stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liikkalan linnake
Linnake > Keskuslinnake

Keskuslinnake on tähdenmuotoinen puolustusvalli, jossa on parikymmentä ampumalovea. Pituutta sillä on 93 metriä ja leveyttä 88 metriä. Kaltevat eskarpit on tehty kivestä ja kahden puolibastionin eskarpeissa on hyödynnetty louhittua kalliota. Sisäänkäynnin edessä on suojana poikkivalli. Keskuslinnakkeessa on ollut kasarmirakennus, ruutikellari, ammusvarasto sekä kellari.
Linnake > Ulkovarustukset

Päävallia kiertää noin 2–3 metriä leveä vallihauta sekä vastavalli. Yhdessä vallihaudoista on sijainnut kaivo. Lounaissivulla on sijainnut kulmalinnake. Luoteissivulla on ollut kolmionmuotoinen ravelli.
Linnake > Redutti ja yhdyskäytävät

Kivestä ja osittain kalliota hyväksi käyttäen linnakkeen koillispuolelle on rakennettu redutti. Sen eskarppimuurit ovat olleet noin 1,6 metriä korkeat ja puolustusvallit 6-8 metriä leveät sekä 1–2 metriä korkeat. Redutin sisällä on ollut vartiorakennus. Keskuslinnakkeen ja redutin välille oli rakennettu 150 metriä pitkä yhdyskäytävä. Sen keskivaiheilla oli pieni kulmalinnake, jonka vierellä neljä traverssia.
Linnake nykyään

Museovirasto aloitti linnakkeen inventoinnin 1967. Sitä ei ole koskaan korjattu ja arkeologiset kaivaukset ovat rajoittuneet pieniin koekuoppiin. Tutkimuskohteena linnake on herättänyt museovirastossa mielenkiintoa, sillä Järvitaipaleen linnakkeen kanssa ne ovat ainoat koskemattomina meidän päiviimme asti säilyneet 1700-luvun rajalinnoitukset.
Liikennevakuutus

Liikennevakuutus on Suomessa lakisääteinen vahinkovakuutus, joka korvaa moottoriajoneuvon liikenteeseen käyttämisestä aiheutuvia vahinkoja. Liikennevahingon aiheuttaneen moottoriajoneuvon vakuutus korvaa vahingosta aiheutuneita henkilövahinkoja. Tämän lisäksi vakuutus korvaa vahingossa osallisena olleen syyttömän ajoneuvon korjauskulut.
Liikennevakuutus on Suomen yleisin vahinkovakuutus. Vakuutusyhtiöiden yhteenlaskettu maksutulo liikennevakuutuksesta oli vuonna 2004 noin 571 milj. euroa. Vakuutuksesta korvattiin samana vuonna liikennevahinkoja noin 360 milj. eurolla (noin 89 000 vahinkoa).
Autovakuutus (ns. kaskovakuutus) on vapaaehtoinen vakuutus, joka korvaa esimerkiksi ilkivalta- tai palovahinkoja.
Suomen liikennevakuutuslain uudistusta valmisteltiin pitkään 2010-luvun puolessa välissä ja uusi laki astui voimaan 1.1.2017. Uuden lain keskeisimpiä muutoksia ovat se, että vakuutuksen laiminlyönnistä tulee aiempaa kovemmat sanktiot (poliisi voi ottaa heti kilvet pois vakuuttamattomasta autosta) ja perinteinen kaavamainen bonusjärjestelmä poistui. Esimerkiksi laki ei enää estä sitä, että kakkosautoon voi neuvotella korkeat bonukset puhtaan vahinkohistorian perusteella. Myös korvaushakemusten käsittelyaikavaatimukset tiukkenivat. Uudistuksessa on myös pyritty ottamaan huomioon ajoneuvojen autonominen toiminta.
Vakuuttaminen

