stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Syrakusa (antiikin kaupunki)
Historia > Klassinen kausi > Demokratian palauttaminen

Vuonna 344 eaa. Sisiliaan saapui Timoleon, joka oli kutsuttu alueella sotimaan barbaareja vastaan. Tuolloin Ortygia oli Dionysioksella mutta muu kaupunki Karthagon tukeman Hiketaan käsissä. Ortygia antautui Timoleonille, ja tämä sai pian myös muun kaupungin valtaansa. Timoleon tuhosi Ortygian linnoituksen ja tyrannien palatsin, ja paikalle rakennettiin oikeusistuin. Kaupungin valtiomuoto muutettiin demokraattiseksi, ja kaupunkiin palautettiin Diodeen lait, jotka oli säädetty Ateenan sotaretken jälkeen, mutta olivat pian jääneet käyttämättömiksi Dionysiosten aikana. Kaupunkiin perustettiin uusi vuosittain vaihtuva Olympoksen Heran amfipoloksen kunniavirka, jonka viranhaltijoiden mukaan laskettiin ja nimettiin vuodet. Syrakusan valtiomuoto oli osana Aristoteleen koulukunnan kokoelmaa 158 kaupungin valtiomuodot.
Syrakusa oli kärsinyt huomattavasti jatkuvista sisäisistä ristiriidoista ja levottomuuksista ennen sitä, kun Timoleonin vapautti kaupungin tyranneista. Timoleon kutsui takaisin kaupunkiin sen maanpakoon lähetyt asukkaat ja hankki kaupunkiin myös uusia siirtokuntalaisia Korintista ja muualta Kreikasta. Uusien asukkaiden määräksi kuvataan tuolloin jopa 60 000.
Historia > Hellenistinen kausi > Agathokleen ja Hieron II:n tyrannia

Timoleonin mukanaan tuoma vapauden kausi oli Syrakusalle ja samoin kuin koko Sisilialle suurta kukoistuksen aikaa. Syrakusassa sitä kesti kuitenkin vain noin 30 vuotta. Vuonna 317 eaa. kaupungin tyranniksi nousi Agathokles, joka pysyi vallassa keskeytyksettä vuoteen 289 eaa. saakka. Agathokleen kaudesta tiedetään antiikin lähteistä melko vähän, mutta myös hän vaikuttaa omistautuneen kaupungin rakentamiselle. Hän muun muassa linnoitutti kaupungin pienemmän sataman.
Karthago hyökkäsi kaupunkiin Agathokleen aikana vuonna 309 eaa. Hamilkarin johdolla. Tyrannin kuoltua Syrakusa oli jälleen vapaa jonkin aikaa, mutta pian sen tyranniksi nousi Hiketas. Tämän jälkeen valta oli eri sotapäälliköillä, kunnes vuonna 275 eaa. kaupungin tyranniksi nousi Hieron II, Hierokleen poika. Hän kruunautti itsensä kuninkaaksi ja hallitsi vuoteen 216 eaa. saakka. Hänen hallintoaan kuvataan hyväksi erityisesti suhteessa moniin edeltäviin tyranneihin. Samalla ulkoinen rauha oli turvattu Hieronin Rooman kanssa vuonna 263 eaa. tekemällä sopimuksella. Sen mukaan Syrakusan valtaan kuuluivat Akrai, Heloron, Leontinoi, Megara Hyblaia, Neeton ja Tauromenion. Tämä ei ollut erityisen suuri alue kaupungin aiempaan asemaan verrattuna, mutta Hieron oli tästä huolimatta merkittävä hallitsija, ja pitkällä rauhan kaudella kaupunki nousi historiansa suurimpaan kukoistukseen. Hieronin lait tulivat käyttöön myös monissa muissa saaren kaupungeissa, ja myöhemmin säilyivät käytössä myös roomalaisella kaudella nimellä Lex Hieronica.
Historia > Hellenistinen kausi > Toinen puunilaissota

