stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rengashäntämaki
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt rengashäntämakin erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Kantojen arvioidaan laskeneen viimeisen kolmen sukupolven eli noin 36 vuoden aikana yli 50 % ja laskun uskotaan jatkuvan edelleen.
Lajin pääasiallisia uhkatekijöitä ovat elinympäristön häviäminen, metsästys ja laiton lemmikkikauppa. Sen asuttamia elinympäristöjä hävitetään esimerkiksi kaskeamalla niitä laidunalueiksi ja kaatamalla puita puuhiilen tuotantoa varten. Sen levinneisyysalueen lämpötilojen ovat myös arvioitu kasvavan ja kuivista kausista on tullut yleisempiä. Lajia metsästetään ravinnoksi. Se on myös huomattavan yleinen lemmikki.
Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. Kahdeksasta yli 100 yksilöä käsittävästä kannasta kaksi esiintyy kansallispuistojen ja viisi muuten suojelluilla alueilla. Vuonna 2009 eri eläintarhoissa oli arviolta 2 500 rengashäntämakia. Vielä enemmän niitä pidetään epävirallisemmissa yhteyksissä lemmikkeinä, laboratoroissa tai yksityiskokoelmissa. Vankeudessa laji onkin kaikkein yleisin eri kädellisistä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Rengashäntämaki (kissamaki) (Lemur catta)
iNaturalist: Rengashäntämaki (Lemur catta)
ITIS: Lemur catta (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Lemur catta (Ring-tailed lemur) (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Lemur catta (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Lemur catta, ring-tailed lemur (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Lemur catta, the Ring-tailed lemur (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q185385  Wikispecies: Lemur catta  ADW: Lemur_catta  ARKive: lemur-catta  BioLib: 32025  BOLD: 12431  CoL: 3T528  EoL: 326533  EPPO: LEMUCA  GBIF: 2436412  iNaturalist: 43617  IRMNG: 10220084  ITIS: 572872  IUCN: 11496  MDD: 1001008  MSW: 12100056  NCBI: 9447  Observation.org: 84339  Open Tree of Life: 913930  Paleobiology Database: 104138  Paleobiology Database: 104138  Species+: 5749  TSA: 9139  Xeno-canto: Lemur-catta  ZooBank: 634A04B1-73F2-4F4F-8C3D-532712D26541 
Rengashäntämakin kallo.
Auringossa istuvia rengashäntämakeja.
Poikanen täysikasvuisen yksilön selässä.
Ääntelevä rengashäntämaki.
Asiatonta oleskelua

| Asiatonta oleskelua Litku Klemetti |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2021–2022 Mäyrästudiolla Luhangassa
 Julkaistu: 28. lokakuuta 2022
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Pekka Tuomi
 Kesto: 40.03
 Levy-yhtiö: Is This Art!
Listasijoitukset
  6. (albumilista)    6. (fyysinen albumilista)
Litku Klemetin muut julkaisut
| Kukkia muovipussissa 2021 | Asiatonta oleskelua 2022 | Funny Girl 2024 |
Singlet albumilta Asiatonta oleskelua
 ”Asiatonta oleskelua” Julkaistu: 19. elokuuta 2022  ”En elä” Julkaistu: 30. syyskuuta 2022
Asiatonta oleskelua on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Litku Klemetin 28. lokakuuta 2022 julkaistu studioalbumi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Sanna Klemetti.
En elä – 4.02
Hommat ei mee hyvin – 3.04
Villit lupiinit – 4.26
Tähtijengi – 2.48
Tuuliajolla PikAteriassa – 3.34
Asiatonta oleskelua – 3.02
Miten voit nukkua? – 5.00
Kalajuttu – 4.18
Läpi Helsingin yön – 4.52
Soita, Sanna! – 4.52
Kokoonpano

Sanna Klemetti – laulu, Wurlitzer-sähköpiano, piano, syntetisaattorit (Korg Poly 800, Moog)
Pekka Tuomi – taustalaulu, kitarat, saksofoni, syntetisaattorit (Alpha Juno, Moog), perkussiot, rumpukone & ohjelmointi
Aleksi Muhonen – taustalaulu, sähköbasso, tamburiini
Sami Keinänen – taustalaulu, rummut, perkussiot
Vastaanotto