Liikennevakuutus on säädetty pakolliseksi jokaiselle moottoriajoneuvolle.  Liikennevakuutuslain määrittelyn mukaan poikkeuksina ovat vain junat, raitiovaunut ja muut kiskoilla kulkevat ajoneuvot sekä eräät hitaat ajoneuvot, joita ovat esimerkiksi leikkuupuimurit ja traktorit joiden rakenteellinen huippunopeus on enintään 15 km/h. Myöskään valtion ei tarvitse vakuuttaa ajoneuvojaan.
Suomessa rekisteröidylle ajoneuvolle voi liikennevakuutuksen myöntää vain vahinkovakuutusyhtiö, jolla on oikeus toimia Suomessa. Näitä ovat suomalaisten vakuutusyhtiöiden lisäksi Suomeen rekisteröityneet muualla ETA-alueella toimivat vakuutusyhtiöt.
Vakuutusmaksu määräytyy kunkin vakuutusyhtiön omien maksutaulukoiden mukaan. Liikennevakuutukselle on tyypillistä ns. bonus-malus -järjestelmä. Sen mukaan ajoneuvon vakuutuksesta korvatut vahingot korottavat vakuutusmaksua (malus). Vastaavasti vahingottomat kaudet alentavat vakuutusmaksua (bonus).
Vakuuttamattomalta ajoneuvolta peritään hyvike, joka käytännössä on useampikertainen vakuutusmaksu. Hyvikkeen perii liikennevakuutuskeskus.
Vahinkojen korvaaminen

Liikennevakuutus korvaa moottoriajoneuvon liikenteeseen käytöstä aiheutuvia vahinkoja. Korvausvastuun ulkopuolelle jäävät tilanteet, joissa ajoneuvo ei ole ollut vahinkohetkellä liikenteessä. Tällaisia tilanteita ovat esimerkiksi lastin kuormaamiseen tai purkamiseen liittyvät vahingot.
Vakuutuskorvaukset maksetaan ns. ankaran vastuun periaatteen mukaisesti. Korvaus ei riipu vahingon aiheuttajan tuottamuksesta, vaan se suoritetaan, vaikka kukaan ei olisi syyllinen tapahtumaan. Poikkeuksena tästä säännöstä on kahden ajoneuvon törmäys (kolari), jossa vastapuolen tulee olla syyllinen tapahtumaan. Tällöinkin korvataan myös syyllisen ajoneuvon kuljettajan ja matkustajien henkilövahingot.
Ajoneuvon kuljettajan ja matkustajien korvauksiin vaikuttavat alentavasti kuljettajan käyttäytyminen. Esimerkiksi rattijuopumus tai törkeä liikenneturvallisuuden vaarantaminen voivat alentaa ja joissain tapauksissa jopa poistaa oikeuden korvauksiin.
Korvausten laajuus ja suuruus määräytyvät vahingonkorvauslain mukaisesti.
Tyypillisiä liikennevakuutuksesta korvattavia henkilövahinkoja ovat
hoito- ja lääkekulut
ohimenevästä tai pysyvästä viasta ja haitasta maksettavat korvaukset
ohimenevästä tai pysyvästä ansionmenetyksestä aiheutuva tulonmenetys
vammasta aiheutuvan kuntoutuksen korvaukset
Tyypillisin omaisuusvahingon korvaus on ajoneuvon korjauskustannusten suorittaminen.
Lakisääteinen liikennevahinkolautakunta ohjaa yhtiöiden korvaustoimintaa. Tämä tapahtuu sekä antamalla yleisiä ohjeita eri korvauslajeista että lausunnoilla yksittäisista vahingoista.
Liikennevakuutus ulkomailla

