stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Konni Zilliacus

| Konni Zilliacus |
| --- | --- |
 Konni Zilliacus
Henkilötiedot
Koko nimi:  Konrad Viktor Zilliacus
Syntynyt: 18. joulukuuta 1855 Ruokolahti, Suomi
Kuollut: 19. kesäkuuta 1924 (68 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  Suomalainen
Ammatti:  tilallinen, kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Kirjallinen suuntaus: Aktivismi 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Konrad Viktor ”Konni” Zilliacus (18. joulukuuta 1855 Ruokolahti – 19. kesäkuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen aktivisti ja kirjailija. Ensimmäisen sortokauden aikana hän kannatti aktiivista vastarintaa ja oli perustamassa Suomen Aktiivista Vastustuspuoluetta vuonna 1904 sekä Voimaliittoa vuonna 1906.
Lapsuus ja nuoruus

Konni Zilliacuksen isä oli Zilliacus-sukuun kuulunut Henrik Wilhelm Johan Zilliacus (1823–1887), joka oli molempien oikeuksien tohtori, Helsingin pormestari, säätyvaltiopäivien porvarissäädyn puhemies ja vuodesta 1875 senaattori ja senaatin siviilitoimituskunnan apulaispäällikkö. Zilliacuksen äiti oli Ida Charlotta o.s. Söderhjelm. Prokuraattori Woldemar Söderhjelm oli Konni Zilliacuksen eno.
Zilliacus tuli ylioppilaaksi 16-vuotiaana vuonna 1872, ja hänet lähetettiin vuodeksi yksityiskouluun Sveitsiin opiskelemaan ranskaa. Palattuaan hän liittyi Viipurilaiseen osakuntaan, opiskeli lakitiedettä ja suoritti oikeustutkinnon vuonna 1877. Sen jälkeen hän opiskeli venäjää Moskovassa. Vielä tässä vaiheessa Zilliacus tähtäsi isänsä tavoin virkauralle ja työskenteli vuonna 1878 Turun hovioikeuden auskultanttina sekä vuoden ajan virkamiehenä Suomen kenraalikuvernöörin kansliassa.
Avioliitto ja ura

Vuonna 1878 Zilliacus nai 23-vuotiaana itseään 11 vuotta vanhemman Lovisa Adelaide Ehrnroothin (1844–1927), joka oli protokollasihteeri Carl Albert Ehrnroothin leski ja syntyjään kreivitär de Geer till Tervik. Lovisalla oli seitsemän lasta edellisestä liitostaan, ja Zilliacuksen kanssa hän sai vielä kolme lisää. Heidät vihittiin 30. syyskuuta 1878, minkä jälkeen he asettuivat asumaan Helsinkiin Ehrnroothien kaupunkitaloon, Nikolainkatu (nyk. Snellmaninkatu) 15:een. Perhe asui muutaman vuoden ajan Lovisalle päätyneellä Ehrnroothien sukutilalla, Seestan kartanossa Nastolassa, ja Zilliacus toimi Kymi-yhtiön uittopäällikkönä. Tässäkin tehtävässä hän malttoi jatkaa vain vuoden.
Zilliacukset ostivat vuonna 1881 Helsingin pitäjästä Håkansbölen kartanon ja myivät Seestan takaisin Ehrnrootheille vuonna 1883. Samana vuonna he kuitenkin vaihtoivat Håkansbölen Marieforsin kartanotilaan Tuusulan Kellokoskella. He hankkivat 6 000 tynnyrinalaa käsittäneen tilan yhdessä pankinjohtaja Abel Landénin kanssa, ja vuonna 1884 Zilliacus osti myös Landénin osuuden. Zilliacus alkoi nyt viettää suurviljelijän elämää, harjoitta hevosten jalostusta ja kasvatusta sekä matkustella ulkomailla. Hän kunnosti Marieforsin tilaa ja rakennutti sille uuden päärakennuksen ja puiston sekä osti hollantilaista lehmäkarjaa. Vuonna 1885 Zilliacus myi kaupunkitalonsa Helsingissä. Tämä kaikki vaati niin paljon varoja, että hänen koko omaisuutensa oli kiinnitettynä veloista. Hän välttyi vararikolta, mutta vaikea tilanne sai hänet ottamaan uuden askeleen elämässään.
Elämä ulkomailla

