stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Val-de-Ruz

| Val-de-Ruz |
| --- | --- |
 Näkymä Val-de-Ruzista Alpeille.
 vaakuna

 Val-de-Ruz
 Koordinaatit: 47°4′N, 6°55′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Neuchâtelin kantoni
Hallintoalue (région):  Val-de-Ruzin alue
15 kunnan yhdistyminen:  1.1.2013
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  124,31 km²
Korkeus:  699–1 552 m
Väkiluku (31.12.2022)  (vakituiset asukkaat):  17 410
 – Väestötiheys:  140 as./km²
 
 www.val-de-ruz.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Val-de-Ruz on kaupunki Luoteis-Sveitsissä Neuchâtelin kantonissa. Siellä on noin 17 000 asukasta. Kaupungin keskuspaikka on Cernier.
Historia

Kaupunki perustettiin vuoden 2013 alussa, kun 15 Ruzin laakson kuntaa (Boudevilliers, Cernier, Chézard-Saint-Martin, Coffrane, Dombresson, Engollon, Fenin-Vilars-Saules, Fontainemelon, Fontaines, Le Pâquier, Les Geneveys-sur-Coffrane, Les Hauts-Geneveys, Montmollin, Savagnier ja Villiers) yhdistettiin.
Sijainti

Val-de-Ruz sijaitsee Neuchãtelinjärven pohjoispuolella ja Juravuorten kaakkoisrinteellä, Neuchâtelin kaupungin luoteispuolella ja La Chaux-de-Fondsin kaakkoispuolella.
Liikenne

Valtatie 20 Neuchâtelista La Chaux-de-Fondsin ja Le Loclen kautta Ranskan rajalle kulkee Val-de-Ruzin kautta.
SBB:n rautatie Neuchâtelista Le Locleen ja Ranskaan kulkee kaupungin kautta.
Aiheesta muualla

Val-de-Ruz (Gemeinde) (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  14.2.2017. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Evard, Maurice: Val-de-Ruz (Tal) (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  5.2.2014. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Val-de-Ruz Wikimedia Commonsissa
| n k Neuchâtelin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (ransk. région) (4 kpl, 1.1.2018–) ja kunnat (31 kpl, 1.1.2018–)
 Littoral: Boudry • Corcelles-Cormondrèche • Cornaux • Cortaillod •  Cressier • Enges • Hauterive • La Grande-Béroche •  La Tène • Le Landeron • Lignières • Milvignes • Neuchâtel • Peseux • Rochefort • Saint-Blaise
 Montagnes: Brot-Plamboz • La Brévine • La Chaux-de-Fonds • La Chaux-du-Milieu • La Sagne • Le Cerneux-Péquignot • Le Locle • Les Brenets  • Les Planchettes • Les Ponts-de-Martel
 Val-de-Ruz : Val-de-Ruz • Valangin
 Val-de-Travers: La Côte-aux-Fées • Les Verrières • Val-de-Travers
Valkeakosken kirkko

| Valkeakosken kirkko |
| --- | --- |
 Sisäkuva kirkosta vuodelta 2010
Sijainti:  Kirkkotie 1, Valkeakoski
Seurakunta:  Sääksmäen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1969
Suunnittelija:  Veikko Larkas
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  1000
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valkeakosken kirkko on  arkkitehti Veikko Larkaksen suunnittelema 1969 rakennettu torniton pitkäkirkko Valkeakoskella. Kirkko oli viimeinen Larkaksen suunnittelemista yhteensä neljästätoista kirkosta. Suorakaiteen muotoisessa kivikirkossa on matalat seinät ja jyrkkälappeinen satulakatto. Kirkkoon liittyy matalampi sakasti. Kirkon pinta-ala on 850 neliötä ja istumapaikkoja siellä on kirkkosali ja parvi mukaan lukien 1000 hengelle. Sisäänkäyntipääty on verhottu vaalealla laatoituksella ja siinä on korkea lasimaalausikkuna, kuten alttaripäädyssäkin. Sisällä kattopalkit on jätetty näkyviin. Niiden ja seinäpilasterien varassa on puinen taitekatto, pilasterien välit ovat kokonaan ikkunoita.  Kirkon 39-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1969. Alttarin maalaus Siunaava Kristus vuodelta 1969 on Mikko Vuorisen tekemä, kuten lasimaalausikkunatkin.
Erillinen betonista valettu 35 metriä korkea kellotorni valmistui samaan aikaan kirkon kanssa, sen kolme kelloa lahjoitti Valkeakosken Rukoushuoneyhdistys Valkeakosken rukoushuoneelle 1943. Niihin on kirjoitettu teksti Kaiun rauhaa kesken sodan pauhun, Herran rauhaa ajast´aikaan. Kirkkoa on käytetty paljon myös konserttitilana, siellä on esiintynyt useita koti- ja ulkomaisia taiteilijoita.
Purkaminen

