stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Île d’Orléans
Historia ja merkitys

Île d’Orléansin ensimmäiset asukkaat olivat Kanadan alkuperäiskansoihin kuuluvia kalastajia ja metsästäjiä, jotka kutsuivat sitä nimellä Minigo eli ’lumoojatar’. Ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques Cartier löysi saaren vuonna 1535 ja antoi sille nimeksi Île de Bacchus siellä kasvavien viiniköynnösten vuoksi. Seuraavana vuonna hän kuitenkin vaihtoi nimen nykyiselleen Orléansin herttuan kunniaksi.
Vuonna 1636 ranskalaiset perustivat saarelle yhden Uuden-Ranskan ensimmäisistä siirtokunnista hedelmällisen maaperän houkuttelemina. Siirtokunnan alkuaikoina uudisasukkaiden ja irokeesien välille puhkesi verisiä yhteenottoja, mutta 1700-luvun alkuun mennessä elämä saarella oli rauhoittunut. Vuonna 1759 britit käyttivät saarta tukikohtana vallatessaan Québecin kaupungin.
Saaren asukkaat elivät vuoteen 1935 asti eristyksissä mantereesta, minkä ansiosta he onnistuivat säilyttämään omaleimaisen maalaiskulttuurinsa. Nykyään saarella elää lähes 7 000 ihmistä, joista monet yhä työskentelevät maataloudessa. Saarelta viedään Québecin kaupunkiin erilaisia maataloustuotteita, esimerkiksi tuoreita hedelmiä, vihanneksia, viljaa sekä vaahterasiirappia. Saari on myös suosittu matkailukohde, jossa vierailee vuosittain yli 600 000 matkailijaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Île d’Orléans Wikimedia Commonsissa
Vuodelta 1641 peräisin oleva kartta saaresta.
Île d’Orléansin maalaismaisemaa.
10 – nainen kuin unelma

| 10 – nainen kuin unelma> 10 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Blake Edwards
Käsikirjoittaja:  Blake Edwards
Tuottaja:   Blake Edwards  Tony Adams 
Säveltäjä:  Henry Mancini
Kuvaaja:  Frank Stanley
Leikkaaja:  Ralph E. Winters
Pääosat:   Dudley Moore  Julie Andrews  Bo Derek  Robert Webber  Dee Wallace 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Geoffrey Productions  Warner Bros. 
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  1979
Kesto:  122 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
10 – nainen kuin unelma (10) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1979. Blake Edwardsin ohjaaman elokuvan pääosia näyttelevät Bo Derek ja Dudley Moore. Derek nousi elokuvalla kuuluisuuteen.
Elokuva kertoo ikääntyvästä muusikosta, joka vilkuilee nuoria tyttöjä ja katselee kaukoputkella naapurin sänkytouhuja. Hän saa keski-iän kriisin ja alkaa jahdata unelmanaista.
10 – nainen kuin unelma sai kaksi Oscar-ehdokkuutta, musiikista ja laulusta. Bo Derek sai roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden kategoriassa Vuoden uusi elokuvatähti. Elokuva oli Suomessa vuoden 1980 viidenneksi katsotuin 187 172 teatterikatsojallaan.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Aiheesta muualla

10 – nainen kuin unelma Internet Movie Databasessa (englanniksi)
David Littman

| David Littman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1967 Cranston, Rhode Island
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1989–2000
Aik. seurat:  Buffalo Sabres, Tampa Bay Lightning
NHL-varaus:  211, 1987 Buffalo Sabres
David Littman (s. 13. kesäkuuta 1967, Cranston, Rhode Island) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hänet varasi NHL:n Buffalo Sabres vuonna 1987 varausnumerolla 211.
Littman pelasi urallaan kolme NHL-ottelua; kaksi Buffalo Sabresissa ja yhden Tampa Bay Lightningissa. Nykyisin Littman toimii Electronic Artsin NHL-pelien luomisessa.
Yvonne Elliman

