stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Smallville (3. tuotantokausi)
Kolmannen tuotantokauden jaksot > Totuus

Käsikirjoittaja: Drew Greenberg
Ohjaus: James Marshall
Esitetty Suomessa: 17. heinäkuuta 2005
Esitetty USA:ssa: 21. huhtikuuta 2004
Vierailijat:
Gillian Barber (Ms. Taylor)
Ivan Cermak (Intern)
Victoria Andersson (Sairaalan vastaanottoapulainen)
Linden Banks (Jonah Doyle)
Samantha Banton (Rebecca)
Mark Houghton (Labrateknikko)
Ryan Steele (Doug)
Kolmannen tuotantokauden jaksot > Totuus > Juoni

Chloe käy luvattomalla visiitillä Luthorcorpissa, missä hän hengittää vahingossa Kryptoniitti kaasua. Pian Chloe huomaakin kaasun antaneen hänelle ominaisuuden, että ihmiset vastaavat hänen mihin tahansa esittämiinsä kysymyksiin rehellisesti. Uuden kykynsä turvin Chloe yrittää saada totuuden Clarkista selville, joten hän suunnistaakin Clarkin  vanhempien luokse kyselemään totuuksia.
Tällä välin Clark huomaa, että Chloen uudella kyvyllä on vakavia seuraamuksia. Clark yrittää löytää vasta-ainetta jolla poistaa kryptoniitti kaasun Chloesta ennen kuin hän saa totuuden Clarkista selville ja pahimmassa tapauksessa kuolee.
Kolmannen tuotantokauden jaksot > Muistojen vangit

Käsikirjoittaja: Alfred Gough & Miles Millar
Ohjaus: Miles Millar
Esitetty Suomessa: 24. heinäkuuta 2005
Esitetty USA:ssa: 28. huhtikuuta 2004
Vierailijat:
Paul Campbell (FBI)
Michael-Ann Connor (Söpö vastaanottovirkailija)
Martin Cummings (Dr. Garner)
Wayne Dalglish (Nuori Lex Luthor)
Alise Down (Lillian Luthor)
Matthew Harrison (Tech)
Terence Stamp (Jor-Elin ääni)
Kendall Cross (Lara ääni)
Elizabeth Thai (Sommerholt vastaanottaja)
Kolmannen tuotantokauden jaksot > Muistojen vangit > Juoni

Lex haluaa takaisin seitsemän viikon aikaiset muistonsa, jotka pyyhkiytyivät hänen muististaan Belle Revessä (kausi 3, jakso 9) annettujen sähköshokkien ansiosta. Lex uskoo, että noihin muistoihin lukeutui raskauttava avaintekijä, joka liittyi hänen isänsä menneisyyteen ja voidakseen antaa nuo tiedot FBI:lle, Lex suostuu Tr. Garnerin (kausi 2, jakso 8) kokeelliseen hoito-ohjelmaan.
Clark kääntyy jopa Lionelin puoleen estääkseen Lexiä saamasta muistiaan takaisin, koska tuolloin Lex muistaisi myös totuuden Clarkista. Pian Clark itse joutuukin koekaniiniksi samanlaiseen toimenpiteeseen kuin Lex, kiitos Lionelin, joka haluaa näin selvittää kuka Clark Kent oikeasti on.
Kolmannen tuotantokauden jaksot > Taikakalu

Käsikirjoitus: Kenneth Biller
Ohjaus: John Schneider
Esitetty Suomessa: 31. heinäkuuta 2005
Esitetty USA:ssa: 5. toukokuuta 2004
Vierailijat:
Nathaniel Arcand (Jeremiah Holdsclaw)
Teryl Rothery (Oikea tilanhoitaja)
Gordon Tootoosis (Prof. Joseph Willowbrock)
Launey Trask (Päämies)
Kolmannen tuotantokauden jaksot > Taikakalu > Juoni

