stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erekle II
Nuoruus ja aika Kakhetin valtaistuimella

Erekle syntyi Kakhetin pääkaupungissa Telavissa. Hän oli Kakhetin kuningas Teimuraz II:n poika ja hänen äitinsä oli Tamar, Kartlin kuningas Vakhtang VI:n tytär. Hänen lapsuutensa ja nuoruutensa aikaan vuosina 1732–1735 Kakhetia miehittivät osmanit, kunnes Persian šaahi Nadir Šah karkotti heidät Georgiasta kahdella hyökkäyksellä vuosina 1734 ja 1735. Teimuraz asettui persialaisten puolelle, joten hänestä tehtiin viereisen Kartlin persialainen wali (kuvernööri). Monet georgialaiset aateliset eivät kuitenkaan hyväksyneet uutta hallintoa ja nousivat kapinaan vastustaakseen Nadirin georgialaisilta vaatimaa raskasta suojeluveroa. Teimuraz ja Erekle pysyivät uskollisina šaahille, osittain siksi, että he halusivat estää kilpailevan Mukhrani-suvun valtaannousun. Suvun taantuminen 1720-luvun alussa oli sallinut Teimurazin nousta Kartlin valtaistuimelle. Vuosina 1737–1739 Erekle komensi georgialaisia apujoukkoja Nadirin Intian-sotaretkellä ja sai mainetta kyvykkäänä sotilaskomentajana. Sen jälkeen hän toimi luutnanttina isänsä palveluksessa ja nousi sijaishallitsijaksi, kun Teimuraz kutsuttiin neuvotteluihin Persian pääkaupunkiin Isfahaniin vuonna 1744. Samaan aikaan Erekle kukisti Mukhrani-dynastian ruhtinaan Abdulah Begin vallankaappausyrityksen ja auttoi Teimurazia tukahduttamaan aatelisten vastalauseet persialaishallintoa kohtaan. Palkinnoksi Nadir luovutti Kartlin kuninkuuden Teimurazille ja Kakhetin kuninkuuden Ereklelle. Hän järjesti myös veljenpoikansa Ali-Qoli Khanin avioon Teimurazin tyttären Ketevanin kanssa; Ali-Qoli nousi myöhemmin hänen seuraajakseen nimellä Adil Šah.
Tästä huolimatta molemmat georgialaiset kuningaskunnat joutuivat maksamaan Persialle raskaita veroja, kunnes Nadir salamurhattiin vuonna 1747. Teimuraz ja Erekle käyttivät Persian sisäistä epävakautta hyödykseen, vahvistivat itsenäisyytensä ja karkottivat kaikki tärkeät persialaiset varuskunnat Georgiasta, myös Tbilisistä. He tekivät läheistä yhteistyötä toistensa kanssa ja onnistuivat estämään uuden Mukhrani-suvun kannattajien kapinan, jonka masinoi Adil Šahin veli Ebrahim Khan vuonna 1748. He muodostivat persianvastaisen liittouman Azerbaidžanin kaanien kanssa: azerit olivat erityisen haavoittuvaisia persialaisten sotaherrojen hyökkäyksille ja suostuivat tunnustamaan Ereklen itäisen Taka-Kaukasian ylimmäksi hallitsijaksi. Vuonna 1752 georgialaiset kuninkaat lähettivät retkikunnan Venäjälle pyytääkseen maahan 3 000 venäläistä sotilasta tai rahaa, jolla he voisivat palkata tšerkessisotilaita ja hyökätä Persiaan, jonne he perustaisivat Venäjää tukevan hallinnon. Lähetystö ei kuitenkaan saanut mitään konkreettista aikaan, sillä Venäjän hovi oli keskittynyt ongelmiin Euroopassa.
Kartlin ja Kakhetin kuningas

