stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isabella Leonarda
Teoksia > Opukset

Opus 1: kadonnut
Opus 2: Motetti a tre voci (Milano 1665,  kadonnut)
Opus 3: 18 Sacri concenti (Milano 1670)
Opus 4: 11 Messa (Novara 1674)
Opus 5: kadonnut
Opus 6: 12 Motetti (Venedig 1676)
Opus 7: 13 Motetti (Bologna 1677)
Opus 8: 11 Vespro a cappella (Bologna 1678)
Opus 9: kadonnut
Opus 10: 12 Motetti a quattro voci (Milano 1684)
Opus 11: 12 Motetti (Bologna 1684)
Opus 12: 14 Motetti a voce sola (Novara 1686)
Opus 13: 12 Motetti (Bologna 1687)
Opus 14: 10 Motetti (Bologna 1687)
Opus 15: 11 Motetti a voce sola (Bologna 1690)
Opus 16: 12 Sonate a 1., 2., 3. e 4. strumenti (Bologna 1693)
Opus 17: 12 Motetti (Bologna 1695)
Opus 18: 6 Messe (Bologna 1696)
Opus 19: 11 Salmi concertati (Bologna 1697)
Opus 20: 14 Motetti (Bologna 1700)
Teoksia > Nuottijulkaisuja

(nuottijulkaisut Italian kansalliskirjaston kokoelmassa )
Isabella Leonarda, Due Motetti teoksessa Il Terzo libro de sacri concenti a 2. 3. e 4. voci di Gasparo Casati Maestro di Cappella nel Duomo di Nouara, Venetia, Bartolomeo Magni, 1640, SBN IT\ICCU\MUS\0156951. (Kaksi motettia kuoronjohtaja Gasparo Casatin nuottijulkaisussa Kolmas kirja pyhiä kuorolauluja kahdelle, kolmelle ja neljälle äänelle)
Isabella Leonardi, Due Motetti, in Sacri concentus duarum vocum cum basso continuo auctore Gasparo Casati, Venetii, Alexandrum Vincentium, 1654, SBN IT\ICCU\MUS\0156956. (Kaksi motettia Gasparo Casatin nuottijulkaisussa Pyhiä kuorolauluja kahdelle lauluäänelle ja basso continuolle)
Isabella Leonarda, Sacri concenti a una, due, tre, et quattro voci: op. 3, Milano, fratelli Camagni alla Rosa, 1670, SBN IT\ICCU\MUS\0152867. (Pyhiä kuorolauluja yhdelle, kahdelle, kolmelle ja neljälle äänelle, op. 3)
Isabella Leonarda, Messa, e Salmi, concertati, & a Capella con Istromenti ad libitum: Opera Quarta, Milano, Fratelli Camagni, 1674, SBN IT\ICCU\MUS\0152866. (Messu ja psalmeja yhtyeelle & kappelikuorolle sekä valinnaisille soittimille)
Isabella Leonarda, Mottetti a una, due, tre o quattro voci parte con istromenti e parte senza: op. 7, Bologna, Giacomo Monti, 1677, SBN . (Motetteja yhdelle, kahdelle, kolmelle ja neljälle äänelle osittain soittimien kanssa osittain ilman, op. 7)IT\ICCU\MUS\0152865
Isabella Leonarda, Vespro a cappella della beata Vergine e [11] mottetti concertati, op. 8, Bologna, Giacomo Monti, 1678, SBN IT\ICCU\MUS\0152864. (Vespereitä eli iltamessuja siunatun Neitsyen kappelikuorolle ja motetteja yhtyeelle, op.8)
Isabella Leonarda, [Dodici] Motetti a voce sola: op. 11, Bologna, Giacomo Monti, 1684, SBN IT\ICCU\MUS\0234415. (Kaksitoista motettia yhdelle äänelle, op. 11)
Isabella Leonarda, [Dieci] Motetti a voce sola: op. 14, Bologna, Giacomo Monti, 1687, SBN IT\ICCU\MUS\0234414. ( Kymmenen motettia yhdelle äänelle, op. 14)
Isabella Leonardi, [Dieci] Salmi concertati a 4 voci con strumenti: op. 19, Bologna, Marino Silvani, 1698, SBN IT\ICCU\MUS\0152861. (Kymmenen psalmia yhtyeelle, jossa neljä lauluääntä sekä soittimia, op. 19)
Isabella Leonardi, Motetti a voce sola, con istromenti op. 20, Bologna, Marino Silvani, 1700, SBN IT\ICCU\MUS\0152860. (Motetteja yhdelle äänelle sekä soittimille, op. 20)
Teoksia > Nuottien myöhempiä uusintapainoksia