Suomalainen liikennevakuutus on voimassa kaikissa Euroopan talousalueen maissa.
Suomi on mukana ns. vihreä kortti (Green Card) -järjestelmässä. Vihreä kortti on kansainvälinen todistus liikennevakuutuksen voimassaolosta. Järjestelmässä useimmat Euroopan ja Pohjois-Afrikan maat ovat sopineet, että kortti on riittävä osoitus liikennevakuutuksen voimassaolosta ajoneuvon kotimaassa, eikä ajoneuvolle tarvitse ottaa vakuutusta matkan aikana. Kortti on esitettävä rajaviranomaisille. Venäjän ja eräiden muiden itäisen Euroopan maiden tultua osaksi Green Card -järjestelmää vuonna 2009 se kattaa käytännössä koko Euroopan.
Vakuutuksen korvaukset määräytyvät kunkin maan oman liikennevakuutuslainsäädännön mukaisesti. ETA-maissa suomalaisen ajoneuvon kuljettaja tai matkustajat voivat kuitenkin valita, korvataanko vahingot Suomen vai tapahtumamaan lainsäädännön mukaan.
Suomalainen liikennevakuutus on kansainvälisesti harvinainen, sillä se korvaa myös liikennevahingon aiheuttaneen kuljettajan henkilövahinkoja. Pohjoismaita lukuun ottamatta liikennevakuutus korvaa yleensä vain muiden kuin liikennevahingon aiheuttaneen kustannuksia.
EU:n neljännen liikennevakuutusdirektiivin mukaan jokaisessa EU-maassa tulee olla kansallinen tietokeskus, josta toisesta maasta olevan ajoneuvon haltija voi selvittää vahingosta vastuussa olevan vakuutusyhtiön. Suomessa tällaisena kansallisena tietokeskuksena toimii liikennevakuutuskeskus (nykyään tiedot saa Traficomista). Direktiivin mukaan jokaisella vakuutusyhtiöllä tulee olla vakuutusedustaja kaikissa muissa EU-maissa. Liikennevahingon kohteeksi joutuneen ei tarvitse vaatia korvauksia toisessa maassa toimivalta vakuutusyhtiöltä, vaan hän voi kääntyä vakuutusedustajan puoleen omassa maassaan.
Liikennevakuutusta koskeva lainsäädäntö

Liikennevakutusta koskevaa kansallista lainsäädäntöä
liikennevakuutuslaki
vakuutussopimuslaki
vahingonkorvauslaki
Liikennevakuutusta koskevaa EU-lainsäädäntöä
neljäs liikennevakuutusdirektiivi
Kirjallisuutta

Eskuri, Seppo; Mikkonen, Martti: Liikennevakuutus.  FINVA, 2006.  ISBN 952-9770-93-6
Aiheesta muualla

Liikennevakuutuskeskus
Liikennevahinkolautakunta
Jiang Jin

Jiang Jin (s. 17. lokakuuta 1968 Tianjin) on kiinalainen jalkapallomaalivahti ja jalkapallovalmentaja.
Jiang pelasi Bayian jalkapallojoukkueessa, Tianjin Tedassa ja Shanghai Zhongyuanissa.
Hän pelasi Kiinan jalkapallomaajoukkueessa ja oli joukkueen ykkösmaalivahti vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Hänen veljensä Jiang Hong on myös pelannut jalkapallomaalivahtina.
Celina Jesionowska

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Celina Jesionowska |  Celina Jesionowska |  Celina Jesionowska |  |
Maa:   Puola
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | 4×100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tukholma 1958 | 4×100 metriä |  |
Celina Jesionowska (myöh. Celina Gerwin, Celina Orzechowska) (s. 3. marraskuuta 1933) on entinen puolalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Jesionowska saavutti Bernin EM-kilpailuissa 1954 viidennen sijan 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 47,1 s. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän saavutti viestissä pronssia ajalla 46,0 s. Myös Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti kolmannen osuuden juoksijana pronssia; Puolan joukkueen loppuaika oli 45,0 s. Henkilökohtaisilla matkoilla Jesionowska ei arvokisoissa menestynyt.
Janne Lindberg

