stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Senaatin kartastot
Senaatinkarttojen valmistumisajat ja kieli

Senaatinkarttojen tekeminen vuosina 1870–1907 kesti 37 vuotta. Uudenmaan kartat ovat yleensä 1870-luvulta, Varsinais-Suomen kartat yleensä 1880-luvulta, Viipurin läänin kartat yleensä 1880- ja 1890-luvuilta, Satakunnan kartat yleensä 1880-luvulta ja 1900-luvun alusta sekä Etelä-Hämeen kartat vuosilta 1870–1907. Värittäjien tekemistä lisäyksistä varhaisimmat ovat vuodelta 1885 ja viimeiset lienevät 1920-luvulta.
Kartoituksen päämaja oli Helsingissä vuosina 1870–1888. Tuona aikana laadittujen karttojen nimistö on latinalaisilla aakkosilla eli suomeksi tai ruotsiksi. Vuonna 1888 päämaja siirrettiin Pietariin, jonka jälkeen laadittujen karttojen nimistö on venäläisillä aakkosilla. Painettujen karttojen nimistö on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta aina venäjäksi.
Senaatinkarttojen tulkinta

Alkuperäiset venäläiset topografiset kartat ovat karttoina erittäin luotettavia. Karttoja ei tehty arkistoissa säilytettyjen vanhojen karttojen perusteella, vaan kartoittajat kävivät kartoitusaikana paikan päällä mittaamassa ja katsomassa ja tekivät karttansa sen mukaan. Alkuperäiset kartat kertovat hyvin luotettavasti kartoitusajan tilanteen. Senaatinkartat eivät kuitenkaan niihin myöhemmin tehtyjen lisäysten vuoksi ole alkuperäiskarttoja. Kartan lukijalla ei ole varmaa eikä edes helppoa menetelmää lisäysten erottamiseksi alkuperäisestä sisällöstä. Sen, onko jokin merkintä alkuperäinen, voi luotettavimmin selvittää vertaamalla senaatinkarttaa vastaavaa aluetta kuvaavan painetun 1:42 000 kartan ensimmäiseen painokseen, joka hyvin luotettavasti kertoo kartoitusajan tilanteen, mutta on luettavuudeltaan selväsi Senaatinkarttoja huonompi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Senaatin kartastot Wikimedia Commonsissa
Senaatin kartastot, Arkistojen portti
Ivalon lukio

| Ivalon lukio |
| --- | --- |
Sijainti:  Rantatie 10 B, 99800 Ivalo (Inari)
Koordinaatit:  68.6542°N, 27.5345°E
Tyyppi:  suomenkielinen lukio
Rehtori:  Ulla Hynönen 
Oppilaita:  84 (2018)
Verkkosivut
Ivalon lukio on Inarin kunnan Ivalon taajamassa toimiva lukio. Opetuskieli on pääosin suomi, mutta äidinkielenään tai vieraana kielenä voi opiskella myös pohjoissaamea. Lisäksi inarinsaamen opetusta annetaan etäopetuksena.
Vuonna 2018 lukiota kävi 84 opiskelijaa.
Vuonna 1965 toimintansa aloittanut Inarin lukio juhli 50-vuotista historiaansa vuonna 2015. Lukion kanssa samalla kiinteistöllä toimii Ivalon yläasteen koulu.
Aiheesta muualla

Kansainvälisyys - International projects (peda.net)
Shinai

Bambusta tehty Shinai
Vasemmalla kata-harjoittelussa käytettävä tammipuinen lyhyt harjoittelumiekka kodachi ja oikealla tankendōssa shinain kaltainen lyhyt bambumiekka tanchikutō
Shinai (jap. 竹刀) on harjoittelumiekka, jota käytetään pääasiassa kendossa.
Shinai koostuu neljästä bambusäleestä, jotka on saatu halkaisemalla bambu pitkittäin. Nämä on liitetty yhteen nahkasuikaleilla (kärjessä eli saki-gawassa yksi ja kahvassa tsuka-gawassa toinen). Shinaissa on usein metallista tehty  chigiri, joka auttaa oikeassa asettumisessa. Shinaita pitää kasassa myös kärjestä kahvaan jännitetty siima eli tsuru. Shinaita valmistetaan myös hiilikuidusta. Suomessa kendo-miekkoja on käytetty myös pahoinpitelyrikoksissa.
Aiheesta muualla

