stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hastingsin taistelu
Joukot ja aseistus

Haraldin joukot koostuivat pääasiassa asevelvollisista, joka oli koottu nopeasti lähiseudulta ja jotka olivat vailla kunnollista aseistusta. Vain viikkoa aiemmin Harald oli kukistanut maahan tunkeutuneet viikingit kovin tappioin Stamford Bridgen taistelussa, ja hänen joukkonsa oli väsynyt ja huvennut. Sotajoukon runko koostui Haraldin henkilökohtaisista sotilaista, jotka olivat hyvin koulutettuja ja aseistettuja jalkamiehiä.
Vilhelmillä oli paljon ratsuväkeä ja jousimiehiä, jotka toivat hänelle suuren edun taistelussa. Joidenkin teorioiden mukaan Vilhelmin mukanaan tuomista venekunnista muodostettiin Britannian ensimmäinen ritarijärjestelmä, jonka varaan vuosisatoja kestänyt feodaaliyhteiskunta rakentui. Myöhemmät ritari-ihanteet, kuten jalous ja sankarillisuus, eivät kuitenkaan olleet vielä muotoutuneet. Vilhelmin ratsujoukot olivat ennemminkin ratsastavia roistoja kuin ritareita.
Molemmat armeijat käyttivät saarnipuisia pitkäjousia, normannit lisäksi varsijousia. Nuolten lentorata oli entistä vakaampi niihin lisättyjen sulkien ansiosta. Korkea-arvoiset sotilaat käyttivät rengashaarniskaa. Kaikki sotilaat käyttivät keilamaisia rautakypäriä, joissa oli myös nenäsuojia. Normannit käyttivät myös alkeellisia peitsiä. Taistelukirves oli miekkaa yleisempi ase, koska miekat olivat kalliita. Normanniarmeijalla oli taisteluhevosia, joissa ritarit käyttivät jalustimia pystyäkseen käyttämään aseita ratsunsa selästä.
Taistelun taustaa

Normandian herttua Vilhelm väitti sekä Edvard Tunnustajan että Harald Godwininpojan luvanneen hänelle Englannin kruunun. Väite oli vähintäänkin kyseenalainen, mutta Vilhelm onnistui saamaan Paavin tuen vaatimukselleen. Äkkiä Vilhelmin hanke olikin pyhä sota eikä vain perimyskiista. Näin hän onnistui kokoamaan ison joukon paitsi normanneja, myös bretagnelaisia ja flanderilaisia joukkoja puolelleen.
Vilhelm kokosi kesällä 1066 Normandiaan maihinnousuarmeijan, suurimman sitten roomalaisten päivien. Kuningas Harald Godwininpoika tiesi kuitenkin odottaa hyökkäystä. Elokuun puolivälissä kaksi valtavaa armeijaa seisoi Englannin kanaalin vastakkaisilla rannoilla odottaen. Vilhelm laivoineen odotti etelätuulta, jota ei kuulunut. Puolestaan Harald odotti Vilhelmiä, joka ei tullut. Viikkojen odottelun jälkeen Haraldin joukot alkoivat käydä levottomaksi ja kuninkaan oli vapautettava osa nostoväestä. Tämän jälkeen Harald kokosi joukot uudelleen ja suuntasi syyskuussa Stamford Bridgen taisteluun. Pian tuon taistelun jälkeen tuuli kuitenkin kääntyi ja Vilhelm rantautui eteläiseen Englantiin. Haraldin oli marssitettava joukkonsa nopeasti etelään sen marssittua juuri huomattavan nopeasti pohjoiseen Stamford Bridgen taisteluun.
Taistelutapahtumat > Puolustusasema

