stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georg Philipp Telemann
Elämä > Voimatoimiin

Maria-äiti ryhtyi voimatoimiin varmistaakseen poikansa hyvän koulutuksen. Hän takavarikoi tältä kaikki soittimet ja lähetti hämmentyneen kaksitoistavuotiaan Georg-pojan kouluun pitkän matkan päähän Zellerfeldiin. Hän pyysi rehtoria varmistamaan, ettei Georg tuhlaisi aikaansa joutaviin sävellyksiin. Ironista onkin, kuinka rehtori itse ymmärsi, kuinka lahjakas nuori Georg oli, ja rohkaisi tätä musiikin opinnoissa. Georg lahjoittikin kiitokseksi varhaisimmat sinfoniansa kaupunginorkesterille.
Neljän onnellisen Zellerfeldin vuoden jälkeen Georg aloitti ylemmän asteen koulussa Hildesheimissä, jossa hän sävelsi musiikkia koulun näytelmiin ja kantaatteja paikalliseen katoliseen kirkkoon.
Kaksikymmentävuotiaana Georg alkoi opiskella oikeustiedettä Leipzigin yliopistossa. Hän oli hyvin päättäväinen ja halusi toteuttaa äitinsä toiveet ja jätti siksi kaikki soittimet kotiin. Hän jatkoi kuitenkin säveltämistä mutta piilotti nuottikäsikirjoituksia huoneeseensa.
Georgen ystävä löysi sattumalta Georgen säveltämän kantaatin ja antoi sen soitettavaksi paikallisessa kirkossa, eikä Georg voinut enää salailla musikaalista lahjakkuuttaan. Jopa Leipzigin kaupungin pormestari pyysi häntä säveltämään musiikkia kuuluisaan Thomaskircheen. Alle vuoden opintojen jälkeen Georgen äiti joutui luopumaan haaveista poikansa kirkollisesta urasn suhteen. Telemann oli 21-vuotias kun hänen musiikillinen uransa alkoi.
Uransa alkuaikoina Telemanin tulot säveltämisestä olivat vaatimattomat, ja lisätuloja saadakseen hän alkoi antaa musiikin opetusta ja oli oppilaidensa suosiossa ystävällisyytensä ansosta. Pian hän perusti oman musiikkioppilaitoksen. Hän uskoi, että lahjakkaiden muusikoiden tuli ansaita tuloja taidoillaan, siksi hän opettikin oppilaitaan esiintymään julkisesti, ammattimuusikkoina. Ajatus oli aikaan nähden mullistava. Monet hänen muusikkoystävistään kauhistuivat. He pitivät musiikkia herrasmiesten harrastuksena. Telemann ei ehtinyt välittää muiden mielipiteistä, sillä hänet oli juuri valittu Leipzigin oopperan johtajaksi. Hän sävelsi neljän vuoden aikana neljä oopperaa, joiden esityksissä hänen oppilaansa soittivat.
Elämä > Traditionalistien suuttumus

Telemann otti vastaan muiden töidensä ohessa urkurin paikan Neuerkirchestä, jossa hänen tehtäviinsä kuului myös kantaattien säveltäminen. Hänestä niiden säveltäminen oli helppoa, ja niiden tekeminen sopi hyvin yhteen hänen muiden tehtäviensä kanssa. Mutta traditionalistien mielestä hengellisen musiikin säveltämisen ei kuulunut olla tuottoisaa, mutta vielä pahempaa oli jos säveltäjä sai tuloja dekadentin musiikin kuten oopperoiden säveltämisestä.
Telemannin kriitikot vastustivat häntä kuitenkin ennen kaikkea siksi, etteivät he voineet kilpailla hänen kanssaan, sillä Telemann monopolisoi alaa lahjakkuudellaan ja tuotteliaisuudellaan, ja arvostelijat jäivät vähemmille töille. Telemann sieti kateellisten kuiskuttelua aina siihen asti, kun hänelle tarjottiin uutta kapellimestarin - musiikillisen johtajan - virkaa Edmurtin kreivin palveluksessa Soraussa (nykyisessä Puolassa). Hän muutti sinne 1705.
Elämä > Barbaarinen kauneus

