stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruskean koiran tapaus
Taustaa > Ernest Starling ja William Bayliss

1900-luvun alussa Ernest Starling, Lontoon yliopiston fysiologian professori, ja hänen lankonsa William Bayliss käyttivät vivisektiota koiria kohtaan määrittääkseen, ohjaako keskushermosto haiman eritystä kuten Ivan Pavlov esitti. Starlingin elämäkerran kirjoittajan, John Hendersonin mukaan Starling ja Bayliss olivat "pakkomielteisiä kokeiden tekijöitä", ja Starlingin laboratorio oli kiireisin Lontoossa. Baylissilla oli ollut lupa harjoittaa vivisektiota vuodesta 1890 ja hän oli opettanut fysiologiaa vuodesta 1900.
Miehet tiesivät, että haima tuottaa ruoansulatusnesteitä reaktiona lisääntyneestä happamuudesta pohjukaissuolessa ja tyhjäsuolessa ruokasulan sinne saapumisen johdosta
Vuonna 1905 Starling keksi termin hormoni – kreikan kielen sanasta hormao, joka tarkoittaa "herätän" tai "kiihdytän" – kuvaamaan sekretiiniä ynnä muita kemikaaleja, jotka pystyvät äärimmäisen pienissä pitoisuuksissa stimuloimaan elimiä etäältä. Bayliss ja Starling olivat myös käyttäneet vivisektiota anestesioituihin koiriin löytääkseen peristaltiikan vuonna 1899. He löysivät edelleen monenlaisia muita tärkeitä fysiologisia ilmiöitä ja periaatteita, joista monet perustuivat heidän kokeelliseen työhönsä, johon kuului eläinten vivisektiota
Taustaa > Lizzy Lind af Hageby ja Leisa Schartau

Starlingin ja Baylissin luennoille oli soluttautunut kaksi ruotsalaista feministiä ja vivisektiota vastustavaa aktivistia Lizzy Lind af Hageby ja Leisa Katherine Schartau. Naiset olivat tunteneet toisensa lapsuudesta lähtien ja tulivat arvovaltaisista perheistä.
Vuonna 1900 naiset vierailivat Pasteur-instituutissa Pariisissa, eläinkokeiden keskuksessa, ja järkyttyivät huoneista, jotka olivat täynnä häkkiin laitettuja eläimiä, joille tutkijat antoivat tauteja. He perustivat Ruotsin vivisektion vastaisen yhdistyksen palattuaan kotiinsa ja vuonna 1902 ryhtyivät opiskelijoiksi London School of Medicine for Womeniin, vivisektiota harjoittamattomaan collegeen, jolla oli vierailujärjestelyjä muiden Lontoon collegejen kanssa, saadakseen lääketieteellistä koulutusta vivisektion vastaisille kampanjoilleen.
He kävivät King’s Collegessa ja University Collegessa 100 luennolla ja demonstraatiossa mukaan lukien 50 elävälle eläimelle tehdyssä kokeessa, joista 20 olivat sitä, mitä Mason kutsui ”täysimittaiseksi vivisektioksi”. He pitivät päiväkirjaa, jota he kutsuivat nimellä Eye-Witnesses (Silminnäkijät) ja myöhemmin nimellä The Shambles of Science: Extracts from the Diary of Two Students of Physiology (Tieteen teurastamo: Katkelmia kahden fysiologian opiskelijan päiväkirjasta). Naiset olivat paikalla, kun ruskealle koiralle suoritettiin vivisektiota, ja kirjoittivat siitä kappaleen nimeltä ”Hauskaa” viitaten nauramiseen, jota he sanoivat kuullensa luentosalissa toimenpiteen aikana.
Ruskea koira > Koiran vivisektio

