stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zane McIntyre

| Zane McIntyre |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1992 (ikä 32) Grand Forks, Pohjois-Dakota, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  Straubing Tigers
Sarja:  DEL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  Pohjois-Dakotan yliopisto (NCAA) Providence Bruins (AHL) Boston Bruins (NHL) Utica Comets (AHL) Binghamton Devils (AHL) Dinamo Riika (KHL) Lehigh Valley Phantoms (AHL) Tucson Roadrunners (AHL) Iowa Wild (AHL)
NHL-varaus:  165. varaus, 2010 Boston Bruins
Zane McIntyre, aiemmin Zane Gothberg, (s. 20. elokuuta 1992) on yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Saksan pääsarjassa DEL-joukkue Straubing Tigersissa. Hän on Boston Bruinsin kuudennen kierroksen varaus vuoden 2010 varaustilaisuudesta.
Ura

McIntyre siirtyi Pohjois-Dakotan yliopistoon pelattuaan USHL-joukkue Fargo Forcessa, jossa hänet valittiin kaudella 2011–2012 USHL:n parhaaksi maalivahdiksi.
Pelattuaan kauden 2014–2015 Pohjois-Dakotassa, McIntyre siirtyi ammattilaiseksi hyväksymällä kaksivuotisen tulokassopimuksen Boston Bruinsilta 23. kesäkuuta 2015.
Palkinnot

| Palkinto | Kausi | Lähde |
| --- | --- | --- |
| USHL vuoden maalivahti | 2011–12 |  |
| All-NCHC ensimmäinen tähdistö | 2014–15 |  |
| NCHC vuoden maalivahti | 2014–15 |  |
| NCAA (West) toinen All-American tähdistö | 2014–15 |  |
| Mike Richter Award – NCAA Top Collegiate Goalie | 2014–15 |  |
| Hobey Baker Award finalisti | 2014–15 |  |
Muut lähteet

Zane McIntyre The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Zane McIntyre Eurohockey.com. (englanniksi)
Zane McIntyre Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Zane McIntyre
Käännös suomeksi
Marc Chagall

| Marc Chagall |
| --- | --- |
 Carl Van Vechten, Marc Chagall, 1941.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta (24. kesäkuuta) 1887 Vitebsk, Valko-Venäjä Venäjän keisarikunta
Kuollut: 28. maaliskuuta 1985 (97 vuotta) Saint-Paul de Vence, Alpes-Maritimes
Kansalaisuus:   Venäjä   Ranska
Taiteilija
Salanimi:  Shagal, Moishe
Taidesuuntaus:  surrealismi
Kuuluisimpia töitä:  Kylä ja minä, 1911, Viulunsoittaja, 1911–1914
Aiheesta muualla
www.marcchagall.com
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Marc Chagall, oikealta nimeltään Moiše Segal (jiddišiksi מאַרק שאַגאַל‎, ven. Марк Захарович Шага́л, Mark Zaharovitš Šagal, valkoven. Мойша Захаравіч Шагалаў, Mojša Zacharavič Šahałaŭ; 7. heinäkuuta (J: 24. kesäkuuta) 1887 Vitebsk, Venäjä – 28. maaliskuuta 1985 Saint-Paul de Vence, Alpes-Maritimes) oli venäjänjuutalais-ranskalainen taidemaalari. Surrealismiin usein yhdistetty Chagall on eräs 1900-luvun tunnetuimmista taiteilijoista. Hänen maalauksilleen ominainen värikkyys ja lämminhenkisyys on tehnyt niistä varsin pidettyjä.
Lapsuus

Chagall syntyi Vitebskissä nykyisen Valko-Venäjän alueella, silloisessa Venäjän keisarikunnassa hasidijuutalaiseen perheen. Hän oli vanhin kahdeksasta lapsesta. Hänen nimensä Moiše Segal venäläistettiin Mark Zaharovitš Šagaloviksi ja edelleen muotoon Šagal, josta ranskalaisittain syntyi nimi Marc Chagall. Perheen isä oli sillikauppias. Lapsuuttaan Chagall piti onnellisena vaikkakin köyhänä, ja kotikylän muistot esiintyvätkin usein hänen taiteessaan.
Opinnot