Hieron II:n seuraaja Hieronymos kuitenkin hylkäsi sopimuksen Rooman kanssa ja liittoutui sen sijaan Karthagon kanssa toisen puunilaissodan 218–202 eaa. aikaan. Hieronymos murhattiin pian, mutta karthagolaispuolue pysyi edelleen vallassa kaupungissa. Syrakusan johdossa seurasivat nyt Hippokrates ja Epikydes, jotka kummatkin saivat sotapäällikköinä ylimmän vallan. Rooma piiritti Syrakusaa konsuli Marcelluksen johdolla vuodesta 214 eaa. Roomalaiset linnoittautuivat kaupungin ympärille ja hallitsivat laivoillaan merta. Kerrotaan, että syrakusalaiset onnistuivat kuitenkin Arkhimedeen avulla sytyttämään laivat tuleen suurilla peileillä, kun laivasto yritti hyökätä itse kaupunkiin.
Talvella 214–213 eaa. Marcellus vetäytyi itse Leoniin kaupungin pohjoispuolella ja jätti Syrakusassa olleen armeijan Titus Quinctius Crispinuksen komentoon. Karthagolaiset onnistuivat murtamaan merisaarron, ja niin piiritys venyi kaksivuotiseksi. Roomalaiset onnistuivat yllättämään kaupungin lopulta keväällä 212 eaa., ja valtaamaan osan sen lukuisista linnoituksista. Karthagolaiset yrittivät murtaa piirityksen suurella Himilkonin ja Hippokrateen johtamalla sotajoukolla ja 150 laivalla. Yritys kuitenkin epäonnistui, lopullisesti kulkutaudin puhjettua jälleen kerran joukkojen parissa. Lopulta Syrakusa petettiin roomalaisille, ja nämä valtasivat lisää sen linnoituksista. Loppu osa kaupungista antautui, ja roomalaiset tuhosivat ja ryöstivät sen. Arkhimedes sai surmansa valtauksen yhteydessä. Roomaan tuolloin ryöstösaalina vietyjen kreikkalaisten taideaarteiden on sanottu olleen yksi tekijä, joka sai roomalaiset ihastumaan kreikkalaiseen kulttuuriin.
Historia > Roomalainen kausi

Roomalaisella kaudella Syrakusa menetti entisen asemansa ja siitä tuli tavallinen roomalainen provinssikaupunki. Se säilyi kuitenkin Sisilian keskuksena, ja toimi Sisilian provinssin pääkaupunkina. Saarta hallitsemaan lähetyt Rooman preettorit asuivat siellä, samoin kuin toinen saaren kahdesta kvestorista. Vielä Cicero puhuu kaupungista suurena ja kauniina kreikkalaiskaupunkina. Se vaikuttaa kärsineen suhteellisen vähän vahinkoa Marcelluksen johtamassa hyökkäyksessä, ja monet sen merkittävät rakennukset olivat edelleen pystyssä. Kaikki neljä kaupungin aluetta, Ortygia, Akhradine, Tykhe ja Neapolis, olivat edelleen asuttuja.
Kaupunki kärsi sen sijaan suuria tuhoja Sextus Pompeiuksen sodan aikana ja taantui. Augustus teki Syrakusasta roomalaisen colonian kaupungin elvyttämiseksi vuonna 21 eaa. Kaupunki oli nyt kuitenkin selvästi aikaisempaa pienempi. Syrakusa elpyi jonkin verran keisarikauden ensimmäisinä vuosisatoina.
Syrakusa sai varhaiskristillisen seurakunnan jo varhain. Apostoli Paavali pysähtyi kaupungissa matkalla Roomaan.
Historia > Myöhäisantiikista keskiajalle

