stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mormonismi
Kritiikki

Mormonien 1800-luvulla harjoittama moniavioisuus aiheutti aikanaan voimakasta ja pitkäaikaista vastustusta liikkeen ulkopuolelta sekä mormonikirkon jakautumisen. Mormonismin perustajalla Joseph Smithillä arvioidaan olleen noin 40 vaimoa, joista osa oli jo entuudestaan naimisissa. Muita varhaisia kritiikin aiheita olivat syytökset kristinuskon vastaisesta monijumalaisuudesta, teokraattisista pyrkimyksistä sekä Smithin ajoittain omavaltainen vallankäyttö. Vastustus sai myös väkivaltaisia muotoja ja johti lopulta Smithin ja hänen veljensä Hyrumin lynkkaukseen 1844.
Nykyaikainen tutkimustieto on haastanut Smithin kertomukset uskonnon syntyvaiheista, mikä on aiheuttanut kuohuntaa liikkeen sisällä ja muutoksia uskonnon opetukseen. Myös Smithin julkaiseman Mormonin kirjan syntytarina on osoittautunut erilaiseksi kuin mitä mormonikirkko on jäsenilleen aina opettanut. Lisäksi kirjaa on arvosteltu siitä, että sen väitteet kansojen muuttoliikkeistä ja muinaisen Amerikan historiasta ovat ristiriidassa eri alojen tieteellisen tiedon kanssa. Myös Kallisarvoiseen helmeen kuuluvan Aabrahamin kirjan historiallisuus on kyseenalaistettu. Teos sai innoituksensa egyptiläisistä papyruksista, mutta ammattiegyptologien mukaan Smithin käännös on virheellinen.
Mormonikirkkoa on ajoittain syytetty rasismista. Smithin kuoltua kirkko kielsi mustilta jäseniltä pappina ja lähetyssaarnaajana toimimisen. Lisäksi heiltä evättiin pääsy temppeleihin, mikä esti esimerkiksi kirkon käytäntöjen mukaisen avioliiton. Tätä perusteltiin käsityksellä, jonka mukaan tumma iho oli merkki Kainin ja Haamin kirouksesta. Yhdysvaltain kansalaisoikeusliikkeen myötä käytäntö alkoi kohdata voimakasta kritiikkiä, ja siitä luovuttiin 1978. Käytäntöjen perustelemiseksi käytetyt opetukset kumottiin suorasanaisesti vuonna 2013. Kirkon nykyinen kanta on, että mustien syrjintä perustui pyhien kirjoitusten mielivaltaiseen tulkintaan ja oli Joseph Smithin esimerkin vastaista.
Kitkaa on 2000-luvulla aiheuttanut mormonien kielteinen suhtautuminen samaa sukupuolta olevien avioliittoon. Utahin kirkkoa on myös syytetty historiansa kipukohtien salailusta. Vuodesta 2013 alkaen kirkko on kuitenkin julkaissut verkkosivuillaan artikkeleja, joissa käsitellään moniavioisuuden ja mustien pappeuskiellon kaltaisia kiistanalaisia käytäntöjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mormonismi Wikimedia Commonsissa
Lasimaalaus vuodelta 1913 esittää mormonismin perustajan Joseph Smithin ensimmäistä näkyä.
Mormonin kirjan käännöksiä.
Salt Laken temppeli.
Enkeli Moronin patsas on evankeliumin levittämisen tunnus.
Helsingin temppeli sijaitsee Espoon Karakalliossa.
Mormonikirkon lähetyssaarnaajia.
Tauno Kaukonen

