stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peronismi
Peronismi ideologiana

Peronismi on erityisesti työväenaate. Perónin omat kannattajat tulivat alemmista yhteiskuntaluokista, kuten köyhistä, työväestöstä ja erityisesti "paidattomista" (Descamisados), joiden johtajaksi nousi Juan Perónin vaimo Eva "Evita" Perón. Peronismia on vaikea asettaa perinteiselle oikeisto-vasemmisto-akselille. Peronismia edustava Partido Justicialista kuuluu Amerikan kristillisdemokraattiseen järjestöön (Organización Demócrata Cristiana de América), mutta 2000-luvulla se on kulkenut vasemmistolaisempaa linjaa Néstor Kirchnerin ja tämän vaimon Cristina Fernández de Kirchnerin johdolla. Sen sijaan vuosina 1989–1999 peronismia toteutettiin Carlos Menemin johdolla ajan markkinaliberaalin hengen mukaisesti. Historian aikana peronismia on tuettu vasemmistosta oikeistoon kummankin äärilaidat mukaan lukien. Onkin puhuttu "peronistisesta vasemmistosta" ja "peronistisesta oikeistosta". Tämän takia sitä onkin verrattu Ranskan 1950–1960-lukujen gaullismiin, jonka takana oli oikeisto ja vasemmisto paitsi äärivasemmisto eli kommunistit.
Aatehistoriallisesti peronismin juuret ajoittuvat 1930-luvulle, jolloin yritettiin kehittää vaihtoehtoisia aatejärjestelmää epäonnistuneiksi katsotuille liberaalidemokratialle ja kapitalismille. Samoin yritettiin kehittää ei-sosialistinen ideologia, joka kuitenkin ajaisi yhteiskunnan vähäosaisten etuja. Tuon ajan aatteille oli myös yhteistä oman kansan elinvoimaisuuden parantamiseen tähtäävä nationalismi sekä ajatus voimakkaasta ja vahvasta hallinnosta, joka takaisi rauhan, järjestyksen ja kansakunnan yhtenäisyyden. Tämä suuntausselvennä tunnetaan erityisesti talousajatustensa osalta kolmantena tienä (Third Way), joka ei ole kapitalistinen, muttei myöskään sosialistinen.
Peronismiin yhdistetään yleensä seuraavat aatteet ja ajatukset:
Populismi. Perón halusi vedota poliittisella sanomallaan juuri vähäosaisiin ja tavalliseen kansaan. Peronismin populistiseen retoriikkaan kuului varsinkin alkuaikoina vaatimus "vanhan eliitin" ja varakkaan yläluokan vallan kumoamisesta. Erityisesti Evita Perón kunnostautui miestään tukevan populistisen retoriikan käytössä, mutta myös itse Juan Perónin puheet olivat pääasiassa kansallismielisiä ja populistisia.
Vahva autoritaarinen keskushallinto, joka pitää opposition tiukassa otteessaan ja kurissa.
Kolmannen tien suhtautuminen talouteen korporativistisin keinoin. Peronismin korporativismiin liittyy myös Perónin perustama peronistinen ei-sosialistinen ammattiyhdistysliike, joka tuki valtiota ja oli valtion kontrollissa. Perón loi korporaatioita, jotka sidottiin eri tavoilla valtioon.
Nationalismin ja sosiaalidemokratian yhdistäminen. Peronismin tarkoituksena on rakentaa hyvinvoiva kansakunta, joka on vapaa ulkomaisesta omistuksesta ja vaikutteista. Tästä syystä Perón toteuttikin Argentiinassa ulkomaisten pankkien ja yritysten kansallistamisia.
Peronismi ideologiana > Suhteet fasismiin

