stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mustique
Historiaa

Vuonna 1958 brittiläinen lordi Glenconner eli Colin Tennant osti koko Mustiquen saaren 45 tuhannella punnalla ja alkoi kehittää siitä aluksi puuvillaplantaasia, mutta hanke epäonnistui. Vuonna 1960 Tennant antoi 40 000 neliömetrin maapalstan saaresta häälahjaksi hyvälle ystävälleen prinsessa Margaretille ja tämän tuoreelle aviomiehelle, valokuvaaja Antony Armstrong-Jonesille. He rakennuttivat saarelle loma-asunnon nimeltä Les Jolies Eaux, mikä lisäsi kansainvälistä kiinnostusta Mustiqueen. Niinpä Colin Tennant päätti rakentaa saaresta kansainvälisten seurapiirien ja median jahtaamien rikkaiden ja kuuluisien henkilöiden hyvin suojatun lomapaikan. Tätä varten hän perusti 1968 yhtiön, joka omistaa koko saaren ja vastaa sen kiinteistökehityksestä.
Saaren pääsuunnittelijoina toimivat ruotsalainen arkkitehti Arne Hasselqvist ja brittiläinen teatterilavastaja Oliver Messel, joka oli luonut mainetta näyttävien loma-asuntojen suunnittelusta rikkaille lomailijoille läheisellä Barbadoksen saarella. Saarelle muodostettiin 120 loma-asuntotonttia, joiden ostaja tuli samalla saaren kehitysyhtiön The Mustique Companyn osakkaaksi. Tontin omistajiksi ilmaantui kansainvälisiä kuninkaallisia, muotoilijoita, taiteilijoita ja rocktähtiä, jotka kiinnostuivat mahdollisuudesta omaan eksklusiiviseen ”piilopaikkaan”. Saaren keskukseksi vanhasta puuvillavarastosta kunnostettiin 17 huoneen ylellinen hotelli, The Cotton House.
Mustiquen saarella ovat asuneet tai lomailleet vuosikymmenten varrella muun muassa rocktähdet Mick Jagger, David Bowie, Paul McCartney, Bryan Adams ja Amy Winehouse, entinen Top Gear -juontaja Jeremy Clarkson, muotisuunnittelija Tommy Hilfiger ja prinssi William. Kuningatar Elisabet II ja prinssi Philip ovat vierailleet Mustiquella 1966, 1977 ja 1985.
Matkailu

Saaren pohjoisosassa on lentokenttä, jossa on 992 metrin mittainen kiitotie.
Tavalliset matkailijat vierailevat Mustiquen saarella enimmäkseen päiväretkinä läheiseltä Bequian saarelta.
Kirjallisuutta

Silva, Fr. Mark de & Wilson, Dianne (2006): A Natural History of Mustique: A Field Guide to the Common Flora, Fauna and Marine Species, Mustique Company Ltd.
Luettelo Espanjan laivaston sukellusveneistä

Espanjan laivaston sukellusvenejoukkojen tunnus
Luettelo Espanjan laivaston sukellusveneistä sisältää Espanjan laivaston palveluksessa olleet tai muuten käyttämät sukellusveneet.
Peral-sukellusvenetorpedovene

Isaac Peral 1888 – 1890. museoituna Cartagenassa.
Isaac Peral -luokka

Isaac Peral 1917 – 1932.
A-luokka

Narciso Monturiol (A1) 1917 – 1934.
Cosme García (A2) 1917 – 1931.
A3 (1917) 1917 – 1932.
B-luokka

B1 (1921) 1922 – 1940. uponnut Alcudianlahdella Mallorcalla
B2 (1922) 1922 – 1952.
B3 (1922) 1922 – 1940.
B4 (1922) 1923 – 1941.
B5 (1923) 1925 – 1936, uponnut lähellä Esteponaa.
B6 (1923) 1926 – 1936, Velasco upotti Espanjan sisällissodassa.
C-luokka

Isaac Peral (C1) 1928 – 1950.
C2 (1928) 1928 – 1951.
C3 (1929) 1928 – 1936, Saksan laivaston sukellusveneen U-34 upottama.
C4 (1929) 1928 – 1946, uponnut Lepanton kolaroimana.
C5 (1929) 1928 – 1937, kadonnut merellä.
C6 (1929) 1928 – 1937, miehistönsä upottama.
D-luokka

D1 (sukellusvene) myöhemmin S11. 1947 – 1965.
D2 (sukellusvene) myöhemmin S21. 1951 – 1971.
D3 (sukellusvene) myöhemmin S22. 1954 – 1971.
General Mola -luokka

