stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Black Noise

| Black Noise FM |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1977
 Julkaistu: 1977
 Tuottaja(t): FM ja Keith Whiting
 Tyylilaji: progressiivinen rock, fuusiojazz, avaruusrock, uusi aalto, pop
 Kesto: 40.26
 Levy-yhtiö: CBC, Visa, Passport, Now See Hear
Muut kannet
 Paul Tillin maalausta on käytetty kaikissa uusintapainoksissa vuodesta 1978 alkaen.
FM:n muut studioalbumit
|   | Black Noise 1977 | Direct to Disc 1978 |
Singlet albumilta Black Noise
 ”Journey” Julkaistu: 1978  ”Phasors on Stun” Julkaistu: 1978
Black Noise on kanadalaisen, progressiivista rockia esittävän FM-yhtyeen ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1977. Albumi edustaa syntetisaattorivoittoista elektronista avaruusrockia, ja sen kappaleet käsittelevät tieteisfiktiosta tuttuja aiheita kuten avaruusaluksia, aikamatkustusta, taistelevia robotteja ja vieraiden maailmojen asuttamista. Sen tyylissä on vaikutteita myös uuden aallon musiikista ja popista. Lisäksi mukana on fuusiojazz-vaikutteisia instrumentaaleja. Black Noisea pidetään yleensä FM:n parhaana albumina.
Tausta ja nauhoitukset

FM oli esittänyt kolmea albumin kappaletta – ”Phasors on Stun”, ”One O’Clock Tomorrow” ja ”Black Noise” – jo vuonna 1976, jolloin yhtyeeseen kuuluivat vasta kosketinsoittaja Cameron Hawkins sekä viulisti ja mandoliininsoittaja Nash the Slash. Seuraavana vuonna yhtyeeseen liittyi rumpali Martin Deller ja Kanadan yleisradioyhtiö tarjoutui julkaisemaan yhtyeeltä albumin CBC Records -levymerkillään. Black Noise äänitettiin ja miksattiin 12 päivässä Toronton Sound Interchange -studiolla. Tekniikasta huolehti Mike Jones ja tuottajana toimi CBC:n henkilökuntaan kuulunut Keith Whiting. Albumin tuotantobudjetti oli noin 10 000 dollaria.
Julkaisu ja painokset

CBC Records otti Black Noisesta alkuun vain 500 kappaleen painoksen, joka oli saatavilla pelkästään postimyynnin kautta. Vielä samana vuonna Nash the Slashin korvasi Ben Mink, jonka kanssa yhtye äänitti ja julkaisi Direct to Disc -nimisen albumin alkuvuodesta 1978. Siitä tuli ensimmäinen laajalti levitetty FM-albumi. Black Noisesta kanadalaiset levy-yhtiöt eivät sen sijaan kiinnostuneet.
Yhdysvaltalainen Visa Records julkaisi Black Noisen uudelleen keväällä 1978. Kanadassa albumi julkaistiin Passport Recordsin kautta, ja sitä levitti GRT Records. Ensimmäisenä singlenä julkaistiin ”Journey”, mutta se ei saavuttanut mainittavampaa menestystä. Toinen singlejulkaisu, avausraita ”Phasors on Stun” sen sijaan kohosi pienimuotoiseksi hitiksi sekä Kanadassa että Yhdysvalloissa ja oli molemmissa maissa parhaimmillaan 20 suosituimman joukossa. Black Noise myi yli 100 000 kappaletta ja ylitti kultalevyrajan, minkä kunniaksi yhtye järjesti elokuussa konsertin Ontario Palacessa. Albumi myi lopulta lähes platinalevyyn oikeuttavan määrän, ja FM teki sen tuoman näkyvyyden turvin kiertueen Pohjois-Amerikassa. GRT Recordsin konkurssin vuoksi yhtye ei kuitenkaan saanut Black Noisen tuotoista lainkaan rojalteja.
Hawkinsin perustama itsenäinen levy-yhtiö Now See Hear Records julkaisi Black Noisen CD-muodossa vuonna 1995. Yhtye sai tuolloin ensimmäistä kertaa osuuden albumin tuotoista. Koska master-nauhat olivat hävinneet, albumi remasteroitiin hyväkuntoiselta vinyylilevyltä. Hawkinsin mukaan alkuperäiset äänitteet oli todennäköisesti varastettu CBC:n varastosta. Samoin kävi kvadrofoniselle miksaukselle, joka ei tämän vuoksi ole lainkaan saatavilla.
Vuonna 2014 albumista julkaistiin uusintapainos CD-levynä ja 180-grammaisena vinyylinä. Peter J. Moore remasteroi albumin uudelleen käyttämättömältä vinyylilevyltä, ja sen julkaisi Convexe Entertainment. Uusintapainos sisältää varsinaisen albumin ohella liveversiot ”Phasors on Stunista” ja nimikappaleesta. Ne äänitettiin Larry’s Hideaway -klubilla Dellerin liittymisen jälkeen mutta ennen Black Noisen äänittämistä. Lisäksi mukana on Nick Krewenin kirjoittamat saatesanat.
Kappalemateriaali