Vuonna 1762 Teimuraz II kuoli ollessaan diplomaattisella matkalla Pietarin hovissa, ja Erekle nousi hänen tilalleen Kartlin kuninkaaksi. Siten Georgia yhdistyi poliittisesti ensimmäistä kertaa kolmeen vuosisataan.
Vaikka Erekle säilytti hovissaan tietynlaisen persialaistyylisen loiston, hän aloitti kunnianhimoisen "eurooppalaistamisohjelman", jota georgialainen älymystö tuki. Se ei kuitenkaan ollut erityisen suuri menestys, sillä Georgia oli edelleen maantieteellisesti erillään muusta Euroopasta ja maan täytyi käyttää kaikki saatavilla olevat resurssit hauraan itsenäisyytensä puolustamiseen. Erekle toivoi saavansa eurooppalaisten suurvaltojen tuen taakseen ja houkuttelevansa maahan länsimaisia tiedemiehiä ja insinöörejä, jotta Georgia voisi hyötyä viimeisimmästä sotatekniikasta ja teollisuudesta. Hänen hallintotapansa muistutti ajan valistuneita itsevaltiaita Keski-Euroopassa. Hän piti hallussaan toimeenpano-, lainsäädäntö- ja tuomiovallan ja valvoi tarkasti valtionhallinnon eri haarojen toimintaa. Ereklen tärkein sisäpoliittinen tavoite oli keskittää valtaa edelleen heikentämällä aatelia. Sen vuoksi hän yritti luoda ympärilleen itselleen uskollisen hallintoeliitin, joka korvaisi omapäiset aatelisherrat paikallishallinnossa. Samaan aikaan hän rohkaisi talonpoikia muodostamaan asevoimat, joita tarvittiin voittamaan aateliston vastarinta ja suojelemaan maata jatkuvilta dagestanilaisten rosvojen hyökkäyksiltä, jotka tunnettiin Georgiassa nimellä lekianoba. Brittiläisen historioitsijan David Marshall Langin sanoin: "sillä, miten valppaasti hän piti huolta kansalaisistaan, ei ollut rajoja. Ollessaan sotaretkellä hän valvoi öisin vihollisen hyökkäyksen varalta, kun taas rauhan aikaan hän käytti aikansa hoitaen valtion asioita tai uskonnollisia menoja, eikä nukkunut kuin muutamia tunteja yössä."
Perhe

Erekle oli naimisissa kolme kertaa. Vuonna 1738 hän meni naimisiin prinsessa Ketevanin (o.s. Orbeliani, k. 1750) kanssa, mutta erosi hänestä vuonna 1744. Seuraavana vuonna Erekle nai prinsessa Annan (o.s. Abašidze, 1730–1749). Annan kuoleman jälkeen kuningas meni naimisiin Daredžanin kanssa (o.s. Dadiani, 20. heinäkuuta 1738–8. marraskuuta 1807). Erekle sai yhteensä kolmetoista poikaa ja kymmenen tytärtä.
Perhe > Pojat

Vakhtang (1738–1756)
Solomon (kuoli 1765)
Giorgi (1746–1800)
Levan (1756–1781)
Iolon (1760–1816)
Vakhtang (1761–1814)
Teimuraz (1763–1827)
Mirian (1767–1834)
Soslan-Davit (kuoli noin 1767)
Aleksandre (1770–1844)
Artšil (kuoli noin 1771)
Luarsab (syntyi 1772, kuoli nuorena)
Parnaoz (1777–1852)
Perhe > Tyttäret

Rusadan (syntyi ennen vuotta 1744, kuoli nuorena)
Tamar (1747–1786)
Mariam (noin 1750–1829)
Helene (1753–1786)
Sopia (noin 1756, kuoli nuorena)
Salome (noin 1761, kuoli nuorena)
Anastasia (1763–1838)
Ketevan (1764–1840)
Tekla (1775–1846)
Ekaterine (1776–1818)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erekle II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Teimuraz II | Kakhetin kuningas 1744–1762 | Seuraaja: – |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: – | Kartli-Kakhetin kuningas 1762–1798 | Seuraaja: Giorgi XII |
Muistomerkki Erekle II:lle Telavissa.
Kuningas Erekle II:n palatsi Telavissa.
Erekle II:n hauta Svetitskhovelin katedraalissa.
Crow

| Crow> The Crow |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alex Proyas
Käsikirjoittaja:   David J. Schow  John Shirley 
Perustuu:  James O’Barrin sarjakuvaan
Tuottaja:   Jeff Most  Edward R. Pressman 
Säveltäjä:  Graeme Revell
Kuvaaja:  Dariusz Wolski
Leikkaaja:   Dov Hoenig  M. Scott Smith 
Pukusuunnittelija:  Arianne Phillips
Pääosat:   Brandon Lee  Rochelle Davis  Ernie Hudson  Michael Wincott  Ling Bai  Sofia Shinas  Anna Levine  David Patrick Kelly 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Miramax Films
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  23 000 000 dollaria
Tuotto:  144 693 129 dollaria
Seuraaja:  Crow 2 - enkelten kaupunki
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Crow (engl. The Crow) on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut Alex Proyas. Crow on samannimisen kulttielokuvasarjan ensimmäinen osa, joka perustuu James O’Barrin samannimiseen sarjakuvaan.
Juoni