Vuonna 1889 Zilliacus järjesteli Suomen osallistumista Pariisin maailmannäyttelyyn, jonka hän näki tilaisuutena korostaa maailmalle Suomen kansallista erityisasemaa Venäjän valtakunnan osana.
Zilliacus ilmoittautui Hufvudstadsbladetin kirjeenvaihtajaksi ja matkusti toukokuussa 1889 Amerikkaan. Hän kirjoitti lehteen Amerikan intiaanisodista ja siirtolaisten elämästä. Oltuaan kaksi vuotta Amerikassa hän ilmoitti perheelleen, ettei hän voinut palata Suomeen, ja erosi ensimmäisestä vaimostaan Lovisa Adelaidesta. Zilliacus oli lähtenyt Amerikkaan käytännössä paetakseen tuhlailevasta elämästään johtuneita velkoja, jotka ajoivat sitten hänen isänsä vararikon partaalle. Lovisa Adelaide sai pelastettua osan Ehrnroothien perintöön kuuluneesta omaisuudesta.
Zilliacus työskenteli sekalaisissa ammateissa Väli-Amerikassa ja Yhdysvalloissa, välillä työnjohtajana ja kerran myös likaviemärin kaivajana puolentoista dollarin päiväpalkalla. Sittemmin hän pääsi monien lehtien kirjeenvaihtajaksi ja oli muun muassa Chicagossa ilmestyneen Svenska Tribunenin avustajana. Zilliacus matkusti vuonna 1891 Svenska Tribunenin kirjeenvaihtajana Etelä-Dakotan Pine Ridgeen seuraamaan sioux-intiaanien kapinaa. Hän oli paikalla Pine Ridgen rauhanteossa ja näki 10 000 siouxin saapumisen. Svenska Tribuneniin lähettämiensä sotakuvauksien pohjalta hän kirjoitti vuonna 1898 kirjan Indiankriget, joka ilmestyi suomeksi seuraavana vuonna nimellä Intiaanisota. Kertomuksia Yhdysvaltain rajamaista 1899. Zilliacus kirjoitti Amerikan-vuosinaan myös useta muita novellikokoelmia ja pari Yhdysvaltoja esittelevää yleisteosta, joista osa suomennettiin. Hän oli myös rautatienrakennuttajana Costa Ricassa sekä siirtolaisten asianajajana Yhdysvalloissa.
Zilliacus meni vuonna 1893 naimisiin varakkaan saksalais-amerikkalaisen liikemiehen Anthony Graefin 20-vuotiaan tyttären Lilian Graefin (1873–1938) kanssa, mutta erosi tästä vuonna 1912. Vuoden 1893 lopulla Zilliacus matkusti uuden puolisonsa kanssa Marokkoon, Italiaan ja Egyptiin sekä kierteli Etu- ja Taka-Intiassa. Sitten hän matkusti puolentoista vuoden ajaksi Japaniin, missä vietti aikaansa japanilaisten taiteilijoiden seurassa. Zilliacuksen perheelle syntyi Japanissa kaksi poikaa, joista Konni Zilliacus nuorempi toimi myöhemmin brittiläisenä poliitikkona ja Laurin Zilliacus oli pedagogi ja kirjailija. Zilliacus kirjoitti tuona aikana teoksen Japanesiska studier och skizzer, joka julkaistiin Helsingissä painettuna vuonna 1896. Lokakuussa 1896 hän lähti perheensä kanssa Japanista ja saapui seuraavana keväänä Pariisiin.
Pariisissa Zilliacus julkaisi kirjat Siirtolaisia (1896), Siirtolaisseikkailuja (1898) sekä Taavetti Anttilan kohtalo ynnä muita kertomuksia Amerikan elämästä. (1898).
Poliittinen toiminta > Toinen sortokausi ja myöhemmät vaiheet

