stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Azerbaidžan (täsmennyssivu)

Azerbaidžan tarkoittaa seuraavia asioita:
Azerbaidžan, valtio Taka-Kaukasiassa
Azerbaidžan, historiallinen maakunta Iranissa
Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta, yksi Neuvostoliiton osatasavalloista
Itä-Azerbaidžan, hallintoalue Iranissa
Länsi-Azerbaidžan, hallintoalue Iranissa
Historiallinen Azerbaidžan Keski-Aasiassa. Käsittää nykyisen Azerbaidžanin tasavallan ja Iranin historiallisen Azerbaidžanin maakunnan
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Azerbaidžan”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Amy Locane

Amy Rose Locane (s. 19. joulukuuta 1971) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Locane on syntynyt Trentonissa, New Jerseyssä. Hän kuului Melrose Place -televisiosarjan alkuperäiseen näyttelijäkaartiin mutta lähti sarjasta jo 13 jakson jälkeen. Hänen korvaajakseen tuli Daphne Zuniga. Locane on näytellyt myös esimerkiksi elokuvissa Sekopäät ja Cry-Baby.
Yksityiselämä

Locane on ollut naimisissa viiniasiantuntija Mark Bovenizerin kanssa vuodesta 2008 lähtien. Heillä on kaksi tytärtä, joista vanhemmalla on Crohnin tauti.
Kesäkuussa 2010 Locane ajoi humalassa kolarin, jossa toisessa autossa matkustajana ollut nainen kuoli ja kuljettaja loukkaantui vakavasti. Locane tuomittiin helmikuussa 2013 kolmeksi vuodeksi vankeuteen kuolemantuottamuksesta. Tuomiota lyhensivät vankeusajasta koituviksi arvioidut kärsimykset hänen lapsilleen.
Filmografia

Kadotetut enkelit (1989)
Cry-Baby (1990)
No Secrets (1991)
School Ties(1992)
Sekopäät (1994)
Sininen taivas (1994
Rikolliset sydämet (1995)
Kielletty suhde (1995)
Elä täysillä! (1997)
Legend of the Mummy (1997)
Prefontaine – kiitävät sekunnit (1997)
The Girl Gets Moe (1997)
Pahan verkossa (1998)
Ryöstö (2001)
Bad Karma – viiltävä rakkaus (2002)
Secretary (2002)
Throttle (2005)
Visiting (2009)
Coffee (2009)
Filmografia > Televisio

Young People's Specials (1 jakso, 1984)
NBC's Special Treat (1 jakso, 1985)
Under One Roof (13 jaksoa, 1984-1985)
Melrose Place (13 jaksoa, 1992)
Ebenazer (TV-elokuva, 1997)
Route 9 - Umpikujassa (TV-elokuva, 1998)
Enkelin kosketus (1 jakso, 1999)
Mystery Woman (2003)
Alien Express (TV-elokuva, 2005)
Aiheesta muualla

Amy Locane Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Berkåk

| Berkåk |
| --- | --- |

 Berkåk
 Koordinaatit: 62°49′29″N, 10°00′42″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Trøndelag
Kunta:  Rennebu
Pinta-ala:  
 – Maa:  1,3 km²
Väkiluku (2023):  981
 – Väestötiheys:  754,6 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Berkåk on taajama Rennebun kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,3 neliökilometriä ja asukasluku 981 vuonna 2023.
Kuvia

Rennebun kunnantalo
Berkåkin kirkko
Tunnettuja henkilöitä

Vebjørn Rodal (s. 1972), juoksija
Astrid S (s. 1996), laulaja-lauluntekijä
Bangladesh paralympialaisissa

Bangladesh on osallistunut paralympialaisiin kaksi kertaa, vuosina 2004 Ateenassa ja 2008 Pekingissä. Maalla oli molemmilla kerroilla vain yksi urheilija joukkueessa. Mitaleita maa ei ole saavuttanut eikä se ole osallistunut talviparalympialaisiin.
Osallistumiskerrat

| Paralympialaiset | Urheilijoita | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004  2004 Ateena | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2008  2008 Peking | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | Yhteensä | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
Bangladesh olympialaisissa