Soundin kriitikot valitsivat levyn vuoden parhaaksi suomalaiseksi albumiksi. Albumi palkittiin Emma-gaalassa 2023 vuoden rock-albumina.
Vastaanotto > Arvostelut

Desibeli.net:
Helsingin Sanomat:
Kulttuuritoimitus:
Soundi:
Grazia Zafferani

| Grazia Zafferani> San Marinon kapteenivaltionhoitaja |
| --- | --- |
 1. huhtikuuta – 1. lokakuuta 2020  
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1972 (ikä 52) San Marino
Kansalaisuus:  San Marino
Ammatti:  poliitikko
Lapset:  4
Tiedot
Puolue:  R.E.T.E.
Grazia Zafferani (31. joulukuuta 1972) on sanmarinolainen poliitikko. Hän toimi maan kapteenivaltionhoitajana yhdessä Alessandro Mancinin kanssa vuonna 2020.
Tausta ja yksityiselämä

Zafferani on ollut naimisissa vuodesta 1996 ja hänellä on neljä lasta. Zafferanin isoisä ja setä, jotka molemmat edustivat kommunistista puoluetta, ovat myös toimineet kapteenivaltionhoitajina: isoisä Luigi Zafferani vuonna 1947 Rossano Zafferani vuonna 1987.
Ennen politiikkaan lähtemistä Zafferani opiskeli muun muassa myyntipsykologiaa ja toimi valmistuttuaan vuosia vaate- ja muotialalla. Hän omisti vaatekaupan vuosina 2000–2003. Vuonna 2007 hän jäi kotiäidiksi.
Poliittinen ura

Vuonna 2012 Zafferani oli perustamassa R.E.T.E.-puoluetta ja on toiminut sen puheenjohtajana. Hänet valittiin San Marinon suur- ja yleisneuvostoon vuonna 2013. Zafferanin huhtikuussa 2020 alkanut kausi maan kapteenivaltionhoitajana oli hänen ensimmäisensä.
Albert Guðmundsson (jalkapalloilija, 1923)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. lokakuuta 1923
Syntymäpaikka: Reykjavík, Islanti
Kuolinaika: 7. huhtikuuta 1994 (70 vuotta)
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 180
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1940–1944 | Valur |  |  |
| 1944–1946 | Rangers FC |  |  |
| 1946–1947 | Arsenal FC | 2 | (0) |
| 1947–1948 | FC Nancy |  |  |
| 1948–1949 | AC Milan | 14 | (2) |
| 1949–1952 | Racing Club de France | 69 | (31) |
| 1952 | OGC Nice | 14 | (0) |
| 1953–1955 | Valur |  |  |
| 1956–1958 | ÍBH Hafnarfjörður |  |  |
Maajoukkue
| 1946–1958 | Islanti | 6 | (2) |