Peronismin vastustajat ovat korostaneet sitä, että aatteella on paljon yhteistä fasismin kanssa, koska se kannattaa korporativismia, vahvaa hallintoa ja kansallismielisyyttä. Kuitenkaan peronismi ei ole fasistinen aate, vaikka se omaksuikin piirteitä 1930–1940-lukujen vaihtoehtohallinnoista, kuten Italiasta, Saksasta, Espanjasta ja Unkarista. Varsinkin Italian pääministeri, Il Duce Benito Mussolini teki vaikutuksen Peróniin vuonna 1938, ja hän solmi tämän kanssa läheiset suhteet. Erityisesti Perón arvosti Mussolinin sisäpolitiikkaa. Italiasta Perón omaksui ajatuksensa korporativismista. Myöhemmin myös Espanjalla oli oma merkittävä vaikutuksensa peronismin kehittymiseen, koska Perón vietti 18 vuotta maanpaossa generalissimo Francisco Francon johtamassa falangistisessa ja francolaisessa Espanjassa sen jälkeen, kun hänet oli syrjäytetty sotilasvallankaappauksessa nimeltä "Vapauttava vallankumous" (Revolucíon Libertadora) vuonna 1955. Francoon Perón kuitenkin suhtautui kaksijakoisesti.
Sen sijaan Saksaan Perónilla ei ollut kovinkaan läheiset välit. Kansallissosialismi jäi ideologiana etäiseksi Perónille ja hänen aatteelleen. Vuonna 1938 tosin kiellettiin argentiinalaisia diplomaatteja myöntämästä viisumeita Euroopasta paenneille juutalaisille, mutta tämä tapahtui Perónin edeltäjän presidentti Roberto María Ortizin (1938–1942) aikana ja tämä kielto jatkui Argentiinan työvoimapolitiikassa koko toisen maailmansodan ajan. Ehkä merkittävin peronistisen Argentiinan Saksaa ja kansallissosialismia kohtaan tunnetun sympatian osoitukseksi tulkittu teko oli sodan jälkeen maanpakoon lähteneiden saksalaisten upseerien ja kansallissosialistien vastaanottaminen. Maanpakolaiset, joiden joukossa oli myös sotarikollisiksi luokiteltuja, saivat hyvän turvapaikan Argentiinaan jo ennen sotaa syntyneestä vireästä saksalaisyhteisöstä. Tunnetuin Argentiinassa pakolaisena ollut lienee Obersturmbannführer Adolf Eichmann, jonka Mossad kaappasi pääkaupunki Buenos Airesista vuonna 1960.
Mark St. John

| Mark St>  John |
| --- | --- |
 Mark St. John vuonna 1984.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mark Leslie Norton
Syntynyt: 7. helmikuuta 1956
Kuollut: 5. huhtikuuta 2007 (51 vuotta)
Ammatti:  Muusikko, lauluntekijä, tuottaja, kitaransoiton opettaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mark St. John
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1983–2003
Tyylilajit:  Hard rock, heavy metal, glam metal, taidemusiikki, blues, progressiivinen rock
Soittimet:  kitara 
Yhtyeet:  Kiss, White Tiger, Front Page, Dali, The Keep, Mark St. John Project
Levy-yhtiöt:  Mercury Records, E.M.C. Records, Loch Ness Monster Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mark Leslie Norton, tunnettu paremmin taiteilijanimeltään Mark St. John, (7. helmikuuta 1956, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – 5. huhtikuuta 2007 Anaheim, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä, joka muistetaan parhaiten urastaan rock-yhtye Kissin lyhytaikaisena kitaristina. Hän liittyi yhtyeseen vuoden 1984 huhtikuussa korvaten yhtyeestä erotetun Vinnie Vincentin ja soitti vuoden 1984 Kiss-albumilla Animalize. Hän sairastui pian yhtyeeseen liityttyään niveltulehdukseen ja Reiterin tautiin, ja joutui jättämään yhtyeen vuoden 1984 joulukuussa.
Vuonna 1985 St. John perusti laulaja David Donaton kanssa White Tiger -yhtyeen, joka julkaisi vuonna 1986 ainoan albuminsa White Tiger. Hän työskenteli omien yhtyeprojektiensa ohella myös sessiomuusikkona ja kitaransoiton opettajana. Vuonna 1999 hänen perustamansa Mark St. John Project julkaisi omaa nimeään kantaneen EP-levyn, ja vuonna 2003 hän julkaisi instrumentaalikappaleista koostuneen sooloalbuminsa Magic Bullet Theory.
St. John menehtyi 51-vuotiaana vuonna 2007 aivoverenvuotoon. Hän oli kamppaillut päihderiippuvuutensa kanssa jo joitain vuosia ennen kuolemaansa. St. John haudattiin Los Angelesin piirikunnan Rose Hills Memorial Parkin hautausmaalle Whittierin kaupunkiin. Vuoden 2006 syyskuussa St. John istui kahden viikon vankeustuomion ajan vankilassa jäätyään kiinni huumausainetarvikkeiden hallussapidosta ja yritettyään hävittää todistusaineistoa. Vankilatuomionsa aikana muut vangit pahoinpitelivät hänet erittäin vakavasti ja väkivaltaisesti, minkä on arveltu vaikuttaneen hänen ennenaikaiseen kuolemaansa.
Elämäkerta > White Tiger (1985–1988)