Kun Kiwatce intiaani Jeremiah Holdsclaw varastaa mystisen veitsen luolista, saa hän samanlaiset supervoimat mitä Clarkillakin on. Jeremiah uskoo näin olevansa legendaarinen Naman -mies, joka tuli tähdistä. Kuultuaan legendan kertovan, että tuolla mystisellä veitsellä voi tappaa jopa Namanin, yrittää Clark saada veitsen itselleen ennen kuin Jeremiah yrittää tappaa Lionelin, jonka Jeremiah uskoo olevan Namanin vihollinen.
Kolmannen tuotantokauden jaksot > Hylätty

Käsikirjoitus: Kelly Souders & Brian Peterson
Ohjaus: Terrence O´Hara
Esitetty Suomessa: 7. elokuuta 2005
Esitetty USA:ssa: 12. toukokuuta 2004
Vierailijat:
Neil Flynn (Mr. Dinsmore)
Amber Rothwell (Emily Dinsmore)
Gary Hudson (FBI-agentti Frank Loder)
Scot Bellis (Tarkkailuteknikko)
Ryan Booth (Työntekijä)
Kolmannen tuotantokauden jaksot > Hylätty > Juoni

Clark päättää vihdoinkin kertoa Lanalle totuuden itsestään, että he voisivat viimein olla yhdessä. Toisaalla kiero FBI-agentti kidnappaa Peten ja yrittää pakottaa tämän kertomaan totuuden Clark Kentin salaisuudesta. Lex on umpikujassa, ellei hän pysty antamaan FBI:lle 24 tunnin aikana todisteita isästään Lionelista, joilla hän voisi laittaa pysyvästi kaltereiden taakse. Mutta ratkaiseva apu tulee yllättävältä taholta.
Kolmannen tuotantokauden jaksot > Sopimus

Käsikirjoitus: Alfred Gough & Miles Millar
Ohjaus: Greg Beeman
Esitetty Suomessa: 14. elokuuta 2005
Esitetty USA:ssa: 19. toukokuuta 2004
Vierailijat:
Gary Hudson (FBI-agentti Frank Loder)
Brandon Jay McLaren (Delivery Man)
Adrianne Palicki (Kara)
Terrence Stamp (Jor-Elin ääni)
Robert Wisden (Gabe Sulivan)
Kolmannen tuotantokauden jaksot > Sopimus > Juoni

Asiat Clarkin elämässä menevät pahemman kerran pois raiteiltaan, kun eräänä iltana hänen luokseen saapuu nuori nainen Kara, joka omaa supervoimia sekä väittää olevansa kotoisin Clarkin kotiplaneetalta Kryptonilta. Kara vaatii Clarkia lähtemään hänen mukaansa kotiin ja täyttämään kohtalon, joka heille on määrätty.
Neuvottomana Clark kääntyy vanhempiensa puoleen, mutta järkyttyy kun kuulee millaisen sopimuksen Jonathan on tehnyt Jor-Elin kanssa koskien Clarkia ja tämän tulevaisuutta.
Clarkin ja Lanan suhde kohtaa viimeisen käänteen, sekä Clarkin ja Lexin ystävyys menee katkolle. Turvatalo, johon Chloe ja hänen isänsä Gabe muuttavat Lionelin oikeudenkäynnin jälkeen, räjähtää taivaan tuuliin ja Lex juo myrkytettyä Brandyä.
Muuttunut Clark.
Clark ottaa kiinni kryptoniittiluodin.
Session

