stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Punapyrstökakadu
Koko ja ulkonäkö

Punapyrstökakadut kasvavat 50–61 cm pitkiksi. Naaras ja koiras ovat erinäköisiä. Naaras on perusväriltään musta, mutta sen pyrstössä on keltaisia sulkia, vatsan alueella keltaisia laikkuja ja päässä sekä siipien tyvissä on kellertäviä pilkkuja. Naaraan nokka on keltaisen, valkoisen tai ruskean sävyinen. Naaraalla on musta töyhtö, jossa saattaa olla hieman keltaisia laikkuja. Täysikasvuisina ne painavat 610–870 grammaa. Koiras on kokonaan musta lukuun ottamatta nokkaa ja pyrstön punaisia sulkia. Nokka on harmaa. Myös koiraalla on komea, musta töyhtö. Täysikasvuisina koiraat painavat 670–910 grammaa. Punapystökakadut elävät vankeudessa hyvin vanhoiksi; eräs yksilö saavutti 50 vuoden iän australialaisessa Taronga Zoossa Sydneyssä.
Levinneisyys

Punapystökakadua tavataan Australian pohjois- ja länsiosissa sekä sisämaassa eristyneinä populaatioina. Punapyrstökakadut suosivat metsäisiä alueita (avoimia metsiä ja joenvarsimetsiä) ja savanneja, joissa kasvaa akasioita, eukalyptuksia ja kasuariinakasveja. Lajin elinympäristön laajuus on yhdestä kymmeneen miljoonaa neliökilometriä. Kokonaispopulaatio on noin 100 000 yksilöä.
Alalajit

Punapyrstökakadu jaetaan viiteen alalajiin:
C. b. banksii elää Queenslandissa ja Uudessa Etelä-Walesissa, yksilömäärältään suurin alalaji.
C. b. graptogyne elää lounaisessa Victoriassa ja kaakkoisessa Etelä-Australiassa. Kannan kooksi on laskettu 1 000 yksilöä.
C. b. marcorhynchus elää Australian pohjoisosissa. Tämän alalajin naaraillakin on punainen pyrstö.
C. b. naso elää läntisessä Albanyssä.
C. b. samueli elää itäisessä Australiassa.
Käytös

Punapyrstökakadut ovat seurallisia. Ne liikkuvat ja ruokailevat savanneilla suurissa parvissa, kun taas metsäisemmillä alueilla ne liikkuvat pareittain tai perhekunnittain. Kiihtyneenä tai uhattuna punapyrstökakadut nostavat kypärämäisen töyhtönsä pystyyn.
Lisääntyminen

Suurimmassa osassa esiintymisaluetta lajin lisääntymiskausi on touko-syyskuussa. Pesäpuu on rannalla tai aukealla sijaitseva eukalyptuspuu. Punapyrstökakadut munivat tavallisesti yhden, harvoin kaksi valkoista munaa puunkoloon tehtyyn pesään. Muna on kooltaan 51,1 mm x 36,5 mm. Jos munia on kaksi, myöhemmin munitusta kuoriutunut poikanen ei selviä hengissä montaakaan päivää. Naaras hautoo noin kuukauden. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta. Molemmat emot ruokkivat poikasta kahdesti päivässä. Poikanen lähtee pesästä noin kolmen kuukauden ikäisenä ja on emoistaan riippuvainen vielä usean kuukauden ajan.
Ravinto

Punapyrstökakadut syövät erilaisten puiden, useimmiten eukalyptusten, banksioiden ja akasioiden siemeniä suurissa, jopa sadan yksilön parvissa. Ne syövät lisäksi viikunoiden hedelmiä ja Emex australis -kasvin siemeniä. Ne saattavat liikkuvat pitkiä matkoja ravintoa etsiessään.
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Calyptorhynchus banksii (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Calyptorhynchus banksii:  Wikidata: Q638242  Wikispecies: Calyptorhynchus banksii  ADW: Calyptorhynchus_banksii  AFD: Calyptorhynchus_(Calyptorhynchus)_banksii  Avibase: 122372C72FAA08FC  BirdLife: 22684744  BirdLife-Australia: red-tailed-black-cockatoo  BOLD: 53138  BOW: rtbcoc1  eBird: rtbcoc1  EoL: 1177834  GBIF: 2480108  iNaturalist: 116844  IRMNG: 11098678  ITIS: 554835  IUCN: 22684744  NBN: NHMSYS0020789092  NCBI: 35551  Open Tree of Life: 1089846  Paleobiology Database: 373418  Paleobiology Database: 373418  Species+: 7788  TSA: 3268  Xeno-canto: Calyptorhynchus-banksii 
Psittacus banksii:  Wikidata: Q41219169  GBIF: 7438582
Vitisoihtu