Vuoden 1985 tammikuussa St. John alkoi hiljalleen tehdä paluuta musiikin pariin. Hän alkoi soittaa ja työstää demoja yhdessä laulaja David Donaton ja rumpali Barry Brandtin kanssa. St. John ja Donato perustivat pian yhdessä White Tiger -yhtyeen, jonka kokoonpanon täydensivät lopulta rumpali Brian James Fox ja basisti Michael Norton, St. Johnin nuorempi veli. Kokoonpano julkaisi vuonna 1986 omaa nimeään kantaneen albumin White Tiger, jonka St. John myös tuotti. Albumin kappalemateriaalin hän oli kirjoittanut kahdestaan Donaton kanssa. Albumin julkaisi indie-levymerkki E.M.C. Records, ja se myi vähän mainostetuksi inide-albumiksi hyvin, noin 50 000 kappaletta. Albumista julkaistiin vuonna 2000 CD-painos. White Tigerin tarkoitus oli vuonna 1988 levyttää toinen studioalbumi St. Johnin ja Donaton työstämien kappaleiden pohjalta, mutta yhtye hajosi ennen albumin valmistumista.
Elämäkerta > Musiikillisen uran jälkipuoli

Vuonna 1989 St. John esiintyi kitaristina David Hasselhoffin kappaleen ”Is Everybody Happy” musiikkivideolla. Hänen on myös epäilty soittaneen sessiomuusikkona Hasselhoffin vuoden 1989 albumilla Looking for Freedom, mutta hänen mahdollista panostaan albumille ei ole vahvistettu. St. John vieraili myös kristillistä rockia soittaneen kitaristi Ken Tamplinin albumilla An Axe to Grind vuonna 1990. Hän myös perusti lyhytikäiseksi jääneen kokoonpanon The Keep, jossa soitti myös Kissin alkuperäinen rumpali Peter Criss. St. Johnin ja Crissin lisäksi yhtyeessä vaikuttivat St. Johnin veli Michael Norton basistina ja laulaja Michael McDonald. The Keep julkaisi St. Johnin ja Crissin säveltämistä kappaleista koostuneen demon ja teki myös yhden keikan vuoden 1990 toukokuussa. Yhtye lähetteli demoaan eri levy-yhtiöihin, mutta ei onnistunut saamaan levytyssopimusta.
Vuonna 1999 St. John julkaisi perustamansa Mark St. John Project -kokoonpanon kanssa viisi kappaletta sisältäneen EP-levyn Mark St. John Project. Kolme albumin viidestä kappaleesta oli peräisin The Keep -yhtyeen ajalta. EP:n julkaisi levy-yhtiö Loch Ness Monster Records, ja sitä painettiin 5 000 kappaletta. Vuonna 2003 osa EP:n kappaleista päätyi uudelleen levytettyinä versioina St. Johnin instrumentaalikappaleista koostuneelle sooloalbumille Magic Bullet Theory, jonka julkaisi EP:n tavoin Loch Ness Monster Records.
Musiikillisen uransa viimeisinä vuosina St. John vieraili Kiss Expo -fanitapahtumissa usein yhdessä Bruce Kulickin kanssa jakamassa nimikirjoituksia ja tapaamassa Kiss-faneja.
Elämäkerta > Vuoden 2006 vankilatuomio ja kuolema