Zilliacus palasi Suomeen suurlakon jälkeen marraskuussa 1905, mutta sai havaita maan tilanteen muuttuneeksi, minkä vuoksi hän jäi sivuun politiikasta. Hän osallistui kuitenkin vuonna 1906 Voimaliiton perustamiseen. Kun Zilliacuksen suhteet japanilaisiin paljastuivat, hän joutui vuonna 1909 pakenemaan uudelleen Ruotsiin, jossa jatkoi kirjallista toimintaansa. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän liittyi tukemaan jääkäriliikettä. Nyt monet entiset passiivisen vastarinnan kannattajatkin olivat valmiit liittoutumiseen Venäjän vihollisen kanssa.
Keväällä 1915 Zilliacus osallistui Sveitsin Lausannessa Saksan ulkoministeriön perustaman niin sanotun Venäjän sortamien kansojen liiton ensimmäiseen kokoukseen yhdessä Herman Gummeruksen ja Samuli Sarion kanssa. Zilliacus palasi itsenäistyneeseen Suomeen vuonna 1918 ja kirjoitti viimeisinä vuosina eräitä muistelmakirjoja maanalaisesta toiminnastaan sekä yhden keittokirjan. Hän kuoli helsinkiläisessä Ukkokoti-nimisessä yksityisessä vanhainkodissa.
Sortovuosien maanalaista väkivaltaista aktivismia ihannoinut historiantulkinta alkoi Suomessa voittaa alaa 1920-luvun puolivälistä alkaen, joten Zilliacuksen maine ja arvostus alkoivat kasvaa pian hänen kuolemansa jälkeen.
Tuotanto

Mariquita och andra historier från verldens utkanter 1890
Amerika: en handbok för menige man Chicago 1891
Utvandrarehistorier 1892
Nya utvandrarehistorier 1897
Amerika-boken: hjälpreda för utvandrare: riktiga och pålitliga upplysningar om resan till Amerika, arbets- och naturförhållandena i de olika staterna 1893 (suomennettu)
Amerikas Förenta Stater 1893
I societeten: en Helsingfors-berättelse: några landsmän jag träffat 1895
Japanesiska sagor 1896 (ruotsinnos)
Japanesiska studier och skizzer 1896
Nya utvandrarehistorier 1897
Siirtolaisia: kertomuksia Ameriikan suomalaisten elämästä 1897
Amerikan suomalaisia: kertomuksia 1898
Indiankriget: amerikanska gränsmarkshistorier 1898 (suom. 1899)
"Judge" Uusitalo eli Finn-Mike: Junan viimeisessä vaunussa: kaksi kertomusta Ameriikan suomalaisten elämästä 1898
Taavetti Anttilan kohtalo y.m. kertomuksia Ameriikan suomalaisten elämästä 1898
Siirtolaisseikkailuja: kolmas kokoelma kertomuksia Ameriikan suomalaisten elämästä 1898
Hågkomster och historier sanna och diktade 1899
Suomen uusimmasta historiasta 1901
Det revolutionära Ryssland: en skildring af den revolutionära rörelsens i Ryssland uppkomst och utveckling 1902 (englanniksi, saksaksi, tanskaksi 1905)
Finlands senat förr och nu 1903
Det "aktiva finska motståndspartiet" 1904 (suom.)
Moskoviter och finnar i äldre och nyare tid 1912
Revolution och kontrarevolution i Ryssland och Finland 1912 (ilmestyi myös saksaksi, ruotsinkielinen teos pdf-tiedostona Työväenliikkeen kirjasto, Digitaalinen arkisto)
Korruptionen i Ryssland i rysk belysning 1913
Från ofärdstid och oroliga år: politiska minnen I–II 1919, 1920 (suom. Sortovuosilta WSOY 1920, – Modernisoitu laitos: Tiberius kirjat, 2017 ISBN 978-952-7270-01-1)
Farbrors kokbok 1920 (suom. Sedän keittokirja 1926)
Vandringsår I–III 1920, 1923
Elias Möykkäs Amerikafärd och andra utvandrarhistorier 1922
Stämplingar och äventyr: minnen 1922
Utvandrade I–II 1923
Palkinnot

