stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dom Pérignon

Dom Pérignonin patsas
Dom Pierre Pérignon (1638–1715) oli ranskalainen benediktiiniläismunkki, jota pidetään samppanjan merkittävimpänä yksittäisenä kehittäjänä. Monet hänen samppanjan valmistukseen liittyvistä keksinnöistään ovat edelleen käyttökelpoisia.
Dom Pérignon nimitettiin Marne-joen laaksossa sijaitsevassa Hautvillers'n kunnassa olevan Saint-Pierren luostarin varainhoitajaksi 1668. Luostari oli suuntautunut viinin tuotantoon: sillä oli omia viiniviljelmiä, se keräsi kymmenyksensä paikallisten viljelijöiden rypäleinä tai viininä ja se pyrki saamaan haltuunsa isännättömiä tai maksukyvyttömien talonpoikien viinitarhoja.
Pérignon kehitti rypäleiden korjuu- ja puristusmenetelmiä niin, että valkoista samppanjaa pystyttiin tekemään tummista rypäleistä. Näin viinin kuohumisen riskiä saatiin pienennettyä. Hän havaitsi, että rypäleet pitää kerätä aamulla ja puristimet tuoda lähelle korjuupaikkaa. Hän kehitti sekoitustekniikoita ja alkoi erotella puristuksen eri vaiheissa saatavaa mehua. Hän havaitsi, että pullottaminen säilytti viinin paremmin kuin tynnyrissä säilytys. Lisäksi hän kehitti 47-vuotisen uransa aikana myös muun muassa korkkeja, kellarointia, viiniköynnösten hoitoa ja useita valmistustekniikoita.
Pérignon pyrki estämään viiniään kuplimasta, joskin hän viimeisinä vuosinaan tekikin kokeiluja kuohuvalla samppanjalla ja myi sitä. Kuohuva samppanja nousi kuitenkin suosituksi vasta hänen kuolemansa jälkeen. Pérignonin työ jäi pitkäksi aikaa unohduksiin, kunnes hänen ansionsa tunnustettiin jälleen 1900-luvulla.
Pérignon oli itse raitis. Toisin kuin usein väitetään, hän ei ollut sokea eikä hänellä ollut salaista reseptiä samppanjan valmistamiseen.
Perevalsk

| Perevalsk (Перевальськ) |
| --- | --- |
 Kaupungintalo.
 vaakuna
 Perevalsk
 Koordinaatit: 48.4361°N, 38.8088°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Piiri:  Altševskin piiri
Perustettu:  1889
Kaupungiksi:  1964
Väkiluku (2021 (arvio)):  24 919
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Perevalsk (ukr. Перевальськ; ven. Перевальск; paikkakunnalla on useita aiempia nimityksiä) on kaupunki Itä-Ukrainassa Luhanskin alueen Altševskin piirissä. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 24 919 (2021 alussa). Perevalskin kaupunki sijaitsee heti piirikeskus Altševskin eteläpuolella. Niiden välitse kulkee valtatie M04.
Vuonna 1964 kaupungin aseman saaneella paikkakunnalla on ollut hiilikaivos ja betonituotteiden valmistusta sekä elintarviketeollisuutta.
Kaupunki oli ennen Ukrainan heinäkuun 2020 alueuudistusta Perevalskin piirin hallintokeskus. Tuolloin kaupunki ja suuri osa aiempaa piiriä siirtyi Ukrainan uusitussa aluehallinnollisessa jaossa osaksi uutta Altševskin piiriä. Piiri oli tosin tällöin osa Itä-Ukrainan sodan aikana Venäjän  nukkehallinnoksi perustetun kapinallishallinnon hallussapitämää aluetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Perevalsk Wikimedia Commonsissa
Istorija Perevalska (История Перевальска) Перевальская районная библиотека, prvlib.at.ua. Viitattu 12.10.2022. (venäjäksi)
Pensastiaistimali

| Pensastiaistimali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pyrstötimalit Leiotrichidae
Suku::  Tiaistimalit Alcippe
Laji::  morrisonia
Kaksiosainen nimi
 Alcippe morrisonia  Swinhoe, 1863 
Katso myös
   Pensastiaistimali Wikispeciesissä   Pensastiaistimali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pensastiaistimali (Alcippe morrisonia) on Kaakkois- ja Itä-Aasiassa tavattava pyrstötimaleihin kuuluva varpuslintu.
Taksonomia