Sääksmäen seurakunnan kirkkovaltuusto päätti maaliskuussa 2018 purkaa kirkon ja myydä kirkon tontin. Valkeakosken keskustaajaman ainoaksi kirkkorakennukseksi jää Valkeakosken kappelikirkko, johon mahtuu noin 200 henkeä.
Kirkkovaltuuston purkamispäätöksestä tehtiin valitus Kirkkohallitukselle, joka hylkäsi valituksen lokakuussa 2018. Hylätystä päätöksestä valitettiin Helsingin hallinto-oikeuteen, joka hylkäsi purkamisesta tehdyn valituksen kesäkuussa 2020.
Marraskuussa 2023 kirkko seisoo edelleen pystyssä. Vuodesta 2018 tyhjillään ollut kirkko on aiheuttanut Sääksmäen seurakunnalle viidessä vuodessa yhteensä 400 000 euron kulut.
Lokakuussa 2024 esiteltiin laskelmia kirkon kunnostamisen hinnasta. Kirkon muuttaminen monitoimitilaksi maksaisi 9,7 miljoonaa euroa, kirkon käyttö vain kesäisin maksaisi 6,5–8,4 miljoonaa euroa ja kirkon purkaminen maksaisi 970 000 euroa.
Martti Vainio

| Martti Vainio |
| --- | --- |
 Martti Vainio vuoden 1980 Suomi-Ruotsi - maaottelussa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Martti Olavi Vainio
Syntynyt: 30. joulukuuta 1950 (ikä 73) Vehkalahti
Uran tiedot
Laji:  kestävyysjuoksu ja maraton
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|       Hylätty | Los Angeles 1984 | 10 000 metriä |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Helsinki 1983 | 5 000 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1978 | 10 000 m |  |
|  Pronssia | Ateena 1982 | 10 000 m |  |
Martti Olavi Vainio (s. 30. joulukuuta 1950 Vehkalahti) on uransa lopettanut suomalainen kestävyysjuoksija.
Arvokisamitaleille

Vainio aloitti arvokilpailu-uransa Montrealin olympialaisissa 1976, joissa hän osallistui 10 000 metrin juoksuun mutta karsiutui alkuerissä. Hän voitti 10 000 metrillä kultaa Prahan EM-kilpailuissa 1978 Suomen-ennätyksellä 27.30,99 ja saavutti samalla matkalla pronssia Ateenan EM-kisoissa 1982 ajalla 27.42,51. Hän sijoittui 5 000 metrillä Prahassa kuudenneksi silloisella ennätyksellään 13.29,7 ja Ateenassa kahdeksanneksi ajalla 13.33,69. Moskovan olympialaisissa 1980 Vainio oli 5 000 metrillä yhdestoista ja 10 000 metrillä kolmastoista.
Helsingin MM-kilpailuissa 1983 Vainio jäi 10 000 metrillä niukasti neljänneksi ajalla 28.01,37 ja saavutti samoissa kisoissa 5 000 metrillä pronssia ajalla 13.30,34. Tämä oli myös erittäin tiukka kilpailu; Vainio varmisti mitalinsa aivan viime metreillä heittäytymällä maalilinjan yli.
Los Angelesin olympialaiset 1984

