stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Ingeborg Bachmannin suomennetusta tuotannosta
Suomennettu tuotanto > Proosa

Kolmaskymmenes vuosi (Das dreissigste Jahr); suom. Kyllikki Villa, WSOY, 1964 Novellikokoelma
Malina: romaani (Malina); suom. ja jälkisanat kirj. Kyllikki Villa. Weilin + Göös, 1983 ISBN 951-35-2456-6
Manhattanin hyvä jumala (Der gute Gott von Manhattan) kuunnelma; suom. Kyllikki Villa; jälkisanat: Otto F. Best; dramaturgi Outi Valle. Yleisradio, 1990
Simultaani : kertomuksia; suom. Kyllikki Villa. Weilin + Göös, 1988. ISBN 951-35-3708-0 (Valikoima teoksista: Das dreissigste Jahr ja Simultan .) Sisältää novellit:
Murhamiesten ja mielipuolten keskellä
Askel kohti Gomorraa
Simultaani
Ongelmia ongelmia
Te onnelliset silmät
Haukunta
Kolme tietä järven rantaan
Suomennettu tuotanto > Runot

Kutsut minua nimeltä: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, toim. ja suom. Anna-Maija Raittila, Kirjapaja 1981 ISBN 951-621-300-6 (Runot kokoelmasta Die gestundete Zeit, 1961)
Joka päivä (Alle Tag)
Syysharjoitukset (Herbstmanöver)
Lähteenkirkas hiljaisuus: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, suom. ja toim. Anna-Maija Raittila, Kirjapaja 1983 ISBN 951-621-403-7 (Runot kokoelmasta Anrufung des großen Bären 1962.)
Lauluja pakomatkalla (Lieder auf der Flucht): VI–VII
Rakkaus, selitä minulle (Erklär mir, Liebe)
Puiden lohtu: saksankielistä runoutta 1946–2000, Toimittaja: Stefan Moster, Helsinki: WSOY 2005 ISBN 951-0-30300-3 Runot suomentanut Aila Meriluoto.
Auringolle (An die Sonne)
Lykätty aika (Die gestundete Zeit)
Mainoksia (Reklame)
Päivät valkoisissa (Tage in Weiß)
Ruusujen rajuilmassa (Im Gewitter der Rosen)
Suuri rahti (Die große Fracht)
Tuli & Savu: runouslehti nro 4/2020–1/2021 (nro 103–104) Ylitys; s. 114–115. Runot suomentanut Riikka Johanna Uhlig. Suomennokset valikoitu teoksesta Sämtliche Gedichte 2017.
Ison karhun kutsu (Anrufung des Großen Bären)
Mene, ajatus
Sininen hetki
Sirpalevuori (Scherbenhügel)
Virtaus
Kaj Backlund

Harry Kaj Olof Backlund (24. helmikuuta 1945 Helsinki – 25. joulukuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen jazztrumpetisti, -säveltäjä ja -sovittaja sekä Oulunkylän pop- ja jazzkonservatorion yksi perustaja ja pitkäaikainen sävellyksen, sovittamisen ja musiikin teorian opettaja.
Backlund alkoi seitsemänvuotiaana soittaa trumpettia isänsä johtamaan Paavalin seurakunnan nuorten puhallinorkesterissa Helsingin Vallilassa. 11-vuotiaana hän meni mukaan oppikouluun perustettuun swing-tyyliseen big bandiin. Kolme vuotta myöhemmin hän perusti oman yhtyeen, jossa soittivat muiden muassa Paroni Paakkunainen, Teppo Hauta-aho, Eero Ojanen, Pekka Pöyry ja Juhani Aaltonen.
Backlund työskenteli pitkään päivisin pankissa, mutta osallistui muiden yhtyeen jäsenten tavoin kesinä 1966 ja 1967 Jyväskylän Kesän työpajoihin, joissa opetti yhdysvaltalainen George Russell. Backlund alkoi saada työtilaisuuksia Yleisradion tuolloisesta Radion tanssiorkesterista, studiomuusikkona sekä UMOsta, jonka perustajajäseniin hän kuuluu.
1970-luvun alussa Backlundin teki sovituksia Toivo Kärjen kappaleisiin. Backlund oli mukana perustamassa Oulunkylän pop-jazz-opistoa ja suunnittelemassa Sibelius-Akatemian jazzosaston ensimmäistä opetussuunnitelmaa.
Kaj Backlundin pojista Jari on rumpali,  Jukka musiikkituottaja ja Tapio basisti.
Backlund on haudattu Malmin hautausmaalle.
Levytyksiä

