stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fredrik II (Tanska)
Kuningas

Fredrik II:n valtakausi jakautuu kahteen osaan: alkujaksoa vuosia 1559–1579 sävyttivät sodat, loppujaksoa rauha ja vaurastuminen.
Vuonna 1560 Fredrik II osti Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan piispa Johannes von Münchhausenilta ja antoi sen veljelleen Holsteinin herttua Magnukselle. Fredrik II:n haave Itämeren herruudesta johti Ruotsia vastaan vuosina 1563–1570 käytyyn Pohjoismaiden seitsenvuotiseen sotaan, jossa Fredrik yritti palauttaa Kalmarin unionin ja vallata serkkunsa Eerik XIV:n hallitseman Ruotsin Tanskan alaisuuteen. Fredrikin itsensä johtamat sotajoukot menestyivät kuitenkin heikosti, ja vain Ruotsin sisäiset levottomuudet estivät Tanskan nöyryyttämisen. Rauhansopimuksessa asiat palautettiin sotaa edeltäneeseen tilaan.
Sodan jälkeen Fredrik keskittyi rauhan ylläpitämiseen, mutta kehitti silti Tanskan laivastoa. 1570-luvulla hän rakentti vahvan Kronborgin linnoituksen Helsingøriin, ja samalla ajanjaksolla Tanskan laivastosta tuli yksi Euroopan suurimmista ja moderneimmista. Hänestä tuli yksi johtavista protestanttisista ruhtinaista Pohjois-Euroopassa, mutta hänen yrityksensä luoda voimakas protestanttinen liitto katolilaisia ​​vastaan ​​eivät onnistuneet.
Henkilönä Fredrik II:ta on luonnehdittu kuumapäiseksi, turhamaiseksi, uhkarohkeaksi ja kunnianhimoiseksi. Hän piti metsästämisestä ja rakennutti sitä varten useita linnoja. Hänellä oli tapana juhlia rankasti, juoda paljon ja syödä usein ylen; hänen kuolemansakin sanotaan usein aiheutuneen ylenpalttisesta ryyppäämisestä. Fredrik II:n valtakausi oli vaurauden ja kasvun aikaa Tanskan historiassa. Hän muun muassa perusti Fredrikstadin kaupungin Norjaan, aloitti frederiksborginhevosen jalostuksenlähde? ja tuki suuresti tähtitieteilijä Tyko Brahea.
Fredrik II kuoli 53-vuotiaana 4. huhtikuuta 1588 Anvorskovin metsästyslinnassa lähellä Slagelsea Sjellandin länsirannikolla. Hänet pn haudattu Roskilden tuomiokirkkoon. Kuninkaana häntä seurasi hänen vanhin poikansa Kristian IV.
Avioliitto ja lapset

Frederik tavoitteli puolisokseen useita Euroopan prinsessoja. Ensin Englannin kuningatarta Elisabet I:tä, Skotlannin Maria Stuartia ja Vilhelm Oranialaisen sisarta Juliane von Nassau-Dillenburgia (1546–1588). Vuonna 1561 Lothringen-suvun Renée de Lorrainen (1544–1602) äiti herttuatar Kristiina Tanskalainen ehdotti tytärtään Frederikin puolisoksi – laihoin tuloksin. Naimakauppa Renéen kanssa estyi Seitsenvuotisen sodan puhjettua vuonna 1563. Elisabet kuitenkin löi Frederikin Sukkanauharitarikunnan jäseneksi. Muut naimakaupat estyivät joko poliittisista syistä tai koska Frederik vaati tavata tulevan morsiamensa henkilökohtaisesti.
Fredrik II avioitui 20. heinäkuuta 1572 prinsessa Sophia von Mecklenburg-Schwerinin (1557–1641) kanssa, joka isänsä kautta polveutui Tanskan kuningas Hannusta (1455–1513). Heille syntyi kahdeksan lasta:
Elisabet (1573–1626), avioitui 1590 Braunschweigin herttua Henrik Juliuksen kanssa.
Anna (1574–1619), avioitui 1589 Englannin kuningas Jaakko I:n kanssa.
Kristian IV (1577–1648), Tanskan ja Norjan kuningas
Ulrik (1578–1624), Schwerinin arkkihiippakunnan hallintovirkailija 1603–1624
Hans August (1579–1579), kuoli sylilapsena
Augusta (1580–1639), avioitui 1596 Holstein-Gottorpin herttua Juhana Aadolfin kanssa.
Hedwig (1581–1641), avioitui 1602 Saksin vaaliruhtinas Kristian II:n kanssa.
Hans (1583–1602), oli avioitumassa Moskovan Venäjän hallitsijan Boris Godunovin tyttären Ksenian kanssa, mutta sairastui ja kuoli ennen häitä.
Nikotiinimyrkytys

