stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavo Eerikäinen

Paavo Eerikäinen (9. marraskuuta 1914 Nurmes – 21. helmikuuta 1977 Kuopio) oli suomalainen toimittaja.
Eerikäinen kävi kuusi luokkaa oppikoulua ja valmistui kansakoulun opettajaksi. Hän työskenteli Savon uutistoimittajana vuosina 1944–1948 ja Savon Sanomien toimituspäällikkönä vuosina 1949–1954. Eerikäinen oli Savon päätoimittaja vuodesta 1954 aina lehden lopettamiseen saakka vuonna 1972. Vuonna 1973 hänestä tuli Savon Sanomien kulttuuritoimittaja ja kolumnisti.
Kokoomuslainen Eerikäinen kuului Kuopion kaupunginvaltuustoon vuosina 1960–1968.
Orinoconrääkkä

| Orinoconrääkkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Amerikanrääkät Laterallus
Laji::  levraudi
Kaksiosainen nimi
 Laterallus levraudi  (Sclater & Salvin, 1868) 
Katso myös
   Orinoconrääkkä Wikispeciesissä   Orinoconrääkkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Orinoconrääkkä (Laterallus levraudi) on Venezuelan kotoperäinen rantakana. Se elää Orinocon pohjoispuolisilla kosteikoilla. Sitä pidetään vaarantuneena useiden sen elinalueen kosteikkoihin suuntautuvan uhkan takia. Philip Lutley Sclater ja Osbert Salvin kuvailivat lajin holotyypin Caracasista vuonna 1868.
Orinocontikkanen

| Orinocontikkanen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Tikkaset Picumnus
Laji::  pumilus
Kaksiosainen nimi
 Picumnus pumilus  (Cabanis & Heine, 1863) 
Katso myös
   Orinocontikkanen Wikispeciesissä   Orinocontikkanen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Orinocontikkanen (Picumnus pumilus) on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää Orinocon valuma-aluetta Kolumbiassa, Venezuelassa ja Brasilian luoteisosassa. Jean Cabanis ja Ferdinand Heine kuvailivat lajin holotyypin vuonna 1863.
Nemijärvi

| Nemijärvi Lago di Nemi Lacus Nemorensis |
| --- | --- |

Valtiot:  Italia
Paikkakunta:  Latium
Koordinaatit:  41°42′44″N, 12°42′09″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  316 m
Pinta-ala:  1,67 km2 
Suurin syvyys:  34 m
 fiNemijärvi 
Nemijärvi (ital. Lago di Nemi, lat. Lacus Nemorensis) on keskisen Italian Latiumin alueella sijaitseva kraatterijärvi. Se on muodostunut Albanovuoriksi kutsutun suuren tulivuorikalderan laidalle. Antiikin ajalla järvi yhdistettiin jumalatar Dianaan, ja sen rannalla sijaitsivat jumalattarelle pyhitetyt lehto ja pyhäkkö. Ensimmäisellä vuosisadalla Rooman keisari Caligula rakennutti järvelle kaksi suurta laivaa, jotka upotettiin tahallisesti joitakin vuosia myöhemmin. Hylyt nostettiin osittain kuivatetun järven pohjasta 1900-luvulla.
Maantiede

Nemijärvi on muinaisessa tulivuorikraatterissa sijaitseva pyöreähkö järvi. Se sijaitsee Italian Latiumin alueella Albanojärven itäpuolella noin 24 kilometriä kaakkoon Rooman kaupungista. Nemijärven vedenpinta on 316 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Järvi on enimmillään noin 34 metriä syvä. Nemin pikkukaupunki sijaitsee mäellä järven yläpuolella.
Geologia

Nemijärvi sijaitsee suuren tulivuorikalderan reunoista muodostuneiden Albanovuorten alueella. Albanovuorten tulivuori on viimeksi purkautunut noin 22 000 vuotta sitten. Alueella on kaksi pienempää nykyisin veden täyttämää tulivuorikraatteria: Albanojärvi ja Nemijärvi.
Historia

