stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sohvanvaltaajat

| Sohvanvaltaajat> The Royle Family |
| --- | --- |
Tyyli:  tilannekomedia
Kestoaika:  28 min (18 jaksoa) 45 min (kaksi jaksoa) 60 min (kolme jaksoa)
Luoja(t):  Caroline Aherne Craig Cash
Pääosissa:  Ricky Tomlinson Sue Johnston Caroline Aherne Ralf Little Craig Cash Liz Smith
Alkuperämaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  BBC, Suomessa Yle TV1
Esitetty:  1998 – 2000 (erikoisjaksot vuosina 2006, 2008, 2009 ja 2010)
Jaksoja:  24
Aiheesta muualla
IMDb 
Sohvanvaltaajat (The Royle Family) on Granada Televisionin tuottama ja BBC:n esittämä brittiläinen tilannekomediasarja. Sarjaa esitettiin alun perin kolme kautta vuosina 1998–2000. Kuusi vuotta sarjan päättymisen jälkeen tehtiin erikoisjakso Saban kuningatar (The Queen of Sheba), joka ensiesitettiin lokakuussa 2006. Myöhemmin on tehty vielä erikoisjaksot Uusi sohva (The New Sofa), joka ensiesitettiin joulukuussa 2008, The Golden Egg Cup, joka ensiesitettiin joulukuussa 2009, ja Joe's Crackers, joka ensiesitettiin joulukuussa 2010. Nämä jaksot ja kausien kaksi ja kolme päätteeksi esitetyt joulun erikoisjaksot mukaan lukien sarjaa on tehty yhteensä 24 jaksoa. Sarjaa käsikirjoittivat pääasiassa Caroline Aherne ja Craig Cash, jotka myös näyttelivät sarjassa.
Sohvanvaltaajien kaikkien jaksojen tapahtumapaikkana on Roylen perheen koti. Kamera ei kuvaa lainkaan tapahtumia perheen kodin ulkopuolella paitsi vuosien 2006, 2008 ja 2009 erikoisjaksoissa. Perheen jäsenet eivät tee sarjassa juuri muuta kuin katsovat televisiota, naljailevat toisilleen, syövät, juovat tai tupakoivat. Sarja on kuvattu yhdellä kameralla 16 mm:n filmille eikä sarjassa ole studioyleisöä eikä naururaitaa.
Vuonna 2000 Britannian elokuvainstituutti (British Film Institute, BFI) järjesti alan ammattilaisten keskuudessa äänestyksen sadasta kaikkien aikojen parhaasta brittiläisestä televisio-ohjelmasta. Sohvanvaltaajat sijoittui listalla sijalle 31. BBC:n kyselyssä parhaasta brittiläisestä tilannekomediasta, joka toteutettiin vuonna 2004 puhelin-, tekstiviesti ja internet-äänestyksenä, sarja sijoittui yhdeksänneksitoista.
Sarjan tunnuskappale on Oasis-yhtyeen "Half the World Away", joka on julkaistu yhtyeen singlen Whatever B-puolella ja kokoelma-albumeilla The Masterplan ja Stop the Clocks.
Henkilöhahmot

