stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurovision laulukilpailu 2005
Aiheesta muualla

Eurovision laulukilpailu 2005 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset:  Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Moldova · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset:  Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset:  Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset:  Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku:  1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku:  1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku:  1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku:  1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku:  1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku:  2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku:  2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku:  2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–:  Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–:  Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–:  Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–:  Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–:  Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–:  Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–:  Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–:  Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Gallikanismi

Jacques-Bénigne Bossuet.
Gallikanismi on uskonnollinen ja poliittinen oppi, jonka tarkoituksena on ollut organisoida Ranskan katolinen kirkko mahdollisimman itsenäiseksi paavien vallankäytöstä. Gallikanismi tunnustaa Ranskan katolisuuden erikoisluonteen, ja hylkää siten paavien liian voimakkaan sekaantumisen kaikkiin Ranskan asioihin. Oppi myöntää paavin johtoaseman ja tuomiovallan, mutta se vastustaa hänen kaikkivaltiuttaan sekä korostaa yleisten kirkolliskokouksien ja valtionpäämiesten roolia.
Käytännössä tämä merkitsi eritoten hyvin tiukkaa Ranskan valtionpäämiehen (kuninkaan tai keisarin) otetta piispojen nimityksessä koko valtakunnan alueella. Vaikkakin paavien asemaa kunnioitettiin, niin tämän oppijärjestelmän mukaisesti hänen vallalleen asetettiin hyvin tiukat puitteet. Opin mukaan kirkolliskokoukseen kokoontuneiden piispojen tekemät päätökset olivat ylivoimaisesti tärkeämmät ja lainvoimaisemmat kun paavien yksistään tekemät.
Ranskassa tapahtuivat 1400-luvulla ensimmäiset yritykset kohden gallikanismia. Kuningas Kaarle VII rajoitti 7. heinäkuuta 1438 antamallaan Bourgesin pragmaattisella sanktiolla paavien etuoikeuksia ja myönsi korkeimman päätösvallan Baselin ja Konstanzin kirkolliskokouksille.
Kaikkein tunnetuin oppisuunnan edustaja oli Meaux’n piispa Jacques Bénigne Bossuet, joka vaikutti 1600-luvulla. Hän kirjoitti gallikanismista vuonna 1682 neljä artikkelia, jotka olivat Ranskan piispankokouksen allekirjoittamia. Hän otti käyttöönsä Konstanzin kirkolliskokouksen päätökset, joiden mukaan ekumeeninen kirkolliskokous, eli kaikkien piispojen ja apottien kokous, oli kirkon ylin auktoriteetti myös kirkon opetuksen suhteen.
Gallikanismi voimistui 1700-luvun lopulla eritoten Ranskan papiston keskuudessa. Tähän vaikuttivat Boussuet’n teoriat, jotka hyväksyttiin laajalti, ja toisaalta myös jansenistien omaksuma gallikaaninen asenne. Jansenistit syyttivät paavia sekaantumisesta Ranskan papiston sisäisiin asioihin. Seuraavalla vuosisadalla, 1800-luvulla, gallikanismin ajatus oli jo vallannut lähes kokonaisuudessaan ranskalaisen papiston. Ranskan vallankumous oli voimakkaasti gallikaanisten ajatusten läpitunkemaa. Uusi papiston siviilihallintolaki teki käytännössä papistosta tavallisia virkamiehiä, joiden palkan valtio maksoi, mutta joiden oli vannottava uskollisuudenvala perustuslaille. Pitkällisen aikailun jälkeen paavi Pius VI tuomitsi tuon perustuslain. Tämä aiheutti hajaannuksen ranskalaisen papiston keskuudessa.
Félicité Robert de Lamennais kritisoi gallikanismia ja sen periaatteita voimakkaasti kirjassaan Essai sur l’indifférence en matière de religion, jonka hän kirjoitti vuosien 1817 ja 1823 välillä.
Lopulta vuonna 1870 Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous julisti paavin erehtymättömäksi. Tämä päätös, vaikkakin ranskalaisten piispojen voimakkaasti vastustama, soitti iltakelloja gallikanismille. Tuloksena oli Ranskan tasavallan maallistuminen ja vuonna 1905 tapahtunut täydellinen kirkon ja valtion ero.
Aiheesta muualla

