stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalevalan sanakirja (1949)
Laatiminen

Aimo Turusen laatima teos ilmestyi vuonna 1949 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamana, joskin aloitteen siitä oli tehnyt jo aiemmin E. A. Tunkelo, joka toimi myös kirjan toimitusvaliokunnan puheenjohtajana. Muut valiokunnan jäsenet olivat Väinö Salminen, Kustaa Vilkuna, E. A. Saarimaa ja Salmisen kuoltua Martti Haavio. Turunen aloitti teoksen laatimisen vuonna 1939, mutta hänen varusmiespalveluksensa, sota-aika ja väitöskirjatutkimuksensa keskeyttivät sen useiksi vuosiksi. Toimitusvaliokunnan jäsenten ohella Turunen mainitsee teoksen laatimisessa avustaneina henkilöinä Aarne Anttilan, Tyyni Vahterin, Sulo Haltsosen, Jouko Hautalan, Elsa Enäjärvi-Haavion sekä Hannes Tepon. Teoksen kuvituksen on tehnyt pääosin Helena Stackelberg, osa kuvista on kuitenkin Martti Haavion toimittamasta Pienois-Kalevalasta ja kolme värikuvaliitettä on tehty Kansallismuseon painolaatoilla. Teoksen laatimista tuki Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ohella Henkivakuutusyhtiö Salama, joka lahjoitti seuralle työtä varten Kalevalan 100-vuotisjuhlan kunniaksi 50 000 markkaa.
Sisältö

Kahdelle palstalle ladotussa teoksessa on 349 sivua, korjausliite ja kolme numeroimatonta värikuvaliitettä kansallispuvuista. Varsinaisen sanaston ohella teoksessa on suomenkielinen ja ranskankielinen esipuhe, lyhenteiden selitykset mukaan lukien kielet ja murteet, paikan nimet sekä lyhentein merkityt lähdeteokset, samoin kuin lyhyt lukuopas ’’Selityksiä’’. Sanakirjan sanasto on aakkosellisessa järjestyksessä, ensimmäinen sana on ’’aamurusko’’ ja viimeinen ’’öitsiä’’. Sanan yhteydessä on selityksen lisäksi sen käyttöä havainnollistavia sitaatteja, viittaukset tai esimerkit Kalevalan säkeisiin, joissa sana esiintyy, sekä mahdolliset lähdeviitteet, samoin kuin monin paikoin piirroskuva nimineen ja mahdollisine lisäteksteineen. Kunkin sanan luokka esitetään ja sen tiedetty tai mahdollinen alkuperä ja muoto eri kielissä voidaan myös esittää, samoin kuin sanan rakentuminen kuten ’’askarvaimo’’ sanoista ’’askare + vaimo’’. Monet sanat selitetään synonyymien avulla, kuten ’’pallea’’ -sanan merkitys ’’kylki tai sivu’’.  Sanojen selitykset ovat hyvin eri mittaisia, lyhimmillaan vain rivin verran ja pisimmillään useita sivuja. Myös sanan Kalevala merkitys selitetään ja sen syntyperää tarkastellaan.
Uusi Kalevalan sanakirja

Raimo Jussila laati vuonna 2009 uuden 520-sivuisen Kalevalan sanakirja -teoksen, joka on paitsi deskriptiivinen sanakirja Kalevalan sanastosta, myös frekvenssi-, sitaatti- ja tulkkisanakirja.
Juha Pursiainen (sijaisnäyttelijä)

Juha Pursiainen on suomalainen sijaisnäyttelijä ja stuntkoordinaattori. Hän on toiminut sijaisnäyttelijänä yli 80 elokuvassa, minkä ohella hän on esiintynyt pienissä sivurooleissa muutamissa elokuvissa, kuten V2 – Jäätynyt enkeli ja Matti.
Aiheesta muualla

