stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hiljainen pako

| Hiljainen pako> Silent Running |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Douglas Trumbull
Käsikirjoittaja:   Deric Washburn  Michael Cimino  Steven Bochco 
Tuottaja:   Michael Gruskoff  Marty Hornstein  Douglas Trumbull 
Säveltäjä:  Peter Schickele
Kuvaaja:  Charles F. Wheeler
Leikkaaja:  Aaron Stell
Pääosat:   Bruce Dern  Cliff Potts  Ron Rifkin  Jesse Vint 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1972
Kesto:  89 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiljainen pako (Silent Running) on vuonna 1972 ilmestynyt yhdysvaltalainen tieteiselokuva. Sen ohjaaja Douglas Trumbull on tunnettu 1960- ja 1979-luvuilla tekemistään erikoistehosteista ja elokuva on hänen ensiohjauksensa.
Tarina

Elokuvassa liikutaan tulevaisuudessa, missä kaikki maapallon kasvillisuus ja eläimistö on hävinnyt jonkin katastrofin johdosta, ja ekosysteemin viimeiset jäänteet pieneläimineen on sijoitettu rahtirakettien avaruudessa kuljettamiin valtaviin kasvihuoneisiin. Ihmiset ovat siirtyneet syömään kemiallisesti valmistettua mautonta ruokaa, joka maistuu myös Valley Forge -aluksen rahvaanomaiselle miehistölle sen yhtä jäsentä, ihanteellista ja ylimyksellistä hippityyppiä Freeman Lowellia (Bruce Dern) lukuun ottamatta. Hän valmistaa ruokansa avaruusaluksen kasvihuoneiden tuotteista. Lowell joutuu muun miehistön harjoittaman kiusaamisen ja pilkanteon kohteeksi.
Kun Maasta tulee käsky tuhota kasvihuoneet, muut miehistön jäsenet ovat innoissaan saadessaan tilaisuuden palata takaisin maahan. Luontoa rakastava Freeman Lowell seuraa sivusta kolmen paratiisimaisen kasvihuonekuvun irrotusta ja tuhoamista ydinräjähteellä. Kun viimeinenkin aiotaan tuhota Lowell ryhdistäytyy pelastaakseen tuholta maailman viimeiset kasvit ja eläimet. Hän turvautuu väkivaltaan ja surmaa yhden työtovereistaan ja aiheuttaa kahden muun kuoleman. Yhteys maahan toimii, ja Lowellia neuvotaan hävittämään viimeinenkin kupu.
Avaruusalus joutuu Saturnuksen renkaisiin, mutta selviytyy niiden aiheuttamasta myrskystä, jossa kuitenkin yksi kolmesta kävelevästä pikkurobotista menehtyy. Robottien liikkuminen toteutettiin raaja-amputoitujen näyttelijöiden avulla, jotka olivat laitteiden sisällä. Yksin avaruuteen jäänyt Lowell kehittää tunnesuhteen robotteihin, joille hän  antaa nimet Tupu, Hupu ja Lupu. Robotit olivat esikuvana Tähtien sota -elokuvien R2D2 -robotille.
Pelastusalus saa uudelleen yhteyden kadoksissa olleeseen Lowelliin, joka joutuu ratkaisun eteen. Hän opettaa ainoan ehjäksi jääneen robotin, Tupun, hoitamaan ekosysteemiä, joka oli vähällä kuihtua valon puutteeseen ennen kuin Lowell ymmärsi asentaa kupuun lamppuja. Välttääkseen pelastajien saapumisen ja viimeisen kasvihuoneen tuhon, Lowell jättää sen robotin hoidettavaksi, irrottaa kuvun aluksesta ajelehtimaan yksin avaruuteen ja räjäyttää avaruusaluksensa ennen pelastajien saapumista.
Elokuvan tunnusmusiikin laulaa Joan Baez.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi piti Hiljaista pakoa onnistuneena ekologisena tieteistarinana ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