Bangladesh osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Los Angelesissa 1984, ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa sen jälkeen. Talvikisoihin maa ei ole osallistunut. Bangladesh ei ole saavuttanut olympialaisissa yhtään mitali- eikä pistesijaa, ja se on maailman väkirikkain maa, joka ei ole voittanut yhtään olympiamitalia. Sen olympiaedustajista vain kolme on vuoden 2024 olympialaisiin mennessä lunastanut kilpailupaikkansa menestymällä karsintaturnauksissa, kaikki muut on kutsuttu mukaan villillä kortilla.
Bantenin sulttaanikunta

Varhaiset kuningaskunnat
Tarumanagara (358-669)
Kalingga (500–600-luku)
Srivijaya (650–1377)
Sailendra (800–900-luku)
Sunda (669–1579)
Mataram (752–1006)
Bali (914–1908)
Kahuripan (1006–1045)
Kediri (1045–1221)
Singhasari (1222–1292)
Majapahit (1293–1500)
Sulttaanikuntien aika
Samudera Pasai (1267–1521)
Ternaten sulttaanikunta (1257–1914)
Gowan sulttaanikunta (1300–1946)
Malakan sulttaanikunta (1400–1511)
Sulun sulttaanikunta (1405–1915)
Cirebonin sulttaanikunta (1445–1677)
Demakin sulttaanikunta (1475–1548)
Acehin sulttaanikunta (1496–1903)
Pagaruyungin kuningaskunta (1500–1825)
Bantenin sulttaanikunta (1526–1813)
Banjarin sulttaanikunta (1526-1860)
Mataramin sulttaanikunta (n. 1586–1755)
Surakartan sulttaanikunta (1745–1946)
Yogyakartan sulttaanikunta (1755[–1945])
Siakin sulttaanikunta (1725–1946)
Delin sulttaanikunta (1814–1946)
Riau-Linggan sulttaanikunta (1824–1911)
Kolonialismin aika
Alankomaiden Itä-Intia (1800–1949)
Lanfangin tasavalta (1777–1885)
Itsenäisyyden aika
Indonesian vallankumous (1945–1950)
Syyskuun 30. päivän liike (1965)
Bantenin sulttaanikunta oli Jaavan saaren länsiosassa sijainnut sulttaanikunta, nykyisen Indonesian Bantenin provinssin alueella. Se syntyi 1500-luvulla, kun islamilaisten sulttaanikuntien puristuksessa oleva hindukuninkaan hallitsema Sundan kuningaskunta valloitettiin muslimivaltioiden hyökättyä Sundaan.selvennä Sundan alueelle perustettiin Bantenin sulttaanikunta. Bantenin satamasta kehittyi tärkeä maustekaupan keskus 1500-luvulla. Myös britit perustivat maahan kauppa-aseman 1600-luvulla, mutta hollantilaisvallan kasvaessa sisällissodan jälkimainingeissa 1680-luvulla britit joutuivat poistumaan Bantenista. 1800-luvun alussa hollantilaiset ottivat Bantenin hallintaansa, ja alue liitettiin Hollannin Itä-Intiaan. Maan viimeinen sulttaani luopui kruunustaan vuonna 1813.
Historia

