stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naamioväijy

| Naamioväijy |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Naamioväijyt Pitangus
Laji::  sulphuratus
Kaksiosainen nimi
 Pitangus sulphuratus  (Linnaeus, 1766) 
Alalajit
 P. s. argentinus  P. s. bolivianus  P. s. caucensis  P. s. derbianus  P. s. guatimalensis  P. s. maximiliani  P. s. rufipennis  P. s. sulphuratus  P. s. texanus  P. s. trinitatis 
Katso myös
   Naamioväijy Wikispeciesissä   Naamioväijy Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Naamioväijy (Pitangus sulphuratus) on Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Naamioväijy on melko suurikokoinen varpuslintu ja voi kasvaa 21–26 cm pitkäksi. Selästään ja siivistään laji on väriltään ruskea. Pää on musta lukuun ottamatta leveää valkoista silmäkulmajuovaa ja päälaen keltaista laikkua. Linnun kurkku on valkoinen. Vatsastaan naamioväijy on kirkkaan keltainen. Ulkonäöltään naamioväijy muistuttaa pikkunaamioväijyä (Pitangus lictor), joka on kuitenkin huomattavasti pienempi ja jonka nokka on pitempi kuin naamiöväijyllä. Koiraat ja naaraat muistuttavat toisiaan ulkonäöltään.
Levinneisyys ja elinympäristö

Naamioväijyä tavataan alueelta, joka ulottuu Yhdysvalloista Texasin ja Louisianan osavaltioista etelään Keski-Amerikan läpi Etelä-Amerikkaan aina Argentiinaan saakka. Laji on myös siirretty Bermudan saarelle. Linnun elinympäristöä ovat vesialueiden läheisyydessä sijaitsevat pensaikot, avoimet metsiköt, puistot ja puutarhat. Trooppisilla seuduilla se välttelee tiheitä metsiä ja elää mieluummin avoimemmilla alueilla.
Elintavat

Naamioväijy on äänekäs ja aggressiivinen lintu. Se on opportunistinen ruokailija ja sille kelpaavat hyönteiset, kalat, liskot, sammakot, lintujen poikaset, koiranruoka sekä hedelmät ja marjat, erityisesti banaanit.
Yhdysvalloissa lajin pesimäkausi alkaa huhtikuun loppupuolella ja Etelä-Amerikassa se kestää helmikuusta toukokuulle. Laji pesii jokien ja suoalueiden läheisyydessä. Suurikokoinen pesä rakennetaan puuhun heinistä, sammalista ja muista kasvikuiduista. Naaras munii kahdesta viiteen kermanvalkeaa munaa, joissa on muutamia punaruskeita pilkkuja. Sekä koiras- että naarasnaamioväijyt ruokkivat kuoriutuneita poikasia.
Rautagraali

| Rautagraali |
| --- | --- |

Kirjailija:  Robert Holdstock
Kansitaiteilija:  Larry Rostant
Suomennos
Suomentaja:  Leena Peltonen
Kustantaja:  Karisto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rautagraali on Robert Holdstockin vuonna 2002 ilmestynyt fantasiaromaani, toinen osa Merlinin kronikat -sarjaa. Teoksen on suomentanut Karistolle Leena Peltonen.
Aiheesta muualla

Keith Brooke: The Iron Grail. Infinity plus 7.9.2002. (englanniksi)
Cindy Lynn Speer: The Iron Grail. The SF Site 2002. (englanniksi)
Cheryl Morgan: The Iron Grail. Emerald City, lokakuu 2002. (englanniksi)
Debbie Moon: The Iron Grail. Zone-sf.com 2002. (englanniksi)
Raution vaakuna

