stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arlene Stamp

Arlene Stamp (s. 4. kesäkuuta 1938 London, Ontario) on kanadalainen taidemaalari. Hän opiskeli taidetta Alberta College of Art and Designissa (1974–76) ja Calgaryn yliopistossa (1979, 1979–80). Hän oli tätä ennen opiskellut matematiikkaa Länsi-Ontarion yliopistossa ja valmistunut kandidaatin arvolla vuonna 1960. 1980-luvulta lähtien Stampin työssä on ollut nähtävillä selkeä järjestelmällisyys, minimalismin vaikutus ja geometrisyys. Stamp, jonka töitä on ollut laajasti esillä sekä yksilö- että ryhmänäyttelyissä, työskentelee Calgaryssa.
Songs About Jane

| Songs About Jane Maroon 5 |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Rumbo Recorders Can-Am Recorders (Los Angeles, Kalifornia)
 Julkaistu: 25. kesäkuuta 2002
 Tuottaja(t): Matt Wallace Mark Endert
 Tyylilaji: poprock, vaihtoehtorock, blue-eyed soul, funkrock
 Kesto: 46.06
 Levy-yhtiö: Octone Records J Records
Listasijoitukset
  2. (29/2004)
Maroon 5:n muut julkaisut
| The Fourth World 1997 | Songs About Jane 2002 | 1.22.03.Acoustic 2004 |
Songs About Jane on pop rock -yhtye Maroon 5:n debyyttialbumi. Se julkaistiin kesäkuussa 2002 Octone Recordsin ja J Recordsin kautta. Albumi tuli tunnetuksi varsinkin hittisingleistään ”This Love” ja ”She Will Be Loved”.
Songs About Jane ylsi listaykköseksi Britannian lisäksi neljässä muussa maassa. Suomen virallisella listalla sen paras sijoitus oli toinen. Vuoteen 2007 mennessä sitä oli myyty maailmanlaajuisesti yli 10 miljoonaa kappaletta.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Harder to Breathe | Levine, Carmichael | 2.53 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | This Love | Levine, Carmichael | 3.26 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Shiver | Levine, Carmichael | 2.59 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | She Will Be Loved | Levine, Valentine | 4.17 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Tangled | Levine | 3.18 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | The Sun | Levine | 4.11 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Must Get Out | Levine, Carmichael | 3.59 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Sunday Morning | Levine, Carmichael | 4.04 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Secret | Levine, Carmichael | 4.55 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Through with You | Levine, Carmichael | 3.01 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Not Coming Home | Levine, Carmichael, Dusick | 4.21 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Sweetest Goodbye | Levine | 4.30 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 45.54 |  |  |  |  |  |  |
Listasijoitukset > Viikottaiset

| Lista | Paras sijoitus | Viikkoja listalla |
| --- | --- | --- |
|  Australian ARIA-albumilista | 1. | 76 |
|  Itävallan Ö3-albumilista | 7. | 39 |
|  Belgian Ultratop-albumilista | 8. | 38 |
|  Tanskan Hitlisten-albumilista | 2. | 44 |
|  Alankomaiden MegaCharts-albumilista | 2. | 67 |
|  Suomen virallinen lista | 2. | 26 |
|  Ranskan SNEP-albumilista | 1. | 57 |
|  Saksan GfK-albumilista | 5. | 28 |
|  Irlannin IRMA-albumilista | 1. | 66 |
|  Italian FIMI-albumilista | 30. | 16 |
|  Uuden-Seelannin RIANZ-albumilista | 1. | 58 |
|  VG-lista (Norja) | 3. | 26 |
|  Portugalin AFP-albumilista | 5. | 30 |
|  Espanjan Promusicae-albumilista | 9. | 33 |
|  Sverigetopplistan (Ruotsi) | 4. | 38 |
|  Sveitsin Hitparade-albumilista | 12. | 51 |
|  Britannian albumilista | 1. | 73 |
|  Yhdysvaltain Billboard 200 -albumilista | 6. | 92 |
Avaruusrakenne