Länsi-Rooman kukistumisen jälkeen gootit valtasivat Syrakusan samoin kuin koko Sisilian. Belisarius valtasi sen Itä-Roomalle eli Bysantin valtakunnalle vuonna 535. Se säilyi Bysantilla aina 800-luvulle, jolloin sen valtasivat saraseenit. Tuolloin kaupunki oli Tauromeniumin ohella viimeisiä paikkoja saarella, joka joutui saraseeneille, ja se antautui yhdeksän kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen vasta vuonna 878 eli yli viisikymmentä vuotta sen jälkeen, kun saraseenit olivat aloittaneet saaren valloituksen. Kaikki asukkaat surmattiin, kaupunki poltettiin ja linnoitukset tuhottiin. Syrakusa ei toipunut tästä iskusta pitkään aikaan, vaikka itse saari säilyikin asuttuna. Kaupunki kukoisti myöhemmin keskiajalla normanni- ja espanjalaisvallan aikana, ja nykyinen Syrakusa on edelleen yksi Sisilian tärkeimmistä kaupungeista.
Historia > Kaivaukset

Syrakusan muinaisjäänteiden tutkimus sai alkunsa jo varhain antiikin kirjallisten lähteiden opastamana. Philipp Clüver esitti kaupungin topografiasta yksityiskohtaisia kuvauksia jo 1600-luvulla, ja kaupungin näkyvissä olleet kohteet tutkittiin varsin perusteellisesti 1700- ja 1800-luvuilla. Arkeologisia kaivauksia on suoritettu tämän jälkeen useilla alueilla eri puolilla kaupunkia.
Syrakusan antiikin aikaiset jäänteet liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2005.
Rakennukset ja löydökset

Syrakusan kaupunki jakaantui laajimmillaan viiteen alueeseen, jotka olivat Ortygia, Akhradine (lat. Achradina), Tykhe (Tycha), Neapolis ja Epipolai (Epipolae). Kaupungissa oli suunniteltu asemakaava viimeistään 400-luvulta eaa. lähtien, ja se oli ympäröity muurein, joita laajennettiin kaupungin kasvaessa.
Kaupungin topografia tunnetaan antiikin kirjallisista lähteistä poikkeuksellisen hyvin, sillä sitä kuvataan paljon Sisilian sotaretken 415 eaa. ja siihen liittyneen Syrakusan piirityksen yhteydessä. Myös Cicero kuvaa kaupunkia laajalti puheessaan Verrestä vastaan. Cicero kuvaa kaupungin olleen suurin kreikkalaisista kaupungeista ja kaunein kaikista kaupungeista. Muun muassa Cicero ja Diodoros Sisilialainen jakoivat kaupungin neljään osaan, Ortygia, Akhradine, Tykhe ja Neapolis, ja siihen viitattiin siksi usein ”tetrapoliina” tai latinaksi quadruplices Syracusae. Eräät toiset kirjailijat puhuvat kuitenkin viisiosaisesta kaupungista tai ”pentapoliista”, mikä saattaa viitata siihen, että myös Epipolain alue olisi ollut asuttu jo varhemmin.
Kaupunki perustettiin alun perin Ortygian saarelle, joka oli helposti puolustettavissa ja jonka vesihuollon turvasi Arethusan lähde. Kaupunki laajeni varsin pian pääsaaren puolelle, mihin kehittyi Akhradinen alue. Siellä sijaitsi muun muassa kaupungin agora eli kokoontumis- ja kauppapaikka. Sen ympärillä ovat kaupungin vanhimmat hautausmaat. Kaupunginosa ympäröitiin muureilla suhteellisen varhain, ja kaupungin muurein ympäröity alue käsitti Sisilian sotaretken aikaan vain Akhradinen ja Ortygian.
Tykhe käsitti kaupungin niemen juuren pohjoisosan Akhradinen luoteispuolella. Se oli kaupungin tiheiten asuttua aluetta. Neapolis käsitti niemen juuren eteläosan Akhradinen lounaispuolella, Tykhestä etelään. Sinne rakennettiin monumentaalirakennuksia erityisesti hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Epipolai käsitti kaupungin läntisimmän ja korkeimmalla olevan osan, mukaan lukien Euryaloksen linnoituksen. Dionysios I:n aikana 400-luvun eaa. lopulla myös Tykhen, Neapoliin ja Epipolain alueet ympäröitiin muureilla, jolloin koko kaupunki oli muurien ympäröimänä.
Rakennukset ja löydökset > Akhradine

