stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matteo

| Matteo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  24. helmikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Mattéo, Mateo, Matheo
Vastineita eri kielissä:  Matti, Matias, Matts, Matthew
Nimen alkuperä:  Matteus tai Mattias
Infobox OKNimi-testi OK: 
Matteo on miehen etunimi, italialainen muoto raamatullisista nimistä Matteus ja Mattias.
Matteo esiintyy myös sukunimeä, toisinaan muodossa de Matteo tai Di Matteo.
Nimi Matteo on 1900-luvun loppupuolelta lähtien tullut käyttöön myös Suomessa. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan se on helmikuuhun 2024 mennessä annettu noin 570 henkilölle, jotka lähes kaikki ovat vuoden 1960 jälkeen syntyneitä.
Vuodesta 2025 lähtien Matteon nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 24. helmikuuta, joka vanhastaan on ollut apostoli Mattiaan muistopäivä ja sen mukaisesti myös Mattiaan, suomenkielisessä kalenterissa Matin nimipäivä.
Tunnettuja Matteo-nimisiä

Matteo d’Acquasparta, Matteus Aquaspartalainen (n. 1235–1302), italialainen fransiskaaniteologi ja skolastinen filosofi
Matteo Adinolfi (s. 1963), italialainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Matteo Anesi (s. 1984), italialainen pikaluistelija
Matteo Bandello (1485–1561), italialainen novellikirjailija, dominikaanimunkki ja piispa
Matteo Baud (s. 2002), ranskalainen yhdistetyn hiihtäjä
Matteo Bobbi (s. 1978), italialainen autourheilija
Matteo Maria Boiardo (n. 1434–1494), Scandianon kreivi, italialainen runoilija
Matteo Brighi (s. 1981), italialainen jalkapalloilija
Matteo Carcassi (1792–1853), italialainen säveltäjä ja kitaristi
Matteo Carrara (s. 1979), italialainen maantiepyöräilijä
Matteo Ceirano (1870–1941), italialainen autoilun, autourheilun ja ajoneuvojen valmistuksen pioneeri
Matteo Civitali (1435–1501), italialainen kuvanveistäjä
Matteo Contini (s. 1980), italialainen jalkapalloilija
Matteo Darmian (s. 1989), italialainen jalkapalloilija
Matteo Ferrari (s. 1979), italialainen jalkapalloilija
Matteo Gamba (s. 1979), italialainen ralliautoilija
Matteo Garrone (s. 1968), italialainen elokuvaohjaaja
Matteo Gazzini (s. 1985), italialainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Matteo Guardalben (s. 1974), italialainen jalkapallomaalivahti
Mattéo Guendouzi (s. 1999), ranskalainen jalkapalloilija
Matteo Jorgenson (s. 1999), yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä
Matteo Marsaglia (s. 1985), italialainen alppihiihtäjä
Matteo Medves (s. 1994), italialainen judoka
Matteo Messina Denaro (1962–2023), italialainen mafioso
Matteo Montaguti (s. 1984), italialainen maantiepyöräilijä
Matteo Morandi (s. 1981), italialainen telinevoimistelija
Matteo Paro (s. 1983), italialainen jalkapalloilija
Matteo Pellegrino (1877–1926), italialainen katolinen piispa
Matteo Pelliciari (s. 1979), italalainen uimari ja olympiamitalisti
Matteo da Perugia (k. 1418), italialainen kanttori ja säveltäjä
Matteo Pessina (s. 1997), italialainen jalkapalloilija
Matteo Pietroniro (s. 1998), kanadalais-yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Matteo Politano (s. 1993), italialainen jalkapalloilija
Matteo Priamo (s. 1982), italialainen maantiepyöräilijä
Matteo Rabottini (s. 1987), italialainen maantiepyöräilijä
Matteo Renzi (s. 1975), Italian pääministeri 2014–2016
Matteo Ricci (1552–1610), italialainen jesuiitta ja Itä-Aasiassa toiminut lähetyssaarnaaja
Matteo Ruggeri (s. 2002), italialainen jalkapalloilija
Matteo Salvini (s. 1973), italialainen poliitikko ja ministeri
Matteo Tagliariol (s. 1983), italialainen kalpamiekkailija
Matteo Trentin (s. 1989), italialainen maantiepyöräilijä
Matteo Vitaioli (s. 1989), sanmarinolainen jalkapalloilija
Matteo Maria Zuppi (s. 1955), italialainen katolinen piispa
Vittorio Matteo Corcos (1859–1933), italialainen taidemaalari
Tunnettuja Matteo-nimisiä > Kuvitteellisia Matteo-nimisiä

