stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kustaa III
Perhe-elämä

Kustaa avioitui vuonna 1766 tanskalaisen prinsessan Sofia Magdalenan kanssa. Kihloihin he olivat menneet jo viisivuotiaina. Avioliitosta tuli onneton, sillä Sofia Magdalena ei uskonnollisena ja ujona koskaan sopeutunut Kustaan eloisaan hoviin. Lisäksi Kustaan äiti, leskikuningatar Loviisa Ulriika, joka oli vastustanut poikansa avioliittoa, teki parhaansa pilatakseen sen kokonaan.
Kustaan ja Sofia Magdalenan välinen kirjeenvaihto on arkistoitu Uppsalan yliopiston kirjastoon. Kustaa kohteli pitkään puolisoaan varoen, mutta suomalaisen hovitallimestari Adolf Fredrik Munckin avustamana puolisot lähenivät toisiaan. Liikkui tosin huhuja näiden kolmen jakamasta vuoteesta ja mahdollisuudesta, että Munck olisi kruununperillisen Kustaa Aadolfin isä. Myöhempi historiankirjoitus on kuitenkin yleisesti vapauttanut Munckin isyysepäilyistä ja kuningasta pidetään kruununperillisen todellisena isänä, vaikka esimerkiksi kuninkaan äiti uskoikin muuta.
Kustaan toinen poika Kaarle Kustaa kuoli jo vauvaiässä. Pojan kuolema oli Kustaalle niin suuri järkytys, että hän ei kyennyt osallistumaan hautajaisiin.
Yhdistys- ja vakuuskirja

Lujittaakseen asemaansa Kustaa III:n oli ennen kaikkea pyrittävä aateliston vallan vähentämiseen. Niinpä hallitusmuotoon lisättiin vuonna 1789 ns. yhdistys- ja vakuuskirja, joka muun muassa lakkautti valtaneuvoston ja kavensi aateliston yksinoikeutta moniin valtion virkoihin. Talonpoikien asemaa sen sijaan parannettiin, sillä heidän omistusoikeutensa perintötiloihin turvattiin.
Aatelisto luonnollisestikin vastusti jyrkästi yhdistys- ja vakuuskirjaa. Kustaa ratkaisi ongelman käskemällä aateliston edustajat poistumaan asiaa käsittelevästä kokouksesta. Hänen itsevaltainen käytöksensä saavutti näin uuden huipun. Tällainen menettely voidaan jopa tulkita uudeksi vallankaappaukseksi, sillä hän muutti hallitusmuodon vastaisesti aateliston etuoikeuksia ilman sen hyväksyntää.
Kuningas murhataan

Kustaa III joutui hallintokautensa lopussa yhä enemmän etsimään tukea alemmilta säädyiltä. Varsinkin talonpojat olivat hyvin kuningasmielisiä. Tilanne oli Kustaan kannalta erikoinen. Hän oli erittäin hienostunut ihminen, joka viihtyi oopperassa, tanssiaisissa ja naamiaisissa. Hänen tukijansa puolestaan olivat maaseudun köyhissä oloissa asuvia talonpoikia, joille kevytmielinen hovielämä oli täysin vierasta.
Kustaan taipumus luottaa vain omiin suosikkeihinsa kasvoi hänen hallintokautensa loppua kohti, mikä herätti paljon katkeruutta vallasta syrjään joutuneissa aatelismiehissä. Vuoden 1789 yhdistys- ja vakuuskirja johti lopulta kuninkaan ja aatelistoon täydelliseen välirikkoon. Tyytymättömyys kuninkaaseen kasvoi niin suureksi, että syntyi hänen murhaamiseensa tähtäävä salaliitto. Siihen kuului noin sata miestä, enimmäkseen aatelisia. Osa salaliittolaisista toivoi, että kuninkaan murhan jälkeen voitaisiin palata aiempaan hallintojärjestelmään, jossa säädyt ja varsinkin aatelisto käytti ylintä valtaa. Osa puolestaan oli mukana puhtaasti henkilökohtaisen kaunan vuoksi.
Murhatyön tekijäksi valikoitui kapteeni Jacob Johan Anckarström. Hän ampui 16. maaliskuuta 1792 Kustaata kylkeen Tukholman oopperatalon naamiaisissa. Kuninkaan haavoja ei pidetty ensin hengenvaarallisina, mutta ammuksena käytetty ruostunut rautanaula aiheutti kuolion, ja kuningas kuoli kaksi viikkoa myöhemmin. Uudeksi kuninkaaksi tuli hänen alaikäinen poikansa Kustaa IV Aadolf.
Salaliittolaiset eivät saavuttaneet poliittisia tavoitteitaan, sillä kuninkaan murhaa pidettiin kansan keskuudessa raukkamaisena tekona. Kustaan luoma kuningasvaltainen hallintojärjestelmä jäi voimaan. Koska Kustaa IV Aadolf oli alaikäinen, valta siirtyi Kustaa III:n veljelle, Södermanlannin herttua Kaarlelle, joka syrjäytti Kustaa III:n suosikit laillisuuden rajoja hiponein keinoin oman suosikkinsa vapaaherra Gustaf Adolf Reuterholmin avulla.
Kustaa oli ollut jyrkästi Ranskan vallankumousta vastaan, ja oli jopa laatinut kunnianhimoisia suunnitelmia siitä, miten hänen avustuksellaan vanha hallinto palautettaisiin Ranskaan.
Paljon myöhemmin, 1850-luvulla, italialainen Giuseppe Verdi sävelsi oopperan nimeltä ”Naamiohuvit”, joka perustuu väljästi Kustaa III:n murhaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gustav III hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Aadolf Fredrik | Ruotsin kuningas 1771–1792 | Seuraaja: Kustaa IV Aadolf |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo 
Muut:  RISM  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Paavi Pius VI ja Kustaa III (1786)
Kustaa III haarniskassa 1773
Kustaa III murhaaja aatelismies Jacob Johan Anckarström.
Kustaa III:n kuolinnaamio. Nordiska museet.
Olof Rudbeck (vanhempi)

