stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Voice of Finland (4. tuotantokausi)
Aiheesta muualla

The Voice of Finlandin viralliset sivut
| --- | --- |
Tuotantokaudet:   Ensimmäinen kausi (2012)  Toinen kausi (2013)  Kolmas kausi (2014)  Neljäs kausi (2015)  Viides kausi (2016)  Kuudes kausi (2017)  Seitsemäs kausi (2018)  Kahdeksas kausi (2019)  Yhdeksäs kausi (2020)  Kymmenes kausi (2021)  Yhdestoista kausi (2022)  Kahdestoista kausi (2023)  Kolmastoista kausi (2024) 
Voittajat:   Mikko Sipola  Antti Railio  Siru Airistola  Miia Kosunen  Suvi Åkerman  Saija Saarnisto  Jerkka Virtanen  Markus Salo  Juffi Seponpoika  Kalle Virtanen  Sussu Erkinheimo  Onni Kivipelto  Laura Ruusumaa 
Muut versiot:   The Voice Kids (2013—2014)  The Voice of Finland: All Stars (2021)  The Voice of Finland: Senior (2022) 
Muiden versioiden voittajat:   Molly Rosentröm  Aino Morko  Andrea Brosio  Jaska Mäkynen
Antero Lamminen

Antero Lamminen 1930-luvun alussa.
Juho Antero (Antero Johannes) Lamminen (17. heinäkuuta 1884 Harjavalta – 11. syyskuuta 1960 Pori) oli suomalainen lehtitoimittaja ja kokoomuslainen poliitikko.
Antero Lamminen pääsi ylioppilaaksi Porin lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1911. Lamminen toimi vuodesta 1911 vuoteen 1917 Satakunnan Sanomien ja vuodesta 1918, jolloin Satakunnan Sanomat yhdistyi Satakunta-lehden kanssa, vuoteen 1953 Satakunnan Kansan päätoimittajana. Toimittajan työn ohella hän työskenteli vuosina 1916–1926 Porin teollisuuskoulun ja vuosina 1924–1938 Porin kauppakoulun opettajana. Koulutukseltaan hän oli filosofian maisteri, joksi valmistui vuonna 1914.
Lamminen oli myös poliitikko. Hänet valittiin kaksissa vaaleissa, 1929 ja 1930, eduskuntaan, jossa hän toimi neljän vuoden ajan, elokuusta 1929 elokuuhun 1933. Hän edusti Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Eduskunnan valiokunnista hän vaikutti suuressa valiokunnassa, talousvaliokunnassa, työväenasiainvaliokunnassa, jossa oli myös puheenjohtajana, ja ulkoasiainvaliokunnassa. Lamminen toimi poliittisella urallaan myös Porin kaupunginvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana, Satakunnan Kokoomuksen puheenjohtajana, vuosina 1938–1952, sekä kolmesti, vaaleissa 1925, 1931 ja 1950, presidentin valitsijamiehenä.
Lammisen muihin luottamustehtäviin kuuluivat muun muassa Satakunnan kansallisliiton, Satakunnan kansallissäätiön, Satakunnan kirjallisen kerhon ja Satakunnan sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajuudet.
Lamminen oli kahdesti aviossa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Aina Amalia Långstöm, jonka kanssa hän oli naimisissa vuodesta 1912 Ainan kuolemaan 1920, ja hänen toinen puolisonsa oli Ester Alli Alina Frisk, jonka kanssa hän oli avioitui vuonna 1930. Lammisen vanhemmat olivat maakauppias Johan Lamminen ja Maria Vilhelmiina Tuisku.
Lamminen kuoli syyskuussa 1960, 76 vuoden iässä.
Aiheesta muualla

