stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ringu
Juoni

Kaksi teini-ikäistä tyttöä, Masami ja Tomoko ovat kahdestaan Tomokon luona ja juttelevat kirotusta videonauhasta, jonka katsonut henkilö kuolee viikon kuluttua. Tomoko paljastaa peloissaan, että hän ja muutamat hänen kaverinsa katsoivat oudon videon seitsemän päivää sitten ja saivat puhelun katsottuaan sen. Kun Tomoko muutaman hetken päästä kuolee, Masami joutuu mielisairaalaan seottuaan ystävänsä kuoleman silminnähtyään.
Reportteri Asakawa Reiko (Nanako Matsushima) tutkii huhua kirotusta videonauhasta ja saa kuulla, että hänen sukulaistyttönsä Tomoko ja muutamat muut nuoret kuolivat salaperäisesti samana päivänä. Tutkimukset johtavat hänet hotellille, jossa nuoret yöpyivät viikkoa ennen kuolemaansa ja hotellin vastaanotosta Reiko löytää kummallisen videokasetin. Hän katsoo sen samassa mökissä B4, jonka nuoret olivat vuokranneet. Videokasetti osoittautuu kirotuksi videoksi. Katsottuaan sen, Reiko saa puhelinsoiton ja tajuaa, että hänellä on viikko elinaikaa.
Seuraavana päivänä Reiko pyytää apuunsa ex-miehensä Ryuji Takayaman (Hiroyuki Sanada) ja Reikon vastalauseista huolimatta Ryuji katsoo videon. Yhdessä he alkavat selvittää mysteeriä ja Reiko kopioi videon Ryujille. Tuntiessaan huonoa omatuntoa, ettei ole ehtinyt viettää aikaa pienen poikansa Yoichin (Rikiya Ōtaka) kanssa, Reiko vie poikansa vierailulle isänsä luo. Eräänä yönä Reiko herää äkisti ja huomaa, että Yoichi ei ole sängyssään. Hän löytää pojan olohuoneesta, jossa tämä katsoo kirottua videota. Reiko kauhistuu, koska nyt Yoichillakin on vain viikko elinaikaa jäljellä.
Nyt Reiko haluaa entistä epätoivoisemmin ratkaista videon arvoituksen ja pelastaa itsensä, poikansa ja ex-miehensä. Arvoitus vie hänet ja Ryujin Ishu Oshiman tulivuorisaarelle, jolla asui kymmeniä vuosia sitten eräs nainen nimeltä Shizuko Yamamura, jolla oli mystisiä kykyjä. Hänen sanottiin pystyvän ennustamaan ja lukemaan ajatuksia, mutta Shizukoa vihattiin ja hän teki lopulta itsemurhan. Reiko ja Ryuji saavat myös selville paikallisen majatalon isännältä että Shizukolla oli tytär Sadako Yamamura, joka pystyi tappamaan ihmisiä tahdonvoimallaan. Tytön isä tohtori Heihachiro Ikuma, joka oli yliopiston professori vei tytön mukanaan ja yritti tappaa tämän. Reikon kuolinpäivänä, Reiko ja Ryuji matkustavat takaisin Izuun ja menevät hotellille. Mökin B4 alta he löytävät kaivon, jonne Sadakon isä heitti tyttärensä. Kaksikko alkaa tyhjentää kaivoa vedestä löytääkseen Sadakon ruumiin, uskoessaan kirouksen näin väistyvän. Kaivosta löytyy Sadakon luuranko ja Reiko luulee kirouksen rauenneen, koska hän ei kuollutkaan.
Seuraavana päivänä Ryuji tekee töitä kotonaan ja huomaa television olevan auki. Televisiossa pyörii kohtaus kirotusta videosta ja mies huomaa kauhukseen, että videossa näkyvästä kaivosta kiipeää esiin valkeaan kaapuun pukeutunut tyttö. Tyttö, Sadako, alkaa kävellä kohti kameraa ja ryömii ulos televisiosta. Nähdessään Sadakon kasvot, Ryuji huutaa kauhusta ja kuolee. Kuullessaan ex-miehensä kuolemasta Reiko tajuaa, miksi hän itse pelastui: hän kopioi videon ja näytti sen miehelleen. Reiko lähtee ajamaan isänsä luo kyydissään videonauhuri ja kopio videosta pelastaakseen Yoichin.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nanako Matsushima   | … |  Reiko Asakawa   |
|  Miki Nakatani   | … |  Mai Takano   |
|  Hiroyuki Sanada   | … |  Ryuji Takayama   |
|  Rikiya Ōtaka   | … |  Yoichi Asakawa   |
|  Yūko Takeuchi   | … |  Tomoko Oishi   |
|  Hitomi Sato   | … |  Masami Kurahashi   |
|  Yoichi Numata   | … |  Takashi Yamamura   |
|  Yutaka Matsushiege   | … |  Yoshino   |
|  Katsumi Muramatsu   | … |  Koichi Asakawa   |
|  Masako   | … |  Shizuko Yamamura   |
|  Daisuke Ban   | … |  tohtori Heihachiro Ikuma   |
|  Rie Inou   | … |  Sadako Yamamura   |
Polttokennoauto

