stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M’hammed Sabour
Valikoima kirjoitettuja ja toimitettuja julkaisuja

-	The Cultural Identification and Alienation of the Arab Intelligentsia: A Theoretical Background and Typological Outline (Joensuun yliopisto 1984)
-	The Cultural Identification and Alienation of the Arab Intelligentsia: An Empirical Study on the Moroccan Educated (Joensuun yliopisto 1985)
-	Homo Academicus Arabicus (Joensuun yliopisto 1988)
-	Liberté, égalité, fraternité: bicentenaire de la Grande Révolution Francaise (Joensuun yliopisto 1992)
-	Higher Education in Morocco: between Islamization of cultural values and secularisation of social change. In Tuomas Takala (ed.) Quality of Education in the Context of Culture in Developing Countries (Tampereen yliopisto 1994)
-	Perspectives on Development: Voices from the South. (Joensuun yliopisto 1994)
-	Social-cultural exclusion and self-exclusion of foreigners in Finland: the case of Joensuu. In Paul Littlewood et. al. (eds.) Social Exclusion in Europe. (Ashgate 1999)
-	Suomalainen unelma: Tapahtumia ja tulkintoja Suomesta ja suomalaisista (Joensuu University Press 1999)
-	The Ontology and Status of Intellectuals in Arab Academia and Society (Ashgate 2001)
-	Globalisation and the Changing Role of the University. In Joseph Zajda (ed.) International Handbook on Globalization, Education and Policy Research (Springer 2005)
-       Sabour, M'hammed (2006), "Puheenvuorot: Bourdieu, hän ja tabloid-sosiologia," Kulttuurintutkimus 23 (4), 45-52. [3]
-	Globalisation and Europeanisation: Unicentrricity and Polycentricity and the Role of Intellectuals. In Roger Dale & Susan Robertson (eds.) Globalisation and Europeanisation in Education (Symposium Press 2009)
-	Entrepreneurship and cultural diversity in a ‘homogenous’ society: the case of Finland. In Martin Koch et.al. (eds.) Standardisation and Diversification in Europe. (Ashgate 2011)
-	La Baraka, Dictionnaire de la Mediterranée. (Actes Sud 2013)
-	Retrospective and Experiential Perceptions on Education in Morocco by An Engaged Observer. In R.G. Sultana (ed.) Educators of the Mediterranean: Up Close and Personal (Sense Publishers 2011)
Muuta kirjallisuutta

Houtsonen Jarmo & Antikainen, Ari (eds.)   Symbolic Power in Cultural Contexts (Sense Publishers 2008) Juhlakirja
Neil LaBute

Neil LaBute vuonna 2010.
Neil LaBute (s. 19. maaliskuuta 1963 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä näytelmäkirjailija. Hän syntyi Detroitissa, kasvoi Spokanessa ja opiskeli Brigham Young Universityssa, jossa hän tutustui Aaron Eckhartiin.
LaBute on mormoni. Hänen elokuviensa joukkoon lukeutuvat Miesten kesken (1997) ja The Wicker Man (2006); lisäksi hänet tunnetaan muun muassa näytelmästä The Mercy Seat (2002).
LaBute oli vuonna 2000 ehdolla Kultaisen palmun saajaksi Cannesin elokuvajuhlilla teoksestaan Nurse Betty (2000). Hän oli vuonna 2007 ehdolla "huonoimman käsikirjoituksen" Razzie-palkinnon saajaksi elokuvasta The Wicker Man (2006).
Tampereen Teatteri teki vuonna 2002 pohjoismaisen kantaesityksen LaButen näytelmästä The Shape of Things – Häijy love story.
Aiheesta muualla

Neil LaBute Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Naamioiden vallan alla