Puolassa ollessaan Telemann seurasi innokkaasti puolalaisten talonpoikien tanssi- ja lauluesityksiä. Hän oli lumoutunut musiikin ”barbaarisesta kauneudesta”, josta hän sai vaikutteita omiin sävellyksiinsä. Telemann rakasti yksinkertaisia säveliä, joita kuulijoiden oli vaivatonta seurata, ja hän tulikin pian kuuluisaksi helposti ymmärrettävästä musiikistaan, ja hänestä tuli yksi Saksan johtavista säveltäjistä.
Leipzigissa Telemann sai vihollisia tuotteliaisuutensa vuoksi, ja siksi hän muutti moneen kertaan, mutta Eisenachissa (jossa hän tapasi Johann Sebastian Bachin), Frankfurtissa ja Hampurissa kävi samoin. Työkiireidensä ohessa hän ehti avioituakin. Hänen ensimmäinen vaimonsa Louise Eberlin oli säveltäjä Danielin tytär, joka kuoli heidän ensimmäisen yhteisen lapsensa syntyessä 1711.
Kolme vuotta myöhemmin Telemann rakastui uudelleen ja avioitui Maria Katharina Textorin kanssa. Tämä oli Frankfurtin kunnan palveluksessa työskennelleen kirjurin tytär. Telemann ja Maria saivat yhdessä kymmenen lasta, mutta lapsista suurin osa kuoli jo pienenä. Maria hylkäsi Telemannin ja lähti ruotsalaisen upseerin matkaan.
Elämä > Ainutlaatuinen menestys

Telemannin nimitys ensin viiden hampurilaisen kirkon musiikilliseksi johtajaksi ja sitten Hampurin oopperan johtajaksi aloitti 20 vuotta jatkuneen menestyksen ajan hänen elämässään. Hän sävelsi yli 40 oopperaa ja satoja kantaatteja - normaalisti kaksi viikossa. Vuonna 1733 hän julkaisi kuuluisan 18 sävellystä sisältävän kolmiosaisen Pöytämusiikki-kokoelman, jonka musiikki oli tarkoitettu soitettavaksi juhlallisten aterioiden aikana tai niiden jälkeen. Hän perusti myös toisen musiikkioppilaitoksen ja toimi monien oopperoiden ohjaajana.
Telemann oli väsymätön, hänen työteliäisyytensä takana oli halu menestyä. Hän halusi varmistaa, että sai parhaan mahdollisen tuoton työstään, siksi hän julkaisi itse omat käsikirjoituksensa ja kirjoitti jopa mainokset kortteihinsa ja teki kaiverrukset painettujen sävellystensä kansisivuille.
Elämä > Musiikin teoria

Telemann lopetti säveltämisen yhtäkkisesti 1740. Hän päätti omistaa elämänsä musiikin teoriaa käsittelevien kirjojen julkaisemiseen. Hän ei säveltänyt mitään viiteentoista vuoteen, mutta sitten hänen vanha säveltäjäystävänsä Georg Friedrich Händel rohkaisi häntä aloittamaan työt uudelleen, ja Telemann ryhtyi toimiin 74-vuotiaana vuonna 1755. Vaikka näkö alkoi heikentyä, hän jatkoi säveltämistä. Hän sävelsi useita oratorioita ja muuta musiikkia kuolemaansa asti, vuoteen 1767, jolloin hän oli 86-vuotias.
Triviaa

