stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puristuskerroin
Eräiden aineiden puristuskertoimia

| Aine | Puristuskerroin GPa |
| --- | --- |
Polyuretaani, vaahtomuovi: 0,0002
Kovakumi, eboniitti: 3
Betoni: 8 .. 22
Kalustelasi: 21 .. 27
Kvartsilasi: 37
Pleksilasi: 3,6
Alumiini: 75
Hopea: 100
Kupari: 136
Kulta: 185
Valurauta: 50..120
Teräs: 160
Timantti (lämpötilassa 4 K): 443
Materiaali, jonka puristuskerroin on 35 GPa, menettää yhden prosentin tilavuudestaan, kun se joutuu 0,35 GPa:n eli 3500 baarin paineen alaiseksi. Tämä on noin 3455 kertaa Maan pinnalla vallitseva normaali ilmanpaine (1 Atm = 1013 mbar = 1013 hPa).
| --- | --- |
(20 °C:n lämpötilassa ja 1 Atm:n paineessa): 
Elohopea: 26,3 GPa
Glyseroli: 4,55 GPa
Vesi: 2,2 GPa (puristuskerroin kasvaa suurissa paineissa)
Metanoli: 0,825 MPa
Etanoli: 0,806 MPa
Rikkihappo: 0,35
Ilma: 142 kPa (adiabaattinen puristuskerroin)
Ilma: 101 kPa (puristuskerroin vakiolämpötilassa)
Kiinteä helium: 50 MPa (arviolta)
Mikroskooppinen alkuperä > Atomien välinen potentiaali ja lineaarinen kimmoisuus

Koska lineaarinen elastisuus on suora seuraus atomien välisistä vuorovaikutuksista, se liittyy niiden välisten sidosten laajenemiseen tai kokoonpuristumiseen. Kiteisillä aineilla se voidaan sen vuoksi johtaa atomien välisestä potentiaalista.
Tarkastellaan ensin kahden vuorovaikuttavan atomin muodostaman systeemin potentiaalienergiaa. Jos ne aluksi ovat hyvin kaukana toisistaan, niiden välillä vallitsee vetovoima. Kun ne lähestyvät toisiaan, niiden potentiaalienergia pienenee. Toisaalta atomien ollessa hyvin lähellä toisiaan niiden potentiaalienergia on niiden välisen poistovoiman vuoksi hyvin korkea. Yhdessä nämä potentiaalit saavat aikaan, että on olemassa atomien välinen etäisyys, jossa niiden potentiaalienergia on minimissään. Tämä tapahtuu sellaisella etäisyydellä a0, missä veto- ja poistovoimat kumoavat toisensa eli niiden summa on nolla:
missä U on atomien välinen potentiaali ja r niiden välinen etäisyys. Tämä merkitsee, että atomit ovat tasapainossa.
Tämän kahden atomin mallin laajentamiseksi kiinteään kappaleeseen käsitellään yksinkertaista mallia, aluksi yksiulotteista atomien ketjua, jossa atomien välinen etäisyys on a ja tasapainoetäisyys a0. Sen potentiaalienergian riippuvuus etäisyydestä on muodoltaan samankaltainen kuin kahden atomin tapauksessakin, ja se saa miniminsä kohdassa a0. Potentiaalienergian Taylorin kehitelmä on:
Tasapainossa lausekkeen ensimmäinen derivaatta on 0, joten hallitsevana on sarjan seuraava, neliöllinen termi. Kun poikkeama tasapainoasemasta on pieni, korkeamman kertaluvun termit voidaan jättää huomioon ottamatta. Lauseke saa muodon:
mikä selvästi kuvaa lineaarista kimmoisuutta.
Derivointi on suoritettu käsittelemällä kahta vierekkäistä atomia, jolloin Hooken kerroin on:
Tämä kaava voidaan helposti laajentaa kolmiulotteiseen tapaukseen, jossa atomien välisen etäisyyden sijasta käytetään atomitilavuutta (Ω). Tällöin saadaan:
Mikroskooppinen alkuperä > Puristuskerroin ja atomin säde

