stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1994
Syntyneitä > Heinäkuu–syyskuu

1. heinäkuuta – Jüri Pootsmann, virolainen laulaja
5. heinäkuuta – Waltteri Väyrynen, suomalainen muusikko
13. heinäkuuta – Hayley Erin, yhdysvaltalainen näyttelijä
16. heinäkuuta – Mark Indelicato, yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
19. heinäkuuta – Topi Majaniemi, suomalainen näyttelijä
3. elokuuta – Elmo Koivunen, suomalainen kilpakävelijä
9. elokuuta – Forrest Landis, yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä
9. elokuuta – Janne Naakka, suomalainen muoto- ja lifestyle-bloggaaja
10. elokuuta – Elias Salonen, suomalainen näyttelijä
12. elokuuta – Diandra Flores, suomalainen laulaja, Suomen 6. Idols-voittaja
21. elokuuta – Jacqueline Emerson, yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
22. elokuuta – Olli Määttä, suomalainen jääkiekkoilija
24. elokuuta – Miikka Kemppi, suomalainen tietokonepelaaja
28. elokuuta – Felix Jaehn, saksalainen DJ ja musiikkituottaja
29. elokuuta – Amanda Fondell, ruotsalainen laulaja
29. elokuuta – Courtney Stodden, yhdysvaltalainen malli ja televisiopersoona
1. syyskuuta – Bianca Ryan, yhdysvaltalainen laulaja
9. syyskuuta – Kristoffer Jakobsen, ruotsalainen alppihiihtäjä
10. syyskuuta – Joel Hirvonen, suomalainen näyttelijä
12. syyskuuta – Mhairi Black, skotlantilainen poliitikko
12. syyskuuta – RM (räppäri), eteläkorealainen rap-artisti, lauluntekijä ja tuottaja
13. syyskuuta – Leonor Andrade, portugalilainen laulaja ja näyttelijä
13. syyskuuta –  Joel Pohjanpalo, suomalainen jalkapalloilija
29. syyskuuta – Ashley Nicolette Frangipane (”Halsey”), yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä
Syntyneitä > Lokakuu–joulukuu

3. lokakuuta – Jimi Salonen, suomalainen freestylehiihtäjä
9. lokakuuta – Jodelle Ferland, kanadalainen näyttelijä
10. lokakuuta – Bae Suzy, eteläkorealainen näyttelijä, laulaja ja tanssija
27. lokakuuta – Rasmus Ristolainen, suomalainen jääkiekkoilija
7. marraskuuta – Haruna Iikubo, japanilainen malli, näyttelijä ja laulaja
7. marraskuuta – Marina Wallner, saksalainen alppihiihtäjä
8. marraskuuta – Lauren Alaina, yhdysvaltalainen laulaja
10. marraskuuta – Zoey Deutch, yhdysvaltalainen näyttelijä
12. marraskuuta – Janet Devlin, pohjoisirlantilainen laulaja ja lauluntekijä
15. marraskuuta – Emma Dumont, yhdysvaltalainen näyttelijä, malli ja tanssija
27. marraskuuta – Lisa Nåbo, ruotsalainen poliitikko
3. joulukuuta – Jake T. Austin, yhdysvaltalainen näyttelijä
3. joulukuuta   – Lila Lapanja, yhdysvaltalainen alppihiihtäjä
6. joulukuuta – Giánnis Antetokoúnmpo, kreikannigerialainen koripalloilija
8. joulukuuta – Senna Vodzogbe, suomalainen näyttelijä
21. joulukuuta – Noora Ruskola, suomalainen kilpapurjehtija
28. joulukuuta – Jarkko Määttä, suomalainen mäkihyppääjä
Nobelin palkinnot

Nobelin fysiikanpalkinto: Bertram Brockhouse ja Clifford Shull
Nobelin kemianpalkinto: George Olah
Nobelin lääketieteen palkinto: Alfred Gilman ja Martin Rodbell
Nobelin kirjallisuuspalkinto: Kenzaburō Ōe
Nobelin rauhanpalkinto: Jasser Arafat, Shimon Peres ja Jitzhak Rabin
Vuosi 1994 fiktiossa

