stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Podunajské Biskupice

| Podunajské Biskupice |
| --- | --- |

 vaakuna

Valtio:   Slovakia
Alue:  Bratislava
Piiri:  Bratislava II
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  42,49 km²
Väkiluku (2018):  22 029
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.biskupice.sk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Podunajské Biskupiceuňa (saks. Bischdorf, unk. Pozsonypüspöki) on Slovakian pääkaupungin Bratislavan osa-alue, jossa eli vuonna 2005 noin 20 000 asukasta. Se sijaitsee kaupungin itäosassa ja kuuluu Bratislava II -piiriin. Alueella on jäänteitä asutuksesta jo roomalaisten ajoilta asti. Vanhimmat kirjalliset lähteet ovat 1200-luvulta. Alue liitettiin Bratislavaan vuonna 1972.
Biskupicen maisemaa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Podunajské Biskupice Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (slovakiaksi)
Biskupicen historiaa (slovakiaksi, englanniksi ja saksaksi)
Altto

Naiset
sopraano
mezzosopraano
altto
kontra-altto
Miehet
sopranista
kontratenori
tenori
baritoni
bassobaritoni
basso
Altto (latinan sanasta altus, korkea) on kuoron osuus. Altto on tenoria korkeampi ja sopraanoa matalampi osuus. Alttoa kutsutaan altoksi, koska se on tenoria korkeampi ääni.[lähde? ]
Alttoa laulavat yleensä naiset ja tytöt, ja kuoroissa se on naisten/tyttöjen matalin stemma. Lapsikuoroissa on myös poika-alttoja, ja varsinkin sooloaltto-osia esittävät monet kontratenorit.
Altto 1 ja altto 2

Suuressa SATB-kuorossa altto-osuus jaetaan tyypillisesti altto ykköseen ja altto kakkoseen. Korkeamman altto ykkösen laulaa suhteellisen matalaääninen mezzosopraano jolla on hyvät matalat sävelet, kun taas altto kakkosen laulaa kontra-altto eli niin sanottu aito altto. Kontra-altto on suhteellisen harvinainen äänityyppi, joten useissa varsinkin pienemmissä kuoroissa ei ole aitoa alttoa laisinkaan, vaan alttoa laulavat vain suhteellisen matalaääniset mezzosopraanot. Mieskuorossa altto-osuus voidaan laulaa falsetilla.
Ääniala

Tavallisimmin altto-osuus tyypitetään ulottuvaksi pienestä f:stä (F3) kaksiviivaiseen f:ään (F5). Kuorossa altto-osuus käy harvoin C5-sävelen yläpuolella. Hetkellisesti voidaan käydä C5:n yläpuolella. Tyypillisesti matalin alton laulama sävel on G3. Alttoääni on vahvimmillaan sävelissä D4-A4. Alton laulamat harjoitusskaalat ovat G3-G4, Bb3-Bb4 ja C4-C5. Kaikki alttoa laulavat mezzosopraanot eivät kykene laulamaan säveliä G3:n alapuolella, joten sen alapuolisia säveliä ei altoilta kuoromusiikissa yleensä pyydetä.
Altti Kuusamo