Session-yhtye popyhtyeiden SM-kilpailuissa Kulttuuritalolla 11.12.1972.
Session oli 1970-luvun alussa perustettu kouvolalainen rockyhtye. Se nousi valtakunnalliseen tietoisuuteen sijoituttuaan kolmanneksi popyhtyeitten Suomen mestaruuskilpailussa joulukuussa 1972. Tuohon aikaan yhtyeessä soittivat laulaja-kitaristi Jorma ”Jokke” Seppälä, kitaristi Timo Heikkilä, basisti Hannu Kaikko ja rumpali Juha Tykkälä. Kisojen jälkeen kesällä 1973 Love Records julkaisi Sessionin singlen "Sanni Blue" / "Pääsky", jossa säveltäjänä oli Hannu Kaikko. Lisäksi äänitettiin Albert W. Ketelbeyn sävellys ”Persialaisella torilla”, joka julkaistiin Love Recordsin kokoelma-albumilla.
Jokke Seppälä siirtyi Kisun taustayhtyeeseen ja hänet korvasi urkuri/sähköpianisti Osmo Seppälä. Tykkylästä tuli yhtyeen laulaja. Vuonna 1974 yhtye levytti Microvoxin studioilla Lahdessa LP:n Unikuva. Levylle ei löytynyt kustantajaa ja niinpä tuotti yhtye sen itse EMI:n hoitaessa jakelun. Albumin kappaleista vastasivat Kaikko ja Tykkälä pois lukien uuden sovituksen albumille saanut ”Persialaisella torilla”. Samoin ”Sanni Blue” -kappaleesta oli albumilla uusi sovitus. Unikuvalla vierailivat Ari Pukkila (tenori- ja sopraanosaksofoni), Mane Hyytiä (alttosaksofoni) ja Leena Wiehn (laulu).
Sessions hajosi 1970-luvun puolivälissä. Siinä ehti ennen hajoamista soittaa myös kitaristi Juha Björninen, kitaristi Harri Louhensuo, rumpali Ari Ahlren ja laulaja-kitaristi Esa ”Eddie” Pajunen. Vuosina 1975–1976 Session-nimellä keikkoja tehneessä yhtyeessä oli alkuperäisjäsenistä mukana enää Timo Heikkilä.
Yhtyeen ainoaksi jäänyt albumi Unikuva julkaistiin CD-painoksena elokuussa 2010 levymerkillä Rocket Records. Vuonna 2014 saksalainen Shadoks Music julkaisi albumista vinyylipainoksen.
Diskografia > Albumit

Unikuva (1974,  Odeon/EMI)
Diskografia > Singlet

”Sanni Blue” / ”Pääsky” (1973, Love Records)
Aiheesta muualla

Session-yhtyeen diskografia tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
Black ’n Blue

| Black 'n Blue> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1981–1989, 1997, 2003, 2007, 2008–
Tyylilaji:  Glam metal
Kotipaikka:  Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jaime St. James, laulu   Shawn Sonneshcein, kitara   Jeff "Woop" Warner, kitara   Patrick Young, laulu, basso   Pete Holmes, rummut  
Entiset jäsenet:  Tommy Thayer, kitara (1981–1989, 1997, 2007) 
Levy-yhtiö:  Elektra Records   Majestic Rock  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Black 'n Blue on alun perin vuonna 1981 perustettu yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye, joka on kotoisin Portlandin kaupungista Oregonista. Yhtyeen nykyiseen kokoonpanoon kuuluvat laulaja Jaime St. James, kitaristit Shawn Sonnenschein ja Jeff Warner, bassokitaristi Patrick Young sekä rumpali Pete Holmes.
Jaime St. James perusti yhtyeen vuonna 1981 yhdessä kitaristi Tommy Thayerin kanssa. Myöhemmin Warner, Young ja Holmes liittyivät yhtyeeseen, ja yhtyeen debyyttialbumi Black 'n Blue julkaistiin 1984. Yhtye hajosi vuonna 1989 neljän studioalbumin jälkeen. Tämän jälkeen yhtye on tehnyt satunnaisia comeback-kiertueita, mutta yhtyeen alkuperäinen kokoonpano ei ole esiintynyt yhdessä vuoden 1997 jälkeen muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta Thayerin liityttyä hard rock-yhtye Kissiin. Yhtye on toiminut yhtäjaksoisesti vuodesta 2008 lähtien nykyisen kokoonpanonsa voimin, ja yhtyeen tuorein studioalbumi Hell Yeah! julkaistiin vuonna 2011.
Historia > 80-luku

