stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Franco Fontana

Franco Fontana 1982.
Franco Fontana (s. 9. joulukuuta 1933 Modena, Italia) on italialainen valokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti abstraktia lähestyvistä värillisistä maisemakuvistaan. Hänen kuviaan on käytetty muun muassa ECM-yhtiön levynkansissa.
Franco Fontana aloitti harrastajakuvaajana vuonna 1961, jolloin hän toimi sisustusliikkeen omistajana. Hänen ensimmäiset yksityisnäyttelynsä olivat vuonna 1963 Wienissä, 1965 Torinossa ja 1968 Modenassa. Hänen töitään on ollut esillä noin 400 yksityis- ja yhteisnäyttelyssä ympäri maailman, ja niitä on otettu noin 60 museon kokoelmiin. Fontanan kuvia on julkaistu monissa aikakauslehdissä kuten Time, Life ja Vogue, sanomalehdissä kuten Frankfurter Allgemeine Zeitung ja The New York Times, sekä käytetty monissa mainoskampanjoissa. Kuvista on koottu noin 40 valokuvateosta.
Lumipalloefekti (dokumenttielokuva)

| Lumipalloefekti |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Pauliina Punkki
Käsikirjoittaja:  Pauliina Punkki
Tuottaja:   Pauliina Punkki  Kaisa Astikainen 
Säveltäjä:  Salla Luhtala
Kuvaaja:   Theofanis Kavvadas  sekä  Niina Brandt  Arto Rajanen  Janne Niskala  Pauliina Punkki  Pietari Peltola 
Leikkaaja:   Pauliina Punkki  Markus Leppälä 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Ida Productions Oy
Levittäjä:  Pirkanmaan elokuvakeskus
Ensi-ilta:   2023-10-66. lokakuuta 2023  
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lumipalloefekti on Pauliina Punkin ohjaama dokumenttielokuva ns. Kittilän kriisistä. Elokuvan tuli ensi-iltaan 6. lokakuuta 2023.
Kittilän kunta ajautui kriisiin vuonna 2013. Kunnanjohtajan ja kuntapäättäjien välinen luottamuspula sai aikaan mediasirkuksen, valtion laatiman uuden lain Lex Kittilän ja Suomen suurimmat rikosoikeudenkäynnit kuntapäättäjiä vastaan.
Elokuvan on tuottanut Ida Productions Oy tuottajina Pauliina Punkki ja Kaisa Astikainen. Elokuvan levittää elokuvateattereihin Pirkanmaan elokuvakeskus.
Arvosteluja

Pasi Huttunen, Kulttuuritoimitus
Niko Ikonen, Episodi
Jussi Virratvuori, Savon Sanomat
Miska Rantanen, Helsingin Sanomat
Rane Aunimo, Demokraatti
Esa Karell, Film-o-holic
Aiheesta muualla

Lumipalloefekti-elokuvan traileri Youtubessa.
Elintarviketurvallisuusvirasto Evira