GM Sequel on General Motorsin konseptiauto polttokennoautosta (2006)
Polttokennoauto (engl. Fuel Cell Electric Vehicles, FCEV) on auto, joka saa energiansa polttokennolla tuotettavasta sähköstä. Polttokennoauto on samankaltainen kuin sähköauto, mutta energia säilötään kaasuna tankkiin. Akkukäyttöiseen sähköautoon verrattuna polttokennoauton eduksi sanotaan alhaisemmat kustannukset 12 vuoden elinkaaren aikana.
Polttokenno tuottaa sähköä yleensä vedystä ja hapesta. Vety voidaan valmistaa sähkön avulla vedestä, mutta suurin osa teollisesta vedystä valmistetaan nykyisin reformoimalla maakaasusta tai muista hiilivedyistä. Autossa vety säilötään tankkeihin ja happi saadaan ilmasta. Kennon tuottama sähkö varastoidaan akkuihin, joita voidaan ladata myös jarrutuksen aikana. Akusta (tai vaihtoehtoisesti suoraan polttokennosta) sähkö johdetaan sähkömoottoriin (sarjahybridi; sähköä tuotetaan jollain voimanlähteellä, josta se siirretään sähkömoottoriin. Sarjahybridi-termiä käytetään lähinnä niistä autonmoottoreista, joissa sähkö tuotetaan polttomoottorilla, kun taas vetypolttokennoa käyttäviä nimitetään yleensä vetyhybrideiksi).
Autoissa voidaan käyttää myös rinnakkain polttomoottoria ja polttokennoa. Tällöin kyseessä on hybridi, jossa on kaksi voimanlähdettä (polttomoottori ja polttokenno). Koska hybridin toinen voimansiirtomenetelmä perustuu sähköön, on sähkön varastointi yleistä. Sähköä voidaan ladata sähköverkosta, jolloin puhutaan lataushybridistä. Tällöin auto kulkee osin akuilla, osin toisella voimanlähteellä, joka voi olla esimerkiksi polttokenno tai ottomoottori.
Polttokennon energialähteeksi käyvät kaasu, vety tai metaani, alkoholi, kuten metanoli tai etanoli. Polttokenno tuottaa lämpöä, jolloin sitä voi käyttää matkustamon ja ajoneuvon lämmittämiseen. Polttokenno käy suhteellisen puhtaasti, ja lopputuotteina on usein hiilidioksidia ja vesihöyryä. Diesel-hybridejä on kokeiltu pyöräkuormaajissa ja kuorma-autoissa. Volvolla on jakeluautona kokeiltu hybridikuorma-autoa.
Polttokenno toimii jopa -30 asteen pakkasessa. Vedyn varastointi autossa on toteutettu komposiittisäiliöillä. Tankkaus vie aikaa kutakuinkin saman verran kuin polttomoottoriauton tankkaaminen.[lähde? ]
Polttokennoautojen historiaa

