stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavalin ja Theklan teot
Historia

Paavalin ja Theklan teot ajoitetaan muiden Paavalin tekojen kanssa noin vuosiin 150–200, ja joskus tarkemmin vuosiin 160–170. Kirjoituksessa on kuitenkin joitakin piirteitä siitä, että se olisi säilyttänyt tietoja, jotka palautuvat ensimmäiselle vuosisadalle. Kirjoituksella katsotaan olleen kolme tarkoitusta: puolustaa Paavalia erityisesti ebioniitteja vastaan; suosia neitsyyttä ja selibaattia; ja esittää, että naisillakin on oikeus saarnata ja suorittaa kastetoimituksia.
Varhaisin lähde, joka mainitsee Paavalin ja Theklan teot, on Tertullianus. Hän vastusti kirjoitusta, koska se antaa ymmärtää, että naisillakin olisi ollut oikeus saarnata ja kastaa. Kokonainen Paavalin teot, joka kertoo Paavalin lähetysmatkoista, oli pitkään kadoksissa, ja Paavalin ja Theklan teot oli tärkeimpiä siitä tunnettuja osia. Vasta Paavalin tekojen löytymisen jälkeen kävi ilmi, että Paavalin ja Theklan teot oli alun perin ollut osa laajempaa kirjoitusta.
Teksti oli myöhempinä aikoina hyvin suosittu, mikä käy ilmi siitä, että se erotettiin omaksi osakseen ja käännettiin lukuisille kielille.
Arvioita

Kirjoituksessa kuvatut tapahtumat ovat selvästi fiktiivisiä ainakin pääosiltaan. Tietyt yksityiskohdat eivät käy yksiin Paavalin lähetysmatkojen ajoituksen kanssa. Eräs tällainen seikka on juutalaisten täydellinen puuttuminen Paavalin syyttäjien joukosta. Toinen on se seikka, että jo pelkkä kristityn nimi riittää tuomioon; tämä sopii paremmin 100-luvulle kuin vielä keisari Claudiuksen aikaan. Demasta ja Hermogenestä on ehdotettu gnostilaisen harhaopin edustajiksi tekstissä.
Kirjallisuutta > Käännöksiä

The Acts of Paul. Teoksessa Elliott, J. K.: The Apocryphal New Testament: A Collection of Apocryphal Christian Literature in an English Translation.  OUP Oxford, 2005.  ISBN 9780198261810
Pervo, Richard I.: The Acts of Paul: A New Translation with Introduction and Commentary.  Wipf and Stock Publishers, 2014.  ISBN 9781630871468
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Barrier, Jeremy W.: The Acts of Paul and Thecla: A Critical Introduction and Commentary.  (Wissenschaftliche Untersuchungen zum Neuen Testament, nide 270. ISSN 0340-9570)  Mohr Siebeck, 2009.  ISBN 9783161499982
Bremmer, Jan N.: The Apocryphal Acts of Paul and Thecla.  (Studies on Early Christian Apocrypha Series, nide 2)  Peeters Publishers, 1996.  ISBN 9789039001523
Hylen, Susan: A Modest Apostle: Thecla and the History of Women in the Early Church.  Oxford University Press, 2015.  ISBN 9780190243821
Levine, Amy-Jill & Robbins, Maria Mayo: A Feminist Companion to the New Testament Apocrypha.  (Feminist Companion to the New Testament and Early Christian Writings, nide 11)  A. & C. Black, 2006.  ISBN 9780826466884
McLarty, J. D.: Thecla's Devotion: Narrative, Emotion and Identity in the Acts of Paul and Thecla.  ISD LLC, 2018.  ISBN 9780227905760
Aiheesta muualla