Nikotiinimyrkytys on nikotiinista aiheutuva myrkytystila. 60 milligrammaa (mg) imeytynyttä nikotiinia voi olla hengenvaarallista henkilölle, joka ei ole aikaisemmin altistunut nikotiinille (vastaa noin 30-40 savukkeen nikotiiniannosta).
Yleensä myrkytystila ei johdu tupakanpoltosta vaan pikemminkin esimerkiksi tupakan lehtien syömisestä tai ihokontaktista. Tyypillistä on, että myrkytyksen saa lapsi, joka on syönyt tupakantumppeja tai nikotiinipurukumia. Myrkytysoireet ilmenevät nopeasti, ja jos altistus loppuu heti, myrkytys paranee yleensä itsestään. Vakava myrkytys voi vaatia sairaalahoitoa.
Nikotiinimyrkytys oireilee aluksi pahoinvointina, hikoiluna, kuolan valumisena, päänsärkynä ja vatsakramppeina. Altistuksen jatkuessa voi ilmetä oksentelua, heikkoutta, ihon kalpeutta ja hengitysvaikeuksia. Vakavan myrkytyksen saaneelle voi kehittyä esimerkiksi sydämentykytystä, kouristuksia, pyörtyminen ja kooma. Myrkytys voi myös johtaa kuolemaan.
Tupakkapelloilla työskentelevillä nikotiinimyrkytykset ovat tavallisia.
Nikotiini on useimmille eliöille myrkyllistä. Suuri määrä nikotiinia voi imeytyä ihon lävitse ja näin voi käydä esimerkiksi märkiä tupakkakasvin lehtiä käsiteltäessä. Suurille nikotiinimäärille altistuvat usein tupakkaa käsittelevät tupakkatyöläiset, nikotiinituotteita syöneet lapset, nikotiinihyönteismyrkkyjä käsitelleet ja itsemurhaa nikotiinilla yrittäneet.
Määrän, joka tappaa puolet annoksen saaneista ihmisistä, eli LD50-arvon, on useissa eri lähteissä väitetty olevan 0,8 mg/kg nieltynä. Tämä on 60 mg nikotiinia 75 kg:n painoiselle henkilölle. Tämä määrä on kuitenkin kyseenalainen ja todellinen LD50-arvo on todennäköisesti 6,5–13 mg/kg jolloin tappava annos olisi 0,5–1 grammaa.
Oireet

