stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Graffiti
Laillinen graffiti

Bruggen kaupunki Belgiassa on luvallistanut graffitien toteuttamisen joillekin paikoille. Luvallisesta graffitista on tullut ulkotilataiteen laji, jonka tuloksia esitellään myös verkkoympäristöissä.
Keskustelu töhrimisestä sekä siitä langetetut vahingonkorvaukset ja tuomiot ovat herättäneet kysymyksen ilmaisunvapaudesta sekä siitä, onko osa graffiteista katsottava ilkivallaksi kiinteistöjä vastaan vai ilmaisunvapauden ilmentymäksi ja nuorisotaiteeksi. Joillain paikoilla on pyritty muodostamaan välittävä näkökulma ja sallimaan graffiteja paikoille, jossa se ei heikennä maiseman laatua tai loukkaa kiinteistönomistajien oikeuksia. Joissakin paikoissa – esimerkiksi alikulkutunneleiden betonisiin seiniin – on saanut maalata graffiteja luvallisesti ja ohjatusti.
Graffititaiteella on nykyään myös jonkin verran kaupallista kysyntää. Salon seudun Kristillisdemokraatit tilasivat Teemu Kyynäräiseltä (”Kynsä”) graffiti-tyyppiset vaalimainokset jokaiselle vuoden 2008 kunnallisvaalien ehdokkaalle. Vuonna 2011 Tampereen sähkölaitos puolestaan tilasi Tero Karvisen johtamalta ryhmältä graffititaidetta Tammerkosken yli johtavan Frenckellin patosillan työmaa-aitaan. Tuloksena oli kalevalahenkinen Tulinen virta -teos.
Kritiikki

Graffitintekijä Marko Saarelainen on sanonut, että graffiti on itsekeskeinen laji, joka perustuu oman nimen maalaamiseen yhä uudestaan. Graffiti perustuu luvattomuuteen ja tekijät hankkivat maineensa laittomilla teoksilla. Maalaajaryhmien nimet kertovat graffitin asemasta alakulttuurina: esimerkiksi We Spray You Pay, The Law Breakers, Weed Smokers United.
Elokuvaohjaaja David Lynch on sanonut, että graffiti pilaa maailman. Taidekriitikko Jonathan Jones kommentoi The Guardian -lehdessä vuonna 2015, että Lynch on oikeassa. Hänen mukaansa suurin osa graffiteista on rumia, typeriä ja uhkaavia. Samat tylsät ja teennäiset alakulttuurin tuotokset toistuvat paikasta toiseen. Graffiti on Jonesin mukaan aggressiivista ja ilmaisee ylenkatsetta yhteisöä, ystävällisyyttä ja heikkoja kohtaan.
Yhdysvaltalainen poliittinen kommentaattori Heather Mac Donald on sanonut, että graffitien ylistäjien tulisi kysyä itseltään, sallisivatko he omien kotiensa luvattoman töhrimisen. Rikkinäisten ikkunoiden teorian mukaan ilkivalta altistaa ympäristön myös muille rikoksille. Mac Donaldin mukaan tagit osoittavat, että aluetta hallitsevat vandaalit. Jos töhriminen on sallittua, tilaa on muillekin rikoksille.
Vuoden 2010 arvion mukaan graffitimaalaus tuottaa yksin Yhdysvalloissa arviolta 4862 tonnin VOC-päästöt vuodessa. Vuoden 2022 tutkimuksen mukaan graffitimaalit saastuttavat maaperää tuottamalla siihen runsaasti mikromuovia. Graffitien poistaminen maksaa vuosittain useita miljardeja.
Kuvia graffiteista

