stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valmet Vihuri
Tekniset tiedot (Vihuri III)

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.08500008,85 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&010.040000010,4 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.06600003,66 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&018.086000018,86 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02174.&&&&002 174 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&02704.&&&&002 704 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Bristol Mercury VIII -9-sylinterinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0626.&&&&00626 kW (&&&&&&&&&&&&0840.&&&&00840 hv)  (Suomessa lisenssillä valmistettujen Blenheimien ylijäämämoottoreita toisesta maailmansodasta)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0444.&&&&00444 km/h 3 600 metrissä
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0665.&&&&00665 km
Lentoaika: 2,5 h
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&08200.&&&&008 200 m
Nousukyky: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.12,3 minuuttia 6 000 metriin m/s
Aseistus
2 × 7,7 mm Browning-konekiväärejä
4 × 25 kg pommia (vain III-sarjassa).
Museokoneita Suomessa

Keski-Suomen ilmailumuseossa on VH-18, joka on ainut säilynyt Vihuri. Sillä lennettiin 802 tuntia, jonka jälkeen se toimi opetusvälineenä Ilmasotakoulussa.
Suomen ilmailumuseossa Vantaalla on VH-25-yksilön eturunko, muun muassa ohjaamo. Sitä restauroidaan näytteillepantavaksi.
Espoon Kauklahdessa olevan Kuusakoski Oy:n tehdashallin kattoikkunat on tehty romutettujen Vihurien takakuomuista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valmet Vihuri Wikimedia Commonsissa
Kuvia Vihureiden romuttamisesta
Valtion lentokonetehtaan ja Valmetin valmistamia lentokonetyyppejä
| --- | --- |
IVL ja VL:  A.22 Hansa  C.24  C.25  K.1 Kurki  D.26/27 Haukka  Sääski  E.30/31 Kotka  F.30 Paarma  Tuisku  Viima  Pyry  Humu  Myrsky  Pyörremyrsky 
Valmet:  Tuuli II  Vihuri  Tuuli III  L-70 Vinka  PIK-23 Towmaster  L-90 Redigo 
Suunnitellut konetyypit:  B  Puuska  Tuuli I  Vihuri 
Vihurin tuulitunnelimalli.
Vanhojen metsien suojelualue

Vanhojen metsien suojelualue on Suomessa Metsähallituksen valtion maille perustama suojelualue. Ennen vastaavaa aluetta nimitettiin muun muassa luonnonhoitometsäksi. Ensimmäiset vanhojen metsien suojelualueet perustettiin vuonna 1994. Ne sisältyvät myös Natura 2000 -ohjelmaan. Vanhojen metsien suojelualueita on Suomessa yhteensä 100 km².
Aiheesta muualla

Vanhojen metsien suojelualueet Metsähallitus
Valkoinen terrori (Suomi)

Valkoiset teloittavat punaisia Länkipohjassa.
Valkoisella terrorilla tarkoitetaan vuoden 1918 Suomen sisällissodassa valkoisten joukkojen harjoittamaa, taistelutoiminnan ulkopuolista poliittista väkivaltaa ja siihen liittyneitä rankaisu- ja kostotoimenpiteitä punaisia ja heitä tukeneita venäläisiä kohtaan. Näistä merkittävimpiä olivat välittömästi taisteluiden päätyttyä toimeenpannut teloitukset ja valkoisten paikallisten kenttäoikeuksien langettamat kuolemantuomiot. Lisäksi terroriin sisältyivät sodan aikana ja sen päätyttyä punavankileireillä ilman oikeudenkäyntiä sekä leireillä toimineiden kenttäoikeuksien päätöksillä toteutetut teloitukset.
Teloitusten laittomuuden tai laillisuuden arviointia

