stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marjatta Kallio
Ura

Marjatta Kallio oli Tampereen Teatterin näyttelijänä vuosina 1946–1949. Helsingin kaupunginteatterin riveissä hän oli 1949–1976. Hän niitti mainetta varsinkin musikaaleissa ja komedioissa. Hän näytteli muun muassa Pirkko Raition eroajais­näytelmässä Edvardin lapset, jossa hän oli yksi lapsista, kaksi muuta olivat Martti Katajisto ja Usko Kantola. Vakavampia rooleja hän teki Kansan­teatterin näytelmissä, kuten Lorcan Bernarda Alban talo ja Eila Pennasen esikois­näytelmässä Aurinko­matka. Niska­vuoren Hetan ensi-illassa Kallio näytteli Hetan toista tytärtä Kerttu Harjulaa, kuten saman­nimisessä elo­kuva­versiossakin.
Kallion elo­kuva­ura alkoi 1951 pikku­osilla elo­kuvissa Vihaan sinua – rakas ja Tytön huivi. Seuraavana vuonna hän tulkitsi Hetan ujompaa tytärtä Kerttua Niskavuoren Hetassa. Elo­kuvassa Yhteinen vaimomme hän näyttelee yhteis­vaimo Jenniä. Matti Kassilan elo­kuvassa Synti­pukki Kallio vetää elo­kuvan kakkos­juonta tasokkaana myyjätär Irja Salona. Vatsa sisään, rinta ulos! -elo­kuvassa (1959) Marjatta Kalliolla on nais­pää­osa pirteänä voimistelun­opettajana. Hänen vasta­näyttelijänään oli Helge Herala.
Television puolella Kallio muistetaan 1970-luvun sarja­näytelmän Eeva nimi­roolista, jossa hän esitti ”keski-ikäistä, erittäin hyvin säilynyttä Eeva Kesästä”.
Marjatta Kallio esiintyi myös radio­kuunnelmissa. Hänellä oli muun muassa Orava Nappi­silmän rooli Yleisradion Radioteatterin kuunnelmassa Noita Nokinenä. Itse noitaa esitti Marja Korhonen. Kallio on levyttänyt kappaleet ”Blues sateessa”, ”Liisan­katu”, ”Olenko minä minä?”, ”Puhallin­sekstetti”, ”Ruma Elsa” ja ”Ruusu­kvartetti”, jotka hän lauloi yhdessä Lasse Huurteen kanssa. Laulut äänitettiin 1960, ne sävelsi Jorma Panula ja sanoittivat Saulo Haarla sekä Ensio Rislakki. lähde?
Kallion ura näyttämöllä, elokuvissa, radiossa ja televisiossa päättyi hänen jäädessään sairauseläkkeelle vuonna 1976.
Yksityiselämä

Kallion ensimmäinen avio­puoliso oli näyttelijä ja lavastaja Kai Lappalainen 1953–1960 ja toinen puoliso näyttelijä Saulo Haarla 1961–1965.
Marjatta Kallio on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle synnyinkaupunkiinsa Tampereelle.
Teatterirooleja