Pompejista löydetty gladiaattoreita kuvaava graffiti.
Roomalainen graffiti, joka pilkkaa varhaisia kristittyjä. Tekstissä lukee kreikaksi: ”Aleksamenos palvoo jumalaansa”.
800-luvulta peräisin oleva viikingin kaivertama graffiti Hagia Sofiassa.
Berliinin muuri, 1986.
Nimimerkkien Miss Van ja Ciou graffiteja Barcelonassa.
Graffiteja Brysselissä.
Graffititaiteilija työssään Bukarestissa.
Kissagraffiti Saksassa.
Graffiteja pysäköintihallissa Vantaalla.
Isänmaallinen graffiti Ukrainassa.
Graffititaiteilijoita

Banksy, Bristol, Englanti
Jean-Michel Basquiat, 1960–1988, New York
Keith Haring, 1958–1990, New York
Miss Van, Toulouse, Ranska
3D, Brighton, Englanti
TAKI 183, 1960–1970, New York
EGS, Helsinki, Suomi
Jani Tolin, Helsinki, Suomi
Marko Saarelainen, Espoo, Suomi
Graffitikulttuuria käsitteleviä elokuvia

Wild Style (1983)
Railrun (2005)
Bomb the System (2005)
Friendly Fire (2005)
Friendly Fire 2 (2006)
Steelsmash (2007)
Die Slow vol.1 (2007)
Die Slow vol.2 (2008)
Exit Through the Gift Shop (2010)
KCBR – Live Life Like (2013)
Kirjallisuutta

Guerra, Nicola: We want it all.  Inside Art, 2020.  Kirjan verkkoversio. (italiaksi)
Isomursu, Anne & Jääskeläinen, Tuomas: Helsinki graffiti (1998).
Jalava, Anna: Pro graffiti. Turkulaisten nuorten käsityksiä nykygraffitien merkityksistä. Kuvataidekasvatus, Lapin yliopisto, 2007.
Malinen, Piritta: Kannu vie – kohti taidetta? Graffitikokemus sekä graffitin ja kuvataideopetuksen vuorovaikutus.  (Acta Universitatis Lapponiensis 215)  Rovaniemi:  Lapin yliopistokustannus, 2011.  ISBN 978-952-484-484-0
Guerra, Nicola: We want it all.  Inside Art, 2020.  Kirjan verkkoversio. (italiaksi)* Saastamoinen, Ari: Räävitöntä! Pompejilaisia graffiteja. Helsinki: Gaudeamus, 2020.
Syrjänen, Petri: Graffiti ei ole taidetta, se on rikos. Pro gradu -tutkielma, Tampereen yliopisto, 1999.
Tolonen, Jonna: Madridin katujen kasvot. Laiton graffiti osana Espanjan 15M-protesteja.  (Acta Universitatis Lapponiensis 329)  Rovaniemi:  Lapin yliopistokustannus, 2016.  ISBN 978-952-93-7235-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kromi (Arkistoitu – Internet Archive) – suomalaista graffitia
Jkl Trash – Nostalgia. Suomalaista graffitia.
Graffitit – taidetta vai töhryä. Ylen Elävä arkisto
Mokka, Roope: Kadulta galleriaan. Ylioppilaslehti 19.9.2003
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Graffitit löysivät paikkansa 1970-luvun alun New Yorkissa metrojunien kyljissä, sillä niissä maalaukset saivat hyvin näkyvyyttä. Kuvassa newyorkilainen metrojuna keväällä 1973.
Los Angelesin kaupungin työntekijä maalaamassa graffitia piiloon.
Tero Karvinen, Samuli Kivinummi, muita, Tulinen virta, 2011.
Muhammad Deif

| Muhammad Deif> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. elokuuta 1965 Khan Yunis, Gazan kaista
Kuollut: 13. heinäkuuta 2024 (58 vuotta)
Muut tiedot
Järjestö:  Hamas
Muhammad Deif (12. elokuuta 1965 – 13. heinäkuuta 2024) oli palestiinalaisen Hamas-terrorisrijärjestön sotilaallisen siiven eli Izz ad-Din al-Qassam -prikaatien johtohahmo.
Elämäkerta