Gallikaanisen kirkon viralliset sivut (ranskaksi)
Hannakaisa Heikkinen

| Hannakaisa Heikkinen> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 21.3.2007–19.4.2011 22.4.2015–4.4.2023  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Savo-Karjala
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1974 (ikä 50) Juankoski
Asuinpaikka:  Kiuruvesi
Ammatti:  Sairaanhoitaja
Tiedot
Puolue:  Keskusta
Koulutus:  Sairaanhoitaja (AMK) (1999), Terveystieteen maisteri (2006)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Hannakaisa Heikkinen (s. 7. huhtikuuta 1974 Juankoski) on suomalainen keskustalainen poliitikko ja puolueensa entinen varapuheenjohtaja. Hän on ollut kansanedustaja Pohjois-Savon vaalipiiristä vuosina 2007–2011 ja Savo-Karjalan vaalipiiristä vuosina 2015–2023.
Koulutus

Heikkinen valmistui gerontologiseksi sairaanhoitajaksi vuonna 1999 Jyväskylän ammattikorkeakoulusta ja terveystieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2006. Hän on työskennellyt osastonhoitajana. Eduskuntauransa jälkeen hän kertoi opiskelleensa myös energiahoitoja.
Poliittinen ura

Vuosina 1998–2000 Heikkinen oli Keskustanuorten Jyväskylän osaston puheenjohtaja ja vuosina 1999–2000 Keskustanuorten hallituksen jäsen.
Heikkinen valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa. Eduskuntavaaleissa 2011 hän ei enää asettunut ehdolle, mutta hän palasi eduskuntaan tultuaan valituksi vuoden 2015 vaaleissa Savo-Karjalan vaalipiiristä 10 714 äänellä. Vaalikaudella 2015-2019 Heikkinen toimi myös Sosiaali- ja terveysvaliokunnan varapuheenjohtajana.
Poliittinen ura > Sosiaali- ja terveysvaliokunnan äänestys helmikuussa 2019

27. helmikuuta 2019 sote-valiokunnan puheenjohtaja Krista Kiuru (SDP) joutui jättämään kokouksen 12 minuutiksi eduskunnan puhemiesneuvoston neuvottelun ajaksi – neuvottelu koski sitä, miltä eduskunnan mahdollinen käsittelyaikataulu suhteessa sosiaali- ja terveysvaliokunnan työkuormaan näyttäisi. Varapuheenjohtaja Heikkinen äänestytti valiokunnassa sillä aikaa päätöksen, ettei enempää asiantuntija-arvioita tarvita hallituksen esityksestä maakunta- ja soteuudistuksen osalta. Opposition edustajista esimerkiksi Satu Taavitsainen, Outi Alanko-Kahiluoto ja Anna-Maja Henriksson tuomitsivat hallituspuolueiden menettelyn, koska muun muassa valiokunnan jäsenten pyydettyjä puheenvuoroja oli käyttämättä.
Seuraavana päivänä Puhemiesneuvoston kokouksessa 28. helmikuuta 2019 Eduskunnan puhemies Paula Risikko totesi, ettei tapahtunut, jossa varapuheenjohtaja Heikkinen vei kiistanalaisen asian äänestykseen, ollut menettelytavaltaan valiokunnissa noudatettavien periaatteiden mukainen. Eduskunnan varapuhemies Tuula Haatainen ilmoitti myös, että valiokunnan on järjestettävä Heikkisen vastustamat asiantuntijakuulemiset joko kirjallisten tai suullisten kuulemisten kautta esityksen perustuslainmukaisuuden varmistamiseksi.
Professorit Mikael Hidén ja Juha Lavapuro arvelevat, että Heikkinen on loukannut kansanedustajan perustuslaillista puheoikeutta.
Sosiaali- ja terveyslautakunnan oli muutenkin pyörrettävä Heikkisen junailema äänestyspäätös, koska perustuslakivaliokunnan johtohahmot Annika Lapintie ja Tapani Tölli kävivät 4. maaliskuuta 2019 ilmoittamassa lautakunnalle, että asiantuntijoita on joka tapauksessa kuunneltava lisää lakien perustuslainmukaisuuden varmistamiseksi.
Yksityiselämä

