stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten yli 109 kg
Karsinnat > Olympialaisiin pääsevät urheilijat

| Karsintatapa | Paikat | Urheilija |
| --- | --- | --- |
| Maailmanranking | 8 |  Lasha Talakhadze (GEO) |
| Maailmanranking | 8 |  Ali Davoudi (IRI) |
| Maailmanranking | 8 |  Fernando Reis (BRA)  David Litvinov (ISR) |
| Maailmanranking | 8 |  Man Asaad (SYR) |
| Maailmanranking | 8 |  Hojamuhammet Toýçyýew (TKM) |
| Maailmanranking | 8 |  Walid Bidani (ALG) |
| Maailmanranking | 8 |  Marcos Ruiz (ESP) |
| Maailmanranking | 8 |  Sargis Martirosjan (AUT) |
| Aasia | 1 |  Hsieh Yun-ting (TPE) |
| Afrikka | 0 |  |
| Amerikka | 1 |  Caine Wilkes (USA) |
| Eurooppa | 1 |  Jiří Orság (CZE) |
| Oseania | 1 |  David Liti (NZL) |
| Isäntämaa/kutsu | 1 |  Enzo Kuworge (NED) |
| Käyttämätön paikka | 1 |  Péter Nagy (HUN) |
Kilpailu

| Sijoitus | Nimi | Valtio | Tempaus> 1. | Tempaus> 2. | Tempaus> 3. | Tempaus> Tulos | Työntö> 1. | Työntö> 2. | Työntö> 3. | Työntö> Tulos | Yhteistulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1.: 
2.: 
3.: 
4.: 
5.: 
6.: 
7.: 
8.: 
9.: 
10.: 
11.: 
12.: 
13.: 
14.:
Pekingin olympialaiset

Pekingissä on järjestetty olympiakisat kahdesti:
kesäolympialaiset vuonna 2008
talviolympialaiset vuonna 2022.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pekingin olympialaiset”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paris (etunimi)

| Paris |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Parris 
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  kreikkalaisen taruhenkilön nimi, joka esiintyy myös paikannimenä ja sukunimenä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paris on englantilaisella kielialueella käytetty etunimi. Se on perinteisesti ollut miehennimi, mutta nykyään se tunnetaan myös naisennimenä varsinkin Yhdysvalloissa.
Miehennimen Paris taustalla on nähty kreikkalaisen mytologian taruhenkilö Paris. Hän oli Troijan kuninkaan Priamoksen poika, joka ryösti itselleen Spartan kuninkaan puolison Helenan. Tällä toiminnallaan hän sai aikaan Troijan sodan. Reaalimaailmassa Paris viittaa myös Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin, ja tämä paikannimi voi olla naisennimenä käytetyn (tai sukupuolineutraalin) Paris-nimen selitys. Toisaalta etunimi on yhdistetty myös englantilais-ranskalaiseen Paris-sukunimeen.
Suomessa Paris on ollut etunimenä harvinainen. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on kirjattu lokakuun 2022 loppuun mennessä noin 50–70 tämännimistä henkilöä, joista suunnilleen puolet on miehiä ja puolet naisia.
Tunnettuja Paris-nimisiä

Paris, oik. Oscar Jackson, Jr. (s. 1967), yhdysvaltalainen rap-artisti
Paris Berelc (s. 1998), yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli
Paris Hilton (s. 1981), yhdysvaltalainen media- ja seurapiirihahmo
Paris Jackson (s. 1998), yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin tytär
Paris Paloma (s. 2001), englantilainen laulaja ja lauluntekijä
Pekingin murre