Raution vaakuna (1953–1972)
Raution vaakuna oli Raution kunnan tunnus ja puhuva vaakuna. Rautio on vanha suomen kielen seppää tarkoittava sana.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen alasin.” Vaakunan ovat suunnitelleet Osmo Tokola ja Gustaf von Numers, ja Raution kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 19. kesäkuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 7. marraskuuta samana vuonna.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 Raution liityttyä Kalajoen kuntaan.
Rautainen unelma

| Rautainen unelma> The Iron Dream |
| --- | --- |
 Alkuperäinen kansi.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Norman Spinrad
Kansitaiteilija:  Bob Habberfield
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Avon Books
Julkaistu:  1972
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  255
ISBN:  0-380-00200-0
Suomennos
Suomentaja:  Vuokko Aitosalo
Kansitaiteilija:  Jani Nummela
Kustantaja:  Vaskikirjat
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  257
ISBN:  978-952-5722-05-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rautainen unelma (engl. The Iron Dream) on Norman Spinradin vuonna 1972 ilmestynyt romaani. Kirja oli Nebula-palkintoehdokas 1972.
Metafiktiivinen ja vaihtoehtohistoriallinen romaani sisältää romaanin Hakaristin herra, jonka esitetään voittaneen Hugo-palkinnon vuoden 1954 parhaana tieteisromaanina. Kirjan kirjoittaja on vuonna 1919 Yhdysvaltoihin muuttanut Adolf Hitler, joka oli luonut uran aluksi pulp-lehtien kuvittajana ja myöhemmin niiden tarinoiden kirjoittajana. Loppusanat romaanin sisällä on laatinut kuvitteellinen tutkija New Yorkin yliopistosta.
Aiheesta muualla

Thomas M. Wagner: The Iron Dream. SF Reviews.net 1999. (englanniksi)
Rauta(II)

| Rauta(II)bromidi> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  7789-46-0
PubChem CID:  425646 ja 82240
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  FeBr2
Moolimassa:  215,65
Ulkomuoto:  Kellanruskea kiteinen aine
Sulamispiste:  691 °C 27 °C (heksahydraatti, hajoaa)
Kiehumispiste:  hajoaa
Tiheys:  4,636 g/cm3
Liukoisuus veteen:  120 g/100 g
  
Rauta(II)bromidi eli ferrobromidi (FeBr2) on rauta- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa rauta(II)bromidi on kellanruskeaa kiteistä ainetta, jonka kiderakenne muistuttaa kadmiumjodidin kiderakennetta. Se kestää kohtalaisen hyvin korkeitakin lämpötiloja, mutta hajoaa voimakkaasti kuumennettaessa hitaasti bromiksi ja rauta(III)oksidiksi. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja myös etanoliin, dietyylieetteriin ja asetonitriiliin. Rauta(II)bromidi muodostaa useita kidevedellisiä muotoja muun muassa di-, tetra-, heksa- ja nonahydraatit, jotka ovat väriltään vaaleanvihertäviä. Kideveden määrä riippuu kiteytymisolosuhteista.
Valmistus ja käyttö

Rauta(II)bromidia voidaan valmistaa kahdella tavalla. Yhdistettä voidaan valmistaa suoraan bromista ja raudasta 200 °C:n lämpötilassa virtausreaktorissa. Tämän jälkeen tuote puhdistetaan sublimoimalla typpi-ilmakehässä tai alipaineessa. Toinen tapa on raudan ja vetybromidin välinen reaktio metanoliliuoksessa. Näin saadaan kidevedellistä rauta(II)bromidia.
Kidevedetöntä rauta(II)bromidia käytetään katalyyttinä orgaanisten yhdisteiden bromauksessa ja polymerointireaktioissa.
Leonard Ravilo

