stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euripides
Näytelmät > Kadonneet näytelmät

Euripideen vain katkelmina säilyneitä tai kokonaan kadonneita näytelmiä ovat:
Ajoitettavissa olevat
Peliaan tyttäret (Πελιάδες, Peliades) (455 eaa.)
Likymnios (Λικύμνιος) (n. 450 eaa.)
Telefos (Τήλεφος, Tēlefos) (438 eaa. yhdessä Alkestiin kanssa)
Alkmaion Psofiissa (Ἀλκμαίων ὁ διὰ Ψωφῖδος, Alkmaiōn ho dia Psōfidos) (438 eaa. yhdessä Alkestiin kanssa)
Kreetan naiset (Κρῆσσαι, Krēssai) (438 eaa. yhdessä Alkestiin kanssa)
Kreetalaiset (Κρῆτες, Krētes) (n. 435 eaa.)
Aigeus (Αἰγεύς) (n. 435 eaa.)
Filoktetes (Φιλοκτήτης, Filoktētēs) (431 eaa. yhdessä Medeian kanssa)
Diktys (Δίκτυς) (431 eaa. yhdessä Medeian kanssa)
Elonkorjaajat (Θηρισταί, Thēristai) (satyyrinäytelmä, 431 eaa. yhdessä Medeian kanssa)
Kresfontes (Κρεσφόντης, Kresfontēs) (n. 429–425 eaa.)
Bellerofontes (Βελλεροφόντης, Bellerofontēs) (n. 425 eaa.)
Aiolos (Αἴολος) (n. 425 eaa.)
Ino (Ἰνώ, Inō) (n. 425 eaa.)
Foiniks (Φοῖνιξ) (n. 425 eaa.)
Peleus (Πηλεύς, Pēleus) (n. 424 eaa.)
Stheneboia (Σθενέβοια) (n. 424 eaa.)
Theseus (Θησεύς, Thēseus) (n. 422 eaa.)
Erekhtheus (Ἐρεχθεύς) (423–418 eaa.)
Faethon (Φαέθων, Faethōn) (n. 420 eaa.)
Viisas Melanippe (Μελανίππη ἡ σοφή, Melanippē hē sofē) (n. 420 eaa.)
Aleksandros (Ἀλέξανδρος) (415 eaa. yhdessä Troijan naisten kanssa)
Palamedes (Παλαμήδης, Palamēdēs) (415 eaa. yhdessä Troijan naisten kanssa)
Sisyfos (Σίσυφος) (satyyrinäytelmä, 415 eaa. yhdessä Troijan naisten kanssa)
Pleisthenes (Πλεισθένης, Pleisthenēs) (n. 415 eaa.)
Vangittu Melanippe (Μελανίππη ἡ δεσμῶτις, Melanippē hē desmōtis) (n. 412 eaa.)
Andromeda (Ἀνδρομέδα) (412 eaa. yhdessä Helenan kanssa)
Antiope (Ἀντιόπη, Antiopē) (n. 412 eaa.)
Hypsipyle (Ὑψιπύλη, Hypsipylē) (n. 412 eaa.)
Khrysippos (Χρύσιππος) (n. 411–408 eaa. yhdessä Foinikian naisten kanssa)
Oinomaos (Οἰνόμαος) (n. 411–408 eaa. yhdessä Foinikian naisten kanssa)
Arkhelaos (Ἀρχέλαος) (n. 408 eaa.)
Temenidai (Τημενίδαι, Tēmenidai) (n. 408 eaa., yhdessä Arkhelaoksen kanssa)
Temenos (Τήμενος, Tēmenos) (n. 408 eaa., yhdessä Arkhelaoksen kanssa)
Alkmaion Korintissa (Ἀλκμαίων ὁ διὰ Κορίνθου, Alkmaiōn ho dia Korinthū) (n. 405 eaa., yhdessä Bakkhanttien ja Ifigeneia Auliissa kanssa)
Ajoittamattomat
Alkmene (Ἀλκμήνη, Alkmēnē)
Alope (Ἀλόπη, Alopē) eli Kerkyon (Κερκύων, Kerkyōn)
Antigone (Ἀντιγόνη, Antigonē)
Auge (Αὔγη, Augē)
Autolykos (Αὐτόλυκος) (satyyrinäytelmä)
Busiris (Βούσιρις, Būsiris) (satyyrinäytelmä)
Danae (Δανάη, Danaē)
Epeios (Ἐπειός)
Eurystheus (Εὐρυσθεύς) (satyyrinäytelmä)
Friksos (Φρίξος)
Iksion (Ἰξίων, Iksiōn)
Kadmos (Κάδμος)
Lamia (Λάμια)
Meleagros (Μελέαγρος)
Myysialaiset (Μυσοί)
Oidipus (Οἰδίπους, Oidipūs)
Oineus (Οἰνεύς)
Peirithoos (Πειρίθοος)
Polyidos (Πολύιδος)
Protesilaos (Πρωτεσίλαος, Prōtesilaos)
Rhadamanthys (Ῥαδάμανθυς)
Skiron (Σκίρων, Skirōn) (satyyrinäytelmä)
Skyroslaiset (Σκύριοι, Skyrioi)
Syleus (Συλεύς) (satyyrinäytelmä)
Tennes (Τέννης, Tennēs)
Thyestes (Θυέστης, Thyestēs)
Verhottu Hippolytos (Ἱππόλυτος καλυπτόμενος, Hippolytos kalyptomenos)
Jälkimaine ja vaikutus

