomen kuudennelle tuotantokaudelle, jossa on mukana 12 kilpailijaa, jotka ovat osallistuneet ohjelmaan jo aiemmin.
Yksityiselämä

Vainio kihlautui muusikko Archie Cruzin kanssa toukokuussa 2023 ja he saivat tyttären joulukuussa 2024.
Koskinen (televisiosarja)

| Koskinen |
| --- | --- |

Tyyli:  draama
Pääosissa:   Eero Aho  Maria Ylipää  Turkka Mastomäki 
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Ruutu+
Julkaistu:  2021–2024
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  40
Tuotanto
Tuottaja(t):  Erna Aalto
Vastaava(t) tuottaja(t):   Ilkka Hynninen  Ella Piesala 
Ohjaaja(t):   Lauri Nurkse (pääohjaaja)  Riku Suokas 
Käsikirjoittaja(t):   Riku Suokas  Heikki Syrjä 
Tuotantoyhtiö(t):  Aito Media
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Koskinen on suomalainen draamasarja, jonka julkaisu alkoi Ruutu+-suoratoistopalvelussa syksyllä 2021. Sarja perustuu Seppo Jokisen Koskinen-kirjasarjaan. Tarinan pohjana ovat kirjasarjan teokset Koskinen ja siimamies, Koskinen ja raadonsyöjä, Koskinen ja pudotuspeli, Hukan enkelit ja Piripolkka. Televisiokäsikirjoituksen niistä ovat tehneet Riku Suokas ja Heikki Syrjä. Kymmenosaisen sarjan kuusi osaa ohjaa sarjan pääohjaaja Lauri Nurkse ja loput neljä Riku Suokas.
Sarjan toinen tuotantokausi esitettiin keväällä 2022 ja kolmas tuotantokausi kesällä 2023. Sarjan neljäs tuotantokausi julkaistiin 31. heinäkuuta 2024 alkaen
Koskinen-sarjan pääosassa on komisario Sakari Koskinen (es. Eero Aho), joka on töissä Tampereen poliisin väkivaltaisten rikosten yksikössä.
Sarjan kuvaukset alkoivat lokakuussa 2020 Tampereella.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eero Aho  | … |  Sakari Koskinen   |
|  Maria Ylipää  | … |  Ulla Lundelin   |
|  Turkka Mastomäki  | … |  Risto Pekki   |
|  Jon-Jon Geitel  | … |  Markku Kaatio   |
|  Pertti Sveholm  | … |  Roine   |
|  Petra Karjalainen  | … |  Raija Koskinen   |
|  Samuel Kujala  | … |  Antti Koskinen   |
|  Mari Turunen  | … |  Tanse Niiranen   |
|  Martti Syrjä  | … |  Hokka   |
|  Verneri Lilja  | … |  Antti Luttinen   |
|  Anu Niemi  | … |  Janina Tamminen   |
|  Anna Ackerman  | … |  Taru Luttinen   |
|  Jussi Vatanen  | … |  Tohtori Jokinen   |
|  Riku Suokas  | … |  Tiikko   |
|  Ville Majamaa  | … |  Hukkapee Jalonen   |
|  Jari Ahola  | … |  Vesa Volakka   |
|  Tuukka Huttunen  | … |  Hurme   |
|  Lari Halme  | … |  Jaakko Raipio   |
|  Hannele Lauri  | … |  Rea Penttilä   |
|  Saana Koivisto  | … |  Sanni Luukkonen   |
|  Panu Valo  | … |  Arvi Maunukka  |
|  Seela Sella  | … |  Sylva Maunukka   |
|  Eero-Heikki Puustinen  | … |  Rontti   |
|  Henry Hanikka  | … |  Risto-Matias Rusinpää  |
Brandstaka

Brandstaka on vehkalahtelainen knaappisuku, jonka jotkut jäsenet ovat vaikuttaneet Suomen politiikassa. Osa suvun jäsenistä muutti vuoden 1906 suuressa nimenmuutoksessa sukunimen muotoon Tulikoura. Suvun vaakunassa kuvataan palava paalutukki. Vehkalahtelaiset knaapit olivat erikoinen aateliston ryhmä, ja niiden sukulaisuussuhteita ja heraldiikkaa on osin vaikea selvittää.
Suvun jäseniä

