stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot
Runokirjapalkinnot > Eino Leinon palkinto

Eino Leinon palkintoa on jaettu vuodesta 1956 lähtien. Sen voi voittaa yksi kirjailija vain kerran. Kriteerinä sen saamiseen on arvokkaana pidetty teos tai julkaisutoiminta, yhdeltä kirjailijalta. Suomen kirjasäätiön lahjoittama palkintoraha on arvoltaan 5 200 euroa.
Runokirjapalkinnot > Runeberg-palkinto

Runeberg-palkinto on suomalainen kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuosittain Johan Ludvig Runebergin syntymäpäivänä 5. helmikuuta.  Ehdokkaat valitsee valintalautakunta ja palkitun valitsee palkintolautakunta, koostuen Porvoon kaupungin, Uusimaa-sanomalehden, Suomen Kirjailijaliiton, Suomen Arvostelijainliiton ja Finlands Svensk författareföreningin henkilöstöstä. Palkintoa on jaettu vuodesta 1987.
Runokirjapalkinnot > Eeva-Liisa Manner -runopalkinto

Suomen Kirjailijaliitto on jakanut Eeva-Liisa Manner -runopalkintoa vuodesta 1997 lähtien, noin viiden vuoden välein. Se on nimetty kirjailija Eeva-Liisa Mannerin mukaan. Arvoltaan se oli vuonna 2011, 10 000 euroa.
Runokirjapalkinnot > Einari Vuorela -runopalkinto

Jaettuna nykyisin kolmen vuoden välein, runopalkinto on yhdistelmä kahta aikaisempaa palkintoa: Pentti Papinahon suunnittelemaa Korpirastas-reliefiä runoilijalle, sekä alkuperäistä Keuruun kaupungin jakamaa Einari Vuorela -palkintoa. Korpirastas-reliefin myöntämisessä tuotannon luontokuvauksilla oli merkittävä osuus.
Runokirjapalkinnot > Tanssiva karhu

Yleisradion vuosittain jakama runokirjallisuuspalkinto. Myönnetään aina 13. toukokuuta, Kukan päivänä. Tanssiva karhu on arvoltaan 3 500 euroa.
Runokirjapalkinnot > Nihil Interit -runouspalkinto

Nihil Interit palkitsee vuosittain parhaan runokokoelman, sekä mielenkiintoisimman runousteon. Nihil Interitin verkkosivuilla voi ehdottaa raadille hyviä runoteoksia tai tekoja, jotka ansaitsisi näkyvyyttä. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2013.
Runokirjapalkinnot > P. Mustapää -palkinto

Palkinto myönnetään runoilijalle ansioituneesta elämäntyöstä ja valinnassa kiinnitetään huomiota runouteen, jonka arvoa katsotaan ajan parantavan. Palkintorahan suuruus on 6 000 euroa ja se jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2004. Palkinnon takana ovat muun muassa Nokian kaupunki, Nokian panimo ja nokialainen kulttuuriyhdistys ”Nokialla kulttuuria kaikille”. Ensimmäisen P. Mustapää -palkinnon voitti Mirkka Rekola.
Runokirjapalkinnot > Runo-Kaarina -palkinto

Runo-Kaarina on vuosittainen, valtakunnallinen runokokoelmakilpailu esikoisrunoilijoille. Kilpailu on avoin kaikille suomenkielisille runoille ja runojen aihe on vapaa. Kaarinan kaupunki julkaisee kustannuksellaan kilpailun voittaneen runoteoksen. Kilpailu avataan vuosittain Kaarina-päivänä 25.11. ja käsikirjoitusten on oltava perillä helmikuussa. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1994 ja kilpailun suojelijana toimii tohtori, runoilija Jenni Haukio – joka voitti palkinnon vuonna 1999.
Sarjakuvapalkinnot > Puupäähattu

Suomen sarjakuvaseura ry:n jakama palkinto, jota on jaettu vuodesta 1972 lähtien. Palkinto jaetaan suomalaisella sarjakuvatekijälle ja sen on sanottu olevan alan arvokkain palkinto. Nimensä ja muotonsa palkinto on saanut sarjakuvahahmo Pekka Puupään hatun mukaan.
Sarjakuvapalkinnot > Sarjakuva-Finlandia