Vuoden 1984 Los Angelesin olympialaisissa Vainio sijoittui hopealle 10 000 metrillä, mutta jäi kiinni dopingin käytöstä. Vainio oli antanut positiivisen doping-näytteen jo 14. huhtikuuta 1984 Rotterdamin maratonilla SUL:n testissä, mutta asia salattiin. Antti Lanamäki on myöhemmin perustellut salaamista sillä, että Vainion vaimo oli juuri lähtenyt amerikkalaisen miehen matkaan heidän poikansa kanssa, ja Lanamäki pelkäsi, että Vainio tekee jotain itselleen, jos päälle tulee vielä dopingkäry. Kyseessä on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa kerta, kun Suomi on menettänyt olympiamitalin dopingin vuoksi.
Los Angelesin kisojen jälkeen julkisuudessa annettiin doping-kärylle selitys, jonka mukaan Vainion naapuri, talonmies Alpo Nyrönen olisi vahingossa antanut Vainiolle doping-ainetta sisältävän ruiskeen B-vitamiinipiikin sijaan. Myöhemmin Vainio on kertonut luulleensa käyttäneensä testosteronia, eikä testeissä pidempään näkyneitä anabolisia steroideja.
Kilpailukiellon jälkeen

Vainio sai alun perin elinikäisen kilpailukiellon, mutta SUL:n anottua sen lyhentämistä panna lyheni 18 kuukauden pituiseksi. Kilpailukiellon kärsittyään Vainio palasi radoille ja juoksikin vielä Rooman MM-kilpailuissa 1987 10 000 metrillä muttei yltänyt mitalivauhtiin. Kaiken lisäksi kyseisessä kilpailussa kierroslaskijoille sattui suuri kömmähdys ja Vainio keskeytti kisan kierrosta liian aikaisin ollessaan sillä hetkellä kuudentena. Näin hänen tuloksekseen merkittiin keskeytys. Hän osallistui Roomassa myös maratonille mutta sekin päättyi keskeytykseen. Martti Vainio yllätti vielä vuonna 1991, jolloin hän palasi radalle ja rikkoi 40-vuotiaiden ME-tulokset 3 000 metrillä (8.05,08) ja 10 000 metrillä (28.30,58).
Saavutuksia

Vainion Prahan kisoissa 29. elokuuta 1978 juoksema voittoaika 27.30,99 on edelleen, yli 40 vuotta myöhemmin, 10 000 metrin juoksun Suomen ennätys ja EM-kisaennätys. 3 000 metrillä Vainion paras aika oli 7.44,42 (1984) ja 5 000 metrillä 13.20,07 (1983). Vainiolla on viisi SM-kultaa 5 000 metriltä (1978, 1980, 1981, 1982 ja 1987) ja yhdeksän 10 000 metriltä (1977, 1978, 1980, 1981, 1982, 1983, 1986, 1987 ja 1988). Hän voitti maastojuoksun Suomen mestaruuden pitkällä matkalla vuosina 1981, 1983, 1986 ja 1987.
Uran loputtua

Urheilu-uransa jälkeen Vainio on toiminut matkailualan yrittäjänä. Vainio perusti lomakeskus Lomakouheron vuonna 1981 Karstulaan, ja myöhemmin hankki omistukseensa entisen Kartano-Kievari-ravintolan ja lomakylän, joka tunnettiin Martin kievarina. Toimintaa on sittemmin pyörittänyt toinen yrittäjä nimellä Kartanon Kievari. Paikka sijaitsee Äänekoskella. Vainio myi elämysmatkoja, kelkka- ja koskisafareita.  Lomakouheron Martti Vainio myi ulkopuolisille 1990-luvun lopussa, ja yritys haettiin konkurssiin huhtikuussa 2008. Sittemmin Vainio on toiminut yrittäjänä Haapamäen höyryveturipuistossa (Martin Safarit Oy).
Vainio on asunut pitkään Keski-Suomessa, muun muassa Haapamäellä. Hän erosi vaimostaan Pirjosta tammikuussa 2003. Vainiolla on kaksi poikaa kahdesta eri avioliitosta.
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Martti Vainio, talonmies ja steroidit
Yle Elävä arkisto: 1978 Prahan EM-kisojen 10 000 m viimeinen kierros ja Vainion haastattelu
Yle Elävä arkisto: Vainio syöksyi 5000 m:n MM-pronssille
Martti Vainio Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Soukola, Timo: / Vainio, Martti (1950– ) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Eino Leino: Martti Vainion tuskien taival (WSOY 1984)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Kansallisbiografia  Tilastopaja 🔒  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Pertti Valkeapää

