stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkapallon kenttäryhmitys
Yleisiä ryhmityksiä > 4–3–3

4–3–3 on muunnelma 4–2–4-ryhmityksestä. Siinä yksi ylimääräinen keskikenttäpelaaja vahvistaa keskikenttää ja samalla myös puolustusta, vaikka varsinaisten puolustajien määrä vähentyykin. Brasilian maajoukkue käytti tätä ryhmitystä voittaessaan maailmanmestaruuden vuonna 1962. 1960- ja 1970-luvuilla erityisesti Italiassa, Argentiinassa ja Uruguayssa käytettiin muunnelmaa, jossa keskikenttäpelaajista yksi auttaa enemmän puolustuksessa ja kaksi hyökkäyksessä. 4–3–3-ryhmitystä nykyisin käyttävillä joukkueilla on useimmiten käytössä tämä tyyli, tästä esimerkkinä on 2000-luvun FC Barcelona.
Rinus Michelsin valmentaman Hollannin maajoukkueen vuonna 1974 esittelemä niin sanottu totaalinen jalkapallo perustuu 4–3–3:een tai 3–4–3:een. Siinä taktiikka perustuu yksilölliseen peliälyyn ja yhteisölliseen parviälyyn, ja kenttäpelaajien täytyy pystyä pelaamaan mitä pelipaikkaa tahansa. Myös maalivahdin tulee osallistua peliin jaloillaan. Totaalinen jalkapallo on nykyjalkapallossa erityisesti huippujoukkueiden käytössä.
Yleisiä ryhmityksiä > 4–5–1

Puolustavaa ryhmitystä 4–5–1 voidaan käyttää esimerkiksi vaikeissa vierasotteluissa.
Yleisiä ryhmityksiä > 4–4–2

4–4–2 on nykyisin ehkä yleisin ryhmitys. Sen kehitti Englannin maajoukkueen valmentaja Alf Ramsey 1960-luvulla. Ryhmitys poisti aiemmin yleiset laitahyökkääjät kentiltä pitkäksi aikaa  ja luottaa keskikenttäpelaajiin, jotka jaksavat olla mukana sekä hyökkäyksessä että puolustuksessa. Nykyisin tämä ryhmitys on erityisen yleinen Britanniassa.
Yleisiä ryhmityksiä > 5–3–2/3–5–2

5–3–2-ryhmitys on puolustusvaiheessa puolustusvoittoinen. Se muuttuu hyökkäysvaiheessa hyökkäävämmäksi 3–5–2-ryhmitykseksi, kun nousevat laitapakit nousevat keskikentälle. Samalla puolustava keskikenttäpelaaja täyttää laitapakin nousuja. 3–5–2-ryhmitystä voi käyttää myös ilman laitajuoksijoita, kuten Argentiina teki voittaessaan maailmanmestaruuden vuonna 1986.
Yleisiä ryhmityksiä > 4–2–3–1

4–2–3–1 on ryhmitys, jolla Ranska voitti maailmanmestaruuden vuonna 2018. Siinä pelaajat ovat levittäytyneet koko kentän alueelle, ja neljä ylintä pelaajaa hyökkää. Keskikenttäpelaajaa voi käyttää pelintekijänä ja linkkipelaajana vastahyökkäyksissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jalkapallon kenttäryhmitys Wikimedia Commonsissa
2–3–5.
WM-ryhmitys.
Metodo.
Catenaccio.
4–2–4.
4–3–3.
4–4–2.
4–2–3–1.
Levottomat jalat

| Levottomat jalat |
| --- | --- |
Syyt:  useita altistavia tekijöitä
Oireet:  kihelmöinti jaloissa
Esiintyvyys:  5–10 prosenttia aikuisista
Hoito:  liikunta, hieronta, kylpy, dopamiiniagonistit, rauta ym.
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Levottomat jalat eli levottomien jalkojen oireyhtymä tai Willis-Ekbomin tauti (lyh. LJO, WED tai RLS, engl. restless legs syndrome) on oireyhtymä, josta kärsivä tuntee jaloissaan epämiellyttäviä tuntemuksia, jotka pakottavat hänet liikkumaan tai liikuttamaan jalkojaan. Oireet esiintyvät usein iltaisin ja häiritsevät nukahtamista.
Oireet