| Naamioiden vallan alla |
| --- | --- |

Nimi:  Naamioiden vallan alla
Tekijä:  James Ensor
Valmistumisvuosi:  1925 ja 1937
Taiteenlaji:  Asetelma
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  50,00  cm
Leveys:  60,00  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum
Naamioiden vallan alla (Sous le règne du masque) ts. Naamion valtakunnassa on belgialaisen taiteilijan James Ensorin öljyvärityö kankaalle vuodelta 1925. Kooltaan tämä työ on 50×60 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
Tämä heleänvärinen työ Naamioiden vallan alla kuuluu Ensorin ns. myöhempään tuotantoon, jolloin hän varioi jo käyttämiään aiheita. Kaiken kaikkiaan se on tyypillinen Ensorille, joka maalasi paljon muitakin asetelmia. Maalauksessa naamioit katselevat pöydän reunalla pöydällä olevia tavaroita: kukkamaljakoita, kankaita ja paria pientä patsasta. Taustan seinällä erottuu hämärästi lentäviä ihmisiä siipineen ja muutamat kujeilevan näköiset ihmiskasvot.
Naamioita Ensor maalasi vuoden 1883 paikkeilta lähtien. Hän oli itse asiassa kasvanut naamioiden ja nukkien ympäröimänä perheensä matkamuistomyymälässä Ostendissa. Siellä myytiin simpukankuoria ja esineistöä Kaukoidästä sulassa sovussa eli viuhkoja, posliinimaljakoita ja naamioita. Ensor maalasi esimerkiksi omankuvan, jossa hänen kasvojaan ympäröi koko joukko naamioita tungokseen asti. On ajateltu Ensorin käyttäneen naamioita ilmaisemassa luonteenpiirteitä ja tunnetiloja. Hänen katsoneen käyttäneen niitä enemminkin paljastamis- kuin peittämistarkoituksessa. Hän maalasi useita näynomaista, karnevalistista groteskinomaistakin maalausta. Hänen painajaismaisimmatkin maalauksensa, jotka ovat ekspressiivisiä ja kirkasvärisiä esiintyvät kuitenkin hyvin maalauksellisessa muodossa.
Jalo Sihtola sai Naamioiden vallan alla- maalauksen lahjaksi belgialaiselta liikemiesystävältään Camille Snauwaertilta vuonna 1937. Sihtola oli itse asiassa tavannut Ensorin itsekin tuona samana vuonna, jota hän kirjeessään liikemiesystävälleen Jean Gutzeitille Brysseliin kuvailee "älykkääksi taiteilijaksi ja suureksi vanhaksi herrasmieheksi".
Mora träsk

| Mora träsk |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Saltvik
Koordinaatit:  60°18′12″N, 20°10′05″E
Järvinumero:  82.A42.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  3,9 m 
Rantaviiva:  4,55 km 
Pinta-ala:  0,37 km² 
 fiMora träsk 
Mora träsk on järvi Saltvikissa Ahvenanmaan itäosassa. Sen pinta-ala on 36,75 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 26 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede

Mora träskin ulottuvuus lounaasta koilliseen on 1,4 kilometriä. Järvi jakautuu lounaiseen ja koilliseen altaaseen, joita yhdistää noin 80 metriä leveä salmi. Järven koilliskolkassa sijaitsee noin kolmen hehtaarin laajuinen Moraholmen. Mora träskin rannat ovat pääosin metsämaata, eteläinen ranta kohoaa melko jyrkästi. Järven lounaispuolisen Morabergetin korkeustaso on yli 60 metriä mpy. Mora träskin koillisrannalta lähtee noin 700 metriä pitkä laskuoja Nötvikeniin, joka on Saaristomeren kapea ja mutkainen lahti.
Mora träsk (82.A42.1.001) kuuluu vesistöalueeseen 82.042A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Alueen 82.042A järvet ovat Mora träsk, Mösjö ja Tjärnan.
Moottorivaunu

Pendolino on VR:n käyttämä kaukoliikenteen sähkömoottorijuna.
Moottorivaunu on omalla voimallaan kulkeva rautatievaunu, toisin sanoen siinä ei tarvita erillistä veturia koneiston ollessa sulautettu vaunuun. Moottorivaunuista muodostetussa junassa voi olla myös moottorittomia liitevaunuja.  Yleisnimitys junalle, joka koostuu vain moottorivaunuista ja niiden liitevaunuista, on moottorijuna. Lisäksi moottorijunat jaetaan käyttövoiman mukaan dieselmoottorijuniin ja sähkömoottorijuniin.
Moottorijuna pystyy usein liikennöimään huomattavasti mäkisemmässä maastossa kuin veturijuna, jos sen teho-/painosuhde on riittävän hyvä; esimerkiksi uudet Sm5-sähkömoottorijunat selvinnevät jopa 35 promillen nousuista ja laskuista.
Moottorijunan kokoonpano