Humphry Davy esitteli polttokennon konseptin ensimmäisen kerran vuonna 1801, mutta ensimmäisen toimivan polttokennon keksijä oli kemisti, lakimies ja fyysikko William Grove. Groven kokeet osoittivat vuonna 1842, että sähkövirta voitiin tuottaa sähkökemiallisella reaktiolla vedyn ja hapen välillä platinakatalyytin päällä. Englantilainen insinööri Francis Thomas Bacon laajensi Groven työtä luomalla ja esittelemällä erilaisia ​​alkalisia polttokennoja vuosina 1939–1959.
Ensimmäinen moderni polttokennoajoneuvo oli muunneltu Allis-Chalmers-maataloustraktori, joka oli varustettu 15 kilowatin polttokennolla noin vuonna 1959.
Kylmän sodan avaruuskilpailu johti polttokennoteknologian jatkokehitykseen. Project Gemini testasi polttokennoja sähkövoiman tuottamiseksi miehistön avaruuslentojen aikana.
Polttokennokehitys jatkui Apollo-ohjelmalla. Apollo-kapseleiden ja kuumoduulien sähköjärjestelmät käyttivät alkalipolttokennoja. General Motors kehitti vuonna 1966 ensimmäisen polttokennoauton, Chevrolet Electrovanin. Siinä oli PEM-polttokenno, toimintasäde oli 120 mailia ja huippunopeus 70 km/h. Istuimia oli vain kaksi, koska polttokennopino ja suuret vety- ja happisäiliöt veivät pakettiauton takaosan. Vain yksi rakennettiin, koska hanke katsottiin kustannuksiltaan estäväksi.
General Electric ja muut jatkoivat PEM-polttokennojen kehittämistä 1970-luvulla. Polttokennopinot rajoittuivat vielä 1980-luvulla pääasiassa avaruussovelluksiin, mukaan lukien avaruussukkula.
Apollo avaruuslento-ohjelman sulkeminen vapautti monia alan asiantuntijoita yksityissektorille. 1990-luvulla autonvalmistajat olivat kiinnostuneita polttokennosovelluksista ja erilaisia konseptiautoja valmistettiin. Vuonna 2001 esiteltiin ensimmäiset 700 barin vetysäiliöt, jotka pienensivät ajoneuvoissa käytettävien polttoainesäiliöiden kokoa ja laajensivat toimintasäteitä.
Vedyn tuotanto ja jakelu

Vedyn valmistus vedestä elektrolyysissä tapahtuu 60–70 %:n hyötysuhteella. Ennen kuin vety voidaan ladata autojen tankkeihin, se joudutaan paineistamaan kompressorilla, joka myös kuluttaa energiaa. Vedyn valmistaminen sähköllä on mahdollista jakeluasemilla tai jopa kuluttajien luona ja tämä on todennäköisempi vedyntuotantotapa kuin vedyn kuljettaminen tankkiautoilla tai pumppaaminen putkistoissa. Nesteenä vety vaatii noin kolminkertaisen tankkivolyymin bensiiniin verrattuna ja vastaavasti kolminkertaisen jakelukaluston.
Erityisesti Saksassa, Hollannissa ja Belgiassa on laaja vedyn jakeluverkosto. Suomessa ei ole yhtäkään vedyn jakeluasemaa vuonna 2021.
BMW:n vetyautojen varatoimitusjohtaja Michael Rath on sanonut, että Eurooppa tarvitsee vetytankkausasemien verkoston, jossa asemia on 200 kilometrin välein. Tämä olisi 400 asemaa vuoteen 2030 mennessä. Vastaavia ohjelmia on käynnissä Japanissa, Etelä-Koreassa ja Kiinassa.
Etuja

