stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rumble in the Jungle
Taustaa > Aika Zairessa

Foreman ja Ali saapuivat Zaireen kesällä 1974 valmentautuakseen ja tottuakseen Afrikan trooppiseen ilmastoon. Paikalliset luulivat Foremania valkoihoiseksi ennen tämän saapumista. Ottelu piti alun perin käydä jo syyskuussa, mutta sitä jouduttiin siirtämään kuusi viikkoa eteenpäin lokakuulle, koska Foreman sai silmäkulmaansa haavan sparratessaan harjoituksissa. Harjoittelukumppani oli suojautunut kyynärpää edellä jolloin Foremanin pää osui siihen. Hänen oikeaan silmäkulmaansa ommeltiin viisi tikkiä. Ottelun ajankohdan siirto ei haitannut Foremanin harjoittelua, vaan haavan ja ottelun siirtämisen myötä hän sai hankittua itselleen lisää harjoitusaikaa, jota häneltä oli monien paineiden takia aiemmin puuttunut. Silti pitkä oleskelu Zairessa ei ollut Foremanille mieleen, sillä hän ei viihtynyt maassa, jossa Ali tuntui koko ajan olevan häntä suurempi tähti ja sen asukkaiden suosikki. Foreman on sanonut olleensa Zairessa vasten tahtoaan, kuin poliittinen vanki, ja hänen majapaikkansakin sijaitsi vanhassa armeijan tukikohdassa. Hänellä oli myös oma saksanpaimenkoiransa mukanaan, mistä zairelaiset eivät pitäneet, koska belgialaisilla siirtomaaisännillä oli ollut niitä lemmikkeinään siirtomaavallan aikana. Ali taas nautti tilanteesta, vaikka hänen mielessään kävikin nopeasti hylätty ajatus Joe Frazierin kutsuminen Zaireen ottelemaan Foremanin sijasta.
Muhammad Ali hurmasi zairelaiset, jotka ottivat hänet nopeasti omakseen. Hän pääsi tapaamaan presidentti Mobutua maan presidentinlinnaan. Ali oli mielissään kutsusta, sillä hän ei ollut koko siihenastisen uransa aikana saanut kutsua Valkoiseen taloon. Alia miellytti erityisesti se seikka, että Zairea hallitsi lähes yksinomaan mustista koostuva kansa. Ottelu sai myös runsaasti huomiota, kun kesäkuun aikana Ali sai houkuteltua Foremanin julkiseen nahinaan, jossa kamppailijat päätyivät repimään toistensa vaatteita. Foreman sanoi myöhemmin katuneensa sitä, että oli käynyt käsiksi Aliin ja menettänyt malttinsa.
Nyrkkeilyasiantuntijat uskoivat Alin mahdollisuuksien mestaruuteen olevan olemattomat, ellei hän pysyisi jatkuvasti liikkeessä ja välttyisi köysiin joutumiselta. Ennen ottelua järjestetyissä lehdistötilaisuuksissa myös Ali puhui runsaasti jalkatyön merkityksestä ja voittamisesta "tanssimalla". Ali oli kuitenkin jo Yhdysvalloissa Deer Laken harjoitusleirillään esittänyt valmentajilleen leikillään ajatuksen, että voimakkaasti lyövä ja lyhyisiin otteluihin tottunut Foreman (joka oli otellut täydet erät viimeksi neljä vuotta aiemmin, silloinkin  kymmeneräisen) voitaisiin voittaa väsyttämällä. Tämän idean käyttö vahvistui entisestään, kun Ali kävi salaa seuraamassa mestarin harjoituksia, joissa hän näki Foremanin hyökkäävän suoraan kehän läpi harjoitusvastustajiensa kimppuun. Ali tajusi joutuvansa käyttämään kaiken energiansa vastustajan pakenemiseen, ellei  keksisi jotain aivan muuta. Zairessa vietetyn kesän ajan Ali keskittyi harjoituksissa erityisesti vatsalihaksiensa kehittämiseen, jotta kestäisi Foremanin voimakkaita vartaloiskuja.
Ruostepäälepinkäinen

| Ruostepäälepinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Lepinkäiset Laniidae
Suku::  Lepinkäiset Lanius
Laji::  phoenicuroides
Kaksiosainen nimi
 Lanius phoenicuroides  Schalow, 1875 
Katso myös
   Ruostepäälepinkäinen Wikispeciesissä   Ruostepäälepinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Cuculus canorus + Lanius phoenicuroides
Ruostepäälepinkäinen (Lanius phoenicuroides) on lepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu, jota on aiemmin pidetty samana lajina punapyrstölepinkäisen ja pikkulepinkäisen kanssa.
Koko ja ulkonäkö