Hiljainen pako Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ebert, Roger: Silent Running RogerEbert.com. 1.1.1971. Viitattu 1.5.2021. (englanniksi)
French, Philip: Silent Running The Guardian. 27.11.2011. Viitattu 1.5.2021. (englanniksi)
Glister, Paul: In Wildness is the Preservation of the World: ‘Silent Running’ and Our Choice of Futures Centauri Dreams. 1.2.2019. Viitattu 1.5.2021. (englanniksi)
Karoliina Kallio

| Karoliina Kallio |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. elokuuta 1979 (ikä 45) Savonlinna, Suomi
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  eurodance
Yhtyeet:  Waldo’s People,  Flipper
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Reetta Karoliina Kallio (s. 31. elokuuta 1979 Savonlinna) on suomalainen laulaja.
Kallio on opiskellut muun muassa Savonlinnan taidelukiossa, Suomalaisessa konservatoriossa (nyk. Jyväskylän ammattiopiston konservatorio) ja Pop & Jazz Konservatoriossa.
Ura

Kallion ensimmäinen tv-esiintyminen oli vuonna 1990 Mainostelevisiossa esitetyssä Tenavatähti-laulukilpailussa. Hän osallistui kilpailuun kappaleella ”Kai laulaa saan”.
Kallio nähtiin joulukuussa 2003 MTV3:n BumtsiBum!-ohjelmassa. Kanssakilpailijana hänellä oli muun muassa laulaja-malli Janina Frostell. Vuonna 2004 hän oli mukana Missä Vika? -visailuohjelmassa Yle TV2:lla.
Kallio osallistui vuonna 2005 Euroviisujen Suomen karsinnoissa Aikakone-yhtyeestä tunnetun Makin tekemällä kappaleella ”I Need Somebody (Like You)”. Ennen tätä hän oli osallistunut Eurovision laulukilpailuun jo kahdesti taustalaulajana.
Kallio oli mukana Suomen Idols -kilpailuun ohjelman 2. tuotantokaudelle vuonna 2005 ja pääsi semifinaalivaiheeseen saakka. Semifinaalissa hän lauloi Robbie Williamsin ”Angels”-kappaleen. Yleisöäänestyksessä Kallio tuli toiseksi. Kallio oli Idolsiin osallistuessaan jo kokenut esiintyjä. Hän oli keikkaillut ahkerasti Flipper-nimisen cover-kappaleisiin erikoistuneen yhtyeen riveissä. Hän oli myös levyttänyt singlen ”Liian kuuma kesä” ja esiintynyt Sub TV:n Sub Marine -ohjelman house-bändissä.
Kallio liittyi vuonna 2008 Waldo’s People -yhtyeeseen, joka voitti kappaleellaan ”Lose Control” vuoden 2009 Eurovision laulukilpailun Suomen karsinnan. Samanvuotisissa euroviisuissa yhtye ylsi finaaliin, jossa se sijoittui viimeiseksi.
Kallio oli mukana Waldo's People yhtyeessä vuosina 2008-2021.
Kallio osallistui The Voice of Finland -kilpailun vuonna 2011 alkaneelle ensimmäiselle tuotantokaudelle pudoten jatkosta ensimmäisen live-esiintymisen jälkeen.
Hän on myös laulanut taustoja Cheekin kultaa myyneellä Jare Henrik Tiihonen -albumilla.
Yksityiselämä

Kallio asuu Helsingissä aviopuolisonsa kanssa ja heillä on vuonna 2014 syntynyt poika.
Soolosinglet

”Liian kuuma kesä” (2003)
”Kiitos ja hei” (2003)
”Kaipaan sua niin” (2004)
Aiheesta muualla

Flipper yhtyeen kotisivut.
Sing It Karo! -blogi (Arkistoitu – Internet Archive).
Karoliina Kallio - Twitter.
Karoliina Kallio Tenavatähti kilpailuesitys "Kai Laulaa Saan" vuodelta 1990
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Oji Eagles

| Oji Eagles |
| --- | --- |

Perustettu:  1925
Kaupunki:   Tomakomai, Hokkaido
Kotiareena:  Hakucho Arena
Sarjataso:  Asia League Ice Hockey
Värit:                     
Päävalmentaja:   Masaki Shirono
Omistaja:  Oji Paper Company
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oji Eagles (jap. 王子製紙アイスホッケー部, Ōji Seishi aisuhokkē-bu) on japanilainen jääkiekkoseura, joka pelaa Asia League Ice Hockey ammattilaisliigassa.
Ulkomaalaiset pelaajat

