stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheiluvuosi 1991
Paini

Maailmanmestaruuskilpailut 26.9.–6.10. Varnassa, Bulgariassa. Miehet kilpailivat kymmenessä painoluokassa niin kreikkalais-roomalaisessa painimuodossa kuin vapaapainissakin. Neuvostoliitto voitti yhdeksän kultamitalia. Raskaimman sarjan (130 kg) voitti kreikkalais-roomalaisessa painissa neuvostoliittolainen Aleksandr Karelin ja vapaapainissa saksalainen Andreas Schröder.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 7.–17.2. Val di Fiemmessä, Italiassa. Ohjelmassa oli viisi miesten ja viisi naisten maastohiihtolajia sekä miehillä kolme lajia mäkihypyssä ja kaksi yhdistetyssä. Norja voitti viisi kultamitalia, Neuvostoliitto neljä ja Itävalta kolme. Neuvostoliiton Jelena Välbe voitti kolme kultamitalia, joista yhden viestissä.
Keski-Euroopan mäkiviikko 30.12.1990–6.1.1991 Saksassa ja Itävallassa. Kokonaiskilpailun voitti kolmannen kerran saksalainen Jens Weißflog ennen Itävallan Andreas Felderiä ja maanmiestään Dieter Thomaa. Weißflog ja Felder päätyivät tasoihin Garmisch-Partenkirchenissä ja voittivat kumpikin sen lisäksi yhden osakilpailun. Suomen Ari-Pekka Nikkola voitti Innsbruckin kilpailun.
Pyöräily

Italian ympäriajon voitti isäntämaan Franco Chioccioli.
Ranskan ympäriajon voitti espanjalainen Miguel Indurain.
Tennis

Australian avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti saksalainen Boris Becker ja naisten 17-vuotias jugoslavialainen Monica Seles.
Ranskan avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti yhdysvaltalainen Jim Courier ja naisten Monica Seles.
Wimbledonin miesten kaksinpelin mestaruuden voitti saksalainen Michael Stich ja naisten saman maan Steffi Graf.
Yhdysvaltain avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti ruotsalainen Stefan Edberg ja naisten Monica Seles.
Federation Cupin loppuottelu 28.7. Nottinghamissa, Englannissa. Espanja voitti Yhdysvallat 2–1. Mestaruus oli Espanjalle ensimmäinen.
Davis Cupin loppuottelu 29.11.–1.12. Lyonissa, Ranskassa. Ranska voitti Yhdysvallat 3–1 ja vei mestaruuden ensimmäisen kerran lähes 60 vuoteen.
Uinti

Pitkän radan maailmanmestaruuskilpailut 3.–13.1. Perthissä, Australiassa. Menestynein maa oli Yhdysvallat, joka voitti 17 kultamitalia ja sai kaikkiaan 34 mitalia. Maailmanennätyksiä paransivat unkarilainen Norbert Rózsa 100 metrin rintauinnissa (1.01,45), yhdysvaltalainen Mike Barrowman 200 metrin rintauinnissa (2.11,23), yhdysvaltalainen Melvin Stewart 200 metrin perhosuinnissa (1.55,69), saksalainen Jörg Hoffmann 1 500 metrin vapaauinnissa (14.50,36) sekä unkarilainen Tamás Darnyi 400 metrin sekauinnissa (4.12,36) ja 200 metrin sekauinnissa uimalla ensi kertaa alle kahden minuutin (1.59,36). Kiinalainen Fu Mingxia voitti naisten kerroshypyt ja hänestä tuli 12-vuotiaana uintiurheilun nuorin maailmanmestari.
Pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 18.–25.8. Ateenassa, Kreikassa. Menestynein maa oli Neuvostoliitto, jonka 16 kultamitalista yhdeksän tuli ratauinnista, neljä uimahypyistä ja kolme taitouinnista. Unkarilainen Krisztina Egerszegi ui maailmanennätyksen 100 metrin (1.00,31) ja 200 metrin selkäuinnissa (2.06,62).
Sprinttiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 6.–8.12. Gelsenkirchenissä, Saksassa. Saksa voitti kisojen 14 kultamitalista seitsemän.
Yleisurheilu