St. John sai vuonna 2006 vankilatuomion jäätyään kiinni huumausainetarvikkeiden hallussapidosta ja yritettyään hävittää todistusaineistoa sekä vastustettuaan pidätystä. Vuoden 2006 syyskuussa hän aloitti kahden viikon vankilatuomionsa suorittamisen Theo Lacyn vankilassa Orangen piirikunnassa. Suuri joukko Theo Lacyn vankeja oli ennen St. Johnin saapumista vankilaan pahoinpidellyt joukolla John Chamberlain -nimisen vangin. St. John kertoi viranomaisille pelkäävänsä henkensä puolesta varastettuaan aiemmin ruokatarvikkeita toiselta vangilta, ja pyysi siirtoa vankilan toiseen osaan. Hän oli myös kertonut silloiselle tyttöystävälleen ilmiantaneensa joitain vuosia aiemmin erään huumekauppiaan, mikä oli lisännyt hänen turvattomuuden tunnettaan vankilatuomion aikana. Viranomaisten toimesta hän sai siirron ja suoritti lopun tuomiostaan kunnes vapautui vankilasta 24. syyskuuta. Jared Petrovich, joka oli yksi John Chamberlainin pahoinpitelystä ja murhasta syytetyistä vangeista ja korkeassa hierarkkisessa asemassa vankilan sisällä, myönsi myöhemmin olleensa osallisena St. Johniin kohdistuneen pahoinpitelyn järjestämisessä, ja että valtuutettu vanginvartija Kevin Taylor oli etukäteen tietoinen pian tapahtuvasta pahoinpitelystä. Petrovichin mukaan St. John pahoinpideltiin hyvin väkivaltaisella tavalla varastamisen vuoksi, ja Kevin Taylor oli pahoinpitelyn jälkeen palkinnut pahoinpitelyyn osallistuneita vankeja ruokatarvikkein. St. John oli kertonut tyttöystävälleen, että hänen pahoinpitelyynsä oli osallistunut jopa kaksikymmentä eri vankia, jotka olivat toistuvasti lyöneet ja puukottaneet häntä.
St. Johnin tyttöystävä kuvaili, että pahoinpitelyn seurauksena St. John oli muuttunut ulkonäöltään lähes tunnistamattomaksi. Hän kärsi vankilatuomionsa jälkeen usein rajusta päänsärystä ja muista fyysisistä kivuista, joiden hän oli kertonut olevan seurausta vankilassa tapahtuneesta pahoinpitelystä. Koska St. Johnilla ei ollut sairausvakuutusta, hän ei kyennyt hakeutumaan lääkäriin vaivojensa vuoksi.
Lähipiirin mukaan vankilasta vapautumisensa jälkeen St. John ei koskaan puhunut tuomionsa aikana kokemistaan tapahtumista, ja hän kamppaili yhä enemmän päihdeongelmansa kanssa. Hän tiettävästi työskenteli pienipalkkaisissa töissä esimerkiksi nurmenleikkaajana ja remonttimiehenä sekä myi vanhoja esiintymisasujaan ja instrumenttejaan saadakseen rahaa huumeisiin. Julkisuudessa hän ei esiintynyt enää viimeisinä vuosinaan lainkaan.
St. John menehtyi 51-vuotiaana 5. huhtikuuta 2007 aivoverenvuotoon. Viralliseksi kuolinsyyksi tulkittiin huumeiden yliannostuksesta aiheutunut aivoverenvuoto. Viimeinen St. Johnin elossa nähnyt henkilö oli hänen tyttöystävänsä, joka oli hänen seurassaan tämän kuolemaa edeltäneenä iltana ja on kieltänyt väitteen huumeidenkäytöstä. St. Johnin lähipiirin ja omaisten mukaan hänen ennenaikainen kuolemansa oli seurausta vuoden 2006 syyskuun vankilatuomion aikana tapahtuneesta pahoinpitelystä.
Diskografia > Kiss

Animalize (1984)
Diskografia > White Tiger

White Tiger (1986)
Diskografia > Soolotuotanto

Mark St. John Project (1999)
Magic Bullet Theory (2003)
Diskografia > Muiden artistien levytyksillä

