stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Runeberg

Robert Runeberg
Jakob Robert Runeberg (7. maaliskuuta 1846 Porvoo – 13. lokakuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen laivanrakennusinsinööri ja omana aikanaan Pohjoismaiden johtava jäänmurtajien suunnittelija.
Runebergin vanhemmat olivat runoilija Johan Ludvig Runeberg ja Fredrika Charlotta Runeberg o. s. Tengström. Hän opiskeli koneenrakennusta Helsingin teknillisessä reaalikoulussa vuosina 1862–1867 ja erikoistui sitten höyrylaivojen ja jäänmurtajien suunnitteluun. Hän opiskeli laivanrakennusta ja koneensuunnittelua myös ulkomailla Cherbourgissa, Newcastlessa ja Marseillessa. Vuonna 1877 Runeberg suunnitteli Suomen ensimmäisen jäävahvistetun höyrylaivan S/S Expressin joka alkoi liikennöidä talvisin Hanko–Tukholma-reitillä. Runeberg muutti 1879 Pietariin ja perusti sinne 1881 oman insinööritoimiston Bureau Vega, tekninen konsultaatio- ja agentuuriliike. Hänestä tuli 1800-luvun lopulla Pohjoismaiden johtava jäänmurtajien suunnittelija. Runeberg suunnitteli laivoja ja höyrykoneita ja vuonna 1879 hän suunnitteli Viipurissa asuessaan lentoveneen jonka voimanlähteenä oli 15 hevosvoiman höyrykone. Runeberg ei kuitenkaan onnistunut lentämään tällä laitteella useista yrityksistään huolimatta.
Runeberg oli vuonna 1876 Helsingissä järjestetyn Suomen ensimmäisen yleisen taide- ja teollisuusnäyttelyn näyttelykomissaarina sekä toimi suomalaisena komissaarina Pariisin maailmannäyttelyissä vuosina 1878 ja 1900.
Runeberg välitti myös suomalaisia teollisuustuotteita kuten veneitä, laivoja, maatalouskoneita, polttomoottoreita ja lokomobiileja Venäjän markkinoille. Hän välitti myös katukiviä Suomesta Venäjälle. Venäjän vallankumouksen jälkeen Runeberg joutui lähtemään vuonna 1918 Pietarista omaisuutensa menettäneenä.
Robert Runeberg oli naimisissa kolme kertaa. Ensimmäinen avioliitto oli Naima (Naema) Forsmanin (1859–1905) kanssa ja myöhemmin Runeberg oli naimisissa ensin Tatjana K. Grosoffin (1886–1911) kanssa ja sitten Wilhelmina Elisabeth Ploomin (s. 1892) kanssa.
Teoksia

Berättelse med anledning af Finlands deltagande i Pariser verldsutställningen 1878. Helsingfors 1879
Kertomus Suomen osan-ottamisesta yleiseen Wenäjän taide- ja teollisuusnäyttelöön Moskovassa v. 1882. Helsinki 1883
Aiheesta muualla

Erkki Härö : Höyrykoneiden avulla lentoon? Varhaisilmailun virstanpylväitä höyrytekniikan näkökulmasta, Suomen Höyrykoneyhdistys ry. raportti 1/2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
Sarah Churchill
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sarah Churchillin lyhyt elämäkerta (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sarah Churchill, Duchess of Marlborough
Käännös suomeksi
Rentohanhikki

| Rentohanhikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Sormihanhikit Potentilla
Laji::  supina
Kaksiosainen nimi
 Potentilla supina  L. 
Katso myös
   Rentohanhikki Wikispeciesissä   Rentohanhikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rentohanhikki (Potentilla supina) on ruusukasvien heimoon ja sormihanhikkien sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Euraasian lauhkeilla ja lämpimillä alueilla.
Ulkonäkö ja koko > Kasvutapa ja lehdet