Isä Matteo, Don Matteo päähenkilö televisiosarjassa Isä Matteon tutkimuksia
Matteo sukunimenä

Matteo on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Dominic Matteo (s. 1974), skotlantilainen jalkapalloilija
Drea de Matteo (s. 1972), yhdysvaltalainen näyttelijä
Roberto Di Matteo (s. 1970), italialainen jalkapalloilija ja valmentaja.
Atle Selberg

Atle Selberg
Atle Selberg (14. kesäkuuta 1917 Langesund, Norja – 6. elokuuta 2007 Princeton New Jersey, Yhdysvallat) oli norjalainen Fieldsin mitalin saanut matemaatikko. Hänet tunnetaan analyyttistä lukuteoriaa ja automorfimuotoja koskevista tuloksistaan. Erityisesti hän tutki näiden yhteyttä spektriteoriaan.
Selberg syntyi Langesundissa Norjassa. Kun hän oli vielä koululainen, hän vaikuttui Srinivasa Ramanujanin tutkimuksista. Selberg opiskeli Oslon yliopistossa, missä hän suoritti filosofian tohtorin tutkinnon vuonna 1943.
Toisen maailmansodan aikana Selberg työskenteli yksin eikä voinut julkaista tuloksiaan, sillä Saksa oli miehittänyt Norjan. Sodan jälkeen hänen tuloksensa tuli julki, muun muassa todistus sille, että Riemannin zeeta-funktion nollakohtien kriittisellä suoralla Re(s)=1/2 olevien nollakohtien lukumäärä verrattuna kaikkiin funktion nollakohtiin on aidosti positiivinen. Sodan jälkeen Selberg keskittyi seulamenetelmän tutkimiseen. Menetelmä oli matemaatikkojen tiedossa ennestään, mutta Selberg keksi uusia käyttötapoja menetelmälle. Vuoden 1947 julkaisussaan hän esitteli Selbergin seulan, jolla pystyi antamaan ylärajoja joidenkin ongelmien ratkaisujen olemassaololle. Muun muassa Chenin lause pystyttiin todistamaan Selbergin seulan avulla. Vuonna 1948 Selberg keksi alkeellisen todistuksen alkulukulauseelle. Paul Erdős keksi samaan aikaan Selbergin idean avulla toisen todistuksen alkulukulauseelle, mikä aiheutti riidan tutkijoiden välille siitä, kumpi keksi todistuksen ensimmäisenä. Vuonna 1950 Selberg sai saavutuksistaan Fieldsin mitalin.
Selberg muutti Yhdysvaltoihin 1950-luvulla, ja hän oli siitä asti töissä Institute for Advanced Studyssa. 1950-luvulla hän yhdisti spektriteorian lukuteoriaan, ja tämä tutkimus kulminoitui Selbergin jälkikaavaan, joka on hänen tunnetuin tuloksensa. Tämä kaava antaa duaalisuuden Riemannin pinnan pituusspektrille ja Laplacen matriisin ominaisarvoille. Tulos on analoginen alkulukujen ja Riemannin zeeta-funktion duaalisuuden kanssa. Vuonna 1986 Selberg sai Wolfin palkinnon.
Aiheesta muualla