Altti Kyösti Olavi Kuusamo (s. 15. kesäkuuta 1951 Kitee) oli Turun yliopiston taidehistorian professori vuosina 2004–2017. Kuusamon tieteellisen tuotannon pääalueet ovat kuvataiteen tutkimuksen metodologia ja taideteoriat, nykytaiteen tutkimus, renessanssin tutkimus, taiteiden välisten suhteiden tutkimus, visuaalinen semiotiikka, arkipäivän kuvakulttuurin tutkimus, havaitsemisen ja kuvataidekritiikin tutkimus.
Altti Kuusamo valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1996 Helsingin yliopistosta. Hän on toiminut taidehistorian dosenttina vuodesta 2001 Helsingin yliopistossa ja mediatieteen dosenttina vuodesta 2002 Lapin yliopistossa. Kuusamo on ollut lisäksi tuntiopettajana ja pitänyt luentoja ja seminaareja kaikissa tärkeimmissä kuvataidetta opettavissa oppilaitoksissa Suomessa sekä Oslossa, Tallinnassa ja muualla.
Kuusamo on toiminut vastaväittäjänä taidehistorian, taideteollisen muotoilun, teoreettisen filosofian, tiedotusopin ja musiikkitieteen (semiotiikan) aloilla Helsingin, Tampereen ja Jyväskylän yliopistossa, Taideteollisessa korkeakoulussa ja Viron taideakatemiassa. Hän on pitänyt tieteellisiä esitelmiä ja luentoja kongresseissa ja symposiumeissa kotimaassa ja ulkomailla taidehistorian, taiteidentutkimuksen ja semiotiikan alalta. Kuusamo on viettänyt tutkimuskausia Roomassa (Institutum Romanum Finlandiae) 1980-luvulta alkaen.
Kuusamo on julkaissut kuvataidekritiikkiä ja muita yleistajuisia kirjoituksia (esseitä, kolumneja, artikkeleita) taiteen ja kulttuurin alueilta lukuisissa aikakausi- ja sanomalehdissä, näyttelyluetteloissa ynnä muissa julkaisuissa 1980-luvulta alkaen. Synteesi-lehden toimitussihteerinä Altti Kuusamo on toiminut vuodesta 1985 alkaen, toimitusneuvoston jäsenenä vuodesta 1986. Lisäksi hän on ollut toimitusneuvoston jäsen Acta Semiotica Fennica- ja Estonian journal for Art History -lehdessä.
Altti Kuusamo on ollut Suomen semiotiikan seuran hallituksen jäsen 1989 lähtien; International Association of Art Criticsin (AICA) hallituksen jäsen 1991–1996 ja 2000–2001; AICA-Finlandin puheenjohtaja 1991–1997; International Association for Semiotic Studiesin (IASS) toimeenpanevan komitean jäsen vuodesta 1999 alkaen.
Lisäksi Kuusamo on esiintynyt radio- ja TV-ohjelmissa, taidemuseoissa ja muissa taiteen, tieteen ja kulttuurin alan instituutioissa ja tapahtumissa kotimaassa ja ulkomailla.
Palkinnot ja tunnustukset

Taidekritiikin Einari Vehmas -palkinto 1989.
Juhlakirjat

Inkinen, Sam – Ylä-Kotola, Mauri (toim.): Semiosis — merkkien virtaa: Filosofian tohtori Altti Kuusamon juhlakirja.  (Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan julkaisuja C: Katsauksia ja puheenvuoroja, 24)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, 2001.  ISSN 1236-9616.  ISBN 951-634-779-7.
Niemelä, Riikka – Kontturi, Katve-Kaisa – Kihlman, Asta (toim.): Nyansseja ja näkökulmia: Altti Kuusamon juhlakirja.  (Taidehistoriallisia tutkimuksia, 42)  Helsinki:  Taidehistorian seura, 2011.  ISSN 0355-1938.  ISBN 978-952-5533-14-9.
Petit Le Mans 2003

Petit Le Mansin rata.
Petit Le Mans 2003 oli moottoriurheilun kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 18. lokakuuta 2003 Road Atlantan moottoriradalla Yhdysvalloissa.
Kilpailun voittivat Audi R8 -autolla ajaneet Jyrki Järvilehto ja Johnny Herbert.
Aiheesta muualla

Petit Le Mans (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:2003 Petit Le Mans
Käännös suomeksi
Alumiinifolio

Alumiinifoliopaketti
Alumiinifoliota saunan eristeenä.
Alumiinifolio on erittäin ohueksi valssattua alumiinia. Sitä kyetään valssaamaan viiden mikrometrin (millimetrin tuhannesosan) paksuiseksi, mutta täysin reiättömien folioiden tulee yleensä olla vähintään 12 mikrometrin paksuisia.
Kotitalouksissa alumiinifoliota käytetään usein ruoanvalmistuksen apuna, koska se on palamatonta ja siihen on helppo kääriä erilaisia ruokia säilytystä tai vaikkapa uunissa kypsennystä varten. Alumiinifolion käyttö kotitalouksissa alkoi vuonna 1947 Reynolds Metals:n 'Reynolds Wrap':n tultua kauppoihin Yhdysvalloissa. Hieman paksummasta alumiinifoliosta valmistetaan kotitalouskäyttöön myös kertakäyttöisiä vuokia ja lämpökynttilöiden kuppeja.
Alumiinifolio yhdistelmämateriaaleissa