Akhradine (Ἀχραδίνη, Akhradinē) eli ”Ulompi kaupunki” käsitti kaupungin niemen tasanteen itäisimmän osan, toisin sanoen niemen kärjen Ortygian pohjoispuolella. Se oli ensimmäinen alue, jonne kaupunki laajeni Ortygian saarelta, mahdollisesti jo 700-luvulla eaa. Ortygian ja Akhradinen pääalueen yhteenlaskettu pinta-ala oli noin 50 hehtaaria. Myös Akhradine oli ympäröity muureilla arkaaiselta kaudelta lähtien. Kaupunginosan alueella on säilynyt vain joitakin muinaisjäännöksiä.
Agora ja sen rakennukset
Suuri osa Akhradinen merkittävimmistä rakennuksista sijaitsi sen eteläosassa lähellä satamia ja Ortygiaa. Klassisen kauden agora, roomalaisella kaudella forum, sijaitsi vastapäätä Pentapylaa eli Ortygian linnoitettua sisäänkäyntiä. Agoraa ympäröivät stoat eli pylväshallit, jotka rakennutti Dionysios I. Agoran laidalla sijaitsi myös Zeus Olympioksen temppeli, jota ei tule sekoittaa tunnetumpaan samannimiseen temppeliin hieman kaupungin ulkopuolella. Myös prytaneion sijaitsi jossakin agoran lähettyvillä. Sitä koristi muun muassa Sapfon patsas. Timoleonin ajan jälkeen agoran lähelle rakennettiin tämän kunniaksi Timoleonteion.
Demeterin ja Koren pyhäkkö
Demeterille ja Korelle omistetut temppelit sijaitsivat agoran pohjoispuolella. Ne rakennutti Gelon vuoden 480 eaa. voiton jälkeen. Karthagolaiset tuhosivat temppelit vuonna 396 eaa. Pyhäkköalueella palvottiin ilmeisesti myös Artemis Feraiaa.
Temppelien jäännökset on löydetty nykyiseltä Piazza Victorialta. Aukiolla on myös muun muassa hellenistisen ja roomalaisen kauden talojen jäänteitä. Osa alueen raunioista on aukiolla sijaitsevan modernin Madonna delle Lacrimen kirkon sisällä.
Muut rakennukset
Akhradinessa sijaitsi myös Dionysios I:n monumentaalihauta, jonka Dionysios nuorempi rakensi isälleen, mutta joka tuhottiin sen jälkeen kun tämä oli syösty vallasta.
Agoran eteläpuolelta on löydetty roomalainen gymnasion, johon kuului myös pieni teatteri. Ne on ajoitettu ensimmäiselle vuosisadalle jaa. Alueelta on löydetty myös laajoja katakombeja ja muita hautausmaita monilta eri aikakausilta. Sieltä on löydetty myös laajoja kivilouhoksia, samoin kuin Neapoliista teatterin läheltä. Myös muurien jäänteitä on löydetty useista kohdista niiden reitin varrelta.
Rakennukset ja löydökset > Tykhe

Tykhe (Τύχη, Tykhē) sijaitsi kaupungin tasanteella Akhradinen länsipuolella. Alue sai nimensä siellä olleesta Tykhelle eli roomalaisittain Fortunalle omistetusta pyhäköstä. Siellä oli myös muun muassa gymnasion sekä suuri määrä pyhäköitä. Tykhe oli kaupungin tiheiten asuttua aluetta. Alueella ei ilmeisesti kuitenkaan ollut merkittävää asutusta vielä Sisilian sotaretken aikaan. Kaupunginosa todennäköisesti kasvoi sen jälkeen, kun se jäi Dionysios I:n rakennuttamien muurien sisäpuolelle. Neapolis sijaitsi alueen eteläpuolella. Sen ja Tykhen välinen alue vaikuttaa olleen vailla rakennuksia vielä roomalaisten piirittäessä kaupunkia.
Rakennukset ja löydökset > Epipolai