Pensastiaistimalilla on seitsemän alalajia, jotka voidaan jakaa kahteen ryhmään niiden levinneisyyden ja molekyylibiologisten tutkimusten perusteella.
Ensimmäinen ryhmän alalajit elävät Kiinan etelä- ja keskiosissa sekä Vietnamissa.
A. m. schaefferi elää Vietnamin pohjoisosissa ja Kiinassa Yunnanin, Guizhoun ja Guangxin maakunnissa
A. m. davidi -alalajia tavataan Kiinan keskiosan maakunnissa
Toinen ryhmä on levinneisyydeltään laajempi ja näitä alalajeja tavataan myös Kaakkois-Aasiasta.
A. m. morrisonia esiintyy Taiwanissa
A. m. rufescentior elää Hainanin saarella
A. m. hueti-alalajia tavataan Kiinan luoteisosien maakuntien alueella
A. m. yunnanensis-alalajin levinneisyysalue ulottuu Myanmarin pohjoisosista Länsi-Kiinaan
A. m. fratercula elää Myanmarin itäosissa, keskisessä Laosissa, Pohjois-Vietnamissa ja Yunnanin maakunnassa Kiinassa
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pensastiaistimali on 12–15 cm. Lajin selkä ja siivet ovat väritykseltään oliivinruskeat ja pää on harmaa. Päässä on silmien ympärillä valkoiset renkaat. Pensastiaistimalin vatsa on väritykseltään ruskehtavan keltainen. Sukupuolet eivät eroa toisistaan ulkonäön perusteella. Ulkonäöltään pensastiaistimali muistuttaa isopensastimalia (Alcippe morrisonia), jolta kuitenkin puuttuu valkoinen rengas silmien ympäriltä. Vuoritiaistimalilla (Alcippe nipalensis) on valkoinen silmärengas, mutta se eroaa pensastiaistimalista silmän iiriksen värin perusteella.
Elinympäristö ja elintavat

Pensastiaistimalit elävät metsissä vuorten rinteillä. Linnun elinympäristöt sijaitsevat 900–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Talvisin laji elää matalammalla kasvavissa metsissä. Ravintonaan pensastiaistimali käyttää pääasiassa pieniä selkärangattomia, mutta myös marjoja ja kukkien mettä, joiden osuus ravinnosta kasvaa syksyllä ja talvella. Pensastiaistimalit muodostavat pesimäajan ulkopuolella ruokailevia parvia, joissa on usein mukana myös muita varpuslintuja. näistä parvista on tavattu kaikkiaan 32 eri lintulajia. Pensastiaistimalit aistivat helposti vaaran ja veistivät sen äänekkäillä varoitusäänillään myös muille lajeille. Yöksi ruokailuparvet hajoavat ja laji yöpyy pesimäajan ulkopuolella yleensä pareittain.
Pensastiaistimalin pesimäkausi kestää huhtikuulta elokuulle. Pesä rakennetaan puuhun sammalesta, puunkuoresta ja muusta kasvimateriaalista.
Peippo

| Peippo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Peipot Fringilla
Laji::  coelebs
Kaksiosainen nimi
 Fringilla coelebs  Linnaeus, 1758 

Katso myös
   Peippo Wikispeciesissä   Peippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Peippo (Fringilla coelebs) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on pajulinnun ohella Suomen runsaslukuisin lintulaji.
Tuntomerkit

Peippo on 16–17 senttimetriä pitkä. Koiras on naarasta värikkäämpi. Sen vatsapuoli on punaruskea ja päälaki sekä niska siniharmaat. Naaras on väriltään harmaanruskea. Molemmilla sukupuolilla on kaksi valkoista siipilaikkua sekä vihreä yläperä. Peipolla on tukeva nokka, joka on koiraalla sininen ja naaraalla tumma.
Koiraan laulu (ohje) on reipas ja voimakas yksinkertainen säe. Lentoääni on pehmeä ”jyb” tai ”juh”, varoitusääniä ovat ”hyit” sekä talitiaismainen ”tvink”.
Vanhoilla peipoilla on sulkasato heinä–syyskuussa. Sen kesto on keskimäärin 60 päivää. Nuoret peipot vaihtavat ruumiinhöyhenensä elo–syyskuun aikana.
Levinneisyys

