stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kurikka-lehti
Historia

Kurikka-lehden perustivat asemapäällikkö Lasse Simelius, opettaja J.E. Ujainen ja kauppias Juho Oksa 1. joulukuuta 1928. Lehti jouduttiin lopettamaan muutaman vuoden kuluttua perustamisesta taloudellisten syiden vuoksi. J.E. Ujainen liitti 1930-luvun puolivälissä levikkialueeseen Jalasjärven ja elvytti näin lehden uudelleen henkiin. Lehden nimeksi tuli Kurikan ja Jalasjärven kunnallislehti.
1940-luvulla lehden kustantajaksi perustettiin perheosakeyhtiö. Vuonna 1956 lehti alkoi ilmestyä kaksi kertaa viikossa. Lehti palasi ilmestymään kerran viikossa vuonna 1970. Vuonna 1976 lehden nimi muutettiin Kurikka-lehdeksi. Jälleen vuonna 1983 lehti alkoi ilmestyä kaksi kertaa viikossa.
Tammikuussa 1985 syntyi Radio Paitapiiska, kun Kurikka-lehti sai luvan aloittaa paikallisen radiotoiminnan. Vuonna 1998 Kurikka-lehti siirtyi Kurikan alueella omaan jakeluun. Kevyt Kanava Oy osti Radio Paitapiiskan vuonna 2003.
Tammikuussa 2022 lehden näköislehtiarkistossa julkaistiin vanhat Kurikka-lehdet digitoituina näköislehtinä.  Vuodesta 2023 lähtien lehti on ilmestynyt vain kerran viikossa.
Päätoimittajat

1929–1932: Vilho Lauttajärvi
1932–1936: E. V. Leskelä
1936–1965: Johannes Elias Ujainen
1956–1983: A. E. Ujainen
1983–2020: Jaakko Ujainen
2020–       : Johannes Ujainen
Aiheesta muualla

Kurikka-lehti
Janusz Kusociński

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Janusz Kusociński |  Janusz Kusociński |  Janusz Kusociński |  |
Maa:   Puola
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | 10 000 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Torino 1934 | 5 000 metriä |  |
Janusz Tadeusz "Kusy" Kusociński (15. tammikuuta 1907 Varsova – 21. kesäkuuta 1940 Palmiry, lähellä Varsovaa) oli puolalainen kestävyysjuoksija.
Rautatietyöläisen perheeseen syntynyt Kusociński aloitti urheiluharrastuksensa koululaisena pelaamalla jalkapalloa varsovalaisissa joukkueissa. Hän liittyi vuonna 1928 Samata-urheiluseuraan ja aloitti yleisurheilun. Häntä valmensi kuuluisa virolainen kymmenottelija Aleksander Klumberg-Kolmpere, joka oli voittanut pronssia Pariisin olympialaisissa 1924.
Ensimmäisissä Puolan mestaruuskilpailuissa 1928 Kusociński voitti yllättäen 5 000 metrin juoksun ja maastojuoksun Puolan mestaruudet. Seuraavana vuonna hän ei päässyt kilpailuihin, sillä palveli Puolan armeijassa. Vuonna 1930 hän palasi mestaruuskisoihin ja voitti 1 500 metrin juoksun, 5 000 metrin juoksun sekä maastojuoksun mestaruudet. Sama toistui seuraavan vuoden kisoissa. Vuonna 1932 hän voitti Puolan mestaruuden 800 metrin juoksussa.
Janusz Kusocińskin hauta Palmiryssä lähellä Varsovaa.
Kesäkuussa 1932 Kusociński juoksi Antwerpenissä 3 000 metrin juoksun uuden maailmanennätyksen 8.18,8 vieden ennätyksen Paavo Nurmelta. Los Angelesin kesäolympialaisissa 1932 hän osallistui 10 000 metrin juoksuun ja voitti jännittävässä kilpailussa kultaa ennen Suomen Volmari Iso-Holloa ja Lasse Virtasta kaikkien aikojen toiseksi nopeimmalla ajalla 30.11,4. Samana vuonna hän juoksi vielä epävirallisen maailmanennätyksen neljän mailin juoksussa ajalla 19.02,6.
Ensimmäisissä EM-kilpailuissa Torinossa 1934 Kusociński saavutti hopeaa 5 000 metrin juoksussa, minkä jälkeen hän päätti lopettaa urheilu-uransa. Hän teki vielä paluun vuonna 1939, jolloin voitti Puolan mestaruuden 10 000 metrillä. Toisen maailmansodan syttyessä hän ilmoittautui vapaaehtoisesti armeijaan. Hän haavoittui kahdesti sodan aikana ja 26. maaliskuuta 1940 Gestapo pidätti hänet. Kusociński teloitettiin kolme kuukautta myöhemmin 21. kesäkuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Janusz Kusociński Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Paavo Nurmi, Suomi | Miesten 3 000 metrin maailmanennätyksen haltija 19. kesäkuuta 1932 – 24. heinäkuuta 1934 | Seuraaja: Henry Nielsen, Tanska |
Miesten 10 000 metrin juoksun olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  World Athletics  Tilastopaja 🔒
John Machin