Juha Pursiainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Juha Pursiainen Elonetissä.
Kallio-Kumpunen

| Kallio-Kumpunen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Äänekoski
Koordinaatit:  62°37′32″N, 25°53′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen eteläosan alue (14.41)
Laskuoja:  suo-oja Pitkä-Kumpuseen 
Järvinumero:  14.411.1.032
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  148,7 m  
Pituus:  350 m  
Leveys:  220 m  
Rantaviiva:  0,981 km  
Pinta-ala:  3,943 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKallio-Kumpunen 
Kallio-Kumpunen on Keski-Suomessa Äänekoskella Vihijärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 350 metriä pitkä, 220 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen eteläosan alueella (14.41), jonka Ala-Keiteleen lähi-alueeseen (14.411) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 148,7 metriä mpy.
K. G. Idman

| Karl Gustaf Idman |
| --- | --- |

Suomen ulkoasiainministeri
 Tulenheimon hallitus 31. maaliskuuta – 31. joulukuuta 1925  
Edeltäjä:  Hjalmar J. Procopé
Seuraaja:  E. N. Setälä
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. joulukuuta 1885 Tampere
Kuollut: 13. huhtikuuta 1961 (75 vuotta) Helsinki
Ammatti:  diplomaatti
Karl Gustaf ”Gösta” Idman (1. joulukuuta 1885 Tampere – 13. huhtikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kansainvälisen oikeuden asiantuntija ja diplomaatti. Hän oli mukana Suomen itsenäistymistapahtumissa, toimi Suomen ulkoasiainministeriön ensimmäisenä kansliapäällikkönä ja Suomen diplomaattisena edustajana eri maissa sekä osallistui Suomen edustajana useisiin rauhanneuvotteluihin ja kansainvälisiin konferensseihin. Idman oli myös Suomen ulkoasiainministerinä maaliskuusta joulukuuhun 1925.
Elämänvaiheet > Nuoruus ja akateeminen ura

K. G. Idman kuului Idmanin pappissukuun. Hänen vanhempansa olivat Tampereen kaupunginlääkäri Gustaf Rudolf Idman ja Olga Elisabeth Gustafsson. Hänen veljensä oli pääkonsuli Niilo Idman ja setänsä niin sanotusta Idmanin kavallusjutusta tunnettu pankinjohtaja Nils Idman. Idman vietti Tampereella osan lapsuudestaan sukunsa omistamassa Hatanpään kartanossa, joka oli jaettu perikunnan kesken hänen isoisänsä kuoltua vuonna 1880.
Idman kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1904 Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta, jota hänen vanhempansa olivat olleet perustamassa, aloitti lakitieteen opinnot Helsingin yliopistossa ja vietti kesän 1906 Sveitsin Lausannessa parantamassa ranskan kielen taitoaan. Suorittettuaan vuonna 1910 molempain oikeuksien kandidaatin tutkinnon hän oli hetken Turun hovioikeuden auskultanttina, mutta päättettyään erikoistua kansainväliseen oikeuteen hän vietti seuraavat neljä vuotta jatko-opinnoissa Pietarin, Moskovan, Brysselin, Pariisin ja Lontoon yliopistoissa. Idman väitteli lakitieteen tohtoriksi vuonna 1914 kansainvälistä takuusopimusta käsitelleellä väitöskirjalla Le traité de garantie dans le droit international. Hän oli Helsingin yliopiston kansainoikeuden dosenttina vuosina 1915–1923 ja valtio- ja kansainvälisen oikeuden virkaatekevänä professorina vuosina 1916–1918. Hänen tutkielmansa Huippuvuorten kansainvälisestä asemasta julkaistiin vuonna 1916 Venäjän ulkoministeriön aikakauskirjassa.
Elämänvaiheet > Muut luottamustehtävät ja viimeiset vuodet

Idman oli Haagin pysyvän välitystuomioistuimen jäsenenä vuosina 1923–1941 ja 1948–1954. Hän oli myös kansainvälisen oikeuden instituutin varajäsen vuodesta 1947 ja varsinainen jäsen vuodesta 1952 sekä kahden ulkomaisen akatemian, American Academy of Political and Social Sciencen ja Académie Diplomatique Internationalen jäsen. Lisäksi hän oli vuodesta 1949 Suomen Gummitehdas Oy:n johtokunnan puheenjohtaja.
Idman julkaisi muistelmateokset Maamme itsenäistymisen vuosilta (1953) ja Diplomatminnen 1919–1927 (1954). Hän kuoli vuonna 1961 kotonaan Helsingin  Kulosaaressa ja hänet haudattiin sukuhautaan Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Hän oli naimaton ja lapseton.
Muisto