Ruskea koira oli sekarotuinen terrieri, jolla oli lyhyt karkea turkki ja joka painoi noin 6 kg. Sitä käytti vivisektiossa joulukuussa 1902 ensin Starling, joka leikkasi sen mahan auki ja sitoi haimatiehyeen kiinni. Eläin eli häkissä seuraavan kahden kuukauden ajan, kunnes Starling ja Bayliss käyttivät sitä kahteen operaatioon 2. helmikuuta 1903, päivänä, jolloin ruotsalaiset naiset olivat paikalla.
Luentohuoneen ulkopuolella, ennen kuin opiskelijat saapuivat, Starlingin ja muiden oikeudessa antaman todistuksen mukaan Starling leikkasi ensin koiran auki uudelleen tutkiakseen edellisen leikkauksen tuloksia, mikä kesti noin 45 minuuttia, minkä jälkeen hän puristi haavan pihdeillä ja antoi koiran Baylissille
Bayliss leikkasi uuden aukon koiran kaulaan paljastaakseen sylkirauhasten kielihermot, jotka hän kiinnitti elektrodeihin
Noin 60 opiskelijan edessä Bayliss stimuloi kielihermoja puoli tuntia muttei kyennyt demonstroimaan tavoittelemaansa pääasiaa. Koira annettiin sen jälkeen opiskelija Henry Dalelle, tulevalle Nobelin palkinnon saajalle, joka poisti koiran haiman ja sitten tappoi sen veitsellä sydämen läpi. Tästä tuli vaivaantumisen aihe kunnianloukkausoikeudenkäynnin aikana, kun Baylissin laboratorioapulainen Charles Scuttle todisti, että koira olisi tapettu kloroformilla tai ACE -sekoituksella. Scuttlen todistuksen jälkeen Dale kertoi että hän oli käyttänyt itse asiassa veistä
Ruskea koira > Naisten päiväkirja

14. huhtikuuta 1903 Lind af Hageby ja Schartau näyttivät julkaisemattoman 200-sivuisen päiväkirjansa asianajaja Stephen Coleridgelle, National Anti-Vivisection Societyn sihteerille. Hänen huomionsa kiinnittyi selostukseen ruskeasta koirasta. 1876 Cruelty to Animals Act kielsi eläimen käytön useammassa kuin yhdessä kokeessa, mutta kuitenkin näytti, että ruskeaa koiraa oli käytetty Starlingin toimesta haimaleikkauksen suorittamiseen, käytetty uudelleen hän avattua koiran tutkiakseen edellisen leikkauksen tuloksia ja käytetty kolmannen kerran Baylissin toimesta sylkirauhasten tutkimuksessa
Ruskea koira > Stephen Coleridgen puhe

Masonin mukaan Coleridge päätti, että ei ollut syytä luottaa syytteeseen panoon Cruelty to Animals Act 1876 -lailla, jota hän piti tahallisen estävänä. Sen sijaan hän antoi koirasta vihaisen puheen 1. toukokuuta 1903 National Anti-Vivisection Societyn vuositapaamisessa St James Hallissa, jossa oli paikalla 2 000–3 000 ihmistä. Coleridge syytti tutkijoita kidutuksesta: "Jos tämä ei ole kidutusta, Mr Bayliss ja hänen toverinsa … kertokoot meille taivaan nimessä mitä kidutus on"
Puheen yksityiskohtia julkaisi seuraavana päivänä radikaali Daily News, ja kysymyksiä nostettiin esiin Parlamentin alahuoneessa, erityisesti Sir Frederick Banburyn, konservatiivipuolueen kansanedustajan ja vivisektiodemonstraatioiden lopettamiseen tähtäävän lakiasetuksen kannattajan toimesta. Bayliss vaati julkista anteeksipyyntöä, ja kun 12. toukokuuta mennessä se ei toteutunut, hän nosti kanteen kunnianloukkauksesta.
Ernest Starling päätti olla viemättä asiaa oikeuteen; The Lancet, joka ei ollut mikään Starlingin ystävä, kirjoitti, että ”voidaan esittää, että professori Starling suoritti teknisen rikkomuksen lakia koskien”.
Bayliss vs. Coleridge > Oikeudenkäynti