Elokuvan Atlantiksen kostajat (1983) tapahtumat sijoittuvat tähän vuoteen.
John Wyndhamin vuonna 1959 julkaistun romaanin The Outward Urge ensimmäinen osa sijoittuu tähän vuoteen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Heti vuoden alusta Yhdysvaltojen, Kanadan ja Meksikon välinen vapaakauppasopimus NAFTA astui voimaan. Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton julistamassa sopimusta lakiin edellisen vuoden marraskuussa.
Northbridgen maanjäristyksen tuhoja Los Angelesissa.
Sykloni Geralda satelliittikuvassa.
Nuuksion kansallispuisto perustettiin.
Lillehammerin olympialaisten mäkihyppymäki.
Martti Ahtisaari aloitti virkakautensa Suomen tasavallan presidenttinä.
Ruandan kansanmurhan uhreja.
Kanaalin tunneli avattiin.
Nelson Mandela astui Etelä-Afrikan presidentin virkaan.
Autolautta M/S Estonia upposi Itämerellä vaatien yli 800 kuolonuhria. Kuvassa yksi Estonian pelastuslautoista.
1. lokakuuta 1994 itsenäistynyt Palau on eräs maailman nuorimpia itsenäisiä valtioita.
1188

| --- | --- |
Vuosisadat: 900-luku · 1000-luku · 1100-luku · 1200-luku · 1300-luku
Vuosikymmenet: 1090-luku · 1100-luku · 1110-luku · 1120-luku · 1130-luku · 1140-luku 1150-luku · 1160-luku · 1170-luku · 1180-luku · 1190-luku · 1200-luku
Vuodet: 1090 · 1091 · 1092 · 1093 · 1094 · 1095 · 1096 · 1097 · 1098 · 1099 1100 · 1101 · 1102 · 1103 · 1104 · 1105 · 1106 · 1107 · 1108 · 1109 1110 · 1111 · 1112 · 1113 · 1114 · 1115 · 1116 · 1117 · 1118 · 1119 1120 · 1121 · 1122 · 1123 · 1124 · 1125 · 1126 · 1127 · 1128 · 1129 1130 · 1131 · 1132 · 1133 · 1134 · 1135 · 1136 · 1137 · 1138 · 1139 1140 · 1141 · 1142 · 1143 · 1144 · 1145 · 1146 · 1147 · 1148 · 1149 1150 · 1151 · 1152 · 1153 · 1154 · 1155 · 1156 · 1157 · 1158 · 1159 1160 · 1161 · 1162 · 1163 · 1164 · 1165 · 1166 · 1167 · 1168 · 1169 1170 · 1171 · 1172 · 1173 · 1174 · 1175 · 1176 · 1177 · 1178 · 1179 1180 · 1181 · 1182 · 1183 · 1184 · 1185 · 1186 · 1187 · 1188 · 1189 1190 · 1191 · 1192 · 1193 · 1194 · 1195 · 1196 · 1197 · 1198 · 1199 1200 · 1201 · 1202 · 1203 · 1204 · 1205 · 1206 · 1207 · 1208 · 1209
Tapahtumia

Paavi Klemens III julistaa ristiretkeä Jerusalemin takaisin valloittamiseksi.
Syntyneitä

Blanka Kastilialainen, Ranskan kuningatar
Juri II, Vladimirin ruhtinas
Kuolleita

26. tammikuuta – Øystein Erlendsson, Nidarosin arkkipiispa
11. lokakuuta – Robert I (Dreux), Ranskan kuninkaan Ludvig VI:n poika
Usama ibn Munqidh, arabialainen historioitsija ja poliitikko (s. 1095)
Johannes I Tzimiskes

| Johannes I Tzimiskes |
| --- | --- |
 Johannes I Tzimiskes bysanttilaisessa kolikossa.
Bysantin keisari
Valtakausi:  11. joulukuuta 969 – 10. tammikuuta 976
Edeltäjä:  Nikeforos II Fokas
Seuraaja:  Basileios II