| Elintarviketurvallisuusvirasto Evira  |
| --- | --- |

Perustettu:  2006
Lopetettu:  2018
Tehtävä:  Elintarviketurvallisuus ja -laatu, kasvien ja eläinten terveys
Ministeriö:  Maa- ja metsätalousministeriö
Päätoimi­paikka:  Viikki, Helsinki
Pääjohtaja:  Matti Aho
Työntekijöitä:  648 (31.12.2015)
Elintarviketurvallisuusvirasto Evira (ruots. Livsmedelssäkerhetsverket Evira) oli vuosina 2006–2018 toiminut valtion virasto. Sen tehtävät siirtyivät vuoden 2019 alussa Ruokavirasto-nimiselle yksikölle, johon liitettiin myös Maaseutuvirasto ja osa Maanmittauslaitoksen tietotekniikan palvelukeskusta.
Eviran perustamisvaiheessa vuonna 2006 yhdistettiin Elintarvikevirasto, Eläinlääkintä- ja elintarviketutkimuslaitos (EELA) ja Kasvintuotannon tarkastuskeskus (KTTK) sekä maa- ja metsätalousministeriön elintarvike- ja terveysosaston sekä tietopalvelukeskuksen toimeenpanotehtäviä. Vuoden 2019 alusta alkaen Evira, Mavi ja osa Maanmittauslaitoksen tietotekniikkapalvelukeskuksesta yhdistyvät uudeksi Ruokavirastoksi. 
Eviran ensimmäisenä pääjohtaja oli Jaana Husu-Kallio, joka siirtyi helmikuussa 2012 maa- ja metsätalousministeriön kansliapäälliköksi. Eviran uudeksi pääjohtajaksi 1.5.2012 alkaen nimitettiin ELL Matti Aho..
Evira kuului maa- ja metsätalousministeriön hallinnonalaan. Eviran toiminnan päämääränä oli varmistaa tutkimuksella ja valvonnalla elintarvikkeiden turvallisuus ja laatu sekä kasvien ja eläinten terveys ja hyvinvointi.
Elintarviketurvallisuuden perusta on elintarvikehygienia. Elintarvikehygienialla varmistetaan elintarvikkeiden turvallisuuden lisäksi myös elintarvikkeiden terveellisyys ja puhtaus alkutuotannosta kulutukseen. Elintarviketyöntekijöiden henkilökohtaisen hygienian lisäksi on välttämätöntä noudattaa elintarvikealan hygieniavaatimuksia. Suomessa vaaditaan elintarvikealalla työskenteleviltä hygieniapassi, jonka saa hyväksytystä elintarvikehygienian osaamistestistä.
Eläinten hyvä terveys on edellytys eläinten hyvinvoinnille. Eläintautien tutkimus ja seuranta sekä eläinten terveyden ja hyvinvoinnin edistäminen olivat osa Eviran keskeistä tehtävää.
Evira laillisti Suomessa toimivat eläinlääkärit ja johti verkostomaisesti toimivaa Zoonoosikeskusta. Eviran lisäksi Zoonoosikeskuksessa toimi Terveyden ja hyvinvoinnin laitos THL.
Evira toimi Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen EFSAn kansallisena koordinaatiopisteenä, Focal Pointina. Focal Pointina Evira koordinoi kansallisten elintarviketurvallisuusviranomaisten, tutkimuslaitosten, kuluttajien ja muiden sidosryhmien yhteistyötä.
Evirassa toimivat myös maa- ja metsätalousministeriön alaiset Kasvilajikelautakunta, joka hyväksyi Suomessa viljeltävät kasvilajikkeet, ja Valtion ravitsemusneuvottelukunnan pääsihteeri.
Eviran edeltäjät

Elintarvikevirasto EVI 2001–2006
1973–1990 Elinkeinohallitus (EH)
1990–2001 Elintarvikevirasto (EV)
2001–2006 Elintarvikevirasto (EVI)
Eläinlääkintä- ja elintarviketutkimuslaitos EELA 2001–2006
1908–1923 Lääkintöhallituksen eläinlääkintölaboratorio (LHEL)
1924–1953 Valtion eläinlääkintölaboratorio (VEL)
1954–1992 Valtion eläinlääketieteellinen laitos (VELL)
1993–2001 Eläinlääkintä- ja elintarvikelaitos (EELA)
2001–2006 Eläinlääkintä- ja elintarviketutkimuslaitos (EELA)
EELAan oli yhdistettynä voi- ym. maitotuotteiden tarkastusorganisaatiot:
1903–1908 Hangon vointutkimuslaboratorio (valtionvirkamies teki vointarkastusta vientisatamassa jo vuodesta 1886)
1909–1912 Hangon vointarkastuslaboratorio
1913–1916 Valtion vointarkastuslaboratorio
1917–1960 Valtion vointarkastuslaitos
1961–1980 Maitotaloustuotteiden tarkastuslaitos
1980–1992 Valtion maitovalmisteiden tarkastuslaitos (VMTL) liitettiin EELAan
1993–2001 Eläinlääkintä- ja elintarvikelaitos (EELA)
2001–2006 Eläinlääkintä- ja elintarviketutkimuslaitos (EELA)
Kasvintuotannon tarkastuskeskus KTTK 1993–2006