Peippo on yleinen lintu koko Euroopassa. Se on levinnyt myös läntiseen Aasiaan, Luoteis-Afrikkaan ja Makaronesiaan. Kanariansaarilla se esiintyy yhdessä endeemisen paikallisen peippolajin, kanarianpeipon kanssa. Peippo on levinnyt koko Suomeen aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Se on yleisin Etelä- ja Keski-Suomessa ja harvinaistuu pohjoiseen päin mentäessä. Suomen pesimäkanta on keskimäärin 7 200 000 paria (6 800 000–7 700 000). Peippo pajulinnun jälkeen Suomen runsaslukuisin lintulaji. Euroopan peippokanta on 154–231 miljoonaa paria.
Etelämpänä se ei ole muuttolintu, mutta Suomen peipot muuttavat talveksi etelään. Vanhan lorun mukaan kesään on ”puoli kuuta peipposesta”. Todellisuudessa ensimmäiset peipot saapuvat jo maalis-huhtikuun vaihteessa. Koiraat muuttavat lyhyemmän matkan ja saapuvat ennen naaraita, mistä johtuu lajin tieteellisen nimen loppuosa, coelebs, joka tarkoittaa leskeä tai poikamiestä. Suomessa pesivät peipot talvehtivat Länsi-Euroopassa ja Etelä-Skandinaviassa. Syysmuutto tapahtuu syys–lokakuussa, päämuutto syyskuun lopussa, jolloin parhaana päivänä voidaan hyvällä muutonhavainnointipaikalla nähdä yli 100 000 muuttavaa peippoa päivässä. Pieni määrä peippoja talvehtii Suomessakin.
Elinympäristö

Peippo pesii kaikenlaisissa metsissä sekä puistoissa ja puutarhoissa. Erityisesti se suosii lehtoja ja reheviä sekametsiä.
Muuttoaikoina peipot ruokailevat pelloilla ja rikkaruohostoissa.
Lisääntyminen

Peippo rakentaa pesänsä puuhun tai pensaaseen 2–6 metrin korkeuteen ja naamioi sen jäkälällä ja koivunhilseellä. Pesä on pieni ja höyhenillä ja karvoilla vuorattu. Naaras munii toukokuussa 4–6 sinertävää tai rusehtavaa tummatäpläistä munaa. Naaras hautoo munia noin 12 vuorokautta. Emot ruokkivat poikasia pesään 11–14 vuorokautta ja tämän jälkeen vielä pari viikkoa. Peipot pesivät uudelleen usein vielä heinäkuussa.
Peipot palaavat yleensä seuduille, joilla ne ovat ennenkin pesineet. Varsinkin vanhat, vähintään kerran pesineet yksilöt saapuvat entisen pesäpaikkansa lähelle, mutta myös ensimmäistä kertaa pesivillä peipoilla on taipumus palata syntymäseuduilleen. Vaikka peipot yleensä palaavat samoille seuduille, ne eivät kuitenkaan normaalisti pariudu eliniäksi.
Ravinto

Peippo syö monenlaisia siemeniä ja kesällä paljon selkärangattomia, ja usein sen näkee nappaavan ilmasta lentävän hyönteisen. Poikasilleen peippo syöttää selkärangattomia. Talvella syö lintulaudoilta myös mm. leivänmuruja ja pähkinää.
Nimi

Yleisenä lintuna peippo on tunnettu Suomessa useilla nimillä. Niihin kuuluivat sinipeippo (Oulu) vinkkipeippo, palopeippo (Sotkamo) ja Puufinkka (Turku).   Historiallisia nimiä ovat olleet mm. peipinen (Schroderus, 1637, Renvall, 1826). Lönnrotin keräämiä nimiä ovat  mm. peipo, pohjanlintu, peipuinen, peponen, vilukieli, peippovarpunen.
Tieteellinen sukunimi Fringilla on latinaa ja Linnén antama. Sanaa käyttää Martialis (n. 40 –104) pikkulinnun merkityksessä. Lajinimi coelebs on latinaa ja tarkoittaa naimatonta (vrt. selibaatti). Latinan vastaava sana on todellisuudessa caelebs, mutta nimen antajat ovat sekoittaneet ligatuurit æ ja œ toisiinsa. Lajinimi johtuu siitä, että peippokoiraat saapuvat muuttomatkaltaan pari viikkoa ennen naaraita.
Kuvia