Paavalin ja Theklan teot. Apokryfikirjat.
The Acts of Paul and Thecla. New Advent. (englanniksi)
Paksuhäntägalago

| Paksuhäntägalago |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Puoliapinat Strepsirrhini
Osalahko::  Lorimaiset puoliapinat Lorisiformes
Heimo::  Galagot Galagidae
Suku::  Otolemur
Laji::  crassicaudatus
Kaksiosainen nimi
 Otolemur crassicaudatus  (É. Geoffroy, 1812) 
Synonyymit
 Galago crassicaudatus 
 Paksuhäntägalagon levinneisyys
Alalajit 
 O. c. crassicaudatus  O. c. kirkii 
Katso myös
   Paksuhäntägalago Wikispeciesissä   Paksuhäntägalago Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Paksuhäntägalago (Otolemur crassicaudatus) on galagojen heimoon kuuluva kädellinen, joka elää eteläisessä ja itäisessä Afrikassa. Lajin elinympäristöä ovat metsät ja pensaikot. Se on yöeläin, joka kiipeilee oksistossa etsimässä ravinnokseen hedelmiä, hyönteisiä, pieniä selkärankaisia ja puista tihkuvaa mahlaa. Paksuhäntägalago on häntineen jopa 76 cm pitkä ja painaa 1,2 kg. Sen turkki on väriltään harmaa.
Oulujärvi

| Oulujärvi |
| --- | --- |
 Oulujärven sijainti
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Vaala, Kajaani ja Paltamo 
Koordinaatit:  64°16′34″N, 27°12′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Oulujoki 
Järvinumero:  59.321.1.001, 59.311.1.001 ja 59.331.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  122,7 m  
Rantaviiva:  1 021,169 km  
Pinta-ala:  887,09301 km²  
Tilavuus:  6,7 km³  
Keskisyvyys:  7,6 m  
Suurin syvyys:  35 m  
Saaria:  667 
 fiOulujärvi 
Oulujärvi (ruots. Ule träsk) on Pohjois-Pohjanmaan Vaalassa ja Kainuun Kajaanissa ja Paltamossa sijaitseva järvi. Oulujärvi on Suomen viidenneksi suurin järvi Saimaan, Päijänteen, Inarijärven ja Pielisen jälkeen. Koska järvi on alueensa suurin järvi, on sitä kutsuttu myös Kainuun mereksi.
Maantietoa

Oulujärvi sijaitsee kahden suuren maisema-alueen rajalla: järven itäpuolella kohoavat korkeahkot kainuulaiset vaarat, kun taas järven länsipuolelta Vaalasta alkavat laajat suot ja sen jälkeen Pohjanmaan lakeudet.lähde?
Maantietoa > Järvi

Järvi on saarten ja niemien rikkoma ja siitä voidaankin erottaa eri suuruisia järvenosia usealla eri tavalla. Suomen ympäristökeskuksen viranomaiset ovat jakaneet järven kolmeen järvenosaan, joista he tarjoavat mitattua tietoa. Nämä osat ovat itäinen Paltaselkä, keskinen Ärjänselkä ja luoteinen Niskanselkä.
Ärjänselän pinta-ala on 38 800 hehtaaria eli 388 km². Se on 32 kilometriä pitkä ja 29 kilometriä leveä. Sen yhtenäinen järvenselkä on moneen eri suuntaan mitattuna yli 18 kilometriä pitkä. Ärjänselkä on poikkeuksellisen merellinen ja tuulinen. Sana "ärjä" tarkoittaakin tuulista paikkaa. Järvenselältä suojassa sijaitsee etelärannalta 11 kilometriä etelään työnytyvä Vuottalahti. Vuottalahden suuta suojaa Vuottoniemi, jonka länsipuolelle jää Käkisaaren suojaan Käkilahti, jonne Vuolijoki laskee. Manamansalo katkaisee suuruudellaan koko järven. Sen voi ohittaa länsipuolelta Alassalmea ja itäpuolelta Kaivannonsalmea myöten.
Paltaselän pinta-ala on 17 000 hehtaaria eli 170 km². Se on 28 kilometriä pitkä ja 10 kilometriä leveä, jos jätetään huomiotta 10 kilometriä pitkää ja kaakkoon työntyvää Jormuanlahtea. Myös järven itäisin osa Mieslahti muodostaa oman järvenosansa. Paltanselän keskiosa on saaririkas. Järvenselän etelärannassa sijaitsee Paltaniemi, jonka takana aukeaa lahti Paltajärvi ja Savisaaren takana Sokajärvi. Näihin lahtiin laskee Kajaaninjoki vetensä. Vastarannalla on Varislahti, johon Varisjoki laskee.
Niskanselän pinta-ala on 32 900 hehtaaria eli 329 km². Se on 30 kilometriä pitkä ja 23 kilometriä leveä. Myös tällä on suuri aava järvenselkä, joka on parhaimmillaan 20 kilometriä leveä. Niskanselän yrittää jakaa osiin 8,5 kilometriä pitkä Säräisniemi. Sen eteläpuolelle jää Ykspistonselkä ja lahdenperän nimenä on Painuanlahti. Vastarannalla sijaitsevat Kiveslahti, Tervolanlahti ja suuri Jaalanganlahti. Pohjoisrannan piirteitä ovat Kankarinlahti, jonka länsipuolella sijaitsevat Väätäjänniemi ja Neulaniemi, jonka länsipuolella on Soutulahti. Järven luusua sijaitsee Vaalassa, joka on pitkän lahden pohjukassa. Sieltä saa alkunsa Oulujoki, joka laskee Pohjanlahden Perämereen.
Maantietoa > Saaret