Leonard Ravilo (alk. Dufva, 25. syyskuuta 1907 Turku – 11. lokakuuta 1975 Lohja) oli suomalainen ampuja. Hän osallistui pistooliampujana Lontoon olympialaisiin 1948 ja saavutti useita MM-mitaleja.
Ravilo sijoittui Lontoon olympialaisissa 1948 pistoolin kuvioammunnassa viidenneksi. MM-kilpailuissa hän voitti kultaa Venezuela-pistoolin joukkuekilpailussa vuonna 1954 ja saavutti hopeaa kuvioammunnan joukkuekilpailussa 1947, hopeaa olympiapistoolin joukkuekilpailussa vuosina 1949 ja 1952, pronssia kuvioammunnan joukkuekilpailussa 1949, pronssia vapaapistoolin joukkuekilpailussa 1952 sekä pronssia olympiapistoolin joukkuekilpailussa 1954. Kuvioammunnan henkilökohtaisessa kilpailussa hän saavutti pronssia vuonna 1949.
"Leo" Ravilo voitti Suomen-mestaruuden olympiapistoolilla vuonna 1950 ja kuvioammunnassa vuonna 1957. Hän edusti Suomen Metsästysyhdistystä, jonka sihteerinäkin hän toimi seitsemän vuoden ajan.
Ravelliini

Simon Stevinin suunnittelema Moersin linnoitus. Ravelliinit näkyvät vedessä kolmiontapaisina rakennelmina.
Ravelliini on bastionijärjestelmässä käytetty takaa avoin ulkovarustus, missä on kaksi teräväkulmaista toisiaan vastaan olevaa vallinkylkeä. Se antaa yhteistoiminnassa päävallin kanssa joko ristitulta etumaastoon tai suojaa tulellaan taempana olevaa päävallia. Se sijaitsee usein kurtiinin edessä linnoitusportin suojana.
Rayleighin luku

Rayleighin luku kuvaa aineen sisäistä lämmönsiirtoprosessia. Jos Rayleighin luku on pienempi kuin  \scriptstyle 10^{9}, kyseessä on laminaarinen virtaus ja jos luku on suurempi kuin  \scriptstyle 10^{9}, virtaus on turbulenttia.
Reyleighin luku määritellään Grashofin luvun  \scriptstyle Gr ja Prandtlin luvun  \scriptstyle Pr tulona:
Ra=Gr\cdot Pr={\frac {g\beta (T_{s}-T_{y})L^{3}\rho c_{p}}{\lambda \nu }},
missä
g on putoamiskiihtyvyys (9,81 m/s²)
\beta  on lämpölaajenemiskerroin (1/K)
T_{s} on pinnan lämpötila (K) tai (°C)
T_{y} on ympäristön lämpötila (K) tai (°C)
L on karakteristinen mitta (m)
\rho  on tiheys (kg/m³)
c_{p} on aineen ominaislämpökapasiteetti (J/(kgK))
\lambda  on aineen lämmönjohtavuus (W/(Km))
\nu  on aineen kinemaattinen viskositeetti (m²/s)
Mikäli Rayleighin luvun arvo on pienempi kuin tapauskohtainen kriittinen arvo, tapahtuu lämmönsiirto pääasiassa johtumalla, jos suurempi on konvektio lämmönsiirtoa hallitseva tekijä.
Rautalaktaatti

| Rautalaktaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  5905-52-2
PubChem CID:  22197
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (C3H5O3)2Fe
Moolimassa:  233,99
Ulkomuoto:  Vaaleanvihreä kiteinen aine
Liukoisuus veteen:  21 g/l (10 °C)
Rautalaktaatti ((C3H5O3)2Fe) eli ferrolaktaatti on rauta- ja laktaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa rautalisänä ja elintarvikkeiden lisäaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa rautalaktaatti on vaaleaa kellanvihreää kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen trihydraatti ((C3H5O3)2Fe·3H2O). Aine liukenee hieman veteen. Se myös hapettuu helposti.
Rautalaktaattia valmistetaan rauta(II)sulfaatin ja kalsium- tai natriumlaktaatin reaktiolla tai rautajauheen ja maitohapon reaktiolla.
Rautalaktaattia käytetään oliivien värjäämiseen, ja se toimii elintarvikkeissa myös happamuudensäätöaineena. Sen E-koodi on E585. Yhdistettä käytetään myös rautalisänä anemian hoidossa ja katalyyttinä.
Rayonismi