Pekingin murre on mandariinikiinan Pekingissä puhuttava murre. Se on kiinan standardikielen fonologinen perusta, mutta eroaa siitä kuitenkin huomattavasti.
Murteen äännerakenne ei juurikaan eroa kiinan standardikielestä. Eroja kuitenkin on. Näistä kenties merkittävin on érhuà (kiin. 儿化) eli rotatisaatio, jossa tavuun lisätään suffiksi -儿 /-ɚ/, joka voi joissakin tapauksissa muuttaa merkittävästi koko tavun ääntämystä. Erhuata pidetään yhtenä Pekingin murteen tunnusomaisimmista piirteistä.
/w/ ääntyy muiden vokaalien kuin [o u] edellä usein [ʋ], esimerkiksi 尾巴 wěiba [ʋei̯²¹⁴ pa⁴].
Erityisesti nopeassa puheessa retrofleksit /tʂ tʂʰ ʂ/ voivat redusoitua [ɻ]:ksi; esimerkiksi 不知道 bùzhīdào /pu⁵¹ ʈ͡ʂʐ̩⁵⁵ tɑʊ̯⁵¹/ [puɻ⁵¹ tɑʊ̯⁵¹]. Samaan tapaan palataalit /tɕ tɕʰ ɕ/ voivat ääntyä [j]:nä sekä aspiroimattomat klusiilit /p t k/ soinnillisina [b d g].
Jotkin sanat voivat esiintyä muodoissa, jotka rikkovat standardikiinan fonotaktisia sääntöjä, esimerkiksi 大栅栏 Dà Zhàlán voi ääntyä Dàshlàr.
Pjotr Lebedev

| Pjotr Nikolajevitš Lebedev  Пётр Никола́евич Ле́бедев |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1866 Moskova, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 1. maaliskuuta 1912 Moskova, Venäjän keisarikunta
Kansalaisuus:   Venäläinen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Moskovan teknillinen valtionyliopisto,Strasbourgin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  August Kundt
Instituutti:  Moskovan valtionyliopisto
Oppilaat:  P. P. Lazarev ja Vladimir Zernov (käännä suomeksi)
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Säteilynpaineen osoittaminen
Pjotr Nikolajevitš Lebedev (Пётр Никола́евич Ле́бедев) (24. helmikuuta 1866 Moskova, Venäjän keisarikunta – 1. maaliskuuta 1912 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen fyysikko, joka tutki sähkömagneettista säteilyä.
Lebedev opiskeli aluksi Keisarillisessa Moskovan teknillisessä koulussa. Hän jatkoi opintojaan ja suoritti tohtorintutkintonsa Strasbourgin yliopistossa 1887–1891 saksalaisen August Kundtin ohjaamana. Vuonna 1891 hän alkoi työskennellä Moskovan valtionyliopistossa Aleksandr Stoletovin tutkimusryhmässä. Lebedev teki kokeita sähkömagneettisilla aalloilla, ja oli intialaisen fyysikon Jagadish Chandra Bosen ohella ensimmäisiä, jotka tutkivat millimetriaaltoja.
Hän mittasi ensimmäisenä valon synnyttämän paineen vuonna 1899. Lebedevin havainto julkaistiin fyysikkojen maailmankongressissa Pariisissa 1900. Se oli ensimmäinen kvantitatiivinen todiste Maxwellin sähkömagneettisen teorian puolesta.
Vuonna 1901 Lebedevistä tuli fysiikan professori Moskovan valtionyliopistossa. Hän erosi virastaan 1911 protestina opetusministeriön politiikalle. Samana vuonna Lebedev sai kutsun tulla luennoimaan Tukholmaan, mistä hän kuitenkin kieltäytyi. Hän kuoli seuraavana vuonna 46 vuoden iässä.
Moskovan Lebedev-instituutti ja Kuun kääntöpuolella oleva Lebedev-kraatteri on nimetty hänen mukaansa.
Poglavnik

| Itsenäisen Kroatian valtion Poglavnik |
| --- | --- |
 
 Ante Pavelić
 
Virka-asunto:  Poglavnikin palatsi
Perustettu:  10. huhtikuuta 1941
Ensimmäinen:  Ante Pavelić
Viimeinen:  Ante Pavelić
Lakkautettu:  8. toukokuuta 1945
Poglavnik oli titteli, jota Ante Pavelić käytti 1941–1945. Pavelić toimi Itsenäisen Kroatian valtion diktaattorina, sekä Ustaša-liikkeen johtajana. Hänet nostettiin valtaan kun natsi-Saksa valtasi Jugoslavian ja antoi Kroatian itsenäistyä.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 109 kg