Epipolai (Ἐπίπολαι) käsitti kaupungin läntisimmän osan. Alun perin nimellä viitattiin koko tasankoon idässä aina Akhradineen saakka, mutta Tykhen ja Temenitiksen asutuksen kehityttyä Epipolai rajautui tarkoittamaan ainoastaan tasangon ylintä osaa, joka huipentui Euryaloksen linnoitukseen. Alue tuli linnoitusmuurien piiriin vasta, kun Dionysios I linnoitti sen noin 402–397 eaa. Karthagon uhatessa. Muurit kulkivat Akhradinen lounais- ja luoteiskulmista Euryalokseen. Näiden uusien muurien jälkeen kaupungin muurien kokonaispituus oli noin 31 kilometriä, ja ne sulkivat nyt sisäänsä myös Tykhen ja Neapoliin. Epipolain päässä muurien tehtävänä lienee ollut ensisijaisesti estää vihollista hyödyntämästä aluetta operaatioihin varsinaista kaupunkia vastaan sekä kytkeä Euryalos muuhun kaupunkiin, ennemmin kuin suojata Epipolain aluetta itseään. Epipolaissa saattoi olla jonkin verran asutusta, mikä antaisi oikeutuksen Syrakusan ”pentapolis”-nimitykselle, mutta asutuksen määrää ei tunneta, eivätkä antiikin lähteet viittaa sellaiseen.
Euryalos
Euryalos (Εὐρύηλος, doorilaisittain Εὐρύαλος, lat. Euryalus) oli linnoitus, joka sijaitsi Epipolain korkeimmalla kohdalla kaupunginmuurien ympäröimän alueen läntisimmässä kulmassa. Se on yksi suurisuuntaisimpia antiikin ajalta säilyneitä linnoitushankkeita, ja harvinainen esimerkki antiikin ajan linnoitustekniikasta. Linnoitus suojasi Epipolain aluetta sekä tärkeää kaupunkiin saaren sisäosista johtanutta tietä. Se rakennettiin alun perin Dionysios I:n aikana osana Epipolain muureja, ja sitä vahvistettiin useissa vaiheissa aina Hieron II:n aikaan ja noin vuoteen 211 eaa. saakka. Linnoitusta käytettiin vielä bysanttilaisella kaudella. Nykyisin linnoituskukkula tunnetaan nimellä Mongibellisi.
Linnoituksen ydinosa jakaantui kahteen osaan, joista lännenpuoleinen oli epäsäännöllisen muotoinen nelikulmio, joka oli varustettu katapulttitorneilla ja kasarmitiloilla. Idempi osa puolestaan yhdisti sen kaupunginmuurien ympäröimään alueeseen, ja piti sisällään muun muassa suuria vesisäiliöitä. Linnoituksen pääportti oli itään eli kaupunkiin päin. Sen lähellä oli toinen portti, linnoituksen suojaama kaupunginmuurin kaksoisportti, jonka kummallakin puolella oli tornit. Kallioon linnoituksen länsipuolelle oli kaivettu suuret vallihaudat estämään suora hyökkäys tältä puolelta. Myös ydinosan eteläpuolella oli vallihauta. Linnoituksen osat oli yhdistetty maanalaisilla tunneleilla, joita pitkin linnoituksesta oli myös mahdollista murtautua ulos piirityksen aikana vaarantamatta itse linnoitusta.
Rakennukset ja löydökset > Satamat

Syrakusalla oli kaksi satamaa, Suuri satama laajassa luonnonsatamalahdessa Ortygian ja Plemmyrionin niemen välillä, ja Pieni satama eli Lakkios (lat. Portus Lacceius) Ortygian saaren ja Akhradinen rannan välillä. Suuren sataman pohjoisranta ja Pienen sataman rannat oli linnoitettu, mutta Suuren sataman laajan lahden eteläosaa ei oltu linnoitettu.
Rakennukset ja löydökset > Kaupungin ulkopuolella