Nikotiini ärsyttää suuta ja kurkkua nieltynä tai hengitettynä saaden aikaan limakalvojen polttelua ja lisääntyneen syljen erityksen. Myrkytys alkaa nopeasti. Vakavissa tapauksissa oireisiin kuuluvat muun muassa vapina, ihon sinertävyys (syanoosi), epileptiset kouristukset, kooma, hengityksen lamaantuminen ja kuolema.
Lievempään myrkytykseen liittyvät muun muassa päänsärky, pahoinvointi, huimaus, oksentelu, innostuneisuus, nälän tunteen katoaminen, heikko olo, nopea sydämen syke, hikoilu ja kylmänväreet. Oireet kestävät 12–24 tuntia ja ennuste on yleensä hyvä: valtaosa ihmisistä parantuu ilman hoitoa. Lievää myrkytystä tavataan erityisesti tupakan raakoja lehtiä käsittelevillä tupakkatyöläisillä. Tässä yhteydessä myrkytys tunnetaan englanniksi nimellä green tobacco sickness.
Tarkemmin jaoteltuna myrkytyksen oireet voidaan jakaa keskenään osin päinvastaisiin alku- ja myöhäisvaiheen oireisiin. Alkuvaiheeseen voi liittyä pahoinvointi, oksentelu, vatsakivut, syljen eritys, alahengitysteiden liman eritys (bronchorrhea), kiihtynyt hengitys, korkea verenpaine, nopea sydämen syke, ihon kalpeus, pupillien supistuminen, huimaus, päänsärky, sekavuus, pakkoliikkeet (ataksia), lihasvapina ja kouristuskohtaukset. Myöhäisvaiheeseen voi liittyä ripuli, hengityksen heikkeneminen, hengitysvaikeudet/katkot, sydämen harvalyöntisyys, matala verenpaine, erilaiset rytmihäiriöt, verenkiertošokki, pupillien laajentuminen, heikkous, lihashalvaus ja kooma.
Hoito

Nikotiinimyrkytystä ei voi suoraan parantaa, joten sen oireita pyritään lähinnä lieventämään. Nikotiinimyrkytystä hoidetaan yleensä ensin aktiivihiilellä, jotta ruuansulatuselimistöstä imeytyvän nikotiinin määrä vähenee. Alkuvaiheen oireita ei yleensä lääkitä koska ne menevät nopeasti ohi ja niiden hoito voi olla vaarallista: esimerkiksi korkean verenpaineen hoito beetasalpaajalla voi johtaa alkuvaiheen jälkeen ilmenevässä myöhäisvaiheen verenpaineen laskussa entistä matalampaan paineeseen. Epileptisiä kouristuksia voidaan vähentää bentsodiatsepiineillä. Nesteitä annetaan suoneen matalan verenpaineen kohottamiseksi ja jos tämä ei toimi, sympatomimeettejä (kuten dopamiini tai noradrenaliini) tai muita suonia supistavia aineita voidaan käyttää. Atropiinia annetaan sydämen harvalyöntisyyteen. Hengityslamaa hoidetaan intuboimalla ja mekaanisin ilmapumpuin. Hemodialyysi, hemoperfuusio ja muut kehon ulkoiset myrkkyjen poistoon käytetyt toimenpiteet eivät poista nikotiinia verestä, joten niitä ei käytetä. Hemodialyysiä voidaan kuitenkin käyttää jos potilas kärsii rabdomyolyysistä ja vereen erittynyt myoglobiini uhkaa vaurioittaa munuaisia. Virtsan happamoittaminen voi teoriassa tehostaa emäksisyytensä vuoksi happoliukoisemman nikotiinin poistumista, mutta tätä ei suositella, sillä se voi johtaa kehon liialliseen happamoitumiseen, eli metaboliseen asidoosikseen. Edeltävää menetelmää vaarattomampaa virtsan määrän lisäämistä ei myöskään suositella, sillä se ei todennäköisesti nopeuta parantumista.
Olavi Toivola

Olavi Toivola vuonna 2010
Olavi Toivola (s. 19. kesäkuuta 1940 Tyrvää) on suomalainen eläkkeellä oleva yritysjohtaja ja kirjailija. Hän toimi Georgia-Pacific Nordic Oy – Nokian Paperi Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1989–2001. Hän on toiminut myös useiden yritysten hallituksissa ja mm. Metsäteollisuus ry:n hallituksessa. Koulutukseltaan Toivola on ylioppilas Kokemäen yhteiskoulusta 1960 ja ekonomi HKKK:sta 1965.
Toivola on mukana yrityskummitoiminnassa. Hän on Pirkkalaiskirjailijat ry:n jäsen ja Suomen Kirjailijaliiton jäsen.
Kirjallinen tuotanto > Tietokirjat