| Yvonne Elliman |
| --- | --- |
 Elliman esiintymässä kiertueella Eric Claptonin kanssa San Bernardinossa, Kaliforniassa 15. elokuuta 1975.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. joulukuuta 1951 (ikä 72) Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1970–1980, 2004–
Tyylilajit:  broadway, disko, pop
Soittimet:  piano 
Levy-yhtiöt:  Purple, Polydor, Umgd, Umvd Import, Polygram, Taragon
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Yvonne Marianne Elliman (s. 29. joulukuuta 1951 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, joka esiintyi neljä vuotta Jesus Christ Superstar -oopperan ensimmäisessä kokoonpanossa.
Hän kirjoitti useita hittikappaleita 1970-luvulla ja hänen kappaleensa ”If I Can’t Have You” sijoittui 1. sijalle Yhdysvalloissa. Kyseinen kappale oli myös vuoden 1977 elokuvan Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa soundtrackissa. Pitkän 1980- ja -90-luvuilla pitämänsä tauon jälkeen Elliman teki comeback-albumin vuonna 2004, jatkaen musiikillista uraansa vielä 2010-luvullakin.
Ellimanin äiti on japanilainen ja isä valkoihoinen.
Diskografia > Albumit

Yvonne Elliman (1972)
Food of Love (1973)
Rising Sun (1975)
Love Me (1977)
Night Flight (1978)
Yvonne (1979)
The Very Best of Yvonne Elliman (1995)
The Best of Yvonne Elliman (1997)
If I Can’t Have You (1999)
Yvonne Elliman (1999)
The Collection (2001)
Simple Needs (2004)
20th Century Masters - The Millennium Collection: The Best of Yvonne Elliman (2004)
Night Flight / Yvonne (2016)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yvonne Elliman Wikimedia Commonsissa
Clydebank

| Clydebank gaeliksi Bruach Chluaidh |
| --- | --- |
 Clydebank
 West Dunbartonshiren sijainti Skotlannissa
Valtio:  Skotlanti
Hallintoalue:  West Dunbartonshire
Perustettu:  1886
Väkiluku:  46 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Clydebank (gaeliksi Bruach Chluaidh) on Länsi-Skotlannissa sijaitseva kaupunki lähellä Glasgow'ta. Clydebank sijaitsee Clydejoen pohjoisrannalla West Dunbartonshiren kreivikunnassa, Glasgow'sta länteen. Clydebankin asukasluku on noin 46 000 ja muodostaa siten lähes puolet kreivikunnan asukasmäärästä. Vaikka Clydebank on Glasgow'n rajojen ulkopuolella, se on osa Glasgow'n taajamaa.
Clydebank oli alun perin telakkakaupunki ja siellä rakennettiin useita suuria laivoja, esimerkiksi Queen Elizabeth II, aikanaan yksi maailman suurimmista risteilylaivoista. Clydebankissa ei enää juurikaan ole telakkateollisuutta. Kaupungin kuuluisin vientituote on nykyään Auchentoshan-mallasviski.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Clydebank Wikimedia Commonsissa
Clyde Tombaugh

| Clyde Tombaugh |
| --- | --- |
 Tombaugh kotitekoisen kaukoputkensa kanssa perheensä maatilalla
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. helmikuuta 1906 Streator, Illinois
Kuollut: 17. tammikuuta 1997 (90 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Tähtitiede
Clyde William Tombaugh (4. helmikuuta 1906 Streator, Illinois – 17. tammikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen astronomi, joka löysi ensimmäisen transneptunisen kohteen, kääpiöplaneetta Pluton 18. helmikuuta 1930.
Hän rakensi ensimmäisen kaukoputkensa alle 20-vuotiaana.
Tombaugh löysi myös 14 asteroidia ja vuonna 1931 löydetty asteroidi 1604 Tombaugh nimettiin hänen mukaansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Clyde Tombaugh Wikimedia Commonsissa
David Gideon Oberg