Heikkinen on naimisissa maatalousyrittäjä Harri Kärkkäisen kanssa. Aiemmin hän oli avioliitossa yrittäjä Mikko Torppavirran kanssa vuoteen 2007 saakka. Heikkisellä on kolme lasta.
Maalaisliiton pitkäaikaisin puheenjohtaja (1919–1940), kansanedustaja ja seitsemän hallituksen ministeri P. V. Heikkinen on Hannakaisa Heikkisen isoisoisä.
Huppuaratti

| Huppuaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Viheraratit Aratinga
Laji::  nenday
Kaksiosainen nimi
 Aratinga nenday  (Vieillot, 1823) 
Synonyymit
 Nandayus nenday 

Katso myös
   Huppuaratti Wikispeciesissä   Huppuaratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Huppuaratti (Aratinga nenday) on Etelä-Amerikan keskiosissa elävä papukaija. Huppuaratin elinympäristö ulottuu Kaakkois-Boliviasta ja Lounais-Brasiliasta Paraguayhin ja Pohjois-Argentiinaan. Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Paraguaysta 1823.
Huppuaratti on muodoltaan solakka lintu, jonka pituus nokasta pyrstön kärkeen on noin 30 cm. Linnun pituudesta noin puolet on pyrstöä. Huppuaratti on väriltään suurimmaksi osaksi vihreä. Sen päässä on musta "huppu", ja rinnassa sinertävää sävyä. Jalkahöyhenissä on pienet punaiset "sukat", koivet ovat vaaleat mutta kynnet mustat. Nokka on musta ja silmää ympäröivä paljas iho valkoinen tai harmaa. Pyrstön ja siipisulkien kärjet ovat sinertävät.
Elsi Hetemäki

| Elsi Hetemäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. syyskuuta 1927 Oulainen
Kuollut: 3. joulukuuta 2023 (96 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  ruotsin kielen lehtori
Arvonimi: Valtiopäiväneuvos
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  varapuheenjohtaja
Vaalipiiri:  Uudenmaan läänin vaalipiiri
Kotipaikka:  Espoo
Koulutus:  filosofian kandidaatti
Puoliso:  Eero Hetemäki (vih. 1954; k. 1968) Erik Olander (vih. 1977; k. 1998)
Lapset:  3
Elsi Maria Hetemäki (ent. Hetemäki-Olander, o.s. Rinne, 26. syyskuuta 1927 Oulainen – 3. joulukuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, kansanedustaja ja valtiopäiväneuvos. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana 1970–1991 ja eduskunnan ensimmäisenä varapuhemiehenä 1987–1991.
Tausta

Elsi Hetemäen vanhemmat olivat kello- ja kultaseppä Jaakko Rinne (1885–1956) ja Eliina Rinne (1907–1995). Pariskunta sai kaksi tytärtä: Elsin ja Helenan. Jaakko Rinne toimi kello- ja kultaseppänä Oulaisissa 1923–40. Kesällä 1940 Jaakko Rinne osti Hyvinkään Siltakadulta liike- ja asuinrakennuksen ja sen vieressä olleen elokuvateatteri Arenan.
Hetemäki pääsi ylioppilaaksi Hyvinkäällä keväällä 1946. Koulutukseltaan Hetemäki oli opettaja. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1953. Valmistumisensa jälkeen hän toimi Oulaisissa yhteiskoulun opettajan sijaisena. Hetemäki sai 1954 ruotsin kielen lehtorin viran Helsingin Munkkiniemen yhteiskoulussa ja opetti siellä vuosina 1954–1970.
Ura