Allan Holdsworth – Road Games (1983)
David Hasselhoff – Looking for Freedom (1989)
Ken Tamplin – An Axe to Grind (1990)
Joey C. Jones – Best Of Volume One (2017)
Ted Honderich

Ted Honderich (1933 – 12. lokakuuta 2024) oli brittiläinen filosofi, joka keskittyi logiikkaan, mielenfilosofiaan ja metafysiikkaan. Hän oli University College Londonin Grote-oppituolin mielenfilosofian ja logiikan professori ja Bathin yliopiston vieraileva professori.
Honderich käsitteli ennen kaikkea determinismiä, tietoisuutta, nykyajan etiikkaa, valtion rankaisuvallan oikeutusta sekä poliittisen konservatiivisuuden perinnettä.
Teoksia

Punishment, the Supposed Justifications (1969)
Three Essays on Political Violence, Blackwells, Political Violence (1976)
A Theory of Determinism: The Mind, Neuroscience and Life-Hopes (1998)
Philosopher: A kind of life (2001)
How free are you? The Determinism Problem (2. painos, 2002)
After the terror (2003)
On Political Means and Social Ends (2003)
Terrorism for Humanity:  Inquiries in Political Philosophy (2004)
On Consciousness (2004)
Conservatism:  Burke, Nozick, Bush, Blair? (2005)
On Determinism and Freedom (2005)
Punishment, the Supposed Justifications Revisited (2005)
Humanity, Terrorism, Terrorist War:  Palestine, 9/11, Iraq, 7/7 (2006)
Radical Externalism:  Honderich's Theory of Consciousness Discussed (2006)
Teoksia > Toimittajana

Essays on Freedom of Action (1973)
Social Ends and Political Means (1976)
Philosophy As It Is (toim. yhdessä Myles Burnyeatin kanssa)
Philosophy Through Its Past (1984)
Morality and Objectivity:  A Tribute to J. L. Mackie (1985)
A. J. Ayer: Writings on Philosophy, 6 osaa (2005)
The Oxford Companion to Philosophy (1995, uusi laitos 2005)
The Philosophers: Introducing Great Western Thinkers, osia teoksesta The Oxford Companion to Philosophy (1999)
Aiheesta muualla

Ted Honderich, University College London (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ted Honderich
Käännös suomeksi
Taktiili viittomakieli

Taktiili viittomakieli on viittomakielen variaatio, jota viitotaan kuurosokeiden kanssa kädestä käteen. Taktiilisti viitottaessa kuurosokean kädet ovat viittojan käsien päällä, ja hän voi seurata viittomista omien tuntoaistimustensa ja liikeaistimustensa perusteella. Viittomakielen lisäksi myös viitottua puhetta ja sormiaakkosia voidaan viittoa taktiilisti.
Tavallisessa viittomakielessä osoitetaan ilmeillä ja vartalon liikkeillä esimerkiksi kysymystä ja kieltoa tai vaikkapa tunteita, mutta koska taktiilissa viittomakielessä viestejä ei voi välittää näköaistin kautta, ne ilmaistaan erikseen viittomilla.
Aiheesta muualla

Suomen kuurosokeat – kädestä käteen viittomisen tunnistaminen (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen kuurosokeat - päivä taktiilina[vanhentunut linkki]
taktiilit sormiaakkoset (Arkistoitu – Internet Archive)
taktiilit sormiaakkoset (kuvat) (Arkistoitu – Internet Archive)
Viittomakielet
| --- | --- |
Viittomakieliä:   amerikkalainen viittomakieli, ASL, ameslan  australialainen viittomakieli, auslan  brittiläinen viittomakieli, BSL  gestuno  jukatekin viittomakieli  nicaragualainen viittomakieli  portugalilainen viittomakieli  ruotsalainen viittomakieli  suomalainen viittomakieli  suomenruotsalainen viittomakieli  tasankointiaanien viittomakieli  salomonsaarten viittomakieli  uusiseelantilainen viittomakieli 
Sormiaakkoset:   Lormin aakkoset  Kaksikätiset aakkoset 
Kirjoitusjärjestelmiä:   Sutton SignWriting  HamNoSys 
Muuta:   Taktiili viittomakieli
Mees Hilgers