Rayonismi (< ransk. rayon, 'säde') oli venäläinen, Mihail Larionovin ja Natalja Gontšarovan perustama, vuosina 1911–1914 toiminut abstrakti taidesuuntaus, joka oli osa 1910-luvun moskovalaista ja pietarilaista avantgardea. Larionov kirjoitti liikkeen manifeston vuonna 1912, ja se ilmestyi seuraavana vuonna. Larionovin mukaan rayonismi oli kubismin, futurismin ja orfismin synteesi, ja että rayonismi kuvaa spatiaalisia muotoja, jotka syntyvät esineistä ristikkäin heijastuvista valonsäteistä.
Pentti Rautalin

| Pentti Rautalin |
| --- | --- |
 Matti Keinonen, Pentti Rautalin ja Teppo Rastio 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1940 (ikä 84) Nokia
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Ikku
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1958–1972
Seurat:  Lukko (SM-sarja)
Pentti Armas Rautalin (s. 6. toukokuuta 1940 Nokia) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edusti Rauman Lukkoa SM-sarjassa kaudet 1958–1972 ja voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1963, sekä kaksi hopeaa ja pronssia. "Ikku" Rautalin oli aikansa Lukon kantavia voimia. Hänelle myönnettiin seuran kultainen ansiomerkki. Suomen maajoukkueessa Rautalin pelasi 25 ottelua ja osallistui kaksiin MM-kilpailuihin. (1963, 1965).
Tilastot

| Kausi | Sarja | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1958-1959 | SM-sarja | 18 | 10 | 6 | 16 | 6 |
| 1959-1960 | SM-sarja | 18 | 13 | 10 | 23 | 6 |
| 1960-1961 | SM-sarja | 18 | 12 | 5 | 17 | 10 |
| 1961-1962 | SM-sarja | 18 | 13 | 7 | 20 | 10 |
| 1962-1963 | SM-sarja | 18 | 13 | 12 | 25 | 12 |
| 1963‑1964 | SM-sarja | 18 | 9 | 4 | 13 | 11 |
| 1964‑1965 | SM-sarja | 18 | 11 | 6 | 17 | 4 |
| 1965-1966 | SM-sarja | 20 | 6 | 4 | 10 | 6 |
| 1966-1967 | SM-sarja | 22 | 13 | 5 | 18 | 14 |
| 1967-1968 | Suomensarja | 12 | 7 | 7 | 14 | 14 |
| 1968-1969 | SM-sarja | 20 | 5 | 7 | 12 | 8 |
| 1969-1970 | SM-sarja | 17 | 5 | 10 | 15 | 9 |
| 1970-1971 | SM-sarja | 22 | 7 | 3 | 10 | 15 |
| 1971-1972 | SM-sarja | 8 | 0 | 2 | 2 | 2 |
| YHT. (SM) |  | 235 | 117 | 81 | 198 | 113 |
Suomen-mestaruus 1963
2 SM-hopeaa (1961, 1966)
2 SM-pronssia (1965, 1969)
Ratsia (yhtye)