Edellä olevassa tarkastelussa puristuskerroin liittyy suoraan atomien väliseen potentiaaliin ja atomitilavuuteen. Atomien välisen potentiaalin tarkastelua voidaan edelleen kehittää, jotta saadaan yhteyksiä puristuskertoimen ja aineen muiden ominaisuuksien välille. Yleensä atomien välinen potentiaali voidaan esittää etäisyyden funktiona, jossa on kaksi termiä, toinen vetävälle ja toinen hylkivälle voimalle:
missä A > 0 esittää vetävää ja B > 0 hylkivää voimaa. Yleensä n ja m ovat kokonaislukuja, josta m on suurmempi kuin n, sillä hylkivä voima vaikuttaa vain pienillä etäisyyksillä. Tasapainossa u saa pienimmän arvonsa, jolloin sen ensimmäinen derivaatta on 0:
Luku n on tavallisesti välillä 1...6, m taas välillä 9..12.  Kun r on lähellä tasapainoetäisyyttä r0, jälkimmäinen termi voidaan jättää huomioon ottamatta ja lauseen toiselle derivaatalle saadaan arvo
Koska atomin säteen r ja tilavuuden Ω välillä on yhteys
saadaan
ja edelleen
Monissa tapauksissa, esimerkiksi metalleilla ja ioniyhdisteillä, vetävä voima on sähköstaattinen, jolloin n = 1 ja saadaan:
Tämä pätee atomeille, joilla on samankaltaiset sidosominaisuudet. Tämä yhteys on voitu todentaa alkalimetalleilla ja monilla ioniyhdisteillä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Bulk modulus
Eräiden seosaineiden vaikutus erään peruslasin puristuskertoimeen.
Atomien välinen potentiaali (vasemmanpuoleinen kuvio) ja voima (oikeanpuoleinen kuvio)
Käännös suomeksi
Tános

| Tános Τάνος |
| --- | --- |
 Tános-jokea Vóreia Kynouríassa.
Alkulähde:  Párnonas-vuori  37°22′07″N, 22°35′38″E
Laskupaikka:  Parálio Ástros, Vóreia Kynouría, Arkadia, Peloponnesos  37°26′03″N, 22°45′27″E
Maat:  Kreikka
Pituus:  65 km
Tános (kreik. Τάνος), antiikin Tanos (m.kreik. Τάνος, lat. Tanus) tai Tanaos (m.kreik. Τάναος, lat. Tanaus), on joki, joka virtaa Peloponnesoksen niemimaan itäosissa Kreikassa. Sen pituus on noin 65 kilometriä. Joki saa alkunsa Párnonas-vuorelta ja se laskee Egeanmereen kuuluvaan Argoliinlahteen lähellä Vóreia Kynourían kunnan Parálio Ástroksen ja Káto Vérvenan kyliä.
Tános-joen suu Parálio Ástroksessa.
Antiikin ajan klassisella kaudella joki toimi Argoliin ja Lakonian rajana. Euripides sijoitti sen tällä perusteella kyseisten alueiden rajajoeksi myös herooisella kaudella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tános Wikimedia Commonsissa
Tapaen taistelu (88)

Tapaen taistelu käytiin vuonna 88 Lucius Tettius Julianuksen johtamien roomalaisten ja daakialaisten joukkojen välillä. Taistelussa Rooman armeija onnistui lyömään kuningas Decebaluksen johtamat daakialaiset, mutta talven tulo esti Julianusta hyödyntämästä menestystään ja etenemästä Daakian pääkaupungin, Sarmizegethusan porteille asti. Roomalaiset joutuivat palaamaan takaisin Tonavan eteläpuolelle, Moesiaan.
Daakialaiset olivat kuninkaansa johdolla tehneet vuosikausia ryöstöretkiä Tonavan yli Rooman hallitsemaan Moesiaan. Vuonna 85 provinssin maaherra Gaius Oppius Sabinus kuoli tällaisessa hyökkäyksessä. Keisari Domitianus organisoi heti vastatoimenpiteitä daakialaisten uhkaa vastaan ja vuosina 85-86 järjestetyt rangaistusretkikunnat Daakiaan sujuivat hyvin, kunnes keisarin pretoriaaniprefekti Cornelius Fuscus sai surmansa Tapaessa daakialaisten väijytettyä hänen joukkonsa. Tiettävästi roomalaiset menettivät myös yhden kokonaisen legioonan, muttei ole täysin varmaa minkä. Kostaakseen Fuscuksen tappion, roomalaiset valmistelivat uutta sotaretkeä vuodeksi 88. Joukkoja irrotettiin muista provinsseista ja yhteensä sotaretkeen osallistui noin kuusi legioonaa.
Domitianus ei kuitenkaan pystynyt johtamaan tätä huhujen takia, jotka kertoivat vallankaappausyrityksestä Roomassa. Hän joutui palaamaan takaisin Roomaan ja jätti kenraalinsa Lucius Tettius Julianuksen armeijan komentoon. Julianus oli pätevä kenraali, joka oli palvellut jo Vespasianusta ja Titusta.
Julianus johti joukkonsa Tonavan yli ja kohtasi pian daakialaisten armeijan Tapaessa, samassa paikassa missä Fuscus oli saanut surmansa edellisenä vuonna. Roomalaisen historioitsija Dio Cassiuksen mukaan Julianus antoi sotilaidensa maalata nimensä kilpiin, jotta heidät voitiin tunnistaa paremmin. Taistelu päättyi lopulta roomalaisten voittoon, mutta koska talvi oli jo lähellä ja Julianus pelkäsi kokevansa saman kohtalon kuin Fuscus, hän ei hyödyntänyt menestystään. Domitianus torjui aluksi Decebaluksen ehdottoman rauhan, mutta kun roomalaiset kohtasivat vastoiskäymisiä toisaalla, keisari joutui pikaisesti solmimaan rauhan daakialaisten kanssa. Tilanne ei ratkennut, ennen kuin keisari Trajanus valloitti Daakian lopullisesti vuosina 101-102 ja 105-106.
Tandberg