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 24. toukokuuta 1966 (ikä 58)
Syntymäpaikka: Kuusankoski, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 171 cm
Seura
Seura: Sudet
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
1972–1983: Kumu
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1984 | KumuP | – | (4) |
| 1985 | Sudet | – | (6) |
| 1986–1990 | Kumu | 104 | (36) |
| 1991 | Haka | 21 | (4) |
| 1992–1994 | MyPa | 83 | (7) |
| 1994–1997 | Greenock Morton | 75 | (5) |
| 1997–1998 | 1. FC Saarbrücken | 24 | (1) |
| 1998–2003 | MyPa | 128 | (7) |
| Yhteensä | Yhteensä | 435 | (60) |
Maajoukkue
| 1993–1996 | Suomi | 34 | (1) |
Valmennusura
2004–2005: MyPa (apuv.)
2006–2007: VoPpK
2007: VPS
2008: MyPa (apuv.)
2008–2010: MyPa
2011–2017: Sudet
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Janne Lindberg (s. 24. toukokuuta 1966 Kuusankoski) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Pelaajauraltaan Lindberg tunnetaan Myllykosken Pallon monivuotisena kapteenina. Hän oli kovaotteinen puolustava keskikenttäpelaaja ja joukkueensa henkinen johtaja. MyPan lisäksi hän pelasi muun muassa Skotlannissa ja Saksassa sekä Suomen maajoukkueessa.
Pelaajaura

Puolustavana keskikenttäpelaajana pelannut Lindberg on synnyinkuntansa Kuusankosken paikallisseuran Kuusankosken Kumun kasvatti. Hän debytoi Kumun tuolloin II divisioonassa pelanneessa edustusjoukkueessa kaudella 1984, jolloin se tunnettiin Voikkaan Pallo-Peikkojen kanssa tehdyn yhteistyön myötä nimellä Kumu-Peikot. Kauden 1985 Lindberg pelasi samalla sarjatasolla naapurikaupunki Kouvolan Susissa. Hän palasi Kumuun kaudeksi 1986 ja oli vuosina 1988–1989 nostamassa joukkuetta II divisioonasta kaudella 1990 toimintansa aloittaneeseen uuteen pääsarjaan Veikkausliigaan. Ensimmäisen liigaottelunsa Lindberg pelasi Kumun riveissä Turun Palloseuraa vastaan 29. huhtikuuta 1990. Kausi jäi Kumun ainoaksi liigassa.
Kaudeksi 1991 Lindberg siirtyi Valkeakosken Hakaan, jossa vuoden pelattuaan hän palasi Kymenlaaksoon ja liittyi juuri liigaan nousseeseen Myllykosken Palloon. MyPassa Lindberg löi itsensä läpi Suomen maajoukkueeseen, jossa hän pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa vuonna 1993. Vuonna 1994 Lindberg ja joukkuetoverinsa Marko Rajamäki siirtyivät skotlantilaiseen Greenock Mortoniin, jossa hän pelasi kolmen kauden aikana 75 ottelua Skotlannin toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla. Vuonna 1997 hän teki sopimuksen Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen Saarbrückenin kanssa, jossa hän vietti yhden kauden ennen paluutaan Myllykoskelle. Hän toimi MyPan kapteenina ja pelasi joukkueessa uransa loppuun, vuoteen 2003 asti.
Lindberg pelasi Suomen pääsarjatasolla 249 ottelua, joissa hän teki 21 maalia. Hän saavutti kolme SM-hopeaa, neljä SM-pronssia ja yhden Suomen cupin voiton. Hänet palkittiin suomalaisen jalkapalloilun eteen tekemästään työstä Captain’s Ball -kiertopalkinnolla vuonna 2003 ja nimettiin Veikkausliigan legendaksi vuonna 2007. Maajoukkueessa Lindberg pelasi 34 maaottelua ja teki yhden maalin vuosina 1993–1996.
Valmentajaura