Muhammad Deifin elämästä tiedetään varmuudella vain suhteellisen vähän. Israelissa ja palestiinalaisissa medioissa hänen on usein sanottu syntyneen Khan Yunisin pakolaisleirillä tuolloin Egyptin hallitsemalla Gazan kaistalla vuonna 1965. Hänen alkuperäinen nimensä oli Muhammad Diab Ibrahim al-Masri. Nykyisin käytetty nimi "Deif" tarkoittaa vierasta ja se viittaa kiertelevään elämäntyyliin Israelin ilmaiskuja paossa.
Deif liittyi Hamas-järjestöön 1980-luvun lopulla. Hän kuului Hamasin sotilaalliseen siipeen Izz ad-Din al-Qassam -prikaatit ja yleni nopeasti järjestön arvoasteikossa. Hamasissa hän tutustui myös järjestön radikaaleimpiin siipiin, kuten Yehya Ayyashiin. Ayyash toteutti 1990-luvun alussa sarjan busseihin kohdistuneita pommi-iskuja Israelissa. Ayyash kuoli Israelin toteuttamassa salamurhassa vuonna 1996. Kuolemaa seurasi uusia pommi-iskuja, joista on joskus syytetty Ayyashin suojattina pidettyä Deifiä.
Deif nousi vuonna 2002 Hamasin sotilaallisen siiven komentajaksi sen edellisen komentaja Salah Shehadehin kuoltua salamurhassa vuonna 2002. Sittemmin Deif oli suunnittelemassa Hamasin tunnetuksi tulleita Qassam-raketteja, sekä Gazan kaistalla kulkevaa tunneliverkostoa. 2000-luvulla Israel teki ainakin neljä Deifiin kohdistunutta salamurhayritystä. Deif ei kuollut, mutta hän kärsi huomattavia vammoja. Deif menetti muun muassa toisen silmänsä. Israelin hyökättyä Gazan kaistalle vuonna 2014 Deif yritettiin surmata vielä viidennen kerran. Tuolloin tehtiin ilmaisku Deifin kotiin Sheikh Radwanin kaupunginosaan Gazassa. Deif itse ei itse kuollut, mutta surmansa sai hänen vaimonsa Widad ja parin poika Ali. Yhdysvaltain ulkoministeriö kuvaili tuolloin Deifia Hamasin strategian suunnittelijaksi ja hänet luokiteltiin terroristiksi syyskuussa 2015.
Vuonna 2021 tilanne Gazan kaistalla kärjistyi uudestaan. Alueelta ammuttiin raketteja Israeliin ja Israel vastasi omilla ilmaiskuillaan. Deifin kuvailtiin olleen tuolloin Hamasin sotilasoperaatioiden johdossa. Deif yritettiin jälleen surmata kahteen eri otteeseen siinä onnistumatta. Lokakuussa 2023 Deif julisti hyökkäyksen Israeliin, jonka aikana Hamasin taistelijat ampuivat tuhansia raketteja Israeliin sen taistelijoiden tunkeutuessa samalla israelilaisiin kapunkeihin ja kyliin.
Israel ilmoitti tehneensä 13. heinäkuuta 2024 ilmaiskun Khan Yunisin alueella, jossa israelilaiset uskoivat Deifin saaneen surmansa. Hamasin edustaja kiisti kuitenkin alkujaan Deifin kuoleman. Hamas myönsi vasta tammikuussa 2025 Deifin kuolleen.
Luzoninpöllönen

| Luzoninpöllönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Pöllöset Otus 
Laji::   longicornis
Kaksiosainen nimi
 Otus longicornis  Ogilvie-Grant, 1894  
Katso myös
   Luzoninpöllönen Wikispeciesissä   Luzoninpöllönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Luzoninpöllönen (Otus longicornis) on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Filippiineillä Luzonin saarella. Sen määrä on vähenemässä, ja sen uhkia ovat metsänhakkuu, kaivostoiminta ja maanviljelyksen laajeneminen.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät 360–1 800 metrin korkeudessa, tuoreimmat havainnot ovat 700–1 500 metrin korkeudesta. Se syö lähinnä hyönteisiä. Pesiä, joissa on poikasia, on havaittu toukokuussa.
Aiheesta muualla