Miesten painonnoston 109 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 3. elokuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat

Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Karsinnat > Olympialaisiin pääsevät urheilijat

| Karsintatapa | Paikat | Urheilija |
| --- | --- | --- |
| Maailmanranking | 8 |  Simon Martirosyan (ARM) |
| Maailmanranking | 8 |  Akbar Djuraev (UZB) |
| Maailmanranking | 8 |  Timur Naniev (OAR) |
| Maailmanranking | 8 |  Ali Hashemi (IRI) |
| Maailmanranking | 8 |  Arkadiusz Michalski (POL) |
| Maailmanranking | 8 |  Artūrs Plēsnieks (LAT) |
| Maailmanranking | 8 |  Hristo Hristov (BUL) |
| Maailmanranking | 8 |  Jin Yun-seong (KOR) |
| Aasia | 1 |  Öwez Öwezow (TKM) |
| Afrikka | 1 |  Aymen Bacha (TUN) |
| Amerikka | 1 |  Wesley Kitts (USA) |
| Eurooppa | 0 |  |
| Oseania | 1 |  Matthew Lydement (AUS) |
| Isäntämaa/kutsu | 1 |  Tanumafili Jungblut (SAM) |
| Käyttämätön paikka | 1 |  Arnas Šidiškis (LTU) |
Kilpailu

| Sijoitus | Nimi | Valtio | Tempaus> 1. | Tempaus> 2. | Tempaus> 3. | Tempaus> Tulos | Työntö> 1. | Työntö> 2. | Työntö> 3. | Työntö> Tulos | Yhteistulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1.: 
2.: 
3.: 
4.: 
5.: 
6.: 
7.: 
8.: 
9.: 
10.: 
11.: 
12.: 
13.: 
14.:
Paula Garcés

Paula Garcés vuonna 2008.
Paula Maria Santos Garcés (s. 20. maaliskuuta 1974) on näyttelijä, jolla on ollut rooli muun muassa elokuvassa Harold & Kumar – täydellisen hampurilaisen metsästys (2004).[lähde? ]
Garcés syntyi Medellínissä, Kolumbiassa, mutta muutti jo lapsena Yhdysvaltoihin. Hän meni vuonna 2002 naimisiin Antonio Hernándezin kanssa. Hänellä on tytär.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Paula Garcés Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Paula Garcés Elonetissä.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 67 kg

Miesten painonnoston 67 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 25. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat

Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Karsinnat > Olympialaisiin pääsevät urheilijat

| Karsintatapa | Paikat | Urheilija |
| --- | --- | --- |
| Maailmanranking | 8 |  Chen Lijun (CHN) |
| Maailmanranking | 8 |  Adkhamjon Ergashev (UZB) |
| Maailmanranking | 8 |  Luis Javier Mosquera (COL) |
| Maailmanranking | 8 |  Muhammed Furkan Özbek (TUR) |
| Maailmanranking | 8 |  Mirko Zanni (ITA) |
| Maailmanranking | 8 |  Mitsunori Konnai (JPN) |
| Maailmanranking | 8 |  Bernardin Kingue Matam (FRA) |
| Maailmanranking | 8 |  Deni (INA) |
| Aasia | 1 |  Han Myeong-mok (KOR) |
| Afrikka | 1 |  Tojonirina Andriantsitohaina (MAD) |
| Amerikka | 1 |  Jonathan Muñoz (MEX) |
| Eurooppa | 1 |  Goga Chkheidze (GEO) |
| Oseania | 1 |  Ruben Katoatau (KIR) |
| Isäntämaa/kutsu | 1 |  Talha Talib (PAK) |
Kilpailu

| Sijoitus | Nimi | Valtio | Tempaus> 1. | Tempaus> 2. | Tempaus> 3. | Tempaus> Tulos | Työntö> 1. | Työntö> 2. | Työntö> 3. | Työntö> Tulos | Yhteistulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1.: 
2.: 
3.: 
4.: 
5.: 
6.: 
7.: 
8.: 
9.: 
10.: 
11.: 
12.: 
13.: 
14.:
Paula Etelävuori

