stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Japanin historia
Klassinen Japani > Nara-kausi

Muinaisen uskon mukaan pääkaupunki siirrettiin aina keisarin kuoltua uuteen paikkaan, sillä uskottiin että keisarin kuolema oli saastuttanut paikan. Vuonna 710 pääkaupunki siirrettiin Heijō-kyōhon, nykyiseen Naraan, mistä aikajakso on saanut nimensä. Vuoteen 794 kestänyt Nara-kausi merkitsi erityisesti buddhalaisuuden ja taiteiden kukoistusta. Buddhalaisuuden airuena toimi keisari Shōmu, joka määräsi perustettavaksi temppelin jokaiseen provinssiin ja jolla oli keskeinen rooli valtavan Tōdai-jin temppelialueen rakentamisessa pääkaupunkiin. Politiikan ja buddhalaisuuden liitto merkitsi kuitenkin papiston kasvavaa vaikutusvaltaa ja sekaantumista valtion asioihin. Vastaliikkeen johtoon nousi vaikutusvaltaa saanut Fujiwara-suku, joka asetti valtaistuimelle buddhalaisuuteen edeltäjiään penseämmin suhtautuvan keisari Kōninin. Hänen poikansa Kammu siirsi maan pääkaupungin ensin Nagaokaan ja myöhemmin Heianiin, katkaisten hovin siteet entisen pääkaupungin temppeleihin.
Nara-kausi oli suhteellisen rauhallista aikaa. Kaudella Japanissa oli noin kuusi miljoonaa asukasta, pääkaupungissa asukkaita oli arviolta 100 000–200 000. Taloudellisista vaikeuksista ja maanjakojärjestelmän romahtamisesta huolimatta vauraus kasvoi. Rahan käyttö maksuvälineenä lisääntyi 700-luvun kuluessa, ja ensimmäiset kultakolikot lyötiin vuonna 760. Korealaisten maahanmuutto Japaniin 600-luvun lopulla nopeutti huomattavasti kiinalaisen kulttuurin omaksumista. Muutenkin ulkosuhteet olivat vilkkaat.
700-luvun alussa laadittiin ensimmäiset nykyaikaan säilyneet historiankirjat. Vuonna 712 valmistunut, 600-luvun alkuun saakka ulottuva Kojiki ei ollut hoville mieluinen, mutta vuonna 720 valmistunut Nihonshoki sai osakseen tyytyväisen vastaanoton. Kronikat loivat Japanille ja Japanin hoville myyttisen, vuoteen 660 eaa. ulottuvan historian. Niiden tarkoituksena oli kohottaa keisari-instituution asemaa ja luoda valtiolle kiinalaisen perinteen kaltainen menneisyys.
Vaikka buddhalaisuuden vaikutusvalta lisääntyi, se pysyi Nara-kaudella vielä pääosin eliitin uskontona, eikä sen periaatteita yleisesti ymmärretty. Temppeleissä harjoitettava kirjallinen perinne oli kansanomaista buddhalaisuutta lähempänä uskonnon alkuperäistä muotoa.Toisaalta buddhalainen ajattelu alkoi kuitenkin hivuttautua osaksi japanilaista elämää. Erityisesti buddhalaisuuden ja Japanin perinteisen uskonnon synkretismi alkoi kehittyä. Japanissa buddhalaisuus sai erityisen eklektisen muodon, jossa šintolaiset kamit nähtiin usein Buddhan ilmentyminä. Synkretismi johti siihen, että šintolaisia pyhäkköjä alettiin perustaa buddhalaisiin temppeleihin ja toisin päin.
Feodaalinen Japani > Muromachi-kausi > Sengoku-kausi ja yhteys eurooppalaisiin