| Vitisoihtu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Soihtukasvit Asphodelaceae
Alaheimo::  Asphodeloideae
Suku::  Soihdut Asphodelus
Laji::  albus
Kaksiosainen nimi
 Asphodelus albus  Mill. 
Katso myös
   Vitisoihtu Wikispeciesissä   Vitisoihtu Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vitisoihtu eli valkosoihtu (Asphodelus albus) on monivuotinen ruohokasvi soihtukasvien (Asphodelaceae) heimon alaheimossa Asphodeloideae (aiemmin heinäpuukasvien Xanthorrhoeaceae heimossa). Lajia viljellään perennana eli monivuotisena koristekasvina. Vitisoihtu on kotoisin Espanjasta, Italiasta ja Ranskasta.
Tätä tummanvihreälehtistä vaaleakukkaista kasvia kasvoi antiikin taruston mukaan manalan niityillä. Kukat ilahduttivat kuolleiden sieluja. Kreikkalaiset omistivat kasvin kasvuvoiman jumalattarelle Demeterille ja hänen tyttärelleen Persefonelle, roomalaiset Saturnukselle. Myytit kertovat asphodeluksen mukuloita käytetyn kuolleiden ravintona Haadeksessa. Nälänhätien aikoihin niitä söivät myös elävät. Mukuloiden uskottiin parantavan myrkytyksiä. Kukkatertut olivat jumalkuvien koristeita (hastula regia). Välimeren maissa asphodeluksella ilmaistaan surua vielä tänäkin päivänä. Kansanuskomuksissa kasvin arvellaan karkottavan pahoja henkiä.
José Villalonga

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: José Villalonga Llorente
Syntymäaika: 4. joulukuuta 1919
Syntymäpaikka: Córdoba, Córdoba, Espanja
Kuolinaika: 8. elokuuta 1973 (53 vuotta)
Lempinimi: Pepe
Valmennusura
1954–1957 1959–1962 1962–1966: Real Madrid Atlético Madrid Espanja
José ”Pepe” Villalonga Llorente (4. joulukuuta 1919 Córdoba, Córdoban maakunta, Espanja – 8. elokuuta 1973) oli espanjalainen jalkapallovalmentaja. Hän valmensi 1950- ja 1960-luvuilla Real Madridia, Atlético Madridia ja Espanjan maajoukkuetta ja saavutti menestystä jokaisessa.
Ura > Real Madrid

Villalonga oli ammatiltaan sotilas ja saanut koulutuksensa maavoimien liikuntatieteellisessä oppilaitoksessa Toledossa. Mieltymys jalkapalloon vei hänet vuonna 1951 Real Madridin kuntovalmentajaksi. Hän aloitti työskentelyn seuran juniorijoukkueiden parissa, mutta jo seuraavana vuonna puheenjohtaja Santiago Bernabéu siirsi hänet edustusjoukkueen palvelukseen. Joulukuussa 1954, kesken kauden 1954–1955, hänet nimitettiin joukkueen päävalmentajaksi Enrique Fernándezin tilalle. Hän sai johdettavakseen joukkueen, johon kuuluivat muun muassa Alfredo Di Stéfano, Francisco Gento, Miguel Muñoz ja Héctor Rial sekä myöhemmin vielä Raymond Kopa.
Villalongan ensimmäinen kausi Real Madridissa päättyi pääsarjamestaruuteen, jonka joukkue voitti silloisella ennätyksellä 46 pisteellä. Myöhemmin kesällä 1955 Real Madrid voitti vielä Espanjan, Italian, Portugalin ja Ranskan mestarijoukkueiden välillä pelatun Copa Latinan. Vuonna 1956 Villalongasta tuli 36 vuoden ja 185 päivän iässä ensimmäinen ja yhä tähän päivään asti nuorin Euroopan cupin voittanut valmentaja. Vuonna 1957 joukkue voitti harvinaisen triplamestaruuden Espanjan pääsarjamestaruuden, Copa Latinan ja Euroopan cupin muodossa
Menestyksestä huolimatta Villalonga erotettiin vuonna 1957. Villalongan ja seuran teknisenä sihteerinä toimineen entisen pelaajan Juan Antonio Ipiñan keskinäinen suhde oli ajatunut pisteeseen, jossa kaksikko ei edes puhunut toisilleen, ja tilanne oli sietämätön sekä pelaajille että seuran puheenjohtajalle Santiago Bernabéulle. Ipiña sai pitää paikkansa, mutta Villalonga joutui lähtemään ja valmentajaksi pestattiin argentiinalainen Luis Carniglia. Carniglian ja häntä seuranneen Miguel Muñozin johdolla Real Madrid voitti vielä kolme peräkkäistä Euroopan cupia.
Ura > Atlético Madrid