Vaasan senaatti antoi tammikuussa 1918 valkoiselle armeijalle hyvin laajat valtuudet toimia sisällissodan punaista osapuolta vastaan. Senaatti ei kuitenkaan katsonut voivansa julistaa maahan sotatilaa, koska ainoa asiaa koskeva laki tai asetus oli ns. toisen sortokauden aikana Venäjän keisarin antama asetus sotatilasta. Tuota asetusta senaatti ei ollut hyväksynyt osaksi Suomen lainsäädäntöä.
Valkoisen armeijan ylin johto oli saanut sotilaskoulutuksensa pääosin Venäjällä, joten se tunsi hyvin mainitun asetuksen sisällön. Venäläinen sotatila-asetus antoi sisäisessä konfliktissa mahdollisuuden asettaa erityisiä kenttätuomioistuimia, jotka voisivat langettaa Venäjän sotaväen rikoslain mukaisia tuomioita. Ongelmaksi kuitenkin muodostui jälleen se, että tuomiot olisivat perustuneet vieraan valtakunnan lainsäädäntöön.
Valkoisen armeijan johdon kannalta tilanne oli hyvin kiusallinen, sillä se olisi tarvinnut mainitunlaista lainsäädäntöä vastarinnan (omalta kannaltaan katsottuna kapinan) kukistamiseen. Vastarinta ymmärrettiin paljon aseellista toimintaa laajemmaksi ilmiöksi. Helmikuun lopulla pääesikunta antoi "ohjeet sota-ajan oikeudenkäytöstä", josta sittemmin tuli ammutaan paikalla -julistus. Kyseessä oli siis vain ohjeet, eikä mitkään lakiin perustuvat määräykset. Juridisessa mielessä ongelmaksi muodostui jälleen se, että eduskunta ei ollut julistanut maahan sotatilaa.
Varkauden valtausoperaation yhteydessä, helmikuun 1918 lopulla, kyseistä ohjeistusta sovellettiin mahdollisesti ensimmäistä kertaa, ainakin laajemmassa mittakaavassa. Mannerheim kielsi 25. helmikuuta suojeluskunnille lähetetyllä kiertokirjeellä sotaoikeuksien asettamisen ja toiminnan, eikä myöskään niiden määräämiä kuolemantuomioita saanut panna täytäntöön. Käytännössä tällä kiellolla ei kuitenkaan ollut paljoa vaikutusta, sillä paikalliset joukot ja niiden komentajat toimivat varsin itsenäisesti pitkälle kevääseen saakka.
Toinen sotatilan julistamattomuuden muodostama ongelma liittyi punaisten taistelijoiden aseman määrittämiseen. Koska maassa ei senaatin mukaan ollut voimassa sotatila, ei maassa voinut olla myöskään vihollistaistelijoita, joten valkoinen osapuoli tulkitsi tilanteen omalta kannaltaan siten, että punaiset olivat vain aseistautuneita siviilejä. Tästä taas muodostui ongelma suhteessa mm. Brysselin ja Haagin myös siviiliväestön suojelemiseksi tarkoitettuihin sopimuksiin vuosilta 1874 ja 1907. Mainittuja sopimuksia Suomen nuori valtio ei tuossa vaiheessa ollut ratifioinut. Molemmat sopimukset olisivat toki koskeneet myös sotatilan vallitessa otettuja sotavankeja.
Kaiken kaikkiaan voidaan todeta, että vallitsevissa sisällissodan olosuhteissa valkoinen osapuoli toimi sen aikaisen ymmärryksen mukaan mahdollisimman lainmukaisesti (mikä perustui valkoisen sodanjohdon antamaan lakia muistuttavaan ohjeeseen), mutta tosiasiallisesti teloitukset eivät perustuneet mihinkään lakiin (koska sellaista ei ollut käytettävissä).
Valkoisen terrorin muodot > Sotatoimien jälkeiset välittömät teloitukset