Idmanin testamenttilahjoituksella perustettiin vuonna 1962 Lääkintöneuvos G. R. Idmanin ja ministeri K. G. Idmanin säätiö eli Idmanin säätiö, joka jakaa tamperelaisille opiskelijoille vuosittain apurahoja liki miljoonan euron edestä. Idman testamenttasi kolme neljäsosaa 131 miljoonan markan omaisuudestaan säätiön alkupääomaksi. Suomalainen Lakimiesyhdistys on perustanut Idmanin säätiön toiminnasta itsenäisen K.G. Idmanin rahaston oikeustieteellistä tutkimusta varten. Rahasto jakaa joka kolmas vuosi Ministeri, molempien oikeuksien tohtori K. G. Idmanin rahastosta Idmanin palkinnon. Vuonna 2022 palkinnon suuruus oli 12 500 euroa. Palkinnon lisäksi rahasto jakaa vuosittain apurahoja oikeustieteellistä tutkimusta varten.
Jeff Monson

| Jeff Monson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1971 (ikä 53) Saint Paul, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen  venäläinen (2018–)
Vapaaottelija
Lempinimi:  The Snowman
Aktiivisena:  1997–
Pituus:  175 cm
Paino:  108 kg
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  paini, brasilialainen jujutsu, nyrkkeily
Tilastot
Ottelut:  65
Voitot:  49
– tyrmäyksellä:  3
– luovutuksella:  29
Tappiot:  15
Aiheesta muualla
jeffmonson.ru
Jeffrey William Monson (s. 18. tammikuuta 1971 Saint Paul Minnesota) on yhdysvaltalais-venäläinen vapaaottelija ja poliitikko. Hän kuuluu Floridassa toimivaan taistelulajien American Top Team -akatemiaan.
Saavutuksia

Jeff Monsonilla on lukkopainissa kaksi FILA:n maailmanmestaruutta (2007, 2008) sekä kaksi ADCC-liiton maailmanmestaruutta (1999, 2005). Ammattilaisurallaan hän on otellut yhteensä 60 ottelua. Niistä Monson on voittanut 46.
Yksityiselämä

Ennen ammattilaiseksi ryhtymistään vuonna 1999 Monson työskenteli mielenterveysalalla muun muassa perheneuvojana. Hän on opiskellut psykologiaa Oregonin yliopistossa.
Poliittinen ideologia

Monson on anarkisti, joka kuuluu syndikalistiseen Industrial Workers of the World -ammattiliittoon. Tammikuussa 2009 hän joutui syytteeseen valtion omaisuuden turmelemisesta ja sai yli 20 000 dollarin sakot. Monson esiintyi ESPN-kanavan julkaisemaa lehteä varten otetuissa kuvissa maalaamassa anarkistien käyttämää tunnusta kotikaupungissaan Olympiassa sijaitsevan hallintorakennuksen seinään.
Venäjän presidentti Vladimir Putin myönsi Monsonille Venäjän kansalaisuuden toukokuussa 2018 ja hänet valittiin Krasnogorskin kaupunginvaltuustoon saman vuoden vaaleissa valtapuolue Yhtenäisen Venäjän edustajana. Monson tukee aktiivisesti venäläisten miehitystä Ukrainassa ja Georgiassa, minkä vuoksi hänelle on myönnetty myös Luhanskin kansantasavallan kansalaisuus ja Abhasian kunniakansalaisuus.
Muuta

The Snowman -lempinimellä tunnettu Monson on myös mukana EA Sportsin vuonna 2010 julkaisemassa EA Sports MMA -videopelissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeff Monson Wikimedia Commonsissa
Koillis-Lapin kihlakunta

Koillis-Lapin kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Kemijärvi, Pelkosenniemi, Salla ja Savukoski. Kihlakunta sijaitsi Lapin läänissä.
Johan Georg Bergbom