Lindberg on suorittanut Valmentajan erikoisammattitutkinnon ja Jalkapallovalmentajatutkinnon. Valmentajauransa hän aloitti Myllykosken Pallossa Ilkka Mäkelän apulaisvalmentajana vuosina 2004–2005, ja vuosina 2006–2007 hän toimi Kolmosessa Voikkaan Potkupallokerhon päävalmentajana. Hän on toiminut myös Kumu JT:n valmennuspäällikkönä. Mäkelän apulaisena Lindberg oli voittamassa Suomen cupia vuonna 2004 ja pelaajauralla saavuttamatta jäänyttä Suomen-mestaruutta vuonna 2005. Liigajoukkueen päävalmentajaksi hän nousi ensimmäistä kertaa kesäkuussa 2007, kun hän korvasi potkut saaneen Jari Pyykölän Vaasan Palloseuran valmentajana.
Kaudeksi 2008 Lindberg palasi MyPaan Janne Hyppösen apulaisvalmentajaksi. Hyppösen saatua potkut MyPan peräsimestä syyskuussa 2008 Lindberg siirtyi seuran päävalmentajaksi, jossa tehtävässä hän toimi kauden 2010 loppuun asti. Joukkue sijoittui Lindbergin johdolla Veikkausliigan yhdeksänneksi kausilla 2009 ja 2010.
Myllykoskelta Lindberg jatkoi ydin-Kouvolaan Susien päävalmentajaksi. Sudet sai kaudeksi 2011 FC Kuusankosken paikan Kakkosesta, mutta putosi kauden päätteeksi takaisin Kolmoseen. Kaudeksi 2013 joukkue nousi Lindbergin johdolla jälleen Kakkoseen.
Vuodesta 2017 alkaen Lindberg toimi Vaasan Palloseuran junioreiden urheilujohtajana. Heinäkuussa 2021 hänet valittiin Vaasan Palloseuran urheilujohtajaksi. Hän toimi tehtävissä vuoden 2023 syksyyn saakka. Vaasan Palloseura ilmoitti vapauttavansa Lindbergin tehtävistä. Lindberg oli lähettänyt seksuaalisesti vihjailevia viestejä naisille, jotka olivat töissä seurassa tai työskentelivät seuran kanssa.
Saavutukset

Pelaajana
SM-hopea: 1993, 1994, 2002
SM-pronssi: 1991, 1999, 2000, 2001
Suomen cup: 1992
Captain’s Ball: 2003
Veikkausliigan legenda: 2007
Valmentajana
SM-kulta: 2005
Suomen cup: 2004
Aiheesta muualla

Janne Lindbergin esittely Veikkausliigan verkkonäyttelyssä (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jari Pyykölä | VPS:n päävalmentaja 2007 | Seuraaja: Tomi Kärkkäinen |
| Edeltäjä: Janne Hyppönen | MyPan päävalmentaja 2008–2010 | Seuraaja: Toni Korkeakunnas |
Linnunpesä