Nemijärvi oli ensimmäisellä vuosituhannella eaa. osa latinalaisliittoon kuuluneen Arician kaupunkivaltion aluetta kunnes liiton kaupungit tulivat osaksi Roomaa vuonna 338 ennen ajanlaskun alkua. Antiikin ajalla nimellä Lacus Nemorensis tunnettu järvi yhdistettiin jumalatar Dianaan. Järven nimi on johdettu sen rannalla sijainneesta Dianalle pyhitetystä Arician lehdosta (lat. nemus). Järveä kutsuttiin toisinaan myös ”Dianan peiliksi” (lat. Speculum Dianae). Järven koillislaidalla oli Dianalle omistettu pyhäkkö jo 500-luvulla ennen ajanlaskun alkua.
Ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Rooman keisari Caligula rakennutti pienelle järvelle kaksi suurta laivaa. Laivojen jäänteistä löydettyjen ylellisten koristelujen sekä juoksevaan veteen ja lämmitykseen viittaavien vesijohtojen ja hanojen perusteella näiden ”kelluviksi palatseiksikin” kutsuttujen laivojen on arveltu rakennetun keisarin huvikäyttöön. Laivat upotettiin tahallisesti suhteellisen pian valmistumisensa jälkeen.
Dianan pyhäkköalue hylättiin 300-luvun lopulle mennessä kristinuskon korvatessa aiemman roomalaisen uskonnon. Järven yllä sijaitsevalle kalliolle perustettiin keskiajalla Nemin kaupunki.
Tieto Caligulan laivanrakennushankkeista unohtui vuosisatojen kuluessa. Paikalliset kalastajat kuitenkin huomasivat järven pohjan laivanhylyt, ja ensimmäinen yritys nostaa laivoja koukuilla ja köysillä tehtiin vuonna 1446. Vuonna 1535 insinööri Francesco de Marchi kehitti oman sukelluspukunsa päästäkseen tutkimaan laivoja. Vuonna 1827 Annesio Fusconi laskeutui katsomaan hylkyjä sukelluskellolla. Vuodesta 1895 alkaen antiikkikauppias Eliseo Borghi nostatti sukeltajien avulla järven hylyistä mosaiikkilaattoja, pronssiveistoksia, tiiliä, vesijohtoja, nauloja ja suuren määrän puulankkuja.
Laivanhylyt nostettiin 1930-luvun alussa Italian fasistijohtaja Benito Mussolinin tuella osittain kuivatetusta järvestä. Hylyt siirrettiin niitä varten rakennettuun museoon, joka avattiin vuonna 1936. Museo ja laivat kuitenkin tuhoutuivat tulipalossa toisen maailmansodan aikana vuonna 1944.
Arkeologia

Nemijärvellä ja sen lähiympäristössä suoritetuissa arkeologisissa kaivauksissa on löydetty keisari Caligulan kahden laivan sekä Diana Nemorensiksen pyhäkköalueen jäännökset. Pyhäkköalueeseen on kuulunut temppeli, kylpylä ja pieni teatteri.
Järvestä nostettujen laivanhylkyjen rungon rakenne noudatti tavanomaista roomalaista laivanrakennustekniikkaa. Puisen rungon päällä olevat kansirakennukset olivat kuitenkin erittäin runsaasti koristeltuja sekä osin lämpöeristetyillä vesijohdoilla varusteltuja. Koristeluun kuului marmoria, mosaiikkeja, kullattuja kattotiiliä ja pronssiveistoksia. Tietoa Caligulan järvilaivoista ei ollut säilynyt nykyaikaan yhdessäkään kirjallisessa lähteessä, vaan laivat yhdistettiin häneen niiden osiin merkittyjen valmistusvuosien ja nimien perusteella.
Suuremman laivan runko vuonna 1929
Laivan ankkuri
Pronssinen airorengas
Pyhäkön esineistöä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nemijärvi Wikimedia Commonsissa
Nemi-järven laivat. Suomen Kuvalehdelle kirj. Maila Talvio, Suomen Kuvalehti, 02.12.1933, nro 49, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Diana Nemorensiksen temppelin rauniot
Opel Laubfrosch