KTTK:een koottiin kasvintuotantoon liittyviä virastoja ja laitoksia.
Kasvinsuojeluaineet: liitettiin 1993 KTTK:een
1951–1984 Maatalouden tutkimuskeskus (MTTK)
1984–1992 Torjunta-ainelautakunnan sihteeristönä Maatilahallitus
1993–2006 Torjunta-ainelautakunnan sihteeristönä Kasvintuotannon tarkastuskeskus (KTTK)
2007–2010 Elintarviketurvallisuusvirasto Evira
2011– Turvallisuus- ja kemikaalivirasto Tukes
Kasvintarkastus: liitettiin 1993 KTTK:een
Maatalouden tutkimuskeskus (MTTK) (–1980)
Maatilahallitus (1981–1992)
Maatalouskemia: liitettiin 1993 KTTK:een
Maanviljelys- ja kauppakemiallinen laboratorio (1881–1906), yksityinen, vuoden 1907 alusta laboratorio valtion haltuun ja Maanviljelyshallituksen alaisuuteen.
Valtion Maanviljelyskemiallinen Laboratorio (1924–1954)
Valtion maatalouskemiallinen laboratorio (1955–1965)
Valtion Maatalouskemian Laitos (1966–1992)
Siementarkastus: liitettiin 1993 KTTK:een
Valtion siementarkastuslaitos (1919–1991), liitettiin Maatilahallitukseen 1991.
Viljalaboratorio: liitettiin 1995 KTTK:een
Valtion viljakonttori (1918–1923)
Valtion viljavarasto 1928, joka oli käytännössä uudelleen perustettu
Viljantutkimuslaitos (1937), varsinaista Viljantutkimuslaitosta laboratorioineen ei koskaan perustettu, vaan viljantutkimustoimikunta käytti apunaan jo toiminnassa olevia laboratorioita, mm. Valtion maatalouskemiallista laboratoriota.
Valtion viljalaboratorio 1995
Suomen Viljava (perustettu 1918)
Metsänviljelyaineiston valvonta: 2002–2006 Kasvintuotannon tarkastuskeskus KTTK
Maa- ja metsätalousministeriön elintarvike- ja terveysosasto ja tietopalvelukeskus
2006 siirrettiin maa- ja metsätalousministeriön elintarvike- ja terveysosasto ELOsta ja tietopalvelukeskus TIKEstä toimeenpanotehtäviä Eviraan.
Eviran rakennus Helsingin Viikissä.
No Piercing, No Tattoo

| No Piercing, No Tattoo Peer Günt |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 2005
 Tuottaja(t): Peer Günt & Olli Kykkänen
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 42.44
 Levy-yhtiö: Spinefarm Records
 Levymerkki: Ranch
Listasijoitukset
  3.
Peer Güntin muut julkaisut
| Liquire and Drugs 2002 | No Piercing, No Tattoo 2005 | Bad Boys Are Here 2006 |
No Piercing, No Tattoo on suomalaisen hard rock -yhtye Peer Güntin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 11 vuoden levytystauon jälkeen vuonna 2005. Äänitys tapahtui Soundtrack Studiosilla. Albumin C-kasetti-versiolla on lisäksi singlekappale ”Flying Man”. No Piercing, No Tattoo on yhtyeen viimeinen levy, jolla 1980-luvulta saakka mukana olleet rumpali Teijo ”Twist Twist” Erkinharju sekä basisti Teijo ”Tsöötz” Kettula soittavat.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle kolme ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
Kappaleet

Comin' Back to You – 4.06
Backdoor Men – 3.25
Middle Age Teenage – 3.25
Wash Me in the Rain – 3.59
King of the Hill – 4.49
Alone in the Night I Whisper Your Name – 6.08
Scarecrow Shoes – 2.50
Baby I Want You So – 3.56
It Happens Here – 3.33
Motorcycle Woman – 3.36
Wanna Shake Your Boomboom – 2.53
Kokoonpano

Timo Nikki – kitara, laulu
Teijo Erkinharju – rummut
Teijo Kettula – basso, taustalaulu
Seppo Sundström – piano, sähköurut
Arttu Peljo – taustalaulu
Stala – taustalaulu
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Soundi:
Juuso Vainio