John Machin
John Machin (1680–1751) oli englantilainen matemaatikko. Hän kehitti sarjakehitelmän piin likiarvon laskemiseksi vuonna 1706. Machinin kaavaa käytettiin tietokoneiden yleistymiseen asti.
Machin osoitti, että
mistä seuraa piille sarjakehitelmä:
Sarja on hyvin käyttökelpoinen piin numeeristen likiarvojen laskemiseen, koska se suppenee varsin nopeasti.
Hänet hyväksyttiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1710.  Vuodesta 1713 alkaen kuolemaansa asti Machin toimi tähtitieteen professorina Gresham Collegessa Lontoossa. Hän oli 30 vuotta Royal Societyn sihteeri.
Kurpitsat

| Kurpitsat |
| --- | --- |
 Erilaisia kurpitsalajikkeita.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Cucurbitales
Heimo::  Kurkkukasvit Cucurbitaceae
Suku::  Kurpitsat Cucurbita  L.
Katso myös
   Kurpitsat Wikispeciesissä   Kurpitsat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurpitsat eli aitokurpitsat (Cucurbita) on kurkkukasveihin kuuluva suku. Suvun lajeista Suomessa kasvatetaan yleensä kahta eli kurpitsaa (Cucurbita pepo) ja jättikurpitsaa (Cucurbita maxima). Sukuun kuuluu noin 15 lajia.
Maailman painavin kurpitsa painoi 1054 kg ja Suomen painavin 716 kg. Kyseessä on maailman suurin hedelmä, suurimmat yksilöt edustanevat lajia jättikurpitsa.
Lajeja

Cucurbita argyrosperma
Cucurbita digitata
Cucurbita ficifolia – viikunakurpitsa
Cucurbita foetidissima
Cucurbita maxima – jättikurpitsa
Cucurbita mixta
Cucurbita moschata – myskikurpitsa
Cucurbita okeechobeensis – alligaattorinkurpitsa
Cucurbita palmata
Cucurbita pepo – kurpitsa eli satokurpitsa
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kurpitsat (aitokurpitsat) – Cucurbita
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kurpitsat (Cucurbita)
United States Department of Agriculture (USDA): Cucurbita (englanniksi)
Flora of China: Cucurbita (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cucurbita spp[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Genus Cucurbita (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q5339301  Wikispecies: Cucurbita  APDB: 189827  APNI: 89399  CoL: 3X8X  EoL: 38266  EPPO: 1CUUG  FloraBase: 25824  FNA: 108644  FoAO2: Cucurbita  FoC: 10864  GBIF: 2874506  GRIN: 3164  IPNI: 13252-1  IRMNG: 1009179  ITIS: 22365  NBN: NHMSYS0000457756  NCBI: 3660  NZOR: d40309d2-11da-4a0f-8d02-ac1d16fb5ca6  Open Tree of Life: 379277  PLANTS: CUCUR  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:13252-1  Tropicos: 40017959  VASCAN: 1058  WFO: wfo-4000010008 
Kurpitsalyhty halloweeninä.
Kuressaaren piispanlinna

