stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Me Tammelat
Rooleissa > Päähenkilöt

Heimo Lepistö – isä Tammela, metsänhoitaja
Liisa Nevalainen – äiti Liisa Tammela, kotirouva
Eine Laine – mummi, Liisa Tammelan äiti
Vesa Jaarva – Vesa Tammela, koululainen
Markku Linnoila – Markku Tammela, lääketieteen opiskelija
Leena Söyrinki – Leena Tammela, valtiotieteen opiskelija, osa-aikatyöntekijä
Rooleissa > Sivuhenkilöitä

Jukka Häyrinen – Kake, Leenan poikakaveri
Eila Rinne – Bertta, perheen vakituinen siivooja
Jukka Kuuranne – Petteri, Vesan paras ystävä
Petri Panula – Pekka-poika, mukana ainakin vuonna 1967
Matti Kassila – Otto-eno, Liisa-äidin veli
Aino Mantsas, Otto-enon vaimo
Sami, Tammeloiden koira (rottweiler)
Parodia

Ryhmäteatterin viihdesarjassa Tabu parodioitiin sarjaa Me Katajat -nimisessä sketsissä.
Kristinusko Kentuckyssa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Kentuckyn osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2014 väestötutkimuksen mukaan kristinusko on Kentuckyn suurin uskonto. 76 prosenttia Kentuckyn väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkoihin.
Tunnustuskunnat

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 49 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 11 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkoon kuuluu 5 prosenttia väestöstä.
Katoliseen kirkkoon kuuluu 10 prosenttia väestöstä.
Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Molempiin kuuluu alle prosentti väestöstä.
| Yhteisö | Perinne | Perhe | Seurakunnat | Kannattajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Eteläinen baptistikonventio | Evankelikalismi | Baptismi | 2 530 | 904 352 |
| Katolinen kirkko Yhdysvalloissa | Katolinen kirkko | Katoliset kirkot | 300 | 354 064 |
| Yhdistynyt metodistikirkko | Päälinja |  Metodismi | 838 | 176 747 |
| Tunnustuskuntiin kuulumattomat seurakunnat | Evankelikalismi | Muut | 575 | 149 762 |
| Christian Churches and Churches of Christ | Evankelikalismi | Restorationismi | 338 | 128 612 |
| Churches of Christ | Evankelikalismi | Restorationismi | 568 | 51 719 |
Yann LeCun

Yann LeCun
Yann Andre LeCun (s. 8. heinäkuuta 1960) on ranskalainen tekoälyasiantuntija. Hän työskentelee professorina New Yorkin yliopistossa ja Metan johtavana tekoälytutkijana. LeCun on saanut Turing palkinnon vuonna 2018 saavutuksista neuroverkkoihin liittyen.
Aiheesta muualla

Kotisivu
| n k Turing-palkinnon saajat |
| --- | --- |
1960-luku:  1966: Alan Perlis  1967: Maurice V. Wilkes  1968: Richard Hamming  1969: Marvin Minsky 
1970-luku:  1970: James H. Wilkinson  1971: John McCarthy  1972: Edsger Dijkstra  1973: Charles Bachman  1974: Donald Knuth  1975: Allen Newell, Herbert Simon  1976: Michael O. Rabin, Dana Scott  1977: John Backus  1978: Robert W. Floyd  1979: Kenneth E. Iverson 
1980-luku:  1980: C. Antony R. Hoare  1981: Edgar F. Codd  1982: Stephen A. Cook  1983: Ken Thompson, Dennis Ritchie  1984: Niklaus Wirth  1985: Richard M. Karp  1986: John Hopcroft, Robert Tarjan  1987: John Cocke  1988: Ivan Sutherland  1989: William Kahan 
1990-luku:  1990: Fernando J. Corbató  1991: Robin Milner  1992: Butler W. Lampson  1993: Juris Hartmanis, Richard E. Stearns  1994: Edward Feigenbaum, Raj Reddy  1995: Manuel Blum  1996: Amir Pnueli  1997: Douglas Engelbart  1998: Jim Gray  1999: Frederick P. Brooks 
2000-luku:  2000: Andrew Chi-Chih Yao  2001: Ole-Johan Dahl, Kristen Nygaard  2002: Ronald Rivest, Adi Shamir, Leonard M. Adleman  2003: Alan Kay  2004: Vinton G. Cerf, Robert E. Kahn  2005: Peter Naur  2006: Frances E. Allen  2007: Edmund M. Clarke, E. Allen Emerson, Joseph Sifakis  2008: Barbara Liskov  2009: Charles P. Thacker 
2010-luku:  2010: Leslie G. Valiant  2011: Judea Pearl  2012: Silvio Micali, Shafi Goldwasser  2013: Leslie Lamport  2014: Michael Stonebraker  2015: Whitfield Diffie, Martin Hellman  2016: Tim Berners-Lee  2017: John L. Hennessy, David A. Patterson  2018: Yoshua Bengio, Geoffrey Hinton, Yann LeCunn  2019: Edwin Catmull, Pat Hanrahan 
2020-luku:  2020: Alfred Aho, Jeffrey Ullman  2021: Jack Dongarra  2022: Robert Metcalfe  2023: Avi Wigderson 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Japani 
Tieteilijät:  Association for Computing Machinery  CiNii  DBLP  Google Scholar  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  ORCID  Scopus  zbMATH 
Muut:  IdRef
Phil McGraw