Mikko Uola: / Lamminen, Antero (1884–1960) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1929–1930 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (28):  Ahmavaara  Haataja  Heikkilä  Häkkinen  Ikola  Junnila  Järvinen  Kilpeläinen  Kivi  Kuokkanen  Kuuliala  Lamminen  Lehtonen (1930)  Luoma  Lähteenoja  Moilanen  Nikkanen  Nukari (1929–1930)  Oksanen  Paavolainen  Pennanen  Puhakka  Päivänsalo  Sahlstein  Talas  Tuomikoski  Turja  Virkkunen 
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1930–1933 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (42):  Aalto-Setälä  Ainali  Anttila  Forstadius  Häkkinen  Junnila  Jussila  Kallioniemi  Kilpeläinen  Kolkki  Korpisaari  Koskelainen (1931–1933)  Koskenheimo (1930–1933†)  Kuokkanen  Kuuliala  Lehtonen  Leivo  Malmivaara  Moilanen  Mäkelä  Nikkanen  Oksala  Oksanen  Paavolainen  Pennanen  Perheentupa  Pesonen  Pihkala  Pojanluoma  Päivänsalo  Rantanen  Rautaharju  Riipinen  Sahlstein  Solja  Sovijärvi  Svinhufvud (1930–1931)  Tulenheimo  Tuomikoski  Turja  Virkkunen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Kalle Kämäräinen

Kalle Fredrik Kämäräinen (24. marraskuuta 1892 Kiuruvesi – 25. toukokuuta 1964 Kiuruvesi) oli suomalainen maanviljelijä, kunnallisneuvos ja Maalaisliiton kansanedustaja.
kunnallisneuvos Kalle Kämäräinen
Kalle Kämäräinen oli 1600-luvulla perustetun Luupuveden Niemen kantatilan 13. isäntä Kiuruvedellä, Ylä-Savossa. Hänen isänsä oli Pekka Fredrik Kämäräinen (1871–1910) ja äitinsä Olga Sofia Pöksyläinen (1866–1930) ja Kalle oli seitsenlapsisen perheen esikoinen.
Kalle Kämäräinen kävi kansakoulun ja maanmieskoulun. Hän oli perustamassa kotikyläänsä nuorisoseuraa ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Vuonna 1910 hän sai Niemen isännyyden äidiltään, joka oli hoitanut tilaa miehensä jälkeen vuosina 1902–1910.. Kalle avioitui Hilma Laitisen (1896–1932) kanssa 1917. He saivat viisi lasta. Kalle Kämäräinen avioitui ensimmäisen vaimonsa kuoleman jälkeen Alli Sofia Holländerin (1909–1984) kanssa. Heille syntyi kaksi lasta.
Paikallinen vaikuttaja

Kämäräinen toimi Kiuruvedellä lukuisissa luottamustehtävissä kuten kunnanvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana, kunnanhallituksessa ja Kiuruveden luterilaisen seurakunnan kirkkohallintokunnassa. Hän oli useiden osuuskuntien hallintoneuvostojen jäsenenä sekä maalaisliiton Kiuruveden kunnallistoimikunnan puheenjohtaja (1942–1964). Kunnallisneuvoksen arvonimen Kämäräinen sai vuonna 1961.
Kansanedustaja

Kämäräinen oli maalaisliiton kansanedustaja 21. lokakuuta 1930 – 5. huhtikuuta 1945 ja uudelleen 29. maaliskuuta 1954 – 19. helmikuuta 1962. Hän oli jäsenenä laki-, laki- ja talous-, maatalous-, puolustusasiain ja sivistysvaliokunnissa sekä suuressa valiokunnassa, työväenasiain-, ulkoasiain- ja valtiovarainvaliokunnissa. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1937, 1940, 1950, 1956 ja 1962.
Eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan äänestäessä Moskovan rauhansopimuksen hyväksymisestä maaliskuussa 1940 Kämäräinen ja hänen puoluetoverinsa Urho Kekkonen sekä kokoomuksen Jaakko Ikola ja IKL:n Kaarlo Kares vastustivat rauhansopimuksen hyväksymistä.
Erkki Korhonen (kansanedustaja)

