stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salainen agentti 007 Istanbulissa

| Salainen agentti 007 Istanbulissa> From Russia with Love |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Terence Young
Käsikirjoittaja:  Richard Maibaum Johanna Harwood
Perustuu:  Ian Flemingin romaaniin James Bond Istanbulissa
Tuottaja:  Albert R. Broccoli Harry Saltzman
Säveltäjä:  John Barry
Kuvaaja:  Ted Moore
Leikkaaja:  Peter R. Hunt
Erikoistehosteet:  John Stears
Pääosat:  Sean Connery Pedro Armendáriz Lotte Lenya Robert Shaw Bernard Lee Daniela Bianchi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:  10. lokakuuta 1963 (Britannia) 8. huhtikuuta 1964 (Yhdysvallat) 19. maaliskuuta 1964 (Italia) 14. elokuuta 1964 (Suomi)
Kesto:  116 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  2 000 000 $
Tuotto:  78 900 000 $
Edeltäjä:  Salainen agentti 007 ja tohtori No
Seuraaja:  007 ja Kultasormi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Salainen agentti 007 Istanbulissa (From Russia with Love) on Terence Youngin ohjaama James Bond -elokuva vuodelta 1963. Bond-sarjan toinen elokuva perustuu Ian Flemingin vuonna 1957 julkaistuun romaaniin James Bond Istanbulissa. Elokuvan tuottivat Albert R. Broccoli ja Harry Saltzman. Tunnuskappaleen "From Russia With Love" esitti laulaja Matt Monro. Elokuvan budjetti oli vain kaksi miljoonaa dollaria, mutta tuotto 78,9 miljoonaa dollaria.[lähde? ]
Elokuvasta on kehitetty Electronic Artsin julkaisema videopeli From Russia with Love.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sean Connery   | … |  James Bond   |
|  Daniela Bianchi   | … |  Tatiana Romanova   |
|  Pedro Armendáriz   | … |  Ali Kerim Bey   |
|  Bernard Lee   | … |  M   |
|  Lotte Lenya   | … |  Rosa Klebb   |
|  Robert Shaw   | … |  Red Grant   |
|  Anthony Dawson (äänenä Eric Pohlmann  | … |  Ernst Stavro Blofeld (merkitty nimellä "?")   |
|  Vladek Sheybal   | … |  Kronsteen   |
|  Walter Gotell   | … |  Morzeny   |
|  Lois Maxwell   | … |  Miss Moneypenny   |
|  Desmond Llewelyn   | … |  Q   |
|  Eunice Gayson   | … |  Sylvia Trench   |
|  Francis de Wolff   | … |  Vavra   |
|  George Pastell   | … |  konduktööri   |
|  Nadja Regin  | … |  Kerimin tytär   |
|  Aliza Gur  | … |  Vida   |
|  Martine Beswick  | … |   Zora   |
|  Leila  | … |  mustalaistanssija   |
|  Hasan Ceylan  | … |  ulkomainen agentti   |
|  Fred Haggerty  | … |  Krilencu   |
|  Neville Jason  | … |   Kerimin autonkuljettaja   |
|  Peter Bayliss  | … |  Benz   |
|  Nushet Ataer  | … |  Mehmet   |
|  Peter Brayham  | … |  Rhoda   |
|  Jan Williams  | … |  hieroja   |
|  Peter Madden  | … |  McAdams   |
Erikoistehosteet

John Stears, joka oli suunnitellut edelliseen Bond-elokuvaan tohtori Non piilopaikan räjähdyksen, oli tämän elokuvan erikoistehosteosaston johtaja. Hän suunnitteli elokuvaan erään elokuvahistorian ensimmäisistä kauko-ohjattavista helikoptereista sekä puukkokengän.
Tapahtuma- ja kuvauspaikat

Tapahtumapaikat:
Istanbul, Turkki
Zagreb, Jugoslavia (nyk. Kroatia)
Venetsia, Italia
Kuvauspaikat:
Istanbul, Turkki
Argyll, Skotlanti
Venetsia, Italia
Pinewood Studios, Buckinghamshire, Englanti
Aiheesta muualla