Musiikkinäytteet
avauskappale ”Phasors on Stun” julkaistiin singlenä 1978 ja kohosi listoilla 20 parhaan joukkoon sekä Yhdysvalloissa että Kanadassa. Kappale sekoittaa progressiivisen rockin ja radioystävällisen popin elementtejä.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Avauskappale ”Phasors on Stun” alkaa nopeatempoisella mandoliinimelodialla, jota säestetään ajoittaisilla rumpufilleillä. Myöhemmin mukaan liittyvät myös avaruushenkiset syntetisaattoritaustat sekä tieteisfiktiosta ammentavat sanoitukset. Hawkins soittaa kappaleessa vauhdikkaan syntetisaattorisoolon, ja sitä rytmittävät laserasetta jäljittelevät äänitehosteet. ”One O’Clock Tomorrow” sisältää sykkivien syntetisaattorien ja Nash the Slashin soittaman kellopelin yhteissoittoa, ja sen sanoitukset kertovat tutkimusmatkasta avaruuteen. Kolmas kappale, Martin Dellerin kirjoittama ”Hours”, on albumin ensimmäinen instrumentaali. Fuusiojazz-tyyppinen kappale rakentuu akustisen pianon säestämälle viulumelodialle, minkä lisäksi Deller soittaa stereoääntä hyödyntävän rumpusoolon. ”Journey” on nopeatempoinen ja kaoottinen kappale, jonka tunnelma on kuitenkin hyväntuulinen ja svengaava. Sanoitus kertoo keinotekoiseen horrokseen vaivutetuista avaruusmatkustajista, joiden tehtävänä on asuttaa vieras planeetta. A-puolen päättävä ”Dialing for Dharma” on jälleen instrumentaali, jossa sähköviulu on tärkeässä osassa.
B-puolen aloittaa Dellerin säveltämä ”Slaughter in Robot Village”. Kappale on instrumentaali, mutta sen alussa kuullaan teemaan sopivia äänitehosteita kuten sädeaseiden ääniä ja raskaita konemaisia askeleita. Itse kappale rakentuu aggressiivisen rumpusäestyksen ja painostavien viulumelodioiden varaan. Lisäksi Hawkins soittaa nopeatempoiset basso- ja syntetisaattorisoolot. ”Aldebaran” alkaa ”Phasors on Stunia” muistuttavalla mandoliinikuviolla, mutta vaihtuu nopeasti Nash the Slashin soittamaan säröiseen soolomelodiaan. Sanoitukset kertovat maapallon jättävästä avaruuslaivastosta. Lopetusraita ”Black Noise” on alkaa rauhallisen rumpusoolon säestämällä, ambient-musiikkia muistuttavalla äänimaisemalla, mutta kehittyy myöhemmin painostavaksi rockiksi. Kappaleessa on lisäksi Nash the Slashin soittama fuusiojazz-henkinen viulusoolo sekä rauhallisempi väliosa. Sanoitukset kertovat kaupunkilaisia vaanivasta maanalaisesta vaarasta, jonka tarkempi luonne jää epäselväksi. ”Black Noise” on albumin kappaleista pisin ja kokeellisin.
Vuoden 2014 uusintapainoksen bonuskappaleet ”Phasors on Stun” ja ”Black Noise” ovat molemmat konserttitaltiointeja. Kumpikin versio on selvästi studioäänitettä pidempi ja kummassakin on mukana Nash the Slashin soittama mandoliinisoolo. Lisäksi ”Phasors on Stun” alkaa pitkällä rumpuintrolla, jonka aikana Nash the Slash esittää a cappella -tyyppisiä sanattomia tehosteita.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
AllMusic Mike DeGagne: 