Vuonna 1467 syttyi Ōnin-sota, valtaannousukiistasta ja taloudellisista vaikeuksista alkanut sisällissota. Aluksi taistelut rajoittuivat Kiotoon ja sen ympäristöön, jossa tuhot olivat vakavia. Itse sota päättyi vuonna 1477 ilman minkäänlaista ratkaisua, mutta taistelut jatkuivat yhä pääkaupungissa ja levisivät nyt myös muualle Japaniin. Ōnin-sodasta alkanutta sadan vuoden sotaista kautta on kutsuttu Sengoku-kaudeksi, sotivien valtioiden kaudeksi. Paikallisten johtajien valta kasvoi huomattavasti. Taistelujen aiheuttamien maaseutukapinoiden yhteydessä monet niiden samuraijohtajista nousivat lääninherroiksi haastaen paikalliset shugot. Aiemmat shugot hävisivätkin lähes kokonaan uusien lääninherrojen, daimioiden, otettua heidän paikkansa. Bakufun poliittinen valta supistui olemattomiin ja siirtyi käytännössä Hosokawa-klaanille. 1500-luvun ensimmäisellä puoliskolla daimioiden hallitsemat provinssit olivatkin käytännössä täysin irti shōgunin hallinnasta.
Ensimmäiset eurooppalaiset, Kyūshūn eteläpuolen Tanegashimalle haaksirikkoutuneet portugalilaiset, saapuivat sisällissotaa käyvään Japaniin vuonna 1543. Heidät otettiin hyvin vastaan, ja heidän tuomansa musketit, joista valmistettiin kopioita, mullistivat nopeasti sodankäynnin Japanissa. Vähitellen säännöllinen kauppa Japanista Portugaliin alkoi kehittyä. Portugalilaisilta karakeilta, joita japanilaiset kutsuivat ”mustiksi laivoiksi” (kurofune), kesti kaksi tai kolme vuotta päästä Portugalista Japaniin.
Ensimmäinen jesuiittalähetyssaarnaaja, Francisco Xavier, saapui Kagoshimaan vuonna 1549. Xavier viipyi maassa vain kahden vuoden ajan, mutta hänen jälkeensä jesuiittoja saapui maahan jatkuvasti. Jesuiitat kohtasivat useita vaikeuksia: buddhalaisuuden tuomitseminen idolatriaksi raivostutti buddhalaiset munkit, šintolaisten kamien hyljeksintä oli ristiriidassa buddhalaisen suvaitsevaisen suhtautumisen kanssa ja samurait, joilla oli sekä hetero- että homoseksuaalisia suhteita, suuttuivat jesuiittojen hyökkäyksistä homoseksuaalisuutta vastaan. Lähetyssaarnaajat käyttivät kauppaa apunaan kristinuskon levittämisessä: ulkomaankaupasta ja uudesta aseteknologiasta hyötyvät daimiot suhtautuivatkin uskontoon myönteisesti, ja jotkut heistä myös kääntyivät kristityiksi. Kristinusko houkutti myös maalaisväestöä, osittain jesuiittojen harjoittaman sosiaalisen työn vuoksi. Vuonna 1582 Alessandro Valignano raportoikin Japanissa olevan jo noin 150 000 kristittyä ja 200 kirkkoa.
Moderni Japani > 2000-luku