Tämän teollisuusrakennuksen kattoa kannattaa avaruusrakenne.
Avaruusrakenne tai avaruuskehikko (engl. space frame) tarkoittaa tukirakenteiden muodostamaa jäykkiin kolmioihin perustuvaa kolmiulotteista ristikkorakennetta, jossa kolmioiden sivuihin kohdistuu vain puristus- ja vetojännitystä. Rakenne on yksinkertaisimmillaan tetraedri.
Avaruusrakenteen käyttö liitetään R. Buckminster Fulleriin ja arkkitehtuuriin hänen Dymaxion-projektissaan. Fullerille myönnettiin patentti kolmiulotteiselle rakenteelle vuonna 1961.
Ennen Fulleria Alexander Graham Bell tutki tetraedrien käyttöä rakenteissa, mutta Fullerin mukaan hän ei ollut tietoinen Bellin työstä. Bell tutki rakennetta leijojen näkökulmasta.
Jaguar C-Typen runkorakenne.
Rakennetta käytetään useissa autoissa. 1950-luvulla valmistettu Jaguar C-Type yhdisti avaruusrakenteen ja alumiinisen korin. Autoissa käytettiin alkuaikoina koria niin sanotun tikapuurungon päällä, mutta tämä ei ollut tarpeeksi vahva. Moottoriurheiluun kehitettiin kolmiulotteinen putkirunko, joka tarjoaa mekaanista lujuutta mistä vain suunnasta tuleville voimille. Varhaisia esimerkkejä ovat Maserati Tipo 61 kilpa-auto ja Mercedes-Benz 300 SL. Ensimmäinen rakennetta käyttävä kilpa-auto oli Porsche Type 360 Cisitalia vuonna 1947. Toisin kuin monokokkirakenteessa avaruusrakenteessa "kuori" ei ole kuormitusta kantava osa.
Auton avaruusrakenne kantaa kaikki ajoneuvoon kohdistuvat voimat, joita aiheuttavat jousitus, moottori, kuljettaja ja aerodynamiikka. Monokokkiin verrattuna rakenne on helpompi valmistaa yksinkertaisilla työkaluilla ja korjata. Sarjatuotannossa monokokki on helpompi kuin useat toisiinsa liittyvät putket.
Smallville (4. tuotantokausi)

| Smallville (4>  tuotantokausi) |
| --- | --- |

Maa:  Yhdysvallat
Esittäminen
Verkko:  The WB
Julkaisupäivä:  13. syyskuuta 2005
Ensimmäinen esitys:  22. syyskuuta 2004
Viimeinen esitys:  8. toukokuuta 2005
Esitysten määrä:  22
Smallvillen 4. tuotantokausi käynnistyi Yhdysvalloissa 22. syyskuuta 2004. Kausi sisältää 22 jaksoa. Kauden viimeinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 18. toukokuuta 2005.
Suomessa ensimmäinen jakso nähtiin 29. tammikuuta 2006 Subtvllä. Kauden esitys Suomessa päättyi 18. kesäkuuta 2006.
Jaksoluettelo

| Numero | Jakson nimi | Jakson esityspäivä Suomessa |
| --- | --- | --- |
| 401 | Ristiretki | 29. tammikuuta 2006 |
| 402 | Kateissa | 5. helmikuuta 2006 |
| 403 | Pettävä ulkokuori | 12. helmikuuta 2006 |
| 404 | Lemmenjuoma | 19. helmikuuta 2006 |
| 405 | Kuin rasvattu salama | 26. helmikuuta 2006 |
| 406 | Siirtyminen | 5. maaliskuuta 2006 |
| 407 | Pahanilmanlintu | 12. maaliskuuta 2006 |
| 408 | Loitsu | 19. maaliskuuta 2006 |
| 409 | Murhamysteeri | 26. maaliskuuta 2006 |
| 410 | Pelkoa ilmassa | 2. huhtikuuta 2006 |
| 411 | Kohtalokas ihastus | 9. huhtikuuta 2006 |
| 412 | Hylkiö | 16. huhtikuuta 2006 |
| 413 | Värväys | 23. huhtikuuta 2006 |
| 414 | Krypto | 30. huhtikuuta 2006 |
| 415 | Aarejahti | 7. toukokuuta 2006 |
| 416 | Lucy | 14. toukokuuta 2006 |
| 417 | Epäonnen kivi | 21. toukokuuta 2006 |
| 418 | Henki | 28. toukokuuta 2006 |
| 419 | Tyhjä taulu | 4. kesäkuuta 2006 |
| 420 | Iätön | 11. kesäkuuta 2006 |
| 421 | Ikuisuuden vangit | 18. kesäkuuta 2006 |
| 422 | Lopun alku | 25. kesäkuuta 2006 |
4. tuotantokauden jaksot > Ristiretki

