stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maija Isola
Yksityiselämä

Maija Isolan vanhemmat olivat maanviljelijät Mauno Isola ja Toini Esteri Pätiälä. Maija Isola oli avioliitossa kolme kertaa. Ensimmäinen puoliso oli henkilökuntapäällikkö Georg Leander vuosina 1945–1948. Tästä avioliitosta syntyi Maija Isolan ainoa lapsi Kristina Isola vuonna 1946. Toinen puoliso oli taidemaalari Jaakko Somersalo vuosina 1952–1955 ja kolmas puoliso oli varatuomari Jorma Tissari vuosina 1959–1971.
Hän asui 1970-luvun alussa Algeriassa mm. Oranissa kolme vuotta ja oli suhteessa varatun miehen, häntä nuoremman Mohamed Bouamaman kanssa vuoteen 1974 asti ja asui sen jälkeen vuodesta 1977 lähtien Yhdysvalloissa Pohjois-Carolinassa egyptiläisen tutkija Ahmed Al-Haggagin kanssa vuoteen 1980 asti. Tämän jälkeen Isola palasi asumaan Suomeen.
Maija Isola oli maalaistalon tytär Riihimäeltä ja asui myöhempinäkin vuosinaan ateljeeasunnossa lapsuudenkotinsa lähellä. Tytär Kristina työskenteli 1980-luvulta lähtien äitinsä henkilökohtaisena apulaisena ja suunnitteluparina. Maija Isolan kuoltua Kristina Isola jatkoi äitinsä työtä suunnittelemalla uusia värityksiä Maija Isolan kuoseihin.
Dokumentti

Maija Isola, ohjaaja Leena Kilpeläinen, 2021
Kirjallisuutta

Aav, Marianne – Kivilinna, Harri – Viljanen, Eeva (toim.): Maija Isola: Elämä, taide, Marimekko.  (Näyttely 25.5.–4.9.2005)  Helsinki:  Designmuseo & Marimekko, 2005.  ISBN 952-9878-41-9.
Karjalainen, Tuula: ”Isola, Maija (1927–2001)”, Suomen kansallisbiografia, hakemisto, s. 43–44.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.  ISBN 978-951-746-452-9.  / Teoksen verkkoversio.
Shimatsuka, Eri ym.: Maija Isola: Art, Fabric, Marimekko: The Story of a Legendary Designer of Marimekko.  Tokyo:  PIE International, 2012.  ISBN 978-4-7562-4366-9.
Aiheesta muualla

Marimekko-verkkonäyttely Designmuseo. Viitattu 2.2.2012.
Isola, Maija hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Maija Isola Kansallisgallerian kokoelmissa
Maija Isola kuvataiteilijamatrikkelissa
Isolan Lokki  Aarno Ruusuvuoren ja Armi Ratian suunnitteleman Marisaunan seinässä vuonna 1968.
Isolan kankaat Meloni, Unikko ja Joonas liikkeessä näytteillä (kuvan yläosa).
Maija Isolan suunnittelema Unikko-kuosi (1964).
Kaksivaiheinen tunnistautuminen

Pankkikortin sirulla maksaminen on arkipäiväisin tapa hyödyntää kaksivaiheista tunnistautumista.
YubiKey on käyttäjän mukana kulkeva USB-porttiin liitettävä laite, joka luo kaksivaiheisessa tunnistautumisessa käytettäviä muuttuvia koodeja. Kuvassa Neo- ja Nano-mallit.
Monien muiden palveluiden tapaan Twitter tarjoaa tavan vastaanottaa kaksivaiheisessa kirjautumisessa käytettävä koodi tekstiviestinä puhelimeen.
Kaksivaiheinen tunnistautuminen (eli two-factor authentication, tunnetaan myös nimellä 2FA) on vuonna 1984 patentoitu tekniikka, jonka tarkoitus on varmentaa henkilön identiteetti kahta eri tunnistautumismenetelmää hyödyntäen. Tällä tavalla voidaan yrittää estää käyttäjätilin luvaton käyttäminen.
Toteutustavat

