Kuuterselän taistelu
Taistelun kulku > Neuvostojoukkojen hyökkäys

Neuvostoliiton 21. armeijan tykistö aloitti 14. kesäkuuta 1944 kello 07.00 Karjalankannaksella sijaitsevan Kanneljärven kunnan Kuuterselän kylää puolustavien joukkojen tulittamisen. Kuuterselkää puolustamassa oli jalkaväkirykmentti 53:n II pataljoona majuri Aito Keravuoren johdolla. Suomalaisten puolustuksen murskaamiseen osallistui ainakin yhdeksän patteristoa, kaksi kranaatinheitinrykmenttiä ja 100 raketinheitintä eli yhteensä noin 250 tykkiä ja heitintä. Näiden lisäksi kello 08.00 ryhtyivät Neuvostoliiton ilmavoimat pommittamaan puolustajien asemia ja tämä jatkui koko päivän.
Varsinaiseen hyökkäykseen osallistui kaksi CIX armeijakunnan divisioonista rinnan siten, että 72. divisioona hyökkäsi kohden Kuuterselkää ja sen vasemmalla puolella hyökkäsi 286. divisioona. Hyökkäävien joukkojen tukena oli ainakin yksi panssariprikaati. Hyökkäävien joukkojen tavoitteena oli Liikola ja edelleen Kivennavan ja Viipurin välinen tie. Hyökkäyksen päämääränä oli pääsy Ratsuväkiprikaatin selustaan ja VT-linjalle sijoitettujen suomalaisten joukkojen tuhoaminen.
3. divisioonan komentaja kenraalimajuri Aaro Pajari käski kello 08.10 reservinsä jalkaväkirykmentti 48:n I pataljoonan siirtyä Liikolan-Kuuterselän tien puoleenväliin jalkaväkirykmentti 53:n komentajalle everstiluutnantti Albert Ravilalle alistettuna.
Kello 09.00 mennessä neuvostojoukot olivat tunkeutuneet suomalaisten asemiin. Puolustautuvan jalkaväkirykmentti 53:n joukot vetäytyivät sulkulinjalle Kuuterselän kylässä olevalle harjanteelle ja ryhmittyivät siellä uudelleen puolustukseen. Samanaikaisesti kenraalimajuri Aaro Pajari siirsi loppuosan reserveistään, Erillinen Pataljoona 13:n, Liikolan itäpuolelle. Hän käski myös jalkaväkirykmentti 48:n komentaja eversti Väinö Forsbergia sulkemaan Onkijärven - Haukijärven kannaksen ja siten suojaamaan sivustansa Kuuterselässä murtoon päässeiden neuvostojoukkojen iskuilta.
Noin kello 10.00 jalkaväkirykmentti 48:n I pataljoona sai käskyn jalkaväkirykmentti 53:n komentajalta lyödä vastahyökkäyksellä VT-linjalle tunkeutunut vihollinen. 3. divisioonan komentaja kenraalimajuri Pajari kumosi käskyn saatuaan tiedon Kuuterselän tilanteesta ja käski kello 10.45 pataljoonan ryhmittyä sulkulinjalle jalkaväkirykmentti 53:n II pataljoonan vahvistukseksi.
Jalkaväkirykmentti 48:n I pataljoona saapui sulkulinjalle kello 12.30 ja joutui välittömästi sulkulinjan läpi Kuuterselän kylään tunkeutuneiden neuvostojoukkojen saarrostusuhan alaiseksi, minkä vuoksi se joutui vetäytymään pari kilometriä taaksepäin ja ryhmittyi taisteluun. Samanaikaisesti tukilinjalta hajalle lyöty jalkaväkirykmentti 53:n II pataljoona sai käskyn kokoontua Onkijärven pohjoispuolelle.
Liikolan itäpuolella oleva erillinen pataljoona 13 sai kello 13.00 everstiluutnantti Ravilan käskyn vastahyökkäyksestä, mutta käsky kumottiin ja pataljoonan piti palata Liikolan suuntaan. Erillisen pataljoona 13:n tuli käskyn mukaan ryhmittyä puolustukseen suokannaksille kaksi kilometriä Kuuterselän järvestä pohjoiseen. Pataljoona joutui taisteluun kannaksilla ja ryhmittyi puolustukseen hieman lännempänä Myllyojan linjalle.
Kaikki 3. divisioonan joukot oli sidottu puolustukseen, joten mahdollisuuksia vastahyökkäykseen ei ollut ennen kuin joukot olisi järjestetty uudelleen. Tällöin neuvostojoukot suuntasivat voimakkaan panssariyksikön Kuuterselän-Mustamäen tielle. Panssariosasto valtasi helposti Mustamäen aseman ja jatkoi hyökkäystään kohden Sykiälää. Tämä aiheutti vakavan uhan Ratsuväkiprikaatin puolustukselle.