stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jorma Pätiälä

Jorma Pätiälä vuonna 1967.
Jorma Sakari Pätiälä (27. syyskuuta 1912 Luopioinen – 18. kesäkuuta 1983 Helsinki) oli lääkäri ja Helsingin yliopiston tuberkuloosiopin professori vuodesta 1955.
Pätiälän vanhemmat olivat tilanomistaja K. K. Pätiälä ja Maria Vilhelmiina Isolukkari ja puoliso vuodesta 1939 Aino Tellervo Koskinen. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1932 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1944. Tohtoriksi Pätiälä väitteli 1951, seuraavana vuonna hän sai keuhkosairauksien erikoislääkärin pätevyyden. Ennen professuuriaan Pätiälä toimi Helsingin yliopiston tuberkuloosiopin dosenttina vuodesta 1953 vuoteen 1955 ja sitä ennen työskenteli useissa eri sairaaloissa, samoin kuin Työterveyslaitoksen palveluksessa. Pätiälä oli vuodesta 1956 Sotainvalidien veljesliiton puheenjohtaja. Hän oli HYKS:n keuhkosairauksien klinikan ylilääkäri 1966–1978 ja lääketieteellisen tiedekunnan dekaani 1969–1976. Eläkkeelle Pätiälä siirtyi vuonna 1979.
Julkaisuja

Tuberkuloosi, 1958
Lapin ammattikorkeakoulu

| Lapin ammattikorkeakoulu |
| --- | --- |

Motto:  Pohjoista tekoa
Perustettu:  2014
Rehtori:  Riitta Rissanen
Toimipaikat:  Kemi, Tornio, Rovaniemi
Opiskelijamäärä:  5500
Kotisivu:  lapinamk.fi
Rovaniemen Rantavitikan kampus
Lapin amk:n kampus Kemissä.
Lapin amk:n kampus Kemissä.
Lapin ammattikorkeakoulu (Lapin AMK) on suomalainen ammattikorkeakoulu, joka aloitti toimintansa vuoden 2014 alussa, kun Kemi-Tornion ammattikorkeakoulu ja Rovaniemen ammattikorkeakoulu lakkautettiin ja niiden toiminnat yhdistettiin.
Lapin AMK toimii Kemissä, Rovaniemellä ja Torniossa, ja se on Suomen pohjoisin ammattikorkeakoulu. Kemi-Tornion ammattikorkeakoulu, Rovaniemen ammattikorkeakoulu ja Lapin yliopisto muodostivat jo vanhastaan Lapin korkeakoulukonsernin.
Vuoden 2014 alussa opiskelijoita on noin 5 500 ja henkilökuntaa 560. Koulun nimi on englanniksi Lapland University of Applied Sciences.
Opiskelu

Lapin AMKin koulutusaloja ovat
kulttuuriala,
luonnontieteiden ala (tietojenkäsittely),
luonnonvara- ja ympäristöala,
matkailu-, ravitsemis- ja talousala,
sosiaali-, terveys- ja liikunta-ala,
tekniikan ja liikenteen ala ja
yhteiskuntatieteiden, liiketalouden ja hallinnon ala.
Ammattikorkeakoulusta valmistuu asiantuntijoita työelämän kehittämistehtäviin. Tutkinnot ovat ammatillispainotteisia korkeakoulututkintoja. 
3,5 - 4 vuotta kestäviä AMK-tutkintoja (Bachelor’s degree) voit suorittaa
päätoimisina päiväopintoina
monimuoto-opintoina työn ohessa ja
kansainvälisinä Bachelor-tutkintoina.
Valmistumisen ja kolmen vuoden työkokemuksen jälkeen voi opiskella ylempiin ammattikorkeakoulututkintoihin (Master's degree). AMK järjestää myös erikoistumisopintoja, joilla voi syventää taitojaan ja tietojaan eri ammatillisilla osa-alueilla.
Avoimet AMK-opinnot puolestaan ovat kaikille avoin keino hankkia erikoisosaamista, tutustua eri ammatti- ja tieteenaloihin tai opiskella muuten vain, omaksi iloksi.
Tutkimus- kehitys- ja innovaatiotoiminta