Joitakin kaksivaiheisen tunnistautumisessa käytettäviä menetelmiä käyttäjän tunnistamiseksi ovat:
Fyysinen esine, tavara tai väline, kuten USB-tikku salausavaimella, pankkikortti tai avain
Jokin salaisuus, kuten salasana, PIN-koodi tai kullakin kirjautumiskerralla vaihtuva numerosarja
Jokin fyysinen ominaisuus henkilössä, kuten sormenjälki, silmän värikalvo, henkilön ääni tai kirjoitusnopeus.
Kaksivaiheista tunnistautumista käytetään esimerkiksi, kun maksetaan sirullisella pankkikortilla. Ilman pankkikorttia ja PIN-koodia ei voi maksutapahtumaa tehdä, sillä maksajalla pitää olla sekä pankkikortti hallussaan (jokin esine) että koodi tiedossaan (jokin salaisuus), jotta maksutapahtuma hyväksytään.
Kaksivaiheinen tunnistautuminen on käytössä tai ainakin vaihtoehtona useissa verkko- ja onlinepalveluissa. Toteutustapa on esimerkiksi kirjautumisen jälkeinen vahvistus sähköpostiin tai tekstiviestillä lähetettävällä koodilla, joka on syötettävä kirjautumisen lisäksi, tai Googlen tapauksessa suoraan Android-puhelimeen tuleva varmistus.
Toteutustavat > Mobiililaitteissa

Kaksivaiheisen tunnistautumisen haittapuolia on, että käyttäjän on aina pidettävä mukanaan tunnistautumisvälinettä (USB-tikkua, pankkikorttia, avainta.) Jos tunnistautumisvälinettä ei ole, kaksivaiheista tunnistautumista vaativa palveluun, toimintoon tai rakennukseen ei ole pääsyä.
Kaksivaiheisen tunnistautumisen tuoma epämukavuus ja sen aikaan saama tietoturvan lisääntyminen ovat asioita, joiden keskinäistä suhdetta punnitaan jatkuvasti. Ongelman ratkaisuksi keksittiin tekniikan tuominen mobiililaitteisiin. Tälloin käyttäjän mobiililaite on se tunnistusvaiheen osa, joka käyttäjällä on aina mukanaan. Käyttäjä voi kirjautua salasanan lisäksi esimerkiksi puhelimeen lähetettävällä, jokaisella kirjautumiskerralla vaihtuvalla PIN-koodilla tai matemaattiseen algoritmiin perustuvalla tunnisteella. Myös monia muita mobiililaitteisiin perustuvia ratkaisuja on kehitetty.
Mobiililaitteen hyötynä kaksivaiheisessa tunnistautumisessa on ylimääräisten avaimien ja muiden tunnistautumisvälineiden poisjääminen. Mobiililaite useimmiten seuraa käyttäjäänsä kaikkialle. Haittapuolia mobiililaitteissa on kuitenkin monia, joista keskeisimmät tässä:
Kaikki eivät omista soveltuvaa mobiililaitetta, ja uuden puhelimen ja/tai liittymäsopimuksen hinta voi olla hyvinkin korkea suhteessa saavutettuun hyötyyn.
Tekstiviesti saattaa maksaa käyttäjälle tai palvelun tuottajalle erityisesti silloin kun käyttäjä vierailee ulkomailla.
Puhelimen tulee kulkea käyttäjän mukana akku ladattuna. Lisäksi sen pitää joissakin tunnistautumismenetelmissä olla yhteydessä verkkoon, mikä ei ole kaikkialla maailmassa mahdollista. Mikäli tunnistautumista ei voi puhelimella tehdä, on käytettävä vaihtoehtoisia kirjautumismenetelmiä jos käyttäjälle sellaisia tarjotaan.
Käyttäjä saattaa joutua luovuttamaan puhelinnumeronsa palvelun tuottajalle, jolloin tietoturvan taso saattaa madaltua tai käyttäjän liittymä voi joutua roskapostin kohteeksi.
Käyttäjälle tekstiviestinä lähetetty avainkoodi on mahdollista saada ulkopuolisen haltuun kaappaamalla viesti.
Tekstiviestien toimittaminen käyttäjän mobiililaitteeseen saattaa kestää kauan tai epäonnistua ja aiheuttaa turhia viivästyksiä kirjautumisprosessiin.
Jokijärvi (Saarijärvi)

| Jokijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°35′16″N, 24°42′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarhianjoen alue (35.63)
Laskujoki:  Kiminginjoki 
Järvinumero:  35.637.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  196,4 m  
Rantaviiva:  1,542 km  
Pinta-ala:  8,279 ha  
Saaria:  1 
 fiJokijärvi 
Jokijärvi  on Keski-Suomessa Saarijärvellä Kukon kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,3 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä..
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Kiminginjoen valuma-alueeseen (35.637) se kuuluu.
Julius Kühn