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mees Victor Joseph Hilgers
Syntymäaika: 5. kesäkuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Amersfoort, Alankomaat
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 185 senttimetriä
Seura
Seura: FC Twente
Pelinumero: 2
Junioriseurat
–2011: Sparta Nijkerk
2011–2020: FC Twente
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2020– | FC Twente | 85 | (3) |
Maajoukkue
| 2022 | Alankomaat U21 | 1 | (0) |
| 2024– | Indonesia | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. marraskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 1. marraskuuta 2024.
Mees Victor Joseph Hilgers (s. 13. toukokuuta 2001 Amersfoort) on indonesialais-alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Alankomaiden Eredivisiessä pelaavaa FC Twenteä ja Indonesian jalkapallomaajoukkuetta. Hilgers on FC Twenten kasvatti ja pelannut seurassa koko uransa.
Hilgers pelasi nuorempana myös Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa, mutta syyskuussa 2024 hän hankki Indonesian kansalaisuuden ja debytoi Indonesian maajoukkueessa lokakuussa 2024.
Seurajoukkueura

Hilgers aloitti uransa Sparta Nijkerkissä. Hän siirtyi vuonna 2011 FC Twenten junioriakatemiaan.
Hilgers oli 19-vuotias, kun hän pelasi kaudella 2020–2021 ensimmäisen ammattilaisottelunsa. Twente voitti 5. joulukuuta 2020 käydyn ottelun Ajaxia vastaan 2–1. Hän pelasi kauden aikana myös kahdessa muussa liigaottelussa.
Hilgers teki ensimmäisen maalinsa Twenten paidassa Eredivisien ottelussa Heracles Almeloa vastaan marraskuussa 2021. Hilgers teki kaudella 2021–2022 läpimurtonsa Eredivisiessä pelaten 24 ottelussa. Hän pelasi myös kolmessa Alankomaiden cupin ottelussa.
Hilgers teki toisen Eredivisie -maalinsa FC Volendamia vastaan helmikuussa 2023 Twenten voittaessa ottelun 3–0. Hän pelasi kaudella 2022–2023 yhteensä 30 ottelua Eredivisiessä. Twente sijoittui liigassa sijalle 5. Heinäkuussa 2023 Hilgers pidensi sopimustaan kesään 2026 asti.
Hilgers pelasi kaudella 2023–2024 yhteensä 33 ottelua, joista 28 kuului Eredivisieen ja viisi Konferenssiliigan karsintoihin.
Marraskuun 2024 alkuun mennessä Hilgers on pelannut Eredivisien kaudella 2024–2025 yhdeksän ottelua, joissa hän on onnistunut kerran maalinteossa. Eurooppa-liigassa hän on pelannut kolme alkusarjaottelua.
Maajoukkueura

Hilgers pelasi Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ystävyysottelun Belgiaa vastaan syyskuussa 2022. Hän debytoi kuitenkin Indonesian maajoukkueelle lokakuussa 2024 MM-karsintaotteluissa Bahrainia ja Kiinaa vastaan.
Yksityiselämä

Hilgersin äiti on indonesialainen, ja Hilgers sai Indonesian kansalaisuuden äitinsä kautta syyskuussa 2024.
Nurmijärvi (Rautjärvi)

| Nurmijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Rautjärvi
Koordinaatit:  61°22′13″N, 29°10′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Valuma-alue:  Kostamon valuma−alue (04.195)
Lasku-uomia:  Säynäänjoki Latvajärvestä, Mustajoki, oja Ridanlammesta, oja Hauklammesta
Laskujoki:  Nikonjoki 
Järvinumero:  04.195.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  95 m  
Pituus:  5,6 km  
Leveys:  4,8 km  
Rantaviiva:  45,1845 km  
Pinta-ala:  9,89262 km²  
Tilavuus:  0,0751485 km³  
Keskisyvyys:  7,6 m  
Suurin syvyys:  28,3 m  
Saaria:  41 
:  Suurisaari, Pennasaaret, Kummiinsaari, Haapasaari, Kuolio, Korvosaari, Mustasaari
 fiNurmijärvi 
Nurmijärvi on Etelä-Karjalassa Rautjärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 990 hehtaaria eli 9,9 km². Se on 5,6 kilometriä pitkä ja 4,8 kilometriä leveä. Järvellä ei ole suurta järvenselkää, sillä Suurisaari sijaitsee keskellä järveä. Sen kaakkoispuolelle jää Kummiinselkä, lounaispuolelle Nikonselkä ja pohjoinen osa järveä muodostaa saarta kiertävän saarettoman järvenosan. Pohjoisosaan kuuluu 1,6 kilometriä itään työntyvä Lahdenkylänlahti ja Haapasaaren takana siihen kuuluvat Heinlahti ja Rautlahti. Nikonselän jakaa kahdeksi osaksi yli puoli kilometriä pitkä Huiperonniemi.
Järvessä on laskettu olevan 41 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 212 ha, mikä on noin 18 % järven kokonaispinta-alasta. Vain Suurisaari on yli neliökilometrin suuruinen saari ja Pennasaari, Kummiinsaari, Haapasaari, Kuolio ja Mustasaari ovat yli hehtaarin suuruisia saaria. Muista saarista 25 saarta ovat yli aarin ja loput 10 ovat alle aarin kokoisia. Suurisaari on 1,9 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 75 miljoonaa m³ eli 0,075 km³. Järven keskisyvyys on 7,6 metriä ja suurin syvyys on 28,3 metriä. Syvin kohta sijaitsee Suurisaaren pohjoispäässä Antinohdan edustalla. Nikonselän eteläosassa on 24 metriä syvää, Suurisaaren itäpuolella on lähes 20 metriä syvää ja pohjoisessa Rautlahdella on vielä 24 metriä syvää. Yli kymmenen metrin syvänteitä on useita eri puolella järveä.
Järven rantaviivan pituus on 45 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 16 kilometriä. Sen rannat ovat pääasiassa metsämaata, jota yksittäiset pellot ja Kekäleniemen peltoaukea rikkovat. Järven asutus on haja-asutusta, jonka lomassa on runsaasti vapaa-ajan asuntoja. Niille johtaa tiet valtatieltä 6 ja yhdystieltä 14898 haarautuvilta tieltä. Lahdenkylänlahdelta on matkaa Venäjän rajalle 6,5 kilometriä.
Historiaa

Suurisaaren länsirannalla sijaitsee Riuttavuoren kalliomaalaus.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Suur-Saimaan alueen (04.1) Vuoksen alueella (04.19), jonka Kostamon valuma-alue (04.195) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 95 metriä mpy.
Valuma-alue on vesistöalueensa latvavesiä ja se saa siksi pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan. Nurmijärven lähialueella on alle 20 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Heinlahteen laskeva Ridanlampi (23 ha), jonka kautta laskevat myös Kurkilampi (5 ha) ja Täilampi (2 ha). Luoteessa Rautlahden viereen laskee Säynäänjoki, joka on Latvajärven (84 ha) laskujoki. Latvajärvi kokoaa useiden järvien vedet Säynäänjokeen. Ridanlammen ltärantaan laskee Mustajoki, joka on Mustalammen (4 ha) lasku-uoma. Mustalampeen laskevat Kuoppalampi ja Kurkilampi (5 ha) yhteistä uomaa myöten ja Murronjokea myöten muun muassa Pekanmäen Hatikainen (25 ha), Keski-Hatikainen (17 ha) ja Kalpialan Hatikainen (41 ha). Latvajärven eteläpäähän laskee Hoikan (5 ha) laskuoja, jonka kautta tulevat myös Kankaisen (47 ha) ja Soilammen (4 ha) vedet. Kummiinselän etelärantaan laskee yksinäinen Hauklampi (2 ha).
Järven laskujoki on alle 100 metriä pitkä Nikonjoki, joka putoaa vain 0,1 metriä laskiessaan viereiseen Sammaluksen ja Herajärven yhteiseen järvialtaaseen. Näiden vedet poistuvat monen mutkan kautta Suomesta Helisevänjoessa.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2  ISSN 0781-4240  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).