Potilaat ovat kuvailleet levottomien jalkojen oireita monenlaisin ilmaisuin, kuten syväksi kivuksi tai ryömiviksi, kihiseviksi, kihelmöiviksi, pistäviksi, kuumottaviksi tai polttaviksi tuntemuksiksi. Oireet on rinnastettu muurahaisten kävelyyn, matojen luikerteluun säärissä ja Coca-Colaan suonissa. Tuntemukset esiintyvät useimmiten molemmissa jaloissa mutta saattavat olla toisessa voimakkaampia kuin toisessa.
Levottomien jalkojen oireet ilmaantuvat tyypillisimmin illalla vuoteeseen mennessä, ja ne ovat pahimmillaan kello 19:n ja aamuyhden välillä. Oireet vaikeuttavat nukahtamista ja saattavat aiheuttaa yöllisiä heräämisiä. Myös kokouksissa istuminen tai lentokoneessa matkustaminen voivat olla vaikeita tilanteita, sillä paikallaan istuminen on vaikeaa oireiden ilmaantuessa. Joskus oireet etenevät myös yläraajoihin ja muualle kehoon. Oireet helpottavat, kun potilas liikuttelee tai venyttelee jalkojaan tai lähtee kävelemään.
Yleisyys

Levottomista jaloista kärsii lähes päivittäin noin 5–10 prosenttia aikuisista. Vaikeista oireista kärsii noin kolme prosenttia. Esiintyvyys kasvaa iän mukana. Naiset kärsivät oireyhtymästä selvästi useammin kuin miehet, ja kuukautisvuodon yhteydessä tapahtuva kudosraudan  (ferritiini) tason lasku pahentaa oireita. Raskaana olevista naisista levottomista jaloista kärsii noin 33 prosenttia etenkin raskauden viimeisen kolmanneksen aikana. Levottomien jalkojen oireita on myös todettavissa suurella osalla ADHD-lapsista ja -nuorista, useiden tutkimusten mukaan yli puolella.
Oireyhtymän perinnöllisessä muodossa oireet alkavat usein jo lapsuudessa tai nuoruudessa. Jos oireet alkavat vasta 40. ikävuoden jälkeen, syynä saattaa olla jokin muu sairaus. Levottomien jalkojen oireyhtymä selittää yli 15 prosenttia iäkkäimpien ihmisten unettomuudesta.
Altistavat ja laukaisevat tekijät

Levottomien jalkojen oireyhtymän kaikkia syitä ei tiedetä. Usein potilailla on todettu keskushermoston dopamiinijärjestelmän häiriö. Kudosraudan puute on toinen yleinen tekijä. Oireita voivat pahentaa monet tekijät, kuten raskausaika, verenvuodot ja verenluovutus, raudanpuuteanemia, munuaissairaudet ja dialyysi, MS-tauti, kilpirauhasen liika- tai vajaatoiminta, lisäkilpirauhasen liikatoiminto, selkäytimen sairaudet, tulehdukselliset sairaudet, fibromyalgia, ADHD, alaraajojen huono valtimoverenkierto, suonikohjut, polyneuropatiat, vitamiinien puutostilat tai alkoholismi. Lääkkeistä levottomia jalkoja voivat aiheuttaa ja pahentaa muun muassa trisykliset masennuslääkkeet sekä serotoniinin takaisinoton estäjät eli SSRI-lääkkeet, mirtatsapiini, sekä antihistamiinit ja beetasalpaajat.
Joillain melatoniini voi pahentaa levottomien jalkojen oireyhtymää. Myös liiallinen kofeiinin käyttäminen voi aiheuttaa tai lisätä levottomien jalkojen oireita.
Hoito