Chagall alkoi opiskella maalaustaidetta vuonna 1906 Vitebskin taidekoulussa Judel Penin oppilaana, mutta muutti hiukan myöhemmin Pietariin. Siellä hän harjaannutti kykyjään eri oppilaitoksissa opettajanaan muun muassa Léon Bakst, tutustuen taiteen erilaisiin suuntauksiin ja muotivirtauksiin. Tausta aiheutti taiteilijalle ongelmia: juutalaiset saivat oleskella Pietarissa vain luvanvaraisesti, ja Chagall vietti lyhyen aikaa vankilassa. Pietariin hän jäi kuitenkin vuoteen 1910 saakka vieraillen säännöllisesti kotikylässään, jossa hän tapasi tulevan vaimonsa Bella Rosenfeldin.
Pariisin vuodet 1910–1914

Venäläiset taiteilijat olivat Pariisissa suuressa suosiossa. Sergei Djagilevin Venäläinen baletti ja sen ympärille kerääntyneet tanssijat, muusikot, kirjailijat ja taidemaalarit olivat saavuttaneet loistavan menestyksen. Venäjä oli tullut muotiin ja venäläiset taiteilijat käyttivät tilaisuutta hyväkseen oppiakseen tuntemaan modernin taiteen sen syntysijoilla. Chagallin opettaja Bakst oli saapunut Pariisiin vuonna 1909 Djagilevin työtoverina. Syksyllä 1910 myös Chagall matkusti pietarilaiselta suosijaltaan, Max Winawerilta saamansa niukan apurahan turvin toivoen saavansa lisätukea monipäiseltä venäläiseltä siirtokunnalta Pariisissa. Hänen ensimmäinen ateljeensa oli Montmartrella.
Pariisissa Chagall kierteli galleriasta toiseen, tutustui impressionisteihin Paul Durand-Ruelin luona, näki Bernheimin galleriassa Gauguinin ja van Goghin alkuperäisiä töitä, perehtyi Matissen maalauksiin Syyssalongissa ja löysi vanhat mestarit Louvressa: Louvre lopetti tämän kaiken epäröivänä harhailemisen.
Vuonna 1911 päivätyssä maalauksessa Interiööri II (Pariskunta ja vuohi) voi nähdä jo kubismin muotokielen vaikutusta. Kuvan keskiosassa, jossa kulmikkaat pinnat yhdistyvät, kehkeytyy teoksessa kuvattu tarina. Nainen käy hurjana, vuohta perässään kiskoen, parrakkaan miehen kimppuun, joka tuolilla kyyhöttäen puolustautuu tarttumalla naista reiteen. Chagall konkretisoi miehen pelon ja naisen raivon sommittelun vuosisatoja vanhan keinon, lukusuunnan, avulla. Totuttu tapa on lukea kuvaa samoin kuin tekstiä, vasemmalta oikealle.
Kubismin avulla Chagall löysi ratkaisut moniin aikaisempiin ongelmiinsa. Taiteilijan suhde kubismiin ei syntynyt niinkään sen perustajien Pablo Picasson ja Georges Braquen kautta vaan pikemminkin Robert Delaunayn välityksellä. Kubismi oli Delaunaylle ja Chagallille se kieli, jolla asioiden salainen, itsenäinen elämä oli ilmaistavissa. Kubismi antoi käyttöön geometrisiä kehikoita, järjestelmiä, jotka mahdollistivat uneksitun ja koetun, toiveiden ja näkyjen kääntämisen kuvalliseksi ilmaisuksi. Kuvitellut todellisuudet olivat hyvin monitasoisia, ja taiteilijan näyille löytyi sopiva ilmaisumenetelmä vasta kubismin kompleksisista muodoista.
Vitebsk: Taideasiain komissaari 1918–1920