Säveltäjänä ja sovittajana:
Pori Big Band: Live at Pori Jazz Festival (1976). kappale ”Back to Pori”
UMO: Our Latin Friends (1976), kappale ”Synchronization of Life”
Studio Big Band: No Comments – Finnish Big Band Jazz (1977) , kappale ”No Comments”
Kulttis Workshop: Kulttis Workshop (1988), kappale ”Lament”
Eri esittäjiä: Julkaisemattomat vol. 8 (2001), kappale ”Night Inside” (Kaj Backlund Sextet, äänitetty 1966)
Kirjallisia teoksia

Improvisointi Pop/Jazz-musiikissa. Helsinki: Musiikki Fazer 1983. ISBN 951-757-108-9
Avro 504

| Avro 504 |
| --- | --- |
 Avro 504K Keski-Suomen ilmailumuseossa
Tyyppi:  koulukone, hävittäjä, pommikone
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Avro
Suunnittelija:  A. V. Roe
Ensilento:  18. syyskuuta 1913
Esitelty:  1913
Pääkäyttäjät:  Royal Flying Corps Royal Naval Air Service
Valmistusmäärä:  8 970 
Valmistusvuodet:  1913–1932
Avro 504 on englantilaisen A.V. Roen suunnittelema kaksitasoinen, yksimoottorinen lentokone, jonka ensilento tapahtui 18. syyskuuta 1913. Tyyppiä valmistettiin lähes 9 000 yksilöä Britanniassa ensimmäisen maailmansodan aikana.
Tekniset tiedot (504K, Suomessa)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.08500008,85 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&010.080000010,8 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.01500003,15 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&030.010000030,1 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&&0560.&&&&00560 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&&0832.&&&&00832 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Clerger 9B -9-sylinterinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&&097.&&&&0097 kW (&&&&&&&&&&&&0130.&&&&00130 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0153.&&&&00153 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0126.&&&&00126 km/h
Lentoaika: 3 h
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&04200.&&&&004 200 m
Nousuaika: 16 min 3 000 metriin
Käyttö Suomessa

Suomeen hankittiin englantilaisesta ylijäämävarastosta yksi Avro 504 K, joka saapui Suomeen 22. syyskuuta 1926. Suomen ilmavoimat käytti sitä 1929–1930, jota ennen se oli ollut maavoimien käytössä.
Museokoneita Suomessa

Kone on Keski-Suomen ilmailumuseon näyttelyssä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Avro 504 Wikimedia Commonsissa
Mick Mars
Musiikillinen ura > Tyyli