Sisällissodassa ilmennyttä kuolleisuutta selvittäneen Sotasurma-projektin tilaston mukaan varsinaisissa taistelutoimissa kuoli 5199 punaista, mutta on syytä olettaa, että ainakin osa heistä on tosiasiallisesti ammuttu antautumisen ja/tai haavoittumisen jälkeen.
Lisäksi mainitussa lähteessä on tiedot 1767 sisällissodan aikana kadonneesta punaisesta, joista osa on ilmeisesti teloitettu ja tämän jälkeen haudattu tuntemattomaan paikkaan.
Suomen sotasurmat -sivustolla todetaan punaisten puolelta 7 370 henkilön tulleen teloitetuksi, ammutuksi tai murhatuksi. Näistä osa on tapahtunut välittömästi sotatoimien jälkeen, mutta lukuun sisältyy myös kenttäoikeuksien kuolemaan tuomitsemat ja teloitetut punaiset vangit.
Katso myös: Huruslahden arpajaiset, Harmoisten sairashuoneen veriteot
Valkoisen terrorin muodot > Lentävät osastot

Valkoisilla oli punaisten tapaan lentäviksi osastoiksi kutsuttuja erikoisjoukkoja, joiden tehtävä oli vastata vallattujen alueiden järjestyksestä, ennen kuin paikalliset suojeluskunnat ehtivät järjestäytyä ja ottaa alueen rauhoittamisen vastuulleen. Erikoisjoukot osallistuivat myös vankileirien perustamiseen, oikeudenjakoon ja tuomioiden täytäntöönpanoon. Sodan päätyttyä lentävät osastot etsivät vankileiriltä karanneita punaisia. Aseistuksena olivat kevyet jalkaväen aseet. Lentävät osastot liikkuivat nopeasti reellä ja ratsuilla, ja niitä oli perustettu kaikille rintamille. Lukumääräisesti valkoisten lentävät osastot tappoivat enemmän punaisia kuin punaisten vastaavat valkoisia.
Valkoisen terrorin muodot > Kenttäoikeudet

Osa Suomen sotasurmat -sivustolla luetelluista 7 370 surmatusta (luokka: teloitettu, ammuttu, murhattu) tuomittiin kuolemaan kenttäoikeuksissa, joiden jäsenet olivat paikkakuntien isäntiä, liikemiehiä, valtion ja kuntien virkamiehiä sekä yritysten ja teollisuuslaitosten työnjohtoa. Kenttäoikeuksien jäsenet tunsivat tuomittavat jo sisällissotaa edeltäneeltä ajalta. Oikeuden puheenjohtajana toimi lakimies aina, kun se oli mahdollista. Maaseudulla kenttäoikeutta johti usein lakitieteen opiskelija tai poliisiviranomainen. Valkoisten kenttäoikeudet eivät olleet puolueettomia, sillä kuulustelut olivat nopeita ja tuomiot annettiin ilman kunnollista mahdollisuutta puolustautumiseen. Pääosa valkoisesta terrorista oli armeijan organisoimien kenttäoikeuksien toimintaa ja päätöksiä.
Armeijan ylin johto otti vastuun rankaisutoimien oikeellisuudesta, koska se halusi voittaa sodan. Kenttäoikeuksia tarvittiin vastustajan täydelliseen nujertamiseen. Niiden avulla murrettiin sodassa voitettujen punaisten taistelutahto ja mahdollisesti kytevä vastarinta.
Valkoisen terrorin muodot > Punaisten sankarihautojen häpäisy

Viipurissa sodan päätyttyä valkoiset pakottivat punavangit  kaivamaan  punakaartin sankarihaudoista vainajat ylös, jotka siirrettiin joukkohautaan, joka Viipurissa tunnettiin nimellä Koirien hautausmaa. Joukkohautaan haudattiin muutkin valkoisen terrorin uhrit, kuten venäläiset sekä teloitetut ja vankileirillä kuolleet suomalaiset.
Kannaksen terrori