Vjatšeslav Staršinov 1976-78, hyökkääjä
Anatoli Fedotov 1995-96 ja 1998-00, puolustaja
Vladimir Kramskoi 1995-00, puolustaja
Michael Yoshino 1997-99, hyökkääjä
Matt Oikawa 1999-00, vasen laitahyökkääjä
Sergei Bautin 2000-02, puolustaja
Burt Henderson 2003-07, puolustaja
Dusty Imoo 2003-06, maalivahti
Greg Parks 2003-04, vasen laitahyökkääjä
Dan Daikawa 2004-05, puolustaja
Tavis Hansen 2004-05, vasen laitahyökkääjä
Jason Podollan 2005-06, vasen laitahyökkääjä
Jarrod Skalde 2006-07, keskushyökkääjä
Shane Endicott 2007-09, keskushyökkääjä
Ricard Persson 2007-09, puolustaja
Shaone Morrisonn, puolustaja
Aiheesta muualla

Seuran viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut

| Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut |
| --- | --- |
Laji:  Jääkiekko
Maa(t):  Eurooppa
Perustettu:  1910
Lopetettu:  1991
Hallitseva mestari:   Neuvostoliitto (1991)
Eniten mestaruuksia:   Neuvostoliitto (27)
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1910, ja toistaiseksi viimeisen kerran vuonna 1991. Kilpailut järjesti Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF.
Ensimmäinen turnaus järjestettiin Sveitsin Montreux’ssä tammikuussa 1910. Turnaus muodostui ensimmäisen maailmansodan aiheuttamaa taukoa (vuosina 1915–1920) lukuun ottamatta vuosittaiseksi tapahtumaksi vuoteen 1927 asti. Vuonna 1928 päädyttiin mestaruus myöntämään olympiakisoissa parhaiten menestyneelle eurooppalaiselle joukkueelle, ja pian samoin alettiin menetellä myös vuonna 1930 perustettujen maailmanmestaruuskilpailujen osalta.
Viimeinen itsenäinen Euroopan-mestaruusturnaus järjestettiin Saksassa Berliinissä vuonna 1932. Myöhempinä vuosina mestaruusarvon myöntöperusteet vaihtelivat jonkin verran, lähinnä pohjoisamerikkalaisia joukkueita vastaan saavutettujen pisteiden hyväksyntään liittyen. Viimeinen tällainen Euroopan-mestaruuskilpailujen arvon omannut turnaus järjestettiin vuoden 1991 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen yhteydessä Suomessa, ja Suomi saavutti tuolloin pronssia.
Naiset alkoivat pelata Euroopan-mestaruudesta vuonna 1989. Neljä ensimmäistä mestaruutta voitti Suomi.
Mitalit vuosilta 1910–1991

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| № | Maa | Kulta | Hopea | Pronssi | Summa |
| 1. |  Neuvostoliitto | 27 | 5 | 2 | 34 |
| 2. | Böömi / Tšekkoslovakia | 14 | 21 | 17 | 52 |
|  | siitä  Böömi | 2 | 1 | 0 | 3 |
|  | siitä  Tšekkoslovakia | 12 | 20 | 17 | 49 |
| 3. |  Ruotsi | 10 | 19 | 17 | 46 |
| 4. |  Sveitsi | 4 | 6 | 8 | 18 |
| 5. |  Iso-Britannia | 4 | 2 | 1 | 7 |
|  | siitä  Englanti | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6. |  Saksa | 2 | 5 | 7 | 14 |
| 7. |  Itävalta | 2 | 3 | 4 | 9 |
| 8. |  Belgia | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 9. |  Ranska | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 10. |  Puola | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 11. |  Suomi | 0 | 1 | 4 | 5 |
| 12. |  Norja | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 13. |  DDR | 0 | 0 | 1 | 1 |
Aminoetyylipiperatsiini

| Aminoetyylipiperatsiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-piperatsin-1-yylietanamiini
CAS-numero:  140-31-8
PubChem CID:  8795
SMILES:  C1CN(CCN1)CCN
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H15N3
Moolimassa:  129,21 g/mol
Sulamispiste:  -19 °C
Kiehumispiste:  218–222 °C
Tiheys:  0,9842 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Aminoetyylipiperatsiini (C6H15N3) on piperatsiinijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa reagenssina polymeeriteollisuudessa ja muiden yhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa aminoetyylipiperatsiini on väritöntä nestettä, jolla on amiineille tyypillinen ammoniakkia muistuttava haju. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja aromaattisiin liuottimiin. Aineen rakenteessa on sekä primäärinen, sekundäärinen että tertiäärinen aminoryhmä. Yhdiste on keskivahva emäs. Primäärisen aminoryhmän pKa-arvo on 9,63 ja sekundäärisen aminoryhmän pKa-arvo on 8,63.
Aminoetyylipiperatsiinia voidaan valmistaa useilla tavoilla, joista kahta käytetään eniten. Reaktiot ovat 1,2-dikloorietaanin ja ammoniakin reaktio tai etanoliamiinin, ammoniakin ja vedyn reaktio kuparin, koboltin tai nikkelin toimiessa katalyytteinä. Molemmissa reaktioissa aminoetyylipiperatsiini on sivutuote ja reaktioissa muodostuu useita muitakin di-, tri- ja polyamiineja.
Aminoetyylipiperatsiinia käytetään katalyyttinä epoksihartsien kovettamisessa ja polyuretaanien synteeseissä. Sitä käytetään myös monomeerina erikoiskuitujen valmistuksessa. Muita käyttökohteita ovat lääkeaineiden, väriaineiden ja pinta-aktiivisten aineiden valmistus ja käyttö korroosionestoaineena.
David Tukiçi

David Tukiçi (s. 1956, Shkodër) on albanialainen laulaja ja säveltäjä. Vuonna 1969 hän voitti 13-vuotiaana Festivali i Këngës-laulukilpailun kappaleella "Dhuratë për ditëlindje". Vuosina 1982-1992 hän toimi Albanian yleisradioyhtiö RTSH:n sinfoniaorkesterin johtajana.
Sparks Fly (kappale)

| ”Sparks Fly” Taylor Swift |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Speak Now
 Äänitetty : 2010
 Julkaistu: 25. lokakuuta 2010 (julkaisu albumilla)   18. heinäkuuta 2011 (singlejulkaisu)
 Formaatti: lataus, suoratoisto, cd
 Tekijä(t): Taylor Swift
 Tuottaja(t): Nathan Chapman, Swift
 Tyylilaji: pop rock, country pop
 Kesto: 04.22
 Levy-yhtiö: Big Machine
Listasijoitukset
  17.    country 1.
Taylor Swiftin muut singlet
| ”The Story of Us” 2011 | ”Sparks Fly” 2011 | ”Ours” 2011 |
Sparks Fly on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale albumilta Speak Now, joka julkaistiin 25. lokakuuta 2010. Swift on säveltänyt kappaleen yksin ja tuottanut sen Nathan Chapmanin kanssa. Kappale on julkaistiin albumin viidentenä singlenä 19. heinäkuuta 2011. ”Sparks Fly” pääsi Yhdysvalloissa countrylistan kärkeen ja Billboard Hot 100 -listan sijalle 17. Kanadassa se oli sijalla 28. Single on myynyt Yhdysvalloissa platinaa.
”Sparks Fly” on tyyliltään pop rockia ja siinä vaikutteita countrymusiikista. Sitä ei ollut alun perin tarkoitettu Speak Now -albumille. Swift oli kirjoittanut kappaleen jo vuonna 2006 ennen esikoisalbuminsa Taylor Swift julkaisua ja esittänyt sitä livenä. Kappale lisättiin Speak Now -albumille fanien pyynnöstä.
Kappaleelle julkaistiin musiikkivideo. Video on kooste Swiftin Speak Now World Tour -kiertueella kuvatusta materiaalista.
Live-versio kappaleesta on mukana julkaisussa Speak Now World Tour – Live (2011) Vuonna 2023 Swift julkaisi kappaleesta uudelleen levytetyn version ”Sparks Fly (Taylor’s Version)” albumilla Speak Now (Taylor’s Version).
Listasijoitukset