Paula Etelävuori (1953 Helsinki – 30. lokakuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan altto.
Etelävuori opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja laulua Jolanda di Maria Petrisin johdolla Sibelius-Akatemiassa. Etelävuori kiinnitettiin Kansallisoopperan kuoroon vuonna 1979. Hän sai lauludiplominsa vuonna 1980 ja piti ensikonserttinsa 1982. Solistina Etelävuori esiintyi muun muassa Ulrikan roolissa Giuseppe Verdin Naamiohuveissa ja Unton vaimona Aulis Sallisen Kullervossa. Kullervosta tehtiin myös levytys.
Etelävuoren viimeinen rooli oli Louhen osa Jaakko Kuusiston lastenoopperassa Koirien Kalevala. Hän oli tehnyt roolisuorituksia myös Ilkka Kuusiston teoksissa, kuten Ruusan roolissa Gabriel, tule takaisin -oopperassa. Etelävuorella oli aviomies Arto Ahokas.
Aiheesta muualla

Paula Etelävuori Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ristiretket vendejä vastaan

Ristiretket vendejä vastaan käytiin 1100-luvulla nykyisen Pohjois-Saksan alueella asuneita slaavilaisia vendejä vastaan. Aluksi retket olivat tanskalaisten ja saksien yrityksiä laajentaa valtaansa vendien alueelle. Vuonna 1147 paavi Eugenius III:n bulla antoi Pohjois-Euroopan kristityille luvan sotia paikallisia pakanoita vastaan sen sijaan, että heidän olisi pitänyt lähteä ristiretkelle Jerusalemiin. Saksit ja tanskalaiset löivät yhteistyössä vendit ja pakottivat heidät maksamaan veroa. Vuoden 1147 sota oli ainoa vendejä vastaan käyty sota, joka sai paavilta virallisen ristiretkijulistuksen.
Tanskan kuningas Valdemar I ja Saksin herttua Henrik Leijona jatkoivat vendialueiden valtausta. Vendejä vastaan käytyjen sotien aikana Tanskasta tuli lyhyeksi aikaa Itämeren alueen suurvalta. Kuningas Valdemar ja piispa Absalon kukistivat Arkonan kaupungin Rügenin saarella vuonna 1169. 1200-luvun alkuun mennessä vendien ruhtinaat olivat omaksuneet kristinuskon, ja esimerkiksi Mecklenburgin ja Pommerin hallitsijoista tuli aikanaan merkittäviä kristittyjä ruhtinaita.
Tärkeimpiä lähteitä tästä ajasta ovat Saxo Grammaticuksen 1200-luvulla kirjoittama Tanskan historia (Gesta Danorum) ja saksalaisen kronikoitsija Helmoldin slaavilaisten kronikka (Chronica Slavorum).
Tausta

