Heikki-Tapio Nieminen
Työura toimittajana ja pappina

Heikki-Tapio Niemisen keskeinen työura oli Kirkon tiedotuskeskuksessa (KT) ja Yleisradiossa (Yle). Uransa aikana hän toteutti, toimitti ja ohjasi, yli tuhat radio- ja TV-ohjelmaa . Nieminen aloitti radiotoimittajan uransa jo opiskeluaikanaan 1960-luvun alkupuoliskolla Ylessä osallistuen mm. Päivän peili -ohjelman toimittamiseen. Hänen ohjelmiinsa ja selostamiinsa tilaisuuksiin ovat kuuluneet mm. Kirkko näinä päivinä (1966-1968), presidentti John F. Kennedyn hautajaiset (1963), reformaation 450-vuotisjuhlallisuudet Wittenbergissä (1967), ja Jumala Berliinissä (1968). Ajankohtaisten asioiden linkittäminen kristillisiin teemoihin säilyikin Niemisen sisällöllisenä tyylinä läpi koko hänen elämänsä.
Kirkon tiedotuskeskuksessa Nieminen työskenteli aluksi radio- ja televisiotoimittajana vuosien 1966-1972 välisen ajan. Toimittuaan vuosina 1972-1973 Kirjapajan kirjallisuuspäällikkönä, hän siirtyi Yleisradioon kirkollisten ohjelmien TV-tuottajaksi TV1:een (1973-1979). Vuoden 1979 alussa Nieminen siirtyi jälleen KT:n palvelukseen hänen tultua valituksi kirkollisista TV-ohjelmista vastanneen kuvaosaston päälliköksi . Niemiselle radio oli kuitenkin oman kokemuksensa mukaan mediana luontevin, ja hän siirtyikin vuonna 1984 KT:n radio-osaston osastopäälliköksi. Näissä tehtävissä Nieminen pitkälti vastasi suomalaisessa radio- ja TV-toiminnassa lähetettävistä uskonnollisista ohjelmista yhdessä Yleisradion hartausohjelmien valvontaelimen kanssa. Nieminen piti työssään tärkeänä tasapuolisuutta, joka mahdollisti monipuolisesti kristillisten kirkkojen ja suuntausten näkyvyyden ja kuuluvuuden joukkoviestinnässä. Tämän johdosta hän pyrki pitämään hyvät suhteet ja yhteyden laaja-alaisesti eri kirkkokuntien ja kristillisten suuntausten edustajiin. Radio- ja TV-toiminnan sääntelyn vapauduttua Nieminen lähti 1980-luvun lopulla ensimmäisten joukossa kehittämään myös kaupallisin perustein toteutettavaa kirkollista audio- ja videotuotantoa paikallisradioihin ja paikallisiin kaapeli-tv-verkkoihin, mutta tälle toiminnalle ei tuolloin muodostunut Suomen oloissa riittävän laajaa markkinaa.
Papin tehtävää Nieminen hoiti säännöllisesti koko elämänsä ajan. Kesäkuussa vuonna 1966 Nieminen sai pappisvihkimyksen erityisperustein ilman varsinaista virkaa paikallisseurakunnassa. Nieminen oli hiukan ennen pappisvihkimystään tullut nimitetyksi helmikuussa 1966 radio- ja TV-toimittajaksi Kirkon tiedotuskeskukseen. Tämän vuoksi todettiin, että hänen seurakuntanaan on koko Suomen kansa, joten pappisvihkimykselle olivat perusteet olemassa. Niemisellä oli säännöllisesti kirkollisia toimituksia (kasteita, vihkimisiä, hautaamisia, saarnoja jne.), joiden puheisiin hän liitti aina jonkin ajankohtaisen ja tilanteeseen sopivan teeman osaksi keskeisintä kristillistä sisältöä.
Heikki-Tapio Nieminen ei toiminut juurikaan varsinaisissa seurakuntapapin tehtävissä. Oman työnsä ja tutkimustensa puitteissa hän kuitenkin tarkasteli jatkuvasti käytännöllisen teologian alueeseen kuuluvaa kristillistä julistusta, homiletiikkaa eli saarnaoppia. Työssään hän keskittyi radion ja television kautta tapahtuvaan viestintään. Omissa saarnoissaan ja puheissaan hän piti tiukasti kiinni opettamastaan kristillisen julistuksen jäsennyksestä, jonka mukaan jokaisessa julistus-, hartaus- ja juhlapuheessa on tärkeää linkittää kristillinen arvopohja ja ajatusmaailma tiiviisti osaksi ajankohtaisia tapahtumia. Tämän tyyppisissä puheissa Nieminen lähti aina aina liikkeelle tärkeästä ajankohtaisesta teemasta ja tarkasteli sitä yhteiskunnallisesta näkökulmasta liittäen asiaan vahvan kristillisen arvopohjan. Lisäksi hän linkitti puheidensa lopuksi käsitellyn asian osaksi Raamatun kirjoituksia nostaen konkreettisesti ja selkeästi esiin sen arvoperustan, johon puheessa esitetty näkökulma pohjautuu. Nämä kolme elementtiä, yhteiskunnallinen ajankohtaisuus, kristillinen arvopohja ja Raamatun opetus, toistuivat rakenteellisina elementteinä kaikissa Heikki-Tapion saarnoissa ja julkisissa juhlapuheissa sekä myös yksityisemmissä perhejuhlissa.