Elokuva kertoo  Eric Draven -nimisestä miehestä, joka eräänä iltana kotiinsa saapuessaan löytää jengiläisiä kodistaan, raiskaamassa tulevaa vaimoaan Shellyä. Ericiä ammutaan, ja hän putoaa ikkunasta ulos ja kuolee. Vuotta myöhemmin korppi herättää Ericin eloon, jotta hän voisi kostaa murhaajilleen.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brandon Lee  | … |  Eric Draven/Crow   |
|  Rochelle Davis  | … |  Sarah   |
|  Ernie Hudson  | … |  Albrecht   |
|  Michael Wincott  | … |  Top Dollar   |
|  Bai Ling  | … |  Myca   |
|  Sofia Shinas  | … |  Shelly Webster   |
|  Anna Thomson  | … |  Darla   |
|  David Patrick Kelly  | … |  T-Bird   |
|  Angel David  | … |  Skank   |
|  Laurence Mason  | … |  Tin Tin   |
|  Michael Massee  | … |  Funboy   |
|  Tony Todd  | … |  Grange   |
|  Jon Polito  | … |  Gideon   |
|  Bill Raymond  | … |  Mickey   |
|  Marco Rodríguez  | … |  Torres   |
Kuolintapaus

Päänäyttelijä Brandon Lee sai kuvauksissa tapaturmaisesti surmansa, kun hänen vastanäyttelijänsä Michael Massee ampui häntä mahaan aseella, jonka piti sisältää vain paukkupatruunoita.
Aseeseen oli ennen kohtalokasta kohtausta ladattu oikeita patruunoita, joista oli poistettu ruuti. Syystä tai toisesta kiireiseltä työryhmältä jäi huomaamatta patruunan nalli. Jossakin vaiheessa ennen ammuntakohtausta asetta oli käsitelty niin, että patruunassa ollut nalli laukesi, jolloin syntyi riittävästi työntövoimaa luodille työntyä aseen piippuun. Kuvauspäivänä aseista vastannut spesialisti lähetettiin ennen ammuntakohtausta kotiin, jolloin aseesta jäi vastaamaan kuvausten lavastaja. Hän ei ollut täysin tietoinen turvallisuusmääräyksistä, joten aseen tarkastus ennen sen käyttöä jäi väliin. Näistä syistä johtuen ei piipussa ollutta oikeaa luotia havaittu ajoissa. Kohtauksessa käytettyjen paukkupatruunoiden vähäinen, mutta riittävä mustan ruudin määrä sai piipussa olleen oikean luodin vauhtiin ja tämä koitui Brandon Leen kohtaloksi. Elokuva saatettiin kaikesta huolimatta loppuun Brandon Leen kunniaksi.
Jatko-osat

Crow 2 – enkelten kaupunki (1996) on Crow-sarjan toinen osa. Jatko-osan päähenkilö on Ashe (Vincent Perez). Hän herää kuolleista, koska oli poikansa kanssa väärässä paikassa, väärään aikaan. Vuotta ennen heräämistä hän oli vahingossa todistanut huumejengin tekemää murhaa. Ashe ja hänen poikansa murhataan huumepomon käskystä. Ashe alkaa raivoissaan tappaa poikansa murhaan osallisia, mutta huomaamattaan samalla rakastuu häntä auttavaan kuolevaiseen, Sarahiin (Mia Kirshner).
The Crow – Stairway to Heaven (1998) on sarjasta tehty 22-osainen minisarja, jonka pääosassa on Mark Dacascos.
The Crow: Pelastus (2000) on elokuvan kolmas osa, jonka pääosissa ovat Eric Mabius ja Kirsten Dunst.
The Crow: Wicked Prayer (2005) on sarjan neljäs osa. Päähenkilöitä näyttelevät Edward Furlong, Tara Reid ja David Boreanaz. James ”Jimmy” Cuervo (Furlong) ja tämän morsian, Lily, murhataan juuri ennen näiden vihkimistä muinaisessa riitissä, jonka tarkoituksena on tehdä Lucrez Crash (Boreanaz) nimisestä kirkolle ja maailmalle katkeroituneesta entisestä papista Saatana ja nostaa Helvetti maan päälle. Jimmy herää kuolleista kostamaan Lucille ja tämän jengille.
Arvioita