| Albert Guðmundsson> Islannin valtiovarainministeri |
| --- | --- |
 26. toukokuuta 1983 – 16. lokakuuta 1985  
Edeltäjä:  Ragnar Arnalds
Seuraaja:  Þorsteinn Pálsson
Islannin teollisuusministeri
 16. lokakuuta 1985 – 24. maaliskuuta 1987  
Edeltäjä:  Sverrir Hermannsson
Seuraaja:  Þorsteinn Pálsson
Kansanedustaja
 1974–1989  
Ryhmä/puolue:  Itsenäisyyspuolue (1974–1987), Kansalaispuolue (1987–1989)
Vaalipiiri:  Reykjavík
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. lokakuuta 1923  Reykjavík 
Albert Sigurður Guðmundsson (5. lokakuuta 1923 – 7. huhtikuuta 1994) oli islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, ja itsenäisyyspuolueen poliitikko. Hän pelasi urallaan muun muassa Rangersin, Arsenalin ja AC Milanin riveissä. Jalkapallouransa jälkeen hänet valittiin Alþingiin, ja hän toimi Islannin valtiovarainministerinä ja teollisuusministerinä.
Albert syntyi Reykjavíkissä. Hän suoritti kauppaoppilaitostutkinnon vuonna 1944 ja opiskeli Glasgow’n Skerry’s Collegessa vuosina 1944–1946. Hän pelasi vuosina 1940–1944 Valurissä, vuosina 1944–1946 Rangersissä, vuosina 1946–1947 Arsenalissa, vuosina 1947–1948 Nancyssa, vuosina 1948–1949 AC Milanissa, vuosina 1949–1952 Racing Club de Francessa, vuonna 1952 OGC Nicessä, vuosina 1953–1955 taas Valurissä ja vuosina 1956–1958 ÍBH Hafnarfjörðurissä. Islannin maajoukkuessa hän pelasi kuusi ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Vuosina 1956–1989 Albert toimi tukkukauppiaana Reykjavíkissä. Hän toimi useiden vuosien ajan Alliance françaisen puheenjohtajana Islannissa sekä vuosina 1962–1989 Ranskan konsulina. Vuosina 1968–1973 hän toimi Islannin jalkapalloliiton puheenjohtajana.
Vuosina 1970–1986 Albert istui Reykjavíkin kaupunginvaltuustossa. Vuosina 1972–1983 hän istui kaupunginhallituksessa ja toimi vuosina 1982–1983 kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Vuoden 1974 parlamenttivaaleissa Albert valittiin Islannin parlamenttiin Alþingiin. Hän istui vuosina 1976–1987 itsenäisyyspuolueen puoluevaltuustossa ja vuosina 1978–1987 puoluehallituksensa. Hän toimi vuosina 1983–1985 Islannin valtiovarainministerinä ja vuosina 1985–1987 teolisuusministerinä. Vuonna 1987 hän perusti kansalaispuolueen (isl. Borgaraflokkurinn), jonka puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1989 asti, jolloin hän myös erosi Alþingistä. Vuosina 1989–1993 hän toimi Islannin suurlähettiläänä Pariisissa.
Albert Guðmundssonin poika Ingi Björn Albertsson on myös entinen jalkapalloilija ja poliitikko.
John Bauer

John Bauer (1882-1918), omakuva.
Tonttuja ja peikkoja esittävä John Bauerin piirros.
John Bauer (4. heinäkuuta 1882 Jönköping, Ruotsi – 20. marraskuuta 1918) oli ruotsalainen taidemaalari ja kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten joulukirjasta Bland tomtar och troll (Tonttujen ja peikkojen joukossa). Bauer kuoli vuonna 1918 Vätternillä höyrylaiva Per Brahen onnettomuudessa.
Hänen vaikutuksensa näkyy esimerkiksi englantilaisen taiteilijan Charles Keepingin töissä.
Bauerin kuva Norwegianin Boeing 737:n pyrstössä.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Bauerin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Bauers Museum, Jönköping (Arkistoitu – Internet Archive)
John Bauerin maalauksia Runeberg-projektista
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Gunnar Thoroddsen

Gunnar Thoroddsen (29. joulukuuta 1910 – 25. syyskuuta 1983) oli Islannin pääministeri helmikuusta 1980 toukokuuhun 1983. Hänen pääministerikautenaan presidenttinä toimivat Kristján Eldjárn ja Vigdís Finnbogadóttir. Thoroddsenin puolue oli Islannin itsenäisyyspuolue.
Thoroddsen äänestettiin ensimmäisen kerran Islannin parlamenttiin Alltingiin jo 23-vuotiaana vuonna 1934. Hän oli vuoteen 2013 asti nuorin parlamenttiin valittu henkilö Islannissa. Vuonna 1947 hänet valittiin Reykjavíkin pormestariksi ja vuodet 1965–1969 hän toimi suurlähettiläänä Tanskassa.
Thoroddsen opiskeli oikeustiedettä Islannin yliopistossa ja työskenteli poliitikon uransa ohella myös lakimiehenä Reykjavíkissa. Islannin presidentti Guðni Thorlacius Jóhannesson on kirjoittanut kirjan Thoroddsenista.
Recep Tayyip Erdoğan