Ruostepäälepinkäinen on noin 16-18 senttimetrin mittainen lintu, joka ulkonäöltään muistuttaa punapyrstö- ja ruskolepinkäistä. Vanha koiras on yläpuolelta tummempi ja alapuolelta vaaleampi kuin punapyrstölepinkäinen; leveä silmäkulmanjuova on puhtaanvalkoinen ja selkä ja niska ruosteenpunertavat. Osalla yksilöistä päälaki, niska ja selkä voivat olla harmaat. Lajin naaraat ja nuoret muistuttavat punapyrstölepinkäistä.
Levinneisyys

Ruostepäälepinkäinen esiintyy luonnonvaraisena eteläisessä Siperiassa ja Keski-Aasiassa. Se talvehtii Afrikassa, Pohjois-Intiassa ja Arabian niemimaalla. Pohjois- ja Länsi-Euroopassa laji on harvinainen syysvieras. Ruostepäälepinkäinen on havaittu Suomessa kerran; vuonna 2016 tavattu yksilö määritettiin aluksi punapyrstölepinkäiseksi, mutta DNA-tutkimukset vahvistivat, että kyseessä on ruostepäälepinkäinen.
Ääntely

Ääntelyltään ruostepäälepinkäinen muistuttaa pikkulepinkäistä. Reviirin ilmoittamiseen käytetty varoitusääni on karhea "väehv".
HMS Rupert (1872)

| HMS Rupert |
| --- | --- |
 HMS Rupert

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  6. kesäkuuta 1870
Laskettu vesille:  12. maaliskuuta 1872
Palveluskäyttöön:  1. heinäkuuta 1874
Loppuvaihe:  romutettu vuonna 1907
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 440 t
Pituus:  76 m
Leveys:  16 m
Syväys:  6,86 m
Koneteho:  4 630 ihp
Nopeus:  13,59 solmua
Miehistöä:  217
Aseistus
Aseistus:  2 × 10" 16 tonnin MLR-tykkiä 2 × 64 naulan SB-tykkiä
HMS Rupert oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1872 vesillelaskettu törmäyskeulalla varustettu monitori.
Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin 6. kesäkuuta 1870. Alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1872 ja se valmistui 1. heinäkuuta 1874.
Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1907.
Ruokamerisiili

| Ruokamerisiili |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Merisiilit Echinoidea
Lahko::  Diadematoidea
Heimo::  Echinidae
Suku::  Echinus
Laji::  esculentus
Kaksiosainen nimi
 Echinus esculentus  Linnaeus, 1758  
Synonyymit
 Echinus sphaera Echinus globiformis Echinus schwartzii Echinus pseudomelo Echinus aurantiacus Echinus violaceus Echinus quinqueangulatus Echinus quinqueangulosus Echinus subangulosus 
Katso myös
   Ruokamerisiili Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruokamerisiili (Echinus esculentus) on punainen merisiililaji, joka elää Koillis-Atlantissa.
Koko ja ulkonäkö

Ruokamerisiilillä on pallomainen ruumis, jonka läpimitta on enintään 17 senttimetriä. Väriltään se on yleensä voimakkaanpunainen, mutta joskus myös vaaleanvioletti tai vaaleanvihreä. Tukirangon pinnalla on runsaasti valkoisia kalkkipiikkejä, jotka ovat lyhyitä ja tanakoita. Piikkien lomassa on kahdenlaisia pihtipiikkejä eli pedikellaarioita, joista toiset ovat pyöreäpäisiä ja toiset kolmileukaisia. Pihtipiikkejä on myös suuta ympäröivissä ohuissa kalkkilevyissä.
Levinneisyys

Ruokamerisiili elää Koillis-Atlantissa vyöhykkeellä, joka ulottuu pohjoisessa Finnmarkin ja Islannin rannikolle ja etelässä Portugaliin. Sitä ei tavata Välimeressä.
Elinympäristö

Ruokamerisiili elää kovalla pohjalla yleensä alle 50 metrin syvyydessä, mutta yksittäisiä eläimiä on löydetty jopa 1,2 kilometrin syvyydestä. Yleensä se hakeutuu levien läheisyyteen.
Lisääntyminen