| Phil McGraw |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1950 (ikä 74) Vinita, Oklahoma, Yhdysvallat
Ammatti:  psykologi, televisiojuontaja
Puoliso:  Debbie Higgins (1970–1973) Robin Jameson (1976–)
Lapset:  Jay, Jordan
Muut tiedot
Lempinimet:  Dr. Phil
Aiheesta muualla
Kotisivu
Phillip Calvin McGraw (tunnetaan nimellä Dr. Phil, ”tohtori Phil”; s. 1. syyskuuta 1950 Vinita, Oklahoma, Yhdysvallat) on suosittu yhdysvaltalainen televisiopsykologi.
McGraw tuli tunnetuksi tehtyään yhteistyötä Oprah Winfreyn kanssa vuosina 1998–2002. Hän juonsi Tuesdays with Dr. Phil -juttusarjaa ohjelmassa The Oprah Winfrey Show. Suosion kasvun takia McGrawille perustettiin oma ohjelma Dr. Phil, jota tuotti Winfreyn Harpo Studios. Hän isännöi ohjelmaa vuodesta 2002 alkaen.
McGraw on kirjoittanut seitsemän kirjaa ja niiden oheismateriaalin. Kirjoista kuudessa neuvotaan muun muassa ihmissuhteisiin liittyvissä asioissa ja yhdessä autetaan laihdutuksessa ja elämäntapojen muuttamisessa. Hän on tehnyt myös cameoroolin elokuvassa Scary Movie 4 sekä televisiosarjoissa Frasier ja Simpsonit. Hän on ollut myös esikuvana Seesamtien hahmolle Dr. Feel. McGraw on ollut myös vieraana Conan O'Brienin juontamassa Late Night with Conan O'Brien -showssa.
Perhe

Phil McGraw ja Debbie McCall avioituivat vuonna 1970 ja erosivat 1973. Robin Jamesonin kanssa McGraw avioitui vuonna 1976, ja parilla on kaksi poikaa, Jay (s. 1979) ja Jordan (s. 1986). Jay McGraw on seurannut isänsä jalanjälkiä ja julkaissut Dr. Phil -tyylisen kirjan, joka on suunnattu teini-ikäisille, sekä vieraillut usein Dr. Phil -ohjelmassa.
Muuta

McGraw'lle tehtiin siemenjohdinten katkaisu eli vasektomia 29-vuotiaana ensimmäisen lapsen saatuaan. Myöhemmin hän on kutsunut tätä elämänsä suurimmaksi virheeksi.
Suomeksi julkaistut teokset