Sohvanvaltaajat keskittyy työväenluokkaisen, Englannin Manchesterissä asuvan Roylen perheen elämään. Perheen isä Jim (Ricky Tomlinson) on joutunut työttömäksi jo vuosia ennen sarjan tapahtumien alkua. Hän on luonteeltaan laiska ja äkkipikainen. Jim päättää lauseensa usein sanoihin "my arse", josta muodostui sarjan tunnetuin lentävä lause. Jimin vaimo Barbara (Sue Johnston) työskentelee osa-aikaisesti paikallisessa leipomossa. Hän hoitaa selvästi suuremman osan perheen kotitöistä kuin miehensä ja sovittelee usein muiden perheen jäsenten välisiä riitoja.
Denise Best (o.s. Royle, esittäjä Caroline Aherne) on Jimin ja Barbaran neuroottinen tytär. Hössöttävänä, ahneena ja laiskana esitetty Denise on työtön ja hän viettää aikaansa useimmin kotisohvalla television ääressä tai paikallisessa The Feathers -pubissa. Denisellä on puoliso Dave (Craig Cash), jonka kanssa hän menee naimisiin sarjan ensimmäisellä kaudella. Sarjan toisella kaudella Denise ja Dave saavat pojan, joka nimetään Davidiksi isänsä mukaan. Vuoden 2006 erikoisjaksossa Denise odottaa perheelle toista lasta.
Jimin ja Barbaran nuorempi lapsi on Antony Royle (Ralf Little). Hänellä on vaikeuksia pitää puoliaan ja Antony joutuukin usein muiden perheen jäsenten komenneltavaksi. Sarjan aikana hän tapaa rikkaan Emma Kavanagh'n (Sheridan Smith), jonka kanssa hän alkaa seurustella. Sarjan kolmannen kauden aikana Emma alkaa odottaa heille yhteistä lasta. Erikoisjaksossa The Queen of Sheba heidän poikansa Lewis on muutaman vuoden ikäinen ja paljastuu, että Antony ja Emma eivät ole enää yhdessä.
Perheeseen kuuluu myös Barbaran äiti Norma Speakman (Liz Smith). Norma ja hänen vävynsä Jim eivät pidä toisistaan ja näyttävät tämän avoimesti. Hän asuu toisella puolella kaupunkia, mutta vuoden 2006 erikoisjaksossa hän asuu Roylen perheen kotona, jossa vanhuudenheikosta isoäidistä pidetään huolta. Jakson loppupuolella hänet löydetään tajuttomana ja viedään sairaalaan. Hän kuolee jakson lopussa.
Mary ja Joe Carroll (Doreen Keogh ja Peter Martin) ovat Roylen perheen naapureita. Mary on hyvin eloisa persoona ja näin täysi vastakohta Joelle, joka on useimmiten hiljainen ja tylsänpuoleinen. Heillä on yksi lapsi, Cheryl (Jessica Stevenson), joka on Denisen ystävä. Pullea Cheryl on jatkuvasti erilaisilla laihdutuskuureilla, joissa hän kuitenkin aina epäonnistuu.
Sarjan muita nähtäviä vakihahmoja ovat Antonyn paras ystävä Darren Sinclair-Jones (Andrew Whyment) ja Jimin paras ystävä Twiggy (Geoffrey Hughes). Lisäksi sarjassa on joitakin hahmoja, jotka mainitaan usein nimeltä, mutta joita ei näytetä sarjan aikana, kuten Daven vanhemmat ja Beverly Macca, Daven entinen tyttöystävä.
Aiheesta muualla

Sarjan esittely BBC:n sivuilla
Simon Gnyp

| Simon Gnyp |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 2001 (ikä 23) Burghausen, Saksa
Kansalaisuus:   Saksa
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  81 kg
Seura
Seura:  Starbulls Rosenheim
Sarja:  DEL2
Pelinumero:  9
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  Kölner Haie (DEL) EC Bad Nauheim (DEL2) ERC Ingolstadt (DEL) Ravensburg Towerstars (DEL2) Bayreuth Tigers (DEL2) Löwen Frankfurt (DEL)
Simon Gnyp (s. 10. syyskuuta 2001 Burghausen, Saksa) on saksalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-joukkue Starbulls Rosenheimissa. Gnyp pelasi aiemmin Kölner Haiessa, ERC Ingolstadtissa ja Löwen Frankfurtissa DEL:ssä.
Steve Mason

| Steve Mason |
| --- | --- |
 Mason Columbus Blue Jacketsin peliasussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. toukokuuta 1988 (ikä 36) Oakville, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  oikea
Pituus:  193 cm
Paino:  96 kg
Pelinumero:  35
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2008–2018
Seurat:  Syracuse Crunch (AHL) Columbus Blue Jackets (NHL) Philadelphia Flyers (NHL)  Winnipeg Jets (NHL) Manitoba Moose (AHL)
NHL-varaus:  69. varaus, 2006 Columbus Blue Jackets
Steve Mason (s. 29. toukokuuta 1988 Oakville, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.
Ura > Juniorivuodet