Johan (John) Georg Bergbom (16. tammikuuta 1850 Oulu – 17. marraskuuta 1917 Herttoniemi) oli suomalainen tilanomistaja ja maanviljelysneuvos, joka omisti Herttoniemen kartanon. Bergbom sai surmansa marraskuun 1917 yleislakon väkivaltaisuuksien yhteydessä.
Elämä

Bergbomin vanhemmat olivat lääninkamreeri Karl Gustaf Bergbom (1798–1861) ja Helena Franzén (1819–1880), jonka isä oli kauppaneuvos Zachris Franzén. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingfors normalskolasta 1868 ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen filosofian maisterin tutkinnon 1872. Herttoniemen kartano siirtyi perintönä Bergbomin omistukseen vuonna 1880.
Bergbom oli mukana perustamassa Helsingin pitäjän maamiesseuraa Helsinge Lantmannagillea 1882, Suomen Maanviljelijäin Keskusosuuskunta Laboria 1897 ja Pellervo-Seuraa 1899. Hän oli Laborin ensimmäinen toimitusjohtaja sekä Pellervon ensimmäisen johtokunnan jäsen. Vuosisadan vaihteessa Bergbom toimi myös Uudenmaan ja Hämeen läänien maanviljelysseuran puheenjohtajana. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 1898. Vuonna 1916 Bergbom myi suurimman osan Herttoniemen kartanon maista perustamalleen kiinteistöyhtiölle Hertonäs Gods Ab:lle pitäen itsellään ainoastaan päärakennuksen puistoineen.
Bergbom sai surmansa marraskuun 1917 yleislakon aikana, kun aseita takavarikoimaan saapunut seitsenhenkinen punakaartin osasto ampui hänet kotonaan Herttoniemessä. Sama kiertelevä punakaartilaisjoukkue surmasi myös Brändö Villastadin palveluksessa olleen poliisikonstaapeli Frans Felix Nummelinin (s. 1885). Hufvudstadsbladetin mukaan kyseessä oli joukko Malmilta kotoisin olleita miehiä, jotka punakaarti oli muutamaa päivää aikaisemmin vapauttanut Helsingin lääninvankilasta.
Bergbom on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. Hänen haudallaan on kuvanveistäjä Bruno Aspelinin tekemä reliefi Herttoniemen kartanosta.
Perhe

Bergbomin puoliso oli aateliseen Gripenbergin sukuun kuulunut opettaja Helena Gustava Gripenberg (1851–1932), joka oli myös hänen pikkuserkkunsa. Pariskunta avioitui vuonna 1882 Pietarissa, jossa Gripenberg oli käynyt koulua Smolnan sisäoppilaitoksessa.
Bergbomin veli oli valtioneuvos Karl Zachris Bergbom (1845–1903).
Teokset

Hertonäs : anteckningar.  Helsingfors:  Weilin & Göös, 1910.
Koillis-Savo

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Koillis-Savo tarkoittaa seuraavia asioita:
Koillis-Savo, Kaavilla julkaistava paikallislehti
Koillis-Savo, seutukunta Pohjois-Savossa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Koillis-Savo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kalmojuuret

| Kalmojuuret |
| --- | --- |
 Rohtokalmojuuri (Acorus calamus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Acorales
Heimo::  Kalmojuurikasvit Acoraceae
Suku::  Kalmojuuret Acorus  L.
Katso myös
   Kalmojuuret Wikispeciesissä   Kalmojuuret Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalmojuuret (Acorus) ovat yksisirkkaisiin kuuluva suku, joka yksin edustaa kalmojuurikasvien (Acoraceae) heimoa ja lahkoa Acorales. Aiemmin kalmojuuret luokiteltiin vehkakasvien (Araceae) heimoon.
Kalmojuuret ovat monivuotisia ruohoja, joiden silmut talvehtivat joko maan pinnalla tai sen alla. Ne kasvavat vesistöjen rannoilla ja soiden tuntumassa. Niiden lehdet ovat miekkamaiset, vihreät tai kellanvihreät, tyvestään punertavat. Hyvin pienikokoiset kukat ovat järjestäytyneet puikeloksi, jonka pituus on 4–10 cm. Kalmojuuria on käytetty yrtteinä, rohtokasveina ja koristekasveina.
Kalmojuuriin kuuluu kaksi lajia:
rohtokalmojuuri (Acorus calamus )
var. americanus (Pohjois-Amerikan subarktisista osista Yhdysvaltain pohjois- ja itäosiin)
var. angustatus (Aasia)
var. calamus (Himalaja, Siperiasta Koreaan)
heinäkalmojuuri (Acorus gramineus )
var. pusillus – kääpiö- eli hentokalmojuuri
Lahko Acorales, heimo Acoraceae