Lapin AMK tekee aluetta kehittävää tutkimus-, kehittämis- ja innovaatiotyötä kaikilla osaamisaloillaan.
Tutkimus- kehitys- ja innovaatiotoiminta > Arctic Power

Ammattikorkeakoulun alaisuudessa toimii talvi- ja kylmäteknologian osaamiskeskittymä ­­Arctic Power (aiemmin Arctic Power Laboratorio). Se palvelee alueen yrityksiä ja hankkeita, ja sen palveluita ovat arktisen liiketoiminnan kehittäminen erityisesti liikenne- ja ajoneuvoaloilla. Arctic Powerin toiminta alkoi vuonna 2001 Arctic Power -kehittämisohjelmalla. Laboratorio ja testausalue valmistuivat kesällä 2003 ja virallinen vihkimisjuhla pidettiin 23.11.2003.
Arctic Power on mukana muun muassa eSled-sähkömoottorikelkan, kokeellisen CLT-puutalon ja pohjoisen tieliikenteen turvallisuuteen keskittyvän Intelligent Road -hankkeen kehittämisessä.
Organisaatio

Ammattikorkeakoulun omistaa ja sen ylläpidosta vastaa Lapin ammattikorkeakoulu Oy. Yhtiön toimitusjohtaja ja ammattikorkeakoulun rehtori on KT Riitta Rissanen.
Opiskelijatoiminta

Lapin ammattikorkeakoulussa opiskelijoiden lakisääteisenä edunvalvojana toimii opiskelijakunta ROTKO. Lisäksi eri yksiköissä toimii useita opiskelijayhdistyksiä/koulutusalajärjestöjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lapin ammattikorkeakoulu Wikimedia Commonsissa
Lapin ammattikorkeakoulun kotisivut
Kyklooppi (sarjakuvahahmo)

| Kyklooppi |
| --- | --- |
 Kyklooppi, Ryhmä-X:n pitkäaikainen johtaja
Luoja(t):  Stan Lee & Jack Kirby
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  The X-Men nro 1 (syyskuu 1963)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Scott Summers
Status:  Aktiivinen
Pituus:  190 cm
Paino:  88 kg
Ryhmäsidokset:  Ryhmä-X
Edelliset ryhmäsidokset:  Tekijä-X
Voimat:  Optiset säteet
Suhteet
Sukulaiset:  Alex Summers (veli) Christopher Summers (isä) Anne Summers (äiti) (kuollut)
Kyklooppi, oikealta nimeltään Scott Summers, on Marvel Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari ja Ryhmä-X:n johtohahmo. Stan Leen ja Jack Kirbyn luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1963 The X-Men-sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa.
Sarjakuva

Kykloopin alias Scott Summersin historia on kokenut vuosien ajan erilaisia muutoksia niin pienissä kuin suurissa määrin. Keskeisin aihe on ollut hahmon synnyintarina. Lapsena hän joutui orvoksi nähdessään vanhempiensa kuolevan lento-onnettomuudessa. Hän ja veljensä Alex olivat ainoita selviytyjiä onnettomuudesta, kun vanhempansa laittoivat pojat ainoaseen toimivaan laskuvarjoon. He pakottivat lapsiaan hyppäämään lentokoneesta pois juuri ennen törmäämistä. Jälkeenpäin veljekset joutuivat eroon toisistaan ja Scott vietti aikansa orpokodissa. Tietämättään orpokotia hallitsi salaa Herra Pahuus.
Vuosia myöhemmin 16-vuotiaana Scott alkoi kärsiä kovista päänsäryistä ja silmien pakotuksesta. Hän meni tapaamaan erikois-silmälääkäriä Washingtoniin, joka huomasi, että rubiinikvartsista tehdyt silmälasit lopettaisivat pojan kivut. Sittemmin Scottin ollessa vierailulla New Yorkissa, hänen kehittyvät mutanttikykynsä tuli lopulta esille ja hänen hallitsematon optinen säteensä hajotti nosturin, joka aiheutti suuren esineen putoamisen väkijoukkoon. Scott pelasti ihmiset toisella säteellä, mutta he muuttuivatkin lynkkausjoukoksi. Scott pakeni lopulta paikalta junalla. Samaan aikaan roisto nimeltä Timanttilyhty pakotti pojan auttamaan häntä rikoksissaan. Paikalle saapunut Professori X pelasti Scottin Timanttilyhdyltä ja pyyhki ihmisjoukon muistin Scottin vahingon aikaista tapahtumista. Professori pyysi Scottia liittymään Ryhmä-X:n ensimmäisenä virallisena jäsenenä, johon Scott myös suostui.
Sarjakuva > Ryhmä-X