Auto ei ajaessa saastuta (polttokennosta vapautuu vain energiaa ja vettä).
Auto ei kuluta öljyä, jonka hinta todennäköisesti kasvaa tulevaisuudessa.
Vetyä voidaan valmistaa vedestä, joka ei lopu.
Vetyä syntyy myös teollisuuden sivutuotteena.
Vetyä voidaan valmistaa tuulivoimasta, jolloin pois lukien tuuliturbiinin rakentaminen prosessi sinänsä ei aiheuta saasteita tuotanto- (from well to tank) eikä käyttövaiheessa (from tank to wheel).
Energiatehokkuus kohtalainen (hyötysuhde bensiinimoottorilla noin 25 %, dieselmoottorilla n. 40 %, polttokennoon kytketyllä sähkömoottorilla n. 50–60 %).
Raskaassa liikenteessä sähköautojen akut ovat liian raskaita ja epäkäytännöllisiä, mutta ympäristöystävällistä raskasta liikennettä voidaan toteuttaa vedyn avulla
Haittoja

Polttokennoautoja ei ole saatavilla Suomessa
Suomessa ei ole vedyn jakeluverkostoa.
Autot ovat vielä suhteellisen kalliita verrattuna vastaaviin sähkömoottoriautoihin.
Vedyn jakelujärjestelmän kehittäminen on kallista, eikä riittävää primäärienergianlähdettä ole vielä.
Syntyy riippuvuus vetyä jakelevista energiayhtiöistä.
Vedyn tuottamisesta voi aiheutua hiilidioksidipäästöjä.
Malleja

Toyota Mirai 2
Honda FCX
BMW 7-sarja 760hAL
Mercedes-Benz F-Cell
Fiat Panda Hydrogen
General Motors Sequel
Opel Zafira HydroGen 3
Nissan X-Trail FCV
Ford Seattle-ite
Hyundai Nexon
BMW on ilmoittanut tuovansa vuonna 2028 markkinoille vetyä käyttäviä polttokennoautoja. Autot ovat saatavilla vaihtoehtona sähkö- ja polttomoottoriautoille. BMW kehittää polttokennotekniikkaa Toyotan kanssa tavoitteena parantaa hyötysuhdetta ja laskea kustannuksia.
Malleja > Suomalaisia autoja

Fantasia ja Pocket Car ovat keksijän ja toimitusjohtajan Arto Salosen suunnittelemia vedyllä kulkevia koeautoja.
Fantasia on Suomen ensimmäinen vetyauto. Se yltää 80 km/h:n nopeuteen ja kulkee yhdellä tankillisella 20 km:n matkan. Yksittäiskappaleena valmistettuna vuonna 2005 auton hinta oli 25 000 euroa ja polttoaineen tuotantoketjun hinta toiset 25 000 €. Fantasia on osa Jyväskylän yliopiston uusiutuvan energian koulutus- ja tutkimusohjelman hanketta, jossa myös tuotetaan auton tarvitsemaa vetyä.
Pocket Car on kahden hengen “ekovetyauto”, jonka kori on tehty luomumaaleilla käsitellystä lentokonevanerista. Auton sisustuksessa on käytetty pellavaa ja nahkaa. Pocket Car käyttää Ballardin valmistamaa polttokennoa, jolla saavutetaan toimintasäde 30 km ja huippunopeus 90 km/h. Auto painaa 400 kg.
Fantasia ja Pocket Car ovat nähtävänä Uudenkaupungin automuseolla.
Salaliittoteoria