Luzoninpöllönen (Otus longicornis) BirdLife International Data Zone. (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Otus longicornis:  Wikidata: Q1268960  Wikispecies: Otus longicornis  ADW: Otus_longicornis  Avibase: 71F9BF41BB55DD99  BirdLife: 22688602  BOW: lusowl1  CoL: 4B8HN  eBird: lusowl1  EoL: 1178233  GBIF: 5232242  iNaturalist: 20283  IRMNG: 10212913  ITIS: 555371  IUCN: 22688602  NCBI: 56272  Observation.org: 72136  Open Tree of Life: 1086559  Species+: 4498  Xeno-canto: Otus-longicornis 
Scops longicornis:  Wikidata: Q41019637  CoL: 4VVS6  GBIF: 8894507  ITIS: 1063401
Kaukosen ravirata

| Kaukosen ravirata |
| --- | --- |
Sijainti:  Rovaniementie 1745, Kittilä
Koordinaatit:  67.495914°N, 24.900691°E
Omistaja:  Kittilän Hevosystävät ry
Kaukosen ravirata on Kittilässä Kaukosen kylässä sijaitseva ravirata, joka on Suomen pohjoisin ravirata. Se sijaitsee kantatie 79:n varrella noin 17 kilometrin päässä Kittilän kirkonkylästa. Radan omistaa Kittilän Hevosystävät ry. Kaukonen on niin sanottu kesärata, jolla kilpaillaan ainoastaan kesäkaudella. Raviradalla järjestetään vain yhdet totoravit vuosittain. Kavioura on normaalin 1 000 metrin sijasta poikkeuksellisesti vain 800 metrin pituinen.
Aiheesta muualla

Kittilän Hevosystävät ja Kaukosen ravirata Facebookissa
Huey Long

| Huey Long |
| --- | --- |

Louisianan senaattori
 25. tammikuuta 1932 – 10. syyskuuta 1935  
Varakuvernööri:  Paul N. Cyr
Edeltäjä:  Joseph E. Ransdell
Seuraaja:  Rose McConnell Long
Louisianan 40. kuvernööri
 27. toukokuuta 1928 – 25. tammikuuta 1932  
Edeltäjä:  Oramel H. Simpson
Seuraaja:  Alvin Oilin King
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. elokuuta 1893 Winnfield, Louisiana
Kuollut: 10. syyskuuta 1935 (42 vuotta) Baton Rouge, Louisiana
Puoliso:  Rose McConnell Long
Tiedot
Puolue:  Demokraatit
Uskonto:  Baptisti
 Nimikirjoitus
Huey Pierce Long Jr. (30. elokuuta 1893 – 10. syyskuuta 1935), lempinimeltään Kingfish, oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Louisianan kuvernöörinä vuosina 1928–1932 ja Yhdysvaltain senaatin jäsenenä vuosina 1932–1935. Long tunnettiin radikaalina ja menestyksekkäänä vasemmistopopulistina, joka ajoi kuvernöörinä voimakkaita sosiaalisia reformeja ja perusti suuren laman aikana kunnianhimoisia julkiseen rahoitukseen perustuvia ohjelmia. Vastustajat arvostelivat häntä demagogiasta ja itsevaltaisesta vallankäytöstä. Hänet murhattiin kesken senaatin virkakautensa.
Longin lempinimi Kingfish (suom. kuningaskala) tuli hänen väittämästään ”Täällä Washingtonissa olen vain pikkukala, mutta väelle Louisianassa olen kuningaskala”.
Elämäkerta