Alumiinifoliolla laminoituja papereita ja muoveja käytetään paljon pakkausteollisuudessa, sillä alumiinifolio antaa pakkauskääreelle nesteitä, bakteereita, kaasuja ja valoa läpäisemättömän barriäärikerroksen. Alumiinikerroksen voi nähdä esimerkiksi monien mehutölkkien sisäpinnassa.
Alumiinifoliolla päällystettyä paperia käytetään usein saunan lämpö- ja kosteuseristämiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alumiinifolio Wikimedia Commonsissa
Plutoniumtrifluoridi

| Plutoniumtrifluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Plutonium(III)fluoridi
CAS-numero:  13842-83-6
PubChem CID:  139624
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  PuF3
Moolimassa:  301,00 g/mol
Ulkomuoto:  Violetteja, läpinäkymättömiä kiteitä
Sulamispiste:  1 396 °C (1 669 K)
Kiehumispiste:  2 000 °C (2 273 K) (hajoaa)
Tiheys:  9,3 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenematon
Plutoniumtrifluoridi eli plutonium(III)fluoridi (molekyylikaava PuF3) on plutoniumin fluoridi. Se muodostaa violetteja kiteitä. Sen kiderakenne on monimutkainen prisman kaltainen rakenne. Plutoniumtrifluoridia voidaan käyttää metallisen plutoniumin valmistukseen.
Valmistus ja käyttö

Plutoniumtrifluoridia voidaan valmistaa plutoniumdioksidista PuO2 600 °C lämpötilassa reaktiolla:
Kuivattua PuF3 voidaan kuumentaa hapessa tuottaen seosta jossa on plutoniumdioksidia ja plutoniumtetrafluoridia PuF4, josta kalsiumilla pelkistämällä saadaan 95–97% saanto plutonium metallia.
PuF3 (kuten myös PuF4) emittoi neutroneja, ja tästä syystä sen käsittely vaatii hyvää säteilysuojausta.
Pioneer (Freddien kappale)

|  Pioneer |
| --- | --- |
 Freddie esittämässä kappaletta ensimmäisen semifinaalin harjoituksissa.
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Freddie
Levy-yhtiö:  Misztral Music
Kesto:  3.00
Tyylilaji:  voimapop
Julkaistu:  30. joulukuuta 2015
Säveltäjä(t):  Zé Szabó
Sanoittaja(t):  Borbála Csarnai
Tuottaja(t):  Zé Szabó
Euroviisutiedot
Vuosi:  2016
Maa:  Unkari
Kieli:  englanti
Sijoitus:  19.
Pisteet:  108
Sijoitus semifinaalissa:  4.
Pisteet semifinaalissa:  197
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Pioneer (suom. Pioneeri) on unkarilaisen laulajan Freddien kappale, jolla hän edusti Unkaria vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa Tukholmassa. Kappaleen on säveltänyt Zé Szabó ja sanoittanut Borbála Csarnai.
Freddie voitti kappaleellaan helmikuussa 2016 käydyn A Dal -kilpailun saaden 34 prosenttia äänistä ja pääsi näin ollen Unkarin edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kappale kilpaili kilpailun ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui neljänneksi 197 pisteellä ja pääsi finaaliin. Finaalissa se keräsi 108 pistettä ja saavutti sijan 19.
Alfred Laubmann

Alfred Louis Laubmann (10. lokakuuta 1886 Kaufbeuren Baijeri – 18. lokakuuta 1965 München) oli saksalainen lintutieteilijä.
Laubmann oli oppiarvoltaan tohtori ja työskenteli Münchenin eläintieteellisessä museossa. Hän lahjoitti museolle huomattavan kokoelman linnunnahkoja, yli 6 000 näytettä palearktiselta alueelta.
Laubmann nimesi kaksi uutta lintulajia, isokuningaskalastajan (Alcedo hercules) ja kiinanlaulurastaan (Turdus mupinensis).
Teoksia

Die Eisvögel der Insel Sumatra : Versuch einer monographischen Darstellung. Nicolaische Verlags-Buchhandlung, Berliini. (1925)
Zur Ornithologie der Ionischen Inseln. Verhandlungen Ornith. Ges. Bayern. (1927)
Vögel. Stuttgart, Strecker und Schröder. (1930)
Die vögel von Paraguay. Stuttgart, Strecker und Schröder. (1939).
Aiheesta muualla

http://www.zobodat.at/biografien/Laubmann_Alfred_Anzeiger_Ornith_Ges_Bayerns_7_5_0654-0665.pdf (saksaksi)
Peroksygeenit