| Tauno Kaukonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Tauno Kalevi Kaukonen
Syntynyt: 11. elokuuta 1929 Tampere
Kuollut: 8. elokuuta 1983 (53 vuotta) Tampere
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  varastoapulainen, rakennustyömies, maanviljelijä, raudoittaja, maalari ja kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Klaani
Pääteokset:  Klaani, Ken surmais suuren linnun ja Veräjättömän tarina
Palkinnot
 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1963 kirjasta Klaani  Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1975 kirjasta Veräjättömän tarina  Kirjallisuuden valtionpalkinto 1976 kirjasta Veräjättömän tarina 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tauno Kalevi Kaukonen (11. elokuuta 1929 Tampere – 8. elokuuta 1983 Tampere) oli suomalainen kirjailija. Hänen pääteoksensa ovat romaanit Klaani, Ken surmais suuren linnun ja Veräjättömän tarina. Klaanin tarina on tunnettu myös Mika Kaurismäen elokuvana sekä Anssi Tikanmäen elokuvasävelmänä.
Elämä

Kaukosen lapsuusajalle oli kuvaavaa paikkakunnalta toiselle muutto. Kaukoselle tutuiksi tulivat niin Viipuri kuin Jyväskyläkin. Nuoruutensa Kaukonen vietti pääosin Tampereella, johon hän vakiintui lopullisesti 1952. Ennen kirjailijan uraansa Kaukonen toimi muun muassa maanviljelijänä, maalarina ja rakennusmiehenä. 1950-1960 lukujen vaihteessa Tauno Kaukonen voitti kaksi kertaa Pirkanmaan kirjoituskilpailun. Tämä antoi uskoa tulevalle kirjailijauralle. Useita vuosia hiottu ja moneen kertaan uudelleen kirjoitettu esikoinen, romaani Klaani julkaistiinkin 1963. Kaikki kolme Kaukosen teosta ovat keskenään hyvin erityyppisiä aihealueeltaan, ympäristöltään ja kirjoitustyyliltään. Romaanista Klaani muodostui kuitenkin kirjailijan pääteos.
Kirja sai yksinomaan kiittäviä ja ylistäviä arvosteluja ja nousi julkaistujen kirjakauppaindeksien mukaan jopa 1964 vuonna myydyimpien kirjojen kakkossijalle. Jo 1960-luvulla elokuvaohjaaja Aito Mäkinen teki elokuvasopimuksen Tauno Kaukosen kanssa Klaanin filmatisoinnista. Elokuvaa ei kuitenkaan koskaan tehty näyttelijälakon takia. Vuonna 1983 Mika Kaurismäki teki Klaanista oman  elokuvaversionsa. Elokuvan ensi-ilta oli kuitenkin vasta 1984. Tauno Kaukonen ei ehtinyt itse nähdä kyseistä elokuvaa, sillä hän kuoli 1983.
Tauno Kaukonen oli näkyvä jäsen Pirkkalaiskirjailijoiden yhdistyksessä. Hän veti Tampereella lukuisia kynäilypiirejä. Tauno Kaukosen tuotantoon kuuluu myös näytelmiä, kuunnelmia sekä novelleja.
Teoksia

Klaani.  (4. painos)  Helsinki:  Weilin + Göös, 1984.  ISBN 951-35-3258-5
Klaani.  Helsinki:  Like, 2006.  ISBN 952-471-910-X
Klaani.  Pulitzer, 2013.  ISBN 9789522891242  E-kirja
Ken surmais suuren linnun.  Helsinki:  Weilin + Göös, 1971.  ISBN 951-35-0113-2
Veräjättömän tarina.  Helsinki:  Weilin + Göös, 1975.  ISBN 951-35-1306-8
Kaukonen, Tauno, kirjoittaja & Vainio, Väinö, dramaturgi: Kyyhkyslakka : kuunnelma.  Helsinki:  Yleisradio, 1983.
Nenetsinlaika