| Kuressaaren piispanlinna |
| --- | --- |
 Kuressaaren piispanlinna etelästä nähtynä.
Sijainti:  Kuressaare, Viro
Koordinaatit:  58°14′49″N, 22°28′45″E
Rakennustyyppi:  linnoitus
Valmistumisvuosi:  1300–1800-luku
Rakennuttaja:  Saarenmaan-Läänemaan hiippakunta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuressaaren piispanlinna (vir. Kuressaare piiskopilinnus) on linna Kuressaaren kaupungissa, Viron Saarenmaalla. Linnoitus rakennettiin alun perin 1300-luvulla Saarenmaan-Läänemaan piispan tukikohdaksi, ja sittemmin se toimi linnoituksena myös Tanskan, Ruotsin ja Venäjän alaisuudessa aina vuoteen 1836 saakka, jolloin se poistettiin linnoitusluettelosta. Linnoitusta on uudistettu ja laajennettu useaan otteeseen. 1900-luvulla sen tiloja on kunnostettu ja entisöity. Nykyisin linnan tiloissa toimii Saarenmaan museo.
Rakennukset

Kuressaaren piispanlinnan päärakennuksen pohjapiirros on suorakulmainen ja se sisältää kaksi tornia, Sturvoltin tornin linnan pohjoisosassa ja hieman korkeamman Pikk Hermannin tornin itänurkassa. Linna on rakennettu helppotyöstöisestä saarenmaalaisesta dolomiittista. Rakennuksessa on neljä siipeä, joiden keskellä on sisäpiha, minkä lisäksi rakennukseen kuuluu kellari. Sisäpihan eteläosassa on kaarikattoinen kappeli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuressaaren piispanlinna Wikimedia Commonsissa
Arensburg. Keskiaikainen piispanlinna Saarenmaalla, Aamulehti, 14.09.1924, nro 213, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ester Ståhlberg : Kuresaaren eli Ahrensburgin vanha linna, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 28.12.1931, nro 52, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Linnoituksen vallihautaa.
Linna.
Päärakennuksen sisätiloja.
Kutistuva turska ja muita evoluution ihmeitä

| Kutistuva turska ja muita evoluution ihmeitä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Katja Bargum ja Hanna Kokko
Genre:  evoluutiobiologia
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008
ISBN:  978-951-0-34020-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kutistuva turska ja muita evoluution ihmeitä on tutkija ja tiedetoimittaja Katja Bargumin ja tutkija Hanna Kokon kirja evoluutiosta. Teoksen julkaisi WSOY vuonna 2008. Kirja sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2009.
Yksi kirjan teemoista on ihmisen aiheuttama muutos lajien evoluutioon. Kirjan nimi on viittaus ihmisen harjoittaman kalastuksen aiheuttamaan turskan pienenemiseen luonnonvalinnan myötä.
Aiheesta muualla

Esittely kirjasta WSOY:n sivuilla.
Kirsikka Mattila: Darwinin syntymästä 200 vuotta – ajatukset elävät! Helsingin yliopisto 12.2.2009.
Pekka Wahlstedt: Kutistuva turska ja muita evoluution ihmeitä (kirja-arvio). Tiede.
Natalja Kutšinskaja

Natalja Kutšinskaja
Natalja Aleksandrovna Kutšinskaja (ven. Наталья Александровна Кучинская, s. 12. maaliskuuta 1949 Leningrad) on entinen neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän saavutti neljä olympiamitalia ja voitti kolme maailmanmestaruutta 1960-luvulla.
Kutšinskaja nousi kansainväliselle telinevoimisteluhuipulle Dortmundin MM-kilpailuissa 1966, joissa hän saavutti mitalin jokaisessa kuudessa kilpailussa: hän sai kultaa permannolla, puomilla ja nojapuilla, hopeaa joukkuekilpailussa ja moniottelussa sekä pronssia hypyssä. Amsterdamin EM-kilpailuissa 1967 hän saavutti hopeaa permannolla ja puomilla.
Méxicon 1968 olympialaisissa Kutšinskaja voitti kultaa joukkuekilpailussa sekä pistein 19,650 puomilla. Pronssia hän saavutti moniottelussa 76,75 pisteellä ja permannolla 19,650 pisteellä. Lisäksi hän oli hypyssä viides 19,375 pisteellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natalja Kutšinskaja Wikimedia Commonsissa
Kurtuusit