| Erkki Korhonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. joulukuuta 1931 Valtimo
Kuollut: 29. tammikuuta 2015 (83 vuotta) Joensuu
Ammatti:  Opettaja, kansanedustaja
Poliitikko
Puolue:  Suomen Kristillinen Liitto
Vaalipiiri:  Pohjois-Karjalan vaalipiiri
Kotipaikka:  Joensuu
Koulutus:  Kansakoulun opettaja (1959) Kirjastonhoitaja (1959) Nuorisotyönohjaaja (1963)
Uskonto:  kristinusko
Puoliso:  Eeva Suomalainen
Vanhemmat:  Pekka Korhonen Helmi Suhonen
Erkki Korhonen (5. joulukuuta 1931 Valtimo – 29. tammikuuta 2015 Joensuu) oli suomalainen opettaja ja kansanedustaja. Hänet valittiin Pohjois-Karjalan vaalipiiristä Kristillisen liiton kansanedustajaksi 1975. Toiselle kaudelle 1979–1983 hän nousi varamiehen paikalta. Hän oli vuoden 1978 presidentinvaaleissa valitsijamies.
Ura > Opettajana

Korhonen työskenteli opettajana Kontiolahdella Varparannan, Heinävaaran ja Kylmäojan kouluissa vuosina 1958–1984.
Ura > Eduskuntatyö

Korhonen valittiin Pohjois-Karjalan vaalipiiristä Kristillisen liiton kansanedustajaksi 1975. Toiselle kaudelle 1979–1983 hän nousi varamiehen paikalta. Hän oli vuoden 1978 presidentinvaaleissa valitsijamies.
Ura > Kunnallispolitiikka

Korhonen toimi Joensuun kaupunginvaltuustossa yhdeksän vaalikautta ja useita kausia kaupunginhallituksessa.
Ura > Luottamustoimet

Korhonen pitkäaikainen Kristillisen Eläkeläisliiton Pohjois-Karjalan puheenjohtaja ja kuului Kristillisen Eläkeliiton puheenjohtajistoon 30 vuotta. Seurakunnan luottamustehtävissä hän oli 40 vuotta.
Tunnustukset ja palkinnot

Korhonen sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 2000. Hänet palkittiin vaimonsa Eeva Korhosen kanssa Joensuun Vuoden vapaaehtoistyöntekijä -palkinnolla.
Saddleback Church

| Saddleback Church |
| --- | --- |


Suuntautuminen:  kristinusko
Kirkkokunta:  baptismi
Perustettu:  1980
Johtava pastori:  Andy Wood ja Stacie Wood
Pääkirkko:  Lake Forest, Kalifornia
Jäseniä:  n. 22 055 /vko (2019)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saddleback Church on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee Lake Forestin kaupungissa Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Seurakunnalla on yhteensä nooin 22 000 viikoittaista kävijää. CBS Newsin mukaan seurakunta oli Yhdysvaltain 11. suurin megakirkko vuonna 2019. Seurakunnan perustaja on pastori Rick Warren, joka on tullut maailmanlaajuisesti tunnetuksi kirjoistaan. Seurakunnan johtavat pastori ovat Andy Wood ja Stacie Wood.
J. W. Keto