Elokuva MGM:n sivuilla (englanniksi)
Salainen agentti 007 Istanbulissa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Salainen agentti 007 Istanbulissa Elonet. (suomeksi)
Saarijärven museo

Saarijärven museo ja sitä ympäröivä veistospuisto 19.8.2009.
Saarijärven museo on taide- ja kulttuurihistoriallisesta museotoiminnasta vastaava paikallismuseo Saarijärvellä Herajärven rannassa. Museo tallentaa kokoelmiinsa toimialueensa kehityksestä kertovaa esine-, valokuva- ja arkistomateriaalia sekä taidetta. Näkyvin toimintamuoto on taide- ja kulttuurihistoriallisten näyttelyiden järjestäminen ympäri vuoden.
Museo on toimialueensa tietopankki, joka tallentaa tietoa eri muodoissa ja tuottaa työnsä tuloksena uutta tietoa. Saarijärven museon päämääränä on kasvattaa kulttuuriperintöä arvostavia ja ymmärtäviä, oman identiteettinsä tiedostavia yksilöitä, joilla on kyky ja valmiudet hyödyntää sekä vaalia kulttuuriperinnettä vastuullisesti, lisätä taiteen tuntemusta ja ymmärtämistä sekä tarjota elämyksiä.  Päärakennuksessa on ympärivuotisia erikoisnäyttelyjä ja tämän lisäksi museolla on Säätyläiskotimuseon sekä Kivikauden kylän kesänäyttelykohteet. Museo vastaa myös Tapperien Juholan näyttelytoiminnasta ja aineistokokoelmista sekä asiantuntijapalveluna Saarijärven Mannilan Taidesäätiön ja Beda, Katri ja Aune Heralan säätiön kokoelmista.
Museo piha-alueineen > Päärakennus

Saarijärven museon rakennus sijaitsee Herajärven rannalla Mannilan tilalta lohkaistulla Peltoniemen tilalla, jonka omistajiin on kuulunut muun muassa kansanedustaja Artturi Koskenkaiku. Mannilan tila oli alkujaan saarijärveläisen Toivi Järvisen (1901–1982) syntymäkoti, jonne hän muutti Helsingistä miehensä, varatuomari Osmo Järvisen (1900–1949) kanssa vuonna 1939. Toivi Järvinen, joka oli miehensä kanssa hankkinut edustavan suomalaisen taiteen kokoelman, määräsi testamentissaan suurimman osan omaisuuttaan Saarijärvi-Seura ry:lle itsenäisen säätiön perustamista varten ja määräsi säätiön yhdeksi tehtäväksi rakentaa Peltoniemeen taidemuseo. Vuoden 1983 Saarijärvi-Seuran syyskokouksessa alulle laitettu säätiö merkittiin säätiörekisteriin 12.9.1985 nimellä Saarijärven Mannilan Taidesäätiö.
Saarijärvi-Seuran lahjoitettua mittavat kulttuurihistorialliset kokoelmansa Saarijärven kaupungille, päätettiin yhdistää säätiön ja kaupungin voimavarat sekä rakentaa museo, jossa on taide- ja kulttuurihistoriallinen osasto. Toivi Järvisen testamentissaan ilmoittaman tahdon mukaisesti museorakennuksen suunnittelijaksi valittiin arkkitehtitoimisto Niemioja & Uusitalo Oy. Arkkitehti Laila Niemiojan (1914–2001) suunnittelema museorakennus avattiin yleisölle 1.7.1989 Kain Tapperin (1930–2004) laajalla takautuvalla näyttelyllä.
Museo piha-alueineen > Toivi Järvisen taidekoti

Museon vieressä sijaitsee Toivi Järvisen valkotiilinen, vuonna 1961 valmistunut koti, joka avattiin yleisölle kotimuseona vuonna 1986. Kodissa esillä olevien taideteosten lisäksi kodin irtaimisto muodostaa ainutlaatuisen yhtenäisen 1960–1970-luvun sisustuskokonaisuuden. Järvisen koti, saunarakennus ja pihapiirin vanhemmat, 1860–1870-luvun rakennukset muodostavat rakennushistoriallisesti arvokkaan kokonaisuuden. Toivi ja Osmo Järvinen hankkivat aikanaan 84 taideteosta, joihin lukeutuu muun muassa Pekka Halosen, Wilho Sjöströmin, Magnus Enckellin, Ville Vallgrenin ja Hannes Autereen töitä. Teoksista suurin osa on myös esillä kodissa.
Museo piha-alueineen > Veistospuisto