(nuottijulkaisut Italian kansalliskirjaston kokoelmassa )
Isabella Leonarda, Surge Virgo: (op. 10, 1684) e Spes mondane: (op. 6, 1676) / Stewart Carter, editor, in Composers born 1600-1699, New York, G.K. Hall, 1966, pp. 163-194 e 150-162,  SBN IT\ICCU\LO1\0780653. (Nouse Neitsyt, op 10 ja Maallinen toivo) op. 6)
Isabella Leonarda, Ave Regina Caelorum: for SAT soli, mixed chorus (SATB) & continuo, New York, Broude, 1980, SBN IT\ICCU\BCT\0048976.  (Terve Taivaan kuningatar sopraanolle, altolle ja tenorille, sekakuorolle ja continuolle)
Isabella Leonarda, Sonata duodecima from Opus 16 : 1693: for violin and continuo, Ottawa, Dovehouse, 1983, edited by Barbara Garvey Jackson SBN IT\ICCU\LO1\0438402. (Kahdestoista sonaatti, op 16 viululle ja continuolle)
Isabella Leonarda, Mottetti a voce sola, op. 11 e op. 12 e Mottetti a voce sola, op. 14, op. 15 e op. 17, in Solo motets from the seventeenth century: facsimiles of prints from the Italian Baroque / selected with introductions by Anne Schnoebelen, New York, Garland, 1988, SBN IT\ICCU\UBO\1173103. (Motetit yhdelle äänelle, op 11 ja op. 12 ja Motetit yhdelle äänelle, op. 14, op. 15 ja op. 17)
Isabella Leonardi, Three sacred works: for soprano, two violins and organ continuo / edited by Barbara Garvey Jackson, Fayetteville (Ark.), ClarNan Editions, 1996, SBN IT\ICCU\UBO\3495016. (Kolme pyhää / kirkkomusiikkiteosta sopraanolle, kahdelle viululle ja urkucontinuolle)
Isabella Leonarda, Selected compositions, Madison, A-R, 1998, SBN IT\ICCU\TO0\0137220. (Valitut sävellykset)
Isabella Leonarda, Surge virgo (op. 10, 1684): for SATB voices and organ, Mount Airy, Hildegard Publishing Company, 1998, SBN IT\ICCU\TO0\1874643. (Nouse neitsyt, op 10 sopraanolle, altolle, tenorille, bassolle ja uruille)
Isabella Leonarda, Twelve Sonatas, Opus 16 / edited by Stewart Carter, Middleton (Wis.), A-R Editions, 2001, SBN IT\ICCU\UBO\1618161. (Kaksitoista sonaattia, op. 16)
Isabella Leonardi, Sonate a 1, 2, 3, e 4 istromenti: opera decima sesta (1693) / a cura di Paolo Monticelli, Lucca, Libreria musicale italiana, 2003, SBN IT\ICCU\CFI\0601163. (Sonaatit 1, 2, 3, ja 4 :lle soittimelle , opukset 10, 6)
Isabella Leonarda, Vespro a cappella della Beata Vergine e mottetti concertati: opera ottava (1678) / a cura di Paolo Monticelli, Lucca, Libreria musicale italiana, 2005, SBN IT\ICCU\CFI\0653058.  (Vespereitä eli iltamessuja siunatun Neitsyen kappelikuorolle ja motetteja yhtyeelle, op.8)
Aiheesta muualla