| J>  W. Keto |
| --- | --- |

Sosiaaliministeri
 Cajanderin III hallitus 12.3.1937–9.11.1937  
Edeltäjä:  Toivo Janhonen
Seuraaja:  K.-A. Fagerholm
Kansanedustaja
 1.4.1919–15.10.1931  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uusimaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. joulukuuta 1884 Laihia
Kuollut: 21. lokakuuta 1947 (62 vuotta) Kööpenhamina
Ammatti:  toimittaja, johtaja
Jaakko William Keto (19. joulukuuta 1884 Laihia – 21. lokakuuta 1947 Kööpenhamina) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1931. Hän toimi myös sosiaaliministerinä 1937 sekä Helsingin apulaiskaupunginjohtajana 1931–1947.
Keto oli SDP:n sisällissodan jälkeisen ajan merkittävimpiä teoreetikkoja, joka tulkitsi marxilaisuutta Karl Kautskyn oppien mukaisesti korostaen sosialidemokratian ja bolshevismin aatteellisia eroja. Hän oli puolueensa johtavia hahmoja myös kansainvälisissä asioissa. SDP:n tannerilaista oikeistosiipeä edustanut Keto siirtyi jatkosodan aikana vasemmalle ja hänestä tuli sotaa vastustaneen SDP:n rauhanopposition johtohahmoja. Keto loikkasi monien muiden SDP:n opposition jäsenten tavoin SKDL:n riveihin ja hän toimi myös puolueen puheenjohtajana vuodesta 1946 äkilliseen kuolemaansa saakka. Politiikan ohella Keto teki merkittävän päivätyön edistysmielisen osuustoimintaliikkeen vaikuttajana Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) palveluksessa.
Elämä > Varhaisvuodet

Laihian Lyyskilässä syntyneen J. W. Kedon vanhemmat olivat talollinen Mikko Keto (1841-1904) ja Anna Mikontytär Liukku (s. Hartvik, 1843-1922). Hän kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan reaalilyseosta 1904 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1910. Keto kiinnostui sosialismista jo kouluvuosinaan ja Helsingissä opiskellessaan hän liittyi Ylioppilaiden Sosialidemokraattiseen Yhdistykseen. Opiskeluaikoinaan Keto työskenteli Vaasassa ilmestyneen Vapaan Sanan toimittajana 1906-1907 sekä Oulun työväenopiston johtajana 1908–1909. Valmistuttuaan hän toimi oppikoulun opettajana Kristiinankaupungissa ja Hämeenlinnassa.
Elämä > Osuustoimintaliikkeessä

Syksyllä 1913 Keto siirtyi SOK:n sihteeriksi ja Osuuskauppalehden toimitussihteeriksi, jonka ohella hän veti osuuskauppakursseja. Osuustoimintaliikkeen jakaantuessa Keto oli vuonna 1916 perustamassa edistysmielistä osuustoimintaliikettä ja osallistui Kulutusosuuskuntien Keskusliiton sääntöjen laadintaan. Vuodesta 1917 hän työskenteli liiton julkaiseman Kuluttajain Lehden päätoimittajana. Sisällissodan aikana Keto vastusti aseellista vallankumousta. Hän oli yksi 21 sosialidemokraatista, jotka allekirjoittivat Työmiehessä julkaistun vetoomuksen sodan lopettamista. Helsingin valtausta seuranneena päivänä Keto osallistui Heimolan talon kellarissa pidettyyn kokoukseen, jossa oli mukana sodasta sivussa pysyneitä puolueaktiiveja kuten Kaarlo Heinonen, Lauri af Heurlin, Väinö Hupli, Väinö Tanner, Hannes Ryömä ja Väinö Vuolijoki.
Elämä > Valtakunnanpolitiikkaan