Marjatta Kallion näyttämö­tehtäviä olivat muun muassa:
Aurinko­matka (Kati)
Figaron häät (Suzanne)
Harmaa­hiuksinen tyttö (Mei Lin)
Irma la Douce (Irma)
Kuinka äkäpussi kesytetään (Katariina)
Loppiaisaatto (Maria)
Niska­vuoren Heta (Kerttu)
Oma koti kullan kallis (Aino Hänninen)
Pitkä­järveläiset (Läpi­käytävän Henna)
Ruma Elsa (Elsa Kassel)
Tahdon, tahdon (Agnes)
Torvet ja rummut (Victoria Balance)
Uuden­vuoden sauna (Valentina)
Viulunsoittaja katolla (iso­äiti Tzeitel)
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1951 | Vihaan sinua – rakas | täysi­hoitolan sisäkkö |
| 1951 | Tytön huivi | pyykkiä pesevä tyttö |
| 1952 | Niskavuoren Heta | Kerttu |
| 1953 | Jälkeen syntiinlankeemuksen | koululainen |
| 1954 | Opri | Heinä­sirkka |
| 1954 | Laivaston monnit maissa | lomahotellin johtajattaren tytär (jälki­äänitys­ääni) |
| 1955 | Säkki­järven polkka | Mirja |
| 1955 | Sankarialokas | Veera / arabialainen tanssijatar |
| 1955 | Rakkaus kahleissa | Milja |
| 1955 | Isän vanha ja uusi | Pirkko |
| 1956 | Yhteinen vaimomme | Jenni Esteri Nevamaa |
| 1956 | Anu ja Mikko | Anu |
| 1957 | Vihdoinkin hääyö... | Ann-Mari Järvinen |
| 1957 | Synti­pukki | Irja Salo |
| 1958 | Kahden ladun poikki | Leenu |
| 1959 | Vatsa sisään, rinta ulos! | voimistelun­opettaja Marjatta Paasi |
| 1959 | Taas tapaamme Suomisen perheen | Anita Lokka |
| 1959 | Kovaa peliä Pohjolassa | tarjoilija laivalla |
| 1959 | Ei ruumiita makuuhuoneeseen | mademoiselle Mimi |
| 1962 | Älä nuolase... | Kirsti Vuorela |
| 1968 | Äl’ yli päästä perhanaa | televisiota katsovan perheen äiti |
Oskari Jalkio

Anders Oskari Jalkio (alkuaan Storbacka, sen jälkeen vuoteen 1922 Johnsson; 19. toukokuuta 1882 Teerijärvi – 13. huhtikuuta 1952) oli suomalainen vapaakirkon maallikkosaarnaja ja tietokirjailija. Hänet tunnettiin myös pasifistina ja vegetarismin kannattajana.
Småböndersin kylässä syntyneen Jalkion vanhemmat olivat Jonas Andersson Storbacka ja Serafiina Mattsdotter Karvonen. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten jonkin aikaa kiertokoulun opettajana kotiseudullaan.
Jalkio tapasi puolisonsa Helmi Elisabet Johanssonin (1878–1936) vuoden 1905 tienoilla. Koska Jalkio ei kuulunut valtiokirkkoon eikä Suomessa ollut silloin käytössä siviilivihkimystä, vihkiminen suoritettiin eräässä Norjan vapaakirkkoseurakunnassa. Heille syntyi 5 lasta vuosien 1910–1919 välillä. Helmi Johanssonin suku, johon kuului muun muassa arkkipiispa Gustaf Johansson, yritti tuloksetta painostaa Helmiä lopettamaan suhteen Jalkioon.
Jalkio aloitti 1904 lähetystyön Suomen romanien keskuudessa yhdessä Otto ja Ina Palmrothin kanssa. Mustalaislähetys ry perustettiin sitten 1906 Tampereella, ja se alkoi julkaista Kiertolainen-nimistä lehteä. Jalkio käänsi romanikielelle lauluja ja virsiä, kirjoitti artikkeleita romanikielestä sekä kokosi myös romanikielen sanastoa.
Jalkiot pitivät yllä myös orpokotia Särkisalossa, ja vuosina 1923–1925 heillä oli Suulanlinna-niminen terveysparantola Suulanjärven rannalla. Jalkio oli perustamassa 1929 Viljavakka-nimistä utopiasiirtokuntaa Dominikaaniseen tasavaltaan. Jalkio muutti perheineen 1930 siirtokuntaan, mutta Helmi Jalkion kuoltua 1936 he palasivat Suomeen. Jalkio jatkoi sitten Suomessa työtään mustalaislähetyksen piirissä.
Teoksia