Vuoden 2008 maailmanlaajuinen talouskriisi iski myös Japaniin. Erityisesti Japanin vienti heikkeni nopeasti vuosina 2008–2009, kun japanilaisten tuotteiden kysyntä väheni laman myötä ja jenin arvo samalla vahvistui. Pian Kiina nousi Japanin ohi maailman toiseksi suurimmaksi taloudeksi. Ensimmäisissä talouskriisin jälkeisissä vaaleissa oppositiopuolue Japanin demokraattinen puolue (DPJ) otti murskavoiton liberaalidemokraateista ja päätti LDP:n yli puoli vuosisataa lähes yhtäjaksoisena jatkuneen valtakauden. Pääministeriksi nousi DPJ:n Yukio Hatoyama.
Japanin väestönkehitys muuttui negatiiviseksi vuonna 2005, jolloin syntyvyys laski alimmalle historialliselle tasolle. Japanin väestön vähenee noin puoli prosenttia vuodessa. Suurimmillaan Japanin väestö oli 127,76 miljoonaa.
11. maaliskuuta 2011 Tōhokun alueelle Sendain kaupungin itäpuolelle iski voimakas 9.0 richterin maanjäristys, joka sai aikaan tsunamin. Tsunamiaallot tuhosivat lukuisia Tōhokun rannikkokaupunkeja ja kuljettivat Tyynellemerelle valtavan määrän jätettä. Katastrofissa arvioidaan kuolleen tai kadonneen lähes 20 000 henkeä, joista valtaosa hukkui. Vaikka tsunami aiheutti suurimman tuhon, myös maanjäristys vahingoitti infrastruktuuria ja sai aikaan tulipaloja. Tsunami iski myös Fukushiman prefektuurin rannikolla sijaitsevaan Fukushima I -ydinvoimalaitokseen ja vahingoitti sen varavoimageneraattoreita. Ydinreaktorien jäähdytysjärjestelmien petettyä kolme reaktoria ylikuumeni ja niiden ytimet sulivat. Vetykaasun aiheuttamat räjähdykset levittivät säteilyä voimalan ympäristöön, etenkin sen luoteispuolelle, ja noin 100 000 asukasta jouduttiin evakuoimaan. Säteilyä levisi myös jäähdytysveden mukana Tyyneenmereen. Vaikka voimalan tila vakaantui vuoden loppuun mennessä, sen purkamisen arvioidaan kestävän vuosikymmeniä.
Vuoden 2012 vaaleissa valtaan palasi vain kolmen vuoden jälkeen LDP entisen pääministerin Shinzō Aben johdolla. Abe aloitti laajat Abenomics-lempinimellä tunnetut talousuudistukset, joiden tavoitteena on nostaa Japani kaksi vuosikymmentä kestäneestä taantumasta.Liberaalidemokraatteja (LDP) edustava Shinzō Abe nousi siis pääministeriksi joulukuussa 2012, kun LDP sai suuren vaalivoiton ja palasi taas valtaan. LDP:n pitkän aikaisemman valtakauden keskeyttänyt ja vuosina 2009–2012 hallitusvallassa ollut Demokraattinen puolue (DPJ) hävisi vaalit ja palasi puolestaan oppositioon. LDP voitti myös vuosien 2014 ja 2017 ennenaikaiset parlamenttivaalit ja Shinzo Abe on jatkanut Japanin pääministerinä.
Kruununprinssi Naruhitosta tuli Japanin keisari, kun hänen isänsä keisari Akihito luopui kruunusta 30 vuoden valtakauden jälkeen huhtikuussa 2019. Keisarilla ei ole poliittista valtaa, mutta keisari Akihiton merkitys ja rooli oli tärkeä. Uuden keisarin Naruhiton valtakauden nimi on Reiwa, mikä tarkoittaa kaunista harmoniaa.
Elokuussa 2020 terveyssyistä virastaan eronnut pääministeri Abe oli Japanin historian pitkäaikaisin pääministeri. Hallitsevan LDP-puolueen johtajaksi ja Japanin uudeksi pääministeriksi valittiin syyskuussa 2020 Aben läheisenä poliittisena liittolaisena tunnettu Yoshihide Suga.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aiheesta muualla > Internetissä

Japanin historiaa japan-guide.com. (englanniksi)
Juha Niemi

| Juha Niemi |
| --- | --- |
 Juha Niemi vuonna 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. elokuuta 1988 (ikä 36) Ylistaro
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  LVI-asentaja ja pesäpalloilija
Pesäpalloilija
Aktiivisena:  2009-
Sisäpelirooli:  kotiuttaja
Pituus:  195 cm
Seura:  Hyvinkään Tahko
Sarja:  Superpesis
Pelaajaura
Junioriseurat
2005–2008:  Seinäjoen Maila-Jussit
Ammattilaisjoukkueet
2009–:  Hyvinkään Tahko  Nurmon Jymy  Koskenkorvan Urheilijat  Joensuun Maila  Manse PP
Juha Niemi (s. 6. elokuuta 1988 Ylistaro) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesisessä Hyvinkään Tahkoa. Hänen pelipaikka on kotiuttaja. Hän on tunnettu kovista ja tarkoista lyönneistään.
Niemen aikaisempia seurojaan ovat Seinäjoen Maila-Jussit (2005–2008), Nurmon Jymy (2009–2010), Koskenkorvan Urheilijat (2011–2012), Joensuun Maila (2013–2019) ja Manse PP (2020-2021). Niemi on saavuttanut Suomen mestaruuden vuosina 2018 ja 2019 Joensuun Mailan riveissä sekä 2022 Manse PP:n riveissä. Lisäksi Niemi on saavuttanut Superpesiksessä pronssimitalit vuosina 2013-2017 Joensuun Mailan riveissä.
Lokakuussa 2019 ilmoitettiin Niemen tehneen sopimuksen Manse PP:n kanssa. Niemi pelasi Manse PP:ssä kaudet 2020 ja 2021. Lokakuussa 2021 Niemi teki kolmivuotisen sopimuksen Hyvinkään Tahkon kanssa. Vuonna 2023 Niemi solmi jatkosopimuksen Tahkossa vuoden 2026 syksyyn saakka.
Lyöjäjokerina pelaava Niemi on valittu seitsemän kertaa Miesten Itä–Länsi-otteluun. Niemi pelasi myös kolmesti A-poikien  Itä-Lännessä  ja kahdesti B-poikien Itä-Lännessä
Muuta