Järvessä on laskettu olevan 667 saarta. Niistä suurin on Ärjänselän ja Niskanselän toisistaan erottava Manamansalo (7 507 ha), joka on suurimmaksi osaksi hiekkakangasta ja sen vuoksi hiekkarantojen ympäröimä. Toiseksi suurin Käkisaari (2 035 ha), joka oli aikaisemmin niemi ja joka on ”irrotettu” mantereesta Kaivosojan kanavalla veneilyn helpottamiseksi. Näin on toimittu myös Neulaniemellä. Näitä kolmea saarta ei sisällytetä seuraaviin tilastoihin. Muiden saarten yhteispinta-ala on 2 117 hehtaaria, mikä on noin 2,3 % järven kokonaispinta-alasta. Muista saarista viisi ovat yli neliökilometrin suurisia, 125 yli hehtaarin suurisia, 526 yli aarin ja loput 11 ovat alle aarin kokoisia. Kun tarkastellaan saaria järvenosien mukaisesti, antaa ympäristöhallinnon viranomaiset seuraavanlaisia tuloksia.
Paltaselällä on laskettu olevan 145 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 641 hehtaaria, mikä on noin 3,6 % järvenosan kokonaispinta-alasta. Saarista Tevä (141 ha) ja Koljolansaari ovat yli neliökilometrin suuruisia, 39 muuta saarta ovat yli hehtaarin suuruisia, 103 yli aarin ja yksi on alle aarin kokoinen. Muita merkittäviä saaria Paltanselällä ovat Ärjänselän rajasaari Toukka, Paltajärven lahdessa sijaitsevat Savisaari ja Sokasaari, Toukan pohjoispuolen lahdelmassa sijaitsevat Lehtosaari, Hankosaari ja Lamponen, Paltanselän keskivaiheella sijaitsevat Selkä-Honkinen, Maa-Honkinen, Hevossaari, Iso-Pihlainen, Pieni-Pihlainen, Karhusaari, Nuottisaari, Kainuasaari, Tevä, Iso-Jatko, Koljolansaari, Mulkkusaaret, Lehtonen, Riuttasaaret, Ukkosaari ja Volosaari, sekä Mieslahdessa sijaitsevat Palonen, Lamponen ja Pukki.
Ärjänselällä on laskettu olevan 207 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 500 hehtaaria, mikä on noin 1,3 % järvenosan kokonaispinta-alasta. Saarista Ärjä (263 ha) on yli neliökilometrin suuruinen, 28 muuta ovat yli hehtaarin suuruisia, 172 yli aarin ja loput 6 ovat alle aarin kokoisia. Muita merkittäviä saaria Ärjänselällä ovat etelään työntyvässä Vuottolahdessa olevat Iso-Lamponen ja Ollikansaari, Käkisaaren eteläpuolella Honkinen ja Lattulansaari, Ärjänsaaren pohjoispuolella Lehtonen, Kotisaari, Naurissaari ja Pitkäniemi, ja Manamansalon pohjoisessa salmessa Munaluoto, Iso Kärppäsaari ja Talviaissaari.
Niskanselällä on laskettu olevan 315 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 976 hehtaaria, mikä on noin 2,9 % järvenosan kokonaispinta-alasta. Saarista Kuostonsaari (377 ha) ja Kaarresalo ovat yli neliökilometrin suuruisia, 58 muuta ovat yli hehtaarin suuruisia, 251 yli aarin ja loput neljä ovat alle aarin kokoisia. Muita merkittäviä saaria Niskanselällä ovat Säräisniemen eteläpuolella olevat Ykspisto ja Mäntysaari, järvenselällä sijaitseva Reimikari, Manamansalon pohjoista salmea vartioiva Kuostonsaari, sen pohjoispuolella ja Jaalanganlahdella olevat Kumpu, Kaarresalo, Venesaari, Tähyssaari, Hirvisaari, Apajakari, Lehtonen, Lamposensaari, Tikansaari, Lamponen, Iso-Kaattari ja Halkonen, sekä vielä Niskanselän pohjoisosissa olevat Ylä-Mulkku, Ala-Mulkku, Pihlajasaari, Vasikkosaari, Kuusisaari, Honkinen, Leväsaari, Siira, Marjonen, Nahkasaari, Siljasaari, Kalikka, Tiilisaari, Ylä-Vassila ja Ala-Vassila.
Maantietoa > Vedenkorkeus ja säännöstely