Atle Selberg MacTutorissa
näytä
keskustele
Fieldsin mitalin saajat()
1936: Ahlfors • Douglas | 1950: Schwartz • Selberg | 1954: Kodaira • Serre | 1958: Roth • Thom | 1962: Hörmander • Milnor | 1966: Atiyah • Cohen • Grothendieck • Smale | 1970: Baker • Hironaka • Novikov • Thompson | 1974: Bombieri • Mumford | 1978: Deligne • Fefferman • Margulis • Quillen | 1982: Connes • Thurston • Yau | 1986: Donaldson • Faltings • Freedman | 1990: Drinfeld • Jones • Mori • Witten | 1994: Zelmanov • Lions • Bourgain • Yoccoz | 1998: Borcherds • Gowers • Kontsevitš • McMullen | 2002: Lafforgue • Vojevodski | 2006: Okounkov • Perelman • Tao • Werner | 2010: Lindenstrauss • Châu • Smirnov • Villani | 2014: Avila • Bhargava • Hairer •  Mirzakhani | 2018: Birkar • Figalli • Scholze • Venkatesh | 2022: Duminil-Copin • Huh • Maynard • Vjazovska
| n k Wolfin matematiikanpalkinnon saajat |
| --- | --- |
1970-luku:  1978: Israel Gelfand, Carl L. Siegel  1979: Jean Leray, André Weil 
1980-luku:  1980: Henri Cartan, Andrei Kolmogorov  1981: Lars Ahlfors, Oscar Zariski  1982: Hassler Whitney, Mark Krein  1983/4: Shiing-Shen Chern, Paul Erdős  1984/5: Kunihiko Kodaira, Hans Lewy  1986: Samuel Eilenberg, Atle Selberg  1987: Kiyoshi Itō, Peter Lax  1988: Friedrich Hirzebruch, Lars Hörmander  1989: Alberto Calderón, John Milnor 
1990-luku:  1990: Ennio de Giorgi, Ilya Piatetski-Shapiro  1992: Lennart Carleson, John G. Thompson  1993: Mihail Gromov, Jacques Tits  1994/5: Jürgen Moser  1995/6: Robert Langlands, Andrew Wiles  1996/7: Joseph B. Keller, Yakov G. Sinai  1999: László Lovász, Elias M. Stein 
2000-luku:  2000: Raoul Bott, Jean-Pierre Serre  2001: Vladimir Arnold, Saharon Shelah  2002/3: Mikio Satō, John Tate  2005: Grigori Margulis, Sergei Novikov  2006/7: Stephen Smale, Hillel Furstenberg  2008: Pierre Deligne, Phillip A. Griffiths, David B. Mumford 
2010-luku:  2010: Shing-Tung Yau, Dennis P. Sullivan  2012: Michael Aschbacher, Luis Caffarelli  2013: George D. Mostow, Michael Artin  2014: Peter Sarnak  2015: James Arthur  2017: Charles Fefferman, Richard Schoen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Angelstad

| Angelstad |
| --- | --- |

 Angelstad
 Koordinaatit: 56°49′41″N, 13°45′35″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Kronobergin lääni
Maakunta:  Småland
Kunta:  Ljungby
Väkiluku (31.12.2023):  238
Angelstad on taajama Ljungbyn kunnassa Kronobergin läänissä Smålannin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 238 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Angelstad Wikimedia Commonsissa
Pascal Feindouno

Pascal Feindouno
Pascal Feindouno (s. 27. helmikuuta 1981 Conakry) on guinealainen jalkapalloilija. Feindouno on keskikenttäpelaaja, joka osaa pelata myös hyökkääjänä. Hän aloitti uransa FC Girondins de Bordeaux:ssä. Hän pelasi kaudella 2009–2010 Al-Rayyanissa.
Viidennen monarkian miehet

