stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Silva (Kiikala)
Asutus ja elinkeinot

Sijainti lähellä kirkonkylää ja Paraisten Kalkin perustamaa tiilitehdasta Varesjoen varessa Kiikalannummella Saaren kylän puolella toi kylään 1960-luvulla pientaloalueen, jonka Kiikalan kunta perusti Silvan talosta ostamalleen maalle. Asuinalueen ympäristössä on myös joitakin teollisuustontteja ja kuntorata. Kun hankittuun maapalstaan kuului myös Härjänvatsan harjulampi, kunta perusti vuonna 1968 sen rannalle nykyisen Silvantien varteen edelleen käytössä olevan uimalan saunoineen ja hyppytorneineen.
Sing, Sing, Sing

”Sing, Sing, Sing” on Louis Priman säveltämä ja sanoittama swing jazz -kappale vuodelta 1936.
Kappale yhdistetään erityisesti Benny Goodmanin orkesteriin, joka käytti sitä yleensä konsertin viimeisenä kappaleena. Goodman esitti kappaleen vuoden 1938 Carnegie Hallin konsertissaan tähtikokoonpanolla, johon kuuluivat hänen lisäkseen Harry James, Gene Krupa ja Count Basie. Myös säveltäjä Priman oma yhtye, Louis Prima Orchestra, soitti kappaletta usein. Nykyään kappaletta pidetään jazzstandardina. Goodmanin kuuluisa versio kappaleesta on instrumentaalinen eikä sisällä laulua.
Kappaleen alkuperäinen nimi oli ”Sing, Bing, Sing” viitaten Priman ystävään Bing Crosbyyn, jolle sävellys oli alun perin tarkoitettu. Kappale painottuu vahvasti lyömäsoittimiin ja sisältää usein pitkän rumpusoolon.
Muun muassa Brita Koivunen (1957), Acre Kari (1976) ja Anneli Sistonen (1985) ovat levyttäneet sävelmän Sauvo Puhtilan suomenkielisin sanoin nimellä ”Musta Pekka”. Markku Salo tekstitti kappaleen Kojon levytykseksi nimeltä ”Laulattaa” (1993).
Aiheesta muualla

David Rickert: Benny Goodman: ”Sing, Sing, Sing” All About Jazz. (englanniksi)
Singerin talo

Singerin liikerakennus Pietarissa.
Singerin talo (ven. Зда́ние акционе́рного о́бщества «Зи́нгер и Кº», Zdanije aktsionernogo obštšestva ”Zinger i Kº”; tunnetaan myös nimellä Dom knigi, Дом кни́ги eli Kirjatalo) on vuosina 1902–1904 rakennettu liike- ja toimistorakennus Pietarissa Nevski-prospektin ja Gribojedovin kanavan kulmassa.
Arkkitehti Pavel Suzorin amerikkalaista Singer-ompelukoneyhtiötä varten suunnittelema liiketalo edustaa siirtymää eklektismistä jugendiin. Kyseessä on Pietarin ensimmäinen metallirunkoinen rakennus. Seinät on päällystetty Pernajan saaristosta tuodulla graniitilla, julkisivun veistosryhmät ovat Amandus Adamsonin käsialaa. Metallinen lasitettu kulmatorni muodostaa yhden Nevski-prospektin kiintopisteistä.
Vuodesta 1919 lähtien Singerin talossa sijaitsi Pietarin (myöhemmin Leningradin) suurin kirjamyymälä Dom knigi sekä kirjakauppa- ja kustannusalan yrityksien toimitiloja. 2000-luvun alussa remontoidussa rakennuksessa toimii nykyään jälleen kirjakauppa.
Singerin talon osoite on Nevski-prospekti 28. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Gostinyi dvor.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dom knigi Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Rakennuksen historia Sankt-Peterburgski dom knigi -yhtiön sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Simppuahvenet

| Simppuahvenet |
| --- | --- |
 Harpagifer antarcticus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Jääkalamaiset Notothenioidei
Heimo::  Simppuahvenet  Harpagiferidae  Gill, 1861
Katso myös
   Simppuahvenet Wikispeciesissä   Simppuahvenet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Simppuahvenet (Harpagiferidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan eteläisen pallonpuoliskon kylmissä vesissä.
Taksonomia ja anatomia