Pietarilaiset hankkivat Karjalan Kannakselta 10 000 kesähuvilaa, minkä jälkeen Venäjän hallinto halusi liittää alueen Venäjään. Näin alueesta ja sen venäläistymisestä tuli sortokauden vastaisen taistelun eturintamaa. Sisällissodassa Kannaksen taisteluissa oli paljon venäläisjoukkoja, mikä myös edesauttoi halua tuomita aseistettuja venäläisiä kuolemaan. Taistelujen ulkopuolella surmattiin myös 700-800 paikallista asukasta. Ehkä vain Hämeen kolmannessa komendanttipiirissä valkoinen terrori oli kovempaa. Paikalliset olivat tulleet kesäasukkaiden kanssa hyvin toimeen. Dosentti Aleksi Mainion mukaan teloituksia tehtiin sitä enemmän, mitä selkeäsanaisemmin armeijan johto yritti teloitukset kieltää. Terijoen komendanttina toiminut pahamaineinen majuri Geog Elfvengreen johti venäläisten vainoja.
Vankileirit

Valkoisten ylläpitämillä punavankileireillä esiintyi poliittista terroria, erityisesti kesän 1918 alkupuolella. Vankeja teloitettiin sekä ilman oikeudenkäyntejä että eräissä tapauksissa vielä oikeudenkäyntien vankeusrangaistuksiin päätyneiden tuomioiden jälkeen.
Sodan päätyttyä 5. toukokuuta 1918 vangittuna oli 76 000 punavankia. Valkoisen terrorin huippuvaiheen mentyä ohi nousi toukokuussa 1918 esiin kysymys vankiongelman ratkaisusta. Toukokuun lopussa ja kesäkuun alussa 1918 vapautettiin joko välittömästi tai kuulustelujen jälkeen (ns. Aminoffin tutkintajärjestelmä) muutamia tuhansia vankeja, mutta heitä myös teloitettiin vielä kesäkuussa. Lopulta vankileireillä oli noin 74 000–76 000 punavankia. Valkoisen armeijan ja senaatin välillä kiisteltiin pitkään toimintatavoista punavankien suhteen. Lopulta päädyttiin toimintaperiaatteeseen, jonka mukaan jokaisen vangin tapaus oli tutkittava erikseen, ja ennen kaikkea, että heidät pidettäisiin vangittuina tuomioon saakka. Päätös johti yhdessä vuoden 1918 sodan aiheuttaman vakavan elintarvikepulan kanssa korkeaan vankileirikuolleisuuteen.
Vankileirit > Tuhon aalto

Toukokuussa 1918 vankileireillä kuoli noin 600–700 vankia. Kesäkuussa kuolema korjasi jo 2 900 vankia. Varsinainen tuonen niitto riehui heinäkuussa; uhreja oli 4 800–5 250. Elokuussa luvut olivat alenevat, mutta edelleen korkeat, 2 200 henkeä ja syyskuussa 1918 noin 1 000 uhria. Syinä laskuun lienevät olleet sekä hallituksen herääminen (tai herättäminen) katastrofiin että tutkinnan edistyminen niin, että niin sanottuja vaarattomia vankeja voitiin vapauttaa ehdonalaistuomioilla. Kaikkiaan kesän 1918 aikana vankileireissä arvioidaan menehtyneen nälkään ja tauteihin 11 000–13 500 suomalaista. Heistä noin 5 000 eli lähes 40 % oli 15–24-vuotiaita nuoria. Tunnettua on, että useat nälkiintyneet vangit, noin 600–700, menehtyivät vielä vankileiristä päästyäänkin "vapauden huumassa" liian varhain nautittuun vahvaan ateriaan. Korkein vankileirikuolleisuus oli Tammisaaren vankileirissä, lähes 34 prosenttia vangeista. Hämeenlinnan vankileirissä ja pienemmässä Lappeenrannan vankileirissä kuolleisuus oli noin 20 prosenttia. Muissa leireissä se oli pääosin 5–15 prosenttia. Taudeista varsinkin espanjantauti sekä erilaiset rokko-, kuume- ja suolistosairaudet aiheuttivat tuhoa leiriolojen heikentämissä vangeissa. Punavankileirit ja niiden olosuhteet herättivät kansainvälistäkin huomiota. Asiaa käsiteltiin muun muassa Ruotsin ja Englannin lehdistössä.
The Times -lehti tuomitsi kirjoituksissaan 14.5. ja 11.6. valkoisten toiminnan ja katsoi, etteivät Suomen valkoiset terroristit kuulu punaisten joukkoteloitusten vuoksi sivistyskansojen joukkoon. Punavankien kohtelu rinnastettiin lehden sivuilla samanaikaiseen ottomaanien barbariaan Balkanilla ja Kaukasiassa.
Uhrit