Nimellä Oskar Johnsson:
Kotilauluja 1. Emil Finnroth, Wiipuri 1903, 2. painos G. M. Giescke, Tampere 1905
Silmädiagnoosi eli miten tauteja luetaan silmistä. Mustalaislähetyksen toimisto, Tampere 1911
Sången om Jesus : en samling evangeliska sånger med guitarrackor. Evangeliska Tryckeriets förlag, Tammerfors 1912
Wakawaa ja leikkiä mustalaiselämästä : kertomuksia eri tekijöiltä 1 vihko ; tekijät Helmi ja Oskari Johnsson ym. Mustalaislähetyksen toimisto, Viipuri 1912
Zigenarne : historisk-etnografisk skildring. Zigenarmissionens förlag, Viborg 1912
Wakawaa ja leikkiä mustalaiselämästä : kertomuksia ja lauluja eri tekijöiltä 2 vihko ; tekijät Helmi ja Oskari Johnsson ym. Mustalaislähetyksen toimisto, Viipuri 1914
Kuume, sen syyt ja luonnonmukainen hoito. Suomen kotien luonnonparannuskirjasto 1. Tekijä, Karkku 1917
Nimellä Oskari Jalkio:
Lujat liitot. Lähetyskirjakauppa, Helsinki 1925
Vegetarismin perusteita : kilpakirjoitus. Suomen vegetaarinen yhdistys, Oulu 1925
Suomalais-espanjalainen sanakirja - Diccionario finlandés-espagñol. Helsinki 1931
Romanenge ĝiilja - Romaanilauluja ; koonnut Oskari Jalkio. Nuorten todistus, Jyväskylä 1939
Kanteleeni kaikuja. Vapaat evankeliset kristityt r.y., Pori 1951
Mikä on lopullinen kohtalomme? : tekijän 70-vuotisjulkaisu. Vapaat evankeliset kristityt r.y., Pori 1952
Nimimerkillä Andreo Phaal:
För "Den rätta läran" 1. Wasa 1906
Oikean opin puolesta : kertomus laestadiolaisuuden alkuajoilta.  H. Kala, Ilmajoki 1906, 3. painos Mustalaislähetys, Tampere 1907, 6. painos P. Pulkkinen, Sortavala 1928, 7. painos J. Rantanen, Lahti 1951
Uusia kotilauluja 1 : kokoelma hengellisiä lauluja : alkuperäisiä ja käännöksiä ; toimitti Andreo Phaal. Mustalaislähetys, Tampere 1906
Laulu Jeesuksesta 1 : yksi- ja kaksiäänisiä lauluja kitaransoittajille ; toimittanut Andreo Phaal. Mustalaislähetyksen keskustoimisto, Tampere 1909
Aiheesta muualla

Oskari Jalkio : Havaintoja Länsi-Intiasta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 10.03.1929, nro 10, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Oskari Jalkio : Havaintoja Länsi-Intiasta, osa II, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 24.03.1929, nro 12, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Oskari Jalkio : Havaintoja Länsi-Intiasta, osa III, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 28.04.1929, nro 17, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Oskari Jalkio : Havaintoja Länsi-Intiasta. Uudisasutus Santo Domingossa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 30.03.1930, nro 13, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Vapaakirkollisuus Suomessa |
| --- | --- |
 Historia 
Kirkot:  Missionskyrkan i Finland  Suomen Vapaakirkko  Evankeliset ystävät 
Suurimmat seurakunnat:  Helsingin vapaaseurakunta  Hämeenlinnan vapaaseurakunta  Jyväskylän vapaaseurakunta  Järvenpään vapaaseurakunta Arkki  Kuopion vapaaseurakunta  Lahden vapaaseurakunta  Pietarsaaren Ebeneser-seurakunta  Seinäjoen vapaaseurakunta  Vaasan lähetysseurakunta  Turun vapaaseurakunta  Luettelo seurakunnista 
Henkilöt:  Arpiainen  Björkenheim  Braxén  Brofeldt  Dahlbäck  Heikel  Heiskanen  A. Hellman  H. Hellman  Jalkio  E. Jokinen  W. Jokinen  Lindberg  Lönnbeck  Mangs  Mannero  Meyer  Mäkinen  Rintala  Salmensaari  Vuorinen 
Järjestöt ja media:  Finska Veckobladet  Frank Mangs Center  Fria kristliga folkhögskolan  Kiponniemen toimintakeskus  Missio Ecuador  Päivä  Santalan kartano  Suomen teologinen opisto  Suomen Viikkolehti  Teopolis  Tyyne-Liisa ja S.S.Salmensaaren Opintosäätiö  ViaDia 
Kulttuuri ja tapahtumat:  Harpunsäveliä  Hengellinen laulukirja  Vapaakirkon kesäjuhlat 
 Frikyrklig samverkan  Suomen vapaakristillinen neuvosto 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Riitta Saastamoinen