Long varttui aikuiseksi uskonnollisessa ja populismiin taipuvaisessa piirikunnassa Louisianassa. Hän oli koulutukseltaan lakimies. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi onnistuneesti Louisianan osavaltion senaatin jäsenen S. J. Harperin puolustajana – Harper oli vaatinut asevelvollisuuden lisäksi Yhdysvaltoihin ”varallisuusvelvollisuutta” sodan voittamiseksi. Vuonna 1918 Long kirjoitti neworleansilaiseen lehteen artikkelin, jossa hän valitteli sitä, että Yhdysvalloissa 70:ää prosenttia varallisuudesta piti hallussaan vain kaksi prosenttia väestöstä, ja että tilanne tulisi huonontumaan entisestään, jos asiaan ei puututtaisi. Hän oli epäonnistuneesti ehdolla kuvernöörin virkaan vuonna 1924.
Long valittiin Louisianan kuvernööriksi vuonna 1928. Hänen kampanjansa oli aggressiivinen ja täysin aiemmista demokraattiehdokkaiden kampanjoista poikkeava. Kuvernöörikaudellaan hän muun muassa uudisti Louisianan osavaltion tieverkkoa ja lisäsi merkittävästi Louisianan osavaltionyliopiston (LSU) rahoitusta. LSU kasvoi hänen vaikutuksestaan vuosina 1929–1937 maan 88. suurimmasta 11. suurimmaksi osavaltionyliopistoksi.
Long tuki vuoden 1932 presidentinvaaleissa voimakkaasti Franklin D. Rooseveltia, vaikka kaksikon välit sittemmin rikkoontuivat erimielisyyksistä talouspolitiikan ja Rooseveltin New Deal -ohjelman kanssa. Viimeisenä elinvuotenaan Long itse pyrki presidenttiehdokkuuteen, mutta syyskuussa 1935 28-vuotias lääkäri Carl Weiss ampui häntä Baton Rougessa. Weiss surmattiin välittömästi; Long eli ampumistapauksen jälkeen kaksi päivää. Weissin appivanhemmat olivat näkyviä hahmoja Longin vastaisessa poliittisessa ryhmittymässä Louisianassa.
Myöhemmin äärioikeistolaispoliitikoksi ryhtyneen saarnaajan Gerald L. K. Smithin poliittinen ura alkoi hänen kampanjoidessaan Longin puolesta. Hän osoitti Longia kohtaan suurta kunnioitusta ja ihailua. Longin elämäkerran kirjoittaneen T. Harry Williamsin mukaan Smith olisi hiipinyt Longin huoneeseen ja asettunut sen lattialle nukkumaan voidakseen olla lähempänä esikuvaansa, sekä toisessa tapauksessa kääriytynyt sikiöasentoon Longin jalkojen eteen.
Mediassa

Kahdesti filmatun Robert Penn Warrenin klassikkoromaanin Kaikki kuninkaan miehet on katsottu perustuvan Longin kuvernöörikauteen. Warren toimi Longin kuvernöörikaudella tämän laajentaman Louisianan osavaltionyliopiston kirjapainon LSU Pressin palveluksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Huey Long Wikimedia Commonsissa
Louisianan diktaattori. Huey Long, Rooseveltin seuraaja vai nopeasti kukistuva keinottelija?, Aamulehti, 03.02.1935, nro 32, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  US Congress 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Matti Härmä

Matti Joosepinpoika Härmä oli 1600-luvun loppupuoliskolla elänyt kirkonrakentaja. Hän oli kotoisin Ängeslevän kylästä, joka nykyisin sijaitsee Tyrnävän kunnan alueella.
Matti Härmän kirkonrakennustyöt

Tornion kirkko ja tapuli (1684–1688)
Kempeleen vanha kirkko (1688–1691)
Oulun ensimmäisen kirkon korjaus- ja laajennus (1686)
Limingan kirkon korjaus (1686)
Tornion kirkko
Kempeleen kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matti Härmä Wikimedia Commonsissa
Divoúnia