Peroksygeenit ovat desinfiointiaineita, jotka sisältävät happi-happisidoksen (O-O-sidos). Peroksygeenit ovat yleisesti käytettyjä vahvoja hapettimia, jotka kykenevät hapettamaan monia yleisimpiä epäpuhtauksia (esim. yhdisteitä, jotka sisältävät hiiltä, typpeä tai rikkiä).
Happi-happisidoksen ominaisuuksia

Happi-happisidoksessa happiatomien välillä on yksinkertainen kovalenttinen sidos ja O-O-sidoksen sidosenergia on 146 kJ/mol.
Yleensä samanlaisten atomien väliset sidokset heikentyvät, kun liikutaan jaksollisen järjestelmän ryhmissä alaspäin (esimerkiksi yksinkertainen C-C-sidos on vahvempi kuin yksinkertainen Si-Si-sidos). Tähän liittyviä tärkeitä poikkeuksia ovat jakson 2 ja ryhmän 15, 16 sekä 17 yksinkertaiset sidokset (N, O, F), jotka ovat hyvin heikkoja. Happi-happisidoksen heikkous johtuukin vapaiden elektroniparien voimakkaista hylkivistä vuorovaikutuksista happiatomien välillä.
Kun happi-happisidos hajoaa, yleisimmissä peroksygeeneissä muodostuu vapaa radikaali, joka on hydroksyyliradikaali. Hydroksyyliradikaali pystyy reagoimaan kaikkien biologisten makromolekyylien kanssa diffuusiorajansa sisällä, eli peroksygeenit läpäisevät solukalvon helposti. Hydroksyyliradikaalit aiheuttavat mutageneesiä ja solukuolemaa, koska bakteereilla, viruksilla ja alkueliöillä ei ole olemassa entsyymiä, joka olisi spesifioitunut tuhomaan hydroksyyliradikaaleja. Tähän perustuu peroksygeenien desinfioiva ominaisuus.
Hydroksyyliradikaali (OH·)

Hydroksyyliradikaali on voimakas hapetin, joka reagoi nopeasti elektronirikkaiden molekyylien kanssa (esim. hiilivetyjen kanssa se luo alkoholiryhmän liittymällä vapaaseen vetyatomiin). Hydroksyyliradikaali on erittäin reaktiivinen, johtuen sen vapaista elektroneista. Hydroksyyliradikaali koostuu yhdestä vetyatomista ja yhdestä happiatomista.
Hydroksyyliradikaalin additioreaktio eli liittymisreaktio hiilien tai hiilen ja typen välisiin kaksoissidoksiin sekä samanaikainen vedyn abstraktioreaktio eli vetyatomin ottoreaktio ovat merkityksellisiä peroksygeenien desinfioivan ominaisuuden kannalta. Hydroksyyliradikaalin voimakas epäspesifi hapettuminen proteiinien, solukalvon ja perintöaineksen kanssa johtaa solun toimintahäiriöihin ja vaurioitumiseen. Nämä reaktiot ovat mahdollisia, kun vesiliuoksessa on korkea hydroksyyli puhdistusainepitoisuus.
Esimerkiksi vetyperoksidi tuottaa hydroksyyliradikaaleja katalyyttisessä Fenton-reaktiossa. Fenton-reaktiossa vetyperoksidi hapettuu ja vapautuu solun rakenteita tuhoavia hydroksyyliradikaaleja. Esimerkiksi rautaioni voi toimia katalyyttinä seuraavien reaktioyhtälöiden mukaan.
{{Fe^{2+}}+{H_{2}O_{2}}{\rightarrow }{Fe^{3+}}+{\cdot }{OH}+{OH^{+}}}
{{Fe^{3+}}+{H_{2}O_{2}}{\rightarrow }{Fe^{2+}}+{HO_{2}}{\cdot }+{H^{+}}}
Erilaisia peroksygeenejä

