stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peipot
Suomessa esiintyvät peipot

Hemppo (Linaria cannabina)
Isokäpylintu (Loxia pytyopsittacus)
Järripeippo (Fringilla montifringilla)
Keltahemppo (Serinus serinus)
Kirjosiipikäpylintu (Loxia leucoptera)
Nokkavarpunen (Coccothraustes coccothraustes)
Peippo (Fringilla coelebs)
Pikkukäpylintu (Loxia curvirostra)
Punatulkku (Pyrrhula pyrrhula)
Punavarpunen (Erythrina erythrina)
Taviokuurna (Pinicola enucleator)
Tikli (Carduelis carduelis)
Tundraurpiainen (Acanthis hornemanni)
Urpiainen (Acanthis flammea)
Viherpeippo (Chloris chloris)
Vihervarpunen (Spinus spinus)
Vuorihemppo (Linaria flavirostris)
10. jääkäripataljoona

Knut Solin
10. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatin 3. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkärikapteeni Knut Solin (19. maaliskuuta 1918 alkaen).
Pataljoona siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Antreaan, missä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan Tampereelta 18. huhtikuuta 1918 ja saapui pataljoonalle määrättyyn kokoontumispaikkaan Antreaan 19.–20. huhtikuuta 1918.
Pataljoonasta muodostettiin sodan jälkeen Uudenmaan Rykmenttin 3. pataljoona
Joukko-osastot > 1. komppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Sven Selander (24. maaliskuuta alkaen).
Joukko-osastot > 2. komppania

Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Alexander Mellblom (siirrettiin 12. huhtikuuta 4. jääkäripataljoonaan), jääkäriluutnantti Carl Erik Hilding Wolff (12. huhtikuuta alkaen).
Joukko-osastot > 3. komppania

Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Allan Clayhills (24. maaliskuuta alkaen).
Joukko-osastot > 4. komppania/konekiväärikomppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Claës Winell (siirrettiin 25. maaliskuuta 4. jääkärirykmenttiin esikuntaan), jääkärikapteeni Taavetti Kaunisto (25. maaliskuuta alkaen), jääkäriyliluutnantti Karl Enquist (siirrettiin 30. maaliskuuta 3. Täydennyspataljoonaan ja edelleen 16. jääkäripataljoonaan).
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit

Joukkueen varajohtajana 7. komppaniassa? jääkärivääpeli Aarne Antero Alfving myöh. Alvi, pataljoonassa adjutanttina jääkärivänrikki Kosti Palmqvist, pataljoonan adjutantti jääkärivänrikki Aarne Putkonen, joukkueenjohtajana jääkärivaravääpeli Väinö Teivonen (siirrettiin 31. maaliskuuta 14. jääkäripataljoonaan), ryhmänjohtajana jefreitteri Kalle Vihtori Härkönen (Siirrettiin 30. maaliskuuta 16. jääkäripataljoonaan).
Lucas Raymond

| Lucas Raymond |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 2002 (ikä 22) Göteborg, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  179 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  Detroit Red Wings
Sarja:  NHL
Pelinumero:  23
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  Frölunda HC (SHL)
NHL-varaus:  4. varaus, 2020 Detroit Red Wings
Lucas Axel Louis Raymond (s. 28. maaliskuuta 2002 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Detroit Red Wingsin organisaatiossa. Seura varasi hänet koko NHL:n varaustilaisuuden 2020 neljäntenä pelaajana. Raymond on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän laukoo oikealta. Raymondia on yleisesti pidetty yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista pelaajista.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tšekki 2020 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 2019 | jääkiekko |  |
| Hlinka Gretzky Cup  | Hlinka Gretzky Cup  | Hlinka Gretzky Cup  |  |
|  Hopeaa | Edmonton 2018 | jääkiekko |  |
Raymond pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2020 ja 2021, joista ensimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Jälkimmäisessä turnauksessa hän jakoi tehoilla 2+3=5 Ruotsin sisäisen pistepörssin voiton Noel Gunlerin, Victor Söderströmin ja Simon Holmströmin kanssa.
Raymond pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän oli tehoilla 4+4=8 Ruotsin paras maalintekijä Alexander Holtzin kanssa ja toiseksi paras pistemies Karl Henrikssonin jälkeen. Finaaliottelussa Venäjää vastaan Raymond onnistui tekemään kypärätempun. Hänen kolmas osumansa ratkaisi Ruotsille 4–3-voiton ja maailmanmestaruuden jatkoajalla ajassa 65.44.
Raymond pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018, jolloin hän voitti hopeaa. Raymond oli tehoilla 5+2=7 Ruotsin paras maalintekijä ja hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Alexander Holtzin kanssa. Raymond pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018, jolloin hän voitti pronssia. Raymond jakoi neljällä osumallaan Ruotsin sisäisen maalipörssin voiton Alexander Holtzin kanssa. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Vuonna 2017 Raymondista tuli historian yhdeksäs "alaikäisenä" (14 vuotta) Ruotsin alle 16-vuotiaiden maajoukkueeseen valittu pelaaja. Yhteensä hän on pelannut 20 nuorten ja 42 poikien maaottelua.
Pelityyli