| Nenetsinlaika |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Venäjä
Määrä:  Suomessa ainakin 4 kpl Venäjällä n. 25 000
Alkuperäinen käyttö:  porojen paimennus
Nykyinen käyttö:  paimen-, vahti-, etsintä-, pelastus- ja seurakoira
Muita nimityksiä:  Ненецкая оленегонная лайка, Ненецкая лайка, оленегонный шпиц, Olenegonka, Nenets Herding Laika, Nenets Laika, Reindeer Herding Laika, neenetsi porokoer
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu RKF: ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset rodut
Ulkonäkö
Paino:  uros 11-17 kg narttu 8,5-12 kg
Säkäkorkeus:  uros 42-50 cm narttu 38-46 cm
Väritys:  valkoinen, fawn, punainen, sudenpunainen, ruskea, brown&tan, sudenharmaa, musta, black&tan tai valkokirjava - sininen sallittu, muttei toivottu
Nenetsinlaika (Ненецкая лайка, Nenetskaya laika), nenetsinporolaika (Ненецкая оленегонная лайка, Nenetskaya olenegonnaya laika) tai poropystykorva (Oленегонный шпиц, Olenegonniy spits), toisinaan tunnettu myös nimellä olenegonka on venäläinen koirarotu. Se on alkuperältään Siperiasta kotoisin oleva paimenpystykorva, jota on käytetty poropaimennukseen ja metsästykseen tuhansia vuosia. Sen alkuperäinen levinneisyysalue ulottui Kuolan niemimaalta Jakutiaan asti. Lisäksi rotua on kasvatettu myös Siperian itäisissä osissa 1930-luvulta alkaen.
Ulkomuoto

Koiran korvat ovat pystyt, rintakehä syvä ja häntä tavanomaiseen pystykorvamaiseen tapaan selän päälle kiertynyt. Rodusta on kaksi eri karvamuunnosta, lyhyt- (yando) ja pitkäkarvainen (erre); ensiksi mainitussa karva on vähintään 4 cm pitkää (poskipäissä vähintään 6cm pitkää) ja muodostaa poskipäissä viikset sekä niskassa ja olkapäillä eräänlaisen puuhkan; jälkimmäisessä karva on vähintään 8–10 cm pitkää (lantiossa enimmillään 25 cm pitkää) ja muodostaa poskipäissä viikset, niskassa ja olkapäillä kauluksen sekä raajojen takaosissa röyhelöiset housukarvat (joiden pituus on 15–20 cm). Sallitut väritykset ovat valkoinen, fawn (maskilla tai ilman; tummilla karvankärjillä tai ilman), punainen (maskilla tai ilman; tummilla karvankärjillä tai ilman), sudenpunainen, ruskea, ruskea tan-merkein (brown & tan), sudenharmaa, musta, musta tan-merkein (black & tan) ja valkokirjava (edellä mainituin värivaihtoehdoin). Myös sininen väritys hyväksytään, mutta se ei ole toivottu. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 42–50 cm (ihanne 46 cm) ja paino 11–17 kg (ihanne 14 kg) välillä. Nartuilla vastaavat mitat ovat 38–46 cm (ihanne 42 cm) ja 8,5–12 kg (ihanne 10 kg).
musta
mustavalkoinen
blue merle, väri ei ole toivottu
Alkuperä

Rotu on ikivanha, ja sitä on perinteisesti kasvatettu Nenetsiassa ja Jamalin Nenetsiassa. Nykyisin se on erittäin suosittu perinteisillä poronkasvatusalueilla Pohjois- ja Koillis-Venäjällä. 1800-luvulla nenetsiläiset pystykorvat tunnettiin vielä hirvikoirina. Vuonna 1898 järjestetyssä näyttelyssä porolaikat Belka ja Belko voittivat kultamitalin. 1940-luvulla rotu oli usein esitteillä maatalousnäyttelyssä. Ensimmäinen rotumääritelmä julkaistiin vuonna 1994, ja RKF tunnusti nenetsinlaikan virallisesti vuonna 1999.
Nykyisin rotua käytetään myös etsintä- ja pelastustehtävissä sekä monikäyttöisenä seurakoirana.
Alkuperä > Etymologia