Isabella Leonardan teoksia International Music Score Library Projectin sivuilla (IMSLP)
Cappella Artemisian Project Isabella Leonarda, 1620-2020 (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  RISM  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: en:Isabella Leonarda & it:Isabella Leonarda  & sv:Isabella Leonarda
Isabella Leonarda: Messuja ja motetteja op. 18, 1696, nimiösivu. Kuva: Museo internazionale e biblioteca della musica di Bologna
Käännös suomeksi
Camp Davidin kokous 2000

Yhdysvaltojen presidentti Bill Clinton, Israelin pääministeri Ehud Barak ja palestiinalaisten johtajan Jasser Arafat Camp Davidissa heinäkuussa 2000.
Israelin ja Palestiinan kartta.
Camp Davidin kokous 2000 oli epäonnistunut yritys saada aikaan pysyvä rauha Israelin ja palestiinalaishallinnon välille. Tärkeimmät osanottajat olivat Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton, Israelin pääministeri Ehud Barak ja palestiinalaishallinnon johtaja Jasser Arafat. Camp Davidin huvilassa Yhdysvalloissa pidetty kokous alkoi 11. heinäkuuta ja päättyi 25. heinäkuuta 2000. Osapuolet eivät päässeet yhteisymmärrykseen. He antoivat kuitenkin kolmenvälisen lausunnon, johon kirjattiin uusien neuvottelujen suuntaviivoja.
Kiistakysymykset > Valtiorajat

Palestiinalaisneuvottelijat vaativat täyttä itsemääräämisoikeutta Länsirannalle ja Gazan kaistalle. Barak lupasi muodostettavalle palestiinalaisvaltiolle 73 prosenttia Länsirannasta ja Gazan kokonaan.
Kiistakysymykset > Jerusalem ja Temppelivuori

Pääministeri Barak ehdotti Länsirannalla olevien israelilaiskaupunkien, kuten Ma’ale Adumimin, Giv’at Ze’evin ja Gush Etzionin liittämistä Jerusalemiin. Palestiinalaiset olisivat tällöin saaneet itsehallinnon eräissä pienissä kaupungeissa, jotka liitettiin Jerusalemiin vuoden 1967 kuuden päivän sodan jälkeen. Mahmud Abbas, joka tuolloin oli Arafatin neuvottelijana kokouksessa, vaati koko Itä-Jerusalemin luovuttamista Palestiinan itsehallinnolle. Kiistaa aiheutti myös Jerusalemin Temppelivuoren asema.
Kiistakysymykset > Pakolaiset

Israelin itsenäisyyssodan aikana noin 700 000 pakolaista lähti kodeistaan. Palestiinalaiset ovat vaatineet täyttä paluumuutto-oikeutta. Israel ei ole suostunut tähän, koska silloin juutalaiset todennäköisesti jäisivät vähemmistöön omassa valtiossaan.
Kiistakysymykset > Israelin turvallisuus

Israelin neuvottelijat halusivat sopimukseen seuraavat vaatimukset: Palestiinan ilmatila kuuluu Israelin hallintaan, kriisitilanteessa Israelilla olisi oikeus sijoittaa joukkoja Palestiinan alueelle ja Palestiinan valtion täydellinen demilitarisointi.
Beltane

| Beltane |
| --- | --- |
 Tanssijoita Beltane-juhlassa.
Merkitys:  valon, hedelmällisyyden ja kesän tulon juhla
Vietetään:  30. huhtikuuta – 1. toukokuuta
Järjestämistiheys:  vuosittain
Beltane tai Beltaine (Bealtane, Bealtaine) on kelttiläinen kevätjuhla, jota juhlittiin toukokuun alussa. Beltane tarkoittaa suunnilleen ”hyvä tuli”. Se oli toinen kelttien pääjuhla samhainin ohella. Juhlan aikana sytytettiin kokkotulia, joiden uskottiin edistävän karjan hedelmällisyyttä. Juhlan perinneruokana olivat suuret kaura- tai ohrakakut.
Nykyisin Beltanea juhlivat 1. toukokuuta muun muassa monet uuspakanat, kuten wiccat ja aasainuskoiset. Suomessa vastaava tapa on helavalkeat eli helajuhla tai toukojuhla.
Wiccalainen beltane