| Ratsia> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1977–1982
Tyylilaji:  punk, uusi aalto, post-punk
Kotipaikka:  Pihtipudas, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Jyri Honkavaara, laulu, kitara (1977–1982)  Juha Aunola, kitara (1978–1982)  Kari Starck, basso (1981–1982)  Pasi Kuusjärvi, rummut (1977–1978, 1979–1982)  Brandi Ruokonen, kosketinsoittimet (1981–1982) 
Entiset jäsenet:  Seppo Hämäläinen, basso (1977–1978)  Rudi Lukkarinen, basso (1978–1981)  Jukka Viro PopKorni, rummut (1978–1979) 
Levy-yhtiö:  Johanna  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ratsia oli vuonna 1977 perustettu, Pihtiputaalta kotoisin oleva punk-yhtye. Sen alkuperäisen kokoonpanon muodostivat laulaja, lauluntekijä ja kitaristi Jyri Honkavaara, basisti Seppo Hämäläinen ja rumpali Pasi Kuusjärvi. Ennen vuotta 1977 yhtye tunnettiin nimellä "Oplanora".  Toisen kokoonpanon syksyllä 1978 muodostivat Honkavaaran lisäksi kitaristi Juha Aunola, basisti Ari "Rudi" Lukkarinen ja rumpali Jukka Viro, joka käytti muun muassa alaikäisyytensä vuoksi muiden yhtyeen jäsenten keksimää taiteilijanimeä "PopKorni". Tämä kokoonpano julkaisi keräilyharvinaisuudeksi nousseen omakustannekasetin Kloonattu Sukupolvi. Vuonna 1979 rumpaliksi palasi takaisin Pasi Kuusjärvi, jolloin muodostui Ratsian tunnetuin, vuoteen 1981 toiminut kokoonpano.
Ratsian tunnetuin kappale on ”Lontoon skidit”, joka oli myös Johanna-levy-yhtiön kautta vuonna 1979 julkaistun ensimmäisen singlen nimi. Single äänitettiin 11. toukokuuta 1979 MSL-Studiolla ja sen tuottajana toimi Pantse Syrjä.
Ratsia voitti vuoden 1979 rockin SM-kisojen uuden aallon sarjan ja keikkaili ajoittain hyvinkin aktiivisesti. Yhtyeen ensimmäistä LP-levyä Ratsia pidetään yhtenä suomalaisen punkin klassikkolevyistä. Myöhemmin yhtyeen tyylisuunta vaihteli ska- ja reggae-vaikutteisesta punkista powerpoppiin ja siitä vielä synkempään äänimaisemaan, jota yhtyeen kolmas albumi Jäljet edusti. Kosketinsoittajaksi yhtyeeseen tuolloin tuli Shadowplay-yhtyeestä myöhemmin tunnetuksi tullut Brandi Ruokonen. Hän oli vieraillut jo Ratsian toisella, Kari Hipposen vuonna 1980 tuottamalla lp:llä Elämän syke sen singlejulkaisulla ”Täältä tulee yö” ja kappaleella ”Kun sä tanssit”. Basistiksi vaihtui Elämän syke -levyn jälkeen alkujaan Xtaasi-yhtyeessä soittanut Kari Starck. Ratsia lopetti toimintansa loppuvuodesta 1982.
Aunola, Lukkarinen ja Kuusjärvi perustivat myöhemmin Jussi Ketun kanssa Rudi-yhtyeen, jonka tunnetuin kappale oli ”Taivas saa odottaa”. Jyri Honkavaara teki yhden soolosinglen ennen liittymistään Hefty Load -yhtyeeseen. Myöhemmin Ratsian musiikkia on tehnyt tunnetuksi erityisesti Yö-yhtye soittamalla keikoillaan kappaletta ”Täältä tulee yö”. ”Lontoon skidit” on esitetty 2000-luvulla myös televisiosarjassa Karjalan kunnailla, jossa sen lauloi Heikki Hela.
Mikko Niskasen elokuvassa Ajolähtö vuodelta 1982 on kohtaus, jossa elokuvan päähenkilöt ovat juuri päässeet armeijasta ja menevät juhlimaan sitä tanssilavalle. Lavalla soittaa Ratsia, ja päähenkilöt huutavat Ratsian kappaleen mukana ”armoo, armoo!”
Kokoonpano 1979 - 1981

Jyri Honkavaara – laulu, kitara
Juha Aunola – kitara
Rudi Lukkarinen – basso
Pasi Kuusjärvi – rummut
Julkaisut > Studioalbumit

Ratsia (1979)
Elämän syke (1980)
Jäljet (1982)
Kirjallisuutta

Mika Saastamoinen: Parasta Lapsille Suomipunk 1977–1984.  Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-32379-3
Maalaispunkin päiväkirja, Pauli Kallio (teksti) ja Kyky Ahonen (piirrokset), Suuri Kurpitsa 2009 (puoliksi sarjakuvakirja)
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto – Ratsia: Tämä hetki ja tulevaisuus
Rauhankatu (Turku)