Laulaja Jaime St. James ja kitaristi Tommy Thayer perustivat Black ‘n Bluen syksyllä 1981. Yhtyeen alkuperäiseen kokoonpanoon heidän lisäkseen lukeutuivat myös kitaristi Jeff Warner, bassokitaristi Patrick Young sekä rumpali Pete Holmes. Vuonna 1982 yhtyeen demonauhan kuullut uusien artistien ja yhtyeiden etsijä Brian Slagel piti yhtyeen "Chains Around Heaven" -kappaleesta ja lisäsi sen samana vuonna julkaistulle, uusia musiikkikykyjä esitelleelle Metal Massacre-kokoelmalevylle, jolla esiintyivät Black ‘n Bluen ohella esimerkiksi Metallica ja Ratt. Vuonna 1983 yhtye muutti Los Angelesiin ja alkoi saada jalansijaa Hollywoodin musiikkialalla esiintymällä lukuisilla klubeilla. Pian yhtye solmi levytyssopimuksen Geffen Recordsin kanssa, ja vuoden 1984 elokuussa yhtyeen esikoisalbumi Black 'n Blue näki päivänvalon. Albumin tuottajaksi hankitun, aiemmin Scorpions-yhtyeen maineeseen nostaneen Dieter Dierksin johdolla albumi nousi menestyksekkääksi julkaisuksi, ja singlenäkin julkaistu kappale "Hold On to 18" sai radiosoittoa ja sen video sai runsaasti esitysaikaa Music Televisionilla. Seuraavalla studioalbumilla, vuoden 1985 Without Lovella tuottajaksi valikoitui Bruce Fairbairn. Albumilla yhtyeen musiikki oli vaihtunut rosoisemmasta soundista kevyempään ja radioystävällisempään valtavirran rockiin ja popmetalliin, minkä vuoksi albumi ei ollut edeltäjänsä kaltainen menestys eivätkä singleinä julkaistut raidat "Without Love" ja "Miss Mystery" saavuttaneet kovinkaan mainittavaa listamenestystä.
Vuonna 1986 Kiss-yhtyeen toinen perustajajäsen ja bassokitaristi Gene Simmons kiinnostui yhtyeestä ja tuotti yhtyeen kaksi seuraavaa albumia, vuoden 1986 Nasty Nastyn ja vuoden 1988 In Heatin. Molemmilla julkaisuilla yhtye pyrki elävöittämään musiikkinsa takaisin debyyttialbuminsa kaltaiseen raskaampaan suuntaan. Kappaleista "Nasty Nasty" ja "Rock On" muodostui pieniä hittejä, mutta kumpikaan albumi ei kyennyt vangitsemaan samaa tyyliä kuin yhtyeen debyyttialbumi, ja suosion laskun myötä yhtye hajosi vuonna 1989. 
Yhtyeen hajoamisen myötä sen jäsenet erkanivat luoman uraansa muissa projekteissa. Laulaja Jaime St. James perusti oman yhtyeensä Freight Train Janen jonka kanssa hän julkaisi myös yhden studioalbumin. Kitaristi Jeff Warner oli mukana The Dead Stars On Hollywood-yhtyeen varhaiskokoonpanossa ja NYC-yhtyeessä. Kitaristi Tommy Thayer loi uraa Kissin kiertuemanagerina, kunnes hän liittyi yhtyeen kitaristiksi vuonna 2002 paikaten yhtyeestä lähteneen Ace Frehleyn. Rumpali Pete Holmes soitti muun muassa metalliyhtye Malicessa ja esiintyi myös Michael Schenkerin, Peter Gabrielin ja Ted Nugentin taustayhtyeissä.
Historia > Satunnaisia paluuesiintymisiä sekä uusi studioalbumi (1997-)

