stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
David Hetemäki
Talvi- ja jatkosota

Hetemäki osallistui talvisotaan ensin suojeluskuntajärjestön sotilastarkastaja, myöhemmin 23. Divisioonan intendenttinä. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin uudelleen suojeluskuntajärjestön sotilastarkastajaksi ja edelleen Vaatetusvarikon päälliköksi ja viimein päälliköksi Keskusvarikko 1:een. Jatkosodan puhjettua hän toimi edelleen Keskusvarikon päällikkönä ja toimi tehtävässä sodan loppuun saakka, jolloin erosi vakinaisesta palveluksesta. Hänet haudattiin Hämeenlinnaan.
Luottamustoimet

Hetemäki toimi 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1927, 1929, 1931 ja 1932, ja Suomen valkoisen kaartin kunnianeuvoston jäsenenä vuosina 1924 ja 1928.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki, 27. toukokuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 6. joulukuu 1921  Majuri 15. kesäkuuta 1928  Everstiluutnantti 1939 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
HFB-320 Hansa Jet

Luftwaffen HFB-320 Hansa Jet (1984)
HFB-320 Hansa Jet oli metallirakenteinen, kaksimoottorinen, kymmenpaikkainen liikelentokone, jota rakensi saksalainen lentokonevalmistaja Hamburger Flugzeugbau vuosina 1964–1973.
Koneen huomiota herättävin ominaisuus on käänteisen nuolisiiven käyttö siipirakenteessa. Ratkaisusta oli aiempaa kokemusta Junkers Ju 287 -koneen kehittämisestä.
Rakentaminen

Prototyyppi lensi ensilentonsa 21. huhtikuuta 1964 ja sitä seurasi toinen prototyyppi 19. lokakuuta samana vuonna. 12. toukokuuta 1965, ensimmäinen prototyyppi putosi ongelmia aiheuttaneen T-pyrstön takia. Hamburger Flugzeugbaunin pääkoelentäjä menehtyi onnettomuudessa.
Onnettomuuden seurauksena Hansa Jettiin tehtiin paljon muutoksia, jotka paransivat myös koneen suorituskykyä. Ensimmäisten kymmenen Hansa Jetin kaupallinen tuotanto alkoi toukokuussa 1965 ja 2. helmikuuta 1966 ensimmäinen saatiin valmiiksi. General Air Hampurista oli ensimmäinen koneen saanut asiakas maaliskuussa 1968.
Käyttö

Saksan ilmavoimat tilasi 13 HFB-320:ntä vuonna 1963 ja VIP-liikennöinti niillä alkoi 1969.
Kilpailun lisääntyminen ja huonot turvallisuustilastot koneella johtivat tilausten vähenemiseen ja lopulta 1973 tuotanto lopetettiin, mutta vasta 24. kesäkuuta 1994 jäi viimeinen kone eläkkeelle.
Hansa Jet joutui peräti yhdeksään onnettomuuteen, josta kuusi vaati kuolonuhreja. Koneista 20 prosenttia tuhoutui, mutta vain prototyypin onnettomuus voitiin osoittaa johtuvan suoraan suunnitteluvirheestä. Onnettomuuksien syinä pidettiin kuitenkin lentäjän virhettä suurimmassa osassa tapauksista.
Tekniset tiedot > Yleiset ominaisuudet

miehistö: 2
kapasiteetti: 7, 11 tai 15 matkustajan kokoonpanot
pituus: 16,61 m
siipiväli: 14,48 m
korkeus: 4,92 m
siipien pinta-ala: 30,14 m²
tyhjäpaino: 5511 kg
suurin lentoonlähtöpaino:  9218 kg
voimalaite: 2 x General Electric CJ610-5 suihkuturbiini moottorit
Tekniset tiedot > Suorituskyky

matkanopeus: 825 km / h
kattomatka: 2413 km
lakikorkeus: 11500
kohoamisnopeus: 21,6 m / s (4250 m / min)
Aiheesta muualla

hansajet.de, HFB-320 Hansa Jet (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hansajet HFB-320 (1986)
Massey-Harris

Massey-Harris 744PD diesel maataloustraktori, jonka perässä saman merkkinen hinattava elonleikkuukone.
Massey-Harris oli Kanadassa vuonna 1891 muodostunut yritys, jossa Massey Manufacturing Co. ja Harris, Son & Co. Ltd yhdistyivät. Yrityksestä tuli Brittiläisen kansainyhteisön suurin maatalouskonevalmistaja ja vuonna 1910 se avasi tehtaan myös Yhdysvaltoihin. Vuonna 1953 yritys yhdistyi Ferguson Companyn kanssa muodostaen Massey Fergusonin.
Suomessa Massey-Harrista toi maahan ja myi Keskusosuusliike Hankkija 1950–1956. Massey-Harris 744 oli Suomen ensimmäinen dieselmoottorilla varustettu maataloustraktori. Muut traktorit olivat petroolimoottorilla tai bensiinimoottorilla vastustettuja. Kyseistä Massey-Harrista oli saatavissa niin neli- kuin kuusisylinterisenä.
Puimurit