Simppuahventen heimoon kuuluu noin 6 lajia yhdessä suvussa esimerkiksi töyhtösimppuahven (Harpagifer palliolatus). Aikaisemmissa luokituksissa heimoon kuului myös muita sukuja, jotka luokiteltiin alaheimoksi Artedidraconinae. Tämä alaheimo on sittemmin erotettu omaksi heimokseen Artedidraconidae. Simppuahvenet ovat melko pienikokoisia kaloja ja jäävät yleensä alle 15 cm:n mittaisiksi.Ruumiinrakenteeltaan ne ovat lyhyehköjä ja tukevia suomuttomia kaloja. Selkäeviä on kaksi, joista etummainen on lyhyempi ja piikkinen. Kiduskannessa on kaloilla kaksi terävää piikkiä. Simppuahvenlajit eroavat Artedidraconidae-heimosta leuasta puutuvan antennimaisen ulokkeen puutteen perusteella.
Levinneisyys

Suurin osa simppuahventen heimon lajeista elää Etelämantereen lähistöllä. Poikkaeuksia ovat Falklandinsaarilla tavattava töyhtösimppuahven ja Etelä-Amerikan eteläkärjen läheisyydessä tavattava Harpagifer bispinis.
Varjoankka

| Varjoankka> Darkwing Duck |
| --- | --- |
 Sarjan suomenkielinen tunnus.
Tyyli:  piirrossarja
Kestoaika:  25 minuuttia
Luoja(t):  Disney Television Animation
Pääosissa:  Jim Cummings Christine Cavanaugh Terry McGovern
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Syndikointi  American Broadcasting Company  MTV3  Toon Disney
Esitetty:  8. syyskuuta 1991 – 5. joulukuuta 1992
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  91 (Luettelot jaksoista)
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Dale Case John Kimball
Käsikirjoittaja(t):  John Behnke Rob Humphrey Jim Peterson Kevin Campbell Brian Swenlin Douglas Langdale Bill Motz Bob Roth Dev Ross Julia Lewald Michael Maurer Ellen Svaco Colleen Taber Len Uhley Duane Capizzi Jan Strnad
Tuotantoyhtiö(t):  Walt Disney Television Animation
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Annie-palkinto (1992) Daytime Emmy -palkinto (1992) Young Artist -palkinto (1992)
Aiheesta muualla
IMDb 
Varjoankka (engl. Darkwing Duck) on Disneyn vuosina 1991–1992 tuottama piirrossarja. Sarja on Ankronikka-sarjan spin-off-sarja. Sarja perustuu Varjoankan ja hänen apurinsa Heimo Huiman seikkailuihin Ankkalan kaupungissa (engl. St. Canard).
Sarjan tunnetuin repliikki, joka mainitaan jokaisessa jaksossa on ”Let’s get dangerous!” (suomenkielisessä versiossa ”Ollaan vaarallisia!”).
Sarjan päähenkilöt