Rentohanhikki on yksi- tai kaksivuotinen ruohokasvi, jonka maanpinnan yläpuolella olevat osat ovat kaljuja tai pehmeäkarvaisia. Kasvilla on tavallisesti useampia rentoja tai kohenevia, 20–50 senttimetriä pitkiä ja haarautuneita varsia.
Rentohanhikin vuorottaiset lehdet ovat jakautuneet 2–5 lehdykkäpariin. Sivulehdykät ovat pitkähköjä tai munanmuotoisia, karkeasti sahalaitaisista sulkamaisiin; päätylehdykkä on usein syvälohkoinen.
Ulkonäkö ja koko > Kukat ja hedelmät

Rentohanhikki kukkii toukokuusta syyskuuhun; varret ovat monikukkaisia. Kukintojen suojuslehdet ovat samankaltaisia kuin kasvulehdet ja sijaitsevat nuorten kukkien yläpuolella. Rentohanhikin kaksineuvoiset kukat sijaitsevat 5-20 millimetrin pituisten kukkavarsien päissä; kukkavarsi taipuu alaspäin kukan avautumisen jälkeen.
Rentohanhikin säteittäisten, viisiteräisten kukkien halkaisija on 6-10 millimetriä. Viisi verholehteä ovat 3-4 millimetrin pituisia ja kolmion muotoisia. Viisi vapaata, keltaista terälehteä ovat tavallisesti verholehtiä lyhyempiä. Kukasta kypsyvä hedelmä on pienistä pähkylöistä koostuva kertohedelmä.
Ulkonäkö ja koko > Kromosomiluku

Kasvin kromosomiluku on 2n = 28.
Levinneisyys

Rentohanhikki on levinnyt kaikkialle Euraasian lämpimille ja lauhkeille alueille. Lajin levinneisyysalue ulottuu läntisestä Ranskasta Keski-Euroopan, eteläisen Itä-Euroopan ja Siperian eteläosien kautta itään Kiinaan ja Koreaan. Pohjoisessa yksittäisiä esiintymiä on Keski-Skandinaviassa ja Suomessa, eteläisimmillään lajia esiintyy Pohjois-Afrikassa, Anatoliassa, Irakissa, Iranissa, Armeniassa ja Keski-Aasian vuoristoissa.
Rentohanhikkia esiintyy Keski-Euroopan kasvillisuusalueella vain satunnaisesti ja usein epätavallisissa paikoissa. Ei ole varmaa, onko rentohanhikkia alun perin esiintynyt Keski-Euroopassa; laji vaikuttaa enemmän levinneisyysalueensa ulkopuolella kasvavalta satunnaiskasvilta, sillä sen kasvupaikat ovat usein nopeiden luonnollisten muutosten kohteena, jolloin lajin esiintyminen on uhattuna.
Saksassa lajia kasvaa ainoastaan valtion itäosissa, joskus myös Reinin ja Mainin alueilla. Satunnaisesti lajia tavataan myös Ala-Elbellä, Ylä-Weserillä, Neckerin keski- ja alaosissa sekä Tonavan varrella Regensburgin kohdalla. Sveitsissä lajia esiintyy harvinaisena ja satunnaisena. Itävallassa lajia tavataan satunnaisesti kaikissa osavaltioissa, mutta alkuperäisenä ainoastaan Pannonian luonnontieteellisessä maakunnassa. Keski-Euroopan kasvillisuusalueella lajia esiintyy vain satunnaisesti, mutta se on yleistymässä.
Elinympäristö

Rentohanhikki kasvaa monenlaisissa kasvupaikoissa, kuten mutaisilla ja hiekkaisilla rannoilla, tienvarsilla, katusorassa, satamien ja junaratojen joutomailla, täyttömailla ja jätevesilietteessä. Valosta ja lämmöstä pitävä laji suosii ravinnepitoista, tuoretta tai kosteaa maaperää. Keski-Euroopassa se on Bidentetalia-kasvillisuusryhmän tyyppilaji. Laji esiintyy usein yhdessä rantapuntarpään (Alopecurus aequalis) kanssa.
Kuvia

Kukinto
Säteittäisen, viisiteräisen kukan ylä- ja alapuoli.
Kertohedelmä
Halkaistu kertohedelmä
Yksittäisiä pähkylöitä
Aiheesta muualla