Vladimir Leninin hallituksen Valistusasiain kansankomissaari eli kulttuuriministeri oli Anatoli Lunatšarski. Marc Chagall oli tutustunut Lunatšarskiin Pariisissa, jossa tämä pakolaisvuosinaan kirjoitti venäjänkielisiin lehtiin. Tämä tuttavuus tuotti vuoden 1918 syyskuussa Chagalille viran: hän sai Taideasiain komissaarin viran Vitebskin kaupungissa. Vallankumouksen alkuaikoina taide oli kovassa kurssissa, estetiikan ja politiikan tuli innoittaa toisiaan pyrkimyksissään kohti inhimillisempää tulevaisuutta. Taide ja valtiovalta asettivat päämääräkseen maailman parantamisen, ja molemmat halusivat olla sekä edistyksellisiä että avantgardistisia. Vanha unelma taiteen itsemääräämisoikeudesta tuli nyt toteuttaa.
Uudessa virassaan Chagall järjesti näyttelyitä, avasi museoita ja käynnisti jälleen Vitebskin taideakatemian opetuksen. Chagall kannatti pyrkimyksiä samanarvoisuuteen ja uskoi yleiseen sivistystason nousuun: Uskokaa minua, muuttunut työväestö tulee saavuttamaan taiteen ja kulttuurin huipun. Chagall tunnustautui varauksetta uuden järjestelmän kannattajaksi.
Chagall halusi, että vallankumouksen vuosipäivänä Vitebskin kaupunki koristeltaisiin hänen  ehdotuksensa mukaisesti värikkäällä juhlasomistuksella. Vaikka Chagall yritti pitäytyä maalauksissaan säädetyssä ideologiassa, kuten esimerkiksi teoksessa Sota palatseille, oli oikeaoppisten tovereiden reaktio kuitenkin alkeellinen. Maalauksessa Miksi lehmä on vihreä, ja miksi hevonen lentää taivaaseen? Chagall kuvaa heidän ymmärtämättömyyttään ja jatkaa: Mitä tekemistä tällä on Marxin ja Leninin kanssa?
Taiteilija oli vasta alkanut samaistua uuteen järjestelmään, kun hänelle jo esitettiin vaatimuksia, että hänen taiteensa tulisi olla poliittisesti käyttökelpoista. Teos Taiteilija: Kuulle, jonka Chagall päiväsi vuodelle 1917, mutta joka oletettavasti on syntynyt vuonna 1919, oli taiteilijan vastaus vaatimukselle poliittisesta käyttökelpoisuudesta. Maalauksessa Chagall korostaa taiteellista inspiraatiota. Teoksessa mietiskelevä, unelmilleen antautuva taiteilija leijailee kuvan poikki taivaalliseen kaukaisuuteen kohoten pois maailmasta. Kuvatun hahmon päässä on laakeriseppele, joka on perinteisesti runoilijan maineen tunnuskuva kertoen taiteilijan oikeudesta luoda omia todellisuuksia.
Pian Vitebskin taideakatemia saattoi Chagallin johtamana esittää vaikuttavan kuuluisien opettajien luettelon. Venäläisen avantgarden tunnetut nimet muuttivat kaupunkiin, kuten El Lissitzky ja Kazimir Malevitš. Eräs painava syy muuttoon oli se, että Vitebsk oli jotenkuten säästynyt vallankumouksen jälkeen raivoavalta nälänhädältä.
Vitebsk: Taideasiain komissaari 1918–1920 > Taistelu taiteen suunnasta

Pian puhkesivat eri suuntausten väliset taistelut siitä, mikä on todellista tulevaisuuden taidetta. Vuonna 1915 oli Malevitš herättänyt suurta huomiota teoksellaan Musta neliö, ja hän oli ylennyt erääksi avantgarden johtavaksi hahmoksi. Abstraktien ja geometristen värikenttien jännitteet ja tasapaino, joita Malevitš propagoi puhtaana maalaustaiteena, ja hänen vaatimuksensa, jonka mukaan taiteen täytyy luopua jokaisesta yhtymäkohdasta ulkoiseen todellisuuteen, herättivät vastustusta Chagallissa. Chagallin Moskovan-matkan aikana Vitebskissä tehtiin palatsivallankumous. Chagall erotettiin virastaan ja taideakatemia julistettiin suprematistiseksi. Palattuaan Chagall tosin sai virkansa takaisin, mutta ristiriidat eri suuntausten välillä Vitebskin taideakatemiassa olivat jo niin vaikeita, että toukokuussa vuonna 1920 Chagall perheineen muutti Vitebskistä Moskovaan.
Kaikesta huolimatta Malevitšin vaikutusta Chagall ei täysin välttänyt. Erityisesti teos Talonpoikaiselämää (päivätty vuodelle 1917, mutta oletettavasti Vitebskissä vuonna 1919 syntynyt teos) rakentuu sen yksiväristen geometristen muotojen tasapainon varaan, jonka Malevitš oli kehittänyt.
Moskova: Juutalaisen teatterin lavastaja 1920–1922