Julius Kühn
Julius Gotthelf Kühn (23. lokakuuta 1825 – 14. huhtikuuta 1910 Halle) oli saksalainen maataloustieteilijä.
Kühn työskenteli itsenäisesti kouluttautuneena maatilan hoitajana vuosina 1848–1855 ja jatkoi tätä työtä vuosina 1857–1862 oltuaan vuosina 1855–1856 opiskelijana Bonn-Poppelsdorfin maataloudellisessa akatemiassa. Vuonna 1862 hänestä tuli Hallen yliopiston maatalouden professori ja sen maatalouden instituutin perustaja. Hänen katsotaankin tuoneen maataloustieteen osaksi yliopistokoulutusta Saksassa 1800-luvulla. Kühn oli myös yksi keskeisistä nykyaikaisen kasvipatologian isistä. Hän julkaisi noin kolmesataa artikkelia enimmäkseen kasvinsuojelusta. Julkaisujen joukossa on Die Krankheiten der Kulturgewächse, ihre Ursachen und ihre Verhütung (1858).
1. tammikuuta 2008 Saksan ruoka- ja maatalousministeriön alaisuuteen perustettiin liittovaltiollinen viljelykasvien tutkimuskeskus Julius Kühn-Institut. Kühnistä käytetään auktorilyhennettä J.G.Kühn.
Jonathan McDowell

| Jonathan McDowell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1960
Ammatti:  astronomi, astrofyysikko
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Jonathan's Space Report
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jonathan  Christopher McDowell on astronomi ja astrofyysikko. Hän työskentelee Harvard–Smithsonian Center for Astrophysics:ssä ja kuuluu Chandra-avaruusteleskoopin työryhmään. McDowell on tehnyt vuodesta 1989 alkaen Jonathan's Space Report -nimistä uutiskirjettä ja sittemmin myös nettisivua.
Asteroidivyöhykkeen asteroidi 4589 McDowell nimettiin hänen mukaan vuonna 1993.
Aiheesta muualla

Jonathan's Space Report (englanniksi)
Jokijärvi (Keuruu, Pihlajaveden asema)

| Jokijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°20′31″N, 24°26′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskupuro:  Pehkupuro Kalliojärveen 
Järvinumero:  35.483.1.024
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  161,3 m  
Rantaviiva:  0,913 km  
Pinta-ala:  2,231 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiJokijärvi 
Jokijärvi  on Keski-Suomessa Keuruulla Pihlajaveden aseman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,2 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 161,3 metriä mpy.
Julius Kuusela

Julius Engelbert Kuusela (s. 25. syyskuuta 1998 Lohja) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän edustaa Länsi-Uudenmaan Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimii Juha Heinänen.
Kalevan kisoista Kuusela on saavuttanut korkeushypyn pronssia vuonna 2023. Sisäratojen SM-kilpailuista hän on saavuttanut hopeaa korkeushypyssä vuosina 2018 ja 2023. Kuuselan ennätys ulkoradoilla on 210 cm (2021) ja sisäradoilla 207 cm (2018 ja 2021).
Mandalorialainen (hahmo)

| Din Djarin / Mandalorialainen |
| --- | --- |

Luoja(t):  Jon Favreau
Näyttelijä(t):  Näyttelijä: Pedro Pascal  Aidan Bertola (nuori)  Brendan Wayne (sijaisnäyttelijä)  Lateef Crowder (sijaisnäyttelijä)  Barry Lowin (sijaisnäyttelijä, 2. kausi)  Ääninäyttelijä: Pedro Pascal 
Ensi- esiintyminen:  The Mandalorian ”Chapter 1: The Mandalorian” (2019)
Henkilötiedot
Ammatti:  palkkionmetsästäjä
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:   Aq Vetina (synnyinpaikka)  Concordia (adoptiokotipaikka) 
Suhteet
Lapset:  Grogu (adoptiopoika)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Din Djarin, tunnettu myös kutsumanimillä Mandalorialainen ja Mando, on Tähtien sota -universumiin sijoittuvan Disney+-sarjan The Mandalorian nimikkohahmo ja päähenkilö. Menetettyään vanhempansa Kloonisodissa, hänet adoptoitiin mandalorialaisiin ja hän ryhtyi palkkionmetsästäjäksi. Alun perin hänen täytyi toimittaa Voimalle herkkä lapsi nimeltä Grogu Galaktisen Imperiumin jäänteille, mutta hän päätyikin lopulta suojelemaan sitä näiltä.
Esiintymiset > Taustatarina