Varjoankka (Darkwing Duck)
Sarjan päähenkilö, joka suojelee Ankkalaa ilkeiltä rikollisilta. Luonteeltaan (omien sanojensa mukaan) itsekeskeinen ja pateettinen hölmö. Haluaa yleensä pelastaa kaupungin yksin, vaikka joskus onkin pakotettu vastaanottamaan apua muilta. Varjoankka on siviilielämässä nimeltään Urho Sorsimo (Drake Mallard).
Heimo Huima (Launchpad McQuack)
Varjoankan apuri ja ehdoton ihailija. Varjoankka tutustuu Heimoon ensimmäisessä jaksossa, kun tämä putoaa hänen lentoverstaansa katosta läpi. Heimon pyynnöistä huolimatta Varjoankka ei vielä tuolloin hyväksy häntä apurikseen. Myöhemmin Heimo kuitenkin vapauttaa Varjoankan vankilasta takuita vastaan, jolloin tämä hyväksyy Heimon apurikseen. Heimo Huima on suunnitellut Varjoankan aluksen, Ukkosvaakun. Heimo on tuttu Ankronikka-piirrossarjasta, jossa hän oli Roope Ankan lentäjä.
Mimosa Aivohanhi (Gosalyn Mallard)
Orvoksi jäänyt tyttölapsi, joka asui orpokodissa. Hän pitää urheilusta. Ensimmäisessä jaksossa rikollinen Taurus Bulba yrittää saada Mimosan itselleen, mutta Varjoankka pelastaa hänet. Mimosa ja Varjoankka tutustuvat toisiinsa, ja hän saa olla Varjoankan luona turvassa siihen asti, kunnes Varjoankka saa rikollisen kiinni. Myöhemmin Varjoankka ottaa kuitenkin Mimosan omaksi kasvattilapsekseen.
Turboankka (Gizmo Duck)
Ankronikka-piirrossarjasta tuttu henkilö, joka oli Roope Ankan pankkiirina siviilissä, mutta esiintyi myös sankari Turboankkana, joka yritti pelastaa kaupungin rikollisilta. Eräässä jaksossa he tapaavat taistellessaan pahaa Varjoankkaa vastaan, jolloin Varjoankka ja Turbo joutuvat tekemään yhteistyötä, vaikka ensin Turbo luuleekin Varjoankan kuuluvan rikollisiin piireihin hyvin pitkälle sarjan loppua.
Varjoankan vihollisia

K.A.N.A (F.O.W.L.); Rikollisjärjestö, jonka jäseninä toimii lintumaisia rikollisia.
Megavoltti (Megavolt); Roisto, joka kykenee laukaisemaan sähköshokkeja. Rikollinen nero.
Puskajuuri (Dr. Reginald Bushroot); Tiedemies, joka tutki kasveja ja muuttui lopulta itse ankan ja kasvien risteytykseksi. Kykenee manipuloiman kasveja.
Nega-Ankka (Negaduck); Varjoankan arkkivihollinen, älykkäin ja vaarallisin. Varjoankan paha versio vaihtoehtoisesta todellisuudesta. Muistuttaa ulkonäöltään Varjoankkaa, mutta asun väritys on erilainen.
Kaakatti (Quackerjack); Hullu lelujentekijä ja pelleilijä, joka käyttää leluja rikoksiin. Yleisin niistä on mekaaniset tekohampaat.
Litkuliini (The Liquidator); Kaikuääninen vesimassa, joka ilmenee jonkilaisen koiran muodossa. Käyttää mainosmaisia ilmaisuja. Hallitsee vettä.
Susiankka
Taurus Bulba
Teräsnokka (Steelbeak); Järjestö K.A.N.A:n paras agentti, jonka tavaramerkki on teräksestä tehty nokka. Hän johtaa ja käskyttää typeriä keltapukuisia munamiehiä, joilla on päässään silmät peittävä munanmuotoinen kypärä
Muita Disney-hahmoja

Eräässä jaksossa autotien vieressä seisoi mainos, jossa oli kuva Roope Ankasta. Eräässä jaksossa myös televisioruudusta näkyy Tikun ja Takun kasvokuvat. Yhdessä jaksossa Varjoankka ja agentti Turo Pontti matkustavat Vilpert Härskin saarelle, jossa lomailevat muun muassa Karhukopla, Milla Magia ja Kulta-Into Pii.
Sarja Suomessa

Sarjaa on esitetty 1990-luvun puolivälissä MTV3-kanavalla tekstitettynä, myöhemmin sitä ei ole esitetty uusintana pyynnöistä huolimatta. Sarjan jaksoja suomenkielisellä jälkiäänityksellä on julkaistu koti- ja vuokrakäyttöön tarkoitettuina VHS-kasetteina. Mahdollisesta DVD-julkaisusta ei ole tietoa. Kaapelikanava Toon Disneyllä on esitetty jaksoja sekä suomenkielisellä puheella että tekstitettynä.
Sarja Suomessa > Suomessa julkaistut VHS-kasetit

Nega-Ankan synty
Ankka Vankka Vaarojen
Oikeusankat yhtykää!
Kaikkien Supersarjojen Äiti
Ääninäyttelijät