Abraham Brandstaka (1744–1775), Liissilän kirkkoherra
Karl Brandstaka (1739–1779) Virolahden kappalainen
Anton Brandstaka, Pukkilan tilan isäntä Vehkalahdessa
Juho Tulikoura (ent. Brandstaka, 1862–1918), Suomalaisen puolueen ja Maalaisliiton kansanedustaja, Anton Brandstakan poika
Aleksanteri Koskenheimo (ent. Brandstaka, 1876–1933), Kokoomuksen kansanedustaja, Anton Brandstakan poika
Ilmari Tulikoura, Kasperi Tantun ampuja vuonna 1918, Juho Tulikouran poika
Toimi Tulikoura (vuoteen 1906 Brandstaka, 1905–1983), lakimies, urheilujohtaja ja yleisurheilija
Ilkka Tulikoura (s. 1942), urheiluvammoihin erikoistunut lääketieteen tohtori, Toimi Tulikouran poika
Kirjallisuutta

Eeva-Liisa ja Markku Oksanen: Vehkalahden knaapit.  Tulikouran sukuseura, 2003.  Kirjaesittely (mhtml) Viitattu 15.6.2014.
Aiheesta muualla

Brandstaka, rälssisuku Europeana heraldica, Kansallisarkisto
Uinti kesäolympialaisissa 1952 – miesten 4 × 200 metrin vapaauintiviesti

| Uinti  Kesäolympialaisissa 1952  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Vapaauinti
| 100 m | miehet |   | naiset |  |
| 400 m | miehet |   | naiset |  |
| 1500 m | miehet |  |  |  |
Selkäuinti
| 100 m | miehet |   | naiset |  |
Rintauinti
| 200 m | miehet |   | naiset |  |
Vapaauintiviesti
| 4 x 100 m |  |   | naiset |  |
| 4 x 200 m | miehet |   |  |  |
Miesten 4 × 200 metrin vapaauintiviestiin Helsingin olympiakisoissa osallistui 17 joukkuetta yhteensä 74 uimarin voimin. Kilpailu suoritettiin kahdessa vaiheessa. Välieriä ei ollut, vaan alkukilpailun kahdeksan nopeinta joukkuetta selvisi suoraan loppukilpailuun. Vaihdot alku- ja loppukilpailun välissä olivat sallittuja ilman rajoituksia. Näin ollen esimerkiksi Yhdysvallat vaihtoi loppukilpailuun koko miehistön. Kilpailu käytiin 28.–29. heinäkuuta Helsingin uimastadionilla.
Alkuerät

| # | Kilpailijat | Alku- erä | Aika | Sijoitus erässä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Japani Hiroshi Suzuki 2.10,1 Yoshihiro Hamagushi 2.08,5 Tōru Gotō 2.14,0 Teijirō Tanikawa 2.09,5 | III | 8.42,1 | 1 |
| 2 |  Yhdysvallat  Wallace Wolf 2.11,4 Donald Sheff 2.12,9 Frank Dooley 2.14,7 Burwell Jones 2.11,9 | II | 8.50,9 | 1 |
| 3 |  Ruotsi  Rolf Olander 2.17,7  Stig Larsson 2.12,1  Olle Johansson 2.13,5 Per-Olof Östrand 2.09,0 | III | 8.52,3 | 2 |
| 4 |  Unkari  György Csordás 2.13,2  László Gyöngyösi 2.14,1  Gusztáv Kettesi 2.15,0  Imre Nyéki 2.12,3 | II | 8.54,6 | 2 |
| 5 |  Ranska  Joseph Bernardo 2.17,1 Aldo Eminente 2.19,4  Alexandre Jany 2.11,6  Jean Boiteux 2.07,8 | I | 8.55,9 | 1 |
| 6 |  Etelä-Afrikka  Graham Johnston 2.15,3  Dennis Ford 2.14,0  John Durr 2.17,7  Peter Duncan 2.11,7 | II | 8.58,7 | 3 |
| 7 |  Argentiina  Federico Zwanck 2.18,0  Marcelo Trabucco 2.14,0  Pedro Galvao 2.12,9  Severo Yantorno 2.14,4 | III | 8.59,3 | 3 |
| 8 |  Iso-Britannia  Frank Botham 2.20,8  Ronald Burns 2.14,2  Thomas Welsh 2.15,2  John Wardrop 2.09,5 | I | 8.59,7 | 2 |