Pidettyään kahden vuoden tauon jalkapallosta palkattiin Villalonga Real Madridin paikallisvastustajan Atlético Madridin tekniseksi sihteeriksi vuonna 1959. Jo saman vuoden lokakuussa hänet siirrettiin seuran edustusjoukkueen valmentajaksi erotetun Ferdinand Daučíkin tilalle.
Villalongan valmennuksessa Atlético voitti historiansa ensimmäisen Espanjan cupin vuonna 1960 ja uusi mestaruuden vuonna 1961. Molemmilla kerroilla loppuottelussa oli vastassa Real Madrid ja näin ”kostonsa” sai sekä Villalonga että Atlético, jonka Real Madrid oli kauden 1958–1959 Euroopan cupin välierissä pudottanut. Vuonna 1961 Atlético myös sijoittui pääsarjassa toiseksi ja vuonna 1962 se ylsi Cup-voittajien cupin loppuotteluun. Fiorentinaa vastaan pelattu loppuottelu päättyi tasan 1–1, ja koska tuolloin ei ratkaistu tasatilannetta rangaistuspotkukilpailulla, jouduttiin pelaamaan uusintaottelu. Aikatauluongelmista johtuen ottelu järjestettiin kuitenkin vasta syyskuussa, johon mennessä Villalonga oli jo poistunut Atléticon palveluksesta. Atlético voitti ottelun puhtaasti 3–0 ja omisti mestaruuden entiselle valmentajalleen.
Ura > Espanjan maajoukkue

Villalongasta tuli Espanjan maajoukkueen valmentaja vuonna 1962, ja vuonna 1964 joukkue voitti Euroopan-mestaruuden, joka oli sen ensimmäinen ja vuoteen 2008 asti ainoa mestaruus. Karsinnoissa Espanja pudotti Romanian, Pohjois-Irlannin ja Irlannin, ja sai järjestääkseen välierästä, pronssiottelusta ja loppuottelusta koostuneen lopputurnauksen. Välierässä Espanja sai vastaansa karsintavaiheessa vakuuttavasti esiintyneen Unkarin ja voitti 2–1. Loppuottelussa joukkue kohtasi hallitsevan mestarin Neuvostoliiton. Madridin Santiago Bernabéulla pelatussa loppuottelussa Pereda vei isännät johtoon vain kuuden minuutin pelin jälkeen, mutta Husainovin tasoitettua vapaapotkusta tarvitsi Espanja vielä Marcelinon viime minuuteilla tekemän puskumaalin voittaakseen lopulta 2–1.
Villalonga johdatti Espanjan myös vuoden 1966 maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa menestystä ei kuitenkaan tullut. Espanja voitti alkulohkossaan Sveitsin, mutta tappio Argentiinalle ja Saksalle tiesi ennenaikaista kotimatkaa. Saksa-ottelu jäi Villalongan viimeiseksi maajoukkueen valmentajana.
Ura > Valmentajauran jälkeen

Valmentajauransa jälkeen Villalonga toimi Espanjan kansallisen valmentajaoppilaitoksen johtotehtävissä ja Madridin teknillisen yliopiston urheilutieteellisen tiedekunnan INEF:n professorina. Hän palasi myös sotilastehtäviin ja yleni everstiluutnantiksi ennen kuolemaansa 53 vuoden iässä vuonna 1973.
Saavutukset