Listassa näkyy vain osa hahmoista.
| Hahmo | Alkuperäinen ääni | Suomenkielinen ääni |
| --- | --- | --- |
| Urho Sorsimo / Varjoankka | Jim Cummings | Antti Pääkkönen |
| Nega-ankka | Jim Cummings | Antti Pääkkönen |
| Heimo Huima | Terry McGovern | Joonas Myllyveräjä |
| Mimosa Aivohanhi | Christine Cavanaugh | Katariina Kaitue |
| Morgana | Kath Soucie | Katariina Kaitue |
| H. Huuhka | Danny Mann | Esa Saario |
| Taurus Bulba | Tim Curry | Esa Saario |
| Megavoltti | Dan Castellaneta | Taisto Oksanen |
| Kaakatti | Michael Bell | Taisto Oksanen |
| Puskajuuri | Tino Insana | Veikko Honkanen |
| Litkuliini | Jack Angel | Veikko Honkanen |
| Maukka Munankuori / Turboankka | Hamilton Camp |  |
| Tane Tahmaräpylä | Dana Hill | Konsta Hietanen |
| Teppo Tahmaräpylä | Jim Cummings | Mikko Kivinen |
Vastaanotto ja arvostelu

Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Varjoankan sijalle 54 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 93.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi kutsuu Varjoankan suomeksi dubattua VHS-julkaisua Disneyn liukuhihnatuotannoksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Videopeli

Sarjasta tehtiin videopeli nimeltä Darkwing Duck NES-konsolille ja Game Boylle.
Aiheesta muualla

Los Angeles Times: V Reviews : Disney's 'Darkwing Duck' Can't Fly Very High (englanniksi)
Menno Simons

Menno Simons.
Menno Simons (1496 Witmarsum, Friisinmaa – 31. tammikuuta 1561 Wüstenfelde, Holstein) antoi nimensä mennoniitta-liikkeelle ja oli yksi sen, ellei perustajista, niin merkittävimmistä kehittäjistä.
Elämä

Simons oli alkuaan ammatiltaan katolinen pappi. Hän joutui ilmeisesti noin 40-vuotiaana tekemisiin anabaptisti-liikkeen kanssa. Alkuun hän saarnasi liikettä vastaan, sillä hän tutustui aluksi ainoastaan liikkeen radikaaleihin, joista eräät olivat valmiita turvautumaan myös väkivaltaan. Hän oli kuitenkin jo valmiiksi epäilevällä kannalla katolisen kirkon opettamista ehtoollisen ja kasteen sakramenteista, minkä lisäksi liikkeen jäsenten elämäntapa ja opetus teki häneen vaikutuksen. Kasteeseen liittyen hän myös sai saksalaiselta saarnaajalta kirjan, jossa osoitettiin uskovien kasteen olevan ainoa Uudessa testamentissa esiintyvä. Lisäksi vaatturi Sicke Freerksin tultua tuomituksi hänen uudelleen-kastatettuaan itsensä, Simons alkoi pohtia tarkemmin kasteen merkitystä. Niinpä hän lopulta otti uuden kasteen Obbe Philipsiltä joko vuonna 1535 tai 1536.
Kun Simonsin oma veli Pieter liittyi kastajaliikkeen väkivaltaiseen haaraan ja menetti henkensä lähellä syntymäkaupunkiaan Witmarsumia, järkyttyi Simons syvästi ja ryhtyi työhön ohjatakseen liikkeen oikeille raiteille. Hän esimerkiksi julkaisi kirjoituksia väkivaltaliikettä vastaan, yhden jopa erikseen liikkeen johtajaa, Jan Leideniläistä, vastaan. Simons itse oli rauhan kannattaja (”Rautaiset keihäät ja miekat jätämme niille, jotka pitävät ihmisverta ja sian verta samanarvoisina”). Kääntymyksensä vuoksi hän joutui jättämään papinvirkansa ja ryhtyi matkasaarnaajan vaaralliseen työhön, monet muut kastajaliikkeen saarnaajat kun nimittäin kokivat marttyyrikuoleman. Aluksi hän piileskeli, meni naimisiin, tutki Raamattua ja kirjoitti teoksiaan, ja tammikuussa 1537 Obbe Philips nimitti hänet vanhimmaksi eli piispaksi Groningenissa. Hänen saarnamatkoistaan ei tiedetä paljoa, sillä vainojen vuoksi hän joutui matkaamaan salassa, keisarikin oli luvannut hänen vangitsemisestaan palkkion. Hän onnistui kuitenkin välttämään kaikki takaa-ajajat niinä 25 vuotena, joina hän kiersi. Vuonna 1542 hän kävi opastamassa Amsterdamin seurakuntaa parempaan suuntaan, sillä seurakunnassa oli Jan Matthysin ja Jan Leideniläisen väkivaltaliikkeen kannattajia. Hän oleskeli Kölnissä vuosina 1544–1546, missä kastajaliike oli taannoin kukistettu väkivalloin, mutta jossa seurakunta oli elpymässä. Vainot alkoivat siellä uudelleen 1550-luvulla, ja seurakunnan johto teloitettiin vuonna 1558. Kuitenkin Menno Simons tuli kaupunkiin kyseisenä vuonna saadakseen aikaan sopimuksen Etelä-Saksan kastajaliikkeen kanssa, mutta hän epäonnistui tässä. Simons oli myös henkilökohtaisesti yhteydessä englantilaisiin kastajaliikkeen jäseniin, jotka olivat paenneet kuningatar Maria Verisen järjestämiä vainoja. Simons kuoli luonnollisen kuoleman Holsteinissa vuonna 1561. Hänen viimeisiä vuosiaan kuitenkin synkensivät liikkeen sisäiset vastakohdat
Oppi ja merkitys