| 9 |  Australia  Rex Aubrey 2.15,6  Francis O'Neill 2.14,1  David Agnew 2.18,0  John Marshall 2.13,7 | I | 9.01,4 | 3 |
| 10 |  Neuvostoliitto  Viktor Drobinski 2.14,2  Vasili Karmanov 2.18,3  Leonid Mieszkov 2.15,3  Lev Balandin 2.14,1 | I | 9.01,9 | 4 |
| 11 |  Brasilia  Haroldo de Melo Lara 2.15,6  Sylvio Kelly dos Santos 2.19,0  Aram Boghossian 2.26,6  João Gonçalves Filho 2.17,8 | II | 9.09,0 | 4 |
| 12 |  Kanada  Gerald McNamee 2.16,6  Lucien Beaumont 2.20,5  George Portelance 2.17,9  Allen Gilchirst 2.15,9 | III | 9.10,9 | 4 |
| 13 |  Puola  Gotfryd Gremlowski 2.22,9  Antoni Tołkaczewski 2.19,7  Józef Lewicki 2.14,2  Jerzy Boniecki 2.16,9 | III | 9.13,7 | 5 |
| 14 |  Meksiko  Alberto Isaac Ahumada 2.20,3  Efrén Fierro Manly 2.21,0  César Borja Pineda 2.18,3  Tonatiuh Gutiérrez Olguin 2.17,1 | III | 9.15,7 | 6 |
| 15 |  Italia  Carlo Pedersoli 2.17,5  Egidio Massaria 2.21,3  Angelo Romani 2.21,6  Giovanni Paliaga 2.17,5 | I | 9.17,9 | 5 |
| 16 |  Suomi  Pentti Ikonen 2.16,2  Pentti Paatsalo 2.22,2  Mauno Valkeinen 2.23,0  Leo Telivuo 2.25,2 | I | 9.26,6 | 6 |
| 17 |  Belgia  Kamiel Reynders 2.22,3  Joseph Anthoon 2.25,5  Marcel Anthoon 2.28,6  Alfons Bierebeek 2.29,1 | II | 9.45,5 | 5 |
Loppukilpailu

| # | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Yhdysvallat  Wayne Moore 2.08,7 William Woolsey 2.09,3 Ford Konno 2.06,9 James McLane 2.06,2 | 8.31,1 |
| 2 |  Japani Hiroshi Suzuki 2.07,0 Yoshihiro Hamagushi 2.08,1 Tōru Gotō 2.09,1 Teijirō Tanikawa 2.09,3 | 8.33,5 |
| 3 |  Ranska  Joseph Bernardo 2.14,0 Aldo Eminente 2.14,3  Alexandre Jany 2.11,2  Jean Boiteux 2.06,4 | 8.45,9 |
| 4 |  Ruotsi  Lars Svantesson 2.15,8  Stig Larsson 2.10,4  Per-Olof Östrand 2.09,4 Olle Johansson 2.11,2 | 8.46,8 |
| 5 |  Unkari  László Gyöngyösi 2.15,8  György Csordás 2.12,9  Géza Kádas 2.12,3  Imre Nyéki 2.11,6 | 8.52,6 |
| 6 |  Iso-Britannia  Frank Botham 2.15,9  Ronald Burns 2.13,4  Thomas Welsh 2.13,9  John Wardrop 2.09,7 | 8.52,9 |
| 7 |  Etelä-Afrikka  Graham Johnston 2.14,7  Dennis Ford 2.14,7  John Durr 2.15,6  Peter Duncan 2.10,1 | 8.55,1 |
| 8 |  Argentiina  Federico Zwanck 2.14,6  Marcelo Trabucco 2.14,6  Pedro Galvao 2.14,9  Severo Yantorno 2.14,8 | 8.56,9 |
Karhumäen piiri