Valtion kirjallisuuspalkinto 1899
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Konni Zilliacuksen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergiltä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  SNAC 
Nordisk Revy -lehden numero 2 vuodelta 1903.
Äänenkorkeus

Äänenkorkeus on suure, jolla kuvataan aistittua äänen korkeutta. Sillä tarkoitetaan myös usein äänen taajuutta, vaikka koettu äänenkorkeus riippuu myös monesta muusta tekijästä. Äänenkorkeuden ilmaisemiseksi on kehitetty monia asteikkoja, jotka pyrkivät muodostamaan yhteyden äänenkorkeusaistimuksen ja äänen taajuuden välille.
Kokeelliset äänenkorkeusasteikot

Kokeellisesti määritellyissä äänenkorkeusasteikoissa käytetään yleensä yksinkertaisia yhden ääneksen ääniä. Monimutkaisempien äänten käsittely kuuloaivokuorella on myös monimutkaisempaa, jolloin aistittuun äänenkorkeuteen vaikuttaa monta muuta seikkaa.
Kokeelliset äänenkorkeusasteikot > Mel-asteikko

Mel-asteikko (myös meli-asteikko) on subjektiivisilla testeillä määritelty asteikko, jonka tekemisessä koehenkilöitä on pyydetty kertomaan milloin äänenkorkeus kuulostaa esimerkiksi kaksinkertaiselta. Keskiarvoistamalla on päädytty mel-asteikkoon. Taajuuden kaksinkertaistuminen vaikuttaa äänenkorkeuden kaksinkertaistumiseen aina vajaaseen 1 000 hertsiin asti, jonka jälkeen melien suhde hertseihin muuttuu logaritmiseksi eli taajuuden kaksinkertaistuminen ei enää kaksinkertaista mel-määrää. Mel-asteikkoa approksimoi kaava (f on taajuuden arvo hertseinä):

 M=2595\log _{10}(1+f/700)
Kokeelliset äänenkorkeusasteikot > Bark-asteikko

Bark-asteikossa on lähdetty kriittisen kaistan käsitteestä ja päädytty asteikkoon, joka muodoltaan muistuttaa paljon mel-asteikkoa — 1 Bark on noin 100 meliä. Bark-asteikkoa approksimoi kaava (f on taajuuden arvo hertseinä):

 B=7\ln[f/650+{\sqrt {(1+(f/650)^{2})}}]
Professori Karl Eberhard Zwicker Münchenin teknillisen yliopiston sähköakustisesta instituutista määritteli Bark-asteikon
The Journal of the Acoustical Society of American (1961) artikkelissaan Subdivision of the audible frequency range into critical bands.
Kokeelliset äänenkorkeusasteikot > ERB-asteikko

ERB-asteikko on uusin suosittu äänenkorkeusasteikko, joka perustuu korvan basilaarikalvon resonointipaikan ja äänenkorkeuden suhteeseen. ERB-asteikko on mel- ja Bark-asteikkoja tarkempi lähinnä korkeilla taajuuksilla, joilla äänenkorkeutta on vaikeampi havainnoida. ERB-asteikkoa approksimoi kaava (f on taajuuden arvo hertseinä):