Real Madrid
Euroopan cup: 1956, 1957
Espanjan pääsarjamestaruus: 1955, 1957
Copa Latina: 1955, 1957
Atlético Madrid
Espanjan cup: 1960, 1961
Cup-voittajien cup: 1962
Espanjan maajoukkue
Euroopan-mestaruus: 1964
Markus Visanti

Rehtori Markus Visanti seuraa opiskelija Liisa Seitsosen työtä Suomen Taide­akatemian koulussa vuonna 1961.
Markus Mattias Visanti (vuoteen 1936 Björklund; 4. joulukuuta 1921 Vaasa – 14. lokakuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän oli Taideteollisen oppilaitoksen yliopettaja ja rehtori 1960–1970. Hän teki paljon yhteistyötä puolisonsa, arkkitehti Irmeli Visannin kanssa heidän yhteisessä toimistossaan Irmeli ja Markus Visanti & Co. He kirjoittivat myös takanrakentajille opaskirjan Uusi takkakirja.
Visannin isä oli arkkitehti Matti Visanti. Myös hänen poikansa Matti Johannes Visanti (s. 1945) on arkkitehti.
Suunnittelutöitä

ASEA:n toimistorakennus 1973, Espoo (Irmeli Visannin kanssa)
Kisakallion urheiluopisto 1965 ja myöhemmin laajennukset, Lohja (Irmeli Visannin kanssa)
Arja Virtanen

Arja Virtanen vuonna 1971.
Arja  Virtanen (o.s. Kanner, ent. Puro; s. 21. syyskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen televisioesiintyjä, joka tuli tunnetuksi ”Arja-täti”-nimellä TV2:n Tenavatuokiossa ja Satupostissa vuosina 1968–1973. Hänet löydettiin lastenohjelmiin leikittäjäksi ja juontajaksi lehti-ilmoituksella. Virtasella oli myös oma palsta Seurassa ja Kultapossu-lehdessä 1970–1980-luvulla.
Arja Virtanen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1966 ja suoritti myöhemmin Varalan liikuntaopiston liikunnanjohtajakurssin. Vuonna 1981 hän tuli uskoon, ja hän on sittemmin kirjoittanut puuhakirjoja ja hengellistä kirjallisuutta, avustanut TV7-kanavaa ja toiminut Patmos Lähetyssäätiön itäeurooppalaisten lasten avustustoiminnassa. Virtanen valmistui opettajaksi vanhemmalla iällä, ja hän toimii nykyisin esikoulunopettajana Lahden seudun kristillisessä koulussa.
Teoksia

Enkelinyyttejä koko perheelle (1998)
Aiheesta muualla

Arja-täti. Yle Elävä arkisto.
Matti Virkkunen

| Matti Virkkunen |
| --- | --- |
 Matti Virkkunen vuonna 1951.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Matti Samuli Virkkunen
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1908 Kangasala
Kuollut: 11. heinäkuuta 1980 (71 vuotta) Hämeenlinna
Poliitikko
Puoliso:  Eeva Honkajuuri (1936–)
Vanhemmat:  Paavo Virkkunen Katri Virkkunen o.s. Thulé
Sukulaiset:  Kaisu Virkkunen (sisko) Timo Virkkunen (veli) Tapani Virkkunen (veli) Mikko Virkkunen (veli)
Matti Samuli Virkkunen (28. heinäkuuta 1908 Kangasala – 11. heinäkuuta 1980 Hämeenlinna) oli suomalainen varatuomari, Kansallis-Osake-Pankin (KOP) pitkäaikaisin pääjohtaja (1948–1975) ja ulkoasiainministeriön kauppapoliittisen osaston päällikkö (1945–1947).
Virkkunen oli kokoomuksen asettama Urho Kekkosen vastaehdokas presidentinvaaleissa 1968. Hän kampanjoi ”suomalaisen elämänmuodon ylläpitäjänä”. Virkkunen sai vaalissa 24 prosenttia äänistä.
Elämä ja ura