Kuten lähisukulaisensa samojedinkoira, myös tämä rotu on saanut nimensä sen jalostaneesta kansasta, Siperian Nenetsiassa asuvista suomalais-ugrilaisista nenetseistä. Rotua on eri aikakausilla kutsuttu eri nimillä. Näihin lukeutuvat muun muassa hirvikoira, jurakien valkoinen porokoira, nenetsin poropaimenlaika, nenetsin paimenlaika ja nenetsin poropaimenpystykorva. Metsänenetsien kielellä sitä kutsutaan nimellä veneko ('koira').
Nykytilanne

Tällä hetkellä rodun kannan koon arvioidaan olevan alkuperäisellä käyttöalueella Siperian länsiosissa noin 20 000 yksilöä ja itäisissä osissa noin 5 000 yksilöä. Länsi-Siperiassa nenetsinlaikoja käyttävät alkuperäisissä työtehtävissä suomensukuiset siperialaiset alkuperäiskansat nenetsit, saamelaiset, komit, hantit, mansit ja nganasanit.
Siperian ulkopuolella nenetsinlaika on harvinainen, vaikkakin yksittäiset ihmiset ovat niitä tuoneet ja kasvattaneet eripuolella Venäjää enimmäkseen rekistereiden ulkopuolella. Niitä on käytetty poronhoitoalueen ulkopuolella metsästykseen, vetokoirina, paimennukseen, pelastuskoirina ja seurakoirina. Tällä hetkellä virallisia kasvattajia on Venäjällä muutamia. FCI:n alaisista kenneljärjestöistä nenetsinlaikaa rekisteröivät ainakin Venäjän kennelliitto RKF ja Viron kennelliito EKF, mutta rekisteröitynä koirana nenetsinlaika on hyvin harvinainen.
Nykytilanne > Rodun säilyminen

Vaikka kanta rodun alkuperäisellä asuinalueella on vielä varsin suuri, on rodun tilanne vaikea. Porotalous Siperiassa on murroksessa johtuen paitsi poliittisista ratkaisuista myös esimerkiksi Venäjän energiapolitiikasta, jonka seurauksena öljyputket ja tuotantolaitokset halkovat nyt porojen laidunmaita ja vaikeuttavat porotaloutta. Myös ilmastonmuutos vaikuttaa arktiseen ympäristöön ja sitä kautta poronhoitoon. Kaikki, mikä vaikuttaa poronhoitoon vähentävästi, muuttaa rodun käyttötarvetta ja vaikuttaa sitä kautta populaation kokoon ja rodun mahdollisuuksiin säilyä. Rodun säilyttämiseen ollaan kuitenkin herätty. The Arctic -sivustolla on 15. syyskuuta 2020 julkaistu artikkeli, jossa kerrotaan suunnitelmista auttaa rodun säilyttämisessä sen alkuperäisillä elinalueilla perustamalla sitä varten keskus Jamalin niemimaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nenetsinlaika Wikimedia Commonsissa
| n k Venäläiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  etelävenäjänkoira  itäsiperianlaika  jakutianlaika  kaukasiankoira  keskiaasiankoira  länsisiperianlaika  samojedinkoira  siperianhusky  venäjänmustaterrieri  venäjäntoy  venäjänvinttikoira  venäläis-eurooppalainen laika 
SKL:  englantilais-venäläinen ajokoira  itäeuroopanpaimenkoira  venäjänajokoira  venäjänbolonka  venäjänspanieli 
Muut RKF:n hyväksymät:  burjaattikoira  hortai  etelävenäjänvinttikoira  moskovanvahtikoira  nenetsinlaika  sulimovinkoira  venäjänsalonkikoira 
Harvinaiset:  eteläkaukasianvuoristokoira  kamtšatkanrekikoira  kaukasiantasankopaimenkoira  koillissiperianlaika  moskovsky drakon  pohjoiskaukasianpaimenkoira  siperianlammaskoira  tšukotkanrekikoira 
Sukupuuttoon kuolleet:  amurinlaika  evenkinlaika  irkutskinlaika  kostromanajokoira  kriminvinttikoira  medelan  moskovanvesikoira  tofolarinlaika  tšerkessiansusikoira  venäjännoutaja  venäjänsetteri
Luettelo keskeisistä lääketieteen aiheista