Peippo (uros).
Peippo (uros).
Peipponaaras.
Laulava peippo
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Peippo (Fringilla coelebs)
ITIS: Fringilla coelebs (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25383  Wikispecies: Fringilla coelebs  ABA: comcha  ADW: Fringilla_coelebs  AFD: Fringilla_coelebs  Avibase: 6364E4A5  BioLib: 8999  BirdLife: 22720030  BOLD: 70324  BOW: comcha  BTO: bob16360  CoL: 6JPSJ  eBird: comcha  EPPO: FRINCO  EURING: 16360  Fauna Europaea: 97456  Fauna Europaea (new): cc51a413-ca6f-448e-ba59-a725befd76fe  GBIF: 2494422  iNaturalist: 10070  IRMNG: 10197211  ITIS: 179168  IUCN: 22720030  NBN: NHMSYS0000530367  NCBI: 37598  NZBO: chaffinch  NZOR: 43a7b230-6a1e-4661-8dcd-6006639c82bd  Observation.org: 193  Open Tree of Life: 828694  Paleobiology Database: 368987  Paleobiology Database: 368987  TSA: 7091  WoRMS: 558558  Xeno-canto: Fringilla-coelebs  Laji.fi: MX.36237 
Peipon munia.
Peippo saalistamassa ravintoa.
Perinnemaisema

Lammas hoitamassa perinnemaisemaa.
Perinnemaisema on perinteisen karjatalouden tai muiden varhaisten elinkeinojen muovaama kulttuurimaisema. Perinnemaisemiin kuuluvat sekä rakennetut perinnemaisemat että niitto- ja laiduntalouden synnyttämät kulttuurivaikutteiset luontotyypit eli perinnebiotoopit.  Rakennettuja perinnemaisemia ovat historialliset rakennukset lähiympäristöineen sekä niihin liittyvät rakennelmat, kuten aitat, aidat, eläinsuojat ja tuulimyllyt. Rakennettuun perinnemaisemaan luetaan kuuluvaksi myös varhaisen liikenteen luomat maisemat sekä esihistorialliset ja historialliset maisemakohteet, kuten muinaisjäännökset, kalliomaalaukset ja vanhat kirkot. Perinnemaisemiin liittyy runsaasti kulttuurihistoriallisia, maisemallisia ja biologisia arvoja.
Perinnebiotooppeja ovat erilaiset niityt, kedot, hakamaat, lehdesmetsät, nummet ja metsälaitumet. Vuosisatoja jatkunut niitto, laidunnus, kaskeaminen ja lehdesten kokoaminen ovat muovanneet näille alueille ympäristöstään poikkeavia luontotyyppejä, joilla on sopeutunut elämään omaleimainen lajistonsa. Perinnebiotoopit ovatkin sekä kasvi- että eläinlajistoltaan Suomen monimuotoisimpia luontotyyppejä.
Perinnebiotooppien määrä on romahtanut maataloudessa tapahtuneiden muutosten myötä alle prosenttiin sadan vuoden aikana. Perinnebiotoopit ovatkin uhanalaisimpia luontotyyppejä. Niiden suurimpia uhkia ovat umpeenkasvaminen laiduntamisen tai niittämisen loputtua, rehevöityminen ja metsittäminen.
Perinnemaisemien väheneminen on Suomessa syynä satojen lajien uhanalaistumiseen ja aiemmin runsaslukuistenkin lajien voimakkaaseen taantumiseen. Kaikista maassa uhanalaisista lajeista noin 23 prosentille perinneympäristöt ovat ensisijainen elinaluetyyppi. Eniten maatalousympäristöjen uhanalaisissa lajeissa on hyönteisiä, esimerkiksi perhosia, pistiäisiä ja kovakuoriaisia. Perinnebiotoopeilla lajien uhanalaistuminen on nopeampaa kuin muissa elinympäristöissä.
Pascual Pérez

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pascual Pérez |  Pascual Pérez |  Pascual Pérez |  |
Maa:   Argentiina
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | −51 kg  |  |
Pascual Nicolás Pérez (4. toukokuuta 1926 Tupungato, Mendozan provinssi, Argentiina – 22. tammikuuta 1977 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen nyrkkeilijä ja kärpässarjan maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Pérezin läpimurto tapahtui Lontoon kesäolympialaisissa 1948, missä hän voitti kärpässarjan kultamitalin. Ammattilaisena hän otteli 92 kertaa, joista hän saavutti 84 voittoa, näistä 58 tyrmäyksellä. Tappioita hän kärsi vain seitsemän. Kärpässarjan maailmanmestaruuden hän sai 26. marraskuuta 1954 voittamalla japanilaisen Yoshio Shirain, jonka kanssa oli samana vuonna otellut ainoan tasapelinsä. Tittelin hän menetti Bangkokissa 16. huhtikuuta 1960 thaimaalaiselle Pone Kingpetchille.
Pérez on haudattu Buenos Airesiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pascual Pérez Wikimedia Commonsissa
Pascual Pérez Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Pelurit