Käsikirjoittaja: Alfred Gough & Miles Millar
Ohjaaja: Greg Beeman
Esitetty Suomessa: 29. tammikuuta 2006
Esitetty USA:ssa: 22. syyskuuta 2004
Vierailijat:
Erica Durance (Lois Lane)
Ona Grauer (Dr. Gabrielle Vaughan)
Dan Joffre (Admissions Nurse)
Alexander Kalugin (Näkijä)
Margot Kidder (Bridgette Crosby)
Rekha Sharma (Dr. Mara Harden)
Camille Sullivan (Rehtori)
4. tuotantokauden jaksot > Juoni

Clark saapuu takaisin Smallvilleen uudelleen syntyneenä Kal-Elinä. Täyttääkseen kohtalonsa hän lentää Lexin lentokoneeseen hakemaan Kryptonilaista kristallia, joka on Lexin hallussa. Toisaalla Lois Lane saapuu Smallvilleen selvittämään asioita serkkunsa Chloen avuksi. Myös Lana palaa takaisin Smallvilleen uudella tyylillä ja poikaystävällä varustettuna. Sairaalassa Jonathan makaa koomassa kolmatta kuukautta ja Lionel totuttelee elämäänsä vankilassa.
Artjärven kotiseutuyhdistys

| Artjärven Kotiseutuyhdistys r> y. |
| --- | --- |
Perustettu:  1921, rekisteröity 1923
Toimiala:  kotiseututyö, kotiseutuarkisto, Ratulan ulkomuseo, viljamakasiinin esinemuseo, Artjärvipäivät Päälliköntalolla
Kotipaikka:  Orimattila
Aiheesta muualla
Sivusto
Artjärven kotiseutuyhdistys rekisteröitiin yhdistysrekisteriin 5. maaliskuuta 1923. Sen perustava kokous oli pidetty 1921. Yhdistyksen ensimmäiseen hallitukseen, johtokuntaan, kuuluivat Ratulan kartanon omistajat, Gustav Alexander Rothkirch ja Märta Rothkirch, opettajat Aino Virtakangas ja K.E. Majala, maanviljelijät Jarlmari Lakkila ja K. Eerolainen, neiti Aino Kuusisto, everstinna Constance Holmström ja neiti Elin Hamberg. Yhdistyksen sääntöjen mukaan "Yhdistyksen tarkoituksena on edistää Artjärven sekä sen ympäristön muinaisten ja nykyisten luonnon- ja sivistyssuhteiden ja muinaishistorian tuntemista..".
Yhdistyksellä on Ratulan kartanon lähellä Artjärven kotiseutumuseo sekä Vuorenmäellä lähellä peruskoulua Artjärven reservikomppanian päällikön talo, minkä pihalla on 155 mm:n ranskalainen raskas haupitsi, Canon de 155 C Mle 1915 St. Chamond, ensimmäisen maailmansodan ajalta, vuodelta 1915. Vuorenmaan päälliköntalon kenttätykki on ostettu puolustusvoimilta, ja se kuuluu niinhin kenttätykkeihin, mitä yritettiin hankkia Suomeen raskaiksi kenttätykeiksi talvisotaa varten. Yhdistyksen esinemuseo on Artjärven evankelis-luterilaisen kappeliseurakunnan Kirkonmäellä olevassa valkeassa viljamakasiinissa.
Yhdistys esittelee kotiseutumuseonsa rakennuksia sisältä joinain päivinä vuodessa, kuten Avoimet Puutarhat -tapahtuman yhteysessä. Myös päällikön talolla on toimintaa mm. Artjärvipäivien aikana.
Artjärven toinen kotiseutuyhdistys on Hiitelä-seura.
Artjärven reservikomppanian päällikön talo
Vuorenmäellä oleva raskas haupitsi Canon de 155 C Mle 1915 St. Chamond
Sosiologipäivät