Hetemäki toimi Pohjoismaiden neuvoston jäsenenä koko eduskuntakautensa ajan ja sen Suomen valtuuskunnan puheenjohtajana 1979–1991 ja presidenttinä vuosina 1982 ja 1987. Pohjoismaiden kulttuurirahaston jäsen ja puheenjohtaja hän oli 1979–1987. Hänellä oli useita luottamustehtäviä järjestöissä ja yritysten hallintoelimissä, muun muassa Suomen kieltenopettajain liiton puheenjohtaja 1970–1973, Naisjärjestöjen keskusliiton puheenjohtaja 1991–1993, Helsingin yliopiston seniorien puheenjohtaja 1991–1996. Hetemäki-Olander on myös toiminut aktiivisesti Espoon kunnallispolitiikassa, ollen Espoon kaupunginvaltuuston jäsen 1968–1984.
Hetemäelle myönnettiin valtiopäiväneuvoksen arvonimi vuonna 1990.
Yksityiselämä

Elsi Rinne avioitui vuonna 1954 valtiotieteen maisteri Eero Hetemäen kanssa ja he saivat kolme lasta: Ilari (s. 1958) ja kaksoset Inka ja Iisa (s. 1960). Puoliso Eero Hetemäki oli Päiviö Hetemäen serkku. Avioliitto päättyi Eero Hetemäen kuolemaan vuonna 1968. Hetemäki avioitui vuonna 1977 vakuutusneuvos, diplomi-insinööri Erik Olanderin kanssa. Olander kuoli vuonna 1998.
Hetemäki kuoli äkillisen sairauden seurauksena palvelutalossa Helsingissä 3. joulukuuta 2023.
Kalimenkylä

| Kalimenkylä |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Kalimenkylä korostettuna.
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Kellon suuralue
Kaupunginosa nro:  122
Väkiluku:  137  31.12.2023
Työpaikkoja:  5 kpl   (31.12.2011)
Osa-alueet:  Kalimenkylä
Postinumero(t):  90820
Kalimenkylä eli Kalimeenkylä on Oulun kaupunginosa ja kylä Kellon suuralueella entisen Haukiputaan kunnan alueella Oulu–Tornio-rautatien ja Nelostien itäpuolella, Kalimeenojan varrella. Kylän asukasluku on noin 140.
Kaupunginosan keskus on omakotitalokylä lähellä Oulun ja Haukiputaan palveluita. Lähimmät taajama-alueet ovat Ritaharju, Pateniemi ja Kello.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalimenkylä Wikimedia Commonsissa
Oulun kaupunginosat ja suuralueet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Suuralueet | Kaupunginosat |  |
| 1. Keskusta | I Pokkinen • II Vaara • III Vanhatulli • IV Hollihaka • V Leveri • Myllytulli • Intiö • Raksila |  |
| 2. Höyhtyä | Höyhtyä • Karjasilta • Lintula • Mäntylä • Nokela |  |
| 3. Oulunsuu | Kontinkangas • Oulunsuu • Peltola • Värttö |  |
| 4. Kaukovainio | Hiironen • Kaukovainio |  |
| 5. Nuottasaari | Limingantulli • Nuottasaari • Äimärautio |  |
| 6. Kaakkuri | Kaakkuri • Kiviniemi • Metsokangas • Perävainio |  |
| 7. Maikkula | Hangaskangas • Heikkilänkangas • Iinatti • Juurusoja • Knuutila • Maikkula • Madekoski • Pikkarala |  |
| 8. Tuira | Hietasaari • Koskikeskus • Pikisaari • Toppilansaari • Tuira • Vihreäsaari |  |
| 9. Puolivälinkangas | Isko • Puolivälinkangas • Pyykösjärvi • Takalaanila • Välivainio |  |
| 10. Koskela | Alppila • Koskela • Taskila • Toppila |  |
| 11. Pateniemi | Rajakylä • Pateniemi • Herukka |  |
| 12. Kaijonharju | Kaijonharju • Kuivasjärvi • Liikanen • Linnanmaa • Ritaharju |  |
| 13. Myllyoja | Haapalehto • Hintta • Kirkkokangas • Kynsilehto • Laanila • Myllyoja • Parkkisenkangas |  |
| 14. Sanginsuu | Lapinkangas • Sanginjoki • Sanginsuu • Ulkosanki |  |
| 15. Korvensuora | Heikinharju • Korvenkylä • Korvensuora • Rusko • Ruskonselkä • Saviharju • Talvikangas |  |
| 16. Ylikiiminki | Jolos • Nuoritta • Vepsä • Vesala • Vuotto • Ylikiiminki |  |
| 17. Hiukkavaara | Haukkasuo • Hiukkavaara • Kivikkokangas · Niiles • Puolukkakangas • Saarela • Vanha Hiukkavaara |  |
| 20. Haukipudas | Haukipudas • Jokikylä • Martinniemi |  |
| 21. Kello | Kalimenkylä • Kello |  |
| 30. Kiiminki | Alakylä • Hannus • Huttukylä • Kiiminki |  |
| 31. Jääli | Jäälinkylä • Välikylä |  |
| 40. Oulunsalo | Kylänpuoli • Oulunsalo • Salonpää |  |
| 50. Yli-Ii | Pahkala • Tannila • Yli-Ii |  |
Helluntaiherätys Ranskassa