| Juuso Vainio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. syyskuuta 1994 (ikä 30) Hämeenlinna, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Juspe
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  92 kg
Seura
Seura:  JYP
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  5
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  HPK (SML) Blues (SML) JYP (SML) Växjö Lakers HC (SHL) Fribourg-Gottéron (NL)
Juuso Petteri Vainio (s. 6. syyskuuta 1994 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue JYPissä. Häm toimii joukkueen varakapteenina. Vainio laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Vainio on HPK:n kasvatti ja edustanut joukkuetta koko junioriuransa ajan. Hän voitti A-nuorten SM-pronssia vuonna 2012 sekä A-nuorten SM-kultaa keväällä 2013 ja oli joukkueen kantavia voimia molemmat kaudet. Hän on myös voittanut B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2010.
Kaudella 2012–2013 Vainio teki SM-liigadebyyttinsä. Hän pelasi 16 minuuttia ja 58 sekuntia ensimmäisessä liigaottelussaan 6. lokakuuta 2012 kotona Kärppiä vastaan, ja hänet merkittiin kokoonpanossa HPK:n kakkospakkipariin kokeneen, SM-liigan vanhimman pelaajan Marko Tuulolan viereen.
Kaudeksi 2016–17 Vainio siirtyi kaksivuotisella sopimuksella JYPiin. Kaudella 2019–2020 hän toimi joukkueen kapteenina.
Vainio siirtyi kaudeksi 2020–2021 kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Växjö Lakers HC:hen.
Kaudeksi 2023–2024 Vainio palaa JYPiin kahden vuoden sopimuksella. Sopimuksen jälkimmäinen vuosi sisältää ulkomaan option. Tammikuussa 2024 hän nousi joukkueen varakapteeniksi, kun Robert Rooba päätti luopua kapteeniudesta ja tehtävään nousi toinen varakapteeni Teemu Eronen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ruotsi 2014 | Jääkiekko |  |
Vainio putosi viimeisenä puolustajana Suomen joukkueesta alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Yhteensä hän on pelannut 55 nuorten maaottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Vainio on pelannut 20 ottelua tehopistein 1+1=2. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 5. huhtikuuta 2018 Turun Kupittaan monitoimihallissa Valko-Venäjää vastaan. Vainio merkittiin Suomen kolmospuolustajapariin toisen debytantin, Casimir Jürgensin viereen. Hänen MM-leirityksensä päättyi kuitenkin loukkaantumiseen kahden viikon jälkeen. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Vainio teki Nordic Cupissa 19. huhtikuuta 2019 Kokkolassa Norjaa vastaan. Hän putosi lopulta viimeisten joukossa vuoden 2019 MM-kisajoukkueesta.
Muuta

Vainion isä Harri Vainio on menestynyt hyvin maahockeyssa, jossa hän edusti monen vuoden ajan Hämeenlinnalaista HT-85 -seuraa sekä useamman vuoden Suomen maajoukkuetta. Suomen mestaruuksia hänellä on lajista ennätykselliset 17, ja vuoden pelaajana hänet palkittiin vuonna 1997. Hänet tunnettiin kovista laukauksista ja aggressiivisesta pelitavasta. Myös Juuso Vainio edusti HT-85:tä ja pelasi nuorempana kansainvälisiä otteluita. Hänen pikkuveljensä Joona pelaa hyökkääjänä Mestis-joukkue Forssan Palloseurassa.
Love... and Marriage

| Love> .. and Marriage |
| --- | --- |
Kestoaika:  noin 24 min.
Luoja(t):  TV1:n Viihdetoimitus
Pääosissa:  Marja Korhonen Pekka Autiovuori Helge Herala
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  13. maaliskuuta 1971 –
Aiheesta muualla
IMDb
Love... and Marriage oli Yleisradion TV1:n Viihdetoimituksen tekemä ohjelma, joka sai kunniamaininnan kansainvälisessä Montreux’n Kultainen ruusu -viihdeohjelmakilpailussa vuonna 1971. Ohjelma kertoo hullunkurisen tarinan rakkaudesta, häistä ja hääyöstä piikitellen hääseremonioitten kliseitä. Love... and Marriage tehtiin Kultaisen Ruusun festivaalia ja kansainvälistä myyntiä silmällä pitäen englanniksi.
Ohjelman pääosissa ovat Marja Korhonen (morsian), Pekka Autiovuori (sulhanen) ja Helge Herala (pappi). Muissa osissa muun muassa Varma Lahtinen, Juhani Kumpulainen ja Seppo Kolehmainen. Ohjelma kuvattiin Yleisradion Pasilan studioilla värifimille. Käsikirjoituksesta ja ohjauksesta vastasivat Vesa Nuotio ja Erkki Pohjanheimo, musiikista Esko Linnavalli, lavastuksesta Aimo Pöyhönen, kuvauksesta Veikko Mård ja leikkauksesta Kaija Ahopelto.
Love... and Marriage esitettiin ensi kerran Yle TV1:ssä 13.3.1971 ja uusittiin TV1:ssä 24.8.1971
Aiheesta muualla