Levottomien jalkojen ensisijaisena lääkehoitona käytetään dopamiiniagonisteja, kuten pramipeksolia. Riskinä dopamiiniagonisteilla on oireiden paheneminen (augmentaatio) keskimäärin 1,5 vuoden käytön jälkeen käytössä ja riski korostuu, jos taustalla on raudanpuute. Levottomien jalkojen hoidossa voidaan käyttää myös gabapentinoideja, kuten gabapentiinia tai pregabaliinia. Gabapentinoidit sopivat samanaikaisista kivuista kärsivälle potilaalle. Joskus käytetään myös bentsodiatsepiinejä, jotka voivat tilapäiskäytössä lievittää oireita, mutta eivät sovi pitkäaikaislääkitykseksi.
Jos potilaan kudosrauta eli ferritiini on alhainen, voidaan hänelle antaa suun kautta rautakuuri. Ferritiinin tavoitetaso levottomista jaloista kärsivillä on vähintään 75ug/l (tai jos tulehdus vaikuttaa ferritiiniarvoon, tähdätään transferriinisaturaatiotasoon 25%).
Hyviksi raportoituja itsehoitomenetelmiä ovat esimerkiksi säännöllinen liikunta, jalkojen nostaminen seinälle illalla, nukkuminen villasukat jalassa, tietoisuusharjoitukset, kylmä suihku, kylmät jalkakylvyt, jääpakkaukset, lämmin kylpy, jalkojen hieronta ja venyttely, rauhoittava yrttitee, Illodin-suuveden hierominen sääriin, magnesiumtabletit ja kahvinjuonnin vähentäminen.
Levottomien jalkojen oireyhtymä ei parane koskaan, mutta oireiden vaikeustaso voi vaihdella.
Aiheesta muualla

Uniliitto - Tunnistatko levottomat jalat?[vanhentunut linkki]
Levottomat jalat, Terveyskirjasto.fi
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1934

Vuoden 1934 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Italiassa. Ne olivat historian toiset jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut. Halukkaiden osallistujamaiden määrä oli kasvanut 32:een, joten ensimmäistä kertaa oli järjestettävä myös karsinnat. Karsinnoista lopputurnaukseen selviytyi 16 maata. Hallitseva mestari Uruguay ei osallistunut Italiassa pidettävään MM-turnaukseen protestiksi eurooppalaisten joukkueiden poissaololle vuoden 1930 kisoista.
Italian isännöimän turnauksen taustalla toimi vahvasti fasistipuolueen johtaja Benito Mussolini, jolle kisat olivat poliittisen propagandan näytös. Italia voitti turnauksessa maailmanmestaruuden, mikä takasi Mussolinille täydellisen propagandavoiton. Mussolinin on väitetty painostaneen otteluiden tuomareita, jotta nämä olisivat tuominneet italialaisten eduksi. Etenkin Italian ja Espanjan välinen tasatulokseen päättynyt puoliverierä ja sitä seurannut uusintaottelu jäivät historiaan useista räikeistä tuomarivirheistä, jotka koituivat Italian eduksi. Samanlaisia viitteitä oli myös Italian välieräottelussa Itävaltaa vastaan ja loppuottelussa Tšekkoslovakiaa vastaan. Kiistanalaisista tapahtumista huolimatta Italia oli ennen turnausta yksi voittajasuosikeista, mutta epäiltäväksi jäi kuinka turnaus olisi päättynyt ilman poliittista vaikutusta.
Järjestelyt