Euripideen näytelmiä esitettiin paljon myös hänen kuolemansa jälkeen, ja ne nousivat lopulta suositummiksi kuin omana aikanaan suositut Aiskhyloksen ja Sofokleen näytelmät. Hellenistisenä kautena hänet laskettiin kuuluvaksi suurimpien kreikkalaisten tragediakirjailijoiden joukkoon. Euripideen vaikutus jatkui voimakkaana roomalaisaikana ja vielä esimerkiksi ranskalaisessa klassistisessa teatterissa.
Euripideesta tunnetaan useita antiikin aikaisia veistoksia, joita on säilynyt myöhempinä kopioina. Pausanias mainitsee Ateenan Dionysoksen teatterilla olleen Euripideen patsaan.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Euripides: 4 x Medeia: Käännöksiä ja esseitä.  (Toimittanut Maarit Kaimio)  Helsinki:  Klassillisen filologian laitos, Helsingin yliopisto, 1999.  ISBN 951-45-8549-6
Euripides: Alkestis, Foinikian naiset, Turvananojat, Hekabe, Andromakhe, Rhesos.  (Suomennos Liisa Kaski, Tua Korhonen ja Vesa Vahtikari)  Helsinki:  Teos, 2020.  ISBN 978-952-363-040-6
Euripides: Bakkhantit.  (Bákkhai)  Suomentanut Mauno Manninen. Porvoo Helsinki:  WSOY, 1967.
Euripides: Herakles.  Suomentanut Alkuteosta mukaillen suom. Pentti Saarikoski. Otava, 1967.
Euripides: Hippolytos. Troijan naiset.  (Hippolytos; Troades)  Suomentanut Maarit Kaimio. Helsinki:  Gaudeamus, 1974.  ISBN 951-662-071-X
Euripides: Kyklooppi: satyyrinäytelmä.  Suomentanut Pentti Saarikoski). S.l., s.a..
Euripides: Medeia.  Suomentanut ja jälkisanat Kirsti Simonsuuri. Helsinki:  Lasipalatsi. Kirja kerrallaan, 1999.  ISBN 951-9351-03-5
Euripides: Medeia. Ifigeneia Auliissa.  (Medeia; Ifigeneia en Aulidi.)  Suomentanut Otto Manninen, K. V. L. Jalkanen. Johdannon kirjoittanut Päivö Oksala. Antiikin klassikot. Porvoo Helsinki:  WSOY, 1966. ; 2. painos, WSOY, 1998 ISBN 951-0-01465-6 Antiikin klassikot
Euripides. Teoksessa Antiikin runoutta ja draamaa: Suomennoksia.  (Toimittanut ja jälkisanan kirjoittanut H. K. Riikonen)  Suomentanut Pentti Saarikoski. Helsinki:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-17918-7
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Lauriola, Rosanna & Demetriou, Kyriakos N.: Brill's Companion to the Reception of Euripides.  (Brill's Companions to Classical Reception)  Brill, 2015.  ISBN 9004299815
Mastronarde, Donald J.: The Art of Euripides: Dramatic Technique and Social Context.  Cambridge University Press, 2010.  ISBN 9781139486880
McClure, Laura K.: A Companion to Euripides.  (Blackwell Companions to the Ancient World)  John Wiley & Sons, 2016.  ISBN 1119257522
Michelini, Anne Norris: Euripides and the Tragic Tradition.  (Wisconsin Studies in Classics)  University of Wisconsin Press, 2006.  ISBN 9780299107642
Powell, Anton: Euripides, Women and Sexuality.  Routledge, 2003.  ISBN 9781134983742
Torrance, Isabelle C.: Metapoetry in Euripides.  Oxford University Press, 2013.  ISBN 9780199657834
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euripides Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Euripides Wikisitaateissa
Euripides-fragmentteja Oxyrhynchus Online. The Imaging Papyri Project, University of Oxford. (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
Vapaasti ladattavia Euripideen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta
Euripides. Vatikaanin museot.
Istuvaa Euripidesta esittävä patsas Roomasta, 100-luku jaa. Louvre.
Papyruskatkelma Euripideen tragediasta Faethon. P.Berol. inv. 9771.
Euripideen tragedian Orestes käsikirjoitus 1300-luvulta. Oxford, Bodleian Library, MS. Barocci 120, fol. 32r.
Euripides Sýroksen Ermoúpolin Apollon-teatterin kattomaalauksissa.
Euripides kuvattuna reliefissä 1. vuosisadalta eaa. Istanbulin arkeologinen museo.
Fagerholmin III hallitus
Kokoonpano