Paavi oli siunannut Vilhelmin sotaretken, minkä seurauksena sotajoukossa oli myös hengenveljiä paavin viiri merkkinään. Haraldin etuna oli puolustusasema Senlac Hill -mäellä, jonka hänen miehensä olivat osittain linnoittaneet. Sinne Vilhelmin ratsuväkijoukkojen oli vaikea hyökätä. Lisäksi hyökkäämistä vaikeutti soinen maasto kukkulan ympärillä.
Aamulla 14. lokakuuta Vilhelm joukkoineen marssi kohti englantilaisten asemia. Englantilaisten puolustusrintama oli noin kilometrin mittainen ja sivustojen suojana olivat jyrkät rinteet. Haraldin raskaimmin aseistetut joukot olivat eturintamassa, heidän takanaan oli nostoväki. Puoli kymmenen maissa Vilhelmin torvensoittajat puhalsivat hyökkäysmerkin. Nuolia satoi englantilaisten niskaan ja normannien raskas jalkaväki ja ratsuväki lähtivät liikkeelle.
Taistelutapahtumat > Huhuja ja oveluutta

Normanneille taistelu oli raskas, sillä heillä oli vastassaan ylämäki. Puolustavat englantilaiset iskivät tapparoillaan hevosia ja surmasivat maahan pudonneet ratsastajat. Pakokauhu oli vallata koko normanniarmeijan ja Vilhelm-herttuan huhuttiin saaneen jo surmansa. Tarinan mukaan Vilhelm valoi joukkoihinsa rohkeutta paljastamalla kasvonsa huutaen: ”Katsokaa minua tarkasti. Olen yhä hengissä ja Jumalan armosta minusta tulee vielä voittaja.” Pian tämän jälkeen normannien ratsuritarit saartoivat ja tuhosivat ne englantilaisjoukot, jotka olivat tehneet murron vasempaan sivustaan. Englantilaisten sivustoja komentaneet Haraldin veljet kaatuivat.
Taistelu jatkui koko iltapäivän. Vilhelm houkutteli englantilaisten asevelvollisia irrottautumaan puolustusasemistaan lavastamalla joukkojensa pakokauhua, jolloin puolustajat lähtivät takaa-ajoon. Silti Haraldin raskaat joukot pysyivät asemissaan ja torjuivat normannien hyökkäykset. Illan hämärtäessä Harald haavoittui, tarun mukaan kasvoihin tai silmäänsä osuneesta nuolesta. Nähdessään kuninkaansa kaatuvan englantilaiset menettivät taistelutahtonsa ja normannien jälleen hyökätessä englantilaisten armeijan pääosa pakeni kentältä. Vilhelm oli voittanut.
Taistelun jälkeen

Kesti joitakin vuosia, ennen kuin koko Englanti oli normannien vallassa. Tarinan mukaan Vilhelm pystytti telttansa kiivaimman taistelun paikkaan ja söi tukevan aterian välittämättä ympärillä olevista ruumiista. Hän antoi sotilaidensa levätä muutaman päivän. Kun hän taas ryhtyi etenemään, hän ei yrittänyt hyökätä suoraan Lontooseen, koska pelkäsi kaupungin vahvaa puolustusta. Tästä syystä hän valitsi kiertotien Kentin, Pohjois-Hampshiren ja Berkshiren kautta Thamesin yli Wallingfordissa. Englantilaiset murskattiin. Vilhelm kruunattiin 25. joulukuuta 1066 Lontoon Westminster Abbeyssä. Hän rakennutti taistelupaikalle kappelin. Sen alttari pystytettiin kuulemma siihen, mihin Harald kuoli.
Tämän jälkeen useimmat englantilaiset antautuivat vastarinnatta, mutta normanneja vastaan taisteltiin silti Northumbriassa, Walesin rajoilla ja Kentissä vuoteen 1068 asti, jolloin myös Exeter ja York kukistuivat. Levottomuudet olivat erityisen kiivaita pohjoisessa, jossa tanskalaiset lähettivät joukkoja englantilaisten tueksi. Vilhelm ratkaisi ongelman hävittämällä Yorkin ja Durhamin välisen alueen. Vuoteen 1072 mennessä Vilhelm oli joukkoineen vallannut koko Englannin.
Valloitus muutti Englantia merkittävästi. Vuonna 1085 Vilhelm antoi laatia Domesday Book -maakirjan uuden kuningaskuntansa maanomistajista ja heidän omaisuudestaan. Sen avulla hän sai tarkan kuvan siitä, miten paljon miltäkin alueelta oli odotettavissa veroja ja sotilaita. Hänen ongelmanaan oli maanomistajien ja viljelijöiden välinen kielimuuri, sillä omistajat puhuivat ranskaa ja kansa vanhaa anglosaksista kieltä, muinaisenglantia. Näiden kielten yhteisvaikutuksesta kehittyi vähitellen nykyinen englannin kieli. Vilhelm uudisti keskushallinnon ja solmi entistä läheisemmät suhteet Manner-Eurooppaan. Naisten asema huononi: he menettivät muun muassa oikeuden maanomistamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hastingsin taistelu Wikimedia Commonsissa
Herralan kylämuseo