Pelasta parisuhteesi (Relationship rescue, 2000)
Pidä huolta itsestäsi (Self Matters, 2001)
Painonpudotushaaste: 7-kohtainen avainohjelma pysyvään painonhallintaan (The Ultimate Weight Solution, 2001)
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Phil McGraw Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Love Island Suomi

| Love Island Suomi> Love Island |
| --- | --- |
Kestoaika:  noin 40 minuuttia
Alkuperämaa:  Suomi Iso-Britannia (alkuperäisformaatti)
Verkko:  Sub AVA mtv / C More
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  100
Tuotanto
Tuottaja(t):  Heidi Manu
Vastaava(t) tuottaja(t):  Heidi Munkberg, Pete Paavolainen, Sub: Mirko Baas, Eevamaria Vassinen
Ohjaaja(t):  Sami Manninen
Käsikirjoittaja(t):  Outi Keskevaari, Jenni Samio, Anna Nykyri
Tuotantoyhtiö(t):  ITV Studios Finland
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Love Island Suomi on suomalainen tositelevisiosarja, joka perustuu brittiläiseen formaattiin Love Island. Suomalaisessa versiossa joukko sinkkuja etsii itselleen rakkautta. Kahdeksan viikkoa kestävä ohjelma päättyy äänestykseen, jossa katsojat pääsevät valitsemaan voittajaparin. Voittajapari voi joko jakaa 25 000 euron palkintopotin, tai vaihtoehtoisesti toinen osapuoli voi viedä rahat parinsa nenän edestä. Katsojat pääsevät vaikuttamaan käänteisiin puhelimeen ladattavan ilmaisen sovelluksen avulla. Sovelluksella pystyy myös katsomaan televisiossa esittämätöntä materiaalia.
Ensimmäinen tuotantokausi > Tuotanto

Ohjelman ensimmäistä kautta kuvattiin Espanjan Marbellassa syksyllä 2018. Ohjelma kuvattiin ja leikattiin Marbellassa, josta valmis ohjelmamateriaali siirrettiin Helsinkiin. Ohjelmaa esitettiin kuutena päivänä viikossa. Tiistaista lauantaihin tuli aina uusi osa, joka esitettiin kuvaushetkestä vajaan vuorokauden viiveellä. Maanantaisin esitettävä jakso oli kooste viimeisen viikon ajalta, ja se piti sisällään myös lyhyen koosteen menneen viikonlopun tapahtumista. Maanantain jaksoissa nähtiin myös ennen esittämätöntä materiaalia edelliseltä viikolta.
Ensimmäisen tuotantokauden juontajana toimi Shirly Karvinen ja äänikertojana Riku Sottinen, joka selvensi ja kommentoi saaren tapahtumia. Sottinen ei kuitenkaan kirjoittanut sanomisiaan yksin, vaan häneen apunaan olivat ohjaaja ja käsikirjoittajat. Sottinen on ammatiltaan stand up -koomikko ja työskennellyt alalla vuodesta 2005.
Sarjan ensimmäinen jakso piti esittää Sub-kanavalla 25. syyskuuta 2018. Ohjelman siirrossa tapahtuneen teknisen ongelman vuoksi ensimmäinen jakso saatiin kuitenkin esitettyä vasta seuraavana päivänä.
Ensimmäinen tuotantokausi > Lähtöasetelmat

Kauden lähtötilanteessa saarelle asteli kuusi miestä ja viisi naista. Miessinkut olivat turkulainen 23-vuotias urheiluhieroja Jeffrey Lawman,, 28-vuotias helsinkiläinen kuntosaliyrittäjä Mika, 26-vuotias palomies ja malli Patrick Tampereelta, 24-vuotias asentaja Ville Järvenpäästä, 26-vuotias yritysmyyjä Refai Vantaalta ja hissiasentajana työskentelevä 22-vuotias Janne Espoosta. Naisista mukana olivat 26-vuotias myyjä Anku Tampereelta, 25-vuotias journalismin opiskelija Senja Helsingistä, 24-vuotias lääkealan työntekijä Pauliina Espoosta, 25-vuotias myyntipäällikkö Johanna Helsingistä ja 21-vuotias venäjän kielen ja kulttuurin opiskelija Veera Tampereelta.
Kauden kolmannessa jaksossa huvilalle saapui kaksi uutta sinkkunaista, Tampereelta kotoisin olevat 22-vuotias parturi-kampaaja Aura ja 24-vuotias tanssinopettaja Emma. Kauden ensimmäinen pudotus tapahtui viidennessä jaksossa. Jeffrey iski silmänsä saarelle saapuneeseen uuteen sinkkuun Auraan, ja lopulta Jeffrey pudotti pelistä ensimmäisen parinsa Johannan.
Totuus kiihottaa