Mandalorialaisen oikea nimi on Din Djarin, mutta se paljastettiin katsojille vasta sarjan ensimmäisen tuotantokauden päätösjaksossa ”Chapter 8: Redemption”. Hän asui alun perin planeetalla nimeltä Aq Vetina ja oli vasta lapsi, kun separatistiliike Itsenäisten aurinkokuntien konfederaation supertaisteludroidit hyökkäsivät Kloonisotien aikana hänen kotikyläänsä. Djarinin vanhemmat piilottivat hänet ennen kuin kuolivat tuntemattomaan räjähdykseen. Joukko Taistelujoukkoihin (engl. Fighting Corps) kuuluvia mandalorialaisia löytää Djarinin ja ottavat mukaansa yhtenä ”löytölapsena”, nimitys orvoille, jotka adoptoitiin mandalorialaisiin, vaikka eivät syntyneet Mandaloren sektorilla. Hän liittyi aikuisena ”Asesepän” (engl. The Armorer) johtamaan ”Heimoon” (engl. The Tribe), joka Djarinin tietämättä kuului Taistelujoukkojen ohella Mandaloren kuussa, Concordiassa, piileskelevään kulttiin nimeltä Vartion lapset (engl. Children of the Watch) ja halusi palauttaa mandalorialaisten kulttuurin takaisin muinaisiin tapoihinsa.
Djarin ei koskaan ota kypäräänsä pois päästään muiden elävien olentojen ollessa paikalla, koska hän ja muu Heimo uskovat, että kypäränsä pois päästä ottavat eivät ole oikeita mandalorialaisia. Hän ryhtyy palkkionmetsästäjäksi ja liittyy Palkkionmetsästäjien kiltaan, ja häntä kutsutaan joko ”Mandalorialaiseksi” tai ”Mandoksi”. Yhdessä vaiheessa hän työskenteli myös yhdessä Ran Malkin, Xi'anin ja Qinin muodostaman palkkasoturiryhmän kanssa, kunnes heidän tiensä erkanivat Qinin jouduttua Uuden tasavallan vangiksi ja Malkin syyttäessä siitä Mandalorialaista. Mandalorialainen käyttää matkustamiseen tykkialusta nimeltä Razor Crest, ja tärkeimpänä aseenaan Amban-vaihepulssitarkkuuskivääriä, jonka ammukset riittävät tuhoamaan kohteen täysin. Aseen inspiraationa toimi kivääri, jollaista Boba Fett käytti Star Wars Holiday Specialissa (1978). The Mandalorianin tapahtumat alkavat viisi vuotta elokuvan Jedin paluu (1983) tapahtumien jälkeen.
Esiintymiset > The Book of Boba Fett

The Book of Boba Fettissä, Djarin oli palannut palkionmetsästäjän työhön. Sen jälkeen kun hän oli Glavisin rengasmaailmassa metsästänyt klatooinialaisen pomon, Kaba Baizin, hän löysi tiensä Heimon ainoiden eloonjääneiden, Asesepän ja Paz Vizslan, uuteen piilopaikkaan. Kun hän näytti mustasapelia, Paz Vizsla haastoi hänet taisteluun voittaakseen sen häneltä, koska hänen esi-isänsä, Tarre Vizsla, ensimmäinen mandalorialainen jedi, oli aikoinaan takonut sen. Djarin voitti taistelun, mutta sen jälkeen hän joutui paljastamaan Asesepälle riisuneensa kypäränsä, minkä vuoksi hänet karkotetaan Heimosta. Djarin lähti Mos Eisleyyn, Tatooinelle, jossa hän tapasi vanhan ystävänsä, Peli Motton, ja sai tältä naboolaisen N-1 -hävittäjän, jonka avulla hän voisi käydä katsomassa Grogua. Ja kun hän testasi hävittäjää, Uuden tasavallan X-siipipilotit saartoivat hänen hävittäjänsä, mutta onnistui taas pääsemään heiltä pakoon. Ja hävittäjän testaamisen jälkeen hän tapasi vanhan ystävänsä, Fennec Shandin, joka tarjosi hänelle työtä Boba Fettin muskeleina. Hän suostui auttamaan Fettiä, ennen kuin oli käynyt katsomassa Grogua.
Aiheesta muualla