Museon päärakennusta ympäröivä veistospuisto on osa taideosaston keskeistä tavoitetta dokumentoida ja esitellä saarijärveläisten ja saarijärveläissyntyisten taiteilijoiden tuotantoa. Puistossa on kymmenen Kain Tapperin, Frans Toikkasen, Hannes Autereen, Arvo Siikamäen ja Haral Karsténin teosta, joiden hankinnoista ovat pääosin vastanneet museon taideosastoa tukevat säätiöt.
| Teos | Tekijä | Vuosi | Materiaali | Huomioita | Omistaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Big Woman | Arvo Siikamäki | 1999 | graniitti |  | Beda, Katri ja Aune Heralan säätiö |
| Haiku | Frans Toikkanen | 2001 | pronssi |  | Saarijärven Mannilan taidesäätiö |
| Ikuinen liekki | Hannes Autere | 1951, valettu pronssiin 2002 | pronssi | valos 2/2 | Saarijärvi-Seura ry / Saarijärven museo |
| Joosef ja Potifarin vaimo | Hannes Autere | 1940-luku | graniitti |  | Saarijärven Mannilan taidesäätiö |
| Kiitos vedestä | Hannes Autere | 1940-luku, valettu pronssiin 1977 | pronssi |  | Saarijärven kaupunki |
| Maakallo IV | Kain Tapper | 1989 | graniitti |  | Saarijärven Mannilan taidesäätiö |
| Markkinapallot | Harald Karstén | 1996 | teräs ja muovi |  | Saarijärven Mannilan taidesäätiö |
| Musta kallo | Kain Tapper | 1991 | graniitti |  | Saarijärven Mannilan taidesäätiö |
| Suuri muukalainen II | Arvo Siikamäki | 1990 | graniitti |  | Saarijärven Mannilan taidesäätiö |
| Tarina | Harald Karstén | 1990 | teräs |  | Saarijärven Mannilan taidesäätiö |
Museo piha-alueineen > Perennamaa

Museon piha-alueella, Mannilan tilan vanhan piharakennuksen edustalla sijaitsee vuonna 1995 Saarijärven luonnonystävät ry:n perustama perinnekasvien perennamaa, jonka tarkoituksena on toimia paikallisena ja alueellisena kasvien geenipankkina. Monet suomalaistuneet ja ajan saatossa suomalaiseen ilmastoon sopeutuneet kasvit ovat kotoisin Keski- tai Etelä-Euroopasta. Kesällä 2015 perennamaalla kasvoi 43 perennaa, 9 pensasta ja 23 yrtti- sekä hyötykasvia.
Museon kohteita > Kesänäyttelykohteet

Kivikauden kylä
Säätyläiskotimuseo & Runeberg -näyttely
Tapperien Juhola
Museon kohteita > Tilauskohteet

Toivi Järvisen taidekoti
Heralan taiteilijakoti
Aiheesta muualla

Saarijärven museon omat sivut
Kivikauden kylä (Arkistoitu – Internet Archive)
Säätyläiskotimuseo & Runeberg -näyttely (Arkistoitu – Internet Archive)
Tapperien Juhola (Arkistoitu – Internet Archive)
Toivi Järvisen taidekoti (Arkistoitu – Internet Archive)
Heralan taiteilijakoti (Arkistoitu – Internet Archive)
Teja Gregorin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Teja Gregorin |  Teja Gregorin |  Teja Gregorin |  |
Maa:   Slovenia
Naisten ampumahiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Sotši 2014 | takaa-ajo |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2009 | normaalimatka |  |
|  Hopeaa | Ruhpolding 2012 | sekaviesti |  |
Teja Gregorin (s. 29. kesäkuuta 1980 Ljubljana, Jugoslavia) on slovenialainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän kilpaili aiemmin maastohiihdossa ja aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 2002. Hän edusti ŠD Nika Ihan -seuraa.
Maastohiihto