Tampere Kuplii ry:n perustama palkinto, joka myönnetään vuosittain ansiokkaasti tehdystä sarjakuvateoksesta yksin tai yhdessä toisen osapuolen kanssa. Palkintosumma on 5 000 euroa. Tunnustuspalkinto myönnetään vuosittain keväällä Tampere Kuplii -sarjakuvafestivaalilla.
Sarjakuvapalkinnot > Sarjakuvataiteen valtionpalkinto

Suomen valtion Taiteen edistämiskeskuksen myöntämä palkinto. Palkinto on jaettu ensimmäisen kerran vuonna 2014 ja sen suuruus on vaihdellut 13 500 eurosta 15 000 euroon.lähde?
Tieteis- ja fantasiakirjapalkinnot > Atorox-palkinto

Atorox-palkintoa jakaa Turun Science Fiction Seura ry ja se on Suomen vanhin tieteiskirjallisuuspalkinto. Palkinto on myönnetty vuodesta
1983 lähtien vuosittain yleisöäänestyksellä valitulle edellisen vuoden parhaalle suomen- tai ruotsinkieliselle scifi- tai fantasianovellille. Palkinto on nimetty Aarne Haapakosken eli nimimerkki Outsiderin luoman robottihahmon mukaan. Voittajalle luovutetaan savesta poltettu Atorox-robotin pää.
Tieteis- ja fantasiakirjapalkinnot > Kuvastaja-palkinto

Vuodesta 2001 lähtien jaetun Kuvastaja-palkinnon myöntää Suomen Tolkien-seura Kontu ry menneen vuoden parhaalle suomalaiselle fantasiakirjalle. Palkinto jaetaan Helsingin kirjamessuilla. Palkintopystin tekijä on ajoittain vaihtunut: Markus Pitkänen vuosina 2001–2006 ja 2008–2012, Kati Ahtiainen vuosina 2007 ja 2013–2014, Parasolla Crafts vuosina 2016–2017.
Tieteis- ja fantasiakirjapalkinnot > Tähtifantasia-palkinto

Tähtivaeltaja-lehteä julkaiseva Helsingin Science Fiction Seura myöntää Tähtifantasia-palkinnon vuosittain parhaalle käännösfantasiakirjalle. Palkinto perustettiin vuonna 2007 ja sen tavoitteena on nostaa fantasiakirjallisuuden profiilia. Palkinnon asiantuntijaraatiin ovat vuodesta 2008 lähtien kuuluneet Jukka Halme, Aleksi Kuutio, Anne Leinonen ja Osmo Määttä.
Tieteis- ja fantasiakirjapalkinnot > Tähtivaeltaja-palkinto

Tähtivaeltaja-palkintoa on jaettu vuodesta 1986 lähtien ja sen jakaa Helsingin Science Fiction Seura vuosittain parhaalle suomenkieliselle tai suomeksi käännetylle science fiction -kirjalle. Vuodesta 2005 lähtien asiantuntijaraati on julkistanut ensin viisi palkintoehdokasta ja myöhemmin niistä valitun voittajan.
Tietokirjallisuuspalkinnot > Tietokirjallisuuden Finlandia

Tietokirjallisuuden Finlandia-palkinto on tunnustus ansiokkaalle suomalaiselle yleistajuiselle tietokirjalle, joka edistää merkittävästi lukijoiden kiinnostusta kerronnaltaan taidokkaaseen tietokirjallisuuteen. Palkinnon suuruus on 30 000 euroa. Sen jakaa Suomen Kirjasäätiö. Palkinnonjaossa ovat mukana kolmijäseninen valintalautakunta, jonka tehtävänä on nimetä ehdokkaat palkinnonsaajaksi, sekä henkilö, joka valitsee nimetyistä ehdokkaista lopullisen palkinnonsaajan. Pelkästään tietokirjoille jaettavaa Finlandia-palkintoa on jaettu vuodesta 1989 lähtien. Sitä ennen viiden vuoden ajan tietokirjat kilpailivat samasta Finlandia-palkinnosta kuin kaunokirjatkin.
Tietokirjallisuuspalkinnot > Vuoden urheilukirja