Vendit asuivat Itämeren eteläpuolella. Alue oli 900-luvulla ollut saksalaisten hallinnassa, ja he olivat rakentaneet sinne kirkkoja. Saksa oli kuitenkin menettänyt jalansijansa, ja vendit olivat jatkaneet vanhojen jumaliensa palvomista. Kristityt katsoivat, että heillä oli oikeus vallata takaisin maat, jotka olivat kerran olleet kristittyjä. Vendeihin kuului useita länsislaavilaisia kansoja. Läntisimpinä asuivat polabit, vagrit ja obotriitit. Polabit asuivat Elben varrella, vagrit Itä-Holsteinissa ja obotriitit Mecklenburgissa. Idempänä, Oderille asti ulottuvalla alueella, asuivat ljutitseiksi ja viltseiksi kutsutut kansat. Yksi näistä kansoista asui Rügenin saarella, jossa sen kulttipaikka Arkona sijaitsi. Peene-joen itäpuolella asuivat pomeraanit, joiden asuttama alue jatkui aina Veikselille asti. Vendien pääelinkeino oli maanviljely, ja he asuivat etupäässä pienissä kylissä. Vendeillä oli myös useita kaupunkeja. Vagrien pääkaupunki oli Stargard (nykyinen Oldenburg), polabien Ratzeburg ja obotriittien Veligrad (nykyinen Mecklenburg). Idempänä tärkein kaupunki oli Oderin suistossa sijaitseva Szczecin. Eri kansoilla oli yleensä kuningas (knes), jonka valta vaihteli suuresti. Usein papistolla oli enemmän sanavaltaa kuin kuninkaalla, ja kaupunkien asukkaat toimivat yleensä itsenäisesti.
Pyhän sodan juuret Itämeren alueella voidaan ajoittaa vuoteen 1108. Magdeburgin piispa Adelgot lähetti tuolloin monille paikallisille ruhtinaille, muun muassa Flanderin kreiville, kirjeen, jossa hän pyysi heitä apuun kukistaakseen pakanalliset slaavit. Slaavit olivat nousseet kapinaan kristittyjä isäntiään vastaan. Muun muassa Tanskan kuningas Nils olisi kirjeen mukaan lupautunut auttamaan. Kirjeen takana oli ilmeisesti Saksan kuningas Henrik V eikä paavi, joten virallisena ristiretkijulistuksena sitä ei voida pitää. Kirjeessä nimitettiin ”meidän Jerusalemiksemme” (Ierosalem nostra) niitä alueita, jotka piispa halusi kristittyjen valtaavan. Pakanallisten maiden valtaus pohjolassa rinnastettiin siis pyhän maan valtaukseen Lähi-idässä.
Tanskalaisten ja vendien vihanpito

Saxo kertoo, että vendiläiset merirosvot hyökkäsivät Tanskaan Eerik I Ejegodin ollessa kuningas. Vendit tappoivat erään Auten, joka kuului yhteen Tanskan mahtisuvuista. Auten veli Skjalm Hvide otti asian esille käräjillä ja sai tanskalaiset lähtemään kostoretkelle vendejä vastaan. Tanskalaiset piirittivät Wolinin kaupunkia, kunnes sen asukkaat maksoivat lunnaita ja luovuttivat merirosvot tanskalaisille, jotka kiduttivat heidät kuoliaaksi. Erikin seuraaja Niilo Sveninpoika taisteli puolestaan obotriittien kuningasta Henrikiä vastaan. Henrik oli jo aikaisemmin kääntynyt kristinuskoon, mutta hänen alamaisensa olivat vielä sinnikkäästi pakanoita. Niilon joukot kärsivät murskatappion, ja vendit tekivät puolestaan kostoretken Tanskaan. Sotaa jatkoi Eerik Ejegodin poika Knut Lavard, joka sai vuoteen 1129 mennessä valtaansa suuren osan läntisten vendien maista. Saksan kuningas Lothar nimitti Knutin obotrittien kuninkaaksi (rex Obotritorum). Knutin suurin kilpailija oli Niilon poika Maunu, ja kummatkin yrittivät laajentaa valtaansa tekemällä sotaretkiä vendien ja muiden pakanoiden alueelle. Maunu soti muun muassa Ruotsissa, jossa hän oli vähän aikaa Götanmaan kuninkaana. Niilo ja Maunu tekivät myös yhdessä Puolan kanssa sotaretken pommerilaisten maahan. Näitä sotaretkiä ei voi kuitenkaan pitää ristiretkinä, koska niiden tarkoitus oli lisätä tanskalaisten ylimysten valtaa.
Knutin kuoleman jälkeen vuonna 1131 läntiset vendit pääsivät irti Tanskan vallasta. Obotriittien kuninkaaksi nousi Nyklot, ja vagrien ja polabien kuninkaaksi nousi Pribislav. Kummatkin sanoutuivat irti kristinuskosta ja ilmoittivat kannattavansa vanhoja jumalia. Tanskassa Knutin veli Eerik II Emune taisteli Niiloa ja Maunua vastaan. Vendit käyttivät Tanskan sekavaa tilannetta hyväkseen ja tekivät useita hyökkäyksiä, jopa ryöstöretkiä Norjaan asti. Eerik Emune lähti puolestaan kostoretkelle vendien maille sen jälkeen, kun hän oli saanut Tanskan valtaansa noin vuonna 1136. Hän päätti vallata Arkonan, jossa sijaitsi pakanajumalan Svantovitin temppeli. Arkona oli lähes mahdoton vallata, koska se sijaitsi korkealla kukkulalla niemen kärjessä. Kaupunkiin pystyi hyökkäämään ainoastaan lännestä päin, ja sinne oli rakennettu valli. Eerik aloitti Arkonan piirityksen, muttei saanut kaupunkia vallattua. Lopulta arkonalaiset suostuivat rauhaan sillä ehdolla, että he saisivat pitää Svantovitin temppelin, vaikka kääntyisivät kristinuskoon ja antaisivat tanskalaisen papin asettua asumaan kaupunkiinsa. Heti tanskalaisten lähdettyä arkonalaiset ajoivat papin pois kaupungistaan.
Holsteinin laajentuminen itään