| Totuus kiihottaa>  Filosofinen tutkimus vasemmistopopulistisen valtamedian tieto- ja totuuskriisistä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jukka Hankamäki
Kansitaiteilija:  Janne Turunen
Genre:  yhteiskuntafilosofia, pamfletti
Kustantaja:  Suomen Perusta
Julkaistu:  8. kesäkuuta 2020
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  420
ISBN:  978-952-7145-50-0 (painettu) 978-952-7145-49-4 (PDF)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Totuus kiihottaa. Filosofinen tutkimus vasemmistopopulistisen valtamedian tieto- ja totuuskriisistä on suomalaisen filosofin Jukka Hankamäen kirja vuodelta 2020. Sen julkaisi perussuomalaista puoluetta lähellä oleva ajatushautomo Suomen Perusta.
Hankamäki arvostelee tiedeyhteisöä ja ”valtamediaa” vasemmistolaisesta populismista. Hänen  mukaansa ne peittelevät itselleen epämieluisia tosiasioita, mikä on luonut tilausta MV-lehden kaltaiselle vastamedialle. Median jakautumisen perussyynä Hankamäki pitää suomalaisen yhteiskunnan halkeamaa, jonka syiksi hän mainitsee sananvapautta rajoittavan lainsäädännön, epäonnistuneen maahanmuuttopolitiikan sekä Euroopan unionin keskittämispolitiikan. Hankamäen mukaan vihapuhe ei ole ensisijainen ongelma, vaan tärkeämpää olisi pohtia, miksi ihmiset ovat tulleet vihaisiksi.
Totuus kiihottaa sai tiedotusvälineissä kielteisen vastaanoton. Erityisesti sen naisvihamielisiksi ja seksuaalisen ahdistelun puolusteluksi tulkitut kannanotot herättivät pahennusta. Muita kritiikin aiheita olivat teoksen väitetyt asiavirheet, epätieteellisyys, rasismi ja ylipituus. Myönteisemmissä arvioissa huomautettiin, että kohutuimmat näkemykset edustavat verrattain pientä osaa koko kirjasta eivätkä varsinaisesti liity sen pääaiheeseen eli tiedotusvälineiden väitettyyn puolueellisuuteen.
Kohun noustua perussuomalaisten puoluejohto irtisanoutui kirjasta, ja puolueen puheenjohtaja Jussi Halla-aho totesi sen julkaisemisen virheeksi. Opetus- ja kulttuuriministeriö ilmoitti lisäksi perivänsä Suomen Perustalta takaisin kirjaan käytetyn valtionavustuksen arvioidun määrän. Kohun vuoksi Suomen perusta keskeytti kirjan julkaisemisen, eikä se enää ole saatavilla ajatuspajan verkkosivuilla.
Hankamäki itse julkaisi vuonna 2022 kirjan saamasta vastaanotosta tutkimuksen Pavlovin koirat, jossa hän vastaa kohtaamaansa kritiikkiin ja kiistää kirjansa olevan naisvihamielinen tai rasistinen. Vastineen mukaan Totuus kiihottaa ei puolusta tai vähättele seksuaalirikoksia vaan arvostelee niistä käytyä julkista keskustelua. Hankamäen mukaan tutkimukseksi tarkoitettua kirjaa käsiteltiin viestimissä puoluepoliittisena kannanottona, mikä oli hänen mukaansa virheellistä.
Teoksen sisältö > Lajityyppi ja metodologia