Viidennen monarkian miehet (Fifth Monarchy Men tai Fifth Monarchists) oli englantilainen 1600-luvulla vaikuttanut puritaaninen uskonlahko, joka edusti lopunaikojen odottamisen eli millenarismin yhteiskunnallisesti suuntautunutta äärimuotoa. Liikkeen nimi on johdettu Danielin kirjan seitsemännestä luvusta, joka kertoo kuinka neljä suurta monarkiaa tuhoutuisi lopussa ja korvattaisiin Jumalan ja pyhimysten hallinnolla, viidennellä ja viimeisellä monarkialla (Dan. 7:3–27). Liike syntyi pian Kaarle I:n mestauksen jälkeen. Sen kannattajat edustivat liikkuvaa väestöä: he olivat pääasiassa käsityöläisiä, kiertäviä työmiehiä ja heidän oppipoikiaan. Liike lakkasi lopullisesti 1680-luvulla.
Aatteen taustaa

Tuhatvuotisen maan päällisen valtakunnan eli millenniumin odottaminen oli saanut vähitellen valtaa Euroopassa 1500-luvun lopulta alkaen, aluksi juuri puritaanien keskuudessa. Viimeinen millennium oli aiemmin mielletty metaforaksi tai päättyväksi huomattavasti myöhempänä aikana, mutta Euroopassa käydyn kolmikymmenvuotisen sodan ja sitä seuranneiden tautien ja nälänhädän kokeminen viimeisten aikojen merkkeinä saivat heidät ajattelemaan, että tuhatvuotinen valtakunta olisi vasta tulossa.
Englannin puritaanit joutuivat anglikaanisen kuningas Kaarle I:n (1625–1649) vainoamiksi ja sen seurauksena häntä itseään alettiin pitää antikristuksena, olennaisena merkkinä lopun ajan koittamisesta. Kun kuningas Kaarle I mestattiin vuonna 1649, puritaanit kokivat saaneensa selvän merkin lopun ajan alkamisesta.
Yhteiskunnallinen näkemys ja toiminta

Viidennen monarkian miehet uskoivat antikristuksen kukistuvan vuonna 1666, joten tuhatvuotinen valtakunta oli alkamassa lähes välittömästi. Liikkeen kannattajat näkivät sen ennen kaikkea ratkaisuna poliittisiin ja sosiaalisiin ongelmiin. Uudessa maailmanjärjestyksessä entinen hallinto ja sen kuninkaat kukistuisivat Jumalan väliintulon ansiosta ja vanhan tilalle syntyisi uusi, ihmisten hurskauteen perustuva järjestys, jossa ei puuttuisi mitään. Kaikesta hyvästä huolimatta ihmisten tuli itsekin toimia yhteiskunnallisten epäkohtien poistamiseksi. Esimerkiksi köyhät elätettäisiin pakkotyöllä, ja palkka heille maksettaisiin valtion kaivosten tuotolla. Lahkon ajattelun mukaisesti tiukka Mooseksen lain noudattaminen pitäisi ihmiset pois tahoista tavoista.
Viidennen monarkian kannattajat katsoivat, että heidän oikeutensa ja velvollisuutensa oli toimia Jumalan apuna ja toteuttaa itse uusi maailmanjärjestys eli viides monarkia. He kannattivat Oliver Cromwellin hallitusta, jonka he uskoivat olevan määrätyn valmistelemaan tätä Kristuksen tuhatvuotista valtakuntaa maan päällä. Kun kävi ilmi, ettei Cromwellin toiminta vastannut heidän toiveitaan, lahkon jäsenet pettyivät ja asettuivat näkyvästi Cromwellia vastaan. Tämän vuoksi kaksi sen johtomiehistä, Feake ja Powell, vangittiin. Vuonna 1661 viisikymmentä kiihkeinä lahkon jäsentä teki ”kuningas Jeesuksen nimessä” vallankaappausyrityksen. Suurin osa siihen osallistuneista sai surmansa tai vangittiin. Vähän tämän jälkeen lahko alkoi hajota ja sen maltillisemmat jäsenet liittyivät toisiin yhteisöihin. Vuonna 1666 liikkeen kannattajat eivät koettaneet millään tavoin saada aikaan maailmanloppua.
Moritz Müller