Vuoden urheilukirja on palkinto vuoden parhaalle kotimaiselle urheiluaiheiselle teokselle. Palkinnon myöntää Suomen Urheilumuseosäätiö. Valinnan tekee säätiön asettama raati. Lopulliset ehdokkaat julkistetaan joulukuussa ja palkinto jaetaan tammi-helmikuussa. Palkintoa on jaettu vuodesta 1980 lähtien.
Tietokirjallisuuspalkinnot > Vuoden tiedekirja

Vuoden tiedekirja on Tieteellisten seurain valtuuskunnan ja Suomen tiedekustantajien liiton vuosittain jakama palkinto, jonka tarkoituksena on nostaa esille ansiokasta, mutta vähälle huomiolle jäävää tutkimuskirjallisuutta. Alkuvuosina palkinto jaettiin useamman teoksen kesken, mutta nykyisin valitaan yksi teos. Lisäksi on mahdollista jakaa kaksi kunniamainintaa (2 500 euroa). Palkinnon suuruus on 10 000 euroa. Palkintoa on jaettu vuodesta 1989 lähtien.
Tietokirjallisuuspalkinnot > Kanava-palkinto

Kanava-palkinto on tunnustuspalkinto tietokirjoille, jonka jakavat yhteiskunnallinen aikakauslehti Kanava ja Otavan Kirjasäätiö. Palkinto myönnetään vuoden parhaalle suomalaiselle politiikan, yhteiskunnan, talouden, historian tai kulttuurin alan tietokirjalle. Se jaetaan vuosittain, ja sen arvo on 10 000 euroa. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2012.
Tietokirjallisuuspalkinnot > Vuoden historiateos

Vuoden historiateos on Historian Ystäväin Liiton vuodesta 1973 lähtien palkitsema teos, joka on “erittäin ansiokkaasti edistänyt historiallisen tietämyksen laajenemista ja syvenemistä suomalaisen yleisön keskuudessa”. Tämän vuoden helmikuussa palkittiin viime vuoden parhaaksi historiateokseksi Nils Erik Villstrandin ja Pertti Karosen toimittama Kulkemattomat polut – Mahdollinen Suomen historia.
Tietokirjallisuuspalkinnot > Vuoden luontokirja

Vuoden luontokirja on WWF Suomen vuodesta 1978 lähtien jakama palkinto suomalaiskustanteiselle teokselle, jossa luonnon-  ja ympäristönsuojelun sanoma on vahvasti esillä. Teoksen ei tarvitse käsitellä suomalaista luontoa, vaan myös ulkomaisista kohteista kertova teos voi tulla valituksi.
Tietokirjallisuuspalkinnot > Tietokirjailijapalkinto

Tietokirjailijapalkinto on Suomen tietokirjailijat ry:n vuosittain jakama palkinto. Se myönnetään usealle tietokirjailijalle tunnustuksena laajasta ja ansiokkaasta tietoteostuotannosta. Palkintojen suuruus on 8 000 euroa ja ne rahoitetaan Kopioston keräämillä tekijänoikeuskorvauksilla. Palkintoja on jaettu vuodesta 2001 lähtien, jolloin palkinnon saivat FT Pekka Gronow ja professori Liisa Keltikangas-Järvinen.
Tietokirjallisuuspalkinnot > Oppikirjailijapalkinto

Oppikirjailijapalkinto on Suomen tietokirjailijat ry:n vuosittain jakama palkinto. Se myönnetään usealle tietokirjailijalle tunnustuksena laajasta ja ansiokkaasta oppiteostuotannosta. Palkinnot ovat suuruudeltaan 8 000 euroa ja niitä rahoittavat Kopioston keräämät tekijänoikeuskorvaukset. Palkintoja on jaettu vuodesta 2001 lähtien, jolloin sen saivat Aine ja energia-kirjan työryhmä sekä Odysseia – matka filosofiaan-kirjan työryhmä.
Tietokirjallisuuspalkinnot > Tietokirjallisuuden edistämispalkinto