Haikaroiden rakentama risupesä
Hiekkaan kaiverrettu pesä
Palokärki kaivertaa pesänsä puuhun
Linnunpesä on paikka, johon lintu munii ja jossa se kasvattaa poikasensa.
Lintu rakentaa pesänsä paikkaan, jossa se on suojassa pedoilta. Siksi eristyneillä saarilla ja vaikeakulkuisilla kalliojyrkänteillä on suuria pesimäyhdyskuntia. Monet trooppiset lintulajit pesivät lähellä aggressiivisten ampiaisten tai muurahaisten pesiä. Jotkin linnut pesivät lähelle äkäisen pöllön pesää.
Pesä tarjoaa linnun munille suojaa ja poikasille lämpöä, sillä niillä ei syntyessään ole höyheniä. Pesän lämpöeristeinä toimivat höyhenet ja karvat.
Lintulajit tekevät hyvin erilaisia pesiä. Esimerkiksi keijutiiran pesänä toimii pelkkä syvennys oksalla. Keisaripingviini ei rakenna pesää lainkaan, vaan koiras hautoo munaa jalkojensa päällä. Sarvinokkanaaras taas muuraa puunkolossa sijaitsevan pesänsä miltei umpeen sisäpuolelta ja viettää siellä koko pesinnän ajan hautomassa ja kasvattamassa poikasia. Jotkin lintupariskunnat saattavat rakentaa pesää neljän kuukauden ajan. Isojen petolintujen ja haikaroiden pesät ovat monivuotisia ja kasvavat mahtaviksi risulinnoiksi.
Eri lajit tekevät pesänsä eri menetelmin, esimerkiksi kaivertamalla puuhun tai hiekkatörmään, pinoamalla oksista, muuraamalla tai kutomalla. Yleisimpiä pesien rakennusmateriaaleja ovat oksat, kuivat heinät ja muut kasvimateriaalit. Hyönteisten tuottamalla seitillä sidotaan joskus muita materiaaleja yhteen. Viisi prosenttia lintulajeista käyttää yhtenä pesämateriaalinaan savea ja jotkin harvat pelkästään sitä. Pesän muuraamisessa jotkin linnut, kuten tervapääskyt, käyttävät myös omaa sylkeään. Koiras ja naaras osallistuvat yleensä kumpikin pesän rakentamiseen, mutta joillakin lajeilla toinen tekee pesän yksin. Pesänrakentaminen on joillekin lajeille huomattava rasitus: esimerkiksi kyläkutojakoiras saattaa lentää yli 300 kilometriä rakennusmateriaalia etsiessään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linnunpesä Wikimedia Commonsissa
Ferdinand von Lindemann

| Ferdinand von Lindemann |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1852 Hannover, Hannoverin kuningaskunta
Kuollut: 6. maaliskuuta 1939 München, Kansallissosialistinen Saksa
Kansalaisuus:   saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg (FT, 1873) Würzburgin yliopisto (1877)
Väitöstyön ohjaaja:  Felix Klein
Instituutti:  Ludwig-Maximilians-Universität München
Oppilaat:  C. Ashton, F Fuchs, D. Hilbert, M. Kutta, H. Minkowski, O. Perron, A. Sommerfeld, J. Wagner… (Koko luettelo)
Tutkimusalue:  matematiikka
Tunnetut työt:  π transsendenttiaalisuuden todistaminen
Carl Louis Ferdinand von Lindemann (12. huhtikuuta 1852 – 6. maaliskuuta 1939) oli saksalainen matemaatikko, joka julkaisi vuonna 1882 todistuksen piin, π, olevan transsendenttinen luku eli pii ei ole minkään rationaalilukukertoimisen polynomin nollakohta. Samalla hän tuli osoittaneeksi ympyrän neliöimisen mahdottomaksi. Aiheeseen liittyen hän kehitti Lindemannin–Weierstrassin lauseen, jolla voidaan testata lukujen transsendenttiaalisuutta.
Elämäkerta