| Maa ja lista | Korkein sija |
| --- | --- |
 Australia (ARIA Charts): 97
 Kanada (Canadian Hot 100): 28
 Kanada (Canada Country): 3
 Yhdysvallat (Billboard Hot 100): 17
 Yhdysvallat (Hot Country Songs): 1

| Maa ja lista | Korkein sija |
| --- | --- |
 Australia (ARIA Charts): 17
 Filippiinit (Billboard PH Hot 100): 3
 Irlanti (IRMA): 22
 Iso-Britannia (OCC, suoratoisto): 40
 Kanada (Canadian Hot 100): 25
 Kreikka (ulkomaiset singlet): 80
 Singapore (RIAS, Top Digital): 9
 Uusi-Seelanti (Recorded Music NZ): 20
 Yhdysvallat (Billboard Hot 100): 22
 Yhdysvallat (Hot Country Songs): 8
Global 200 (Billboard): 20
Myyntipalkinnot

| Maa | Sertifikaatti | Myöntäjä |
| --- | --- | --- |
|  Australia | platinaa | Australian Recording Industry Association |
|  Uusi-Seelanti | kultaa | Recorded Music NZ |
|  Yhdysvallat | platinaa | Recording Industry Association of America |
Aiheesta muualla

Sparks Fly -kappaleen musiikkivideo
| n k Taylor Swift |
| --- | --- |
 Diskografia  Palkinnot 
Studioalbumit:  Taylor Swift  Fearless  Speak Now  Red  1989  Reputation  Lover  Folklore  Evermore  Midnights  The Tortured Poets Department 
Uudelleen levytetyt albumit:  Fearless (Taylor’s Version)  Red (Taylor’s Version)  Speak Now (Taylor’s Version)  1989 (Taylor’s Version) 
Livealbumit:  Speak Now World Tour – Live  Lover (Live from Paris)  Folklore: The Long Pond Studio Sessions 
EP:t:  The Taylor Swift Holiday Collection  Beautiful Eyes 
Kappaleet:  Luettelo kappaleista  ”The 1”  ”22”  ”All Too Well”  ”Anti-Hero”  ”Back to December”  ”Bad Blood”  ”Begin Again”  ”Bejeweled”  ”Betty”  ”Blank Space”  ”Cardigan”  ”Carolina”  ”Change”  ”Christmas Tree Farm”  ”Coney Island”  ”Cruel Summer”  ”Delicate”  ”End Game”  ”Everything Has Changed”  ”Exile”  ”Eyes Open”  ”Fearless”  ”Fifteen”  ”Fortnight”  ”Getaway Car”  ”I Bet You Think About Me”  ”I Can Do It with a Broken Heart”  ”I Can See You”  ”I Don’t Wanna Live Forever”  ”I Knew You Were Trouble”  ”Is It Over Now?”  ”Karma”  ”The Lakes”  ”The Last Time”  ”Lavender Haze”  ”Look What You Made Me Do”  ”Love Story”  ”Lover”  ”The Man”  ”Me!”  ”Mean”  ”Message in a Bottle”  ”Mine”  ”New Romantics”  ”New Year’s Day”  ”No Body, No Crime”  ”Our Song”  ”Ours”  ”Out of the Woods”  ”Picture to Burn”  ”...Ready for It?”  ”Red”  ”Ronan”  ”Safe & Sound”  ”Shake It Off”  ”Should’ve Said No”  ”"Slut!"”  ”Sparks Fly”  ”The Story of Us”  ”Style”  ”Teardrops on My Guitar”  ”Tim McGraw”  ”Today Was a Fairytale”  ”We Are Never Ever Getting Back Together”  ”White Horse”  ”Wildest Dreams”  ”Willow”  ”You Belong with Me”  ”You Need to Calm Down” 
Kappaleet vierailevana artistina:  ”Highway Don’t Care”  ”The Joker and the Queen”  ”Renegade” 
Kappaleet muille artisteille:  ”This Is What You Came For” 
Videojulkaisut:  Speak Now World Tour – Live  City of Lover  Folklore: The Long Pond Studio Sessions  Taylor Swift: The Eras Tour 
Kiertueet ja konsertit:  Luettelo kiertueista  Fearless Tour  Speak Now World Tour  The Red Tour  The 1989 World Tour  Reputation Stadium Tour  The Eras Tour  City of Lover
Pikaluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut

Pikaluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin miehillä ensimmäisen kerran vuonna 1891, naisilla 1970. Yleisluistelun Euroopan mestaruus ratkaistaan neljän matkan yhteispisteiden perusteella. Miesten matkoina ovat 500, 1 500, 5 000 ja 10 000 metriä, naisilla puolestaan 500, 1 500, 3 000 ja 5 000 metriä. Vuosina 1894 ja 1903 mestaruus jäi virallisesti ratkaisematta, koska kukaan kilpailijoista ei saavuttanut kolmea matkavoittoa, joka tuohon aikaan mestaruuteen vaadittiin.
Sprinttimatkoilla kilpailtiin Euroopan-mestaruudesta ensimmäisen kerran vuonna 2017. Sprinttimestaruus ratkaistaan kahden 500 metrin ja kahden 1 000 metrin luistelun yhteispisteillä. Vuonna 2018 järjestettiin ensimmäisen kerran matkakohtaiset EM-kilpailut. Yleisluistelun sekä sprinttiluistelun EM-kilpailut ja matkakohtaiset EM-kilpailut järjestetään vuorovuosin.
Mitalistit > Miehet > Sprinttimatkat

| Vuosi | Paikka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Heerenveen (NED) | Kai Verbij (NED) | Kjeld Nuis (NED) | Nico Ihle (GER) |
| 2019 | Collalbo (ITA) | Kai Verbij (NED) | Håvard Holmefjord Lorentzen (NOR) | Henrik Fagerli Rukke (NOR) |
| 2021 | Heerenveen (NED) | Thomas Krol (NED) | Hein Otterspeer (NED) | Joel Dufter (GER) |
| 2023 | Hamar (NOR) | Merijn Scheperkamp (NED) | Hein Otterspeer (NED) | Marten Liiv (EST) |
| 2025 | Heerenveen (NED) | Jenning de Boo (NED) | Merijn Scheperkamp (NED) | Tim Prins (NED) |
Mitalistit > Naiset > Sprinttimatkat

| Vuosi | Paikka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Heerenveen (NED) | Karolína Erbanová (CZE) | Jorien ter Mors (NED) | Olga Fatkulina (RUS) |
| 2019 | Collalbo (ITA) | Vanessa Herzog (AUT) | Daria Katšanova (RUS) | Olga Fatkulina (RUS) |
| 2021 | Heerenveen (NED) | Jutta Leerdam (NED) | Angelina Golikova (RUS) | Femke Kok (NED) |
| 2023 | Hamar (NOR) | Jutta Leerdam (NED) | Femke Kok (NED) | Vanessa Herzog (AUT) |
| 2025 | Heerenveen (NED) | Jutta Leerdam (NED) | Femke Kok (NED) | Suzanne Schulting (NED) |
Hiroko Nakamura

Hiroko Nakamura (jap. 中村 紘子; alun perin Hiroko Fukuda; 25. heinäkuuta 1944 Yamanashin prefektuuri – 26. heinäkuuta 2016) oli japanilainen pianisti.
Elämä ja ura