Mandalorialainen Tähtien sodan virallisilla sivuilla (englanniksi)
Din Djarin Wookieepediassa (englanniksi)
Din Djarin Jedipediassa
Manhattan Brothers

Manhattan Brothers oli eteläafrikkalainen laulukvartetti. Sen sanoitukset olivat zulun, shonan, xhosan ja englannin kielillä.
Laulajat Joe Mogotsi, Rufus Khoza, Ronnie Majola Sehume ja Nathan Mdledle perustivat Manhattan Brothersin vuonna 1946. Yhtye äänitti ensimmäiset singlensä vuonna 1948. Laulajia säestivät usein saksofonistit Mackay Davashe ja Kippie Moeketsi sekä pianisti Sol Klaaste ja rumpali General Duze. 1950-luvun alussa kokoonpanoon liittyi laulaja Miriam Makeba. Yhtyeen ensimmäinen äänitys Makeban kanssa oli vuonna 1953 julkaistu Lakutshona Ilanga. Vuonna 1958 yhtye esiintyi musikaalissa King Kong. Yhtye on nykyään hajonnut, mutta suurin osa sen jäsenistä on yhä elossa. Vuonna 1999 ilmestyi kokoelmalevy The Best of the Manhattan Brothers, jolle on koottu Manhattan Brothersin tunnetuimpia kappaleita.
Julius Klengel

Julius Klengel
Julius Klengel (1859–1933) oli saksalainen säveltäjä ja sellisti.
Klengel opiskeli sellon soittoa aluksi isänsä ja myöhemmin muun muassa Emil Hegarin johdolla. 15-vuotiaana Klengel pääsi orkesteriin soittamaan selloa ja vuonna 1881 hänestä tuli professori Leipzigin konservatoriossa. Klengelin pääteoksiin kuuluu muun muassa neljä sellokonserttoa ja kaksi kontrabassokonserttoa.
Kallansillat

Kallansillat. Oikealla Savon sellutehdas Sorsasalossa.
Kallansiltojen tietyömaa lokakuussa 2010
Kallansillat on noin 4 200 metrin pituinen pengertie ja siltaketju, jonka kautta valtatie 5 ja valtatie 9 sekä Savon rata ylittävät Kallaveden. Sillat yhdistävät Kuopion Päivärannan, Suosaaren, Tikkalansaaren, Sorsasalon ja päättyvät Siilinjärven Vuorelaan. Vaikka valtaosa reitistä on pengerrettyä, on siltojen alitus mahdollista vesiliikenteelle kaikkiaan viidestä silta-aukosta. Niistä eteläisin, Päivärannan läppäsilta (ns. Saksan seisoja), oli myös avattavissa kokonaan korkeillekin aluksille. Siltojen kautta kulki vuonna 2004 keskimäärin 28 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Historiaa

Kallaveden ylitys tapahtui vielä 1800-luvulla käyttäen laivoja, veneitä ja Kelloniemestä Toivalaan kulkeneita lauttoja. Päätös Savon radan jatkamisesta Kuopiosta Iisalmeen johti myös kiinteän penger- ja siltayhteyden rakentamiseen järven yli Suosaaren, Tikkalansaaren ja Sorsasalon saarien kautta. Rautatie siltoineen otettiin käyttöön aivan 1900-luvun alussa. Samalla lauttayhteys lakkautettiin.
Maantietä ei Kallansiltojen ensimmäisinä vuosikymmeninä ollut rakennettu näiden yhteyteen. Vuosina 1922–1932 autoja kuljetettiin junanvaunuissa Kallaveden yli, kunnes maantieyhteys valmistui radan viereen 1932. Aina 1960-luvun alkupuolelle asti Päivärannan silta oli sekä auto- että junaliikenteen käytössä. Nelikaistainen maantie Kuopion keskustan ja Vuorelan välille valmistui 1960-luvun puolivälissä, jolloin myös vanhat siltarakenteet Kallansilloilla korvattiin uusilla. Vanhat kaarisillat (2 kpl) on varastoituna nykyisten läppäsiltojen läheisyydessä Suosaaressa. Varastoidut siltarakenteet ovat vuodelta 1932[lähde? ] ja ne ovat peittyneet kasvillisuuden sekaan.
Tiehallinto käynnisti lokakuussa 2009 hankkeen valtatie 5:n parantamiseksi moottoritieksi Kallansiltojen kohdalla noin viiden kilometrin matkalta. Lisäksi tieosuuden itäpuolelle rakennettiin rinnakkaistie, joka otettiin käyttöön heinäkuussa 2013. Päivärannan läppäsillat korvataan kiinteillä silloilla. Toukokuussa 2013 Kuopion ja Iisalmen välinen laivaväylä siirrettiin Suosaaren ja Tikkalansaaren väliin. Ajoneuvoliikenteelle rakennettiin kiinteä silta, jonka alikulkukorkeus on 12,5 metriä, sekä rautatielle nostosilta. Hankkeen kustannusarvio on noin 90 miljoonaa euroa. Hanke valmistui kesällä 2014.
Aiheesta muualla