Sosiologipäivät on Suomessa järjestettävä vuotuinen, kotimainen konferenssi sosiologian tieteenalalla. Tapahtumaan osallistuu vuosittain viitisensataa sosiaali- ja ihmistieteiden tutkijaa ja opiskelijaa. Sosiologipäivät järjestetään tavallisesti maaliskuussa. Sosiologipäivien järjestämispaikka on perinteisesti kiertänyt suomalaisten yliopistokaupunkien välillä. Tapahtuman järjestää Westermarck-seura.
Sosiologipäivien työryhmissä tutkijoilla on mahdollisuus esitellä omia tutkimuksiaan ja saada niistä palautetta. Sosiologipäivillä alalla työskentelevillä on mahdollisuus saada läpileikkaus siitä, mitä tieteenalalla kotimaassa tapahtuu. Päivien yleisluennot ja -keskustelut valistavat ajankohtaisista kysymyksistä. Nuorille tutkijoille sosiologipäiviin osallistuminen on matalan kynnyksen konferenssiosallistumista, joka valmentaa kansainvälisiin konferensseihin.
Aiheesta muualla

Sosiologipäivien kotisivut
Sotunki

| Sotunki> Sottungsby |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Sotunki korostettuna.
Kaupunki:  Vantaa
Suuralue:  Hakunilan suuralue
Kaupunginosa nro:  98
Pinta-ala:  13,6 km² 
Väkiluku:  612 (31.12.2023)
Työpaikkoja:  88 kpl   (31.12.2017)
Postinumero(t):  01200, 01260
Lähialueet:  Itä-Hakkila, Hakunila, Kuninkaanmäki, Ojanko ja Sipoo
Sotunki (ruots. Sottungsby) on Vantaan itäisin kaupunginosa. Se rajautuu koillisessa Sipooseen ja kaakossa Helsinkiin. Sotungin pinta-ala on 13,6 neliökilometriä, joten se on Vantaan toiseksi suurin kaupunginosa. Asukkaita on runsas 600, josta ruotsinkielisiä on yli 20 prosenttia. Vuoden 2020 lopussa muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus on 2,7 prosenttia, eli vähemmän kuin missään muualla Vantaalla. Syrjässä liikenteen valtaväyliltä Sotunki on säilynyt hyvin maatalousvaltaisena alueena. Sotunki kuuluu Hakunilan suuralueeseen. Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsi Sotungin vuoden uusmaalaiseksi kyläksi 1998. Sotunki ja Håkansbölen kartano muodostavat kohteen valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luettelossa.
Sotungin (Såttungbyn) keskiaikaisperäinen maarekisterikylä sen sijaan ulottuu Lahdenväylälle asti. Hakunila (Håkansböle) on Sotungin tytärkylä.
Sotungin kylä.
Valtaosa alueesta on vanhaa merenlahtea ja sen syvät savikot työntyvät pohjoisosan laajoihin metsäalueisiin, missä on runsaasti kallioita ja jyrkänteitä. Laajojen peltoaukeiden keskellä kohoaa pieniä kukkuloita, joista yhdellä sijaitsee jo 1300-luvulta asti tunnettu Sotungin kylä. Kylän vanhat rakennukset, kuten 1700-luvulta peräisin olevat Nygårdin, Nygårdsin ja Kullobackan tilojen päärakennukset luovat niitä ympäröivien viljelyalueiden kanssa seudulle perinteikkään ja valtakunnallisella tasollakin kulttuurihistoriallisesti arvokkaan miljöön. Sotungin keskiosassa on 1800-luvun alkupuolelta peräisin oleva kalkkilouhos, jonka toiminta lakkautettiin 1900-luvun vaihteessa. Alueelle voi tutustua merkittyä Kalkkiruukin luontopolkua pitkin. Sotungin erämaa-alueet kuuluvat Sipoonkorven Natura-alueeseen. Kaupunginosassa sijaitsee Bisajärvi.
Sotunkiin johtavan tien varrella, Nissbackan kartanon veistospuistossa on esillä Laila Pullisen veistoksia. Trollbergan traktori- ja maatalousmuseossa on esillä entisajan maalaiselämästä kertovaa esineistöä. Sotungissa sijaitsee myös taiteilija Risto Vilhusen ateljee.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kylän vapaaehtoisen palokunnan verkkosivut.
Snärjebäckenin vesistö