Ranskalaiseen helluntaiherätykseen kuuluu vuonna 2024 noin 200 000–300 000 henkilöä. Suurin osa Ranskan helluntalaisista on romaneja, joiden keskuudessa on ollut herätystä 1960-luvulta lähtien. Romanien Vie et Lumière -helluntaijärjestöön (suom. Elämä ja valo) kuuluu noin 100 000 kastettua aikuisjäsentä ja 210 000 kannattajaa. Järjestöllä on 160 seurakuntaa ja yli 1350 pastoria. Ranskan suurin helluntailainen kirkkokunta on Assemblées de Dieu de France, johon kuuluu yli 60 000 jäsentä ja 743 seurakuntaa.
Historia

Helluntaiherätys saapui Ranskaan vuonna 1909, kun Hélène Biolley avasi kristillisen täysihoitolan Le Havreen. Ranskankielisiin maihin matkalla olleet saarnaajat pysähtyivät täällä oppiakseen kieltä. Biolley ja joukko naisia palvelivat herätyksen ja evankelioimisen puolesta Ranskassa. Myöhemmin Douglas Scott saapui täysihoitolaan palvelutyöhön. Scottin työn kautta perustettiin useita seurakuntia, jotka muodostivat vuonna 1932 Assemblées de Dieu -järjestön Ranskassa.
Perpignanin helluntaikirkko kesäkuussa 2018.
Feuillantit (luostarijärjestö)

Feuillantit (ransk. Feuillants) oli sisterssiläinen luostarikunta, joka perustettiin Ranskaan Rieux’n hiippakuntaan (nykyisin Toulouse) vuonna 1145. Se lakkautettiin Ranskan suuren vallankumouksen aikana vuonna 1791.
Alkuperäinen luostari sai ensin nimen Fuliens ja myöhemmin Notre-Dame-des-Feuillants, jonka jälkiosaa alettiin pian käyttää sen rakentajista. Nimen taustalla on latinan sana folium, joka tarkoittaa lehteä. Vallankumouksen aikana Pariisissa toiminut poliittinen kerho Feuillanttien klubi nimettiin feuillanttien luostarikunnan mukaan, sillä se kokoontui entisessä feuillanttien luostarissa lähellä Tuileries’n palatsia.
Historia