Jos moottorivaunuja ja mahdollisesti liitevaunuja käytetään kokonaisuuksina, joiden vaunuja ei irroteta toisistaan, tällaisesta kokonaisuudesta käytetään nimitystä junayksikkö tai yksikkö. Useita junayksiköitä voidaan monesti liittää yhteen yhdeksi junaksi.
Junayksiköt muodostuvat moottorivaunuista, joissa on vetokoneisto ja usein myös liitevaunuista, joissa ei ole vetokoneistoa. Jos liitevaunuun on rakennettu ohjaamo, nimitetään sitä ohjausvaunuksi. Vastaavasti liitevaunua, jossa ei ole ohjaamoa, saatetaan nimittää välivaunuksi. Joskus moottorivaunusta käytetään nimitystä vetovaunu erotukseksi liitevaunuista.
Eräät junayksiköt tai niiden välivaunusto on nivelrakenteinen. Tällöin niiden lyhyehköt vaunut on yhdistetty toisiinsa kiinteästi nivelellä, jonka kohdalla on yksi- (Talgo) tai kaksiakselinen teli (Sm5, Siemens Desiro, DB VT 11.5, TGV PSE jne.).
Joissakin moottorijunissa, erityisesti eräissä suurnopeusjunissa, kuten ranskalainen TGV, saksalainen ICE ja ICE2 sekä ruotsalainen X2000, junayksikön vetokoneistotekniikka on keskitetty junayksikön toisessa tai molemmissa päissä olevaan, suhteellisen raskaaseen, veturimaiseen, mutta junayksikköön kuuluvaan osaan, jossa ei kuitenkaan kuljeteta matkustajia, ja jonka irrottaminen junayksiköstä on usein tehty suhteellisen helpoksi, jotta se olisi esimerkiksi vikatilanteissa mahdollisimman nopeasti vaihdettavissa. Näiden moottorijunan osien kohdalla puhutaan vetopäästä (saks. Triebkopf). Niinpä suurnopeusjunayksikössä voi olla esimerkiksi kaksi vetopäätä ja kymmenen välivaunua.
Helsingin lähiliikenteen Sm1- ja Sm2-paikallisjunien junayksiköt muodostuvat yhdestä vetovaunusta (moottorivaunusta) ja yhdestä ohjausvaunusta. Vetovaunu ja ohjausvaunu ovat käytännössä toisiinsa kiinteästi kytkettyjä, sillä ne irrotetaan toisistaan vain poikkeustapauksissa. Sm4-junayksiköissä on kaksi moottorivaunua kytketty kiinteästi toisiinsa. Sm3- eli Pendolino-junan erikoisuus on tekniikan jakaminen eri vaunuihin tavoitteena mahdollisimman tasainen painon jakautuminen eri vaunuihin ja tämän mahdollistama alhainen akselipaino, joka puolestaan sallii suhteessa suuremmat nopeudet. Sm3-junassa on kuusi vaunua, joista neljä on vetovaunuja ja kaksi liitevaunuja, joissa ei ole vetokoneistoa, mutta  muuntajat ja tehonsäätölaitteet.
Suomessa

Nykyisin Suomessa VR:n käyttämät moottorijunat ovat paikallisliikenteen Sm2, Sm4 ja Sm5. Vielä vuonna 2016 VR käytti paikallisliikenteessä Sm1-sähkömoottorijunia.
Kaukoliikenteessä VR:llä on käytössä Sm3 (Pendolino) sekä VR ja Karelian Trains käyttää yhdessä Sm6-junia (Allegro) Helsingin ja Pietarin välisessä liikenteessä. Nämäkin junayksiköt ovat italialaisperäisiä Pendolinoja, mutta poikkeavat Sm3-yksiköistä muun muassa tekniikaltaan ja pituudeltaan. Vähäliikenteisillä radoilla käytetään uusia Dm12-moottorivaunuja. Lisäksi museojunia ajetaan Dm7-kalustolla eli ”lättähatuilla”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moottorivaunu Wikimedia Commonsissa
Newag 19WE
Sähkömoottorijunayksikkö Sm2 6061/6261 Inginmaalla, Kuusankoskella. Kyseinen yksikkö on ainoa vihreävalkoisen värityksen saanut Sm2-juna.
Moussa Balla Coulibaly