Shinain huolto-ohjeita
Javier Solana

| Javier Solana |
| --- | --- |

EU:n yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja
 18. lokakuuta 1999 – 1. joulukuuta 2009  
Edeltäjä:  Jürgen Trumpf
Seuraaja:  Catherine Ashton
Euroopan unionin neuvoston pääsihteeri  Länsi-Euroopan unionin pääsihteeri
 18. lokakuuta 1999 – 1. joulukuuta 2009  
Naton pääsihteeri
 5. joulukuuta 1995 – 6. lokakuuta 1999  
Edeltäjä:  Willy Claes
Seuraaja:  George Robertson
Espanjan ulkoministeri
 16. kesäkuuta 1992 – 18. joulukuuta 1995  
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1942 (ikä 82)  Madrid, Espanja
Ammatti:  fyysikko
Tiedot
Puolue:  Espanjan sosialistinen työväenpuolue
 Nimikirjoitus
Francisco Javier Solana Madariaga (s. 14. heinäkuuta 1942 Madrid) on espanjalainen poliitikko, fyysikko ja diplomaatti.
Solana oli fyysikko vuoteen 1977 asti. Hän julkaisi yli kolmekymmentä artikkelia ja toimi professorina Complutensen yliopistossa Madridissa.[lähde? ] Vuonna 1977 hänet valittiin Espanjan parlamenttiin sosialistien riveistä. Hän oli yksi Espanjan innokkaimmista Nato-jäsenyyden vastustajista ja kirjoitti kirjan 50 syytä sanoa Ei Natolle. Erkki Tuomiojan mukaan Solana tosin kiistää kirjoittaneensa mainittua kirjaa.
Parlamenttikautensa aikana hän toimi kulttuuriministerinä 1982–1988, opetusministerinä 1988–1992, ulkoministerinä 1992–1995 sekä hallituksen puhemiehenä 1985–1988 Felipe Gonzálezin hallituksissa. Solana nimitettiin Naton pääsihteeriksi 1995. Hänen kaudellaan Nato osallistui Kosovon sotaan. Solana toimi Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkeana edustajana sekä Euroopan unionin neuvoston ja Länsi-Euroopan unionin pääsihteerinä 1999–2009.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Javier Solana (Arkistoitu – Internet Archive) Eurooppa-neuvosto (englanniksi)
Kaarle Suuren palkinnon saajat
| --- | --- |
1950–1975:  1950 Richard Coudenhove-Kalergi · 1951 Hendrik Brugmans · 1952 Alcide De Gasperi · 1953 Jean Monnet · 1954 Konrad Adenauer · 1956 Winston Churchill · 1957 Paul-Henri Spaak · 1958 Robert Schuman · 1959 George Marshall · 1960 Joseph Bech · 1961 Walter Hallstein · 1963 Edward Heath · 1964 Antonio Segni · 1966 Jens Otto Krag · 1967 Joseph Luns · 1969 Euroopan komissio · 1970 François Seydoux de Clausonne · 1972 Roy Jenkins · 1973 Salvador de Madariaga
1976–2000:  1976 Leo Tindemans · 1977 Walter Scheel · 1978 Konstantínos Karamanlís · 1979 Emilio Colombo · 1981 Simone Veil · 1982 kuningas Juan Carlos I · 1984 Karl Carstens · 1986 Luxemburgin kansa · 1987 Henry Kissinger · 1988 François Mitterrand, Helmut Kohl · 1989 Veli Roger (Taizé-yhteisö) · 1990 Gyula Horn · 1991 Václav Havel · 1992 Jacques Delors · 1993 Felipe González · 1994 Gro Harlem Brundtland · 1995 Franz Vranitzky · 1996 kuningatar Beatrix · 1997 Roman Herzog · 1998 Bronisław Geremek · 1999 Tony Blair · 2000 Bill Clinton
2001–:  2001 György Konrád · 2002 Euro-valuutta     · 2003 Valéry Giscard d’Estaing · 2004 Pat Cox, paavi Johannes Paavali II (erikoispalkinto) · 2005 Carlo Azeglio Ciampi · 2006 Jean-Claude Juncker · 2007 Javier Solana · 2008 Angela Merkel · 2009 Andrea Riccardi · 2010 Donald Tusk · 2011 Jean-Claude Trichet · 2012 Wolfgang Schäuble · 2013 Dalia Grybauskaitė · 2014 Herman Van Rompuy · 2015 Martin Schulz · 2016 paavi Franciscus · 2017 Timothy Garton Ash · 2018 Emmanuel Macron · 2019 António Guterres · 2020 Klaus Johannis · 2022 Svjatlana Tsih’anouskaja, Maryja Kalesnikava, Veronika Tsapkala · 2023 Volodymyr Zelenskyi, Ukrainan kansa · 2024 Pinchas Goldschmidt ja Euroopan juutalaisyhteisöt
Itä-Renfrewshire