Scott sai koodinimekseen Kyklooppi ja joutui pian ryhmän ensimmäisessä tehtävässä taistelemaan Magnetoa vastaan. Hän rakastui myöhemmin Jean Greyhyn, mutta vaaran pelon vuoksi ei näyttänyt vuosiin tunteitaan naista kohtaan. Aikaa myöhemmin Magneton kohtaamisesta Ryhmä-X kohtasi ensimmäistä kertaa Mutanttien Veljeskunnan. Taistelun jälkeen Kykloopista tuli Ryhmä-X:n uusi kenttäjohtaja, jolloin hänen ryhmäänsä kuuluivat Jean Greyn lisäksi Jäämies, Enkeli, Peto, Polaris ja myöhemmin mukaan tullut veljensä Alex. Vuosien jälkeen hänen ryhmänsä taisteli Krakoa vastaan, jonka seurauksena Kyklooppi oli ainut Ryhmän-X:n jäsen, joka kykeni pakenemaan elävältä saarelta Professori X:n luokse. Kyklooppi auttoi mentoriaan harjoittelemaan uutta Ryhmä-X:ä, johon liittyivät Storm, Wolverine, Kolossi, Painajainen, Ulvoja, Thunderbird ja Aurinkotuli. Ryhmä lähti pelastamaan alkuperäiset jäsenet saarelta. Tehtävän jälkeen alkuperäis jäsenet jättivät ryhmän, mutta Kyklooppi päätti jäädä johtamaan uutta ryhmäänsa tuntiessaan ettei hänen siviilielämänsä olisi enää samanlaista.
Pian sen jälkeen kosminen olento nimeltä Feeniksvoima laittoi Jean Greyn salaa horrokseen ja jäljitteli häntä. Kun Feeniks teki itsemurhan, Kyklooppi luuli oikean Jean Grey kuolleen ja päätti jättää Ryhmä-X:n. Kyklooppi palasi kuitenkin myöhemmin takaisin Ryhmä-X:n ja meni naimisiin Madelyne Pryorin kanssa, joka oli hänen tietämättä Jeanin kaksoisolento. Scott ei tiennyt, että Madelyne oli Herra Pahuuden luoma klooni Jeanista. Scott ja Madelyne saivat lapsen nimeltä Nathan Christopher ja Kyklooppi jätti toistamiseen Ryhmä-X:n.
Myöhemmin oikea Jean Grey palasi horroksesta, jonka myötä Kyklooppi jätti vaimonsa ja liittyi Jeanin ja muiden alkuperäisten Ryhmä-X:n jäsenten kanssa muodostamaan Tekijä-X:n. Madelyne tuli hulluksi ja kehitti itselleen supervoimat. Hän kuitenkin kuoli taistelussa Jean Greytä vastaan. Kyklooppi päätti lopulta mennä vuosien tunteiden kiemurtelunsa jälkeen naimisiin Jean Greyn kanssa ja jatkoi myös Ryhmä-X:n kenttäjohtajana.
Supervoimat