Zeus Olympioksen temppeli
Zeus Olympiokselle omistettu temppeli eli Olympieon (Olympieum) sijaitsi Anapos- ja Kyane-jokien risteyskohdassa kaupunginmuurien ulkopuolella noin 2,5 kilometrin päässä etelään Epipolaista ja Neapoliista. Se rakennettiin 500-luvulla eaa., mutta paikalla oli ollut jonkinlainen edeltäjä jo 600-luvulla eaa. Temppeli muistutti monella tavoin kaupungissa ollutta Apollonin temppeliä. Se edusti doorilaista tyyliä, ja siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 17 pylvästä. Sisällä temppelissä oli pronaos, naos ja adyton. Nykyisin kahden temppelin pylvään alemmat osat ovat pystyssä.
Temppelin alue ja siellä sijainnut pieni Polikhnen kaupunki oli linnoitettu ja varustettu varuskunnalla paikan strategisen merkityksen vuoksi. Samasta syystä myös kaupunkia piirittäneet viholliset tapasivat linnoittautua paikalle: näin tekivät Himilkon vuonna 396 eaa., Hamilkar vuonna 309 eaa. ja Marcellus vuonna 214 eaa.
Muut rakennukset ja rakennelmat
Rannikkoa pitkin kaupungista pohjoiseen kulki Leontinoin tie ja etelään Anapos-joen yli Heloronin tie, joka muistetaan ennen kaikkea ateenalaisten sekasortoisesta paosta epäonnistuneen sotaretkensä jälkeen. Joen ylittäneestä sillasta on säilynyt joitakin jäänteitä. Sillan lähellä sijaitsi Gelonin ja tämän puolison Demareten suurikokoinen muistomerkki, johon kuului yhdeksän tornia. Syrakusalaiset kunnioittivat paikalla entistä hallitsijaansa, mutta Himilkon tuhosi itse muistomerkin ja Agathokles myöhemmin sen tornit.
Kaupungista ja Zeus Olympioksen pyhäköstä lounaaseen Kyanen lähteillä sijaitsi Kyane-nymfille omistettu pyhäkkö. Useiden kilometrien päässä kaupungin pohjoispuolella sijaitsi suurikokoinen muistomerkki, jota on usein kutsuttu Marcelluksen pystyttämäksi voitonmuistomerkiksi kaupungin valtauksen kunniaksi, mutta lienee ollut todellisuudessa hautamuistomerkki.
Kaupunkiin johti vettä lännestä tullut akvedukti, joka oli olemassa viimeistään 400-luvun eaa. lopulla. Se oli suureksi osaksi maanalainen, ja osia siitä on löydetty.
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Syrakusasta tehdyt esinelöydöt ovat Syrakusan arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Regionale Paolo Orsi).
Kirjallisuutta