»Ihmisten tulisi tajuta, että kaikella on kaksi puolta. Mutta vaikka soittaisin mitä tahansa genreä, niin Mötley-puoleni tulee aina olla olemassa. [...] Upeinta on, kun antaa sormiensa juosta kitarankielillä ja sulautuu rytmiin, jota vaikka joku pimeimmästä Afrikasta oleva mies luo hakkaamalla puun runkoa. Tällaiseen yksinkertaiseen ja puhtaaseen rytmiin lisätään sitten esimerkiksi suomalaisia tai irlantilaisia rytmejä. Kokeilu on tärkeintä.» 
(Mars Rytmin haastattelussa vuonna 2011.)
Monissa eri yhtyeissä ennen Mötley Crüen kitaristiksi liittymistään soittaessaan Mars oppi monia asioita musiikin eri genreistä. Hän on perehtynyt myös musiikin vieraisiin kulttuureihin. Hän on omien sanojensa mukaan pyrkinyt avartamaan musiikkimaailmaansa tietoisesti, ja on kykenevä soittamaan paljon erilaisia musiikkityylejä. Mars on sanonut tuntevansa erityistä paloa musiikin tekemiseen ja luomiseen. Marsin musiikkimaun laajuudesta esimerkkeinä ovat muun muassa hänen musiikillinen ensirakkautensa kantrimusiikki ja kiinnostus flamencoa kohtaan. Mars on sanonut nauttivansa saadessaan tehdä erilaisia, Mötley Crüen tuotannosta poikkeavia kappaleita.
»Olisin kitaristi joka tapauksessa. En tosin osaa sanoa, minkälainen bändini siinä tapauksessa olisi. Tai olisinko edes onnistunut musiikkini kanssa. Saattaa kuulostaa oudolta, mutta ilman bändiä tekisin varmaankin mekaanikon hommia ja touhuaisin prätkien ja autojen kanssa.» 
(Marsin vastaus kysymykseen, miltä hänen elämänsä olisi näyttänyt ilman Mötley Crüeta.)
Marsia on pitkästä ja menestyksekkäästä urastaan huolimatta pidetty eräänä rockin aliarvostetuimmista kitaristeista. Hänen tyylinsä ”ujon nerokkuuden” löytämisen on sanottu jäävän kuulijoiden tehtäväksi. Mars on tunnettu paksusta, Marshall-vahvistimien täyttämästä soundistaan, jota sävyttävät iskeviksi ja pistäviksi luonnehditut kitarariffit ja -soolot. Hänen soittotyylinsä on bluesvaikutteinen, ja hän on sanonut olevansa ”sydämeltään blues-mies”. Merkittävimmiksi esikuvikseen oman soittotyylinsä kannalta Mars on nimennyt Mike Bloomfieldin, Jeff Beckin, Eric Claptonin ja Jimi Hendrixin. Verratessaan itseään muihin sukupolvensa kitaristeihin Mars on sanonut bluesin vaikuttaneen hänen soittonsa ”tunteeseen”, kun vastaavasti moni hänen aikalaisensa ihannoi kitarasooloissaan Marsin mielestä tunteettomia skaaloja. Mars on sanonut Mötley Crüen kappaleen ”Primal Scream” blues-henkisen ja monen hänen esikuviensa soittotyyleistä ammentavan kitarasoolon olevan hänen suosikkinsa omista kitarasooloistaan.
Yksityiselämä > Perhe- ja avioelämä

Marsin ensimmäinen avioliitto oli vuosina 1970–1973 Sharon Dealin kanssa. Hänellä on kolme lasta: poika Les Paul Deal (syntynyt 1971), tytär Stormy Deal (s. 1973) ja poika Erik Deal (s. 1976). Hän otti 1970-luvulla eron biologisesta perheestään, eikä ole tavannut esimerkiksi jälkikasvuaan vuosiin.
»En ole tavannut heitä vuosiin. Ainoa, jonka kanssa puhun joskus, on vanhin poikani. Hän on tehnyt samanlaisen päätöksen, joten me ymmärrämme toisiamme.» 
(Mars Rytmin haastattelussa vuonna 2011.)
Vuonna 1990 Mars avioitui Mötley Crüen Girls, Girls, Girls Tour -kiertueella taustalaulajana esiintyneen Emi Canynin kanssa. Avioliiton on sanottu herättäneen kielteisiä tuntemuksia yhtyeen muissa jäsenissä, koska Canyn oli yhtyeen työntekijä, ja suhteen koettiin olevan vastoin yhtyeen sisäisiä sääntöjä. Lisäksi muun yhtyeen mielestä Canyn vaikutti Marsin kautta koko Mötley Crüen toimintaan. Marsin ja Canynin avioliitto päättyi vuonna 1993, kun Mars haki avioeroa vaimonsa petettyä häntä. Avioeron on sanottu olleen Marsille sekä taloudellisesti että henkisesti raskas koettelemus.
Mars tapasi nykyisen kumppaninsa, sveitsiläisen mallin ja Miss Zürich -ehdokas Seraina Marsin (o.s. Schönenberger) vuonna 2007 Sveitsissä Mötley Crüen konsertin jälkeen. He avioituivat vuonna 2013.
Sun Axelsson