Bantenin sulttaanikunta syntyi vuonna 1520-luvulla, kun Keski-Jaavalla sijainnut Demakin sulttaanikunta pyrki laajentamaan vaikutusvaltaansa Jaavalla. Islam sai Malaijien saaristossa jalansijaa 1400-luvulta lähtien. Jaavan länsiosassa sijaitsi hindulainen Sundan kuningaskunta islamilaisten sulttaanikuntien puristuksessa. Myös portugalilaiset saivat jalansijaa Jaavalla vuonna 1522, kun Sundan kuningaskunta tarjosi heille kaupan etuoikeuksia vastineeksi suojelusta. Portugalilaiset eivät kuitenkaan kyenneet suojelemaan Sundaa. Muslimisulttaanien liittouma hyökkäsi ja valloitti portugalilaisten kanssa liittoutuneen Sundan kuningaskunnan vuonna 1527, ja monet Sundan hindut pakenivat Balin saarelle. Demakin johtaja Sunan Gunungjati perusti Jaavan länsiosaan Bantenin sulttaanikunnan.
Myös Bantenin seuraava sulttaani Maulana Hasanuddin laajensi Bantenin aluetta Sumatran saarelle nykyisen Lampungin provinssin alueelle. Banten oli aluksi Demakin vasallivaltio, mutta Demakin sulttaani Trengganan kuoltua vuonna 1548 Banten irtaantui Demakista. Sulttaani Hasanuddinin pojan Maulana Yusufin noustua valtaistuimelle 1570 Banten laajensi alueitaan Jaavan saarella. Myöhemmin hänen poikansa sulttaani Maulana Muhammed pyrki laajentamaan alueitaan Sumatralla kaventaakseen portugalilaisten valtaa alueen maustekaupassa, mutta sulttaani kuoli valloitusyrityksessä.
Bantenin satama kehittyi 1500-luvulla Jaavan tärkeimmäksi maustekaupan keskukseksi, ja sen kukoistuskausi kesti 1700-luvulle, jolloin satama mataloitui. Bantenin vaurastumimen perustui merenkulkuun ja kaupankäyntiin, jotka ylläpitivät maan taloutta. Bantenista kehittyi monikansallinen kauppapaikka, josta käsin käytiin kauppaa eurooppalaisten, Lähi-idän, Kaukoidän ja muualta Kaakkois-Aasian suunnalta tulleiden kauppiaiden kanssa. Britit perustivat Banteniin tukikohdan 1600-luvulla.
Bantenin kukoistuskautena pidetään sulttaani Ageng Tirtayasan hallintokautta 1651–1683, jolloin Bantenilla oli vaikuttava laivasto, joka oli rakennettu eurooppalaisten esimerkkiä noudattaen, ja eurooppalaisia myös työskenteli sulttaanikunnassa. Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian painostus kuitenkin murensi Bantenin valtaa alueella.
Historia > Sisällissota

Sulttaani Ageng Tirtayasan vanhin poika Haji oli ollut pyhiinvaelluksella Mekassa, mistä hän palasi vuonna 1676. Hän sai palatessaan kuulla, että hänen pikkuveljensä oli avioitunut ylimmän ministerin tyttären kanssa ja että tätä oltiin nimittämässä kruununperijäksi. Hän alkoi juonitella hollantilaisten kanssa valtaan päästäkseen ja lopettaakseen isänsä suosiman vapaakaupan Euroopan eri valtioiden kanssa.
Vuoden 1680 toukokuussa Ageng Tirtayasa oli aikeissa hyökätä Cireboniin, mutta palatsivallankaappaus syöksi hänet vallasta, ja Hajista tuli uusi sulttaani. Hän aloitti välittömästi neuvottelut hollantilaisten kanssa, mikä suututti osan kansasta. Tämä mahdollisti hänen isänsä paluun valtaan, ja alkoi sisällissota, joka kesti vuoteen 1683. Hollantilaisten tukema Haji sai lopulta isänsä vangiksi ja luovutti tämän hollantilaisille, jotka pitivät häntä vankina hänen vuonna 1692 koittaneeseen kuolemaansa asti.
Historia > Myöhemmät vaiheet

Hollantilaiset saivat sulttaani Hajilta suuria myönnytyksiä vastineeksi avustaan. Vuonna 1684 allekirjoitetussa sopimuksessa Banten luopui kaikista vaatimuksistaan Cireboniin, maksoi 600 000 dollarin sotakorvaukset hollantilaisille (mistä myöhemmin tosin luovuttiin) ja salli näille yksinoikeuden kauppaan maassa, sekä luovutti maa-alueita Hollannin Itä-Intian kauppakomppanialle. Banten myös karkotti kaikki ei-hollantilaiset eurooppalaiset alueeltaan – englantilaiset vetäytyivät Bantenista Bencooleniin Sumatralle. Sopimus teki Bantenista käytännössä hollantilaisten nukkevaltion.
Vuonna 1808 hollantilaiset hyökkäsivät Banteniin ja valloittivat sen rannikkoalueet, jotka liitettiin Hollannin Itä-Intiaan. Sulttaani Muhammad Saifuddin luopui Thomas Stamford Rafflesin pakottamana kruunustaan maaliskuussa 1813, mikä oli sulttaanikunnan loppu. Sulttaani lopulta myös karkotettiin alueelta vuonna 1832.
Black Pearl (purjelaiva)