General Mola (1937) ex-RN Archimede. 1937 – 1958.
General Sanjurjo (1937) ex-RN Torricelli. 1937 – 1958.
G-luokka

6 tyypin VIIC sukellusvenettä (G1 - G6), peruutettu
G7; myöhemmin S01 ex-U-573 1942 – 1970.
Foca-luokka

SA41 1963 – 1967. museoitu Mahonissa.
SA42 1963 – 1967. museoitu Cartagenassa.
Tiburón-luokka

SA51 1966. museoitu Barcelonassa.
SA52 1966. museoitu Cartagenassa.
Almirante García de los Reyes -luokka

Almirante García de los Reyes (S31) ex-USS Kraken (SS-370) 1959 – 1982.
Isaac Peral (S32) ex-USS Ronquil (SS-396) (GUPPY IIA) 1971 – 1987.
Narcíso Monturiol (S33) ex-USS Picuda (SS-382) (Guppy IIA) 1972 – 1977.
Cosme García (S34) ex-USS Bang (SS-385) (Guppy IIA) 1972 – 1983.
Narcíso Monturiol (S35) ex-USS Jallao (SS-368) (Guppy IIA) 1974 – 1984.
Delfín-luokka

Delfín (S61) 1973 – 2003. museoitu Torreviejaan.
Tonina (S62) 1973 – 2005.
Marsopa (S63) 1975 – 2006.
Narval (S64) 1975 – 2003.
Galerna-luokka

Galerna (S71) 1983 – palvelus.
Siroco (S72) 1983 – 2012.
Mistral (S73) 1985 – palvelus.
Tramontana (S74) 1986 – palvelus.
Isaac Peral -luokka

Isaac Peral (S81) rakenteilla.
Narciso Monturiol (S82) rakenteilla.
Cosme García (S83) rakenteilla.
Mateo García de los Reyes (S84) rakenteilla.
Peralin sukellusvenetorpedoven vuodelta 1888
Isaac Peralin vesillelasku 22. heinäkuuta 1916 Quincyssa Massachusettsissa.
Cosme García (A2)
sukellusvene C3 ja sukellusveneiden pelastusalus Kanguro
Foca-luokan pienoissukellusvene
Isaac Peral (S32)
Delfín (S-61)
Tramontana (S-74)
Luettelo Kosken Tl julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kosken Tl julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kosken Tl kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki | Kosken Tl hautausmaa, Hämeentie 45 | Kosken Tl kirkonkylä | 60.6598°N, 23.1481°E |  | 1955 |  |  |
| Kotirintamanaisten ja lottien muistokivi | Nuortentuvan piha, Härkätie 3 | Kosken Tl kirkonkylä | 60.6514°N, 23.1366°E |  | 2017 |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki | Kosken Tl hautausmaa, Hämeentie 45 | Kosken Tl kirkonkylä | 60.6597°N, 23.1484°E | Liipola, YrjöYrjö Liipola | 1948 |  |  |
| Santion taistelun muistomerkki | Hämeen Härkätie (yhdystie 2810) | Vähä-Sorvasto, Santio | 60.68°N, 23.1751°E |  | 1999 |  |  |
| Vakaumuksensa puolesta punakaartissa henkensä menettäneiden muistoksi | Kosken Tl hautausmaa, Hämeentie 45 | Kosken Tl kirkonkylä | 60.6593°N, 23.1485°E |  |  |  |  |
| Veteraanikivi | Nuortentuvan piha, Härkätie 3 | Kosken Tl kirkonkylä | 60.6514°N, 23.1366°E | Vainio, MarttiMartti Vainio | 1991 |  |   |
Mustaseppä

| Mustaseppä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Elateriformia
Yläheimo::  Seppämäiset Elateroidea
Heimo::  Sepät Elateridae
Alaheimo::  Elaterinae
Suku::  Punasepät Ampedus
Laji::  nigrinus
Kaksiosainen nimi
 Ampedus nigrinus  (Herbst, 1784) 
Katso myös
   Mustaseppä Wikispeciesissä   Mustaseppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustaseppä (Ampedus nigrinus) on seppien heimoon kuuluva pikimusta kovakuoriaislaji. Se on Suomessa hyvin yleinen koko maassa.
Koko ja ulkonäkö