| Heikan Jussin suutarinmökkimuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Kotimuseo 
Osoite:  Herralantie 625, 16500 Hollola  
Sijainti:  Herrala 
Perustettu:  1967  
Koordinaatit:  60°54′22″N, 25°28′01″E
 fiHeikan Jussin suutarinmökkimuseo 
  
Herralan kylämuseo sijaitsee Hollolan Herralassa. Museon muodostaa Heikan Jussina tunnetun Juho Mäkäräisen (1892–1967) suutarinmökki. Heikan Jussi teki pistäviä havaintoja ympäristöstään. Hän kirjoitti kymmeniä kirjeitä Helsinkiin muuttaneelle sisarelleen.
Aiheesta muualla

Heikan Jussin suutarinmökkimuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
Hollola
| --- | --- |
Kyliä ja paikkoja:  Hakosilta • Hankaa • Hedelmätarha • Heinlammi • Herrala • Hälvälä • Kalliola • Kirkonkylä • Kukkila • Kukonkoivu • Laitiala • Länsi-Hollola • Messilä • Miekkiö • Noitala • Okeroinen • Paimela • Pyhäniemi • Sairakkala • Salpakangas • Sarva • Tennilä • Tiirismaa • Uskila • |Vaania • Vanhatalo • Vesala • Vesikansa
Luonto:  Hahmajärvi • Hammonjoki • Iso-Tiilijärvi • Keski-Tiilijärvi • Kiikunlähde • Kintterönsuon aarnimetsä • Kivijärvi • Kotajärvi • Kutajärvi • Kutajärven alue • Laasonpohja • Pirunpesä • Pähkinäkukkula • Riihikallio-Pilkanmäki • Sairakkalanjärvi • Tiirismaan luonnonsuojelualue • Työtjärvi • Vesijärvi • Vähä-Tiilijärvi
Nähtävyyksiä ja tapahtumia:  Herralan kylämuseo • Hiljaisuuden huone • Hollo ja Martta • Hollolan Hirvi • Hollolan keskiaikainen kivikirkko • Hollolan keskiaikatapahtuma • Hollolan kotiseutumuseo • Hollolan kunnantupa • Hälvälän ampumarata • Kapatuosia • Laitialan kartano • Linnamäki • Messilän kartano • Pyhäniemen kartano
Liikenne:  Herralan rautatieasema • Hollolan lentokenttä • valtatie 12 • kantatie 54 • seututie 296 • yhdystie 2955 • yhdystie 2956 • yhdystie 3173 • Launeen tie
Muuta:  Camping Messilä • Hollolan kunnanvaltuusto • Hollolan lukio • Hollolan seurakunta • Hollolan Sanomat • Hollolan Seutu • Hollolan vaakuna
Hermia (tiedepuisto)