Eläkkeelle jäätyään Toivola kirjoitti Puusta pehmopaperiin, Nokian Paperin historia 1865-2005 (Jyväskylä, 2005) sekä kokemuksiinsa perustuvan johtajuusoppaan, Johtajan ilo ja tuska - kokemus opettaa (Talentum, 2010).
Kirjallinen tuotanto > Historialliset romaanit

Vuonna 2015 Toivola julkaisi historiallisen romaanin Jahtivoudin kaksi elämää (Warelia, 2015). Teos kuvaa 1600–1700-lukujen elämää ja ajan ihmisten sielunmaisemaa. Päähenkilö, 101-vuotiaaksi elänyt jahtivouti Martti Rekonpoika Hastig (1682–1784) on Toivolan esi-isä. Teos on saanut Olga ja Vilho Linnamo -säätiön tunnustuksen.
Vuonna 2018 julkaistiin Toivolan romaani Abraham Braxin kunnia (Warelia, 2018). Myös tämän teoksen päähenkilö, Abraham ”Aapo” Brax (1775-1859), on Toivolan esi-isä. Brax oli Suomen sodan sotilas ja myöhempi pappilan torppari. Teos on ”elämänmittainen kehitystarina” (Risto Ojanen), jonka ”historiankuvat ovat tyyliltään samantapaisia kuin Veijo Meren - - tietoteoksissa” (Jari Olavi Hiltunen). Romaanin pohjalta dramatisoitua monologinäytelmää esitettiin Sastamalassa kesällä 2019.
Kirjallinen tuotanto > Rikosromaanit, Akseli Salo -sarja

Lokakuussa 2020 ilmestyi Toivolan kolmas romaani Sattuman tuomio (Warelia, 2020). Teos sijoittuu vuoden 1932 Suomeen. Arvioinneissa on korostunut ajankuvan ja historiallisten yksityiskohtien tarkkuus. Myös sanasto ja ilmaisutavat ovat romaanissa aikakaudelle ominaisia. Romaanin kieli "on jäyhän vanhahtavaa".
Samassa Akseli Salo -sarjassa on julkaistu kirjat Viinitarhurin murha (Warelia, lokakuu 2021) ja Laukaus salolla (Warelia, syyskuu 2022) sekä Musta kuningas (Warelia toukokuu 2024). Sattuman tuomio on vuonna 2022 julkaistu myös äänikirjana BookBeat-alustalla.
Yksityiselämä

Toivola on naimisissa Raili Marjatta Toivolan (o.s. Nyqvist) kanssa ja heillä on kolme tytärtä.
Teokset

Puusta pehmopaperiin – Nokian Paperin historia 1865-2005.  Georgia-Pacific, 2005.  ISBN 952-91-8728-9
Johtajan ilo ja tuska – Kokemus opettaa.  Talentum, 2010.  ISBN 978-952-14-1461-9
Jahtivoudin kaksi elämää: kertomus hyvästä ja pahasta.  Mediapinta, 2015.  ISBN 978-952-235-934-6
K.J. Nummi (Kalle Johannes Nummi): Muistelmia Nokia Osakeyhtiön toimintapiiristä kolmen miespolven ajalta. Toimituskunta Eeva-Liisa ja Veijo Hynninen, Urpo Nummi, Keijo Rantanen ja Olavi Toivola. Nokia-Seura ry, 2017. ISBN 978-952-68750-0-2.
Abraham Braxin kunnia.  Warelia, 2018.  ISBN 978-952-5940-37-4
Sattuman tuomio.  Warelia, 2020.  ISBN 978-952-5940-80-0
Viinitarhurin murha : rikosromaani.  Sastamala:  Warelia, 2021.  ISBN 978-952-387-007-9
Laukaus salolla : rikosromaani. Sastamala: Warelia, 2022. ISBN 978-952-387-031-4.
Musta kuningas : rikosromaani. Sastamala: Warelia, 2024. ISBN 978-952-387-063-5.
Tunnustuksia