Virkkusen vanhemmat olivat kokoomuspoliitikko, kirkkoherra ja kansanedustaja Paavo Virkkunen ja käsityönopettaja Katri Thulé. Virkkunen valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisen normaalilyseon klassiselta linjalta vuonna 1927. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1934 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1937.
Vuonna 1932 Virkkunen oli estämässä AKS:n jäseniä osallistumasta Mäntsälän kapinaan. Hän oli vähemmän oikeistolainen kuin isänsä eikä ryhtynyt aktiivipoliitikoksi. Hän oli silti tiukan linjan antikommunisti ja kokoomuksen taustavaikuttaja eikä lähtenyt mukaan kokoomuksen puheisiin sosiaalisesta valintataloudesta, laajasta hyvinvointivaltiosta tai muista uusista tuulista.
Vuonna 1934 Virkkunen aloitti ulkoasiainministeriön palveluksessa. Hän työskenteli vuosina 1939–1941 varakonsulina Lontoossa ja vuonna 1941 ulkoasiainministeriön jaostosihteerinä. Vuosina 1941–1945 hän toimi ministeriön kauppapoliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä ja suunnitteli sekä toimeenpani sotavuosien kauppapolitiikkaa. Virkkunen toimi osaston päällikkönä 1945–1947. Hän järjesti elintarvikehuoltoa ja talouselämän rahoitusta ja oli mukana ratkomassa sotakorvauksiin liittyneitä ongelmia ja neuvottelemassa Suomelle merkittävää dollarilainaa Yhdysvalloista.
Virkkunen oli vuodesta 1936 naimisissa KOP:n pääjohtaja Mauri Honkajuuren tyttären Eeva Honkajuuren kanssa. Vuonna 1947 hänestä tuli KOP:n johtokunnan jäsen ja seuraavana vuonna pääjohtaja Mauri Honkajuuren kuoltua. Virkkusen pääjohtajakaudella KOP kasvoi voimakkaasti muun muassa fuusioiden ja konttoriverkon laajentamisen kautta. Vuonna 1949 pankkiin liitettiin Pohjolan Osake-Pankki ja vuonna 1958 Suomen Maatalous-Osake-Pankki. KOP oli myös toteuttamassa Rauma-Repola Oy:n fuusioitumista 1952. Virkkusella oli tärkeä rooli myös Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n jaossa 1950-luvun alussa ja saneeraamisessa 1960-luvulla.
Virkkusella oli useita luottamustehtäviä, ja hän toimi muun muassa yli 20 vuotta Keskuskauppakamarin puheenjohtajana (1950–1972).
Historioitsija Veli-Pekka Leppäsen mukaan Kekkonen kirjasi päiväkirjaansa masentuneensa vuoden 1968 vaalituloksestaan ja rankaisi Kokoomusta siitä, että Virkkunen oli ollut ehdokkaana tosissaan ja saanut 66 valitsijamiestä, jättämällä kokoomuksen aina hallituksen ulkopuolelle. Kekkonen olisi mieluummin nähnyt kokoomuslaisena vastaehdokkaanaan vanhan ystävänsä ylipormestari Lauri Ahon.
Teoksia

Vaurastuva maa: Esitelmiä ja puheita vv. 1946–1967.  WSOY, 1967.
Aiheesta muualla

Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 1981, 68 min. Yle Areena.
| n k Suomen vuoden 1968 presidentinvaalien ehdokkaat |
| --- | --- |
 Urho Kekkonen (Kesk.)  Veikko Vennamo (SMP)  Matti Virkkunen (Kok.) 
Kokoomuksen ehdokkaat Suomen presidentinvaaleissa
Valitsijamiesten vaali

1925: Hugo Suolahti | 1931: P. E. Svinhufvud | 1937: P. E. Svinhufvud | 1940: P. E. Svinhufvud | 1950: J. K. Paasikivi | 1956: Sakari Tuomioja | 1968: Matti Virkkunen | 1978: Urho Kekkonen | 1982: Harri Holkeri | 1988: Harri Holkeri

Eduskunnan suorittama vaali

1946: J. K. Paasikivi

Suora kansanvaali

1994: Raimo Ilaskivi | 2000: Riitta Uosukainen | 2006: Sauli Niinistö | 2012: Sauli Niinistö | 2018: Sauli Niinistö | 2024: Alexander Stubb
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Viron vallankaappaushanke 1935