Tietokirjallisuuden edistämispalkinto myönnetään henkilölle, joka on edistänyt ansiokkaasti tietokirjallisuuden ja tietokirjailijoiden asemaa. Palkinnon suuruus on 6 000 euroa, ja sen rahoittavat Kopioston keräämät tekijänoikeuskorvaukset. Edistämispalkinto on myönnetty kolmesti, vuosina 2010, 2015 ja 2017. Palkinnon ovat saaneet Kari Vaijärvi (vuonna 2010), Jaana Airaksinen (vuonna 2015) ja vuonna 2017 Kauppalehden toimittaja Heikki Haapavaara. Palkinnon jakaa Suomen tietokirjailijat ry.
Tietokirjallisuuspalkinnot > Warelius-palkinto

Warelius-palkinto on Suomen tietokirjailijat ry:n vuosittain jakama palkinto. Se myönnetään laajan ja korkealaatuisen tietoteostuotannon omaavalle kirjailijalle tai sellaiselle kirjailijalle, joka on vaikuttanut merkittävästi suomalaiseen tietokirjallisuuteen. Palkinto on nimetty Antero Wareliusin (1821–1904) mukaan. Palkintoa on jaettu vuodesta 1985 alkaen ja se on suuruudeltaan 12 000 euroa. Vuonna 2018 palkinnon saivat tietokirjailija Lasse Lehtinen ja oppikirjailija Kalevi Rikkinen.
Tietokirjallisuuspalkinnot > J. A. Hollon palkinto

J. A. Hollon palkinto on Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton vuosittain jakama palkinto tietokirjallisuuden suomentajille. Palkinto myönnetään edellisvuotena julkaistun vaativan tietokirjan korkeatasoisesta suomennoksesta tai pitkään jatkuneesta ansiokkaasta tietokirjallisuuden suomentamistyöstä. Palkinto on nimetty Juho August Hollon mukaan, ja se jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1991. Palkinto jaetaan samanaikaisesti Mikael Agricola-palkinnon kanssa ja sen suuruus on ollut vuodesta 2013 lähtien 10 000 euroa.
Tietokirjallisuuspalkinnot > Lauri Jäntin tietokirjapalkinto

Lauri Jäntin tietokirjapalkinto on Lauri Jäntin säätiön vuodesta 1985 lähtien vuosittain jakama palkinto yhdelle tai useammalle edellisenä vuonna ilmestyneen merkittävän tietokirjan tekijälle. Palkinnon suuruus on 20 000 euroa. Lisäksi voidaan jakaa 7 500 euron suuruisia tunnustuspalkintoja. Säätiö on myöntänyt myös 30 000 euron suuruisia kunniapalkintoja elämäntyöstä tietokirjallisuuden alalla. Vuodesta 2009 lähtien on jaettu joka kolmas vuosi myös Tieto-Lauri-palkinto merkittävän lasten ja nuorten tietokirjan tekijälle.
Kuvitus- ja käännöskirjapalkinnot > Kuvitustaiteen valtionpalkinto

Palkinto on jaettu vuodesta 2013 alkaen ja se jaetaan ansioituneelle kuvittajalle. Palkinnon jakaa valtion visuaalisten taiteiden toimikunta ja palkinnon suuruus vuonna 2017 oli 14 000 euroa ja se maksettiin Veikkauksen tuotoista.
Kuvitus- ja käännöskirjapalkinnot > Kääntäjien valtionpalkinto

Vuonna 1969 ensimmäisen kerran jaettu palkinto, joka myönnetään vuosittain ansioituneelle kääntäjälle. Palkinnon jakaa valtion kirjallisuustoimikunta ja sen suuruus on tällä hetkellä 15 000 euroa.
Kuvitus- ja käännöskirjapalkinnot > Kääntäjäkarhu

Yleisradion vuosittain jakama palkinto parhaalle käännöskokoelmalle. Palkinto jaetaan aina 13. toukokuuta eli Kukan päivänä. Palkinnon suuruus on 1 750 euroa.
Kuvitus- ja käännöskirjapalkinnot > Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinto

Vuonna 1987 ensimmäisen kerran jaettu palkinto, jonka jakaa Tampereen kaupunginhallituksen asettama toimikunta. Palkinnon antamisessa noudatetaan osin samaa säännöstöä kuin Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnossa.
Kuvitus- ja käännöskirjapalkinnot > Valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto

Palkinto on jaettu vuodesta 1975 lähtien ja sen jakaa Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö. FILI:n neuvottelukunnan tekemän esityksen perusteella tehdään valinta valtion ulkomaisen kääntäjäpalkinnon saajasta. Palkinnon suuruus on 15 000 euroa.
Kuvitus- ja käännöskirjapalkinnot > Kaiku-, Kieku- ja Kukko-palkinto

Kuvittajat ry:n jakamat palkinnot, jotka jaetaan joka toinen vuosi. Kieku- ja Kaiku-palkinnot on jaettu vuodesta 2005 lähtien ja Kukko-palkinto vuodesta 2007. Jokaisen palkinnon arvo on 5 000 euroa. Kaiku-palkinto jaetaan kuvittajatulokkaalle, Kieku-palkinto elämäntyöstä ja Kukko-palkinto ansioituneelle oppi- ja tietokirjakuvittajalle.
Kuvitus- ja käännöskirjapalkinnot > Maurice de Coppet'n palkinto

Ranskan toisen Suomen lähettilään mukaan nimetty kääntäjäpalkinto, joka jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2005. Palkinnon arvo on 4 000 euroa. Palkinto jaetaan joka toinen vuosi ja aina 28. syyskuuta, joka on Maurice de Coppet'n kuolinpäivä. Palkinto pyrkii lisäämään kiinnostusta ranskalaiseen kirjallisuuteen.
Kuvitus- ja käännöskirjapalkinnot > Mikael Agricola -palkinto

Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton Agricolan päivänä jakama palkinto parhaasta kaunokirjallisesta käännöksestä. Palkinto on jaettu vuodesta 1958 asti ja voittaja saa kiertopalkintona Ben Renvallin pienoisveistoksen Talonpoika, sekä kunniakirjan ja rahapalkinnon, jonka suuruus on 5050 euroa.
Suomenruotsalaiset kirjallisuuspalkinnot

Arvid Mörne -palkinto
Choraeuspriset
Edith Södergran -palkinto
Svenska Ylen kirjallisuuspalkinto (aiemmin FST:n kirjallisuuspalkinto)
Lybeckin palkinto
Solveig von Schoultz -palkinto
Svenska litteratursällskapetin kirjallisuuspalkinto
Söderströms intrigromantävling
Tollanderin palkinto
Tove Jansson -palkinto
Palkinnot, joita ei enää jaeta

Akateemisen Varjo-Finlandia (1984–2015)
Eeva Joenpelto -palkinto (1988–2008)
F. E. Sillanpää -palkinto (1958)
Granbergin palkinto (1919–1946)
Hämeen läänin taidepalkinto (1972–1998)
Koskenkorva-palkinto (1990–1998)
Käännöskirjallisuuden kunniakirja (1989–1996)
Lasten Kirjapöllö -palkinto (2007–2014)
Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto (1996–2005)
Plättä-palkinto (1975–2014)
Poeta Finlandiae (1993–2002)
Portti-palkinto (1968–1999)
Portti-palkinto/käännöskirjallisuus (1986–1999)
Portti-palkinto/novellit (1986–1998)
Strippi-Lempi (1987–2009)
Suomalainen kuvakirja -palkinto (1982–1999)
Tauno Karilas -palkinto (1969–1986)
Valtion kirjallisuuspalkinto (1865–1992)
Valtion nuorisokirjallisuuspalkinto (1968–1992)
Aiheesta muualla