Mason pelasi ennen NHL-uraansa Ontarion OHL-junioriliigassa. Kaudella 2005–2006 hän oli London Knightsin kakkosmaalivahti ja pelasi 12:ssa liigan runkosarjaottelussa. Seuraavalla kaudella hän pelasi 62:ssa runkosarjaottelussa torjuntaprosentilla 91,4 ja päästettyjen maalien keskiarvolla 3,20. Hän oli kaudella 2006–2007 eniten otteluita voittanut OHL-maalivahti torjuttuaan Knightsille 45 runkosarjavoittoa, mikä oli OHL:n ennätys, kunnes Andrew Engelage paransi sitä kaudella 2008–2009. Mason nimettiin kauden päätteeksi OHL:n vuoden maalivahdiksi.
Mason aloitti myös OHL-kauden 2007–2008 London Knightsissa, mutta tammikuussa 2008 hän siirtyi Kitchener Rangersiin pelaajakaupassa, jossa Knightsiin siirtyivät hyökkääjä Phil Varone, puolustaja Steve Tarasuk ja neljä varausvuoroa. Hän pelasi tuolla runkosarjakaudella 42:ssa ottelussa, 26:ssa Knightsin ja 16:ssa Rangersin riveissä, OHL:n neljänneksi parhaalla torjuntaprosentilla 91,6 ja viidenneksi parhaalla päästettyjen maalien keskiarvolla 2,51. Huhtikuussa 2008 Mason kävi läpi polvileikkauksen ja hän joutui olemaan sivussa, kun Rangers voitti OHL:n mestaruuden ja pelasi isäntäjoukkueena Memorial Cup -turnauksessa.
Ura > NHL

Mason sai NHL-varauksen vuonna 2006, kun Columbus Blue Jackets varasi hänet numerolla 69 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella. Hän pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa kaudella 2008–2009. Syyskuussa 2008 hänelle tehtiin toinen polvileikkaus, josta toivuttuaan hän pelasi kolme AHL-liigan runkosarjaottelua Syracuse Crunchissa. Pascal Leclairen loukkaannuttua Mason kutsuttiin ylös Blue Jacketsin kokoonpanoon ja hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 5. marraskuuta 2008, jolloin Blue Jackets kohtasi Edmonton Oilersin. Columbus voitti ottelun maalein 5–4. Hän torjui voiton kolmessa ensimmäisessä NHL-ottelussaan ja yhteensä viisi voittoa kahdeksasta marraskuussa 2008 pelatusta ottelusta, ja tuli nimetyksi marraskuun kuukauden tulokkaaksi. Mason nimettiin myös joulukuun 2008 kuukauden tulokkaaksi, kun hän torjui kuukauden aikana voiton seitsemässä ottelussa kahdestatoista, saavutti torjuntaprosentin 95 ja päästettyjen maalien keskiarvon 1,41 ja päätti kuukauden kolmeen peräkkäiseen nollapeliin.
Mason pelasi NHL:n tulokaskaudellaan 61 runkosarjaottelua, joista voitto-otteluja 33, ja sai torjuntaprosentikseen 91,6 sekä päästettyjen maalien keskiarvokseen 2,29. Hän torjui runkosarjakauden aikana kymmenen nollapeliä, enemmän kuin liigan kukaan muu maalivahti tuolla kaudella. Mason pelasi myös kevään 2009 pudotuspeleissä, jotka olivat Columbus Blue Jacketsin historian ensimmäiset. Hänet palkittiin kauden päätyttyä NHL:n vuoden tulokkaan palkinnolla Calder Memorial Trophylla ja nimettiin sekä toiseen tähdistökentälliseen (NHL Second All-Star Team) että tulokkaiden tähdistökentälliseen (NHL All-Rookie Team). Lisäksi hän sijoittui kolmen parhaan joukkoon äänestyksessä liigan parhaan maalivahdin palkinnon Vezina Trophyn saajasta.
Mason edusti Columbus Blue Jacketsia kauteen 2012–2013 asti, jolla hän menetti joukkueen ykkösmaalivahdin aseman Sergei Bobrovskille. Hän siirtyi huhtikuussa 2013 juuri ennen kauden siirtotakarajaa Philadelphia Flyersiin, joka antoi Blue Jacketsille vaihdossa maalivahti Michael Leightonin ja kolmannen kierroksen varausvuoron. Philadelphiassa Mason pelasi kauden Ilja Bryzgalovin takana joukkueen kakkosmaalivahtina. Kauden päätyttyä Philadelphia Flyers osti Bryzgalovin sopimuksen ulos, ja Masonista näytti tulevan Flyersin ykkösmaalivahti kaudeksi 2013–2014, kunnes Flyers hankki hänen kilpailijakseen Ray Emeryn.
Ura > Maajoukkue