Moussa Balla Coulibaly (19. syyskuuta 1933 Tenkodogo – 17. kesäkuuta 2019 Bamako) oli malilainen poliitikko.
Coulibaly syntyi siirtomaavirkailijan perheeseen. Hän vietti lapsuutensa Ségoussa. Coulibaly valmistui Bamakon teknikkokoulusta ja jatkoi opintojaan Pariisin tilastokorkeakoulussa.
Coulibaly työskenteli vuosina 1960–1973 muun muassa Malin tilasto- ja suunnittelujohtajana, teollisuus- ja energiahallinnon pääsihteerinä ja Société d’equipement du Mali -yhtiön johtajana. Hän siirtyi yksityissektorille vuonna 1973 toimien muun muassa Kulibali IKSA -teollisuusryhmän johtajana. Coulibaly perusti johtamansa Malin työnantajaliiton vuonna 1975.
Coulibaly toimi lähes kahdenkymmenen vuoden ajan perustamansa Union pour la démocratie et le développement (UDD) -puolueen johtajana. Hän osallistui vuoden 2002 presidentinvaaleihin saaden 3,21 prosenttia äänistä. UDD:n nykyinen johtaja Tiéman Hubert Coulibaly on Moussa Balla Coulibalyn poika.
Mor lam

Morlammuusikot
Mor lam (thaiksi หมอลำ, laoksi ຫມໍລຳ), on alun perin thaimaalaista-laoslaista- maalaismusiikkia, länsimaissa vastaavaa kutsuttaisiin country-musiikiksi.
Tunnettuja esittäjiä

Tunnetuin mor lam -artisti ja supertähti on Jintara Poonlarp (thaiksi จินตหรา พูนลาภ). Hän kehitti perinteisestä mor lamista sähköisen version, jota muut ovat sittemmin jäljitelleet. Muita lajityylin edustajia ovat esimerkiksi Chalermpol Malakham (thaiksi เฉลิมพล มาลาคำ),  Dao Bandon (thaiksi ดาว บ้านดอน), Pimpa Pornsiri (thaiksi พิมพา พรศิร), Monkhaen Kaenkoon (thaiksi มนต์แคน แก่นคูน), Siriporn Ampaipong (thaiksi ศิริพร อำไพพงษ์), Pornsak Songsaeng (thaiksi พรศักดิ์ ส่องแสง), Noknoi Uraiporn (thaiksi นกน้อย อุไรพร), Honey Sri-Isan (thaiksi ฮันนี่ ศรีอีสาน), Poyfai Malaiporn (thaiksi ปอยฝ้าย มาลัยพร), Christy Gibson (thaiksi คริสตี้ กิ๊บสัน), Moukdavanyn Santiphone (laoksi ມຸກດາວັນ ສັນຕິພອນ), Vieng Narumon (thaiksi เวียง นฤมล) ja Ki Daophet Niuhuang (laoksi ກິ ດາວເພັດ ໜູຫ່ວງ).
Aiheesta muualla

Archive of Lao music (Arkistoitu – Internet Archive)
Laos Cultural Profile (Ministry of Information and Culture/Visiting Arts)
Jintara Poonlarp Helsingin kaapelitehtaalla 26. toukokuuta 2007
Primo Victoria

| Primo Victoria Sabaton |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Abyss Studios, Ruotsi
 Julkaistu: 4. maaliskuuta 2005
 Tuottaja(t): Tommy Tägtgren
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 41.10
 Levy-yhtiö: Black Lodge
Listasijoitukset
  43.
Sabatonin muut julkaisut
| Fist for Fight 2000 | Primo Victoria 2005 | Attero Dominatus 2006 |
Primo Victoria on Sabatonin esikoisalbumi, joka julkaistiin 4. maaliskuuta 2005. Nimi 'Primo Victoria' viittaa suureen voittoon Normandian maihinnousussa, jota kappale käsittelee.
Albumi nousi Ruotsissa ensimmäisellä listaviikollaan Sverigetopplistanin sijalle 43.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Joakim Brodén ellei toisin mainita.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Teema | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Primo Victoria | Brodén, Sundström | Normandian maihinnousu | 4.10 |  |  |  |  |  |
| 2. | Reign of Terror | Brodén, Sundström | Persianlahden sota, Saddam Hussein ja hänen tappionsa | 3.51 |  |  |  |  |  |
| 3. | Panzer Battalion |  | Irakin sota, jatkoa edelliseen kappaleeseen | 5.09 |  |  |  |  |  |
| 4. | Wolfpack |  | saksalaisten sukellusveneet Atlantin taistelussa 1939–1945 | 5.55 |  |  |  |  |  |
| 5. | Counterstrike | Brodén, Sundström | kuuden päivän sota Israelissa | 3.48 |  |  |  |  |  |
| 6. | Stalingrad |  | Stalingradin taistelu | 5.18 |  |  |  |  |  |
| 7. | Into the Fire | Brodén, Sundström | Vietnamin sota, napalm | 3.25 |  |  |  |  |  |
| 8. | Purple Heart | Brodén, Sundström | Vietnamin sota, Purppurasydämen saajat | 5.07 |  |  |  |  |  |
| 9. | Metal Machine |  | kunnianosoitus metallibändeille | 4.22 |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  | 41.10 |  |  |  |  |  |
Vuoden 2010 Re-Armed-painoksessa on lisäksi seuraavat bonus-kappaleet:
10. The March to War – 1.22
11. Shotgun – 3.14
12. Into the Fire Live in Falun 2008 – 4.08
13. Rise of Evil Live in Falun 2008 – 8.04
14. The Beast Twisted Sister Cover – 3.12
15. Dead Soldier's Waltz – 1.21
Kokoonpano