Elite Prospects -sivuston vuonna 2018 tekemän analyysin mukaan Raymond on monipuolinen ja taitava laitahyökkääjä, joka on varustettu poikkeuksellisella pelikäsityksellä. Lisäksi hänellä on hyvät kädet, nopeus ja työmoraali. Raymond pelaa korkealla intensiteetillä ja hän kamppailee vahvasti kiekosta. Sivuston mukaan vastustajan on vaikea pelata Raymondin karvausta vastaan ja hänellä on myös hyvät kiekonriistotaidot. Raymond pelaa myös hyvää kahden suunnan peliä ja hän on käyttökelpoinen alivoimalla. Hyökkäyspäässä Raymondilla on voimakas rannelaukaus ja erinomainen visio. Sivuston mukaan hänellä ei ole kokonaisvaltaisesti suuria heikkouksia, eikä Raymond odota asioita tapahtuvan pelissä, vaan hän useimmiten tekee itse asioita tapahtuvaksi.
Muuta

Raymondin isoveli Hugo pelaa puolustajana Ruotsin viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyTrean-joukkue Göteborgs IK:ssa. Veljesten isä Jean on asunut Ranskassa, mistä heidän sukunimensä juontaa juurensa. Jean pelasi siellä jalkapalloa, mitä myös Lucas Raymond harrasti 10-vuotiaaksi asti Örgryte IS:ssä.
11. jääkäripataljoona

Karl Gunnar Heinrichs
11. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatin 4. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkärikapteeni Karl Gunnar Heinrichs, Jääkäriluutnantti Evert Oskar Ekman (30. maaliskuuta 1918 alkaen).
Pataljoona siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Antreaan, missä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan Tampereelta 18. huhtikuuta 1918 ja saapui pataljoonalle määrättyyn kokoontumispaikkaan Antreaan 19.–20. huhtikuuta 1918.
Joukko-osastot > 1. komppania

Komppania oli aikaisemmin 9. jääkäripataljoonan 1. komppania, siirto tapahtui 25. maaliskuuta 1918.
Päällikkö: jääkärikapteeni Viljo Einar Tuompo (25. maaliskuuta 1918 alkaen).
Joukko-osastot > 2. komppania

Komppania oli aikaisemmin 7. jääkäripataljoonan 1. komppania, siirto tapahtui 25. maaliskuuta 1918.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Hugo Henrik Turunen (25. maaliskuuta 1918 alkaen hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1918 komppaniaan joukkueenjohtajaksi Lagerstamin tullessa hänen tilalleen), jääkärikapteeni Karl Harry Lagerstam  (1. huhtikuuta 1918 alkaen).
Joukko-osastot > 3. komppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Armas Josef Berg myöh. Perksalo (24. maaliskuuta 1918 alkaen).
Joukko-osastot > 4. komppania/Konekiväärikomppania

Päällikkö: jääkäriluutnantti Karl Waldemar Henrikson (siirrettiin 18. jääkäripataljoonaan), jääkäriluutnantti Väinö Armas Kallio.
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit

Joukkueenjohtajana jääkäriluutnantti Ernst Reinhold von Essen (siirrettiin 3. huhtikuuta aluksi 4. täydennyspataljoonaan ja edelleen 18. jääkäripataljoonaan), varusaliupseerina jääkärivääpeli Yrjö Kaski, muonitusupseerina jääkärikapteeni Karl Harry Lagerstam (siirrettiin myöhemmin 2. komppanian päälliköksi), adjutanttina jääkärivänrikki Verner August Viklund myöh. Viikla, kuormastonjohtajana jääkärialiupseeri Urho Anselm Viitanen.
Pataljoona lähdössä rintamalle Pieksämäen asemalta lumipuvuissaan
Škoda 14Tr

Škoda 14Tr Unkarissa.
Škoda 14Tr:n matkustamo Vilnassa
Škoda 14Tr oli Škodan valmistama Tšekkiläinen (entinen Tšekkoslovakia) johdinautomalli, jota valmistettiin vuosina 1980–2004.
Ulkonäkö ja tyyli

Škoda 14Tr -johdinauto on kulmikas, kaksiakselinen, korkealattiainen ja tyristorisäätöinen johdinauto. Siinä on kolme ovea (joissain yksittäisissä malleissa kaksi ovea) ja  ikkunoissa isot suorakaiteenmuotoiset ikkunaluukut. Nahka- tai kangaspäällysteiset istumapaikat ovat kohti ajosuuntaa. Etuosassa ovat kulmikkaat ajovalot.
Tekniset tiedot

Pituus: 11,34 m
Leveys: 2,5 m
Korkeus: 3,41 m
Tyhjämassa: 10 t
Paikkoja yhteensä: 80
Istumapaikkoja: 24–29/32–41
Seisomapaikkoja: 56–51/48–39
Moottorin teho: 100–120 kW
Suurin nopeus: 65 km/h
Kehitys ja historia

Kylmän sodan aikana Škodan tehtaan valmistamien ovaalinmuotoisten Škoda 7Tr, 8Tr ja 9Tr -johdinautojen jälkeen oli aika siirtyä Škodan tehtaalla pikkuhiljaa vähän uudempiin malleihin. Niin lopulta valmistui Škoda 14Tr, jonka ensimmäiset prototyypit oli valmistettu jo 1970-luvulla. Škoda 14Tr -johdinauton edeltäjä Škoda 9Tr on ovaalinmuotoinen ja pyöreälamppuinen. Niitä valmistettiin kaksi- ja kolmiovisina. 9Tr-mallia on käytetty myös Norjan Bergenissä. 9Tr-mallin ensimmäiset prototyypit valmistettiin jo 1950-luvulla ja mallia valmistettiin virallisesti vuosina 1961-1983. 9Tr-mallin nivelversio eli 10Tr-mallin projekti jäi toteuttamatta, vaikka mallia suunniteltiin 1950-luvulla. T 11 Karosa -johdinauto oli vain kokeiltiin yksittäisissä johdinautokaupungeissa ja mallin runko pohjautui Karosa-linja-automalliin. 13Tr-mallin projekti jäi toteuttamatta, kun 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa dieselbussia pidettiin Euroopassa kätevämpänä joukkoliikennevälineenä. Myöhemmin 1970-luvun lopussa 14Tr-mallin projektityöt jatkuivat, kunnes vuonna 1980 ensimmäiset viralliset mallit otettiin käyttöön Keski- ja Itä-Euroopassa. Ihan ensimmäinen Škoda-johdinautomalli Škoda 1Tr valmistettiin vuonna 1936. 1970- ja 1980-luvulla valmistetut Sanos-johdinautot olivat varustettu Škodan elektroniikalla.
"Hienompi" malli