| Tandberg |
| --- | --- |

Perustettu:  1933
Lakkautettu:  2010
Kotipaikka:  Oslo, Norja
Toimiala:  elektroniikkateollisuus
Tuotteet:  viihde-elektroniikka, kielistudiot, videoneuvottelutekniikka
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tandberg E20 -videopuhelin.
Tandberg oli norjalainen vuosina 1933–2010 toiminut elektroniikkayritys, joka valmisti 1970-luvun loppuun asti radio- ja televisiovastaanottimia, stereolaitteita ja muuta viihde-elektroniikkaa. Ammattipiireissä se oli 1950-luvulta asti tunnettu avokelanauhureistaan, 1960-luvulta lähtien niihin pohjautuvista kielistudiolaitteistoista ja 1980-luvulta lähtien videoneuvottelutekniikastaan.
Historiaa

Tandberg perustettiin vuonna 1933, ja ensimmäinen Huldra 1 -radiomalli tuli markkinoille seuraavana vuonna. Nauhurituotanto aloitettiin 1952, viritinvahvistimet tulivat ohjelmaan 1954, televisiot 1958 ja kielistudiot 1961.
Osin Norjan valtion omistama, noin 2 000 ihmistä työllistänyt Tandberg meni konkurssiin vuoden 1979 alussa. Suomalainen Nokia yritti ostaa yhtiön viihde-elektroniikan ja opetusvälineiden liiketoiminnot, saksalainen Siemens osti tietokonetoiminnot. Tandberg-nimellä toimintoja jatkoi kaksi uutta yhtiötä, myös nauhurit sisältänyt Tandberg Data ja toinen Tandberg-niminen yritys, joka erikoistui videoneuvottelutekniikkaan. Tandbergin kielistudioliiketoiminnan osti suomalainen Teleste, joka eriytti sen vuosituhannen vaihteessa yritykseksi nimeltä Sanako..
Videoneuvottelulaitteistojen suurtoimittajaksi muuttuneen Tandbergin osti vuonna 2010 Cisco Systems. Tandberg Data on nykyisin saksalaisyritys, joka on erikoistunut nauha-asemien magneettiseen tiedontallennukseen arkisto- ja varmuuskopiokäytössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tandberg Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tandberg
Käännös suomeksi
Tampereen ylioppilastalo