| Salkku | Ministeri | Ministeri | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri |   | Karl-August Fagerholm | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Sosiaalidemokraatit |
| Pääministerin sijainen |   | Johannes Virolainen | 29.8.1958 | 4.12.1958 | Maalaisliitto |
| Pääministerin sijainen |   | Onni Hiltunen | 4.12.1958 | 13.1.1959 | Sosiaalidemokraatit |
| Ulkoasiainministeri |   | Johannes Virolainen | 29.8.1958 | 4.12.1958 | Maalaisliitto |
| Ulkoasiainministeri |   | Karl-August Fagerholm | 4.12.1958 | 13.1.1959 | Sosiaalidemokraatit |
| Oikeusministeri |   | Sven Högström | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Ruotsalainen kansanpuolue |
| Sisäasiainministeri |   | Atte Pakkanen | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Maalaisliitto |
| Puolustusministeri |   | Toivo Wiherheimo | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Kokoomus |
| Valtiovarainministeri |   | Päiviö Hetemäki | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Kokoomus |
| Ministeri valtiovarainministeriössä |   | Mauno Jussila | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Maalaisliitto |
| Opetusministeri |   | Kaarlo Kajatsalo | 29.8.1958 | 13.1.1959 | KP |
| Maatalousministeri |   | Martti Miettunen | 29.8.1958 | 14.11.1958 | Maalaisliitto |
| Maatalousministeri |   | Urho Kähönen | 14.11.1958 | 13.1.1959 | Maalaisliitto |
| Ministeri maatalousministeriössä |   | Niilo Kosola | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Kokoomus |
| Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri |   | Kustaa Eskola | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Maalaisliitto |
| Ministeri kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriössä |   | Olavi Lindblom | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Sosiaalidemokraatit |
| Kauppa- ja teollisuusministeri |   | Onni Hiltunen | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri kauppa- ja teollisuusministeriössä |   | Toivo Wiherheimo | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Kokoomus |
| Sosiaaliministeri |   | Väinö Leskinen | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri sosiaaliministeriössä |   | Rafael Paasio | 29.8.1958 | 13.1.1959 | Sosiaalidemokraatit |
Stig-Olof Fagerström