| Kurtuusit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Kurtoidei
Heimo::  Kurtuusit Kurtidae  Bleeker, 1859
Katso myös
   Kurtuusit Wikispeciesissä   Kurtuusit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurtuusit (Kurtidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan Australiasta ja Kaakkois- ja Itä-Aasiasta.
Lajit ja anatomia

Kurtuusien heimoon kuuluu kaksi lajia kurtuusi (Kurtus gulliveri) ja intiankurtuusi (Kurtus indicus). Ne ovat ulkomuodoltaan ahvenkalojen ja limapääkalojen (Beryciformes) välimuotoja ja mahdollisesti läheistä sukua kardinaaliahvenille (Apogonidae). Lajeita kurtuusi on kookkaampi ja voi saavuttaa noin 60 cm:n pituuden. Ruumiinmuodoltaan kurtuusit ovat korkearuumiisia ja litteitä kaloja. Koiraalla on otsassaan koukkumainen lisäke ja selkeä kyttyrä. Kurtuuseilla on yksi selkäevä, peräevä on pitkä ja pyrstöevä selkeästi haarautunut. Lajien kylkiruodot ympäröivät uimarakkoa ja sulkevat sen.
Levinneisyys ja elintavat

Kurtuusia tavataan Pohjois-Australian ja Uuden-Guinean voimakkaasti virtaavista joista sekä rannikkoseudun murtovesistä. Intiankurtuusi on mereisempi ja sitä tavataan Intian rannikolta Kiinaan saakka. Kurtuusien levinneisyys on varsin laikuttainen ja ne liikkuvat pienehköinä parvina. Lajien ravintoa ovat pienet kalat ja äyriäiset. Koiraiden otsan koukkumaisella lisäkkeellä ja kyttyrällä on tehtävänsä lisääntymisessä ja naaraan hedelmöittyneet mätimunat kiinnittyvät koiraan otsaan. Muuten kurtuusien elintavoista on hyvin vähän tietoa. Lajeja käytetään paikoitellen ruokakaloina ja niiden lihan sanotaan olevan hyvänmakuista.
Kurjenkanerva

| Kurjenkanerva |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Kanervakasvit Ericaceae
Suku::  Kurjenkanervat Phyllodoce
Laji::  caerulea
Kaksiosainen nimi
 Phyllodoce caerulea  (L.) Bab., 1843 
Katso myös
   Kurjenkanerva Wikispeciesissä   Kurjenkanerva Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurjenkanerva eli tunturikurjenkanerva (Phyllodoce caerulea) on kanervakasveihin (Ericaceae) kuuluva boreaalis-arktinen puuvartinen, varpumainen kasvi.
Ulkonäkö