Heikkilä, Jukka M.: Tyranni.  WSOY, 1997.  ISBN 951-02-2222-4  Fiktiivinen romaani Arkhimedeen viimeisistä vuosista ja muun muassa Syrakusan piirityksestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Syrakusa Wikimedia Commonsissa
Vanha kartta Syrakusasta Ateenan Sisilian sotaretken (415–413 eaa.) aikaan.
Ortygian saari, antiikin aikaisen ja myös nykyisen Syrakusan keskus, sekä sen taustalla antiikin aikaisen Suuren sataman lahti.
Gorgoa esittävä terrakotasta tehty metooppi, n. 620–600 eaa. Syrakusan arkeologinen museo.
Syrakusan lyömä tetradrakhma, n. 485–479. Kuvituksessa nelivaljakko sekä nymfi Arethusa ja teksti ΣΥΡΑΚΟΣΙΩΝ, Syrakosiōn.
Vanha kartta Syrakusasta Ateenan sotaretken aikaan. Merkittynä ateenalaisten linnoitteet ja operaatiot.
Ateenalaisten tappio Sisilian sotaretkellä 415–413 eaa. Vanhaa kuvitusta kouluja varten.
Syrakusan lyömä raha, n. 405–367 eaa. Kuvituksessa heeros Leukaspis sekä Arethusa ja delfiinejä.
Dionysios nuorempi, Damokles ja ”Damokleen miekka”. 
Richard Westall, 1812.
Timoleonin hautajaiset Syrakusassa. Giuseppe Sciuti, 1874.
Syrakusan lyömä raha, n. 214–212 eaa. Kuvituksessa Athene sekä siivekäs salamakimppu ja teksti ΣΥΡΑΚΟΣΙΩΝ, Syrakosiōn.
Arkhimedes polttaa konsuli Marcelluksen laivat peilien avulla. Cherubino Cornienti, 1855.
Kaavakuva Ortygian saaresta.
Apollonin temppelin raunioita sekä bysanttilais- ja normanniaikaisia rakenteita.
Athenen temppelin peristyylin doorilaisia pylväitä osana Syrakusan katedraalia.
Ortygian Porta Urbica -kaupunginportin ja muurin jäänteitä.
Demeterin ja Koren pyhäkön arkeologista aluetta Piazza della Vittorialla.
Raunioita sisällä Madonna delle Lacrimen kirkossa.
Syrakusan teatteri.
Hieron II:n alttari.
Roomalaisen amfiteatterin rauniot.
Dionysios I:n rakennuttamaa muuria.
Euryalos-linnoituksen raunioita.
Zeus Olympioksen temppelin rauniot.
Henrik Sundblad

Henrik Gabriel Alexander Sundblad (4. maaliskuuta 1880 Mustasaari – 28. elokuuta 1947 Porvoo) oli suomalainen kanttori ja säveltäjä.
Henrik Sundblad syntyi Mustasaaressa, jossa hänen isänsä J. H. Sundblad toimi urkurina. Hän sai lapsena isältään alkuopetukset pianonsoitossa ja laulussa,ja hoiti jo 16-vuotiaana urkurin virkaa Mustasaaressa ja 17-vuotiaana hänet valittiin Pietarsaaren pitäjän lukkari-urkuriksi sekä Pietarsaaren reaalikoulun laulunopettajaksi. Suoritettuaan sitten näytteet laulunopettajan virkoja varten sekä opiskeltuaan Helsingin musiikkiopistossa hänet valittiin Porvoon tuomiokirkon kanttori-urkuriksi vuonna 1912. Hän sai director cantus arvonimen.
Sundblad tunnettiin myös kuoronjohtajana sekä kirkkomusiikin säveltäjänä ja hänen virsisävelmiään otettiin mukaan ruotsalaiseen virsikirjalisäykseen. Sundblad sävelsi pääasiassa hengellistä musiikkia kantaatteja, psalmeja, virsiä ja urkuteoksia ja lisäksi myös kuoroteoksia. yksinlauluja ja duettoja. Hän sovitti pohjalaista kansanmusiikkia kuoroille ja eri soitinkokoonpanoille. Sundblad toimi lisäksi musiikkiarvostelijana Borgåbladetissa ja sittemmin Uusimaa-lehdessä.
Sundbladin tytär oli musiikinopettaja, kapellimestari ja säveltäjä Heidi Sundblad-Halme (1903–1973).
Sävellyksiä

Vallartösen, teksti Ruth Hannula
Sorgmarsch: op. 12 - Surumarssi. Westerlund, Helsingfors 1926
Menuett från Munsala: arr. för piano solo - Menuetto Munsalasta. Westerlund, Helsingfors 1926
Kyrko-kantat: op. 28. 1930-luvulla
Omtyckta duetter med piano - Suosittuja duettoja pianon säestyksellä: Tag mig, Herre, i din tuktan - Luokses, Herra, minut ohjaa: op. 36. n:o 1; teksti Jacob Tegengren, suom. Kyllikki Solanterä.
Kyrkokantat: till Närpes församlings 600-årsfest 26. 7. 1931; teksti Jacob Tegengren. Närpes församling, Närpes 1935
Såsom dagg går ur morgonens sköte julkaisussa Glädjens morgon: sekakuorolle. Svenska lutherska evangeliföreningen i Finland, Helsingfors 1978
Skön är den jord - Oi Herra, kauniin annoit maan julkaisussa Carmina. 1, 2-äänisiä lauluja koulujen ja seurakuntien lapsi- ja nuorisokuoroja varten; toimittanut Leena Joki ; kuvittanut Rainer Nyholm. Edition Fazer, Helsinki 1980
Elefanttiritarikunta