Oikeudenkäynti alkoi Old Baileyssä 11. marraskuuta 1903 lordiylituomari (Lord Chief Justice) Lord Alverstonen ollessa tuomarina ja kesti neljä päivää päättyen 18. marraskuuta. Oikeustalon ulkopuolella olivat noin 27 metriä pitkät jonot.
Baylissin asianajaja Rufus Isaacs kutsui Starlingin hänen ensimmäiseksi todistajaksi. Starling myönsi, että hän oli rikkonut lakia käyttämällä koiraa kahdesti mutta sanoi tehneensä niin välttäkseen uhraamasta kahta koiraa. Bayliss todisti, että koiralle oli annettu puolitoista graania morfiinia aiemmin päivällä, sitten kuusi unssia alkoholia, kloroformia ja eetteriä, jota annettiin eteishuoneesta koiran henkitorveen kiinnitettyyn putkeen. Bayliss sanoi, että putket olivat helposti särkyviä ja että jos koiralla olisi ollut vaikeat oltavat, ne olisivat rikkoutuneet
Eläinlääkäri Alfred Sewell sanoi, ettei järjestelmä, jota Bayliss käytti, todennäköisesti ollut riittävä, mutta muut todistajat, mukaan lukien Royal Veterinary Collegen Frederick Hobday, olivat eri mieltä; oli myös väite, että Bayliss oli käyttänyt liian paljon anestesia-ainetta, minkä vuoksi koira ei reagoinut sähköstimulaatioon. Bayliss sanoi, että koira oli kärsinyt choreasta, tahdosta riippumattomista kouristuksista aiheuttavasta taudista, ja että mikään liikahdus, jonka Lind af Hageby ja Schartau olivat nähneet, ei ollut tarkoituksellinen. Neljä opiskelijaa, kolme naista ja yksi mies, kutsuttiin Baylissin asianajajan toimesta kuultaviksi ja he todistivat, että koira oli näyttänyt olevan tiedoton.
Coleridgen asianajaja, John Lawson Walton, kutsui kuultavaksi Lind af Hagebyn ja Schartaun. He toistivat, että olivat olleet ensimmäiset oppilaat, jotka saapuivat, ja olivat jääneet yksin koiran kanssa noin pariksi minuutiksi. He olivat tarkastelleet arpia edellisistä leikkauksista ja leikkaushaavaa kaulassa, jonne kaksi putkea oli asetettu. He eivät olleet haistaneet anestesia-ainetta eivätkä olleet nähneet mitään konetta annostelemassa sitä. Mason kirjoitti, että he sanoivat koiran koukistaneen selkänsä ja nytkäyttäneen jalkojaan sillä tavoin, mitä he pitivät yrityksenä paeta.
Baylissin lakimies arvosteli Coleridgeä siitä, että oli hyväksynyt naisten väitteet etsimättä vahvistavaa tietoa ja että puhui asiasta julkisesti lähestymättä ensin Baylissiä huolimatta siitä, että tiesi niin tekemisen voivan johtaa käräjöintiin. Coleridge vastasi, ettei ollut etsinyt vahvistusta, koska tiesi, että väitteet torjuttaisiin ja että hän piti edelleen naisten väitteitä tosina. The Times kirjoitti hänen todistuksestaan: "Syytetty, kun hän oli todistajanaitiossa, teki yhtä paljon vahinkoa omille eduilleen kuin hänen käytettävissään ollut aika tarkoitusta varten tuli sallimaan".
Bayliss vs. Coleridge > Tuomio

Lord Alverstone kertoi valamiehistölle, että oikeustapaus oli tärkeä ja sillä oli kansallista etua. Hän kutsui The Shambles of Scienceä ”hysteeriseksi” mutta neuvoi valamiestöä, etteivät antaisi argumenttien koskien vivisektion pätevyyttä heilauttaa kantojaan. Vetäydyttyään 25 minuutiksi toisaalle 18. marraskuuta 1903 valamiehistö yksimielisesti koki, että Baylissiä oli häväisty, mikä sai suosionosoituksia lääkäreiltä yleisölehterillä.
Daily news pyysi lahjoituksia ja keräsi 5700 puntaa neljässä kuukaudessa kattaakseen Coleridgen oikeudenkäyntikulut. Bayliss lahjoitti vahingonkorvauksensa University College Londonille käytettäväksi tutkimukseen; Masonin mukaan Bayliss oli välittämättä Daily Mailin ehdotuksesta, että hänen pitäisi kutsua sitä ”Stephen Coleridgen vivisektiorahastoksi”. Gratzer kirjoitti vuonna 2004 että rahasto on saattanut yhä olla käytössä silloin eläinten ostoon
The Times julisti olevansa tyytyväinen tuomioon. The Sun, Star ja Daily News tukivat Coleridgeä kutsuen päätöstä oikeudelliseksi laiminlyönniksi. Ernest Bell, The Shambles of Science -kirjan julkaisija ja painaja, pyysi anteeksi Baylissiltä 25. marraskuuta ja lupasi vetää pois päiväkirjan markkinoilta ja antaa sen jäljellä olevat kopiot Baylissin lakimiehille
Ruskean koiran muistomerkki > Patsas