 E=21,3\log _{10}(1+f/228,7)
Kokeelliset äänenkorkeusasteikot > Koenig-asteikko

Koenig-asteikkoa approksimoi kaava (f on taajuuden arvo hertseinä):


 K=0.002f, f ≤ 1000,
 K=(4.5log_{10}f)-11.5, 1000 < f ≤ 10000
Puolisävel-asteikko

Musiikissa käytetään yleensä sävelkorkeusasteikkoa, joka on suurin piirtein logaritminen koko taajuusalueella. Puolisävel-asteikkoa approksimoi kaava (f on taajuuden arvo hertseinä, Y riittävän suuri puolisävelarvo (st-arvo), jotta kaavasta saatavat arvot pysyvät Hz-alueessa positiivisina):


 St=Y+12\log _{2}(f/440)
Y vastaa 440 hertsin puolisävelarvoa. Esim. 880 hertsin st-arvo on  Y+12 ja 220 hertsin st-arvo on  Y-12. Eli taajuuden hertseinä kaksinkertaistuessa puolisävelet lisääntyvät määrällä 12 ja taajuuden hertseinä puolittuessa puolisävelet vähenevät määrällä 12.
Puolisävel-asteikko on tasavälinen asteikko. Kromaattinen asteikko on puolisävelasteikko.
Kirjallisuutta

Pulkki, Ville & Karjalainen, Matti: Communication Acoustics – An Introduction to Speech, Audio and Psychoacoustics.  (430 sivua)  New York:  John Wiley & Sons,  Ltd, 2015.  ISBN 978-1-118-86654-2
Rossing, Thomas D. & Moore, Richard F. & Wheeler, Paul A.: The Science of Sound.  Pearson Education Limited, Third Edition, 2014.  ISBN 1-292-03957-4
Mel-asteikko taajuuden funktiona.
Bark-asteikon kriittiset kaistat
Sly Cooper: Thieves in Time

| Sly Cooper: Thieves in Time |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Sanzaru Games
Julkaisija:  Sony Computer Entertainment
Jakelija:  PlayStation Store ja PlayStation Now
Ohjaaja:  Bill Spence
Tuottaja:  Glen Egan
Säveltäjä:  Peter McConnell
Pelisarja:  Sly Cooper
Pelimoottori:  HAVOK
Julkaistu:  NA 5. helmikuuta 2013 EU 28. maaliskuuta 2013 KO 2013
Lajityyppi:  tasohyppely hiiviskely
Pelimuoto:  yksinpeli / moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 7, ESRB: E10+  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  PlayStation 3 PlayStation Vita
Jakelumuoto:  Blu-ray, PlayStation Vitan muistikortti, digitaalinen lataus
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Sly Cooper: Thieves in Time on Sanzaru Gamesin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema videopeli vuodelta 2013. Se on Sly Cooper -videopelisarjan neljäs osa, ja Pohjois-Amerikassa se ilmestyi 5. helmikuuta 2013 PlayStation 3- ja PlayStation Vita -alustoille. Peli ilmestyi Euroopassa 28. maaliskuuta 2013.
Pelaaminen