| East Renfrewshire Siorrachd Rinn Friù an Ear |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Alueen sijainti Skotlannissa
 Koordinaatit: 55°48′N, 04°17′W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Maa:  Skotlanti
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Giffnock
Pinta-ala:  174 km²
Väkiluku (2015):  92 940
 – väestötiheys:  534,1 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  GB-ERW
 
Hallintoalueen internetsivut
Itä-Renfrewshire  (engl. East Renfrewshire, gaeliksi Siorrachd Rinn Friù an Ear, skotiksi Aest Renfrewshire) on yksi Skotlannin 32:sta hallintoalueesta (council area). Siellä on arviolta 92 940 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 174 neliökilometriä.
Hallintoalue syntyi vuonna 1996, kun aiempi Eastwoodin piirikunta ja Barrheadin kaupungin alue liitettiin yhteen.
Itä-Renfrewshire äänestettiin Ison-Britannian Valittujen palojen teettämässä kyselyssä toiseksi parhaimmaksi paikaksi kasvattaa lapsia. Kyselyssä parhaimmaksi paikaksi äänestettiin Itä-Dunbartonshire.
Kyliä ja kaupunkeja

Barrhead
Busby
Clarkston
Eaglesham
Giffnock
Neilston
Newton Mearns
Uplawmoor
Waterfoot
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itä-Renfrewshire Wikimedia Commonsissa
Hallintoalueen internetsivut
Skotlannin hallintoalueet
Aberdeen
Aberdeenshire
Angus
Argyll ja Bute
Clackmannanshire
Dumfries ja Galloway
Dundee
Edinburgh
Etelä-Ayrshire
Etelä-Lanarkshire
Falkirk
Fife
Glasgow
Inverclyde
Itä-Ayrshire
Itä-Dunbartonshire
Itä-Lothian
Itä-Renfrewshire
Länsi-Dunbartonshire
Länsi-Lothian
Midlothian
Moray
Orkney
Perth ja Kinross
Pohjois-Ayrshire
Pohjois-Lanarkshire
Renfrewshire
Scottish Borders
Shetland
Stirling
Ulko-Hebridit
Ylämaa
Scaramouche