Fagerström 1960-luvun puolivälissä.
Fagerström yrittämässä nopeusennätystä 1963.
Stig-Olof Fagerström (s. 13. heinäkuuta 1930 Helsinki) on suomalainen uransa lopettanut moottoriveneilijä ja suomalaisen moottoriurheilun ensimmäinen maailmanennätyksen haltija. Hän teki 1960-luvulla yhden miehen rata-ajoon tarkoitettujen hydroveneiden nopeusennätyksiä sekä voitti useita peräkkäisiä Suomen ja Pohjoismaiden mestaruuskisoja. Itä-Saksan Bad-Saarowissa vuonna 1964 Fagerström saavutti OJ-luokan Euroopan mestaruuden ja pääsi suorituksellaan Guinnessin ennätyskirjaan.
Postivirkamiehen pojaksi Helsingin Kruununhakaan syntynyt S‑O Fagerström kiinnostui ensin kilpailemisesta moottoripyörillä, mutta siirtyi venealan yrittäjänä toimineen vanhemman veljen vaikutuksesta moottoriveneisiin ja alkoi kilpailla vuonna 1955 hydroveneiden OA-luokassa isonveljen myymällä veneellä. Vuonna 1959 Fagerström vietti kuukauden Saksassa Königin perämoottoritehtaalla ja osallistui ensimmäisiin nopeuskokeisiin. Hänen vaikutuksestaan veneiden nopeuskoetoiminta saatiin alkuun Suomessakin Eläintarhanajoihin hankitulla sveitsiläisellä kellokalustolla.
Uransa ensimmäisessä nopeusennätysyrityksessä syksyllä 1960 Fagerström ajoi veneensä ympäri kovassa aallokossa niin, että sai keuhkorepeämän ja kaikki toisen puolen kylkiluut katkesivat. Hän kuitenkin toipui onnettomuudesta ja saavutti vuonna 1962 hydroveneluokkien B ja CS maailmanennätykset, 125,09 km/h ja 116,67 km/h.
Stig-Olof Fagerströmin poika Caj jatkoi isänsä kilpaveneilyuraa. Yhteensä he saavuttivat 22 maailmanennätystä. Stig-Olof Fagerström sai liikuntaneuvoksen arvonimen ja vuonna 2009 Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon.
S-O Fagerström tunnetaan myös postimerkkeilyharrastuksestaan sekä perustamastaan yrityksestä Sofa Laituri ja Mökki Center Oy.
Aiheesta muualla

Kärkkäinen, Juha: / Fagerström, Stig-Olof (1930–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 28.10.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
SOFA – mies joka murskaa maailmanennätyksiä, Vene-lehti 1/1966
16 maailmanennätyksen mies[vanhentunut linkki], haastattelu Nautic-lehdessä 1/2015
Kirjallisuutta

Muraja, Tuomas. S-O. Fagerström : sotilaspojasta yrittäjäksi, maailmanmestariksi ja neuvokseksi. Fagerström moottoriveneurheilumuseosäätiö 2008. ISBN 978-952-92-3336-6.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia
Eurooppatie E28

E28 E 28 eli Eurooppatie 28 on 1 230 kilometriä pitkä eurooppatie, joka johtaa Saksasta Berliinin kehätieltä Puolan, Venäjän Kaliningradin alueen ja Liettuan kautta Valko-Venäjän Minskiin.
Reitti

Eurooppatien E 28 reitti kulkee seuraavien valtioiden ja kaupunkien kautta (suunta Berliinistä Minskiin):
Reitti > Saksa

Berliini
Reitti > Puola

Szczecin
Koszalin
Sluptsk
Gdynia
Gdańsk
Branlewo
Eurooppatien 28 osuus Gdańskista Kaliningradiin voi joidenkin lähteiden mukaan kulkea myös meritietä pitkin.
Reitti > Venäjä

Kaliningradin alueella eurooppatiet E 28  ja E 77 seuraavat ensin valtatietä A194 seuraavien kaupunkien kautta:
Mamonovo (ven. Мамоново)
Laduškin (ven. Ладушкин)
Kaliningrad
Kaliningradin itäpuolella väylä jatkuu noin 50 km moottoritienä eli valtatienä A229. Moottoritien lopussa valtatie A229 ja eurooppatie E28 jatkaa itään, mutta E77 risteää koilliseen.
Gvardeisk (ven. Гвардейск)
Tšernjahovsk (ven. Черняховск)
Nesterov (ven. Нестеров)
Reitti > Liettua

Liettuassa E 28 koostuu valtatiestä A7 (Venäjän rajalta Marijampoleen), A16 (Marijampolesta Vilnaan) ja A3 (Vilnasta Valko-Venäjän rajjalle). Reitin varralle osuvat:
Vilkaviškis
Marijampolė
Prienai
Vilna
Liettuan puoleinen EU:n rajanylityspaikka Valko-Venäjälle on nimeltään Medininkai.
Reitti > Valko-Venäjä