Italian ja Benito Mussolinin halukkuus järjestää MM-turnaus ei johtunut pelkästään urheilullisista syistä, ennen kaikkea kyse oli politiikasta. Mussolini itse ei jalkapallosta perustanut, mutta hän ymmärsi MM-turnauksen arvon poliittisen propagandan välineenä. Hän oli kiinnostunut järjestämään jo vuoden 1930 MM-turnauksen. Italia jätti osallistumatta koko turnaukseen, kun kisat myönnettiin Uruguaylle. Italian valinta vuoden 1934 kisaisännäksi oli täynnä poliittista juonittelua, huhuja pelottelusta ja laittomista maksuista. Italian jalkapalloliitto lobbasi Kansainvälistä jalkapalloliittoa (FIFA) Italian fasistisen hallituksen nimissä. Kansallinen liitto pyrki vakuuttamaan FIFAn lupaamalla Italian valtion sitoutuvan maksamaan kilpailuista mahdollisesti koituvat taloudelliset tappiot. Lobbaus teki lopulta vaikutuksen valiokuntaan, joka myönsi kisaisännyyden Italialle. Ainoa varteenotettava kilpailija oli Ruotsi, joka kuitenkin vetäytyi kisaisännyyden tavoittelusta ennen äänestystä. FIFA päätti kisojen järjestäjästä toukokuussa 1932.
Karsinnat

Halukkaita MM-turnaukseen osallistuvia maita oli 32, minkä takia jouduttiin järjestämään ensimmäiset MM-karsinnat. Vuoden 1930 MM-turnaukseen joukkueet olivat tulleet kutsuttuina, ja osa maista oli jopa pitänyt taivutella osallistumaan. Myös kisojen isäntämaa Italia joutui osallistumaan karsintaan, jolloin oli teoriassa mahdollista että isäntämaa ei edes selviytyisi turnaukseen. Italia kuitenkin selvitti karsinnat helposti voittamalla Kreikan Milanossa pelatussa ottelussa 4–0. Karsinnan oli tarkoitus olla kaksiosainen, mutta sovittua korvausta vastaan Kreikka luopui toisesta osaottelusta. Myös Tšekkoslovakia selviytyi kisoihin vain yhden ottelun perusteella, sillä Puolan hallitus ei päästänyt maan joukkuetta matkustamaan Tšekkoslovakiaan. Tšekkoslovakia voitti Puolassa pelatun ainoan ottelun.
Etelä-Amerikassa ei ollut lopulta tarvetta pelata ainoatakaan karsintaottelua. Maanosan maista Italian kisoihin osallistuivat Brasilia ja Argentiina; muut maat eivät osallistuneet tai vetäytyivät karsinnoista. Hallitseva maailmanmestari Uruguay boikotoi kisoja vastineeksi eurooppalaisten poisjäännille maan isännöimistä vuoden 1930 kisoista. Afrikan ja Aasian yhdistetyssä karsinnassa pelasivat vain Egyptin ja Palestiinan brittiläisen mandaatin maajoukkueet. Karsinnat voitti Egypti. Pohjois- ja Keski-Amerikan karsinnoissa Meksiko päihitti Kuuban ja eteni toiselle kierrokselle Yhdysvaltoja vastaan. Meksikon ja Yhdysvaltain välinen ottelu pelattiin Roomassa kolme päivää ennen kisojen alkua. Yhdysvallat voitti ottelun 4–2, ja Meksiko joutui näin matkustamaan Eurooppaan pääsemättä itse turnaukseen.
Turnaukseen selviytyi karsinnoista 16 joukkuetta:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Argentiina   Itävalta   Belgia   Brasilia  |   Tšekkoslovakia   Egypti   Ranska   Saksa  |   Unkari   Italia   Alankomaat   Romania  |   Espanja   Ruotsi   Sveitsi   Yhdysvallat  |
Joukkueet