Mason edusti Kanadaa vuoden 2008 jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, jotka pelattiin Tšekissä. Hän pelasi viisi ottelua, joista Kanada voitti kaikki, torjuntaprosentilla 95,1 ja päästettyjen maalien keskiarvolla  1,19. Mason oli voittamassa nuorten MM-kultaa ja hänet nimettiin MM-turnauksen parhaaksi maalivahdiksi sekä arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Kanadan jääkiekkomaajoukkueen päävalmentaja Mike Babcock valitsi Masonin Kanadan alustavaan olympiakokoonpanoon Vancouverin talviolympialaisiin 2010. Alustavassa kokoonpanossa olivat mukana maalivahdeista myös Roberto Luongo, Martin Brodeur, Marc-Andre Fleury, Carey Price sekä Cam Ward. Mason oli joukkueen mukana leirillä, mutta häntä ei valittu Kanadan lopulliseen kokoonpanoon. Kanadaa edustivat Vancouverin olympiakisoissa maalivahdit Brodeur, Fleury ja Luongo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Steve Mason Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Patrick Kane | Calder Memorial Trophyn voittaja 2009 | Seuraaja: Tyler Myers |
Sinfoniaorkesteri

Seattlen sinfoniaorkesteri
Sinfoniaorkesteri on suurikokoinen eri soitinryhmistä koostuva orkesteri. Sinfoniaorkesteri esittää nimensä mukaisesti sinfonioita ja muita laajamittaiselle orkesterille sävellettyjä teoksia, muun muassa konserttoja. Lisäksi monet eurooppalaiset sinfoniaorkesterit toimivat oopperaorkestereina.[lähde? ]
Orkesteria johtaa nykyisin yleensä kapellimestari. Vielä 1800-luvun alkupuolella orkesterin johtamisesta vastasi usein konserttimestari tai cembalisti. Nykyisinkin on olemassa orkestereita, jotka soittavat ilman kapellimestaria. Viime vuosinamilloin? useat instrumentalistit ovat myös halunneet kokeilla orkesterin johtajina ja palanneet vanhaan käytäntöön johtaa pianon äärestä tai konserttimestarin paikalta.[lähde? ]
Sinfoniaorkesteri on yksi länsimaisen taidemusiikki-instituution kulmakivistä.
Kokoonpano

Sinfoniaorkesterin kokoonpano vaihtelee teoskohtaisesti. Yhteensä soittajia on nykyaikaisissa orkestereissa tavallisesti 70–100[lähde? ]. Tyypillinen sinfoniaorkesteri koostuu seuraavista soitinryhmistä:
jouset (16–30 viulua, 8–12 alttoviulua, 8–12 selloa, 5–8 kontrabassoa)
puupuhaltimet (2–3 huilua, 2–3 oboeta, 2–3 klarinettia, 2–3 fagottia; piccolohuilu, englannintorvi, bassoklarinetti, kontrafagotti)
vaskipuhaltimet (2–8 käyrätorvea, 2–5 trumpettia, 3 pasuunaa, tuuba)
lyömäsoittimet (patarummut, lautaset, bassorumpu, tamtam, triangeli, kellopeli, putkikellot, ksylofoni, marimba, jne.)
muut soittimet (1–2 harppua, celesta, piano jne.)
Sinfoniaorkestereita > Suomalaisia

Radion sinfoniaorkesteri
Helsingin kaupunginorkesteri
Tampere Filharmonia
Sinfonia Lahti
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tamminen, Tatu: Orkesterit ja yhtyeet Yle - Orkesterikone.  26.11.2015. Viitattu 4.10.2018.
Orkesterikone soittaa Jean Sibeliuksen Finlandiaa Yle - Orkesterikone.  18.12.2015. Viitattu 4.10.2018.
Strongylocentrotus droebachiensis

| Strongylocentrotus droebachiensis |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Merisiilit Echinoidea
Lahko::  Camarodonta
Heimo::  Strongylocentrotidae
Suku::  Strongylocentrotus
Laji::  droebachiensis
Kaksiosainen nimi
 Strongylocentrotus droebachiensis  (O. F. Müller, 1776)  
Synonyymit
 Toxopneustes droebachiensis Echinus neglectus Echinus granularis Toxopneustes pictus Strongylocentrotus chlorocentrotus 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Strongylocentrotus droebachiensis on Diadematoidea-lahkoon kuuluva pieni, vihreä merisiili, joka elää maapallon pohjoisilla merialueilla.
Koko ja ulkonäkö