Syksyllä 1918 Keto lähti elvyttämään sodan lamauttamaa SDP:n toimintaa. Joulukuun ylimääräisessä puoluekokouksessa Keto valittiin puoluetoimikuntaan ja kevään 1919 vaaleissa hänestä tuli kansanedustaja. Ohjelmakomitean jäsenenä Keto vaikutti SDP:n uuden linjan muotoutumiseen, jonka lisäksi hän osallistui puoluepoliittiseen keskusteluun myös Suomen Sosialidemokraatin toimittajana. Keto sai myös lukuisia kansainvälisiä tehtäviä. Hän oli Suomen edustajana Moskovan aseidenriisuntakonferenssissa 1922, Kansainliiton konferensseissa 1925, 1927 ja 1929 sekä Kansainvälisessä taloudellisessa konferenssissa 1926. Lisäksi Keto oli Parlamenttienvälisen liiton Suomen osaston varapuheenjohtaja 1927–1931 sekä liiton neuvoston jäsen 1929–1931. Hän toimi myös eduskunnan toisena varapuhemiehenä 1926–1927 sekä presidentin valitsijamiehenä 1925 ja 1931. Eduskuntatyönsä ohessa Keto hoiti eri tehtäviä Kulutusosuuskuntien Keskusliitossa. Hän toimi muun muassa Osuuskauppakoulun johtajana, Konsumentbladetin päätoimittajana sekä liiton toisena johtajana. Lisäksi Keto opetti osuustoimintaoppia Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa. Keto jätti KK:n ja luopui kansanedustajan tehtävistään lokakuussa 1931, jolloin hän siirtyi Helsingin sosiaali- ja opetustoimen apulaiskaupunginjohtajaksi. Kedon tilalle eduskuntaan nousi Akseli Kanerva. Vuonna 1937 Keto toimi kahdeksan kuukauden ajan Cajanderin hallituksen sosiaaliministerinä. Hän pyysi vapautusta heikkoon terveydentilaansa sekä vuoden lopussa päättyvään virkavapauteensa vedoten ja palasi apulaiskaupunginjohtajan tehtäväänsä.
Elämä > Loikka vasemmalle

TAmmikuun kihlauksen innoittamana Keto oli talvella 1940 sumplimassa sopimusta, jonka mukaan myös sosialidemokraatit voisivat liittyä suojeluskuntiin ja Lotta-järjestöön. Vielä välirauhan aikana Keto kuului Väinö Tannerille uskolliseen SDP:n oikeistosiipeen ja oli muun muassa erottamassa niin sanottujen kuutosten eduskuntaryhmää. Jatkosodan kuluessa Keto kuitenkin kääntyi vasemmalle ja liittyi sodanvastaiseen rauhanoppositioon. Kedosta tuli rauhanopposition johtohahmoja ja sen yhteyshenkilö Maalaisliitossa vaikuttaneeseen Urho Kekkoseen. Elokuussa 1943 Keto oli yksi presidentti Risto Rytille luovutetun Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän allekirjoittajista. Sodan jälkeen Keto viritteli yhteistyötä vasemmistososialistien suuntaan, mutta kun vuoden 1945 eduskuntavaaleissa kaavailtu vaaliliitto SKDL:n kanssa ei toteutunut, hän siirtyi monien muiden SDP:n opposition jäsenten tavoin kansandemokraatteihin. Samana vuonna hänestä tuli ”kuutosten” muodostaman Sosialistisen Yhtenäisyyspuolueen puheenjohtaja ja 1946 Keto valittiin myös SKDL:n puheenjohtajaksi. Keto pyrki kokoamaan kansandemokraattisen liikeen hajanaiset ryhmittymät yhteen, mutta työ keskeytyi hänen äkilliseen kuolemaansa ja vaikutti osaltaan koko vasemmiston kehitykseen. J. W. Keto kuoli äkilliseen mahahaavaan virkamatkalla Kööpenhaminassa lokakuussa 1947. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaahan.
Perhe

J. W. Kedon ensimmäinen puoliso oli Julia Natalia Järviluoma (s. Jernström, 1895-1932), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1913. Heidän poikansa oli diplomaatti Jaakko Keto. Ensimmäisen puolisonsa kuoleman jälkeen Keto avioitui Aino Alina Salmisen (1895-1990) kanssa vuonna 1937. Kedon veli Matti Keto (1870-1934) oli sisällissodassa valkoisten puolella ja toimi myöhemmin Himankan suojeluskunnan päällikkönä.
Julkaisuja