Oulujärvellä on kirjattu muistiin vedenkorkeuksia vuodesta 1896 lähtien. Joitakin havaintoja puuttuu 1920-luvulta ja vuodelta 1954. Oulujärveä on säännöstelty vuodesta 1951 lähtien Jylhämän voimalaitoksen ja Oulujoen seitsemän muuta voimalaa ajatellen. Säännöstelyn alkamisen jälkeen järven vedenpinnan keskivedenkorkeus on ollut 122,55 metriä mpy. (kaikki arvot N60). Sen keskimääräinen vuotuinen vedenkorkeuden vaihtelu on tänä aikana ollut 1,70 metriä. Ylin vedenkorkeus 123,69 metriä (syksy 1962) ja alinen 120,83 meträ (huhtikuu 1981) mpy., joten äärivaihtelu on ollut 2,86 metriä. Ennen sääntelyä on keskivedenkorkeus ollut 122,78 metriä mpy. ja keskimääräinen vuotuinen vedenkorkeuden vaihtelu on silloin ollut 1,05 metriä. Ylin vedenpinnan korkeus on ollut 124,11 metriä (kesällä 1899) ja alin 122,07 metriä (huhtikuussa 1942) mpy.
Koska Oulujärven rannat ovat loivat ja pitkälle matalat, vaikuttaa vedenkorkeuden muutokset järven pinta-alaan. Luonnontilaisella kaudella, kun järvessä vesi oli keskivedenkorkeudella, järven pinta-ala on ollut 916 km², mutta sääntelyn aikana vuoden 1951 jälkeen keskivedenkorkeudella pinta-ala on ollut 853 km². Kesien keskivedenkorkeudella pinta-ala on nykyään 928 km², säännöstelyn alarajalla se on 778 km² ja sen ylärajalla 944 km².
Maantietoa > Rannat ja asutus