Tiberio Fiorilli Scaramouchen roolissa. Pietro Paolinin maalaus noin vuodelta 1630.
Scaramouche (ital. Scaramuccia) on commedia dell'arten hahmo. Scaramouche on häikäilemätön ja epäluotettava palvelija. Hänen intohimonsa juonitteluun johtaa hänet usein vaikeisiin tilanteisiin, mutta hän onnistuu kuitenkin aina selviytymään niistä, ja yleensä uhriksi jää viaton sivullinen. Scaramouche oli alun perin muunnelma commedia dell'arten toisesta hahmosta, Il Capitanosta, kerskailevasta sotilaasta.
Hahmon kehitti huippuunsa italialainen näyttelijä Tiberio Fiorilli (1608–1694). Hän muunsi Capitanon sotilasroolin varattoman herrasmiehen huvittavaksi palvelijahahmoksi. Hahmolla oli mustat polvihousut, takki, viitta ja baretti. On epäselvää, kuka koomikko otti ensimmäisenä käyttöönsä nimen Scaramuccia, mutta hahmon napolilainen alkuperä on kiistaton, sillä se kuvaa hahmoa, joka kävi jatkuvasti pikkutaisteluita. Ennen kuin Fiorilli otti hahmon käyttöönsä, sitä esittivät koomikot, jotka esittivät Il Capitanoa ja tekivät siitä karikatyyrin kerskailevasta ja valehtelevasta sotilaasta, joka kykenee tarinoissaan ihailtaviin tekoihin mutta jonka kohtalona on todellisuudessa aina ottaa turpiinsa.
Jekaterina Bukina

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten paini. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Naisten paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 | 75 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Istanbul 2011 | 72 kg |  |
|  Pronssia | Moskova 2010 | 72 kg |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Hopeaa | Baku 2015 | 75 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 2020 | 76 kg |  |
|  Hopeaa | Baku 2010 | 72 kg |  |
|  Hopeaa | Kaspijsk 2018 | 76 kg |  |
|  Pronssia | Vantaa 2014 | 75 kg |  |
Jekaterina Borisovna Bukina (ven. Екатерина Борисовна Букина, s. 5. toukokuuta 1987 Angarsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen naispainija.
Bukina voitti sarjan 75 kg olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Vuonna 2011 hän saavutti 72-kiloisten MM-hopeaa Istanbulista ja vuonna 2010 MM-pronssia Moskovasta sekä EM-hopeaa Bakusta. Hän saavutti 75 kg:n sarjassa EM-pronssia Vantaalta 2014 sekä hopeaa Euroopan kisoissa 2015. 76 kg:n painoluokassa hän sai EM-kilpailuista hopeaa Kaspijskista 2018 ja kultaa Roomasta 2020.
Jekaterina Djatšenko

Djatšenko vuonna 2013
Jekaterina Vladimirovna Djatšenko (ven. Екатерина Владимировна Дьяченко, s. 31. elokuuta 1987 Pietari) on venäläinen säilämiekkailija ja olympiavoittaja. Djatšenko saavutti olympiakultaa säilän joukkuekilpailussa Rio de Janeiron olympialaisissa. Djatšenkolla on henkilökohtaisista kilpailuista yksi maailmanmestaruushopea ja yksi -pronssi. Joukkue maailmanmestaruuksia hän on voittanut kaksi. Hänellä on useita Euroopan-mestaruuksia.
Jekaterina Bikert

| Jekaterina Bikert> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jekaterina Eduardovna Bikert
Syntynyt: 13. toukokuuta 1980 Katškanar, Venäjä
Yleisurheilija
Pituus:  177 cm
Paino:  68 kg
Laji:  400 metrin aitajuoksu
Jekaterina Eduardovna Bikert (ven. Екатерина Эдуардовна Бикерт, s. 13. toukokuuta 1980 Katškanar, Venäjä) on venäläinen yleisurheilija. Bikert kilpaili vuosien 2004 ja 2008 kesäolympialaisissa, kummassakin 400 metrin aitajuoksussa. Bikert sijoittui kuudenneksi molemmissa olympialaisissa.
Bikert sijoittui Euroopan cupissa toiseksi 2004 ja 2005. Hän voitti 400 metrin aitajuoksun Venäjän-mestaruuden 2008. Ennätyksensä 53,72 hän juoksi Tulassa 30. heinäkuuta 2004.
Janne Laurila