Peroksygeeneihin kuuluvia aineita ovat esimerkiksi:
Vetyperoksidi  {H_{2}O_{2}} on kaikista yleisimmin käytetty peroksygeeni, jota käytetään mm. pintojen ja ihon desinfiointiliuoksissa. Ihon desinfioinnissa käytetään matalampi konsentraatioista liuosta (3-6%) kuin pintojen desinfektiossa (jopa yli 36%).
Peretikkahappoa  {C_{2}H_{4}O_{3}} käytetään myös desinfiointiaineissa ja se on vielä tehokkaampi pienemmissä konsentraatioissa verrattuna vetyperoksidiin. Yleisesti peretikkahappoa käytetään 0.2-0.35% liuoksena esimerkiksi lääketieteellisten laitteiden desinfektiossa. Haittapuolena peretikkahapossa on se, että se syövyttää joitakin metalleja. Se on myös herkästi ärsyttävä aine, joten sitä tulee käyttää vain suljetuissa tiloissa (esimerkiksi pesukone).
Kaliumperoksimonosulfaatti  {KHSO_{5}} on peroksirikkihapon suola, jota käytetään desinfiointiin.
Natriumperboraattia  {{NaBO_{3}}{\cdot }{nH_{2}O}} ja natriumperkarbonaattia  {{Na_{2}CO_{3}}{\cdot }{1.5H_{2}O_{2}}} käytetään pesuaineteollisuudessa valkaisuaineina.
Bentsoyyliperoksidi  {C_{14}H_{10}O_{4}} on peroksygeeni, jota käytetään aknelääkkeissä tappamaan aknea aiheuttamia bakteereja.
Karbamidiperoksidi  {CH_{6}N_{2}O_{2}} on peroksygeeni, jota käytetään hammastahnoissa ja valkaisugeeleissä sen hampaita valkaisevan ominaisuutensa ansiosta. Karbamidiperoksidi hajoaa vetyperoksidiksi ja ureaksi sekä lopulta hapeksi, vedeksi, ammoniakiksi ja hiilidioksidiksi.
Otsonikaasu  {O_{3}} on peroksygeeni, jolla on desinfioivia ominaisuuksia ja sitä käytetään ilman ja vesivarantojen desinfiointiin.
Metyylietyyliketoniperoksidia  {C_{8}H_{12}O_{6}} (tunnetaan myös nimellä 2-butanoniperoksidi, etyylimetyyliketoniperoksidi tai MEKP) käytetään polymerointikatalysaattorina polyesteri- ja aksyylihartsien valmistuksessa ja lasikuituvahvisteisten muovien kovetusaineena. Jos MEKP altistuu iskuille, kitkalle, liekeille tai muille vastaaville syttymislähteille, on se äärimmäisen räjähdysvaarallinen.
Peroksygeenien desinfioivat ominaisuudet

Peroksygeenit ovat voimakkaita hapettimia, joita voidaan käyttää desinfiointiaineina tai antiseptisinä aineina.
Yleisimmin käytetty peroksygeeni on vetyperoksidi. Vetyperoksidi tuottaa vapaita radikaaleja, jotka vahingoittavat soluorganismeja, kuten bakteereita, sieniä ja viruksia. Kaasumuodossa vetyperoksidi toimii kaikista tehokkaimmin, joten sitä voidaan käyttää myös tilojen ja laitteiden steriloinnissa. Vetyperoksidi hajotessaan muuttuu vedeksi ja hapeksi:  {{2H_{2}O_{2}}{\rightarrow }{2H_{2}O}+{O_{2}}}.
Peroksihappoyhdisteillä on paljon aktiivisuutta, mistä johtuen ne ovat tehokkaita bakteereja, sieniä ja viruksia vastaan. Niiden toiminta perustuu reagointiin proteiinien ja entsyymien kanssa ja ne tekevät soluseinät läpäisevämmiksi.
Peroksygeenipohjaiset desinfiointiaineet eroavat muista desinfiointiaineista sillä, että orgaanisten aineiden ja suolojen lisääminen ei vaikuta peroksygeeneihin. Kun peroksygeeniyhdiste kohtaa ilman kanssa, se muodostaa hydroksyyliradikaaleja, jotka ovat tappavia monille bakteereille. Koska hydroksyyliradikaalit ovat erittäin reaktiivisia, ne tuhoavat solukalvon komponentteja ja aiheuttavat solukalvon tuhoutumisen.
Peroksygeenit ovat tappavia myös esimerkiksi itiöille, sillä ne tuhoavat itiön pinnalla olevia proteiineja, jolloin itiöiden ydin altistuu desinfioinnille.
O-O-sidoksen Lewis-rakenne
Hydroksidi-ionin ja hydroksyyliradikaalin ero
Petit Le Mans 2002