David Gideon Oberg (6. maaliskuuta 1807 Hamina – 17. toukokuuta 1883 Kymi) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Obergin vanhemmat olivat opettaja David Georg Åberg ja Ebba Christina Nikander.  Oberg tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1821 ja määrättiin sieltä 1826 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Lappeenrannan suomenmaalaiseen jalkaväkirykmenttiin. Vuonna 1831 hänet siirrettiin aliluutnanttina Venäjän armeijan topografikuntaan. Vuosina 1833–1838 Oberg palveli nostoväkijoukoissa Suomessa ja 1847–1850 Gruusian nostoväkijoukkojen päällikön apulaisena. Vuonna 1850 hänet määrättiin nostoväkijoukkojen päälliköksi Keski-Venäjälle. Vuonna 1853 everstiksi ylennetty Oberg sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina vuonna 1856.
Cruz Hernández

Cruz Hernández Rivas (väitetysti 3. toukokuuta 1878 – 8. maaliskuuta 2007) oli maailman vanhimmaksi ihmiseksi väitetty elsalvadorilainen. Hän oli kotoisin San Agustínista. El Salvadorin viranomaiset ovat vahvistaneet tiedon Hernándezin iästä, mutta Guinnessin ennätysten kirjaan häntä ei ole kelpuutettu.
Hernándezin uutisoitiin toukokuussa 2006 täyttäneen 128 vuotta, mutta yleisesti hyväksyttyjä todisteita ei löydetty. Jos väitetty ikä olisi totta, hän ei olisi ollut ainoastaan aikansa vaan kaikkien aikojen vanhin ihminen maailmassa. Virallinen kunnia kuuluu kuitenkin ranskalaiselle Jeanne Calmentille, joka oli 122-vuotias kuollessaan vuonna 1997.
Cruz Hernándezin ilmoitettiin kuolleen maaliskuussa 2007 väitetyssä 128 vuoden iässä. Jos väitetty syntymäpäivä osoittautuu paikkansapitäväksi, Hernández olisi kuollessaan ollut vain parin kuukauden päässä huikeasta 129 vuoden iästä ja olisi ollut luonnollisesti todistetusti maailman vanhin ihminen.
Hernández sai 13 lasta, joilla heilläkin oli yhteensä reilusti yli sata jälkeläistä. Hän toimi kätilönä 100-vuotiaaksi saakka ja vietti viimeiset elinkuukautensa etupäässä nukkuen, kyvyttömänä puhumaan.
Hernándezia ei liian vähäisenä pidetyn virallisen todistusaineiston vuoksi koskaan kelpuutettu Guinnessin ennätysten kirjaan. Guinnessia oli kuitenkin lähestetty asian tiimoilta kansallisen syntymärekisterikeskuksen viranomaisten taholta.
Hernándezin pitkäikäisyyden syyksi hänen ystävänsä väittivät naisen rakkautta olueen raa'an kananmunan kera. Kun Hernández kuoli nukkuessaan torstaina 8. maaliskuuta 2007, maailman vanhimman elossa olevan ihmisen virallinen titteli kuului japanilaiselle Yone Minagawalle. Minagawa syntyi 4. tammikuuta 1893, joten Hernández oli väitetysti häntä viisitoista vuotta vanhempi.
Vuonna 2015 tutkijat löysivät Hernándezin kastetodistuksen, jonka mukaan hän oli syntynyt 3. toukokuuta 1893. Näin ollen Hernández olisi kuollessaan ollut 113 vuoden ja 309 päivän ikäinen.
1. laskuvarjoarmeija

| 1>  laskuvarjoarmeija |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1. maaliskuuta 1943 – 8. toukokuuta 1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  jalkaväki
Osa joukkoa:  Luftwaffe
Koko:  armeija
Saksan 1. laskuvarjoarmeija (1. Fallschirm-Armee) oli Saksan maavoimien toisen maailmansodan aikainen Luftwaffeen kuulunut 30 000 sotilaan jalkaväkiarmeija. Yhtymä muodostettiin 1. maaliskuuta 1943 ja sen joukot osallistuivat operaatio Market Gardenin taisteluihin viivyttäen liittoutuneiden etenemistä Alankomaissa. Joukot taistelivat myös itärintamalla ja 18. marraskuuta 1944 1. laskuvarjoarmeija taisteli Kanadan 1. armeijaa vastaan Reichswaldin taistelussa. Myöhemmin 1. laskuvarjoarmeija taisteli operaatio Varsityssa liittoutuneita vastaan. 1. laskuvarjoarmeija antautui liittoutuneille lopullisesti 8. toukokuuta 1945.
Komentajat