Samalla kun tanskalaiset taistelivat keskenään, Holsteinin kreivi Aadolf II ja hänen kilpailijansa Henrik Badewideläinen laajensivat valtaansa vendien alueille. He valtasivat Liubicen (Lyypekki) ja Ratzeburgin. Hyökkäysten syynä oli sekä kilpailu aatelisten välillä että halu kostaa vendeille aikaisemmat ryöstöretket. Holsteinilaiset hyökkäsivät pienin ratsuväkijoukoin ja rakensivat puulinnoituksia vendien alueille. Pian alueille muutti talonpoikia ja heidän mukanaan pappeja. 1140-luvulle mennessä holsteinilaiset saivat vallattua vagrien maat, ja ajan myötä alueen väestö alkoi puhua saksaa ja kääntyi kristinuskoon. Myös polabien kuningas Pribislav kääntyi kristinuskoon. Aadolf perusti aivan Liubicen viereen Lyypekin kaupungin, josta tuli pian merkittävä kauppapaikka. Aadolf oli Saksin herttuan Henrik Leijonan vasalli, joten hänen piti pian luovuttaa Lyypekki Henrikille. Saksalaisten valtaukset jäivät melko pieniksi, koska heillä oli vähän sotilaita ja vendit alkoivat tehdä kovempaa vastarintaa.
Tanskan sota vendejä vastaan