Ulla Riitta Saastamoinen (10. helmikuuta 1940 Kuopio – 10. heinäkuuta 2023 Kuopio) oli suomalainen poliitikko. Koulutukseltaan hän oli valtiotieteiden kandidaatti. Saastamoinen toimi kansanedustajana kaksi kautta ajalla 21. maaliskuuta 1987 – 23. maaliskuuta 1995 edustaen Kuopion läänin vaalipiiriä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään. Ennen kansanedustajuuttaan hän toimi Suomen maakuntakirjailijat ry:n toiminnanjohtajana. Saastamoinen on haudattu Kuopion Isolle hautausmaalle.
Hiussuoni

Hiussuoniverkko arteriolin ja venulin välissä.
Hiussuonet eli kapillaarit (lat. vas capillare) muodostavat verenkiertoelimistön pienimmän verisuonityypin. Ne sijaitsevat pikkuvaltimoiden (arterioli) ja pikkulaskimoiden (venuli) välissä siten, että veri tulee hiussuoniin arterioleista. Veren ja kudosten solujen välillä tapahtuva ravintoaineiden, hengitysilman kaasujen ja kuona-aineiden vaihto tapahtuu hiussuonten seinämien läpi. Hiussuonissa on normaalisti noin 5 prosenttia verenkiertojärjestelmän koko verimäärästä.
Rakenne

Veri tulee hiussuoniin arterioleista. Juuri ennen kapillaareja, pienten valtimoiden puolella, on sileälihassolujen muodostamia rengasmaisia sulkijoita (prekapillaarisfinkterit), jotka voivat avata tai sulkea hiussuonen. Itse hiussuonten seinämissä ei ole lihassoluja toisin kuin valtimoilla ja laskimoilla. Avoimien hiussuonten määrä riippuu kudoksen aineenvaihdunnasta. Esimerkiksi luustolihasten hiussuonista noin 10 prosenttia on avoimina levon aikana.
Hiussuonten seinämässä on vain yksi kerros litteitä endoteelisoluja ja niiden ulkopuolella ohut tyvikalvo. Seinämä on siis erittäin ohut (0,001 mm). Endoteelisolut liittyvät toisiinsa siten, että niiden väliin jää eri kokoisia nesteen täyttämiä aukkoja eli huokosia. Aukot ovat eri kudoksissa eri kokoisia.
Hiussuonet ovat niin kapeita, että punasolut pääsevät niiden läpi vain peräkkäin. Kapillaarien pituus on noin yksi millimetri. Verenpaine on kapillaarin valtimopäässä noin 35 mmHg ja laskimopäässä noin 15 mmHg. Tämä paine-ero mahdollistaa veren kulun hiussuonissa.
Toiminta ja tehtävät