ITIS: Potentilla supina (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Potentilla supina (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Potentilla supina (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Niedriges Fingerkraut
Piirros kasvista
Käännös suomeksi
Rocket League

| Rocket League |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Psyonix
Julkaisija:  Psyonix
Jakelija:  505 Games
Ohjaaja:  Thomas Silloway
Tuottaja:  Sarah Hebbler
Suunnittelija:  Corey Davis
Säveltäjä:  Mike Ault, Hollywood Principle ja muita
Pelimoottori:  Unreal Engine 3
Julkaistu:  Windows, PlayStation 4 EU 7. heinäkuuta 2015Xbox One EU 17. helmikuuta 2016OS X, LinuxEU TBANintendo SwitchEU 14. marraskuuta 2017
Lajityyppi:  Urheilu, Ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3  USK 6 
Alusta:  Windows PlayStation 4 Xbox One OS X, Linux Nintendo Switch
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK      : 
Rocket League on Psyonixin kehittämä ja julkaisema scifi-ympäristöön perustuva online-urheilupeli, jossa pelataan rakettiautoilla pallopelejä.
Peli julkaistiin Euroopassa 7. heinäkuuta 2015 Steam- (Windows/Mac/Linux) ja PlayStation 4 -alustoille. Xbox Onelle peli julkaistiin 17. helmikuuta 2016 ja Nintendo Switchille 14. marraskuuta 2017. Epic Games osti Rocket Leaguen vuoden 2019 toukokuussa.
Pelaaminen

Pelissä pelataan autoilla, joissa on rakettimoottorit. Autoilla pystyy hyppimään ja lentämään rakettimoottorien avulla sekä ajamaan seiniä pitkin.
Pelissä on kaksi joukkuetta, kaksi maalia ja yksi pallo, joka on peliareenan keskellä. Palloa on tarkoitus puskea autoilla vastustajajoukkueen maaliin, jolloin oma joukkue saa pisteen. Joukkue, joka saa eniten pisteitä tietyn aikarajan sisällä, voittaa pelin. Peliareenalla on alustoja joiden päältä ajaessa pelaaja saa rakettiinsa lisää polttoainetta. Pelissä voi myös tuhota vastustajajoukkueen pelaajien autoja ajamalla niitä päin kovassa vauhdissa. Tuhoutuneet autot palaavat peliin kolmen sekunnin kuluessa oman joukkueen päädyn jompaankumpaan kulmaan.
Pelimuodot

Rocket Leaguen pääpelimuodossa yritetään saada palloa maaliin kuten jalkapallossa, mutta pelissä voi pelata myös koripallon tai jääkiekon kaltaisia pelimuotoja. Rocket Leaguessa on lisäksi pelimuodot Rumble ja Dropshot.
Rumble pelimuodossa pelaajat saavat erikoisvoimia jotka voivat auttaa pelaajia tekemään maalin tai puolustamaan vastustajan hyökkäystä.
Dropshotissa tavoitteena on tehdä pallolla pelikenttään vastustajan puolelle reikä, josta pallo pudotetaan läpi pisteen saamiseksi. Pelimuodossa ei ole alustoja joilta olisi mahdollista kerätä polttoainetta, 
tämän sijasta pelaajille kertyy polttoainetta sinä aikana kun pelaaja ei käytä rakettimoottoreitaan.
Autot

Pelin autoja on mahdollista muokata haluamansa mukaan ja eri automalleja on monia. Muun muassa autojen maalipintaa, maalipinnan kuvioita, renkaita, rakettimoottorin erikoistehosteita ja lisävarusteita voi vaihtaa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Facebook
Twitter
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Rocket League
Käännös suomeksi
Rustam To‘laganov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  To‘laganov Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 |  To‘laganov Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 |  To‘laganov Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 |  |
Maa:  Uzbekistan
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 | Raskassarja |  |
| AM–kilpailut  | AM–kilpailut  | AM–kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Bangkok 2015 | Raskassarja |  |
Rustam To‘laganov (s. 8. lokakuuta 1991 Taškent) on uzbekistanilainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. To‘laganov saavutti olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016 raskassarjassa eli 91 kg painoluokassa. To‘laganovilla on myös hopeaa Aasian–mestaruuskilpailuista vuodelta 2015.
Sari Lilliestierna