S. droebachiensiksella on matala, kaareva ruumis, jonka läpimitta on enintään 8 senttimetriä. Se muistuttaa rantamerisiiltä (Psammechinus miliaris) mutta on sitä tukevampi. Ruumis on tavallisesti vihreänruskea ja sileä ja siinä on runsaasti samanpituisia pieniä kalkkipiikkejä. Suurimmat piikit muodostavat pystysuuntaisia jonoja, joiden lomassa voi olla suurilla yksilöillä myös hennompia piikkijonoja. Suuta ympäröivistä kalkkilevyistä piikit puuttuvat kokonaan. Piikit ovat vihertävät tai punertavat, harvemmin violetit, ja yleensä valkokärkiset. Piikkien lisäksi merisiilin pinnalla on kahdenlaisia pihtipiikkejä eli pedikellaarioita: suuria, pyöreäpäisiä sekä kolmileukaisia pihtipiikkejä.
Levinneisyys

S. droebachiensista tavataan maapallon kaikilla pohjoisilla merialueilla. Pohjoisella jäämerellä se elää Itä-Siperian mereltä Länsimaan rannikolle ulottuvalla alueella. Atlantin valtamerellä levinneisyysalue kattaa Juutinrauman ja koko Pohjanmeren ja jatkuu Islannin ja Grönlannin kautta aina New Jerseyn rannikolle asti. Tyynellämerellä sitä esiintyy eteläisimmillään Vancouverin ja Korean korkeudella.
Elinympäristö

S. droebachiensis elää yleensä rantavyöhykkeellä, mutta yksittäisiä havaintoja on tehty aina 1,2 kilometrin syvyydestä.
Se kovertaa usein koloja kiviin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ITIS: Strongylocentrotus droebachiensis (englanniksi)
Stålhane

| Stålhane |
| --- | --- |
 Suvun vaakuna George Granfeltin vuoden 1889 teoksessa Finlands ridderskaps och adels vapenbok
Perustaja:  Nils Larsson
Aateloitu:  1641
Stålhane on suomalainen ja ruotsalainen aatelissuku.
Suvun historiaa

Suvun vanhin tunettu kantaisä on 1580-luvulla Siuntion Flytin kylässä elänyt Lars Mårtensson. Vihdin Irjalan kylässä asunut Lars Mårtenssonin poika Nils Larsson (suom. Niilo Laurinpoika) palveli ratsumestarina Torsten Stålhandskenin komentamassa Uudenmaan ja Hämeen läänin ratsuväkirykmentissä. Tarinan mukaan palvellessaan kolmikymmenvuotisessa sodassa Larsson olisi hiipinyt yöllä vastassa olleiden puolalaisjoukkojen leiriin ja vahingoittanut asevarastossa säilytettyjen aseiden lukot, minkä ansiosta ruotsalaisjoukot olivat voittaneet puolalaiset seuraavana aamuna. Urotekonsa ansiosta Larsson aateloitiin kuningatar Kristiinan holhoojahallituksen toimesta Tukholman linnassa 13. elokuuta 1641 nimellä Stålhana (suom. "teräslukko"). Suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen 15. helmikuuta 1642 numerolla 292 ja se korotettiin ritariluokkaan 3. marraskuuta 1778.
Suomen tultua osaksi Venäjää vuonna 1809 eräs suvun suomalaishaaroista immatrikuloitiin Suomen ritarihuoneeseen 17. helmikuuta 1818 numerolla 27. Kyseisen haaran mieslinja sammui Suomessa vuonna 1878, mutta sukuhaara selviytyi Venäjälle muuttaneiden linjojen kautta. Venäläishaaran jäsenet käyttävät Stålhane-nimen venäläistettyä muotoa de Stolgané. Osa de Stolgané-haaran jäsenistä muutti vuonna 1921 Ranskaan, jossa haaran mieslinja sammui vuonna 1960. Suomalaishaaran mieslinja sammui lopullisesti Suomen puolella vuonna 1985, naislinjan sammuessa 2020. Suomen ritarihuoneeseen immatrikuloimattoman sukuhaaran mieslinja sammui Suomessa vuonna 1881. Suku elää edelleen yhä Ruotsissa ja mahdollisesti myös Venäjällä.
Sodankylän geofysiikan observatorio