Rajan jälkeen eurooppatie E 28 jatkuu valkovenäläisenä valtatienä M7. Aluksi tieyhteys on kaksikaistainen. Valtatien M7 liittyessä Hrodnasta saapuvaan valtatie M6:een (Valožynin itäpuolella), valtatie M6/M7 jatkuu nelikaistaisena Minskin kehätielle  saakka. Valtatien varrelle osuvat:
Ašmjany, ohitus kaupungin pohjoispuolelta
Valožyn, ohitus kaupungin pohjoispuolelta
Minsk, eurooppatien E28 päätepiste
Aiheesta muualla

YK:n Euroopan talouskomission sopimus eurooppateistä 2008 (pdf) (englanniksi)
Valko-Venäjän valtatiet
Kansalliset valtatiet: M1 | M2 | M3 | M4 | M5 | M6 | M7 | M8 | M9 | M10 | M11 | M12 

Keskeisiä kansallisia teitä: R1 | R2 | R3 | R4 | R5 | R6 | R7 | R20 | R21 | R23 | R31 | R43 | R45

Eurooppatiet Valko-Venäjällä: E271 | E28 | E30 | E85 | E95
Eurooppatiet
E1 | E3 | E4 | E5 | E6 | E7 | E8 | E9 | E10 | E11 | E12 | E13 | E14 | E15 | E16 | E17 | E18 | E19 | E20 | E21 | E22 | E23 | E24 | E25 | E26 | E27 | E28 | E29 | E30 | E31 | E32 | E33 | E34 | E35 | E36 | E37 | E38 | E39 | E40 | E41 | E42 | E43 | E44 | E45 | E46 | E47 | E48 | E49 | E50 | E51 | E52 | E53 | E54 | E55 | E56 | E57 | E58 | E59 | E60 | E61 | E62 | E63 | E64 | E65 | E66 | E67 | E68 | E69 | E70 | E71 | E72 | E73 | E74 | E75 | E76 | E77 | E78 | E79 | E80 | E81 | E82 | E83 | E84 | E85 | E86 | E87 | E88 | E89 | E90 | E91 | E92 | E94 | E95 | E96 | E97 | E98 | E99 | E101 | E105 | E115 | E117 | E119 | E121 | E123 | E125 | E127 | E136 | E271 | E551 | E844
Eurooppatie 28:n (eli saksalaisittain Autobahn A11:n) Finowfurtin liittymää Brandenburgissa Berliinin ja Puolan Szczecin välillä.
E28:n kyltti lähellä Saksan ja Puolan rajaa
Eurooppatie 28 ja 77 (eli paikallisesti A229) Kaliningradin itäpuolella Venäjällä.
E28:n Valko-Venäjän osuuden alkupää on kaksikaistaista valtatietä (M7)
Eurovision laulukilpailu 1980

| Eurovision laulukilpailu 1980 |
| --- | --- |
 Marlous Fluitsma
Päivämäärät
Päivämäärä(t):  19. huhtikuuta
Isäntä
Tapahtumapaikka:  Haagin Congresgebouw, Haag, Alankomaat
Juontaja(t):  Marlous Fluitsma
Isäntämaan toimittaja:  NOS
Väliaikanumero:  The Dutch Rhythm Steel and Show Band
Osallistujat
Osallistujien määrä:  19
Uudet maat:   Marokko
Palaavat maat:   Turkki
Vetäytyvät maat:   Israel (vaikka olikin voittanut edellisvuoden kilpailun)  Monaco
Äänestys
Voittaja:  Irlanti ”What's Another Year?”
Nolla pistettä saaneet:  –
Osallistujakartta