Telemannille liikeasiat olivat usein hyvin tärkeitä. Hän oli Pariisissa kahdeksan kuukautta vuonna 1737. Vaikka hän konsertoi siellä, hän oli kaupungissa ennen kaikkea estääkseen töidensä laittomien kopioiden myymisen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Georg Philipp Telemann Wikimedia Commonsissa
Georg Philipp Telemann International Music Score Library Project (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Telemannin partituureja. Mutopia Project.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Telemann-muistolehto (1781) valtioneuvos Carl Friedrich Richardin puutarhassa Hornissa, Hampurissa (Franz Nikolaus Rolffsenin kuparipiirros).
Natriumhypokloriitti

| Natriumhypokloriitti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7681-52-9
PubChem CID:  23665760
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NaClO
Moolimassa:  74,44 g/mol
Kiehumispiste:  101 °C
Tiheys:  1,11 g/cm3
Liukoisuus veteen:  29,3 g/100 ml
Natriumhypokloriitti on kemiallinen epäorgaaninen yhdiste, jonka molekyylikaava on NaClO. Sitä käytetään valkaisuaineena ja hapettimena, ja sitä valmistetaan johtamalla kloorikaasua natriumhydroksidiliuokseen: Cl2+ 2 NaOH → NaClO + NaCl + H2O.
Natriumhypokloriittia käytetään selluloosan valkaisuun ja uimahallien veden desinfiointiin. Sillä on kloorimainen haju. Se liukenee veteen täysin, voi kulkeutua vesistöihin ja se on erittäin myrkyllistä vesieliöille. Hapot tai happamasti reagoivat aineet vapauttavat natriumhypokloriitin kanssa reagoidessaan kloorikaasua (Cl2), joka on erittäin myrkyllistä.
Aiheesta muualla

Natriumhypokloriitin kansainvälinen kemikaalikortti (liuokselle, joka sisältää alle 10 paino-% aktiivista klooria)
Natriumhypokloriitin kansainvälinen kemikaalikortti(liuokselle, joka sisältää yli 10 paino-% aktiivista klooria)
Naistentalo

Asuntoyhteistalo Oy. Pojat leikkivät keihäänheittoa rakennuksen pihalla.
Naistentalo, viralliselta nimeltään Asuntoyhteistalo, on Helsingin Laaksossa sijaitseva asuinkiinteistö. Se rakennettiin 1950-luvun alussa Suomen ensimmäiseksi kollektiivitaloksi, ja se oli tarkoitettu entisille lotille. Asunnot olivat enimmäkseen pieniä, ja asukkaiden yhteiskäyttöön tehtiin mm. keskuskeittiö, aamiaissali, pesutupa, päiväkoti sekä sauna ja uima-allas. Talossa on alusta asti toiminut lottajärjestön omistaman Työmaahuolto Oy:n perustama ravintola White Lady (välillä muilla nimillä). White Lady oli tiettävästi ensimmäinen laaturavintola, johon naiset pääsivät ilman miesseuraa.
Talo lotille

Asuntoyhteistalon rakennutti Suomen Naisten Huoltosäätiö, lakkautetun Lotta Svärd -järjestön työn jatkaja. Ajatuksena oli helpottaa sodanjälkeistä asuntopulaa ja tarjota edullinen koti sodassa kärsineille naisille. Erityisesti talo oli tarkoitettu "itsensä elättäville" yksinäisille tai perheellisille naisille sekä nuorille aviopareille, joilla oli enintään kaksi lasta. Talo rakennittiin 110 miljoonan markan Arava-lainalla.
Rakennuksen suunnitteli vuonna 1946 järjestetyn kilpailun pohjalta Arkkitehtuuritoimisto Olli ja Eija Saijonmaa. Se valmistui kahdessa erässä vuosina 1951 ja 1953. Talossa on 279 asuntoa, joista valtaosa on yksiöitä. Suuremmat perheasunnot ovat kolmen huoneen ja keittiön kokoisia. Lisäksi rakennuksessa on muutamia ateljeehuoneistoja. Talosta tuli Helsingin väkirikkain, ja enimmillään siinä oli lähes 700 asukasta. Vuonna 1972 palvelutalo muutettiin asunto-osakeyhtiöksi.
Kollektiivitalo