Roger Ebert antoi elokuvalle kolme ja puoli tähteä viidestä kuvaillen sitä parhaaksi sarjakuvan elokuvasovitukseksi, jonka hän on koskaan nähnyt ja hän kehui myös elokuvan visuaalista lavastusta sekä toteutusta.
Finn Tugwell

| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten pöytätennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten pöytätennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten pöytätennis. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Miesten pöytätennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ateena 2004 | Nelinpeli |  |
Finn Tugwell (s. 18. maaliskuuta 1976) on tanskalainen pöytätennispelaaja. Tugwellin uran paras saavutus on pronssimitali Ateenan olympialaisista 2004, jolloin hän voitti Michael Mazen kanssa mitalin.
Joulukuussa 2007 Tugwell oli maailmanrankingissa sijalla 73.
Finn Tveter

| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | peräm:tön nelonen |  |
Finn Ivar Tveter (19. marraskuuta 1947 Oslo – 31. heinäkuuta 2018) oli norjalainen juristi, soutaja ja olympiamitalisti.
Tveter saavutti perämiehettömissä nelosissa olympiahopeaa Montréalissa 1976. Perämiehellisissä nelosissa hän sijoittui yhdeksänneksi Münchenin kesäolympialaissa 1972.
Tveterin uutisoitiin kuolleen 70-vuotiaana 31. heinäkuuta 2018.
Dan Hacker

| Dan Hacker |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1982 (ikä 42) El Centro, Kalifornia, USA
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  Schwenninger Wild Wings
Sarja:  2.Bundesliga
Pelinumero:  57
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–
Aik. seurat:  Idaho Steelheads (ECHL) ,  Iowa Stars (AHL),  SaiPa (SM-liiga),   Ilves (SM-liiga),   HIFK (SM-liiga)
Dan Hacker (s. 14. tammikuuta 1982 El Centro, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2009–2010 Saksan kakkosliigan Schwenninger Wild Wingsiin.
Pelattuaan neljä vuotta kiekkoa Nebraska-Omahan yliopistossa Hacker aloitti ammattilaisuransa ECHL:n Idaho Steelheadsissa kaudella 2005–2006. Steelheadsista hänet nostettiin keväällä 2006 AHL:n pudotuspeleihin Iowa Starsin joukkueeseen, jossa hän jatkoi koko seuraavan kauden.
Syksyllä 2007 Hacker tuli koeajalle SM-liigan SaiPaan ja saikin sopimuksen koko kaudeksi. SaiPasta Hacker siirtyi seuraavaksi kaudeksi Ilvekseen, mutta Ilveksen ulkomaalaiskiintiön täytyttyä Matt Nickersonin kanssa tehdyn sopimuksen myötä Hacker siirtyi jo lokakuussa 2008 HIFK:hon. HIFK:ssa Hacker pelasi kauden loppuun. Seuraavaksi kaudeksi hän teki sopimuksen Saksan kakkosliigan Schwenninger Wild Wingsin kanssa.
Hackeria on luonnehdittu hyväksi kahden suunnan keskushyökkääjäksi, joka pystyy pelaamaan myös laitahyökkääjänä. Häntä on kehuttu myös yritteliäisyydestä ja hyvästä taisteluhengestä sekä nopeasta luistelusta. Hacker ei kuitenkaan ole kiekollisena erityisen taitava.
Aiheesta muualla

Dan Hacker The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Dan Hacker Jatkoaika.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Festarikalevala

Festarikalevala on suomalaisten festivaalimuistoista koottu kirja ja selviytymisopas kesäfestareille. Nimi viittaa tapaan, jolla kirjan materiaali on koostettu. Ensimmäinen Festarikalevala tuotettiin keväällä 2012 kansalaisten tarinoihin pohjautuen. Kirjan on tuottanut kustannusyhtiö Roisto.
Marraskuussa 2012 mm. musiikkilehti Rumbaa kustantava Pop Media Oy ilmoitti ostaneensa Festarikalevala.fi -verkkopalvelun Roisto Oy:ltä. Kauppasummaa ei paljastettu, mutta kirjan kustannusoikeudet jäivät kustannusyhtiö Roistolle.
Aiheesta muualla