Pertti Valkeapää (s. 13. helmikuuta 1951 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja.
Valkeapää oli pitkään Tapparan luottopuolustajia. Hänen liigauransa alkoi 1969 ja loppui 1986. Valkeapää edusti koko ajan Tapparaa. Hän ehti voittamaan 17 kauden aikana 11 SM-mitalia, joista kuusi oli kultaista. Yhteensä Valkeapää pelasi pääsarjan runkosarjassa 505 ottelua tehoin 34+61. Pudotuspeleissä hän teki pisteet 4+13 72 ottelussa.
Valkeapää edusti Suomea kolme kertaa MM-tasolla. A-maaotteluita hänelle kertyi 61 ja pisteitä niissä 1+4.
Saavutukset ja palkinnot

6 Suomen mestaruutta (1975, 1977, 1979, 1982, 1984, 1986)
4 SM-hopeaa ja 1 -pronssi
Suomen Jääkiekkoleijona #89
Valjalan kirkko

| Valjalan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Valjala, Saarenmaa, Viro
Koordinaatit:  58°24′29″N, 22°47′20″E
Rakennustyyppi:  kirkko
Valmistumisvuosi:  1200-luku
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valjalan kirkko on keskiaikainen kirkko Valjalan kylässä Saarenmaan saarella Virossa. Kirkko on tiettävästi vanhin Viron kivikirkoista ja se palveli aikanaan paitsi kirkkona, mutta myös linnoituksena.
Historia

Valjalan kirkko rakennettiin Valjalan maalinnan valloituksen jälkeen vuonna 1227. Valjalan valloitus merkitsi viimeisen vapaan Viron muinaismaakunnan kukistumista ristiretkeläisille. Valjalan kirkko on tiettävästi vanhin Viron kivikirkoista. Kirkon vanhin säilynyt osa on sen kuoriosa, johon rakennettiin vielä myöhemmin myös kirkkosali. Kirkko rakennettiin linnoitusrakenteeksi vuoden 1343 Yrjönyön kapinan aikaan. Rakennus ryöstettiin vuonna 1710 suuren Pohjan sodan aikana. Sittemmin 1900-luvun aikana kirkkoa on kunnostettu useampaan otteeseen.
Rakennus

Valjalan kirkko toimi paitsi kirkkorakennuksena, mutta myös linnoituksena. Kirkon länsifasadilla on sisterssiläisille tyypilliset kaksi suippokaarista ja yksi pyöreä ikkuna. Ikkunat ovat korkealla, jotta vihollinen ei pääsisi niistä sisään. Ikkunoiden yläpuolen suuri kaari rakennettiin ilmeisesti toteuttamattomana osana suunnitelmia laajentaa kirkkoa länteen. Kirkon pyöräkaarinen portaali edustaa romaanista tyyliä. Kirkolla on myös torni, joka on rakennettu mahdollisesti 1600-luvulla. Tornimuurissa on vanhojen hautalaattojen kappaleita. Kirkon kuoriosassa on kuusi apostolihahmoja esittävää seinämaalausta.
Kirkon länsifasadi.
Kirkon torni.
Valkeita lankoja

| Valkeita lankoja: Tarinoita toisista todellisuuksista |
| --- | --- |

Kirjailija:  Anne Leinonen
Kansitaiteilija:  Sami Saramäki
Genre:  tieteiskirjallisuus, fantasiakirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  304
ISBN:  951-0-32091-9
Sarja: Lista
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Valkeita lankoja: Tarinoita toisista todellisuuksista on Anne Leinosen vuonna 2006 ilmestynyt novellikokoelma. Teos sisältää yhdeksän aikaisemmin julkaistua novellia sekä viisi ennen julkaisematonta novellia.
Aiheesta muualla