Syntynyt:  noin 925 Khozan, Armenia
Kuollut:  10. tammikuuta 976 (noin 51 vuotta) Konstantinopoli
Puoliso:  Maria Skleraina  Theodora
Suku:  Makedonialainen
Kiovan Rusin ruhtinas Svjatoslav I tapaa keisari Johannes I Tzimiskesin. Venäläisen taidemaalarin Klavdij Lebedevin maalaus noin vuodelta 1880.
Johannes I Tzimiskes (kreik. Ιωάννης Α΄ Τζιμισκής; noin 925 – 10. tammikuuta 976) oli Bysantin keisari vuosina 969–976. Hän oli keisari Nikeforos II Fokasin sisarenpoika. Tzimiskes oli yksi Nikeforoksen uskollisimmista kannattajista ennen kuin joutui epäsuosioon. Tzimiskes johti yhdessä Nikeforoksen vaimon Theofanon kanssa salaliittoa, joka murhasi Nikeforoksen joulukuussa 969, jonka jälkeen hänet kruunattiin keisariksi. Konstantinopolin patriarkan Polyeuktoksen vaatimuksesta Tzismiskesin oli kuitenkin karkotettava Theofano ja rangaistava muita salaliittolaisia. Tzimiskes antoi myös kumota Nikeforoksen säätämiä lakeja, jotka rajoittivat kirkon maiden kasvua.
Tzimiskesin valtakaudella bysanttilaiset kukistivat Bulgariaan hyökänneet Kiovan Rusin ruhtinaan Svjatoslav I:n joukot vuonna 971 ja valloittivat osan maasta. Vuonna 972 Tzimiskes liittoutui Saksan keisarin Otto I:n kanssa ja lähetti veljen- tai sisarentyttärensä Theofanon Oton pojan Otto II:n vaimoksi. Liiton ansiosta Tzimiskes pystyi vapaasti hyökkäämään arabeja vastaan valtakunnan itärajalla. Vuonna 975 Tzimiskes soti menestykkäästi fatimideja vastaan eteläisessä Syyriassa ja pakotti Damaskoksen maksamaan veroa. Tzimiskes kuitenkin sairastui ja kuoli pian palattuaan sotaretkeltä Konstantinopoliin. Huhun mukaan kamariherra Basileios Lekapenos myrkytti Tzimiskesin, koska tämä oli saanut tietää Lekapenoksen laittomista toimista.
Kirjallisuutta

John Julius Norwich: Byzantium: The Apogee.  Viking, 1991.  ISBN 0-394-53779-3
Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johannes I Tzimiskes Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Nikeforos II Fokas | Bysantin keisari | Seuraaja: Basileios II |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka 2  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Nainen ilman omaatuntoa

| Nainen ilman omaatuntoa> Double Indemnity |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Billy Wilder
Käsikirjoittaja:  Billy Wilder Raymond Chandler
Perustuu:  James M. Cainin pienoisromaaniin Nainen ilman omaatuntoa (1936)
Tuottaja:  Joseph Sistrom
Säveltäjä:  Miklós Rózsa
Kuvaaja:  John F. Seitz
Leikkaaja:  Doane Harrison
Tuotantosuunnittelija:  Hans Dreier
Pukusuunnittelija:  Edith Head
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nainen ilman omaatuntoa (Double Indemnity) on Billy Wilderin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1944. Elokuva perustuu James M. Cainin samannimiseen pienoisromaaniin. Wilder kirjoitti yhdessä Raymond Chandlerin kanssa romaanin dialogin uusiksi elokuvaa varten. Elokuvaa pidetään lajityyppinsä merkkiteoksena.
Fred MacMurray ja Barbara Stanwyck
Elokuvan päähenkilö ja kertoja on Fred MacMurrayn esittämä losangelesilainen vakuutusmyyjä Walter Neff, joka rakastuu varakkaan asiakkaansa vaimoon Phyllis Dietrichsoniin (Barbara Stanwyck). Nainen saa vakuutuskauppiaan myymään aviomiehelleen henkivakuutuksen. Kun vakuutustarkastaja Barton Keyes (Edward G. Robinson) astuu mukaan kuvioihin, tapahtumat eivät enää etenekään rakastavaisten toivomalla tavalla.
Nainen ilman omaatuntoa valittiin vuonna 1992 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Double Indemnity elokuvan käsikirjoitus Internet Movie Script Databasessa. (englanniksi)
Double Indemnity. Kirjallisuutta. (englanniksi)
Chandler's double identity: Adrian Wootton on a writer's secret cameo. The Guardian 5.6.2009. (englanniksi)
Kuitunen, Jaakko: Nainen ilman omaatuntoa. Filmgoer 6.8.2010.
Broadcast News – suora lähetys