Ruokamerisiili voi risteytyä rantamerisiilin (Psammechinus miliaris) ja Echinus acutuksen kanssa.
Ravinto

Ruokamerisiili syö pääasiassa taarimaisia ruskoleviä, sammaleläimiä sekä pieniä selkärangattomia.
Ruoko-olkiyökkönen

| Ruoko-olkiyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Tarhayökköset Hadeninae
Suku::  Olkiyökköset Mythimna
Laji::   straminea
Kaksiosainen nimi
 Mythimna straminea  (Treitschke, 1825) 
Synonyymit
 Aletia straminea 
Katso myös
   Ruoko-olkiyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruoko-olkiyökkönen (Mythimna straminea) on harvinaisehko rantaruovikoiden yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Ruoko-olkiyökkönen muistuttaa väritykseltään ja kuvioinniltaan erityisen paljon sameaolkiyökköstä (Mythimna impura) sekä vaaleaolkiyökköstä (Mythimna pallens). Etusiipien pohjaväri on kellertävän harmaa tai harmahtavan kellanpunainen ja etenkin siipisuonten ympärillä tasaisesti mustakehnäinen. Valkoiset siipisuonet antavat etusiiville pitkittäisjuovaisen kuvioinnin. Siiven keskiosa paksun valkoisen siipisuonen tuntumassa on värjäytynyt pitkittäissuunnassa voimakkaasti mustansävyiseksi. Ulomman poikkiviirun kohdalla siivessä on yleensä useita mustia pisteitä. Takasiivet ovat melko valkeat, mutta etenkin siipisuonten kohdalla on voimakkaasti mustaa väriä. Lisäksi hyväkuntoisilla perhosyksilöillä näkyy edestä päin katsottaessa pään takana kolme violetinsävyistä poikkijuovaa. Siipiväli 30–35 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Ruoko-olkiyökkösen levinneisyys ulottuu paikoittaisesti Keski-Euroopasta Uralille. Suomessa pohjoisimmat havainnot ovat suunnilleen Raahe–Lieksa-linjalta, mutta useimmat havainnot lajista keskittyvät Ahvenanmaalle, lounais- ja etelärannikoille sekä Keski- ja Itä-Suomen järviseuduille. Perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Ruoko-olkiyökkösen elinympäristöjä ovat rantojen ruovikot, eikä sitä erityisemmin tavata niiden ulkopuolella. Perhosia houkuttavat sekä valo että syötit. Toukka piiloutuu päivisin ruokojen sisään ja talvehtii keskenkasvuisena.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat järviruoko (Phragmites australis) sekä helvet (Phalaris).
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Vlindernet (hollanniksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1945648  Wikispecies: Mythimna straminea  BioLib: 54332  BOLD: 197698  EoL: 2868276  EUNIS: 310546  Fauna Europaea: 448385  Fauna Europaea (new): daee191a-326c-4118-b163-0059e439b39e  GBIF: 5772205  iNaturalist: 470715  LepIndex: 256014  LoB: 4197  MaBENA: AletiStram  NBN: NBNSYS0000006290  NCBI: 987989  Observation.org: 9971  Open Tree of Life: 462597  Laji.fi: MX.62944
Rusohelttavahakas

| Rusohelttavahakas> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Hygrophoraceae
Suku::  Metsävahakkaat Hygrophorus
Laji::  calophyllus
Kaksiosainen nimi
 Hygrophorus calophyllus  Karst. 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rusohelttavahakas (Hygrophorus calophyllus) on Pohjoismaissa esiintyvä sienilaji, jonka on tieteelle kuvannut suomalainen sienitieteilijä Petter Karsten vuonna 1876. Ainoa löytö Suomessa on hänen tekemänsä Tammelasta. Ruotsissa ja Norjassa lajia on tavattu, ja näissä maissa se katsotaan vaarantuneksi (EN). Laji vaatii kalkkipitoista mäntymaastoa. Laji muistuttaa mustavahakasta, mutta sen pinta on limainen tai tahmea ja heltat muuttuvat pian punertaviksi. Jalan yläosa on kutakuinkin yhtä tumma kuin lakin pinta. Sieni on maultaan mieto ja hajultaan miellyttävä.
Ruskomaatähti