Oceanco Y712 (myöhemmin Black Pearl) koepurjehduksella helmikuussa 2017
Black Pearl (suom. Musta helmi) on vuonna 2016 valmistunut kolmimastoinen purjealus, jossa sovelletaan DynaRig-järjestelmää perinteisen takilan sijasta. Black Pearl on 106 metriä pitkä ja suurempi kuin samantyyppinen ja aikaisemmin rakennettu Maltese Falcon. Aluksen omistaa venäläismiljonääri Oleg Burlakov.
Bahia-luokka (risteilijä)

| Bahia-luokka |
| --- | --- |
 Luokan nimikkoalus Bahia

Tekniset tiedot
Uppouma:  3 100 t
Pituus:  122,38 m
Leveys:  39 m
Syväys:  4,42 m
Koneteho:  21 000 hv
Nopeus:  26,5 solmua
Miehistöä:  320-357
Aseistus
Meritorjunta:  10 × 4,7"/L50 tykkiä 6 × 3 naulan (47 mm/L50) tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
Bahia-luokka oli Brasilian laivaston kahden tiedusteluristeilijän muodostama alusluokka. Siihen kuuluivat Bahia ja Rio Grande do Sul.
Hankinta

Luokan alusten tilaus valtuutettiin 1904 laivasto-ohjelmassa, joka muutamaa vuotta myöhemmin toteuduttuaan modernisoi Brasilian laivaston ajan hengen mukaiseksi. Tilaussopimuksen voitti Armsrong Whitworth Elswickistä. Alusten propulsiojärjestelmät tilattiin Vickersiltä. Laivat olivat rakenteeltaan modernisoituja Britannian kuninkaalliselle laivastolle 1905 valmistuneita Adventure-luokan risteilijöitä.
Propulsiojärjestelmä

Aluksiin asennettiin uudet kolmivaiheiset Parsons-turbiinit, jotka tuottivat 18 000 hevosvoimaa. Näin alusten huippunopeudeksi saatiin 26,5 solmua. Koeajoissa todettiin Bahian saavuttavan 21 000 hevosvoimalla 27,02 solmua ja Rio Grande do Sulin peräti 27,41 solmua. Hiilikoneilla nopeuden ylläpitäminen oli kuitenkin risteillessä mahdotonta.
Aseistus

Alusten aseistukseksi asennettiin kymmenen 4,7 tuuman (102 millimetrin) Elswickin 50 kaliiperin BL (engl. Breech loading) tykkiä, jotka käyttivät 45 naulan kranaatteja. Tykit asennettiin yksittäin kilvellisiin kasematteihin. Tykeistä sijoitettiin kaksi eteen ja kaksi taakse ja loput laidoille. Alusten aseistuksen täydensivät kuusi kolmen naulan tykkiä ja kaksi 18 tuuman torpedoputkea.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bahia-luokka (risteilijä) Wikimedia Commonsissa
Bahia-luokan risteilijät
Bangladeshin kansalliskirjasto

| Bangladeshin kansalliskirjasto> National Library of Bangladesh |
| --- | --- |

Osoite:  32, Justice S.M. Murshed Sarani, Agargaon Sher-E-Bangla Nagar, Dhaka 1207, Bangladesh
Sijainti:  Dhaka, Bangladesh
Koordinaatit:  23.7758°N, 90.3741°E
Valmistumisvuosi:  1985, käyttöönotto 1986
Suunnittelija:  arkkitehti, prof. dr. Muzharul Islam
Omistaja:  Bangladeshin kulttuuriministeriö
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bangladeshin kansalliskirjasto (engl. National Library of Bangladesh, lyh. NBL) on Dhakan kaupungissa toimiva Bangladeshin kansalliskirjasto.
Kansalliskirjaston pohjana toimi vuonna 1967 perustettu Pakistanin kansalliskirjaston maakuntakirjasto Dhakassa. Bangladeshin itsenäistyttyä tämä muutettiin maan kansalliskirjastoksi vuonna 1971. Kansalliskirjasto perustettiin hallinnollisesti vuonna 1972 yhdessä Bangladeshin kansallisarkiston kanssa; molemmat kulttuurilaitokset säädettiin tuolloin maan opetusministeriön alaisuuteen. Myöhemmin ne siirrettiin kulttuuriministeriön alaisuuteen.
Uuden kansalliskirjastorakennuksen rakentaminen aloitettiin vuonna 1978 ja rakennus valmistui 1985. Kansalliskirjasto muutti vuonna 1986 tähän arkkitehti, prof. dr. Muzharul Islamin suunnittelemaan rakennukseen. Bangladeshin kansallisarkisto toimi samassa rakennuksessa vuosina 1986–2005, kunnes muutti omaan rakennukseen.
Väkirikkaan valtion kansalliskirjaston henkilökunnan koko ja budjetti on varsin pieni. Vuonna 2014 Bangladeshin kansalliskirjastossa toimi yhteensä 63 työntekijää. Kansalliskirjaston johtajan ohella siellä työskentelivät ylikirjastonhoitaja (varajohtaja), kuusi päällikkötehtävissä toimivaa (officers) ja 55 muuta kirjastotyöntekijää.
Aiheesta muualla