Niemi on ammatiltaan LVI-asentaja. Hän on kotoisin Ylistaron (nyk. Seinäjoki) Kitinojalta.lähde?
Saavutukset > Pelaajana

3 SM-kultaa: 2018, 2019, 2021
5 SM-pronssia: 2013, 2014, 2015, 2016, 2017
7 Itä-Länsi-ottelua: 2010, 2011, 2013, 2014, 2016, 2018, 2022
Superpesiksen kuukauden pelaaja (3): kesäkuu 2008, heinäkuu 2012, kesäkuu 2014
Nuorten superpesiksen vuoden pelaaja: 2007
Monte-Criston kreivi

| Monte-Criston kreivi> Le Comte de Monte-Cristo |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Alexandre Dumas vanh.
Kieli:  ranska
Genre:  seikkailu
Julkaistu:  1844
Suomennos
Suomentaja:  Johan Arvid Saivo 1892 Jalmari Finne 1912
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1892
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  701
ISBN:  951-1-11041-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Monte-Criston kreivi (ransk. Le Comte de Monte-Cristo, suomeksi joskus myös Monte Criston kreivi) on klassinen Alexandre Dumas vanhemman kirjoittama historiallinen seikkailuromaani. Sitä pidetään usein Dumas'n parhaimpiin kuuluvana teoksena ja se esiintyy usein myös kaikkien aikojen parhaimpien romaanien listoilla.
Tarinan paikkana ovat Ranska, Italia ja Välimeren saaret vuosina 1814–1838. Seikkailuromaanin tyyliin kirjoitetun tarinan teemoja ovat oikeus, kosto, armeliaisuus ja anteeksianto.
Juoni

Romaani alkaa, kun Edmond Dantès palaa Marseilleen ja tapaa perheensä ja ystävänsä. Dantèsista on tulossa Morrelin laivanvarustamoyhtiön Pharaon-laivan kapteeni ja hän aikoo naimisiin kauniin Mercedeksen kanssa. Kapteenin paikasta kateellinen Danglars ja Mercedestä rakastava Fernand juonittelevat ilmiantokirjeen, ja häät keskeytyvät kun Dantèsia tullaan pidättämään kuninkaan nimissä. Kuulustelijana toimivan prokuraattorin sijaisen de Villefortin annetaan ymmärtää, että Dantès oli viemässä kirjettä Napoleonilta hänen isälleen – tunnetulle bonapartistille Noirtier'lle (koko sukunimi Noirtier de Villefort). Urastaan ja maineestaan huolestunut de Villefort polttaa kirjeen ja passittaa Dantèsin Ifin vankilaan.
Neljätoistavuotisen vankeutensa aikana Dantès menettää melkein toivonsa ja yrittää kuolla nälkään. Hän pelastuu, kun apotti Faria kaivautuu pakotunnelistaan hänen selliinsä. Apotista tulee hänelle ystävä ja opettaja, jolta hän oppii monia asioita pakotunnelin kaivamisen lomassa. Apotti myös päättelee Dantèsin vihamiesten nimet ja Dantès vannoo kostavansa heille. Kun Faria kuolee, Dantès karkaa tämän ruumissäkissä, löytää apotin aarteen Montecriston saarelta ja muuttaa nimensä Monte-Criston kreiviksi aarresaarensa mukaan. Hän palkitsee ensin Sindbad Merenkulkijana hyväntekijänsä Morrelin, jonka jälkeen matkustelee ja suunnittelee kostoaan kymmenen vuotta.
Monte-Cristo esiintyy eri henkilöllisyyksillä kuten apotti Busonina, lordi Wilmorena ja Sindbad Merenkulkija. Hän muuttaa Pariisiin, jossa hänen vihamiehensä ovat päässeet arvostettuun asemaan. Monte-Criston tunnistaa vain entinen kihlattu Mercedes, joka on nyt Fernandin vaimo. Fernand on arvostettu kreivi Morcerf sekä pääri, Danglars menestyvä pankkiiri ja de Villefort kuninkaallinen prokuraattori (= yleinen syyttäjä).
Toimittaessaan kostoa loppuun kreivi ilmiantaa aina itsensä vihamiehilleen. Fernandille hän esiintyy Dantèsin merimiespuvussa, ja tämä ampuu itsensä. Apurin puukotettua Caderoussen kreivi sanoo hänelle: "Olen vain köyhä merimies, jonka isä kuoli nälkään sinun vuoksesi." Caderousse tunnistaa hänet viime hetkellä ennen kuolemaansa. Danglars ja Villefort eivät kuole, mutta ensimmäinen menettää rahansa ja toinen vaimonsa, poikansa ja järkensä.
Monte-Cristo uskoo olevansa oikeutettu rankaisemaan – "Jumalan ruoska kuten Attila" – ja yhteiskunnan lakien ulkopuolella. Hän sanoo, että tuomioista eli "luonnollisesta tuomitsemisesta huolehtivat ne, joille Jumala on antanut siunauksensa", hän myös pitää itseään yhtenä näistä. Kirja päättyy Villefortin tyttärelle Valentinelle ja Maximilien Morrelille osoitettuun kirjeeseen, jossa kreivi myöntää olleensa väärässä asettuessaan Jumalan asemaan ja kirjoittaa, että "kaikki inhimillinen viisaus sisältyy näihin kahteen sanaan: Odota ja toivo!" Morrel ja aluksi toiselle kihlattu Valentine saavat toisensa ja myös Monte-Cristo löytää uuden onnen Haydéen seurassa.
Muiden kirjoittamia jatko-osia