Moskovassa Chagall toimi juutalaisen teatterin lavastajana. Hänen perheensä eli ankarassa köyhyydessä, sillä valtion taiteilijoille antama tuki oli porrastettu kunkin teoksen poliittisen käyttökelpoisuuden mukaan. Chagall oli apurahahierarkiassa jokseenkin alhaalla, sillä vastuu taiteilijoiden luokittelusta oli Malevitšilla, eikä tämä antanut kollegalleen suurta arvoa.
»Ajattelen, että vallankumous voisi olla suuri asia, jos se säilyttäisi toisen ihmisen kunnioittamisen,»
kirjoitti Chagall silloin kirjassaan Elämäni, jonka käsikirjoitus oli viimeistelyvaiheessa. Chagall kaipasi uudessa tilanteessa sitä, että hänen taiteellinen erikoislaatunsa hyväksyttäisiin. Hänellä ei ollut rahaa, ei menestystä, ei tulevaisuutta – mikään ei enää pidätellyt Chagallia Neuvostoliitossa. Lunatšarski järjesti perheelle passin maastamuuttoa varten.
Berliiniin ja Pariisiin: Lähtö Neuvostoliitosta 1922

Kesällä 1922 Chagall perheineen tuli ensin Berliiniin, ja vuonna 1923 he muuttivat Pariisiin. Chagall kuvitti muun muassa Raamatun, Gogolin Kuolleet sielut ja La Fontainen tarinoita.
Kun saksalaiset miehittivät Ranskan toisessa maailmansodassa ja juutalaisten joukkokuljetukset keskitysleireille alkoivat, Chagallit jättivät Pariisin. Piiloteltuaan Marseillessa heidän onnistui päästä Espanjan ja Portugalin kautta Yhdysvaltoihin vuonna 1941. Yhdysvalloissa ollessaan Chagall lavasti Stravinskin Tulilintu-baletin. Bella Chagall kuoli sairauteen 2. syyskuuta 1944, ja sodan päätyttyä Marc palasi Eurooppaan, tällä kertaa Provenceen. Näinä vuosina hän löysi uudelleen värien maailman: hänen teoksensa kuvasivat elämäniloa ja rakkautta mutkikkaan koukeroisin kuvioin. Hän alkoi myös työskennellä muotoilun, keramiikan ja lasimaalausten parissa.
Chagall meni uusiin naimisiin vuonna 1952 Valentina Brodskyn kanssa. Hän matkusti usein Kreikkaan ja kävi vuonna 1957 Israelissa, jossa hän valmisti tusinan lasimaalausikkunoita Hadassah-sairaalan synagogaan Jerusalemissa. Chagall teki myös Pariisin Palais Garnier’n eli vanhan oopperatalon kattomaalaukset. 1960- ja 1970-luvuilla Chagall sai paljon tilaustöitä julkisten rakennusten koristelussa. Hän kuoli 97-vuotiaana Saint-Paul de Vencessä Nizzan lähellä Etelä-Ranskassa.
Nizzaan avattiin Chagall-museo (Musée National Message Biblique Marc Chagall) vuonna 1973. Myös Chagallin kotitalossa Vitebskissä on taiteilijan nimeä kantava vuonna 1997 perustettu museo, jossa on kuitenkin vain kopioita taiteilijan teoksista.
Taide