| Ylioppilastalo> Suomen Yhdyspankin talo |
| --- | --- |

Osoite:  Kauppakatu 10
Sijainti:  Tammerkoski, Tampere
Koordinaatit:  61°29′53.4″N, 23°45′20.8″E
Rakennustyyppi:  liikerakennus
Valmistumisvuosi:  1901
Suunnittelija:  Gustaf Nyström
Rakennuttaja:  Suomen Yhdyspankki
Omistaja:  Sasky
Käyttäjä:  mm. Ravintola Tiiliholvi
Tyylisuunta:  uusrenessanssi, jugend
Kerrosluku:  3
Kerrosala:  1 493 m² 
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ylioppilastalo (käytössä myös nimiasu Yo-talo) on Tampereella Tammerkosken kaupunginosassa sijaitseva rakennus, joka on ollut alun perin pankki. Talon on suunnitellut arkkitehti Gustaf Nyström, ja se on valmistunut vuonna 1901. Koristeellisessa ja mielikuvituksellisessa julkisivussa on uusrenessanssin ja varhaisen wieniläisjugendin piirteitä. Rakennus on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein.
Ylioppilastaloa on kutsuttu aiemmin Suomen Yhdyspankin taloksi. Nykyisen nimensä se on saanut vuonna 1967, kun Tampereen yliopiston ylioppilaskunta muutti tiloihin. Ylioppilaskunta toimi rakennuksessa kevääseen 2013 asti. Sittemmin siellä on järjestetty muun muassa musiikkiteatteriesityksiä.
Historia

Talo kuului alkuaan Suomen Yhdyspankille. Katutasossa sijaitsi näyttävä pankkisali ja kellarissa pankkiholvi. Yläkerrassa oli kaksi asuinhuoneistoa johtajille. Kun pankki vuonna 1938 muutti avarampiin tiloihin Kauppakadun toiselle puolelle, Tampereen kaupunki osti kiinteistön. Se sijoitti sinne muun muassa taksoitusviraston ja huoltotoimiston. Myöhemmin talo kävi vanhanaikaiseksi ja epäkäytännölliseksi, joten kaupunginvaltuusto antoi sen vuonna 1966 tamperelaisten ylioppilaskuntien käyttöön.
Ylioppilastalon viralliset avajaiset pidettiin helmikuussa 1967. Tiloissa toimivat ylioppilaskunta Tamy ja ylioppilaslehti Aviisi, ja siellä oli lisäksi opiskelijoille tarkoitettu lehtisali ja televisiohuone. Talossa aloitettiin myös ravintolatoiminta 1960-luvun lopulla. Kellaritiloihin perustettiin ensin ravintola Tiiliholvi. Koska opiskelijat vierastivat sen arvokasta miljöötä, anniskeluoikeuksia päätettiin laajentaa koskemaan myös talon ensimmäistä kerrosta. Juomien lisäksi siellä pääsi nauttimaan musiikkiesityksistä, tansseista ja klubitunnelmasta. Ylioppilastalosta tuli muun muassa keskeinen manserockin esityspaikka.
Talousvaikeuksien vuoksi ylioppilaskunta joutui vuonna 1978 luopumaan ravintoloidensa omistuksesta, mutta 1990-luvulla se ryhtyi uudelleen ravintoloitsijaksi. Ylioppilastalon ravintolatoiminta yhtiöitettiin vuonna 1997, ja Tamy oli osakeyhtiö Yo-talon pääomistaja, kunnes se vuonna 2008 luopui osake-enemmistöstään. Vuonna 2013 ylioppilaskunta muutti pois talosta uusiin toimistotiloihin, jotka sijaitsivat lähempänä yliopistoa. Rakennus palasi näin Tampereen kaupungin haltuun. Ravintola Yo-talo jatkoi kiinteistössä vuokralaisena, mutta se ajautui konkurssiin tammikuussa 2017. Konkurssipesä myi Yo-talon liiketoiminnan ja irtaimiston ravintola-alan konserni Restamaxille.
Tampereen kaupunki myi Ylioppilastalon kiinteistön Sasky-koulutuskuntayhtymälle huhtikuussa 2022.
Aiheesta muualla

Yo-talon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaupunki saa uuden virastorakennuksen, Aamulehti, 01.10.1939, nro 264, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ylioppilastalon sisäänkäynti.
Tangata manu

Lintumies kuvattuna luolamaalauksessa.
Tangata manu eli lintumies oli nimitys, jota käytettiin Pääsiäissaarella vuosittain järjestetyn kilpailun voittajasta. Kilpailun voitti se, joka pääsi Motu Nuin saarelle ja toi sieltä linnunmunan Orongoon. Voittaja sai hallita Pääsiäissaarta seuraavaan kilpailuun saakka. Kokonaisuudessaan tavasta käytetään nimitystä lintumieskultti. Lintumiehet katosivat kristinuskon myötä 1860-luvulla.
Kilpailu ja rituaalit