Golden Rose Festival
Erkki Pohjanheimon tuotantoja
Sinbad

Sinbad oli vuosina 1968–1976 lähetetty suomalainen tv-ohjelma, jossa käsiteltiin maailman tapahtumia ja poliittista tilannetta musiikin ja keskustelujen avulla.  Harvakseltaan tuotettu ohjelmasarja sai nimensä samannimisestä tarinasta ”Sinbad” tai ”Sindbad Merenkulkija” satukokoelmassa Tuhannen ja yhden yön tarinat.
TV1:n Ajanvietetoimituksen (myöh. Viihdetoimituksen) ohjelmasarjaa tuotti ja toimitti Erkki Vihtonen ja ohjasi Erkki Pohjanheimo  Ohjelman musiikki oli kulloinkin vuorossa olevan maanosan tai maan politiikkaan liittyvää, joko hallitusten propagandalauluja tai maanalaisten vastarintaliikkeitten sävelmiä.  Kapellimestarina toimi Ossi Runne.
Sarjan jaksoja

1. osa käsitteli Välimeren maita. Asiantuntijoina olivat Jaakko Okker, Leo Skurnik ja Mikko Valtasaari. Ohjelman solisteina esiintyivät Laila Kinnunen, Fredi ja Tapio Heinonen. Ohjelmasta on jäänyt soimaan Tapio Heinosen esittämä ja Kari Tuomisaaren suomentama laulu ”Julian Grimau”, joka levytettiin vuonna 1969.
2. osassa Sinbad purjehti Kuubaan ja Puerto Ricoon. Niiden poliittisesta tilanteesta keskustelivat Olavi Laine ja Erkki Hatakka. Ossi Runnen johdolla musiikkia esittivät Muksut, Tapio Heinonen ja Rafael Benitezin johdolla Xiomara Alfaro Kuubasta. Laulujen suomenkieliset käännökset olivat Tapio Lipposen, Eeva-Liisa Nikula-Kyläsalon ja Jaakko Kyläsalon. Ensilähetys oli 2. marraskuuta 1968.
3. osan kohteena oli Itämeri. Siinä keskityttiin Suomeen, Ruotsiin ja Neuvostoliittoon. Sinbad tutustui muun muassa kielletyn ja sallitun pornografiseksuaalisen musiikin merkittävimpiin teoksiin. Asiantuntijoina olivat Jussi Koskiluoma, Kullervo Rainio ja Klaus Eloranta. Musiikkia esittivät Tauno Palo ja Eemeli sekä Marjatta ja Martti Pokela. Ohjelman ensilähetys oli 30. marraskuuta 1968.
4. osa käsitteli Tšekkoslovakiaa otsikolla ”Prahan vuodenajat”. Ohjelmassa esiintyivät muun muassa Laila Kinnunen, Fredi ja Kivikasvot. Ensilähetys 12. heinäkuuta 1969.
5. jaksossa käsiteltiin Etelä-Amerikan, erityisesti Brasilian poliittista tilannetta. Siinä esiintyivät muun muassa Sinikka Sokka ja Muksut. Ensilähetys 8. marraskuuta 1969.
6. jakson otsikko oli ”Mustan vallan lauluja”. Esiintyjinä olivat Carola, Fredi, Vesa-Matti Loiri, Jink Jenkins, Vesa Nuotio, Ken Cockrel, Glanton Dowdell ja Luke Trip. Lähetyspäivänmäärä 5. joulukuuta 1970.
7. osa tutkaili Italiaa. Lauluja esitti muun muassa Marion Rung. Ohjelman ensilähetys oli 15. tammikuuta 1972.
European Le Mans Series -kausi 2024

European Le Mans Series -kausi 2024 oli European Le Mans Series -sarjan 21. kausi. Kuuden tapahtuman kausi alkoi Circuit de Barcelona-Catalunyan radalla 14. huhtikuuta ja päättyi Algarve International Circuitin radalla 19. lokakuuta.
Mugello Circuit lisättiin kalenteriin ensimmäistä kertaa, korvaten MotorLand Aragónin kilpailun. Imola Circuit palasi kalenteriin edellisen vuoden perumisen jälkeen.
Kaudella jatkoivat edellisvuosilta tutut LMP2- ja LMP3-luokka ja uutuutena Gran Turismo -urheiluautotyylinen LMGT3-luokka. Kausi oli ensimmäinen LMGT3-luokalle, joka korvasi aiemman LMGTE-luokan.
Kilpailukalenteri