Rauhankatu alkaa Puolalanpuiston länsilaidalta.
Rauhankatu 3:n ja Humalistonkatu 16:n 13-kerroksiset tornitalot, Aarne Ehojoki ja Veijo Kahra 1956–1957.
Mikaelinkirkko ja Rauhankadun varren puutaloja Port Arthurissa.
Rauhankatu on Turun Puolalanmäen länsipäästä läpi VIII kaupunginosan eli Port Arthurin kulkeva, Aurajoen suuntainen katu. Noin puolentoista kilometrin mittaisen Rauhankadun varrella sijaitsevat muun muassa Mannerheiminpuisto ja Mikaelinkirkko.
Rauhankatu alkaa Puolalanmäen juurelta ja ylittää muun muassa Humalistonkadun sekä Koulukadun ja Puistokadun, jatkuu läpi Portsan puutaloalueen ja päättyy Annankatuun Portsan länsipäässä. Rauhankatu on melko hiljainen, koska valtaosa liikenteestä, muun muassa bussireitit, on ohjattu kulkemaan pitkin Rauhankadun eteläpuolella kulkevaa samansuuntaista mutta leveämpää Puutarhakatua. Rauhankatu on valtaosin asfaltoitu, mutta kahden viimeisen korttelin osuudelta mukulakivipintainen.
Rauhankatu 1:ssä Puolalanpuiston reunassa sijaitsee W:m Crichton & C:o -telakan johtajan John Edward Eagerin itselleen 1900-luvun alkuvuosina rakennuttama jugendtyylinen huvila, jossa on vuodesta 1984 toiminut Park Hotel. 1960- ja 1970-luvuilla talossa toimi Turun Marttayhdistyksen talouskoulu.
Numerossa 8, Alex Nyströmin piirtämässä talossa toimi vuosina 1925–1973 hotelli National eli ”Natsu”. 1990-luvun alussa rakennus purettiin vastustuksesta huolimatta ja tilalle rakennettiin nykyinen asuinkerrostalo.
Rauhankatu 14:ssä oli vuosina 1938–1973 Sisu-pastilleja valmistanut Seres Oy:n tehdas. Kiinteistössä toimi sittemmin muun muassa Turun kaupungin ulkomaalaistoimisto.
Rauhankatu 15:ssä, Pumppumäellä eli nykyisen Mannerheiminpuiston laidalla toimivat vuosina 1925–1962 Juseliuksen paitatehdas, vuoteen 1953 saakka myös sen sisaryhtiö Turun Sateenvarjotehdas Oy.
Poikkikadut

Humalistonkatu
Käsityöläiskatu
Jarrumiehenkatu
Koulukatu
Puistokatu
Sairashuoneenkatu
Heikkilänkatu
Korkeavuorenkatu
Arvinkatu
Annankatu
Kiinteistöjä