Olof Rudbeck vanhempi
Olof Rudbeck vanhempi, myös Olaus Rudbeckius (13. syyskuuta 1630 Västerås – 12. joulukuuta 1702) oli ruotsalainen tiedemies ja tietokirjailija, Uppsalan yliopiston lääketieteen professori ja jonkin aikaa yliopiston rehtori. Hän oli piispa Johannes Rudbeckiuksen poika ja kasvitieteilijä Olof Rudbeck nuoremman isä. Parhaiten hänet tunnetaan toisaalta anatomiaa, toisaalta kielitiedettä koskevista tutkimustuloksistaan. Hän perusti myös Uppsalan kasvitieteellisen puutarhan, jonka nimi aluksi olikin Rudbeckin puutarha, mutta myöhemmin se nimettiin uudestaan hänen poikansa oppilaan Carl von Linnén mukaan.
Historiantutkimussuuntaus rudbeckiläisyys on yltiöisänmaallinen historiantutkimussuuntaus, joka on saanut nimen Olaus Rudbeckin mukaan.
Ihmisen anatomia

Rudbeck oli ihmisen imukudosten ensimmäisiä tutkijoita. Eräiden ruotsalaisten tutkijoiden mukaan hän keksi ensimmäisenä ihmisen lymfaattisen järjestelmän, ja hänen tiedetään esitelleen tutkimustuloksiaan kuningatar Kristiinan hovissa keväällä 1652. Hän ei kuitenkaan julkaissut mitään ennen kuin syksyllä 1653, sen jälkeen, kun tanskalainen tutkija Thomas Bartholin julkaisi asiasta omat tutkimustuloksensa. Lymfaattisen järjestelmän mahdollisia aikaisempia keksijöitä ovat olleet myös Gasparo Aselli ja Jean Pecquet.
Rudbeck sai tutkimuksiinsa tukea kuningattarelta. Niitä varten yliopistorakennukseen, Gustavianumiin rakennettiin kupoli, ja sen sisään areenaa muistuttava sali Theatrum anatomicum, jossa leikkaukset voidaan suorittaa opiskelijoiden nähden. Kupoli on yhä pystyssä ja on yksi Uppsalan maamerkeistä. Gustavianum on Uppsalan tuomiokirkon edustalla ja kuuluu yhä yliopiston rakennuksiin.
Historiallinen kielitiede