| Sodankylän geofysiikan observatorio |
| --- | --- |

Järjestö:  Oulun yliopisto
Sijainti:  Sodankylä, Suomi
Koordinaatit:  67°21′55″N 26°37′42″E﻿ / ﻿67.36517°N 26.62833°E﻿ / 67.36517; 26.62833
Tyyppi:  organisaatio ja tutkimusasema (en)
Perustettu:  1913
Kotisivu:  www.sgo.fi
Sodankylän geofysiikan observatorion - POLAR STATION (1894)
EISCAT-antenni Sodankylässä
Sodankylän geofysiikan observatorio (lyhenne SGO) on Sodankylässä toimiva geofysiikan mittauksia ja tutkimusta tekevä Oulun yliopiston erillisyksikkö. Observatoriolla on mittauslaitteita yli 20 paikkakunnalla ympäri Suomea sekä Pohjois-Skandinaviassa. Geofysiikan observatorio perustettiin 1. syyskuuta 1913 Sodankylän Tähtelässä ja jatkuva virallinen havaintotoiminta alkoi vuoden 1914 alusta. Vuodet 1913-1997 observatorio toimi Suomalaisen Tiedeakatemian alaisuudessa ja rahoitus tuli pitkään veikkausvaroista. Vuodesta 1997 lähtien Sodankylän geofysiikan observatorio on toiminut Oulun yliopiston alaisuudessa valtakunnallisena erillislaitoksena. Observatorion nykyinen johtaja on Eija Tanskanen
SGO sijaitsee Tähtelä-nimisellä alueella kuutisen kilometriä Sodankylän keskustasta etelään. Samalla alueella toimii myös Ilmatieteen laitoksen yksikkö, Lapin ilmatieteellinen tutkimuskeskus, joka havainnoi ja tutkii ilmakehän ja lähiavaruuden vuorovaikutusilmiöitä yhteistyötä SGO:n kanssa.
Observatorion pääasiallisena tutkimusalueena on geofysiikka, eli tutkimuksen kohteena on maapallon ja sitä ympäröivän lähiavaruuden fysikaalinen rakenne ja toiminta. Observatoriossa tutkitaan muun muassa maan magneettikenttää, magneettisia pulsaatioita, yläilmakehän ja lähiavaruuden ilmiöitä kuten revontulia muun muassa mittaamalla kosmisen radiokohinan vaimenista yläilmakehässä, ionosondilla tehtävillä luotauksilla, kuvaavamalla taivasta tieteellisillä revontulikameroilla sekä erityyppisillä VLF-vastaanottimilla. SGO mittaa kosmista säteilyä Oulussa Linnanmaalla ja Etelämantereella (DomeC). Lisäksi observatoriolla on seismometrien havaintoverkko Pohjois-Suomessa maanjäristyksien rekisteröintiin.
1975 perustettiin kansainvälinen EISCAT (European Incoherent Scatter Scientific Association), joka on mm. ionos- ja plasmasfääriä tutkiva tutkimuslaitoksien yhteenliittymä. Tutkia ja tutka-asemia Sodankylän lisäksi on Kiirunassa, Tromssassa ja Huippuvuorilla. EISCAT-järjestelmän näkyvin osa on tutka-antenni, jonka halkaisija on 32 metriä. Sodankylän antenni valmistui 1978. 2020-luvulla kyseinen järjestelmä korvataan pienemmillä antenneilla, noin hehtaarin alalla sijoittuvilla noin 10 000 miniantennilla. Uuden Eiscat 3D:n hinnaksi on arvioitu noin 75 miljoonaa euroa. Tutka-asemat sijoittuvat Suomessa Karesuvantoon, Ruotsissa Abiskon lähelle Kaiseniemeen ja Norjassa Skibotniin, jonne tulee myös lähetin.
1. kansainvälinen polaarivuosi 1882-1883

Sodankylässä toimi vuosina 1882-1884 polaariasema, jossa tehtiin magneettikenttään, revontuliin ja meteorologiaan liittyviä havaintoja. Retkikuntaa johti Selim Lemström. Retkikunnan vaihteista on Heikki Nevanlinna kirjoittanut kirjan Suomalainen polaariretkikunta Lapissa 1882-1884, jossa on uudelleen käännetty alkuperäinen matkakertomus ja lisäksi selvitetty tarkemmin retkikunnan tekemää havainto-ohjelmaa. Kirjan on julkaissut Suomen Tiedeseura.
SGO 100 vuotta