Kurjenkanerva on pystykasvuinen 10–15 senttimetriä korkea varpu. Lehdet ovat 6–12 millimetriä pitkiälähde? ja neulasmaisia. Kukat kehittyvät pieniksi ryhmiksi varrenhaarojen kärkiin. Kukat ovat 7–12 mm pitkiä, väriltään sinipunaisia. Ne ovat pitkäperäisiä ja nuokkuvia. Teriö on ruukkumainen ja viidestä terälehdestä yhteenkasvanut. Hedelmä on pieni nystykarvainen pysty kota. Kurjenkanerva kukkii kesä-elokuussa.
Kurjenkanerva kasvaa tuntureilla usein variksenmarjan seassa. Kukkimattomana lajit muistuttavat toisiaan, minkä takia kurjenkanerva voi olla vaikea erottaa variksenmarjasta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kurjenkanervaa tavataan pohjoisilla alueilla sekä Euroopassa, Aasiassa että Pohjois-Amerikassa, ja lisäksi Espanjassa Pyreneitten vuoristossa.
Suomessa kurjenkanervaa kasvaa yleisenä pohjoisimmilla alueilla Käsivarren Lapissa Enontekiöllä sekä Inarin Lapissa Inarissa ja Utsjoella. Tämä alue yltää Pallastunturilta ja Saariselältä pohjoiseen. Muualla Lapissa kurjenkanerva on harvinainen. Sen eteläisin kasvupaikka on Iivaaralla, Kuusamossa. Muita esiintymiä kasvaa muun muassa Rukatunturin, Sallatunturin, Pyhätunturin ja Sorsatunturin alueilla.
Lapissa kurjenkanerva kasvaa yleisimmin tunturikankailla ja tunturikoivikoissa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: (Tunturi)kurjenkanervan (Phyllodoce caerulea) levinneisyys Suomessa.
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kurjenkanerva (Phyllodoce caerulea)
Pohjolan kasvien pauloissa: Phyllodoce caerulea – kurjenkanerva, tunturikurjenkanerva
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Phyllodoce caerulea (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Phyllodoce caerulea:  Wikidata: Q478437  Wikispecies: Phyllodoce caerulea  CoL: 4H6SZ  EoL: 486248  EPPO: PHDCA  EUNIS: 169512  FNA: 200016320  FoC: 200016320  GBIF: 5333379  GRIN: 28142  iNaturalist: 166760  IPNI: 1024147-2  IRMNG: 10955012  ITIS: 504354  NatureServe: 2.160666  NBN: NBNSYS0000003893  NCBI: 49155  Observation.org: 120603  Open Tree of Life: 894628  Plant List: kew-2410042  PLANTS: PHCA10  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:1024147-2  RHS: 12855  Tropicos: 12300040  VASCAN: 5539  WFO: wfo-0000395875  Laji.fi: MX.38609 
Andromeda caerulea:  Wikidata: Q21870201  CoL: DTVM  GBIF: 5684544  GRIN: 3122  IPNI: 326274-2  ITIS: 894461  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:326274-2  Tropicos: 50156080  WFO: wfo-0000534116
Maan ulkopuolinen elämä

Maan ulkopuolinen elämä tarkoittaa elämää, joka on kotoisin maapallon ulkopuolelta. Avaruusolioiksi kutsuttujen eliöiden on oletettu olevan kaikkea yksinkertaisten bakteerimaisten eliöiden ja ihmisiä paljon kehittyneempien olioiden väliltä.
Tieteenalat, jotka kehittävät ja testaavat Maan ulkopuoliseen elämään liittyviä teorioita, ovat nimeltään astrobiologia ja eksobiologia. Näistä ensiksi mainittu sisältää myös maanpäällisen elämän tutkimista tähtitieteellisistä lähtökohdista. Monet tunnetut tutkijat pitävät Maan ulkopuolista elämää mahdollisena, mutta riittäviä todisteita ei ole löydetty.
Neuvostoliittolainen 16 kopeekan postimerkki, joka kuvaa avaruusolioiden satelliittia.
Taustaa

Avaruusolioita, kuten Maan ulkopuolisia bakteereja, on oletettu elävän aurinkokunnassa ja mahdollisesti myös koko maailmankaikkeudessa. Tämä oletus pohjautuu käsitykseen, jonka mukaan havaittava maailmankaikkeus on äärimmäisen suuri ja joka puolella vallitsevat samat fysiikan lait. Oletuksen mukaan olisi epätodennäköistä, että Maan ulkopuolella ei olisi elämää. Tämän näkemyksen kannattajia ovat mm. tunnetut tiedemiehet Carl Sagan ja Stephen Hawking. Oletus tulee ilmi Kopernikaanisessa periaatteessa, jonka mukaan maapallo ei ole keskeisessä asemassa maailmankaikkeudessa. Toisen näkemyksen mukaan maanpäällinen elämä ei ole ainutlaatuista maailmankaikkeudessa. Elämä on voinut syntyä itsenäisesti eri puolilla maailmankaikkeutta, tai vaihtoehtoisesti kulkeutua elinkelpoiselta planeetalta toiselle panspermian kautta.
Eräiden näkemysten mukaan eliöitä on syntynyt ja elää yhä muun muassa Venuksessa, Marsissa, Jupiterin Europa-kuussa sekä Saturnuksen Titan - ja Enceladus -kuissa. Toukokuussa 2011 NASA ilmoitti, että Enceladus ”vaikuttaisi olevan aurinkokunnan elinkelpoisin paikka heti Maan jälkeen”. Elämää voi myös olla eksoplaneetoilla, kuten Gliese 581 c, g ja d. Äskettäin on havaittu, että niiden massa on lähes sama kuin maapallon massa ja että ne sijaitsevat tähtensä elinkelpoisella vyöhykkeellä.
Elämän mahdollinen perusta