Jari Olavi Hiltunen: Ihmeellisyydet kaltereiden takana. Kiiltomato.net 21.9.2006.
Vesa Sisättö: Yli maailmojen rajan (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 11.10.2006.
Valinta-aksiooma

Valinta-aksiooma on matemaattisen joukko-opin aksiooma, jonka mukaan jokaiseen epätyhjien joukkojen kokoelmaan  (S_{i})_{i\in I} voidaan liittää uusi joukko  (x_{i})_{i\in I} siten, että kukin sen alkioista  x_{i} kuuluu vastaavaan joukkoon  \in S_{i}.  Toisin sanoen voidaan muodostaa kuvaus, valintakuvaus, joka valitsee jokaisesta joukosta yhden alkion. Kaikissa tapauksissa, jos joukkoja  S_{i} on äärettömän monta, ei kuitenkaan voida muodostaa sääntöä, jonka mukaisesti alkiot kustakin joukosta valitaan, mutta valinta-aksiooma olettaa ainoastaan, että tällainen valintakuvaus on olemassa, vaikka sitä ei voitaisi konstruoida.
Valinta-aksioomaa käytti ensimmäisenä eksplisiittisesti Ernst Zermelo vuonna 1904. Hänen esittämässään muodossa aksiooma kuuluu näin:
»Jokaista keskenään erillisten epätyhjien joukkojen joukkoa x kohti on olemassa joukko y joka sisältää täsmälleen yhden alkion jokaisesta x:n alkiosta»
Valinta-aksiooma voidaan ilmaista myös niin, että kun joukoista  S_{i} yksikään ei ole tyhjä, myöskään niiden karteesinen tulo ei ole tyhjä joukko.
Aksiomaattisessa joukko-opissa käytetään useimmiten aksioomina Zermelon-Fraenkelin aksioomia (ZF). Kun niihin lisätään valinta-aksiooma, saadusta aksioomakokoelmasta käytetään lyhennettä ZFC. Kurt Gödel todisti vuonna 1939, että valinta-aksiooma voidaankin ristiriidattomasti yhdistää Zermelon-Fraenkelin aksioomiin. Vuonna 1963 Paul Cohen toisaalta todisti, että sitä ei voida todistaa ZF-aksioomien avulla eli se on niistä riippumaton.
Yhtäpitäviä tuloksia

Valinta-aksiooman avulla voidaan todistaa muun muassa seuraavat, sen kanssa yhtäpitävät tulokset, joita voidaan pitää myös valinta-aksiooman vaihtoehtoisina muotoiluina:
Zornin lemma: Jos H on järjestetty joukko ja sen jokaisella ketjulla on H:ssa pienin yläraja, niin H:lla on maksimaalinen alkio.
Hyvinjärjestyslause: jokainen joukko voidaan järjestää niin, että sen jokaisella osajoukolla on "pienin" tai ensimmäinen alkio.
Trikotomia: joukkoja voidaan aina vertailla mahtavuusjärjestyksessä, eli mille tahansa joukoille A ja B on aina joko  {\mbox{card}}(A)<{\mbox{card}}(B),  {\mbox{card}}(A)={\mbox{card}}(B) tai  {\mbox{card}}(A)>{\mbox{card}}(B)
Jokainen ääretön joukko A on yhtä mahtava karteesisen tulon A x A kanssa.
Käyttö