Hermia 11 lounaasta kuvattuna.
Hermia on yritysten ja tutkimuslaitosten muodostama teknologia- ja osaamiskeskittymä ja tiedepuisto Tampereen Hervannan kaupunginosassa. Hermia on perustettu vuonna 1986, ja se sijaitsee Tampereen yliopiston Hervannan kampuksen välittömässä läheisyydessä.
Hermian alueella on toimistopinta-alaa noin 120 000 m2, ja siellä toimii yli 160 yritystä ja organisaatiota (8/07), työpaikkoja alueella on noin 4 000. Hermiassa toimii lukuisia pieniä, toimintaansa aloittelevia yrityksiä, mutta myös kansainvälisiä yhtiöitä. Hermiassa sijaitsee myös eri tutkimusorganisaatioiden toimitiloja, mm. VTT:llä ja Tampereen yliopistolla on useita tutkimusyksikköjä Hermian alueella. Hermiaan on suunnitteilla rakentaa myös tuotannollisille teknologiayrityksille suunnattuja kiinteistöjä.
Yksiköissä on noin 2 500 työpaikkaa (8/07). Hermian yksiköissä on vuosien mittaan tehty paljon kehitystyötä liittyen mm. GSM-puhelimiin, matkapuhelinverkkoihin ja Symbian-käyttöjärjestelmään sekä radiopuhelimien oheistuotteisiin. Esimerkiksi Nokia Communicator eli kommunikaattori on syntynyt Hermiassa.
Hermian alueen tiloja omistaa, vuokraa ja rakennuttaa Keva, Varma, Technopolis Oyj ja muita toimijoita. Suurin osa Hermian kiinteistöistä on kiinteistösijoittajien omistuksessa.
Alueella toimivia yrityksiä

Avanio
CGI
Enersoft Oy
Etteplan
Forciot
Futuriot
Hermia Oy
Hermia Yrityskehitys
M-Files
OP
Sodexo
Tata TCS
Terveystalo
Treon
Vincit
Wapice Oy
Wirepas Oy
Aiheesta muualla

Tampere Science Parks (Arkistoitu – Internet Archive)
TTY: kommunikaattori on syntynyt Hervannassa
Hamilton Groove

Hamilton Groove on jazz- ja bluesvivahteita yhdistelevä suomalainen rockyhtye. Yhtye on perustettu vuonna 2006 Seinäjoella.
Historia

Yhtyeen alkuperäiseen jäsenistöön kuuluivat Antti Vainikainen (laulu), Jaakko Elenius (koskettimet) ja Pekko Hokkanen (rummut). Jo vuoden 2006 joulukuussa yhtye teki treenikämppädemon, jolla olivat muun muassa kappaleet ”Donkey”, ”Pirate” ja ”Lost”. Tällöin yhtyeeseen liittyi kitaristi Markus Välimaa. Hamilton Groove harjoitteli talven aikana ahkerasti ja nauhoitti seuraavana keväänä Soundwall-studiolla Seinäjoella toisen promolevyn, joka myöskin sisälsi kappaleet ”Man man show”, ”Vinnie the butcher” ja ”Black sheep”. Vuoden 2007 keväällä basistiksi saatiin Mari Kroter ja yhtye keskittyi yhteissoiton hiomiseen ja uusien kappaleiden tekemiseen. Satunnaisesti keikoilla sekä juuri äänitetyllä promolla vierailivat Lost Horns eli Arto Panula (trumpetti) ja Tom Peltonen (saksofoni).
Keväällä 2008 keikoille mukaan löydettiin Lasse Asu, joka elävöitti livemeininkiä saksofonin soitollaan. Asu vakiinnutti paikkansa Hamilton Grooven jäsenenä lähes välittömästi ja pian yhtye aloitti lähti jälleen Soundwallin studiolle uusien kappaleiden kanssa. Pitkäsoitto nauhoitettiin viikossa ja vuoden 2009 alussa tulevalta albumilta julkaistiin promo, joka sisälsi kappaleet ”Mona”, ”Moonglow motel” ja ”Just another lie”. Esikoisalbumi Motel julkaistiin 4. lokakuuta 2009 Moby Discin kautta. Levyn kansitaiteen maalasi yhtyeen pitkäaikainen toveri Olli Kiviluoto, joka suunnitteli myös levystä julkaistun promon kannet. Motelin äänityksestä, miksauksesta ja masteroinnista vastasi Sami Jormanainen.
Hamilton Grooven toinen pitkäsoitto, Kingdom of nothing, ilmestyi 14. maaliskuuta 2012. Levy julkaistiin Moby Discin ja Secret Entertainmentin yhteisjulkaisuna. Se painatettiin CD:n lisäksi myös vinyylinä. Albumin musiikin sävellykseen ja sovitukseen ovat osallistuneet kaikki yhtyeen jäsenet. Graafisen ulkoasun suunnitteli toistamiseen Olli Kiviluoto. Levyn nauhoitti Hannu Lamminmäki ja hänen liikkuva studionsa. Levyn kappaleita sitoo teemallisesti yhteen rakkaus eri muodoissaan. Se voi olla hulluutta, himoa tai huolta maailman tilasta.
Jäsenet