Lahko muodostaa yksisirkkaisten kladogrammissa eli evoluutiopuussa ensimmäiseksi eroavan kehityslinjan. Sen apomorfioita eli ominaisuuden kehittyneempiä muotoja kantamuotoon verrattuna voivat olla kukinnon eräät ominaisuudet, kuten vanallisuus, tiheän tähkämäinen puikelo (spadix) ja siihen liittyvä kookas suojuslehti (spatha) sekä kukkien perättömyys. Lisäksi tulee pari anatomista piirrettä: putkiloiden puuttuminen kuljetussolukosta ja siemenen ulkovalkuainen (perispermi).
Heimotasolla apomorfioita tulee lisää, ja ne koskevat pääasiassa anatomisia ominaisuuksia. Lehdet ovat syrjittäisiä, reuna on varren puolella (isobifasiaalisuus). Kukintovanassa on kaksi erillistä kuljetussolukkoa. Yksittäisissä kukissa ei ole suojuslehtiä, kukinnossa kylläkin yksi iso. Emilehden selkäpuolella ei ole johtojännettä, ja sikiäimen lokeroissa on erittäviä solukarvoja (trikoomia). Emin vartalo on leveä ja massiivinen. Siemenaiheen kalvoissa (integumenteissa) on karvoja, ja siemenaiheessa ns. hypostaasirakenne on kookas keskuksineen ja säteittäisine soluineen.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kalmojuuret (Acorus)
United States Department of Agriculture (USDA): Acorus (englanniksi)
Flora of China: Acorus (englanniksi)
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1935

| Division I 1935 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  16
Sarjajärjestelmä:  2-lohkoinen sarja
Mestari:  IF Göta
Toinen sija:  Västerås SK
Alempi sarjataso:  Division II
  ← 1934 :  1936 → 
Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1935 pelattiin kahdessa lohkossa ja lohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa, jossa ratkesi Ruotsin mestaruus kaudella 1935.
Division I > Pohjoinen

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Västerås SK | 7 | 5 | 1 | 1 | 23 - 11 | 11 |
| Skutskärs IF | 7 | 4 | 2 | 1 | 23 - 13 | 10 |
| IFK Uppsala | 7 | 4 | 1 | 2 | 16 - 13 | 9 |
| Bollnäs GIF | 7 | 3 | 3 | 1 | 16 - 14 | 9 |
| IFK Rättvik | 6 | 1 | 3 | 2 | 15 - 17 | 5 |
| SK Tirfing | 7 | 2 | 1 | 4 | 15 - 17 | 5 |
| IF Vesta | 7 | 2 | 0 | 5 | 18 - 21 | 4 |
| Hammarby IF | 6 | 0 | 1 | 5 | 5 - 25 | 1 |
Division I > Etelä

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| IF Göta | 7 | 7 | 0 | 0 | 27 - 8 | 14 |
| Slottsbrons IF | 7 | 6 | 0 | 1 | 34 - 10 | 12 |
| Örebro SK | 7 | 3 | 2 | 2 | 18 - 15 | 8 |
| AIK | 7 | 3 | 0 | 4 | 14 - 15 | 6 |
| Katrineholms SK | 7 | 2 | 2 | 3 | 20 - 24 | 6 |
| Nässjö IF | 7 | 1 | 3 | 3 | 10 - 12 | 5 |

| BK Derby | 7 | 1 | 2 | 4 | 16 - 39 | 4 |
| IF Rune | 7 | 0 | 1 | 6 | 10 - 26 | 1 |
Division I > Loppuottelu