Petit Le Mansin rata.
Petit Le Mans 2002 oli moottoriurheilun kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 12. lokakuuta 2002 Road Atlantan moottoriradalla Yhdysvalloissa.
Kilpailun voittivat Audilla ajaneet Tom Kristensen ja Rinaldo Capello.
Aiheesta muualla

Petit Le Mans (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:2002 Petit Le Mans
Käännös suomeksi
Perämeren hylkeenpyytäjät

| Perämeren hylkeenpyytäjät |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Ulf Bäckström
Käsikirjoittaja:  Ulf Bäckström
Kuvaaja:  Heimo Palander
Leikkaaja:  Ulf Bäckström
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Allotria Filmi Oy
Kesto:  14 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perämeren hylkeenpyytäjät on dokumentti vuodelta 1957 jonka ohjasi Ulf Bäckström.
Esiintyjät

Jorma Vierimaa – hylkeenpyytäjä
Jouko Vierimaa – hylkeenpyytäjä
Taisto Tanska – hylkeenpyytäjä
Palkinnot

Parhaan lyhytelokuvan Jussi 1958
Ampumahiihdon euroopancup 2005–2006

Ampumahiihdon euroopancup 2005–2006 alkoi 3. joulukuuta Itävallan Obertilliachsta ja päättyi 18. maaliskuuta Sveitsin Gurnigeliin.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Ampumahiihdon euroopancup 2005–2006
| Laji | Miehet | Naiset |
Voittaja
| Kokonaiscup |  Dmitri Jarošenko |  Olga Anisimova |
| Pikakilpailucup |  Dmitri Jarošenko |  Romy Beer |
| Takaa-ajocup |  Dmitri Jarošenko |  Olga Anisimova |
| Normaalimatkacup |  Lois Habert |  Romy Beer |
| Junioreiden kokonaiscup |  Vincent Jay |  Pauline Macabies |
| Junioreiden pikakilpailucup |  Vincent Jay |  Darja Domratševa |
| Junioreiden takaa-ajocup |  Vincent Jay |  Pauline Macabies |
| Junioreiden normaalimatkacup |  Daniel Böhm |  Nadežda Skardino |
Kilpailut
Kilpailupaikat: 7
Henkilökohtaiset kilpailut: 14 (+ yhteislähtö)
Viestit: 1
← 2004–2005 2006–2007 →
Kilpailukalenteri

Ohjelmaan kuului seitsemän kilpailuviikonloppua. Ohjelmassa oli pikakilpailuja, takaa-ajoja, normaalimatkoja sekä yksi yhteislähtö ja viesti. Myös juniorit kilpailivat samoilla matkoilla omassa sarjassaan.
| Paikka | Päivät | Pikakilpailu | Takaa-ajo | Normaalimatka | Yhteislähtö | Viesti | Sekaviesti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Obertilliach | 3.–4.12. | ● |  | ● |  |  |  |
|  Obertilliach | 10.–11.12. | ● | ● |  |  |  |  |
|  Windischgarsten | 16.–17.12. | ● | ● |  |  |  |  |
|  Altenberg | 14.–15.1. | ● | ● |  |  |  |  |
|  Val Ridanna | 19.–21.1. | ● |  | ● |  | ● |  |
|  Val Martello | 11.–12.3. | ● | ● |  |  |  |  |
|  Gurnigel | 16.–18.3. | ● | ● |  | ● |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 7 | 5 | 2 | 1 | 1 | 0 |
Ali Ashfaq

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 6. syyskuuta 1985
Syntymäpaikka: Malé, Malediivit
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: PDRM FA
Pelinumero: 7
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001–2005 | Club Valencia | 125 | (110) |
| 2006–2007 | New Radiant | 60 | (40) |
| 2007–2008 | DPMM FC | 7 | (2) |
| 2008–2011 | VB Sports Club | 85 | (93) |
| 2012–2013 | New Radiant | 51 | (66) |
| 2014– | PDRM FA | 68 | (45) |
Maajoukkue
| 2006–2010 | Malediivit U23 | 7 | (2) |
| 2003– |  Malediivit | 75 | (50) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. marraskuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 31. joulukuuta 2015.
Ali Ashfaq (s. 9. lokakuuta 1980 Malé) on malediivilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Malesian Superliigassa pelaavaa PDRM FA:ta.
Ashfaq on yksi Malediivien kaikkien aikojen parhaista urheilijoista. Hän debytoi Malediivien A-maajoukkueessa vuonna 2003.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Pink Flamingos

