Merisodankäynti
Historia > Kylmä sota ja nykyaika

Kylmän sodan vuosina 1945-1991 Yhdysvaltain asema maailman hallitsevana laivastomahtina vakiintui. Silloin ei tapahtunut suurvaltalaivastojen välisiä yhteenottoja. Laivastojen merkitys sotilaallisen voiman nopeassa kohdentamisessa eri maailmankolkkiin kuitenkin pysyi ennallaan. Koska suurvaltojen laivasto-osastojen ei tarvinnut useinkaan varautua yhteenottoon voimaltaan tasavertaisen vihollisosaston kanssa, alettiin kylmän sodan aikana laivasto-operaatioiden suorittamiseen käyttää laivastoa pienempiä task force nimellä tunnettuja ja yksittäisen tehtävän tarpeita varten koostettuja osastoja.
Kylmän sodan aikana sodankäynti muuttui aiempaa liikkuvammaksi ja usein epäsymmetrisemmäksi. Meriherruuden varmistaminen oli keskeisessä asemassa rannikkoalueella suoritettavissa sotilasoperaatioissa. Yhdysvaltalaisten mahdollisuus siirtää joukkoja vapaasti meriteitse ja tukea maaoperaatioita lentotukialuksista käsin mahdollistivat esimerkiksi vuosina 1950–1953 käydyssä Korean sodassa YK-joukkojen menestyksekkään vastahyökkäyksen, joka pysähtyi vasta Kiinan vapaaehtoisjoukkojen saavuttua tukemaan Pohjois-Koreaa.
Kylmän sodan ajan varsinaisista meritaisteluista vuonna 1982 käyty Ison-Britannian ja Argentiinan välinen Falklandin sota oli merkittävimpiä. Falklandin sota päättyi Ison-Britannian voittoon ja Argentiinan sotilashallituksen kaatumiseen. Molemmat sodan osapuolet kuitenkin kohtasivat lukuisia ja osin odottamattomiakin vastoinkäymisiä, jotka myös antoivat runsaasti uutta kokemustietoa modernista merisodankäynnistä.
Falklandin sota osoitti esimerkiksi merimaaliohjusten merkityksen nykyaikaisessa laivastotaistelussa. Argentiinalaisjoukot onnistuivat vaurioittamaan tai tuhoamaan useita Britannian aluksia paitsi ilmahyökkäysten avulla, myös Exocet-merimaaliohjuksilla. Toisaalta mereltä-ilmaan-ilmatorjuntakyvyn merkitys tuli hyvin esiin brittilaivaston lopulta kyetessä torjumaan Argentiinan ilmahyökkäyksiä siinä määrin, että esimerkiksi maihinnousu Falklandinsaarille ja joukkojen tukeminen meritse onnistuivat.
Kylmän sodan aikana myös otettiin laajasti käyttöön sukellusveneestä laukaistavat ohjukset. Sukellusveneiden aseistaminen ydinohjuksilla oli keskeinen tapa luoda ja ylläpitää ydinpelotetta.selvennä Sukellusveneistä laukaistavien ohjusten tarkoitus on luoda ydinasevallalle kyky kostoiskuun, mikäli koko valtio ja sen maalta ja ilmasta laukaistavat ydinaseet tulisivat tuhotuksi yllättävässä ja täysimittaisessa ydiniskussa. Ydinaseita kantavien sukellusveneiden sijainnit ja niiden suojatoimet ovatkin valtioiden tarkimmin varjeltuja sotasalaisuuksia.
Nykyaikaan tultaessa merisodankäynnin luonne ei ole ratkaisevasti muuttunut kylmän sodan vuosista. Täsmäaseiden kehittyminen on tosin tehnyt niitä kantavista ja niiltä suojautumaan kykenevistä ohjusristeilijöistä ja -hävittäjistä aiempaakin tärkeämpiä merisodankäynnille. Koska täsmäaseet ja lentotukialusten tarjoama ilmasta-mereen-kyky mahdollistaa hyvin kauas kantavat iskut, on myös vihollisalusten mahdollisimman varhaisesta paikallistamisesta ja omien laivastojen sijainnin salaamisesta tullut jatkuvasti tärkeämpää. Tämä on johtanut aiempaa tarkempien ja voimakkaampien tutkien kehittämiseen ja toisaalta häiveteknologian laajempaan käyttöönottoon sotalaivoissa. Pienemmät valtiot taas nykyään luottavat meripuolustuksessaan kustannustehokkaisiin vihollisen laivastotoimintaa torjuviin aseisiin, kuten merimiinoihin ja maalta ja ohjusveneistä laukaistaviin meritorjuntaohjuksiin.
Huomionarvoinen esimerkki nykyaikaisesta epäsymmetrisestä merisodankäynnistä on Veähän hyökkäyssota Ukrainassa (2022–). Vaikka Venäjän laivasto on kalustoylivoimallaan kyennyt saavuttamaan Mustallamerellä ainakin osittaisen meriherruuden, on Ukraina kyennyt merkittävissä määrin myös haittaamaan Venäjän toimintaa ilmeisesti merimaaliohjusten ja merimiinoitteiden tehokkaan käytön avulla. Merkittävä Ukrainan saavuttama voitto on ohjusristeilijä Moskvan tuhoaminen todennäköisesti merimaalihojuksella.