Mustaseppä on suhteellisen pieni, vain 6–8 mm:n pituinen ja pituuteensa nähden leveän oloinen kovakuoriainen. Pää, etuselkä, peitinsiivet, raajat ja tuntosarvet ovat kaikki kiiltävän pikimustia eikä niissä ole havaittavissa lainkaan metallista hohdetta. Vain nilkoissa voi olla vaaleamman ruskea sävy. Muiden Ampedus-suvun seppien tapaan raajojen leveät reisilevyt kapenevat voimakkaasti raajan kärkeä kohti ja niiden takareunassa on terävä kulma. Tuntosarvet ulottuvat selvästi etuselän takanurkkia pitemmälle.
Levinneisyys

Mustasepän levinneisyys on holarktinen ulottuen Euroopasta Aasian pohjoisosien kautta Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa ja on heimonsa yleisimpiä lajeja.
Elinympäristö ja elintavat

Mustaseppä on elinympäristövaatimuksiltaan vaatimaton metsälaji, joka kelpuuttaa asuinpaikakseen niin nuoret taimikot kuin varttuneet mäntykankaatkin. Lajiin voi törmätä myös rämeillä. Se on myös harvoja vanhoissa ja hämärissä kuusikoissa yleisenä esiintyviä seppälajeja. Toisaalta mustasepän yksilömäärät voivat jopa kymmenkertaistua metsähakkuun seurauksena. Tämä johtuu avoimeen maastoon jäävän kuolleen puuaineksen suuresta määrästä, joka puolestaan mahdollistaa toukille hyvät kasvuolot. Mustaseppä onkin yhdessä lähisukulaistensa korusepän (Ampedus tristis) ja mustaperäsepän (Ampedus balteatus) kanssa hakkuaukeiden tyypillisimpiä lajeja.
Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä toukokuulta heinäkuulle huipun ollessa kesäkuussa. Toukat elävät lahoavassa puuaineksessa eikä puulajilla tai rungon paksuudella ole niille suurtakaan merkitystä. Ravinnokseen ne saalistanevat muita hyönteistoukkia. Koteloituminen tapahtuu loppukesällä. Kuoriainen aikuistuu jo syksyllä, mutta talvehtii ennen kuin lähtee liikkeelle.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Mustaseppä (Ampedus nigrinus)
Ötökkätieto: Mustaseppä (Ampedus nigrinus)
Bug Guide: Ampedus nigrinus (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Ampedus nigrinus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2728648  BioLib: 9380  BOLD: 558377  BugGuide: 576810  EUNIS: 256608  Fauna Europaea: 235527  Fauna Europaea (new): f4b6d4d3-f8ac-48d1-aebb-cb1184c101d7  GBIF: 4429450  iNaturalist: 213435  IRMNG: 11589723  NatureServe: 2.746290  NBN: NBNSYS0000010915  NCBI: 1028032  Observation.org: 22851  Open Tree of Life: 218337  Laji.fi: MX.193039
Mustamangabi

| Mustamangabi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Osalahko::  Apinat Simiiformes
Yläheimo::  Cercopithecoidea
Heimo::  Vanhan maailman häntäapinat Cercopithecidae
Alaheimo::  Marakattiapinat Cercopithecinae
Suku::  Valkoposkimangabit Lophocebus
Laji::  aterrimus
Kaksiosainen nimi
 Lophocebus aterrimus  (Oudemans, 1890) 
Synonyymit
 Cercocebus aterrimus  Cercocebus albigena aterrimus (Oudemans, 1890)  Lophocebus albigena aterrimus 
 Mustamangabin levinneisyys
Katso myös
   Mustamangabi Wikispeciesissä   Mustamangabi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustamangabi eli neekerimangabi (Lophocebus aterrimus) on afrikkalainen apinalaji. Sitä pidettiin aiemmin valkoposkimangabin (Lophocebus albigena) alalajina.
Tuntomerkit

Mustamangabin päässä on korkea, terävähuippuinen karvatupsu, ja korvat ovat osittain pitkän, harmaanruskean poskiparran peitossa. Turkki on väriltään musta. Uros on vain hieman naarasta suurempi, ja painaa noin 10 kg.
Ääntely

Mangabin huuto kuulostaa korkealta ulvonnalta.
Levinneisyys

Mustamangabia tavataan Kongojoen eteläpuolelta Kongon demokraattisen tasavallan keskiosista Angolan pohjoisosiin.
Elinympäristö

Mustamangabia tavataan Kongon vesistöalueen alankosademetsistä sekä galleriametsistä. Mustamangabi elää enimmäkseen sademetsien puissa, mutta pysyttelee oksiston alaosissa eikä mene puiden latvoihin.
Ravinto