Sari Leila Hannele Lilliestierna (o.s. Pesonen, s. 21. huhtikuuta 1954 Hausjärvi) on suomalainen näyttelijä, joka aloitti uransa Ruotsissa esittämällä naispääosaa John Olssonin elokuvassa Jonny Roova (1985) ja jatkoi näyttelemistä Ruotsin televisiossa, esimerkiksi  Agneta Fagerström-Olssonin tv-sarjassa Seppan (1986).
Ruotsin kautensa jälkeen Lilliestierna palasi Suomeen, jossa hän 1990-luvulla näytteli useissa televisiotuotannoissa. Hänet nähtiin vierailijana muun muassa Carl Mestertonin suositussa sukudraamassa Metsolat (1993–1995), jonka lisäksi hän näytteli sivuosaa Peter Lindholmin elokuvassa Isältä pojalle (1996), josta tehtiin myös päähenkilön nimeä kantava tv-sarja Nortia (1996). Muista 1990-luvun rooleista mainittakoon muun muassa seksuaalisia vähemmistöjä edustavan opettajan rooli Ilse Raution kirjoittamassa televisiosarjassa Onnea vai menestystä (1996). 2000-luvulla Lilliestiernan esiintyminen kameran edessä jatkui muun muassa sellaisissa suosituissa sarjoissa kuin Salatut elämät ja Tahdon asia (2005) sekä  Kauniissa miehessä (2003).
Lilliestierna on tehnyt lukuisia rooleja myös näyttämöllä, kuten esimerkiksi Riihimäen teatterissa, jossa hän näytteli 1990-luvulla naispääosaa Gardner McKayn Leikintekijässä sekä rouva de Volanges´n roolin Christopher Hamptonin Valheissa ja viettelijöissä. Nykyisin Lilliestierna toimii ohjaajana Teatteri Undassa, joka on tamperelainen harrastajateatteri, ja ohjaa myös teatterikerhoja.
Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto

Sofi Oksanen
Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto (ruots. Svenska Akademiens nordiska pris) on Ruotsin akatemian vuodesta 1986 jakama kirjallisuuspalkinto. Palkinnon vastaanottaa vuosittain pohjoismainen henkilö, joka on tehnyt merkittävää työtä jollakin Ruotsin akatemian toiminta- ja kiinnostusalueella.
Vuonna 2020 palkinnon suuruus oli 400 000 Ruotsin kruunua eli noin 40 000 euroa.
Palkinnon saajat

| vuosi | kirjailija | maa |
| --- | --- | --- |
| 1986 | Villy Sørensen |  Tanska |
| 1987 | William Heinesen |  Färsaaret |
| 1988 | Nils Erik Enkvist |  Suomi |
| 1989 | Rolf Jacobsen |  Norja |
| 1990 | Henrik Nordbrandt |  Tanska |
| 1991 | Tomas Tranströmer |  Ruotsi |
| 1992 | Thor Vilhjálmsson |  Islanti |
| 1993 | Paavo Haavikko |  Suomi |
| 1994 | Inger Christensen |  Tanska |
| 1995 | Lars Ahlin |  Ruotsi |
| 1996 | Arne Næss |  Norja |
| 1997 | Bo Carpelan |  Suomi |
| 1998 | Lars Forsell |  Ruotsi |
| 1999 | Klaus Rifbjerg |  Tanska |
| 2000 | Lars Huldén |  Suomi |
| 2001 | Willy Kyrklund |  Ruotsi |
| 2002 | Torben Brostrøm |  Tanska |
| 2003 | Lars Norén |  Ruotsi |
| 2004 | Guðbergur Bergsson |  Islanti |
| 2005 | Göran Sonnevi |  Ruotsi |
| 2006 | Pia Tafdrup |  Tanska |
| 2007 | Jon Fosse |  Norja |
| 2008 | Sven-Eric Liedman |  Ruotsi |
| 2009 | Kjell Askildsen |  Norja |
| 2010 | Per Olov Enquist |  Ruotsi |
| 2011 | Ernst Håkon Jahr |  Norja |
| 2012 | Einar Már Guðmundsson |  Islanti |
| 2013 | Sofi Oksanen |  Suomi |
| 2014 | Lars Gustafsson |  Ruotsi |
| 2015 | Thomas Bredsdorff |  Tanska |
| 2016 | Monika Fagerholm |  Suomi |
| 2017 | Dag Solstad |  Norja |
| 2018 | Agneta Pleijel |  Ruotsi |
| 2019 | Karl Ove Knausgård |  Norja |
| 2020 | Rosa Liksom |  Suomi |
| 2021 | Eldrid Lunden |  Norja |
| 2022 | Naja Marie Aidt |  Tanska |
| 2023 | Sjón |  Islanti |
| 2024 | Ingela Strandberg |  Ruotsi |
Lähde (1986–2024)
Bo Carpelan
Sari Laine