Beltane on wiccalaisen kalenterin toiseksi tärkein sapatti heti Samhain jälkeen. Beltane on myös karkauspäivä, jolloin elävien ja kuolleiden maailman välisen rajan ajatellaan olevan ohuimmillaan. Jumalattaren ja Jumalan liiton myötä sapatti on myös tärkeä hedelmällisyysjuhla. Beltane on wiccalaisten keskuudessa suosittu hetki häämenoille eli Kätten yhteenliittämiselle.
Lapinlahden Veto

Lapinlahden Veto on Lapinlahdella toimiva urheiluseura. Se on perustettu vuonna 1931 ja yhdistysrekisteriin se hyväksyttiin vuonna 1933. Seuran lajivalikoimaan kuuluvat hiihto, yleisurheilu, sulkapallo sekä salibandy.
Lapinlahden Vedon tunnetumpia urheilijoita ovat olleet kilpakävelijä Sari Essayah, kiekonheittäjä Sanna Kämäräinen ja keihäänheittäjä Sampo Lehtola.
Lapinlahden Vedon kotikenttänä toimii Lapinlahden Valio Areena.
Seuran jalkapalloilua on harjoittanut vuodesta 1995 Lapinlahden Veto -95.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kai Jahnsson

Kai Magnus Jahnsson (s. 25. tammikuuta 1965 Helsinki) on suomalainen pistooliampuja. Hän edustaa Poliisien Ampumaseuraa.
Jahnssonin paras sijoitus MM-kisoissa on 25 metrin isopistoolin 10. sija Lahdessa 2002 tuloksella 583. EM-kisoissa 2007 hän sijoittui 50 metrin pistoolssa sijalle 14. tuloksella 555 ja ampui Suomelle maakohtaisen paikan Pekingin olympialaisiin 2008. Hänet valittiin myöhemmin Suomen olympiajoukkueeseen ja hän ampui parhaallaan sijalle 21. 50 metrin pistoolissa tuloksella 553. Maailmancupissa Jahnssonin parhain sijoitus on 16. 10 metrin ilmapistoolissa.
Kilpailut > Olympialaiset

| Laji | 2008 | 2012 |
| --- | --- | --- |
| 10 m ilmapistooli | 29. 574 | 8. 679,1 (583+96,1) |
| 50 m pistooli | 21. 553 | 26. 552 |
Kilpailut > Maailmanmestaruuskilpailut

| Laji | 2002 | 2006 |
| --- | --- | --- |
| 10 m ilmapistooli | 41. 573 | 78. 569 |
| 10 m ilmapistooli | 16. 1711 | 20. 1704 |
| 25 m isopistooli | 10. 583 | — |
| 25 m isopistooli | 8. 1726 | — |
| 50 m pistooli | — | Karsiutui |
| 50 m pistooli | — | 544 |
| 50 m pistooli | — | 20. 1615 |
MM-kilpailuissa Jahnsson on ampunut Lahdessa 2002 ja Zagrebissa 2006. Hänen parhain sijoituksensa on kymmenes 25 metrin isopistoolissa Lahdesta tuloksella 583. Jahnsson jäi lopulta pronssista kolmen pisteen päähän.
Kilpailut > Maailmancup