Joakim Brodén – laulu, kosketinsoittimet
Rickard Sundén – kitara, taustalaulu
Oskar Montelius – kitara, taustalaulu
Pär Sundström – basso
Daniel Mullback – rummut
Arvostelut

Imperiumi: 7+/10
Aiheesta muualla

Primo Victoria Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Primo Victoria Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Millsin vakio

Millsin vakio on matematiikassa pienin sellainen positiivinen reaaliluku A, jolle kaksoiseksponenttifunktion  A^{3^{n}} lattiafunktion
arvo on alkuluku kaikilla  n\in \mathbb {N} .
Vakio on nimetty William H. Millsin mukaan, joka todisti sen olemassaolon vuonna 1947 tietämättä kuitenkaan mitään sen arvosta. Todistus perustui seuraavaan Guido Hoheiselin ja Albert Inghamin tulokseen alkulukujen väleistä:
Olkoon pn n:s alkuluku. On olemassa vakio K siten, että
 p_{n+1}-p_{n}<Kp_{n}^{\frac {5}{8}}
Mikäli Riemannin hypoteesi on tosi, Millsin vakio on
Millsin alkuluvut

Alkulukuja, jotka Millsin vakio tuottaa kutsutaan Millsin alkuluvuiksi.
Ensimmäiset Millsin alkuluvut ovat 2, 11, 1361 ja 2 521 008 887 A051254 OEIS-tietokannassa.
Olkoon M(n) n:s Millsin alkuluku. Jos Riemannin hypoteesi on tosi, niin M(n) on suurin alkuluku luvun  M(n-1)^{3}\!\  jälkeen. Tätä voidaan käyttää hyväksi Millsin alkulukujen laskemisessa, ensimmäinen Millsin alkuluku on 2;  2^{3} on 8, jota seuraava alkuluku on 11.   11^{3} on 1331 jota seuraava alkuluku on 1361 ja niin edelleen. Näin saamme Millsin alkuluvut, edelleen olettaen että Riemannin hypoteesi on tosi. Suurin tunnettu Millsin alkuluku (olettaen että Riemannin hypoteesi on tosi) on
jossa on 20562 numeroa.
Millsin vakion määrittäminen

Millsin vakion laskeminen on vaikeaa, sillä ei tiedetä muuta menetelmää kuin määrittää ensin alkuluvut, jotka se tuottaa.
Etsimällä Millsin alkulukuja, Millsin vakiota voidaan arvioida seuraavasti:
Caldwell ja Cheng laskivat tällä tavoin Millsin vakion 6850 desimaalin tarkkuudella, olettaen että Riemannin hypoteesi on tosi. Millsin vakiolle ei tunneta esityssä suljetussa muodossa, eikä edes tiedetä onko se irrationaalinen.
Aiheesta muualla

MathWorld: Mill's constant (englanniksi)
Caldwellin ja Chengin artikkeli (englanniksi)
My Shocking Story

My Shocking Story (Suomessa esitetty nimellä 4D) dokumenttitelevisiosarja, joka on alun perinmilloin? tuotettu Ison-Britannian Discovery Channelille. Sitä tuotti The Learning Channel Yhdysvalloissa ja Discovery Channel sekä Seven Network Australiassa. Sarja dokumentoi ihmisten epätavallisia ja järkyttäviä tiloja sekä sairauksia. Suomessa sarjaa esittäämilloin? televisiokanava Nelonen.
Jaksot