Kykloopilla on mutanttikykynään ampua silmistään rubiininpunaista sädettä eli niin sanottuja optisia salamoita. 
Kykloopin silmät eivät ole enää orgaanista hyytelöä, joka muuttaa valon kuviksi. Sen sijaan ne ovat ulottuvuuksienväliset portit tämän ja jonkin toisen universumin välillä. Tämä universumi on täynnä hiukkasia, jotka muistuttavat fotoneja. Nämä hiukkaset muodostavat suuren, suoraviivaisen tyrmäävän voiman kun ne reagoivat tämän universumin esineiden kanssa.
Tätä varten Kykloopilla on erityinen maski, jonka näkökentän linssi on valmistettu rubiinikvartsista. Tämä estää tahattoman säteen synnyn. Se muodostuu kahdesta pitkittäisestä linssistä jotka voivat vetäytyä sisäänpäin muuttaen kokoaan aina kahden sentin korkeuteen asti. Käännetty simpukankuori-mekaniikka on toteutettu kahdella miniatyyrisähkömoottorilla. Turvallisuustekijänä visiirissä on aina jousien toteuttama sulkeva voima. Maski itsessään on tehty korkealuokkaisesta muovista. Siinä on sormilla käytettävä varmuustoiminto kummallakin puolella maskia, ja normaali käyttö tapahtuu kummankin hanskan peukalossa olevalla mikrokytkimellä.
Kyklooppi muissa medioissa > Animaatio

Kyklooppi esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa ja animaationa vuonna 1966 The Marvel Super Heroes -animaatiosarjan The Sub-Mariner tarinan jaksossa ”Dr. Doom’s Day”. Kyklooppi seikkaili muiden alkuperäisten Ryhmä-X:n jäsenten kanssa Enkelin, Jean Greyn ja Jäämiehen.
Seuraavan kerran Kyklooppi nähtiin vierailevana hahmona 1980-luvulla Spider-Man and His Amazing Friends -animaatiosarjassa. Hahmolle antoi äänensä kaksi eri näyttelijää. George DiCenzo oli jaksossa ”The X-Men Adventure” ja Neil Ross jaksossa ”A Firestar is Born”.
Kyklooppi oli ensimmäistä kertaa lähellä päästä vakiohahmoksi animaatiosarjaan vuonna 1989, mutta sarjaksi tarkoitettu Pryde of the X-Men jäi yhden jakson ihmeeksi. Tuolloin hahmon äänenä toimi Michael Bell.
Kyklooppi muissa medioissa > Animaatio > X-Men

Kyklooppi pääsi lopulta päähahmon rooliin animaatiosarjassa, kun X-Men esitettiin ensi kerran televisiossa 31. lokakuuta 1992. Sarjassa hahmon asu pohjautui samaan aikaan X-Men sarjakuvia piirtäneen Jim Leen suunnittelemaan asuun. Kykloopin äänenä toimi Norm Spencer.
Sarjassa Kyklooppi esitettiin Ryhmä-X:n johtohahmona, ja hänellä oli sarjan alusta lähtien suhde Jean Greyhin. Hahmo oli pitkälti sarjakuvaversionsa tapainen. Hän oli johdossa sarjan ensimmäisessä tehtävässä, jossa Ryhmä-X:n oli määrä tuhota kaikki tärkeät tiedostot "Mutant Control" yhtiöstä, joka yrittivät käyttää keräämiään tietoja hyväkseen siepatakseen ja sen jälkeen kuulustellakseen mutantteja. Vahtien jahdatessa mutantteja pitkin kaupunkia Kyklooppi päätti komentaa ryhmänsä vetäytymään tilanteen käydessä liian vaikeaksi. Päätös tuli kuitenkin kalliiksi, kun sotilaat saivat pidätettyä Pedon ja Morph kuoli ammuskelun keskellä. Tämä kiristi Wolverinen ja Kykloopin välejä, ja Wolverine alkoi kantaa kaunaa Kykloopille, vaikka he onnistuivatkin kukistamaan Vahti-robotit.
Sittemmin Kyklooppi kohtasi Ryhmä-X:n kanssa muun muassa Magneton, Tuhon ja Herra Pahuuden, joka muun muassa pilasi Kykloopin häät Jeanin kanssa. Herra Pahuus sieppasi kaksikon ja yritti luoda heidän DNA:lla uuden rodun. Ryhmä-X:n muut jäsenet onnistuivat kuitenkin pelastamaan heidät pinteestä.
Sarjan aikana Kyklooppi tapasi myös isänsä, joka osoittautui olevan avaruusmerirosvo Corsair. Sarjan aikana Kyklooppi vieraili muiden Ryhmä-X:n jäsenten kanssa Hämähäkkimies-animaatiosarjassa, joka sijoittui samaan animaatiouniversumiin.
Kyklooppi muissa medioissa > Animaatio > X-Men: Evolution