Vuosina 1679–1702 Rudbeck omistautui historiallis-kielitieteelliselle patriotismille ja kirjoitti 3000-sivuisen neliosaisen teoksen nimeltä Atlantica (ruots. Atland tai Manheim). Siinä hän yritti todistaa, että Ruotsi on ollut muinainen Atlantis, sivistyksen kehto, ja että ruotsin kieli on ihmiskunnan alkuperäinen kieli, josta muun muassa latina ja heprea ovat kehittyneet. Hänen teostaan arvostelivat useat skandinaaviset tutkijat, muun muassa tanskalainen professori Ludvig Holberg ja ruotsalainen kirjailija ja lääkäri Andreas Kempe, jotka molemmat kirjoittivat Rudbedkin teoksista satiirisia muunnelmia. Myöhemmin Denis Diderot käytti teoksessaan Encyclopédie, artikkelissa "Etymologie", Rudbeckin teosta varoittavana esimerkkinä siitä, mihin etymologian sekoittaminen myyttiseen historiaan voi johtaa.
David King totesi kirjoittamassaan Rudbeckin elämäkirjassa, että tämä kehitti menetelmän, jolla vanhojen monumenttien ja hautojen ikä voitiin päätellä mittaamalla niiden päälle kertyneen humuskerroksen paksuus. Vaikka monet Rudbeckin päätelmät olivatkin virheellisiä, hänen voidaan kuitenkin katsoa ennakoineen nykyisen arkeologian tutkimusmenetelmiä ja olleen asiassa paljon muita aikansa historioitsijoita ja muinaistutkijoita edellä.
Vaikka Rudbeckin kielitieteellisiä teorioita arvosteltiin ja vaikka hän joutui prioriteettikiistaan Bartholinin kanssa, Rudbeck pysyi useita vuosia Ruotsin kansallisena ikonina. Hänen poikansa Olof Rudbeck nuorempi jatkoi hänen kielitieteellistä työtään ja hänen katsottiin antaneen älyllisen perustelun Ruotsin silloiselle asemalle yhtenä Euroopan suurvalloista. Rudbeck nuorempi yritti myös selvittää, ovatko saamelaiskieletkin sukua heprealle, kuten hänen isänsä oli monesta muusta kielestä mielikuvituksellisesti väittänyt. Olaus Rudbeck vanhemman veljenpoika Petter Rudbeck meni vielä pidemmälle ja esitti, että muinainen Troija olisi ollut Etelä-Ruotsissa.
David King totesi myös, että vaikka Rudbeckien käsitykset kielten sukulaisuudesta onkin todistettu vääriksi, heitä voidaan kuitenkin pitää indoeurooppalaisten kielten myöhemmän tutkimuksen edelläkävijöinä, olivathan he oivaltaneet, että maantieteellisesti ja historiallisesti kaukaisetkin kielet voivat olla sukua toisilleen.
Perintö

Rudbeck toimi aktiivisesti monella alalla, myös tähtitieteilijänä, ja hänen vaikutuksensa näkyy yhä monin tavoin nykyisessä Uppsalassa.
Vuonna 1702 Uppsalassa riehui suuri tulipalo, ja suuri osa Rudbeckin kirjoituksista tuhoutui. Rudbeck itse johti sammutustöitä huutaen komentoja erään talon katolta, samaan aikaan kun hänen oma talonsa paloi. Hän kuoli samana vuonna, pian tulipalon jälkeen, ja hänet haudattiin Uppsalan tuomiokirkkoon.
Nobel-suku, myös Nobelbran perustaja Ludvig Nobel sekä Nobelin palkintojen perustaja Alfred Nobel olivat Rudbeckin jälkeläisiä hänen tyttärensä Wendelan kautta, joka meni naimisiin isänsä entisen oppilaan Peter Olai Nobeliuksen kanssa.
Kasvisuku Rudbeckia on saanut nimensä Olof Rudbeckin ja hänen poikansa mukaan.
Kuva Olof Rudbeckin kirjasta Atlantica vuodelta 1689, jossa hänet on kuvattu Hesiodoksen, Platonin, Aristoteleen, Apollodoruksen, Tacituksen, Odysseuksen, Ptolemaioksen, Plutarkhoksen ja Orfeuksen ympäröimänä.
Kuutäplä