Asklepioksen sauva, symboli joka yleisesti liitetään lääketieteeseen
Seuraava luettelo tarjoaa yleiskatsauksen lääketieteen eri aiheista:
Lääketiede – terveyden ylläpitämiseen ja palauttamiseen sekä sairauksien ehkäisemiseen ja hoitoon kohdistuvaa tiede.
Päämäärät

Terveys
Homeostaasi
Lääketieteen etiikka
Sairastumisen ennaltaehkäisy
Palliatiivinen hoito
Lääketieteen historia

Lääketieteen historia
Esihistoriallinen lääketiede
Muinaisen Egyptin lääketiede
Perinteinen kiinalainen lääkintä
Lääketieteellinen biologia

Lääketieteellinen biologia
Lääketieteellinen biologia > Lääketieteellisen biologian haarat

Anatomia – tutkii eliöiden muotoa ja rakennetta.
Luettelo keskeisistä anatomian aiheista
Luettelo ihmisen luista
Luettelo ihmisen hormoneista
Luettelo ihmisen hermoista
Luettelo ihmisen lihaksista
Luettelo ihmisaivojen alueista
Biokemia
Bioinformatiikka
Biofysiikka
Biometria (tilastotiede)
Biotekniikka
Nanobiotekniikka
Solubiologia
Embryologia
Geeniterapia
Perinnöllisyystiede
Sytogenetiikka
Histologia
Immunologia
Mikrobiologia
Molekyylibiologia
Neurotiede
Parasitologia
Patologia
Fysiologia
Systeemibiologia
Virologia
Toksikologia
Lääketieteellinen biologia > Sairaudet

Luettelo syöpätaudeista
Luettelo lastentaudeista
Luettelo perinnöllisistä sairauksista
Luettelo tartuntataudeista
Lääketieteen harjoittaminen

Kliininen tutkimus
Diagnoosi
Kirurgia
Lääkitys
Lääkkeet

Luettelo lääkkeistä
Anestesia-aineet
Lääketieteelliset laitteet

Lääketieteelliset laitteet
Lääketieteelliset tilat

Klinikka
Sairaala
Luettelo Suomen sairaaloista
Lääketieteelliset opinnot

Lääketieteelliset opinnot
Lääketieteellinen tiedekunta
Luettelo lääketieteellisistä tiedekunnista
Lääketieteellinen tutkimus

Lääketieteellinen tutkimus
Kliininen tutkimus
Lääketieteelliset organisaatiot

Suomalainen Lääkäriseura Duodecim
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
Lääketieteeseen vaikuttaneet henkilöt

Luettelo lääkäreistä
Lääketieteeseen vaikuttaneet henkilöt > Lääketieteen tutkijat