1. laskuarmeijan komentajina olivat:
Kenraalieversti Kurt Student (1. maaliskuuta – 4. marraskuuta 1944 sekä 10.–28. huhtikuuta 1945)
Fallschirmtruppegeneral Alfred Schlemm (4. marraskuuta 1944 – 28. maaliskuuta 1945)
Jalkaväkikenraali Günther Blumentritt (28. maaliskuuta – 10. huhtikuuta 1945)
Jalkaväkikenraali Erich Straube (28. huhtikuuta –  8. toukokuuta 1945)
Saksan toisen maailmansodan armeijat
| --- | --- |
Armeijat:  1. - 2. - 3. - 4. - 5. - 6. - 7. - 8. - 9. - 10. - 11. - 12. - 14. - 15. - 16. - 17. - 18. - 19. - 20. - 21. - 24. - 25. - Lappland - Ligurien - Ostpreussen - Norwegen
Panssariarmeijat:  1. - 2. - 3. - 4. - 5. - 6. - Afrika - Saksalais-italialainen panssariarmeija
Laskuvarjoarmeijat:  1. laskuvarjoarmeija
Condemned

Condemned voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Condemned, yhdysvaltalainen brutaalin death metalin yhtye
Condemned, yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1929
The Condemned, yhdysvaltalainen toimintaelokuva
Condemned: Criminal Origins, psykologinen kauhupeli sekä sen jatko-osa Condemned 2: Bloodshot.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Condemned”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
David Ling

| David Ling |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. tammikuuta 1975 (ikä 49) Halifax, Nova Scotia, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  175 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Nottingham Panthers
Sarja:  EIHL
Pelinumero:  40
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1992–
Aik. seurat:  Saint John Flames (AHL)   Fredericton Canadiens (AHL)   Montreal Canadiens (NHL)   Kansas City Blades (IHL)   Utah Grizzlies (IHL)   Syracuse Crunch (AHL)   Columbus Blue Jackets (NHL)   St. John's Maple Leafs (AHL)   Sparta Moskova (RSL)   Dynamo Moskova (RSL)   Toronto Marlies (AHL)   EHC Biel (NLA)   Jokerit (SM-liiga)   Amur Habarovsk (KHL)   Providence Bruins (AHL)   HC Val Pusteria (Serie A)
NHL-varaus:  179, 1993 Quebec Nordiques
David Ling (s. 9. tammikuuta 1975 Halifax, Nova Scotia) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, joka edusti jääkiekon SM-liigassa pelaavaa Jokereita kaudella 08-09. Vuonna 1992 uransa aloittanut Ling oli yksi IHL:n tähtipelaajista 1990-luvulla. Ling on edustanut monipuolisella urallaan NHL-seuroja Columbus Blue Jackets ja Montreal Canadiens.
Ling aloitti uransa kaudella 1992–93 OHL:n seurassa Kingston Frontenacs, jossa hän keräsi 63 tehopistettä. Hän sai kaudelta myös 275 jäähyminuuttia.
Ura

Ling pelasi yhteensä 93 peliä NHL-urallaan useimmiten Columbus Blue Jacketsin rivissä. Hän pelasi juniorina Kingston Frontenacsissa, jossa hän sai 135 pistettä kaudella 1994–95. Tämän saavutuksen jälkeen Ling voitti CHL:n vuoden pelaaja -palkinnon. 9. heinäkuuta 2007 Ling allekirjoitti vuoden sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa, joka siirsi hänet farmijoukkueehensa.
David Lloyd