Opel Laubfrosch
Opel 4/12 PS eli Laubfrosch oli Opelin suosittu henkilöautomalli, joka oli ensimmäinen saksalainen liukuhihnalla valmistettu auto.
Se sai lempinimen Laubfrosch (suom. lehtisammakko) vihreän värinsä johdosta. Liukuhihnatuotannon vuoksi auto oli Saksassa verrattain edullinen ja siksi sitä ostettiinkin paljon.
Mallia valmistettiin vuosina 1924–1931 yhteensä 119 484 kappaleen verran.
Ensimmäinen "Laubfrosch" oli Opel 4/12 PS, jota valmistettiin vuoteen 1926 saakka. Myöhempiä "Laubfrosch"-malleja olivat 4/14 PS vuosina 1924-1925, 4/16 PS vuosina 1925-1926, 4/16 (4/18) PS vuodesta 1926 vuoteen 1930 sekä 4/20 PS, joka tunnettiin myös mallinimellä "1,1 liter" vuodesta 1929 vuoteen 1931. Aiemmissa malleissa oli 1-litrainen moottori ja sen huippunopeus oli 60 km/h.
Alkuperäisen Opel 4/12 PS:n ainoana korimallina oli 2-paikkainen avokori. Myöhemmistä Laubfrosch-malleista oli enemmän korimalleja.
2-paikkainen luksusversio: avomalli jossa erilainen korin takaosa (vuodesta 1925)
3-paikkainen avomalli  (marraskuusta 1924 lähtien)
4-paikkainen avomalli (vuodesta 1925)
Limousine, umpimalli kolmipaikkaisena (marraskuuhun 1924 saakka) tai nelipaikkaisena (vuodesta 1925)
Pakettiauto, umpimalli jossa umpinainen korin takaosa (marraskuusta 1924 lähtien)
Laubfrosch oli plagiaatti ranskalaisesta Citroën 5 CV -mallista. Andre Citroën haastoi Opelin oikeuteen mallin plagionnista, mutta saksalainen oikeusistuin kumosi haasteen, koska auton jäähdyttäjä oli eri lailla muotoiltu ja se oli väriltään vihreä, kun Citroën oli keltainen. Tästä sai mahdollisesti alkunsa saksalainen sanonta "samanlainen, mutta vihreä" (Dasselbe in Grün).
Opel Laubfroschin seuraaja oli Opel 1,2 Liter joka tuli markkinoille heinäkuussa 1931. Se oli Opel P4:n ja Opel Kadettin edeltäjämalli.
Käännös suomeksi
Paavo Forsblom

Paavo Birger Forsblom (12. huhtikuuta 1917 Porvoo – 21. syyskuuta 2001) oli yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai liikenneneuvoksen arvon.
Forsblom oli osuuskaupan harjoittelija Pornaisissa 1933 ja sitten varastonhoitaja osuuskaupassa Orimattilassa ja sai molemmissa perehtyä kuljetusalaan. Talvisotaan  ja jatkosotaan hän osallistui viestimiehenä ja autonkuljettajana. Forsblom perusti ensimmäisen linja-autoyrityksensä sodan jälkeen 1947, liikennöimään Pornaisten ja Helsingin välillä, ja muutti sen Pornaisten Linja -osakeyhtiöksi 1953. Vuonna 1957 Forsblom, Paavo Koskinen ja Toivo Lehtikari perustivat Lähilinjat-yhtiön, johon Pornaisten Linja sulautui 1964 ja josta tuli 1967 Forsblomin perheyritys. Vuonna 1998 yhtiö myytiin Koiviston Autolle. Forsblomin johdossa Lähilinjat oli kasvanut huomattavasti ja ryhtynyt harjoittamaan myös tilausajoja, hän oli  työpaikka- ja koululaiskuljetusten edelläkävijöitä Suomessa. Forsblom perehtyi myös laajasti linja-autojen valmistukseen ja kaupunkiliikenteeseen ulkomailla ja antoi asiantuntijalausuntoja suomalaisille autokoritehtaille linja-autojen käytöstä ja kehittämisestä.
Oleksandr Hrušenko