Black Noisea pidetään yleisesti FM:n parhaana albumina. Canadian Bands -sivuston mukaan se on samalla Nash the Slashin uran vähiten kaupallinen julkaisu.
AllMusicin Mike DeGagnen mukaan Black Noisen kylmä, mekaaninen ja ontto äänimaailma sekä elektroniset äänitehosteet tavoittavat tieteisfiktion tunnelman erinomaisesti. Erityisesti ”Phasors on Stun”, ”Hours” ja ”Slaughter in Robot Village” herättävät hänessä voimakkaita mielikuvia avaruuden tyhjyydestä, aikamatkustamisesta ja taistelevista metallihirviöistä. DeGagnen mukaan FM luo rikkaan äänimaiseman suurella määrillä pieniä, vapaamuotoisesti käytettyjä elementtejä. Lopputuloksena on epätavallinen ja tunnelmallinen albumi.
Louder Sound -sivuston toimittajan Phil Ashcroftin mukaan Black Noise on vaikuttava debyytti, johon yhtyeen kaikkia myöhempiä albumeja verrataan. Yhtyeen soitinvalikoima on sekä ainutlaatuinen että kiehtova, ja kappaleiden tyyli vaihtelee ”Black Noisen” pahaenteisestä tunnelmasta ”Journeyn” hyväntuuliseen grooveen sekä aggressiiviseen instrumentaaliin ”Slaughter in Robot Village”. Albumin paras kappale on rikkaat sovitukset ja levottomat rytmit popin tarttuvuuteen yhdistävä ”Phasors on Stun”.
Wall of Sound -sivuston Neil Hobkirk kehuu vuoden 2014 uusintapainosta. Hänen mukaansa Mooren remasterointi on erinomaista työtä. Hobkirk kehuu erityisesti stereovaikutelman syvyyttä ja lämmintä mutta kristallinkirkasta äänimaailmaa. Hänen mukaansa on ”vaikeaa kuvitella paremmalta kuulostavaa albumia”. Itse musiikkikaan ei tuota pettymystä ja single ”Phasors on Stun” on säilyttänyt hittipotentiaalinsa. Myös nimikappale ja Dellerin säveltämät fuusiojazz-instrumentaalit saavat kehuja. Hawkinsin äänialansa ylärajoilla esittämät laulusuoritukset eivät kuitenkaan yllä muun musiikin tasolle; Hobkirkin mukaan ne ovat tyydyttäviä mutteivät vaikuttavia.
ProgArchives-sivuston mukaan Black Noise on ”mainio lisä jokaiseen rock-kokoelmaan”. Sivustolla kehutaan albumin sävellyksiä ja yhtyeen soittotaitoja. Kappaleiden tyylit vaihtelevat ”Phasors on Stunin” ja ”Journeyn” tarttuvasta popista kokeellisempiin ja eklektisempiin kappaleisiin. Tieteisteemaiset sanoitukset ja avaruusaiheita jäljittelevät syntetisaattoritehosteet ovat tosin paikoitellen tahattoman koomisia. Lisäksi albumin radioystävällinen tyyli voi olla pettymys joillekin progressiivisen rockin harrastajille.
Rock-lehti Rolling Stone valitsi vuonna 2015 Black Noisen 48:nneksi parhaaksi progressiiviseksi albumiksi. Toimittaja Ryan Reed kuvailee sitä erääksi ”myöhäisprogen omaperäisimmistä albumeista”. Hänen mukaansa kyseessä on ”hypnoottinen sekoitus sinfonisia syntetisaattoritehosteita ja kirkkaita New Wave -sävelkulkuja”. Reed kuitenkin huomauttaa, ettei FM koskaan tavoittanut uudestaan esikoisalbuminsa ”maailmankaikkeutta luotaavaa magiaa”.
Hawkins itse kuvaili Black Noisea vuonna 2014 ”ajattomaksi”.
Kappaleet