Välittömästi sotatoimia seuranneiden teloitusten ja kenttäoikeuksien langettamien kuolemantuomioiden perusteella surmattujen sekä vankileireillä ammuttujen lukumäärää ei koskaan saada selville aivan tarkasti. Asiaa koskevat keskeisimmät tilastolähteet, Suomen evankelisluterilaisen kirkon seurakuntien aineistot (mm. kuolleiden kirjat ja rippikirjat) ja Suomen sosialidemokraattisen puolueen kokoama ns. terroritilasto eivät ole aivan objektiivisia. Seurakunnissa ilmeni tendenssiä merkitä epävarmoja tapauksia kaatuneiksi, ja SDP:n aineistossa epävarmoja tapauksia lienee kirjattu teloituksiksi. Lisäksi molemmissa osa merkinnöistä lienee tehty vain ns. kuulopuheiden perusteella. Sotasurmia käsittelevän lähdetilaston ja sen pohjalta tehtyjen arvioiden mukaan punaiseen osapuoleen luettavista:
7370–10 000 henkilöä teloitettiin, pääosin ampumalla.
1767 henkilöä katosi vuoden 1918 aikana. Näistä osa lienee valkoisen terrorin uhreja. Lukumääriä on mahdotonta arvioida.
Vankileireillä kuolleista osa menehtyi terrorin uhreina kesällä 1918. Lukumäärä saattaa vaihdella 300–1000 uhrin välillä.
Arviolta 5199 punaista kaatui sotatoimissa, mutta osa heistä on ilmeisesti teloitettu heti antautumisen jälkeen. Tarkkoja lukumääriä tai arvioita ei uhreista voitane koskaan esittää.
Armahduslaki

Joulukuun 7. päivänä 1918 astui voimaan valtionhoitaja P. E. Svinhufvudin päätöksellä asetus ”Korkeimman vallan haltijan päätös valtiorikoksiin syyllistyneiden henkilöiden armahtamisesta”. (Asetuskokoelma N:o 165/1918, annettu Helsingissä 7.12.1918). Tämä armahduslaki johti käytännössä siihen, että valkoisten tekemiä rikoksia ei koskaan tutkittu eikä ketään asetettu syytteeseen. Näin ollen myöskään ketään valkoiseen terroriin osallistunutta ei tuomittu mistään asiaan liittyvästä rikoksesta.
Teloitettavaksi joutuvia miehiä.
Vankeja Suomenlinnassa. Eri leireissä oli vankeja kaikkiaan 74 000, ja heistä 11 000–13 000 kuoli nälkään, tauteihin ja teloituksissa.
Mato Valtonen