Ruotsin päävesistöalueet
Snärjebäckenin vesistö (ruots. Snärjebäckens avrinningsområde, vesistöaluetunnus 76) muodostuu Itämeren Kalmarinsalmeen laskevan Snärjebäckenin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 285 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma

Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Snärjebäcken. Joki laskee Itämereen alle 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue

Snärjebäckenin vesistö sijaitsee Alsterånin vesistön (tunnus 75) ja Ljungbyånin vesistön (tunnus 77) välissä ja nämä vesistöt saartavat sen lännestä päin. Itäpuolella sijaitsee mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on suurempi kuin Snärjebäckenin vesistöllä.
Vesistön valuma-alue > Valuma-alueen piirteitä

Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (74,3 %), turve (9,6 %), kalliomaa (2,3 %), hiekka ja sora (3,4 %), multamaa (5,1 %), savimaa (2,4 %) ja jäätikköjokijäänteet (2,2 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (86,8 %), soita ja kosteikkoja (1,6 %), viljelymaita (7,4 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,8 %) sekä joutomaita (2,9 %). Näiden lisäksi on 0,5 % vesistöjä.
Vesistön valuma-alue > Virtaamia

SMHI on julkaissut tilastossaan Snärjebäckenin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 1,67 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 13,1 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,2 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 1,8 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 12,5 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 16,3 m³/s on mitattu huhtikuussa 1985 ja pienin 0,1 m³/s viimeksi vuonna 2006. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi maaliskuusta huhtikuuhun ja sen huippu ajoittuisi huhtikuulle.
Käännös suomeksi
Suffolk-luokka

| Suffolk-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 613 6/94 bm
Pituus:  51,21 m (tykkikansi) 42,29 m (köli)
Leveys:  14,25 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Miehistöä:  550
Aseistus
Meritorjunta:  74 tykkiä
Suffolk-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu

Alusten aseistuksena oli kummallekin tykkikannelle asennetut 28 tykkiä. Alemmalla kannella tykit olivat 32-naulaisia ja ylemmällä 18-naulaisia. Lisäksi puolikannella oli neljätoista ja etukannella neljä 9 naulan tykkiä. Vuonna 1782 HMS Suffolk aseistettiin uudelleen vaihtamalla alakannen tykit 24-naulaisiksi ja yläkannen 12-naulaisiksi. Samassa yhteydessä puolikannen tykit vaihdettiin kahdeksaan ja etukannen neljään 6 naulan tykkiin. Myöhemmin aseistus muutettiin jälleen alemmalle kannelle 68 naulan ja ylemmälle 42 naulan karronadit määrien pysyessä samoina. Puoli- ja etukansille asennettiin kaksitoista 24 naulan tykkiä.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelus | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Suffolk | John Randall & Company, Rotherhithe | 4. maaliskuuta 1761 | 22. helmikuuta 1765 | toukokuu 1778 | romutettu 1803 |
| HMS Ajax | Portsmouthin telakka | 6. syyskuuta 1763 | 23. joulukuuta 1767 | toukokuu 1770 | myyty 1785 |
Sosiologia (lehti)

| Sosiologia: Westermarck-seuran julkaisu |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  sosiologia, yhteiskuntatieteet
Julkaisija:  Westermarck-seura
ISSN:  ISSN 0038-1640
Perustettu:  1964
Päätoimittaja:  Elina Paju
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  neljästi vuodessa
Kieli:  suomi, ruotsi
Aiheesta muualla
www.sosiologia.fi
Sosiologia on neljästi vuodessa ilmestyvä yhteiskuntatieteellinen aikakauslehti, jota julkaisee Westermarck-seura. Lehti on perustettu vuonna 1964 sosiologien tieteelliseksi yhdyssiteeksi. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Antti Eskola ja ensimmäiseen toimituskuntaan kuuluivat hänen lisäkseen Esko Aaltonen, Kettil Bruun, Matti Haavio, Klaus Mäkelä ja Yrjö Uitto. Sosiologian toimituspolitiikasta mainitaan lehden johtosäännössä (12.5.1982), että ”Sosiologia on avoin sosiologisen tutkimuksen eri perinteille”.
Tarjotut artikkelikäsikirjoitukset käyvät läpi nimettömän vertaisarvioinnin, jossa kaksi lausunnonantajaa (joko toimituskunnan jäseniä tai ulkopuolisia asiantuntijoita) antavat kirjallisen arvionsa käsikirjoituksesta. Avauksia-tekstit käsitellään nekin lehden toimituskunnassa. Julkaistavat tekstit valitaan tieteellisin perustein. Tieteellisten artikkeleiden lisäksi Sosiologiassa julkaistaan kirja-arvioita. Lehden palstoilla käydään myös keskustelua ajankohtaisista asioista ja alan seminaareista. Lehden kirjoituskielet ovat suomi ja ruotsi, tosin myös englanninkielisiä numeroita on julkaistu.
Julkaisufoorumin luokittelun mukaan Sosiologia-lehti kuuluu luokkaan 2 (asteikolla 0–3) ja on näin ollen tieteellisiä artikkeleita julkaiseva johtavan tason lehti.
Sosiologia-lehden päätoimittajat