Naistentalon suunnitelmat noudattivat kollektiivitalon mallia, joka omaksuttiin Suomeen Ruotsista. Siellä kehiteltiin ja rakennettiin jo 1930-luvulla taloja, jotka tarjosivat asukkailleen yhteisiä tiloja ja palveluja. Kollektiivitalon idea liittyi keskiluokan elämäntilanteeseen, jossa perheenäidit kävivät entistä enemmän työssä kodin ulkopuolella, ja palvelijoita oli kodeissa yhä vähemmän. Koti haluttiin pyhittää yksityiseksi lepopaikaksi ja esimerkiksi ruoanlaitto ja lastenhoito haluttiin siirtää muualle.
Talon rakenne ja palvelut

Naistentalo muodostuu kolmesta peräkkäisestä asuntosiivestä, joiden keskelle jää piha-alue. Asunnot on sijoitettu pitkien käytävien varsille kuten sairaalan tai vankilan huoneet tai sellit. Niihin kuljetaan yhteisen eteishallin kautta, jota alun perin valvoi ovenvartija. Asunnoissa oli alusta asti omat pienet keittokomerot tai keittiöt, mutta ruoan saattoi tuoda huoneeseen myös alakerran keskuskeittiöstä. Kerroksissa oli asuntojen yhteiskäytössä keittiöitä, kylpyhuoneita, pyykinpesuhuoneita sekä tuuletus- ja aurinkoparvekkeita.
Monille palveluille, jotka alkuaan oli tarkoitettu vain talon asukkaille, ei löytynyt riittävästi käyttöä. Niinpä esimerkiksi päiväkoti, pesula ja sauna muutettiin liikeyrityksiksi, jotka olivat myös muiden käytettävissä. Lounashuone yhdistettiin ravintola White Ladyyn.
Talossa on toiminut myös muusikko Remu Aaltosen ateljee.
Aiheesta muualla

"Lottien perustama Naisten talo juhlii Mannerheimintiellä" (Arkistoitu – Internet Archive), Helsingin uutiset
Hämäläinen, Jukka: Naisten talo on yksi Helsingin suurimmista. Länsiväylä. 29.3.2015. Arkistoitu 7.8.2015.
Kirjallisuutta

Heinämies, Kati (toim.). Tervetuloa lipan alle! : Asunto Oy Mannerheimintie 93 60 vuotta. Asunto Oy Mannerheimintie 93, 2013. ISBN 978-952-93-2551-1.
Narrien illat