Maailmanmestaruuskilpailut 23.8.–1.9. Tokiossa, Japanissa. Kisoihin osallistui 168 maata ja 1 705 urheilijaa. Yhdysvallat voitti kymmenen kultamitalia ja Neuvostoliitto yhdeksän. Kaikkiaan mitaleille ylsi 29 maata. Saksalainen pikajuoksija Katrin Krabbe voitti kaksi henkilökohtaista kultamitalia. Yhdysvaltalainen pikajuoksija Carl Lewis voitti kaksi kultaa maailmanennätyksillä: 100 metrin juoksussa ajalla 9,86 ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 37,50. Pituushypyssä yhdysvaltalainen Mike Powell ylitti Bob Beamonin lähes 23 vuotta vanhan maailmanennätyksen voittotuloksellaan 895, ja myös Lewis pääsi vanhaa ennätystä pidemmälle tuloksellaan 891 mutta hänen hypyssään oli myötätuulta yli sallitun määrän.
Sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 8.–10.3. Sevillassa, Espanjassa. Neuvostoliitto voitti seitsemän kultamitalia ja Saksa kuusi. Mitaleille ylsi 25 maata.
Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut 24.3. Antwerpenissa, Belgiassa. Miesten henkilökohtaisen maailmanmestaruuden voitti marokkolainen Khalid Skah ja naisten yhdysvaltalainen Lynn Jennings.
Naisten maantiejuoksun maailmanmestaruuskilpailut 13.10. Nieuwegeinissa, Alankomaissa. Mestaruuden voitti romanialainen Iulia Negura.
Vuoden ensimmäiset uudet maailmanennätykset teki meksikolainen Arturo Barrios 30.3. La Flèchessä, jossa hän juoksi 20 000 metriä aikaan 56.55,6 ja jatkoi tunnin juoksun ennätykseen 21 101 metriä. Seppo Räty heitti Sandvikin karheapintaisella Champion-keihäällä 6.5. Shizuokassa maailmanennätyksen 91,98 ja paransi 2.6. Punkalaitumella lukemiin 96,96. Kauden päätteeksi sääntöjä tiukennettiin ja karheilla keihäillä heitetyt tulokset poistettiin ennätystilastoista, joten maailmanennätykseksi kirjattiin britti Steve Backleyn tulos 89,58 vuodelta 1990. Neuvostoliittoa edustava Serhi Bubka paranteli seiväshypyn maailmanennätystä kuukausittain sentti kerrallaan: hän hyppäsi 6.5. Shizuokassa tuloksen 607, 9.6. Moskovassa tuloksen 608 ja 8.7. Formiassa tuloksen 609 sekä päätyi 5.8. Malmössä tulokseen 610. Naisten tuoreessa lajissa kolmiloikassa Neuvostoliiton Inesa Kravets paransi 10.6. Moskovassa maailmanennätystä 41 senttimetriä tulokseen 14,95. Leroy Burrell juoksi 14.6. New Yorkissa Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissa 100 metrin maailmanennätyksen 9,90, mutta 25.8. Tokion MM-kilpailuissa Carl Lewis otti ennätyksen takaisin itselleen ajalla 9,86 Burrellin jäätyä aikaan 9,88. Santa Monica Track Clubin yhdysvaltalaismiehistö sivusi 3.8. Monacossa miesten 4 × 100 metrin viestijuoksun maailmanennätystä 37,79. Neljä päivää myöhemmin Zürichin GP-kilpailuissa Yhdysvaltain nelikko vei ennätyksen kokonaan nimiinsä ajalla 37,67. Yhdysvallat paransi vielä 1.9. Tokion MM-kilpailuissa ennätysajaksi 37,50. Tokiossa parannettiin 30.8. myös lähes 23 vuotta vanhaa pituushypyn maailmanennätystä, kun Yhdysvaltain Mike Powell hyppäsi tuloksen 895.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 1991 Wikimedia Commonsissa
Uskonnonopetus