Vuonna 1996 alettiin valmistaa vähän "hienompia" ja kalliimpia Škoda 14Tr -johdinautoja, jotka pohjautuvat alkuperäiseen malliin. Uudemmat julkaisumallit eli M-mallit olivat varustettu Medcom-elektroniikalla, minkä vuoksi ne eivät olleet enää tyristorisäätöisiä. Škoda 14Tr -johdinauton modernimpi versio eli M-malli käyttää nimeä Škoda 14TrM. Malli onkin ulkoasultaan hieman modernimpi, esimerkiksi ulkopuolella johdinauton etuikkunan ja keulan yläpuolella on elektroninen näyttötaulu. Kyseinen malli oli liikenteeseen hankittavaksi kalliimpi kuin alkuperäinen Škoda 14Tr.
Nivelmalli

Škoda 14Tr -johdinauton nivelversio samasta aiheesta ja osittain sen seuraaja on Škoda 15Tr. Se on pidempi, sillä on neljä ovea ja sen vaunuosat on yhdistetty nivelellä. Sitä valmistettiin vuosina 1988–2004. Kyseessä oli ensimmäinen Škodan niveljohdinauto, kun 10Tr-nivelmallin projekti jäi toteuttamatta. Ensimmäiset prototyypit valmistettiin jo 1980-luvun alussa. Nivelmallista alettiin myös vuonna 1996 valmistaa myöhäisempiä ja uudempia malleja eli Škoda 15TrM -johdinautoja Medcom-elektroniikalla. Kahdella nivelellä yhdistetyn kuusiovisen 16Tr-mallin projekti jäi toteuttamatta ja siitä olisi tullut vielä 14Tr ja 15Tr -malleja vielä pidempi ajoneuvo.
Seuraajat

Škoda 14Tr -mallin jälkeen valmistettiin Škoda 17Tr Karosa -johdinautoja. Kyseinen malli on Škoda 14Tr -mallin virallinen seuraaja. Niitä valmistettiin vain 20 kappaletta Ostravaan ja muutama kappale Debreceniin. Mallin nivelversio eli 18Tr-mallin projekti jäi toteuttamatta. Malli pohjautuu Karosa-linja-automalleihin. Karosa oli tšekkiläinen yhtiö, joka valmisti linja-autoja vuosina 1960-2013. Vuosina 1995-2004 valmistettiin Škodan ensimmäinen matalalattiainen Škoda 21Tr -johdinauto. Škoda 24Tr Irisbus -johdinautoja alettiin valmistaa vuodesta 2004 lähtien. Tähän saakka viimeisin virallinen Škoda-johdinauto on Škoda 31Tr SOR -niveljohdinauto SOR-elektroniikalla 2010-luvun alkupuolelta. Vuodesta 2015 lähtien valmistetut Ikarus Tr187 Škoda -niveljohdinautot on varustettu Škodan elektroniikalla. Ne ajaavat tällä hetkellä vain Budapestissa ja Szegedissä.
Vienti

Škoda 14Tr -johdinautoa vietiin Neuvostoliiton ja muiden itäblokin maiden johdinautokaupunkeihin 1980-luvulla. Malli menestyi hyvin, kuten sen edeltäjänsä Škoda 9Tr. Lukuisten itäblokin johdinautokaupunkien lisäksi Škoda 14Tr -johdinautoa vietiin esimerkiksi Yhdysvaltojen San Fransiscoon ja Daytoniin, jossa ne rakennettiin kokonaan uudelleen niin sisältä kuin ulkoakin.
Aiheesta muualla

Skoda 14Tr:n kuva mittoineen
Škoda 14Tr Kaniūkaissa, Kaunaksessa
Sailfish OS

Kuvakaappaus Sailfish OS versiosta 4.4.0.68.
Sailfish OS on suomalaisen matkapuhelinyritys Jollan sekä Sailfish OS -yhteisön kehittämä avoimen lähdekoodin käyttöjärjestelmä. Se tarjoaa omaperäisen eleisiin perustuvan käyttöliittymän sekä muita käyttöjärjestelmiä tehokkaamman moniajon. Sailfish OS -sovellusten lisäksi käyttöjärjestelmän maksullisissa versioissa on suljetun lähdekoodin lisäominaisuuksia, kuten ennustava tekstinsyöttö ja tuki Android-sovelluksille sekä Microsoft Exchange -tileille.
Sailfish OS on virallisesti hyväksytty ainoana mobiilikäyttöjärjestelmänä käytettäväksi Venäjän valtion ja valtio-omisteisten yritysten tulevissa mobiililaitehankinnoissa. Venäjä alkoi kehittää omaa venäjän kielelle lokalisoitua Sailfishiä nimellä Sailfish Mobile OS RUS. Myöhemmin Venäjä nimesi oman käyttöjärjestelmänsä Aurora OS:ksi.
Tekniset tiedot