Pohjois-Savon muisti: Rautatie ja maantie Kuopiosta pohjoiseen (arkistoituna)
Maantie Kallaveden yli, Suomen Kuvalehti, 14.03.1931, nro 11, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kallaveden katkaisija, Suomen Kuvalehti, 02.07.1932, nro 27, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kallansillat Google Maps -palvelussa
Jouni Varis

| Jouni Varis> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1966 (ikä 58)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Jone
Seura
Seura:  Jokipojat
Sarja:  Mestis
Tehtävä:  päävalmentaja
Jouni Varis (s. 5. huhtikuuta 1966) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii Mestis-joukkue Jokipoikien päävalmentajana. Hän on aiemmin toiminut seuran miesten joukkueen päävalmentajana myös vuosina 2001–2004.
Ura

Jouni Varis aloitti Jokipoikien miesten joukkueen päävalmentajana Suomi-sarjassa kaudella 2002–2003. Joukkue oli vuotta aiemmin joutunut jättämään Mestiksen talousvaikeuksien vuoksi. Varis johdatti Jokipojat Suomi-sarjan hopeaan keväällä 2003. Kauden 2003–2004 päätteeksi Varis luotsasi joukkueen Suomi-sarjan mestaruuteen. Jokipojat kärsi Mestiksen karsintasarjan ainoan tappion sarjapaikan säilyttäneelle TuTolle, sijoittui karsintasarjassa toiseksi ja nousi Mestikseen.
Varis jatkoi Jokipoikien päävalmentajana Mestiksessä vajaan syyskauden 2004–2005 ajan, kunnes 3. joulukuuta 2004 hän ja kakkosvalmentaja Teemu Tiainen irtisanoutuivat joukkueen valmennuksesta. Taustalla oli myös seurajohdon luottamuspula heihin. Variksen aikana Jokipojat keräsi runkosarjassa 22 ottelussa vain kuusi pistettä. Hänen tilalleen Jokipoikien päävalmentajaksi nimettiin Kari Rauhanen.
Vuosina 2008–2011 Varis valmensi Jokipoikien A-nuoria. Kaudella 2010–2011 joukkue sijoittui A-nuorten I-divisioonan runkosarjassa toiseksi ja eteni SM-karsintoihin saakka jääden niissä kuitenkin viimeiseksi. Hän palasi kaudeksi 2011–2012 Jokipoikien Mestis-joukkueeseen ja siirtyi Mikko Haapakosken apuvalmentajaksi. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa, ja kausi 2012–2013 päättyi neljänteen sijaan.
Kaudeksi 2014–2015 Varis palasi Jokipoikien A-nuorten päävalmentajaksi A-nuorten SM-liigaan. Joukkueen kausi päättyi karsiutumiseen A-nuorten Mestikseen. Hän oli tämän jälkeen kokonaan valmentamatta, kunnes 20. helmikuuta 2017 Varis palasi Jokipoikien Mestis-joukkueen päävalmentajaksi Ari Aaltosen tilalle kevääseen 2018 asti ulottuvalla ja yhden optiovuoden sisältävällä sopimuksella. Joukkue oli runkosarjassa kuudentena, mutta Jokipojilla oli takanaan seitsemän ottelun tappioputki. Joukkueen kausi päättyi lopulta puolivälieriin, jossa Jokipojat hävisi Kiekko-Vantaalle suoraan neljässä ottelussa otteluvoitoin 4–0.
Muuta