Mato Valtonen Suomi-areena-tapahtumassa heinäkuussa 2011.
Markku Juhani ”Mato” Valtonen (s. 21. helmikuuta 1955 Loimaa) on suomalainen muusikko, elokuvanäyttelijä ja yrittäjä. Hänet tunnetaan erityisesti Sleepy Sleepers ja Leningrad Cowboys -yhtyeiden johtohahmona yhdessä Sakke Järvenpään kanssa. Valtonen on näytellyt useissa Aki Kaurismäen elokuvissa. Näistä Pidä huivista kiinni, Tatjanassa (1994) hän oli pääroolissa.
Valtonen teki Sakke Järvenpään kanssa Radio Cityyn 10 vuotta Pullakuskit-ohjelmaa. Valtonen on mukana myös Pietarinkadun Oilers- ja Pyhä Unplugged -projekteissa. Televisiossa hän on esiintynyt muun muassa kulttuuriohjelmassa Pirjo, Pirjo ja Mato (2005). 1990-luvulla Mato Valtonen oli mukana Yleisradion venäjänkielisessä opetusohjelmassa Kapusta Master, jota tehtiin kaikkiaan kolme kautta, Kapusta Master, Kapusta Master 1 ja Kapusta Master 2.
Valtonen on myös osallistunut politiikkaan SMP:n riveissä. Vuoden 1983 eduskuntavaaleissa hän pyrki eduskuntaan päästen varasijalle. Hän on myös ollut Lahden kaupunginvaltuuston jäsen.
2000-luvun vaihteessa Valtonen toimi IT-alan yritys Wapitin toimitusjohtajana. Valtonen on kirjoittanut kirjan Noh, sano naakka ku nokka katkes, jossa hän kertoo elämästään Wapitin toimitusjohtajana ja ajatuksistaan konkurssin jälkeen. Vuonna 2009 hän oli mukana MTV3:n tv-ohjelmassa Tanssii tähtien kanssa, josta putosi kolmantena pois.
Suomalainen Markku-liitto valitsi Valtosen vuonna 2000 neljänneksi Vuoden Markuksi.
Markku sai lempinimensä 14-vuotiaana, kun hän kylmässä mökissä makuupussiin kääriytyneenä ryömi lattiaa pitkin kuin mato.
Mato Valtonen asuu Lohjalla vaimonsa Anskun kanssa.
Valtonen ilmoitti kesällä 2024 lopettavansa julkiset esiintymisensä muusikkona.
Julkaisut

Noh, sano naakka ku nokka katkes. Ihmeelliset seikkailuni uusmediamaailmassa.  Helsinki:  Tammi, 2001.  ISBN 978-951-3-12324-6
& Gaedt, Michael: Sinun luovuutesi. Omistajan käsikirja.  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-3-15926-9
Rakkaani Alkoholi.  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-3-16236-8
& Isokallio, Kalle: Elämä on – aprillia.  Helsinki:  Readme.fi, 2012.  ISBN 978-952-220-580-3
Vesa Kontiainen & Kjell Starck & Mato Valtonen: Mato Valtonen – Hullunrohkea monitoimielämä. Docendo, 2021. ISBN 9789523820906
Aiheesta muualla