| Karhumäen piiri Медвежьего́рский райо́н |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Piirin sijainti Karjalan tasavallassa
Valtio:   Venäjä
Federaatiosubjekti:  Karjalan tasavalta
Hallintokeskus:  Karhumäki
Pinta-ala:  13 694 km²
Väkiluku (2008)  ():  35 100
 – väestötiheys:  2,6 as./km²
Piirin kunnat
Karhumäen piiri (ven. Медвежьего́рский райо́н, Medvežjegorski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan keskiosassa Äänisen pohjoispuolella. Kaakossa se rajoittuu Puudožin, lounaassa Kontupohjan, lännessä Muujärven ja pohjoisessa Segežan piiriin sekä idässä Arkangelin alueeseen. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 13 694 neliökilometriä, ja piirissä oli vuonna 2008 asukkaita 35 100 henkeä.
Seudulla on paljon koskisia jokia. Suurimmat järvet ovat Ääninen ja Seesjärvi. Metsistä suurin osa havu- ja sekametsää. Hyötykaivannaisia ovat kromi, uraani, vanadiini, jalometallit, molybdeeni, kupari, kvartsiitti, dolomiitti, liuskekivi sekä seudulle ominainen šungiitti.
Hallinnollinen keskus on Karhumäen kaupunki. Piiriin kuuluvat kunnat
Karhumäki (kaupunkikunta, kaupunki)
Pinduinen (kaupunkikunta, kaupunkimainen taajama)
Poventsa (kaupunkikunta, kaupunkimainen taajama)
Paatene (maalaiskunta)
Sunku (maalaiskunta)
Suurlahti (maalaiskunta)
Tolvoja (maalaiskunta)
Tsolmuinen (maalaiskunta)
Tšopina maalaiskunta)
Kaikkiaan piirin alueella on 141 asutuskeskusta. Kaupunkiväestön osuus on 66 %.
Piiriin kuuluu kolme historiallista kulttuurialuetta. Seesjärven kylät ovat perinteistä karjalaisten asuinseutua. Uikujoen varrella toimi 1600-luvun lopulta lähtien vanhauskoinen Uikujoen yhteisö. Venäläisten asuttama Äänisniemi tunnetaan jääkauden muovaamasta ainutlaatuisesta luonnostaan, perinnekulttuuristaan ja puuarkkitehtuuristaan. 1930-luvun alussa rakennettiin vankityövoimalla Vienanmeren–Itämeren kanava. Poventsan länsipuolella sijaitsevassa Sandarmohissa ammuttiin tuhansia Stalinin vainojen uhreja. Jatkosodan aikana alueen länsiosa oli suomalaisten miehittämä. Seesjärven piiri liitettiin Karhumäkeen vuonna 1955 ja Äänisniemen piiri vuonna 1959.
Alueen kautta kulkevat Muurmannin rata, Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie sekä Norjasta Suomen kautta Arkangeliin johtava Sininen tie. Vienanmeren–Itämeren kanava saa alkunsa Poventsasta ja Karhumäessä on satama.
Talouden perustan muodostaa metsäteollisuus. Piirissä on puunhankintayrityksiä, sahalaitoksia, lastulevytehdas, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta sekä telakka. Maatalous tuottaa lihaa, maitoa ja perunaa.
Nähtävyyksiä ovat Unescon maailmanperintölistalle kuuluva Äänisniemen Kižin saaren museoalue, perinteiset karjalais- ja venäläiskylät, Vienanmeren-Itämeren kanava, Karhumäen asema ja kanavahallinnon rakennus sekä jatkosodan aikaiset linnoitusrakennelmat ja taistelupaikat. Karhumäessä on kotiseutumuseo.
Kižin saaren kirkkoja, osa maailmanperintökohdetta
Vankeja rakentamassa Vienanmeren–Itämeren kanavaa 1930-luvun alussa
Karhumäen asema sijaitsee Murmanskin radan varrella
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karhumäen piiri Wikimedia Commonsissa
Karhumäen piiri Karjalan tasavallan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Karhumäen piiri Karjalan tasavallan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Справка об исторических, культурных, демографических и национальных особенностях Медвежьегорского района (Tietoja piiristä, mm. kansallisuusjakauma vuonna 2002) Virallinen Karjala. Karjalan tasavallan valtiovaltaelinten virallinen palvelin. Arkistoitu 28.10.2016. Viitattu 11.5.2013. (venäjäksi)
| n k Karhumäen piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Karhumäki  Pinduinen  Poventsa  Paatene  Sunku  Suurlahti  Tolvoja  Tsolmuinen  Tšopina
Ordre National du Mérite