Vuoden 1147 ristiretken jälkeen Tanskan kahden kuninkaan, Svenin ja Knuutin, välinen sisällissota leimahti taas käyntiin. Rauha saatiin aikaan vasta vuonna 1157, kun Sven, Knuut ja Knut Lavardin poika Valdemar jakoivat Tanskan keskenään. Knuut murhattiin kuitenkin pian, minkä jälkeen Valdemar kukisti Svenin taistelussa. Valdemarista tuli Tanskan kiistaton hallitsija. Saksien ja vendien välit olivat olleet vuoden 1147 ristiretken jälkeen huomattavan hyvät, mutta Tanska oli saanut kokea useita vendien ryöstöretkiä 1150-luvulla. Tanska oli ollut ennen Valdemarin valtaannousua täysin sekasorron vallassa. Kuningas Sven oli yrittänyt useaan otteeseen hyökätä vendejä vastaan, mutta ilman menestystä. Vendien sotaretket saavuttivat huippunsa vuonna 1157, jolloin Saxon mukaan jopa 1500 laivaa hyökkäsi Hallantia vastaan.
Kun Valdemar nousi Tanskan kuninkaaksi, hän kutsui maan suurmiehet koolle päättämään sodasta vendejä vastaan. Valdemarin suunnitelma ei kuitenkaan saanut kannatusta, koska sotaretkeä pidettiin liian vaarallisena ja Valdemarin valtaannoususta oli liian vähän aikaa. Valdemarin oli annettava periksi. Seuraavana vuonna hänen lapsuudenystävästään Absalonista tuli Roskilden piispa. Absalon ja Valdemar päättivät tehdä yllätyshyökkäyksen vendejä vastaan. Valdemar matkusti Skåneen, missä arkkipiispa Eskil asettui suunnitelman taakse. Eskil uhkasi jopa julistaa pannaan kaikki tanskalaiset, jotka eivät tukisi kuninkaan retkeä. Eskilin näkökulmasta sota vendejä vastaan oli pyhää sotaa. Tanskan laivasto kokoontui Skånessa ja lähti sieltä Rügeniä kohti 260 laivan voimin. Valdemarin suunnitelmissa oli hyökätä Arkonaa vastaan, mutta toisin kun 1130-luvulla, tarkoitus oli vallata kaupunki ja tuhota sen pakanatemppeli. Hyökkäys epäonnistui heti alkuunsa, kun laivasto joutui myrskyn kouriin. Valdemarin laiva upposi myrskyssä, mutta kuningas pelastautui toiseen laivaan. Myrskyn jälkeen laivastosta oli jäljellä vain 60 laivaa. Hallantilaiset eivät halunneet enää tämän jälkeen jatkaa sotaretkeä, vaan palasivat kotiin. Lopulta Valdemar päätti hyökätä muutamaa pientä kylää vastaan, koska hän ei halunnut palata kotiin ilman minkäänlaista voittoa. Mutta samalla kun Valdemar ja Absalon ryöstivät maaseutua, vendien laivasto hyökkäsi tanskalaisten laivaston kimppuun. Tanskalaiset saivat ajettua vendit pakosalle, mutta vendit palasivat pian, ja lopulta tanskalaisten oli paettava.
Valdemar teki toisen retken saman vuoden syksyllä. Nyklotin poika Prislav oli aikaisemmin siirtynyt tanskalaisten puolelle ja antanut kastaa itsensä. Nyt hän auttoi tanskalaisia, jotka tekivät yllätyshyökkäyksen Rügenin asukkaiden kimppuun. Tanskalaiset päättivät vielä tehdä uuden retken seuraavana vuonna, mutta huonon sään ja eri maakunnista kotoisin olevien joukkojen välisten kiistojen takia Valdemarin oli pakko peruuttaa koko retki.
Tanskan sota vendejä vastaan > Sota obotriitteja vastaan

Saksin mahtava herttua Henrik ei ollut sekaantunut sotaan vendejä vastaan. Nyt hän kuitenkin näki, että Valdemarin valta oli kasvamassa, joten hän päätti solmia liiton Valdemarin kanssa ja lähteä yhdessä sotaan vendejä vastaan. Valdemarille tämä sopi hyvin. Henrik ja Valdemar päättivät hyökätä sakseja lähimpänä olleita obotriitteja vastaan vuonna 1160. Henrikin joukot tunkeutuivat obotriittien maille, mutta vendit aloittivat heti sissisodan ja väijytykset. Obotriittien kuningas Nyklot kaatui yllättäen yhdessä väijytyksessä. Valdemar ja Absalon purjehtivat samalla Warnowjokea pitkin, mutta joki oli niin matala, etteivät he päässeet etenemään. Pian he saivat kuulla, että vendit olivat liittoutuneet heitä vastaan ja lähettäneet laivastonsa heidän peräänsä. Valdemar määräsi siksi laivaston purjehtimaan avomerelle, mutta vendejä ei näkynyt missään. Valdemar epäili vendien piileskelevän jossain lähistöllä, mistä he voisivat yllättäen hyökätä tanskalaisten kimppuun, ja yritti houkutella vendit avomerelle ovelan juonen avulla. Tanskalaisten kurittomuus kuitenkin kostautui, ja vendit pääsivät pakenemaan.
Muutaman päivän päästä rügenilaiset saapuivat Valdemarin luokse ja ehdottivat rauhaa. Valdemar suostui. Samalla Henrikin joukot löivät Nyklotin pojat ja heidän alueensa jaettiin Henrikin vasallien kesken.