Sun Axelsson
Mignon Sun Walhelde Axelsson Piper (10. elokuuta 1935 Göteborg, Ruotsi – 14. tammikuuta 2011) oli ruotsalainen kirjailija, kriitikko ja kääntäjä.
Axelssonin esikoisteos, runokokoelma Mållös ilmestyi 1959. Hän asui pitkään ulkomailla ja kirjoitti matkakuvauksia ja raportteja, muun muassa Chilestä ja Kreikasta.
Axelssonin teoksista on tunnetuin Honungsvargar, jonka pohjalta Christina Olofson on ohjannut elokuvan Hunajasudet (Honungsvargar, 1990). Teos oli ehdokkaana Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi 1985. Hän on ruotsintanut Pablo Nerudan tuotantoa. Hänen teoksistaan on suomennettu lastenkirja Sagan om en saga (1987, suom. Satu sadusta, 1988).
Axelsson osallistui 1987 Lahden kirjailijakokoukseen.
Palkinnot ja tunnustukset

BMF-plaketten, 1978
BMF-plaketten, 1984
Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto, 1984 teoksesta Honungsvargarlähde?
Sixten Heymanin palkinto, 1986lähde?
Göteborgs-Postenin kirjallisuuspalkinto, 1989
ABF:n kirjallisuuspalkinto, 1991lähde?
Teokset > Suomennettu tuotanto

Satu sadusta (Sagan om en saga), suom. Auli Hurme-Keränen, Kustannus-Mäkelä 1988 ISBN 951-873-139-X
Teokset > Ruotsiksi

Mållös, 1959, runokokoelma
Eldens vagga. En bok om Chile, 1962
Väktare, 1963, romaani
Opera Komick, 1965, romaani
Stenar i munnen. En bok om Grekland, 1969, salanimellä Jan-Olov Hedlund
In i världen, 1974, runokokoelma
Terrorn i Chile, 1974, yksi tekijöistä
Drömmen om ett liv, 1978, romaani
Allt levande, 1981, runokokoelma
Honungsvargar, 1984, romaani, dramatisointi 1997, Dag Norgård, elokuva Hunajasudet, 1990
Sagan om en saga, 1987, lastenkirja, suom. Satu sadusta, 1988, suom. Auli Hurme-Keränen
Lek för en ensam hund, 1998, lastenkirja
Nattens årstid, 1989, romaani
Jag har en själ i Paris, 1990, romaani
Vindarnas barn, 1991, romaani
Ljusets hotell, 1991, runokokoelma
Malvas hemlighet, 1991, lastenkirja
Den första kärleken, 1991, novellikokoelma
Jag har en själ i Paris, 1991,
Bevingade Lejon, 1991, antologia, toimittaja
Tystnad och eko, 1994, romaani
Svalornas tid, 1996, novellikokoelma
Sand, 1997, runokokoelma
Eget liv, 2000, teokset Drömmen om ett liv, Honungsvargar ja Nattens årstid yhteisniteenä
Evighetens stränder, 2001, romaani
Aiheesta muualla

Sun Axelssonin kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Argentiina  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Baltialainen puolustus

Baltialainen puolustus on kuningatargambiitin muunnelma. Sitä kuvaavat siirrot
Muunnelma on nimetty baltialaisen Paul Keresin mukaan. Myös muunnelman toinen nimi, Keresin puolustus, kantaa hänen nimeään. Muunnelma sijoitetaan ECO-koodistolla koodille D06. Muunnelma on harvinainen, mutta täysin pelattavissa.
Toisella siirrollaan musta välttää normaalit kuningatargambiitin ongelmat kuningatarlähetin kehittämisen kanssa. Valkean vastaukset ovat suosituimmuusjärjestyksessä: 3.Rf3, Rc3, cxd5, Db3 ja e3.
Bahmanin sulttaanikunta

| Bahmanin sulttaanikunta > 1347–1527 |
| --- | --- |
   Bahmanin sulttaanikunta vuonna 1470 
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Ahsanabad (1347–1425)   Muhammadabad (1425–1527)
Edeltäjä(t):  Delhin sulttaanikunta
Seuraaja(t):  Deccanin sulttaanikunnat
Bahmanin sulttaanikunta oli islamilainen valtio Etelä-Intiassa vuosina 1347–1527. Se oli myös ensimmäinen itsenäinen islamilainen kuningaskunta Etelä-Intiassa.
Historia