| Moritz Müller |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1986 (ikä 38) Frankfurt am Main, Saksa
Kansalaisuus:   Saksa
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  Kölner Haie
Sarja:  DEL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2004–
| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 | jääkiekko |  |
Moritz Müller (s. 19. marraskuuta 1986 Frankfurt am Main, Saksa) on saksalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa tällä hetkellämilloin? DEL-liigan Kölner Haien joukkueessa, jossa hän toimii joukkueen kapteenina.
Müller sai olympiahopeaa Pyeongchangin olympialaisissa 2018.
Ykspihlajan Työväen Näyttämö

Teatterin näyttämönä toimiva Ykspihlajan  työväentalo.
Ykspihlajan Työväen Näyttämö on vuonna 1907 perustettu Kokkolan Ykspihlajassa toimiva harrastajateatteri. Sen näyttämönä on toiminut vuodesta 1908 lähtien Ykspihlajan työväentalo.
Ykspihlajan Työväen Näyttämö on yksi Suomen merkittävimmistä harrastajateattereista. Se on historiansa aikana esittänyt useita tunnettuja näytelmiä kuten esimerkiksi Arvo Salon kirjoittamat Lapualaisoopperan (1967), Mustalaisoperetin (1969). Vierailevina ohjaajina ovat toimineet muun muassa Unto Laakso, Inari Koponen, Timo Kallinen, Pekka Mandart ja Juha Hurme.
Peltsix

Peltsix oli suomalainen etno- ja rockhenkinen yhtye, joka toimi vuosina 1989–1995. Edesmenneen näyttelijä Matti "Peltsi" Pellonpään johtama yhtye julkaisi uransa aikana kaksi albumia.
Yhtye

Peltsixin tunnettuja kappaleita olivat muun muassa "Pakeliittia ja kuttaperkkaa", "Lihaa ja leikkeleitä", "Älä mulle", "Syöpäläisiä", "Tärinää", "Langetaan loveen" ja "Aimo" (säv. & san. Esko Asikainen). Peltsixin musiikkityylillisesti vaihtelevat kappaleet pohjautuivat pitkälti Pellonpään teksteihin. Sävellyksistä vastasivat Kari Makkonen, Jukka Haikonen ja Pale Saarinen. Peltsixin konserteissa vierailevina esiintyjinä nähtiin Pate Mustajärvi, Anna Hanski, steelkitaristi Olli Haavisto, kitaristi Jarmo Hynninen, saksofonisti Esa Niiva sekä lyömäsoittajat Sakari Löytty ja Timo Räsänen.
Peltsixin uravuosia ja musiikkia on tuotu esille Lauri Timosen toimittamassa, vuonna 2009 ilmestyneessä Lähikuvassa Matti Pellonpää -kirjassa. Kirjassa Peltsix-muusikot muistelevat yhtyettä, solistiaan ja ystäväänsä Pellonpäätä. Peltsixiä käsittelevä luku sisältää myös muun muassa yhtyeen aktiivivuosien haastatteluja, joissa Matti Pellonpää pohtii yhtyeensä musiikkia ja omia lyriikoitaan.
Yhtye > Boheemi elää -dokumentti

Entiset Peltsix-muusikot Pale Saarinen ja Jukka Haikonen esiintyvät Janne Kuusen ohjaamassa dokumenttielokuvassa Matti Pellonpää: Boheemi elää - Bohemian Eyes. Se sai ensi-iltansa Doc Pointin festivaaleilla tammikuussa 2011. Pale Saarisen säveltämässä, sovittamassa ja tuottamassa Pellonpää-dokumentin elokuvamusiikissa ja julkaistulla soundtrack-CD:llä soi muun muassa katkelmia Peltsix-lauluista "Torttumainen unelma" ja "Vanha nainen hautausmaalla".
23.9.2011 Bohemian Eyes - Boheemi elää palkittiin Italian Torinossa Prix Italy 2011 -pääpalkinnolla taide- ja musiikkidokumenttielokuvien sarjassa.
Kokoonpano