Ritarikunnan tunnuksia
Ordre National du Mérite (suom. "Kansallinen ansioritarikunta") on ranskalainen ansioritarikunta. Se perustettiin 3. joulukuuta 1963.
Mallikuva ritarikunna tunnuksista
Ritarikunnan suurmestari on Ranskan tasavallan presidentti, joka myöntää kaikki ritarikunnan kunniamerkit ministerien ehdotusten perusteella. Myöntämisperusteena on sotilas- tai siviiliansiot Ranskan hyväksi tehdyssä työssä. Nämä ansiot eivät kuitenkaan ole niin suurenmoisia, että niitä palkittaisiin kunnialegioonalla.
Tunnukset

Ritarikunnassa on kunnialegioonan tavoin viisi luokkaa:
suurristin komentaja
suurupseeri
komentaja
upseeri
ritari
Nauhan perusväri on sininen.
Suomalaisia ritarikunnan kunniamerkkeja saaneita

Ralliajaja, europarlamentaarikko Ari Vatanen (upseeri)
Kenraalimajuri Heikki Lyytinen (komentaja)
Professori Seppo Kimanen (ritari 2005)
Kirjailija Pentti Holappa (upseeri)
Kansanedustaja Elisabeth Nauclér (upseeri 2009)
Sarjakuvapiirtäjä Ville Ranta (ritari 2017)
Everstiluutnantti Hans Adolf Ehrnrooth
Kunniakonsuli Mauri C. Elovainio (upseeri 1984)
Saamelaisia ritarikunnan kunniamerkkeja saaneita

ISFI:n elokuvakomissaari ja SogSAKKin entinen rehtori Liisa Holmberg (ritari 2021)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ordre National du Mérite Wikimedia Commonsissa
Joe Roth

Joe Roth
| --- | --- |
Syntynyt:  13. kesäkuuta 1948  (76 vuotta) 
Syntymänimi:  Joseph Emanuel Roth 
Työpaikka:  Yhdysvallat  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Joe Roth (s. 13. kesäkuuta 1948 New York) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja, jonka töiden joukossa ovat Nynnyjen kosto II (1987), Unohdetut (2004) ja Skipataan joulu (2004).
Roth on kaudella 2009 jalkapallon MLS-liigassa aloittavan Seattle Soundersin pääomistaja.
Aiheesta muualla

Joe Roth Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet
Bono

| Bono |
| --- | --- |
 Bono vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Paul David Hewson
Syntynyt: 10. toukokuuta 1960 (ikä 64)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Bono, Bono Vox
Aktiivisena:  1976–
Tyylilajit:  Rock, post-punk, vaihtoehtorock
Soittimet:  laulu, kitara, huuliharppu, kosketinsoittimet, piano
Yhtyeet:  U2, Passengers
Levy-yhtiöt:  Island Records 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.u2.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Bono (oik. Paul David Hewson, s. 10. toukokuuta 1960 Dublin, Irlanti) on irlantilainen muusikko ja lauluntekijä, joka tunnetaan parhaiten rock-yhtye U2:n laulajana ja keulahahmona. Bono sanoittaa suuren osan U2:n kappaleista, ja hänen sanoituksissaan esiintyviä yleisiä teemoja ovat muun muassa uskonto, henkilökohtaiset elämänkokemukset sekä yhteiskunnalliset ja poliittiset sisällöt. Erityisesti U2:n uran varhaisessa tuotannossa hänen sanoituksensa olivat suuressa roolissa vaikuttamassa yhtyeen musiikin kapinoivaan ja hengelliseen tyyliin.
Bono tunnetaan yhteiskunnallisesta ja poliittisesta aktiivisuudestaan erityisesti ihmisoikeusasioissa.
Musiikkiura > Muu työ musiikin parissa

U2:n ulkopuolella Bono on työskennellyt musiikillisten projektien parissa Frank Sinatran, Johnny Cashin, Willie Nelsonin, Luciano Pavarottin, Sinéad O’Connorin, Green Dayn, Tom Pettyn, Roy Orbisonin, Bob Dylanin, Tina Turnerin, B.B. Kingin ja Zuccheron kanssa.
Bono on levyttänyt musiikkia Ray Charlesin, Quincy Jonesin, Kirk Franklinin, Bruce Springsteenin, Tony Bennettin, Clannadin, The Corrsin, Wyclef Jeanin, Kylie Minoguen, Carl Perkinsin, Jay-Z:n ja Rihannan kanssa. Lisäksi hän on levyttänyt julkaisemattoman dueton Jennifer Lopezin kanssa. Robbie Robertsonin vuoden 1987 samannimisellä albumilla Bono soittaa bassoa ja laulaa. Michael Hutchencen vuoden 1999 albumilla Michael Hutchence Bono viimeisteli Hutchencen kanssa levyttämänsä dueton ”Slide Away”.
Hyväntekeväisyys