| Broadcast News – suora lähetys> Broadcast News |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James L. Brooks
Käsikirjoittaja:  James L. Brooks
Tuottaja:  James L. Brooks
Säveltäjä:  Bill Conti
Kuvaaja:  Michael Ballhaus
Leikkaaja:  Richard Marks
Tuotantosuunnittelija:  Charles Rosen
Pääosat:  William Hurt, Albert Brooks, Holly Hunter
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix Disney+
Ensi-ilta:  1987, Suomessa 1988
Kesto:  128 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Broadcast News – suora lähetys (Broadcast News, myös nimellä Suora lähetys) on James L. Brooksin tuottama, käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamakomedia vuodelta 1987. Televisioverkon uutisstudion työntekijöistä kertovan elokuvan pääosia näyttelevät William Hurt, Albert Brooks ja Holly Hunter. Elokuva sai seitsemän Oscar-palkintoehdokkuutta. Berliinin elokuvajuhlilla 1988 elokuva oli ehdolla Kultaisen karhun saajaksi ja Hunter voitti naispääosastaan Hopeisen karhun.
American Film Institute valitsi Broadcast Newsin vuonna 2000 sadan hauskimman amerikkalaiskomedian listalle. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen piti elokuvaa äärimmäisen viihdyttävänä ja hallittuna draamakomediana, jossa uutistoimituksen rutiineista saadaan kaikki jännitys irti. Hän kehui etenkin William Hurtin papukaija-aivoista ankkurihahmoa ja antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

Broadcast News – suora lähetys Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Broadcast News – suora lähetys Elonet.
Nooa Nyman

| Nooa Nyman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. heinäkuuta 2005 (ikä 19) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Nygis
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  174 cm
Paino:  72 kg
Seura
Seura:  Kiekko-Espoo
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  48
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2025–
    
Nooa Nyman (s. 2. heinäkuuta 2005 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Kiekko-Espoota. Hän pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa.
Ura > Seuraura

Nyman on Helsingin IFK:n kasvatti. Hän voitti kaudella 2022–2023 U18 SM-pronssia. Kaudeksi 2023–2024 Nyman siirtyi Kiekko-Espoon U20-joukkueeseen. Hän oli seitsemällä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja Joose Inhalan kanssa. Nyman debytoi Kieko-Espoon Mestis-joukkueessa 25. lokakuuta 2023 Kooveeta vastaan. Hän sai ottelussa syöttöpisteen. Nyman sai myös kahden minuutin jäähyn estämisestä, mutta sittemmin hänet asetettiin yhden ottelun mittaiseen pelikieltoon, kun Mestiksen kurinpito katsoi Nymanin olkapään ojentuneen ja osuneen vastustajaa päähän. Kauden edetessä hän sai säännöllisemmin vastuuta Mestiksessä, jossa Nyman pelasi lopulta 15 runkosarjaottelua tehden neljä syöttöpistettä ja 11 pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Kaudeksi 2024–2025 Kiekko-Espoon miesten joukkue nostettiin SM-liigaan, jossa Nyman debytoi 1. helmikuuta 2025 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Hänelle ja Atte Heinäselle avautui paikat Kiekko-Espoon kokoonpanosta, kun Ville Lajunen loukkaantui ja Niko Seppälä jätti joukkueen. Nyman merkittiin joukkueen kolmospuolustajapariin Kasper Kotkansalon viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.25 minuuttia ja Nymanille merkittiin teholukema –2.
Ura > Maajoukkueura

Nyman on pelannut 12 nuorten maaottelua. Hän toimi Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen varakapteenina elokuussa 2024 Sveitsin Zugissa pelatussa viiden maan turnauksessa.
Herodes