Gregorin sijoittui maastohiihdon junioreiden MM-kilpailuissa parhaimmillaan neljänneksi viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Štrbské Plesossa tammikuussa 2000. Aikuisten arvokilpailuihin hän osallistui Lahden MM-kilpailuissa 2001 ja Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002. Paras henkilökohtainen sijoitus oli Lahden kisojen sprinttikilpailun 33. sija. Salt Lake Cityn olympialaisissa hän kuului yhdeksänneksi sijoittuneeseen Slovenian viestijoukkueeseen. Maastohiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Nové Městossa tammikuussa 2000. Ainoat pistesijansa hän saavutti joulukuun 2001 lopulla oltuaan sprinttikilpailuissa Garmisch-Partenkirchenissä sijalla 26 ja Salzburgissa sijalla 24.
Ampumahiihdon arvokilpailut

Gregorin osallistui ampumahiihdon arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Oberhofin MM-kisoissa 2004. Hän sijoittui Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2005 normaalimatkalla 18:nneksi ja viestissä Slovenian joukkueen jäsenenä kahdeksanneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli pikakilpailussa 14., takaa-ajossa 16., normaalimatkalla 18., yhteislähdössä 19. sekä viestissä kuudes. Pokljukassa käydyssä sekaviestin MM-kilpailussa hän saavutti Slovenian ykkösjoukkueen mukana seitsemännen sijan.
Gregorin sijoittui Anterselvan MM-kilpailuissa 2007 takaa-ajossa seitsemänneksi, pikakilpailussa 11:nneksi, normaalimatkalla 13:nneksi ja yhteislähdössä 15:nneksi. Lisäksi hän hiihti avausosuuden sekä Slovenian naisten viestijoukkueessa että sekaviestissä, joissa molemmissa Slovenia sijoittui neljänneksi. Östersundin MM-kilpailuíssa 2008 hän oli normaalimatkalla kuudes ja yhteislähtökilpailussa neljästoista. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän saavutti hopeaa normaalimatkalla. Hän ampui kilpailussa yhden sakkominuutin viimeisellä ampumapaikalla ja hävisi kultaa voittaneelle Kati Wilhelmille 39,5 sekuntia. Yhteislähtökilpailussa hän oli kolmastoista. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui yhteislähdössä viidenneksi, viestissä kahdeksanneksi sekä pikakilpailussa ja takaa-ajossa yhdeksänneksi. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän oli yhteislähdössä viides, pikakilpailussa neljästoista ja takaa-ajossa kahdeksastoista.
Gregorin hiihti Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 toisen osuuden Slovenian sekaviestijoukkueessa, joka sai hopeaa. Hän sijoittui lisäksi pikakilpailussa ja normaalimatkalla 11:nneksi, takaa-ajossa 12:nneksi ja yhteislähdössä 13:nneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän oli yhteislähtökilpailussa kahdeksas ja sekaviestissä viides. Sotšin olympialaisissa 2014 Gregorin saavutti pronssia takaa-ajossa. Yhteislähtökilpailussa hän oli neljäs, normaalimatkalla yhdestoista ja pikakilpailussa viidestoista. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui yhteislähdössä viidenneksi ja normaalimatkalla 12:nneksi.
Gregorin lopetti uransa ampumahiihtäjänä vuoteen 2017.
Ampumahiihdon maailmancup

Gregorin kilpaili ampumahiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Kontiolahdella kaudella 2003–2004. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti oltuaan myöhemmin samalla kaudella 27. Anterselvan pikakilpailussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes normaalimatkalla Brezno-Osrbliessä kaudella 2005–2006. Pyeongchangin MM-hopeahiihto oli samalla hänen ensimmäinen palkintokorokepaikkansa maailmancupissa; aiemmin hän oli ollut parhaimmillaan kaksi kertaa neljäs. Kaudella 2009–2010 hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenes ja kaudella 2010–2011 kahdeksas. Hän sijoittui Oslon yhteislähtökilpailussa kolmanneksi kaudella 2011–2012 ja toiseksi kaudella 2013–2014.
Muut kilpailut

Gregorin voitti rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa Haute Mauriennessa kesällä 2008 kultaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa sekä hopeaa viestissä.
Doping