Uskonto on peruskoulun oppiaine useissa maissa.
Uskonnonopetus Suomessa

Suomessa opetushallitus on määrännyt peruskoulun kaikkien uskontokuntasidonnaisten ryhmien uskonnon opiskelun tavoitteeksi monipuolisen uskonnollisen ja katsomuksellisen yleissivistyksen saavuttamisen.
Perusopetus- ja lukiolaeissa käsite ”oppilaan oman tunnustuksen mukainen uskonnonopetus” korvattiin vuonna 2003 käsitteellä ”oppilaan oman uskonnon opetus”, mihin liittyi myös opetuksen muuttaminen virallisesti tunnustuksettomaksi, mistä lähtien varsinainen uskonnonharjoitus on ollut opetuksen yhteydessä kiellettyä. Uudistetun lain mukaan oppilaiden enemmistön mukaiseen uskonnolliseen yhdyskuntaan kuulumaton oppilas osallistuu enemmistön uskonnonopetukseen vain, jos hän ilmoittautuu siihen erikseen.
Kirjallisuutta

Hilska, Päivi & Kallioniemi, Arto & Luodeslampi, Juha (toim.): Uskontokasvatus monikulttuurisessa maailmassa.  (Pääosa artikkeleista Varhaiskasvatuksen uskontokasvatuksen symposiumin 2005 alustuksia)  Helsinki:  Kirjapaja, 2005.  ISBN 951-607-233-X
Kallioniemi, Arto & Luodeslampi, Juha (toim.): Uskonnonopetus uudella vuosituhannella.  Helsinki:  Kirjapaja, 2005.  ISBN 951-607-234-8
Porkka, Jouko (toim.): Johdatus kristilliseen kasvatukseen.  (Työryhmä: Liisa Luukkonen, Jouko Porkka, Kirsi Tirri, Marja-Leena Toivanen)  Helsinki:  Lasten Keskus: LK-kirjat, 2008.  ISBN 978-951-627-705-2
Pyysiäinen, Markku: Kasvatus ja uskonto.  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-14816-4
Pyysiäinen, Markku & Seppälä, Jarkko (toim.): Uskonnonopetuksen käsikirja.  Helsinki Porvoo:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-23094-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Uskonnon opetussuunnitelmat.
Uskontotieteen maastot ja kartat

| Uskontotieteen maastot ja kartat |
| --- | --- |

Kirjailija:  Veikko Anttonen
Kieli:  suomi
Genre:  uskontotiede
Kustantaja:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  286
ISBN:  978-952-222-184-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Uskontotieteen maastot ja kartat on Veikko Anttosen vuonna 2010 ilmestynyt uskontotieteen kirja. Teos on koottu aiemmin vuosina 1987–2007 ilmestyneiden tekstien pohjalta.
Aiheesta muualla

Jouni Huhtanen: Suunnistusta ajassa ja kulttuurissa. Agricola 11.10.2010.
Usman

Usmanin vaakuna vuodelta 1781.
Usman (ven. У́смань) on kaupunki Lipetskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin vesistöön kuuluvan Usman-joen varrella 75 kilometriä Lipetskistä etelään. Kaupunki on Usmanin piirin keskus. Sen kautta kulkee Grjazin ja Voronežin välinen rautatie (Usmanin asema). Asukkaita on 19 600 henkeä (vuonna 2005).
Vuonna 1645 Usmaniin rakennettiin Venäjän eteläinen rajalinnoitus. Vuonna 1652 sen hävittivät tataarit. Vuonna 1779 Usmanista tuli Tambovin lääniin kuuluneen samannimisen kihlakunnan keskus. Nykyisin seudulla harjoitetaan lähinnä maataloutta.
Aiheesta muualla