1964–1965 Antti Eskola
1966–1968 Elina Haavio-Mannila
1969–1970 Kettil Bruun
1971–1972 Veronica Stolte-Heiskanen (vast.) ja Risto Jaakkola
1973 Kaarle Nordenstreng (vast.) ja Jukka Gronow
1974–1976 Raimo Blom (vast.) (nro 1, 1976 asti) ja Jukka Gronow (2, 1975 asti)
1976–1977 Pertti Suhonen (vast.) (alkaen 2, 1976) ja Tuomas Takala (alkaen 3–4, 1976)
1978      Pekka Sulkunen
1979–1980 Risto Alapuro (nro 2, 1980 asti)
1980–1981 Tapani Valkonen (alkaen nro 3, 1980)
1982–1984 Klaus Mäkelä
1985–1987 Katarina Eskola
1988–1989 Antti Kasvio
1990–1992 Pertti Alasuutari
1993–1995 Seppo Pöntinen
1996–1998 Anne Kovalainen ja Hannu Ruonavaara
1999–2000 Jari Aro
2001–2002 Risto Heiskala
2003–2004 Merja Kinnunen
2005–2006 Kimmo Jokinen
2007–2008 Anu-Hanna Anttila
2009–2010 Harri Sarpavaara
2011–2013 Jarno Valkonen
2014–2015 Eeva Luhtakallio
2016–2017 Olli Pyyhtinen
2018–2019 Riikka Homanen
2020–2021 Janne Autto
2022–          Elina Paju
Ar-Men

Ar-Men
| --- | --- |
Sijainti:   Bretagne (d) Ranska
Sijaintipaikka:  Île-de-Sein (en) 
Vesistö:  Iroisemeri 
| --- | --- |
Arkkitehti:  Léonce Reynaud (d) 
Korkeus:  37  m 
Materiaali:  kivi (en) 
Korkeus merenpinnasta:  33,5  m 
Luokitus:  MH classé (d)  (2017) 
| --- | --- |
Valmistunut:  1867 
Otettu käyttöön:  1881 
Automatisoitu:  1990 
| --- | --- |
Valon korkeus:  29,0  m 
Valonkanto:  38,9  km 
Valon ominaisuudet:  Fl(3) W 20s 
| --- | --- |
ARLHS:  FRA001 
Admiralty:  D0852 
NGA:  113-248 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ar-Menin sijainti Bretagnen rannikolla.
Ar-Men on majakka Ranskassa Bretagnen merialueella sijaitsevan Chaussée de Sein -karikon kärjessä. Majakka kantaa samaa nimeä kuin kallio, jonka päälle se on rakennettu. Se rakennettiin 1867–1881, ja sen nimi tulee bretonin kielestä, jossa ar-men tarkoittaa kiveä tai kalliota.
Myyttinen majakka

Ar-Men-majakka on yksi tunnetuimmista majakoista syrjäisen sijaintinsa, vaikean rakennusprosessinsa ja henkilökunnan kokemien vaarojen vuoksi. Pienestä merimajakoiden ryhmästä, johon kuuluvat esimerkiksi Kéréon, Phare de la Vieille ja La Jument, on Ar-Men varmasti myyttisin. Sitä pidettiin majakanvartijoiden keskuudessa erittäin koettelevana työpaikkana, ja se saikin lisänimen ”Helvettien Helvetti”. Ei ollut tavatonta, että vaikeissa meri- ja tuuliolosuhteissa joukkoja ei voitu vaihtaa kahden viikon välein kuten yleensä. Suuret hyökyaallot tärisyttivät koko rakennusta, mikä saattoi pudottaa seiniltä kaiken alas. Tämä teki myrskyistä vartijoille erityisen sietämättömiä.
Elämä ”helvettien helvetissä” > Tarkoin säännelty arki