Kirjoittaja Jukka Hankamäki on koulutukseltaan filosofian ja valtiotieteiden tohtori. Hän sanoo teostaan tieteelliseksi mediatutkimukseksi, jonka aineisto koostuu vuosien 2005–2020 välillä valtavirtamediassa ilmestyneestä juttuaineksesta. Menetelmikseen Hankamäki nimeää diskurssianalyysin, sosiaalipsykologisen väitöskirjansa vuorovaikutusteorian ja teoksessaan Dialoginen filosofia kehittelemänsä keskustelumenetelmän.
Aineistona ovat esimerkiksi Turun terrori-iskua, translainsäädännön uudistamista, Suostumus2018-aloitetta, Me Too -kampanjaa ja koululaisten ilmastolakkoilua koskeva lehtikirjoittelu. Kirjassa on 420 sivua ja 821 lähdeviitettä, ja se jakautuu kolmeen osaan: ”Tilanne ja teoria”, ”Todistelu ja tulkinta” sekä ”Merkitys medialle, tieteelle ja informaatioteorialle”. Hankamäen mukaan hänen jäsenyytensä perussuomalaisissa ei ole vaikuttanut teoksen sisältöön.
Teoksen sisältö > Median kritiikki

Hankamäki väittää ruotsalaiselta viestinnän professorilta Jesper Strömbäckiltä peräisin olevaan medioitumisteoriaan tukeutuen, että poliitikkojen riippuvuus median suosiosta on siirtänyt poliittista valtaa toimittajille. Hänen mukaansa sama ilmiö toistuu tiedepolitiikassa: toimittajat ”orkestroivat” mediajulkisuutta puhuttamalla tieteilijöitä valikoidusti, mistä syntyy puolueellista agendajournalismia. Samalla tieteilijät ovat alkaneet myötäillä tiedotusvälineiden näkemyksiä, mikä synnyttää tarkoitushakuista tutkimusta, hän katsoo.
Teoksen mukaan journalismi on jakaantunut ”vihervasemmistolais-feministiseen ja oikeistoliberaaliin” perinnemediaan sekä ”kansallista etua tavoittelevaan” uusmediaan. Näistä ensin mainittu on hänen mukaansa tunteellinen ja idealistinen, jälkimmäinen realistinen ja rationaalinen, ja taustalla vaikuttaa yhteiskunnan jakaantuminen liberaaliin ja konservatiiviseen väestönosaan. Poliittista valtavirtaa kannattavat tiedotusvälineet eivät Hankamäen mukaan edes voisi olla totuudellisia, koska ”valhe, suodattaminen ja sensuuri” kuuluvat valtaan määritelmällisesti.
Hankamäen mediakritiikki kohdistuu varsinkin Helsingin Sanomiin ja Yleisradioon. Hankamäki katsoo toimittajien roolin muuttuneen tiedon välittäjistä valmiiden tulkintojen esittäjiksi. Objektiivisten tosiasioiden sijaan viestimet kertovat tunteisiin vetoavia tarinoita yksittäisistä henkilöistä ja heidän subjektiivisista kokemuksistaan. Tosiasiat säästetään ”kainalojuttuihin” tai ”faktanurkkiin”. Hankamäen mukaan totuuden jälkeistä aikaa ovat äänekkäimmin kritisoineet sosiaalista konstruktionismia kannattavat jälkimodernistit, jotka ristiriitaisesti itse samalla kiistävät objektiivisen totuuden olemassaolon.
Koska toimittajat ovat Hankamäen mielestä etääntyneet arkitodellisuudesta, ovat kansalaisten mielipiteet päässeet paremmin esiin sosiaalisessa mediassa, jota koskeva sensuroiminen tosin antaa vääristyneen kuvan siitä, mitä todellisuudessa ajatellaan. Lehtien tilaajakato ja talousahdinko eivät Hankamäen mukaan johdu digitalisoitumisesta, vaan ongelmana on viestinnän sisältö, mikä on luonut tilauksen MV-lehden kaltaisille julkaisuille. Valtavirran tiedotusvälineiden ja vaihtoehtoisen kansalaisjournalismin välinen kilpailu on Hankamäen mukaan merkki yhteiskunnan legitimiteetin kriisistä, jonka aiheuttajaksi hän osoittaa maahanmuuton tuottaman eripuran ja EU-jäsenyydestä johtuvan keskittämispolitiikan.
Teoksen sisältö > Yliopistolaitoksen kritiikki