| Laji | 2006> Guangzhou | 2006> München | 2006> Milano | 2007> München | 2008> Peking | 2008> München | 2008> Milano | 2009> München |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 m ilmapistooli | 36. 575 | 25. 579 | 69. 569 | 16. 580 | 27. 578 | 52. 572 | 28. 577 | 42. 573 |
| 50 m pistooli | — | 53. 544 | 32. 552 | 47. 550 | Karsiutui | 41. 551 | 42. 545 | 31. 553 |
| 50 m pistooli | — | — | — | 558 | 538 | 541 | 551 | 536 |
Jahnsson on osallistunut yhteensä kahdeksaan maailmancupin osakilpailuun ja 15 suoritusta. Hän on ampunut parhaimman sijoituksensa maailmancupissa 10 metrin ilmapistoolilla sijoittuen 16. tuloksella 580 Münchenissä vuonna 2007. 50 metrin pistoolissa hän on ollut parhaimmillaan 31. tuloksella 553 Münchenissä 2009.
Ennätykset

Jahnssonilla hallussa olevat Suomenennätykset:
| Tulos> Yleisen sarjan 10 metrin ilmapistoolin peruskilpailu | Paikka> Yleisen sarjan 10 metrin ilmapistoolin peruskilpailu | Päivämäärä> Yleisen sarjan 10 metrin ilmapistoolin peruskilpailu | Kilpailu> Yleisen sarjan 10 metrin ilmapistoolin peruskilpailu | Yleisen sarjan 10 metrin ilmapistoolin peruskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 588 | Lontoo, Iso-Britannia | 20. huhtikuuta 2012 | Esiolympialaiset |  |
Yleisen sarjan 10 metrin ilmapistoolin finaali
| 687,9 (588+99,9) | Lontoo, Iso-Britannia | 20. huhtikuuta 2012 | Esiolympialaiset |  |
Yleisen sarjan 50 metrin pistoolin finaali
| 656,0 (563+93,0) | Mikkeli, Suomi | 22. toukokuuta 2010 | Matin kisat |  |
Quetzal-ritarikunta

| Quetzal-ritarikunta |
| --- | --- |
 Ritarikunnan tunnuksia
Palkitaan:  ansiot taiteen, tieteen, humanitarismin ja yhteiskunnallisista ansioista
Maa:   Guatemala
Ensimmäinen palkinto:  1936
Quetzal-ritarikunta (esp. Orden del Quetzal) on guatemalalainen ansioritarikunta. Ritarikunta on perustettu vuonna 1936 ja se on Guatemalan korkein mahdollinen kunnianosoitus. Se voidaan myöntää taiteellisista, tieteellisistä, humanitaarisista ja yhteiskunnallisista ansioista.
Rintatähti on viisisakarainen ja siinä lukee GUATEMALA – AL MERITO.
Ritarikunnassa on kuusi luokkaa. Näistä ylimmällä ei ole nauhaa, vaan ketju. Tämän jälkeen tulevat luokat ovat:
Suurristi
Suurupseeri
Komentaja
Upseeri
Ritari
Kookossaaret

| Kookossaaret Territory of the Cocos (Keeling) Islands Pulu Kokos (Keeling) (koookosmalaiji) Wilayah Kepulauan Cocos (Keeling) (malaiji) Keelinginsaaret |
| --- | --- |
 Kookossaarten atolli
 Lippu
 Sijainti
Valtio:  Australia
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  Australian territorio
 – hallinnollinen keskus:  West Island
 – kenraalikuvernööri:  David Hurley
 – hallinnon johtaja:  Natasha Griggs
Pinta-ala:  14 km²
Väkiluku (2016):  544
 – väestötiheys:  39 as./km²
Kookossaaret, myös Keelinginsaaret tai Keelingsaaret, on Australian hallitsema territorio Intian valtameressä.
Maantiede