| Ruskomaatähti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Phallomycetidae
Lahko::  Geastrales
Heimo::  Geastraceae
Suku::  Maatähdet Geastrum
Laji::  rufescens
Kaksiosainen nimi
 Geastrum rufescens  Pers. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruskomaatähti (Geastrum rufescens syn. Geastrum vulgatum, aikaisemmin "punertava maatähti") on maanalaisena kehittyvä punertavaliuskainen maatähtilaji. Kuivattuna liuskat ovat harmahtavia. Sieni kasvaa lehti- ja havumetsissä harvinaisena. Lähilaji on esimerkiksi ripsimaatähti.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Ruskomaatähti (Geastrum rufescens)
MushroomExpert: Geastrum rufescens (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q782414  AusFungi: 60030571  BioLib: 60769  CoL: 6JZ83  EoL: 1029261  Fungorum: 121327  GBIF: 2554340  iNaturalist: 350833  MycoBank: 121327  NatureServe: 2.1072513  NBN: NBNSYS0000041525  NCBI: 150787  NZOR: 21d8a35b-8d6c-463f-9a38-a7e93292a3b7  Observation.org: 14649  Open Tree of Life: 281327  Laji.fi: MX.235508
Ruotjärvi

| Ruotjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Laitila
Koordinaatit:  60°51′46″N, 21°39′10″E
Mittaustietoja
 fiRuotjärvi 
Ruotjärvi on kuivatettu järvi Varsinais-Suomessa Laitilassa. Entinen järvi kuului Sirppujoen vesistön Sirppujoen keskialueeseen, koska joki virtasi järven läpi. Järven vedenpintaa alennettiin useaan otteeseen 1800-luvulla ja kuivatettiin lopullisesti ehkä vasta 1900-luvulla. Järven paikalla lukee kartoissa nykyään "Ruotjärvi".
Nimityksiä

Vuoden 1855-1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli kirjoitettu "Puotjärvi", mikä lienee kirjoitusvirhe. Vuoden 1853 järvenkuivatushakemuksessa tilanomistaja C.W. Rosendal kutsuu järveä "Ruotjärveksi" ja vuoden 1891 toisessa hakemuksessa tilanomistaja Gustav Uusikartano esittää järven nimeksi "Ruojärvi". Nykykartoissa lukee vastaavassa kohdassa Sirppujoen rannalla Ruotjärvi.
Laitilan eräs vanhimmista kylistä on Kodjala, jonka kalmiston alku saattaa sijoittua löytöjen mukaan 200-luvulle. Tiedetään, että Ruotjärvi on kuulunut Kodjalan kylälle ja arvellaan, että järven nimi olisi kantaskandinavista alkuperää ja se viittaisi esimerkiksi Roslageniin. Jos kylän asukkaat olisivat olleet kansainvaellusajalla eli 400-500-luvuilla ruotsalaisia ja ruotsalaista seutua olisi jo tuolloin kutsuttu Ruotsiksi tai Ruottiksi, voisi järven nimi selittyä luontevalla tavalla. Muita järven nimen muotoja ovat "Ruotsinjärvi", "Ruottinjärvi" ja "Ruatjärvi".
Luonnonhistoria

Noin 2000 vuotta sitten alue oli merenlahtea. Koko se peltoaukea, joka levittäytyy kuivatetun Valkojärven ympärillä Laitilasta länteen, oli saarien rikkomaa avovettä. Lahdelta johti kaksi kapeaa salmea ulos saaristoon. Ruotjärven paikka löytyy eteläisen salmen kapeikon yläpuolelta. Noin 1500 vuotta sitten kansainvaellusajalla meri oli madaltunut niin paljon, että Valkojärvi ja Ruotjärvi olivat jo muodostuneet ja järvien välille oli syntynyt salmi tai oja. Ruotjärven alapuolella virtasi lyhyt Sirppujoki, joka laski mereen Hallun kylän kohdalla.
Järvenlaskun historia