| Narrien illat> Narrarnas aftnar   Nights of the Jesters |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Tapio Suominen
Käsikirjoittaja:  Tapio Suominen
Tuottaja:  Pentti Lintonen
Säveltäjä:  Markku Suominen   Kari Kuuva
Kuvaaja:  Pekka Ervamaa   Kari Kekkonen
Leikkaaja:  Pirkko Juntto
Pääosat:  Markku Suominen   Kari Kuuva   Kauko Hakala   Pertti Lähteenmäki
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Markfilmi Kommandiittiyhtiö   Pentti Lintonen ja Kumpp.
Ensi-ilta:   13. marraskuuta 1970
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  260 000 mk
Katsojat:  17 072
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Narrien illat on Tapio Suomisen ohjaama elokuva vuodelta 1970. Elokuva seuraa pop-laulaja Markku Suomisen alkoholinhuuruista keikkaelämää. Puolidokumentaarisen satiirin pääosassa on ohjaajan veli Markku Suominen.
Juuri toimintansa aloittanut Suomen elokuvasäätiö teki kesäkuussa 1970 ensimmäiset tuotantotukipäätöksensä. Tuen saajia oli kolme, ja suurimman tukisumman kohteeksi valittiin Narrien illat. Elokuva oli vuonna 1967 perustetun, mainoselokuviin erikoistuneen Markfilmi Oy:n ensimmäinen näytelmäelokuva. Yhtiön pääomistaja ja toimitusjohtaja oli pitkän linjan elokuvamies Pentti Lintonen. Elokuva sai nimensä Kari Kuuvan säveltämästä ja sanoittamasta laulusta.
Valtion elokuvatarkastamo määräsi Narrien illat sen ”huonon sisällön” vuoksi 30 prosentin rangaistusveroluokkaan ensimmäisenä elokuvana 13 vuoteen; edellinen oli Eino Ritarin ohjaama Kylä vuodelta 1957. Tuottajan valitettua elokuvatarkastamon päätöksestä vero aleni kymmeneen prosenttiin. Narrien illat herätti runsaasti keskustelua niin sisältönsä ja tyylinsä kuin elokuvatarkastamon päätöksenkin vuoksi. Kriitikkojen mielestä elokuva oli teknisesti epätasainen ja suttuinen, ja monissa kohdin juoni tuntui junnaavan paikallaan. Yleisömenestys jäi alle 20 000 katsojan, esitystuottoja kertyi vain 25 600 markkaa, ja tappiot olivat yli 134 000 markkaa, vaikka elokuvasäätiön tuotantotukikin muutettaisiin avustukseksi. Narrien illat jäi Markfilmi Oy:n ainoaksi pitkäksi elokuvaksi, ja Tapio Suomisen uralle elokuvaohjaajana tuli lähes kymmenen vuoden tauko. Elokuva on esitetty televisiossa kahdesti. Fyysisenä kopiona elokuvaa ei ole ikinä julkaistu.
Elokuvassa kuultavat kappaleet julkaistiin Finnlevyn tuottamalla soundtrack-albumilla Narrien illat (Rytmi RILP-7076) lukuun ottamatta viidettä kappaletta ”Jeesus on kuin sumulyhty”.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Markku Suominen  | … |  Markku Suominen, Finlandia-yhtyeen laulusolisti   |
|  Kari Kuuva  | … |  Kari Kuuva, "Kaapo", laulaja-säveltäjä   |
|  Kauko Hakala  | … |  Hakalan Kake, Finlandia-yhtyeen rumpali, "Trums Kuolematon", "Näppy"   |
|  Pertti Lähteenmäki  | … |  Pertsa Puro, Finlandia-yhtyeen basisti   |
|  Jarmo Lintinen  | … |  Antti Lindberg, Finlandia-yhtyeen urkuri, "Karpo"   |
|  Ahti Patinen  | … |  Ahti Patinen, Finlandia-yhtyeen saksofonisti ja huilisti, "Tami Rokkinen"   |
|  Esko Vesterinen  | … |  Eko Vesterinen, Finlandia-yhtyeen kitaristi, "Piippolan vaari"   |
|  Heikki Väliaho  | … |  Heikki Väliaho, "Hessu", nuori kirjailijanalku   |
|  Jyrki Rönkkö  | … |  Ytty Rönkkö, "elämän murjoma kulkuri"   |
|  Keijo Tamminen  | … |  Keijo Tamminen, "Keke"   |
|  Kauko Knuutinen  | … |  Nokke Knuutinen, "piikki pikkukaupungin lihassa"   |
|  Veli Vantunen  | … |  manageri Koski   |
|  Pentti Lintonen  | … |  tuotantopäällikkö   |
|  Anssi A. Keino  | … |  sovittaja Kannel   |
|  Anja Mäkinen  | … |  Anja Mäkinen, vaatetusliikkeen omistaja   |
|  Liisa Karvonen  | … |  Pirkko, Kosken sihteeri   |
|  Tapio Ylänne  | … |  managerin luota tuleva mies   |
|  Veikko Savikallio  | … |  autokuski   |
|  Alli Suominen  | … |  Alli Suominen, Markun äiti   |
|  Iiris Jaakkola  | … |  vastaanottava hoitajatar   |
|  Juha Salminen  | … |  huilunsoittaja   |
|  Raija Koskinen  | … |  Liisa, liftari   |
|  Pirkko Mäkinen  | … |  Riitta, liftari   |
|  Pekka Ervamaa  | … |  valokuvaaja   |
|  Irmeli Miettinen  | … |  toimittaja   |
|  Juha-Veli Äkräs  | … |  humalainen muusikko pisuaarissa   |
Aiheesta muualla

