stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sagat
Rooli

Sagat teki ensiesiintymisensä alkuperäisessä Street Fighter -pelissä, jossa se esiintyi viimeisenä pomovastuksena. Pelaajan oli aluksi voitettava hänen oppipoikansa Adon ennen itse mestarin kohtaamista. Toisen kerran Sagat esiintyi ensimmäisessä jatko-osassa Street Fighter II:ssa, jossa hän on yksi kolmesta pelin loppuvastuksista ennen M. Bisonin kohtaamista. Sagat haki revanssia Ryusta ja hänellä oli rintakehässään arpi edellisestä kaksikon kohtaamisesta. Myöhemmin Sagat tuli pelattavaksi hahmoksi päivitetyssä Street Fighter II: Champion Edition versiossa.
Sagat esiintyi myös menneisyyteen sijoittuvassa Street Fighter Alpha -pelisarjassa, jossa hän vasta sai Ryun uudeksi kilpailijakseen. Lisäksi Dan Hibiki esiintyi toisena vihollisena, joka tunsi suurta vihaa Sagatia kohtaan, hänen tapettua Danin isän vuosia sitten käydyssä kaksinkamppailussa. Sagat työskenteli Alphassa M. Bisonin Shadaloo rikollisorganisaatiossa, mutta jätti sen Street Fighter Alpha 3:ssa huomatessaan Bisonin halunneen kokeilla psykovoimaansa Ryuta vastaan.
Sagat esiintyi ei kanoonisessa Street Fighter EX3 pelissä lukittuna hahmona, jossa hän alkoi paheksua Ryuta katoamisen vuoksi. Sagat palasi takaisin pelattavaksi hahmoksi Street Fighter IV:sta jäätyään pois Street Fighterin kolmannesta osasta. Hän oli mukana myös Super Street Fighter IV:ssa, jossa Sagatin ja Ryun välinen kilpailu muuttui enemmän ystävällismieliseksi.
Muissa medioissa > Elokuvat

Wes Studi näytteli Sagatia vuoden 1994 elokuvassa Street Fighter, jossa hahmo tunnettiin nimellä Viktor Sagat. Hän oli entinen häkkitaistelija, joka toimi Shadoloo Tong -rikosjärjestön johtajana.
Muissa medioissa > Animaatio > Street Fighter II: The Animated Movie

Sagatilla oli pieni rooli anime-elokuvassa Street Fighter II: The Animated Movie, jossa hän taisteli elokuvan alussa Ryuta vastaan.
Muissa medioissa > Animaatio > Street Fighter II V

Sagat esiintyi vierailevassa roolissa Street Fighter II V animesarjassa, jossa se oli entinen thainyrkkeilyn mestari. Hänen vastuksensa eivät kuitenkaan olleet hänelle tarpeeksi hyviä, eikä Sagat suostunut häviämään tahallaan otteluitaan managerinsa pyynnöstä, jonka mukaan kukaan ei enää lyönyt vetoa hänen varmoista voitoista huolimatta. Sagat sai tarjouksen eräältä rikosjärjestöltä häviämään seuraavan ottelunsa, josta saisi suuren palkkion. Sagatin kieltäydyttyä hänen lavastettiin heroiinin hallussapitäjäksi ja joutui sen myötä vankilaan. Vuosien jälkeen hän tapasi vankilassa Ryun, jota vastaan Sagat otteli, kunnes päätti lopettaa tappelun kesken ja ystävystyi Ryun kanssa, joka muistutti häntä menneistä vuosista kehässä.
Muissa medioissa > Animaatio > Street Fighter

Ensimmäisessä yhdysvaltalaisessa animaatiossa Street Fighterissa Sagat oli M. Bisonin rikosorganisaation varakomentaja. Pääosin Sagat kiersi Shadaloon katuja armeijallaan ja taisteli Street Fighter ryhmää vastaan. Hän kääntyi kuitenkin lopussa M. Bisonia vastaan huomatessaan komentajansa halunneen tuhota maailman.
Hahmoa näytelleet > Japaniksi