Sari Laine (s. 18. marraskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen karateka ja karatevalmentaja.
Laineen urheilu-uran suurin saavutus on vuonna 1994 saavutettu maailmanmestaruus. Hänellä on myös MM-hopea vuodelta 1998 ja MM-pronssi vuodelta 1986. Euroopan mestaruuskisoissa hän on saavuttanut seitsemän henkilökohtaista mestaruutta ja yhteensä 21 mitalia. Hän voitti mestaruuden vuosina 1987, 1991, 1992 (oma painoluokka sekä avoin sarja), 1994, 1995 (avoin sarja) ja 1996.
Laineelle myönnettiin musta vyö vuonna 1992. Nykyisin hänen vyöluokkansa on 4. dan. Laine valittiin Vuoden naisurheilijaksi vuonna 1995. Hän sai valtion urheilija-apurahaa vuosina 1999–2000. Vuosina 2006–2010 sekä 2011–2012 hän toimi Suomen karateliiton päävalmentajana.
Rikkitukaani

| Rikkitukaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tukaanit Ramphastidae
Suku::  Tukaanit Ramphastos
Laji::  sulfuratus
Kaksiosainen nimi
 Ramphastos sulfuratus  Lesson, 1830 

Katso myös
   Rikkitukaani Wikispeciesissä   Rikkitukaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rikkitukaani (Ramphastos sulfuratus) on Ramphastos-sukuun kuuluva värikäs tukaanilaji. Rikkitukaanit liikkuvat puolisonsa kanssa tai pienissä parvissa.
Koko ja ulkonäkö

Rikkitukaani kasvaa 45–56 cm pitkäksi. Sen suurikokoinen ja värikäs nokka on 12–15 cm pitkä ja se voi käsittää jopa kolmanneksen linnun koko pituudesta. Rikkitukaani on Ramphastos-suvun värikkäin edustaja. Sen höyhenpeitteen pääasiallinen väri on musta, mutta sen rinnan ja poskien höyhenet ovat rikinkeltaiset ja rinnan ja vatsan välissä on punainen viiru. Nokka on hyvin kirjava: siinä on vihreän, oranssin, punaruskean ja turkoosin sävyjä. Nuoret linnut ovat aikuisia värittömämpiä. Niiden nokka kasvaa vielä pesästä lähdön jälkeen.
Levinneisyys

Rikkitukaani elää alueella Meksikon trooppisista osista pohjoiseen Kolumbiaan ja luoteiseen Venezuelaan 1 900 metrin korkeuteen asti.
Elinympäristö

Rikkitukaani elää trooppisissa metsissä, metsänreunoilla, harvapuisilla avomailla ja viljelyksillä.
Ravinto

Rikkitukaanit syövät urpuja, erilaisia marjoja ja hedelmiä. Ne saalistavat myös hämähäkkejä ja hyönteisiä, mutta joskus myös käärmeitä, liskoja, puusammakoita, munia ja linnunpoikasia.
Lisääntyminen

Rikkitukaaninaaras munii 2–4 valkoista munaa, joita se hautoo 15–20 päivää. Aikuiset hoitavat poikasia 8–9 viikkoa.
Rosendalin linna