   Maat, jotka osallistuivat vuonna 1980   Maat, jotka eivät osallistuneet vuonna 1980  
Eurovision laulukilpailu · Teemasivu
 ◄ 1979  1981 ► 
Eurovision laulukilpailu 1980 järjestettiin 19. huhtikuuta 1980 Haagissa Alankomaissa.
Edellisenä vuonna voittaneessa Israelissa suunniteltiin pitkään pitää kisat toisen kerran peräkkäin, tällä kertaa amfiteatterissa Välimeren rannalla. Maan parlamentti ei kuitenkaan lopulta antanutkaan järjestäjille tarvittavaa budjettia ja Israelin Yleisradioyhtiö joutui perumaan isännöintinsä. Koska kilpailupäivänä oli holokaustin muistopäivä, Israel jätti kisat kokonaan väliin. Ranska ja Espanja, jotka olivat edellisvuonna sijoittuneet toiseksi ja kolmanneksi, eivät olleet myöskään kilpailun järjestämisestä kiinnostuneita.
Jokaisella maalla oli mukana oma juontajansa, joka esitteli kilpailukappaleensa omalla kielellä. Suomen Vesa-Matti Loirin juonsi lavalle Heikki Harma (Hector), joka toimi myös kommentaattorina Aarre Elon kanssa. Alkujuonnon ja pisteidenlaskuosuuden hoiti pääjuontaja Marlous Fluitsma.
Kilpailun voitti Irlanti edustajanaan Johnny Logan ja kappaleella ”What's Another Year?”. Suomi sijoittui kilpailun viimeiseksi Vesa-Matti Loirin esittämällä kilpailukappaleella ”Huilumies”, joka sai vain 6 pistettä. Marokko osallistui kilpailuihin ensimmäisenä Afrikan maana ja toistaiseksi myös ainoan kerran.
Kappaleet

| Järj>  | Maa | Esiintyjä | Kappale | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Itävalta | Blue Danube | "Du bist Musik" | 8. | 64 |
| 2 |  Turkki | Ajda Pekkan | "Pet'r Oil" | 15. | 23 |
| 3 |  Kreikka | Anna Vissi & Epikouri | "Autostop" | 13. | 30 |
| 4 |  Luxemburg | Sophie & Magaly | "Papa pingouin" | 9. | 56 |
| 5 |  Marokko | Samira Bensaïd | "Bitaqat Hub" | 18. | 7 |
| 6 |  Italia | Alan Sorrenti | "Non so che darei" | 6. | 87 |
| 7 |  Tanska | Bamses Venner | "Tænker altid på dig" | 14. | 25 |
| 8 |  Ruotsi | Tomas Ledin | "Just nu!" | 10. | 47 |
| 9 |  Sveitsi | Paola | "Cinéma" | 4. | 104 |
| 10 |  Suomi | Vesa-Matti Loiri | "Huilumies" | 19. | 6 |
| 11 |  Norja | Sverre Kjelsberg & Mattis Hætta | "Sámiid Ædnan" | 16. | 15 |
| 12 |  Saksan liittotasavalta | Katja Ebstein | "Theater" | 2. | 128 |
| 13 |  Iso-Britannia | Prima Donna | "Love Enough for Two" | 3. | 106 |
| 14 |  Portugali | José Cid | "Um grande, grande amor" | 7. | 71 |
| 15 |  Alankomaat | Maggie MacNeal | "Amsterdam" | 5. | 93 |
| 16 |  Ranska | Profil | "Hé, hé, m'sieurs dames" | 11. | 45 |
| 17 |  Irlanti | Johnny Logan | "What’s Another Year?" | 1. | 143 |
| 18 |  Espanja | Trigo Limpio | "Quédate esta noche" | 12. | 38 |
| 19 |  Belgia | Telex | "Euro-Vision" | 17. | 14 |
Kappaleet > Kapellimestarit

Belgiaa lukuun ottamatta jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale.
Itävalta - Richard Österreicher
Turkki - Atilla Özdemiroğlu
Kreikka - Jick Nacassian
Luxemburg - Norbert Daum
Marokko - Jean Claudric
Italia - Del Newman
Tanska - Allan Botschinsky
Ruotsi - Anders Berglund
Sveitsi - Peter Reber
Suomi - Ossi Runne
Norja - Sigurd Jansen
Saksa - Wolfgang Rödelberger
Iso-Britannia - John Coleman
Portugali - Jorge Machado
Alankomaat - Rogier van Otterloo
Ranska - Sylvano Santorio
Irlanti - Noel Kelehan
Espanja - Javier Iturralde
Belgia - esitettiin ilman orkesterisäestystä
Pistetaulukko