Lintumieskultti syntyi todennäköisesti Pääsiäissaaren katoavien luonnonvarojen myötä, jolloin linnuista ja niiden munista oli tullut hedelmällisyyden symboli. Linnut – erityisesti fregattilinnut ja albatrossit – olivat tosin olleet jo aiemmin tärkeässä osassa Pääsiäissaarten mytologiassa. Lintuihin oli myös liittynyt vanhempia aikuistumisrituaaleja, joihin lintumieskultti ainakin osittain pohjautui. Nokitiiran merkitys nousi 1700- tai 1800-luvuilla. Nokitiiroja muutti Pääsiäissaarelle syyskuisin pesimään Orongon kallioille ja sen läheisyyden särkille, kuten Motu Nuille. Kilpailijat tulivat venein noin kahden kilometrin päähän Motu Nuista jo ennen nokitiirojen pesimistä. Pesimisen alettua kilpailijat meloivat saarelle, josta he yrittivät ensimmäisenä löytää nokitiiran munan sen jyrkiltä kallioilta. Kun muna löytyi, kilpailija meloi takaisin Pääsiäissaarelle ja Orongolle. Ensimmäisenä paikalle saapunut tunnustettiin voittajaksi eli lintumieheksi, jota pidettiin lintujumaluus Makemaken uudelleensyntymänä. Uusi lintumies ajeli päänsä, kulmakarvansa ja silmäripsensä. Tämän jälkeen hän siirtyi hallitsemaan saarta seuraavaan syyskuuhun saakka Rano Rarakuun.
Lintumiesten valta

Lintumieskultin kehittymisen myötä Pääsiäissaarta pitkään vaivanneet yhteisöjen väliset yhteenotot lieventyivät. Lintumiehet hallitsivat kuitenkin usein tyrannien tavoin. Lintumiehen paoa-joukot saattoivat hyökätä kaikkia niitä vastaan, joiden he eivät katsoneet tunnustaneen lintumiehen pyhyyttä. 1800-luvulla osa pääsiäissaarelaisista muisti myös tarinoita, joiden mukaan paoat hyökkäsivät jopa kaikkia niitä vastaan, jotka eivät olleet tarpeeksi voimakkaita vastustamaan heitä. Lintumieskultti ei myöskään kyennyt kokonaan korvaamaan Pääsiäissaaren perinteisen hallitsijan eli ‘ariki maun arvovaltaa. Lintumieskultti katosi lopulta kristinuskon saavuttua saarelle lähetyssaarnaajien mukana. Viimeinen lintumies valittiin vuonna 1866.
Motu Nuin saari kuvattuna Pääsiäissaarelta.
Makemake kuvattuna kivikaiverruksessa. Lintumiehen uskottiin olevan uudelleensyntynyt Makemake.
Tanskalainen keittiö

Tanskalaisia kala- ja äyriäisvoileipiä.
Tanskalainen keittiö on Tanskan pienuudesta johtuen varsin yhtenäinen, eikä paikallisia erikoisuuksia juurikaan ole. Tanskalaiset tunnetaan erityisesti mieltymyksestään sianlihaan, mutta myös meren antimet ovat maassa suosittuja. Tanskan suosituin ruokalaji on kuitenkin tanskalainen voileipä eli smørrebrød.
Bornholmin saarella tuotetaan toukokuun ja lokakuun välillä tanskalaista savusilliä (røget sild). Savusilli syödään usein fileoituna sipulin, ruohosipulin, pienten retiisien ja raa'an munankeltuaisen kera. Ankerias oli ennen vanhaan tanskalaisten arkiruokaa, mutta nykyisin se on harvinainen ja kallis herkku. Tanskan kalansaaliit ovat hyvin runsaat, mutta suurin osa kalasta menee vientiin, vaikka kalaruoat ovatkin viime vuosina kasvattaneet Tanskassa suosiotaan.
Tanskalaiset kuuluvat Euroopan innokkaimpiin sianlihansyöjiin, ja karjankasvatus onkin Tanskan tärkeimpiä elinkeinoja. Tanskalaiset päällystävät maailmankuulut voileipänsä usein paksulti makkaralla, kalalla tai juustolla, mutta päällysteinä voidaan käyttää mitä tahansa muutakin ruoka-ainetta. Leipä on yleensä ruisleipää, ja se sivellään voilla tai laardilla.
Tanskalaiset juovat paljon olutta, vaikka maassa on korkea olutvero. Tanskalainen olut valmistetaan ohramaltaasta, riisi- tai maissitärkkelyksestä sekä humalasta, ja se on vaaleaa ja melko mietoa. Tanskan tunnetuin ja sikäläisiä markkinoita lähes täysin hallitseva olutmerkki on Carlsberg.
Tanskassa kertoman mukaan vuoden 1860 paikkeilla keksitty viineri on kansainvälisesti tunnettu tanskalainen herkku. Viineritaikinasta leivotaan pienten leivonnaisten lisäksi myös voikakkua (smørkage), joka täytetään voikreemillä ja mantelimassalla ja koristellaan rusinoilla, sukaatilla ja sokerikuorrutteella. Tanskalaiset nauttivat usein myös rinkeleitä (kringle), pormestarinpitkoja (borgmesterstang) ja rengaskakkuja (kransekage).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tanskalainen keittiö Wikimedia Commonsissa
Tammisaaren vaakuna

