Mesoamerikka
Historia

Mesoamerikalla on perinteisesti viitattu nimenomaan esikolumbiaaniseen aikakauteen, mutta sana on vähitellen laajentunut käsittämään alueen alkuperäiskansojen historian ja kulttuurin aina 2000-luvulla saakka. Mesoamerikan historia jaetaan seitsemään kauteen.
Mesoamerikan asutushistoria ulottuu mahdollisesti yli 20 000 vuoden päähän. Varmuudella alue oli asutettu noin vuoteen 11 000 eaa. mennessä. Paleointiaanien kaudella ilmasto oli nykyistä viileämpi ja Mesoamerikkaa asuttivat suurriistaa saalistaneet metsästäjä-keräilijät. Arkaaisella kaudella (7000–2500 eaa.) tapahtui vähittäinen siirtymä pysyvään asutukseen ja maanviljelyyn. Syntyi selvästi muun Amerikan aineellisesta kulttuurista poikkeava mesoamerikkalainen elämäntapa ja uskonnollisten rituaalien perinne. Teknologinen kehitys oli kuitenkin hidasta. Ihmiset elivät edelleen heimoina, eikä varsinaisia valtioita ollut.
Muotutumisvaiheessa (esiklassinen kausi, 2500 eaa. – 300 jaa.) omaksuttiin keramiikka ja väestö keskittyi maata viljeleviin kyliin. Väestön kasvaessa yhteiskunta monimutkaistui ja työvoima erikoistui. Olmeekit olivat Mesoamerikan ensimmäinen suuri sivilisaatio, joka tunnetaan varsinkin suurista ihmispäätä esittävistä kivipatsaistaan. Olmeekkien vaikutus Mesoamerikan myöhemmissä kulttuureissa vahvana, vaikka heidän perintönsä saikin erilaisia alueellisia tulkintoja. Sapoteekit kehittivät esiklassisen kauden lopulla Mesoamerikan ensimmäisen kirjoitus- ja kalenterijärjestelmän.
Klassisen kauden (250–900 jaa.) tunnuspiirteitä ovat ensimmäisten suurkaupunkien ja -valtojen synty. Teotihúacanin kaupunki ja Monte Albánin sapoteekit laajenivat imperiumeiksi, jotka hallitsivat suuria maa-alueita satojen vuosien ajan. Mayojen korkeakulttuuri kukoisti kaakkoisessa Mesoamerikassa. Mayojen tähtitiede, matematiikka, arkkitehtuuri ja veistostaide saavuttivat huippunsa. Myös mayojen kalenteri- ja kirjoitusjärjestelmä olivat esikolumbiaanisen Amerikan kehittyneimmät. Kaupunkivaltioiden voimakkaan kilpailun seurauksena maya-alueille ei syntynyt vakaita suurvaltoja. Klassinen kausi päättyi pitkään sotien ja nälänhätien kauteen, jonka seurauksena Teotihuacán ja Monte Albán hylättiin ja mayojen korkeakulttuuri taantui.
Jälkiklassisella kaudella (900–1521) syntyi ennennäkemättömän suuria imperiumeja ja talous kääntyi uuteen kasvuun. Valtakunnat olivat entistä yhtenäisempiä, kaupungistuminen kiihtyi ja säännöllinen kauppa laajeni Mesoamerikan ulkopuolelle. Kirjoitustaito yleistyi eri puolilla Mesoamerikkaa, ja aikakaudelta tunnetaan suuri määrä kirjallisia lähteitä. Vahvimpia valtioita hallitsivat ensin tolteekit ja heidän jälkeensä asteekit. Myös maya-alueella syntyi lyhytikäisiä suurvaltoja, kun jokin heimo tai kaupunkivaltio kykeni hetkellisesti alistamaan naapurinsa.
Siirtomaa-ajan (1521–1821) alussa Espanja valloitti Mesoamerikan, jolloin sen perinteiset yhteiskunnat korvautuivat eurooppalaistaustaisen väestön johtamalla järjestelmällä. Encomienda-politiikan mukaisesti valloitetut alueet jaettiin konkistadorien ja muiden Espanjan kuninkaan suosiossa olleiden eurooppalaisten hallitsemiksi läänityksiksi. Suuri osa Mesoamerikasta espanjalaistui nopeasti, mutta joillakin alueilla esikolumbiaaninen elämäntapa ja aineellinen kulttuuri jatkuivat muuttumattomina vielä vuosikymmenien ajan. Syntyi synkretistinen kulttuuri, jossa mesoamerikkalaiset ja eurooppalaiset vaikutteet sekoittuivat.
Siirtomaajärjestelmä purkautui vuodesta 1821 alkaen, kun Meksiko ja Väli-Amerikan maat itsenäistyivät. Monet alkuperäiskansat reagoivat teollistumiseen ja kaupallistumiseen eristäytymällä muusta yhteiskunnasta. Se mahdollisti heidän kulttuurinsa säilymisen, mutta johti samalla köyhyyteen. 1900-luvulla alkuperäiskansat alkoivat integroitua eurooppalaistaustaisen väestön perustamiin valtiollisiin ja taloudellisiin järjestelmiin. Vuosisadan lopulla syntyi aktivistiliikkeitä, jotka vaativat alkuperäiskansojen yhteiskunnallisen ja taloudellisen aseman parantamista.
Useimmat Mesoamerikan intiaanit ovat nykyään riippuvaisia teollisesti valmistetuista tuotteista ja kansainvälisen rahatalouden tapahtumista. Osa yhteisöistä on pyrkinyt ylläpitämään myös perinteistä käsityötä ja muita taitoja. Chiapasin viidakkoalueella elävät lakantunit käyttävät päivittäin erilaisia teollisuustuotteita, kuten työkaluja, aseita ja tulitikkuja. Yhteisön jäsenet opettelevat kuitenkin myös perinteisiä selviytymistaitoja, kuten piikiven työstämistä, tulentekoa, savenvalantaa ja kutomista. Alkuperäiskansat ovat yleensä omaksuneet teknologisen yhteiskunnan tuotteet, jos niiden on koettu parantavan elintasoa, mutta torjuneet ulkopuolelta pakotetut yhteiskunnalliset uudistukset. Monien alkuperäiskansojen perinteistä elämäntapaa uhkaavat Keski-Amerikan valtioiden sisäiset levottomuudet ja väkivaltaiset selkkaukset.