| Kuutäplä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Karvakehrääjämäiset Lasiocampoidea
Heimo::  Karvakehrääjät Lasiocampidae
Alaheimo::  Lasiocampinae
Suku::  Kuutäplät Cosmotriche
Laji::  lobulina
Kaksiosainen nimi
 Cosmotriche lobulina  Denis & Schiffermüller, 1775 
Katso myös
   Kuutäplä Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuutäplä (Cosmotriche lobulina) on vaatimattoman näköinen, jokseenkin harvinainen yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Kuutäplä esiintyy Suomessa ja muualla Pohjoismaissa kahtena muotona, joiden koko, ulkonäkö, levinneisyys ja lentoajat eroavat toisistaan.
Alalaji Cosmotriche lobulina lobulina on eteläisempi. Etusiipien pohjaväri on vaalean tuhkaharmaa, sävyltään vaalean kehnän vuoksi hieman epätasainen ja siiven keskellä on leveä, tummempi kaistale. Kaistaleen reunoilla olevat vaaleat poikkiviirut erottuvat korkeintaan heikosti. Takasiivet ovat tasaisen vaaleanharmaat, ja niissä erottuu usein vaalea, epäselvä poikkijuova. Siipiväli koiraalla on 30–40 mm ja naaraalla 41–45 mm. Alalaji Cosmotriche lobulina junia on pohjoisempi ja kookkaampi. Sen siipien pohjaväri on tummanharmaa, ja vaaleat poikkiviirut erottuvat kohtalaisen selvinä. Poikkiviirujen väliin jäävä alue on mustanharmaa, ja koko siiven pinta on hieman kiiltävä. Takasiivet ovat tasaisen vaaleanharmaat. Siipiväli on koiraalla 36–44 mm ja naaraalla 44–51 mm.
Molemmilla alalajeilla etusiiven keskellä on laaja, valkea, puolikuun muotoinen täplä. Siipien ulkoreunan ripset ovat valkoiset mutta siipisuonten kohdalta tummat. Naaras on koirasta rotevaruumiisempi, ja koiraan tuntosarvet leveälti kaksoiskampamaiset.
Kuutäplän voi sekoittaa vain pihlajakehrääjään (Trichiura crataegi), jolla ei kuitenkaan ole valkeaa siipitäplää.
Levinneisyys ja lentoaika

Kuutäplää tavataan vyöhykkeellä Keski-Euroopasta Balkanille, Etelä-Siperiaan ja aina Kiinaan ja Japaniin. Suomessa lobulina-alalajia tavataan Lounaissaaristosta Etelä-Suomen poikki itärajalle. Junia-alalajin levinneisyys ulottuu vyöhykemäisesti Keski-Suomen poikki ja se elää myös suuressa osassa Lappia. Alalajien levinneisyydet menevät hieman päällekkäin Satakunnassa ja Etelä-Hämeessä. Lentoaika on lyhyt. Alalaji lobulina lentää heinäkuun lopulta elokuun puoliväliin ja alalaji junia kesäkuun puolivälistä heinäkuun alkuun, joskin Lapissa hieman myöhemmin.
Elinympäristö ja elintavat

Kuutäplä on havumetsien laji. Alalaji lobulina suosii valoisampia ja kuivempia, usein runsaasti mäntyä kasvavia metsiköitä, kun junia viihtyy kosteammissa, tyypillisesti kuusia kasvavissa ympäristöissä. Laji on esiintymiseltään paikallinen, eikä juniaa varsinkaan tapaa metsäympäristön ulkopuolelta. Perhoset lentävät öisin, koiraat yleensä vasta puolenyön jälkeen, naaraat aikaisemmin iltayöstä. Koiraat myös lentävät kirkkaiden valojen luokse, mutta naaraita tulee valolle äärimmäisen harvoin. Lajin runsaus vaihtelee vuorovuosittain.
Naaras munii 70–100 munaa yksittäin tai muutaman munan ryhminä puiden oksille ja neulasille. Muninta kestää muutaman päivän, ja naaras kuolee heti saatuaan kaikki munat munittua. Toukat eivät nauti ravintoa kuoriutumistaan seuraavien parin vuorokauden aikana. Perhostoukille epätyypilliseen tapaan kuutäplän toukat juovat vettä oksilla olevista pisaroista. Alalajilla lobulina keskenkasvuinen toukka talvehtii ja koteloituu seuraavana keväänä, kun alalajilla junia ensimmäinen talvi kuluu keskenkasvuisena toukkana ja toinen kotelovaiheessa. Kotelo on harmaan, toukkakarvoilla suojatun kotelokopan sisällä puun rungolla.
Ravintokasvi