Usmanin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Uskonto vie, politiikka vikisee

| Uskonto vie, politiikka vikisee |
| --- | --- |

Kirjailija:  Taina West
Kansitaiteilija:  Liisa Holm
Kieli:  suomi
Genre:  uskonto, politiikka
Kustantaja:  Kirjapaja
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  151
ISBN:  978-951-607-526-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Uskonto vie, politiikka vikisee on toimittaja Taina Westin kirja, jossa hän kirjoittaa uskonnon ja politiikan suhteesta. Teoksen on julkaissut kristillinen kustantamo Kirjapaja vuonna 2007. West katsoo, että osa poliitikoista käyttää Raamattua ja uskonnollisia käsitteitä päätöksiensä perustelemiseksi. Kirja syntyi, kun kustantamo halusi, että West kirjoittaisi tästä aiheesta. West oli kirjoittanut kolumneissaan muun muassa Irakin sodasta, ja uskonto oli sotapuheessa vahvasti läsnä. Aihe oli Suomessa ajankohtainen myös niin sanotun parisuhdelain vuoksi, joka koski homojen ja lesbojen parisuhteiden virallistamista.
»– – jotkut kansanedustajat yrittivät sorvata lakia Raamattua kädessään heiluttaen ja Jumalaan vedoten. Tunnelma Eduskunnassa oli välillä kuin herätyskokouksessa.» 
()
Sisältöä

West kertoo eronneensa kirkosta 17-vuotiaana. Sen jälkeen hän ei ole katsonut tarpeelliseksi liittyä uudestaan. 1970-lukua leimasi puoluepolitiikka.
»– – Kristittyjen ja kommunistien tavat vaikuttaa elämän suuriin kysymyksiin vastauksia etsiviin nuoriin olivat hämmästyttävän samanlaiset. Myös kommunistien viikonloppukokoontumisissa istuttiin nuotion ääressä, laulettiin tunteisiin vetoavia lauluja ja kerrottiin tarinoita. Alkukirkon kokemat kauheudet vain vaihtuivat lähihistorian kauhuiksi.» 
()
Aiheesta muualla

Pekka Wahlstedt: Uskonto kyydittää poliitikkoja[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat 18.11.2007.
Ust-Kulom

| Ust-Kulom (Кулöмдін, Kulömdin) Усть-Кулом |
| --- | --- |
 Komin tasavalta Venäjällä, alla kylän sijainti tasavallassa
 Ust-Kulom
 Koordinaatit: 61.686°N, 53.689°E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Komi
Kunnallispiiri:  Ust-Kulomin piiri
Historiallinen maininta:  1646
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä (piirin keskustaajama)
Väkiluku (2010):  5 141
Aikavyöhyke:  UTC+4
 – Kesäaika:  UTC+4
Postinumero:  168060 (piiri 168060–168233)
Suuntanumero(t):  +7 82137
 
 усть-кулом.рф 
 Piirin sivut (venäjäksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ust-Kulom (ven. Усть-Куло́м, komiksi Кулöмдін, Kulömdin) on kylä, maalaiskunta ja Ust-Kulomin piirin hallinnollinen keskus Komin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Vytšegdan rannalla 189 kilometriä tasavallan pääkaupungista Syktyvkarista itään. Asukkaita kylässä oli 5 500 henkeä (vuonna 2002) ja 5 141 vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan.
Ust-Kulomin kirkonkylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1646. Nimi perustuu Kulom-jokeen, jonka suussa se sijaitsee. 1800-luvulla Ust-Kulom oli volostin ja vuodesta 1921 laajan kihlakunnan keskus. Kihlakuntaan kuuluivat myös nykyiset Troitsko-Petšorskin, Kortkerosin ja Vuktylin piirit sekä Ižman yläjuoksu. Vuonna 1929 perustettiin Ust-Kulomin piiri.
Maanteitse noin 20 kilometriä Ust-Kulomin kyläkeskuksen pohjoispuolella Uljanovossa sijaitsee ortodoksisinen Pyhän Kolminaisuuden ja lähetyssaarnaaja Tapani Permiläisen mukaan nimetty luostari (myös: Uljanan luostari, Uljanovon luostari), joka rakennettiin vuonna 1860 paikalle, jossa kylän kirkko sijaitsi aiemmin.
875 North Michigan Avenue