Hesy-Ra, aikaisin tunnettu lääkäri.
Pesešet, naispuolinen lääkäri (vaikutti Egyptissä 2 400 eaa.).
Borsippa, babylonialainen joka kirjoitti diagnostiikkakäsikirjan.
Rhazes, persialainen alkemisti.
Avicenna, filosofi ja lääkäri.
Kreikkalais-roomalaiset lääketieteen tutkijat:
Hippokrates, tunnetaan yleisesti modernin lääketieteen isänä.
Galenos, tunnettu kunnianhimoisista leikkauksista.
Andreas Vesalius, tieteellisen anatomian uranuurtaja.
Oribasius, bysanttilainen joka kokosi lääketieteellistä tietoa.
Abu al-Qasim, andalusialainen lääkäri jota pidetään nykyaikaisen kirurgian isänä.
Keskiajan eurooppalaiset lääketieteen tutkijat:
Theodoric Borgognoni, yksi keskiajan merkittävimmistä kirurgeista, joka on tunnettu tärkeiden kirurgisten edistysaskeleiden käyttöönotosta ja edistämisestä, mukaan lukien yksinkertaisen antiseptiikan ja anestesia-aineiden käyttö.
Guy de Chauliac, tunnettu Abu al-Qasimin lailla yhtenä nykyaikaisen kirurgian isänä.
Miguel Serveto, pidetään ensimmäisenä eurooppalaisena, joka löysi keuhkoverenkierron.
Ambroise Paré ehdotti ligatuurien käyttöä kauterisaation sijasta ja testasi besoaarikiviä.
William Harvey kuvaili verenkiertoa.
John Hunter, kirurgi.
Amato Lusitano kuvaili laskimoventtiilejä ja arvasi näiden tarkoituksen.
Garcia de Orta oli ensimmäinen, joka kuvaili koleraa ja muita trooppisia sairauksia sekä kasviperäisiä hoitoja.
Percivall Pott, kirurgi.
Thomas Browne, kirjoitti useita teoksia lääketieteestä.
Ignaz Semmelweis, tutki lapsivuodekuolleisuutta ja vähensi sen esiintyvyyttä.
Louis Pasteur ja Robert Koch perustivat bakteriologian.
Alexander Fleming, löysi sattumanvaraisesti penisilliinin ja edisti tämän myötä antibioottien kehitystä.
Lääketieteeseen vaikuttaneet henkilöt > Lääketieteen pioneerit

Wilhelm Röntgen löysi röntgensäteilyn, sai ensimmäisen Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1901 ja keksi  röntgentutkimuksen.
Christiaan Barnard suoritti ensimmäisen sydämensiirtoleikkauksen.
Ian Donald oli edelläkävijä ultraäänikuvauksen käytössä, joka johti sen käyttämiseen diagnostisena työkaluna.
Godfrey Hounsfield keksi tietokonekerroskuvauksen ja jakoi Allan McLeod Cormackin kanssa Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon vuonna 1979.
Peter Mansfield keksi magneettikuvauslaitteen ja jakoi Paul Lauterburin kanssa Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon vuonna 2003.
Yleiset käsitteet lääketieteessä

Epidemiologia – kvantitatiivinen tutkimustapa, joka tutkii terveyteen liittyvien tilojen ja tapahtumien ja niihin liittyvien tekijöiden jakaantumista.
Ravitsemustiede – tutkii ihmisen ravitsemukseen liittyviä kysymyksiä huomioiden niin fyysiset, psyykkiset, sosiaaliset ja kulttuurilliset tekijät.
Farmakologia – tutkii lääkeaineita ja niiden vaikutuksia elimistöön.
Psykologia – tutkii ihmisen mielen sisäisiä tapahtumia kuten tunteita, muistia, ajattelua kuin myös käyttäytymistä.
Lääketeollisuus – teollisuuden ala, joka kehittää, valmistaa, markkinoi ja myy lääkkeitä.
Silmän anatomia -niminen käsikirjoitus, jonka kirjoitti al-Mutadibih 1200-luvulla.
Käännös suomeksi
Kotkan Työväen Palloilijat (jalkapallo)