Sulttaanikunnan on perustanut 3. elokuuta 1347 Ala-ud-Din Hassan Bahman Shah. Perustamista edelsi onnistunut kapina Delhin sulttaania Muhammad bin Tughluqia vastaan. Pääkaupungiksi muodostui Ahsanabad (Nykyinen Gulbarga). Vuonna 1425 pääkaupunki kuitenkin siirtyi Muhammadabadiin (Nykyinen Bidar). Vahvimmillaan valtakunta oli vuosina 1466–1481. Vuonna 1518 valtio kuitenkin hajosi viideksi osaksi ja pian tämän jälkeen valtakunta lakkasi kokonaan olemasta.
Samuli Autio

Samuli Ilmari Autio
Samuli Ilmari Autio (13. marraskuuta 1889 Jalasjärvi – 14. elokuuta 1968) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Autio ja Matilda Ojaniemi ja hänen puolisonsa oli Katri Ester Nikunen.
Opinnot

Samuli Autio kävi kansakoulun ja Oulaisten maamieskoulun vuosina 1911–1912 ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Orimattilan yhteiskoulussa vuonna 1930. Haminan taistelukoulun hän suoritti vuonna 1918. Asemestarikoulun Vaasassa vuonna 1918, Suojeluskuntain päällystökoulussa hän suoritti seuraavat kurssit: upseerien täydennyskurssin vuonna 1924, taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1925 ja 1928 sekä suojeluskuntain komentajakurssin vuosina 1933–1934.
Jääkäriaika

Samuli Autio – nivalalainen maanviljelijä ja myöhemmin metsätyönjohtaja Kittilästä – liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antaneeseen jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Hänet komennettiin Berliinin räjäytyskursseille (pommarikurssi) 4. joulukuuta 1916, jonka jälkeen hänet komennettiin erikoistehtäviin Suomeen, mutta Luulajassa Ruotsin viranomaiset pidättivät hänet. Hän palasi 26. kesäkuuta 1917 pataljoonaan ja sen täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin 7. elokuuta 1917 pataljoonan 3. komppaniaan.
Suomen sisällissota

Samuli Autio saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi 3. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan 11. maaliskuuta ja osallistui taisteluihin Tampereen ja Viipurin seuduilla.
Sisällissodan jälkeinen aika

Autio toimi sisällissodan jälkeen nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Kaartin jääkäripataljoonassa, josta hänet siirrettiin 5. helmikuuta 1920 komppanianpäälliköksi Käkisalmen läänin rykmentin III pataljoonaan, jossa hän palveli rykmentin hajottamiseen saakka. Hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921 Käkisalmen läänin rykmentin hajottamisen jälkeen Savon jääkärirykmentin 9. komppaniaan päälliköksi. Armeijasta hän erosi 16. heinäkuuta 1921 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön, ja sijoitettiin 1. lokakuuta 1921 alkaen Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin piiriesikunnan kansliapäällikön tehtäviin, josta hänet määrättiin 1. marraskuuta 1921 piirin 3. alueen päälliköksi. Ilomantsin suojeluskunnan paikallispäälliköksi Autio nimitettiin 15. tammikuuta 1922, mistä hänet jo 1. maaliskuuta 1922 siirrettiin Joensuun suojeluskuntapiirin 3. alueen päälliköksi. Muutaman vuoden tehtäväänsä Joensuussa hoidettuaan Autio siirrettiin 15. lokakuuta 1924 Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiiriin toiseksi sotilasohjaajaksi ja 16. huhtikuuta 1926 yhdeksännen alueen ja 1. marraskuuta 1927 ensimmäisen alueen päälliköksi. Viransijaisena hän toimi viidennen alueen päällikkönä l. toukokuuta – 1. lokakuuta 1932 välisen ajan. Hänet komennettiin 1. lokakuuta 1932 neljännen alueen aluepäälliköksi, mistä alueesta muodostettiin vuonna 1933 ensimmäinen alue.
Talvi- ja Jatkosota