| Oleksandr Hrušenko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. elokuuta 1994 (ikä 30)
Kansalaisuus:   Ukraina
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  2008–
Pituus:  182 cm
Paino:  69 kg
Painoluokka:  Kevytsarja
Kätisyys:  oikea
Vyöarvo:  1. dan
| Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Maa:   Ukraina> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kiova 2013 | -70 kg |  |
|  Pronssia | Berliini 2015 | -70 kg |  |
| Ukrainan mestaruuskilpailut  | Ukrainan mestaruuskilpailut  | Ukrainan mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Odessa 2013 | -70 kg |  |
| Kiovan mestaruuskilpailut  | Kiovan mestaruuskilpailut  | Kiovan mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Kiova 2013 | -70 kg |  |
| Mykolaiv Cup  | Mykolaiv Cup  | Mykolaiv Cup  |  |
|  Kultaa | Mykolajiv 2013 | -70 kg |  |
| Moldova Cup  | Moldova Cup  | Moldova Cup  |  |
|  Kultaa | Chișinău 2017 | -80 kg |  |
Nuorten kyokushin
| Ukrainan mestaruuskilpailut  | Ukrainan mestaruuskilpailut  | Ukrainan mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Mariupol 2009 | kumite |  |
|  Kultaa | H’erson 2010 | kumite |  |
|  Kultaa | Mykolajiv 2012 | kumite |  |
|  Hopeaa | Simferopol 2010 | kumite |  |
|  Hopeaa | Simferopol 2011 | kumite |  |
|  Pronssia | Kiova 2008 | kumite |  |
Оleksandr Andrijovytš Hrušenko (ukr. Олександр Андрійович Грушенко; s. 18. elokuuta 1994) on ukrainalainen karateka. Hän voitti kaksi EM-pronssia Kyokushin-karatessa.
Kilpaura

Hrušenko menestyi nuorten tasolla kotimaassaan voitettuaan aluksi toukokuussa 2007 kansainvälisen turnauksen Berdjanskissa. Sittemmin hän saavutti menestystä Ukrainan mestaruuskilpailuissa voitettuaan ensin pronssia 2008. Tämän jälkeen Hrušenko sijoittui kahden parhaan joukkoon vuosien 2009–2012. Hän voitti tuona aikana Ukrainan nuorten mestaruuden kolmesti ja oli hopealla kahdesti.
Hrušenko saavutti EM-pronssia kotikisoissaan Ukrainassa 2013. Hän voitti pronssiottelussa Antonio Grigorescun.
Hrušenko voitti toistamiseen EM-pronssia Saksassa järjestetyissä EM-kilpailuissa 2015. Hän voitti mitaliottelussa Florentin Chiripucin.
Toukokuussa 2016 hän oli mukana Bulgarian EM-kilpailuissa, jossa Hrušenko kohtasi avauskierroksella Michał Kalmusin.
Paalijärvi

Paalijärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Paalijärvi, kylä Alajärvellä
Paalijärvi, järvi Alajärvellä
Paalijärvi, järvi Riihimäellä
Paalijärvi, järvi Tampereen, Kangasalan ja Oriveden rajalla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Paalijärvi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Oleksandr Klymenko

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 1991 | Kuulantyöntö |  |
Maa:   Ukraina
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1994 | Kuulantyöntö |  |
Oleksandr Klymenko (ukr. Олександр Клименко, ven. Александр Клименко, Aleksandr Klimenko; 27. maaliskuuta 1970 Kiova – 7. maaliskuuta 2000 Kiova) oli ukrainalainen yleisurheilija, joka kilpaili kuulantyönnössä. Hän voitti Neuvostoliittoa edustaessaan pronssia Tokion MM-kisoista 1991 ja Ukrainaa edustaessaan EM-kultaa Helsingistä 1994. Klymenko osallistui olympialaisiin vuosina 1992 ja 1996. Hänen paras sijoituksensa kisoista oli kahdeksas tila, jonka hän saavutti Barcelonassa 1992.
Klymenko kuoli ampumaonnettomuudessa vuonna 2000.
Ennätykset

Kuulantyöntö: 20,34 m (1991)
Paalu (heraldiikka)