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Shigezo Sasaoka |  | Street Fighter II: The Animated Movie |  |
| 1995–1998 2001 | Miki Shinchirō |  |  | Street Fighter Alpha Street Fighter Alpha 2 Street Fighter Alpha 3 Capcom vs. SNK 2 |
| 2009–2010 | Daisuke Endou |  |  | Street Fighter IV Super Street Fighter IV |
Hahmoa näytelleet > Englanniksi

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994–1995 | Wes Studi |  | Street Fighter | Street Fighter: The Movie |
| 1995–1997 | Robert O. Smith | Street Fighter |  |  |
| 1996–1997 | Peter Spellos | Street Fighter II V | Street Fighter II: The Animated Movie |  |
| 2009–2010 | Isaac C. Singleton Jr. |  |  | Street Fighter IV Super Street Fighter IV |
Arvostelu ja vastaanotto

IGN listasi Sagatin sjialle yksitoista vuonna 2008 laatimassaan 25 parasta Street Fighter -hahmoa. Neljä kuukautta myöhemmin GameDaily sivusto listasi hahmon sijalle kahdeksan laatimassaan kautta-aikain 20 parasta Street Fighter hahmoa.
Remake

Remake on suomalainen yritys, joka kuuluu niin sanottuun yhteiskunnalliseen yritystoimintaan.
Yritys hyödyntää kierrätystekstiilejä ja tekee niistä asiakkaan toiveiden mukaisia tuotteita. Yrityksen ovat perustaneet Mirjami Malleus ja Pia Leikas.
Aiheesta muualla

Yrityksen sivusto.
Artikkeli Voi hyvin -lehdessä
Sea Jazz

Jukka Tolonen esiintymässä tapahtumassa vuonna 1989. Kuva: Keijo Laajisto.
Sea Jazz (myös Seajazz, SeaJazz tai Helsinki Sea Jazz) oli Helsingissä vuosina 1984–1990 järjestetty jazzfestivaali. Järjestäjänä oli Uuden Musiikin Orkesteri yhdessä Helsingin juhlaviikkojen kanssa. Umo oli myös festivaalin vakioesiintyjä, useimmiten nimekkäällä ulkomaisella solistilla vahvistettuna. Aluksi elokuussa ja vuodesta 1987 kesäkuussa pidetty tapahtuma alkoi yleensä torstai-iltana ja jatkui sunnuntaihin. Alkuvuosina suuret ulkoilmakonsertit järjestettiin Suomenlinnassa, myöhemmin Sinebrychoffin puistossa. Sea Jazzin ohjelmatoimikuntaan kuuluivat vuoden 1986 paikkeilla festivaalin tuottaja Larri Helminen, Umon taiteellinen johtaja Esko Linnavalli sekä muusikot Jukkis Uotila, Pekka Sarmanto ja Teemu Salminen.
1984–1986

Ensimmäinen Sea Jazz järjestettiin kesällä 1984 päätapahtumapaikkana Suomenlinna. Muita tapahtumapaikkoja olivat yökerhot ja Puotilan kartano. Ulkomaisia artistivieraita olivat muun muassa kitaristit Stephane Grappelli ja John Abercrombie, saksofonisti Buddy Tate, laulaja Etta Cameron sekä basisti Niels-Henning Ørsted Pedersen. Yleisöä saatiin nelisen tuhatta.
Toinen Sea Jazz pidettiin elokuussa 1985, ja se keräsi kuulijoita kaksin verroin edellisvuotta enemmän, liki kymmenen tuhatta. Esiintyjiä olivat muiden muassa Paquito D’Rivera, trumpetisti Dizzy Gillespie, bossa nova -laulaja Astrud Gilberto yhtyeineen, jazzkitaristi John Scofield, saksofonistit Benny Carter ja Eddie ”Lockjaw” Davis sekä argentiinalainen pianisti Jorge Dalto sekä tanskalainen Palle Mikkelborg Entrance-yhtyeineen.
Kolmansilla Sea Jazz -festivaaleilla elokuussa 1986 esiintyivät muun muassa kuubalaispianisti Gonzalo Rubalcaban septetti, Kenny Barronin trio, Clark Terry, Phil Woods, Marian Petrescu ja Mel Lewis.
1987–1988