Tammisaaren vaakuna
Tammisaaren vaakuna oli Tammisaaren kaupungin tunnus ja samalla puhuva vaakuna. Vaakunan tammiaihe perustuu kaupunginsinettiin jo 1500-luvulta. Vaakunan selitys kuuluu: ”hopeakentässä vihreä tammi, jonka terhot punaiset”.
Vaakunan historiaa

Tammisaaren kaupunki perustettiin vuonna 1546 Pohjan pitäjässä sijainneen Tammisaaren kuninkaankartanon maille. Kaupungille myönnettiin sen nimeen viittaava tammiaiheinen sinetti 1500-luvun loppupuolella. Vanhin säilinyt vedos sinetistä on ajoitettu vuodelle 1594.
Vuonna 1753 kaupungille laadittiin käyttöön uusi sinetti, jossa kuvattiin kaupungin sijaintiin viitaten niemellä kasvava tammi sekä alueen elinkeinoja kuvanneita humalaköynnöksiä, kalastajia ja purjevene. Uudesta sinetistä oli käytössä useita melleja, joissa käytettiin yksittäisiä aiheita alkuperäisestä sinetistä. 1800-luvun tavan mukaisesti sinetin aiheet kuvattiin usein myös vaakunamaisesti kilvelle sijoitettuna.
Vuonna 1860 venäläinen heraldikko Bernhard von Köhne laati muiden Suomen suuriruhtinaskunnan kaupunkien tapaan oman ehdotuksensa Tammisaaren vaakunaksi. Ehdotuksessaan Köhne käytti kaupungin alkuperäisen 1500-luvun sinetin tammea, jonka hän asetti luonnonvärisenä kultaiselle kentälle. Vaikkeikaan Köhnen ehdotus vakiintunut kaupungin käyttöön, päätyi sen perusajatus lopulta Valtionarkiston heraldikkona toimineen George Granfeltin vaakunamalliin vuonna 1892. Granfeltin mukaelma vaakunasta vakiintuikin Tammisaaren tunnukseksi.
1950-luvulta alkaen useat Suomen kaupungeista alkoivat uudistamaan usein heraldisesti heikkoina nähtyjä vaakunoitaan, jolloin myös Tammisaaren vaakuna päätettiin uusia. Uuden vaakunan piirsi käytössä olleen vaakunan pohjalta uudelleen ruotsalaisheraldikko Sven Sköld vuonna 1952. Uudessa vaakunassa luonnonvärinen tammi muutettiin kokonaan vihreäksi ja kultaiset tammenterhot punaisiksi. Tammisaaren kaupunginvaltuusto hyväksyi vaakunan 27. maaliskuuta 1952, sisäasiainministeriön vahvistaessa sen käyttöön 14. toukokuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Tammisaari, Karjaa ja Pohja yhdistyivät Raaseporin kaupungiksi.
Galleria

George Granfeltin piirros Tammisaaren vuoden 1594 sinetistä.
Tammisaaren vuoden 1753 sinetti.
Eräs käytössä ollut malli vuoden 1753 sinetistä.
1840-luvun vaakunamukaelma vuoden 1753 sinetistä. Turun museokeskuksen kokoelma.
Tammisaaren vaakuna C. W. Gyldénin kartassa vuodelta 1843.
Bernhard von Köhnen laatimia kaupungin käytössä olleisiin sinetteihin perustuvia vaakunaluonnoksia vuodelta 1860.
Von Köhnen ehdotus Tammisaaren vaakunaksi vuodelta 1860. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Uudenmaan läänissä.
Tammisaaren vaakuna G. Granfeltin vuoden 1892 teoksessa Finlands städers vapen.
Tammisaaren vaakuna Finlands städers vapen -postikorttikokoelmasta 1900-luvun alusta.
Tammisaaren vaakuna vuoden 1946 postimerkissä.
Aiheesta muualla

