Utamaro
Tyyli ja genret > Bijinga

Utamaro tunnetaan erityisesti naisten kuvaajana. Juuri Utamaron töiden vuoksi joskus ukiyo-e-puupiirrosten huippukaudeksikin kutsuttu ajanjakso 1780–1800 tunnetaan varsinkin naiskuvistaan. Bijingan aihe olivat Edon laillistetun Yoshiwaran ilotalokorttelin prostituoidut ja viihdyttäjät. Tokugawa-shōgunaatin hallintokaupunki Edo oli tunnettu viihteen, muodin ja kevytmielisten nautintojen kaupunkina. Kuvattu maailma oli kaukana aikansa keskivertojapanilaisen elämänpiiristä ja arkielämästä. Tästä tuli myös koko tyylisuunnan nimi ukiyo-e, ’kelluvan maailman kuvat’.
Utamaron kuvissa esiintyivät usein nimetyt prostituoidut Yoshiwaran ilotaloista. Yoshiwara oli Utamarolle tuttu, sillä hän asui uransa alkuaikoina Tsutayan talossa alueen pääportin läheisyydessä. Talossa oli myös puupiirroskauppa, jossa myytiin Tsutayan kustantamia Yoshiwara saiken -opaskirjoja Yoshiwaran vieraille. Kauppa jatkoi toimintaansa, vaikka Tsutaya muuttikin myöhemmin lähemmäksi Edon keskustaa.
Bijinga-kuvien naiset olivat usein nuoria korkealuokkaisia prostituoituja tai viihdyttäjiä, jotka olivat ilotalojen tavallisille asiakkaille tavoittamattomissa olevia elokuvatähtien kaltaisia unelmia. Todellisuus kuvien takana oli kuitenkin raadollisempi. Monet naisista olivat ihmiskaupan uhreja. Heidät oli jaettu eri kategorioihin arvostuksen mukaan ja halutuimpienkin aika huomion kohteena oli ohimenevä. Utamaro kuvasi painokuvissaan kuitenkin kaikkien sosiaaliluokkien naisia, eivätkä kaikki hänen kuviensa naiset olleet prostituoituja tai Yoshiwarasta. Utamaron aihe olivat naiset ja heidän kauneutensa riippumatta yhteiskuntaluokasta, iästä tai ammatista.
Utamaron vanhaisissa bijinga-töissä näkyvät vaikutteet Torii Kiyonagalta (1752–1815) ja Kitao Masanobulta (1761–1816). Noin vuodesta 1791 alkaen hän uudisti bijinga-genreä. Useimmat ukiyo-e-kuvittajat olivat esittäneet naiset kokokuvissa, usein ryhmissä. Kuvat keskittyivät tyyliin, uusimpaan kimonomuotiin ja kankaiden painokuvioihin. Utamaro ryhtyi suunnittelemaan yksittäisten naisten kuvia, jotka oli rajattu tiukasti lähikuviin. Tyyliä kutsuttiin nimellä ōkubi-e, kirjaimellisesti ’suuren pään muotokuva’. Pääosassa olivat naisten kasvonilmeet ja persoonallisuus. Utamaro otti kuviinsa vaikutteita Katsukawa-koulukunnan kabuki-näyttelijöitä kuvanneista ōkubi-e-kuvista.
Utamaro kuvasi bijinga-kuvissaan muiden 1700-luvun lopun puupiirrosten tavoin idealisoitua naiskauneutta. Kuvat esittivät usein nuoria, pitkiä ja hoikkia naisia, joilla oli pikimustat hiukset ja virheettömät piirteet. Kasvot kuvattiin lähes aina profiilissa tai puoliprofiilissa, koska niitä oli käytössä olleella painotekniikalla vaikeaa esittää edestä. Emotionaaliset muutokset tai persoonallisuus on esitetty hyvin pienillä vihjeenomaisilla nyansseilla. Utamaron tunnetuimpien painokuvien väriskaala on hillitty. Kuvia hallitsevat pehmeät teenruskeat, vaaleanharmaat ja malvan sävyt. Kansei-uudistuksissa värien lukumäärää ja piirroksen tarkkuutta oli rajoitettu, mutta Utamaro onnistui suunnittelemaan suppeallakin värivalikoimalla selkeäpiirteisiä ja taiteellisesti korkeatasoisia kuvia.
Bijinga-sarjasta Fujin sōgaku juttai, 1792–93
Omoshiroki sō, ’Kiinnostava tyyppi’
Tabako no kemuri o fuku onna, ’Nainen puhaltaa tupakansavua’
Fumi yomu onna, ’Nainen lukee kirjettä’