Hiussuonten tehtävänä on mahdollistaa kaikki veren ja solujen välillä tapahtuva ravintoaineiden, hengitysilman kaasujen ja kuona-aineiden vaihto. Esimerkiksi aminohapot ja monosakkaridit siirtyvät ohutsuolesta hiussuoniin, jotka yhtyvät maksan porttilaskimoon. Keuhkorakkuloiden pinnalla on hiussuoniverkko, jonka kautta happi siirtyy keuhkorakkuloista verenkiertoon. Hiilidioksidi kulkee samalla tavalla vastakkaiseen suuntaan.
Aineiden kuljetus veren ja kudosten välillä perustuu diffuusioon ja suodatukseen (filtraatio). Ravintoaineiden, kaasujen ja kuona-aineiden vaihdunta tapahtuu pääasiassa diffuusion kautta. Vesiliukoiset molekyylit (esim. glukoosi ja aminohapot) siirtyvät endoteelisolujen välisistä aukoista. Rasvaliukoiset aineet ja kaasut voivat kulkea myös suoraan endoteelisolujen läpi. Etenkin suurimolekyyliset aineet kulkevat endoteelisolujen läpi myös pienten pinosytoosirakkuloiden sisällä.
Diffuusiossa kukin aine kulkeutuu kapillaarin seinämän läpi nopeudella, joka riippuu siitä, kuinka hyvin hiussuonen seinämä läpäisee kyseistä ainetta sekä veren ja kudosnesteen välisestä pitoisuuserosta. Suodatuksessa neste puristuu paineen vaikutuksesta kalvon läpi. Nesteen kulkeutuminen hiussuonen seinämän läpi riippuu kahden vastakkaiseen suuntaan vaikuttavan paine-eron välisestä tasapainosta. Hydrostaattinen paine-ero puristaa proteiinitonta plasmaa hiussuonista ulos ja osmoottinen paine-ero vetää kudosnestettä hiussuoniin. Hydrostaattinen paine on hiussuonten alkuosassa huomattavasti suurempi kuin loppuosassa, joten nesteen suodatus hidastuu lähestyttäessä suonen loppuosaa.
Plasman suuret valkuaisainemolekyylit eivät pääse hiussuonten seinämien läpi, joten plasman proteiinipitoisuus on (maksaa lukuun ottamatta) suurempi kuin kudosnesteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiussuoni Wikimedia Commonsissa
Verenkierto
Veri  |  Sydän → Aortta → Valtimot → Hiussuonet → Laskimot → Onttolaskimot → Sydän → Keuhkovaltimorunko → Keuhkot → Keuhkolaskimo → Sydän
Paavo Saarinen

Juho Paavo Saarinen (ent. Raumharja; 17. tammikuuta 1886 Askainen – 12. kesäkuuta 1960 Paimio) oli suomalainen maalaisliittolainen kansanedustaja, maanviljelijä ja talousmies.
Paavo Saarisen vanhemmat olivat tilallinen Frans Henrik Raumharja ja Hjalmiina Viktoria Vahlberg. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Lempi Sofia Mustajoki (1907–1928) ja toinen Kerttu Esteri Nygrén (e. Parviainen) (s. 1929). Hänen poikansa on vuorineuvos Pellervo Saarinen.
Saarinen kävi kansakoulun, jonka jälkeen hän valmistui maanviljelyskoulusta 1906. Hän toimi tilanhoitajana Askaisissa 1906–1908, Oulun läänin talousseuran maatalousneuvojana 1908–1911, maanviljelijänä Askaisissa 1911–1917, maanviljelijänä Perniössä 1917–1929, Kansallis-Osake-Pankin pankinjohtajana Perniössä 1929–1932 ja Varsinais-Suomen tuberkuloosiparantolan talouspäällikkönä Paimiossa 1932–1952.
Saarinen oli maalaisliiton Turun eteläisen vaalipiirin kansanedustaja 1. toukokuuta 1924 – 31. elokuuta 1933. Hän toimi eduskunnan laki- ja talousvaliokunnassa, maatalousvaliokunnassa, perustuslakivaliokunnassa, sivistysvaliokunnassa ja valtiovarainvaliokunnassa sekä Suomen Pankin tilintarkastajana. Presidentin valitsijamiehenä hän oli 1925.
Kunnallisissa luottamustehtävissä Saarinen toimi Perniön kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana ja Perniön kunnallislautakunnan varapuheenjohtajana. Hänen muita luottamustehtäviään olivat Maalaisliiton Varsinais-Suomen piiritoimikunta, Varsinais-Suomen maanviljelysseuran johtokunta, Suomen raakasokeri oy:n hallintoneuvosto, Suomen raakasokeri oy:n johtokunta, Maalaiskuntien liiton liittovaltuusto, Maalaiskuntien liiton liittohallitus, Keskusmetsäseura Tapion hallintoneuvosto, Suomen laidunyhdistyksen hallintoneuvosto ja Lounais-Suomen metsänhoitolautakunta. Kunnallisneuvoksen arvonimen hän sai 1946.
Kaarlo Soinio