Vuonna 2002 Bono perusti yhdessä Bobby Shriverin ja Jubilee 2000-liikkeen aktivistien kanssa DATA-järjestön Afrikan ongelmia helpottamaan. Vuonna 2004 hän oli mukana perustamassa ONE-järjestöä, joka tekee muun muassa AIDSin, köyhyyden ja ilmastonmuutoksen vastaista työtä.
Yksityiselämä

Bono on ollut vuodesta 1982 lähtien naimisissa Alison Hewsonin (o.s. Stewart) kanssa. Pariskunnalla on avioliitostaan neljä lasta: tyttäret Jordan (s. 10. toukokuuta 1989) ja Memphis Eve (s. 7. heinäkuuta 1991) sekä pojat Elijah Bob Patricius Guggi Q (s. 17. elokuuta 1999) ja John Abraham (s. 20. toukokuuta 2001).
Bono on jo pitkään sairastanut silmänpainetauti glaukoomaa, minkä vuoksi häntä ei juuri nähdä julkisuudessa ilman tavaramerkiksi muodostuneita aurinkolasejaan.
Kunnianosoituksia

Presidentin vapaudenmitali (USA, 2025)
Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja (Yhdistynyt kuningaskunta, 2007)
Vapauden ritarikunnan upseeri (Portugali, 2005)
Bono oli ehdolla Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi vuonna 2003. Time-lehti nimesi Bonon vuonna 2005 Vuoden henkilöksi Bill ja Melinda Gatesin kanssa.
Teokset

Bono: Bono on Bono.  ((Bono in Conversation with Michka Assayas, 2005.) Keskustelukumppanina Michka Assayas. Suomennos: Salla Korpela)  Helsinki:  Kirjapaja, 2006.  ISBN 951-607-357-3
Jumiskon voimalaitos

| Jumiskon vesivoimalaitos |
| --- | --- |
 Voimalaitoksen sivuprofiili.
Valtio:  Suomi 
Sijainti:  Posio ja Kemijärvi 
Koordinaatit:  66°31′N, 27°47′E
Rakentaminen alkoi:  1951 (joulukuu) 
Sähköverkkoon:  1954 (tammikuu) 
Valmistunut:  1954 
Perustaja:  Pohjolan Voima
Omistaja:  Pohjolan Voima
Operaattori:  Pohjolan Voima 
Pato
Tyyppi:  maapato, säännöstelypato
Vesistö:  Kemijoen vesistö
Joki tai koski:  Jumiskonjoki
Keskivirtaama:  14 m³/s  
Yläpuolinen patoallas
Nimi:  useita altaita
Pinta-ala:  100 km²  
Keskikorkeus:  242,5 m  mpy.
:  (240,55–243,55 m mpy.)
Alapuolinen allas
Nimi:  Kemijärvi
Keskikorkeus:  148,8 m mpy.
:  (142,14–149,14 m mpy.)
Voimalaitos
Tyyppi:  säännöstelyvoimalaitos, tunnelivoimalaitos, pumppuvoimalaitos
Käyttötarkoitus:  vesivoima
Pudotuskorkeus:  96 m  
Rakennevirtaama:  35 m³/s  
Turbiinit:  1 × Francis 
Kapasiteetti:  27,8 MW  
Pumput:  3 × 830 kW
Vuosituotanto:  90 GWh 
 fiJumiskon vesivoimalaitos 
Jumiskon voimalaitos  on Posiolla ja Kemijärvellä Suolijärvien ja Kemijärven välissä sijaitseva vesivoimalaitos. Siihen tuleva vesi johdetaan maanalaiseen turbiiniyksikköön tunnelia pitkin, joten voimalaa voidaan pitää tunnelivoimalaitoksena. Osa sen tuotosta saadaan hyödyntämällä pumppaamalla varastoitua energiaa. Voimalan omistaa Pohjolan Voima.