Herodeksen kuparikolikko. Kolikossa teksti "Basileôs Herodou", "kuningas Herodeksen (sc. omaisuutta)", kääntöpuolella makedonialainen aurinkosymboli.
Herodes I (hepr. ‏הוֹרְדוֹס‎, Hōrəḏōs; m.kreik. Ἡρῴδης, Hērōdēs; 73 eaa. Askalon – 4 eaa. Jeriko) eli Herodes Suuri oli Rooman alaisuudessa hallinnut Juudean kuningas vuodesta 37 eaa. kuolemaansa saakka. Herodes oli Juudean prokuraattori Antipatroksen ja tämän nabatealaisen vaimon Kyproksen toiseksi vanhin poika.
Herodeksen ura alkoi vuonna 47 eaa., kun hänen isänsä nimitti hänet Galilean käskynhaltijaksi. Juudea oli tuolloin jo osa Rooman valtakuntaa. Herodes tuki aluksi isänsä kanssa Rooman silloista mahtimiestä Julius Caesaria. Caesarin murhan jälkeen Herodes tuki Marcus Antoniusta, jonka avustuksella Rooman senaatti valitsi Herodeksen Juudean kuninkaaksi. Antoniuksen kärsittyä tappion sodassa Octavianusta vastaan Herodes siirtyi heti jälkimmäisen leiriin. Herodes oli Octavianuksen eli Augustuksen uskollinen alainen 27 vuoden ajan. Vaikka Herodes oli alkujaan idumealainen, sai hän kuitenkin juutalaisten sympatiat puolelleen muun muassa sen jälkeen, kun hän pani toimeen Jerusalemin temppelin laajennustyöt.
Roomalaiset asettivat Herodeksen valtaistuimelle. Näin he pystyivät Herodeksen avulla takaamaan uskonnon ja valtion erottamisen toisistaan. Hän vähensi huomattavasti pappien valtaa, joten heille jäi vain hengellinen rooli. Salaliittojen pelossa hän ajoittaisten mielenhäiriöiden vallassa murhasi vaimonsa Mariammen ja useita lapsiaan.
Nuoruus

Herodeksen isä oli Idumeasta kotoisin oleva Antipatros, ja hänen äitinsä Kypros oli erään arabialaisen šeikin tytär. Idumea eli Edom, sijaitsi Juudean eteläpuolella. Makkabealaisten hallitsija Johannes Hyrkanos valtasi Idumean ja Samarian vuosina 135–104 eaa. Hän pakotti kaikki idumealaiset noudattamaan juutalaista lakia, ja useimmat idumealaiset kääntyivät sen jälkeen juutalaisuuteen. Antipatros oli makkabealaisen prinssin Hyrkanos II:n kannattaja. Hyrkanos ja hänen veljensä Aristobulos II taistelivat keskenään siitä, kenestä tulisi Juudean kuningas. Roomalainen sotapäällikkö Pompeius sekaantui asiaan vuonna 63 eaa. ja nimitti Hyrkanoksen ylipapiksi. Pompeius ei halunnut tehdä Hyrkanoksesta Juudean kuningasta, vaan tämä sai tyytyä “Juudean etnarkin” arvonimeen. Juudeasta oli tullut osa Rooman valtakuntaa.
Pompeiuksen kuoltua vuonna 48 eaa. Antipatros siirtyi Rooman uuden hallitsijan Julius Caesarin kannattajaksi. Antipatros riensi Pergamonin hallitsijan Mithridateen kanssa Caesarin avuksi, kun tämä oli piiritettynä Egyptissä. Vuonna 47 eaa. Julius Caesar palkitsi Antipatroksen nimittämällä hänet Juudean hallitsijaksi (epitropos). Samalla hän sai Rooman kansalaisuuden. Antipatros nimitti vanhimman poikansa Fasaelin Jerusalemin ja sen lähiympäristön sotilaskuvernööriksi ja nuoremman poikansa Herodeksen Galilean sotilaskuvernööriksi. Josephus väittää teoksessaan Juutalaisten muinaisajat Herodeksen olleen tuolloin vain 15-vuotias.
Galilean sotilaskuvernööri