Vuodesta 1987 lähtien Sea Jazz järjestettiin elokuun sijasta kesäkuussa ja ulkoilmakonserttien paikka vaihdettiin Suomenlinnasta Sinebrychoffin puistoon. Neljäs festivaalivuosi toi Helsinkiin muun muassa The Four Freshmen -yhtyeen, saksofonistit Benny Golsonin ja Bobby Watsonin, kitaristi Kevin Eubanksin, viulisti Svend Asmussenin ja trumpetisti Kenny Wheelerin.
Kesän 1988 Sea Jazz painotti entistä enemmän suomalaisia esiintyjiä, joita olivat Pekka Pohjola, Jukka Linkola, Jarmo Savolainen, Eero Koivistoinen, Jukka Perko, Gusse Rössi, Pepe Ahlqvist, Jani Malmi ja Hasse Walli. Festivaaleilla sai lisäksi kantaesityksensä kaksi Heikki Sarmannon kuoroteosta. Ulkomaisia vieraita olivat kitaristi John Scofield sekä saksofonistit Dave Liebman ja Bill Evans sekä Umon solistina esiintynyt Paquito D’Rivera. Tapahtumapaikkoja olivat Sinebrychoffin puisto Punavuoressa, Eteläesplanadin Savoy-teatteri, Esplanadikappelin kellari ja lava sekä Umon kotistudio Julius. Yleisöä oli vähän, ja musiikkia suurempi puheenaihe oli maaherra Jacob Södermanin nihkeä suhtautuminen ulkoilmakonserttien alkoholitarjoiluun.
1989–1990

Kuudes Sea Jazz 1989 laajensi ohjelmistoa jazzista muuhunkin rytmimusiikkiin, esiintyjänä muun muassa Kool & The Gang. Muita ulkomaisia esiintyjiä olivat klarinetisti Buddy DeFranco ja basisti Red Mitchell. Sää suosi ulkoilmakonsertteja Koffin puistossa.
Viimeiseksi jääneen seitsemännen Sea Jazzin 1990 päätapahtumapaikka oli edelleen Koffin puisto, mutta konserttiin tuli sadepäivänä vain muutama sata kuulijaa. Esiintyjinä olivat muun muassa funkkitaristi Hiram Bullock yhtyeineen, reggaeyhtye Mad Professor & The Robotics sekä Umon säestämä Kirka. Kaapelitehtaalla esiintyivät muun muassa Raoul Björkenheimin Krakatau, lyömäsoitintaiteilija Shannon Jackson sekä ensi kertaa Suomessa vieraillut trumpetisti Roy Hargrove, joka soitti myös sunnuntain konsertissa Koffin puistossa. Vieraisiin lukeutuivat myös saksofonisti Phil Woods ja pasunisti Jimmy Knepper sekä lauluyhtye New York Voices.
Sponsoreita