| Pelurit> Игрок |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Fjodor Dostojevski
Julkaistu:  1867
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pelurit (ven. Игрок, Igrok) on Fjodor Dostojevskin pienoisromaani, joka on julkaistu ensi kerran vuonna 1867. Kirja kertoo pelihimon riivaamista ihmisistä. Dostojevski kärsi itsekin peliriippuvuudesta.
Teoksen taustaa

Saattaakseen nopeasti loppuun kustantajan odottaman teoksen, Dostojevski palkkasi pikakirjoittajaksi Anna Grigorievna Snitkinan, josta tuli pian hänen vaimonsa. Teoksen tekijänpalkkioilla maksettiin kirjailijan omia rulettipöydässä syntyneitä pelivelkoja.
Vuonna 1863 Fjodor Dostojevski oli Wiesbadenissa lomalla naisystävänsä Apollinarija Suslovan kanssa. Hän menetti muutamassa päivässä paitsi kaikki omat rahansa, myös Suslovan käteisvarat. Päästäkseen velasta hän allekirjoitti sopimuksen kustantamon kanssa uuden romaanin kirjoittamisesta mahdollisimman pian. Dostojevski vieraili Bad Homburgissa kolme kertaa ja kasinolla pelatessaan menetti toistuvasti suuria summia ruletissa joutuen toivottomiin tilanteisiin. Romaanin kirjoittamisessa käytettiin Bad Homburgista saatuja vaikutelmia.
Fjodor Dostojevski oli tehnyt riskialttiin sopimuksen kustantaja F. T. Stellovskin kanssa siitä, että jos hän ei toimita 12 tai useamman arkkivihkon (signatuuri) pituista romaania 1. marraskuuta 1866 mennessä, Stellovski saa oikeuden julkaista Dostojevskin teoksia yhdeksän vuoden ajan 1. marraskuuta 1875 asti, ilman tekijänkorvausta kirjailijalle. Hän kirjoitti ylös osia tarinasta ​​ja saneli ne yhdelle Venäjän ensimmäisistä pikakirjoittajista, tulevalle vaimolleen Anna Grigorevnja Snitkinalle, joka litteroi ne ja kirjoitti puhtaaksi. Hänen avullaan Dostojevski sai kirjan valmiiksi ajoissa.
Häiden jälkeen Dostojevskit lähtivät häämatkalle Eurooppaan, erityisesti Baden-Badeniin, missä ruletin tarina toistui. Sen jälkeen Dostojevski lupasi vaimolleen, ettei hän enää pelaa, eikä hän todellakaan pelannut viimeisten 10 elinvuotensa aikana.
Pelurit käsitteli aihetta, jonka Fjodor Dostojevski itsekin tunsi: uhkapelaamista. Fjodor Dostojevski pelasi ensimmäisen kerran Wiesbadenin kylpyläkasinon pöydissä vuonna 1863. Vuoteen 1871 asti hän pelasi usein Baden-Badenissa, Bad Homburgissa ja Sveitsissä Saxon-les-Bainsissa, usein aluksi voittamalla pienen summan rahaa ja häviämällä paljon enemmän. Hän mainitsee kiinnostuksensa rahapeleihin ensimmäisen kerran kirjeessä, jonka hän lähetti ensimmäisen vaimonsa sisarelle 1. syyskuuta 1863, jossa hän kuvailee alkumenestystään.
Sergei Prokofjevin ooppera Peluri perustuu Dostojevskin romaaniin.
Päähenkilöt