Vuoden 1997 halloweenina yhtyeen alkuperäinen kokoonpano esiintyi loppuunmyydyssä konsertissa, joka nauhoitettiin ja julkaistiin vuonna 1998 One Night Only: Live-konserttitallenteen muodossa. Vaikka konsertti oli menestys, yhtye ei lähtenyt kiertueelle vaan vietti hiljaiseloa yhtyeen jäsenten työskennellessä eri projektiensa parissa. Vuonna 2001 Ultimate Collection-kokoelma-albumin julkaisun jälkeen yhtye julkaisi The Demos Remastered: Anthology 1-kokoelman joka sisälsi yhtyeen tunnetuimpien kappaleiden demoversioita sekä viisi ennenjulkaisematonta raitaa sekä konsertissa nauhoitetun version “Autoblast”-kappaleesta. Lisäksi vuonna 2002 yhtye julkaisi toisen konserttitallenteensa, Live In Detroit - 1984.
Vuonna 2003 yhtye teki jälleen paluun lavalle, mutta tällä kertaa ilman Kissiin liittynyttä Tommy Thayeria, jonka korvaajaksi hankittiin Shawn Sonnenschein. Yhtye tiedotti myös uuden studioalbuminsa Hell Yeah! julkaisusta. Albumin julkaisua kaavailtiin alun perin syksylle 2003, mutta se viivästyi useaan otteeseen ja näki päivänvalon vasta vuonna 2011. 
Vuonna 2005 yhtye julkaisi kattavan Collected-boksikokoelman, ja vuonna 2007 harvinaisia demoja sisältäneen Rarietes-kokoelman julkaisun jälkeen yhtye esiintyi alkuperäiskokoonpanossaan kotikaupungissaan Portlandissa. Konsertin tuotto käytettiin yhtyeen pitkäaikaisen ystävän, Kenny Nordonen, syöpähoitoihin.
Jäsenet

Jaime St. James – laulu
Shawn Sonneshcein – kitara
Jeff "Woop" Warner – kitara
Patrick Young – laulu, basso
Pete Holmes – rummut
Entiset

Tommy Thayer – kitara (1981–1989)
Diskografia > Studioalbumit

Black 'n Blue (1984)
Without Love (1985)
Nasty Nasty (1986)
In Heat (1988)
Hell Yeah! (2011)
Diskografia > Kokoelma-albumit

The Demos Remastered: Anthology 1 (2001)
Ultimate Collection (2001)
Collected (2005)
Rarities (2007)
Diskografia > Livealbumit

One Night Only: Live (1998)
Live In Detroit - 1984 (2002)
Diskografia > Singlet

School of Hard Knocks (1984)
Hold On to 18 (1984)
Miss Mystery (1985)
Swing Time (1985)
I'll Be There for You (1986)
I Want It All (I Want It Now) (1986)
Live it Up (1988)
Diskografia > Musiikkivideot

Hold On To 18 (1984)
Miss Mystery (1985)
I'll Be There for You (1986)
Hausmanns gate

Katunäkymää huhtikuussa 2008.
Hausmanns gate on Oslossa sijaitseva katu, joka ulottuu Nylandsveieniltä Møllergatalle. Storgatan pohjoispuolella se muodostaa rajan St. Hanshaugenin ja Grünerløkkan kaupunginosien välillä. Hausmanns gate on nimetty kenraaliluutnantti Fredrik Ferdinand Hausmannin (1693–1757) mukaan, joka omisti kadun paikalla aiemmin sijainneen kartanon.
Kuvia

Akerselvan ylittävä Hausmanns bru kadun alkupäässä.
Hausmanns gate 7: Norjan Punainen Risti.
Hausmanns gate 14: Jaakobin kirkko, jossa järjestetään nykyisin erityisesti kulttuuritapahtumia.
Hausmanns gate 17: Utdanningsforbundet, Norjan opettajien ammattiliitto.
Hausmanns gate 22: Baptistikirkko (Marius Finstad, 1898)
Hausmanns gate 31: Entinen Carl Krafftin suklaatehdas.
Hausmanns gate 34: Kulttuurikeskus Hausmania. Tyhjillään seisonut talo vallattiin vuonna 1999. Nykyisin siinä on Oslon kaupungin ylläpitämä tila, jossa on muun muassa teatteri, gallerioita, harjoittelutiloja ja kahvila.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hausmanns gate Wikimedia Commonsissa
Viinitila Falcon Crest