Janne Laurila Ilosaarirockissa 2017.
Janne Laurila (s. 1978 Oulu) on suomalainen muusikko. Hän toimi Office Building -yhtyeen laulavana kitaristina ja pääasiallisena lauluntekijänä.
Vuonna 2009 Laurila julkaisi suomenkielisen sooloalbumin Kultaisia pisteitä, jonka materiaalia hän esittää keikoilla Tuhlaajapojat-yhtyeensä kanssa. Kokoonpanoon kuuluvat Tuomas Luukkonen (kitara), Ville Rauhala (basso) sekä Juppo Paavola (rummut).
Vuonna 2013 Lumpeela Julkaisut julkaisi albumin Janne Laurila ja Tuhlaajapojat.
Aiheesta muualla

Janne Laurila levy-yhtiön sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Janne Laurila MySpacessa
Italian geologia

Italian geologia käsittää Italian kallioperään, maaperään ja niihin kätkeytyviin luonnonvaroihin liittyviä seikkoja.
Italian läpi menevät enimmäkseen kalkkikivestä muodostuneet Apenniinit ja tämä vuorijono ulottuu Sisiliaan saakka. Toimivia tulivuoria ovat Sisiliassa sijaitseva Etna ja Napolin lähellä sijaitseva Vesuvius. Apenniinit yhtyvät maan pohjoisosassa Alppeihin.
Kallioperä > Alpit

Ranskan rajan molemmilla puolilla sijaitsee Alppien korkein huippu Mont Blanc, joka kuuluu Mont Blancin massiiviin. Massiivin alueen vuorenhuipuista jotkut ovat yli 4000 metriä korkeita.tarvitaan parempi lähde Ranskan rajaseudulla sijaitsevat myös Meri-Alpit, jotka rajautuvat Colle di Cadibonan ja Colle della Maddalenan soliin.
Kallioperä > Apenniinit

Meri-Alppien eteläpuolelta alkavat Apenniinit, jotka kaartuvat etelää kohti. Tämä vuorijono on noin 1400 km pitkä ja vuoriston leveys on kapeimmillaan noin 40 km ja leveimmillään noin 200 km. Apenniinien korkein huippu on Mount Corno. Apenniinien alueella on sedimenttikerrostumia, jotka ovat peräisin muinaisen Tethysmeren ajoilta. Näissä sedimenteissä yleisesti esiintyviä kivilajeja ovat liuske-, hiekka- ja kalkkikivet. Apenniineilla on myös jonkin verran vielä vanhemman merenpohjan jäänteitä, magmakivilajeja, joista on esimerkki apenniinien opioliitit. Vanhimpia kivilajeja ovat Gondwanalandin maankuoresta peräisin olevat metamorfiset kivet sekä Calabrain ja Sisilian alueella esiintyvät graniittiset ja metamorfiset kivilajit, jotka ovat peräisin Hercynian poimutuksesta. Nämä vanhimmat kivilajit ovat peräisin Paleotsooiselta maailmankaudelta. Apenniinien poimutus tapahtui usean mannerliikunnon seurauksena Kenotsooisella maailmankaudella, joista merkittävimmät tapahtuivat Mioseenin ja Plioseenin aikana. Plioseenin ja Pleistoseenin aikana tapahtui geologisia ilmiöitä joiden myötä syntyi sedimenttejä sekä merenpohjaan että mantereelle. Samoina aikoina tapahtui useita siirroksia, jotka aiheuttivat maan kuoren ohenemista.
Kallioperä > Dolomiitit

Italian alueella sijaitsevat myös Dolomiitit, jotka ulottuvat lännessä Isarcon laaksoon, pohjoisessa Val Pusteriaan sekä itä- ja eteläsuunnassa Piaven laaksoon. Dolomiittien vuoristossa on 20 vuoristoryhmää. Ne sisältävät muun muassa Marmoladan massiivin ja Latemarin alueen, missä on paljolti kalkkikiveä ja tuliperäisiä kivilajeja. Dolomiitit muodostuivat Triaskaudella. Dolomiitit jakautuvat Itä-Dolomiitteihin ja Länsi-Dolomiitteihin, joita erottaa linja, jonka varrella ovat seuraavat paikat: Val Badia, Compolongon sola, Arabba, Alleghe ja Canale d'Agordo. Länsi-Dolomiiteilla ovat yleisimpiä suuret kivet, jotka sisältävät hauraita kivilajeja ja Itä-Dolomiiteilla ovat yleisimpiä pienet kivet, jotka sisältävät lujia kivilajeja.
Vulkaaninen ja seisminen toiminta