| Pink Flamingos |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Waters
Käsikirjoittaja:  John Waters
Tuottaja:  John Waters
Säveltäjä:  John Waters
Kuvaaja:  John Waters
Leikkaaja:  John Waters
Pääosat:   Divine  David Lochary  Mink Stole  Edith Massey 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  New Line Cinema
Levittäjä:  New Line Cinema Netflix
Ensi-ilta:  Yhdysvallat 17. maaliskuuta 1972
Kesto:   93 minuuttia  108 minuuttia (vuoden 1997 versio) 
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pink Flamingos on yhdysvaltalainen John Watersin ohjaama kulttimaineen saanut underground-komediaelokuva vuodelta 1972. Se on luokiteltu niin sanotuksi b-elokuvaksi.
Elokuva tunnetaan erityisesti sen pienibudjettisuudestaan sekä pahamaineisista ja huonoa makua sisältävistä kohtauksista; esimerkiksi kohtauksissa harrastetaan eläimiin sekaantumista ja kannibalismia, miesnäyttelijät harrastavat oraaliseksiä sekä syödään oikeaa koiran ulostetta.
Elokuvan pääosissa esiintyvät muun muassa drag queenina tunnettu Divine sekä David Lochary, Mink Stole ja Edith Massey.
Vuonna 1997 elokuvasta julkaistiin pidennetty versio, joka sisälsi John Watersin henkilökohtaisen esittelyn elokuvasta. Versio sisälsi myös elokuvasta leikattuja kohtauksia. Elokuvan musiikista julkaistiin samana vuonna myös soundtrack.
Suomessa elokuvan vuonna 1997 tehty pidennetty versio esitettiin televisiossa Yle Teemalla joulukuussa 2008.
Pink Flamingoa pidetään merkkiteoksena queer-kulttuurissa ja sen historiassa.
Juoni

Divine, 130-kiloinen draq queen tavoittelee maailman saastaimman ihmisen titteliä. Hän asustaa asuntovaunussa lasten pinnasängyssä nukkuvan kananmunista pitävän isoäidin Edien sekä insestisuhteessa olevan eläimiin sekaantuvan poikansa Crackersin kanssa.
Maailman saastaisimman ihmisen titteliä tavoittelevat myös Raymond ja Connie Marble, jotka kaappaavat naisia kaduilta, teettäen näillä lapsia kellarissa ja myyden lapset lesbopareille. Eräänä päivänä Marblet ilmiantavat poliisille Divinen perheen ja ystävien järjestämistä epäsiveellisistä juhlista. Poliisit saapuvat paikalle, jossa juhlijat tappavat ja syövät heidät.
Myöhemmin Marblet polttavat perheen asuntovaunun ja he jäävät siitä kiinni. Rangaistukseksi heidät sidotaan puuhuun, tervataan höyhenillä ja ammutaan aseella kuoliaaksi.
Myöhemmin Divine, hänen poikansa ja Cotton muuttavat Boiseen. Isoäiti menee naimisiin kananmunia kuljettavan miehen kanssa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Waters  | … |  Kertoja ja Herra J.    |
|  Divine  | … |  Divine/Babs Johnson   |
|  David Lochary  | … |  Raymond Marble    |
|  Mink Stole  | … |  Connie Marble    |
|  Edith Massey  | … |  Edith "Edie" Johnson    |
|  Mary Vivian Pearce  | … |  Cotton    |
|  Danny Mills  | … |  Crackers    |
|  Channing Wilroy  | … |  Channing    |
|  Cookie Mueller  | … |  Cookie    |
|  Paul Swift  | … |  Munamies   |
|  Susan Walsh  | … |  Suzie   |
|  George Figgs  | … |  Bongo Player   |
|  Van Smith  | … |     |
|  Vincent Peranio  | … |     |
|  Elizabeth Coffey  | … |  transnainen   |
Aiheesta muualla

Pink Flamingos Internet Movie Databasessa (englanniksi)