Sailfish OS muodostuu kolmesta ohjelmistokerroksesta, joista alimmassa on Linux-ydin, hardware adaptation -komponentit ja firmware. Toinen ohjelmistokerros koostuu avoimen lähdekoodin Mer-peruskomponenteista, Android-sovellusalustasta, Qt-sovellusympäristöstä ja muista sovelluskirjastoista. Kolmannessa ohjelmistokerroksessa on kotisivua ja sovellusten yhteisnäkymää hallinnoiva Lipstick, Qt Quick- ja QML-kirjastoihin perustuva käyttöliittymä sekä muut sovellukset.
Alustaan kuuluu libhybris-niminen yhteensopivuuskerros, jonka avulla käyttöjärjestelmä voi käyttää Androidille tarkoitettuja suljettuja laiteajureita. Kaikille alustoille ei saatavissa laiteajureita suoraan käytettäväksi. Tekniikan kehittäjä Carsten Munk palkattiin Jollalle Chief Research Engineer -nimikkeellä.
Alusta käyttää Qt-kehitysympäristöä, Wayland-näytönhallintajärjestelmää. Alustalla voi ajaa myös Android-ohjelmia käyttäen Myriadin Alien Dalvik -virtuaalikonetta. Sailfish-alustalla ei kuitenkaan ole pääsyä Googlen Play-sovelluskauppaan, koska Sailfish ei täytä Googlen Android-laitteille asettamia teknisiä vaatimuksia.lähde?
Jolla aikoo erottua muista valmistajista muun muassa omalla käyttöliittymällä, pitkällä laitetuella (mm. 2013 julkaistu Jolla-puhelin sai käyttöjärjestelmäpäivityksiä lokakuuhun 2020 asti) sekä nykyisiä puhelimia paremmalla moniajolla.
Sailfish OS käyttää Btrfs-tiedostojärjestelmää Jolla 1 -puhelimessa. Alusta käyttää systemd-ohjelmaa ja D-Bus-kommunikaatiota. Äänijärjestelmä käyttää PulseAudiota. Intex Aqua Fish, Jolla C ja Xperia X käyttävät ext4-tiedostojärjestelmää järjestelmäosioissa.
Sailfish käyttää GStreamer-, ffmpeg- ja Mesa 3D-kirjastoja. Grafiikkarajapinta tukee OpenGL ES 2.0 ja EGL-rajapintoja ja käyttää LLVMpipe-toteutusta grafiikkarenderöintiin.
Historia