Kyklooppi esiintyi pääroolissa myös X-Men: Evolutionissa vuosina 2000–2003, jossa hahmoa ääninäytteli Kirby Morrow.
Sarja kertoi nuoremmista mutanteista, jotka olivat vasta asettuneet Professori X:n ns. suojakotiin. He kävivät normaalisti koulussa ja palasivat takaisin instituutioon harjoittelemaan erikoiskykyjään. Kyklooppi toimi useimmiten vastuullisena nuorena, joka johti myös kenttäjohtajana Ryhmä-X:n tehtäviä. Sarjan ensimmäisillä kausilla hän joutui ryhmänsä kanssa kohtaamaan mutanttien veljeskunnan, jotka aiheuttivat heille harmia koulussa ja sen ulkopuolella. Huolimatta itsevarmasta johtajan roolista, hänellä oli vaikeuksia tehdä vaikutusta Jean Greyhin, joka oli instituutissa hänen parhaita naiskavereitaan. Kaksikon suhde meni lopulta pidemmälle, kun Mystikko sieppasi Kykloopin ja jätti hänet Meksikon erämaahan ilman lasejaan. Kostoksi Kyklooppi jätti hänet Area 51 -rakennuksen sisälle vartijoiden kiinniotettavaksi. Kyklooppi harhaili pitkään pitkin Meksikoa eikä uskaltanut avata silmiään pelätessään satuttavansa jotakin. Lopulta Mystikko yritti tappaa Kykloopin, mutta Jean oli ehtinyt paikalle pelastamaan hänet.
Kykloopilla oli myös läheinen kaverisuhde Painajaisen kanssa, joka usein turvautui hänen apuun. Kyklooppi tapasi sarjan aikana myös veljensä Alexin. Kaksikon traagista onnettomuutta näytettiin Kykloopin muistelmissa, jossa he hyppäsivät vioittuneesta lentokoneesta ulos mereen.
Kyklooppi muissa medioissa > Videopelit

Kyklooppi esiintyy useissa peleissä pelattavana hahmona. Se esiintyi ensimmäisen kerran videopelissä vuonna 1989 Marvel’s X-Menissä.
Luettelo peleistä, joissa Kyklooppi esiintynyt
Marvel’s X-Men (1989)
X-Men (1992)
Spider-Man and the X-Men: Arcade’s Revenge (1992)
X-Men: Children of the Atom (1994)
X-Men: Mutant Apocalypse (1995)
X-Men vs. Street Fighter (1996)
Marvel Super Heroes vs. Street Fighter (1997)
Marvel vs. Capcom: Clash of Super Heroes (1998)
Marvel vs. Capcom 2: New Age of Heroes (2000)
X-Men: Mutant Academy (2000)
X-Men: Mutant Academy 2 (2001)
X-Men: Next Dimension (2002)
X-Men Legends (2004)
X-Men Legends II: Rise of Apocalypse (2005)
Marvel: Ultimate Alliance (2006)
Marvel: Ultimate Alliance 2 (2009)
Lego Marvel Super Heroes (2013)
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982 | Neil Ross | Spider-Man and His Amazing Friends |  |  |
| 1983 | George DiCenzo | Spider-Man and His Amazing Friends |  |  |
| 1989 | Michael Bell | Pryde of the X-Men |  |  |
| 1992–2000 | Norm Spencer | X-Men Hämähäkkimies |  | X-Men: Children of the Atom X-Men vs. Street Fighter Marvel Super Heroes vs. Street Fighter Marvel vs Capcom: Clash of the Super Heroes Marvel vs. Capcom 2: New Age of Heroes |
| 2000 2003 2006 | James Marsden |  | X-Men X-Men 2 X-Men: Viimeinen kohtaaminen |  |
| 2000–2003 | Kirby Morrow | X-Men: Evolution |  |  |
| 2001 | Ray Landry |  |  | X-Men: Mutant Academy 2 |
| 2002–2006 | Robin Atkin Downes |  |  | X-Men: Next Dimension X2: Wolverine’s Revenge X-Men Legends Marvel: Ultimate Alliance |
| 2005 | Josh Keaton |  |  | X-Men Legends II: Rise of Apocalypse |
| 2006 | James Arnold Taylor |  |  | X-Men: The Official Game |
| 2008–2010 | Nolan North | Wolverine and the X-Men Black Panther |  |  |
| 2009 | Tim Pocock |  | X-Men Origins: Wolverine |  |
| 2009 | Zach Hanks |  |  | Marvel: Ultimate Alliance 2 |
| 2009 | Carlos Alazraqui | The Super Hero Squad Show |  |  |
| 2011 | Scott Porter | X-Men |  |  |
| 2016, 2018–2019 | Tye Sheridan |  | X-Men: Apocalypse Deadpool 2 X-Men: Dark Phoenix |  |
| 2024 | Ray Chase | X-Men ’97 |  |  |