Kotimainen teollisuus ja osuuskauppaväki. Suomen Osuuskauppojen Keskusosuuskunta, Helsinki 1914
Sotilaskysymys ; puoluekokoukselle alustanut J. V. Keto. Tampere 1919
Kulutusosuustoiminnallinen tuotanto : sen tarkoitusperät ja mahdollisuudet. Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1926
Osuuskaupallisen tuotannon järjestäminen. Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1926
Osuuskunnat ja verot : polttavan päivänkysymyksen selvittelyä. Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1926
Propaganda, reklaami ja ammattikasvatus osuuskauppaliikkeessä : alustukset Tukholmassa v. 1927 pidetylle propagandakonferenssille ; kirj. Onni Toivonen ja J. W. Keto. Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1928
Osuuskauppain järjestömuoto-kysymyksiä. Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1930
Osuuskauppain työehtopolitiikka. Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1930
Ehdotus ensi vuoden tullien muutoksiksi ; kirj. J. W. Keto, W. A. Lavonius ja W. Lindgren. Helsinki 1931
Pula-aika ja osuuskauppaliike. Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1931
Marxin sosiologian peruspiirteet. Työväen sivistysliitto, Helsinki 1946
Kimmo Kivelä

Kimmo Kivelä elokuussa 2011.
Kimmo Kyösti Väinämö Kivelä (s. 5. lokakuuta 1961 Lahti) on suomalainen pappi ja entinen kansanedustaja. Kivelä valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa perussuomalaisten listalta Pohjois-Savon vaalipiiristä. Perussuomalaiset-puolueen hajoamisen myötä Kivelä oli Sininen tulevaisuus -puolueen kansanedustaja 2017–2019.
Kivelä valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1988. Hän työskenteli Rautavaaran seurakunnassa vuodet 1988–1991, Vehmersalmen kirkkoherrana 1992–2010, Järvi-Kuopion seurakunnan kappalaisena vuonna 2011, Sonkajärven vt. kirkkoherrana 2019−2020 ja työskentelee Kiuruveden kirkkoherrana 1.6.2020 alkaen. Hän toimi myös Kuopion hiippakunnan tuomiokapitulin asessorina vuosina 2003–2009. Hänelle myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 2009. Vuosina 2015–2019 Kivelä toimi Yleisradion hallintoneuvoston puheenjohtajana.
Poliittinen toiminta

Kivelä oli nuoruudessaan mukana Suomen Maaseudun Puolueen toiminnassa. Hän työskenteli vuosina 1981–1984 SMP:n valtakunnallisena nuorisosihteerinä sekä puolueen nuorisojärjestö Kehittyvän Suomen Nuorten Liiton järjestösihteerinä ja pääsihteerinä. Vuosina 1997–2000 Kivelä oli Vehmersalmen kunnanvaltuuston ja -hallituksen jäsen keskustan riveistä ja vuodesta 2013 Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen perussuomalaisista. Hän on toiminut perussuomalaisten valtuustoryhmän puheenjohtajana. Vuodesta 2013 Kivelä oli myös Pohjois-Savon maakuntahallituksen toinen varapuheenjohtaja.
Kivelä pyysi ja sai eron Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenyydestä 1.6.2020 alkaen, koska hän muutti pois paikkakunnalta.
Kesäkuussa 2017 Kivelä siirtyi kansanedustajana Uusi vaihtoehto -eduskuntaryhmään, josta muodostui Sininen tulevaisuus.
Kivelä on ollut kansanedustajavuosinaan eduskunnan perustuslakivaliokunnan ja sivistysvaliokunnan jäsen sekä Yleisradion hallintoneuvoston puheenjohtaja.
Kivelä oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Sinisen tulevaisuuden listalta, mutta ei tullut valituksi.
Vaalimenestys > Eduskuntavaalit

2011: 4 366 ääntä (Pohjois-Savon vaalipiiri, valittiin) (PS)
2015: 5 145 ääntä (Savo-Karjalan vaalipiiri, valittiin) (PS)
2019: 658 ääntä (Savo-Karjalan vaalipiiri, ei valittu) (Sin.)
Vaalimenestys > Kunnallisvaalit