Who Killed the Electric Car? -dokumentissa esitetyn väitteen mukaan polttokennoihin perustuva vetyauto nostettiin esille, jotta saatiin siirrettyä huomio käyttökelpoisesta sähköautoteknologiasta eksoottisempaan ja vasta kokeiluasteella olevaan tekniikkaan. Polttokennoautojen kehitystyöhön käytettiin Yhdysvalloissa ainakin 1,5 miljardia dollaria veronmaksajien rahaa..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Polttokennoauto Wikimedia Commonsissa
Red, White & Crüe

| Red, White & Crüe Mötley Crüe |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1. helmikuuta 2005
 Tyylilaji: heavy metal, glam metal
 Levy-yhtiö: Mötley Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 16.
Mötley Crüen muut julkaisut
| Loud as Fuck 2004 | Red, White & Crüe 2005 | Greatest Hits 2011 |
Singlet albumilta Red, White & Crüe
 ”If I Die Tomorrow” Julkaistu: 2005  ”Sick Love Song” Julkaistu: 2005
Red, White & Crüe on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Mötley Crüen kymmenes kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2005. Albumin oli tarkoitus koota yhtyeen suurimmat hitit yksiin kansiin. Samana vuonna yhtye julkaisi myös DVD-tallenteen Classic Mötley Crüe: Universal Masters DVD Collection, jossa on sama kansikuva kuin albumissa. Tallenteella on yhtyeen kaikki musiikkivideot kahden vuosikymmenen ajalta.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 16.
Arvostelut

AllMusic:
Rolling Stone:
Aiheesta muualla

Red, White & Crüe discogs.com -verkkosivustolla
Albumi Red, White & Crüe Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Raati

Amsterdamin vanha raatihuone. Öljymaalaus Pieter Jansz. Saenredam, 1657.
Raati (ruots. råd, saks. der Rat) oli menneinä vuosisatoina kaupungin johtoelin, kaupunginraati. Se koostui pormestarista ja raatimiehistä, jotka kokoontuivat raatihuoneessa (ruots. rådhus). Raadin tehtävänä oli päättää kaupungin asioista, antaa tuomioita ja hoitaa hallintoa. Tuomiovalta eriytyi myöhemmin raastuvanoikeudeksi (ruots. rådhusrätt), joka oli kolmen tuomarin eli raatimiehen muodostama tuomioistuin. Yleiskielessä raadiksi on alettu kutsua myös mitä tahansa tuomaristoa esimerkiksi leikkimielissä kilpailuissa.
Keskiaikaiset raadit

Ensimmäiset maininnat raadeista ovat 1100-luvun Italiasta ja Saksasta. Raatiin kuului kunkin kaupungin porvaristoa, yleensä kauppiaita. Esimerkiksi Ruotsin kaupunginlain mukaan raatiin kuului kuusi pormestaria ja 30 raatimiestä. Oikeudenkäynnissä heistä istui kerrallaan vain kolmasosa, ja usein kokoonpano oli tätäkin niukempi. Raati valittiin erityisessä kokouksessa, Ruotsin kaupunginlain mukaan valpurinpäivänä. Raadin tehtäviin kuuluivat kaupungin asioista päättäminen ("kaupunginhallitus"), oikeudelliset ratkaisut ("raastuvanoikeus") ja lupa-asiat "maistraatti"). Kaupungit olivat itsehallinnollisia yksiköitä, joissa noudatettiin kunkin kaupungin omaa kaupunginlakia. Raatilaitos sekä siihen liittyvät pormestarin ja raatimiehen virkanimikkeet tulivat Ruotsin valtakuntaan Saksasta 1300-luvulla. Maunu Eerikinpojan kaupunginlaissa vuodelta 1349 raati määrättiin jokaisen Ruotsin valtakunnan kaupungin hallintoelimeksi. Suomalaisista kaupungeista ensimmäinen maininta raadin ja pormestarin olemassaolosta on Turusta vuodelta 1324. Viipurin raati mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1393, kymmenen vuotta aiemmin kuin Viipuri sai varsinaiset kaupunkioikeutensa. Ensimmäinen nimeltä mainittu pormestari esiintyy Viipurin asiakirjoissa vuonna 1430. Nimitys maistraatti tuli Ruotsin hallinnon viralliseen käyttöön vasta 1600-luvun alussa.
Keskiajan raativerkosto kaupankäynnin turvaajana