Italian MM-turnaukseen selviytyneistä 16 maasta 12 oli Euroopasta. Ensiesiintymisen MM-turnauksessa teki yhdeksän eurooppalaista maata. Euroopan maista ensimmäisessä MM-turnauksessa oli mukana Ranska, Belgia, Romania sekä Jugoslavia, joka puolestaan ei ollut Italian kisoissa. Ensimmäisenä afrikkalaisena maana kisoissa oli mukana Egypti. Pitkän matkan tehneistä eteläamerikkalaisista Argentiina ja Brasilia eivät osallistuneet turnaukseen parhailla kokoonpanoillaan. Argentiinasta puuttui muiden muassa edellisten kisojen maalitilaston voittaja Guillermo Stabile sekä Italiaan muuttanut ja sen maajoukkueeseen siirtynyt Luis Monti. Montin lisäksi Italian joukkueessa argentiinalaissyntyisiä olivat Raimundo Orsi ja Enrique Guaita. Säännöt kielsivät ulkomaalaispelaajien värväämisen, mutta heidät nähtiin italialaisten maahanmuuttajien jälkeläisinä. Isäntämaa Italian poliittinen tilanne oli samankaltainen kuin Saksassa. Saksassa suhtauduttiin yhä nihkeästi jalkapalloammattilaisuuteen, ja maan joukkue koostui amatööreistä, vaikkakin pelaajat olivat kansallissosialistisessa hengessä eräänlaisia valtionammattilaisia. Ennen turnauksen alkua vahvoiksi maiksi ja mahdollisiksi mestarikandidaateiksi nostettiin isäntämaa Italian lisäksi Itävallan wunderteam sekä Unkari ja Tšekkoslovakia.
Stadionit

Maailmanmestaruuskilpailujen otteluita pelattiin kahdeksalla eri paikkakunnalla. Tämän vuoksi piti parantaa myös kaupunkien välistä infrastruktuuria. Torinoon rakennettiin kisoja varten uusi stadion ja Napolin stadionia parannettiin. Kisat olivat fasistisen Italian voimannäyte, ja tämän piti näkyä myös stadionien nimissä, Rooman stadionin nimen PNF tulee sanoista Partito Nazionale Fascista. Stadioneista Napolin stadion tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa. Stadio PNF:n paikalle rakennettiin myöhemmin Stadio Flaminio. Muut stadionit ovat edelleen olemassa.
| Bologna | Firenze | Genova | Milano |
| --- | --- | --- | --- |
| Stadio Littoriale | Stadio Giovanni Berta | Stadio Luigi Ferraris | Stadio San Siro |
| Kapasiteetti: 50 100 | Kapasiteetti: 47 290 | Kapasiteetti: 36 703 | Kapasiteetti: 55 000 |

| Torino |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino | Trieste |
| Stadio Benito Mussolini |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino | Stadio Littorio |
| Kapasiteetti: 28 140 |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino | Kapasiteetti: 8 000 |
|  |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino |  |
| Napoli |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino | Rooma |
| Stadio Giorgio Ascarelli |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino | Stadio Nazionale PNF |
| Kapasiteetti: 40 000 |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino | Kapasiteetti: 47 300 |
|  |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino |   Bologna Firenze Genova Milano Napoli Rooma Trieste Torino |  |
Ottelut > Ensimmäinen kierros