Hankamäen mukaan feminismi on politisoinut yliopistolaitosta ja lietsoo ihmisten välisiä ristiriitoja intersektionaalisuuden ja identiteettipolitiikan varjolla. Hankamäki arvioi, että poliittinen korrektius ja ”turvallisten tilojen” politiikka ovat hävittämässä sananvapauden yliopistokampuksilta. Tiedon ja totuuden sijasta yliopistoväki on nykyään kiinnostuneempi poliittisista päämääristä, kuten tasa-arvosta ja oikeudenmukaisuudesta, ja alalle hakeudutaan maailman parantamiseksi. Tämä luo sosiaaliseen paineen liittyä hyvyyden edustajiin ja kieltää omassa toiminnassa mahdollisesti vallitseva pahuus. Hankamäen mielestä oman poliittisuuden avoin tunnustaminen ei vapauta tutkijoita ja toimittajia sitoumuksistaan.
Esimerkkitapauksina Hankamäki käsittelee Turun yliopiston sukupuolen tutkimuksen oppiaineessa koettuja kiistoja ja filosofi Peter Boghossianin (ym.) kokeilua, jolla hän sai julkaistuksi tieteellisissä lehdissä suuren määrän parodisessa tarkoituksessa kirjoitettuja artikkeleita, jotka myötäilivät lehtien toimituskunnilla olevia näkemyksiä. Myös tiedotusvälineillä on Hankamäen mukaan feministinen ideologia, jonka kyseenalaistamisesta jaellaan sosiaalisia rangaistuksia.
Teoksen sisältö > Poliittiset kannanotot

Hankamäen määritelmässä populismin tunnusmerkkejä ovat asiasisällön korvautuminen karismaattisilla auktoriteettihahmoilla sekä valmius sanoa mitä tahansa, mikä tuo kannatusta. Hänen mukaansa perussuomalaiset ei ole populistinen puolue, vaan sillä on selkeä poliittinen linja, josta se ei tingi pelkän suosion tavoittelun vuoksi. Populistiseksi leimattua elitisminvastaisuutta ja suorapuheisuutta Hankamäki pitää demokratian tunnusmerkkeinä. Aidosti populistinen on sen sijaan vasemmalle kallistuva valtavirtamedia.
Hankamäen mukaan vihapuhe ei ole ensisijainen ongelma, vaan tärkeämpää olisi pohtia, miksi ihmiset ovat tulleet vihaisiksi. Hän pitää epätodennäköisenä, että tukahdutetut näkemykset olisivat vähemmän vaarallisia kuin julki lausutut, ja katsoo, ettei yhteiskunnallista totuutta voida tavoitella tilanteissa, joita varjostaa rangaistusten uhka. Hankamäki puolustaa sananvapautta julkisen vallan rajoitustoimilta ja viestimien itsesensuurilta. Uskonrauhan rikkomisen ja kansanryhmää vastaan kiihottamisen kaltaiset lait Hankamäki näkee vastaanottajien yrityksinä päättää viestien merkityksistä tai haluna projisoida oma suuttumus viestin lähettäjän ominaisuudeksi.
Hänen mielestään vihapuhetta ja maalittamista ei pitäisi kriminalisoida, sillä ne ovat epätarkkoja käsitteitä, poliittiset aggressiot voivat olla myös perusteltuja, ja olisi valheellista, jos arvostelun kohteita ei saisi nimetä.
Teoksen sisältö > Naiset ja seksuaalisuus