Talvisotaan Autio osallistui pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 12:n 2. pataljoonassa (II/JR 12), osallistuen taisteluihin Länsi-Kannaksella. Välirauhan aikana hän toimi KOP:n Vaajakosken konttorinjohtajana. Jatkosotaan hän osallistui Jalkaväenkoulutuskeskus 9:n I pataljoonan komentajana ja Jalkaväenkoulutuskeskus 5:n päällikkönä, mistä hänet siirrettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 12:n I pataljoonan komentajaksi. Näissä tehtävissä hän toimi vuoteen 1942 asti.
Sotien jälkeinen aika

Vuodesta 1942 lähtien Autio sai jääkäriystävältään Ragnar Nordströmiltä töitä tämän omistamasta R. Nordström & Co Oy:stä, toimien yrityksessä vuoteen 1948 asti, jolloin hän siirtyi Suomen Maalarimestariliiton palvelukseen, missä tehtävässä hän oli aina vuoteen 1958 asti. Näiden töiden ohella Autio toimi Loviisan yhteiskoulun liikunnanopettajana vuosina 1943–1946. Eläkkeelle hän siirtyi vuonna 1958. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Luottamustoimet

Jyväskylän seudun rintamamiesyhdistyksen puheenjohtajana ja Rintamamiesliiton hallituksen jäsenenä Samuli Autio oli vuosina 1940–1942.
Polangenin kurssilaisia räjäytysharjoituksessa. Etuoikealla saksalainen kouluttaja luutnantti Mellis.
François-Noël Babeuf

François-Noël Émile Babeuf
François-Noël Émile Babeuf [babö'f] (23. marraskuuta 1760 Saint-Quentin – 27. toukokuuta 1797 Vendôme) eli Gracchus Babeuf oli ranskalainen vallankumousmies, siviiliammatiltaan maanmittari. Babeuf oli käytännön sosialismin edelläkävijä, joka vaati täydellistä tasa-arvoa ja maareformia. Hän sai lisänimen Gracchus Babeuf, koska hän ehdotti samantapaista maareformia kuin roomalaiset 100-luvulla eaa. vaikuttaneet Gracchuksen veljekset. Ranskan suuren vallankumouksen puhjetessa Babeuf kävi innolla käsiksi sosiaalisiin kysymyksiin. Hänen pyrkimyksenään oli muuttaa Ranskan vallankumous poliittisesta taistelusta sosiaaliseksi, ja hän vaati omaisuuksien ja tuotannon saattamista yhteiseen omistukseen sekä niiden jakamista kullekin tarpeitten mukaan.
Babeuf oli veroviljelijän poika, ja hän työskenteli 1780-luvulla feodaalilain asiantuntijana pitäen kirjaa talonpoikien veloista ja maksuista. Babeuf tunsi suurta vastenmielisyyttä epäoikeudenmukaista järjestelmää kohtaan, ja se sai hänet aloittamaan aktiivisen uran poliittisena toimittajana. Vuonna 1789 hän kirjoitti verouudistusta koskevan pamfletin ja lähti Pariisiin toivoen pääsevänsä toimittajaksi. Hän palasi kotiseudulleen Picardiaan, jossa hänet pidätettiin ja vangittiin lyhyeksi aikaa vuonna 1790.
Vapauduttuaan Babeuf perusti Le Correspondant picard -nimisen lehden. Babeuf ajoi radikaalia maareformia, joka sisälsi muun muassa feodaalimaksujen poistamisen ja maan jakamisen uudelleen. Babeuf palasi Pariisiin helmikuussa 1793, jossa Maximilien Robespierren johtama terrorin aika oli valloillaan. Babeuf vangittiin ja hän pääsi vapaaksi vasta kun Robespierre oli syösty vallasta. Babeuf perusti uuden sanomalehden, Le Journal de la liberté de la presse, heinäkuussa 1794. Pian lehti sai uuden nimen Le Tribun du peuple. Babeuf puolusti aluksi thermidorilaisia ja hyökkäsi jakobiinien kimppuun. Kun Babeuf alkoi hyökätä thermidorilaisia vastaan, hänet pidätettiin 12. helmikuuta 1795, ja hän joutui vankilaan Arrasiin.
Babeuf perusti niin sanotun tasa-arvoisten eli Panthéonin klubin. Sen jäsenet muodostivat niin sanotun "tasa-arvoisten salaliiton", He järjestivät 8. toukokuuta 1796 yleiskokouksen, jossa valmisteltiin 17 000 miehen kokoamista vallankaappausta varten, joka syrjäyttäisi Direktorion ja palauttaisi vuoden 1793 perustuslain voimaan. Salaliittolaiset pidätettiin kuitenkin 10. toukokuuta, kun ilmiantaja oli paljastanut heidät valtiovallalle. Laaja huomiota herättänyt oikeudenkäynti pidettiin 20. helmikuuta – 26. toukokuuta 1797, jonka jälkeen muut salaliittolaiset vapautettiin, mutta Babeuf ja Augustin Darthé tuomittiin teloitettaviksi giljotiinilla..
Vaikutus