Kuutäplän pääasiallinen ravintokasvi on mänty (Pinus sylvestris), mutta alalaji junia suosii kuusta (Picea abies).
Aiheesta muualla

toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1944225  Wikispecies: Cosmotriche lobulina  BioLib: 51120  BOLD: 205607  CoL: YVF8  EoL: 387584  Fauna Europaea: 443471  Fauna Europaea (new): b868e13b-cccc-4793-98d1-7ca5db1ced17  GBIF: 1733258  iNaturalist: 821007  IRMNG: 10335166  LepIndex: 72088  MaBENA: CosmoLobul  NCBI: 997292  Observation.org: 106831  Laji.fi: MX.61427
Tutta Runeberg

Tuula Tutta Marjukka Runeberg (20. marraskuuta 1937 Helsinki – 15. heinäkuuta 2004 Tammisaari) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Runeberg sai vuonna 1995 Journalistiliiton ansiomerkin ja vuonna 2003 valtion ylimääräisen sanomalehtimieseläkkeen.
Runebergin puoliso oli valokuvaaja Kristian Runeberg, jonka kanssa hän teki kirjoja.
Teokset

Finland grows (1970). Toimittaneet Juhani Mäkelä & Tutta Runeberg. Helsinki, Sales and advertising association of Finland, 1970.
Ravia ja laukkaa. Tutta Runeberg, Kristian Runeberg. Helsinki: Tammi, 1970.
Paapuuri. Tutta Runeberg, Kristian Runeberg. Helsinki: Tammi, 1971.
... und dann waren wir auf dem Meer. Idee und Fotos: Tutta und Kristian Runeberg. Text: Inge Kley. Herausgeber der deutschen Ausgabe: Rudolf P. Gorbach. Düsseldorf: Hanns Reich, 1973. ISBN 3-87668-408-0.
Jugend. Teksti Tutta Runeberg. Valokuvat Kristian Runeberg. Helsinki: Tammi, 1975. ISBN 951-30-3229-9.
Childhood in Finland. Tutta Runeberg, Diana Tullberg. Lastensuojelun keskusliitto, 70. Central Union for Child Welfare in Finland. Helsinki: Central Union for Child Welfare in Finland, 1983. ISSN 0358-5557. ISBN 951-9423-47-8.
Balkanin retki. Aulis Haapala, Tutta Runeberg. Matkailun edistämiskeskus, Bulgarian valtion matkailutoimisto. Helsinki: Matkailun edistämiskeskus: 1985.
Ammatti: lehtikuvaaja: Välähdyksiä suomalaisen lehtikuvaajan työstä 1920-luvulta 1960-luvun lopulle. Teksti Tutta Runeberg. Julkaissut Suomen lehtikuvaajat ry. Haastattelut Ossi Wallius, Tutta Runeberg. Kuvatoimittaja Kristian Runeberg. Karkkila: Kustannus-Mäkelä, 1985. ISBN 951-9063-79-X.
Aikakauslehti: SAL 50. Päätoimittaja Kari Varvikko. Toimituspäällikkö Tutta Runeberg. Helsinki: Suomen aikakauslehdentoimittajain liitto, 1989
Tuula & Erkka Auermaa. Kuvat Kristian Runeberg. Teksti Tutta Runeberg. Halikko: T. ja E. Auermaa, 1989.
Koivu – Birch Tutta Runeberg, Kristian Runeberg. Englanninkieliset lyhennelmät Diana Tullberg. Piirrokset Marja Koistinen. Espoo: Weilin + Göös, 1991. ISBN 951-35-5055-9.
Kodin pieni lääkärikirja. Toimittanut Tutta Runeberg. Piirrokset Markus Majaluoma. Helsinki: Yhtyneet kuvalehdet, 1997. ISBN 951-9435-70-0.
Terveet nuorekkaat vuodet: 100 parasta neuvoa. Soveltaen toimittanut Tutta Runeberg. Helsinki: Elämänhalu, 1998. ISBN 951-9435-94-8.
Naisen kotilääkäri. Päätoimittaja Tarja Hurme. Toimittaja Tutta Runeberg. Helsinki: Yhtyneet Kuvalehdet, 1999. ISBN 951-9435-96-4.
Mauno Kuusisto

| Mauno Kuusisto |
| --- | --- |
 Mauno Kuusisto vuonna 1960.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1917 Tampere
Kuollut: 29. elokuuta 2010 (92 vuotta) Tampere
Ammatti:  laulaja
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mauno Arnold Kuusisto (3. marraskuuta 1917 Tampere – 29. elokuuta 2010 Tampere) oli suomalainen iskelmä- ja oopperalaulaja (lyyrinen tenori).
Lapsuus ja nuoruus