Viron vallankaappaushanke 1935 oli oikeistoradikaalin Viron vapaussotureiden liiton eli niin sanottujen vapsien suunnittelema vallankaappaus, jonka oli määrä toteutua 8. joulukuuta 1935. Tarkoituksena oli syrjäyttää Viroa diktatorisesti hallinnut Konstantin Päts, joka oli edellisvuoden keväällä kaapannut vallan ja lakkauttanut vapsiliikkeen. Kaappaushanke paljastui viime hetkellä ja sen tärkeimmät johtajat saatiin kiinni ja tuomittiin myöhemmin pitkiin vankeusrangaistuksiin. Vallankaappaushanketta suunniteltiin ja johdettiin Suomesta käsin suomalaisten heimoaktivistien tuella, minkä myöhempi paljastuminen haittasi Suomen ja Viron suhteita ja johti Suomessa äärioikeistolaisen Sinimustat-nuorisojärjestön lakkauttamiseen.
Tausta

Päts oli käytännössä kaapannut vallan maaliskuussa 1934 keskeyttämällä riigivanemin vaaliprosessin, jossa vapsien ehdokkaana ollut kenraali Andres Larka vaikutti todennäköiseltä voittajalta, ja kieltämällä pian sen jälkeen ensin vapsien ja sitten kaikkien muidenkin puolueiden toiminnan. Vapsiliikettä pidettiin fasistisena, ja Päts oikeutti toimintansa sillä, että vapsit olisivat suunnitelleet vallankaappausta ja uhanneet Viron demokratiaa. Päts ei kuitenkaan palauttanut demokraattisia oloja, vaan Virossa alkoi monta vuotta kestänyt ”vaikenemisen aika”. Pätsin vangitsemille vapsijohtajille järjestettiin kesäkuussa 1935 oikeudenkäynti, jossa ei kuitenkaan kyetty esittämään uskottavaa näyttöä siitä, että he olisivat suunnitelleet vallankaappausta keväällä 1934.
Vapsien johtaja Artur Sirk onnistui pakenemaan Tallinnan keskusvankilasta syksyllä 1934. Hän siirtyi poliittisena pakolaisena Latvian kautta Suomeen ja asettui asumaan Lohjan Lylyisiin. Sirk alkoi kesällä 1935 suunnitella yhdessä maanpakolaistoveriensa kanssa Pätsin hallinnon syrjäyttämistä oikealla vallankaappauksella.
Kaappauksen valmistelu ja epäonnistuminen

Kaappaushankkeen suunnitelmat laadittiin Sirkin huvilalla Lohjalla, ja kaappausta valmisteltiin samanaikaisesti Virossa ja Suomessa. Virossa salaliitossa oli mukana useita satoja henkilöitä. Suomalaiset heimoaktiivit olivat keskeisesti mukana valmisteluvaiheessa. Kaappaukseen tarvittavat aseet ja räjähteet hankittiin Suomesta tai Suomen kautta, ja myös rahoitus kiersi Suomen kautta. Suomessa pääorganisaattorina toimi Jaakko Virkkunen, joka oli Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) nuorisojärjestön Sinimustien järjestölehden Sinimustan toimitussihteeri. Mukana olivat tosiasiassa myös Akateemisen Karjala-Seuran (AKS) johtohenkilöihin kuulunut Vilho Helanen ja IKL:n kansanedustajana toiminut Sinimustien puheenjohtaja Elias Simojoki, mutta he pysyttelivät taustalla, jotta suunnitelmien mahdollisesti paljastuessa vältyttäisiin tahrimasta AKS:n tai IKL:n mainetta. Virkkunen sai aktiivipalveluksessa olleen majuri Bernhard Heimolaisen luovuttamaan kaappaushanketta varten 95 Suomen armeijan varastosta peräisin ollutta käsikranaattia, jotka salakuljetettiin veneellä Tallinnaan.
Vallankaappaus aiottiin suorittaa sunnuntaina 8. joulukuuta, jolloin Pätsin puolue Isänmaan liitto (Isamaaliit) järjesti puoluekokouksen Tallinnan Estonia-teatterissa. Viron armeijalta ja kaitseliit-suojeluskunnilta vallattavilla aseilla ja ajoneuvoilla oli tarkoitus saartaa Estonia-teatteri, jolloin koko maan johto jäisi kerralla kaappaajien vangeiksi. Kaappaussuunnitelma kuitenkin paljastui viime hetkellä Viron poliisille, mahdollisesti ilmiannon seurauksena. Joukko salahankkeen johtajia pidätettiin 8. joulukuuta vastaisena yönä Tallinnassa osoitteessa Kadaka tee 20 sijainneesta talosta, eikä kukaan ollut aloittamassa kaappausta seuraavana aamuna. Sirk vältti pidätyksen, sillä häntä ja Danzigista ostettua käsiaselastia Helsingistä Tallinnaan kuljettanut kalastajavene oli joutunut edellisenä päivänä kääntymään takaisin kovan tuulen vuoksi, eikä hän siksi ollut Virossa pidätysten alkaessa.
Seuraukset