Raati valvoi kaupankäyntiä kahdella tavalla: se valvoi, että kauppaa käytiin erioikeuksien (privilegioiden) rajoissa, ja se tuki kaupungin porvareita ongelmatilanteissa, erityisesti ulkomaankaupassa. Kaupankäyntiin sisältyi keskiajalla monenlaisia riskejä (rikokset, onnettomuudet). Kauppatilanteissakin saattoi syntyä riitaa, jota osapuolet eivät pystyneet keskenään ratkaisemaan. Kaupungit pyrkivät keskinäisellä yhteistoiminnalla turvaamaan sujuvan kaupankäynnin: kauppiaiden kesken syntynyttä erimielisyyttä selviteltiin esimerkiksi kirjeitse kahden kaupungin raatien kesken. Raadin edessä kauppias joutui vannomalla osoittamaan väitteensä todeksi. Usein pyydettiin muita porvareita todistajiksi. Tämä toiminta ilmentää keskiajan voimakasta yhteisöllisyyttä, jonka mukaisia pelisääntöjä kaikkien piti noudattaa.
Ruotsin raadit uudistuvat 1700-luvulla

1600-1700-lukujen aikana ruotsalainen kaupunginhallinto uudistui. Raati alkoi jakautua kahdeksi eri elimeksi: maistraatiksi, joka hoiti kaupungin hallinnon, ja raastuvanoikeudeksi, joka jakoi oikeutta. Kaupungeissa, joissa oli useita pormestareita, nämä virat eriytyivät toisistaan: kunnallispormestari johti maistraattia ja oikeuspormestari raastuvanoikeutta. Raastuvanoikeuden puheenjohtajana toimineilta pormestareilta alettiin vaatia juridista koulutusta vuodesta 1749.
Raatimiesten valinta ruvettiin 1720-luvulta alkaen suorittamaan vaaleilla. Ensimmäinen tunnettu raatimiesten vaali on Kristiinankaupungista 1726. Rikkaat kauppiaat saivat entistä enemmän määräysvaltaa, kun vaali suoritettiin maksettujen verojen mukaan. Käsityöläismestarien osuus raatimiehistä väheni. Kun tehtävä kulki isältä pojalle, syntyi suoranaisia raatimiesdynastioita. Pormestarit valittiin samalla periaatteella, mutta vaalin luonne oli erilainen. Pormestarin tehtäviin haettiin kaupungin ulkopuoleltakin, vaikka hakijalle oli eduksi, jos hänet jo ennestään tunnettiin kaupungissa. Eduksi oli myös, jos ehdokas lupasi maksaa eläkettä edelliselle viranhaltijalle tai hänen leskelleen.
Muita raadin alaisia virkoja oli 1700-luvulla varsin vähän. Suurimmissa kaupungeissa oli kaupunginsihteeri ja pienemmissä notaari. Kaikissa kaupungeissa oli kassanhoitaja. Lisäksi saattoi olla kaupunginvouti, kaupunginviskaali ja kaupunginpalvelijoita. Kaupunginarkiston hyvä hoito oli tärkeää. Osa kaupungin asioista hoidettiin ilman korvausta kiertävän rasituksen periaatteella, eli vastuu tuli kullekin porvarille vuorollaan. Täydet poliittiset ja taloudelliset oikeudet oli niin sanotuilla oikeilla porvareilla. Heidän alapuolelleen muodostui 1700-luvun aikana ryhmä, joka oli ostanut porvarisoikeudet, koska kaupungit myivät niitä rahapulan takia. Heihin kuului käsityöläiskisällejä, kirvesmiehiä, merimiehiä, ajureita ja kalastajia. Tätä kehitystä ei pidetty hyvänä, ja kruunu alkoi valvoa tarkemmin, keitä porvareiksi hyväksytään.
Moniin kaupunkeihin syntyi 1600-luvulta alkaen neuvoa antavaksi elimeksi kaupunginvanhimmat. Sen koko ja koostumus vaihteli suuresti. Vuonna 1758 määrättiin, että kaupungissa tulee olla kaupunginvanhimmat, jotka tuovat esille porvariston mielipiteen verotusta, taloutta ja maaomaisuutta koskevissa asioissa.
Helsingin maistraatti vuonna 1912
Rajalta Rajalle -hiihto