Sailfish esiteltiin 21. marraskuuta 2012 aloittavien yritysten Slush-tapahtumassa Helsingissä. Jollan marraskuussa 2012 julkaiseman lehdistötiedotteen mukaan ST-Ericssonin NovaThor-alusta tukee Sailfishia.
Ericssonin ja STMicroelectronicsin yhteisyritys ST-Ericsson kaatui maaliskuussa 2013 ja se pilkottiin omistajiensa kesken. Uusien NovaThor-piirien kehitys lopetettiin.
Jollan puhelinten ilmoitettiinkin perustuvan Qualcommin Snapdragon-järjestelmäpiiriin ja ominaisuuslistaa karsittiin.
Sailfish perustuu Nokian ja Intelin kehittämään MeeGo-nimiseen Linux-käyttöjärjestelmään. Sailfish ei käytä Nokian N9-puhelimessa käytettyä Harmattan-haaraa. Sailfish-alustan kehitystyökalut tulivat ladattavaksi helmikuussa 2013. Sailfish OS -älypuhelimet Jolla-brändillä tulivat kansainvälisille markkinoille vuoden 2013 lopulla. Yhtiö sanoo Sailfish-käyttöjärjestelmänsä olevan nyt yhteensopiva Android-sovellus- ja laiteperheen kanssa.
MWC 2017 -mobiilimessuilla Jolla ilmoitti kolmesta uudesta kumppanuudesta:
Sailfish China Consortium investoi 250 miljoonaa dollaria Jollan Sailfish-ekosysteemin kehitykseen Kiinassa.
Jolla aloittaa kumppanuuden Latinalaisessa Amerikassa Jala Groupin kanssa, tavoitteena tuoda Latinalaiseen Amerikkaan alle 150 dollarin puhelimia varustettuna Sailfish-käyttöjärjestelmällä.
Jolla Oy ilmoitti aloittavansa yhteistyön Sonyn kanssa Xperia-laitteissa Sony open devices -ohjelman puitteissa, joista myöhemmin syksyllä syntyi Xperia X (F5121):lle virallinen sailfish-porttaus (Sailfish X).
Versiohistoria > Sailfish 1.0

Ensimmäiset Jolla-laitteet julkaistiin marraskuussa 2013.
Versiohistoria > Sailfish 2.0

Versio 2.0 käyttöjärjestelmästä kehitettiin Jolla Tablet -laitteen kanssa. Kiinalainen valmistaja myi kuitenkin laitteita luvatta Android-käyttöjärjestelmällä.
Sailfish 2.0 päivitys Jolla-laitteille julkaistiin marraskuussa 2015 kuluttajakäyttöön.
Versiohistoria > Sailfish 2.1

Versio 2.1 tuo lukuisia uusia ominaisuuksia käyttöjärjestelmään; tuki 64-bittiselle ARM-alustalle, VPN-tuki (OpenVPN, OpenConnect), eräitä Android-ominaisuuksia, Qt 5.6, BlueZ 5 Bluetooth-pino sekä mahdollisuuden vaihtaa järjestelmän fonttia.
Versiohistoria > Sailfish 3

Jolla ilmoitti version 3 kypsyvän vuoden 2018 kolmannen vuosineljänneksen aikana. Kolmas versio on suunnattu ns. feature phone- ja älypuhelin-segmenttien välisen kuilun täyttämiseen, jossa alusta tukee rajatusti Android-sovelluksia, jotka eivät tarvitse kosketusnäyttöohjausta.
Sailfish 3 on julkaistu ennakkojulkaisuna 31. lokakuuta 2018 versionumerolla 3.0.0.5 Lemmenjoki. Muutamaa päivää myöhemmin julkaistiin versio 3.0.0.8, joka tukee myös Sony Xperia XA2 -sarjan puhelimia.
Sailfish 3.2.1 lisää tuen muun muassa MPEG-2-, VP9- ja HEVC-videokuvan purkamiselle laitteistokiihdytyksellä.
3.4.0 jää viimeiseksi virallisesti tuetuksi versioksi alkuperäisellä Jolla-puhelimella.
Versiohistoria > Sailfish 4

Neljännen sukupolven Sailfish, jonka ensimmäinen julkaisu tunnetaan nimellä Koli, on julkaistu 16. helmikuuta 2021.
Versio 4.4 Vanha Rauma lisäsi tuen Bluetooth-laitteiden paritukselle NFC-yhteydellä tuomalla laite lähelle puhelinta. Samalla julkaistiin tuki Sony Xperia 10 III -puhelimille. 4.5 Struven Ketju päivitti Android-tuen versioon 11. Samalla kerrottiin tavoitteesta julkaista pienempiä päivityksiä useammin. Versiossa 4.6 Sauna on mukana tukea uusille Xperia-malleille.
Versiohistoria > Sailfish 5