Kaappaushankkeen paljastuttua Viron poliisi suoritti laajan tutkinnan ja 170 salaliittolaista asetettiin syytteeseen. Tallinnassa kokoontunut sotaoikeus tuomitsi toukokuussa 1936 pidetyssä oikeudenkäynnissä yhteensä 147 henkilöä eripituisiin vankeusrangaistuksiin. Yhdeksän johtajaa sai 20 vuoden vankeustuomion, heidän joukossaan Hjalmar Mäe. Seitsemän syytettyä vapautettiin. Yksi vapautetuista oli entinen ulkoministeri Kaarel R. Pusta, jonka nimi oli mainittu kaappaajien painattamassa lentolehtisessä, mutta joka ei ilmeisesti ollut itse tietoinen kaappaushankkeesta.
Virossa suoritettu tutkinta paljasti myös yhteydet Suomeen, minkä jälkeen Suomen viranomaiset aloittivat oman tutkintansa. Virkkusen asuntoon suoritetussa kotietsinnässä löydettiin Elias Simojoen kirjoittamia kirjeitä, joissa solvattiin rajulla tavalla Pätsiä. Kirjeiden sisältö vuoti julkisuuteen, mistä oli seurauksena eduskunnassa IKL:ää vastaan tehty välikysymys. Joukossa oli myös Simojoen mainetta erityisesti vahingoittanut niin sanottu ”Heinäsaaren keskitysleiri” -kirje, jossa hän julisti oikeusministeri Serlachiuksen sekä antifasisteina tunnettujen pakinoitsijoiden Eeron ja Sasun joutuvan loppuiäkseen Petsamoon Jäämeren saarelle perustettavalle keskitysleirille, jahka Sinimustien edustama suuntaus nousisi Suomessa valtaan. Käytännössä IKL ja varsinkin AKS säästyivät kohulta, sillä syntipukiksi joutui ensisijaisesti Simojoen johtama nuorisojärjestö Sinimustat, jonka viranomaiset lopulta lakkauttivat. Jaakko Virkkunen tuomittiin yhdeksi vuodeksi ja Bernhard Heimolainen kymmeneksi kuukaudeksi vankeuteen. Vilho Helanen sai aluksi yli vuoden vankeustuomion, mutta korkein oikeus kumosi sen kokonaan. Suomessa tuomittiin myös kuusi muuta suomalaista ja yksi virolainen.
Sirk onnistui pakenemaan Luxemburgiin, jossa hän kuoli elokuussa 1937 epäilyttävissä oloissa pudottuaan matkustajakodin yläkerran ikkunasta.
Vinnytsjan alue

| Vinnytsjan alue Вінницька область |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Vinnytsjan alueen sijainti Ukrainan kartalla.
 Koordinaatit: 49.2328°N, 28.4687°E 
Valtio:   Ukraina
Perustettu:  1932
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Vinnytsja
 – suurin kaupunki:  Vinnytsja (370 601 as.)
Pinta-ala  ():  26 513 km²
Väkiluku (2021)  ():  1 529 123
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  21000-23999
 – rekisterikilven tunnus:   AB, KB
 – ISO 3166:  UA-05
 
Verkkosivu
Vinnytsjan alue (ukr. Вінницька область, Vinnytska oblast) on hallintoalue Ukrainassa. Sen pääkaupunki on Vinnytsja.
Vinnytsjan alue rajoittuu pohjoisessa Žytomyrin, idässä Kiovan, Tšerkasyn ja Kirovohradin, etelässä Odessan, sekä lännessä Hmelnytskyin alueeseen.
Alueen pinta-ala on 26 513 neliökilometriä. Vuoden 2021 alussa väkiluku oli 1 529 123 (2013 alussa 1 627 038).  Hieman yli puolet väestöstä (52,0 %) asui kaupungeissa tai kaupunkityyppisissä taajamissa (2021: 810 124 as.).
Hallinnollinen jako

Ukrainassa aluehallinnon toista tasoa edustavat piirit (raion).
Vinnytsjan alueen kartta piirikeskuksineen. (kehitteillä)