Rauhankatu 1
1a Park Hotel, Alexander Nyström 1902–10+3
1b As. Oy Rauhankatu, Ingvald Serenius 1926–1927
1c (Humalistonkatu 13), As.oy Pontela, Torsten Strömberg 1928
Rauhankatu 2, vihreä jugendkivitalo Rauhanlinna Puolalanpuiston reunassa, Adrian Thomander 1911
Rauhankatu 3 (Humalistonkatu 16), tiilipintaiset 12-kerroksiset tornitalot, Aarne Ehojoki ja Veijo Kahra 1956–1957
Rauhankatu 11: Jarrumiehenkadun kulmassa vuonna 1956 valmistunut Elias Flemingin piirtämä matala ja suojeltu liikerakennus, sen vieressä 2010-luvun taitteessa valmistunut Jussi Kaikkosen suunnittelema kerrostalo puretun funkistyylisen autohallin paikalla
Rauhankatu 12
12a kerrostalo, Thor Lagerroos 1928
12b Turun Kristillisen Raittiusseuran talo, August Karlsson 1927, laajennus Aarne Ehojoki ja Veijo Kahra 1955
Rauhankatu 14
14a kadunvarren puutalo, Arthur Kajanus 1886; sen takana kerrostalo, Harald Smedberg 1926
14b kerrostalo Koulukadun kulmassa, Jouko Ylihannu 1941; makeistehdas Seres, Eero Urpola 1937
Rauhankatu 15, aiemmin Juseliuksen paitatehdas, nyt As.oy Pumppumäki
Rauhankatu 16 (Puistokatu 16), Mikaelinkirkko, Lars Sonck 1894–1905
Rauhankatu 17b (Puistokatu 15a), asuinkerrostalo, Robert Lyly 1928
Rauhankatu 23–25, Abel Sandelin 1951–1952
Rauhankatu 18 ja 27 ja siitä eteenpäin: Portsan puutaloja pääosin 1890–1910, arkkitehteina pääosin Arthur Kajanus, Alexander Nyström, Anton Salviander (Rauhankatu 20), Karl Johan Sahlberg (Rauhankatu 22 ja 24) sekä Adrian ja Kaarlo Thomander (Rauhankatu 26, 28 ja 32).
Aiheesta muualla

Harni, Ensio: Muistoja Rauhankadulta, Suomen Turku 3/1965 s. 21–22.
Rauta(III)

| Rauta(III)nitraatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10421-48-4
PubChem CID:  168014 ja 25251
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Fe(NO3)3
Moolimassa:  241,88 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoisia tai harmahtavia monokliinisiä kiteitä
Sulamispiste:  47,2 °C (hajoaa 125 °C lämpötilassa)
Tiheys:  1,684 g/cm3
Liukoisuus veteen:  137,7 g/100ml (20 °C)
  
Rauta(III)nitraatti eli ferrinitraatti (Fe(NO3)3) on rauta- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Rauta(III)nitraatti esiintyy kahtena kidevedellisenä muotona heksahydraattina Fe(NO3)3·6H2O ja nonahydraattina Fe(NO3)3·9H2O.
Valmistus

Rauta(III)nitraattia valmistetaan käsittelemällä rautaa typpihapon laimealla vesiliuoksella.
Käyttö

Rauta(III)nitraatin käyttökohteita ovat muun muassa tekstiilien värjäys, metallien kuten Sterling-hopean tai kuparin etsaus. Analyyttisena reagenssina sitä käytetään kloridi-ionipitoisuuden määrittämisessä. Kloridi-ionit vapauttavat tiosyanaatti-ioneita elohopeatiosyanaatista. Rauta(III)nitraatin sisältämät Fe3+-ionit muodostavat tiosyanaatti-ionin kanssa voimakkaan punaisen kompleksin ja kloridi-ionien pitoisuus voidaan sen avulla määrittää spektrofotometrisesti.  Rauta(III)nitraattia käytetään myös katalyyttinä amidien, kuten natriumamidin valmistuksessa. Yhdistettä voidaan käyttää myös orgaanisessa synteesissä. Rauta(III)nitraatilla doupattu montmorilloniittimineraali toimii katalyyttinä hapetettaessa esimerkiksi tioleita disulfideiksi.
Arvo Mörö

Arvo Mörö
Arvo Mörö (3. heinäkuuta 1914 Kivennapa – 25. syyskuuta 1980 Oulu) oli sotien aikainen kaukopartiomies ja Mannerheim-ristin ritari numero 87. Siviiliammatiltaan hän oli linja-autoliikennöitsijä. Sodan jälkeen hän toimi Oulussa omistamassaan A. Mörö Oy:ssä toimitusjohtajana.
Kotitausta

Arvo Mörö oli syntyjään luovutetusta Karjalasta. Hän syntyi Kivennavalla Tuomas ja Helena Mörön maanviljelijäperheeseen.
Talvisodan aika

Talvisodassa Mörö kuului 3. rajakomppaniaan Kannaksen viivytystaisteluiden aikana ja myöhemmin divisioonansa kaukopartiojoukkueeseen.
Välirauhan ajan salainen tiedustelu