Half-Man Half-tree
World's Fattest Kids
My Big Foot
The Man With No Face
World's Smallest Mom
World's Smallest kids
Coma Miracle
Burnt and Survived
Which Sex Am I?
World's Heaviest Man
Reconstruct My Face
Can't Stop Growing
Rewire My Brain
Save Me Before I'm Born
Sleep Sex
Dying To Sleep
The Boy With The Divine Powers
A New Face For Marley
my dotted skin
Pride

Pride-paraati Puolan Katowicessa 2019.
Pride tai gay pride tarkoittaa maailmanlaajuista liikettä ja ajattelua, jonka mukaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt voivat olla ylpeitä seksuaalisesta suuntautumisestaan ja sukupuoli-identiteetistään. Pride-liike puolustaa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen yhtäläisten oikeuksien ja etujen puolesta tehtyä työtä.
Historia

Vuonna 1965 uutiset Kuuban homojen vankityöleireistä innoittivat yhdysvaltalaisen homo-oikeusjärjestön järjestämään YK:n päämajan ja Valkoisen talon edessä mielenosoitukset. Ne olivat ensimmäisiä homomielenosoituksia Yhdysvalloissa, neljä vuotta ennen Stonewallin mellakoita, joista pride-liike sai alkunsa. Vuosi 1969 oli käänteentekevä, sillä muutaman vuoden sisällä Stonewallin mellakoista homojen oikeuksia ajavia liikkeitä oli perustettu ympäri Yhdysvaltoja ja maailmaa. 28. kesäkuuta 1970 ensimmäiset gay pride -marssit pidettiin New Yorkissa ja Los Angelesissa mellakoiden vuosipäivän kunniaksi. Samantyyppisiä marsseja järjestettiin myös muissa kaupungeissa; nykyisin pride-tapahtumia pidetään vuosittain ympäri maailmaa kesäkuun lopun tienoilla Stonewallin mellakoiden kunniaksi.
Maailman ensimmäinen alkuperäiskansojen pride-tapahtuma järjestettiin Ruotsin Kiirunassa lokakuussa 2014.
Periaatteet

Liikkeellä on kolme päälähtökohtaa: ihmisten tulisi olla ylpeitä seksuaalisesta suuntautumisestaan ja sukupuoli-identiteetistään, seksuaalinen monimuotoisuus on lahja ja sukupuoli-identiteetti on synnynnäinen eikä sitä voi tarkoituksellisesti muuttaa.
Pride-kulkueet

Pride-kulkueilla (pride parade) juhlistetaan pridea ympäri maailmaa ja levitetään hyvää mieltä sateenkaaripiireissä. Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen pride-symboleihin kuuluvat sateenkaarilippu, kreikkalainen lambda-symboli sekä pinkki ja musta kolmio, jotka on otettu haltuun niiden aiemmasta käyttötarkoituksesta.
Pride-liike Suomessa

Suomessa pride-tapahtumia on järjestetty vuodesta 1975 lähtien. Aluksi tapahtumasta käytettiin nimeä Vapautuspäivät ja samalla vietettiin myös Setan vuosijuhlia. Vapautuspäivät järjestettiin alun perin vuosittain Helsingissä. Ensimmäistä kertaa Vapautuspäivät järjestettiin Helsingin ulkopuolella vuonna 1990, Turussa. Vuonna 1995 ne pidettiin Jyväskylässä ja 1997 Oulussa. Vuonna 2000 tapahtuman nimeksi vakiintui Pride. Seta järjesti Priden aluksi vuorovuosin Helsingissä ja jossakin muualla Suomessa (Jyväskylässä 2001, Vaasassa 2003 ja Tampereella 2005). Vuodesta 2006 lähtien Helsingin seudun Seta, nykyään Helsinki Pride -yhteisö, on järjestänyt Helsinki Pride -tapahtuman joka vuosi. Muut Setan jäsenjärjestöt ovat järjestäneet pride-tapahtumia omilla paikkakunnillaan satunnaisemmin.
Suomalaista pride-kulttuuria:
Tapahtumia ja projekteja: Vinokino, Tribadien yöt ja päivät, Tvättlina – Pyykkinaru
Lehtiä: FinnQueer, Kehrääjä, QX.fi
Mr. Gay Finland ja Miss Gay Finland
Homobaareja ja yökerhoja: DTM, Gay Gambrini, Lost & Found, Mixei
Homosauna
Yhteisöjä: Ranneliike.net-verkkoyhteisö
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pride & GLBT-vapautusliike (Arkistoitu – Internet Archive) Ranneliike.net-sivustolla.
Homojen vapautusliikkeen mielenosoittajia Lontoossa 1972.
Helsinki Pride 2019.
My Song