Nakamura aloitti pianotunneilla käymisen neljävuotiaana. Myöhemmin hän sai ohjausta Leonid Kotšanskilta valmistautuakseen kansalliseen musiikkikilpailuun, jossa voitti ensipalkinnon vuonna 1958. Vuonna 1960 Nakamura pääsi Tokion musiikkikonservatorioon ja teki debyyttinsä orkesterin kanssa toimimalla solistina Ludwig van Beethovenin 1. pianokonserton esityksessä. Hän pääsi saavuttamansa menestyksen turvin kansainväliselle kiertueelle NHK-sinfoniaorkesterin solistina. Vuosi myöhemmin hän piti Tokiossa ensimmäisen sooloresitaalinsa.
Nakamura lähti vuonna 1962 Yhdysvaltoihin, jossa opiskeli Juilliard Schoolissa Rosina Lhévinnen luokalla. Yhdysvalloista hän siirtyi Varsovaan, jossa opiskeli Zbigniew Drzewieckin johdolla ja osallistui vuoden 1965 kansainväliseen Frédéric Chopin -pianokilpailuun. Nakamura pääsi kilpailussa neljännelle sijalle ja sai nuorimpana finalistina Chopin-stipendisäätiön palkinnon. Chopin-kilpailun jälkeen hän täydensi opintojaan Nikita Magaloffin johdolla ja jälleen Juilliard Schoolissa.
Nakamura esiintyi uransa aikana monissa maissa, kuten Neuvostoliitossa/Venäjällä, Puolassa, muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Erityistä suosiota hän saavutti Venäjällä tekemillään esiintymisillä. Hänen ohjelmistoonsa kuului esimerkiksi Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin, Claude Debussyn, Georg Friedrich Händelin, Franz Lisztin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Sergei Prokofjevin, Sergei Rahmaninovin, Robert Schumannin ja Pjotr Tšaikovskin teoksia. Nakamura oli aktiivinen kamarimuusikko ja muodosti duon pianisti Sergei Dorenskin kanssa. Hän teki kymmeniä levytyksiä eri yhtiöille.
Nakamura istui monien kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa, esimerkiksi Chopin-kilpailussa vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Hän kirjoitti myös neljä musiikkiaiheista kirjaa. Hänellä oli Polonia Restituta -ritarikunnan komentajanristi.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Nakamuran mies oli kirjailija Kaoru Shōji.
Nakamura ilmoitti vuonna 2015 sairastuneensa suolistosyöpään, mutta jatkoi musiikillista toimintaansa hoitojen lomassa. Hän kuoli sairauteensa 72-vuotiaana. Kaksi päivää kuoleman jälkeen Nakamuralle pidettiin hautajaiset, joihin osallistuivat vain lähisukulaiset.
Hirvinevan tuulivoimapuisto

| Hirvinevan tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Liminka
Koordinaatit:  64°45′07″N, 25°12′40″E
Rakentaminen alkoi:  2019 
Valmistunut:  2020 
Rakennuttaja:  Winda Power Oy 
Omistaja:  Winda Power Oy 
Operaattori:  TM Voima Oy 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  45–50 m 
Tuulivoimalat:  4 × Nordex N149 (4,8 MW)
Kapasiteetti:  19,2 MW  
 fiHirvinevan tuulivoimapuisto 
Hirvinevan tuulivoimapuisto on Pohjois-Pohjanmaalla Limingan kohde sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 4 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 19 megawattia. Tuulivoimapuiston on rakentanut Winda Power Oy, sen omistaa Tuulipuisto Oy Hirvineva, joka on Winda Powerin tytäryhtiö, ja sitä operoi TM Voima Oy.
Yleistä

Hirvinevan tuulivoimapuisto sijaitsee Hirvinevan kulmakunnalla 10 kilometriä Limingan kirkolta lounaaseen päin. Tuulipuisto on Mustosenkankaan ja Mustosennevan seuduilla, joka on soistunutta kangasmetsää. Voimala-alue sijaitsee niin kutsutussa Koulumetsässä, jonka omistaa Limingan kunta. Tuulipuiston voimala-alue rajautuu Siikajoen ja Lumijoen kuntarajoihin. Valtatie 8 ohittaa alueen läheltä Lumijoen puolelta ja valtatieltä alkaa voimaloille tuleva huoltotie. Tuulivoimalaitokset sijaitsevat tasavälein 2,1 kilometriä pitkässä suorassa rivissä.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordexn valmistamaa N149-mallia, jonka napakorkeus on 155 metriä ja yhdellä 145 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 149,1 metriä, ja jonka kapasiteetti on 4,8 megawattia. Voimalat sijaitsevat 45–50 metrin korkeudella mpy. Matalin voimalaitos sijaitsee pohjoisempana lähellä Oulun lentokenttää . Erässä lähteessä  on virheellisesti ilmoitettu voimaloiden olevan N133-mallia, joka on samantehoinen kuin N149-malli. Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan 600 metriä itään päin maakaapeleissa alueen itäpuolella sijaitsevalle sähköasemalle, jossa jännite nostetaan linjalle sopivaan jännitteeseen.