IFLA World Report - Bangladesh (The International Federation of Library Associations and Institutions) (englanniksi) (ifla-world-report.org)
About The National Library of Bangladesh (2015) (englanniksi) (academia.edu)
National Library Digital Repository (beta, keskeneräinen) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (nlb.gov.bd)
Bangladesh National Portal (englanniksi) (bangladesh.gov.bd)
Augustuksen kisat

| Augustuksen kisat |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jukka M. Heikkilä
Kansitaiteilija:  Sakari Tiikkaja
Kieli:  suomi
Genre:  historiallinen romaani
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  2006
Sivumäärä:  269
ISBN:  951-23-4773-3

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Augustuksen kisat on Jukka M. Heikkilän vuonna 2006 ilmestynyt viides historiallinen romaani.
Augustuksen kisat kertoo gladiaattoreista ja Augustuksen ajan Roomasta. Teos kuvaa naumakhiakisoja eli vesialtaassa järjestettyä taistelunäytöstä. Kirjan päähenkilö on fiktiivinen hahmo Marcus, mutta sivuhenkilöitä ovat muun muassa Augustus, Livia ja Julia. Teos avaa järjestäjän näkökulman areenanäytösten maailmaan. Tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2 jKr.
Balkanin sodat

Balkanin sodat on yhteisnimitys Balkanilla vuosina 1912–1913 käydyille ensimmäiselle ja toiselle Balkanin sodalle.
Muita sotia Balkanilla

Krimin sota (1853–1856)
Turkin sota (1877–1878)
Balkan toisessa maailmansodassa (1940–1944)
Jugoslavian hajoamissodat (1991–2001)
Kroatian sota (1991–1995)
Bosnian sota (1992–1995)
Kosovon sota (1996–1999)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Balkanin sodat Wikimedia Commonsissa
Ander Garitano

Ander Garitano (s. 26. helmikuuta 1969 Derio, Vizcaya, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Athletic Bilbaossa peliuransa aloittanut Garitano tuli tunnetuksi taitavana vasenjalkaisena keskikenttäpelaajana. Hän siirtyi Real Zaragozaan 1996 edustaen seuraa uransa loppuun vuoteen 2002 saakka.
Peliuransa jälkeen Real Zaragozan juniorivalmentajana toiminut Garitano nousi ykkösjoukkueen päävalmentajaksi tammikuussa 2008 erotetun Víctor Fernándezin tilalle.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Garitano toimi seuran päävalmentajana kahden ottelun ajan, joista Copa del Reyn ottelu Racing Santanderia vastaan päättyi tappioon ja liigaottelu Real Murciaa vastaan voittoon. Hän jätti yllättäen tehtävänsä henkilökohtaisiin syihin vedoten.  (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Víctor Fernández | Real Zaragozan päävalmentaja 1/2008 | Seuraaja: Javier Irureta |
Balkanika

| Balkanika |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1998–
Tyylilaji:  etno, folk, keskiajan musiikki, bysanttilainen musiikki, elektroninen musiikki, folktronica
Kotipaikka:  Belgrad, Serbia
Laulukieli:  serbia
Jäsenet:  Sanja Ilić   Aleksandar Radulović   Branimir Marković   Nevena Stamenković   Ljubomir Dimitrijević   Danica Krstić   Marija Bjelanović   Milan Jejina   Mladen Lukić   Nebojša Nedeljković   Nemanja Kojić  
Levy-yhtiö:  PGP-RTS
Infobox OKNimi-testi OK: 
Balkanika (serb. Балканика) on Sanja Ilićin vuonna 1998 perustama serbialainen yhtye. He edustivat Serbiaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Nova deca”.
Ilićin mukaan  yhtyeen tarkoitus on varjella, elvyttää ja modernisoida serbialaista keskiajan musiikkia ja bysanttilaista musiikkia.
Jäsenet