Galileassa Herodes taisteli menestyksellisesti paikallisia rosvojoukkoja vastaan, ja hänestä tuli suosittu paikallisten asukkaiden keskuudessa.
»Tästä hyvästä teosta syyrialaiset olivat erittäin kiitollisia. Kylissä ja kaupungeissa he virittelivät kiitoslauluja Herodekselle, koska hän oli palauttanut heille rauhan ja omaisuudet. Tämän vuoksi hänet pani merkille myös [Syyrian maaherra] Sextus Caesar.» 
(Josephus, Juutalaissodan historia 1.204, suomentanut Pauli Huuhtanen)
Herodeksen Galileassa saavuttama menestys sai ylipappi Hyrkanos II:n ja muut ylimykset kateellisiksi. Herodes määrättiin tuomittavaksi, mutta häntä tuki Syrian roomalainen maaherra Sextus Caesar, joka oli Julius Caesarin sukulainen, ja tämän lisäksi farisealaisten johtajana ollut kunnianhimoinen Sameas. Herodes vapautettiin kaikista syytteistä, mutta hän näki parhaaksi paeta Sextus Caesarin luokse Damaskokseen. Hyrkanos alkoi heti pelätä, että Herodes aloittaisi pian sodan häntä vastaan. Vuonna 46 eaa. Sextus Caesar nimitti Herodeksen Koile-Syyrian ja Samarian strategiksi.
Herodes oli jo valmis marssimaan Hyrkanosta vastaan, mutta hänen isänsä ja veljensä saivat hänet muuttamaan mielensä. Samaan aikaan eräs Caecilius Bassus murhasi Sextus Caesarin ja otti tämän joukot omaan komentoonsa. Antipatros lähetti Herodeksen ja Fasaelin auttamaan Bassusta vastaan lähetettyjä joukkoja.
Nousu valtaan

Kun Julius Caesar oli 15. maaliskuuta 44 eaa. murhattu, Gaius Cassius Longinus ja Marcus Junius Brutus pakenivat itään. Cassius saapui Syyriaan ja määräsi Syyrian itäiset maakunnat maksamaan veroa. Juutalaiset määrättiin maksamaan 700 talentin (15 000 kiloa hopeaa) verran veroa.  Antipatros jakoi saadut verot pojilleen ja ystävilleen. Herodes maksoikin pian Cassiukselle 100 talenttia ja pääsi näin hänen suosioonsa.
Eräs Malakias, joka oli vastuussa muun muassa Gofnan, Emmauksen, Luddan ja Thamnan alueista, viivytteli veron maksamista. Cassius lähti joukkoineen marssimaan sinne. Antipatros kuitenkin puuttui tilanteeseen ja maksoi Malakiaan puolesta tämän 100 talentin suuruisen veron. Myös Antipatros kuoli, sillä hänet myrkytti mustasukkaisuuden riivaama Malakias. Herodes, jota Cassius tuki ja joka oli nimittänyt hänet Syyrian intendentiksi, kosti isänsä kuoleman ja murhautti Malakiaan lähellä Tyrosta vuonna 43 eaa.
Juudeassa puhkesi levottomuuksia sen jälkeen kun Cassius lähti Syyriasta vuonna 42 eaa. Aristobulos III:n poika Antigonos yritti turhaan astua poliittiselle näyttämölle. Herodes kukisti Antigonoksen ja Tyroksen tyranni Marionin, joka oli anastanut osan Galileaa. Herodes kihlautui samoihin aikoihin Hyrkanos II:n lapsenlapsen Mariammen kanssa. Pari avioitui kuitenkin vasta neljä vuotta myöhemmin, kun Herodeksesta oli tullut kuningas.
Antonius ja Octavianus voittivat vuonna 42 eaa. Caesarin murhaajat. Useita juutalaisten lähetystöjä tuli Antoniuksen luokse valittamaan Antipatroksen pojista Fasaelista ja Herodeksesta. Herodes pääsi kuitenkin lahjoillaan Antoniuksen suosioon. Antonius nimitti Fasaelin Juudean tetrarkiksi ja Herodeksen Galiean tetrarkiksi. Heidän tehtävänään oli alueen hallinnon hoitaminen. Hyrkanos sai pitää nimellisen Juudean etnarkin arvonimen. Se herätti paheksuntaa juutalaisten keskuudessa, koska he eivät pitäneet Herodesta ja hänen veljeään juutalaisina.
Nousu valtaan > Parthialaiset valtaavat Juudean