Mauno Kuusisto jäi orvoksi muutaman kuukauden ikäisenä ja varttui isovanhempiensa luona. Lapsuuden kesiä hän vietti paimenena Pohjanmaalla Voltissa. Lapsuutensa hän asui Tampereella Finlaysonin työläisten talossa ja pääsi teini-ikäisenä Finlaysonille ”rasvaripojaksi” öljyämään kutomakoneita.
Mauno Kuusisto valmistui Pyynikin vanhan ammattikoulun metallilinjalta. Hänelle tarjottiin kuitenkin mallipuusepän paikkaa Finlaysonilta, missä hän aloitti työt ennen sotia. Hän työskenteli siellä vuoteen 1957 saakka.
Ura

Mauno Kuusisto osallistui aluksi Finlaysonin tehtaan musiikkitoimintaan. Sittemmin hän opiskeli laulua ja vieraili tamperelaisissa kuoroissa ja kvarteteissa. Ensikonserttinsa hän piti vuonna 1952 Tampereella. Tampereen Oopperassa hän lauloi kaikkiaan 21 operetti- ja oopperaroolia. Näihin rooleihin Tampereen orkesterin johtaja Eero Kosonen hänet mielellään kiinnitti. Kuusisto vieraili myös kahdesti Helsingin Kansallisoopperassa. Oopperarooleissa Kuusisto esiintyi enimmäkseen vuosina 1952−1968.
Kuusiston ääni tuli tutuksi 1950-luvun radioesiintymisissä. Tällöin tuottaja Johan Vikstedt halusi tehdä levyn, jolla Kuusisto laulaa. Hän ideoi single-levyn ”Heijastus”. Levyn B-puolelle valittiin italialaisen Rodolfo Falvon vuonna 1930 säveltämä kappale ”Kertokaa se hänelle” (1959). Tämän ansiosta Kuusisto nousi iskelmäyleisön suosioon, ja ”Kertokaa se hänelle” ylsi singlenä kultalevymyyntiin. 47 000 kappaleen myynnillään se on Suomen kaikkien aikojen myydyin kotimainen single. Kuusisto kertoi myöhemmin kuulleensa laulun ensi kerran radiosta Mario Lanzan laulamana ollessaan lomamatkalla Venetsiassa 1950-luvun puolivälissä. Henry Theel levytti sen Reino Helismaan suomeksi sanoittamana jo vuonna 1955 nimellä ”Vie hänelle lauluni”, mutta ilman menestystä. Kuusiston esityksen sanoitti suomeksi Sauvo Puhtila nimimerkillä ”Timjami”. Pääosan Kuusiston esittämistä kappaleista sovittivat Erkki Melakoski ja George de Godzinsky, eräitä myös Ensio Kosta (Sten Ducander). Kuusisto esiintyi myös pääosassa elokuvassa Kertokaa se hänelle... (1961), joka oli hänen debyyttinsä valkokankaalla. Lisäksi hän esitti pääosaa elokuvassa Kun tuomi kukkii (1962).
Kuusistosta tuli 1960-luvun alussa populaari-ilmiö yhtäaikaisesti nuorisomusiikin nosteen kanssa, vaikka hän edusti laulajana puhdasta klassista lauluihannetta ja bel canto -tyyliä. Kuusisto toimi lauluillaan sillanrakentajana eri musiikkityylien välillä ja muovasi näin osaltaan suomalaisten musiikkimakua. Hänen repertuaariinsa kuuluivat muun muassa kansanlaulut, hengellinen musiikki, ooppera, romanssi, operetti ja viihdemusiikki. Kuusisto oli tunnettu laajalti ulkomaita myöten lyyrisen tenoriäänensä ansiosta. Yhdysvalloissa hän kävi esiintymismatkoilla kaikkiaan nelisenkymmentä kertaa.
Filosofian maisteri Aki Hietalan tutkielman Mauno Kuusisto − kauniiden laulujen laulaja (2007) mukaan Kuusisto oli laulajana huomattavasti monipuolisempi, kuin julkisuuskuva on antanut ymmärtää.
Mauno Kuusiston tunnetuimpiin esityksiin kuuluvat myös muiden muassa "Kertokaa se hänelle" (1959), ”Romanssi” (säv. Pjotr Tšaikovski, 1959), ”Kaunis kotimaani” (1959), ”Kodin kynttilät” (1959), ”Miksi?” (Warum?, 1964), ”Edelweiss” (1966), ”On jossakin” (1967), ”Vaiennut viulu” (1971), ”Lokki” (1971) ja ”Elämäni on lauluni” (1971). Kuusiston esityksiä tallennettiin myös Yleisradion kantanauhoille.
Diskografia > Albumit