| Mitalit> Miesten jalkapallo.Mestaruussarja (nyk. Veikkausliiga)  | Mitalit> Miesten jalkapallo.Mestaruussarja (nyk. Veikkausliiga)  | Mitalit> Miesten jalkapallo.Mestaruussarja (nyk. Veikkausliiga)  | Miesten jalkapallo>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Mestaruussarja 1951 |  |  |
|  Kultaa | Mestaruussarja 1952 |  |  |
|  Pronssia | SM-kilpailu 1947 |  |  |
|  Pronssia | Mestaruussarja 1964 |  |  |
| Suomen Cup  | Suomen Cup  | Suomen Cup  |  |
|  Kultaa | Suomen Cup 1958 |  |  |
|  Kultaa | Suomen Cup 1961 |  |  |
|  Kultaa | Suomen Cup 1967 |  |  |
|  Kultaa | Suomen Cup 1980 |  |  |
|  Hopeaa | Suomen Cup 1966 |  |  |
|  Hopeaa | Suomen Cup 1968 |  |  |
|  Hopeaa | Suomen Cup 2000 |  |  |
| Liigacup  | Liigacup  | Liigacup  |  |
|  Hopeaa | Liigacup 1999 |  |  |
Kotkan Työväen Palloilijat (KTP) on kotkalainen urheiluseura, joka on voittanut jalkapallossa kaksi Suomen mestaruutta (1951 ja 1952) sekä neljä Suomen Cupin voittoa (1958, 1961, 1967, 1980).
Viimeisin kausi, jolloin tämän artikkelin KTP on pelannut sarjajalkapalloa oli 2013 Kakkosessa. Kaudesta 2014 alkaen Kotkan Työväen Palloilijoita edustaa sen ja FC KooTeePeen joulukuussa 2013 solmitun yhteistyösopimuksen myötä FC KTP. 2015 kaudella uusi KTP muutti toukokuun lopussa brändiuudistuksen yhteydessä KTP:n perinteistä logoa. Vanhan logon viisi vihreää pystyraitaa (ks. tietolaatikon logo) väheni uudistetussa logossa neljäksi.
Historia

Kotkan Työväen Palloilijat sai alkunsa, kun ryhmä Kotkan Riennosta eronneita palloilijoita päätti perustaa oman seuran. Ero johtui osittain poliittisista syistä. Työväen Palloilijat perustettiin Kotkan työväentalolla 22. syyskuuta 1927.
Historia > KTP ja TUL

Seura vietiin rekisteriin Työväen Palloilijat r.y.:nä 8. lokakuuta 1927, ja nimi rekisterissä vaihtui Kotkan Työväen Palloilijat ry:ksi 17. elokuuta 1965. Perustamisensa jälkeen seura liittyi Työväen Urheiluliittoon. Seura otti heti perustamisensa jälkeen peliasuksi vihreävalkopystyraitaisen, vihreäkauluksisen pelipaidan ja mustat housut. Nimilyhenne KTP alkoi yleistyä vasta 1930-luvulla. Ensimmäinen puheenjohtaja oli Axel Andersson, joka oli toiminut Riennossa pelaajana ja kapteenina. Hän oli viettänyt aiemmin Englannissa pari vuotta ja nähnyt Lontoossa jalkapallo-otteluita.
KTP ei voinut 1930-luvulla osallistua Suomen Palloliiton sarjoihin, vaan osallistui TUL:n omiin turnauksiin. TUL:n jalkapallomestaruudesta on oteltu 1920–1955 (mestaruutta ei jaettu 1941, 1942 ja 1944). KTP kerkesi saavuttaa vuosi 1955 mukaan lukien TUL:n mestaruuskilpailuista 7 kultaa, 2 hopeaa ja 3 pronssia. TUL:ssa aloitettiin jalkapallotoiminta uudelleen 1960–luvun alussa ja mestaruuskilpailut palasivat ohjelmaan 1973. 1959 sosialidemokraattien sisäinen hajaannus aiheutti TUK:n perustamisen. TUL:n johto ei hyväksynyt lajiliittojäsenyyttä lukuun ottamatta SVUL:n ulkopuolella ollutta palloliittoa, jonka kanssa oli tehty erillissopimus. Näin ollen SVUL:n erikoisliittoihin liittyneet seurat joutuivat TUL:n ulkopuolelle. KTP halusi jalkapalloilijoidensa ja koripalloilijoidensa saavan jatkaa entiseen tapaan – siksi se ei ollut enää halukas osallistumaan erilliseen TUL:n toimintaan, joten seura erotettiin TUL:sta vuoden 1959 lopulla ja KTP:sta tuli TUK-seura 22.4.1960. Kun TUK eheyttämisneuvottelujen jälkeen 1979 lakkautettiin, liittyi KTP useiden muiden seurojen tavoin takaisin TUL:oon. Vuoden 1979 jälkeen KTP on voittanut TUL Cupin kolme kertaa: 1981, 1983 ja 2008 (emoseurasta irtaantunut FC KooTeePee on voittanut kilpailun 3 kertaa 2004, 2005 ja 2012) .
1947 virallinen Suomen mestaruus ratkaistiin siten, että molempien liittojen kaksi parasta seuraa pelasivat yksinkertaisen sarjan, jossa KTP sijoittui lopulta kolmanneksi.
Historia > KTP ja SPL