1996: 49 ääntä (Vehmersalmi, 4 % äänistä; valittiin)
2012: 696 ääntä (Kuopio, 1,6 % äänistä; valittiin)
Ritarikuntamerkkikohu

Joulukuussa 2023 Kivelä reagoi poikkeuksellisesti saatuaan kuulla hänelle myönnetystä 6.12. ritarikuntien ansiomitalista. Hän kirjoitti somepäivityksessä, ettei tule vastaanottamaan kunniamerkkiä ja harkitsee jopa eroa kirkkoherran virastaan ja että hänelle olisi kuulunut myöntää ”vähintään kolme pykälää korkeampi merkki”.
Yksityiselämä

Kivelällä on kaksi lasta, vuosina 1988 ja 1993 syntyneet tyttäret.
Aiheesta muualla

.aspx Kimmo Kivelä Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Perussuomalaisten kansanedustajat
| n k Perussuomalaisten kansanedustajat 2011–2015 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (39):  Eerola  Elomaa  Hakkarainen  Halla-aho (2011–2014)  Heikkilä  Hirvisaari (2011–2013)  Hongisto  Immonen  Jalonen  Joutsenlahti  Jurva  Juvonen  Jääskeläinen  Kettunen  Kivelä  Kokko  Koskela (2011–2014)  Lindström  Lohela  Louhelainen  Mattila  Mäkipää  Mäntylä  Mölsä  Niikko  Niinistö  Oinonen  Packalén  Raatikainen (2014–2015)  Ruohonen-Lerner  Saarakkala  Soini  Soukola  Tolppanen  Tossavainen  Turunen  Tuupainen  Virtanen  Vähämäki  Väätäinen 
Huomautukset: 1 2  Jussi Halla-aho valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi toukokuussa 2014, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Mika Raatikainen.  ↑  James Hirvisaari erotettiin perussuomalaisista lokakuussa 2013.  ↑  Laila Koskela erosi perussuomalaisista marraskuussa 2014 ja liittyi keskustan eduskuntaryhmään.  
| n k Perussuomalaisten kansanedustajat 2015–2019 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (38):  Eerola  Elo (2015–2017)3  Elomaa (2015–2017, 2017–)5  Elovaara (2015–2017)3  Hakkarainen  Hongisto (2015–2017)3  Huhtasaari  Immonen  Jalonen (2015–2017)3  Juvonen (2015–2017, 2017–)6  Kankaanniemi  Kivelä (2015–2017)3  Kulmala (2015–2017)3  Lehto  Lindström (2015–2017)3  Lohela (2015–2017)3  Louhelainen (2015–2017)3  Mattila (2015–2017)3  Meri (2015–)1  Mäkelä  Mäkipää (2015–2017)3  Mäntylä (2015–2017)3  Mölsä (2015–2017)3  Niikko  Niinistö (2015–2017)3  Oinonen (2015–2017)3  Packalén  Raatikainen  Ronkainen  Ruoho (2015–2017)4  Ruohonen-Lerner (2015)1  Saarakkala (2015–2017)3  Savio  Soini (2015–2017)3  Tavio  Terho (2015–2017)3  Tolppanen (2015–2016)2  Turunen (2015–2017)3  Vähämäki 
1 Pirkko Ruohonen-Lerner siirtyi Euroopan parlamenttiin, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Leena Meri. 2 Maria Tolppanen erosi perussuomalaisista kesäkuussa 2016 ja liittyi sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään. 3 20 edustajaa siirtyi Uusi vaihtoehto -ryhmään kesäkuussa 2017. 4 Veera Ruoho muodosti oman eduskuntaryhmän kesäkuussa 2017, mutta siirtyi myöhemmin kokoomuksen eduskuntaryhmään. 5 Ritva Elomaa siirtyi Uusi vaihtoehto -ryhmään kesäkuussa 2017, mutta siirtyi myöhemmin takaisin perussuomalaisiin. 6 Arja Juvonen muodosti oman eduskuntaryhmän kesäkuussa 2017, mutta siirtyi myöhemmin takaisin perussuomalaisiin.
| n k Sinisen eduskuntaryhmän kansanedustajat 2017–2019 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä:  Elo  Elomaa (2017)1  Elovaara  Hongisto  Jalonen  Kivelä  Kulmala  Lindström  Lohela (2017–2019)4  Louhelainen  Mattila  Mäkipää  Mäntylä (2017)2  Mölsä  Niinistö  Oinonen  Saarakkal  Soini  Terho  Torvinen (2017–)2  Turunen (2017–2018)3 
1 Ritva Elomaa siirtyi perussuomalaiseen eduskuntaryhmään kesäkuussa 2017. 2 Hanna Mäntylä siirtyi Euroopan neuvostoon 2017. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Matti Torvinen. 3 Kaj Turunen siirtyi kokoomuksen eduskuntaryhmään huhtikuussa 2018. 4 Maria Lohela siirtyi Liike Nyt -eduskuntaryhmään tammikuussa 2019.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Salmi