Oikeudenkäynnin jälkeen Anna Louisa Woodward, World League Against Vivisection -järjestön perustaja, keräsi 120 puntaa julkista muistomerkkiä varten ja tilasi pronssipatsaan koirasta kuvanveistäjä Joseph Whiteheadilta. Patsas oli 2,29 metriä korkean graniittisen muistomerkkikiven päällä, jossa oli juomasuihkulähde ihmisille alempi juomavesipiste koirille ja hevosille. Siinä oli myös kirjoitus, jota The New York Times kuvaili vuonna 1910 sanoin ”hysteeristä kieltä, joka on tavanmukaista anti-vivisektionisteille” ja ”kunnianloukkaus koko lääketieteen ammattia kohtaan”.
Ryhmä kääntyi Battersean kaupunkipiirin puoleen muistomerkin sijaintiasiassa. Lansbury kirjoitti, että alue oli radikalismin hornankattila - proletaarinen, sosialistinen, täynnä tupruttavaa savua ja slummeja ja läheisesti yhteydessä vivisektion vastaiseen liikkeeseen. National Anti-Vivisection Hospital - joka aukeni vuonna 1896 Albert Bridge Roadin ja Prince of Wales Driven kulmassa ja päätti toimintansa 1972 - kieltäytyi vuoteen 1935 asti suorittamasta vivisektiota tai ottamasta töihin lääkäreitä, jotka harjoittivat sitä, ja tunnettiin paikallisesti nimillä "antiviv" ja "old anti". Battersea Dogs Homen puheenjohtaja  William Cavendish-Bentinck, Portlandin kuudes herttua, hylkäsi pyynnön, että sen kadonneet koirat pitäisi myydä vivisektiota tekeville "ei vain kauheana vaan järjettömänä"
Battersean valtuusto suostui antamaan tilan patsaalle sen Latchmere Recreation Ground -alueella
Ruskean koiran muistomerkki > Mellakat

Lääketieteen opiskelijat Lontoon opetussairaaloissa raivostuivat kirjoituslaatasta. Patsaan olemassaolon ensimmäinen vuosi oli hiljainen, ja University College tutki mahdollisuutta voisivatko he ryhtyä oikeustoimiin patsaan takia, mutta marraskuusta 1907 lähtien opiskelijat muuttivat Battersean usein toistuvan häiriön tapahtumapaikaksi
Ensimmäistä liikehdintää tapahtui 20. marraskuuta, kun opiskelija William Howard Lister johti opiskelijaryhmän Thamesin yli Battersea’hin hyökätäkseen patsaan kimppuun sorkkaraudalla ja moukarilla. Naisten äänioikeutta ajaviin tapaamistilaisuuksiin tunkeuduttiin, vaikka opiskelijat tiesivät etteivät kaikki suffragetit olleet vivisektion vastustajia
Käännös suomeksi
Shelby Rogers

| Shelby Rogers |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. lokakuuta 1992 (ikä 31)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Tennispelaaja
Pituus:  175 cm
Paino:  70 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2009–
Palkintorahat:  4 740 647 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  70. (15.9.2014)
Voitot/tappiot:  286–235
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2017)
Ranskan avoimet:  puolivälierät (2016)
Wimbledon:  3. kierros (2017)
Yhdysvaltain avoimet:  3. kierros (2015, 2017)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  147. (21.9.2015)
Voitot/tappiot:  77–88
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Shelby Rogers (s. 13. lokakuuta 1992 Mount Pleasant, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut WTA-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 70 syyskuussa 2014. Hän on voittanut urallaan neljä ITF-turnausta kaksinpelissä.
Ensimmäisen Grand Slam -otteluvoittonsa Rogers saavutti Ranskan avoimissa 2013 voitettuaan ensimmäisellä kierroksella Irena Pavlovicin. Ranskan avoimissa 2016 hän eteni puolivälieriin voitettuaan muun muassa Petra Kvitován ja Irina-Camelia Begun.
Aiheesta muualla