Vuonna 40 eaa. parthialainen satraappi Barzapharnes ja Parthian kuninkaan poika Pakoros hyökkäsivät Syyriaan. Parthialaiset päättivät myös auttaa Aristobulos III:n poikaa Antigonosta valtaamalla Juudean. Fasael ja Herodes puolustivat yhdessä Jerusalemia vihollisia vastaan. Moni heidän vastustajistaan liittoutui kuitenkin Antigonoksen ja parthialaisten kanssa. Antigonoksen toiveesta Fasaelille ja Herodekselle lähetettiin kutsu rauhanneuvotteluihin satraappi Barzafarnesin luokse. Herodes kieltäytyi, mutta Fasael suostui. Parthialaiset vangitsivat pian Fasaelin ja Hyrkanos II:sen, mutta Herodes vei perheensä turvaan Masadaan ja lähti itse pikaisesti hakemaan vahvistuksia Petrasta. Sen jälkeen parthialaiset valtasivat Jerusalemin. Vangittuna ollut Fasael teki itsemurhan, ja Hyrkanos II vietiin vangiksi Parthiaan. Aristobuloksen poika Antigonos riisti Hyrkanokselta korvan, jotta tämä ei tulevaisuudessa pystyisi harjoittamaan ylipapin virkaa. Antigonos valittiin kuninkaaksi ja ylimmäksi papiksi.
Nousu valtaan > Herodes pakenee Roomaan

Petrassa nabatelaisten hallitsija Malkhos otti Herodeksen tylysti vastaan ja lähetti hänet pois maasta. Herodes matkusti ensin Aleksandriaan, missä Kleopatra otti hänet vastaan ja yritti houkutella Herodesta alaisekseen. Herodes torjui Kleopatran tarjouksen ja jatkoi matkaansa Roomaan, missä hänen vanha ystävänsä Marcus Antonius otti hänet hyvin vastaan. Antoniuksen ja Octavianuksen ansiosta Rooman senaatti julisti Herodeksen Juudean kuninkaaksi.
Herodeksen ollessa Roomassa Antigonos ryhtyi piirittämään Masadaa, missä Herodeksen sukulaiset olivat. Roomalaiset lähettivät erään Ventidiuksen ajamaan parthialaisia Syyriasta. Samaan aikaan Herodes saapui Palestiinaan, kokosi kannattajistaan armeijan ja marssi Antigonosta vastaan. Myös Ventidius ja hänen alaisensa Silo antoivat Herodekselle tukensa. Herodes valloitti Joppen ja vapautti perheensä Masadasta. Koska roomalainen kenraali Silo ei antanut hänelle tarpeeksi tukea, hän luopui hyökkäyksestä Jerusalemiin. Talven 38 eaa. aikana hän valtasi Idumean. Hän kukisti myös Galileassa olleet Antigonoksen varuskunnat ja sai Samarian valtaansa. Ventidius määräsi Herodeksen ja Silon avukseen parthialaisia vastaan sen jälkeen, kun tilanne Juudeassa oli rauhoittunut. Herodes lähetti mielihyvin Silon Ventidiuksen avuksi ja kukisti samalla itse Galileaa vaivanneet ryöstelevät rosvo- ja sotilasjoukot. Galileaan jätetyn varuskunnan lisäksi Herodeksen armeija koostui kolmestatuhannesta sotilaasta ja kuudestasadasta ratsumiehestä. Ventidius oli samalla ajanut parthialaiset pois Syyriasta, ja Antoniuksen käskystä hän lähetti tuhat ratsumiestä ja kaksi legioonaa Herodeksen avuksi erään Makhairaksen johdolla. Herodes ja Makhairas riitaantuivat kuitenkin, ja Herodes oli vähällä ruveta taisteluun roomalaisten kanssa. Antonius oli tuolloin piirittämässä Eufratin lähellä sijaitsevaa Samosataa, ja Herodes matkusti hänen luokseen valittamaan Makhairaasta. Herodes jätti veljensä Joosefin Juudeaan käskynhaltijakseen. Avustettuaan Antoniusta Samosatan piirityksessä Herodes sai Antoniukselta lupauksen avusta Antigonosta vastaan.