| Viinitila Falcon Crest> Falcon Crest |
| --- | --- |
Tyyli:  saippuasarja
Kestoaika:  45 minuuttia
Luoja(t):  Earl Hamner, Jr.
Pääosissa:  Jane Wyman Robert Foxworth Susan Sullivan Lorenzo Lamas David Selby Abby Dalton Margaret Ladd William R. Moses Ana Alicia Chao-Li Chi
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  CBS
Esitetty:  4. joulukuuta 1981 – 17. toukokuuta 1990
Tuotantokausia:  9
Jaksoja:  227
Tuotanto
Tuottaja(t):  Malcolm A. Harding Barry Steinberg Robert McCullough John F. Perry Phil Parslow
Vastaava(t) tuottaja(t):  Earl Hamner, Jr. Michael Fileman Joanne Brough Jeff Freilich Camile Marchetta Jerry Thorpe
Säveltäjä(t):  Bill Conti
Tuotantoyhtiö(t):  Amanda & MF Productions Lorimar Productions (1981–1986) Lorimar Telepictures (1986–1988) Lorimar Television (1988–1990)
Levittäjä:  Lorimar Telepictures (1986–1989) Warner Bros. Television (1989–)
Aiheesta muualla
IMDb
Viinitila Falcon Crest oli yhdysvaltalainen primetime-saippuaooppera, joka kertoi kahdesta rikkaasta viinitilaperheestä: Channingeistä ja Gioberteista. Sarjan tapahtumapaikkana oli pieni Tuscany Valleyn kaupunki läheltä San Franciscoa.
Sarjaa esitettiin CBS:llä. Ensimmäinen jakso nähtiin Yhdysvalloissa 4. joulukuuta 1981 ja viimeinen 17. toukokuuta 1990. Sarjaa tehtiin yhteensä 227 jaksoa. Sarjassa näyttelivät muun muassa Jane Wyman, Lorenzo Lamas, Anne Archer ja Eddie Albert.
Aiheesta muualla

Viinitila Falcon Crest Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Viinitila Falcon Crestin faniklubi (englanniksi ja saksaksi)
Gleichschaltung

Gleichschaltung ( kuuntele ääntämys (ohje); saks. yhtenäistäminen, yhdenmukaistaminen) tarkoittaa yleensä natsi-Saksan harjoittamaa kansalaisten totalitaristista kontrollointia. Gleichschaltungin tavoitteena oli pakottaa kansalaiset tiettyyn ajattelutapaan ja tukahduttaa individualistiset, hallinnolle vaaralliset mielipiteet. Termi itse on tyypillinen kansallissosialistien käyttämä kiertoilmaus.
Yhtenäistämisajatuksen seurauksena korkeista tai muuten tärkeistä viroista erotettiin tai painostettiin eroamaan muun muassa kommunistit, sosiaalidemokraatit, pasifistit ja juutalaiset keskitysleirivankeuden uhalla. Pitkien puukkojen yönä toteutettiin SA:n (Sturmabteilung) puhdistus ei-toivotuista aineksista, jotka korostivat kansallissosialistisen hallinnon vallankumouksellista, vasemmistolaista luonnetta.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen tarve valvoa kansalaisia laajasti edellytti vastustavien tahojen voimattomiksi tekemistä tai lakkauttamista. Vuosien 1933 ja 1937 välillä Saksassa lakkautettiin käytännöllisesti katsoen kaikki kansallissosialistiseen liikkeeseen kuulumattomat yhteiskunnalliset järjestöt, kuten ammattiliitot, ja poliittiset puolueet kansallissosialistista puoluetta lukuun ottamatta.
Kansallissosialistit pyrkivät rajoittamaan myös kirkon valtaa. Koulut ja muut välttämättömät laitokset otettiin puolueen valvontaan: opettajakunnasta ja vanhempainyhdistyksistä karsittiin väärien aatteiden kannattajat, ja opetussuunnitelmia muokattiin kansallissosialistisen ideologian mukaisiksi. Opettajat velvoitettiin allekirjoittamaan puolueuskollisuuden takaava sitoumus, ja heidän kattojärjestökseen perustettiin Nationalsozialistische Lehrerbund (saks. kansallissosialistinen opettajaliitto).
Gleichschaltungin nimissä perustettiin myös lukuisia muita uusia järjestöjä, joiden jäsenyys oli pakollista. Näitä olivat esimerkiksi Hitler-Jugend 10–18-vuotiaille pojille, Bund Deutscher Mädel tytöille, Kraft durch Freude työläisille ja niin edelleen. Näin varmistettiin se, että jokainen Saksan kansalainen kuului johonkin kansallissosialistiseen liikkeeseen, ja taattiin valtaa pitävän puolueen johtava asema valtiossa.
Gleicschaltung-lait