Narrien illat – popparin turmioelämän kuvaus. Yleisradio.
Narrien illat Elonet.
Narrien illat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Tapio Suominen |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Narrien illat (1970)  Täältä tullaan elämä! (1980)  Syöksykierre (1981)  Porttikielto taivaaseen (1990)  Mosku – lajinsa viimeinen (2003) 
TV-elokuvat ja -sarjat (ohjaus):  Musta hurmio (1984)  Miljardi vuotta ennen maailmanloppua (1985)  Kasvu (1987)  Yksinäinen paikka (1988)  Edessä lupaava tulevaisuus (1992)  Kovaa maata (1994)  Pirita (1995) 
Lyhytelokuvat ja, dokumenttielokuvat (ohjaus):  Nine Nein Nain (1969)  Bang (1969)  Kaustinen (1975)  17. kesä (1976)  Suomi tässä ja nyt (1976)  Tahdomme elää (1977)  Sankareita - onko heitä... (1978)  Kyläkauppa (1979)  Lasse Viren (1980)  Elämän puolesta (1981)  Ihmisen mittakaava (1985)  Musta enkeli (1989)  Näytön paikka (1991)  Musta enkeli ja tuhoojat (1992)  Eläinten päivä (1997)
Nauriskuoppa

Nauriskuoppa oli katettu maahan kaivettu kuoppa nauriiden talvisäilytystä varten. Suomessa naurismaan läheisyydessä sijainneen kuopan koko vaihteli siten, että pituutta oli tavallisesti yli kaksi metriä ja syvyys noin 0,7–1,2 metriä. Maaperän tuli olla vettä läpäisevää ja kuoppa kaivettiin usein rinteeseen tai harjun huipulle. Maasta nostettujen nauriiden naatit listittiin ja tuoreet nauriit ladottiin kuoppiin, jotka peitettiin tukipuiden varaan asetetuilla havuilla, oljilla ja maalla sekä joskus myös tuohilla. Katetta saatettiin lisätä useassa erässä syyspakkasten alkaessa ja lumipeitettä odotellessa.
Nauriskuoppia on oletettavasti ollut yhtä kauan kuin nauriita on viljelty. Epävarman ajoituksen nauriinviljelyn harjoittamiselle Pohjolassa antaa tutkimusmatkailija Pytheas. Perimätieto ajoittuu noin vuoteen 322 eaa. Pytheaksen on päätelty ulottaneen retkensä jatkuvavaloisen kesän seudulle Thuleen. Pytheas kertoi ihmisten viljelleen siellä juuria ravinnokseen.
Myös seuraavan vuoden siementuotantoon varatut istukkaat ladottiin nauriskuoppiin. Näihin nauriisiin jätettiin listittäessä tavallista pidempi kanta. Siemenistukkaat valittiin koon, muodon ja värin perusteella. Valinta oli varhaisinta kasvien jalostamista Suomessa. Useimmiten viljelijät tuottivat käyttämänsä siemenet itse, mutta rahaa saadakseen jotkut nauriinviljelijät erikoistuivat siementuotantoon. 1900-luvun alusta on säilynyt tietoja, että lapset kasvattivat siemeniä ja myivät niitä muun muassa torilla. Perunan käytön yleistyminen syrjäytti nauriinviljelyn ja nauriskuopat.
Navanympärystähti