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kaarlo Soinio Helsingin Jalkapalloklubissa 1911. |  Kaarlo Soinio Helsingin Jalkapalloklubissa 1911. |  Kaarlo Soinio Helsingin Jalkapalloklubissa 1911. |  |
Maa:   Suomi
Miesten voimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuevoimistelu |  |
Kaarlo Kyösti Soinio (synt. Karl Gustaf Salin, 28. tammikuuta 1888 Helsinki – 24. lokakuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen voimistelunopettaja, urheilutoimittaja, voimistelija ja jalkapalloilija, joka kilpaili vuosien 1908 ja 1912 kesäolympialaisissa. Myöhemmin hän oli Helsingin kaupungin apulaispoliisimestari.
Kaarlo Soinio pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta reaalilyseosta 1909 ja hän valmistui voimistelunopettajaksi 1912. Soinio toimi voimistelunopettajna Helsingin sokeainkoulussa, Helsingin maanviljelyslyseossa ja Helsingin suomalaisessa yhteiskoulussa vuoteen 1918 saakka jolloin hän siirtyi toimiupseeriksi Helsingin poliisilaitokselle. Soiniosta tuli Helsingin poliisimestarin nuorempi apulainen 1922 ja poliisimestarin apulainen 1924. Hän toimi useaan otteeseen myös vt. poliisimestarina muun muassa vuonna 1931 neljän kuukauden ajan. Vuonna 1932 Soinio siirtyi Helsingin kansanpuistojen isännöitsijäksi.
Soinio oli mukana Suomen voimistelujoukkueessa, joka voitti miesten joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoossa 1908. Neljä vuotta myöhemmin Tukholman olympialaisissa Soinio oli Suomen jalkapallomaajoukkueessa, joka sijoittui neljänneksi. Hän pelasi Suomen ensimmäisessä ottelussa Italiaa vastaan, mutta loukkaantui ja joutui jäämään pois muista otteluista. Joukkueeseen kuului myös hänen nuorempi veljensä Eino Soinio.
Kaarlo Soinio oli Suomen jalkapallomaajoukkueen kapteeni sen pelatessa kaikkien aikojen ensimmäisen maaottelunsa 22. lokakuuta 1911 Ruotsia vastaan. Kaikkiaan hän pelasi urallaan kolme maaottelua. Kotimaassaan hän edusti Helsingin Jalkapalloklubia, jonka perustajajäseniin hän kuului. Hän voitti HJK:n riveissä Suomen mestaruuden vuosina 1911 ja 1912. Voimistelijana hän edusti Ylioppilasvoimistelijoita.
Urheilu-uransa jälkeen ”Keppari” Soinio työskenteli Suomen Urheilulehden päätoimittajana vuosina 1913–1917 ja Helsingin Sanomien urheilutoimittajana vuosina 1918–1957. Suomen Palloliiton hallituksessa hän istui vuosina 1910–1935. Kansainvälisenä erotuomarina hän toimi sekä jalka- että jääpallossa.
Aiheesta muualla