Ravinto koostuu nuorista versoista, hedelmistä, lehdistä ja lisäksi myös vähäisissä määrin hyönteisistä ja linnunmunista.
Mustaviuhkaevä

| Mustaviuhkaevä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Hammaskarppikalat Cyprinodontiformes
Alalahko::  Cyprinodontoidei
Heimo::  Aplocheilidae
Alaheimo::  Uudenmaailmankillit Rivulinae
Suku::  Austrolebias
Laji::  nigripinnis
Kaksiosainen nimi
 Austrolebias nigripinnis  (Regan, 1912)  
Katso myös
   Mustaviuhkaevä Wikispeciesissä   Mustaviuhkaevä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustaviuhkaevä  (Austrolebias nigripinnis), entiseltä nimeltään helmiviuhkapyrstö, on hammaskarppikaloihin kuuluva kausikala.
Koko ja ulkonäkö

Mustaviuhkaevä kasvaa noin 7 cm pitkäksi. Siinä on tummalla pohjalla vaaleita helmimäisiä kuvioita. Evien reunassa on neonsininen raita.
Alkuperä

Mustaviuhkaevä on kotoisin Etelä-Amerikasta: Argentiinasta, Uruguaystä ja Paraguaystä
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Mustaviuhkaevät ovat kausikaloja, joiden hedelmöittyneet munat kuivuvat ennen kuoriutumistaan. Ne ovat sopeutuneet elämään lammikoissa, jotka kuivuvat kuivan kauden aikana. Akvaarioharrastajat levittävät altaan pohjalle turvetta, johon Mustaviuhkaevät kaivavat munansa. Turvetta kuivatellaan kuutisen viikkoa. Sen jälkeen voi simuloida sadekautta laittamalla turpeen munineen veteen, ja munat kuoriutuvat.
Koiraat ovat aggressiivisia toisilleen, eikä samassa altaassa voi pitää kahta koirasta, koska ne taistelevat toisen kuolemaan asti.
Vesiolot ja ravinto

Mustaviuhkaevät syövät matoja ja hyönteisiä.
Mutakala

| Mutakala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Alalahko::  Cobitoidea
Heimo::  Piikkinuoliaiset Cobitidae
Alaheimo::  Cobitinae
Suku::  Misgurnus
Laji::  fossilis
Kaksiosainen nimi
 Misgurnus fossilis  (Linnaeus, 1758) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mutakala (Misgurnus fossilis) on  matomainen piikkinuoliaisiin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö

Mutakala kasvaa yleisesti 15 cm pitkäksi, enimmillään jopa 30 cm. Se on väriltään kellertävä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Mutakala elää makeissa vesissä Keski- ja Itä-Euroopassa Alppien pohjoispuolelta Laatokalle. Se suosii seisovia tai hitaasti virtaavia vesiä, joissa on runsaasti kasvillisuutta. Se voi kuivana kautena kaivautua mutaan ja jäädä horrostilaan jopa vuodeksi.
Elintavat

Vaikka mutakalalla on kidukset, sillä on myös suolistossa alkeellinen keuhkoon verrattava poimuttuma, jossa tapahtuu kaasujenvaihtoa. Kala käy pinnalla tietyin väliajoin haukkaamassa ilmaa, joka sitten vähempihappisena poistuu peräaukon kautta kuplina.
Kalan ravintona ovat kotilot, simpukat ja hyönteisten toukat. Laji on kevätkutuinen.
Mustasiruetana

| Mustasiruetana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Keuhkokotilot Pulmonata
Lahko::  Maakeuhkokotilot Stylommatophora
Heimo::  Siruetanat Arionidae
Suku::  Arion
Laji::  ater
Kaksiosainen nimi
 Arion ater  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Limax ater 
Katso myös
   Mustasiruetana Wikispeciesissä   Mustasiruetana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustasiruetana (Arion ater) on kookas siruetanoihin kuuluva kotilo. Suomessa se on tulokaslaji.
Koko ja ulkonäkö