Leppäaho, Terhi: Kiitosta kiinnostavimmalle kirjallisuudelle : Suomessa myönnettävät kirjallisuuspalkinnot ja niistä tuotettu kirjallinen julkisuus lehdistössä 1970–2000.  Itä-Suomen yliopisto, 2018.  ISBN 978-952-61-2963-1  Teoksen verkkoversio.
Kirjailija Väinö Kirstinä vastaanottamassa valtion kirjallisuuspalkintoa (nyk. kirjallisuuden valtionpalkinto) v. 1964.
Kirjailija Arvid Lydecken (1884–1960)
Kirjailija-toimittaja Aarne "Outsider" Haapakoski (1904–1961)
Pikmin

| Pikmin |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nintendo EAD
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Shigefumi Hino
Tuottaja:  Shigeru Miyamoto
Suunnittelija:  Shigeru Miyamoto
Pelisarja:  Pikmin
Julkaistu:  JP 26. lokakuuta 2001NA 3. joulukuuta 2001EU 15. kesäkuuta 2002
Lajityyppi:  strategiapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3  USK 0 
Alusta:  Nintendo GameCube
Jakelumuoto:  GameCuben 8 cm optinen levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Pikmin on Nintendon kehittämä videopeli, joka julkaistiin Nintendo GameCubelle vuonna 2001. Peli oli ensimmäinen Player's Choice -peli GameCubelle Pohjois-Amerikassa. Japanissa pelin kampanjoinnissa käytettiin kappaletta "Ai No Uta" (Rakkauden laulu), joka myös julkaistiin erillisenä singlenä.
Pikminissä pelaajan on tarkoitus kerätä hajonneen avaruusaluksen osat takaisin 30 päivän kuluessa. Apuna pelastusoperaatiossa ovat planeetalta löytyneet pienet oliot, pikminit, joilla jokaisella on jokin erikoiskyky värin mukaan: punaiset sietävät tulta, siniset vettä ja keltaiset voivat kantaa räjähtäviä kiviä. Pelin päähenkilö kapteeni Olimar käskyttää pikminejä kantamaan osia sekä taistelemaan vihollisia vastaan. 30 päivän operaatio on tiukasti rajattu aikarajaansa, ja peli loppuu sen tullessa vastaan.
Haastattelussa pelin suunnittelija Shigeru Miyamoto on sanonut pelissä nähtävien pienten olioiden, pikminien nimen tulleen hänen koiransa Pikin mukaan. Pelille on ilmestynyt myös jatko-osat Pikmin 2 (2004) GameCubelle, Pikmin 3 (2013) Wii U:lle ja Hey! Pikmin (2017) 3DS:lle. Pikmin julkaistiin uudelleen Wiille osana New Play Control! -sarjaa, ja myöhemmin vuonna 2016 tämä uudelleenjulkaisu julkaistiin Wii U:lle Nintendo eShopin kautta. Vuonna 2020 Pikmin 3:sta julkaistiin paranneltu käännös Nintendo Switchille. Syyskuussa 2022 esitetyssä Nintendo Direct -esityksessä julkistettiin Pikmin 4, joka julkaistiin vuonna 2023.
Kapteeni Olimar on pelattava hahmo myös Super Smash Bros. Brawlissa ja sitä seuranneissa Super Smash Bros. -sarjan peleissä.
Kehitys

Pikminin kehitti Nintendon EAD-osasto, ja sen ohjaajina toimivat Shigefumi Hino ja Masamichi Abe. Shigeru Miyamoto ja Hirouki Kimura toimivat tuottajina.
Pelin perusidea tekoälyn ohjaamien olioiden komentamisesta sai alkunsa  Nintendo 64:n ajoilta. Ideaa alettiin kuitenkin työstää peliksi vasta  Nintendo GameCubeen siirryttäessä, koska konsolin tehokkaampi laitteisto pystyi käsittelemään isoja hahmomääriä kerralla paremmin. Nintendo kokeili tätä teknologiaa vuoden 2000 Space World -messuilla esitellyssä Super Mario 128 -teknologiademossa, jossa GameCube animoi kerralla 128 kopiota Mariosta. Vuonna 2007 Miyamoto sanoi "monet teistä ovat jo pelanneet [Super Mario 128:aa], mutta te pelasitte sitä pelissä nimeltään Pikmin."
Aluksi pelissä oli tarkoitus olla olioita, joiden toiminnan määrittivät niiden sisällä olevat tekoälysirut, ja pelaaja ohjaisi näitä olioita vaihtamalla tekoälysiruja halutun toiminnan mukaan. Lopullisen kasvimaisen ulkonäkönsä oliot saivat kehitystiimin suunnittelija Junji Moriin tekemien luonnosten perusteella. Aluksi olioista käytettiin nimeä "ippiki", joka tarkoittaa japaniksi "yhtä pientä eläintä". Siitä tuli "Piki", sitten "Picky" ja lopulta "Pikmin".
Pelin graafiseen tyyliin haettiin inspiraatiota Tim Burtonin elokuvista ja ranskalaisesta Villi planeetta -animaatioelokuvasta. Koska kehitystiimi oli tekemässä peliä elävistä olennoista, he myös lukivat Richard Dawkinsin kirjan Itsekäs geeni. Shigefumi Hinon mukaan Nintendon pelit yhdistettiin silloin vahvasti Super Mario- ja The Legend of Zelda -sarjojen kirkkaaseen ja eloisaan ulkosuun, joten siksi hän halusi ottaa rohkean askeleen ja kuvata synkän, kypsän ja salaperäisen maailman.
Aiheesta muualla