Maapallon ulkopuolisen elämän perustasta on esitetty useita teorioita biokemiallisista, evolutionaarisista ja morfologisista näkökulmista.
Elämän mahdollinen perusta > Evoluutio ja morfologia

Biokemiallisen perustan lisäksi monet ovat pohtineet myös Maan ulkopuolisen elämän evoluutiota ja morfologiaa. Tieteisfiktiossa Maan ulkopuolista elämää kuvataan usein ihmismäisinä tai liskomaisina hahmoina. Joskus avaruusolentoja kuvataan myös muun muassa kissaeläinten tai hyönteisten kaltaisina.
Olentoja kuvaavat ominaispiirteet voidaan jakaa universaaleihin ja erityisiin. Universaalien piirteiden ajatellaan kehittyneen Maassa toisistaan riippumatta useammin kuin kerran, eli oletettavasti niiden kehittäminen ei ole vaikeaa. Näitä piirteitä pidetään luonnostaan niin hyödyllisinä, että lajit pyrkivät vääjäämättä niitä kohti. Piirteistä olennaisin on luultavasti kaksikylkinen symmetria. Hieman monimutkaisempiin peruspiirteisiin kuuluvat lentokyky, näköaisti, yhteyttäminen sekä raajat. Näiden kaikkien ajatellaan kehittyneen Maassa useita kertoja. Esimerkiksi erilaisia silmiä on paljon, ja niiden toimintaperiaatteet ja havaitsemisominaisuudet saattavat olla hyvinkin erilaisia: silmät saattavat havaita näkyvän valon spektriltä rajallisesti aallonpituuksia, niillä on eri infrapunaspektri, ne polarisoivat eri tavoilla ja jotkin lajit käyttävät silmiään kaikupaikannukseen. Erityiset piirteet ovat puolestaan pohjimmiltaan sattumanvaraisia kehitysmuotoja. Niistä ei useinkaan ole hyötyä (tai ainakin ne täyttävät funktion, jonka voi täyttää myös jokin toisenlainen anatominen rakenne) eivätkä ne todennäköisesti uusiudu. Älylliset Maan ulkopuoliset elämänmuodot voisivat kommunikoida elein, kuten kuurot ihmisetkin, tai ääntein, joiden muodostus ei liity hengittämiseen. Jälkimmäistä esiintyy Maassakin esimerkiksi kaskaiden värisyttäessä siipiään tai sirkkojen hangatessa jalkojaan.
Erityisten piirteiden rajaaminen kyseenalaistaa monia itsestään selvinä pidettyjä näkemyksiä, jotka liittyvät biologisten eliöiden anatomiaan. Luuranko, joka asiantuntijoiden mukaan on välttämätön suurille maan pinnalla eläville eliöille, toistuu maan ulkopuolellakin muodossa tai toisessa. Maan ulkopuolisen elämän suuresta lajidiversiteetistä ei kuitenkaan olla yksimielisiä. Monet eksobiologit kyllä painottavat, että Maan päällisen elämän erittäin heterogeeninen luonne viittaa siihen, että ulkoavaruudessa vaihtelu voi olla vieläkin suurempaa. Sen sijaan toinen koulukunta uskoo konvergentin evoluution mukaisesti, että Maan ulkopuolisilla eliöillä voi olla hyvinkin samanlaisia piirteitä Maan päällä elävien kanssa.
Tieteellinen tutkimus