Chagallin mielikuvitukselliset, unenomaiset maalaukset ovat läheisesti yhteydessä surrealistiseen liikkeeseen, mutta hän otti osaa moniin Pariisin taiteilijaelämän avantgardistisiin suuntauksiin, kuten kubismiin ja fauvismiin. Hän kokeili ja käytti useita tekniikoita: guassia, vesivärejä, pastelleja, mustetta, kollaasia, kaiverrusta ja litografiaa. Chagall otti aiheita ja vaikutteita venäläisestä kansantaiteesta ja monista raamatullisista teemoista sekä juutalaisesta perinteestä. Hänen tuotannossaan näkyvät myös lapsuuden muistot. Värikkäät maalaukset henkivät optimismia ja onnellisuutta. Chagall kuvasi usein itsensä – joskus vaimonsa kanssa – tarkkailemassa maailmaa, joka on värikäs, kuin lasimaalauksen läpi nähty.
Chagallin usein käyttämiä symboleja

Lehmä: elämä; maitoa, lihaa, nahkaa, sarvet, voima.
Puu: toinen elämän symboli
Kukko: hedelmällisyys, usein maalattu yhdessä rakastavaisten kanssa
Rinta (usein alaston): eroottisuus ja hedelmällisyys (Chagall rakasti ja arvosti naisia)
Viulisti: Chagallin kotikylässä Vitebskissä viulua soitettiin elämän suurissa tapahtumissa (syntymässä, häissä, hautajaisissa)
Silli (usein maalattu lentävänä): Chagallin isä työskenteli kalatehtaassa
Kaappikello: aika ja vaatimaton elämä
Kynttilänjalka: menora, hanukka, hurskas juutalaisuus
Ikkunat: Chagallin rakkaus vapauteen
Vitebskin talot (usein hänen Pariisin-kautensa maalauksissa): kotimaa
Jeesuksen ristiinnaulitseminen: holokausti, natsien juutalaisiin kohdistama joukkomurha
Teoksia

| --- | --- |
 Kylä ja minä, 1911  Viulunsoittaja, 1911–1914  Aatami ja Eeva, 1912  Raskaana oleva nainen, 1913  Pariisi ikkunan läpi, 1913  Seitsensorminen omakuva, 1913  Kaupungin yllä, 1914–1918  Syntymäpäivä, 1915  Matkamies, 1917  Rakastavaiset kaupungin yllä, 1917  Vihreä viulunsoittaja, 1923–1924  Valkoinen ristiinnaulitseminen, 1938  Eiffel-tornin morsian ja sulhanen, 1938–1939  Kesäyön unelma, 1939 :  Exodus, 1952–1966  Bastilji, 1953  Champ de mars, 1954–1955  Punaisen meren ylitys, 1955  Omakuva, 1959–1960  Kuningas Daavid, 1961  Sota, 1964–1966  Lavasteet Taikahuiluun, Metropolitan Opera, New York, 1967  Profeetta Jeremia, 1968  Job, 1975  Perhe, 1975–1976
Kirjallisuutta

Ingo F. Walther ja Rainer Metzger: Marc Chagall 1887–1985. Maalaaminen runoutena.  Benedikt Taschen Verlag, 1989.  ISBN 3-8228-0183-6
Marc Chagall: Retretti 25.5.–29.8.1993. Valtion Venäläinen museo, Pietari; Valtion Tretjakovin galleria, Moskova; Venäjän Federaation kulttuuriministeriö, Moskova; Retretti, Punkaharju. 1993. ISBN 951-8977-07-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marc Chagall Wikimedia Commonsissa
Marc Chagall-kotimuseon ja taidekeskuksen kotisivu, Vitebsk, Valkovenäjä (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (englanniksi) (ranskaksi) (saksaksi)
Chagallin taideteoksia, CGFA (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Marc Chagall: A Virtual Art Gallery (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Witebske nowiny ludowe
vitebsk.by (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  South Australia  FID  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Kansan taidekoulun rakennus, jossa oli Vitebskin nykytaiteen museo.
Johnny Yong Bosch