Sailfish Tampella on julkaistu ennakkojulkaisuna alkuvuodesta 2025. Sailfish 5 lisää tuen Jolla C2, Xperia 10 IV ja Xperia 10 V -puhelimille. Sailfish 5.0 julkaistiin helmikuussa 2025. Android-tuki on päivitetty versioon 13 (API level 33), Gecko-selainmoottori on päivitetty versioon ESR91 ja mukana on tuki WireGuard-virtuaaliverkoille.
Versiohistoria > Sailfish X

Sailfish X on Jollan virallisesti tukema ladattava Sailfish-käyttöjärjestelmän asennuspaketti, joka sisältää myös maksullisia komponentteja, kuten tuen Android-sovelluksille, ennustavan tekstisyötön sekä Exchange-tuen. Sailfish X:n lisäksi tarjolla on myös avoin ja ilmainen Sailfish-versio, jota on asennettu satoihin eri puhelinmalleihin.
Sailfish X -nimi otettiin käyttöön samalla, kun tuki Sony Xperia X -älypuhelimelle julkistettiin. Maksullinen Sailfish X tuli aluksi saataville 11.10.2017 ja sisälsi ilmaiset päivitykset vähintään vuodeksi.
| Laitemalli | Alkaen versiosta | Julkaistiin | Päättyi |
| --- | --- | --- | --- |
| Planet Computers Gemini PDA | 3.0.0.5 | 31.10.2018 |  |
| Sony Xperia X | 3.0.0.5 | 31.10.2018 |  |
| Sony Xperia XA2 | 3.0.0.8 | 8.11.2018 |  |
| Sony Xperia 10 ja Plus | 3.2.0 Torronsuo | 19.11.2019 |  |
| Sony Xperia 10 II | 4.1.0 Kvarken | 27.5.2021 |  |
Version 3.0.1.14 Sailfish X Beta julkaistiin 31.1.2018, joka toi Android 8.1 -sovellustuen Sailfish OS:ään Sony Xperia XA2 -sarjan laitteille. Sailfish OS 3.1.0 Seitseminen on täysi julkaisu tuoden mukanaan uusia ominaisuuksia kuten sormenjälkitunnistuksen XA2-laitteille.
Aiheesta muualla

sailfishos.org – Sailfish -käyttöjärjestelmän Wiki
Unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja

| Unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja |
| --- | --- |
 Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja
 
 Nykyinen Kaja Kallas 1. joulukuuta 2024 lähtien
Nimittäjä:  Eurooppa-neuvosto   Euroopan komission puheenjohtajan hyväksynnällä
Kauden pituus:  5 vuotta
Perustettu:  Alkuperäinen virka:   1999 Amsterdamin sopimus   Nykyisessä muodossa:   2009 Lissabonin sopimus
Kotisivut:  eeas.europa.eu
Unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja (lyhyemmin korkea edustaja, epävirallisesti myös EU:n ulkoasiainedustaja tai EU:n ulkosuhdejohtaja) vastaa Euroopan unionin yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta. Korkea edustaja johtaa Euroopan ulkosuhdehallintoa ja on virkansa puolesta Euroopan komission varapuheenjohtaja ja Euroopan unionin neuvoston ulkopolitiikkaa käsittelevän kokoonpanon, ulkoasiainneuvoston puheenjohtaja. Lisäksi korkealla edustajalla on oikeus osallistua Eurooppa-neuvoston kokouksiin.
Nykyinen korkea edustaja on von der Leyenin II komissioon kuuluva Kaja Kallas, joka astui virkaansa 1. joulukuuta 2024.
Tehtävät

Unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan virassa yhdistyvät historiansa ja institutionaalisen edustuksensa perusteella kolme salkkua: yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan, Euroopan komission varapuheenjohtajan ja Euroopan unionin neuvoston ulkoministerien kokouksen, ulkoasiainneuvoston pysyvä puheenjohtajan. Korkea edustaja toimii siten kahdessa Euroopan unionin toimielimessä, komissiossa ja neuvostossa, sekä johtamassaan Euroopan ulkosuhdehallinnossa.
Korkealla edustajalla on oikeus osallistua Eurooppa-neuvoston kokouksiin. Hän myös raportoi säännöllisesti Euroopan parlamentille ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehittymiseen liittyvistä asioista.