Kyklooppi X-Men animaatiosarjassa.
Kyklooppi X-Men: Evolutionissa.
Johan Grönberg

Johan (Johannes) Grönberg (15. joulukuuta 1777 Uusikaarlepyy – 15. joulukuuta 1843 Vaasa) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Grönbergin vanhemmat olivat kauppias Anders Grönberg ja Anna Kindman ja puoliso vuodesta 1805 Catharina Elisabeth Bulér. Kauppias, tehtailija, valtiopäivämies Karl Jakob Grönberg oli heidän poikansa. Johan Grönberg oli kauppa-apulainen isänsä liikkeessä Uudessakaarlepyyssä vuoteen 1799 ja Vaasassa 1799–1803. Oma kauppahuone Vaasassa hänellä oli vuodesta 1803. Hän oli myös Iskmossa sijainneen laivaveistämön ja myllyn perustaja ja omistaja, Grönvikin lasitehtaan perustaja ja omistaja vuodesta 1812 ja Jungsundin paperitehtaan perustaja ja omistaja vuodesta 1828. Grönberg omisti lasitehtaansa lähellä sijainneen Grönvikin kartanon. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1819.
Johan Grönfeldt

Johan Grönfeldt (1. huhtikuuta 1798 Pori – 26. heinäkuuta 1848 Ulvila) oli suomalainen Porissa vaikuttanut kauppias, sahanomistaja, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.
Grönfeldtin vanhemmat olivat Poriin 1792 Merikarvialta muuttanut työmies Henrik Henrikinpoika Grönfeldt ja porilaisen porvari Simon Ekbladin leski Maria Björnström. Hän toimi kauppapalvelijana ja sai porvarinoikeudet Porissa 1822. Porin kauppiaat ostivat ympäristön talonpojilta maataloustuotteita ja puutavaraa ja veivät niitä ulkomaille varustamissaan laivoissa. Grönfeldt oli 1834 mukana varustamssa 270 lästin fregatti Oceaniaa ja hän oli myös osakkaana 1837 rakennetussa 250 lästin fregatti Famaassa ja 1839 valmistuneessa 226 lästin parkki Tritonissa.
Ruotsista Poriin muuttaneen laivanvarustaja Fredrik Frans Wallenstrålen esimerkkiä seuraten Grönfeldt osti Satakunnan talonpojilta käsinsahattuja lankkuja ja lautoja vieden niitä ulkomaille laivoissaan. Koska Englannissa ja muissa vientimaissa maksettiin parempi hinta vesisahoilla sahatusta puutavarasta, Porin kauppiaat alkoivat hankkia myös Satakunnan alueen vesisahoja omistukseensa. Grönfeldt osti osuuden Sääkskosken vesisahasta vuonna 1838 ja hän suunnitteli myös vesisahan perustamista Ikaalisiin Vahokoskelle. Vahokosken sahan perustamisanomusta ei kuitenkaan hyväksytty, koska muut porilaiset kauppiaat Carl Fredrik Björnberg (1791–1849), August Wilhelm Björkman (1799–1860) ja Carl Fredrik Rosenlew (1797–1852) väittivät hankkeen vahingoittavan omien vesisahojensa toimintaa. Asiasta kehkeytyi pitkäaikainen oikeusjuttu eikä Grönfeldt päässyt laajentamaan sahaustoimintaansa. Yhdeksän vuotta kestänyt oikeusjuttu sai päätöksensä vuonna 1846 kun Grönfeldt menetti sahanperustamisoikeutensa Vahokoskeen.
Vuonna 1840 kauppaneuvoksen arvonimen saanut Johan Grönfeldt oli naimisissa vuodesta 1825 Fredrika Sofia Souranderin kanssa. Heidän poikiaan olivat isänsä liiketoimia jatkanut porilainen kauppaneuvos John Grönfeldt ja maisteri, maanviljelijä Gustaf Vilhelm Grönfeldt (1829–1896).
Joulen laki