Paltaselän rantaviivan pituus on 284 kilometriä, josta järvenosan saarten rantaviivan yhteispituus on 91 kilometriä. Paltanjärven lahdelmassa, joka muuttuu Kajaaninjoeksi, sijaitsee Kajaani. lahden suulla sijaitsevat Pappilanniemen ja Sutelanperän kylät ja Kajaanin lentokenttä. Mieslahden suuhun laskee Kiehimänjoki, jonka suun molemmilla puolilla on Paltamon kirkonkylä. Mieslahdella on Mieslahden kylä ja Melalahdella on Melalahden kylä.
Ärjänselän rantaviivan pituus on 371 kilometriä, josta järvenosan saarten rantaviivan yhteispituus on 72 kilometriä. Sen etelärannoilla ovat Koutaniemen, Vuoreslahden ja Vuottolahden kylät. Vuolijoen suun perällä sijaitsee Vuolijoen kirkonkylä.
Niskanselän rantaviivan pituus on 366 kilometriä, josta järvenosan saarten rantaviivan yhteispituus on 130 kilometriä. Järvenosan länsirannoilla ovat Enonkylä ja Säräisniemen kirkonkylä. Pohjoisrannalla sijaitsevat Länsirannan kylä ja Vaalan kirkonkylä.
Kajaanin kautta kulkeva valtatie 5 seuraa järven kaakkoisrantoja ja se erkanee muualle etelässä Vuottolahdella ja idässä Paltamon kohdalla. Paltamon ja Vaalan kautta kohti Oulua kulkee pohjoisrantoja seuraten valtatie 22. Kolmas tie on seututien 879 ja seututien 800 muodostama reitti, joka muodostaa kolmion viimeisen sivun yhdistäessään Vuottolahden ja Vaalan toisiinsa. Näitä teitä seuraamalla voi lähestyä mitä tahansa järven rantaa poistumalla tieltä lyhyen matkan verran. Oulu–Kontiomäki-rautatie seuraa järven pohjoisrantoja yhtä tiiviisti kuin valtatie 22. Sen Oulujärven seisakkeita ovat Vaala, Kankari, Jaalanka, Liminpuro, Kivesjärvi, Virpelä, Hakasuo, Melalahti, Paltamo, Meteli ja Mieslahti. Iisalmi–Kontiomäki-rautatie alkaa Kontiomäeltä ja sen Oulujärven seisakkeita ovat vain Jormua ja Kajaani.
Virkistys ja luontoarvoja

Manamansalo on myös merkittävä lomakohde Oulujärvellä, ja siellä sijaitsee useita arvostettuja leirintäaluita ja Kassu Halosen taidetalo.
Oulujärven yleisimmät kalat ovat muikku, ahven, kuha, järvitaimen, hauki, siika ja norssi. Kuhaa ja taimenta saadaan voimayhtiöiden velvoiteistutuksista. Ammattikalastajien määrä on viime vuosina laskenut saalismäärien vähenemisen johdosta. Oulujärvellä sijaitsevat lapintiiran ja punajalkaviklon eteläisimmät sisävesien pesimäalueet. Oulujärvellä on pesinyt useita kertoja myös räyskä. Muita Oulujärvelle tyypillisiä lintulajeja ovat lokkilinnut, kalatiira, kuikka, kaakkuri ja tukkakoskelo.
Järveä ympäröivä puusto koostuu pääasiassa havumetsästä eli männyistä ja kuusista. Marjoista alueella esiintyy pääasiassa puolukkaa ja mustikkaa. Niiden lisäksi jollain alueilla esiintyy lakkaa, karpaloa ja vadelmaa.lähde?
Historiaa > Luonnonhistoriaa