David Lloyd kuvattuna vuonna 2008.
David Lloyd (s. 5. toukokuuta 1950) on brittiläinen sarjakuvapiirtäjä. Hänet tunnetaan parhaiten Alan Mooren käsikirjoittaman V niin kuin verikosto -sarjakuvan kuvittajana. Lloyd on kuvittanut myös muita Alan Mooren käsikirjoittamia sarjakuvia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta David Lloyd Wikimedia Commonsissa
1. kaupunginosa

1. kaupunginosa tai I kaupunginosa tarkoittaa jonkin kaupungin kaupunginosaa, jolle on kaupunginosia numeroitaessa annettu järjestysnumeroksi 1. eli roomalaisilla numeroilla I. Joissakin kaupungeissa ensimmäiselle kaupunginosalle on annettu järjestysnumeron lisäksi myös nimi.
Ensimmäisiä kaupunginosia

Forssassa: Keskusta
Helsingissä: Kruununhaka
Hämeenlinnassa: Linnanniemi (Keskusta I)
Ikaalisissa: Vanhakauppala
Joensuussa: osa keskustaa
Jyväskylässä: 1. kaupunginosa
Keravalla: Kaleva
Kotkassa: osa Kotkansaarta
Kuopiossa: Väinöläniemi
Lohjalla: Anttila
Mikkelissä: Savilahti
Naantalissa: Kantakaupunki
Oulussa: Pokkinen
Pariisissa: 1. arrondissementti
Porissa: Linna
Raumalla: 1. kaupunginosa
Tampereella: Finlayson (aikaisemmalta nimeltään Näsi)
Turussa: I kaupunginosa
Vaasassa: Vaasan keskusta
Valkeakoskella: 1. kaupunginosa
Yleislähetys

Yleislähetys (broadcast)
Reititysmallit
jokulähetys (anycast)
ryhmälähetys (multicast)
täsmälähetys (unicast)
yleislähetys (broadcast)
Yleislähetys (broadcast) viittaa tietotekniikassa yleensä datavirtaan, jota lähetetään ennalta määräämättömälle vastaanottajamäärälle. Yleislähetystä käytetään esimerkiksi kun halutaan saada tietoa kaikista verkossa olevista laitteista. Tällöin kyselijä lähettää yhden yleislähetys-paketin, johon jokainen samassa aliverkossa oleva laite vastaa, olettaen että laite osaa tulkita kyselyn. Yleislähetys ei saisi koskaan saapua aliverkon ulkopuolelta, eivätkä aliverkon yleislähetykset saisi levitä aliverkon ulkopuolelle.
Broadcast-osoite (IPv4)

Tietokoneverkkojen yhteydessä broadcast-osoite on IP-osoite jonka kautta IP-paketti voidaan lähettää jokaiselle samassa aliverkossa olevalle laitteelle. Osoitteen tarkka määrittely on esityksessä RFC 919.
Tiettyä aliverkkoa vastaava broadcast-osoite saadaan kun tiedossa on laitteelle määritelty IP-osoite sekä aliverkon peite (englanniksi subnet mask tai netmask). IP-osoitteen ja aliverkon peitteen komplementin kesken tehdään looginen tai (OR) -bittioperaatio jonka tuloksena saadaan broadcast-osoite.
Esimerkki tämän selventämiseksi: Laite haluaa tehdä broadcast-lähetyksen omaan aliverkkoonsa. Laite tietää IP-osoitteensa 130.230.10.30 sekä aliverkon peitteen 255.255.255.0. Verkon peitteen komplementti on 0.0.0.255. Tällöin broadcast-osoitteeksi saadaan 130.230.10.30 || 0.0.0.255 = 130.230.10.255. Tähän osoitteeseen lähetetty paketti tavoittaa kaikki saman aliverkon laitteet.
Broadcast-osoite (ethernet)