Rauhan tulo ei katkaissut Mörön toimintaa tiedustelijana, vaan hänestä tuli puolustusvoimain pääesikunnan alaisena toimivan ulkomaaosaston ns. tilastotoimiston tiedustelija eli reppuri. Tässä asemassa hän suoritti ainakin kahdeksan tiedustelumatkaa Karjalankannakselle. Useiden Karjalassa syntyneiden kaukopartiomiesten tapaan Mörö hyödynsi näillä matkoillaan paikallistuntemustaan, sillä kaksi näistä matkoista ulottui hänen syntymäpitäjäänsä Kivennavalle.
Rauhan aikaa käytettiin myös tiedustelijan erikoiskoulutukseen. Esimerkiksi huhtikuussa 1941 järjestettiin laskuvarjohypyn pikakoulutus. Myös tiedustelijakurssi ja radiosähköttäjäkoulutus olivat ohjelmassa.
Toiminta jatkosodassa

Mörön ensimmäinen jatkosodan partiomatka alkoi kahden miehen partiolla heti sotatilan julistamisen jälkeen 17. kesäkuuta 1941. Tiedustelukohteena olivat neuvostoarmeijan joukkojen siirrot Viipurin eteläpuolella. Tämän jälkeen seurasi lukuisia matkoja, joiden aikana suoritettiin niin tiedustelu- kuin hävitystehtäviäkin. Useilla matkoilla Mörö oli sekä partion johtaja että radisti.
Toiminta jatkosodassa > Ritarinimitys

Esityksen Arvo Mörön nimittämisestä Mannerheim-ristin ritariksi teki päämajan tiedusteluosaston päällikkö, eversti Lars Melander. Esityksessä kootaan yhteen talvisodan, välirauhan ajan sekä syksyn 1941 toiminta. Nimitys Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi tuli 31. elokuuta 1942.
Liikennöitsijä Arvo Mörö

Ennen sotia vuonna 1924 perustettu veljekset Mörön linja-autoliike toimi Kivennavalla. Sotien jälkeen piti luovutettujen alueiden liikennöitsijöille löytää uudet kotipaikat ja toiminta-alueet. Tämä tehtiin yhteistyössä Linja-autoliiton sekä kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön kesken.
Omistajajien palattua sotatoimista veljeksistä Arvo Mörö jatkoi liiketoimintaa ja vanhemmat veljekset Antti, Juho ja Väinö Mörö jäivät Etelä-Suomeen. A. Mörö Oy:n toiminta asettui uuteen kotipaikkaan Ouluun ja sen ympäristöön. Yritys on sittemmin myyty osaksi Koiviston Auto - yhtymää.
Ratsastus

Ratsukoita meren rannalla.
Ratsukko laukkaa maastossa.
Andalusianhevonen ja ratsastaja.
Ratsastus on ihmisen tapa liikkua istuen liikkuvan eläimen selässä. Sanalla viitataan useimmiten hevosella ratsastamiseen, joka on tuhansia vuosia vanha liikkumistapa. Siitä on myöhemmin kehittynyt hevosurheilun muoto ja harrastus.
Ratsastuksessa hevosen selässä istuva ratsastaja hallitsee hevosta niin sanottuja apuja käyttämällä eli painollaan, jaloillaan, käsillään eli ohjilla ja mahdollisesti myös äänellään. Hevonen on opetettu tietyistä hienovaraisista merkeistä muuttamaan nopeuttaan, kääntymään, pysähtymään, vaihtamaan askellajiaan ja niin edelleen. Hevosen ja ratsastajan  muodostamaa paria kutsutaan ratsukoksi. Ratsastuksessa käytetään tavallisesti satulaa ja suitsia. Ratsastuksessa voidaan kilpailla useissa eri lajeissa, joista suosituimpiin kuuluvat este-, koulu- ja kenttäratsastus sekä lännenratsastuksen eri muodot.