Simons kannatti tiukkaa seurakuntakuria ja vastusti valan vannomista sekä kalvinistien ennaltamääräämisoppia. Hän ei myöskään hyväksynyt sellaisia hengellisiä termejä, joita ei löytynyt Raamatusta. Hän vastusti omaisuuden yhteyttä, mutta painotti kristittyjen keskinäistä auttamista. Huolimatta pasifismistaan hän suhtautui monia muita kastajia myönteisemmin kristilliseen esivaltaan. Hän työskenteli rohkeasti uskon- ja uskonnonvapauden puolesta. Vaikka osa hänen ajatuksistaan onkin  mennoniittojen liikkeessä kyseenalaistettu, oli hänen panoksensa liikkeelle ja sen kehitykselle kuitenkin tärkeä ja parantava.
Siniaalto

Siniaalto punaisella värillä.
Siniaalto on jaksollinen, sinifunktion muotoinen aaltomuoto. Se on harmonisen värähtelyn perusmuoto.
Siniaallon voi ajatella syntyvän pyörivän osoittimen kärjen kiertäessä ympyrän kehää vastapäivään tasaisella kulmanopeudella  \omega . Silloin osoittimen kärjen projektio suoralle, esimerkiksi koordinaatiston y-akselille, piirtää sinikäyrän.
Sinikäyrän matemaattinen muoto parametrin t funktiona on tällöin
Aaltofunktion tapauksessa parametri saattaa kuvata aikaa, paikkaa tai niiden yhdistelmää: 
Esimerkiksi sinimuotoisen liikkuvan aallon korkeus y voidaan ilmaista ajan t ja paikan x funktiona:
missä A on amplitudi, k on kulma-aaltoluku, ω on kulmataajuus ja θ on aallon vaihe pisteessä (x = 0, t = 0).
Kahden samantaajuisen siniaallon vaihe-ero ilmaistaan joko radiaaneina tai asteina. Esimerkiksi 90 asteen vaihe-ero voidaan ajatella syntyvän siten, että pyörivän osoittimen kärki projisioidaan kahdelle toisiaan vastaan 90 asteen kulmassa olevalle suoralle, kuten koordinaatiston x- ja y-akseleille.
Signaaliteknisesti ajatellen siniaallossa on vain yhtä taajuutta. Mikä tahansa aaltomuoto voidaan muuttaa siniaaltojen summaksi Fourier-muunnoksella.
Kirjallisuutta

Kivelä, Simo K.: Reaalimuuttujan analyysi.  Helsinki:  Otatieto, 1992.  ISBN 951-672-158-3
Voipio, Erkki: Virtapiirit ja verkot.  Helsinki:  Otatieto, 2001 (1976).  ISBN 951-672-082-X
Sinfonia nro 2 (Madetoja)