Yksi Sea Jazzin sponsoreista oli Suomen Tupakka, joka kustansi vuosittain tilaussävellyksen ja sen kantaesityksen. Muita alkuvuosien tukijoita olivat Sanoma, Elanto, vakuutusyhtiö Pohjola, Veho, Suomen Työväen Säästöpankki STS ja Silja Line. Festivaalin perinteisiin kuului päiväsaikaan tapahtuva jazzristeily Silja Linen laivalla. Vuonna 1990 sponsoreita olivat Osuuspankit ja Radio City sekä hotelli- ja ravintolayhtiö Arctia ja ylellinen naistenlehti Gloria, joiden järjestämä Gloria Gaala aloitti festivaalin, päätähtenään jazzlaulaja Billy Eckstine. Liput Arctia-ketjuun kuuluneen Kalastajatorpan gaalaan maksoivat 950 markkaa.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Jukka Hauru ja Lauri Karvonen kritisoivat Sea Jazzia usein liiasta siisteydestä, sovinnaisuudesta ja vaisuudesta sekä lippujen kalleuden ja heikon markkinoinnin aiheuttamasta yleisön vähyydestä. Hauru kirjoitti vuonna 1995, viisi vuotta viimeisen Sea Jazzin jälkeen: ”Umon luotsaamalla festivaalilla oli kaikki mahdollisuudet, mutta tapahtuma päätyi ajelehtimaan jonnekin Suomenlahden saariston ja keskikaupungin yökerhojen välille. Sea Jazz ei löytänyt muotoaan ohjelmapoliittisessa ristiaallokossa, eikä yleisökään löytänyt tapahtumaa.” Sea Jazzia pidempään pääkaupunkiseudun jazzfestivaalina on menestynyt vuonna 1987 aloitettu April Jazz Espoossa.
Lähes samannimisiä tapahtumia

Samankaltaista nimeä ovat myöhemmin käyttäneet Turku Sea Jazz, Korpo Sea Jazz (1989–), Åland Sea Jazz (2021–), Kotkassa järjestettävä Kairo Sea Jazz, Kokkola Sea Jazz sekä kolmen ensinmainitun ja Baltic Jazzin uusi yhteinen kattonimi Archipelago Sea Jazz.
Aiheesta muualla

Ensimmäinen Seajazz Helsingissä Suomenlinnassa, Kari Tervon uutisreportaasi 25.8.1984. Video 2 min, Yle Areena.
Remanderin talo

| Remanderin talo |
| --- | --- |

Osoite:  Aleksanterinkatu 16, 00100 Helsinki
Sijainti:  Kruununhaka, Helsinki
Koordinaatit:  60°10′8.4″N, 24°57′14.6″E
Valmistumisvuosi:  1814
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Remanderin talo on Helsingin keskustassa osoitteessa Aleksanterinkatu 16 sijaitseva kolmikerroksinen empiretyylinen talo. Talon rakennutti kauppias Friedrich Remander kauppiastalokseen vuonna 1814. Talo oli alkuaan kaksikerroksinen, mutta vuonna 1873 siihen rakennettiin kolmas kerros. Vuonna 1864 taloon oli valmistunut arkkitehti Frans Caloniuksen suunnittelema porrashuone. Taloon rakennettiin vielä puodit 1884–1885. Remanderin talon piharakennukset purettiin 1920-luvulla kun kortteliin valmistui Valkoisen salin uudisrakennus.
Remanderin talo siirtyi vuonna 1949 Helsingin kaupungin omistukseen. Talo korjattiin vuosina 1959–1965 perusteellisesti sisätiloiltaan niin että vain kellarikerros jäi ennalleen. Nämä uudistustyöt suunnitteli arkkitehti Aarno Ruusuvuori. Samassa yhteydessä Remanderin talon pihan itäsivulle rakennettiin nelikerroksinen virastosiipi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Remanderin talo Wikimedia Commonsissa
Silkkipuut

| Silkkipuut |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Proteales
Heimo::  Proteakasvit Proteaceae
Suku::  Silkkipuut Grevillea  R.Br. ex Knight (1809)
Tyyppilaji
 Grevillea aspleniifolia R.Br. ex Knight 
Katso myös
   Silkkipuut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silkkipuut (Grevillea) on kasvisuku, joka kuuluu proteakasveihin. Sukuun sisältyy 378 lajia, joista suurin osa esiintyy alkuperäisenä Australiassa, lisäksi muutamat lajit Uudessa-Guineassa, Sulawesilla ja Uudessa-Kaledoniassa. Tunnetuin laji, kultasilkkipuu (Grevillea robusta), joka on 30, jopa 50 metriä korkeaksi kasvava keltakukkainen puu, on suosittu koristepuu tropiikissa. Se on levinnyt tulokaslajina monissa maissa eri puolilla maailmaa.
Lajeja