Hankamäki arvostelee feminismiä, jonka hän katsoo tuomitsevan ihmisen luontaisen seksuaalivietin. ”Seksuaaliseksi ahdisteluksi” kutsuttu toiminta on Hankamäen mukaan tosiasiassa luonnollista sovinnaisuusrajojen koettelua, joka ei aiheuta konflikteja vaan laukaisee niitä. Hankamäen mukaan naiset eivät vastaa seksuaalisiin aloitteisiin myöntävästi, koska se siirtäisi vastuun pois mieheltä, jolloin nainen ei voisi jälkeenpäin lavastaa yhteisymmärryksessä tapahtuvaa yhdyntää raiskaukseksi. Avioliiton sisäisen raiskauksen kriminalisointi on Hankamäen mielestä ”vastoin avioliiton ideaa”, eikä ”täysivaltaisten ihmisten seksuaalisesta kanssakäymisestä pitäisi olla valitusoikeutta.”
Hankamäki viittaa muun muassa Henry Laasasen keskustelua herättäneeseen kirjaan Naisten seksuaalinen valta vuodelta 2008. Hankamäen mukaan ”seksiä säännöstelemällä naiset pyrkivät luomaan itselleen valtaa, kun taas miesten kiinnostus heitä kohtaan ei kerro vallasta vaan vallan puutteesta, jota säätelemällä naiset pidättävät vallan itselleen naisten ja miesten välisissä epätasapainoisissa vaihtosuhteissa”.
Hankamäki esittää, että osa naisista on pariutunut ulkomaalaisten kanssa kostaakseen suomalaiselle yhteiskunnalle. ”Rajat ylittävillä pariutumisellaan he ovat muokanneet kansamme geeniperintöä tavalla, joka on rikkonut biologisen rodun, etnisesti määriteltävissä olevan kansan, valtio-opillisesti jäsenneltävissä olevan kansakunnan, juridisen kansalaisuuden ja valtiofilosofisesti voimassa olevan kansallisvaltion välisen ekvivalenssin sekä korrelatiivisen ja luottamuksellisen suhteen.”
Hankamäki selittää kahtiajakojen takana olevaa ongelmaa sosiaalisen vaihdon teorioilla ja pitää ristiriitojen esiinnousua seurauksena huonosta maahanmuuttopolitiikasta, joka on johtanut sukupuoliedustuksen epätasapainoon pariutumismarkkinoilla. Tämän seurauksena Suomeen on tullut suuri joukko turhautuneita, aggressiivisia ja huonosti yhteiskuntaan integroituneita nuoria miehiä, jotka ovat ajautuneet konfliktiin työttömyydestä ja toimeentulo-ongelmista kärsivien kantasuomalaisten miesten kanssa.
Hankamäen mukaan feministit pyrkivät esiintymään seksuaalisen vapaamielisyyden nimissä mutta tuottavat tahattomasti myös ahdasmielisyyttä suosimalla maahanmuuttoa, joka on johtanut normien kiristämistä vaativiin seksuaalirikoksiin.
Kirjoitusprosessi ja julkaisu

Perussuomalaista puoluetta lähellä oleva ajatuspaja Suomen Perusta palkkasi Hankamäen mediaprojektiin vuodeksi syyskuusta 2018 alkaen. Hänelle maksettiin 1 800 euroa palkkatukea syys–joulukuulta eli yhteensä 7 200 euroa. Syksyllä 2019 Hankamäki sai ajatuspajan vakituisilta työntekijöiltä palautetta ja häntä neuvottiin poistamaan alatyyliset kohdat, mitä Hankamäki ei Matias Turkkilan mukaan tehnyt. Hankamäki on kuitenkin kertonut noudattaneensa toiveita poistoista ja sisällyttäneensä Totuus kiihottaa -kirjaan enemmän esilukijoiden näkemyksiä kuin olisi ollut tarpeen. Suomen Perustan uudeksi toiminnanjohtajaksi tuli vuoden 2020 alusta Marko Hamilo, joka luki kirjan ennen sen julkaisua.
Totuus kiihottaa julkistettiin perussuomalaisten järjestämässä tiedotustilaisuudessa 8. kesäkuuta 2020. Tilaisuudessa puhuivat Hankamäki, Hamilo sekä puolueen puheenjohtaja Jussi Halla-aho. Teos oli ilmaiseksi ladattavissa ajatuspajan verkkosivuilta. Otteita kirjasta alkoi levitä sosiaalisessa mediassa pian sen julkaisun jälkeen,, minkä jälkeen asiasta uutisoivat myös lehdet. Erityisesti teoksen naisvihamielisiksi tulkitut ja seksuaalisen ahdistelun puolusteluksi tulkitut kohdat herättivät kohua, jolloin perussuomalaisten puoluejohto irtisanoutui teoksesta.
Suomen Perusta keskeytti kirjan julkaisun 10. kesäkuuta ja otti sen pois verkkosivuiltaan. Kesäkuussa 2020 arkistoitu PDF-tiedosto on kuitenkin saatavilla Internet Archive -verkkosivulla. Julkistamistilaisuudessa Hankamäki esitteli pehmeäkantista painettua kopiota kirjasta. Myynnissä painettu versio ei kuitenkaan ole ollut.