Бойко Дм. А. Геральдика Великого Княжества Финляндского. – Запорожье, 2013.
Pussisaukko

| Pussisaukko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Pussieläimet Marsupialia
Lahko::  Pussirotat Didelphimorphia
Heimo::  Pussirotat Didelphidae
Alaheimo::  Didelphinae
Suku::  Chironectes  Illiger, 1811
Laji::  minimus
Kaksiosainen nimi
 Chironectes minimus  (Zimmermann, 1780) 
Synonyymit
 Lutra minima Zimmermann, 1780  
Katso myös
   Pussisaukko Wikispeciesissä   Pussisaukko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pussisaukko (Chironectes minimus) on ainoa pussieläin, joka elää enimmäkseen vedessä. Se on myös pussirottiin kuuluvan Chironectes-suvun ainoa laji. Pussisaukko elää makeavetisissä järvissä ja virroissa Meksikossa ja Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Nimet ja luokittelu

Paikallisten nimitys pussisaukolle on yapok eli japok, joka tulee ilmeisesti Ranskan Guyanassa sijaitsevasta Oyapok-joesta.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä kalastajaopossumi.
Pussisaukko jaetaan neljään alalajiin:
Chironectes minimus argyrodytes
Chironectes minimus langsdorffi
Chironectes minimus minimus
Chironectes minimus panamensis
Fyysiset ominaisuudet

Pussisaukko on varsin pienikokoinen pussieläin; 25–32,5 cm:n pituinen, hännän kanssa 36–40 cm:n pituinen. Turkki on vaaleanharmaa ja siinä on mustia laikkuja. Kuono, silmänalueet ja päälaki ovat kokonaan mustat. Lisäksi vaalea laikku kulkee otsalta korviin asti. Pussisaukon korvat ovat pyöreät ja paljaat karvoituksesta. Eläimen silmien yläpuolella on tuntoherkkää karvoitusta, ja lisäksi sillä on herkät ja pitkät viikset. Hännän karvoitus on mustaa ja päästä keltaista tai valkoista. Pussisaukon takajalat ovat räpylämäiset, mutta etujalat eivät. Etujalkoja saukko käyttää tunnusteluun ja saaliin kiinniottamiseen ja ui hännällään ja takajaloillaan.
Fyysiset ominaisuudet > Erikoistuminen veteen

Pussisaukolla on muutamia erityispiirteitä johtuen sen sopeutumisesta veteen. Pussisaukon turkki on lyhyt, tuuhea ja vettähylkivä. Takajalat ovat räpylämäiset, mikä mahdollistaa nopean ja helpon uinnin. Takajalat ovat lisäksi symmetriset mikä takaa tasaisen uintivoiman. Pitkällä hännällä pussisaukko ohjaa uintiaan ja antaa lisävoimaa uintiin. Istukkanisäkkäisiin kuuluvia saukkoja muistuttava pussisaukko on esimerkki konvergentistä evoluutiosta.
Vedessä elävänä pussieläimenä pussisaukon pussi on kehittynyt voimakalihaksiseksi ja lisäksi se aukeaa peräpäästä. Pussi on vesitiivis ja mahdollistaa naaraan sukeltamisen myös pennun ollessa pussissa. Myös uroksella on pussi, johon se asettaa sukuelimensä ennen uimista.
Lisääntyminen

Pussisaukot parittelevat joulukuussa, ja 1–5 pentua syntyvät pesään kahden viikon kuluttua. 22 päivän kuluttua jälkikasvulle kasvaa turkkia ja 40 päivän iässä silmät aukeavat, ja niiden ruumiit pullottavat hieman pussista esiin. 48 päivän ikäisinä pennut irrottavat nisästä, mutta juovat edelleen maitoa nisistä ja nukkuvat emon kanssa.
Ravinto

Pussisaukon ravintoa ovat kalat, sammakot, äyriäiset ja muut vesieläimet.