purppurasilkkipuu (Grevillea aspleniifolia)
hurmesilkkipuu (Grevillea banksii)
tyrskesilkkipuu (Grevillea preissii)
kultasilkkipuu (silkkipensas, silkkipuu) (Grevillea robusta)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Grevillea
Suomen Lajitietokeskus: Silkkipuut – Grevillea
Silkkimatkija

| Silkkimatkija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Matkijat Mimidae
Suku::  Melanoptila
Laji::  glabrirostris
Kaksiosainen nimi
 Melanoptila glabrirostris  P. L. Sclater, 1858 
Katso myös
   Silkkimatkija Wikispeciesissä   Silkkimatkija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Silkkimatkija (Melanoptila glabrirostris) on matkijoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Silkkimatkija kasvaa 19–21 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin hyöhenpuku on kauttaaltaan musta. Selässä on violetti ja siivissä vihreä kiilto. Silkkimatkijasta tunnetaan myös leukistisia valkoisia populaatioita.
Levinneisyys ja elintavat

Silkkimatkijaa tavataan Jukatanin niemimaalta Meksikosta, Belizestä ja Guatemalasta. Lajin elinympäristöä ovat metsät, metsien reunamaat ja pensaikot. Se liikkuu tavanomaisesti yksin tai pareittain. Silkkimatkija rakentaa kuppimaisen pesän puuhun tai pensaaseen, ja naaras munii kaksi sinistä munaa.
Silkkimatkija kannan kooksi arvioidaan alle 50 000 täysikasvuista yksilöä. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen hakkuiden vuoksi ja pesäloiset kuten pitkäpyrstöturpiaali.
Skarlett Riot

| Skarlett Riot> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2010–
Tyylilaji:  alternative rock, hard rock
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Chloe Drinkwater  Martin Shepherd  Danny Oglesby  Luke Oglesby
Levy-yhtiö:  Despotz Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skarlett Riot on brittiläinen alternative rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 2010. Yhtyeen ensimmäinen albumi, Tear Me Down, julkaistiin vuonna 2013. Toinen albumi, Regenerate, julkaistiin vuonna 2017. Yhtye teki levytyssopimuksen ruotsalaisen Despotz Recordsin kanssa vuonna 2017.
Diskografia > Studioalbumit

Tear Me Down (2013)
Regenerate (2017)
Invicta (2021)
Diskografia > EP:t

Skarlett Riot (2010)
Villain (2012)
We Are the Brave (2015)
Sentience (2016)
Diskografia > Singlet

Faded Memory (2013)
House of Cards (2014)
Ignite (2015)
Voices (2016)
Feel (2017)
Feel (Zardonic Remix) (2017)
Break (2017)
Warrior (2017)
Affliction (2017)
Human (2020)
Human (Zardonic Remix) (2020)
Grafity (2020)
Stronger (2021)
Underwater (2021)
Black Could (2021)
Chemicals (2023)
Hold Tight (2023)
Lullaby (2024)
Regina-koulu