Lindemann syntyi Hannoverissä vuonna 1852. Hänen isänsä, myös nimeltään Ferdinand Lindemann, oli paikallisen lukion opettaja. Hänen äitinsä Emilie Crusius oli taas saman lukion rehtorin tytär. Kaksi vuotta Lindemannin syntymän jälkeen isä-Ferdinand sai töitä schweriniläisen kaasulaitoksen johtajana, minkä vuoksi koko perhe muutti Schweriniin. Siellä Lindemann vietti suurimman osan nuoruudestaan ja kävi peruskoulunsa.
Lindemann opiskeli useissa eri yliopistoissa, mikä oli hyvin tyypillistä 1800-luvun lopun saksalaiselle opiskelijalle. Hän aloitti yliopisto-opinnot Göttingenissä vuonna 1870. Suurimman vaikutuksen nuoreen opiskelijaan teki matematiikan professori Alfred Clebsch. Heidän ystävyyssuhteensa jäi lyhyeksi, sillä Clebsch kuoli kurkkumätään vuonna 1872. Lindemann sai kuitenkin haltuunsa ystävänsä geometrian luentojen muistiinpanot, joita hän käytti tehokkaasti hyväksi. Lindemann julkaisi muokattuina nämä muistiinpanot vuonna 1876.
Münchenin ja Erlangenin yliopistot kuuluivat Lindemannin opinahjoihin. Erlangenissa Lindemann suoritti filosofian tohtorin tutkinnon vuonna 1873 Felix Kleinin ohjaamana. Hänen väitöstyönsä Über unendlich kleine Bewegungen und über Kraftsysteme bei allgemeiner projektivischer Massbestimmung tutki epäeuklidista geometriaa yhdistäen sen statiikkaan ja kinematiikkaan. Väiteltyään Lindemann matkusti Ranskan ja Britannian matematiikkakeskuksiin Oxfordiin, Cambridgeen, Lontooseen ja Pariisiin, joissa vaikuttivat Michel Chasles, Joseph Bertrand, Marie Jordan ja Charles Hermite. Jälkimmäisellä oli merkittävä rooli tulevaisuudessa Lindemannin työn kannalta.
Palattuaan Saksaan Lindemann aloitti habilitaatiotyönsä tekemisen. Hän sai sen valmiiksi Würzburgin yliopistossa vuonna 1877. Ensimmäisen akateemisen työpaikkansa hän sai Freiburgin yliopistosta osa-aikaisena professorina. Vakituiseksi professoriksi hänet ylennettiin vuonna 1879. Seuraavan professuurin hän sai Königsbergin Albertus-yliopistosta vuonna 1883. Lindemannin toimiessa Königsbergissä,  Adolf Hurwitz ja David Hilbert saivat myös työpaikat sieltä. Königsbergin vuosinaan hän avioitui näyttelijän ja paikallisen koulun opettajan tyttären Elizabeth Küssnerin (hautakivessä Lisbeth) kanssa. Vuonna 1893 Lindemann muutti Müncheniin, josta hän sai viran Ludwig-Maximilians-yliopistosta. Tässä virassa hän pysyi koko loppuelämänsä ajan. Hän kuoli 86-vuotiaana Münchenissä 6. maaliskuuta 1939.
Tieteellinen ura

Merkittävimmät saavutukset Lindemann teki matematiikassa geometrian ja analyysin aloilla. Tunnetuksi hänet teki π:n transsendenttiaalisuuden todistaminen vuonna 1882 Über die Zahl π -nimisessä kirjoituksessa. Todistus oli merkittävä seuraus geometriaan, sillä se todisti ympyrän neliöimisen mahdottomaksi niin sanottujen euklidisten työkalujen eli viivoittimen, harpin ja kompassin avulla. Ongelma oli pysynyt vailla todistusta antiikin matemaatikoista lähtien. Charles Hermite oli vuonna 1873 kyennyt todistamaan toisen matemaattisen vakio, Neperin luvun e, transsendenttiaaliseksi. Käydessään Pariisissa Lindemann sai tilaisuuden keskustella Hermiten kanssa hänen todistuksestaan. Hermiten kaltaisen todistuksen kautta Lindemann lopulta todisti piin transsendenttiaaliseksi.
Lindemannin todistus perustui itse asiassa Neperin luvun transsendenttiaalisuuteen ja, että pätee eiπ = −1. Tämän vuoksi ei olla täysin yksimielisiä siitä kummalle tunnustus Lindemannin työstä pitäisi todellisuudessa antaa. Hermite teki todistuksen eteen kaikkein suurimman työn, muttei toisaalta kyennyt tulostensa pohjalta todistamaan piin transsendenttiaalisuutta, joka olisi tehnyt hänet paremmin tunnetun matematiikan ulkopuolella.
Fysiikka kuului matematiikan ohella Lindemannin mielenkiinnon kohteisiin. Hän tutki etenkin elektroniteoriaa, minkä johdosta hän joutui erimielisyyksiin oppilaansa Arnold Sommerfeldin kanssa.
Lindemann tutki aktiivisesti myös matematiikan historiaa. Vaimonsa kanssa hän käänsi useita teoksia, etenkin Henri Poincaréen.
Julkaisut