| Johnny Yong Bosch |
| --- | --- |
 Johnny Yong Bosch Power Morphicon -tapahtumassa vuonna 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Jay Bosch
Syntynyt: 6. tammikuuta 1976 (ikä 49) Kansas City, Missouri
Ammatti:  näyttelijä muusikko ohjaaja
Puoliso:  Amy Bosch
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Johnny Bosch John Bosch Kevin Hatcher
Aktiivisena:  Näyttelijänä 1994– Ääninäyttelijänä 2000–
Merkittävät roolit:  Adam Park (Mighty Morphin Power Rangers) Ichigo Kurosaki (Bleach) Lelouch Lamperouge (Code Geass) Protagonisti ja  Tohru Adachi (Shin Megami Tensei: Persona 4) Zorro (Zorro: The Chronicles)
Palkinnot
 ADR 2003 Last Exile  2006 Eureka Seven 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Johnny Yong Bosch (oik. John Jay Bosch, s. 6. tammikuuta 1976 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä, kungfuka ja muusikko, joka tunnetaan parhaiten Adam Parkin roolista televisiosarjassa Mighty Morphin Power Rangers, sekä Ichigo Kurosakin ääniroolista englanniksi dubatussa animessa Bleach.
Elämäkerta

Bosch syntyi Missourin Kansas Cityssä ja kasvoi Garlandissa, Texasissa. Hänen äitinsä on korealainen ja isänsä yhdysvaltalainen, joka omaa saksalais-irlantilaisia sukujuuria. Bosch harrastaa eri kamppailulajeja, joista hän kiinnostui 4–6-vuotiaana. Varsinaisesti hän aloitti harjoittelemisen 14-16-vuotiaana kungfun parissa Kung Fu USA nimisessä koulussa. Sittemmin Bosch on harjoitellut myös jeet kune dota, jujutsua, taekwondoa, hapkidoa, judoa ja kendoa. Lisäksi hän on harjoitellut vuodesta 2005–2006 lähtien potkunyrkkeilyä.
Elämäkerta > Näyttelijänä

Bosch päätyi näyttelijäksi harjoitellessaan shaolin kungfuta Texasissa. Hänen opettajansa James Clark esitteli Boschille sanomalehdestä löytämäänsä mainosta, jossa haettiin uusia näyttelijöitä koe-esiintymään Power Rangers -televisiosarjaan. Bosch tarttui tilaisuuteen ja kävi koe-esiintymässä KD Studiolla heinäkuussa 1994. Sarjan tekijät halusivat uusia toisella tuotantokaudella kolme näyttelijää, joka esittivät punaista, keltaista ja mustaa Rangeria. Syytä ei kerrottu julkisesti, mutta huhun mukaan näyttelijät olivat vaatineet lisää palkkaa, joka johti heidän potkuihin. Bosch valittiin noin tuhannen koe-esiintyjän joukosta viimeiseen kymmenen ehdokkaan joukkoon, jossa hän teki toisen koe-esiintymisensä eikä kuullut sen jälkeen tuottajilta mitään viikkoihin. Bosch päätti tämän myötä aloittaa opiskelunsa Dallasin Collegessa, kunnes hänen veljensä soitti Power Rangers -tuottajien haluavan veljensä matkaavan Kaliforniaan viimeistä koe-esiintymistä varten. Bosch ei aluksi uskonut sitä todeksi, mutta matkasi lopulta Kaliforniaan, jossa hän tapasi sarjan varsinaiset tuottajat, sekä sarjan luojan Haim Sabanin. Allekirjoitettuaan sopimuksen Bosch valittiin alun perin Mustan Rangerin roolissa näytteleen Walter Jonesin tilalle.
Bosch esiintyi Mustan Rangerin roolissa vuosien 1994–1996 aikana ja näytteli hahmoa myös sarjaan perustuvassa elokuvassa Power Rangers vuonna 1995. Elokuva tuotti lipun myynnissä yli 30 miljoonaa dollaria, joka oli myös samalla suurin elokuva, jossa Bosch on esiintynyt. Sarjan päätyttyä hän jatkoi Adam Parkin roolissa Power Rangers Zeo -sarjassa vuonna 1996 sekä elokuvassa Power Rangers turbovaihteella vuonna 1997. Edellisestä poiketen elokuva ei kuitenkaan menestynyt. Elokuvan ilmestyttyä samana vuonna videolle se oli kuitenkin yksi vuoden 1997 ostetuimmista elokuvista Yhdysvalloissa. Aikaisemmin Power Rangers Zeon kuvausten aikana näyttelijäkaarti huomasi uutisartikkelin, jossa etsittiin uusia näyttelijöitä Power Rangers Turboon. Sarjan ollessa lopuillaan he siirtyivät uuteen sarjaan, jossa Bosch jatkoi tutussa roolissaan Adam Parkina, Vihreänä Turborangerina. Kesken kauden Boschin, sekä Jason David Frankin, Nakia Burrisen ja Catherine Sutherlandin tietämättä tuottajat päättivät poistaa heidän hahmonsa sarjasta. He kuitenkin suostuivat jättämään sarjan puolessavälissä ja tekivät viimeisen esiintymisensä sarjan kaksiosaisessa jaksossa "Passing the Torch", jossa jokainen Rangeri nimesi oman seuraajansa, kun he lähtivät opiskelemaan collegeen. Jaksossa Boschin hahmo Adam valitsi Carlos Vallerten jatkamaan rooliaan. Se jäi myös Boschin viimeiseksi päärooliksi Power Rangers -sarjassa. Hän teki kuitenkin vielä vierasesiintymisen Power Rangers: In Spacessa vuonna 1998, sekä Power Rangers: Operation Overdrivessa vuonna 2007.
Sittemmin Bosch on tehnyt enimmäkseen äänirooleja animen parissa ja esiintynyt satunnaisesti näytelmärooleissa, kuten ohjaamassaan elokuvassa Devon's Ghost: Legend of the Bloody Boy (2005) ja Broken Path (2008).
Elämäkerta > Ääninäyttelijänä