Suomen Leijonan 1. luokan ritarimerkki 1997
Nokia-mitali 1997
Vuoden Teollisuusjohtaja 2001 (Tampereen Kauppakamari)
Vuoden Yrityskummi 2015 (Pirkanmaan Yrityskummit ry)
Pirkkalaiskirjailijat ry:n jäsen
Suomen Kirjailijaliiton jäsen
Selim Ekbom

| Selim Ekbom |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1807 Turku, Suomi
Kuollut: 20. huhtikuuta 1886 (79 vuotta) Vaasa, Suomi
Ammatti:  hovioikeuden presidentti, Senaatin oikeusosaston jäsen
Arvonimi: kunniatohtori
Vanhemmat:  Per Johan Ekbom
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Fredrika Aminoff († 1892)
Lapset:  Pehr Ivar Ekbom ja 7 muuta
Selim Mohammed Ekbom (9. huhtikuuta 1807 Turku – 20. huhtikuuta 1886 Vaasa) oli Vaasan hovioikeuden pitkäaikainen presidentti ja Suomen senaatin oikeusosaston jäsen. Hänet aateloitiin vuonna 1879 ja introdusoitiin Suomen aateliin vuonna 1882 aatelisena sukuna numero 258.
Tuomarinuran alku

Suoritettuaan tuomarintutkinnon vuonna 1829 Ekbom toimi Turun hovioikeudessa, ensin auskultanttina, myöhemmin ylimääräisenä notaarina, kanslistina, kirjaajana ja ylimääräisenä viskaalina. Vuonna 1839 hän siirtyi kanneviskaaliksi perustettavaan Viipurin hovioikeuteen. Vuodesta 1844 hän toimi Jääsken tuomiokunnan tuomarina toimien samalla Viipurin hovioikeuden apujäsenenä 1847–48.
Senaattori ja hovioikeuden presidentti

Vuonna 1855 Ekbom palasi Turkuun Turun ja Porin läänin lääninsihteeriksi. Läänin kuvernöörin Carl Fabian Langenskiöldin siirryttyä Helsinkiin senaattoriksi Ekbom toimi vt. kuvernöörinä vuosina 1857–1858. Vuonna 1859 hänet itsensäkin kutsuttiin senaattoriksi Senaatin oikeusosastoon.
Vuonna 1862 Ekbom nimitettiin Vaasan hovioikeuden presidentiksi, jona hän toimi kuolemaansa, vuoteen 1886, saakka. 79-vuotias Ekbom löytyi eräänä huhtikuisena tiistaiaamuna kuolleena vuoteestaan, istuttuaan vielä edellisenä päivänä virassaan hovioikeudessa.
Arvonimet ja kunniamerkit

Ekbom promovoitiin vuonna 1879 Uppsalan yliopiston oikeustieteen kunniatohtoriksi. Vuonna 1882 hänelle myönnettiin Venäjän Valkoisen Kotkan ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkki.
Perhe

Ekbomin isä, kihlakunnantuomari Per Johan Ekbom syntyi Tukholmassa, mutta siirtyi opiskelemaan Turun yliopistoon. Selim Ekbomin puoliso oli vuodesta 1834 Fredrika Aminoff († 1892). Ekbomin kuoltua myönsi Suomen senaatti leskelle 27 000 markan lahjoituksen ja lisäksi eläkkeen. Pariskunnalla oli kahdeksan lasta, joista kuusi eli aikuisikään. Poika Pehr Ivar Ekbom toimi Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena.
Julkaisuja

Berättelse angående Vasa hofrätts stiftelse, öden och verksamhet o. s. v., 1876
Mayojen historia