Kertokaa se hänelle (1965, Discophon)
Hengellisiä lauluja (1967, Discophon)
Mauno Kuusisto laulaa (1967, Finnlevy)
Lauluja Sinulle (1969, Discophon)
Elämäni on lauluni (1971, Discophon)
Sunnuntai (1978, Discophon)
Tulin onneni yrttitarhaan (1980, Discophon)
Sua kohti Herrani (1980, Discophon)
Joulumuisto (1980, Discophon)
Diskografia > Kokoelmat

Kauneimmat lauluni (1979, Discophon)
Unohtumattomat (1992, Finnlevy)
Joulun tähtihetkiä (1992, Finlandia Records)
20 suosikkia – Lokki (Fazer Records, 1995)
20 suosikkia – On jossakin (Warner Music Finland, 1999)
20 suosikkia − Oi muistatko vielä sen virren (Warner Music Finland, [2002)
Elokuvat

Kertokaa se hänelle... (1961) (ohj. Åke Lindman)
Kun tuomi kukkii (1962) (ohj. Åke Lindman)
Aiheesta muualla

Kallioniemi, Kari: / Kuusisto, Mauno (1917–2010). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 4.5.2015. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Laulava puuseppä Mauno Kuusisto. YLEn Elävä arkisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Mauno Rosendal

| Mauno Rosendal> Magnus Rosendal |
| --- | --- |
 Edvard Isto, Rehtori Mauno Rosendal, 1902.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. syyskuuta 1848  Hämeenkyrö
Kuollut: 21. lokakuuta 1917 (69 vuotta) Oulu
Ammatti:  opettaja, rehtori, kirjailija, kansanedustaja
Vanhemmat:  Adolf Fredrik Rosendal ja Eva Matilda Holmberg
Puoliso:  Alma Karolina Helsingius
Lapset:  Minna Matilda, Lauri Fredrik ja Eva Aili Maria
Kirjailija
Aikakausi:  1887–1917
Aiheet:  historia, uskonto
Esikoisteos:  Kertomuksia kirkkohistorian alalta I Vanha aika.(1887)
Pääteokset:  Suomen herännäisyyden historia XIX:llä vuosisadalla. Osat I-IV. (1902-1917)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Magnus (Mauno) Rosendal (8. syyskuuta 1848 Hämeenkyrö – 21. lokakuuta 1917 Oulu) oli suomalainen kansanedustaja, herännäisjohtaja, kirjailija, poliitikko ja opettaja. Mauno (Magnus) Rosendalin vanhemmat olivat Eva Matilda Holmberg ja Adolf Fredrik Rosendal, Tampereen yläalkeiskoulun rehtori. Mauno Rosendal oli naimisissa vuodesta 1876 Alma Karolina Helsingiuksen kanssa. Heidän poikansa oli toimittaja ja tarkastaja Lauri Rosendal.
Rosendal opiskeli filosofian kandidaatiksi, hankki opettajanpätevyyden ja toimi Oulussa oppikoulun opettajana ja rehtorina. Omana aikanaan Rosendal tuli kansallisesti tunnetuksi ensimmäisen sortokauden suomalaisaktivistina, joka joutui maastakarkotettuna oleskelemaan Ruotsissa. Palattuaan hän osallistui vuosien 1905–1906 säätyvaltiopäiville. Eduskuntaan hänet valittiin kerran, vuoden 1908 vaaleissa.
Rosendalilla oli voimakas uskonnollinen vakaumus. Hän liittyi herännäisyyteen ja toimi aktiivisesti yhteistyössä Wilhelmi Malmivaaran kanssa muun muassa Hengellisessä Kuukauslehdessä ja Kustannusosakeyhtiö Herättäjässä. Rosendalin kirjallisen tuotannon pääteos on neliosainen herännäisyyden historia.