Power Rangersin jälkeen Boschista tuli hyvin aktiivinen ääninäyttelijä, johon hän päätyi Power Rangersi -elokuvien jälkiäänitysohjaajien kautta. Boschin täytyi dubata omat vuorosanat elokuvaan, jossa hänen tilallaan oli sijaisnäyttelijä Power Ranger asussa. Dubbausten jälkeen elokuvan tuottajat kertoivat Boschilla olevan hyvä sankarin ääni ja suostuttelivat häntä koe-esiintymään eri animen dubbauksiin, joista ensimmäinen oli äänirooli oli Vash the Stampede animesarjassa Trigun vuonna 2000.
Sittemmin Bosch on työskennellyt englanniksi dubbatuissa animesarjoissa, elokuvissa ja videopeleissä. Merkittävimmäksi äänirooliksi on noussut Ichigo Kurosaki animesarjassa Bleach vuonna 2006. Seuraavana vuonna hän pääsi American Anime -gaalassa ehdolle parhaaksi miesnäyttelijäksi animessa dubbauksistaan Akiran, Bleachin ja Koukyou Shihen Eureka seveNin parissa. Voiton vei kuitenkin Vic Mignogna, joka dubbasi Fullmetal Alchemistia. Lisäksi Bosch oli myös ehdolla parhaana komedianäyttelijänä Akirasta, mutta voiton vei Dave Wittenberg.
Bosch on myös tullut tunnetuksi Wolf's Rain -animesarjasta, jossa hän ääninäyttelee sarjan pääsankaria, "Kiba"-sutta. Hänet on myös palkittu ADR-palkinnolla kuukauden ääninäyttelijänä vuosina 2003 ja 2006 animesarjoista Last Exile ja Eureka Seven. Lisäksi Bosch on ääninäytellyt Durarara!!-animen englanninkielisessä dubbauksessa. Hänen roolinsa kyseisessä animessa oli Izaya Orihara. Bosch oli 2015 Zorron äänenä animaatiosarjassa Zorro: The Chronicles.
Elämäkerta > Muusikkona

Bosch toimii myös West Hillsiläisessä rockyhtyeessä Eyeshine, joka koostuu neljästä jäsenestä. Bosch itse toimii yhtyeen laulajana ja soittaa kitaraa, Alex Orantes soittaa bassokitaraa ja laulaa, Maurice Salmin soittaa rumpuja ja laulaa ja neljäs jäsen Danny Lee toimii pääkitaristina. Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa Red Stripes/White Lights keväällä 2008.