Antti Vainikainen, laulu
Jaakko Elenius, koskettimet
Markus Välimaa, kitara
Mari Kroter, basso, taustalaulu
Lasse Asu, saksofonit
Pekko Hokkanen, rummut
Julkaisut

Albumit
Kingdom of nothing (2012)
Motel (2009)
Singlet / EP:t
Promo 2012
Promo 2009
Promo 2007
Videot

It’s a long way to I don’t know where yet (2012)
King of Rats (2012)
Kingdom of nothing -teaser (2012)
Crow (2010)
Small-Time Jesus (2009)
Aiheesta muualla:

Yhtyeen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Horatio Fitch

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Horatio Fitch vuonna 1924. |  Horatio Fitch vuonna 1924. |  Horatio Fitch vuonna 1924. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | 400 m |  |
Horatio May Fitch (16. joulukuuta 1900 Chicago, Yhdysvallat – 4. toukokuuta 1985 Estes Park, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän voitti hopeaa Pariisin kesäolympialaisissa 1924 400 metrin juoksussa ajalla 48,4 sekuntia. Semifinaalissa hän juoksi oman ennätyksensä ja uuden olympiaennätyksen 47,8 sekuntia.
Heppenheim

| Heppenheim |
| --- | --- |

 vaakuna
 Heppenheim
 Koordinaatit: 49°38.4′N, 08°38.2′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Hallintopiiri:  Darmstadt
Piirikunta:  Kreis Bergstraße
Hallinto:  
 – Pormestari:  Rainer Burelbach
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  52,1 km²
Korkeus:  120 m
Väkiluku (30.6.2021):  26 280
 – Väestötiheys:  504 as./km²
 
 heppenheim.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Heppenheim on kaupunki Hessenin osavaltion eteläosassa Saksassa. Se on Kreis Bergstraßen piirikunnan pääkaupunki. Kaupungissa asui 26 280 ihmistä kesäkuussa 2021 Kaupungin pinta-ala on 52,1 neliökilometriä.
Heppenheimin sijainti Kreis Bergstraßen piirikunnassa.
Formula 1:n nelinkertainen maailmanmestari Sebastian Vettel on kotoisin Heppenheimistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heppenheim Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivusto (saksaksi)
Harri Tirkkonen

Harri Tirkkonen Syväjäädytetyn opettajan kuvauksissa vuonna 1971.
Harri Robert Tirkkonen (24. marraskuuta 1930 Helsinki – 11. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Tirkkonen oli yksi käytetyimpiä sivuosanäyttelijöitä suomalaisessa elokuvassa 1970- ja 1980-luvuilla. Hän näytteli muun muassa elokuvissa Murheenkryynin poika (1958), Mommilan veriteot 1917 (1973), Manillaköysi (1976), Pedon merkki (1981) ja Ulvova mylläri (1982). Tirkkonen muistetaan ehkä parhaiten pääosasta Hannu Kahakorven ohjaamassa Arto Paasilinna -filmatisoinnissa Onnellinen mies (1979). Tirkkonen näyttelee pääosaa, opettaja Mikael Otsolaa, myös tieteislyhytelokuvassa Syväjäädytetty opettaja (1971).
Tirkkonen oli vuosina 1957−1979 naimisissa näyttelijä Eira Soriolan kanssa.
Harri Tirkkonen kuoli 11. heinäkuuta 2018 pitkäaikaiseen sairauteen Helsingissä Laakson sairaalassa.
Filmografia