Rosendalin linna.
Rosendalin linna sijaitsee eteläisessä Djurgårdenissa, Tukholmassa, Ruotsissa. Se rakennettiin vuosina 1823–1827 arkkitehti Fredrik Blomin suunnittelmien mukaan empiretyyliä mukaillen kuningas Kaarle XIV Juhanan kesäresidenssiksi. Se ei ole koskaan toiminut kenenkään kuninkaallisen virallisena asuntona.
Rakennuksen seinät ovat puuta, mutta ne on verhoiltu tiilellä. Rakennuksen korotetussa keskiosassa on lanterniini ja Kolmårdenin marmorilla koristeltu joonilainen portiikki. Sisällä pääselin seiniä ja kattokupolia koristavat seinämaalaukset. Linnan sisustuksesta vastasi sisustusarkkitehti Emanuel Limnell. Limnell käytti vahvoja värejä, ja loi linnaan Punaisen salongin, Sinisen salongin, Keltaisen salongin sekä Vihreän salongin. Linnan sisustukseen ja ulkonäköön ei ole jälkeenpäin juuri koskettu, joten vielä nykypäivänäkin linna on lähes alkuperäisessä, eurooppalaista empireä edustavassa asussaan.
Linnan puutarhassa on muun muassa 1821 valmistunut niin sanottu kuningattaren paviljonki, jääkellari vuodelta 1832 sekä G. T. Chiewitzin piirtämä orangeria vuodelta 1848.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rosendalin linna Wikimedia Commonsissa
Ruotsin kuninkaalliset linnat
Hagan linna
Drottningholmin linna
Gripsholmin linna
Kiinalainen paviljonki
Kustaa III:n paviljonki
Rosendalin linna
Rosersbergin linna
Strömsholmin linna
Tukholman kuninkaanlinna
Tullgarnin linna
Ulriksdalin linna
Rustam Azimov

Rustam Azimov vuonna 2015.
Rustam Sodiqovich Azimov (s. 20. syyskuuta 1958) on uzbekistanilainen poliitikko, joka toimi Uzbekistanin valtiovarainministerinä vuosina 2005–2016. Hän toimi samassa tehtävässä myös vuosina 1998-2000.
Azimov syntyi Taškentissa vuonna 1958 ja on koulutukseltaan insinööri ja taloustieteiden tohtori. Itsenäistymisen jälkeen vuonna 1991 Azimov toimi ulkomaantoimintojen johtajana Uzbekistanin valtionpankissa ja teki yhteistyötä Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin (EBRD) kanssa. Hän tuli politiikkaan vuonna 1994, kun hänet valittiin Uzbekistanin parlamenttiin. Hän oli valtiovarainministeri 1998-2000 ja sen jälkeen tilasto- ja makrotalousministeri. Vuonna 2002 hänestä tuli varapääministeri, ja uudelleen valtiovarainministeri vuonna 2005.
Azimovia pidettiin yhtenä johtavista ehdokkaista Islom Karimovin seuraajaksi Uzbekistanin presidenttinä. Azimov on usein nähty Karimovin vierellä kansainvälisissä kokouksissa. Azimov vapautettiin valtiovarainministerin tehtävästä joulukuussa 2016.
Käännös suomeksi
Savai’i

Savai’i
Savai’in kartta
| --- | --- |
Sijainti:  6 hallitoaluetta Samoa
Korkein kohta:  Silisili, 1 858 m
Pinta-ala:  1 694 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  44 402 (2011)
Suurin kaupunki:  Salelologa
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Savai’i on Upolun ohella toinen Samoan pääsaarista. Pinta-alaltaan Savai’i on Samoan saarista suurin, ja sen asukasluku oli noin 44 400 vuonna 2011. Saari on hyvin vuoristoinen ja sen korkein kohta, Silisili, yltää 1 858 metrin korkeuteen. Saarella tuotetaan paljon esimerkiksi kookospähkinöitä, kopraa, banaaneja ja taroa. Savai’i ei ole yhtä kehittynyt kuin Upolu, Samoan toinen pääsaari, ja saarelaisten elämä on pysynyt suhteellisen perinteisenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Savai’i Wikimedia Commonsissa
Paijula