Regina-koulu oli Anjalassa, nykyisessä Kouvolassa vuosina 1803–1931 toiminut pitäjänkoulu. Koulu oli yksi Suomen ensimmäisiä kiertokouluja.
Regina-koulun koulumestarin talo Kouvolan Anjalassa.
Koulun perustamisen mahdollisti se, että Anjalan kartanon emäntä Charlotta Regina Duffus testamenttasi 500 Ruotsin hopeariksiä käytettäväksi anjalalaisten lasten opetukseen. Hänen poikansa Rabbe Gottlieb Wrede (1742–1828) pani testamentin täytäntöön äitinsä kuoltua vuonna 1802 ja koulu perustettiin 1803. Koululle ostettiin myös rälssitila Anjalan Muhniemen kylästä ja tilan tuotolla rahoitettiin koulun toiminta. Koulu nimettiin Charlotta Regina Duffuksen mukaan Regina-kouluksi. Rabbe Gottlieb Wrede halusi, että jokainen anjalalainen osaisi lukea. Opetus tapahtui koulussa suomen kielellä. Oppilaina oli lasten ohella lukutaidottomia aikuisia, pääasiassa talojen piikoja ja renkejä. Oppivelvollisuuden rikkomisesta joutui maksamaan sakon. Koulumestari kiersi kylissä ja jokaisessa kylässä pidettiin koulua kahden kuukauden ajan kerrallaan. Koulupäivä alkoi aamulla seitsemältä ja päättyi illalla seitsemältä. Välissä oli kaksi taukoa puolenpäivän aikaan ja neljän-viiden aikaan iltapäivällä. Koulumestarilta vaadittiin, että hän osasi lukea ja kirjoittaa suomen kielellä sekä saattoi keskustella koulun johdon kanssa ruotsin kielellä. Koulun johtokuntaan kuuluivat Anjalan, Muhniemen ja Takamaan kartanoiden omistajat, pitäjän pappi ja muutama talonpoika.
Koulun yhteyteen perustettiin myös Suomen ensimmäinen kansankirjasto. Kirjastossa oli vuonna 1804 104 teosta. Vuonna 1860 kirjojen lainausmaksu poistettiin ja koulumestari alkoi hoitaa kirjastoa oman työnsä ohella. Vuonna 1876 kirjastossa oli 106 suomenkielistä ja 74 ruotsinkielistä teosta, valtaosa kirjoista oli uskonnollisia. Vuonna 1901 kirjasto määrättiin kiertäväksi niin, että osa kirjoista oli lainattavissa Anjalan eri kylissä. Regina-koulun lakkauttamisen jälkeen kirjaston kirjat luovutettiin Anjalan kunnalle.
Koulu toimi aluksi kiertokouluna, kunnes sille rakennettiin oma koulutalo Anjalan kirkonkylään vuonna 1843. Taloon tuli luokkahuone ja koulumestarin asunto. Luokkahuonetta käytettiin, kun Anjalan kylässä oli kouluvuoro, muun ajan koulumestari kiersi muissa kylissä opettamassa. Koulun toiminta keskeytyi vain kaksi kertaa ensin Suomen sodan aikana 1808–1809 ja toisen kerran nälänhädän vallitessa 1817. Koulu laajennettiin kaksiopettajaiseksi vuonna 1912.
Regina-koulun toiminta päättyi vuonna 1931, kun kansakoululaitos oli vakiintunut. Regina-koulun entinen koulurakennus siirrettiin vuonna 2008 Nuorisokeskus Anjalaan lähelle Anjalan kartanoa.
Renato Tosio