Ensimmäisestä MM-turnauksesta poiketen kisat pelattiin vuonna 1934 cup-järjestelmällä, jolloin tappion myötä hävinneen joukkueen kisat olivat ohi. Ensimmäisellä kierroksella hävinneiden joukkueiden ottelut jäivät näin ollen yhteen. Neljä vuotta aikaisemmin pelatuissa Uruguayn kisoissa eteläamerikkalaiset olivat lähettäneet parhaat kokoonpanonsa kisoihin, mutta parhaat eurooppalaiset eivät kisoihin lähteneet. Italiassa tilanne oli päinvastainen, sillä argentiinalaiset seurat eivät päästäneet parhaita pelaajiaan kisoihin, koska he pelkäsivät, että heidät houkuteltaisiin jäämään Italiaan. Brasiliassa taas kärsittiin sisäisistä kiistoista, minkä vuoksi maan joukkue koostui lähes yksinomaan Botafogon pelaajista. Molempien eteläamerikkalaisten kisat päättyivät ensimmäisellä kierroksella. Argentiina hävisi Ruotsille maalein 3–2 hukattuaan johtoasemansa kaksi kertaa. Ruotsi-tappion jälkeen Argentiinan seuraava MM-ottelu pelattiin vasta 24 vuoden jälkeen. Espanja taas päihitti Brasilian 3–1 johdettuaan peliä jo puolen tunnin jälkeen 3–0. Myös muiden Euroopan ulkopuolelta tulleiden joukkueiden kisat päättyivät ensimmäiselle kierrokselle. Yhdysvallat hävisi reservipitoisenakin pelanneelle isäntämaa Italialle 7–1. Turnaukseen yhtenä suosikeista lähtenyt Unkari säästeli myös parhaita pelaajiaan avausottelussa. Se onnistui kuitenkin varamiehistölläänkin voittamaan Egyptin 4–2.
Saksa kohtasi ensimmäisellä kierroksella Belgian. Saksaan vaikutti voimakkaasti valtion harjoittama kansallissosialismi, joka kontrolloi myös maan jalkapalloa. Saksan mahdollisuuksiin ennen turnausta ei juuri uskottu, mutta se kukisti avausottelussa Belgian 5–2. Itävallan joukkue oli yksi aikakauden parhaista maajoukkueista. Ranska laittoi sen kuitenkin tiukille avausottelussa, ja ensimmäisen kierroksen tasaväkisin ottelu päättyi Itävallan hyväksi vasta jatkoajalla. Myös Tšekkoslovakia tiedettiin ennen kisoja vahvaksi. Sen joukkue koostui lähes kokonaan maan jalkapalloa hallitsevien Spartan ja Slavian pelaajista. Se voitti ensimmäisessä ottelussaan Romanian 2–1. Hollantia pidettiin mahdollisena yllättäjäjoukkueena ennen kisoja, mutta se hävisi ensimmäisellä kierroksella Sveitsille 3–2. Ensimmäistä ja toistaiseksi ainoaa kertaa MM-kilpailujen kahdeksan parasta joukkuetta tulivat yksinomaan Euroopasta.
Ottelut > Puolivälierät