| Nro | Kilpailu | Rata | Sijainti | Ajankohta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Barcelonan 4 tunnin ajo |  Circuit de Barcelona-Catalunya | Montmeló, Espanja | 14. huhtikuuta |
| 2. | Le Castellet’n 4 tunnin ajo |  Circuit Paul Ricard | Le Castellet, Ranska | 5. toukokuuta |
| 3. | Imolan 4 tunnin ajo |  Imola Circuit | Imola, Italia | 7. heinäkuuta |
| 4. | Span 4 tunnin ajo |  Circuit de Spa-Francorchamps | Stavelot, Belgia | 25. elokuuta |
| 5. | Mugellon 4 tunnin ajo |  Mugello Circuit | Scarperia e San Piero, Italia | 29. syyskuuta |
| 6. | Algarven 4 tunnin ajo |  Algarve International Circuit | Portimão, Portugali | 19. lokakuuta |
Lähde:
Natália Hejková

Natália Hejková (s. 7. huhtikuuta 1954 Žilina, Tšekkoslovakia) on slovakialainen koripallovalmentaja, joka toimii tšekkiläisen ZVVZ USK Prahan päävalmentajana. Hejková on yksi maansa kaikkien aikojen menestyneimmistä joukkuelajivalmentajista. Hänet palkittu muun muassa 1900-luvun Slovakian menestyneimpänä naiskoripallovalmentajana sekä FIBA Hall of Famen jäsenyydellä vuonna 2019.
Elämä

Hejková syntyi Tšekkoslovakiaan kuuluneessa Slovakiassa vuonna 1954 keskiluokkaisen perheeen toiseksi tyttäreksi. Hänen äitinsä oli slovakialainen opettaja ja isä tšekkiläinen insinööri. Hejkován isänpuoleinen suku oli puoliksi venäläinen. Hänen tšekkiläinen isoisänsä oli toiminut pankkivirkailijana Venäjään kuuluneessa Ukrainassa ja mennyt naimisiin venäläisen naisen kanssa 1900-luvun alkupuolella. Isoisä oli ollut mukana värväämässä sotavankeja Tšekkoslovakian legioonaan ensimmäisen maailmansodan aikana, mutta kuoli vain 42-vuotiaana. Tšekkoslovakian itsenäistyttyä hänen leskensä ja lapsensa saivat Tšekkoslovakian passit ja he muuttivat Böömiin. Hejkován isä ja äiti tapasivat toisensa Oravassa ja naimisiin mentyään muuttivat Žilinan kaupungiin missä he perustivat perheen.
Hejková aloitti koripallon pelaamisen 14-vuotiaana ja se vei hänet mukanaan nopeasti. Aloitettuaan lakiopinnot Kaarlen yliopistossa Prahassa hän liittyi heti yliopistonsa koripallojoukkueeseen, jossa hän pelasi yhteensä seitsemän vuotta.
Opiskeluidensa päätyttyä Hejková sai paikan Ružomberokin joukkueesta Slovakiassa. Hän pelasi siellä koko lopun pelaajauransa 1979–1986. Vallassa olleen kommunistisen hallinnon takia Hejková työskenteli näennäisen kokopäiväisesti paikallisella paperitehtaalla, vaikkakin tämä oli hänen omien sanojensa mukaan lähinnä paperilla ollut sopimus, eikä hän koskaan saanut oikeita työtehtäviä.
Lopetettuaan aktiivisen pelaajauransa vuonna 1986, Hejková siirtyi vähitellen Ružomberokin valmennustiimiin. Hejkován ensimmäisen täyden valmennuskauden jälkeen joukkue nousi takaisin korkeimmalle sarjatasolle ja hänen paikkansa vakiinnutettiin. Seuraavina vuosina Ružomberok kiipesi hitaasti Tšekkoslovakian liigan sarjataulukkoa. Hejován toisella kaudella se sijoittui kuudenneksi, kolmannen jälkeen jo kolmanneksi, kunnes vuosina 1991−1993 se voitti koko liigan kolme kertaa peräkkäin. Ružomberok jatkoi menestysputkeaan myös Slovakian itsenäistyttyä. Se voitti liigan vuosina 1993−2002 ja naisten Euroliigan vuosina 1999 ja 2000.
Vuonna 2003 Hejková siirtyi unkarilaisen MKB-Euroleasing Sopronin päävalmentajaksi, jonka kanssa hän selvisi kahdesti Euroliigaan. Tämän jälkeen hän siirtyi Venäjälle, jossa hän valmensi WBC Sparta&Kia kausina 2007 ja 2008 voittaen kumpanakin vuotena sekä Venäjän, että Euroliigan mestaruudet. Hejková toimi tähän aikaan myös Venäjän maajoukkueen apuvalmentajana.
Spartakin kautta seurasivat lyhyet pestit Dynamo Moskovan sekä espanjalaisen Ros Casares Valencian päävalmentajana, mutta näistä vuosista ei seurannut menestystä. Vuonna 2012 Hejková palkattiin hänen vanhan yliopistojoukkueensa ZVVZ USK Prahan päävalmentajaksi. Joukkue on tämän jälkeen voittanut Tšekin liigan mestaruuden jokaisena vuotena ja naisten Euroliigan kaudella 2014/15.
Elämä > Maajoukkueura