Vuonna 1577 feuillanttien johtoon tuli uudistusmielinen apotti Jean de la Barrière. Hänen johdossaan sisterssiläisten ankarat luostarisäännöt nostettiin uudelleen kunniaan ja monia sääntöjä jopa kiristettiin. Tuloksesi tuli, että feuillantit eivät käyttäneet viiniä, kalaa, kananmunia, voita, suolaa, eivätkä muitakaan mausteita, vaan heidän ruokavalionsa koostui ohraleivästä, vedessä keitetyistä yrteistä sekä kaurasta. Pöytien käyttö lopetettiin ja ruoka nautittiin lattialle polvistuneena.
Vaatetus perustui sisterssiläiseen luostaripukuun, mutta feuillantit eivät käyttäneet päähinettä tai jalkineita, vaan liikkuivat luostarissa avojaloin. He nukkuivat lankkulattialla päänalusenaan kivi, neljä tuntia yössä. He pitivät arvossa käsin tehtävää työtä ja hiljaisuutta. Sääntöuudistuksen jälkeen järjestö sai paljon uusia ja innokkaita kokelaita.
Paavi Gregorius XIII muodosti feuillanteista oman seurakuntansa 1589. Vuonna 1630 järjestö sai kaksi luostaria Roomassa, ja se jaettiin kahteen haaraan, Ranskassa se jatkoi nimellä feuillantit ja Italiassa toimi Bernardoni-haara, joka yhdistyi myöhemmin toiseen luostarikuntaan.
Vuonna 1791 feuillanteilla oli Ranskassa 24 luostaria, mutta kuten muutkin uskonnolliset järjestöt, myös he joutuivat lopettamaan toimintansa. Vallankumoushallinto oli kieltänyt niiden toiminnan ja otti haltuunsa järjestöjen omaisuuden.
Feuillantiinit

Jean de la Barrière perusti vuonna 1588 feuillanttien rinnalle feuillantiinien (Feuillantines) nunnakunnan. Sen nimi on saatu taivuttamalla munkkikunnan nimi feminiiniin. Nunnajärjestö noudatti samaa ankaraa luostarisääntöä kuin munkitkin. Se sai korkean tason suojelijoita ja tuli suosituksi, mutta koki Ranskan vallankumouksen aikana saman kohtalon kuin munkkikuntakin.
Samuli Häkkinen

| Samuli Häkkinen |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 22.5.1907–31.7.1908, 2.2.1914–6.5.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Vaasan itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. elokuuta 1857 Saarijärvi
Kuollut: 6. toukokuuta 1918 (60 vuotta) Viipuri
Ammatti:  kansakoulunopettaja
Samuel (Samuli) Häkkinen (28. elokuuta 1857 Saarijärvi – 6. toukokuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen poliitikko ja kansakoulunopettaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908 ja 1914–1918. Sisällissodan aikana Häkkinen työskenteli punaisten hallinnossa ja hänet teloitettiin Viipurin vankileirillä.
Elämä

Saarijärven Lannevedessä syntyneen Samuli Häkkisen vanhemmat olivat Pieksamäeltä kotoisin ollut talollinen Aatami Häkkinen (1822-1891) ja Maria Stina Iisakintytär (1823-1893). Vuonna 1883 Häkkinen valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Paavolassa 1883–1885, Karttulassa 1885–1889, Rautavaaralla 1889–1890 ja Viitasaaren Ilmolahdessa 1890–1918.
Häkkinen oli mukana raittiusliikkeessä jo 1880-luvulla. Vuonna 1906 Häkkinen liittyi Viitasaaren työväenyhdistykseen, jonka puheenjohtajana hän myöhemmin toimi. Samana vuonna Häkkinen oli perustamassa Keihärinkosken työväenyhdistystä. Viitasaarella asuessaan hän viljeli opettajantyönsä ohessa vuokraamaansa torppaa ja toimi pitkään paikallisten torpparien luottamusmiehenä. Häkkinen oli myös valtakunnallisen torpparien keskustoimikunnan jäsen. Vuonna 1907 Häkkinen valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Hän putosi eduskunnasta jo seuraavissa vaaleissa, mutta valittiin uudelleen 1914.
Vuonna 1917 Häkkinen oli perustamassa lyhytikäiseksi jäänyttä sosialidemokraattista opettajaliittoa. Sisällissodan aikana hän toimi kansanvaltuuskunnan maatalousasiainosaston rahastonhoitajana ja sen alaisuuteen muodostetun metsäneuvoston komissaarina. Sodan loppuvaiheessa punaisten hallinto siirtyi Viipuriin, jossa Häkkinen vangittiin Viipurin taistelun yhteydessä ja teloitettiin toukokuussa 1918.
Perhe