Puolivälierissä yksi tasokkaimmista ottelupareista oli Itävallan ja Unkarin kohtaaminen. Entisen Itävalta-Unkarin perillismaat olivat kohdanneet toisensa perinteisesti vuosittain, viime vuosina itävaltalaiset olivat saaneet yliotteen. Unkari lähti otteluun vaihtamalla puolet edellisen ottelun kokoonpanostaan, mutta Itävalta hallitsi kuitenkin kamppailua ja johti puoliajalla 2–0. Unkari kavensi György Sárosin rangaistuspotkumaalilla. Pian tämän jälkeen Unkarin Imre Markos ajettiin ulos kentältä ja István Avar joutui jättämään pelin kesken loukkaannuttuaan. Itävalta pystyi puolustamaan 2–1 johtoaan vajaamiehistä Unkaria vastaan ottelun loppuun asti.
Tšekkoslovakia joutui omassa puolivälierässään tiukoille Sveitsiä vastaan. Tšekkoslovakian joukkue koostui nimekkäistä pelaajista, kirkkaimpina tähtinään muiden muassa Oldřich Nejedlý ja maalivahti František Plánička. Sveitsi siirtyi alussa ottelussa johtoon, mutta Tšekkoslovakia oli lopulta liian kova vastus Sveitsille. Ottelu ratkesi Nejedlýn voittomaaliin vasta alle kymmenen minuuttia ennen ottelun päättymistä. Saksa ja Ruotsi pelasivat oman puolivälieräottelunsa Milanossa rankkasateessa. Ensimmäiset maalit nähtiin 60. minuutin jälkeen, kun Saksan Karl Hohmann iski kolmessa minuutissa kaksi maalia. Ruotsi onnistui vielä kaventamaan ottelun loppulukemat 2–1:een, mutta Saksa eteni välieriin Tšekkoslovakiaa vastaan.
Puolivälierien tiukin koitos nähtiin Italian ja Espanjan välillä. Italia oli ennakkosuosikki, mutta Espanja oli viime vuosien aikana kirinyt kiinni Euroopan huippumaiden tasoa. Isäntämaa Italia oli kotikisoissaan ehdottoman pakkovoiton edessä, olihan kyseessä myös poliittinen propaganda, jolla tuotiin ilmi fasistisen järjestelmän ylivertaisuutta. Espanja meni puolen tunnin pelin jälkeen johtoon. Espanjan yksi tukipilareista oli maalivahti Ricardo Zamora, joka torjui ottelussa useat italialaisten yritykset. Italian ainoa maali tuli, kun Zamoraa estettiin pääsemästä palloon erotuomarin näkemättä ja Giovanni Ferrari onnistui tasoittamaan ottelun. Espanja onnistui vielä maalinteossa, mutta erotuomari hylkäsi maalin kyseenalaisesti paitsiona, vaikka la Fuente oli itse harhautellut itsensä maalintekotilanteeseen. Ottelun päättyessä tasan ratkaisua yritettiin hakea jatkoajalta. Jatkoajalla italialaiset jyräsivät Zamoran yli, mutta tämä pelasi kuitenkin ottelun loppuun asti pitäen päätöslukemat 1–1:ssä. Seuraavan päivän uusintaottelussa hän ei kuitenkaan enää pystynyt pelaamaan. Zamoran lisäksi moni muukin espanjalaispelaaja oli loukkaantuneena sivussa. Espanja joutui vaihtamaan avauksesta seitsemän pelaajaa. Uusintaotteluun tuomaria vaihdettiin, mutta kyseenalaisia ratkaisuja ja rumia otteita nähtiin silti. Espanjalaispelaaja telottiin heti alussa pelikyvyttömäksi ja 11. minuutilla Giuseppe Meazza puski pallon kiistanalaisesti Espanjan maaliin. Espanjalta sen sijaan hylättiin kaksi selvältä näyttänyttä maalia ja Italia eteni välieriin. Otteluita tuominneet sveitsiläinen ja belgialainen erotuomari hyllytettiin tuomaritoiminnasta kotimaissaan. Taustalla vaikuttaneen Mussolinin väitettiin lahjoneen tuomarit.
Ottelut > Välierät

Italia sai vain kaksi päivää aikaa palautua uusintaottelusta, kun se jo kohtasi Milanon San Sirolla välierissä Itävallan. Itävalta oli joukkueiden välisissä aiemmissa otteluissa ollut selvästi niskan päällä, sillä Italia oli voittanut vain yhden maiden 13 viimeisestä kohtaamisesta. Ottelu oli tasainen, mutta jo alussa saatiin viitteitä Espanja-ottelusta, kun Itävallan maalivahti pudotti pallon Meazzan häiritsemänä käsistään, minkä seurauksena Enrique Guaita pisti pallon maaliin. Osuma oli kyseenalainen, ja itävaltalaiset syyttivät tuomaria Italian suosimisesta. Ottelussa ei enää nähty muita maaleja, joten Italia eteni loppuotteluun. Toisessa välierässä Tšekkoslovakia oli Saksaa parempi maalein 3–1. Ottelussa maalivahtipeli oli hyvin suuressa roolissa, missä Tšekkoslovakian Plánička osoittautui Saksan Willibald Kreßiä vahvemmaksi. Tšekkoslovakian kaikista maaleista vastasi turnauksen maalikuninkuuden voittanut Oldřich Nejedlý.
Ottelut > Pronssiottelu

Itävallalle pronssiotteluun joutuminen oli suuri pettymys. Myöskään pronssiottelu ei alkanut hyvin, sillä saksalaiset siirtyivät jo puolen minuutin kohdalla johtoon. Saksa halusi voittoa Itävaltaa enemmän ja voitti ottelun maalein 3–2. Itävallalle Italian kisat olivat suuri pettymys, kun taas pelkästään amatööreistä koostunutta Saksan joukkuetta juhlittiin kotimaassaan maailman parhaana amätöörijoukkueena.