Nimensä mukaisesti mustasiruetana on yleensä tasaisen pikimusta, mutta satunnaisesti tavataan myös vaaleita, harmaita tai oranssinpunaisia värimuotoja. Tämän vuoksi lajin erottaminen varmuudella punasiruetanasta (Arion rufus) ja espanjansiruetanasta (Arion vulgaris) voi edellyttää genitaalipreparaatin tekemistä. Täysikasvuinen mustasiruetana on varsin kookas, venyneenä 10–15 cm:n pituinen. Iho on yleensä musta ja siinä on selviä pituussuntaisia nystyjä. Nuoret yksilöt ovat päätä ja tuntosarvia lukuun ottamatta vaaleita ja niissä voi olla sivujuovat. Antura on tumma. Hengitysaukko on eläimen oikealla kyljellä kilven etuosassa eli lähellä päätä. Etanan erittämä lima on väritöntä.
Tärkeänä tuntomerkkinä häiritty mustasiruetana huojuttaa ruumistaan sivuttain.
Levinneisyys

Mustasiruetana on eurooppalainen laji, jota tavataan Espanjasta ja Britteinsaarilta Skandinaviaan ja itäiseen Keski-Eurooppaan. Vieraslajina se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan ja Australian lounaisosiin. Suomessa se esiintyy tulokaslajina Ahvenanmaalla ja mantereella varmoja esiintymiä tunnetaan ainakin Helsingistä, Jyväskylästä sekä Pirkkalasta.
Elinympäristö ja elintavat

Mustasiruetana elää kosteissa lehtometsissä sekä kulttuuriympäristöissä, kuten puistoissa ja puutarhoissa. Etana käyttää ravinnokseen kasveja, sieniä ja jopa eläinten raatoja. Se saattaa olla paikoittain hyötykasvien tuholainen. Häirittynä etana vetäytyy puolipallon puotoon ja huojuttaa ruumistaan voimakkaasti sivusuunnassa. Laji risteytyy lähisukulaistensa kanssa ja niiden tapaan se saattaa tuottaa jopa 400 munaa kesässä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Mustasiruetana (Arion ater)
Luonnontieteellinen keskusmuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Arion ater (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Arion ater (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q21113  Wikispecies: Arion ater  ADW: Arion_ater  AFD: Arion_ater  BioLib: 22812  BOLD: 83464  CoL: 5W2WT  EoL: 455160  EPPO: ARIOAT  EUNIS: 290624  Fauna Europaea: 421766  Fauna Europaea (new): fff55973-3484-4281-a17a-22b9bdaa578d  GBIF: 2294101  iNaturalist: 82003  IRMNG: 11428440  ITIS: 77071  IUCN: 170886  NatureServe: 2.113681  NCBI: 145126  Open Tree of Life: 752074  WoRMS: 875546  Laji.fi: MX.52799
Mutsu (1920)

| Mutsu / 陸奥 |
| --- | --- |
 Mutsu

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastoarsenaali
Kölinlasku:  1. kesäkuuta 1918
Laskettu vesille:  31. toukokuuta 1920
Palveluskäyttöön:  24. lokakuuta 1921
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 8. kesäkuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  33 223 t (standardi) 39 116 t (kuormattu)
Pituus:  215,8 m (kokonaispituus) 204,07 m (vesiraja)
Leveys:  28,96 m
Syväys:  9,08 m
Koneteho:  80 000 shp
Nopeus:  26,7 solmua
Miehistöä:  1 333
Aseistus
Aseistus:  8 × 410 cm/45 type 3 -tykkiä kaksoistorneissa 20 × 140 mm/50 type 3 -tykkiä yksiputkisina asennuksina 4 × 80 mm ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina asennuksina 8 × 533 mm torpedoputkea
Mutsu (jap. 陸奥) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1921 palvelukseenotettu Nagato-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Yokosukan laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 1. kesäkuuta 1918. Alus laskettiin vesille 31. toukokuuta 1920 ja se valmistui 24. lokakuuta 1921.
Palvelus

Mutsu lähti 7. tammikuuta 1943 Trukilta palatakseen Japaniin. Alus ankkuroitui 12. tammikuuta Yokosukaan, missä se siirrettiin modernisoitavaksi kuivatelakalle. Alus palasi 6. helmikuuta palvelukseen. Kuukauden lopulla alus siirrettiin Hashirajimaan, jossa sen miehistö oli koulutettavana. Aluksen taaempi ammusvarasto räjähti 8. kesäkuuta sen ollessa ankkurissa Hashirajimassa Hiroshimanlahdella, jolloin alus upposi vieden mukanaan 1 222 miehistönjäsentä. Vuonna 1970 Fakuda Salvage Company osti hylyn Japanin hallitukselta. Hylyn takaosa yritettiin nostaa 22. heinäkuuta tuloksetta vaijerien katkettua. Vuoden 1971 loppuun mennessä hylystä oli nostettu yksi 41 senttimetrin tykkitorni, mutta varsinaisista nostoyrityksistä luovuttiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mutsu Wikimedia Commonsissa
Nagato-luokan taistelulaivat
Mutsusta nostettu tykki.
Muumilaakson marraskuu