Adolf Mützelburg: Maailman herra 1–2 (Nide 1947), saksaksi Der Herr der Welt
Adolf Mützelburg: Miljoonamorsian (Nide 1951), saksaksi Die Millionenbraut
F. Le Prince ja Alexandre Dumas: Monte Criston saari (1952)
Jean du Boys: Kreivitär Monte Cristo eli salaperäinen nainen (K.L. Rantanen 1909)
Montekriston kreivi (Pihl 1891)
Suomennoksia

Dumas, Alexandre: Monte-Criston kreivi.  ((Le Comte de Monte-Cristo 1844) Suomentanut Jalmari Finne)  Helsinki:  Otava, 1912.  ISBN 978-951-1-27091-1
Elokuva- ja tv-sovitukset

Kirjasta on tehty lukuisia eri elokuva- tv- ja radiosovituksia, joista tunnetuimpia ovat:
Monte Criston kreivi (The Count of Monte-Cristo), 1975, Iso-Britannia, TV-elokuva. Ohj. David Greene, Edmond Dantesin roolissa Richard Chamberlain
Monte Criston kreivi (Le Comte de Monte Cristo), 1998, Ranska, 4-osainen TV-sarja. Ohj. Josée Dayan, Edmond Dantesina Gérard Depardieu
Monte Criston kreivi (The Count of Monte Cristo), 2002, Yhdysvallat, elokuva. Ohj. Kevin Reynolds, Edmond Dantesina Jim Caviezel.
Le Comte de Monte-Cristo, 2024, Ranska, elokuva. Ohj. Matthieu Delaporte ja Alexande de La Patellière, Edmond Dantesina Pierre Niney
The Count of Monte Cristo, 2024, Ranska & Italia, englanninkielinen 8-osainen sarja. Ohj. Bille August, Edmond Dantesina Sam Claflin
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Alexandre Dumas vanhemman e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Monte-Criston kreivi Gutenberg-projektissa (englanniksi)
Monte-Criston kreivi LibriVox-äänikirjana (englanniksi)
Filmatisointeja IMDb:ssa
Monte-Criston kreivi Internet Movie Databasessa (englanniksi), Monte Criston kreivi (1998) tv-sarja, pääosassa Gérard Depardieu
Kirjan henkilöiden suhteita toisiinsa. (Klikkaa isommaksi)
Aleksandr Sokurov