Me olemme viisi ystävää (1990): Holger Kurppa
Vihreäreppuinen mies (1990): komitean pj.
1943 Elokuu (1989): Rekolan isäntä
Mahtava mies (1989): Joonas, Rantamäen isäntä
Vääpeli Sadon tapaus (1985): vääpeli Sato
Richard III (1985): Buckingham
Miljardi vuotta ennen maailmanloppua (1985): eversti Snegovod
Tohvelisankarin rouva (1984)
Ulvova mylläri (1982): nimismies Jaatila
Pohjalla (1982): punkki
Pedon merkki (1981): eversti
Muistoja Elmosta (1981): Weli-Andrei
Aikalisä (1981): Väiski
Kaukaasialainen liitupiiri (1979): tuomari Azdak
Onnellinen mies (1979): Insinööri Jaatinen
Elämäsi parhain aika (1978): Nick
Palkkio (1977): Batartsev, Pavel Jemneljanovitsh
Isännät ja isäntien varjot (1976): Jopi Herneinen
Manillaköysi (1976): lääkäri
Sujut (1974)
Mommilan veriteot 1917 (1973): Mommilan kartanon isännöitsijä Forssell
Kesyttömät veljekset (1969): kirjapainon osastopäällikkö
Yhdeksän miehen saappaat, 1–9 (1969): kapteeni Nenänen
Miehen kylkiluu (1967): Jussi Ollenberg
Villin Pohjolan salattu laakso (1963): Tapion Jouni, päällikön poika
Tie pimeään (1962): taksinkuljettaja Vilho Pitkänen
Murheenkryynin poika (1958): korpraali
Häjyt: Rannanjärvi
Tiskitorppari
Pakolaiskeskusteluja: Ziffel
Rikottu ruukku: tuomari Adam
Ihminen itse: Ihminen itse
Sijan tiijän kussa synnyin
Aiheesta muualla

Harri Tirkkonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Onnellinen mies -elokuva Elävässä arkistossa
Harri Tirkkosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Herman Stigzelius

Herman Stigzelius avaamassa Tankavaarassa vuoden 1983 kullanhuuhdonnan MM-kisat. Kuvannut valokuvaaja Mauno Mannelin. Kuvan oikeudet: Johannes Moisio
Herman Stigzelius (14. elokuuta 1917 Helsinki – 10. toukokuuta 1993 Karjaa) oli suomalainen geologi ja professori. Stigzelius aloitti uransa kaivosinsinöörinä Viljakkalan Haverin kaivoksella ja toimi myöhemmin kauppa- ja teollisuusministeriön kaivostoimiston päällikkönä 1947–1970 ja Geologisen tutkimuslaitoksen ylijohtajana 1970–1980.
Teoksia

Lapin kivennäisvarat, tekijät Herman Stigzelius ja Pentti Ervamaa.   Lapin tutkimusseura, Rovaniemi 1962
Kultakuume, Lapin kullan historia.   Suomen matkailuliitto 1986, 1987
Herman Stigzelius: Kaivosmittaus, Kauppa- ja teollisuusministeriön ammattikasvatusosaston julkaisu no 67, 1959.
HMS Indomitable

| HMS Indomitable |
| --- | --- |
 HMS Indomitable 1943

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers-Armstrong, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  10. marraskuuta 1937
Laskettu vesille:  26. maaliskuuta 1940
Palveluskäyttöön:  10. lokakuuta 1941
Loppuvaihe:  myytiin romutettavaksi 1955
Tekniset tiedot
Uppouma:  23 000 t (standardi) 29 730 t (kuormattu)
Pituus:  230 m
Leveys:  29,2 m
Syväys:  8,8 m
Koneteho:  111 000 shp
Nopeus:  30,5 solmua
Miehistöä:  1 392-2 100
Aseistus
Aseistus:  8 × QF 4,5" (114 mm) tykkiä 48 × QF 2 naulan tykkiä 10 × Oerlikon 20 mm 48 lentokonetta
HMS Indomitable (viirinumero 92) oli vuonna 1940 vesillelaskettu Britannian kuninkaallisen laivaston modifioitu  Illustrious-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 6. heinäkuuta 1937 vuoden 1937 hankinnoissa Vickers-Armstrongin telakalta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 10. marraskuuta telakkanumerolla 735. Alus laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 10. lokakuuta 1941.
Indomitable oli alun perin Illustrious-luokan neljäs alus, mutta sen lentokonekapasiteettia nostettiin ja samalla jouduttiin ohentamaan hangaarikannen panssarointia 4,5 tuumasta 1,5 tuumaan. Aluksen lentokannen pituutta kasvatettiin 3,05 metriä. Alukselle tehtiin HMS Illustriousista poiketen kaksikerroksinen lentokonehangaari, jotta sille voitaisiin sijoittaa 48 lentokonetta aiemman 36 sijaan. Kone kapasiteetin lisäys edellytti lentokoneiden polttoainevarastojen kasvatusta, mikä tehtiin aluksen oman polttoainetankin kustannuksella. Aluksen etummainen lentokonehissi kulki vain ylempään hangaariin ja sitä suurennettiin niin, että se kykeni kuljettamaan Hawker Sea Hurricanen siivet suorina. Taaempi hissi kulki kumpaankin hangaariin.
Käyttöön otettaessa aluksen ilmatorjunta-aseistus oli vajaa käsittäen ainoastaan 24 kaksinaulaista ja loput asennettiin vasta huhtikuussa 1942.
Palvelus