Matematiikan eri aloilla on runsaasti lauseita, jotka voidaan todistaa ainoastaan valinta-aksiooman avulla.  Tällaisia ovat esimerkiksi seuraavat:
Jokaisella vektoriavaruudella on kanta
Jokaisella kunnalla on algebrallinen sulkeuma
Reaalilukujen joukossa  \mathbb {R}  sekä jokaisessa joukossa  \mathbb {R} ^{n} on sellaisia osajoukkoja, jotka eivät ole Lebesgue-mitallisia
Boolen algebrojen ultrafiltteriteoreema
Stonesin esityslause Boolen algebroille
Tihonovin lause topologiassa: Kompaktien avaruuksien karteesinen tulo on kompakti.
Hahn-Banachin teoreema funktionaalianalyysissa
Valko-Venäjän naisten koripallomaajoukkue

| Valko-Venäjä |
| --- | --- |
Valmentaja:  Anatoli Buyalski
Fiba-ranking:  13. 
fiba-alue:  Eurooppa
Kansallinen liitto:  Valko-Venäjän koripalloliitto
Olympialaiset
Esiintymiset:  2
Mitalit:  –
Maailmanmestaruuskilpailut
Esiintymiset:  2
Mitalit:  –
EM-kilpailut
Esiintymiset:  7
Mitalit:  pronssia 2007
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valko-Venäjän naisten koripallomaajoukkue on joukkue, joka edustaa Valko-Venäjää koripallon naisten kansainvälisissä otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Valko-Venäjän koripalloliitto ja valmentaa Anatoli Buyalski.
Valko-Venäjä esiintyi MM-kilpailuissa ensimmäisen kerran Tšekissä 2010. Se sijoittui neljänneksi hävittyään välierässä Tšekille ja pronssiottelussa Espanjalle. Neljä vuotta myöhemmin se sijoittui MM-kilpailuissa kymmenenneksi. Myös olympialaisiin joukkue on osallistunut kaksi kertaa. Vuoden 2008 olympialaisissa Valko-Venäjä sijoittui kuudenneksi ja vuonna 2016 yhdeksänneksi.
Valko-Venäjä pelasi EM-kilpailuissa ensimmäisen kerran Italian kisoissa 2007. Se hävisi välieräottelussa Espanjalle 54–70, mutta voitti pronssiottelussa Latvian 72–63 saaden pronssia. Latvian kisoissa 2009 Valko-Venäjä sijoittui neljänneksi hävittyään välierässä Ranskalle ja pronssiottelussa Espanjalle. Puolan EM-kilpailuissa 2011 Valko-Venäjä oli yhdeksäs. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa joukkue ylsi viidenneksi ja vuonna 2015 neljänneksi. Vuoden 2017 EM-kilpailuissa se sijoittui 15:nneksi ja vuoden 2019 EM-kilpailuissa 13:nneksi.
Joukkue

Joukkue Pekingin olympialaisissa 2008:
Valeria (Pannonia)

| Valeria Provincia Valeria> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Italia, Illyricum et Africa Italia et Africa
Diokeesi:  Pannonia (n. 295–395) Illyricum (n. 395–)
Nykyinen valtio/alue:  Unkari
Perustettu:  n. 295
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Sopianae
Valeria (myös Pannonia Valeria, Pannonia ripensis, Valeria ripensis; lat. Provincia Valeria) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Pannoniassa nykyisen Unkarin alueella. Pannonian Valerian provinssia ei tule sekoittaa myöhäisantiikin aikana samaan aikaan olemassa olleeseen Valerian provinssiin Italiassa.
Maantiede

Valerian provinssi sijaitsi suunnilleen nykyisen Länsi-Unkarin alueella. Se käsitti aikaisemman Pannonia inferiorin provinssin pohjoisosan, siinä missä Pannonia secunda käsitti eteläosan. Provinssien välinen raja kulki jossakin Drave-joen pohjoispuolella. Valerian pohjois- ja itäpuolella sijaitsi Tonavan toispuolinen alue, joka ei ollut Rooman valtakuntaa, eteläpuolella Pannonia secunda, lounaispuolella Savia ja länsipuolella Pannonia prima. Valerian provinssin hallinnollinen keskus oli Sopianae.
Maantiede > Kaupunkeja