| Muumilaakson marraskuu> Sent i november |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Tove Jansson
Kuvittaja:  Tove Jansson
Kansitaiteilija:  Tove Jansson
Kieli:  ruotsi
Genre:  satu
Julkaistu:  1970
Suomennos
Suomentaja:  Kaarina Helakisa
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1970
Sivumäärä:  172
ISBN:  951-0-09597-4
Sarja: Muumit
Edeltävä:  Muumipappa ja meri
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Muumilaakson  marraskuu (ruots. Sent i november) on Tove Janssonin viimeinen romaanimuotoinen muumikirja. Se julkaistiin vuonna 1970. Kirjan jälkeen Jansson kirjoitti vielä muumiaiheisia kuvakirjoja. Muumilaakson marraskuu on julkaistu vuonna 2007 myös WSOY:n kustantamana suomenkielisenä äänikirjana, jossa lukijana toimii Kari Paju.
Koska useimpien muumikirjojen suomentaja Laila Järvinen kuoli ennen teoksen julkaisua vuonna 1969, tämän kirjan suomensi Kaarina Helakisa.
Kirjan kaikki alkuperäiset kuvituspiirrokset on talletettu Muumimuseoon.
Tarina muualla

Taidegraafikko Tuulikki Pietilä on tehnyt kirjaan perustuvat kolmiulotteiset muumikuvaelmat Nuuskamuikkusen teltalla (1978), Yksinäiset vieraat (1983) ja Yksinäiset vieraat -triptyykki (1983).
Triptyykki sisältää osat Vilijonkka pakenee, Mymmeli ja homssu Tuhto sekä Ruttuvaari kohtaa esi-isän. Myös nämä kuvaelmat kuuluvat tamperelaisen Muumilaakso-museon kokoelmaan.
Aiheesta muualla

Muumitalo-wikin artikkeli
Muumit
| --- | --- |
Hahmot:   Muumipeikko  Muumimamma  Muumipappa  Nuuskamuikkunen  Pikku Myy  Nipsu  Niiskuneiti  Niisku  Haisuli  Hattivatit  Mörkö  Hemuli  Vilijonkka  Mymmeli  Noita  Aliisa  Tuu-tikki  Surku  Poliisimestari  Tiuhti ja Viuhti  Piisamirotta  Hosuli  Juksu  Fredrikson 
Paikat:   Muumilaakso  Muumitalo 
Kirjat:   Muumit ja suuri tuhotulva  Muumipeikko ja pyrstötähti  Taikurin hattu  Muumipapan urotyöt  Vaarallinen juhannus  Taikatalvi  Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia  Muumipappa ja meri  Muumilaakson marraskuu 
Kuvakirjat:   Kuinkas sitten kävikään?  Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Vaarallinen matka  Outo vieras Muumitalossa 
Televisiosarjat:   Die Muminfamilie (1959) jaksot  Muumipeikko (1969) jaksot  Mūmin (1969) jaksot  Shin Mūmin (1972) jaksot  Mumindalen (1973) jaksot  Muumien maailma (1978) jaksot  Muumilaakson tarinoita (1990) hahmot  jaksot  Muumilaakso (2019) hahmot  jaksot 
Elokuvat:   Muumipeikko ja pyrstötähti (1992)  Muumi ja vaarallinen juhannus (2008)  Muumi ja punainen pyrstötähti (2010)  Muumit Rivieralla (2014)  Muumien taikatalvi (2017)  Muumipeikko ja pyrstötähti (2021)  Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut (2021) 
Lyhytelokuvat:   Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Kuinkas sitten kävikään? 
Sarjakuva:  Muumipeikko (sarjakuva)
Videopelit:   Muumit piilosilla  Muumit meren aalloilla  Suuri Muumijuhla  Muumit ja Taikurin hattu  Muumit ja Näkymätön lapsi  Moomin’s Tale  Muumit ja Taikatalvi  Muumit ja Taikalamppu  Muumipappa kalassa  Muumit ja Salaperäiset huudot  Muumit ja Suuri syysjuhla  Nuuskamuikkunen – Muumilaakson melodia 
Lautapelit:   Muumien hillojahti  Muumien purnukkajahti  Muumipeli 
Muuta:   Muumimaailma  Muumimuseo  muumimuki  Luettelo Muumimukeista