| Aleksandr Sokurov |
| --- | --- |
 Aleksandr Sokurov vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1951 (ikä 73) Podorviha, Neuvostoliitto
Ohjaaja
Aktiivisena:  1978–
Palkinnot
 Kultainen leijona (2011) 
Aiheesta muualla
www.sokurov.spb.ru/isle_en/isle_mnp.html
IMDb 
Elonet
Aleksandr Sokurov (14. kesäkuuta 1951 Podorviha, Neuvostoliitto) on venäläinen elokuvaohjaaja. Hänen tuotannostaan löytyy lyhyitä ja pitkiä fiktioita, dokumentteja kuin myös dokumentin ja fiktion sekoituksia.
Sokurovin tunnetuin teoskokonaisuus lienee yksilön ja vallan välistä suhdetta analysoiva tyrannitetralogia. Sen aloittanut Moolok kertoo Hitleristä ja sitä seuranneessa osassa Telets on kyse Leninistä. Kolmas osa Solntse kertoo Hirohitosta. Sarjan neljäs osa käsittelee aiemmista poiketen fiktiivistä henkilöä, sillä se pohjautuu Goethen Faustiin. Sokurovin Faust palkittiin vuonna 2011 Venetsian elokuvajuhlien Kultaisella leijonalla.
Sokurovin tuotannossa erottuvat myös elegioiksi kutsutut essee-elokuvat, kuten Itäinen elegia, Venäläinen elegia, Neuvostoelegia ja Pietarilaiselegia. Hänen elokuvistaan Tikhiye stranitsy (Kuiskaavat sivut) on mukaelma Dostojevskin teoksesta Rikos ja rangaistus. Sokurovin dokumenteista Uzel (Solmu) kertoo Aleksandr Solženitsynistä.
Sokurov syntyi Baikaljärven tienoilla Siperiassa. Hän alkoi opiskella Gorkin yliopistossa historiaa, mutta siirtyi sieltä Moskovan elokuvakorkeakouluun (VGIK) opiskelemaan Aleksandr Zguridin ja Andrei Tarkovskin johdolla. Tarkovski auttoi häntä saamaan työpaikan Lenfilmin studioilta.
Filmografia

| Vuosi | Elokuvan nimi | Suomenkielinen nimi | Laji | Pituus | Maa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978 | Odinoki golos tsheloveka | Yksinäinen ihmisääni | Fiktio | Pitkä | Neuvostoliitto |
| 1985 | I nitshego bolshe | Ei mitään muuta | Dokumentti | Muu | Neuvostoliitto |
| 1986 | Elegija | - | Dokumentti | Lyhyt | Neuvostoliitto |
| 1987 | Moskovskaja elegija | Moskovan elegia | Dokumentti | Pitkä | Neuvostoliitto |
| 1987 | Skorbnoje bestshustvije | Murheellinen tunteettomuus | Fiktio | Pitkä | Neuvostoliitto |
| 1987 | Zhertva vetshernjaja | Ehtoouhri | Dokumentti | Lyhyt | Neuvostoliitto |
| 1988 | Dni zatmenija | Pimennyksen päivät | Fiktio | Pitkä | Neuvostoliitto |
| 1988 | Marija | Maria | Dokumentti | Lyhyt | Neuvostoliitto |
| 1989 | Spasi i sohrani | Pelasta ja varjele | Fiktio | Pitkä | Neuvostoliitto |
| 1989 | Sonata dlja Gitlera | Sonaatti Hitlerille | Fiktio | Lyhyt | Neuvostoliitto |
| 1989 | Sovetskaja elegija | Neuvostoelegia | Dokumentti | Lyhyt | Neuvostoliitto |
| 1989 | Peterburgskaja elegija | Pietarin elegia | Dokumentti | Muu | Neuvostoliitto |
| 1990 | Prostaja elegija | Yksinkertainen elegia | Dokumentti | Pitkä | Neuvostoliitto |
| 1990 | Krug vtoroi | Toinen piiri | Fiktio | Pitkä | Neuvostoliitto |
| 1992 | Kamen | - | Fiktio | Pitkä | Venäjä |
| 1993 | Tihije stranitsy | - | Fiktio | Pitkä | Venäjä |
| 1996 | Mat i syn | - | Fiktio | Pitkä | Venäjä |
| 1996 | Vostotshnaja elegija | Itämainen elegia | Dokumentti | Lyhyt | Venäjä |
| 1997 | Smirennaja zhizn | Nöyrä elämä | - | Pitkä | Venäjä |
| 1998 | Uzel | - | Dokumentti | Pitkä | Venäjä |
| 1999 | Moloh | Moolok | Fiktio | Pitkä | Saksa |
| 2000 | Dolce | Lempeästi | Dokumentti | Pitkä | Venäjä |
| 2001 | Telets | Härkä | Fiktio | Pitkä | Venäjä |
| 2001 | Elegija dorogi | Matkaelegia | Dokumentti | Lyhyt | Ranska |
| 2002 | Russki kovtsheg | Venäjän arkki | Fiktio | Pitkä | Venäjä |
| 2003 | Otets i syn | - | Fiktio | Pitkä | Venäjä |
| 2005 | Solntse | - | Fiktio | Pitkä | Venäjä |
| 2007 | Aleksandra | - | Fiktio | Pitkä | Ranska |
| 2011 | Faust | - | Fiktio | Pitkä | Venäjä |
Lähde: Elonet
Aiheesta muualla