Viimeisen jääkauden mannerjäätikkö oli painanut maankuorta vajaa kilometrin syvyyteen maan vaippaan. Kun jääkauden lopussa mannerjää oheni ja suli lopulta pois, jäi Oulujärven ympäristö Ancylusjärven järvenpohjaksi. Mannerjään poistuminen oli kuitenkin käynnistänyt maankohoamisen tuhansia vuosia aiemmin ja sen seurauksena Oulujärven rantoja kohosi vedenpinnalle. Oulujärvi oli aluksi Ancylusjärven lahti, joka lopulta kuroutui siitä irti noin 9000 vuotta sitten.
Siitä alkoi Oulujärven oma kehitysvaihe. Se oli silloin huomattavasti pienempi järvi kuin nykyään. Tämä johtuu maankohoamisen epätasaisuudesta. Järven länsiranta kohosi nopeammin kuin järven itärannat. Siksi järviallas on hitaasti kallistunut kohti kaakkoa. Koska lyhyen Oulujoen luusua sijaitsi järven luoteisrannassa, aiheutti kallistuminen veden hitaan tulvimisen kaakkoon päin. Alussa Oulujärvi käsitti vain nykyisen Niskanselän alueita, mutta myöhemmin tulvassa muodostui Ärjänselkä ja lopuksi Paltaselkä. Tulvat levittäytyivät hitaasti metsäalueille muutaen ne järvenseliksi.
Historiaa > Esihistoriaa

Vanhimmat asutuksen jäljet Oulujärven rannoilta on löydetty Paltamosta Kaarten ja Kitusenmutkan seudulta. Oulujärveä ei näiden jälkien syntyaikana kuitenkaan vielä ollut, vaan vesialue kuului osana Ancylusjärveen, joka tulvi Pohjanmereen 9 000 vuotta sitten. Vasta tällöin Oulujärvi kuroutui omaksi vesialtaaksi. Suurin osa järven rantamien esinelöydöistä on kampakeraamiselta ajalta säilyneitä työkaluja ja saviastioiden palasia. Tärkein esihistoriallinen löytöpaikka sijaitsee Nimisjärven alueella, josta tavatulle keramiikalle on annettu jopa omat nimet Sär1 ja Sär2 Säräisniemen kirkonkylän mukaan.
Noin vuonna 1000 alueelle saapui lappalaisia peuranpyytäjiä, joiden jälkeen saapuivat karjalaiset ja liminkalaiset. Lappalaisten ajoista on vain vähän merkkejä: muun muassa lapinhautoja, lapinkiukaita ja saamenkielisiä paikannimiä. Yksi lappalaisten tärkeimmistä riittipaikoista sijaitsi Oulujärven saaressa Ärjässä.
Historiaa > Lähimenneisyyttä

Oulujärven rantamilla on säilynyt paljon ikivanhoja tarinoita, jotka kertovat seudun elämästä ja järven saarten alkuperästä. Yksi tunnetuimmista tarinoista koskee Manamansalon kirkon kelloa. Sen mukaan vienalaiset ryöstivät aikoinaan Manamansalosta Oulujärven erämaan ensimmäisen kirkon kellon. Rapparien veneessä se alkoi kuitenkin pitää meteliä, jolloin tapparamiehet luulivat kellon haluavan toiseen veneeseen. Niinpä he ryhtyivät siirtämään sitä keskellä Rusilanlahtea toiseen veneeseen ja siinä tuoksinassa kello tarinoiden mukaan solahti järveen. Tarinoiden mukaan kello soi pahaenteisesti kovien myrskyjen aikana ja ennusti tuhoa ja sotia. Myöhemmin kelloa yritettiin etsiä järven syvyyksistä mutta turhaan. 1960-luvun lopulla kerrottiin, että kello olisi Solovetskin luostarisaarella. Myöhemmät tutkimukset ovat osoittaneet, että Oulujärven erämaaseurakunnan kirkonkello on todella siellä.
1860-luvulla Oulujärvellä mellastivat myös Suomen sisävesien ainoat merirosvot, Kiveksen veljeksinä tunnetut järvirosvot. Nämä isokokoiset ja rantakylien asukkaiden pelkäämät miehet ryöstelivät järvellä liikkuneita tervansoutajia ja matkalaisia, mutta nauttivat erityisesti Kiveskylän ja Variskylän asukkaiden suosiota, koska he jakoivat osan saaliistaan kotikylänsä Kivesjärven asukkaille. Kestikin useita vuosia, ennen kuin Kiveksen rosvot ja Variskylän varkaat saatiin vastuuseen teoistaan vuonna 1867. Joukkion johtajat tuomittiin raipparangaistukseen, ja sen jälkeen tervansoutajien ja rantakylien talojen ryöstely loppui.
Vesistösuhteet