Koko Italia on maanjäristyksille altista aluetta. Kahdentuhannen vuoden ajalta tunnetaan noin 400 tuhoisaa maanjäristystä. Messinan maanjäristys 1908 tuhosi Messinan kaupungin lähes kokonaan.  Yksi viimeisimmistä oli  L’Aquilan maanjäristys 2009.
Toimivia tulivuoria ovat Sisiliassa sijaitseva Etna ja Napolin lähellä sijaitseva Vesuvius.
Kaivannaiset

Italiasta on kaivettu malmia antiikin ajoista asti, ja monet malmivarat on kaivettu tyhjiin.
Toscanassa on huonolaatuista ruskohiiltä, ja Abruzzosta on löydetty öljyä. Tärkein fossiilivara on maakaasu, jota saadaan lähinnä pohjoisen tasangoilta mutta myös Sisiliasta. Kotimainen maakaasu ei kuitenkaan riitä lähellekään oman maan kulutusta.
Carraran marmori on maailmankuulua, mutta sen taloudellinen merkitys on nykyisin pieni. Italia tuottaa hohkakiveä, potsolaania ja maasälpää.
Italiassa vuosina 1900–2017 sattuneet maanjäristykset.
Jekaterina Duntsova

Jekaterina Duntsova (ven. Екатерина Дунцова; s. 24. huhtikuuta 1983 Krasnojarsk) on venäläinen poliitikko ja televisiojournalisti.
Duntsova muutti lapsena perheineen Rževiin. Hän opiskeli oikeustiedettä ja televisiojournalismia. Vuonna 2003 Duntsova aloitti uransa toimittajana Rževin kunnallisessa televisioyhtiössä. Hän johti myös itsenäistä RiT-televisioyhtiötä, joka suljettiin vuonna 2022. Vuosina 2019–2022 Duntsova istui valtuutettuna Rževin kaupunginduumassa. Hän ilmoitti marraskuussa 2023 pyrkivänsä ehdokkaaksi Venäjän presidentinvaalissa 2024. Marraskuun 27. päivän iltaan mennessä Duntsova ilmoitti saaneensa noin 30 000 ilmoitusta valmiudesta tukea hänen ehdokkuuttaan. Vaalikomissio hylkäsi joulukuussa 2023 Duntsovan ehdokkuuden yksimielisesti ja vetosi "virheisiin" hakemuksessa. Duntsova piti ratkaisua lainvastaisena. Hän olisi osallistunut vaaleihin ohjelmalla, johon kuuluivat Ukrainan sodan lopettaminen ja poliittisten vankien vapauttaminen.
Duntsova katsoi marraskuussa 2023 Venäjän kehittyneen väärään suuntaan jo vähintään edeltäneiden kymmenen vuoden ajan. Hänen mukaansa hänen presidenttiehdokkuutensa evättiin poliittisin perustein. 14. tammikuuta 2024 Duntsova osallistui Tverissä uuden Rossvet-puolueen perustamiskokoukseen, minkä jälkeen hänet pidätettiin. Poliisi pysäytti Duntsovan ajaman auton ja vei hänet huumetesteihin, joiden jälkeen hänet vapautettiin. Duntsova on kannustanut ihmisiä keräämään allekirjoituksia presidenttiehdokas Boris Nadeždinin tueksi. Venäjän hallinnon mukaan Duntsovan toimintaa rahoittaa Mihail Hodorkovski. Todisteita väitteen tueksi ei ole esitetty. Duntsovalle ovat ilmaisseet tukensa muiden muassa korruptionvastaisen järjestön johtaja Ivan Ždanov ja ihmisoikeusaktivisti Lev Ponomarjov.
Duntsovalla on kolme lasta.
Shin Sung-rok