Aleksandr Sokurov Elonetissä.
Aleksandr Sokurov Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sokurov-teemakokonaisuus, Filmihullu 2/2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
27. huhtikuuta

27. huhtikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 117. päivä (118. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 248 päivää.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Merja, Meea
suomenruotsalainen kalenteri: Engelbrekt, Engelbert
ortodoksinen kalenteri: Simeoni, Simana
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Merjá
vanhemmissa kalentereissa: Aale, Anastasius, Antamo, Antimus, Anto, Antonius, Asmund, Gratianus, Teresia
Tapahtumia

1808 – Suomen sota: Revonlahden taistelu.
1832 – Ranskan muukalaislegioona taisteli ensimmäisen kerran historiansa aikana vallaten Maison Carréen.
1865 – Siipiratashöyrylaiva SS Sultana tuhoutui Mississippijoella höyrykattilan räjähtäessä, 1700 ihmisen arvellaan saaneen surmansa.
1903 – Australialaisesta Chris Watsonista tuli maailman ensimmäinen työväenpuoluetta edustanut pääministeri.
1940 – Heinrich Himmler määräsi Auschwitzin keskitysleirin perustamisesta.
1941 – Toinen maailmansota: saksalaiset joukot marssivat Ateenaan.
1945 – Toinen maailmansota: Lapin sota päättyi Suomen puolustusvoimien ottaessa haltuunsa viimeisen Saksan asevoimien miehittämän alueen Suomessa ja Suomen lippu nostettiin kolmen valtakunnan rajapyykille.
1945 – Toinen maailmansota: Urbano Lazzaro pidätti Benito Mussolinin Dongossa tämän yrittäessä paeta Sveitsiin saksalaiseksi sotilaaksi pukeutuneena.
1950 – Apartheid: Etelä-Afrikassa hyväksytty Ryhmäaluelaki erotteli eri rodut omille asuinalueilleen.
1960 – Togo sai itsenäisyyden Ranskan valvonnasta.
1960 – Etelä-Korean presidentti Syngman Rhee erosi opiskelijamielenosoitusten jälkeen.
1961 – Sierra Leone itsenäistyi Isosta-Britanniasta.
1978 – Saur-vallankumous ja kommunistien valtaannousu Afganistanissa.
1985 – Edellisenä päivänä alkanut neuvostoliittolaisten ja afgaanivankien Badaberin kapina Pakistanissa päättyy vankilalinnoituksen räjähdykseen.
1992 – Jugoslavian viimeiset osavaltiot Serbia ja Montenegro muodostivat liittovaltion (vuodesta 2003 Serbia ja Montenegro).
1994 – Pidettiin Etelä-Afrikan ensimmäiset monirotuiset vaalit. Nelson Mandela valittiin presidentiksi.
2005 – Suomenkielisen Wikipedian 20 000. artikkeli Feeniks valmistui.
2005 – Airbus A380 teki ensilentonsa.
2007 – Tallinnan Tõnismäellä sijainnut neuvostomonumentti, ns. ”Pronssisoturi”, siirrettiin aamulla  sotilashautausmaalle, mikä synnytti useita päiviä kestäneet levottomuudet ja mellakat Tallinnan kaduilla.