Massey-Harris MH-20 oli maailman ensimmäinen vuonna 1938 sarjatuotantoon yltänyt itsekulkeva leikkuupuimuri. Seuraava malli oli MH-21, jonka valmistus alkoi 1940. MH-20-mallia valmistettiin kahden vuoden  aikana 925 kpl ja MH-21-mallia yli 10 000 kappaletta vuoteen 1949 mennessä. Kone rakennettiin alun perin sinkitystä pellistä, mutta myöhemmin siirryttiin maalattuun. Malli oli tarkoitettu suurille pinta-aloille, mutta nopeasti kehitettiin kasvavan kysynnän seurauksena pienempiä koneita.
Massey-Harris 726, Suomen ensimmäinen itsekulkeva leikkuupuimuri, Keskusosuusliike Hankkijan maahantuoma vuodesta 1950, Hankkija sai edustussopimuksen 1951
Massey-Harris 780, Keskusosuusliike Hankkijan maahantuoma vuodesta 1953
Traktorit

Massey-Harris 25, 1938-1940
Massey-Harris 44, 1946-1953
Massey-Harris 55, 1947-1956
Massey-Harris 100, 1942-1946
Massey-Harris 101, 1942-1946
Massey-Harris 102, 1941-1945
Massey-Harris 103, 1939-1946
Massey-Harris 200, 1940-1947
Massey-Harris 201, 1940-1947 (vain 503 kappaletta valmistettu)
Massey-Harris 202, 1940-1947
Massey-Harris 203, 1940-1947
Massey-Harris 744 PD, 1948-1958, Suomessa Hankkijan maahantuomana 1950-1954
Massey-Harris 745, 1948-1958, Suomessa Hankkijan maahantuomana 1954-1956-
Massey-Harris 745S, 1948-1958
Massey-Harris Pony 11/14, Kanadassa
Massey-Harris Pony 11/14, Kanadassa
Massey-Harris Pacer 16,   1952-1956
Museotraktoreita

Museotraktoreita Suomessa on nähtävissä muun muassa Uitonkulman Siivapyörämiesten kokoelmassa Tarvasjoella.
Massey-Harris MH-21A vuosimallia 1945 pui vehnää Britanniassa vuonna 2009. Koneen työleveys on 12 jalkaa ja se on varustettu viljasäiliöllä.
MH-21 säkityslaitteella varustettu leikkuupuimuri vuonna 1943 Britanniassa.
Heteromeles arbutifolia

| Heteromeles arbutifolia |
| --- | --- |
 Marjonut yksilö luontaisessa ympäristössään.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Amygdaloideae
Suku::  Heteromeles
Laji::  arbutifolia
Kaksiosainen nimi
 Heteromeles arbutifolia  (Lindl.) M.Roem. 
Synonyymit
 Heteromeles salicifolia  Photinia arbutifolia Lindl. 

Katso myös
   Heteromeles arbutifolia Wikispeciesissä   Heteromeles arbutifolia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Heteromeles arbutifolia on monivuotinen pensas, joka kasvaa luontaisesti Yhdysvalloissa Oregonin luoteisosissa ja Californiassa sekä Meksikossa Baja Californian alueella. Se on sukunsa Heteromeles ainoa laji ja läheistä sukua aasialaiselle punamarjojen (Photinia) suvulle.
H. arbutifolia on tärkeä osa rannikkomaruna-aron, kuiviin kausiin sopeutuneen chaparral-pensaikon ja Kalifornian tammimetsän elinympäristöjä. Laji tunnetaan englanniksi nimillä "Christmas berry" ("joulumarja") ja "California holly" ("kalifornianorjanlaakeri"). Hollywood sai nimensä Los Angelesin kukkuloilla yleisenä kasvaneesta pensaasta.
Ominaisuudet