Festarikalevala-projekti (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjan toimittaja Ertte Ruhti Ylen Taustapeilissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Jouni Hynynen Festarikalevalassa
Roisto myi Festarikalevalan pois[vanhentunut linkki]
Ferzan Özpetek

Italian presidentti Giorgio Napolitano ja Ferzan Özpetek.
Ferzan Özpetek (s. 3. helmikuuta 1959 Istanbul) on turkkilainen, sittemmin italialaistunut elokuvaohjaaja.
Özpetek muutti Italiaan vuonna 1978 opiskellakseen Roomassa draamaa sekä taiteen ja elokuvien historiaa. Ensimmäisen pitkän elokuvansa, Hamam - turkkilainen kylpylä, hän ohjasi vuonna 1997. Tämän jälkeen Özpetek on ohjannut neljä muutakin elokuvaa ja hänen kuudes elokuvansa, italiankieliseltä nimeltään Saturno contro, valmistuu vuonna 2007.
Filmografia > Ohjaajana

Hamam - turkkilainen kylpylä (1997)
Harem suaré (1999)
Le Fate ignoranti (2001)
Katseet ikkunassa (2003)
Cuore Sacro (2005)
Saturno contro (2007)
Un giorno perfetto (2008)
Punainen Istanbul (2017)
Verhottu Napoli (2017)
Flesh & Blood (Whitesnaken albumi)

| Flesh & Blood Whitesnake |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 10. toukokuuta 2019
 Tuottaja(t): David Coverdale, Reb Beach, Joel Hoekstra & Michael McIntyre
 Kesto: 59.22
 Levy-yhtiö: Frontiers
Listasijoitukset
  4. (albumilista)    2. (fyysinen albumilista)
Whitesnaken muut julkaisut
| The Purple Album 2015 | Flesh & Blood 2019 | The Rock Album 2020 |
Flesh & Blood on brittiläisen hard rock -yhtye Whitesnaken kolmastoista studioalbumi, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2019.
Kappaleet

Good To See You Again – 3.42
Gonna Be Alright – 3.51
Shut Up & kiss Me – 3.37
Hey You (You Make Me Rock) – 5.29
Always & Forever – 3.53
When I Think Of You (Color Me Blue) – 3.52
Trouble Is Your Middle Name – 4.17
Flesh & blood – 5.18
Well I Never – 4.01
Heart Of Stone – 6.42
Get Up – 4.45
After All – 3.47
Sands Of Time – 6.08
Kappaleet > Bonuskappaleet

Can't Do Right for Doing Wrong – 4.58
If I Can't Have You – 4.23
Gonna Be Alright – 4.12
Sands of Time – 6.20
Shut Up & Kiss Me – 3.43
Kokoonpano

David Coverdale - laulu
Reb Beach - kitara
Joel Hoekstra - kitara
Michael Devin - basso
Tommy Aldridge - rummut
Michele Luppi - koskettimet
Arvostelut

Imperiumi: 7-/10
Kaaoszine: 9-/10
Metalliluola: 8/10
Soundi:
Fes (sävel)

Pianon koskettimistolla Fes on kolmas valkoinen 
kosketin vasemmalta.
Fes eli F♭ on solfeesin 5. puolisävelaskel. Se on alennettu F eli se soi puoliaskelen alempaa kuin F. Koska F:stä puolisävelaskelen alapuolella on myös E, Fes on enharmoninen E:n kanssa. Fes on myös Cesin ohella toinen niistä alennetuista sävelistä, jotka soitetaan valkoiselta koskettimelta.
Skaalat

Fesistä alkavat teoriassa seuraavat asteikot:
F♭-duuri: F♭ G♭ A♭ B♭♭ C♭ D♭ E♭ F♭
F♭-molli: F♭ G♭ A♭♭ B♭♭ C♭ D♭♭ E♭♭ F♭
F♭ harmoninen molli: F♭ G♭ A♭♭ B♭♭ C♭ D♭♭ E♭ F♭
F♭ melodinen molli (nouseva): F♭ G♭ A♭♭ B♭♭ C♭ D♭ E♭ F♭
F♭ melodinen molli (laskeva): F♭ E♭♭ D♭♭ C♭ B♭♭ A♭♭ G♭ F♭
Näitä asteikkoja, joissa esiintyy kaksinkertaisesti alennettuja säveliä, ei käytännössä kuitenkaan juuri esiinny, vaan ne korvataan niiden kanssa enharmonisilla E-duurilla ja e-mollilla.
Flesh & Blood (albumi)