Pikmin MobyGamesissa (englanniksi)
Pikmin-sivusto (englanniksi)
Marie Valerie (Itävalta)

Marie Valerie vuonna 1896.
Marie Valerie Mathilde Amalie (22. huhtikuuta 1868 Buda, Unkari – 6. syyskuuta 1924 Wien, Itävalta) oli Baijerin herttuatar Elisabetin ja Itävallan keisari Frans Joosefin neljäs lapsi.
Elämä

Marie Valerie syntyi 22. huhtikuuta 1868 Unkarin pääkaupungissa Budapestissä (Buda), Itävallan keisariperheen neljänneksi lapseksi. Keisarinna Elisabet halusi, että lapsi syntyisi Unkarissa. Vuonna 1867 sovittu Ausgleich nostatti keisarinnan kiinnostusta Unkaria kohtaan. Keisarinna toivoi, että lapsi olisi poika. Syy tähän oli se, että lapsi oltaisiin voitu nimetä Unkarin suojeluspyhimyksen Tapanin mukaan.
Keisarinna ei ollut kovin läheinen Marie Valerien siskon Giselan kanssa, pääasiassa koska hänen anoppi Sophie kasvatti Giselan. Marie Valerien Elisabet sai kasvattaa itse ja heidän suhteensa muodostuikin paljon läheisemmäksi kuin Elisabetin ja hänen muiden lastensa. Elisabet kutsui Marie Valerieta nimellä  'die Einzige'  - "Ainoa" - joka kuvasti heidän läheistä suhdetta.
Marie Valerie vietti paljon aikaa Unkarissa. Nuorena hän vietti paljon aikaa hänen serkkunsa, kreivitär Marie Larisch von Moennichin, kanssa. Marie Valerie osasi puhua saksaa, italiaa, englantia ja ranskaa. Hän rakasti taidetta ja musiikkia.
Vuonna 1886, Marie Valerie tapasi tulevan miehensä, arkkiherttua Frans Salvatorin, tanssiaisissa Hofburgin palatsissa. He menivät naimisiin 31. heinäkuuta 1890. Avioliitto aloitti hovissa suuren mielipidetaistelun. Keisari Frans Joosef ei ollut tyytyväinen avioliittoon, kun taas keisarinna Elisabet ja kruununprinssi Rudolf antoivat tukensa avioliitolle. He saivat 10 lasta. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Marie Valerie tunnusti virallisesti Habsburgien monarkian lopun ja allekirjoitti asiakirjat, joissa hän luovutti tittelinsä.
Marie Valerie kuoli imusolmukesyöpään 6. syyskuuta 1924.
Lapset

Elisabeth Franziska (1892-1930)
Frans Karl Salvator (1893-1918)
Hubert Salvator (1894-1971)
Hedwig (1896-1970)
Theodor Salvator (1899-1978)
Gertrud (1900-1962)
Maria Elisabet (1901-1936)
Clemens Salvator (1904-1974)
Mathilde (1906-1991)
Agnes (1911)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marie Valerie (Itävalta) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Archduchess Marie Valerie of Austria
Käännös suomeksi