Varis toimi turvallisuusasiantuntijana Karelia-ammattikorkeakoululla ja hän jäi virastaan työlomalle juuri ennen palaamistaan Jokipoikien päävalmentajaksi helmikuussa 2017.
Maailman ruokaohjelma

| World Food Programme |
| --- | --- |

Perustettu:  1961
Tyyppi:  YK:n ohjelma
Toimiala:  ruoka-avustus
Päämaja:   Rooma, Italia
pääjohtaja:  David Beasley ( Yhdysvallat)
Kattojärjestö:  Yhdistyneet kansakunnat
Tunnustukset:   Nobelin rauhanpalkinto (2020)
Aiheesta muualla
fi.wfp.org
Infobox OKNimi-testi OK: 
WFP:n päämaja Roomassa
Maailman ruokaohjelma (engl. World Food Programme, WFP) on Yhdistyneiden kansakuntien alainen maailman suurin humanitaarinen järjestö. YK:n World Food Programme (WFP) auttaa vuosittain 80 miljoonaa ihmistä noin 80 maassa. WFP toimittaa ruoka-avustusta hätätilanteissa ja työskentelee yhteisöissä ravitsemuksen ja kestokyvyn parantamiseksi. Järjestön toiminta perustuu vapaaehtoisiin lahjoituksiin. Sen toimintaperiaatteina ovat inhimillisyys, puolueettomuus ja tasapuolisuus.
Vuonna 1961 perustetun järjestön tavoitteena on maailma, jossa jokaisella ihmisellä on mahdollisuus riittävään ravintoon aktiivisen ja terveen elämän elämiseksi. WFP pyrkii päämääräänsä yhteistyössä YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) ja Kansainvälisen maatalousrahaston (IFAD) kanssa. Tavoitteen saavuttamisessa auttavat myös valtiot, koko YK-järjestelmä ja kansalaisjärjestöt ympäri maailmaa.
Vuonna 2016 WFP jakoi ruoka-avustusta 82,2 miljoonalle ihmiselle yli 80 maassa. WFP:n päämaja sijaitsee Roomassa, Italiassa. Lisäksi sillä on yli 80 toimistoa eri puolilla maailmaa. Järjestö työllistää noin 14 900 henkeä, joista 93 % työskentelee apua vastaanottavissa maissa, syrjäisillä alueilla kaikkein köyhimpien parissa.
Vuonna 2020 Maailman ruokaohjelma sai Nobelin rauhanpalkinnon.
Tehtävä

YK:n World Food Programme (WFP) auttaa vuosittain 80 miljoonaa ihmistä noin 80 maassa.
Kansainvälinen yhteisö on sitoutunut poistamaan nälän, saavuttamaan ruokaturvan ja parantamaan ravitsemusta vuoteen 2030 mennessä. Silti yhdellä yhdeksästä ihmisestä maailmassa ei vieläkään ole tarpeeksi syötävää. Ruoka ja ruoka-avustus ovat keskiössä nälän ja köyhyyden välistä kierrettä ratkottaessa.
Joka päivä WFP:n 5 000 rekkaa, 20 laivaa ja 92 lentokonetta toimittavat ruokaa ja muuta apua niitä tarvitseville. WFP jakaa vuosittain noin 12,6 miljardia ruoka-annosta, joiden kustannus annosta kohden on noin 0,25 euroa.
WFP keskittyy työssään hätäapuun, avustukseen ja kunnostukseen, kehitysapuun ja erityisoperaatioihin. Kaksi kolmasosaa WFP:n työstä tapahtuu konfliktialueilla, joissa ihmiset ovat kolme kertaa todennäköisemmin aliravittuja kuin ihmiset maissa, joissa ei ole konflikteja.
Tehtävä > WFP:n strategiset tavoitteet vuosille 2017–2021

Päätavoitteet:
Tukea valtioita saavuttamaan Kestävän Kehityksen tavoite 2 - Ei Nälkää. (SDG2).
Vahvistaa kumppanuuksia Kestävän Kehityksen tavoitteiden toteuttamiseksi (SDG17).
Alatavoitteet:
Poistaa nälkä parantamalla ihmisten pääsyä ja ruuan saatavuutta.
Parantaa ravitsemusta.
Saavuttaa ruokaturva.
Tukea kestävän kehityksen tavoitteiden toteuttamista.
Tukea kestävän kehityksen tulosten saavuttamista.