Sly Cooper: Thieves in Time on hyvin samankaltainen kuin kolme edeltäjäänsä. Pelin grafiikat ovat kokeneet suuren harppauksen, sillä sarjan kolme aiempaa peliä ilmestyivät PlayStation 2:lle, joka ei käyttänyt pelien tallennusvälineenä teräväpiirtotekniikkaa tukenutta Blu-rayta. Myös pelin tasot ovat kooltaan kolminkertaisia verrattaessa kolmen ensimmäisen sarjan pelin tasojen kokoon.
Sly pystyy myös hyödyntämään esi-isiensä käyttämiä pukuja, jotka auttavat pelaajaa läpäisemään pelin eri tasoja. Tällaisia asuja ovat muun muassa Robin Hood -tapainen asu, joka mahdollistaa jousiammunnan, sekä muinaiseen Japaniin sijoittuva samurai-asu jonka avulla Sly voi esimerkiksi edetä tulen läpi vahingoittumatta. Slyn hyödyntämät tekniikat, kuten spiraalihyppy terävien esineiden päälle sekä köysillä käveleminen ja vartijoilta varastelu tekevät paluun, mutta nämä toiminnot eivät ole käytettävissä esi-isien asuissa. Uutena elementtinä pelissä on kompassi, joka auttaa pelaajaa etenemään tehtävissä. Kompassissa viholliset näkyvät punaisina renkaina. Aiemmin vastaavanlainen kompassi on esiintynyt ainoastaan Sly 3: Konnien kunnian kaksinpeli-osiossa. Pelattavina hahmoina ovat kahden edellisen osan tapaisesti Slyn ohella myös Bentley ja Murray, mutta edellisen 3 osan tapaan pelissä esiintyvät Slyn esi-isät sekä Carmelita Fox tulevat olemaan pelattavina hahmoina. Myös pelisarjan kahdessa ensimmäisessä osassa esiintyneet vihjepullot ja sarjan toisessa osassa esiintyneet kerättävät aarteet ovat mukana pelissä.
Myös koplan piilopaikka on kokenut joitain uudistuksia, sillä uutena elementtinä piilopaikassa ovat aarreseinä, joka koostuu Slyn pelin aikana löytämistä aarteista, sekä pukugalleria, joka esittelee eri pukuvaihtoehtoja joita Sly voi ottaa käyttöönsä. Koplan piilopaikassa voit myös pelata Bentleyn hakkerointihaasteita sekä pöytätennistä.
Juoni

Kuukausia Cooperin holvin tapahtumien jälkeen, Pariisiin majoittunut Sly on suhteessa Interpol-agentti Carmelita Foxin kanssa, joka uskoo Slyn kärsivän edelleen muistinmenetyksestä, Murray luo uraa (ja huonoa mainetta) kilpa-autoilun (myöhemmin romurallin) parissa koplan vanhalla ajokilla ja Bentley kehittelee aikakonetta mielitiettynsä Penelopen kanssa.
Ollessaan Carmelitan kanssa arvokkaiden antiikkiesineiden taidenäyttelyssä mennyt elämäntyyli alkaa jälleen houkutella Slyta, joten hän suunnittelee varastavansa erään muinaisen päähineen kyseisestä museosta. Bentley saapuu Pariisiin ja löytäessään Slyn hän selittää Penelopen kadonneen, ja että Slyn maineikkaan varassuvun Varkaiden käsikirjasta on alkanut hävitä sivuja ja tietoja. Murray liittyy Slyn ja Bentleyn mukaan ja näin ollen vanha kopla on jälleen koossa. Carmelita saa selville, että Sly on teeskennellyt jatkuvasti kärsineensä muistinmenetyksestä, minkä vuoksi hän lähtee jahtaamaan Slyta.
Juoni > Pariisin alkupuhe

Ottaakseen selvää siitä, mikä aiheuttaa Varkaiden käsikirjan pyyhkiytymisen, koplan on matkattava ajassa taaksepäin tapaamaan Slyn esi-isiä ja Cooperin varassuvun muita varkaita. Jotta he pystyvät matkustamaan ajassa, heillä täytyy olla kuitenkin hallussaan jokin esine aikakaudelta, johon he haluavat seuraavaksi siirtyä. Varkaiden käsikirjan kopla uskoo entisen vastustajansa ja nykyisen liittolaisensa Dimitrin haltuun, sillä riski kirjan menettämisestä aikamatkustuksen aikana on liian suuri.
Juoni > Japanin tavalla