Kansainvälinen ampumahiihtoliitto IBU ilmoitti 26. lokakuuta 2017 Gregorinin jääneen kiinni kasvuhormonin tuotantoa parantavien kiellettyjen aineiden käytöstä Vancouverin olympialaisten uusintatesteissä. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 4.7.2017–3.7.2019 ja kaikki Gregorinin tulokset aikaväliltä 7.2.2010–6.2.2012 mitätöitiin.
Theodor Bergk

Theodor Bergk
Theodor Bergk (1812−1881) oli saksalainen filologi, professori Marburgin, Freiburgin ja Hallen yliopistoissa 1842−1869. Hän julkaisi teoksen Poëtæ lyrici græci, (5. p. postuumisti 1900), jonka ohella hän toimitti muitakin kreikkalaisia tekstijulkaisuja sekä sepitti kreikkalaista kirjallisuutta käsittävän teoksen Geschichte der griech. Litteratur (4 osaa, 1872−1887).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Theodor Bergk Wikimedia Commonsissa
The Ride

|  The Ride |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Rafał Brzozowski
Tyylilaji:  pop
Julkaistu:  12. maaliskuuta 2021
Säveltäjä(t):  Joakim Övrenius Thomas Karlsson Clara Rubensson Johan Mauritzson
Sanoittaja(t):  Joakim Övrenius Thomas Karlsson Clara Rubensson Johan Mauritzson
Euroviisutiedot
Vuosi:  2021
Maa:  Puola
Kieli:  englanti
Sijoitus semifinaalissa:  14.
Pisteet semifinaalissa:  35
Video:  videolinkki
Aikajärjestys
 ◄ ”Empires” (2020) 
 ”River” (2022) ► 
The Ride on puolalaisen laulajan Rafał Brzozowskin esittämä kappale, jolla hän edusti Puolaa vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa, Rotterdamissa.
Kappale kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui neljänneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
The Revenge

| The Revenge Russell Allen ja Jørn Lande |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2007
 Tuottaja(t): Dennis Ward
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal, progressiivinen metalli
 Kesto: 63.33
 Levy-yhtiö: Frontiers Records
Russell Allenin ja Jørn Landen muut julkaisut
| The Battle 2005 | The Revenge 2007 | The Showdown 2010 |
The Revenge on Symphony X -vokalisti Russell Allenin ja aiemmin Masterplanissa laulaneen Jørn Landen toinen yhteinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007. Albumi on jatkoa vuoden 2005 julkaisulle The Battle.
Kappaleet

The Revenge – 05.51
Obsessed – 04.47
Victory – 05.02
Master Of Sorrow – 05.54
Will You Follow – 05.17
Just A Dream – 05.40
Her Spell – 04.47
Gone Too Far – 04.48
Wake Up Call – 04.47
Under The Waves – 05.32
Who Can You Trust – 04.55
When Time Doesn't Heal – 06.13
Molemmat laulajat esiintyvät kappaleissa 1, 3, 6, 9, 11 ja 12
Russell Allen laulaa kappaleet 2, 5 ja 8
Jørn Lande laulaa kappaleet 4, 7 ja 10
Kokoonpano

Jørn Lande – laulu
Russell Allen – laulu
Magnus Karlsson – kitara, basso, kosketinsoittimet
Jaime Salazar – rummut
Teuvo V. Riikonen

| Teuvo V>  Riikonen.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Teuvo Viktor Riikonen
Syntynyt: 2. marraskuuta 1960 (ikä 63) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  pappi, kirjailija, toiminnanjohtaja
Muut tiedot
Koulutus:  teologian kandidaatti (1981)
Uskonto:  kristinusko
Teuvo Viktor Riikonen (s. 2. marraskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen toiminnanjohtaja, pappi ja kirjailija. Riikonen on työskennelyt Parikanniemisäätiön toiminnanjohtajana vuodesta 2012 lähtien. Aikaisemmin hän on työskennellyt mm. nuorisotyöntekijänä, sotilaspappina ja rehtorina. Koulutukseltaan Riikonen on teologian kandidaatti Helsingin yliopistosta.
Riikonen toimi vuosina 2009–2015 Suomen Kristillisdemokraattien varapuheenjohtajana sekä Savonlinnan kaupunginvaltuutettuna 2001–2017. Riikonen toimi Mikkelin hiippakunnan kirkolliskokousedustajana vuosina 2004–2011.
Varhainen elämä ja koulutus