| Recep Tayyip Erdoğan |
| --- | --- |
 Presidentti Erdoğan Ukrainassa vuonna 2022
Turkin 12. presidentti
 28.8.2014–  
Pääministeri:  Ahmet Davutoğlu (2014–2016) Binali Yıldırım (2016–2018)
Varapresidentti:  Fuat Oktay (2018–2023) Cevdet Yılmaz (2023-)
Edeltäjä:  Abdullah Gül
Turkin pääministeri
 14.3.2003–28.8.2014  
Presidentti:  Ahmet Necdet Sezer Abdullah Gül
Varapääministeri:  Abdullah Gül Cemil Çiçek Hayati Yazıcı Nazım Ekren Ali Babacan Bülent Arınç Beşir Atalay Bekir Bozdağ
Edeltäjä:  Abdullah Gül
Seuraaja:  Ahmet Davutoğlu
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. helmikuuta 1954 (ikä 71) Istanbul, Turkki
Kansalaisuus:  Turkki
Puoliso:  Emine Erdoğan
Tiedot
Puolue:  Oikeus ja kehitys -puolue (2001–2014, 2017–)
Uskonto:  sunnalaisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.tccb.gov.tr
Recep Tayyip Erdoğan ([ɾeˈd͡ʒep tajˈjip ˈæɾdo.an]; s. 26. helmikuuta 1954 Istanbul) on turkkilainen poliitikko, joka on toiminut maansa presidenttinä vuodesta 2014 lähtien. Sitä ennen hän toimi Turkin pääministerinä 2003–2014 ja Istanbulin pormestarina 1994–1998. Erdoğan johtaa islamistista Oikeus ja kehitys -puoluetta (AKP).
Nuoruus

Erdoğan syntyi vuonna 1954 Istanbulissa islaminuskoiseen georgialaissukuiseen perheeseen. Hänen vanhempansa olivat muuttaneet Istanbuliin Rizestä Koillis-Turkista, jonne heidän vanhempansa olivat tulleet Batumista Georgiasta. Erdoğanin isä Ahmet työskenteli rannikkovartiostossa. Erdoğan oli perheensä kuopus, ja hänellä on isänsä kahdesta avioliitosta yhteensä neljä sisarusta. Erdoğan varttui ankarassa Kasımpaşan lähiössä Istanbulissa, mutta asui isänsä työn vuoksi osan lapsuudestaan myös Rizessä.
Erdoğan on kertonut isänsä olleen uskonnollinen, äkkipikainen ja ankara mies, joka kuritti lapsiaan pahanteosta. Äitiinsä Erdoganilla oli lämpimämmät suhteet. Teini-ikäisenä Erdoğan ansaitsi perheelleen rahaa myymällä limonadia ja sämpylöitä.
Uskonnolliseksi koulussa havaittu Erdoğan laitettiin imaameja tuottavaan islamilaiseen İmam Hatip -lukioon, josta hän valmistui vuonna 1973. Hän suoritti kursseja myös maallisessa Eyub Lisesi -lukiossa päästäkseen yliopistoon. Erdoğan pelasi jalkapalloa vuosina 1969–1982, yleensä amatöörisarjoissa, mutta yhden kauden ammattilaisenakin 21-vuotiaana. Kasımpaşa SK -seuran stadioni on nykyisin nimetty hänen mukaansa.
İmam Hatip -lukion jälkeen Erdoğan opiskeli oman väittämänsä mukaan liiketaloutta Marmaran yliopistossa ja valmistui vuonna 1981. Väite on laajalti kyseenalaistettu, sillä yliopisto ei vielä tuolloin lainkaan tarjonnut opetusta kyseisellä alalla, ja Erdoğanin todisteena esittämä diplomi on päivätty ennen vastaavan tiedekunnan perustamista.
Erdoğan meni vuonna 1978 naimisiin Emine Gülbaranin (s. 1955) kanssa. Heillä on kaksi poikaa, Ahmet Burak ja Necmettin Bilal, ja kaksi tytärtä, Esra ja Sümeyye. Erdoğanin isä kuoli vuonna 1988 ja hänen äitinsä Tenzile Erdoğan vuonna 2011.
Poliittinen ura > Uran alku