Maan ulkopuolista elämää etsitään tieteellisesti sekä suorasti että epäsuorasti.
Tieteellinen tutkimus > Epäsuora tutkimus

Yleisesti oletetaan, että jos avaruudessa olisi jokin teknologinen yhteiskunta, se lähettäisi informaatiota. Ei voida kuitenkaan olettaa, että tällainen yhteiskunta lähettäisi informaatiota juuri Maan suuntaan tai että pystyisimme tulkitsemaan sitä. Signaali myös kulkisi avaruudessa niin pitkän matkan, että vaikka signaali havaittaisiinkin, sen alkuperä olisi kaukana menneisyydessä.
Tästä huolimatta SETI:n kaltaiset hankkeet etsivät älyllisestä elämästä kertovia signaaleja. On esitetty, että ulkoavaruuden asukkaat lähettäisivät lasersignaaleja näkyvän valon lisäksi myös infrapunaspektrissä. Lasersignaalin etu on, että se ei ”suttaannu” tähtienvälisessä aineessa. Tästä syystä lasersignaali voisi olla tehokas tähtienvälisessä kommunikoinnissa. Vaikka erilaisia kommunikointitekniikoita, kuten lasersignaaleja ja tähtienvälisiä avaruuslentoja on punnittu vakavasti ja ne olisivat käyttökelpoisia, ovat radioaallot ehdotetuista kommunikointitavoista kuitenkin edelleen tehokkaimpia.
Kulttuurinen vaikutus

1900-luvulla väitettiin, että ufot, eli tunnistamattomat lentävät objektit, ovat lähtöisin Maan ulkopuolelta (katso ET-hypoteesi). Väitteet ufoista tai ufosieppauksista eivät ole saaneet tiedeyhteisön tukea. Ufot ovat yleensä osoittautuneet lentokoneiksi tai taivaankappaleiksi ja monet näköhavainnot ovat myös paljastuneet huijauksiksi.
Kirjallisuutta

Davies, Paul: Kolkko hiljaisuus: Maanulkoista älyä etsimässä.  ((The Eerie Silence: Renewing Our Search for Alien Intelligence, 2010.) Suomentanut Suvi Syrjä)  Helsinki:  Ursa, 2012.  ISBN 978-952-5985-01-6
Hotakainen, Markus: Onko siellä ketään: Avaruuden älyä etsimässä.  Helsinki:  Minerva, 2014.  ISBN 978-952-312-040-2
Mustelin, Nils: Elämää maailmankaikkeudessa?.  ((Liv bland miljarder stjärnor: Civilisationer i Vintergatan – och där bortom?, 1978.) Suomentanut Olli Siltanen)  Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-09051-4
Ward, Peter D.: Tuntematon elämä: Vieraan elämän synteesi ja Nasan tutkimukset maanulkoisesta elämästä.  ((Life as We Do Not Know It: The NASA Search for (and Synthesis of) Alien Life, 2005.) Suomentanut Arja Hokkanen)  Helsinki:  Ursa, 2006.  ISBN 952-5329-55-0
Webb, Stephen: Jos maailmankaikkeus kuhisee elämää ... missä kaikki ovat?: Viisikymmentä ratkaisua Fermin paradoksiin ja maan ulkopuolisen elämän arvoitukseen.  ((If the Universe Is Teeming with Aliens ... Where Is Everybody?, 2002.) Suomentanut Hannu Karttunen)  Helsinki:  Ursa, 2005.  ISBN 952-5329-45-3
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Extraterrestrial life
Meteoriitti ALH84001:stä elektronimikroskoopilla otetussa kuvassa näkyy rakenteita, jotka eräiden tiedemiesten mukaan voivat olla fossilisoituneita bakteerinkaltaisia muodostumia.
Terrestrial Planet Finder -avaruuslento on suunniteltu löytämään Maan kaltaisia eksoplaneettoja infrapuna-interferometrin avulla. Vielä vuonna 2011 projekti ei ole saanut tarvitsemaansa NASAn rahoitusta, vaan sitä kohdistetaan Kepler-avaruusteleskooppiin.
Käännös suomeksi