Hejková on toiminut sekä Slovakian, että Venäjän naisten maajoukkueiden valmentajana. Venäjän apuvalmentajana hän oli mukana voittamassa kultaan vuoden 2006 EM-kisoissa sekä pronssia vuoden 2008 olympialaisissa. Slovakian päävalmentajana Hejková voitti hopeaa EM-kisoissa vuonna 1997.
Joukkueet > Pelaajana

Slavia VŠ Praha (1972–1979)
TJ SCP Ružomberok (1979–1986)
Joukkueet > Valmentajana > Seurajoukkueet

SCP Ružomberok (1987–2003)
MKB Euroleasing Šopron (2003–2006)
WBC Sparta&K (2006–2008)
Dynamo Moskova (2008–2009)
Ros Casares Valencia (2011)
ZVVZ USK Praha (2012–)
Joukkueet > Valmentajana > Maajoukkueet

Slovakian naisten koripallomaajoukkue – Päävalmentaja (1998–2000, 2011)
Apuvalmentaja (1997)
Venäjän naisten koripallomaajoukkue – apuavalmentaja (2006–2008)
Lähde:
Palkintokaappi > Mestaruudet pelaajana

Tšekkoslovakian mestari (1973)
Ronchetti Cup (1976)
Palkintokaappi > Mestaruudet valmentajana

Tšekkoslovakian mestari (1991, 1992, 1993)
Slovakian mestari (1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002)
Supercup (1994)
Unkarin ja Slovakian cup (1995)
Naisten Euroliigan mestaruus (1999, 2000, 2007, 2008, 2015)
Venäjän mestari (2007, 2008)
Tšekin liigan mestari (2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023)
Euroopan Supercup (2015)
Palkintokaappi > Kunnianosoitukset

Ľudovít Štúrin ritarikunta III luokka – 1998
1900-luvun menestynein slovakialainen naiskoripallovalmentaja
Slovakian koripallon kunniagalleria – 2017
FIBA Hall of Fame – 2019
Fredrik Wittstock

Fredrik Wittstock (1690 t.n. Nevanlinna – 1747 Gävle Ruotsi) oli suomalainen liike-, virka- ja moninkertainen valtiopäivämies, joka toimi pormestarina sekä Suomessa että Ruotsissa.
Wittstockin vanhemmat olivat kirkkoherra Joachim Wittstock ja Maria Christina Jaenisch ja puoliso vuodesta 1724 Anna Christina Boisman. Wittstock oli Viipurin varuskunnan sotatuomari, sotavanki Venäjällä ja Haminan pormestari 1722–1741. Porvarisvalan 1723 vannonut Wittstock oli myös sahojen osakas. Ruotsiin muutettuaan hänestä tuli Gävlen pormestari noin vuodesta 1743. Wittstock oli Haminan kaupungin edustaja valtiopäivillä 1723, 1738-1739 ja 1741, joilla hänen katsotaan edustaneen myssyjä. Ruotsiin Wittsctock lähti paetakseen Hattujen sotaa syksyllä 1721. Hän ei hoitanut enää Haminan pormestarin virkaansa, vaikka hän oli vielä saman vuoden valtiopäivillä kaupungin edustaja. Wittstock jäi Ruotsiin ja hänestä tuli sodan jälkeen Gävlen pormestari.
Aiheesta muualla

Fredrik Wittstock Biografiasampo.