Mato Valtonen MySpeakerin sivuilla
Mato Valtonen Elonetissä.
Mato Valtonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Mato Valtonen
| n k Leningrad Cowboys |
| --- | --- |
 Ville Tuomi  Sakke Järvenpää  Tume Uusitalo  Varre Vartiainen  Pauli Hauta-aho  Sami Järvinen  Timo Tolonen  Okke Komulainen  Pemo Ojala  Pope Puolitaival  Jay Kortehisto  Anna Sainila  Hanna Moisala   Mato Valtonen  Nicky Tesco  Silu Seppälä  Mauri Sumén  Puka Oinonen  Pimme Korhonen  Sakari Kuosmanen  Pekka Virtanen  Ben Granfelt  Esa Niiva  Teijo "Twist Twist" Erkinharju  Jore Marjaranta  Tokela  Vesa Kääpä  Mari Hatakka  Tiina Isohanni  Tatu Kemppainen  Veeti Kallio  Tipe Johnson  Ykä Putkinen  Antti Snellman  Marzi Nyman  Juuso Hannukainen 
Albumit:  1917 - 1987  Leningrad cowboys go America  We Cum from Brooklyn  Total Balalaika Show - Helsinki Concert  Live in Prowinzz  Happy Together  Go Space  Mongolian Barbeque  Thank You Very Many - Greatest Hits And Rarities  Terzo Mondo  Go Wild  Global Balalaika Show  Zombie's Paradise  'Those Were the Days – The Best of Leningrad Cowboys  'Buena Vodka Social Club 
Singlet:  '”Those Were The Days CD-Single”  '”Those Were The Days CD-Single”  ”Thru The Wire CD-Single”  ”Jupiter Calling CD-Single”  ”Where's The Moon CD-Single”  ”Be Worry Don't Happy CD-Promo Single”  ”Happy Being Miserable CD-Single” 
Elokuvat:  Rocky VI  Thru The Wire  L.A. Woman  Leningrad Cowboys Go America  Those Were The Days  These Boots  Total Balalaika Show  Leningrad Cowboys Meet Moses  LA Without a Map 
Musiikkivideot:  Jupiter Calling  Leningrad  Where`s The Moon  Happy Being Miserable  You`re My Heart, You`re My Soul  All We Need is Love  Gimme Your Sushi  Buena Vodka Social Club 
| n k Sleepy Sleepers |
| --- | --- |
 Sakari ”Sakke” Järvenpää  Markku ”Mato” Valtonen  Tuomas ”Tume” Uusitalo  Varre Vartiainen  Timo Tolonen  Petri ”Pope” Puolitaival  Okke Komulainen  Sami Järvinen 
Studioalbumit:  Sinulle äiti  Livet I Bordell  Takaisin Karjalaan  Holiday In New York '59  The Mopott Show  Metsäratio  Levyraati  The Hevoset  Julkusen Mulkku  Enzio Benzina : La Musica  Sleepy Sleepers in the Rio  Alma tädin illuusio  Chinese Nights  Tohtori Pöhön aerobix  Suomen poliisit  Voikkaa ja huikkaa  Sossu-possuilua Finlandiassa  Born In The S.A.V.O.  Rock'y VI - Pölkyllä päähän  Sleepy Sleepers Sings Matti ja Teppo  Turakaisten paratiisi  Sleepy Sleepers Sings Elvis  Eurowiisut – Terveisiä perseestä  Kekkonen Helsingissä  Vain Elämää - Only Rock'n'roll 
Kokoelmat:  Sleepy Sleepersin pahimmat  Vanhat killerit  Perspuolet  CBS-klassikot  Lainapeitteet  Vanhat killerit 2  Kekkonen  Lauluja rakastamisen vaikeudesta  Collections  In the Rio (25th Anniversary Edition) 
DVD:t:  Soppa-DVD 
Muuta:  Luettelo Sleepy Sleepersin kappaleista 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO) 2  3  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 2  3 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef
Adolfo Pérez Esquivel

| Adolfo Pérez Esquivel |
| --- | --- |
 Adolfo Pérez Esquivel vuonna 2003.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1931 (ikä 93)
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Adolfo Pérez Esquivel (s. 26. marraskuuta 1931) on argentiinalainen kansalaisaktivisti ja arkkitehti. Hänet tunnetaan globalisaation ja etenkin Amerikkojen vapaakauppa-alueen vastustajana sekä väitteistään, että Argentiinan poliisi värvää lapsia puolisotilaallisiin joukkoihin, jotka hän rinnastaa Hitler-Jugendiin.
Adolfo Pérez Esquivel kannattaa väkivallattomia protestoinnin keinoja. Tätä varten hän on perustanut järjestön Servicio Paz y Justicia América Latina (Latinalaisen Amerikan rauhan ja oikeuden palvelu). Järjestö toimii Latinalaisessa Amerikassa läheisessä yhteistyössä kristillisten pasifistiryhmien kanssa tukien maatyöläisiä ja ammattiyhdistysliikettä näiden taistelussa ihmisoikeuksien puolesta.
Hän on ollut toimintansa vuoksi vankeudessa yli vuoden.
Pérez Esquivelille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1980. Vastaanottopuheessaan hän totesi, että palkinnon todelliset saajat ovat ”latinalaisen Amerikan kansat, ensi sijassa pienimmät ryhmät – alkuasukkaat, maa- ja tehdastyöläiset, hiljaa työtä tekevät ihmiset, joista moni on uskovainen”. Esikuvikseen hän mainitsi Mahatma Gandhin ja Martin Luther Kingin.
Van Gogh (peruna)