Joulen laki on sähköopissa esiintyvä luonnonlaki, jonka mukaan sähköteho on suoraan verrannollinen jännitehäviöön ja sähkövirtaan. Lain kaava on P=UI, jossa U on jännitehäviö ja I on sähkövirta. Joulen laki voidaan esittää myös kaavana P = RI2. R tarkoittaa resistanssia.  Joulen lain löysi James Prescott Joule vuonna 1840.
Aiheesta muualla

Joulen laki Encyclopædia Britannican sivustolla
Joulen laki Electrical engineering portal -sivustolla
Lapislatsuli

Kuvassa näkyy lapikselle omaisia valkoisia ja kullanvärisiä sulkeumia.
Lapislatsuli (myös lasuurikivi, lapis lazuli, lasuriitti ja lapis) (Na,Ca)8(AlSiO4)6(SO4,S,Cl)2 on läpinäkymätön, lasikiiltoinen, korukivenä käytetty puolijalokivi. Lapis on väriltään tumman- tai syvänsininen, mutta sisältää usein myös valkoisia tai kullanvärisiä sulkeumia.
Lapiksen nimessä yhdistyvät latinan lapis ’kivi’ ja persian sinistä väriä tarkoittava sana azul. Mineraali latsuriitti (lasuriitti) tuottaa lapislatsulin sinisen värin.
Lapis luokitellaan kivilajiksi, koska se koostuu useammasta mineraalista.
Kovuus: 5–6
Ominaispaino: 2,38–2,42
Kidejärjestelmä: Kuutiollinen
Esiintyminen

Lapis saattaa joskus esiintyä marmorissa kauniina kiteinä. Useimmiten sen tapaa kuitenkin tiiviinä massana yhteenkasvettuneena valkoisen kalsiitin ja keltaisen rikkikiisun kanssa. Näiden mineraalien esiintyminen yhdessä lapiksen kanssa viittaavat sen aitouteen. Lapista saattaa esiintyä hyvinkin suurina kimpaleina.
Erittäin hyvälaatuista syvänsinistä lapista on löydetty antiikin ajoista lähtien vain Sar-e-sangista (”kiven paikasta”), joka sijaitsee koillisessa Afganistanissa, Hindukušvuoristossa Badahšanin maakunnassa. Sar-e-sang on kylä kahden kaupungin, Faisabadin ja Eskazirin välissä. Siellä sijaitsevat arvokkaat Badahšanin kaivokset, joista lapislatsulia on louhittu jo 6 000 vuotta. Afganistanin epävakaa tilanne nykypäivänä on vaikeuttanut kaivostoimintaa ja vähentänyt lapiksen tuotantoa. Tämän vuoksi korkealaatuisen lapiksen markkinahinnat ovat nousseet huomattavasti.
Lapista on löydetty myös Andien vuoristosta Chilestä läheltä Ovallen kaupunkia, Sambiasta, Siperian Baikaljärveltä Venäjältä, Angolasta, Burmasta, Pakistanista, Yhdysvalloista (Kaliforniasta ja Coloradosta) sekä Kanadasta. Näistä esiintymistä saatava lapis on kuitenkin hailakampaa ja vähempiarvoista kuin Sar-e-sangin kaivoksista tuotettu lapis.
Työstö