Kaikki sanoitukset ovat Cameron Hawkinsin kirjoittamia.
A-puoli
Phasors on Stun – 3.49 (säv. Nash the Slash, Cameron Hawkins)
One O’Clock Tomorrow – 6.05 (säv. Nash the Slash, Hawkins)
Hours – 2.36 (säv. Martin Deller)
Journey – 4.41 (säv. Hawkins)
Dialing for Dharma – 3.15 (säv. Nash the Slash, Hawkins)
B-puoli
Slaughter in Robot Village – 5.02 (säv. Deller)
Aldebaran – 5.02 (säv. Nash the Slash, Deller, Hawkins)
Black Noise – 9.56 (säv. Nash the Slash, Hawkins)
Vuoden 2014 CD-painoksen bonuskappaleet
Phasors on Stun – 8.32 (live*)
Black Noise – 13.48 (live*)
* Äänitetty Larry’s Hideaway -klubilla Torontossa vuonna 1977.
Kokoonpano

Cameron Hawkins – syntetisaattori, bassokitara, piano, laulu
Martin Deller – rummut, lyömäsoittimet, syntetisaattori
Nash the Slash – sähköviulu, sähkömandoliini, kellopeli, taustalaulu, efektit
Tuottanut Keith Whiting. CD-painoksissa tuottajaksi on merkitty myös FM.
Saksan XIX armeijakunta

| XIX armeijakunta |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1939–1940
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Koko:  useita divisioonia
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
Saksan XIX armeijakunta (saks. XIX. Armeekorps) oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen

Wehrkreis XVII perusti armeijakunnan esikunnan (saks. Generalkommando XIX. Armeekorps) 1. heinäkuuta 1939 Wienissä. Armeijakunta muuttui motorisoiduksi, kun siihen liitettiin 2. ja 4. panssaridivisioona.
Osallistuminen sotatoimiin

Armeijakunta liitettiin syyskuussa 1939 Pohjoisen armeijaryhmän 4. armeijaan ja se keskitettiin Länsi-Preussiin. Armeijakunta hyökkäsi armeijan osana Puolaan. Operaation päätyttyä armeijakunta siirrettiin marraskuussa armeijaryhmä A:han Eifeliin, jossa se oli aluksi armeijaryhmän reservinä. Armeijakunta liitettiin 12. armeijaan joulukuussa.
Saksan 12. armeijan mukana se hyökkäsi Luxemburgin ja Belgian kautta Ranskaan, jolloin se muodosti ryhmä Guderianin. Armeijakunta siirrettiin heinäkuussa maavoimien esikunnan alaiseen 18. armeijaan ja se siirrettiin Berliiniin.
Armeijakunta lakkautettiin 16. marraskuuta 1940, jolloin siitä muodostettiin 2. panssariryhmän esikunta.
Komentajat

Armeijakunnan komentajana oli perustamisesta lakkauttamiseen kenraalieversti Heinz Guderian. Esikuntapäälliköinä olivat kenraalimajuri Walther Nehring ja 25. lokakuuta 1940 jälkeen everstiluutnantti Kurt von Libenstein.
Kokoonpano 15. toukokuuta 1940

1. panssaridivisioona
2. panssaridivisioona
10. panssaridivisioona
Jalkaväkirykmentti Großdeutschland
Raskas tykistöpatteristo 616
II/tykistörykmentti 45
1./panssarintorjuntapataljoona 8
pioneeripataljoona 505
pioneeripataljoona 70
armeijakunnan viestipataljoona 80
Rota Romana

Rota Romana on Vatikaanivaltion valitustuomioistuin ja katolisen kirkon toiseksi korkein kirkollisoikeus. Katolisella kirkolla on yksi vanhimpia yhä käytössä olevia oikeusjärjestelmiä. Oikeusistuinta kutsutaan nimellä rota (pyörä), sillä tuomarit (auditor) kokoontuvat pyöreään huoneeseen kuulemaan juttuja.
Rota tekee tuomionsa paneelissa (turnus), jossa on kolme tuomiorovastin määrämää auditoria. Paavi nimittää rotan auditorit ja tuomiorovastin. Kaikki päätökset kirjoitetaan latinalla.
Rotan tärkein tehtävä on kolmannen tason valitustuomioistuin, joka tarkastaa alempien tuomioistuimen ja ensimmäisen valitustuomioistuimen päätökset, jotka eivät täsmää. Rotan jutut koskevat useimmiten avioliittojen erotilanteita katolilaisten lisääntyneen eromäärien johdosta. Se kuitenkin kuulee kaikkia ei-hallinnollisia kirkko-oikeuden juttuja. Rota on korkein valitustuomioistuin, muttei korkein tuomioistuin. Apostolisen signatuurin ylin oikeusistuin ottaa käsiteltäväkseen jutut, joissa Rota on toiminut laittomasti.
SNS Dédalo (R01)