Divoúnian saaret.
| --- | --- |
Muut nimet:  Ounianísia (Ουνιανήσια), Ïoúnia (Ϊούνια)
Sijainti:  35°49′35″N, 26°27′54″E, Kásos Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,486 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Divoúnia (kreik. Διβούνια) eli Ounianísia (Ουνιανήσια) eli Ïoúnia (Ϊούνια) on kahden pienen Kreikan saaren ryhmä, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Egeanmeren kaakkoisosassa etelään Astypálaiasta ja länteen Kárpathoksesta. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Divoúnian saaret kuuluvat Kásoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Divoúnian saaret ovat osa merialueensa pienten saarten muodostamaa Natura-aluetta. Vuoteen 2013 saakka saaret kuuluivat Kárpathoksen kuntaan samassa alueyksikössä ja alueella, ja esiintyvät sellaisina vielä vuoden 2011 väestönlaskennassa.
Saaret

Saariparin saaret ovat:
|  | Nimi | Sijainti | Pinta-ala (km²) (n> ) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Läntinen Divoúni (δυτικό Διβούνι) | 35°49′26″N, 26°27′16″E | 0,275 |
| 2 | Itäinen Divoúni (ανατολικό Διβούνι) eli Ounianísi (Ουνιανήσι) | 35°49′34″N, 26°27′58″E | 0,211 |
Albert Fert

| Albert Fert |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1938 Carcassonne, Ranska
Kansalaisuus:   Ranskalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  École Normale Superieure (maisteri, 1962) Université Paris-Sud (FT, 1970)
Väitöstyön ohjaaja:  I. A. Campbell
Instituutti:  Grenoblen yliopisto Université Paris-Sud 11
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  GMR-ilmiö
Palkinnot:  Wolf-palkinto (2006) Japani-palkinto (2007)  Nobelin fysiikanpalkinto (2007)
Albert Louis François Fert (s. 7. maaliskuuta 1938) on ranskalainen fyysikko, joka löysi vuonna 1988 suuren magnetosresistanssin eli GMR-ilmiön. Ilmiön löydön ansiosta kovalevyjen fyysistä kokoa on saatu pienennettyä ja vastaavasti tallennuskapasiteettia nostettua gigatavujen kokoluokkaan. Ilmiön havaitsi samanaikaisesti toisistaan riippumatta Peter Grünberg. Fertille ja Grünbergille myönnettiin löydöstä Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2007. Fert työskentelee Orsayssa sijaitsevassa Université Paris-Sud 11:ssa.
Elämäkerta

Fert syntyi Pyreneiden poimuvuoriston läheisyydessä sijaitsevassa Carcassonnen kunnassa vuonna 1938. Hänen vanhempansa ovat fyysikko Charles Fert ja opettaja Irmine Signoles Fert. Fertin pikkuveli André on myös fyysikko. Fert opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa vuosina 1957–1962 École Normale Superieure -korkeakoulussa, mitä ennen hän kävi lukion toulouselaisessa Pierre de Fermat -lukiossa. Saatuaan matematiikan ja fysiikan maisterin arvot hän pääsi assistentin virkaan Grenoblen yliopistoon. Samanaikaisesti vuonna 1963 hän opiskeli Pariisin yliopistossa ja vuonna 1964 hän piti opinnoista taukoa suorittaakseen asevelvollisuutensa Ranskan armeijassa.
Asevelvollisuuden suorittamisen jälkeen hän palasi opettajan virkaansa, jonka hän oli vuonna 1964 saanut Pariisin yliopistosta. Opettajana hän oli vuoteen 1976 asti, jolloin hänestä tuli yliopiston fysiikan professori. Ennen sitä hän oli vuonna 1970 väitellyt Pariisissa tohtoriksi. Fysiikan professuuria hän pitää Pariisissa edelleen. Vuodesta 1995 lähtien Fert on ollut CNRS:n Thales-ryhmän johtajana.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2009.
Fert avioitui vuonna 1967 Marie Josée Ortegan kanssa. Suhteeseen on syntynyt kaksi lasta.
Valtakunnanneuvosto (Saksa)