| My song Bobby Vinton |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1980
 Formaatti: LP-levy
 Tyylilaji: Pop
 Levy-yhtiö: BVC Sounds
Bobby Vinton muut julkaisut
|   | My song 1980 |   |
My song on 10 kappaleen kokoelma Bobby Vintonilta, joka julkaistiin 1980.
Kappaleet

Lovely lady,
Feelings,
I won't give up,
Why can't I get over you,
Adios amigo
You've got your mama's eyes,
My song,
Charlie,
Polka pose,
Beer barrel polka
My Scene

My Scene on  Mattelin valmistama nukkesarja. Nuket tulivat myyntiin hieman sen jälkeen kun MGA Entertainmentilta tulivat Bratz-nuket. Nämä nuket ovatkin ulkonäöltään Barbien ja Bratzin välimaastosta. Näille nukeille on oma sivustonsa. Nukella on tavallista Barbieta hieman normaalia isompi pää. Sarjaan kuuluvat ystävykset Chelsea, Nolee, Madison ja Kennedy. Aiemmin mukana oli myös itse Barbie, mutta hänet korvasi Kennedy.
Aiheesta muualla

Virallinen My Scene -sivusto
My Stealthy Freedom

My Stealthy Freedom on kansanliike , jonka aloitti Iranissa syntynyt toimittaja ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa  ja Yhdysvalloissa toimiva aktivisti Masih Alinejad vuonna 2014. Liike alkoi Facebook- sivulta My Stealthy Freedom, jossa iranilaiset naiset lähettävät valokuvia ilman huivia ja vuoden 2016 loppuun mennessä sivu oli ylittänyt miljoonan Facebookin tykkäyksen. Aloite on saanut laajaa kansainvälistä ja kansallista kattavuutta  ja sitä on arvostettu ja arvosteltu.
Facebook-sivu Stealthy Freedom perustettiin 5. toukokuuta 2014  ja se on tarkoitettu paikaksi lähettää kuvia naisista ilman hijabia (huivia).   Monet naiset ovat ottaneet kuvia ilman hijabia eri paikoissa: puistoissa, rannoilla, markkinoilla ja kaduilla.   Alinejad sanoi, että kampanja alkoi melko yksinkertaisesti:
Kerran postasin kuvan itsestäni Lontoossa, vapaana, ilman huivia. Sain monilta iranilaisilta naisilta viestejä joissa sanottiin: Älä julkaise kuvia sieltä, sillä kadehdimme sinua. Pian julkaisin itsestäni uuden kuvan, jossa ajoin kotikaupungissani (Iranissa), taas ilman huivia. Sanoin iranilaisille naisille: Lyön vetoa, että voitte tehdä saman. Monet heistä lähettivät minulle kuviaan ilman huiviaan, joten loin sivuston nimeltä My Stealthy Freedom. Jos olisin Iranissa tätä sivustoa ei olisi olemassa. Nyt nuo äänettömät naiset voivat ilmaista itseään, ensimmäisen kerran 30 vuoden jälkeen.
- M. Alinejad
Muutamassa päivässä sivu oli saanut yli 100 000 tykkäystä ja vuoden 2015 alussa se nousi jopa 760 000 seuraajaan  Vuoden 2016 loppuun mennessä se oli ylettänyt 968 000 tykkäykseen.
BBC:n vuonna 2014 tekemässä haastattelussa Alinejad korosti, että naiset, jotka ovat lähettäneet valokuvansa, eivät ole naisaktivisteja, vaan vain tavallisia naisia, jotka puhuvat sydämestään. Moniin kuviin oli liitetty kuvatekstejä, joista osa oli runollista, ja toiset olivat ilkikurisia tai häpeällisiä. Monet kuvatekstistä ovat korostaneet valinnan oikeutta tai valinnanvapautta.
Toukokuussa 2017 Alinejad käynnisti Valkoisen Keskiviikon- kampanjan, joka rohkaisi naisia poistamaan huivinsa keskiviikkoisin tai käyttämään valkoista huivia protestin merkkinä.