Monet 1800- ja 1900-luvun vallankumoukselliset kunnioittivat Babeufia sankarina, koska hän kannatti kommunismia ja oli vakuuttunut siitä, että pieni eliitti voi kaataa epämieluisan hallinnon salaliiton avulla.
Babeufin oppi oli puhdasta, omaisuuden yhteisyyttä tavoittelevaa kommunismia. Sitä sanotaan bahouvismiksi ja sen kannattajia babouvisteiksi. Se on jossakin määrin vaikuttanut myöhempään ranskalaiseen sosialismiin. Hän esitteli oppia lehdessään Le Tribun du Peuple. Kommunismi-sanaa ei Babeufin elinaikana tunnettu, kuten ei myöskään anarkisti- ja sosialisti-nimityksiä, mutta näitä kaikkia kolmea on myöhemmin käytetty kuvaamaan Babeufin ajatuksia ja toimintaa. Englannin kielessä kommunismi-sana esiintyi mahdollisesti ensimmäisen kerran John Goodwyn Barmbyn kuvatessa Babeufin opin kannattajia vuonna 1840.lähde?
Huomautuksia

↑  Jaakko Forsman nuor. käyttää nimitystä yhdenvertaisten tasavalta.
Kirjallisuutta

Advielle (1884): Histoire de Gracchus Babeuf et du Babouvisme
Sencier (1912): Le Babouvisme après Babeuf
A. Prigožin (1924): Grakkh. Babeuf
Ilja Ehrenburg (1928): Die Verschwörung d. Gleichen
Ph. Buonarroti (1957): Conspiration pour l'égalité dite de Babeuf etc.
Aiheesta muualla

Tasa-arvoisten salaliitto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola 2  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Bahrainin lippu

Bahrainin lippu, suhde: 3:5
Bahrainin lippu on tyypillinen Ison-Britannian rauhansopimusvaltion lippu. Näitä valtioita olivat kaikki Persianlahden alueen šeikkikunnat. Alkujaan Bahrainilla oli tavallinen perinteinen arabišeikkikunnan kokopunainen lippu. 1800-luvulla Iso-Britannia kuitenkin pakotti pienet šeikkikunnat lisäämään kokopunaisiin lippuihinsa valkoisen palkin, jotta niiden laivat erottuisivat punalippuisista merirosvolaivoista. Toistaiseksi ei tiedetä, mikseivät merirosvot vastaavasti lisänneet lippuihinsa valkoista palkkia, jotta heitä olisi luultu bahrainilaisiksi eikä arvattu merirosvoiksi.
Kuvion viisi hammasta edustavat islamin viittä peruspilaria.
Tämä Bahrainin punalippu valkoisella palkilla otettiin käyttöön vuonna 1820, kun Bahrainista tuli Ison-Britannian suojelualue. Vuonna 1861 Bahrainista tuli Ison-Britannian siirtomaa. Vuonna 1932 Bahrainin neliön muotoisesta lipusta tehtiin suorakulmio ja sen tasaisesta valkoisesta palkista tehtiin sahalaitainen. Täten saatiin eroa muiden emiirikuntien, kuten Abu Dhabin ja Ajmanin, lippuihin. Vuonna 1971 Bahrain itsenäistyi ja tästä lipusta tuli itsenäisen Bahrainin lippu.lähde?
Aiemmat liput

Lippu ennen vuotta 1820.
Lippu käytössä 1820-1932.
Lippu käytössä 1932-1972.
Lippu käytössä 1972-2002.