Heikki Klemola: / Soinio, Kaarlo (1888–1960) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kaarlo Soinio : Liikennekulttuuria kohti, Suomen Kuvalehti, 16.05.1925, nro 20, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kaarlo Soinio : Keski-Europan rantakylpylöihin tutustumassa. Käynti Budapestin, Wienin ja Berlinin kuuluisilla uimarannoilla, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 08.06.1930, nro 23, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen joukkue – Olympialaiset 1912
Gustav Holmström |
Jalmari Holopainen |
Viljo Lietola |
Knut Lund |
Gösta Löfgren |
Algoth Niska |
Artturi Nyyssönen |
Lars Schybergson |
Eino Soinio |
Kaarlo Soinio |
August Syrjäläinen |
Lauri Tanner |
Bror Wiberg |
Ragnar Wickström |
Jarl Öhman
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Rusokit

| Rusokit |
| --- | --- |
 Tummarusokki (Bidens tripartita) ja nuokkurusokki (B. cernua).
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Asteroideae
Tribus::  Coreopsideae
Suku::  Rusokit Bidens  L.
Katso myös
   Rusokit Wikispeciesissä   Rusokit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rusokit (Bidens) on kasvisuku asterikasvien heimossa. Suvussa on yhteensä noin 220 lajia, joita esiintyy muutamia maita lukuun ottamatta koko maailmassa.
Rusokkilajeja

hehkurusokki (Bidens aurea)
nuokkurusokki (Bidens cernua)
amppelirusokki (Bidens ferulifolia) – Suomen Lajitietokeskuksen mukaan (2024) nimi amppelirusokki kuuluu Bidens triplinervia-lajille.
seljarusokki (Bidens frondosa)
taitanrusokki (Bidens hildebrandtii)
merunrusokki (Bidens holstii)
kilimanjaronrusokki (Bidens kilimandscharica)
karvarusokki (Bidens pilosa)
isorusokki (Bidens × polakii) (säde- ja tummarusokin risteymä)
kultarusokki (Bidens polylepis (tai B. aristosa var. retrorsa))
säderusokki (Bidens radiata)
sirorusokki (Bidens subalternans)
tummarusokki (Bidens tripartita)
lännenrusokki (Bidens vulgata )
lännenrusokki (B. vulgata var. puberula)
Tuntomerkkejä

Pohjoismaissa kasvaa kuusi rusokkilajia, jotka ovat yksivuotisia ruohoja. Niillä on harvoin laitakukkia mykeröissä. Rusokkien pähkylöissä on väkäsekkäitä otia, joilla ne tarttuvat eläimiin.
Aiheesta muualla

ITIS: Bidens (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Bidens (englanniksi)
Flora of China: Bidens (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157173  Wikispecies: Bidens  APDB: 188653  APNI: 54733  CoL: 62GF8  eFloraSA: Bidens  EoL: 59550  EPPO: 1BIDG  FloraBase: 22175  FNA: 103917  FoAO2: Bidens  FoC: 103917  GBIF: 3105856  GRIN: 1444  iNaturalist: 50204  IPNI: 60433909-2  IRMNG: 1026393  ITIS: 35705  NBN: NHMSYS0000456461  NCBI: 42336  NZOR: 1f7f4f62-24b2-4b0f-acc5-9586c4d79e32  Open Tree of Life: 759041  PLANTS: BIDEN  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:60433909-2  Tropicos: 40027257  VASCAN: 897  VicFlora: 595743df-e540-4771-9c59-b856678f791b  WFO: wfo-4000004584  WoRMS: 1077038
Kandergrund

| Kandergrund |
| --- | --- |
 Kandergrund (etualalla) ja Frutigen (oikealla) sijaitsevat Kanderjoen laaksossa.
 vaakuna