Leevi Madetoja (1887–1947) alkoi säveltää toista sinfoniaansa (op. 35) pian ensimmäisen valmistuttua. Säveltäjä viimeisteli teostaan Oulunsalon Karhuojalla ja sai sen valmiiksi vuonna 1918. Sinfonia esitettiin ensimmäistä kertaa saman vuoden joulukuun 17. päivänä.
Osat

Allegro moderato
Andante
Allegro non troppo
Andantino
Andante-osaan säveltäjän kerrotaan saaneen oboen ja käyrätorven aiheet oulunsalolaiselta paimentytöltä. Toisen sinfoniansa ohella Madetoja sävelsi Oulunsalossa kesällä 1918 laulut Tuhanten rantain partahilla ja Etelä-Pohjanmaan laulu.
Aiheesta muualla

Fimic.fi: Leevi Madetojan orkesteriteokset
Jouko Hannula: Oulunsalossa syntynyt sinfonia.  Teoksessa: Jouko Hannula (toim.), Kotikuntani Oulunsalo, 1991.  ISBN 952-90-3181-5  Sivu 89
Silkkiunikko

| Silkkiunikko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Unikkokasvit Papaveraceae
Suku::  Unikot Papaver
Laji::  rhoeas
Kaksiosainen nimi
 Papaver rhoeas  L. 
Katso myös
   Silkkiunikko Wikispeciesissä   Silkkiunikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silkkiunikko (Papaver rhoeas, syn. P. strigosum) on unikoiden sukuun kuuluva kukkakasvilaji.
Ulkonäkö ja koko

Silkkiunikon korkeus vaihtelee 30–100 senttimetrin välillä. Sen varsi on ylös asti siirottavakarvainen. Lehdet ovat soikeita tai vastapuikeita ja parijakoisia. Ainakin alempien lehtien liuskat ovat leveitä ja tylpähköjä. Kukat ovat suuret ja punaiset, halkaisijaltaan 7–8 cm. Verhiö on kaksilehtinen, mutta verholehdet varisevat varhain. Teriö on nelilehtinen ja säteittäinen. Punaisten terälehtien tyvellä on joskus tumma täplä. Heteitä on runsaasti. Monilehtinen emiö on yhdislehtinen. Silkkiunikko on yksivuotinen laji ja kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on tynnyrimäis-pallomainen ja kalju kota, jonka päällä on tähtimäinen ja monisäteinen luottilevy. Siemenet varisevat luottilevyn alle avautuvista rei’istä.
Suomessa tavattavista unikkolajeista silkkiunikko muistuttaa lähinnä ruisunikkoa (Papaver dubium).
Levinneisyys

Silkkiunikko on alkuperältään eurooppalainen laji, jossa sitä tavataan Ukrainaa, Länsi-Venäjää ja Fennoskandian keskiosia myöten. Lajia kasvaa myös suurimmassa osassa Saharan pohjoispuolista Afrikkaa, Turkissa, Lähi-idässä sekä paikoin Keski-Aasiassa. Silkkiunikkoa tavataan myös eri puolilla Yhdysvaltoja sekä eteläistä Kanadaa, missä se on tulokaslaji. Samoin laji on levinnyt paikoin Etelä-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Silkkiunikko on Suomessa tulokaslaji muiden unikkolajien tapaan. Sitä on tavattu Suomessa Oulun korkeudelle saakka. Yleisin laji on Ahvenanmaalla ja eteläisimmässä Suomessa.
Elinympäristö

Silkkiunikkoa kasvaa yleisesti maanviljelysalueilla, tienvarsilla ja joutomailla. Suomessa silkkiunikkoa tavataan satunnaisena muun muassa kaatopaikoilla, pihoilla ja satamissa, jossa se on tyypillinen painolastimaiden kasvi. Jo Ahvenanmaalla ja Ruotsin Gotlannissa ja Öölannissa silkkiunikko on hyvin tavallinen rikkakasvi esimerkiksi viljapelloilla, samoin etelämpänä Euroopassa. Silkkiunikko viihtyy aurinkoisella paikalla vähäravinteisessa maassa.
Käyttö