Shelby Rogers WTA:n sivuilla (englanniksi)
Shelby Rogers ITF:n sivuilla (englanniksi)
Shinsoku

| Shinsoku / 神速 |
| --- | --- |
 Shinsoku

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yhdysvallat
Poistui palveluskäytöstä:  karille ajo 1868
Shinsoku (jap. 神速) oli Tokugawa-shōgunaatin ja myöhemmin Ezon tasavallan puurunkoinen täystakiloitu alus.
Valmistus

Alus valmistettiin Yhdysvalloissa nimellä Meteo.
Palvelus

Alus osallistui Boshin-sotaan Togukawa-shōgunaatin puolella ja se liittyi Ezon tasavaltaan 1868. Alus tuhoutui ajettuaan karille Esashissa yrittäessään pelastaa myös karille ajaneen Kaiyōmarun.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese warship Shinsoku
Käännös suomeksi
Saksan liittopäivävaalit 1983

Saksan liittopäivävaalit 10. liittopäivävaalit järjestettiin Saksan liittotasavallassa 6. maaliskuuta 1983. Vaaleissa valittiin liittopäivien kaikki 520 jäsentä. 39 279 529 äänestäjää osallistui vaaleihin äänestysaktiivisuuden ollessa 89,1 prosenttia.
Tausta

Länsi-Saksaa oli aiemmin hallinnut sosiaalidemokraattien ja vapaademokraattien sosiaaliliberaali koalitiohallitus, joka kuitenkin kaatui syksyllä 1982, kun vapaademokraatit äänestivät opposition kristillisdemokraattien esittämän epäluottamuslauseen puolesta. Tämän jälkeen kristillisdemokraattien johtaja Helmut Kohl muodosti porvarillisenkoalitiohallituksen yhdessä vapaademokraattien kanssa. Kohlin hallitus hankki tahallaan epäluottamuslauseen liittopäiviltä, minkä ansiosta ennenaikaisten liittopäivävaalien järjestäminen tuli mahdolliseksi.
Tulokset

Kristillisdemokraatit ja vapaademokraatit saivat liittopäiville yhteensä 290 edustajaa eli yksinkertaisen enemmistön, ja näin Kohlin porvarihallitus jatkoi Länsi-Saksan johdossa. Sosiaalidemokraatit ja myös vapaademokraatit menettivät kannatustaan edellisiin vaaleihin verrattuna, kun taas kristillisdemokraatit ja vihreät saivat vaalivoiton. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun liittopäiville valittiin vihreiden edustajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksan liittopäivävaalit 1983 Wikimedia Commonsissa
Rymäkkä

| Rymäkkä> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1997–
Tyylilaji:  folk
Kotipaikka:  Kouvola, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Jari-Jukka Nippala   Arttu Kunnasto   Simo Helkala   Tuomas Vanhalakka   Ossi Perälä   Otto Alahuhtala  
Entiset jäsenet:  Risto Niinikoski  
Levy-yhtiö:  Omakustanne  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rymäkkä on suomalainen, vuonna 1997 perustettu folkyhtye. Vaikka yhtye keskittyy pääasiassa aktiiviseen keikkailuun, toimintaan kuuluu myös kesäkuussa järjestettävä lasten kansanmusiikkileiri sekä elokuussa Elimäellä, Löytyn Raavuorella järjestettävä RaavuoriSoitto. Omien äänitteidensä – kolmen pitkäsoiton ja neljän EP-levyn – lisäksi Rymäkän jäsenet ovat levyttäneet muun muassa Viikate- ja Folkswagen-yhtyeiden kanssa. Rymäkälle myönnettiin Kaakkois-Suomen taidetoimikunnan taidepalkinto vuonna 2009.
Kokoonpano