| Shin Sung-rok |
| --- | --- |
 Shin Sung-rok vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1982 (ikä 42) Korean tasavalta
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2003–
Merkittävät roolit:  Keisari Lee Hyuk (The Last Empress) Gi Tae-woong (Vagabond)
Aiheesta muualla
IMDb
Shin Sung-rok (kor. 신 성록) on eteläkorealainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa seuraavissa televisiosarjoissa:
2008: Appaset eommahana (One Mom and Three Dads)
2008–2009: (All About My Family)
2010: Jang Geun-hee (Definitely Neighbors)
2013–2014: Byeol-e-seo on geu-dae
2014: Teuroteueui Yunin
2014: Liar Game
2014: Wang-ui Eolgool
2016: Gonghang Ganeum Gil
2018–2019: Hwanghu-ui-pumgyeok (The Last Empress)
2019: Peo-pyum
2019: Vagabond
2010: Kairoseu
Aiheesta muualla

Shin Sung-rok Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Shin Sung-rok
Käännös suomeksi
Ivalojoen Kultala

Ivalojen Kultala on Suomen valtion vuonna 1870 rakentama rakennusryhmä Ivalojoen pohjoistörmällä Kehäpään tunturista lounaaseen. Kultalaa käytettiin alkujaan kullan kaivamisen ja kaupan valvontaan. Alue on nykyään museona, ja siellä on myös majoittumismahdollisuus vaeltajille.
Ivalojoen Kultala kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin kulttuuriympäristöihin, ja se on rakennussuojelukohde.
Historiaa

Kultalan rakentaminen ja toiminta sijoittuu kultaryntäyksen keskeisimpään aikaan. 1860-luvulla Suomen senaatti oli lähettänyt retkikunnan kartoittamaan kultaesiintymiä. Senaatin lähettämä retkikunta kartoitti Lapin kultaesiintymiä kesällä 1868. Syksyllä 1868 viimeisenä kohteena oli Ivalojoki, josta löytyi retkikunnan etsimää kultaa. Parin päivän huuhtomisen jälkeen oltiin varmoja, että Lapin merkittävin kultaesiintymä oli löytynyt. Todellinen kultaryntäys Ivalojoelle alkoi kesällä 1869, kun kaksi kokenutta kullankaivajaa, Jakob Ervast ja Nils Lepistö huuhtoi paikalta kaksi kiloa kultaa.
Kultalaa alettiin rakentaa sen jälkeen, kun keisari Aleksanteri II hyväksyi asetuksen kullanetsinnästä. Kultala valmistui kevättalvella 1870 valtion viranomaisten tukikohdaksi, jossa viranomaiset jakoivat etsintälupia, valtauskirjoja, lunastivat kultasaaliit, valvoivat kultamaiden järjestystä ja laativat tehdaspiirikarttoja. Valtion palveluksessa oli alkuvuosina 38 miestä, joiden lisäksi Kultalan lähellä oleva kapakka houkutteli niin tehdaspiirien omistajia kuin työmiehiäkin.
Kultalan toiminta hiljeni pikkuhiljaa 1880-luvulle tultaessa, jolloin päärakennus korjattiin revontulitutkimusta varten. Seuraavina vuosikymmeninä alueen kultapalstat ja rakennukset vuokrattiin yksityisille.
Aiheesta muualla

Veikko Vasama - Kultala
Ivalojoen Kultaja henkii historiaa Kultahippu
Kun Suomen valtasi kultakuume..., Suomen Kuvalehti, 04.07.1931, nro 27, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kultala ja sen nykyinen herra, Suomen Kuvalehti, 15.08.1931, nro 33, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Scirocco

Scirocco voi tarkoittaa seuraavaa:
Scirocco-Powell, entinen Formula 1 -talli.
toinen nimi Välimerellä esiintyvälle tuulelle Sirocco
Volkswagen Scirocco, automalli
vuosien 1974–1992 malli
vuosien 2008–2017 malli.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Scirocco”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.