Mayojen historia jaetaan kolmeen kauteen: esiklassiseen, klassiseen ja jälkiklassiseen.
Mayat ovat asuneet nykyisen Meksikon Chiapasin ja Guatemalan Jukatanin niemimaalla 1000-luvulta eaa. lähtien. Mayojen varhaisista vaiheista tiedetään vain vähän, eikä osata sanoa syntyikö mayojen sivistys olmeekeilta saaduista vaikutteista. Mayat loivat Väli-Amerikkaan esiklassisella kaudella vuosina 1000 eaa. – 300 jaa. korkeakulttuurin, joka vaikutti voimakkaasti useisiin heitä seuranneisiin kulttuureihin, mm. tolteekkeihin. Tällä kaudella rakennettiin jo ensimmäiset monumentaaliset temppelirakennukset. Mayat kehittivät tuolloin myös tähtitieteen ja ajanlaskun korkealle tasolle sekä loivat kuvakirjoituksen. Esiklassisen ajan tärkein keskus oli Uaxactúnin kaupunki.
Mayakulttuurin klassinen kausi ajoittuu vuosille 300–900. Tällä ajalla mayat rakensivat yli neljäkymmentä kaupunkia, joissa oli suuria rakennuksia. Kaikki kaupungit olivat itsenäisiä kaupunkivaltioita, eivätkä ne yhtenäisestä kulttuuristaan huolimatta muodostaneet pysyvää valtioliittoa. Klassisen kauden  tunnetuin keskus oli Tikal. Useimmat klassiset maya kaupungit tuhoutuivat jo 800-luvulla. Syitä ovat saattaneet olla kuivuus, alituiset sisällissodat, maaperän köyhtyminen tai kulkutaudeista johtunut väestön romahdus.
Mayat alkoivat 900-luvulla rakentaa uusia kaupunkeja Jukatanin niemimaan pohjoisosiin. Tällöin ja jo aiemminkin näkyi Putunin mayojen leviäminen ja Puuc-tyyli. Keskeiseen asemaan kohosi itzá-heimo, jonka pääkaupunki Chichén Itzá oli jälkiklassisen kauden huomattavin keskus. Muita merkittäviä kaupunkeja olivat Uxmal ja Mayapán. Nämä kaupungit olivat pitkään liitossa keskenään, mutta alkoivat myöhemmin kamppailla toisiaan vastaan, jolloin nouseva tolteekkien kulttuuri käytti epäsopua hyväkseen laajentaen valtaansa mayojen alueille.
Varhaiset metsästäjät, maanviljelijät ja mayojen saapuminen

Mayojen alueella on asuttu jo ainakin vuodesta 8000 eaa. Ensimmäiset asukkaat olivat suurriistan metsästäjiä. Maissin viljely alkoi noin 3000 eaa. ja levisi laajalle maya-alueella 2000 eaa. mennessä.
Varhaisia kyliä ilmestyi Tyynenmeren rannikolle joskus 1800 eaa. Tällöin alkoi saviastioiden teko. Se viittaa osaltaan kiinteään asutukseen. Suunnilleen samaan aikaan mayasivilisaation kanssa syntyi olmeekkien sivilisaatio. On kiistelty siitä, synnyttikö olmeekkien sivistys mayojen sivistyksen.
Etelä-Amerikan vaikutus

Tyynenmeren varhainen kyläyläkulttuuri sai vaikutteita Etelä-Amerikasta. Keramiikka lienee levinnyt etelästä.  Vaikutteet lienevät kulkeneen meritse. Varsinkin varhaisen Ecuadorin taiteessa on samoja piirteitä Mesoamerikan muodostavan kauden kulttuuripiirteiden kanssa. Näitä ovat mm savinaamio, jaguaarin kidassa oleva ihmispää, sängyssä makaava hahmo, uurteiset kasvot omaava hahmo,   Keramiikassa on monia yhtymäkohtia esim Guatemalan Ocos- ja  Conchas-vaiheen ja Ecuadorin Chorrera-vaiheen välillä. Esimerkiksi Barran ja Ocosin kulttuurin tecomate-saviastioita  muistuttavia oli tuohon aikaan Etelä-Amerikassa Ecuadorissa.
Mayakulttuurin alku