Hopeakentässä punainen paalu
Paalu on heraldinen airutkuvio. Tyypillisesti paalun leveys on noin kolmasosa koko kilven leveydestä. Selkeästi kavennettua paalua kutsutaan riu'uksi, ja jos niitä on useita lähekkäin, niistä voidaan käyttää nimitystä tyyliin kaksois-/kolmoisriuku.
Paalu yltää aina kilven reunasta reunaan; jos näin ei ole, paalua kutsutaan irtonaiseksi tai yksinkertaisesti irtopaaluksi. Mikäli paalu on kuitenkin irti vain toisesta reunastaan, se on esimerkiksi työntyvä tai nouseva.
Mikäli heraldinen kuvio on määritelty paaluittaiseksi, se on vertikaalisesti asetettu.
Operaatio Allied Harvest

Operaatio Allied Harvest oli Naton operaatio Adrianmerellä vuonna 1999. Operaation tehtävänä oli poistaa operaatio Allied Forcen aikana mereen pudotetut pommit.
Nato kokosi raivausosaston Luoteis-Euroopan miinanraivausosastosta (engl. Mine Counter Measures Force North Western Europe, MCMFORNORTH) ja Välimeren miinanraivausosastosta (engl. Mine Counter Measures Force Mediterranean, MCMFORMED). Osastoon liitettiin kaikkiaan yksitoista miinantorjunta-alusta ja miinanraivaajaa sekä Belgian merivoimien tukilaiva. Italian laivasto perusti huoltotukikohdan Anconaan, jotta alusten ja niiden miehistöjen huolto taattaisiin.
Operaatio alkoi 9. kesäkuuta 1999, ja varsinainen raivaus alkoi kolme päivää myöhemmin. Operaatio päättyi 26. elokuuta eli kesti yhteensä 73 vuorokautta. Operaatio päätettiin, kun 3 570 neliökilometrin alueelta oli raivattu kaikkiaan 93 erilaista kohdetta.
Alukset

Saksan laivaston Sulzbach-Rosenberg ja Fulda
Belgian merivoimien Aster
Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Atherstone, HMS Bulldog ja HMS Sandown
Kreikan laivaston Evniki
Italian merivoimien Numana ja Alpino
Tanskan kuninkaallisen laivaston KDM Lindormen
Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Hr. Ms. Urk
Turkin merivoimien TCG Edninchic
sekä Yhdysvaltain laivaston aluksia
Oleksandr Karavajev

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Karavajev Zorja Luhanskin pelaajana vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi: Oleksandr Oleksandrovytš Karavajev
Syntymäaika: 2. kesäkuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka:  H’erson, Ukraina
Pelipaikka: Oikea laitapuolustaja / keskikenttäpelaaja
Seura
Seura:  Kiovan Dynamo
Maajoukkue
| 2015– | Ukraina | 45 (2) |
Oleksandr Oleksandrovytš Karavajev (ukr. Олекса́ндр Олекса́ндрович Карава́єв, s. 2. kesäkuuta 1992 H’erson, Ukraina) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Ukrainan jalkapalloliigassa pelaavaa Kiovan Dynamoa ja on pelannut Ukrainan maajoukkueessa.
Karavajev pelasi Šah’tar Donetskin junioreissa mutta ei yltänyt edustusjoukkueeseen. Vuoteen 2017 saakka hän pelasi lainasopimuksilla Sevastopolissa, Zorja Luhanskissa sekä kolme liiga- ja kolme cup-ottelua turkkilaisseura Fenerbahçessa kunnes Zorja Luhansk osti hänet itselleen. Kesällä 2019 hän siirtyi Kiovan Dynamoon. Hän on pelannut Ukrainan pääsarjassa yli 200 ottelua ja tehnyt lähes 30 maalia.
Karavajev pelasi Ukrainan nuorisomaajoukkueissa ja nousi A-maajoukkueeseen ensimmäisen kerran lokakuussa 2015 EM-karsintaottelussa Makedoniaa vastaan. Hän kuului Ukrainan miehistöön EM-kilpailuissa 2016 mutta ei saanut peliaikaa. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi joukkueensa kaikki ottelut alusta loppuun. Karavajev on pelannut kaikkiaan 45 A-maaottelua, joista kymmenen on ollut MM-karsintaa, kahdeksan EM-karsintaa, yhdeksän Kansojen liigaa ja viisi kesän 2021 EM-kilpailuja. Avauskokoonpanossa hän on pelannut 34 kertaa. Ainoat maaottelumaalinsa hän on tehnyt maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Japania ja kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Armeniaa vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oleksandr Karavajev Wikimedia Commonsissa
Oleksandr Karavajev National Football Teams-sivustolla (englanniksi)
Oleksandr Karavajev Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Boiko |
2 Butko |
3 H’atšeridi |
4 Tymoštšuk |
5 Kutšer |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Zozulja |
9 Kovalenko |
10 Konopljanka |
11 Seleznov |
12 Pjatov |
13 Ševtšuk |
14 Rotan |
15 Budkivskyi |
16 Sydortšuk |
17 Fedetskyi |
18 Rybalka |
19 Harmaš |
20 Rakytskyi |
21 Zintšenko |
22 Karavajev |
23 Ševtšenko |
Valmentaja Fomenko
Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Buštšan |
2 Sobol |
3 Sudakov |
4 Kryvtsov |
5 Sydortšuk |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Malinovskyi |
9 Jaremtšuk |
10 Šaparenko |
11 Marlos |
12 Pjatov |
13 Zabarnyi |
14 Makarenko |
15 Tsyhankov |
16 Mykolenko |
17 Zintšenko |
18 Bezus |
19 Bjesjedin |
20 Zubkov |
21 Karavajev |
22 Matvijenko |
23 Trubin |
24 Tymtšyk |
25 Popov |
26 Dovbyk |
Valmentaja Ševtšenko
Olaf Ittenbach