Ensimmäisen kerran SPL ja TUL ryhtyivät kilpailemaan yhteisissä sarjoissa virallisista mestaruuksista 1943. Mestaruus- ja Suomen sarjaan osallistui molempiin TUL:sta kaksi seuraa, KTP oli mukana Suomen sarjassa.
SPL ja TUL alkoivat pelata kaudella 1948 yhteistä SM-sarjaa, jolloin KTP sijoittui yhdeksänneksi. 1949 sijoitus oli viides ja 1950 neljäs. Suomen mestaruuden KTP voitti vuosina 1951 ja 1952.
Kaudella 1958 KTP putosi Suomensarjaan, mutta voitti samalla kaudella Suomen Cupin. Loppuottelussa oli vastassa Kiffen. Seura saavutti toisen Cup-mestaruuden pelatessaan Suomensarjassa 1961, jolloin finaalivastustaja oli Pallo-Pojat. Kaudella 1962 KTP nousi takaisin SM-sarjaan. Joukkueessa esiintyi ensimmäisen kerran Suomensarjassa pelaajana 16-vuotias Arto Tolsa. Kaudella 1964 joukkue saavutti pronssia. Vuonna 1966 KTP hävisi Cup-finaalissa Helsingin Jalkapalloklubille, 1967 voitti kolmannen Cupin mestaruuden vastustajana Lahden Reipas ja 1968 hävisi Cup-finaalin Kuopion Palloseuralle. Kaudella 1969 joukkue putosi SM-sarjasta silloiseen II divisioonaan.
Arto Tolsa teki debyyttikaudellaan 1962 Suomensarjan itälohkossa 43 maalia (Suomen sarja oli tuolloin Suomen toiseksi korkein sarjataso). Kesällä 1969 Arto Tolsa siirtyi ammattilaiseksi Belgiaan Beerschotin joukkueeseen.
Kaudella 1972 sarjauudistusten myötä KTP putosi kolmannelle sarjatasolle kaudeksi 1973, jossa joukkue pelasi kauteen 1977 saakka. Joukkue nousi 1978 1-divisioonasta heti SM-sarjaan kaudeksi 1979, jolloin Arto Tolsa palasi KTP:n joukkueeseen. Vuonna 1980 seura saavutti neljännen Cup-mestaruuden, voitettuaan finaalissa Valkeakosken Hakan. Cup-mestarina KTP osallistui Cup-voittajien cupiin, jossa vastaan tuli ranskalainen SC Bastia. KTP pelasi ensin kotona tasan 0-0, ja hävisi vieraissa Korsikalla 5-0.
Kaudella 1983 tapahtui putoaminen toiselle sarjatasolle 1-divisioonaan ja seuraavalla kaudella kolmannelle sarjatasolle 2-divisioonaan, jossa joukkue pelasi aina kauteen 1993 asti, jolloin nousi toiselle sarjatasolle. Ykkösessä kaudella 1995 KTP sijoittui toiseksi ja pääsi karsimaan paikasta Veikkausliigaan, mutta hävisi karsinnan Mikkelin Palloilijoille.