Yleensä lapis pyöröhiotaan ja siitä valmistetaan helmiä kaulakoruihin. Siitä voidaan työstää myös moninaisia taide-esineitä, kuten pienoispatsaita, maljakoita ja kulhoja, koska lapista on saatavilla isoinakin kimpaleina.
Vähempiarvoisempi, väriltään vaaleansininen lapislatsuli pyritään toisinaan tummentamaan upottamalla se väriliuokseen. Tällainen kivi on kuitenkin helposti tunnistettavissa, kun sitä hierotaan alkoholiin tai asetoniin kastetulla vanutupolla. Tällöin värjätystä lapiksesta irtoaa väriainetta vanutuppoon.
Keinotekoiseen eli synteettiseen lapikseen lisätään toisinaan murskattua pyriittiä, jotta se vaikuttaisi aidolta. Tällaisesta kivestä kuitenkin puuttuvat aidolle lapikselle ominaiset pyriitin kidemuodot ja -pinnat.
Hoito

Lapis on erittäin herkkä kivilaji. Se on hyvin arka erityisesti hapoille ja saippualle, ja kuuma vesikin voi olla sille vahingollista. Tämän takia kaikki korut joissa on lapislatsulia, on hyvä ottaa pois aina ennen astiapesua tai muita kotitöitä. Lapis ei myöskään kestä hyvin painetta tai iskuja.
Lasuriitti

Suurin osa lapislatsulista sai sinisen värinsä hayniitistä eikä juuri mikään näyte sisältänyt "aitoa lasuriittia". Vuonna 2021 kuitenkin latsuriitin määritelmää muutettiin niin, että pienempi sulfidin osuus riittää. Lasuriitti on lapislatsulin tärkein ainesosa.
Historia

Lapislatsuli on eräs kaikkein vanhimmista korukivistä ja sillä on käyty kauppaa tuhansien vuosien ajan. Sitä on löydetty muun muassa muinaisesta pakistanilaisesta Mehrgarhin kylästä. Lapista ovat käyttäneet sumerilaiset, babylonialaiset, assyrialaiset ja faaraoiden ajan egyptiläiset. Egyptiläinen yläluokka käytti lapista erityisesti hienona silmämeikkinä, johon tosin vain kaikkein rikkaimmilla oli varaa. Antiikin aikoina ja keskiajalla lapislatsulia kutsuttiin myös safiiriksi eli samalla nimellä, jolla nykyisin tarkoitetaan täysin toisenlaista jalokiveä. Tuolloin uskottiin, että lapislatsuli oli onnea tuova talismaani, joka muun muassa sodassa suojasi käyttäjäänsä haavoittumiselta.
Jauhettua lapista on käytetty arvokkaana sinisenä öljyvärimaalina 1500-luvulla. Materiaali kulki silkkitietä pitkin Eurooppaan. Se oli pitkien kuljetusreittiensä vuoksi erittäin kallista ja vain kuuluisilla ja rikkailla taiteilijoilla oli varaa käyttää tätä ultramariiniksi kutsuttua maalia. Vuonna 1824 ultramariinille kuitenkin kehitettiin Ranskassa synteettinen vastine, jota kutsuttiinkin ranskalaiseksi ultramariiniksi. Lapis on ollut ja on edelleenkin maailman kallein värimateriaali.
Keisariajan Venäjällä lapista käytettiin suorastaan tuhlailevasti. Esimerkiksi keisarin palatsissa Puškinissa ja Pietarissa lapista käytettiin kokonaisten huoneiden rakentamiseen ja laatoittamiseen.