| SNS Dédalo |
| --- | --- |
 SNS Dédalo

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  New York Shipbuilding Corporation
Kölinlasku:  16. maaliskuuta 1942
Laskettu vesille:  4. huhtikuuta 1943
Palveluskäyttöön:  Yhdysvallat: 24. heinäkuuta 1943 Espanja: lunastettu 1967
Poistui palveluskäytöstä:  Espanja:1989
Loppuvaihe:  romutettu 2002
Tekniset tiedot
Uppouma:  11 000 t
Pituus:  189,7 m
Leveys:  21,8 m (vesiraja) 33,27 m (kokonaisleveys)
Syväys:  7,9 m
Koneteho:  100 000 hv
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  1 112
Aseistus
Aseistus:  26 x Bofors 40 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x Mk63 ja 2 x Mk57 merimiinaa 8 x AV-8S-lentokonetta ja 8 x SH-3D-helikopteria
SNS Dédalo oli Espanjan laivaston lentotukialus. Alus oli vuodesta 1967 Espanjan laivaston lippulaivana, kunnes lentotukialus Príncipe de Asturias korvasi sen. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston toisessa maailmansodassa ollut USS Cabot.
Valmistus

Alus tilattiin New York Shipbuilding Corporationilta, missä köli laskettiin 13. maaliskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 4. huhtikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 24. heinäkuuta.
Palvelus

Alukseen osui toisen maailmansodan aikana kahdesti kamikaze ja lisäksi siihen osui lentopommi. Alus poistettiin palveluksesta 11. helmikuuta 1947, mutta se palautettiin lentäjien koulutukseen jo lokakuussa 1948. Se palautettiin reserviin tammikuussa 1955. Alus luokiteltiin uudelleen AVT-3:ksi toukokuussa 1959. Cabot oli ollut yli 12 vuotta varastoituna, kun se lainattiin elokuussa 1967 Espanjalle, joka osti sen 1972.
Dédalo oli vuoteen 1976 sukellusveneidentorjuntatukialuksena kalustonaan SH-3D Sea King -helikopterit. Vuoden 1972 testien jälkeen alukselle päätettiin sijoittaa AV-8S Matador koneita modernisoinnin päätyttyä. Aluksen etukansi jouduttiin päällystämään metallilla puisen kannen kärsittyä suihkumoottorien kuumuudesta. Alukselle ei kuitenkaan asennettu nousua helpottavaa hyppyriä, mikä rajoitti lentokoneiden asekuormaa. Ensimmäiset Matadorit luovutettiin Espanjan laivastolle 1976 ja toinen 1980.
Alus korvattiin 1988 Espanjassa valmistetulla Príncipe de Asturiaksella ja poistettiin palveluksesta elokuussa 1989. Alus luovutettiin yhdysvaltalaiselle yritykselle museoalukseksi. Yritys ei kuitenkaan selvinnyt velvoitteistaan, joten alus joutui Yhdysvaltain hallitukselle, Alus myytiin romutettavaksi 2002.
Alus purjehti Espanjan laivaston alaisuudessa 1 650 vuorokautta, joiden aikana se teki 300 000 merimailin matkan. Aluksella kirjattiin 30 000 nousua ja laskua, joiden aikana tuhoutui yksi AV-8A ja kolme AB212-helikopteria.
Rosław Szaybo