Kookossaaret ovat saaristo Intian valtameressä, 3 685 kilometriä länteen Australian Darwinin kaupungista ja noin 900 kilometriä lounaaseen Australialle kuuluvasta Joulusaaresta. Saariryhmään kuuluu kaksi koralliatollia: 26 saaresta koostuva eteläinen atolli ja siitä 24 kilometriä pohjoiseen sijaitseva North Keeling. Saariston kokonaispinta-ala on 14 neliökilometriä. Eteläisellä atollilla on saariston pääsaaret. Sen suurin saari on noin 10 kilometrin pituinen West Island. Saaret ovat matalia, ja korkein kohta on kuusi metriä merenpinnan tason yläpuolella.
Kookossaarten ilmasto on kuuma ja kostea. Lämpötila on 25–29 astetta ja vuosittainen sadanta 1 970 millimetriä. Sykloneja voi iskeä saarille erityisesti vuoden alussa.
Saariston kasvillisuutta hallitsevat kookospalmut, joita viljeltiin aiemmin kopran takia. Ruohoja kasvaa puolestaan alakerroksessa. Kookossaarilla ei ole alkuperäisiä maanisäkäslajeja, mutta saarilla on runsaasti merilintuja ja maarapuja. Kookossaaret on monien muuttolintujen levähdyspaikka, sillä se on ainoa maa-alue noin 900 kilometrin säteellä. Yksi punajalkasuulan suurimmista pesimäpopulaatioista on North Keelingillä. Muita usein nähtäviä lintulajeja ovat ruskosuula, naamiosuula, ruskotiira, keijutiira, fregattilinnut, australianyöhaikara ja korallihaikara. Saarten ainoa kotoperäinen lintu on itkuluhtakanan alalaji.
North Keelingille ja sitä ympäröiviin vesiin perustettiin vuonna 1995 Pulu Keelingin kansallispuisto.
Historia

Kookossaaret eivät olleet asuttuja, kun englantilainen merenkulkija William Keeling näki ne ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1609 purjehtiessaan Jaavalta Englantiin. Hollantilainen kartta vuodelta 1659 käyttää saarista nimeä Kookossaaret (Cocos Eylanden). Sen sijaan vuodelta 1703 peräisin oleva brittikartta käyttää saarista nimeä Keeling-saaret (Keeling Islands).
Ensimmäisen asutuksen perusti 1826 Alexander Hare, joka toi saarille malaijihaareminsa ja orjia. John Clunies-Ross puolestaan saapui syrjäisille korallisaarille vuonna 1827 ja perusti saarelle siirtokunnan malaijilaisen työväkensä kanssa. Haren kuoltua vuonna 1834 Clunies-Ross otti tämän omistukset hallintaansa. Kuningatar Viktoria myönsi vuonna 1886 saaret George Clunies-Rossille ja tämän jälkeläisille. Clunies-Rossit viljelivät saarilla kopraa ja toi plantaaseille aasialaisia työntekijöitä.
Singaporen siirtomaan hallintaan Kookossaaret liitettiin vuonna 1903. Direction Islandille rakennettu kaapeliasema tuhottiin marraskuussa 1914, kun saksalainen sota-alus SMS Emden hyökkäsi saarelle. HMAS Sydney oli kuitenkin ehditty kutsumaan apuun, ja Emden ajautui maihin taistelussa. Aluksen jäännökset ovat sittemmin suojeltu. Japani hyökkäsi saarille useasti toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1945 brittijoukot rakensivat West Islandille kiitotien ja käyttivät sitä pommikoneiden tukikohtanaan.
Kookossaarten hallinta siirrettiin 23. marraskuuta 1955 Australialle. Australia osti vuonna 1978 Clunies-Rossin perheeltä sen omistukset lukuun ottamatta kotitaloa ja sitä ympäröiviä maita. Home Islandin kylän hallinta siirrettiin vuonna 1979 Kookossaarten valtuustolle.
Australia solmi vuonna 1991 Kookossaarten johtajien kanssa yhteisymmärryspöytäkirjan, jossa määriteltiin muun muassa, miten saaren elintaso saataisiin nostettua Australian emämaan elintasoa vastaavaksi. Clunies-Rossit puolestaan myivät vuonna 1993 loput omistuksensa Home Islandilla.
Politiikka