Syksyllä 2013 observatorio täytti 100 vuotta. Juhlavuoden kunniaksi observatorio järjesti muun muassa luentosarjan, jossa luennoitsijana oli muun muassa Esko Valtaoja. Observatorion vaiheista on julkaistu Heikki Nevanlinnan toimittama juhlakirja Sodankylän geofysiikan observatorio 1913-2013.
Kirjallisuutta

Nevanlinna, Heikki: Suomalainen polaariretkikunta Lapissa 1882-1884.  Helsinki:  Suomen Tiedeseura, 2017.  ISBN 978-951-653-414-8.
Nevanlinna, Heikki (toim.): Sodankylän geofysiikan observatorio 1913-2013: sata vuotta havaintoja ja tutkimusta.  Oulu:  Oulun yliopisto, 2017.  ISBN 978-952-62-1307-1.
Nevanlinna, Heikki: Jaakko Keränen: Suomen sääprofessori.  Helsinki & Sodankylä:  Ilmatieteen laitos & Sodankylän geofysiikan observatorio, 2014.  ISBN 978-951-697-847-8.  Verkkojulkaisu (PDF).
Aiheesta muualla

Sodankylän geofysiikan observatorio
Seismisten mittausten tuoretta dataa observatoriosta
Tiedetuubi: Sodankylän geofysiikan observatorio 100 vuotta (YouTube)
Stronghold (Magnumin albumi)

| Stronghold Magnum |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Julkaistu: 1997
 Tuottaja(t): Mark Stuart Magnum
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 123.28
 Levy-yhtiö: SPV
Magnumin muut julkaisut
| The Last Dance 1996 | Stronghold 1997 | Days Of Wonder 2000 |
Stronghold on rockyhtye Magnumin vuonna 1997 julkaistu kahden levyn livealbumi. Se on alun perin muualla Euroopassa julkaistun The Last Dance -livealbumin brittijulkaisu. Se sisältää alkuperäisen livelevyn lisäksi myös neljä bonuskappaletta.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin ellei toisin mainita.
Kappaleet > Levy 1

"Introduction" [Live] – 1:40
"Changes" [Live] – 3:40
"Back To Earth" [Live] – 3:57
"Just Like An Arrow" [Live] – 4:00
"Love's A Stranger" [Live] – 5:46
"Les Mort Dansant" [Live] – 5:49
"Two Hearts" [Live] – 6:33
"Rock Heavy" [Live] – 4:52
"How Far Jerusalem" [Live] – 10:59
"The Tall Ships" [Live] – 8:16
Bonusraidat:
"The Spirit" [Live] – 5:22
"Days Of No Trust" [Live] – 5:00
Kappaleet > Levy 2

"Wild Swan" [Live] – 6:18
"Start Talking Love" [Live] – 4:30
"Rockin' Chair" [Live] (Tony Clarkin ja Russ Ballard) – 4:38
"Vigilante" [Live] – 5:35
"Kingdom Of Madness" [Live] – 7:21
"Drum Solo (End To End)" [Live] – 5:24
"Tell Tale Eyes" [Live] – 5:14
"The Last Dance" [Live] – 5:02
"Sacred Hour" [Live] – 5:46
Bonusraidat:
"Only In America" [Live] – 4:19
"You're The One" [Live] – 4:49
Kokoonpano

Tony Clarkin – kitara
Bob Catley – laulu
Wally Lowe – basso
Mark Stanway – koskettimet
Mickey Barker – rummut
Magnum
| --- | --- |
Studioalbumit:  Kingdom of Madness • Magnum II • Chase the Dragon • The Eleventh Hour • On a Storyteller’s Night • Vigilante • Wings of Heaven • Goodnight L.A. • Sleepwalking • Keeping the Nite Light Burning • Rock Art • Breath of Life • Brand New Morning • Princess Alice and the Broken Arrow • Into the Valley of the Moonking • The Visitation • On the 13th Day • Escape from the Shadow Garden • Sacred Blood "Divine" Lies • Lost on the Road to Eternity • The Serpent Rings • The Monster Roars • Here Comes the Rain
Livealbumit:  Marauder • Invasion Live • The Spirit • The Last Dance • Stronghold • Days of Wonder • The River Sessions • Wings of Heaven Live • Escape from the Shadow Garden – Live 2014 • Live at the Symphony Hall
Kokoelmat:  Mirador • Foundation • Archive • Chapter & Verse • Road To Paradise • Long Days, Black Nights • Evolution