Jari-Jukka Nippala
Arttu Kunnasto
Simo Helkala
Tuomas Vanhalakka
Ossi Perälä
Otto Alahuhtala
Diskografia > Levyt

Renttuja ja herrasmiehiä (2002)
Permanto Soikoon! (2003)
Niemisen laulukirja (2011)
Diskografia > EP:t

Mitäs pojat tuumattais (1998)
Kvantti (2000)
9142 (2001)
Iskee kuin puolitoista volttia (2007)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Rymäkkä Last.fm:ssä (englanniksi)
Rymäkkä Meteli.netissä
Rymäkkä Myspacessa (englanniksi)
Rymäkkä Facebookissa
Phil Brown

Phil Brown -nimisiä henkilöitä ovat:
Phil Brown (1916–2006), yhdysvaltalainen näyttelijä
Phil Brown (s. 1959), englantilainen jalkapalloilija ja valmentaja
Phil Brown (s. 1962), brittiläinen pikajuoksija
Phil Brown (s. 1991), kanadalainen alppihiihtäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Phil Brown”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Shinonome (1927)

| Shinonome/東雲 |
| --- | --- |
 Shinonome

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sasebon laivastontelakka
Kölinlasku:  12. elokuuta 1926
Laskettu vesille:  26. marraskuuta 1927
Palveluskäyttöön:  27. toukokuuta 1928
Loppuvaihe:  upotettu 18. joulukuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 778 t
Pituus:  118,41 m (kokonaispituus) 115,3 m (vesiraja)
Leveys:  10,36 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  50 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  197
Aseistus
Aseistus:  6 × 127 mm/50 type 3 kaksiputkisena Malli A -asennuksena 2 × 13 mm type 93 9 × 61 cm torpedoputkea 18 × miinaa
Shinonome (jap. 東雲) oli keisarillisen Japanin laivaston Fubuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1935 laivasto-ohjelmassa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 12. elokuuta 1926. Alus laskettiin vesille 26. marraskuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 27. toukokuuta 1928.
Palvelus

Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin alus oli 1. laivaston 3. hävittäjälaivueen 12. hävittäjäviirikössä, jonka muut alukset olivat Shirakumo ja Murakumo. Alus lähti 20. marraskuuta 1941 laivueen mukana merelle lähteneessä viirikössä Kuresta Samahiin Hainaniin, jonne se saapui 26. marraskuuta.
Alus suojasi 4.-11. joulukuuta viirikön kanssa joukkojenkuljetussaattueen Samahista Malakan niemimaalle, missä viirikön alukset tukivat Khota Bharun maihinnousua. Operaatiosta vapauduttuaan viirikkö jatkoi matkaansa Cam Ranh Bayhin.
Alus kuului 16.-17. joulukuuta Brittiläiselle Borneolle hyökänneeseen osastoon. Hollannin Itä-Intian ilmavoimien GVT-7:n lentoveneen X-32 pudottamat kaksi pommia osuivat 18. joulukuuta 1941 alukseen Sarawakin rannikolla Mirin lähistöllä. Osumien seurauksena aluksen taaempi ammusvarasto räjähti tuhoten aluksen. Alus vei upotessaan mukanaan koko miehistön. Laivasto poisti aluksen 15. tammikuuta 1942 alusluettelosta.
Sauber C19

| Sauber C19 |
| --- | --- |
 Sauber C19 auto
Talli:   Sauber
Suunnittelija(t):  Leo Ress
Kuljettajat:  16.  Pedro Diniz 17.  Mika Salo
Teknisiä tietoja
Renkaat:  B Bridgestone
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Australian GP 2000
Kilpailuja:  17
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  0
MM-pisteitä:  6
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Sauber C19 oli sveitsiläisen Formula 1 -talli Sauberin käyttämä auto kaudella 2000. Autolla kilpailivat brasilialainen Pedro Diniz ja suomalainen Mika Salo. Salo ajoi tallin kaikki pistesijoitukset ollen parhaimmillaan kahdesti viides. Talli sijoittui 6 MM-pisteellään valmistajien lopputuloksissa kahdeksanneksi.
Tulokset