Äänestyksestä haluttiin tehdä tästä vuodesta alkaen jännittävämpi: sen sijaan että pisteet annettiin esiintymisjärjestyksessä, alettiin ne nyt antaa yhdestä ylöspäin, joten maksimi 12 pisteelle saatiin jännittävä odotus.
Kappaleiden esittelijät

Kilpailukappaleiden välissä nähtiin jokaisen omaan oma esittelijä, joka kertoi katsojille seuraavasta kilpailukappaleesta maiden omilla kielillä.
Itävalta – Chris Lohner
Turkki – Şebnem Savaşçı
Kreikka – Kelly Sakakou
Luxemburg – Michèle Etzel
Marokko – Mohammed Bouzidi
Italia – Beatrice Cori
Tanska – Jørgen de Mylius
Ruotsi – Ulf Elfving
Sveitsi – Lyliam Stambac
Suomi – Heikki Harma
Norja – Åse Kleveland
Saksa – Carolin Reiber
Iso-Britannia – Noel Edmonds
Portugali – Eládio Clímaco
Alankomaat – Marlous Fluitsma
Ranska – Évelyne Dhéliat
Irlanti – Thelma Mansfield
Espanja – Mari Cruz Soriano
Belgia – Arlette Vincent
Aiheesta muualla

Eurovision laulukilpailu 1980 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset: Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset: Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Moldova · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset: Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset: Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku: 1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku: 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku: 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku: 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku: 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku: 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku: 2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku: 2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–: Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–: Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–: Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–: Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–: Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–: Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–: Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–: Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Suomen edustaja Vesa-Matti Loiri Haagissa.
Hector esittelemässä Suomen edustuskappaletta. Hector myös selosti kilpailun Suomen televisiokatsojille yhdessä Aarre Elon kanssa.
René Descartes

| René Descartes |
| --- | --- |
 Maalaus René Descartesista, noin 1649.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1596 La Haye en Touraine, Indre-et-Loire, Ranska
Kuollut: 11. helmikuuta 1650 (53 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Koulutus ja ura
Koulukunta:  kartesiolaisuus, rationalismi, fundamentalismi
Vaikutusalueet:  ontologia, tietoteoria, luonnontiede, matematiikka
Tunnetut työt:  Cogito ergo sum, epäilyn metodi, karteesinen koordinaatisto, kartesiolainen dualismi, ontologinen todistus
Väitöstyön ohjaaja:  Isaac Beeckman ja Jacobus Golius
 Nimikirjoitus
René Descartes (äännetään [ʁə'ne de'kaʁt], latinalaistettu muoto Renatus Cartesius; 31. maaliskuuta 1596 La Haye en Touraine – 11. helmikuuta 1650 Tukholma) oli ranskalainen filosofi, matemaatikko ja tutkija, jota on kutsuttu uuden ajan filosofian perustajaksi. Hän oli rationalisti, joka pyrki järjestelmällisesti epäilemään kaikkea mahdollista. Hänen tavoitteenaan oli löytää varma pohja varmalle tiedolle. Descartes perusti 1600-luvun mannermaisen rationalismin, jota myöhemmin edustivat Baruch Spinoza ja Gottfried Leibniz. Descartesin tunnetuin ajatus on Cogito ergo sum (”Ajattelen, siis olen”). Hänen ajatteluunsa yhdistetään kartesiolainen dualismi.
Descartes oli merkittävä matemaatikko. Tutkielmassaan Geometria Descartes kehitti analyyttisen geometrian ja avasi tietä nykyaikaiselle matematiikalle. Descartesin analyyttinen geometria muodostaa sillan algebran ja geometrian välille. Analyyttisen geometrian tavallinen kehys, suorakulmainen koordinaatisto, on nimetty Descartesin mukaan karteesiseksi koordinaatistoksi, vaikkei Descartes itse koordinaatistoa käyttänytkään.
Descartes asetti omakohtaisen harkinnan, ennakkoedellytyksistä vapaan tutkimuksen ja järjen hallitsija-asemaan ohi arvovallan, perinteen ja uskonnon. Hänen kirjansa joutuivat myöhemmin katolisen kirkon kiellettyjen kirjojen luetteloon. Tuotteliaimman kautensa ajan Descartes asui Hollannissa.