Pohjoiset navanympärystähdet kiertävät pohjoisen taivaannavan ympäri. Huomattava on, että keskellä oleva kirkastähti Pohjantähti on melkein paikallaan. Pohjantähti on navanympärystähti, ja se näkyy ympäri vuoden. Kuvassa näkyy, kuinka tähtien asema siirtyy 24 tunnin kuluessa, mutta käytännössä ne eivät näy, kun Aurinko on taivaalla.
Navanympärystähti, sirkumpolaarinen tähti on tähti, joka joltakin havaintopaikalta on aina pimeän aikaan näkyvissä horisontin yläpuolella.
Tähtitieteessä sirkumpolaarisuus tarkoittaa tähden tai tähdistön näkymistä horisontin yläpuolella ympäri vuoden tietyssä havaintopaikassa. Deklinaatio, jonka pohjois- tai eteläpuolella tähdet ovat sirkumpolaarisia, saadaan vähentämällä havaintopaikan leveyspiiristä 90 astetta ja vaihtamalla tuloksen etumerkkiä. Esimerkiksi pohjoisnavalla koko pohjoinen taivaanpallonpuolisko on sirkumpolaarinen, Helsingissä 30. deklinaation pohjoispuolinen osa ja päiväntasaajalla sirkumpolaarisia tähtiä ei ole lainkaan. Suomessa sirkumpolaarisia tähdistöjä ovat muun muassa Iso karhu, Pieni karhu ja Kassiopeia.
Naujoji Vilnian rautatieasema

| Naujoji Vilnian rautatieasema,   Naujosios Vilnios geležinkelio stotis |
| --- | --- |
 Naujoji Vilnian rautatieasema
Perustiedot
Sijainti:  54°41′37.3″N, 025°24′31.7″E
Osoite:  Ajo-ohje: Tremtinių gatvė 2 (virallinen osoite= A. Kojelavičiaus gatvė 147, osoittaa ratapihan pohjoispuolelle, vaikka asemarakennus on eteläpuolella!), LT-11101 Vilnius, Liettua 
Kunta:  Vilna
Valtio:  Liettua
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Liettuan rautatiet
Paikallisjunat:  Vilnan rautatieasemalle ja Kenan rautatieasema
Taajamajunat:  länteen: Kaunas, lounaaseen: Trakai, koilliseen: Turmantas ja näiden reittien väliasemat 
Vaihtoyhteydet:  Vilnan bussilinjat 4 ja 31 liikennöivät 100 m aseman eteläpuolella kulkevaa Pramonės gatvea pitkin
Pysäköinti:  asemarakennuksen vieressä/ edessä
Muut tiedot:  ulkomaille (kuten Valko-Venäjälle, Latcviaan tai Venäjälle) aseman kautta menevät pikajunat eivät pysähdy asemalla

Naujoji Vilnian rautatieasema (liett. Naujosios Vilnios geležinkelio stotis) on Liettuan pääkaupunki Vilnan itäosissa, Naujoji Vilnian kunta-alueella sijaitseva, Liettuan rautateille kuuluva rautatieasema. Sinne on rautateitse 9 kilometriä Vilnan keskusrautatieasemalta ja asemalle liikennöi paikallisjunia tyypillisesti kerran tai kaksi tunnissa.
Naujoji Vilniasta pääsee Liettuan rautateiden junilla länteen Vilnaan, Trakaihin ja Kaunasiin sekä Vilnasta koilliseen Turmantasiin meneviin juniin. Asemapihan kautta ulkomaille, esimerkiksi Latvian Daugavpilsin ja Venäjän Pietarin suuntaan, samoin kuin kaakkoon kohti Valko-Venäjän Minskiä tai kauemmaksi menevät pikajunat eivät sen sijaan pysähdy tällä asemalla.
Aiheesta muualla