Tingvalla IP, Karlstad 3. maaliskuuta
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| IF Göta | 5–2 | Västerås SK |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: IF Göta
2.: Västerås SK
Kamarijunkkari

Kamarijunkkari (ruots. kammarjunkare < saks. Kammerjunker) on sekä alimman asteen hovivirkamiehen nimitys että arvonimi. Kamarijunkkari on joko hovin vakinaisessa palveluksessa tai hänet kutsutaan mukaan hoviseurueeseen erilaisissa juhlatilaisuuksissa. Venäjällä tätä arvonimeä ei aikoinaan voitu suoda kahdeksatta arvoluokkaa alemmalle henkilölle.
Venäjän keisari Pietari Suuri perusti kamarijunkkarin arvon vuonna 1711. Vuonna 1722 päätetyssä arvoluokkajärjestelmässä kamarijunkkari kuului yhdeksänteen arvoluokkaan. Vuonna 1737 korotettiin kuudenteen luokkaan ja vuonna 1742 viidenteen luokkaan. Vuonna 1809 Venäjän keisari Aleksanteri I päätti, että kamarijunkkarin arvosta tuli kunnianosoitus merkittävistä saavutuksista Venäjän keisarikuntaa ja tsaaria kohtaan. Kamarijunkkarit saivat kutsuja Venäjän hovin virallisin juhlallisuuksiin ja tanssiaisiin, jonka takia arvonimeä pidettiin arvossa. Vuonna 1915 Venäjän keisarikunnassa oli 394 kamarijunkkaria.
Ruotsin hovin arvoasteikossa kamarijunkkari on kamariherran jälkeen ja hänen tehtävänään on avustaa tätä viranhoidossa. Ruotsissa nimitys on myös pelkkä arvonimi ilman mitään palvelustehtäviä. Tämä virka-arvo tuli Ruotsissa käyttöön 1783, kun Kustaa III perusti 24 uutta hovivirkaa. Kamarijunkkari vastaa majurin arvoa.
Ylikamarijunkkari (ruots. överstekammarjunkare) on Ruotsin hovin virkamiehen nimitys, joka vastaa kenraaliluutnantin arvoa. Ylikamarijunkkari hoitaa etupäässä edustustehtäviä.
Luettelo suomalaisista kamarijunkkareista Ruotsin hovissa

Henrik Kaarlenpoika Horn (1578-1618)
Samuel af Forselles (1757-1814)
Johan Henrik Tawast (1763-1841)
Otto Magnus Munck (1764-1853)
Karl Fredrik Rotkirch (1775-1832)
Robert Henrik Rehbinder (1777-1841)
Petter af Forselles (1782-1860)
Wilhelm von Wright (1810-1887)
Luettelo suomalaisista kamarijunkkareista Venäjän keisarin hovissa 1809-1917

Adolf Fredrik Tandefelt (1778-1831)
August Mannerheim (1805-1876)
Emil Stjernvall-Walleen (1806-1890)
Johan August von Born (1815-1878)
Carl Edvard Walleen (1819–1856)
Mauritz Wladimir Armfelt (1827-1888)
Carl Robert Mannerheim (1835-1914)
Constantin Linder (1836-1908)
Carl Magnus Mauritz Armfelt (1836-1890)
Fridolf Linder (1839-1896)
Lars August Sackleen (1839-1885)
Hans Gustaf Boije (1843-1903)
Alexander Cronhjelm (1844-1905)
Johan Fredrik Aminoff (1847-1892)
Carl Alexander Armfelt (1850-1925)
Hjalmar Linder (1862-1921)
Koarvikodds

Koarvikodds koillissuunnasta (29.6.2009)
Koarvikodds (inarinsaameksi Kuárvikozzâ) on Muotkatunturin erämaa-alueen korkein tunturi ja Inarin kunnan kolmanneksi korkein tunturi. Koarvikoddsin korkeus on 590 metriä merenpinnasta.
Aiheesta muualla

Luontoon.fi/Muotkatunturin erämaa-alue (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaellustarinoita
Jenan–Auerstedtin taistelu