Olaf Ittenbach (s. 1969 Fürstenfeldbruck, Länsi-Saksa) on saksalainen kauhuelokuvaohjaaja ja erikoistehosteiden tekijä. Ennen hänen vuoden 1989 esikoisohjaustaan Black Past hän toimi hammashoitajana.
Ittenbach teki erikoistehosteet Uwe Bollin vuonna 2005 valmistuneeseen BloodRayne-elokuvaan ja on tehnyt niitä myös Bollin Tunnel Rats -elokuvaan.
Ittenbachin vaimo Martina, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 2004, on näytellyt monissa hänen elokuvissaan.
Filmografia (ohjaajana)

Black Past (1989)
The Burning Moon (1992)
Premutos – Der gefallene Engel (1997)
Riverplay (2000)
Legion of the Dead (2001)
Evil Rising (2002)
Beyond the Limits (2003)
Garden of Love (2003)
Chain Reaction (2006)
Ittenbach's Familienradgeber (2006)
Dard Divorce (2007)
Aiheesta muualla

Olaf Ittenbach Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pari (sotilasyksikkö)

lennosto
lentorykmentti
laivue
lentue
parvi
pari tai partio
Pari
Pari tai partio on sotilasyksikkö ilmavoimissa. Se koostuu kahdesta lentokoneesta ja on pienin perusyksikkö, jossa toinen koneista on johtaja ja toinen johtajaa seuraava siipipari.
Nemijärven laivat

Suuremman laivan runko vuonna 1929
Nemijärven laivat olivat kaksi ensimmäisellä vuosisadalla Rooman keisari Caligulan valtakaudella rakennettua laivaa. Suuret puurakenteiset laivat purjehtivat tulivuorikraatteriin muodostuneella Nemijärvellä. Koska laivojen on katsottu olleen tarpeettoman suuria pienelle järvelle, on niitä usein tulkittu käytetyn huvittelutarkoituksiin; ylellisesti varusteltuja laivoja on kutsuttu ”kelluviksi palatseiksi”. Laivat upotettiin tarkoituksellisesti järven pohjaan suhteellisen pian niiden valmistumisen jälkeen. Niiden nostaminen järvestä aloitettiin 1920-luvun lopulla, ja ne asetettiin näytteille vuonna 1936 avattuun museoon. Laivat ja museo kuitenkin tuhoutuivat tulipalossa toisen maailmansodan aikana.
Historia