Ferdinand Lindemann: Über die Zahl π. 1882. Digitalisoitu.
Ferdinand Lindemann: Über unendlich kleine Bewegungen und über Kraftsysteme bei allgemeiner projectivischer Maßbestimmung. Väitöstyö, Friedrich-Alexander-Universität zu Erlangen, Leipzig: 1873 Druck von B. G. Teubner.
Deutsche National Bibliothek. Lindemannin teokset Saksan kansalliskirjastossa.
Linnunradan ääret

| Linnunradan ääret> A Fire Upon the Deep.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Vernor Vinge
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Julkaistu:  1992
Suomennos
Suomentaja:  Hannu Tervaharju
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2001
Ulkoasu:  nidottu
ISBN:  951-578-788-2

Seuraava:  Taivaan syvyydet
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Linnunradan ääret (engl. A Fire Upon the Deep) on Vernor Vingen vuonna 1992 ilmestynyt tieteisromaani. Kirja on voittanut Hugo-palkinnon.
Aiheesta muualla

Toni Jerrman: Tuhtia avaruusviihdettä (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 2.5.2001.
Russ Allbery: A Fire Upon the Deep. 17.12.2003. (englanniksi)
Jijel

| Jijel جيجل, Džīdžal |
| --- | --- |
 Näkymä Jijeliin.
 Jijel
 Koordinaatit: 36°48′59″N, 5°46′18″E 
Valtio:  Algeria
Maakunta:  Jijel
Piirikunta:  Jijel
Väkiluku (2008):  134 800
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jijel (arab. جيجل‎, Džīdžal, aikaisemmin Djidjelli) on kaupunki ja Jijelin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa. Se sijaitsee Välimeren rannikolla 300 kilometriä Algerista itään. Jijelin kunnassa oli vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 134 800 asukasta.
Foinikialaisten perustama kauppapaikka tunnettiin roomalaisaikana nimellä Igilgili. Se oli keskiajalla tärkeä kauppasatama ja myöhemmin barbareskien tukikohta, jonka eurooppalaiset hävittivät useaan kertaan. Turkkilaiset rakensivat Jijeliin linnoituksen, joka oli yleensä vihamielisten kabyylien ympäröimä. Ranskalaiset valloittivat kaupungin vuonna 1839, mutta saivat ympäröivän Vähä-Kabylian haltuunsa vasta vuonna 1851. Maanjäristys tuhosi turkkilaisten rakentaman kaupungin vuonna 1856.
Jijelissä on kalastussatama ja sen lähellä Djendjenissä kauppasatama. Kaupunkiin on hyvät maantieyhteydet, ja sinne johtaa rautatie Ramdane Djamelista. Lähistöllä sijaitsee Ferhat Abbasin kansainvälinen lentoasema.
Kaupungissa on korkki-, nahka- ja terästeollisuutta. Ympäröivä maaseutu tuottaa sitrushedelmiä ja viljaa. Lisäksi harjoitetaan kalastusta. Hiekkarantoineen Jijel on myös suosittu matkailukohde. Kaupungissa toimii yliopisto.
Jijelin nähtävyyksiä ovat Corniche Kabyle -nimellä tunnettu rantatie, Ras El Afian majakka ja ranskalaisten rakentama Duquesnen linnoitus. Lähiseudun kohteita ovat Tazan kansallispuisto ja Dar El Ouedin luolat.