Arthur de Gobineau
Gobineaun teoriat > Teoria Ranskan aristokraateista

Jo 1600-luvulla Henri de Noulainvilliers oli väittänyt, että Ranskan aatelisto polveutui germaanisista frankeista, jotka 400-luvulla valtasivat Gallian, kun taas Ranskan talon­poikais­väestö ja kolmas sääty polveutuivat maassa ennestään asuneista gallialaisista.  Tämä käsitys tuli sittemmin suosituksi Ranskan vallan­kumouksen aikana, jolloin sitä käytettiin yhtenä perusteluna sille, miksi valta maassa oli palautettava "alku­peräis­väestölle", toisin sanoen kolmannelle säädylle.  Myös Gobineau hyväksy tämän teorian eri säätyjen alku­perästä, mutta teki siitä päinvastaiset poliittiset johto­päätökset. Hänen mukaansa ainoa korkeakulttuuri, joka Galliassa koskaan oli vallinnut, oli peräisin Roomasta, ja Rooman samoin kuin Kreikankin suuruuden olivat alun perin saaneet aikaan Pohjois-Euroopasta etelään vaeltaneet germaaniset siirtolaiset, joiden veren­peremä oli myöhemmin kuitenkin vähitellen "laimennut", mikä oli johtanut myös kulttuuriseen rappioon. Gobineau itse uskoi polveutuvansa viikingeistä.
Kanadalainen teologi Alan T. Davies on väittänyt, että ancien régimen aikana Ranskaa luonnehtivat äärimmäisen jyrkät yhteis­kunnalliset erot ja että toisin kuin Britanniassa, jossa aristokratia oli avoin, sillä ihmisiä jatkuvasti aateloitiin, Ranskan aatelisto oli kehittynyt omaksi suljetuksi "kastikseen." Sen sijaan, että Britanniassa vallitsi tietty brittiläinen yhteishenki, joka yhdisti eri yhteis­kunta­luokat, Ranskan aatelisto tosiaan piti kolmatta säätyä biologisestikin itsestään poikkeavana ja alempi­arvoisena.  Kun Gobineau itse oli syntynyt sen jälkeen, kun Ranskan vallan­kumous oli tuhonnut hänen ihannoimansa ancien régimen, hän suhtautui tulevaisuuteen hyvin pessimistisesti. Davies kuvasi Gobineaun henkilöksi, joka oli äärimmäisen "vieraantunut" siitä yhteis­kunnasta ja aika­kaudesta, jossa hän eli, ja kirjoitti, että kun Gobineau toistuvasti ennusti eurooppalaisen kulttuurin tuhoutuvan sen vuoksi, ettei eurooppalaisissa enää ollut riittävästi arjalaista verta, tämä osoitti, että Gobineau olisi nähnyt eurooppalaisen kulttuurin tuhoutuvan kokonaan kuin kehittyvän hänelle vasten­mieliseen suuntaan. Gobineaun mukaan Ranskan vallan­kumous oli tuhonnut Ranskan suuruuden rodullisen perustan syrjäyttämällä ja monessa tapauksessa surmaamallakin aristokratian, ja täten se oli pannut alulle pitkällisen, vastustamattoman rappeutumis­kehityksen, joka saattoi päättyä vain eurooppalaisen kulttuurin täydelliseen tuhoon. Hänen mukaansa teollinen vallankumous täydensi sen, minkä Ranskan vallan­kumous oli aloittanut, ja niinpä hän piti teollistumista ja kaupungistumista Euroopalle suurena onnettomuutena. Gobineau ei ollut sosialisti, mutta hän vihasi syvästi kapitalismia, joka teki köyhillekin mahdolliseksi omien kykyjensä turvin rikastua ja nousta yhteis­kunnallisella asteikolla, mikä oli turmiollista kaikelle, mihin Gobineau uskoi. Davies kirjoitti Gobineausta:
»Samastettuaan oman kohtalonsa kastiin, joka oli syrjäytetty vuonna 1789, hän vihasi aika­kautta, joka oli kääntynyt hänen aristo­kraattista (rodullista) suku­linjaansa ja sen arvoja vastaan. Tässä vieraantu­neisuudessaan hän lohdutti itseään surullisilla mietteillä sivilisaatiota uhkaavasta tuhosta, joskin hänen sivuillaan on siinä määrin narsismia, että voidaan päätellä hänen oman kuolemansa olleen myös hänen mietteidensä aiheena, kenties todellisena aiheena... Väsyneelle oppineelle, joka olisi halunnut olla aristokraatti, nämä "syvät seisovat vedet", joiden päällä sivilisaation hauras rakenne riippui, olivat jatkuvassa nousussa, kunnes ne peittäisivät alleen Ranskan ja koo Euroopan.»
Monien muiden romanttisten konservatiivien tavoin Gobineau piti nostalgisesti idealisoimaansa keskiaikaa idyllisenä maatalousyhteiskuntana, joka eli sopu­sointuisesti selvän sosiaalisen järjestyksen mukaan. Sen sijaan hän vihasi aikansa Pariisia, jota hän sanoi "lika­kaivoksi täynnä juurettomia". Hänen mukaansa se oli täynnä rikollisia, köyhtyneitä ja tuuliajolle joutuneita ihmisiä, joilla ei ollut todellista kotia ja joita Gobineau piti vuosisatoja jatkuneen rotujen sekoituksen kauheana tuloksena ja josta saattoi milloin hyvänsä ikään kuin räjähtää saaden aikaan vallan­kumouksen. Gobineau vastusti demokratiaa, joka hänen mukaansa oli vain "mobokratiaa" – järjestelmä, joka soi pohjattoman typerille meluaville kansan­joukoille viimeisen sanan valtiollisista asioista. Gobineaun tytär sai todeta isänsä olevan sosiaalisesti eristyksissä Pariisissa, ja hän kirjoitti: "Perheemme ei ollut suuri. Olimme lyhyesti sanottuna juurettomia. Jos Joseph ja Louis Gobineau olisivat vallan­kumouksen jälkeen palanneet Bordeaux'hon, he olisivat epäilemättä löytäneet kaikki serkkunsa ja muut vuosi­satojen mittaan syntyneet sukulaisensa. Mutta Pariisissa he olivat eristyksissä, lukuun ottamatta muutamia kaukaisia sukulais­perheitä." Koska Gobineau katsoi perheen olevan yhteis­kuntaa koossa pitävä perus­yksikkö, hän uskoi ranskalaisen yhteis­kunnan olevan hajoamassa, koska liian monet perheettömät nuoret miehet kerääntyivät Pariisiin etsimään parempaa elämää, mutta hän ei tullut ajatelleeksi, että sama kuvaus sopi häneen itseensäkin.}}
Kaiken kaikkiaan Gobineau suhtautui tulevaisuuteen hyvin pessimistisesti.