Matti Pellonpää, laulu (1989–95)
Seppo Myllymäki, rummut (1990–91)
Jari Sundelin, rummut (1991–95)
Kari Makkonen, basso (1989–95)
Jukka Haikonen, kitarat (1990–95)
Pale Saarinen, haitari (1989–95)
Esko Asikainen, kitarat (1992–95)
Diskografia

Lihaa ja leikkeleitä (Megamania, 1991)
Silkkaa kryptoniittia (Flamingo, 1993)
Pikku juttu sadan vuoden päästä 1989-1995. CD-juhlakokoelma (Poko Rekords/Emi Music Finland, 2010)
Matti Pellonpää: Bohemian Eyes - Boheemi elää. Original soundtrack - Music By Pale Saarinen (Presence Records, 2011)
Matti Pellonpää - Musiikin parissa  (Toimittanut Pale Saarinen, Rytmipoljento, 2022)
Kirjallisuutta, elokuvaa

Timonen, Lauri: Lähikuvassa Matti Pellonpää.  Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-22903-2
Matti Pellonpää - Boheemi elää-dokumenttielokuva (Ohj.Janne Kuusi, YLE TEEMA 2011)
Aiheesta muualla

Peltsixin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Peltsix Myspacessa (englanniksi)
Anna-Maija Jalkanen

Anna-Maija Jalkanen on helsinkiläinen freelancer-näyttelijä ja laulaja. Hän on näytellyt eri teattereissa Suomessa.
Vuonna 2005 Jalkanen osallistui Tilt.tv-peliohjelman järjestämään TiltGirl-kilpailuun, jossa etsittiin uutta juontajaa Jaana Pelkosen seuraajaksi. Jalkanen voitti kilpailun, ja toimi ohjelman juontajana 10.8.2005 alkaen kevääseen 2007 asti.
Anna-Maija Jalkanen on valmistunut Lahden AMK:n musiikkiteatterilinjalta vuonna 2013. Hän on näytellyt mm. Helsingin kaupunginteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Rauman kaupunginteatterissa, Hämeenlinnan kaupunginteatterissa ja Svenka Teaternissa. Hänen roolitöitään ovat muun muassa Tonja Zhivago, Myrskyluodon Maija ja Jolene Oakes (Herrasmieshuijarit, Rauma).
Jalkanen esiintyi Seinäjoen Kaupunginteatterilla Niin Kuin Taivaassa -musikaalissa 16.9.2023-27.4.2024 Gabriellana ja Seili-musikaalissa 14.9.2024-2.4.2025 Almana.
Teatteritöiden lisäksi Jalkanen on esiintynyt laulajana eri kokoonpanoissa.
Kultaiset laakerit

Kultaiset laakerit -kirjallisuuspalkinto (Boghandlernes Gyldne Laurbær) on Tanskan kirjakauppiaiden vuosittain myöntämä palkinto.
Dhimmi