Ritarikunnan ketju heraldisena symbolina
Elefanttiritarikunta (tansk. Elefantordenen), Tanskan vanhin ja arvokkain ansiomerkkiritarikunta, jonka Kristian V perusti 1. joulukuuta 1693.
Elefanttiritarikunnan tunnus Blome-suvun hautakivessä Heiligenstedtenissä.
Tämän yksiluokkaisen ritarikunnan merkki on vaalea timantein koristeltu elefantti, jota kannetaan vaaleansinisessä nauhassa. Elefanttiritarikunnan suurmestari on Tanskan hallitsija ja sen jäseneksi nimitetään nykyään lähinnä valtionpäämiehiä ja kuninkaallisia.
Suomalaisia ritarikunnan nykyisiä jäseniä ovat presidentit Tarja Halonen, Sauli Niinistö ja Alexander Stubb. Carl Gustaf Emil Mannerheimista tuli ritarikunnan jäsen vuonna 1919 hänen tehdessään valtionhoitajana valtiovierailun Tanskaan. Suomalaisia edesmenneitä ritarikunnan jäseniä ovat lisäksi presidentit Lauri Kristian Relander, J. K. Paasikivi, Urho Kekkonen, Mauno Koivisto ja Martti Ahtisaari. Myös tunnettu kustaviaani, kreivi Gustaf Mauritz Armfelt oli ritarikunnan jäsen, kuten myös Suomen kansalaisista Venäjän viimeinen hoviministeri Woldemar Freedericksz.
Ritarikunnan jäsen voi olla vain elossa oleva henkilö; tunnukset on palautettava ritarikunnalle hautajaisten jälkeen. Marsalkka Mannerheim on ainoa poikkeus: Tanskan kuningashuone lahjoitti edesmenneen kuningas Fredrik VIII:n teettämän ns. matkakappaleen Elefanttiritarikunnan suurrististä nauhoineen sekä rintatähden museoitavaksi, koska Mannerheim oli ollut poikkeuksellisen merkittävä ritarikunnan jäsen. Tunnukset luovutti Tanskan prinssi Viggo ja ne ovat nykyään Helsingin Kaivopuistossa sijaitsevassa Mannerheim-museossa. Näistäkään kunniamerkeistä tärkein ei ole siis varsinainen jaettu kappale vaan entisen suurmestarin käyttökappale – Mannerheim-museon mukaan ainoa lajissaan.
ritarikunnan nauha
Meritorjuntaohjus

Boeing Harpoon -meritorjuntaohjus
H-22 -meritorjuntaohjuksia venäläisen Tupolev Tu-22M3 -pommikoneen alla.
Meritorjuntaohjus on pinta-alusten tuhoamiseen tarkoitettu ohjus. Useimmat meritorjuntaohjukset ovat lähellä merenpintaa lentäviä, nopeudeltaan alle äänennopeuden ja ovat inertia- ja tutkaohjautuvia. Meritorjuntaohjus voidaan laukaista lentokoneesta, laivasta, sukellusveneestä tai maalla sijaitsevasta laukaisualustasta. Ohjusvene on meritorjuntaohjuksin käytävään taisteluun kehitetty pieni 200–300 tonnin sota-alus.
Meritorjuntaohjuksia voidaan torjua ohjustentorjuntaohjuksilla, kuten Sea Sparrow ja Sea Wolf tai konetykkijärjestelmillä, kuten Phalanx CIWS sekä erilaisilla harhautusjärjestelmillä.