Ihmisiä muutti ehkä Chiapasin vuorilta ja El Salvadorin yläjuoksulta mahdollisesti seurailemalla jokia Jukatanin niemimaan tyvessä sijaitsevaan sisämaahan, Pétenin alueelle, joka on kausisademetsää. Nakben asuinpaikka on tältä ajalta, 1400 eaa. Peténiin rakennettiin ensimmäiset kylät ja mayatemppelit noin 1000 eaa., ja alkoi niin sanottu keskiesiklassinen kausi. Näihin aikoihin olmeekkien sivilisaatio oli voimakas, ja levitti vaikutustaan laajalle alueelle.
Noin 1000 eaa. Mamamo-keramiikka ilmestyi varhaiseen mayakeskukseen Cuelloon, ja levisi Chiapasin halki noin 600 eaa..
Niinpä noin 1000–350 eaa. keskiesiklassisella kaudella väestö levittäytyi alangolle, alettiin rakentaa keskuksia joissa oli suuria terasseja ja temppeleitä. Tämä viittaa johtavan, määräävän luokan ilmestymiseen. Varhaiset monumentit olivat hautakumpuja. Nakbeen alettiin rakentaa suurta alustaa temppelirakennelmia varten noin 1200 eaa. mitä luultavimmin ennalta tehdyn suunnitelman mukaan. Noin 800–700 eaa. rakennettiin ensimmäinen suuri temppeli, ja noin vuodelta 800 eaa. on löydetty kiekkoja, jotka kertovat eliitistä.
Tältä kaudelta ovat myös El Mirador ja Cerros. N. 600 eaa. rakennettiin ensimmäiset mayojen suuret keskukset pääosin kolmiomaiseen, osin kalkkisten vuorten ympäröimään Miradorin laaksoon Peténin osavaltion pohjoisosiin Guatemalassa. Tätä aluetta pidetään mayakulttuurin kehtona. El Mirador perustettiin noin 650 eaa.
Noin 400 eaa. mayahallitsijat alkoivat pystyttää steeloja, joilla julistuivat saavutuksiaan ja valtaansa.
Keskusten synty

Myöhäisesiklassinen aika oli noin 350 eaa. – 100 jaa. kauden alussa perustettiin Cival. Tänä aikana rakennettiin jo suuria porraspyramideja, jotkut väestökeskukset kasvoivat melko suuriksi jo ennen ajanlaskumme alkua. Näitä olivat mm Nakbe ja El Mirador, Tikal suureni hiukan myöhemmin. San Bartolo oli myös tämän ajan mayakeskus. Noin 300 eaa. asutus oli laajentunut niin laajalle alueelle, että käyttöön jouduttiin ottamaan jo vähemmän hedelmällisiä maita. Mayojen kirjoitus ilmestyi 300–200 eaa., ehkä jo 400 eaa. Esiklassisessa San Bartolissa 100 eaa. näkyvä kirjoitus ei ollut vielä klassista tyyppiä, mutta jo nyt kukoistanut kulttuuri muistutti muuten klassisen ajan kulttuuria temppeleineen, kuninkaineen jne.. Asutusta oli alusta asti koko alueella, mutta kehityksen painopiste oli Tyynenmeren rannikon lähellä eteläisillä vuorilla ja Peténissä Etelä-Jukatanissa.
Joidenkin tutkijoiden mielestä esiklassinen mayakulttuuri olisi romahtanut Miradorin altaassa ennen vuotta 250. Muun muassa Nakbe hävisi. El Mirador hylättiin äkkiä 150 jaa. samoin kuin monet ympäristön keskukset. Tällöin vallitsi kuivuus. Tätä sanotaan esiklassisen-klassisen ajan alun romahdukseksi. Osa kaupungeista lakkasi pystyttämättä kiviä sen takia, että naapurikaupunki valloitti ne, mikä oli "normaalia" mayakaupunkien elämää, ja joillain paikoila esimerkiksi obsidiaanityökalujen tuotanto ja väkiluku laskivat hitaasti vuosilukupilväiden pystyttämisen lakattua. Viljakasvien jäänteet näyttävät vähenevän vuoden 100 jaa. jälkeen, ja pysyvät alhaisina 130–225 jaa.
Keskusten synty > Klassinen kausi