Oulujärveen laskee kaksi valuma-alueeltaan laajaa ja virtaamaltaan suurta jokea, Kajaaninjoki ja Kiehimänjoki sekä pienehköt Varisjoki ja Mainuanjoki. Oulujärven vedet virtaavat Oulujoen kautta Perämereen. Oulujärven vesireitti oli aikoinaan merkittävä kulkuväylä, vaikka reitin joet olivatkin vuolasvirtaisia ja kivikkoisia.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulujärvi Wikimedia Commonsissa
Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2  ISSN 0781-4240  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
Oulujärvi.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Heikkinen, Reijo: Oulujärvi, Kainuun meri.  (Kuvat: Jussi Mielikäinen)  Kuopio:  Kustannuskiila, 1989.  ISBN 951-657-271-5
Heikkinen, Reijo: Avara Oulujärvi: Elämää Oulujärvellä ja sen rantamilla.  Kajaani:  Reijo Heikkinen, 2007.  ISBN 978-952-92-0009-2
Latvala, Olli-Pekka & Sirkeinen, Viivi (toim.): Löydä Oulujärvi: Kaikki Kainuun merestä yksissä kansissa.  Paltamo:  Oulujärven jättiläiset, 2005.  ISBN 952-91-8541-3
Valtion retkeilyalueet
Evo
Inari
Iso-Syöte
Kylmäluoma
Napapiiri
Oulujärvi
Ruunaa
Vaala
| --- | --- |
Kylät ja alueet:   Enonlahti  Jaalanka  Jylhämä  Järvikylä  Kangaskylä  Kankari  Liminpuro  Manamansalo  Neittävä  Nimisjärvi  Nuojua  Oterma  Pelso  Salmenranta  Suutarinkylä  Säräisniemi  Veneheitto 
Muuta Vaalaan liittyvää:   Alassalmen lossi  Jylhämän vesivoimalaitos  Nuojuan rautatieasema  Nuojuan vesivoimalaitos  Rokua  Rokuan kansallispuisto  Rautatieasema  Siikajoen uittokanava  Säräisniemen kirkko  Säräisniemen kotiseutumuseo  Vaalankurkun rautatiesilta 
Järvet ja joet:   Järvenjärvi  Kutujoki  Nimisjärvi  Oulujärvi  Paatinjärvi  Neittävänjoki  Oulujoki 
Oulujärven kartta
Ärjä
Vuottolahdesta päin Ärjä avautuu kaukana.
Paltaselkää Paltamon Metelistä lounaaseen.
Paladiini

Paladiini tai palatiini oli keskiajalla hallitsijaa lähellä oleva korkea virkamies tai ylimys. Paladiini on myös Kaarle Suuren 12 hovimiehen ja sittemmin yleisesti ritareiden nimitys keskiaikaisessa ritariromantiikassa, joissa säihkyvähaarniskainen sankariritari korjaa vääryydet ja puolustaa heikkoja. Sana paladiini tulee latinan sanasta palatinus (palatsiin liitetty)lähde?.
Paladiini on nykyisin useissa roolipeleissä käytetty termi tai hahmoluokka (esimerkiksi World of Warcraft ja Diablo II), jolla tarkoitetaan yleensä uljasta ja jaloa ritaria tai temppeliherraa. Kyseisissä fantasiamaailmoissa paladiineilla saattaa myös olla uskonnolleen omistautumisen kautta saatuja yliluonnollisia voimia.
Alkuperäiset 12 paladiinia mainitaan Rolandin laulussa:
Roland, Kaarle Suuren veljenpoika ja paladiinien suurin sankari
Olivier, Rolandin ystävä ja luotetuin liittolainen
Gérin
Gérier
Bérengier
Otton
Samson
Engelier
Ivon
Ivoire
Anséis
Girard
Palenius
Painonnosto kesäolympialaisissa 1948