Kookossaaret ovat Australian hallinnassa oleva territorio, josta vastaa infrastruktuurin, liikenteen, kaupunkien ja aluekehityksen ministeriö. Hallintovirkamiehen (engl. Administrator) nimittää Australian kenraalikuvernööri. Hallintovirkamies on Joulusaaren kanssa yhteinen, ja hänen tehtäviinsä kuuluu olla saarilla ministerin edustaja, pitää yhteyttä keskushallitukseen sekä edistää siellä saarelaisten asioita ja mahdollistaa erilaisten aluejärjestöjen toimintaa. Vuonna 2017 kolmivuotiselle kaudelle valittiin Natasha Griggs.
Kookossaarten kunnallishallinnosta vastaa Shire of Cocos, joka perustettiin vuonna 1992. Kunnanvaltuustossa on seitsemän vaaleilla valittua jäsentä.
Talous ja liikenne

Kopran tuotanto ja vienti on Kookossaarten tärkein elinkeino. Saarilla harjoitetaan myös kalastusta ja saarelaisilla on omia puutarhoja, mutta suurin osa ruokatarpeista, polttoaineesta ja kulutustavarasta joudutaan tuomaan muualta.
Perthistä on kahdesti viikossa ilmayhteys Kookossaarille Joulusaaren kautta. Asuttujen saarien välillä on säännöllinen lauttayhteys, ja West Islandilla kulkee bussilinja.
Väestö

Kookossaarilla oli vuoden 2021 väestönlaskennassa 593 asukasta. Väestöstä 17,2 prosenttia on malaijitaustaisia. Seuraavaksi suurimmat ryhmittymät ovat australialaiset, indonesialaiset, englantilaiset ja jaavalaiset. Home Islandilla asuu noin neljä viidesosaa asukkaista ja loput West Islandilla, jonka asukkaista suurin osa on lyhytaikaisella pestillä ylläpitämässä julkishallintoa ja kopraviljelmiä.
Saarelaisista malaijia puhui vuonna 2021 kotonaan 61,2 prosenttia väestöstä ja englantia 19,1 prosenttia väestöstä. Islam on ylivoimaisesti suurin uskontokunta saarelaisten keskuudessa: 65,5 %. Anglikaanien osuus oli 1,5 prosenttia ja katolisten 2 prosenttia. Uskonnottomia oli 14 prosenttia asukkaista. Asukkaista 15,3 % ei kertonut uskonnollista vakaumustaan. Saariryhmä on Australian ainoa paikka, jossa muslimit muodostavat enemmistön väestöstä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kookossaaret Wikimedia Commonsissa
Kookossaarten shiren kotisivut (englanniksi)
Kookossaarten vierailijakeskus (englanniksi)
| n k Australian osavaltiot ja territoriot |
| --- | --- | --- |
| Osavaltiot | Etelä-Australia · Länsi-Australia · Queensland · Tasmania · Uusi Etelä-Wales · Victoria |  |
| Territoriot | Australian Antarktiksen alue · Australian pääkaupunkiterritorio · Heard ja McDonaldinsaaret · Jervis Bay Territory · Joulusaari · Kookossaaret · Korallimeren saarten territorio · Norfolkinsaari · Pohjoisterritorio |  |
Kookossaarten kartta
Kai Krohn

Kai Krohn 2013
Kai Juhani Ernst Krohn (29. heinäkuuta 1936 Helsinki – 11. heinäkuuta 2023 Helsinki) oli Tampereen yliopiston lääketieteellisen teknologian professori. Krohn tunnetaan merkittävänä AIDS-tutkijana.
Kai Krohn väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1966 ja valmistui patologian erikoislääkäriksi vuonna 1969. Hän julkaisi noin 200 tutkimusta immunologian ja immunopatologian aloilta.
Kai Krohn kuului huomattavaan kulttuurisukuun. Hänen isänsä Sven Krohn toimi Turun yliopiston filosofian professorina. Krohnilla oli neljä lasta ensimmäisestä avioliitostaan Leena A. Krohnin (o.s. Salo) kanssa, joista tunnetuimpia ovat Elokuvasäätiön entinen toimitusjohtaja Irina Krohn, helsinkiläinen kunnallispoliitikko Minerva Krohn ja teatteriohjaaja-näytelmäkirjailija Katja Krohn. Kai Krohnin serkkuja ovat muiden muassa kirjailijat Aarni Krohn, Leena Krohn ja Tiina Krohn, näyttelijä Heidi Krohn ja kuvataiteilija Inari Krohn.
Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa Krohn valittiin Pälkäneen kunnallisvaltuustoon Vihreän liiton listalta. Pälkäneellä Krohn pyrki edistämään Pälkäneen rauniokirkon suojelua. Krohn aikoi alun perin arkkitehdiksi ja arkkitehtuuri säilyi hänen erikoisharrasteenaan.
Tieteellinen ura > Virustutkimus