Rajalta Rajalle -hiihto hiihdetään pääosin perinteisellä hiihtotyylillä
Rajalta Rajalle -hiihto (RR) on Suomessa vuosittain järjestettävä urheilutapahtuma.
Rajalta Rajalle -hiihdossa hiihdetään Suomen ja Venäjän rajalta 420 kilometriä aina Suomen ja Ruotsin rajalle asti. Hiihto etenee 40–90 kilometrin pätkissä.
Historia

Vuonna 1983 esitettiin ensimmäinen idea Venäjän rajalta Ruotsin rajalle hiihdettävästä hiihdosta. Idean esitti silloinen Ranuan kunnanjohtaja Kauno Harju Lapin liikuntasihteeri Tapio Leppäkoskelle ja matkailulautakunnan puheenjohtajalle Jorma Törnille. Idea oli lähtöisin Kanadassa järjestettävästä Canadian Ski Marathonista, jonka kesto on kaksi päivää ja matka 160 kilometriä. Alkuperäinen matka oli 320 kilometriä. Rajalta Rajalle -hiihto toimi tällä 320 kilometrin reitillä aina vuoteen 1993 asti.
Rajalta rajalle hiihto järjestettiin ensimmäisen kerran jo heti vuonna 1983. Tapahtuman suosio ei ollut suuri alkuvuosina, mutta ensimmäiset kansainväliset osallistujat tulivat mukaan jo vuonna 1985 Länsi-Saksasta. Vuonna 1994 reitti muuttui ja piteni 440 kilometriin. Kun hiihdon suosio kasvoi, lisättiin hiihtoon toinen ryhmä. Hiihdon suosio kasvoi tasaisesti tästä eteenpäin, ja vuonna 2001 lisättiin tapahtumaan jo kolmas ryhmä. Vuonna 2001 ryhmissä hiihti nyt yhteensä 154 ulkomaalaista ja 56 kotimaista hiihtäjää.
Reitti

Hiihto lähtee Kuusamon Suorajärveltä ja päättyy Tornion Karunkiin.
Hiihtoreitit päivittäin

| Päivä | Hiihtomatka (km) | Lähtö ja lopetus |
| --- | --- | --- |
| 1. päivä | 0 km | Siirtyminen ensimmäiselle lähtöpaikalle |
| 2. päivä | 42 km | Suorajärvi – Petäjälampi |
| 3. päivä | 53 km | Oijusluoma – Matovaara |
| 4. päivä | 58 km | Matovaara – Pikku-Syöte |
| 5. päivä | 88 km | Pikku-Syöte – Ranua |
| 6. päivä | 46 km | Ranua – Hosio |
| 7. päivä | 60 km | Hosio – Honkamaa |
| 8. päivä | 54 km | Honkamaa – Karunki |
| 9. päivä | 0 km | Siirtyminen Tornio – Kemi – Oulu – Kuusamo |
Rubiinikurkkukolibrit

| Rubiinikurkkukolibrit |
| --- | --- |
 Rubiinikurkkukolibri, koiras
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Rubiinikurkkukolibrit Archilochus  Reichenbach, 1854
Katso myös
   Rubiinikurkkukolibrit Wikispeciesissä   Rubiinikurkkukolibrit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rubiinikurkkukolibrit (Archilochus) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kaksi Pohjois-Amerikassa pesivää lajia.
Rubiinikurkkukolibrilajit