Erdoğan aloitti poliittisen uransa 1970-luvun lopulla kansallisessa pelastuspuolueessa Milli Selâmet Partisi. Se kiellettiin vuoden 1980 sotilasvallankaappauksen jälkeen, ja Erdoğan joutui vankilaan.
Erdoğan liittyi Refah-puolueeseen vuonna 1984. Hänet nimettiin puolueen paikallisjohtajaksi Beyoğluun ja vuonna 1985 puolueen Istanbulin osaston johtajaksi. Vuonna 1986 Erdoğan oli puolueen ehdokkaana parlamentin täydennysvaalissa, mutta ei tullut valituksi. Vuonna 1989 Erdoğan oli puolueensa ehdokas Beyoğlun vaalipiirin pormestarinvaalissa, mutta hän hävisi vaalin ja joutui puoleksi vuodeksi vankilaan vaalituloksen protestoinnista. Erdoğan oli vuonna 1991 ehdolla Turkin parlamenttiin, mutta hän jäi rannalle äänten tarkistuslaskennan jälkeen.
Poliittinen ura > Istanbulin pormestarina

Erdoğan valittiin Istanbulin pormestariksi vuonna 1994. Pormestarina Erdoğan kielsi alkoholin tarjoilun katukahviloista. Vuonna 1998 hänet tuomittiin ”uskonnollisen vihan lietsomisesta” kymmeneksi kuukaudeksi vankeuteen, sillä hän oli lukenut julkisesti Ziya Gökalpin (1876−1924) sotaisan islamilaisen runon Sotilaan rukous (1913).
»Minareetit ovat pistimemme / kuvut kypärämme / moskeijat parakkimme, / uskovat sotilaamme. Tämä pyhä armeija suojelee uskontoani. Matkamme on kohtaloni, loppu on marttyyrius»
Poliittinen ura > Parlamentaarikkona ja puoluejohtajana

Erdoğan keräsi pidätyksestään sympatiapisteet, ja hänestä tuli yksi Turkin suosituimmista poliitikoista. Erdoğan perusti 2001 Refah Partisin raunioille AKP-puolueen, joka voitti vaalit 2002. Rikosrekisterinsä vuoksi hän ei päässyt pääministeriksi ennen lainmuutosta.
Poliittinen ura > Pääministerinä

Erdoğanin johtama AKP voitti maaliskuun 2003 täydennysvaalit, ja presidentti Sezer pyysi Erdoğania muodostamaan hallituksen. Erdoğan astui pääministerin virkaan 14. toukokuuta 2003.
Virkakautensa alussa Erdoğan vieraili Euroopassa ja Yhdysvalloissa, ja osoitti yhteistyöhalukkuutta lännen kanssa. Hän tuki Yhdistyneiden kansakuntien suunnitelmaa Kyproksen kriisin ratkaisemiseksi, mutta Kyproksen kreikkalaiset estivät sen toteutumisen. Turkin suhteet Israeliin huononivat. Erdoğan otti vastaan Hamasin johtaja Khalid Maš’alin, sekä tapasi Iranin presidentti Mahmud Ahmadinedžadin Istanbulissa. Israelin hyökättyä vuoden 2008 lopussa Gazaan Israelin media väitti Erdoğanin sanoneen Israelin tuhoutuvan ja Jumalan rankaisevan viattomien oikeuksien rikkojia. Vuoden 2014 Israelin hyökkäys Gazaan sai Erdoğanin sanomaan että juutalaisvaltion toimet ”ylittävät barbaarisuudessaan Hitlerin”.
Heinäkuussa 2007 Erdoğan määräsi ennenaikaiset parlamenttivaalit, joissa AKP otti selvän voiton. Seuraavana vuonna AKP:n vastustajat syyttivät puoluetta Turkin sekulaarisuuden uhkaamisesta, ja Erdoğanin asema vaarantui. Perustuslakituomioistuin käsitteli ehdotusta AKP:n lakkauttamisesta ja Erdoğanin sulkemisesta politiikan ulkopuolelle viideksi vuodeksi. Ehdotus ei kuitenkaan mennyt läpi. Kaksi vuotta myöhemmin Erdoğanin tukema lakimuutos kasvatti lainsäätäjien oikeutta nimittää tuomareita.
Erdoğan allekirjoitti 6. elokuuta 2009 Vladimir Putinin kanssa sopimuksen maan ensimmäisen ydinvoimalan rakentamisesta Akkuyuun Mersinin maakuntaan Välimeren rannalle. Voimalaan oli tarkoitus valmistua 2016 mennessä neljä 1 200 MW:n reaktoria. Suunnitelma kohtasi Turkissa vahvaa vastarintaa ja turkkilainen osapuoli peruutti projektin marraskuussa 2009 sähköntuotannon hintaan vedoten. Hurriyet-lehden arvioiden mukaan Turkki menetti sopimuksen peruuttamisessa noin kaksi miljardia dollaria. Hanketta kuitenkin jatkettiin kesällä 2010 uusien neuvotteluiden jälkeen.
Parlamenttivaalien 2011 vaalikampanjassaan Erdoğan lupasi uudistaa Turkin perustuslakia ja lisätä maan demokraattisia vapauksia. Hänen kolmas pääministerikautensa alkoi kesäkuussa 2011 voittoisien parlamenttivaalien jälkeen. Kesällä 2013 puhjenneissa mielenosoituksissa Erdoğania syytettiin autoritaariseksi sen jälkeen, kun Istanbulin poliisi oli tukahduttanut kovin ottein katumielenosoituksen.
Turkin välit Egyptiin katkesivat, kun Erdoğan arvosteli ankarasti vuoden 2013 sotilasvallankaappausta, joka syrjäytti hänen tukemansa Muslimiveljeskunnan.
Turkki asettui varhaisessa vaiheessa Syyrian kansannousun puolelle. Erdoğan vaati arabikevään kokemuksiin perustuen presidentti al-Assadin välitöntä eroamista, ja parin vuoden ajan hän oli vaatimassa kansainvälistä operaatiota Assadin syrjäyttämiseksi. Turkkilaisen Halk TV:n haastattelussa Bashar al-Assad syytti Erdoğania siitä että hän salli kapinallisten käyttää Turkkia tukialueenaan ja terrorismin tukemisesta.
Poliittinen ura > Presidenttinä