Samuli Häkkisen puoliso oli Ähtävällä syntynyt Olivia Eufrosyne Englund (1862-1946), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1890. Pariskunnalla oli kuusi lasta. Heidän tyttärensä Sally Siviä Laakson (1898–1988) puoliso oli kirjailija Lenni Laakso.
Teokset

Näreelän emännän kahvirahat : näytelmä 2 näytöksessä.  Viitasaari:  tekijä, 1903.
Kansamme pääelinkeinot ja kansakoulu : Jyväskylän seminaarin luentokurssien keskustelu-iltamassa Syyskuun 21 p:nä 1906 esitetty alustus kansakoulu-opetuksen lähentämiseksi elämään.  Viitasaari:  tekijä, 1906.
Saippuankeittäjän luona : työväenkysymystä käsittelevää keskustelua sosialismin valossa.  (Keski-Suomen työväen kirjasia n:o 3)  Jyväskylä:  Keski-Suomen työväki, 1908.
Kammiohappo

Rikkihappo-molekyyli
Kammiohappo eli kamarihappo on aiemmin käytetty nimitys rikkihapolle, jota saatiin kammion pohjalta valmistettaessa rikkihappoa lyijykammiomenetelmällä. Kammiohapossa oli rikkihappoa 50–60 prosenttia. Sitä käytettiin sellaisenaan soodan ja superfosfaatin valmistukseen. Kuumassa lyijypannussa haihduttamalla kammiohaposta saatiin pannuhappoa, jossa oli noin 80 prosenttia rikkihappoa. Koska lyijyastia ei kestänyt väkevämpää rikkihappoa, voitiin sitä väkevöidä kuumentamalla lasi-, platina- tai rauta-astiassa. Rauta-astian tuli olla  valmistettu piipitoisesta raudasta. Näin rikkihaposta saatiin 91–92 prosenttista. Sitä voitiin edelleen väkevöidä, tislata ja puhdistaa puhtaan rikkihapon valmistamiseksi.
Palmuaratti

| Palmuaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Viheraratit Aratinga
Laji::  jandaya
Kaksiosainen nimi
 Aratinga jandaya  (J.F. Gmelin), 1788 

Katso myös
   Palmuaratti Wikispeciesissä   Palmuaratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aratinga jandaya
Palmuaratti (Aratinga jandaya) on Koillis-Brasilian kotoperäinen papukaija, jonka elinympäristö käsittää Parán, Alagoasin ja Goiásin alueen. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Brasiliasta 1788.
Kalle Hämäläinen

| Kalle Hämäläinen |
| --- | --- |
 Kalle Hämäläinen vuonna 1907.
Kansanedustaja
 22.5.1907–1.2.1914  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Oulun eteläinen, Kuopion läntinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. tammikuuta 1881 Kuopion pitäjä
Kuollut: 15. marraskuuta 1953 (72 vuotta) Helsinki
Ammatti:  toimittaja
Kalle Hämäläinen (20. tammikuuta 1881 Kuopion pitäjä – 15. marraskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1914. Hän pakeni sisällissodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle ja asui myöhemmin Pohjois-Amerikassa, kunnes palasi Suomeen 1920-luvun lopussa.