Yhtyeen jäsenet ovat:
laulajat: Nevena Stamenković, Danica Krstić, Marija Bjelanović, Mladen Lukić ja Nemanja Kojić
lyömäsoittimet: Aleksandar Radulović ja Milan Jejina
kitaristit: Branimir Marković ja Nebojša Nedeljković
huilisti: Ljubomir Dimitrijević
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Anna Ilomäki

Anna Ilomäki (s. 2. lokakuuta 1970) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen aitajuoksija. Seuratasolla hän edusti Viherlaakson Veikkoja ja vuodesta 1991 lähtien Helsingin Kisa-Veikkoja. Hänen valmentajinaan toimivat Seppo Lipasti, Erkki Viita ja Tapio Laitinen. Kalevan kisoista Ilomäki saavutti pronssia 100 metrin aitajuoksussa vuonna 1989. Lisäksi hän oli viestijuoksun SM-kisoissa mukana voittamassa pronssia 4 x 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1992. Sisäratojen SM-kilpailuista Ilomäki voitti pronssia 60 metrin aitajuoksussa vuonna 1989. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1994 jälkeen.
Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskus

AVEK
Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskus (AVEK) tukee tekijänoikeusvaroilla av-kulttuuria. Tekijänoikeusjärjestö Kopioston yhteydessä toimiva AVEK on perustettu vuonna 1987.
AVEKin edistämisvarat ovat pääasiassa peräisin yksityisen kopioinnin hyvitysmaksusta. AVEK myöntää tukea elokuvan eri lajityyppien kehittelyyn ja kulttuurivientiin, av-alan tekijöiden jatko- ja täydennyskoulutukseen sekä festivaalien ja tapahtumien järjestämiseen. Lisäksi AVEK myöntää tukea lyhyt-, dokumentti- ja animaatioelokuvien sekä mediataideteosten tuotantoon. Vuosittain tukea saa noin 30 elokuvahanketta ja 70–90 mediataideteosta. Kerran vuodessa jaettava AVEK-palkinto on merkittävin mediataiteen tunnustus Suomessa ja arvoltaan 15 000 euroa.
AVEK myöntää opetus- ja kulttuuriministeriön osoittamista DigiDemo- ja CreaDemo-määrärahoista tukea kulttuuristen sisältöjen ja kulttuuriyrittäjyyden kehittämiseen.
AVEKin johtajana on toiminut vuodesta 2019 Ulla Simonen.
Aiheesta muualla

https://www.kopiosto.fi/avek/
Bangladeshin evankelisluterilainen kirkko

| Bangladeshin evankelisluterilainen kirkko |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Toiminta-alue:  Bangladesh
Perustettu:  2014
Seurakuntia:  18 seurakuntaa ja 13 kappeliseurakuntaa (v. 2011)
Jäseniä:  noin 1000 jäsentä (v. 2012)
Bangladeshin evankelisluterilainen kirkko (ELCB) on Aasian Bangladeshissa toimiva luterilainen kirkko.
Historia

Suomalainen Lähetysyhdistys Kylväjä aloitti lähetystyön Bangladeshissa vuonna 1976 ja järjestön työ keskittyi suurimmaksi osaksi Luoteis-Bangladeshiin oraon-heimon keskuuteen. Työn tuloksena syntyi 1980-luvulla luterilaisia seurakuntia, jotka järjestäytyivät Bangladeshin evankelisluterilaiseksi kirkoksi vuonna 2014.
Hallinto ja jäsenmäärä

Kirkon työtä johtaa kahdesti vuodessa kokoontuva yleiskokous. Paikallisseurakuntien johdosta huolehtivat seurakuntakomiteat. Vuoden 2011 lopussa seurakuntia oli yhteensä 18, joitten lisäksi oli 13 kappeliseurakuntaa. Jäseniä oli vuonna 2012 noin tuhat. He kuuluvat Bangladeshin etnisiin vähemmistöihin ja suurin osa heistä kuuluu oraon-heimoon.
Black Power