Koska Erdoğan ei puolueensa sääntöjen mukaan saanut asettua ehdolle neljännelle kaudelle pääministerinä, hän asttui ehdolle maan presidentiksi. Vielä vuonna 2014 presidentin virka oli Turkissa lähinnä seremoniallinen. Erdoğan voitti vaalin jo ensimmäisellä kierroksella ja astui virkaan 28. elokuuta 2014.
Ankaran liepeille nousseesta mahtipontisesta uudesta presidentinpalatsista nousi kohu marraskuussa 2014. Palatsikompleksin pinta-ala on 200 000 neliömetriä ja siinä on 1000 huonetta. Palatsin nimi on Ak Saray eli Valkoinen palatsi ja se oli tullut maksamaan noin 500 miljoonaa euroa.
Turkissa tapahtui epäonnistunut vallankaappausyritys heinäkuussa 2016. On olemassa lukuisia viitteitä siitä, että vallankaappaus olisi presidentti Erdoğanin itsensä tilaama näytelmä, jonka tavoitteena oli hänen valtansa pönkittäminen. Samalla lavastus toimi ensiaskeleina kohti diktatuuria, joka on joidenkin lähteiden mukaan Erdoğanin lopullinen tavoite. Lavastetun näytelmänsä nojalla Erdoğan pidätti satojatuhansia kansalaisia, ja heitä kaikkia yhdisti se, että he joko olivat oppositiojohtaja Fethullah Gülenin kannattajia tai muuten vain hallituksen toimia vastaan.
Erdoğan alkoi heti kannattaa voimakkaasti perustuslakimuutosta, joka vahvistaisi huomattavasti presidentin valtaoikeuksia. Erdoğan sanoi ennen äänestystä, että lakimuutosta vastaan äänestävät asettuvat samalle puolelle kuin ne, jotka yrittivät vuonna 2016 vallankaappausta.
Erdoganin havittelema perustuslakiuudistus hyväksyttiin kansanäänestyksessä huhtikuussa 2017. Muutos kasvatti presidentin valtaa ja teki hänestä hallituksen johtajan. Oppositio on syyttänyt äänestystä epärehelliseksi, esimerkiksi siitä syystä että Turkin vaalilautakunta ilmoitti vain joitain tunteja ennen äänestyksen päättymistä, että myös leimaamattomat äänestysliput hyväksytään.
Huhtikuussa 2018 presidentti Erdoğan ilmoitti, että maan presidentin- ja parlamenttivaalit järjestetään ennenaikaisesti kesäkuussa 2018. Edellisenä vuonna kansanäänestyksessä niukasti hyväksytty presidentin valtaa lisäävä perustuslain uudistus astuisi myös voimaan ennenaikaisesti vaalien jälkeen. Turkin presidentinvaaleissa kesäkuussa 2018 istuva presidentti Erdoğan voitti, ja voimaan astui perustuslain uudistus, joka lisäsi huomattavasti presidentin valtaa. Samassa yhteydessä pidettiin parlamenttivaalit, joissa hallitseva puolue, Erdoğanin AKP sai liittolaisineen parlamenttiin enemmistön.
Turkin rikoslain 299. pykälän mukaan presidentin loukkaaminen on laitonta. Siitä voidaan tuomita vuodesta neljään vuoteen vankeutta, ja jos loukkaus tapahtuu julkisesti, voidaan tuomiota pidentää kuuteen vuoteen. Pykälä on ollut Turkin rikoslaissa vuodesta 2005 lähtien, mutta ennen kuin Recep Tayyip Erdoğanista tuli maan presidentti, ei sitä juurikaan sovellettu. Vuodesta 2014 lähtien presidentin loukkaamisesta nostettujen rikostapausten määrä on noussut kymmeniin tuhansiin. Elokuussa 2021 tapauksia oli yli 38 000, ja noin puolet syytetyistä tuomittiin vankeusrangaistuksiin.
Poliittisia kantoja