| 875 North Michigan Avenue |
| --- | --- |

Tiedot
Sijainti:  Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Rakennettu:  1965-1970
Käyttötarkoitus:  toimisto, hotelli, asuintalo
Tila:  valmis
Yritykset
Arkkitehti:  Skidmore, Owings and Merrill
Urakoitsija:  Tishman Construction Co.
Tekniset tiedot
Kerroksia:  100
Korkeus
Antenni:  457 m
Kattokorkeus:  344 m
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
875 North Michigan Avenue (aikaisemmin John Hancock Tower ja John Hancock Center) on pilvenpiirtäjä Chicagon kaupungissa, Yhdysvaltain Illinoisissa. Se on rakennettu vuosina 1965–1969. Sen suunnittelusta on vastannut chicagolainen arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings and Merrill. 344 metrin korkeudellaan ja sadalla kerroksellaan se on yksi Yhdysvaltain korkeimmista pilvenpiirtäjistä. Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen ensimmäisen allekirjoittajan John Hancockin mukaan nimetyssä pilvenpiirtäjässä on liikkeitä, ravintoloita ja asuntoja. Lisäksi siellä sijaitsee näköalatasanne ja Yhdysvaltain korkeimmalla sijaitseva uima-allas.
Pilvenpiirtäjän ylöspäin kapeneva muoto valittiin suunnitteluvaiheessa sillä perusteella, että pohjakerroksissa olisi mahdollisimman paljon lattiapinta-alaa myymälätiloille. Myymäläkerrosten yläpuolella olevissa toimistokerroksissa pinta-alaa on vähemmän, mutta silti melko paljon. Ylimmissä kerroksissa asuntojen pinta-ala on melko pieni, mikä puolestaan takaa sen, että kaikista huoneista on näkymä ulos.
Rakennuksen mitoiltaan leveämmät pohjakerrokset ja tornin asteittain ylöspäin kapeneva runko takaavat suuremman vakauden tuulikuormia vastaan kuin pilvenpiirtäjien tavanomainen suorakulmainen muoto. Runkoa ulkopuolelta vahvistavat diagonaalipalkit mahdollistavat puolestaan sen, ettei tornissa ole tarvinnut käyttää yhtä paljon terästä kuin tavanomaisessa runkorakenteessa. Kukin vinopalkkien pari on yli kahdeksantoista kerroksen korkuinen, ja ne ovat näyttävä osa rakennuksen julkisivua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Emporis.com - John Hancock Center
Structurae.de - John Hancock Center
Aki Heikkinen (kenraali)

| Aki Heikkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. marraskuuta 1973 (ikä 50) Oulu
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1995–
Komentajuudet:  Hävittäjälentolaivue 11 2013–2015 Satakunnan lennosto 2019–2021
Sotilasarvo:  prikaatikenraali
Kunniamerkit:  SVR R I SL K Sot.am.
Ylennykset:  everstiluutnatti 2012 eversti 2018 prikaatikenraali 2024
Aiheesta muualla
CV
    