Aleksei Ivanovitš: tarinan kertoja, aatelismies, viisastelija. Kenraalin pienten lasten ohjaaja. Toivottomasti rakastunut Polina Aleksandrovnaan.
Kenraali Sagorjanski; 55-vuotias leskimies, rakastunut mademoiselle Blancheen. Riippuvainen markiisi des Grieux'sta, koska jälkimmäinen maksoi vajeen julkisissa varoissa, joka kenraalin oli katettava ennen kuin hän saattoi lähteä valtionvirastaan.
Polina Aleksandrovna Praskovja; kenraalin tytärpuoli. Manipuloi korviaan myöten rakastunutta kertojaa ilkeällä tavalla. Ei välitä uhkapelaamisesta.
markiisi des Grieux; "pieni ranskalainen", jota palvelijat kutsuvat "Monsieur le Comte"ksi. Mahtailija, joka puhuu rahoituksesta ruokapöydässä. Odottaa kärsimättömästi lainaamiensa rahojen takaisinmaksua ja kenraalin tulevaa perintöä.
Mr. Astley; englantilainen, lordi Piebrookin veljenpoika, hänellä on tasoittava vaikutus Aleksei Ivanovitšiin. Paljon rikkaampi kuin markiisi des Grieux, ujo ja hiljainen mukava mies.
mademoiselle Blanche de Cominges; kenraalin morsian, jonka oletetaan olevan ranskalainen aatelisnainen. Noin 25-vuotias, "pitkä ja hyvärakenteinen, muodokkaat olkapäät, hänen hiuksensa ovat mustat kuin muste, ja niitä on hirvittävän paljon, riittävästi kahteen kampaukseen. Hän pukeutuu näyttävästi, kalliisti ja tyylikkäästi, mutta hyvällä maulla". Antaa kenraalille huomiotaan vain kun kyseessä on tämän tuleva perintö.
Antonida Vasiljevna Tarasevitševa; kenraalin täti, la baboulinka (Isoäiti). "Mahtava ja rikas, seitsemänkymmentäviisi vuotta vanha, maanomistaja ja moskovalainen grande dame; pirteä, itsenäinen, suoraryhtinen, huutaa kovaäänisesti ja käskevästi, moittii kaikkia." Hän mieltyy ruletinpeluuseen nopeasti ja tuhoisin seurauksin.
Suomennoksia

Pelurit.  (Suomentanut Juhani Konkka (suom. ilmestyi Kirjayhtymän julkaisemana 1959))  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-2272-7
Peluri.  (Suomentanut Olli Kuukasjärvi)  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23285-8
Perioikit

Hallinto
Spartan kuningas
Efori
Gerusia
Apella
Luokat
Homoioi
Perioikit
Helootit
Perioikit (m.kreik. περίοικοι, perioikoi, ”ympärillä asuvat”) olivat eräissä antiikin Kreikan valtioissa, kuten Spartassa, Argoksessa, Kreetalla, Eliissä ja Thessaliassa, keskuksen ympärillä olevia asukkaita, jotka olivat erilaisessa poliittisessa asemassa kuin ydinalueen asukkaat. Kreetalla he olivat maaorjia ja Thessaliassa seudulla aiemmin asuneiden heimojen jäseniä. Eliissä he olivat rajaseutujen verovelvollisten yhteisöjen jäseniä.
Spartassa perioikit olivat valtiossa asuvia ihmisiä, jotka eivät olleet Spartan kansalaisia. He asuivat pääasiassa Lakonian rannikkoseudulla ja vuorilla. Nimi tulee sanoista peri (περί, ”ympärillä”) ja oikeō (οἰκέω, ”asua”). Spartan kansalaisista poiketen perioikit saivat vapaasti matkustaa Spartan ulkopuolelle.
Spartan perioikien etninen alkuperä on kiistanalainen. Luultavasti he olivat alun perin doorilaissukuisia siirtolaisia, jotka asuivat kaupungin pohjoispuolella. Vähitellen saman aseman saivat myös muutamat muut muualla asuvat ja muuta etnistä alkuperää edustavat ryhmät. Perioikit saivat omistaa maata, ja he palvelivat Spartan armeijassa hopliitteina. He saivat hallita omia keskuksiaan vapaasti, mutta eivät saaneet ottaa osaa Spartan valtion hallintoon.
HMCS Penetang