Rosław Szaybon hauta Varsovan sotilashautausmaalla.
Rosław Szaybo (13. elokuuta 1933 – 21. toukokuuta 2019) oli puolalainen graafinen suunnittelija, kuvittaja ja valokuvaaja.
Hän suunnitteli julisteita, näyttelyitä sekä albumien ja kirjojen kansia. Hän teki myös satiirisia piirustuksia.
Szaybo asui vuodet 1966–1993 Lontoossa. Sinä aikana hän työskenteli muun muassa Young and Rubicam -mainostoimiston taiteellinen johtaja (1967–1972) sekä levy-yhtiö CBS Recordsin luovana johtajana (1972–1988). Vuonna 2002 hän sai Puolassa professorin arvonimen.
Blink-182:n diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 8 |  |
| ↙Livealbumit | 2 |  |
| ↙Kokoelmat | 1 |  |
| ↙EP:t | 4 |  |
| ↙Singlet | 37 |  |
| ↙Videot | 6 |  |
| ↙Musiikkivideot | 33 |  |
| ↙Splitit | 2 |  |
Blink-182 (aiemmin pelkkä Blink) on yhdysvaltalainen, vuonna 1992 perustettu punk rock -yhtye. Blink-182 oli yksi pop-punkia 1990-luvulla valtavirtaan nostaneista yhtyeistä. Se on tullut tunnetuksi niin härskeistä, lähinnä vessahuumoriin liittyvistä kappaleista kuin myös vakavimmista, esimerkiksi nuorten masennusta käsittelevistä kappaleistaan.
Blink-182 perustettiin alun perin vuonna 1992. Yhtye jäi määrittelemättömän pitkälle tauolle vuonna 2004, mutta palasi jälleen yhteen vuonna 2009. Blink-182 on tähän mennessä julkaissut seitsemän studioalbumia, yhden kokoelman, sekä kaksi livealbumia. Yhtye on myynyt yli 35 miljoonaa albumia maailmanlaajuisesti.
Studioalbumit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Albumi | Levy-yhtiö | Lista sijoitus | RIAA | Maailmanlaajuinen myynti |
| 1994 | Cheshire Cat | Grilled Cheese |  |  |  |
| 1997 | Dude Ranch | MCA | #67 | Platina | 4 miljoonaa |
| 1999 | Enema of the State | MCA | #9 | 5x platina | 15 miljoonaa |
| 2001 | Take Off Your Pants and Jacket | MCA | #1 | 2x platina | 12 miljoonaa |
| 2003 | blink-182 | Geffen Records | #3 | Platina | 9 miljoonaa |
| 2011 | Neighborhoods | DGC |  |  |  |
| 2016 | California | BMG |  |  |  |
| 2019 | Nine | Columbia Records |  |  |  |
| 2023 | One More Time… |  |  |  |  |
Livealbumit ja kokoelmat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Nimi | Levy-yhtiö | Billboard -listasijoitus | RIAA | BPI |
| 2000 | The Mark, Tom, and Travis Show (The Enema Strikes Back!) (live) | MCA | #8 | Kulta | - |
| 2005 | Greatest Hits (kokoelma) | Geffen | #6 | Platina | Platina |
| 2013 | Icon (kokoelma) | Geffen |  |  |  |
Videotallenteet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Nimi | Levy-yhtiö | RIAA |
| 2000 | Probed Unauthorized |  | - |
| 2. toukokuuta 2000 | The Urethra Chronicles | Universal Studios | Platina |
| 2001 | Man Overboard/Adam's Song |  | - |
| 7. toukokuuta 2002 | The Urethra Chronicles II: Harder Faster Faster Harder | Universal |  |
| 9. joulukuuta 2003 | Riding in Vans with Boys | Universal |  |
| 1. marraskuuta 2005 | Greatest Hits | Geffen |  |
EP:t

They Came to Conquer Uranus (1995)
Wasting Time (1996)
Dogs Eating Dogs (2012)
Darkside (2019)
Demot

Flyswatter (1992)
2nd Demo (1993)
Buddha (1993)
short bus (1994)
Buddha Promo (1994)
Enema of the State Demo (1998)
Sabrina

Sabrina voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Sabrina, naisen etunimi
Sabrina Salerno, taiteilijanimeltään Sabrina, italialainen laulaja, musiikkituottaja, malli ja näyttelijä
Sabrina, portugalilaisen laulaja Teresa Villa-Lobosin taiteilijanimi
Sabrina, Sabrina Salernon musiikkialbumi vuodelta 1987
Kaunis Sabrina (Sabrina), elokuva vuodelta 1954
Sabrina, elokuva vuodelta 1995
Sabrina, animaatiosarja vuosilta 1999–2000
Sabrina, teininoita, yhdysvaltalainen tilannekomediasarja vuosilta 1996–2003.
Sabrina: Pimeällä puolella, yhdysvaltalainen vuonna 2018 alkanut kauhusarja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sabrina”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sam Mewis