Paijula voi tarkoittaa seuraavia:
Paijula, kylä Nousiaisissa
Pajula (myös Paijula), kylä Halikossa Salossa
Paijula, kylä Paattisilla Turussa
PRK

Prk voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Korean demokraattisen kansantasavallan tunnus joissakin yhteyksissä
purkki(a), prk
Ruutukurkkumuuranen

| Ruutukurkkumuuranen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Ruskoselkämuuraset Epinecrophylla
Laji::  fulviventris
Kaksiosainen nimi
 Epinecrophylla fulviventris  (Lawrence, 1862) 
Synonyymit
 Myrmotherula fulviventris 

Katso myös
   Ruutukurkkumuuranen Wikispeciesissä   Ruutukurkkumuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruutukurkkumuuranen (Epinecrophylla fulviventris) on puumuurien heimoon kuuluva pieni lintu, jota tavataan Costa Ricassa, Ecuadorissa, Hondurassissa, Kolumbiassa, Nicaraguassa ja Panamassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet
ITIS: Myrmotherula fulviventris (englanniksi)
UniProt Taxonomy: Epinecrophylla fulviventris (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Ruotsin Vuoden museo -palkinto

Ruotsin Vuoden museo -palkinto (ruots. Årets museum) on Ruotsin museoliiton (Riksförbundet Sveriges museer) ja Ruotsin ICOM:n jakama museoalan palkinto.
Vuoden museo -palkinnon voittajat

1994: Juutalainen museo, Tukholma
1995: Skaraborgin lääninmuseo, Skara
1996: Kuninkaallinen varuskamari, Tukholma
1997: Norrtäljen taidehalli
1998: Örebron lääninmuseo
1999: Arkkitehtuurimuseo, Tukholma
2000: Boråsin tekstiilimuseo
2001: Riksutställningar
2002: Malmön museot
2003: Moderna museet, Tukholma
2004: Kulturen, Lund
2005: Värmlannin museo, Karlstad
– Palkintoa ei jaettu vuosina 2006–2008  –
2009: Maailmankulttuurin museo, Göteborg
2010: Pohjoismainen akvarellimuseo, Tjörn
2011: Flygvapenmuseum, Linköping
2012: Smålandin museo, Växjö
2013: Jamtli, Östersund
2014: Göteborgin kaupunginmuseo
2015: Merivoimien museo, Karlskrona
2016: Tekniikan museo, Tukholma
2017: Prinssi Eugenin Waldemarsudde, Tukholma
2018: Göteborgin taidemuseo
2019: Luonnosmuseo, Lund
2020: Sörmlandin museo, Nyköping
Aiheesta muualla

Svenska ICOM: Årets museum (ruotsiksi)
Vuonna 2016 palkinnon otti vastaan Tekniikan museon johtaja Peter Skogh. Kuvassa oikealla Ruotsin kulttuuriministeri Alice Bah Kuhnke.
P. K. Page

Patricia Kathleen Page (23. marraskuuta 1916 – 14. tammikuuta 2010) oli englantilaissyntyinen kirjailija. Hän muutti vuonna 1919 perheineen Kanadaan, jossa hän loi uransa. Page opiskeli Kanadassa, New Yorkissa ja Brasiliassa.
Pagen runoutta julkaistiin ensimmäistä kertaa vuonna 1944. Hänen tuotantonsa tunnetuimman osan muodostavat runokokoelmat, mutta Page julkaisi myös runsain mitoin proosaa, esseitä, lastenkirjallisuutta ja muuta.
Page on kirjoittajana maansa arvostetuimpia; hänet palkittiin mm. Governor General's Awardilla vuoden 1954 kokoelmasta The Metal and the Flower. Hän oli vuonna 2002 ehdolla Griffin Poetry Prizen saajaksi teoksellaan Planet Earth (1994).
Pagesta tehtiin vuonna 1977 Order of Canadan Officer ja vuonna 1998 Companion. Hän kuului vuodesta 2006 Royal Society of Canadaan. Hän kuului myös Order of British Columbiaan.