Riikonen valmistui Kellokosken yhteiskoulusta vuonna 1977. Riikonen opiskeli Helsingin yliopistossa teologian kandidaatiksi ja hän valmistui 1991. Vuonna 1992 Riikonen vihittiin papiksi.
Ura

Riikonen on työskennellyt SLEY:n nuorisotyöntekijänä 1984–85 ja nuorisotyönjohtajana 1985–1992. Vuosina 1987–1988 Riikonen toimi sotilasdiakonin Golanissa. Vuosina 1993–94 ja 1996–97 Riikonen toimi vs. opettajana Helsingin evankelisessa opistossa. Vuosina 1994–96 hän toimi SLEY:n piirityöntekijänä ja vuodesta 1997 julistus- ja opetustyöntekijänä. Vuosina 1999–2012 Riikonen toimi Savonlinnan kristillisen opiston rehtorina.
Riikonen on toiminut sotilaspappina Afganistanissa 2008 ja Libanonissa 2014.
Teokset

Pure Piplia, SLEY-Kirjat 1990
Isäni miksi, Kirjapaja 1996
Häpeästä välittämättä, SLEY-kirjat 1998
Nouse siivillesi, Kirjapaja 1999
Heti matkaan – Markuksen evankeliumi kiireisille, Uusi Tie 1999
Elämän Puu – rippikoululaisen kirja, Kirjapaja 2002
Pelkistettyä armoa, SLEY-kirjat 2003
Lippa silmille ja liukuun – johdatus kirkolliseen satiiriin, Uusi Tie 2005
Levon lähteillä, SLEY-kirjat 2005
Velikultia ja veijareista - pienet profeetat ja apostolit, Karas-sana 2006
Tapahtui Ritalanmäellä – Savonlinnan kristillinen opisto 60 v., Savonlinnan kristillinen opisto 2006
Minä, vian minä – näkökulmia uusitsekkääseen aikaan, Kirjapaja 2006
Matka, jonka sain, Katharos 2008
Kabulin taivaan alla – sotilaspapin päiväkirja, Kirjapaja 2008
Armollinen erämaa, Katharos 2009
Israel kibbutzista katosttuna: Päiväkirjamerkintöjä, Perussanoma Oy 2010
AVE, PAVE! Paavali nyky- ja ikinuorille, Perussanoma Oy 2012
Juhannusjuna 13 tuntia Helsingistä Rovaniemelle, Väyläkirjat Oy 2013
Silitä minut ehjäksi, Parikanniemen Ystävät 2014
Libanonin setripuun varjossa, Väyläkirjat Oy 2015
TWAARNAT Ajatuksia pyhäpäiviin, Väyläkirjat Oy 2017
Uukuniemeläisiä ukkoja ja eukkoja, Parikanniemen Ystävät 2017
Se oli minulle koti, Parikanniemen Ystävät 2019
Sanat sanotut ajallansa. Ajatuksia pyhäpäiviin, Väyläkirjat 2020
PARRASVALOISSA Tarja Pyhähuhdan tie taiteilijaksi. Väyläkirjat 2021
The Bridge (dokumenttielokuva)

| The Bridge |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Eric Steel
Käsikirjoittaja:  Eric Steel
Tuottaja:  Eric Steel
Säveltäjä:  Alex Heffes
Kuvaaja:  Peter McCandless
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  IFC Films  Koch-Lorber Films/E1 Films (DVD)
Levittäjä:  IFC Films Netflix
Ensi-ilta:  27. lokakuuta 2006
Kesto:  94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  US$ 25 000
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Bridge on vuonna 2006 valmistunut Eric Steelen dokumenttielokuva. Dokumenttia varten kuvattiin Golden Gate -siltaa koko vuoden 2004, jolloin filmille saatiin lukuisia sillalta tapahtuneita itsemurhia. Elokuvassa haastatellaan myös tunnistettujen hyppääjien omaisia sekä ystäviä. Dokumentin tekijöitä inspiroi The New Yorker -lehdessä 2003 ollut artikkeli ”Jumpers” (”Hyppääjät”), jonka kirjoittaja Ted Friend kirjoittaa että "Ne, jotka selviytyvät tulevat toisiin ajatuksiin hyppynsä aikana" ja hypystä selviytynyt Ken Baldwin selittää, kuinka “äkkiä totesin kaikkien elämäni solmujen olevan aukaistavissa—paitsi että olin juuri hypännyt sillalta.”
Kuvaukset