Palvelukseenoton jälkeen alus määrättiin Kaukoitään osaksi Force Z:aa. Se lähti lokakuussa Länsi-Intiaan koulutettavaksi operatiivisiin tehtäviin. Alus ajoi 3. marraskuuta karille Länsi-Intiassa, mikä viivästytti sen lähtöä Trincomaleehen. Alus siirrettiin Norfolkiin Virginiaan telakalle, mistä se lähti joulukuussa Ceylonille liittyäkseen Itäiseen laivastoon.
Palvelus > Intian valtameri

Tammikuussa 1942 alus siirsi maihin lentokoneensa ja sille kuormattiin Port Sudanissa 48 Britannian kuninkaallisten ilmavoimien Hawker Hurricanea kuljetettavaksi Singaporeen. Kuormauksen päätyttyä alus lähti Itä-Intiaan saattajinaan hävittäjät HMAS Napier, HMAS Nizam ja HMAS Nestor. Alus lähetti 27. tammikuuta  Sumatran eteläpuolella Hurricanet Bataviaan. Koneet eivät kuitenkaan estäneet Singaporen joutumista japanilaisten haltuun helmikuussa.
Helmikuussa alus kävi Trincomaleessa tankattavana. Se lähti maaliskuussa Jaavalle, missä se vastaanotti toisen erän Hawker Hurricaneja Ceylonille kuljetettavaksi. Samalla aluksen omat laivueet palautettiin alukselle. Alus lähti Addun atollille lentokoulutukseen sekä valmistautumaan operatiivisiin tehtäviin.
Alus liitettiin 31. maaliskuuta Itäisen laivaston Force A:han yhdessä HMS Warspiten, Illustriousin, HMS Cornwallin, HMS Enterprisen ja HMS Emeraldin kanssa. Alus liittyi laivastoon Celonin eteläpuolella osallistuen tuloksettomaan keisarillisen Japanin laivaston lentotukialusosaston etsintään. Alus lähti 5. huhtikuuta Force A:n mukana uudelleen tuloksetta etsimään japanilaista laivasto-osastoa. Osasto palasi 8. huhtikuuta Addun atollille, mistä matkaa jatkettiin Bombayhin.
Alus määrättiin 22. huhtikuuta tukemaan liittoutuneiden maihinnousua Madagaskarille operaatio Ironcladissä. Se lähti Durbaniin liittyäkseen operaatiota varten kerättyyn laivasto-osastoon. Alus liittyi 3. toukokuuta Madagaskarin edustalla saattueihin Y ja Z. Maihinnousun alkaessa 5. toukokuuta Courrier Baystä Indomitablen ja Illustriousin lentokoneet suojasivat ja tukivat hyökkääviä joukkoja. Vichyn Ranskan laivaston sukellusvene Monge laukaisi 8. toukokuuta torpedon alusta vastaan tuloksetta. Suojanneet hävittäjät upottivat sukellusveneen syvyyspommein.
Operaatiosta vapauduttuaan alus oli kesäkuussa huollettavana ja koulutettavana Mombasan edustalla. Heinäkuussa alus siirrettiin Gibraltarille Force H:hon.