Broadcast-osoite ethernet-verkossa on muotoa FF:FF:FF:FF:FF:FF. Se leviää koko aliverkon alueelle, koska ethernet-kytkimet ja -toistimet kopioivat ethernet-broadcast-osoitteella varustetut paketit jokaiseen porttiin. ARP-paketti on tyypillinen ethernet-broadcast-paketti.
Sanan muita merkityksiä

Radiotekniikassa broadcast-termillä tarkoitetaan tv- ja radiolähetyksiä (sekä analogi- että digitaalilähetykset).
Aiheesta muualla

RFC 919
Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa

| Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa> Supernatural Horror in Literature |
| --- | --- |
 Ensimmäinen erillislaitos vuodelta 1945.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  H. P. Lovecraft
Kieli:  englanti
Genre:  essee, kirjallisuudentutkimus
Kustantaja:  Ben Abramson
Julkaistu:  1945
Suomennos
Suomentaja:  Juri Nummelin (2013) Matti Rosvall ja Markku Sadelehto (2014)
Kustantaja:  Savukeidas (2013) Jalava (2014)
Sivumäärä:  150

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa (engl. Supernatural Horror in Literature) on yhdysvaltalaisen kirjailija H. P. Lovecraftin 28 000 sanaa pitkä essee, joka käsittelee kauhukirjallisuuden historiaa ja tilaa 1920- ja 1930-luvuilla. Lovecraft kirjoitti alkuperäisen esseen 1925–1927 ja täydensi sitä vuosina 1933–1934. Teksti ilmestyi ensimmäisen kerran The Recluse -lehdessä vuonna 1927 ja omana kirjanaan vuonna 1945.
Essee alkaa pelon biologisen ja kulttuurisen taustan pohdiskelusta ja käy sen jälkeen seikkaperäisesti läpi eurooppalaisen kauhukirjallisuuden vaiheet kirjoitusajankohtaan asti. Lovecraft käsittelee laajasti erityisesti goottilaista romaania ja weird fictionia. Pisimmin hän esittelee henkilökohtaisia suosikkejaan Edgar Allan Poeta ja Lordi Dunsanya. Lovecraft myös kehittelee teoriaa kosmisesta kauhusta, joka luo pelontunnetta vierauden ja välinpitämättömyyden avulla.
Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa on Lovecraftin merkittävin essee. Suomeksi se on ilmestynyt kahtena käännöksenä vuosina 2013 ja 2014.
Essee