Ennen automatisointia Ar-Menilla, kuten muillakin majakoilla, majakan valon sytyttäminen ja sammuttaminen minuutilleen oikeaan aikaan olivat vartijoiden päivän kaksi tärkeintä tapahtumaa. Majakalla asui vakituisesti aina kaksi vartijaa, jotka vuorottelivat. Näin varmistettiin, että valvonta toimi vuorokauden ympäri.
Yövahtivuorot kestivät pisimmillään kymmenen tuntia. Näiden vuorojen aikana vartijoiden tärkeimpänä tehtävänä oli valvoa, että lyhtykojun valo toimi hyvin, mutta heidän täytyi myös valvoa ympäröivää merialuetta. Yöllinen valvonta oli elintärkeää, sillä mahdolliset merihädässä olevat alukset täytyi paikantaa. Lisäksi täytyi varmistaa, että ympärillä olevat majakat ja valomerkit toimivat moitteettomasti ja että näkyvyys pysyi tarpeeksi hyvänä, jotta alukset huomaisivat majakan valon. Mikäli läheisellä majakalla tai aluksella sattui jotain, täytyi vartijan antaa radiohälytys. Kun alueelle laskeutui sumu, täytyi käynnistää sireenilaitteiston moottori. Elämä majakalla oli varmaankin sietämättömintä voimakasäänisen sumusireenin ollessa käynnissä.
Yövahtivuorojen aikaan vartijat pysyivät lähinnä lyhtykojun alla olevassa vahtihuoneessa, mutta lyhyempien päivävahtivuorojen (5–6 tuntia) aikana vartijat tekivät myös rakennuksen ja välineistön välttämättömiä huoltotöitä. Vartijoiden tuli osata korjata kaikkea mahdollista majakalla. Oli myös tärkeää huomata vaihtaa ajoissa liian vanhat välineet uusiin, ennen kuin ne ehtivät mennä rikki. Tämä koski erityisesti valolaitteistoa ja linssistöä.
Kehityksen myötä 50-luvulta lähtien majakanvartijan työhön alettiin vaatia elektromekaanikon koulutusta, jota järjestettiin Brestissä. Koulutukseen kuului sähkötekniikkaa, mekaniikkaa, radioviestintää ja hitsausta. Koulutusohjelma antaa jo itsessään hyvän kuvan siitä, millaisia taitoja vartijoilta vaadittiin. Yksi heidän yleisimmistä huoltotehtävistään oli kuitenkin maalaaminen. Historioitsija Jean-Christophe Fichou siteerasi yhden vartijan ironista kommenttia: ”Täällä on vähän niin kuin Ranskan merivoimissa: tervehdi kaikkea mikä liikkuu ja maalaa loput!” Jokapäiväisiin töihin kuului myös ahkera siivous. Erityisesti linssistö, lyhtykojun ikkunat ja valon kupariosat piti pitää puhtaana.
Se vartija, joka ei ollut vahdissa, oli puolestaan vapaa tekemään mitä halusi ottaen tietysti huomioon paikan asettamat rajoitteet. Hän saattoi pitää seuraa työtoverilleen, kalastaa alatasanteella sään salliessa, tehdä ruokaa (reseptejä säilynyt jälkipolville), kuunnella radiota, lukea, olla yhteydessä perheeseen radion kautta (luotsauslaitoksen hyväksynnällä), valmistaa kalastusvälineitä, tehdä pullolaivoja (majakanvartijoiden perinteinen harraste) tai jopa neuloa. Televisiosta tuli yleistyttyään iso osa vartijoiden arkipäivää.
Elämä Ar-Menilla oli todella askeettista, mukavuuksia ei juuri ollut. Majakkaa ei lämmitetty ja valaistus sisällä oli pitkän aikaa petrolilamppujen varassa. Kylpyhuonetta ei ollut, mutta jokaisella vartijalla oli kuitenkin oma makuuhuoneensa. Vahtihuoneen lisäksi keittiö oli ainut yhteinen oleskelupaikka.