Gleichschaltungin toteuttamiseksi säädettiin jo vuonna 1933 joukko lakeja, joiden tarkoituksena oli keskittää kaikki valta natsipuolueelle. Sellaisia olivat:
ensimmäinen Gleichschaltung-laki (saks. Erstes Gleichschaltungsgesetz) 31. maaliskuuta 1933. Lailla hajotettiin osavaltioiden maapäivät lukuun ottamatta Preussin parlamenttia, joka oli jo natsien valvonnassa. Niiden tilalle osavaltioihin perustettiin uudet maapäivät, joissa paikat jakautuivat eri puolueiden kesken samassa suhteessa kuin Saksan valtio­päivillä, kuitenkin siten, että kommunistien paikkoja ei otettu huomioon. Lisäksi osavaltioiden hallitukset saivat vastaavat valtuudet, jotka valtakunnan hallitus oli saanut viikkoa aikaisemmin säädetyn valtalain nojalla.
toinen Gleichschaltung-laki (saks. Zweites Gleichschaltungsgesetz) 7. huhtikuuta 1933. Lailla perustettiin jokaiseen osavaltioon, Preussia lukuun ottamatta, valtakunnankuvernöörin (saks. Reicsstatthalter) virka. Näiden virkojen haltijat olivat vastuunalaisia sisäasiainministeri Wilhelm Frickille ja heillä oli lähes täydellinen valvontavalta osavaltioiden hallituksiin nähden.
7. huhtikuuta 1933 säädettiin myös Laki kansallisen ammattivirkamieskunnan palauttamiseksi (saks. Gesetz zur Wiederherstellung des Berufsbeamtentums), josta käytettiin myös lyhempää nimeä Berufsbeamtentumsgesetz. Laki mahdollisti siviili­hallinnon "koordinoinnin" ja koski hallinto­virka­miesten ohella myös koulujen opettajia ja professoreja, tuomareita, yleisiä syyttäjiä ja muita virkamiehiä sekä valtakunnan että osavaltioiden tasolla. Lain nojalla juutalaiset ja kommunistit voitiin erottaa kaikista viroista, joissa he toimivat.
uusien puolueiden perustamisen kieltänyt laki 14. päivältä heinäkuuta 1933. Lain mukaan NSDAP oli Saksassa ainoa laillinen puolue. Käytännössä Saksa oli kuitenkin ollut yksi­puolue­valtio jo valtalain säätämisestä 23. maaliskuuta 1933 lähtien.
Seuraavana vuonna, 30. tammikuuta 1934 säädettiin valtakunnan uudelleen­muodostus­laki (saks. Gesetz über den Neuaufbau des Reiches). Sen mukaan Saksa virallisesti lakkasi olemasta liittotasavalta ja muuttui tiukasti keskitetysti valtioksi. Osavaltiot muuttuivat pelkiksi maakunniksi, ja lähes kaikki niiden omat hallinto­elimet lakkautettiin. Kaikki niiden valtaoikeudet siirtyivät keskus­hallitukselle. Vähän myöhemmin, 14. helmikuuta 1934 säädetyllä lailla lakkautettiin myös osa­valtioiden edustajien muodostama Valta­kunnan­neuvosto (Reichsrat).
Never Mind the Buzzcocks