Ensimmäisellä vuosisadalla jaa. vuosina 37–41 hallinnut Rooman keisari Caligula rakennutti Nemijärvelle kaksi suurta laivaa. Pieni kraatterijärvi oli antiikin ajalla pyhitetty jumalatar Dianalle. Koska suurille laivoille ei olisi ollut pienellä järvellä käytännön tarvetta, ja koska laivojen jäänteistä on löydetty kalliita koristeluja ja teknisiä ratkaisuja, on laivojen usein tulkittu rakennetun keisarin huvikäyttöön.
Laivat upotettiin tarkoituksellisesti joitakin vuosia valmistumisensa jälkeen. Alusten on usein ajateltu upotetun pian Caligulan murhan jälkeen, mutta joidenkin arkeologien mielestä hylkyjen yhteydestä löydetyt mosaiikit ja kolikot todistavat niiden olleen edelleen käytössä keisari Neron valtakaudella vuoden 54 jälkeen. Siten järven laivat saattoivat upota vasta Neron kuolemaa seuranneissa levottomuuksissa.
Nemijärven laivoista ei ole säilynyt tunnettuja kirjallisia viittauksia. Järvellä kalastaneet paikalliset asukkaat kuitenkin tiesivät pohjassa maanneista hylyistä vuosisatojen ajan. Ensimmäinen yritys nostaa laivoja koukuilla ja köysillä tehtiin vuonna 1446. Vuonna 1535 insinööri Francesco de Marchi kehitti oman sukelluspukunsa päästäkseen tutkimaan laivoja. Vuonna 1827 Annesio Fusconi laskeutui hylkyjen luokse sukelluskellolla. Vuodesta 1895 alkaen antiikkikauppias Eliseo Borghi nostatti sukeltajien avulla järvestä suuren määrän esineistöä.
Lopulta 1920-luvulla järvi osittain kuivatettiin Italian fasistijohtaja Benito Mussolinin tuella Caligulan laivojen nostamiseksi. Kuiville jääneet hylyt siirrettiin ensin järven rannalle ja myöhemmin niitä varten rakennettuun museoon, joka avattiin vuonna 1936. Museo ja laivat kuitenkin tuhoutuivat tulipalossa toisen maailmansodan aikana 31. päivä toukokuuta 1944.
Suunnittelu

Pienempi laiva oli purjealus; suurempi laiva oli kaleeri. Alukset olivat noin 70 metriä pitkiä ja 20 metriä leveitä. Niiden puuvalmisteisen rungon rakenne noudatti tyypillistä roomalaista laivanrakennustekniikkaa. Tavanomaisen rungon päällä olevissa kansirakennuksissa puolestaan oli ylellinen koristelu, johon kuului pylväitä, marmoria, mosaiikkeja, terrakottafriisejä, kullattuja kattotiiliä ja pronssiveistoksia. Kansirakennuksissa on vesijohtojen ja lämpöeristettyjen putkien perusteella esitetty olleen myös juokseva vesi ja lämmitysjärjestelmiä.
Teknologia

Nemijärven laivojen varustelussa käytettiin paljon kalliita ja aikaansa nähden teknologisesti edistyneitä ratkaisuja. Joidenkin laivoissa käytettyjen teknologisten ratkaisujen luultiin ennen laivojen löytymistä keksityn vasta paljon myöhemmin.
Yksi järvestä löytynyt roomalainen ankkuri oli muodoltaan tukkiankkuri. Ennen sen löytämistä tämän antiikin ajalla tunnetun ankkurityypin luultiin keksityn vasta 1600-luvulla.
Laivoissa käytettiin lyijystä ja terrakotasta valmistettuja vesijohtoja; hylyistä on löydetty myös vesihanan kaltaisia venttiileitä. Osan johdoista on tulkittu olleen tarkoitettu juoksevan veden kuljetukseen, kun taas toisten on tulkittu olleen lämmitysjärjestelmän osia.
Hylyistä löydettiin kupariseoksesta valmistettuja kuulalaakereita. Niitä on esitetty alun perin käytetyn patsaan pyörivässä jalustassa. Ennen näiden laakereiden löytymistä uskottiin kuulalaakereiden toimintaperiaatteen keksineen vasta Leonardo da Vincin 1 500 vuotta myöhemmin. Sittemmin myös keisari Neron palatsin raunioista on löydetty todisteita antiikin aikaisista kuulalaakereista.