Napoleon Jenan taistelussa, Horace Vernet’n maalaus vuodelta 1836.
Jenan–Auerstedtin taistelu (myös Jenan taistelu) oli 14. lokakuuta 1806 käyty Napoleonin sotien taistelu, jossa Preussin armeija kärsi ratkaisevan tappion Napoleonin komentamalle Ranskan armeijalle. Taistelu käytiin Jenan ja Auerstedtin (Auerstädtin) kaupunkien alueella Saksissa vain muutamaa viikkoa neljännen liittokunnan sodan syttymisen jälkeen.
Tausta

Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III oli solminut heinäkuussa 1806 salaisen liittosopimuksen Venäjän kanssa valmistautuen siten sotaan Ranskaa vastaan. Lokakuun alussa Braunschweigin herttua Kaarle Vilhelm Ferdinandin komentama preussilais-saksilainen armeija lähti etenemään Saksin läpi länteen uhatakseen ranskalaisia läntisessä Saksassa. Napoleon eteni kuitenkin nopeasti etelästä Thüringenin metsien kautta yhyttääkseen preussilaiset ennen kuin venäläiset ehtisivät liittyä heihin sekä katkaistakseen preussilaisten mahdollisen paluutien Elbejoelle. Kun Napoleonin 122 000 miestä käsittäneet joukot lähestyivät Preussin armeijan sivustaa, kuningas Fredrik Vilhelm määräsi jakamaan 114 000 miestä käsittäneet preussilais-saksilaiset joukot: Braunschweigin herttuan komentamat 63 000 miestä sijoitettiin Auerstädtiin ja ruhtinas Friedrich Ludwig zu Hohenlohe-Ingelfingenin komentamat loput 51 000 miestä 24 kilometrin mittaiselle rintamalle Jenasta Weimariin.
Taistelun kulku

Lokakuun 14. päivän aamuna Napoleon iski ensimmäisenä Jenaan, johon ruhtinas Hohenlohe-Ingelfingen oli sijoittanut 38 000 miestä. Napoleon kukisti iltapäivään mennessä nämä ja muutkin ruhtinaan joukot. Samaan aikaan Louis-Nicolas Davout’n komentamat 26 000 miestä hyökkäsivät Braunschweigin herttuan joukkoja vastaan Auerstädtissä. Kaarle Vilhelm Ferdinand hajotti ylivoimaiset joukkonsa erillisiin hyökkäyksiin, mikä auttoi Davout’ta pitämään pintansa. Herttuan haavoituttua kuningas Fredrik Vilhelm ryhtyi itse komentamaan armeijaansa, mutta preussilaisten taisteluinto laski, kun tieto Jenan joukkojen tappiosta saapui. Heidän puolustuslinjansa Auerstädtissä luhistuivat noin tuntia myöhemmin. Myös kolmas, Jean-Baptiste Bernadotten komentama ranskalainen armeija oli ollut lähistöllä taistelun aikana, mutta Napoleonin määräyksestä huolimatta se ei osallistunut taisteluun.
Seuraukset

Ranskalaiset menettivät taisteluissa noin 12 000 miestä. Preussilaiset ja saksilaiset menettivät 24 000 miestä kaatuneina ja haavoittuneina sekä 20 000 sotavankeina. Myös Braunschweigin herttua haavoittui kuolettavasti. Preussi kärsi seuraavina päivinä joukon muita murskatappioita ja 25. lokakuuta Davout’n joukot valtasivat kuningaskunnan pääkaupungin Berliinin. Kuningas ja Preussin armeijan jäljelle jäänyt osa joutuivat perääntymään Itä-Preussiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jenan–Auerstedtin taistelu Wikimedia Commonsissa
Koatse

| Koatse |
| --- | --- |
Laskupaikka:  Mazaruni-joki
Maat:   Guyana
Koatse on joki Cuyuni-Mazarunin alueella Guyanassa Etelä-Amerikassa.
Aiheesta muualla

http://travelingluck.com/South+America/Guyana/Cuyuni-Mazaruni/_3661241_Koatse+River.html#local_map