Aki Juhani Heikkinen (s. 25. marraskuuta 1973 Oulu) on suomalainen prikaatikenraali. Hän on toiminut Puolustusvoimien pääesikunnan valmiuspäällikkönä 1. marraskuuta 2024 alkaen.
Heikkinen suoritti kadettikurssin vuosina 1993–1997. Hän on toiminut urallaan muun muassa hävittäjälentolaivue 11:n komentajana Lapin lennostossa 2013–2015, Ilmavoimien valmiuspäällikkönä Ilmavoimien esikunnassa 2018–2019, Satakunnan lennoston komentajana 2019–2021 sekä F-35-yhteystoimiston päällikkönä Yhdysvalloissa 2022–2024.
Usolje-Sibirskoje

| Usolje-Sibirskoje Усолье-Сибирское |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Irkutskin alue Venäjällä, alla kaupunki alueella
 Usolje-Sibirskoje
 Koordinaatit: 52.757°N, 103.638°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Irkutskin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  74 km²
Korkeus:  440 m
Väkiluku (2009):  85 700
 – Väestötiheys:  1 158 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+8 (MSK+5)
 
 www.usolie-sibirskoe.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Usolje-Sibirskoje (ven. Усо́лье-Сиби́рское) on kaupunki Irkutskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Angara-joen rannalla 67 kilometriä Irkutskista luoteeseen. Kaupunki on Usoljen piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rata. Angaran rannalla on jokisatama. Asukkaita on 85 700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1669 keittosuolaesiintymän yhteyteen. Vuonna 1925 siitä tuli kaupunki. Nykyään Usolje-Sibirskojessa toimii mm. kemian, koneenrakennus- ja puunjalostusteollisuutta. Angaran rannalla on kylpylä.
Aiheesta muualla

Usolje-Sibirskojen sivusto (venäjäksi)
Irkutskin alueen kaupungit
Ussurijsk

| Ussurijsk Уссурийск |
| --- | --- |
 Kirkko Ussurijskissä
 vaakuna
 Primorjen aluepiiri Venäjällä, alla kaupungin sijainti aluepiirissä
 Ussurijsk
 Koordinaatit: 43.7973°N, 131.9526°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Primorjen aluepiiri
Perustettu:  1898
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  173 km²
Korkeus:  20 m
Väkiluku (2010):  158 004
Aikavyöhyke:  UTC+10 (MSK+7)
 
 adm-ussuriisk.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ussurijsk (ven. Уссури́йск) on kaupunki Primorjen aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Rakovka-joen varrella 112 kilometriä Vladivostokista pohjoiseen. Kaupungin kautta kulkee Habarovskin ja Vladivostokin välinen rautatie, josta haarautuu Kiinan rajalle johtava sivurata. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 158 004 henkeä.
Astrahanin ja Voronežin lääneistä muuttaneet siirtolaiset perustivat vuonna 1866 paikalle Nikolskojen kylän. Vuonna 1898 Nikolskoje ja Ketritsevon taajama yhdistettiin Nikolskin kaupungiksi, joka sai vuonna 1926 nimen Nikolsk-Ussurijski. Vuosina 1935–1957 kaupungin nimenä oli Vorošilov sotapäällikkö Kliment Vorošilovin mukaan. Nykyään Ussurijskissa on rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä, elintarvike- ja koneenrakennusteollisuutta. Kaupungista on löydetty kaksi džurtšenien keskiaikaista kilpikonnaveistosta.
Lähistöllä sijaitsee Ussurin luonnonsuojelualue.
Ussurskin rautatieasema.
Muistomerkiksi sijoitettu vanha veturi.
Primorjen alueen maatalousakatemia.
Vanhaa kaupunkia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ussurijsk Wikimedia Commonsissa
Ussurijskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Primorjen aluepiirin  ja piirit
Anutšino •
Arsenjev •
Artjom •
Bolšoi Kamen •
Dalnegorsk •
Dalneretšensk •
Dalneretšensk •
Fokino •
Hanka •
Hasan •
Horol •
Jakovlevka •
Kavalerovo •
Kirovski •
Krasnoarmeiski •
Lazo •
Lesozavodsk •
Mihailovka •
Nadeždinskoje •
Nahodka •
Oktjabrski •
Olga •
Partizansk •
Partizansk •
Pogranitšyi •
Požarskoje •
Škotovo •
Spassk •
Spassk-Dalni •
Ternei •
Tšernigovka •
Tšugujevka •
Ussurijsk •
Vladivostok
Ust-Kubinskojen piiri