Järven rannalla oli jo tuolloin maataloja, joiden lähellä oleva Kalmanloukas viittaa hautausmaahan ja toiset tiedot vanhaan sieltä hävinneeseen kirkkoon. Järven rannoilla Lukkalassa olisi siis asuttu kiinteästi pitkiä aikoja. Kuivatetun järven reunalla on nimi Hamminperä, jota arvellaan satamaksi (ham(p)n eli satama) tai pelloksi (hamm eli kotipelto).
Seudun järvien kuivattamisen kulku on selvillä vain pääpiirteittäin. Ruotjärveä koskevia tietoja on niukasti, mutta jos Ruotjärven yläpuolisten järvien vedenpintaa aikoi laskea, oli Ruotjärven vedenpinnallekin tehtävä jotain. Nämä toimet saattoivat sisältyä yleisemmän lausahduksen "Sirppujoen perkaukset" alle. Esimerkiksi vuonna 1818 jokea perattiin samalla, kun Hankeroisen vedenpintaa alennettiin. Myöhemmin, vuonna 1853, tilanomistaja C.W. Rosendal teki useita samanaikaisia hakemuksia. Hän anoi lupaa kuivattaa "Hangerajärven", Hankeransuon ja Isosuon, Velhojärven, Peräjärven, Ruotjärven ja Valkojärven. Kaikissa näissä hakemuksissa vastausta sai odottaa vuoteen 1860. Vedenpintaa saatiin mahdollisesti taas laskettua, mutta varsinainen suurhanke käynnistyi vasta vuonna 1885. Silloin on talollisen Gustaf Uusikartanon nimissä käynnistetty Valkojärven järvenlaskuhanke, jolla järvet aiottiin kuivattaa lopullisesti. Järvien kuivattamiseksi perustettiin 1890-luvun alussa järvenkuivatusyhtiö, johon saatiin osallistumaan 137 osakasta. Tässä yhteydessä Hankeranjärvestä kaivettiin syvä kanava Ruotjärveen. Sirppujoen läpivirtaava Ruotjärven kuivatus peltomaaksi on varmasti ollut näistä vaikein tehtävä, koska Kalmanloukkaan puoleinen puoli Sirppujokea oli niittyä ja vastarannalla osa suota vielä hiljattain. Siinä olisi onnistuttu kokonaan vasta 1900-luvulla. Järven paikalla virtaavat nykyään vain Sirppujoen perattu uoma sekä Hankeransuon ja peltojen laskuoja. Järvenpohjat olivat liejua ja liejusavea, joka soveltuu erityisesti viljelyyn.
Ruotjärven vedenpinta laski, kun niin sanottu Nansion kynnystä perattiin syvemmäksi.
Ruskokääpä

| Ruskokääpä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Elinvoimainen
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Fomitopsidaceae
Suku::  Haprakäävät Postia
Laji::  calvenda
Kaksiosainen nimi
 Postia  calvenda  nom. prov. 
Synonyymit
 Postia leucomallella 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruskokääpä (Postia calvenda) on koko Suomessa melko yleisesti kasvava kääpälaji. Sen isäntäpuita ovat kuusi ja mänty ja ruskokääpää tavataan kaikenlaisissa metsissä, joista vain löytyy kantoja tai kuorettomia runkoja.
Itiöemät ovat yksivuotisia ja kasvavat yleensä pileaattisesti tai puoliresupinaattisesti. Vierekkäiset lakit voivat kasvaa yhteen ja muodostaa jopa 20 cm:n yhteensulautuman. Tuore itiöemä on pehmeä ja pinnaltaan nukkainen, kuivana se muuttuu murenevan hauraaksi. Lakin pohjaväri on valkoinen, vanhetessaan itiöemä muuttuu kuitenkin yhä enemmän ruosteenruskeaksi varsinkin harjanteissa ja kosketuskohdissa. Pillipinta on kermanvärinen, kuivuessa tai muuten vahingoittuessa harmaanruskea. Pillit hienohampaisia ja vanhana liuskoittuneita, 2–4 millimetrillä.
Ruskokäävän taksonomia on vielä tarkentumassa, sillä aiemmin ruskohaprakääpänä (Postia leucomallella) tunnettua lajia ollaan nyt DNA-analyysien aikakaudella jakamassa ainakin kahteen eri lajiin.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Ruskokääpä (Postia calvenda)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Postia leucomallella:  Wikidata: Q10638105  BioLib: 322430  CoL: 4M2ZC  EoL: 302020  Fungorum: 110921  GBIF: 5245279  iNaturalist: 351947  IRMNG: 11167029  MycoBank: 110921  NatureServe: 2.1073321  NBN: NHMSYS0001494726  Open Tree of Life: 38318 
Tyromyces leucomallellus:  Wikidata: Q59559713  CoL: 59ZD9  Fungorum: 291714  GBIF: 2542834  IRMNG: 10239851  MycoBank: 291714
Rusoruututatti