Mayojen klassinen kausi alkoi 300-luvulla jolloin kaupungit (mm. Tikal ja Uaxactun) kasvoivat suuriksi. Noin 250–300 jaa. kehittyi klassinen mayakirjoitus. Tänä aikana rakennettiin satoja mayakaupunkeja ja kulttuuri levisi Peténissä laakson reunoille. Tikal oli varhaisklassisen kauden merkittävin keskus. Mayavaltiot kävivät keskenään sotia, milloin mikin dynastia oli voimakkain.
Tunnettuja dynastioita oli Calakmulissa, Caracolissa, Yaxchilanissa, Piedras Negrasissa ja Copánissa. Merkittäviä olivat myös Palenque, Dos Pilas, Uaxactun, Altun Ha ja Bonampak. Myös pohjoisempana Jukatanilla "mayatasangolla" oli monia suuria keskuksia kuten Oxkintok, Chunchucmil ja varhainen Uxmal. Mayakulttuuri huipentui 730–790 jaa.
Meksikon ylängöllä ollut pohjoinen Teotihuacán vaikutti maya-alueella tällä kaudella joko kaupan tai sotien kautta.
Mayojen historian kaudet

| Kausi> Esiklassinen, muodostava tai formatiivinen 2000 eaa. – 100 jaa. | Vuodet> Esiklassinen, muodostava tai formatiivinen 2000 eaa. – 100 jaa. | Tyynenmeren rannikko+vuoret> Esiklassinen, muodostava tai formatiivinen 2000 eaa. – 100 jaa. | Petenin alue> Esiklassinen, muodostava tai formatiivinen 2000 eaa. – 100 jaa. | Jukatanin pohjoisosa> Esiklassinen, muodostava tai formatiivinen 2000 eaa. – 100 jaa. |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| varhais | 2000–1000 eaa. | noin 1800 eaa. varhaisia kyliä, keramiikka, saviveistoksia | . | varhaisia kyliä Mani(?) |
| keski | 1000–500 eaa. | olmeekkivaikutteita | Mayojen ensimmäiset temppelit noin 1000 eaa., kyliä, olmeekkivaikutteita, asutus leviää alangoille | olmeekkivaikutteita |
| myöhäis | 500 eaa. – 150 jaa. | Monumentaalirakenteita, Izapa, hieroglyfit, valtioita | El Mirador, Uaxactun, Tikal, Cerros suuria stukkojulkisivuja, hautakammiot | varhaista monum.rakent, Dzibilchaltún, Chiche Itzá, Yaxuná |
Klassinen, kukoistus, "vanha valtakunta" 250–900 
| proto | 100–250 | monet kaupungit suurimmillaan | kivipatsaita | . |

| varhais | 250–550 | Teotihuacanin vaikutus Kaminaljuy | Maya-alue koko alangolla, | hallitsijasukuihin perustuva hallinto, valtiot |

| myöhäis | 550–800 | Corzumalhuapa | väestö huipussaan | Väestö kasvaa, Putunin mayat |
| päättyminen | 800–900 | linnoituksia | kuivuuskausia, sotia, väestön lasku | Putunin mayat |
Jälkiklassinen, maya-tolteekki 900 – noin 1524 r
| proto | 900–987 | . | . | . |

| varhais | 987–1194 | . | . | Mayapanin liitto |
| keski | 1194–1441 | . | . | Mayapanin johtoasema |

| myöhäis | 1441–1524 | . | . | Kaupunkivaltioita, espanjalaisvalloitus |

| jälki | 1524–1697 | . | . | Maya-alue taistelee espanjalaisia vastaan |

lähde?