| Flesh and Blood Poison |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1989–1990 Vancouver, Kanada
 Julkaistu: 21. kesäkuuta 1990
 Tuottaja(t): Bruce Fairbairn
 Tyylilaji: hard rock, glam metal
 Levy-yhtiö: Capitol Records
Muut kannet
 Sensuroitu kansikuva
Listasijoitukset
  2.
Poisonin muut julkaisut
| Open Up and Say...Ahh! 1988 | Flesh and Blood 1990 | Swallow This Live! 1991 |
Flesh & Blood on Poisonin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 21. kesäkuuta 1990. Albumia pidetään yleisesti Poisonin parhaimpana albumina. Albumi sijoittui Billboard 200-listan sijalle 2. Albumia myytiin ilmestymisvuotensa aikana maailmanlaajuisesti 7 miljoonaa kappaletta.
Albumilla on myös monia Poisonin tunnetuimpia kappaleita. Albumilta julkaistiin viisi singleä, joista kaksi päätyi Top 10-singlelistalle. Kappaleet olivat ”Unskinny Bop” ja ”Something to Believe In”. Levyn kolme muuta singleä, ”Ride the Wind”, ”Life Goes On” ja ”(Flesh & Blood) Sacrifice” olivat myös menestyksekkäitä.
Tuotanto

Albumin tuottajana toimi menestyksekkäästi Bon Jovin ja Aerosmithin kanssa työskennellyt Bruce Fairbairn. Albumi nauhoitettiin Little Mountain Sound Studiosin tiloissa, Vancouverissa, Kanadassa.
Albumin kansikuvassa on Poisonin rumpalin, Rikki Rockettin käsivarsi, johon oli tatuoitu Poisonin logo ja albumin nimi. Albumin alkuperäisessä kansikuvassa Flesh & Blood-teksti on otettu heti tatuoinnin jälkeen. Albumia ehdittiin painaa tuolla kansikuvalla jonkin aikaa, tosin vain Japanissa. Pian tilalle otettiin siistimpi versio, ja kaikki alkuperäiskansikuvalle painetut albumit vedettiin pois markkinoilta.
Kappaleet

Strange Days of Uncle Jack – 1.40
Valley of Lost Souls – 3.58
(Flesh & Blood) Sacrifice – 4.40
Swampjuice (Soul-O) – 1.25
Unskinny Bop – 3.48
Let It Play – 4.21
Life Goes On – 4.47
Come Hell or High Water – 5.02
Ride the Wind – 3.51
Don’t Give Up an Inch – 3.43
Something to Believe In – 5.28
Ball and Chain – 4.22
Life Loves a Tragedy – 5.14
Poor Boy Blues – 5.02
Kappaleet > Vuoden 2006 uusintapainos

Something to Believe in – 6.00  (uudelleennauhoitettu, akustinen versio)
God Save the Queen – 2.48  (demo, instrumentaali)
Arvostelut

AllMusic:
Rolling Stone:
Francisco Hernández

Francisco Hernández on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Francisco Hernández de Toledo, espanjalainen luonnontieteilijä
Francisco Hernández de Cordobá, espanjalainen konkistadori, jota pidetään Nicaraguan perustajana
Francisco Hernández de Cordobá, espanjalainen konkistadori, joka löysi Jukatanin niemimaan
Francisco Hernández Ortiz-Pizarro, espanjalainen henkilö, joka perusti chileläisen Calbucon kaupungin
Francisco Hernández Ramírez, costaricalainen jalkapalloilija
Francisco Hernández, argentiinalainen jalkapalloilija
Francisco Hernández, meksikolainen jalkapalloilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Francisco Hernández”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Dim-asteikot

Dim-asteikot, joskus myös dimiasteikot, ovat vähennettyyn nelisointuun (dim7 eli °7) pohjautuvia asteikkoja, jotka käytännössä muodostetaan kahden dim7-soinnun sävelillä. Tästä johtuen dim-asteikot ovat myös oktatonisia asteikkoja.
Kaksi dim-asteikkoa

Koska dim-asteikot muodostetaan kahden dim7-soinnun sävelen pohjalta, ja koska dim7 on symmetrinen sointu niin, että sama dim7-sointu voi olla yhtä aikaa neljälle eri sävelelle muodostuva dim7-sointu, dim-asteikkoja on kaksi erilaista. Tästä syystä dim-asteikoissa vuorottelevat koko- ja puolisävelaskelet. Järjestys ratkaisee samalla, kumpi dim-asteikko on kyseessä.
Kaksi dim-asteikkoa > Dim-asteikko