Black Power -symboli
Black power on poliittinen käsite ja tarkoittaa useita ideologioita, jotka tähtäävät afrikkalaistaustaisten ihmisten itsemääräämisoikeuden saamiseen. Sitä käyttävät pääosin mutta eivät pelkästään Yhdysvaltojen afroamerikkalaiset. Black power -liike oli merkittävä 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa ja korosti etnistä ylpeyttä. Sen ohjelma mustaihoisten poliittisten ja kulttuuristen säätiöiden perustaminen ajamaan mustaihoisten yhteisiä intressejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Black Power Wikimedia Commonsissa
Atolli

Fakaofon atolli
Atolli eli kehäriutta on trooppisten merialueiden matala korallisaari. Atolli muodostuu renkaanmuotoisesta koralliriutasta, joka ympäröi matalampaa keskiosaa. Jos keskiosa on merenpinnan alapuolella, siihen muodostuu laguuni tai harvemmin makea- tai suolavetinen järvi, mutta se voi olla myös kuivaa maata.
Atolli-sanan toi yleiseen tietoisuuteen Charles Darwin, joka määritteli atollin erityislaatuiseksi trooppiseksi saareksi, jonka ominaispiirre on elävä koralliriutta. Sana tulee Malediiveilla puhutusta divehin kielestä.
Suurimmat atollit sijaitsevat Malediiveilla. Useimmat maailman atollit ovat Tyynellä tai Intian valtamerellä, mutta Atlantillakin on muutamia Nicaraguassa ja Kolumbiassa. Kiribatin saarivaltio koostuu 33 atollista.
Biodiversiteetti on atolleilla ja niihin liittyvillä merenalaisilla riutoilla suurta.
Atollin muodostuminen

Darwin julkaisi teorian eteläisen Tyynenmeren atollien kehittymisestä vuonna 1842. Teoria perustui Darwinin havaintoihin hänen ollessaan matkalla HMS Beaglen mukana vuosina 1831–1836.  Hänen teoriansa, jota pidetään edelleen perusteiltaan oikeana, perustui ideaan, että erityyppiset trooppiset saaret – korkeat vulkaaniset saaret, valliriuttasaaret ja matalat atollit – edustavat sarjaa merellisen tulivuoren vajoamisen vaiheista.
Darwin järkeili, että trooppisella merellä vulkaanista saarta ympäröivä rantariutta (palleriutta) kasvaa ylöspäin saaren vajotessa (upotessa), saaren muuttuessa tyypiltään valliriuttasaareksi (esimerkiksi Bora Bora ja muut Seurasaaret). Rantariutasta tulee valliriutta sen ulomman osan pysyessä merenpinnan tason lähellä hyvien kasvuolosuhteiden ansiosta, kun taas riutan sisäosan kasvuvauhti jää jälkeen ja se muodostaa laguunin, koska olosuhteet ovat heikommat koralleille ja kalkkileville. Ajan myötä entinen tulivuori vajoaa merenpinnan alle koralliriutan jatkaessa kasvua lähellä merenpintaa. Tässä vaiheessa saaresta on tullut atolli.
Reginald Aldworth Daly esitti hieman erilaisen teorian atollien muodostumisesta: viime jääkaudella merenpinnan ollessa 100 metriä alempana nykyistä olisi eroosio rapauttanut saaret merenpinnan tasoon, ja jäätiköiden lopulta sulaessa ja merenpinnan noustessa koralliriutat olisivat kasvaneet nousevan merenpinnan mukana.
Atollien alta on löydetty vulkaanista ainesta hyvin syvältä (esimerkiksi Midwaysaarten  atollilta yli 160 metrin syvyydestä), joka olisi todiste Darwinin teorian puolesta; toisaalta merenpinnan tason vaihtelulla on todennäköisesti ollut merkittävää vaikutusta atolleihin ja muihin riuttoihin.
Jos merenpinta nousee, atollien on havaittu kasvavan niin, että ne pysyvät veden pinnan yläpuolella. Esimerkiksi Funafutin atollin 29 saaresta 18 on laajentunut, ja koko atolli saanut 18 hehtaaria lisää pinta-alaa viimeisten runsaan sadan vuoden aikana, vaikka merenpinta on noussut paikallisesti kymmeniä senttimetrejä.