Jeesuksen kaste Syyriassa. Johannes Kastaja on puettu dhimmien siniseen asuun.
Dhimmi (arab. أهل الذمة‎ ahl aldhimat‎) on islamilaisessa valtiossa asuva monoteistiseen uskontoon kuuluva henkilö, erityisesti kristitty, juutalainen tai zarathustralainen, joka alistuu islamin määräämään asemaan. Sana tarkoittaa suojeltua. Dhimmejä koskeva järjestelmä nähtävästi kehittyi arabiheimojen tavoista, joissa päällikkö saattoi ottaa "suojelukseensa" oman klaaninsa ulkopuolisia henkilöitä. Henkilö, joka oli käytännössä lainsuojaton oman heimonsa ulkopuolella, saattoi saada suojelijakseen henkilön siitä heimosta, jonka alueella hän oleskeli. Tällöin muutkin kunnioittivat häntä hyväksyttynä vieraana. Sana dhimmi tulee käsitteestä dhimma (sopimus). Dhimmeillä oli vähemmän oikeuksia kuin muslimeilla, sillä he eivät kuuluneet muslimien yhteisöön. Dhimmien asema islamilaisessa maailmassa on vaihdellut eri aikoina.
Ainoastaan "kirjauskontoihin" kuuluvilla on islamilaisen lain mukaan mahdollisuus päästä dhimmi-asemaan. Dhimmin asemaa eivät voineet saada islamista luopuneet apostaatit eivätkä epäjumalia palvelevat arabit, joten heillä vaihtoehtoina oli kääntyminen islamiin tai kuolema.
Dhimmejä ei ole maailman loppuun saakka. Kun Jeesus ilmestyy toisessa tulemisessaan, šarian noudattaminen tulee kaikkien velvollisuudeksi, jolloin kääntyminen tai kuolema ovat ainoat dhimmeille jäävät vaihtoehdot.
Suhtautuminen eriuskoisiin

Islam joutui kohtaamaan kristittyä Eurooppaa paljon suuremman ongelman suhteessa eriuskoisiin alamaisiin. Kun arabimonoteismi oli kalifaatissa kiteytynyt islamiksi viimeistään 800-luvun alkuun mennessä, suuri enemmistö kalifin alamaisista oli muita kuin muslimeja. Muslimien kehittämät ratkaisut suhtautumisessa kristittyihin ja juutalaisiin noudattivat samoja linjoja kuin kristittyjen kehittämät tavat suhtautua juutalaisiin. Euroopassa juutalaiset saivat harjoittaa uskontoaan, mutta hintana oli kansalaisoikeuksien rajoittaminen. Vastaavasti vääruskoiset dhimmit olivat kalifaatissa toisen luokan kansalaisia. Dhimmijärjestelmä syntyi arabivaltiossa kuitenkin sen klaanikulttuuriin kuuluneen suojeluperiaatteen laajentumana. Esimerkiksi heimopäällikön kunnianimi "emiiri" tarkoitti juuri suojelijaa.
Ibn Ishaqin mytologinen Muhammed-elämäkerta sisältää niin sanotun ”Medinan perustuslain”, jossa määritellään arabien suhde Medinan juutalaisiin. Juutalaiset saivat harjoittaa uskontoaan Medinassa. He joutuivat osallistumaan Muhammedin käymiin sotiin.
Al-Tabari kirjoittaa 900-luvulla Jerusalemin kristittyjen asukkaiden maksettavaksi määrätystä jizya-verosta, jota oli maksettava vastineena muslimien antamasta suojelusta. Suojelu tarkoitti, että kristityt saivat pitää henkensä, kirkkonsa, omaisuutensa ja uskonsa, ja juutalaisia ei päästettäisi Jerusalemiin.
Erikoisvero mainitaan myös Koraanissa: ”Taistelkaa heitä vastaan, kunnes he maksavat nöyrinä veronsa.” (9:29) Koraanin vaatimusta nöyryyden osoittamisesta sovellettiin myöhemmin eri tavoin. Keskiaikaisten lähteiden mukaan voitiin panna toimeen seremonioita, joiden tarkoitus oli nimenomaan nöyryyttää dhimmiä. Veron maksajaa lyötiin niskaan tai hänen kaulaansa sidottiin kuitti todisteeksi maksusta. Shafi'i-koulukuntaa edustava šarian käsikirja Reliance of the Traveller antaa kuitenkin päinvastaisen ohjeen: vero on koottava lempeästi ja kohteliaasti, kuten kaikki velat. Veroa ei peritä lapsilta, naisilta eikä mielenvikaisilta.
Historioitsijoiden näkemykset muslimien suvaitsevaisuudesta vaihtelevat. Jotkut, kuten Mark R. Cohen ja John L. Esposito, korostavat muslimien huomattavaa suvaitsevaisuutta, kun taas toiset, kuten Patricia Crone ja Carl Salzman, kertovat Iranin safavidien (1501–1732) harjoittamasta pakkokäännytyksestä, Espanjan juutalaisten joukkomurhista (1066) ja almoravidien toimeenpanemista juutalaisten ja kristittyjen karkotuksista. Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan juutalaiset ja kristityt ovat tavallisesti eläneet "islamin yhteisön sisällä turvassa" ainoana erona hieman suurempi verotaakka.
Umarin sopimus