| Van Gogh> jauhoinen yleisperuna |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Alankomaat 1990
Risteytys:  ZPC 69 C 239 × Gloria
Kasvinjalostaja:  HZPC Holland
Ylläpito
Lajike-edustaja Suomessa:  Siemenperunakeskus 1994
Viljelyala:  26 % ruokaperuna-alasta (2006)
Van Gogh on alankomaalainen varhaisperunalajike, joka perustuu ZPC 69 C 239:n ja Glorian risteytykseen. Se on Suomen noin 40 perunalajikkeesta kaikkein suosituin, ja sen viljelyala on 26 prosenttia. Van Gogh on jauhoinen ja sen tärkkelyspitoisuus on 16,8 prosenttia. Van Gogh luokitellaan ominaisuuksiltaan jauhoiseksi yleisperunaksi. Savon Sanomat kirjoitti 30.3.2013: "Suomen suosituimman perunalajikkeen eli Van Goghin viljely on loppumassa Suomessa, koska sen vastustuskyky virustaudeille on ratkaisevasti heikentynyt."
Satoisuus

| Mukulasatoisuus kg/ha (1984-1991) |
| --- | --- |
I viljelyvyöhyke:: 41 700 kg, josta 17,4 % tärkkelystä
II viljelyvyöhyke:: 41 700 kg, josta 17,4 % tärkkelystä
III viljelyvyöhyke:: 43 200 kg, josta 16,5 % tärkkelystä
IV viljelyvyöhyke:: 38 300 kg, josta 15,2 % tärkkelystä
Lajiketta viljellään muun muassa Ruotsissa
Aiheesta muualla

Van Gogh (Arkistoitu – Internet Archive)
Van Gogh[vanhentunut linkki]
Suomen  jauhoiset yleisperunaperunalajikkeet
Amazone
Fontane
Lady Claire
Redstar
Rosamunda
Van Gogh
näytä
keskustele
Suomen perunalajikkeet()
Adora 1996/? |
Amazone 1993/1981 |
Annabelle (uusi) |
Appell |
Arielle (uusi) |
Asterix (myös Ruotsi) |
Barima † |
Bellona |
Bintje 1976/1910 (myös Ruotsi) |
Blue Congo |
Columbo  |
Ditta |
Fado 2015 |
Fambo |
Felsina (myös Ruotsi) |
Fontane |
Gloria 1996/1990 |
Hankkijan Tanu 1981/1981|
Hankkijan Timo 1977/1977|
Hankkijan Tomppa |
Hertha † 1987/1979 |
Idole 1995/1988 |
Jazzy 2015 |
Jussi 2015 |
Kardal 1994/1988 |
Kulta 1997/1997 |
Lady Amarilla 2015 |
Lady Britta 2015 |
Lady Cristi |
Lady Claire |
Lady Felicia o |
Lady Rosetta (myös Ruotsi) |
Lady Sara 2015 |
Matilda 1989/1985 (myös Ruotsi) |
Melody 2015 |
Musica 2015 |
Nicola 1994/1973 (myös Ruotsi) |
Ostara 1977-1994 ja 1996/1962 |
Olympia |
Pito 1976/1964 |
Posmo 1986/1978 |
Puikula 1985/maatiaisperuna |
Record † 1976/1932 |
Redstar |
Rikea |
Rocket † 1996|
Rosamunda 1986/1974 (myös Ruotsi) |
Sabina 1979/1976 (myös Ruotsi) |
Saline (uusi)  |
Satu 1996/1996 |
Saturna 1977/1964 |
Seresta |
Sieglinde (Siikli) 1976/1935 |
Sini 1977/1977 |
Solana |
Suvi 1977/1977   |
Swift (tuontiperuna)   |
Timate |
Ukama 1995/1976 (myös Ruotsi) |
Ute 1993/1982  |
Van Gogh 1993/1987 (myös Ruotsi)  |
Velox |
Venla |
Victoria |
Vital † 1996/?