Ensimmäisenä kohteenaan koplalla on feodaaliajan Japani, missä he tapaavat Slyn japanilaisen esi-isän, Rioichi Cooperin. Rioichi on kuitenkin joutunut vankilaan, mistä Sly hänet pelastaa. Ajassa taaksepäin on matkustanut jotenkin myös El Jefe-niminen palkkasoturitiikeri, jonka Le Paradox on lähettänyt tuhoamaan Rioichin. Sly taistelee El Jefeä vastaan ja voittaa, mutta El Jefen palkanneen henkilön kätyrit vievät Rioichin kepin.
Juoni > Lähde länteen nuori pesukarhu

Villissä lännessä jengi lähtee etsimään Slyn lainsuojatonta esi-isää Tennessee "Kid" Cooperia ja lopulta hän löytyy vankilasta. Sly pelastaa Tennesseen, joka kertoo suunnitelleensa uransa suurinta pankkiryöstöä, mutta joutuneensa itsekkään ja ahneen seriffi Toothpickin vangitsemaksi. Selviää, että seriffi itse ryösti kullan ja lavasti Tennesseen syylliseksi. Jengi päättää auttaa Tennesseetä saamaan kullan ja palauttamaan hänen maineensa. Tennessee löytää Carmelitan, jonka Toothpick on napannut ja Carmelita kertoo selvittäneensä saman kuin Slyn kopla: museon sponsori sekä El Jefen ja Toothpickin toimeksiantaja, Cyrille Le Paradox, itse harjoitti itse varastettujen taideaarteiden salakuljetusta. Ja huomattuaan Carmelitan, Le Paradox oli lähettänyt hänet villiin länteen. Yhdessä he lähtevät ryöstämään Tennesseen kultaa takaisin. He onnistuvat, mutta Le Paradoxin kätyrit vievät Tennesseen aseen ja jengi putoaa melkein rotkoon, mutta Bentley pelastaa heidät heittämällä Gurun Murraylle antaman kaulakorun aikakoneeseen ja he imeytyvät madonreikään.
Juoni > Luolapesukarhun klaani

Jengi päätyy jääkaudelle noin 10 000 eaa. Carmelita suuttuu Slylle ja häipyy. He huomaavat, etteivät asiat jääkaudella ole kohdallaan ja lähtevät tutkimaan. Heille selviää, että Le Paradoxin kätyri Grizz on napannut ensimmäisen Cooperin ja kätyrit vievät tämän keksimän apuvälineen, "Cooperin kepin". Koska hänen nimensä on liian vaikea, he alkavat kutsua häntä "Bobiksi". Koska Grizz on vienyt kaikki lentoliskojen munat tuhoten "Bobin" roolin heimonsa ruoanhankkijana ja suurena munavarkaana, "Bob" on alakuloinen ja huonossa kunnossa. Murray kuntouttaa hänet ja he alkavat selvittää Grizzin suunnitelmaa. Kun Carmelita rauhoittuu ja auttaa heitä, he onnistuvat päihittämään Grizzin.
Juoni > Hiiriä ja robotteja

Jengi lähtee keskiaikaiseen Englantiin etsimään Slyn esi-isää Sir Galleth Cooperia, joka perusti Cooper-ritarikunnan. Galleth löytyy sirkuksesta, johon hän on joutunut uhmattuaan Mustan Ritarin robottijoukkoja. Sly varastaa Gallethin keskiakaisen ritarin miekan kaltaisen Cooperin kepin takaisin ja he päättävät nujertaa Mustan Ritarin ja vapautta kaupungin. Ollessaan suorittamassa tehtävää, Bentley saa tietää, että Musta Ritari onkin Penelope, joka oli pettänyt ystävänsä ja kehittänyt Le Paradoxille oman aikakoneen. Tämä särkee Bentleyn sydämen ja hän sulkeutuu kuoreensa miettimään. Sly ja palannut Bentley onnistuivat voittamaan Penelopen, mutta sitä ennen Le Paradoxin kätyrit vievät Gallethin kepin.
Juoni > 40 Rosvoa