Ust-Kubinskojen piiri Vologdan alueen kartalla.
Ust-Kubinskojen piiri (ven. Усть-Ку́бинский райо́н, Ust-Kubinski raion) on kunnallishallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 400 neliökilometriä. Asukkaita on 8 800 henkeä (vuonna 2010).
Ust-Kubinskojen piiri rajoittuu pohjoisessa Vožegan, koillisessa Harovskin, kaakossa Sokolin, etelässä Vologdan ja lännessä Kirillovin piireihin. Seudulla sijaitsee Kubenskojejärvi, johon virtaavia jokia ovat Kubena ja Uftjuga.
Piirin kuuluu kuusi maalaiskuntaa: Bogorodskoje, Nikolskoje, Troitskoje (keskuspaikka Berežnoje), Ustje, Vysokoje ja Zadneje. Sen hallinnollinen keskus on Ustjen kylä, josta on maanteitse 70 kilometriä Vologdaan.
Seudun elinkeinoja ovat puunhankinta sekä maidon ja lihan tuotantoon erikoistunut maatalous. Nähtävyyksiä ovat Kamennyi-saarella sijainneen Kristuksen kirkastumisen luostarin rauniot ja Nikolskojen kartanon puistoalue.
Aiheesta muualla

Ust-Kubinskojen piirin sivusto (venäjäksi)
Babajevo •
Babuškin •
Belozersk •
Grjazovets •
Harovsk •
Kadui •
Kirillov •
Kitšmengski Gorodok •
Mežduretšje •
Nikolsk •
Njuksenitsa •
Šeksna •
Sjamža •
Sokol •
Tarnogski Gorodok •
Totma •
Tšagodoštša •
Tšerepovets •
Tšerepovets •
Ustjužna •
Ust-Kubinskoje •
Vašk •
Veliki Ustjug •
Verhovažje •
Vologda •
Vologda •
Vožega •
Vytegra
Urheiluvuosi 1990

Urheiluvuosi 1990 käsittelee vuoden 1990 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Alppihiihto

Maailmancupkaudella 1989–1990 miesten kokonaiskilpailun voitti neljännen kerran Sveitsin Pirmin Zurbriggen 123 pisteen erolla Norjan Ole Christian Furusethiin ja 144 pisteen erolla Itävallan Günther Maderiin. Naisten kokonaiskilpailussa Itävallan Petra Kronberger oli paras 41 pistettä joukkuetoverinsa Anita Wachterin ja 71 pistettä Länsi-Saksan Michaela Gergin edellä.
Ampumahiihto

Maailmanmestaruuskilpailut alkoivat 10.2. Minskissä, Neuvostoliitossa, mutta lämpöaallon vuoksi siellä kilpailtiin vain normaalimatkat ja loput mestaruudet ratkaistiin maaliskuussa Norjan Oslossa ja Suomen Kontiolahdella. Sekä miehet että naiset kilpailivat neljässä lajissa. Neuvostoliitto voitti neljä mestaruutta ja Itä-Saksa kaksi. Svetlana Davidova voitti kolme kultaa ja sai yhden hopean.
Maailmancupkaudella 1989–1990 miesten kokonaiskilpailun voitti Neuvostoliiton Sergei Tšepikov neljän pisteen erolla Norjan Eirik Kvalfossiin ja 35 pisteen erolla maanmieheensä Valeri Medvedtseviin. Naisten kokonaiskilpailun ykkönen oli Tšekkoslovakian Jiřína Adamičková 30 pistettä Norjan Anne Elvebakkin ja 32 pistettä Neuvostoliiton Jelena Golovinan edellä.
Autourheilu