| Rusoruututatti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Boletaceae
Suku::  Ruututatit Xerocomellus
Laji::  chrysenteron
Kaksiosainen nimi
 Xerocomellus chrysenteron  (Bull.) Šutara 
Katso myös
   Rusoruututatti Wikispeciesissä   Rusoruututatti Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rusoruututatti eli ruututatti (Xerocomellus chrysenteron, syn. Xerocomus chrysenteron) on punertava tammi- ja pyökkimetsissä kasvava tattilaji. Se on aiemmin luokiteltu samettitatteihin (Xerocomus), mutta molekyylibiologiset tutkimukset ovat osoittaneet, etteivät lajit ole kovin läheisiä sukulaisia samettitatille. Lähisukulainen on sen sijaan valeruututatti.
Rusoruututattia esiintyy Suomessa maan eteläosassa. Jalka ja pillistö ovat valkoiset. Punertavat tatit on syytä jättää metsään, koska niissä on myrkyllisiä lajeja, kuten tauriontatti.
Rumours on the Rebound

| Rumours on the Rebound Wigwam |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1979
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Levy-yhtiö: Virgin
Listasijoitukset
 Ei listasijoitusta Suomessa.
Wigwamin muut julkaisut
| Dark Album 1977 | Rumours on the Rebound 1979 | Classics – The Rarest 1990 |
Rumours on the Rebound on suomalaisen Wigwam-yhtyeen toinen kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 1979. Kokoelma sisältää kuusi raitaa Love Recordsin julkaisemalta Dark Album -levyltä, jonka Virgin Records oli hylännyt.
Kappaleet > A-puoli

Freddie Are You Ready – 5.37
International Disaster – 2.41
Nuclear Nightclub – 2.45
Eddie and the Boys – 4.03
June May Be Too Late – 3.35
Wardance – 1.07
Kappaleet > B-puoli

Tramdriver
Colossus – 6.40
Lucky Golden Stripes and Starpose – 6.36
Never Turn You In – 5.03
Kappaleet > C-puoli

Bertha Come Back
Cheap Evening Return – 5.30
A Better Hold (And a Little View)
The Big Farewell – 6.24
Goddammaddog (The Horse)
Helsinki Nights – 3.57
Kappaleet > D-puoli

Horace's Aborted Rip-Off Scheme – 4.06
All Over Too Soon
Masquerade at the White Palace
The Item Is the Totem – 4.50
Daemon Duncetan's Request
Kokoonpano

Jim Pembroke – laulu, piano
Pekka Rechardt – kitarat
Måns Groundstroem – basso (paitsi 11, 13, 15, 18 ja 19)
Ronnie Österberg – rummut, marimba
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Hessu Hietanen – koskettimet (kappaleet 2, 4–10, 12, 14, 17 ja 21), haitari (kappaleet 15 ja 21)
Esa Kotilainen – koskettimet (kappaleet 1 ja 3)
Paavo Maijanen – basso (kappaleet 11, 13, 15, 18 ja 19), taustalaulut
Costa Apetrea – kitarat (kappaleet 11, 13, 15, 18 ja 19)
Eero Koivistoinen – saksofonien ja torvien sovitukset (kappale 19)
Kokoonpano > Tuotanto

Chris Blake – remasterointi & uudelleenleikkaus (The Townhouse ja Utopia Studiot, kesäkuu 1979)
Mats Huldén – kuvitus
Angus MacKinnon – kokoelma
Al Clark – co-ordination & ecstacy
Rusoukonsieni

| Rusoukonsieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Agaricaceae
Suku::  Jauheukonsienet Cystolepiota
Laji::  moelleri
Kaksiosainen nimi
 Cystolepiota moelleri  Knudsen 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rusoukonsieni (Cystolepiota moelleri) on kartiomainen, vaaleanpunainen tai ruskea pikku-ukonsienilaji. Jalka on lakin värinen. Heltat ovat valkoiset ja muuttuvat vanhemmiten kermanvärisiksi. Sieni kasvaa lehtimetsien varjoisissa kosteikoissa Keski-Euroopassa. Sitä ei tunneta Suomesta.
Rusoukonsieni on Suomessa erittäin uhanalainen.
Runo-Edda

Runo-Edda tai Vanhempi Edda on runomuotoinen skandinaavisten muinaistarujen kokoelma. Suurin osa runoista syntyi arviolta vuosina 800–1000, jotkin sen jälkeen. Ne elivät aluksi  muinaisnorjankielisenä suullisena perimätietona ennen kuin ne kirjoitettiin ylös Islannissa toisen vuosituhannen alkuvuosisatoina. Runot ovat useiden eri tekijöiden sepittämiä, mutta tekijöiden nimiä ei tiedetä. Merkittävin käsikirjoitus on Islannissa noin vuonna 1270 koottu Codex Regius.