Valerian provinssin kaupunkeja olivat muun muassa:
Aquincum
Brigetio
Gorsium
Sopianae
Valkohäntäjänis

| Valkohäntäjänis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jäniseläimet Lagomorpha
Heimo::  Jänikset Leporidae
Suku::  Jänikset Lepus
Laji::  townsendii
Kaksiosainen nimi
 Lepus townsendii  Bachman, 1839 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkohäntäjänis (Lepus townsendii) on Pohjois-Amerikassa elävä jänislaji. Se on hiukan isompi kuin mustahäntäjänis, painaa aikuisena noin 2,7–3,5 kg. Se on väriltään muuten harmaanruskea, mutta vatsapuoli ja häntä ovat valkoiset ja selässä on tummempi raita.
Valkohäntäjäniksiä elää Kanadassa ja Yhdysvalloissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valkohäntäjänis Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q932186  Wikispecies: Lepus townsendii  ADW: Lepus_townsendii  BOLD: 708185  CoL: 6Q223  EoL: 327968  EPPO: LEPUTW  GBIF: 2436705  iNaturalist: 43145  IRMNG: 10696290  ITIS: 180118  IUCN: 41288  MDD: 1001108  MSW: 13500246  NatureServe: 2.100375  NCBI: 63225  Paleobiology Database: 47656  Paleobiology Database: 47656
Valitan, väärä numero!

| Valitan, väärä numero!> Sorry, Wrong Number |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Anatole Litvak
Käsikirjoittaja:  Lucille Fletcher
Tuottaja:  Hal B. Wallis Anatole Litvak
Säveltäjä:  Franz Waxman
Kuvaaja:  Sol Polito
Leikkaaja:  Warren Low
Tuotantosuunnittelija:  Hans Dreier
Pääosat:  Barbara Stanwyck Burt Lancaster
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Hal Wallis Productions
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   1. syyskuuta 1948  30. syyskuuta 1949
Kesto:  89 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  2 850 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valitan, väärä numero! on vuonna 1948 valmistunut film noir -elokuva, jonka ohjasi Anatole Litvak. Elokuvan pääosissa esiintyivät Barbara Stanwyck ja Burt Lancaster. Stanwyck oli roolistaan ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Elokuva pohjautui Lucille Fletcherin käsikirjoittamaan kuunnelmaan Sorry, Wrong Number, joka sai ensiesityksensä 1943, ja jonka Fletcher itse sovitti valkokankaalle. Elokuvasta tehtiin uusintaversio vuonna 1989 pääosassaan Loni Anderson.
Elokuvassa Stanwyckin esittämä invalidisoitunut Leona Stevenson kuulee vahingossa puhelimestaan kahden miehen suunnittelevan murhaa.
Rooliluettelo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Barbara Stanwyck  | … |  Leona Stevenson   |
|  Burt Lancaster  | … |  Henry Stevenson   |
|  Ann Richards  | … |  Sally Hunt Lord   |
|  Wendell Corey  | … |  tohtori Alexander   |
|  Harold Vermilyea  | … |  Waldo Evans   |
|  Ed Begley  | … |  James Cotterell   |
|  Leif Erickson  | … |  Fred Lord   |
|  William Conrad  | … |  Morano   |
Aiheesta muualla

Valitan, väärä numero! Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Bulgarian ruhtinaskunta

Bulgarian ruhtinaskunta (bulg. Княжество България, Knyazhestvo Balgariya) oli de facto itsenäinen ja de jure Osmanien valtakunnan vasallivalto, joka perustettiin Berliinin sopimuksessa vuonna 1878.
Perustaminen

Turkin sodan jälkeen Venäjän ja Osmanien valtakunnan välillä solmittiin San Stefanon rauha. Rauhansopimuksessa sovittiin suuren Bulgarian vasallivaltion perustamisesta, johon kuuluivat lähes kaikki bulgarialaisten asuttamat alueet Balkanilla. Britannia ja Itävalta-Unkari pelästyivät Venäjän vallan äkillistä kasvua, ja vielä samana vuonna kokoontui Berliinin kongressi, jossa San Stefanon rauhan rajoja muutettiin radikaalisti osmaneille edullisemmiksi. Kongressissa perustettiin huomattavasti pienempi Bulgarian ruhtinaskunta ja Itä-Rumelia.