| Renato Tosio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. marraskuuta 1964 (ikä 59) Sankt Gallen
Kansalaisuus:   Sveitsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Der Hexer
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  180 cm
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1979–2001
Seurat:  EHC Chur (NLB) SC Bern (NLA)
NHL-varaus:  ei varattu
Valmennusura
Vuodet:  2002―2018
Seurat:  EHC Oberthurgau HC Thurgau EHC Chur juniors
Renato Tosio (s. 16. marraskuuta 1964 Sankt Gallen) on sveitsiläinen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti. Hän aloitti uransa aikuisten tasolla EHC Churin joukkueessa Sveitsin NLB-liigassa kaudella 1979―1980. Hän oli myös nostamassa Churia NLB:sta pääsarjatasolle 1984 ja 1986. Churin pudottua kauden 1986―1987 päätteeksi jälleen takaisin NLB-liigaan Tosio vaihtoi Churista SC Bernin joukkueeseen, jossa pelasi kevääseen 2001 asti. Urallaan Tosio voitti Sveitsin mestaruuden neljästi vuosina 1989, 1991, 1992 ja 1997. Hänet palkittiin myös NLA-liigan parhaana maalivahtina Jaques Planten nimeä kantavalla palkinnolla vuosina 1989―1991 ja vielä neljännen kerran vuonna 1997.
Maajoukkueessa Tosio oli vakiokasvo vuodesta 1980 vuoteen 1998. Ensimmäiset arvokisansa hän pelasi vuoden 1981 alle 18-vuotiaiden EM-turnauksessa. Vuodenvaihteessa 1981/1982 Tosio debytoi myös alle 20-vuotiaiden MM-joukkueessa. Aikuisten tasolla hän pääsi edustamaan Sveitsiä B-ryhmän MM-turnauksessa 1986 pelaten turnauksessa Olivier Ankenin kakkosmaalivahtina yhden ottelun. Vuoden 1988 Olympiaturnauksessa Calgaryssa Tosion rooli oli olla joukkueen kolmas maalivahti eikä hän päässyt pelaamaan lainkaan. Vuoden 1990 B-ryhmän MM-kisoissa asetelma oli kääntynyt jo toisin päin ja Tosio oli joukkueen suvereeni ykkösmaalivahti, Ankenin pelatessa viimeisessä MM-turnauksessaan vain yhdessä ottelussa. Viimeiset MM-kisansa Tosio pelasi vuoden 1997 B-ryhmän MM-kisoissa. Samana vuonna hän oli Sveitsin maalivahtina myös Olympiakarsintaturnauksessa. Seuraavalla kaudella Tosio pelasi vielä seitsemän maaottelua, mutta ei tullut valituksi enää MM-joukkueeseen.
Uran jälkeen

Pelaajauransa paketoituaan Tosio toimi EHC Churin urheilujohtajana kauden 2001–2002. Seuraavalla kaudella hän toimi NLB-liigassa Thurgaun maalivahtivalmentajana ja oman toimen ohessa samassa roolissa myös seuran alle 20-vuotiaiden joukkueessa sekä alasarjajoukkue Pikes Oberthurgaun joukkueessa. Tämän jälkeen Tosio oli sivussa valmennustehtävistä aina vuoteen 2015, jolloin hän ryhtyi Churin alle 17-vuotiaiden joukkueen apuvalmentajaksi. Vuodet 2016–2018 hän toimi Churin alle 20-vuotiaiden joukkueen apuvalmentajana.
Tosion pelinumero #31 on jäädytetty SC Bernissä.
Raymond Keene

| Raymond Keene |
| --- | --- |
 Raymon Keene, 1981
Henkilötiedot
Koko nimi:  Raymond Dennis Keene
Syntynyt: 29. tammikuuta 1948 (ikä 76)
Kansalaisuus:   englantilainen
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Elo-luku:  2 455 (helmikuussa 2013)
Raymond Dennis Keene OBE (s. 29. tammikuuta 1948) on englantilainen shakin suurmestari, mutta hänet tunnetaan paremmin shakkitapahtumien järjestäjänä, kolumnistina ja kirjoittajana. Hänelle myönnettiin Brittiläisen imperiumin upseerin (OBE) arvo työstään shakin hyväksi vuonna 1985.
Aiheesta muualla