Gibraltarinsalmi Kansainvälisen avaruusaseman satelliittikuvassa
E10-tie ylittää Tjeldsundbru-sillan kautta Tjeldsundet-salmen manner-Norjasta Hinnøyan saarelle. Kuva syyskuulta 2010.
Salmi on kapea vesiyhteys kahden laajemman vesialueen välillä. Jokia ei lueta salmiksi.
Salmi on kuin vastakohta kannakselle, joka on kahta vesialuetta erottava kapea maakaistale.
Matti Lahtela

Lahtelan muistokivi Kemijärven keskustassa.
Matias (Matti) Oskari (M. O.) Lahtela (29. kesäkuuta 1881 Kemijärvi – 24. maaliskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kunnallisneuvos, Maalaisliiton pitkäaikainen kansanedustaja ja merkittävä kunnallis- ja maakuntapoliitikko.
Lahtelan vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Lahtela ja Kaisa Gustava Emilia Imponen ja puoliso vuodesta 1903 Briita Kaisa Heikkilä (k. 1954). Ministeri ja kansanedustaja Olavi Lahtela (1915–1968) oli heidän poikansa, yhteensä pariskunnalla oli 11 lasta. Lahtela oli Kemijärven kunnanvaltuuston jäsen sen ensimmäisestä kaudesta 1919 aina vuoteen 1933 asti ja toimi useaan otteeseen myös kunnallislautakunnan eli kunnanhallituksen esimiehenä. Kunnallispoliitikkona Lahtela osallistui aktiivisesti muun muassa moniin osuustoimintahankkeisiin. Vuonna 1921 hän löysi malmiesiintymän, jonka pohjalta oli toiminnassa Kärväsvaaran kaivos 1959–1967. Maalaisliiton kansanedustajana Lahtela toimi 1930–1958 ja ajoi vahvasti varsinkin syrjäisten seutujen asioita. Myös eduskunnassa hän pyrki vaikuttamaan Kemijärven ja laajemmin Lapin läänin kehittämiseen, mukaan lukien liikenneyhteydet kuten Kemijärven rata, mutta myös koulut ja maanhankinta, kuten ”Lex Lahtelaksi” nimetty laki vuodelta 1944. 1930-luvulla hän ajoi Kemijärveä Lapin läänin keskukseksi niin, että Rovaniemi olisi jäänyt Oulun läänin yhteyteen. Lahtela luopui kansanedustajuudesta 1958, jolloin hänen poikansa Olavi Lahtela valittiin puolestaan eduskuntaan.
Matti Lahtela kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin vuonna 1961.