| HMCS Penetang |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Davie Shipbuilding and Repairing Company, Lauzon, Quebec
Kölinlasku:  22. syyskuuta 1943
Laskettu vesille:  6. heinäkuuta 1944
Palveluskäyttöön:  19. lokakuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  Norjan laivastolle 1956 romutettu 1966
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 468 t (stadandardi) 2 140 t (max)
Pituus:  91,82 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,13 m
Syväys:  2,74 m
Koneteho:  5 500 ihp
Nopeus:  20 solmua (37 km/h)
Miehistöä:  157
Aseistus
Aseistus:  2 × 4"/L45 Mk XVI -tykkiä kaksiputkisena HA/LA Mk XIX -asennuksena 1 × QF 12 naulan/L50 12 cwt Mk V -tykki HA/LA Mk IX -asennuksena 8 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisina Mk V -asennuksina Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 150 syvyyspommia
HMCS Penetang (viirinumero K676) oli Kanadan laivaston vuonna 1944 palvelukseenotettu River-luokan fregatti toisessa maailmansodassa. Alus luokiteltiin 1. kesäkuuta 1954 uudelleen muutostöiden jälkeen Prestonian-luokan fregatiksi. Se palveli Kanadan laivastossa aina huhtikuuhun 1956 saakka, jolloin se siirrettiin Norjan laivastolle. Alus nimettiin Norjan laivastossa ensin KNM Draugiksi.
Valmistus

Alus tilattiin kesäkuussa 1942 Davie Shipbuilding and Repairing Companyltä Lauzonista Quebecistä ja sen köli laskettiin 22. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 6. heinäkuuta 1944 ja se valmistui vielä saman vuoden lopulla 19. lokakuuta.
Palvelus

HMCS Penetang määrättiin helmikuussa 1945 saattajaryhmä C-9:ään Londonderryyn ja Euroopan sotatoimien päättymiseen mennessä alus oli suojannut seitsemää saattuetta Atlantilla. Se palasi Kanadaan kesäkuussa aloittaen joukkojenkuljetusaluksena St. Johnsin ja Quebecin välillä. Alus poistettiin palveluksesta 10. marraskuuta 1945 sijoitettuna reserviin.
Alus myytiin vielä 1945 Marine Industries Inc:lle, mutta se lunastettiin takaisin muutettavaksi Prestonian-luokan saattuefregatiksi. Alus palasi palvelukseen 1. kesäkuuta 1954, jolloin sen viirinumerona oli FFE 316. Se palveli uransa lopun koululaivana. Alus poistettiin palveluksesta 25. tammikuuta 1956.
Palvelus > Päälliköt

Aluksen päällikköinä palvelivat:
Anthony Rivers Hicks 19. lokakuuta 1944 - 10. marraskuuta 1945
Norjan laivastossa

Alus lainattiin 1956 Norjan laivastolle, joka nimesi sen KNM Draugiksi. Kolme vuotta myöhemmin Norja lunasti aluksen. Se romutettiin 1966.
Aiheesta muualla

Lavery, Brian: River-class Frigates and the Battle of the Atlantic - A Technical and Social History.  Lontoo, Englanti:  National Maritime Museum, 2006.  ISBN 0-948065-73-7  (englanniksi)
Erkki Penttilä (hiihtäjä)

| Erkki Penttilä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Eerikki Ultimus Penttilä
Syntynyt: 25. huhtikuuta 1905 Koivisto, Suomi
Kuollut: 2. syyskuuta 2004 (99 vuotta) Kuopio, Suomi
Uran tiedot
Laji:  maastohiihto ja alppihiihto 
Eerikki (Erkki) Ultimus Penttilä (25. huhtikuuta 1905 Koivisto – 2. syyskuuta 2004 Kuopio) oli suomalainen maastohiihtäjä ja suomalaisen alppihiihdon pioneeri.
Erkki Penttilän maastohiihtouran huippukohta olivat Salpausselän kisat 1928, jolloin hän voitti sekä 10:n että 50 kilometrin kilpailun. SM-kisoissa hän hiihti parhaimmillaan kahdeksanneksi. Hän asui Kanadassa 1928–1933, ja hänet valittiin Suomen hiihtojoukkueen varamieheksi Lake Placidin talviolympialaisiin 1932.
Palattuaan Suomeen Penttilä toimi suomalaisen alppihiihdon uranuurtajana. Ensimmäisissä alppihiihdon SM-kisoissa 1937 hän voitti kaikki kolme lajia ja keräsi mitaleja myös vuosina 1939 ja 1941. Noina vuosina hänestä tuli ainoa hiihtäjä, joka on voittanut Salpausselän kisoissa sekä maastohiihto- että alppihiihtokilpailun.
Penttilän tytär on hiihtovaatesuunnittelija Ritva Kellokumpu ja tyttärenpoika vaatesuunnittelija ja entinen kumparelaskija Martti Kellokumpu.