| Never Mind the Buzzcocks |
| --- | --- |
Tyyli:  visailukomedia
Kestoaika:  30 min.
Pääosissa:  Mark Lamarr (1996–2005) Phill Jupitus (1996–) Sean Hughes (1996–2002) Bill Bailey (2002–2008) Simon Amstell (2006–2009) Noel Fielding (2008–) vaihtuvat kilpailijat
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  BBC Two
Esitetty:  12. marraskuuta 1996 – 15. tammikuuta 2015
Tuotantokausia:  28
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Peter Fincham (1996–2003) Jim Pullin
Tuotantoyhtiö(t):  Talkback Thames
Aiheesta muualla
IMDb 
Never Mind the Buzzcocks oli brittiläinen musiikkiaiheinen televisiovisailu, jota BBC esitti 28 tuotantokautta vuosina 1996–2015. Sarja on tunnettu kuivasta huumoristaan ja sarkasmistaan sekä kärkkäistä hyökkäyksistä musiikkiteollisuutta kohtaan.
Sarjan nimi viittaa Sex Pistolsin albumiin Never Mind the Bollocks, Here’s the Sex Pistols vuodelta 1977. Buzzcocks on saman aikakauden punkyhtye.
Historia

Sarjan alkuperäinen juontaja Mark Lamarr toimi tehtävässä 17 ensimmäisen kauden ajan, minkä jälkeen hänet korvasi Simon Amstell. Amstellin tuuraajana kaudella 18 toimivat vaihtuvat juontajat, ja Amstellin jätettyä sarjan kauden 19 jälkeen vaihtuvat juontajat otettiin pysyväksi elementiksi sarjaan.
Alkuperäisinä kapteeneina toimivat sarjassa loppuun asti pysynyt Phill Jupitus sekä kymmenen ensimmäisen kauden ajan esiintynyt Sean Hughes. Hughesin korvasi seuraavan kymmenen kauden ajan Bill Bailey, jonka jälkeen kaudella 22 toisessa joukkueessa oli vaihtuva kapteeni. Kaudesta 23 lähtien toisena kapteenina oli Noel Fielding, joka oli jo aiemmin ollut muutamaan otteeseen Baileyn tuuraajana.
Sarjassa oli vierailevina kilpailijoina useita maailmantähtiä, muun muassa James Blunt, Alice Cooper, Adele, Slash, Melanie Chisholm ja Amy Winehouse.
Edward Cullen

| Edward Cullen |
| --- | --- |
Luoja(t):  Stephenie Meyer
Näyttelijä(t):  Robert Pattinson
Ensi- esiintyminen:  Houkutus
Viimeinen esiintyminen:  Aamunkoi
Henkilötiedot
Ammatti:  opiskelija
Sukupuoli:  mies
Ikä:  114 (biologisesti 17)
Kotipaikka:  Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Asuinpaikka:  Forks, Washington, Yhdysvallat
Suhteet
Vanhemmat:  Edward Masen Elizabeth Masen Carlisle Cullen (adoptioisä) Esme Cullen (adoptioäiti)
Sisarukset:  Alice Cullen Rosalie Hale Jasper Hale Emmett Cullen (kaikki adoptiosisaruksia)
Puoliso(t):  Bella Swan
Lapset:  Renesmee Cullen
Muut sukulaiset:  Charlie Swan (appi) Renée Dwyer (anoppi)
Tutut:  Jacob Black
Infobox OKNimi-testi OK: 
Edward Cullen (oik. Edward Anthony Masen) on kuvitteellinen hahmo Stephenie Meyerin kirjasarjassa Houkutus. Hän on vampyyri, joka rakastuu Bella Swaniin. Elokuvasarjassa Edwardia esittää Robert Pattinson.
Hahmon luominen

Hahmon kehitykseen vaikuttivat L. M. Montgomeryn Gilbert Blythe, Jane Austenin Fitzwilliam Darcy ja erityisesti Charlotte Bronten Edward Rochester, joka näkee itsensä Edwardin tapaan hirviönä.
»Olen maailman vaarallisin petoeläin. Kaikki minussa houkuttelee sinua. Ääneni, kasvoni, jopa tuoksuni. Ihan kuin tarvitsisin mitään niistä. Ihan kuin voisit päästä minua karkuun. Ihan kuin voisit taistella minua vastaan. Minut on luotu tappamaan.» 
(Edward Bellalle, Houkutus)