Nuoruudessaan Erdoğan oli islamisti, mutta on sittemmin muuttanut linjaansa länsimieliseksi konservatiiviksi, joskin Wikileaks-vuodoissa paljastuneissa kommenteissa ovat yhdysvaltalaiset diplomaatit luonnehtineet häntä vallanhimoiseksi islamistiksi, ja myös maallistuneet turkkilaiset ovat huolissaan Turkin demokratian ja sananvapauden tilasta.
Vuonna 2009 Erdoğan arvosteli kovin sanoin Sveitsin kansanäänestystä, jossa kiellettiin minareettien rakentaminen maahan, ja sanoi sen heijastavan Euroopassa lisääntyvää rasistista ja fasistista suuntausta. Hän piti myös islamofobiaa, kuten antisemitismiäkin, rikoksena ihmiskuntaa vastaan.
Erdoğan ei kannata Natosta eroamista ja pitää Euroopan unionin jäsenyyttä tarpeellisena. Turkki aloitti virallisesti jäsenyysneuvottelut EU:n kanssa vuonna 2005. Toisaalta eräät merkittävät eurooppalaiset johtajat, kuten Nicolas Sarkozy ja Angela Merkel ovat asettuneet avoimen selkeästi Turkin EU-jäsenyyttä vastaan. Sitä mukaa kun Turkin EU-jäsenyysprojekti on pitkittynyt, myös innostus siihen on laantunut. Keväällä 2014 Erdoğanin pääneuvonantaja ilmoitti, ettei Turkki tarvitse Eurooppaa.
Erdoğan vastustaa sukupuolten tasa-arvoa ja on ilmaissut useasti, että islam on määritellyt naisen aseman, joka on käytännössä äitiys. Hänen mukaansa naisten päätehtävä on synnyttää ja äitiydestä luopuminen merkitsee ihmisyydestä luopumista. Erdoğanin mukaan naisten ei kuulu tehdä samanlaisia töitä kuin miesten, koska se on ihmisluonnon vastaista. Pääministerin mukaan työtehtävistä esimerkiksi sonnan kaivaminen on vastoin naisten herkkää luontoa.
Erdoğan ilmoitti vuonna 2014, että jokaisen turkkilaisen naisen pitäisi synnyttää kolme lasta ja että naisten oikeuksia jälkiehkäisypillereihin ja aborttiin pitäisi rajoittaa. Vuonna 2013 Erdoğan sanoi haluavansa estää nais- ja miesopiskelijoiden yhteisasumisen, mutta kysyttäessä kielsi puuttuneensa koskaan kenenkään yksityiselämään.
Kirjallisuutta

Akyol, Çiğdem: Erdoğan: Die Biografie.  Freiburg im Breisgau:  Herder, 2016.  ISBN 978-3-451-32886-2
Kankkonen, Tom: Erdoğan: Turkki suuren johtajan varjossa.  Jyväskylä:  Docendo, 2019.  ISBN 978-952-291-673-0