Samantha June "Sam" Mewis (s. 9. lokakuuta 1992) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Yhdysvaltain naisten maajoukkueessa helmikuun 2021 loppuun mennessä 70 maaottelua ja tehnyt niissä 21 maalia. Mewis voitti MM-kultaa vuonna 2019 ja saavutti olympiapronssia vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hänet valittiin vuoden 2020 parhaaksi yhdysvaltalaiseksi naispelaajaksi.
Mewis edustaa seuratasolla englantilaista Manchester Cityä. Kotimaassaan hän on edustanut Western New York Flashia ja North Carolina Couragea. Hänen siskonsa Kristie on myös maajoukkuejalkapalloilija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sam Mewis Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Naeher |
2 Pugh |
3 Mewis |
4 Sauerbrunn |
5 O’Hara |
6 Brian |
7 Dahlkemper |
8 Ertz |
9 Horan |
10 Lloyd |
11 Krieger |
12 Davidson |
13 Morgan |
14 Sonnett |
15 Rapinoe |
16 Lavelle |
17 Heath |
18 Harris |
19 Dunn |
20 Long |
21 Franch |
22 McDonald |
23 Press |
Valmentaja Ellis
Yhdysvaltain joukkue – Kesäolympialaiset 2020
1 Naeher |
2 Dunn |
3 S. Mewis |
4 Sauerbrunn |
5 O’Hara |
6 K. Mewis |
7 Heath |
8 Ertz |
9 Horan |
10 Lloyd |
11 Press |
12 Davidson |
13 Morgan |
14 Sonnett |
15 Rapinoe |
16 Lavelle |
17 Dahlkemper |
18 Franch |
19 Macario |
20 Krueger |
21 Williams |
22 Campbell |
Valmentaja Andonovski
Saarilampi (Vihti)

| Saarilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Vihti
Koordinaatit:  60°19′08″N, 24°27′20″E
Järvinumero:  22.004.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  77,9 m 
Rantaviiva:  2,46 km 
Pinta-ala:  0,09 km² 
 fiSaarilampi 
Saarilampi on erämainen järvi Vihdin kaakkoisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 9,4 hehtaaria. Etäisyys Nummelasta on seitsemän kilometriä itäkaakkoon ja Helsingin keskustasta 31 kilometriä länsiluoteeseen. Saarilampi kuuluu Nuuksion kansallispuistoon.
Maantiede

Saarilammen pituus lounaasta koilliseen on 750 metriä, järvi levenee koillista kohden. Järven eteläosassa sijaitsee noin 80 aarin laajuinen saari. Saarilammen rannat ovat rakentamatonta metsämaata, kuten myös saari. Järven ympäristössä sijaitsee vastaavanlaisia pienehköjä metsäjärviä, kuten Kurjolampi lännessä, Liukoi koillisessa, Vähä-Saarilampi idässä ja Valklampi kaakossa. Etelässä sijaitsee Heinässuo.
Saarilampi (22.004.1.006) kuuluu Palojärvenkosken alueeseen (22.004), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Siuntionjoen vesistössä (22). Saarilampi on Siuntionjoen vesistön koillisia vakavesiä.
Sam Mitchell

Samuel E. Mitchell Jr. (s. 2. syyskuuta 1963 Columbus) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija ja valmentaja.
Ura

Mitchell pelasi yliopistokoripalloa Mercerin yliopistossa neljä vuotta. Vuoden 1985 NBA:n varaustilaisuudessa Houston Rockets varasi hänet kolmannella kierroksella, mutta Mitchellin NBA-ura alkoi vasta neljä vuotta myöhemmin, jolloin hän siirtyi Minnesota Timberwolvesiin. Ensimmäisellä kaudella Mitchell teki pisteitä keskimäärin 12,7 ottelua kohden, mutta kausi 1990–1991 oli tilastojen valossa hänen parhaansa, sillä Mitchell teki 14,6 pistettä ottelua kohden. Mitchell lopetti pelaajauransa vuonna 2002 pelattuaan kolmetoista kautta NBA:ssa. Kaudesta 2004–2005 lähtien Mitchell toimi Toronto Raptorsin päävalmentajana, jota valmennettassa hänet valittiin kauden 2006–2007 NBA:n vuoden valmentajaksi. Mitchell ehti toimia Raptorsin valmentajana viisi kautta ennen potkujaan joulukuussa 2008. Kaudella 2015–2016 hän toimi Minnesota Timberwolvesin päävalmentajana noustuaan apuvalmentajan paikalta Flip Saundersin tilalle tämän heikentyneen terveyden vuoksi.
Aiheesta muualla

Pelaajatilastot (englanniksi)
SGI Onyx

SGI Onyx on Silicon Graphicsin (SGI) valmistama tietokone, joka julkaistiin vuonna 1993.