Vuoden 1948 kesäolympialaisissa kilpailtiin painonnostossa kuudessa eri painoluokassa. Vain miehet kilpailivat. Nostomuotoina olivat punnerrus, tempaus ja työntö. Mitalit jaettiin kolmen nostomuodon yhteistuloksen perusteella. Yhteistuloksen maailmanennätystä parannettiin kahdessa painoluokassa.
Painonnosto
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| 56 kg | Joseph DePietro  Yhdysvallat | 307,5 kg | Julian Creus  Yhdistynyt kuningaskunta | 297,5 kg | Richard Tom  Yhdysvallat | 295 kg |
| 60 kg | Mahmoud Fayad  Egypti | 332,5 kg | Rodney Wilkes  Trinidad ja Tobago | 317,5 kg | Jaafar Salmasi  Iran | 312,5 kg |
| 67,5 kg | Ibrahim Hassan Shams  Egypti | 360 kg | Appia Hamouda  Egypti | 360 kg | James Halliday  Yhdistynyt kuningaskunta | 340 kg |
| 75 kg | Frank Spellman  Yhdysvallat | 390 kg | Peter George  Yhdysvallat | 382,5 kg | Kim Sung-jip  Etelä-Korea | 380 kg |
| 82,5 kg | Stanley Stanczyk  Yhdysvallat | 417,5 kg | Harold Sakata  Yhdysvallat | 380 kg | Gösta Magnusson  Ruotsi | 375 kg |
| yli 82,5 kg | John Davis  Yhdysvallat | 452,5 kg | Norbert Schemansky  Yhdysvallat | 425 kg | Abraham Charité  Alankomaat | 412,5 kg |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Yhdysvallat | 4 | 3 | 1 | 8 |
| 2. |  Egypti | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 3. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 4. |  Trinidad ja Tobago | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5. |  Alankomaat | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5. |  Etelä-Korea | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5. |  Iran | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5. |  Ruotsi | 0 | 0 | 1 | 1 |
Painonnosto kesäolympialaisissa 1972

Vuoden 1972 kesäolympialaisissa kilpailtiin painonnostossa yhdeksässä eri painoluokassa. Vain miehet kilpailivat. Nostomuotoina olivat punnerrus, tempaus ja työntö, joista punnerrus kuului viimeistä kertaa olympiaohjelmaan. Mitalit jaettiin kolmen nostomuodon yhteistuloksen perusteella. Kolmessa painoluokassa parannettiin yhteistuloksen maailmanennätystä ja yhdessä maailmanennätystä sivuttiin.
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 52 kg | Zygmunt Smalcerz  Puola | Lajos Szűcs  Unkari | Sändor Holczreiter  Unkari |
| 56 kg | Imre Földi  Unkari | Mohammad Nassiri  Iran | Gennadi Tšetin  Neuvostoliitto |
| 60 kg | Norair Nurikian  Bulgaria | Dito Šanidze  Neuvostoliitto | János Benedek  Unkari |
| 67,5 kg | Muharbi Kiržinov  Neuvostoliitto | Mladen Kutšev  Bulgaria | Zbigniew Kaczmarek  Puola |
| 75 kg | Jordan Bikov  Bulgaria | Mohamed Trabulsi  Libanon | Anselmo Silvino  Italia |
| 82,5 kg | Leif Jenssen  Norja | Norbert Ozimek  Puola | György Horváth  Unkari |
| 90 kg | Andon Nikolov  Bulgaria | Atanas Šopov  Bulgaria | Hans Bettembourg  Ruotsi |
| 110 kg | Jaan Talts  Neuvostoliitto | Aleksandr Kraitšev  Bulgaria | Stefan Grützner  Itä-Saksa |
| yli 110 kg | Vasili Aleksejev  Neuvostoliitto | Rudolf Mang  Länsi-Saksa | Gerd Bonk  Itä-Saksa |