Rallin maailmanmestaruussarjaan kuului 12 osakilpailua. Toyotalla ajanut Carlos Sainz keräsi 140 pistettä ja voitti mestaruuden 45 pisteen erolla Lancialla ajaneeseen Didier Aurioliin ja 55 pisteen erolla toiseen Lancia-kuljettajaan Juha Kankkuseen. Sainz voitti neljä osakilpailua. Lancia voitti valmistajien mestaruuden kuuden pisteen erolla Toyotaan.
Formula 1:n 16 osakilpailua käsittänyt maailmanmestaruuskausi alkoi 11.3. Yhdysvaltain Phoenixissa ja päättyi 4.11. ajettuun Australian GP:hen. Brasilialainen McLaren-kuljettaja Ayrton Senna oli kauden aikana nopein kuudessa osakilpailussa ja voitti maailmanmestaruuden seitsemän pisteen erolla viisi osakilpailua voittaneeseen ranskalaiseen Ferrari-kuljettajaan Alain Prostiin. Kolmanneksi sijoittui kaksi viimeistä osakilpailua voittanut brasilialainen Benetton-kuljettaja Nelson Piquet. McLaren voitti tallimestaruuden.
Golf

Masters-turnauksen voitti toisena vuonna peräkkäin britti Nick Faldo.
Yhdysvaltain avoimen turnauksen voitti kolmannen kerran urallaan yhdysvaltalainen Hale Irwin.
Britannian avoimen turnauksen voitti toisen kerran urallaan Nick Faldo.
PGA-mestaruuden voitti australialainen Wayne Grady.
Jalkapallo

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut Italiassa. Lopputurnaukseen osallistui 24 joukkuetta. Maailmanmestaruuden voitti Länsi-Saksa, joka voitti Roomassa 8.7. pelatussa loppuottelussa Argentiinan 1–0 Andreas Brehmen rangaistuspotkumaalilla. Pronssiottelussa Italia voitti Englannin 2–1. Kisojen maalikuninkuuden voitti Italian Salvatore Schillaci kuudella maalilla. Kamerun selviytyi MM-kisahistorian ensimmäisenä afrikkalaisena maana puolivälieriin eli kahdeksan parhaan joukkoon.
Cup-voittajien cupin loppuottelu 9.5. Göteborgissa, Ruotsissa. Italialainen Sampdoria voitti belgialaisen Anderlechtin jatkoajalla 2–0.
UEFA-cupin loppuottelut 2.5. Roomassa ja 16.5. Avellinossa. Italialaisseura Juventus voitti saman maan Fiorentinan yhteismaalein 3–1.
Euroopan cupin loppuottelu 23.5. Wienissä, Itävallassa. Italialainen AC Milan voitti portugalilaisen Benfican 1–0.
Jääkiekko

Naisten ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut 19.–25.3. Kanadassa. Loppuottelussa Kanada voitti Yhdysvallat 5–2. Pronssille sijoittui Suomi.
Miesten maailmanmestaruuskilpailut 23.4.–7.5. Bernissä ja Fribourgissa, Sveitsissä. Neuvostoliitto hävisi alkusarjassa Ruotsille ja pelasi Kanadan kanssa tasan mutta voitti mitalisarjassa kaikki kolme otteluaan maalierolla 15–1 ja vei mestaruuden. Ruotsi sai hopeaa ja Tšekkoslovakia pronssia. Kanadan Steve Yzerman oli pistepörssin ykkönen ja Neuvostoliiton Andrei Homutov paras maalintekijä (11 maalia).
NHL:n loppuotteluissa Edmonton Oilers voitti Stanley Cupin, kun se oli Boston Bruinsia parempi otteluvoitoin 4–1. Mestaruus oli Edmontonille viides seitsemän kauden aikana.