 Kandergrund
 Koordinaatit: 46°32′N, 7°40′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Bernin kantoni
Hallintoalue (Verwaltungskreis):  Frutigen-Niedersimmentalin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  32,09 km²
Korkeus:  791–2 861 m
Väkiluku (31.12.2018)  (vakinaiset asukkaat):  805
 – Väestötiheys:  25 as./km²
 
 www.kandergrund.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kandergrund on kunta Keski-Sveitsissä Bernin kantonissa. Siellä on noin 800 asukasta.
Sijainti

Kandergrund sijaitsee Kanderjoen laaksossa Frutigenin eteläpuolella. Kandergrundin muut naapurikunnat ovat Reichenbach im Kandertal idässä ja Kandersteg etelässä.
Liikenne

Kandergrundista johtaa maantie pohjoiseen, Frutigenin kautta Spieziin, ja etelään, Kanderstegiin.
Yli 100 vuotta vanha rautatieyhteys Sveitsistä Italiaan, Bernistä Lötschbergin tunnelin kautta Milanoon, kulkee Kandergrundin kautta. Uudempi Lötschbergin pohjatunneli alittaa Kandergrundin tunnelissa.
Mitholzin ammusvaraston räjähdys

Kandergrundin Mitholzin kylässä tapahtui joulukuussa 1947 ammusvaraston räjähdys, jossa kuoli yhdeksän ihmistä. Räjähdysalue suunnitellaan raivattavaksi 2030-luvulla.
Blausee on tunnettu luonnonnähtävyys.
Dündenhorn on Kandergrundin korkein vuori (2 861 m mpy.)
Felsenburgin linnasta hallittiin seutua 1100-luvulta 1400-luvulle.
Mitholzin ammusvaraston räjähdys aiheutti suurta tuhoa vuonna 1947.
Miia Nuutila

| Miia Nuutila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Miia Kristiina Nuutila
Syntynyt: 12. lokakuuta 1972 (ikä 52) Forssa
Ammatti:  Näyttelijä
Puoliso:  Antti Paavilainen
Näyttelijä
Aktiivisena:  1996–
Merkittävät roolit:  Titta Kultanen (Isänmaan toivot) Suvi Pohto (Maalaiskomedia) Katariina (FC Venus) Helena Rouhiala (Tahdon asia) Kirsti Köngäs (Suden arvoitus) Marjukka (Napapiirin sankarit)
Palkinnot
 Venla (2006)  Kultainen TV (2008) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Miia Kristiina Nuutila (s. 12. lokakuuta 1972 Forssa) on suomalainen näyttelijä. Teatterikorkeakoulussa teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1996. Hänen pro gradu -työnsä Suurta rakkautta metsästämässä käsitteli rakkautta työn lähtökohtana, suuntana ja päämääränä.
Nuutila on näytellyt muun muassa Yleisradion vuosina 1997–2006 esittämissä Maalaiskomedia-sarjoissa, televisiosarjassa Tahdon asia (2005) sekä elokuvassa FC Venus (2005). Hän on juontanut Maajussille morsian -sarjaa vuosina 2007–2016. Hänet on nähty myös Jopet Show’ssa. Keväällä 2009 Nuutila osallistui Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaan, jossa hän sijoittui kuudenneksi tanssiparinsa Vesa Anttilan kanssa.
Vuodesta 2022 Nuutila on näytellyt yhdessä Sanna Saarijärven kanssa Anne Prokofjeffin musiikkikomediassa Tähdet radalla. (Aikaisempi versio nimellä Hyvässä nousussa). Teksti perustuu paljolti Nuutilan ja Saarijärven lapsuus- ja nuoruusmuistoihin. Musiikista vastaa Nuutilan puoliso Antti Paavilainen.
Nuutila on palkittu parhaan naisnäyttelijän Venlalla vuonna 2006 ja Parhaan naisesiintyjän Kultainen tv -palkinnolla vuonna 2007.