Liettuan rautateiden reittihaku (englanniksi) (litrail.lt)
Vilnan paikallisbussi reittikarttoineen ja aikatauluineen (linjat 4 ja 31 aseman lähistöltä) (englanniksi)
Liettuan rataverkon interaktiivinen kartta (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Valokuvia Vilnan asemalta ja itään johtavalta radalta, myös Naujoji Vilnian asemalta (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Naurishauta

Naurissatoa korjataan naurishaudasta Valtion ammattikoulukodissa 1949.
Naurishauta oli entisajan Suomessa kuopassa kypsennettyjen nauriiden haudutuspaikka ja hautanauris siten valmistetun ruokalajin nimi. Suuret naurismäärät haudutettiin nauriskuopassa ja pienempiä eriä nuotiossa, uunissa, padassa tai puupöntössä eli puntussa. Hautanauriita varten kaivetun kuopan reunalla poltettiin nuotiota nyrkinkokoisten kivien kuumentamiseksi. Maasta nostettujen nauriiden naatit listittiin ja niitä ladottiin kerros kuoppaan. Nauriiden päälle nosteltiin kuumia kiviä ja niiden päälle uusi kerros nauriita. Kuopan täytyttyä se tavallisesti peitettiin nauriiden naateilla ja päälle saatettiin kaataa vielä kuumaa vettä.
Joillakin paikkakunnilla oli tapana vuorata kuoppa kivillä ja polttaa nuotiota kuopassa. Toisaalla pantiin kuumennetut kivet kuopan pohjalle ja on tietoja peitetyn haudan päällä poltetusta nuotiosta. Nauriita haudutettiin vähintään puoli vuorokautta, mutta yleisemmin yli kaksi vuorokautta. Punttunauriit valmistettiin vastaavalla tavalla kuumia kiviä ja nauriita vuorotellen puupönttöön latomalla. Yleensä myös ne peitettiin naattikerroksella.
Nauriit kypsyivät naurishaudassa hyvin säilyviksi maitohappokäymisen avulla, jolloin nauriita saatettiin säilyttää talven yli naurishaudassa ja hakea sieltä vähitellen tarpeen mukaan. Maitohappokäymiseen perustuu myös myöhempi suomalaiskeksintö AIV-rehu. Talvisäilytykseen saatettiin kaivaa myös tukipuin vahvistettu pitkänomainen nauriskuoppa, eräänlainen maakellari, jossa nauriit säilyivät oljilla, havuilla tai tuohella peitettyinä.
Perunan käytön yleistyminen syrjäytti hautanauriit, mutta vielä 1800-luvun lopulla niitä tarjoiltiin pärekoreista pitojen yhteydessä.
Aiheesta muualla

Naurishauta vanhan kansan maamiehen tärkeimpiä toimituksia, Suomen Kuvalehti, 11.12.1926, nro 50, s. 18 Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Teoderik Suuri

Teoderik Suuri, John Chapmanin piirros vuodelta 1807.
Teoderik Suuri eli Theoderik Suuri (454–526) oli ostrogoottien kuningas. Hänen nimensä oli gootiksi Þiudareiks, mikä tarkoittaa suunnilleen ”Kansan kuningas”. Teoderikiä pidetään ostrogoottien merkittävimpänä kuninkaana. Hänen nimestään on johdettu saksalainen etunimi Dietrich ja ranskalainen Thierry.
Jälkipolvet antoivat Teoderikille lisänimen ”Suuri”, koska hän pyrki valtakaudellaan vakiinnuttamaan Italian olot. Teoderik otti esikuvakseen Rooman valtakunnan, ja pyrki elvyttämään uudelleen sen sivistyksen. Hallinto järjestettiin roomalaisen perinteen mukaisesti, ja talouselämä piristyi. Teoderik piti myös yllä hyviä suhteita kirkkoon, vaikka hän itse olikin areiolainen. Paavi ja piispat tukivat Teoderikia.