Toimiessaan vierailevana tutkijana New Yorkin veripalvelussa Krohn kuvasi ensimmäisenä Hepatiitti B -viruksen rakenteen.
Krohn tutki vuodesta 1983 alkaen HI-virusta ja keskittyi AIDS-rokotteen kehittämiseen. Vuonna 1987 julkaistussa tutkimuksessa Krohnin ryhmä osoitti, että voi kulua yli vuosi tartunnasta siihen, että AIDS-testit antavat positiivisen tuloksen.
Tieteellinen ura > Tampereen yliopisto

Krohn toimi vuosina 1973–1995 Tampereen yliopiston patologian professorina. Hän oli yksi Tampereen yliopiston lääketieteellisen teknologian instituutin perustajista ja toimi sen ensimmäisenä johtajana vuosina 1995–2001.
Krohn oli Tarton yliopiston kunniatohtori.
Tieteellinen ura > APECED-geeni

Krohnin kokoama suomalais-japanilais-sveitsiläinen tutkijaryhmä identifioi APECED-geenin, ja antoi sille nimen AIRE (autoimmune regulator).
Kirjallisuutta

Visakorpi Jarmo, Seppälä Raimo, Pasternack Amos & Ylitalo Pauli (toim.): 30-vuotinen sota. Tampereen lääketieteellisen tiedekunnan synty ja selviytyminen.  Tampereen yliopisto, 2003.  ISBN 951-44-5632-7
Krohn, Kai: Oma ja vieras. Lääkäri ja tutkija muistelee.  Recallmed, 2013.  ISBN 9518470987
Luistelu

Gunnar Berndtsonin piirros helsinkiläisistä luistelijoista 1890-luvulta.
Luistelu on jäällä tapahtuvaa liikuntaa, jossa käytetään erityisesti tähän tarkoitukseen soveltuvia jalkineita eli luistimia. Luistimessa on  kiinteä  metalliterä, joka liukuu kevyesti jään pintaa pitkin ja mahdollistaa siten nopean liikkumisen. Luistelua voi harrastaa joko luonnonjäällä tai tähän tarkoitukseen jäädytetyllä luistinradalla.
Luistelun tekniikka on sittemmin siirtynyt myös hiihtourheiluun, jossa sitä kutsutaan luisteluhiihdoksi. Uusi luistelun muoto on myös rullaluistelu, jossa luistimessa on metalliterän asemasta pienet pyörät, jolloin luistelu on mahdollista myös asfaltilla tai muulla riittävän tasaisella alustalla.
Luistelu urheilulajina

Luistelun eri muotoja ovat
luistelu eli alkuperäinen luonnonjäällä tapahtuva luistelu
taitoluistelu ja sen alalajit: yksinluistelu, jäätanssi, pariluistelu ja muodostelmaluistelu
pikaluistelu, kaukalopikaluistelu eli short track tai lyhyen radan pikaluistelu
matkaluistelu
retkiluistelu
rullaluistelu
alamäkiluistelu
jääkiekko
ringette
kaukalopallo
Ingvar S. Melin ja Lenita Airisto-Melin luistelevat Helsingin Kulosaaressa helmikuussa 1966.