Rubiinikurkkukolibri (Archilochus colubris)
Mustakurkkukolibri (Archilochus alexandri)
Puolan ralli 2014

Voittaja Sébastien Ogier EK:lla 11.
Puolan ralli 2014 (sponsorinimeltään Lotos Rally Poland 2014) oli kauden 2014 seitsemäs MM-ralli, joka ajettiin 26.–29. kesäkuuta. Kilpailun päätukikohtana toimi Mikolajki. Rallin voittajaksi ajoi hallitseva maailmanmestari, Volkswagenin Sébastien Ogier.
Vuoden 2014 kilpailu oli järjestyksessään historian 71. Puolan ralli.
Erikoiskokeet

Reitti sisälsi 24 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 336,64 kilometriä.
Erikoiskokeet > 1. päivä

| EK:n nro | Nimi | Pituus (km) | Nopein kuljettaja | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Milki 1 | 14,54 | Ogier | 6.54,0 |
| 2 | Kruklanki 1 | 17,24 | Hänninen | 9.05,1 |
| 3 | Mikolajki Arena 1 | 2,50 | Ogier | 1.48,4 |
Erikoiskokeet > 2. päivä

Toisena kilpailupäivänä reitti kulki myös naapurimaa Liettuan puolella EK:illa 5–8. Liettuassa päästiin lopulta ajamaan kuitenkin vain kaksi erikoiskoetta, kun EK:t 7 ja 8 jouduttiin perumaan.
| EK:n nro | Nimi | Pituus (km) | Nopein kuljettaja | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 | Wieliczki 1 | 12,89 | Mikkelsen | 5.48,3 |
| 5 | Kapciamiestis 1 | 12,92 | Østberg | 6.21,5 |
| 6 | Margionys 1 | 17,97 | Ogier | 9.51,3 |
| 7 | Kapciamiestis 2 | 12,92 | Peruttu |  |
| 8 | Margionys 2 | 17,97 | Peruttu |  |
| 9 | Wieliczki 2 | 12,89 | Mikkelsen | 5.39,0 |
| 10 | Mikolajki Arena 2 | 2,50 | Ogier | 1.46,9 |
Erikoiskokeet > 3. päivä

| EK:n nro | Nimi | Pituus (km) | Nopein kuljettaja | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 | Chmielewo 1 | 6,75 | Mikkelsen | 3.21,7 |
| 12 | Stare Juchy 1 | 14,41 | Østberg | 7.31,1 |
| 13 | Babki 1 | 15,76 | Ogier | 7.43,8 |
| 14 | Goldap 1 | 35,17 | Ogier | 17.21,7 |
| 15 | Baranowo 1 | 14,90 | Ogier | 7.35,9 |
| 16 | Chmielewo 2 | 6,75 | Ogier | 3.20,2 |
| 17 | Stare Juchy 2 | 14,41 | Neuville | 7.24,8 |
| 18 | Babki 2 | 15,76 | Latvala | 7.40,1 |
| 19 | Goldap 2 | 35,17 | Latvala | 17.21,7 |
| 20 | Mikolajki Arena 3 | 2,50 | Ogier | 1.48,8 |
Erikoiskokeet > 4. päivä

| EK:n nro | Nimi | Pituus (km) | Nopein kuljettaja | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 | Milki 2 | 14,54 | Latvala | 6.53,4 |
| 22 | Kruklanki 2 | 17,24 | Latvala | 8.57,0 |
| 23 | Mikolajki Arena 4 | 2,50 | Latvala | 1.47,2 |
| 24 (PS) | Baranowo 2 | 14,90 | Ogier | 7.22,3 |