Varsinainen dim-asteikko on se dim-asteikko, joka alkaa kokosävelaskelella ja jossa on johtosävel. Sen sävelaskelet ovat seuraavat:
Eli jos asteikko aloitetaan C:stä, saadaan seuraavat sävelet:
Jos ei oteta enharmonista korrektiutta huomioon, tämä on samalla myös sävelille E♭, G♭ ja A muodostuva dim-asteikko.
Kaksi dim-asteikkoa > Dominantti-dim-asteikko

Dominantti-dim-asteikko alkaa puolikkaalla sävelaskelella, ja siinä sävelaskelet menevät seuraavaasti:
Eli jos asteikko aloitetaan C:stä, saadaan seuraavat sävelet:
Jos ei oteta enharmonista korrektiutta huomioon, asteikko on samalla myös sävelille D♯, F♯ ja A muodostuva dominantti-dim-asteikko.

Asteikon dominanttimaisuus tulee siitä, että asteikossa on yhtä aikaa suuri terssi ja pieni septimi niin kuin dominanttisissa soinnuissa kuuluukin olla. Yhdistelemällä asteikon säveliä soinnuksi saadaan seuraavat seitsensoinnut:
C13(♯11♯9)
C13(♯11♭9)
Molemmat ovat luonteeltaan dominanttimaisia.
Kaksi dim-asteikkoa > Asteikkojen yhtenevyys

Koska molemmissa dim-asteikoissa vuorottelevat koko- ja puolisevälaskelet, ovat dim-asteikot yhteyksissä toisiinsa myös siten, että siinä, missä dim-asteikko on dim-asteikko asteikon neljälle sävelelle, on asteikko samalla dominantti-dim-asteikko lopuille neljälle sävelelle. Eli esimerkiksi C-/E♭-/G♭-/A-dim-asteikko on samalla D-/F-/A♭-/H-dominantti-dim-asteikko.
Francisco Hernández Ramírez

Francisco Hernández Ramírez (11. heinäkuuta 1949 – 7. tammikuuta 2019) oli costaricalainen jalkapalloilija.
Deportivo Saprissassa pelannut Hernández oli mukana maajoukkueen kokoonpanossa Moskovan olympialaisissa 1980. Hän oli kentällä kolmessa ottelussa, kun Costa Rica sijoittui turnauksessa jaetulle 13. eli viimeiselle tilalle.
Francesco Alberoni

| Francesco Alberoni |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1929 Borgonovo Val Tidone, Italia
Kuollut: 14. elokuuta 2023 (93 vuotta) Milano, Italia
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  sosiologia
Aiheesta muualla
www.alberoni.it
Francesco Alberoni (31. joulukuuta 1929 Borgonovo Val Tidone, Italia – 14. elokuuta 2023 Milano, Italia) oli italialainen sosiologi. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Rakastuminen (Innamoramento e amore, 1979),  Erotiikka (L'erotismo, 1986) ja Kateus (Gli invidiosi, 1991). Hän toimi professorina eri yliopistoissa ja Italian valtiollisen yleisradioyhtiön RAIn johtotehtävissä.
Alberonin teoksessa Il volo nuziale (1992, suom. Häälento, 1995) hän kuvaa parinmuodostusta baaritiskiperspektiivin yläpuolelta. Hän näkee naisten liikkeen kohti halutuimpia miehiä. Hän katsoo, että naista vetää puoleensa sellainen mies, jota oman yhteisön jäsenet pitävät parhaana ja haluttavimpana. Nuorilla naisilla taas on yhteiskunnassa kohtalaisen korkea arvoaste. Nuoret tytöt voivat siis kirjoittajan mukaan hakea partneria halutuimpien miesten keskuudesta.
Alberonista tuli vuonna 1964 Università Cattolica del Sacro Cuoren sosiologian professori, ja vuosina 1968–1970 hän oli Trenton yliopiston rehtorina. Tämän jälkeen hän toimi professorina Catanian ja Milanon yliopistoissa. Yleisradioyhtiö RAIn johtajana hän oli vuodet 2002–2005 ja Centro Sperimentale di Cinematografian presidenttinä 2002–2012.