Valtakunnanneuvosto (saks. Reichsrat) oli Weimarin tasavallassa osavaltioiden edustajista koostunut elin, joka muodosti valtiopäivien ohella tasavallan lainsäädäntöelimet. Sekä Saksan keisarikunnassa että Saksan liittotasavallassa valtakunnanneuvostoa vastaa liittoneuvosto eli Bundesrat.
Koostumus

Valtakunnanneuvosto koostui Saksan osavaltioiden hallitusten nimeämistä edustajista. Osavaltioiden hallitukset voivat lähettää valtakunnaneuvostoon hallituksen jäseniä tai nimittää heille edustajia. Poikkeuksena oli vain osavaltioista suurin, Preussi, jonka edustajista vain puolet oli osavaltion hallituksen nimeämiä, toisen puolen nimittivät osavaltion hallintoalueiden eli provinssien edustajat. Osavaltioiden edustajien määrä riippui osavaltion asukasmäärästä, kuitenkin niin, että jokaisella osavaltiolla oli neuvostossa edustus eli vähintään yksi ääni. Suurilla osavaltioilla oli yksi edustaja aina 700.000 asukasta kohden (ennen vuotta 1921 miljoonaa asukasta kohden). Preussin valtuutettujen määrää rajasi säännös, jonka mukaan yhdellä osavaltiolla ei saanut olla enempää kuin 2/5 (= 40 %) äänistä.
Valtakunnanneuvoston koostumus suosi pieniä jäsenvaltioita. Preussi olisi kokonsa puolesta ollut oikeutettu n. 60 % jäsenistöstä, mutta perustuslain mukaan sillä oli oikeus saada vain 40 %. Myös pienten, vain yhteen jäseneen oikeutettujen osavaltioiden kohdalla edustus jakautui epäoikeudenmukaisesti: miljoonakaupunki ja osavaltio Hampurilla oli (vuoteen 1921) valtakunnanneuvostossa yksi edustaja, samoin kuin 48.000 asukkaan Schaumburg-Lippelläkin.
Äänet valtakunnanneuvostossa jakautuivat seuraavasti:
|  | 15> 8.1919 | 1> 5.1920 | 14> 7.1921 | 15> 5.1926 | 1> 4.1929 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Preussi | 25 | 22 | 26 | 27 | 26 |
| Baijeri | 7 | 7 | 10 | 11 | 11 |
| Saksi | 5 | 5 | 7 | 7 | 7 |
| Württemberg | 3 | 3 | 4 | 4 | 4 |
Baden: 3
Hessen: 2
| Thüringen | 7 | 2 | 2 | 2 | 2 |
| Hampuri | 1 | 1 | 2 | 2 | 2 |
Mecklenburg-Schwerin: 1
Oldenburg: 1
Braunschweig: 1
Anhalt: 1
Bremen: 1
Lippe: 1
Lyypekki: 1
Mecklenburg-Strelitz: 1
| Waldeck | 1 | 1 | 1 | 1 | - |
Schaumburg-Lippe: 1
| yhteensä | 63 | 55 | 66 | 68 | 66 |

Useasta pienvaltioista koostuneen Thüringenin äänet jakautuivat alun perin niin, että Reuß, Sachsen-Altenburg, Sachsen-Coburg-Gotha, Sachsen-Meiningen, Sachsen-Weimar-Eisenach, Schwarzburg-Rudolstadt ja Schwarzburg-Sondershausen saivat kukin yhden edustajan. Vuodesta 1920 osavaltio sai asukaslukunsa mukaisesti kaksi edustajaa. Waldeckin vapaavaltio yhdistyi 1. huhtikuuta 1929 Preussiin, jolloin se menetti paikkansa valtakunnanneuvostossa.