Silkkiunikkoa viljellään myös koristekasvina. Viljellyissä lajikkeissa kukkien väri saattaa vaihdella valkoisesta vaaleanpunaiseen ja punaiseen. Myös kerrottukukkaisia lajikkeita tunnetaan.
Silkkiunikosta on muodostunut ensimmäisen maailmansodan päättymisen muistopäivän, Remembrance Dayn, symboli, jota käytetään muun muassa Isossa-Britanniassa ja Kanadassa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Silkkiunikko (Papaver rhoeas)
Vieraslajit: Silkkiunikko (Papaver rhoeas)
Kasviatlas 2016: Silkkiunikon levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Silkkiunikko (Papaver rhoeas)
ITIS: Papaver rhoeas (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Papaver rhoeas (englanniksi)
Flora of China: Papaver rhoeas (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Papaver rhoeas (common poppy) (englanniksi)
Plantwise: Common poppy (Papaver rhoeas) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Papaver rhoeas (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q130201  Wikispecies: Papaver rhoeas  AoFP: 4123  APA: 2815  APDB: 23676  APNI: 86524  ARKive: papaver-rhoeas  BioLib: 3504  BOLD: 179747  Calflora: 6057  CoL: 6TM6N  Ecocrop: 8295  eFloraSA: Papaver_rhoeas  EoL: 596241  EPPO: PAPRH  EUNIS: 175577  FloraBase: 2965  FNA: 200009166  FoAO2: Papaver rhoeas  FoC: 200009166  GBIF: 2888443  GRIN: 26703  iNaturalist: 54404  IPA: 18660  IPNI: 306058-2  IRMNG: 11430036  ITIS: 18893  MichiganFlora: 1899  MoBotPF: 284850  NatureServe: 2.161754  NBN: NBNSYS0000002764  NCBI: 33128  NSWFlora: Papaver~rhoeas  NZOR: 7eee9dbb-475a-4b91-addd-de9af1501c04  NZPCN: 3470  Observation.org: 7142  Open Tree of Life: 867221  PalDat: Papaver_rhoeas  Plant List: kew-2561554  PLANTS: PARH2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:306058-2  RHS: 56687  SANBI: 3641-6  Tropicos: 24000139  uBio: 447992  VASCAN: 7125  VicFlora: 1d9d59f0-bdbd-4118-9bc0-51785bd44ea4  WisFlora: 4417  WFO: wfo-0000481006  Laji.fi: MX.37955 
Silkkiunikon lehtiä.
Silkkiunikon kota.
Silkkiunikkoja joutomaalla Belgiassa.
Sinebrychoffin puisto

Näkymää Sinebrychoffin puistosta. Taustalla Sinebrychoffin taidemuseon rakennus, jonka takana nykyään Kojamon omistama entinen Polyteknillisen koulun päärakennus.
Sinebrychoffin puisto
Sinebrychoffinpuisto (eli "Koffin puisto", ruots. Sinebrychoffsparken) on Helsingin Punavuoressa lähellä Hietalahtea sijaitseva puisto. Nimensä se on saanut vieressä vielä vuosina 1819–1992 toimineesta Sinebrychoffin olutpanimosta, jonka tonttiin puisto alkujaan on kuulunut, ja sen omistaneesta Sinebrychoff-suvusta. Koffin puisto on Vanhan kirkkopuiston ja Kaivopuiston ohella Helsingin suosituimpia puistoja.
Puiston reunassa Bulevardin varrella on 1840-luvulla rakennettu entinen Sinebrychoffien asuintalo, jossa nykyään on Sinebrychoffin taidemuseo. Sen molemmilla puolilla Bulevardilta on portti puistoon. Puiston eteläosan kalliolla on vanha tiilinen kahdeksankulmainen torni. Kalliolle johtaa portaikko myös Ison Roobertinkadun päästä. Puiston ali kulkee Mallaskadun tunneli, joka yhdessä Uuden­maan­kadun kanssa muodostaa osan vilkasliikenteistä Länsiväylältä Helsingin keskustaan johtavaa ajoreittiä.