Kun Steel haastatteli itsemurhan tehneiden omaisia ja ystäviä, hän ei ilmoittanut heille, että hänellä oli heidän läheisensä kuolema filmattuna. Steel on sanonut myöhemmin että ”Kaikki omaiset ovat nähneet elokuvan, ja ovat iloisia että tekivät niin.” Haastatteluja kuvattiin kaikkiaan 120 tuntia. Filmausryhmään kuului 12 henkeä, jotka tulivat joka aamu kuvaamaan siltaa.
Projekti pidettiin salaisena ettei kukaan ”saisi päähänsä mennä sillalle ikuistamaan kuolemansa filmille”. Kuvausten aikana sillalta hyppäsi joku keskimäärin 15 päivän välein. BBC:n haastattelussa Steel muistuttaa, että silloin kun itsemurhien lukumäärä lähestyi tuhatta, hyppyjen lukumäärään tuli piikki, kun ihmisiä hyppäsi kantaen kylttiä ”Olen tuhannes”.
Kuvausten alussa vuoden 2004 tammi- ja helmikuussa saatiin kuvattua vain loiskahduksia vedessä, minkä jälkeen rannikkovartioston veneiden ilmaantuminen vahvisti jonkun hypänneen. Ensimmäinen hyppääjä, joka saatiin kuvattua pitkällä linssillä ei käyttäytynyt lainkaan kuten kuvausryhmä oli odottanut itsemurhaajien käyttäytyvän eli itkien ja nyyhkien, vaan kyseinen henkilö hölkkäsi paikalle, puhui matkapuhelimeen, naureskeli, laittoi tavaransa pois ja hyppäsi. Kuvausryhmille oli annettu ohjeet yrittää estää hyppääminen mikäli mahdollista soittamalla sillan vartijoille, onnistuen tällä tavoin estämään kuusi hyppyä. Useimmissa tapauksissa hyppääjät eivät varoittaneet mitenkään aikeistaan tai aikaa jäi liian vähän kuvausryhmälle reagoida tapahtumaan. Kuvausryhmä taltioi 23 tunnetuista 24:stä sillalta 2004 tapahtuneesta hypystä.
Dokumentissa esiintyy myös vuonna 2000 hypännyt Kevin Hines, joka tuli hypyn aikana toisiin ajatuksiin ja muutti asentoaan siten, että tuli veteen jalat edellä selviten siten hypystä hengissä. Hän sai vakavia vaurioita muun muassa selkärankaansa, mutta pääsi pintaan 10 metrin syvyydestä lähellä uineen hylkeen avustamana. Hän kokee hylkeen olleen merkki Jumalalta.
Dokumentti aiheutti polemiikkia, kun sillan kuvauslupia hallinnoivat viranomaiset sanoivat Steelen johtaneen heitä harhaan anoessaan lupaa kuvauksiin. Kuvauslupa tarvittiin, koska vaikka sillan kuvaamiseen ei lupaa tarvita, kameroiden sijoittaminen lahtea ympäröivälle suojelualueelle tarvitsi luvan, varsinkin kun kuvausprojekti kesti koko vuoden. Kuvauslupa-anomuksessa Steel kertoi haluavansa ”saada taltioitua luonnon ja monumentin voimakas ja spektaakkelimainen kohtaaminen, mikä tapahtuu joka päivä  Golden Gate -sillalla” (”to capture the powerful, spectacular intersection of monument and nature that takes place every day at the Golden Gate Bridge”). Kuvaukset kestivät koko vuoden 2004 jolloin materiaalia oli kuvattu 10 000 tuntia.