»Ihmiskunnan vanhin ja voimakkain tunne on pelko, ja pelon vanhin ja voimakkain laji on tuntemattoman pelko.»
Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa on alkukielisenä runsaat 28 000 sanaa pitkä. Esseessä on kymmenen lukua: 1) Johdanto; 2) Kauhutarinan aamunkoitto; 3) Varhainen goottilainen romaani; 4) Goottilaisen romaanin lakipiste; 5) Goottilaisen kirjallisuuden seuraamukset; 6) Aavemainen kirjallisuus mannermaalla; 7) Edgar Allan Poe; 8) Kauhuperinne Amerikassa; 9) Kauhuperinne Brittein saarilla; 10) Uudet mestarit.
Esseen alussa Lovecraft spekuloi pelon esihistorialla ennen kuin siirtyy muinaisen Lähi-idän kirjallisuuteen. Lovecraft käsittelee myös okkulttista kirjallisuutta, eurooppalaista epiikkaa, balladeja ja romanssikirjallisuutta sekä varhaismoderneja klassikoita, kuten William Shakespearea. Goottilaiselle romaanille ja sen jälkeläisille Lovecraft omistaa esseen kymmenestä luvusta neljä ja Edgar Allan Poelle vielä oman lukunsa. Lovecraft kirjoittaa pitkästi myös Poen jälkeisestä amerikkalaisesta ja brittiläisestä kauhukirjallisuudesta. Hän kommentoi yksityiskohtaisesti useita kirjailijoita ja teoksia ja mainitsee ohimennen kymmeniä muita. Goottilaisen romaanin ensimmäistä klassikkoa Horace Walpolea Lovecraft pitää kevytmielisenä ja tahattoman koomisena. Poen uraa kuvaillaan ”kirjalliseksi päivänkoitoksi”, joka muutti sekä kauhugenren että novellikirjallisuuden pysyvästi. Modernin kauhun suurimmiksi mestareiksi Lovecraft nostaa Algernon Blackwoodin, Lordi Dunsanyn, M. R. Jamesin sekä Arthur Machenin.
Lovecraft kehittelee esseessään teoriaa kosmisesta kauhusta, joka kiistää ihmisen erityisaseman maailmankaikkeudessa ja katsoo kaikkeuden olevan välinpitämätön ja outo. Juuri vierauden tunne ja tuntemattoman pelko herättävät lukijassa voimakkaimman pelon. Kirjoittajan ei siksi pidä kuvailla ilmiöitä liian tarkasti tai rationaalisesti, vaan tyytyä vihjaamaan käsittämättömistä voimista ymmärryksen ja aistien ulkopuolella.
Esseen lopussa Lovecraft arvioi, että vaikka kauhu- ja fantasiakirjallisuuden laatu paranee jatkuvasti, sen arvostus ei todennäköisesti tule nousemaan, vaan se pysyy pienen ja ”erityisen herkän” yleisön harrastuksena. Kirjoittamishetkellä yliluonnollisen kirjallisuuden suosiosta kilpailevat sekä nousussa oleva kyyninen ja epäkunnioittava ”raskas realismi” että ”lisääntyvän mystisismin rinnakkainen liike”, joka okkulttisen ja uskonnollisen ahdasmielisyyden varjolla kiistää tieteen tulokset. Marginaalisuudestaan huolimatta kauhukirjallisuus on Lovecrtaftin mukaan ”oleellinen osa inhimillistä ilmaisua”.
Kirjoittaminen ja julkaisu

Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa sai kimmokkeen Lovecraftin kirjeystävältä W. Paul Cookilta, joka tilasi The Recluse -lehteensä artikkelin ”kauheasta ja eriskummallisesta kirjallisuudesta”. Lovecraft kirjoitti esseetä marraskuusta 1925 toukokuuhun 1927. Kirjoitusprosessin aikana Lovecraft luki weird fictionin klassikoita, joista monet olivat hänelle tuttuja jo entuudestaan. Suurin osa tekstistä valmistui huhtikuuhun 1926 mennessä. Tämän jälkeenkin Lovecraft tutustui kuitenkin uusiin kirjailijoihin ja teoksiin, joita käsitteleviä osuuksia hän lisäsi aiempaan käsikirjoitukseensa. Esseee ilmestyi The Recluse -lehden ainoassa numerossa elokuussa 1927 ja kattoi lehden pituudesta miltei puolet. Nykyään lehden alkuperäiskappaleiden arvo nousee tuhansiin dollareihin.
Syksyllä 1933 ja elokuussa 1934 Lovecraft palasi esseen pariin täydentäen ja korjaillen sitä. Tarkistettu versio ilmestyi Fantasy Fan -lehdessä lokakuusta 1933 helmikuuhun 1935. Lehti lakkautettiin, ennen kuin esseen kaikki osat ehtivät ilmestyä. Kokonaisuudessaan pitempi versio ilmestyi ensimmäistä kertaa vuoden 1939 Lovecraft-kokoelmassa The Outsider and Others ja omana kirjanaan vuonna 1945.
Essee ei täysimittaisena ilmestynyt Lovecraftin elinaikana. Kirjailijan ystäväpiirissä se levisi kuitenkin käsikirjoituksena laajalti.
Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa on suomennettu kahdesti. Juri Nummelinin suomentama ja toimittama erillinen nide ilmestyi Savukeitaan kustantamana vuonna 2013. Seuraavana vuonna Matti Rosvallin ja Markku Sadelehdon käännös ilmestyi Jalavan kustantamassa H. P. Lovecraftin koottujen teosten kuudennessä ja viimeisessä osassa.