| Vuosi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Red Bull Sauber Petronas | Petronas V10 | B |  | AUS | BRA | SMR | GBR | ESP | EUR | MON | CAN | FRA | AUT | GER | HUN | BEL | ITA | USA | JPN | MAL | 6 | 8. |
| 2000 | Red Bull Sauber Petronas | Petronas V10 | B |  Pedro Diniz | Kesk. | WD | 8 | 11 | Kesk. | 7 | Kesk. | 10 | 11 | 9 | Kesk. | Kesk. | 11 | 8 | 8 | 11 | Kesk. | 6 | 8. |
| 2000 | Red Bull Sauber Petronas | Petronas V10 | B |  Mika Salo | DSQ | WD | 6 | 8 | 7 | Kesk. | 5 | Kesk. | 10 | 6 | 5 | 10 | 9 | 7 | Kesk. | 10 | 8 | 6 | 8. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sauber C19 Wikimedia Commonsissa
Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 2000
McLaren MP4/15
Ferrari F1-2000
Jordan EJ10/EJ10B
Jaguar R1
Williams FW22
Benetton B200
Prost AP03
Sauber C19
Arrows A21
Minardi M02
BAR 002
Shinshiro

| Shinshiro (新城市) |
| --- | --- |
 Hōrai-jin temppeli
 lippu:  Symboli
 Shinshiron sijainti Aichin prefektuurissa
 Shinshiro
 Koordinaatit: 34°53′57″N, 137°29′55″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Tōkai
Prefektuuri:  Aichin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  499,23 km²
Väkiluku (04/2020):  45 745
 – Väestötiheys:  91,6 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kiinanvuoristokirsikka
 – Kukka:  Lilium japonicum
 – Lintu:  Kyläpöllönen
 – Sammakko:  Rhacophorus arboreus
 
 https://www.city.shinshiro.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Shinshiro (jap. 新城市, Shinshiro-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa Toyojoen keski- ja yläjuoksun vuoristoalueella. Länsiosat kuuluvat Mino-Mikawan ylänköön. Idässä kaupunki rajautuu Shizuokan prefektuuriin. Shinshirossa on 45 745 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 499,23 neliökilometriä. Pinta-alaltaan se on prefektuurin toiseksi suurin kaupunki.
Shinshiro merkitsee kirjaimellisesti ’uutta linnaa’ ja on peräisin Okudaira Nobumasan vuonna 1575 Nagashinon taistelun jälkeen rakennuttamalta linnalta. Edo-kaudella 1600-luvun puolivälistä lähtien Shinshiro kehittyi Suganuma-klaanin hallinnassa linnanaluskaupunkina, postiasemana (shukuba) ja Toyojoen jokisatamana. Meiji-kaudella sen liikenteellinen merkitys väheni alueen kiertäneiden rautatielinjojen rakentamisen vuoksi. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin on sijoittunut puutarhaviljelyn ja karjankasvatuksen lisäksi muun muassa kumi- ja elektroniikkateollisuutta. Kaupunkioikeudet Shinshirolle myönnettiin vuonna 1958. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Hōrain maaseutukaupunki ja Tsukuden kyläkunta.
Shinshiro muistetaan 1500-luvulla käydystä Nagashinon taistelusta, ja kaupungin nähtävyyksiin kuuluvatkin Nagashinon linnan raunio ja taistelupaikalle perustettu museo. Kaupungin rakennettua kulttuuriperintöä edustavat esimerkiksi Hōraijivuorelle rakennettu Hōrai-jin buddhalainen temppeli ja historiallinen Mochizuki-suvun asuintalo, jotka on molemmat valittu Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Hōrai-ji tunnetaan myös dengaku-tanssiperinteestään (Mikawa no dengaku). Luonnonnähtävyyksiä ovat kirsikankukistaan tunnettu Sakurabuchin puisto, Ateran seitsemän vesiputousta ja Chiiwan rotko. Osa kaupungin alueesta kuuluu Aichin ylängön ja Tenryūn–Okumikawan puolikansallispuistoihin. Shinshiroa palvelee JR Tōkain Iida-linja.
Kuvia

Nagashino-festivaali
Nagashinon linnan sijaintipaikka
Maaseutua Yotsuyassa
Sakurabuchin puistoa
Nodajōn silta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shinshiro Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)