Jengi lähtee muinaiseen Arabiaan etsimään Slyn esi-isää Salim Al-Kuparia, joka oli perustamassa pahamaineista 40 rosvoa. Selviää, että suurin osa on jo jäänyt eläkkeelle. Sly löytää Salimin, mutta tämä on vastahakoinen auttamaan heitä. Kaupunkia hallitsee norsu nimeltään neiti Decibel, joka hallitsee ihmisiä kärsäänsä juuttuneella torvella. Sly kuulee Decibelin keskustelevan paikan päälle saapuneen Le Paradoxin kanssa ja hän saa selville näiden suunnitelman. Sly onnistuu voittamaan neiti Decibelin, mutta Le Paradox sieppaa Carmelitan, Salimin kepin sekä neiti Decibelin teettämät väärennetyt sukutaustapaperit, joilla Le Paradox aikoi väittää maailmalle kuuluvansa aatelissukuun.
Juoni > Pariisin loppupuhe

Jengi palaa nykyaikaan, jossa kaikki on muuttunut. Bentley sai selville että Le Paradox on itse varassuvusta. Hänen isänsä aikoi varastaa maailman suurimman timantin museosta ja lavastaa Slyn isän rikokseen, paitsi että Slyn isä nappasi timantin ensin ja Le Paradoxin isä joutui itse kiinni. Isänsä menettämisen jälkeen Le Paradoxilla ei ollut ketään antamassa hänelle koulutusta, ja epäonnistuneiden keikkojen jälkeen hän päätyi vankilaan. Siellä ollessaan hän sai rikos-koulutuksensa kohtalon oikusta. Vapautumisen jälkeen Le Paradox piti lainkuuliaisen kansalaisen kulissia yllään, todellisuudessa hän käytti vankila kontaktejaan muodostaakseen oman rikosjenginsä ja alkoi suunnitella ryöstöjä. Nykyään hän matkustelee taiteita keräilevänä miljardöörinä vaikka oikeasti hän salakuljettaa varastettuja aarteita. Le Paradox juonii kostoa Cooperin-suvulle oman suvun ongelmista.
Aikaa ei ole hukattavaksi, joten Sly murtautuu Le Paradoxin ilmalaivaan, mutta jää ansaan. Bentley ja Murray hakevat esi-isät menneisyydestä ja he lähtevät pelastamaan Slyta. Ensin Rioichi saa takaisin oman keppinsä. Seuraavaksi hän auttaa "Bobia" saamaan keppinsä ja katoaa, sitten "Bob" auttaa Salimia ja katoaa, sitten Salim auttaa Gallethia ja katoaa. Galleth auttaa Tenesseetä saamaan aseensa ja katoaa. Tennessee estää Le Paradoxia ja samalla auttaa Slytä ja Carmelitaa pääsemään ulos kuvusta, jossa he ovat vankina ja katoaa.
Aikakone särkyy Le Paradoxin vahingon takia, koska hän yritti listiä Slyn. Sly käy taistoon Le Paradoxin kanssa ja voittaa. Le Paradox kuitenkin varastaa hänen liitovarjonsa paetakseen mutta törmää lentokoneen peräsimeen, samalla pudoten Seine-jokeen. Sly imeytyy madonreikään ilmalaivan mukana. Le Paradox saa maailman suuresta rikoksesta elinkautisen sekä eristys-selli tuomion. Hänen maineensa, omaisuutensa ja taidekokoelmansa takavarikoidaan ja lahjoitetaan koko Pariisin kaupungille. Sen jälkeen Murray luo uraa ammattilaispainijana, Bentley etsii Slyta sekä Carmelita palaa Interpoliin töihin, mutta kaipaa silti Slyta. Tämän jälkeen tulee lopputekstit, jossa kerrotaan mitä esi-isille ja jokaisen aikakauden kelmipomoille kävi.
Mikäli kaikki trophyt on saatu, näkee pelaaja salaisen lopun, jossa Sly herää muinaisessa Egyptissä.