Tunnetuin dhimmien asemaa määrittelevä asiakirja on niin sanottu ”Umarin sopimus”. Tällä nimellä kulkevasta sopimuksesta oli 800-luvun alussa olemassa useita versioita, esimerkiksi Abu Yusufin tai Al-Shafin versiot. Kanonisoitu ja klassinen versio Shurūt Umar vakiintui kalifi al-Mutawakkilin aikana vuoden 850 tienoilla. Se on kuitenkin säilynyt vasta 1100-luvulta peräisin olevana käsikirjoituksena. Teksti on muodoltaan kahdenvälinen sopimus. Sopimuksen myöhemmissä kuvauksissa (Abu Yusuf ja Shafi'i) muslimit ovat aktiivisia ehtojen esittäjiä ja dhimmit kuuntelijoita. Varhaisessa versiossa sen sijaan kristityt dhimmit itse ehdottavat, että heitä syrjittäisiin korvauksena muslimien antamasta suojelusta. He vaativat itselleen seuraavia ehtoja.
1) emme rakenna uusia kirkkoja tai synagogia emmekä korjaa vanhoja
2) olemme velvollisia majoittamaan kotonamme matkalla olevia muslimeja kolmen päivän ajan
3) emme opeta Koraania lapsillemme
4) emme harjoita julkisesti uskontoa emmekä käännytä ketään siihen. Emme estä ketään kääntymästä islamiin
5) osoitamme kunnioitusta muslimeja kohtaan: jos muslimi haluaa istua, annamme hänelle paikkamme
6) emme käytä muslimeille ominaisia vaatteita tai hiusmallia emmekä puhu heidän tavallaan
7) emme ratsasta hevosella, käytä satulaa emmekä kanna miekkaa tai muita aseita
8) emme kaiverra arabiankielisiä merkkejä sinettiimme
9) emme myy käymisteitse valmistettuja juomia emmekä pidä sikoja muslimien läheisyydessä
10) meidän on käytettävä otsatukkaa
11) pukeudumme aina samalla tavalla minne menemmekin ja käytämme vyötäröllä zunar-vyötä (kristityt sinistä ja juutalaiset keltaista)
12) (a) emme pidä esillä ristejä tai kirjojamme muslimien käyttämillä teillä tai toreilla, emmekä järjestä kulkuetta pääsiäisenä
12 (b) käytämme kirkonkelloja hillitysti, emme kiinnitä kirkontorniin ristiä
12 (c) emme korota ääntä kirkonmenoissamme, hautajaisissa tai muslimien läsnä ollessa
12 (d) emme sytytä valoja (kynttilöitä) muslimien läsnäollessa
12 (e) emme hautaa kuolleitamme muslimien läheisyyteen
13) emme ota muslimeille varattuja orjia
14) emme rakenna taloamme korkeammaksi kuin muslimit.
Lopuksi dhimmit ilmoittavat, että jos he rikkovat näitä sitoumuksia vastaan, he menettävät suojelunsa ja ovat velvollisia kärsimään rangaistuksen niskoittelusta ja kansankiihotuksesta.