FIDE-kortti: Raymond Keene (englanniksi)
Raymond Keene ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Shrek kolmas

| Shrek kolmas> Shrek the Third |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chris Miller
Käsikirjoittaja:  J. David Stem  Joe Stillman  David N. Weiss
Tuottaja:  DreamWorks Animation
Säveltäjä:  Harry Gregson-Williams
Leikkaaja:  Michael Andrews   Joyce Arrastia
Pääosat:  Mike Myers Cameron Diaz Eddie Murphy Antonio Banderas Julie Andrews John Cleese Rupert Everett Justin Timberlake Regis Philbin Eric Idle
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  DreamWorks Animation
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Paramount Pictures
Ensi-ilta:   18. toukokuuta 2007  7. kesäkuuta 2007  29. kesäkuuta 2007  28. kesäkuuta 2007  31. elokuuta 2007
Kesto:  89 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  160 000 000 dollaria
Tuotto:  798 958 162 dollaria
Edeltäjä:  Shrek 2
Seuraaja:  Shrek ja ikuinen onni
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shrek kolmas (Shrek the Third) on Shrek-elokuva, joka sai ensi-iltansa 18. toukokuuta 2007. Elokuva on jatkoa aiemmille elokuville Shrek ja Shrek 2. 
Elokuvan pohjalta on tehty myös samanniminen videopeli.
Suomenkieliset ääniroolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Samuli Edelmann  | … |  Shrek   |
|  Tiina Isohanni  | … |  Fiona   |
|  Antti Tuisku  | … |  Arthur   |
|  Mats Långbacka (puhe) Paavo Kerosuo (laulu)  | … |  Prinssi Uljas   |
|  Jukka Rasila  | … |  Aasi   |
|  Jarmo Koski  | … |  Kuningas Harold   |
|  Eeva Eloranta  | … |  Kuningatar Lillian   |
|  Heikki Sankari  | … |  Saapasjalkakissa   |
|  Krisse Salminen  | … |  Lumikki   |
|  Teuvo Matala  | … |  Merlin   |
|  Sanna Majuri  | … |  Tähkäpää   |
Suomenkieliset ääniroolit > Englanninkieliset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mike Myers  | … |  Shrek   |
|  Eddie Murphy  | … |  Aasi   |
|  Cameron Diaz  | … |  Fiona   |
|  Antonio Banderas  | … |  Saapasjalkakissa   |
|  Justin Timberlake  | … |  Kuningas Arthur "Artie" Pendragon (Artsi)    |
|  Rupert Everett  | … |  Prinssi Uljas   |
|  Julie Andrews  | … |  Kuningatar Lillian   |
|  Eric Idle  | … |  Merlin   |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
DreamWorks-fanisivusto (englanniksi)
Shrek kolmas Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Shrek kolmas Elonet. (suomeksi)
Richard Harrington

Richard Harrington (s. 12. maaliskuuta 1975) on walesilainen näyttelijä. Hän näyttelee pääosaa rikoskomisario Tom Mathiasia rikosdraamasarjassa Syrjäinen maa (2013–). Hän on myös näytellyt draamasarjoissa Coronation Street, Erikoisjoukko, Sairaalaelämää, Holby Cityn sairaala, Kelmien kerho, Yorkshiren etsivät, Hiljainen todistaja, Poldark sekä Candlefordin postineiti.
Scala (ohjelmointikieli)

| Scala |
| --- | --- |

Paradigma:  moniparadigmainen: funktionaalinen, oliomallinen, imperatiivinen
Tyypitys:  vahva, staattinen
Yleinen suoritusmalli:  tulkattava
Muistinhallinta:  automaattinen
Julkaistu:  2003
Kehittäjä:  École polytechnique fédérale de Lausanne
Vakaa versio:  3.5.0 (22. elokuuta 2024)
Vaikutteet:  Java, Pizza, Haskell, Erlang, Standard ML, Objective Caml, Smalltalk, Scheme
Verkkosivu:  www.scala-lang.org
Scala on moniparadigmainen ohjelmointikieli, joka on suunniteltu yhdistämään olio- ja funktionaaliset ajatusmallit. Nimi Scala tulee skaalautuvasta kielestä (Scalable language) tarkoittaen, että kieli on suunniteltu kasvamaan käyttäjiensä tarpeiden mukana.