H. arbutifolia kasvaa yleensä 2-5 metriä korkeaksi, joskus 10-metriseksi varjoisalla paikalla. Pensaan latvus on pyöreän epäsäännöllinen. Runko on harmaa, versoissa on hentoa nukkaa. Lehdet ovat ikivihreät ja nahkamaiset, lyhyen nirhalaitaiset. Lehden suonet jatkuvat nirhoihin, ruoti on lyhyt. Lehtien pituus on 5–10 cm ja leveys 2–4 cm. Pensas kukkii alkukesällä pienin valkoisin kukin, jotka ovat läpimitaltaan 6–10 mm ja kasvavat tiuhoissa tertuissa. Kukassa on viisi pyöreähköä terälehteä.
Hedelmä on mehevä pohjushedelmä, läpimitaltaan 5-10 mm, soikea, kirkkaan punainen tai keltainen. Hedelmäliha on jauhomaista, kookkaahkoja sileitä ruskeita siemeniä on kahdesta kolmeen kappaletta.  Hedelmiä kehittyy runsain määrin. Ne kypsyvät syksyllä ja säilyvät pitkälle talveen.
Kasvatus

H. arbutifolia menestyy vettä läpäisevässä maaperässä jopa eteläisessä Englannissa. Lintujen suosimat kirkkaanpunaiset marjat ovat talvella näyttävät.
Monien muiden Rosaceae-heimon Maleae-tribuksen lajien tavoin H. arbutifolia on altis tulipoltteelle.
Perhoset käyvät pensaan kukissa, jotka tuoksuvat miedosti orapihlajamainen tuoksu. Hedelmiä syövät linnut kuten matkijat, punarintarastas ja amerikantilhi sekä nisäkkäät kuten kojootit ja karhut.
Käyttö

Muutamat intiaaniheimot kuten chumashit, tongvat ja tataviamit ovat käyttäneet pensaan marjoja ruoaksi ja lehtiä vatsalääkkeeksi. Marjoista voi myös valmistaa hilloa. Myöhemmin uudisasukkaat valmistivat marjoista sokerin kanssa vanukkaita ja hedelmäviiniä.
Myrkyllisyys

H. arbutifolian marjat ovat happanan karvaita ja sisältävät pieniä määriä syanogeenisiä glykosideja, jotka hajoavat ruoansulatuksessa sinihapoksi.
Lainsäädäntö

1920-luvulla pensaan oksien keräämisestä joulukoristeeksi tuli Los Angelesissa niin suosittua, että Kalifornian osavaltiossa säädettiin laki, joka kielsi pensaan oksien keräämisen ilman maanomistajan lupaa (CA Penal Code § 384a).
H. arbutifolia julistettiin Los Angelesin tunnuskasviksi 17. huhtikuuta 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heteromeles arbutifolia Wikimedia Commonsissa
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Heteromeles arbutifolia:  Wikidata: Q21546397  Wikispecies: Photinia arbutifolia  BioLib: 203755  Calflora: 4140  CoL: 6M55X  EPPO: HTEAR  FEIS: hetarb  GBIF: 5370154  GRIN: 104480  iNaturalist: 53405  IPNI: 725491-1  ITIS: 25174  IUCN: 156822115  NatureServe: 2.146331  NCBI: 36612  NZOR: 43a655dd-8ea7-415e-82d9-962c231d8429  Open Tree of Life: 153973  Plant List: rjp-24374  PLANTS: HEAR5  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:725490-1  Tropicos: 27800909 
Photinia arbutifolia:  Wikidata: Q50849279  CoL: 4GSKL  EPPO: PHNAR  GRIN: 28071  iNaturalist: 591956  IPNI: 30222858-2  IRMNG: 10187895  ITIS: 518982  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30222858-2  Tropicos: 50051854  WFO: wfo-0001013136
Luettelo Hermann Hessen suomennetusta tuotannosta

Tämä on luettelo Hermann Hessen suomennetusta tuotannosta
Suomennettu tuotanto > Suomennetut romaanit

Hermann Lauscher.  (Hermann Lauscher, 1900)  Suomentanut Kai Kaila. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1979.  ISBN 951-26-1671-8
Alppien poika.  (Peter Camenzind, 1904)  Suomentanut Eino Railo. Porvoo:  WSOY, 1947.
Muuan nuoruus.  (Unterm Rad, 1906)  Suomentanut Kai Kaila. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1978.  ISBN 951-26-1483-9
Gertrud.  (Gertrud, 1910)  Suomentanut Aarno Peromies. Espoo:  Weilin + Göös, 1977.  ISBN 951-35-1530-3
Rosshalde: Romaani taiteilijan murrosvaiheesta.  (Rosshalde, 1914)  Suomentanut Aarno Peromies. Helsinki:  Weilin + Göös, 1976.  ISBN 951-35-1395-5
Demian: Emil Sinclairin nuoruudentarina.  (Demian: Die Geschichte von Emil Sinclairs Jugend, 1919)  Suomentanut Toini Havu. Jyväskylä Helsinki:  Weilin + Göös, 1968.
Siddhartha.  (Siddhartha, 1922)  Suomentanut Aarno Peromies. Helsinki:  WSOY, 1966.
Kylpylävieraana Badenissa.  (Kurgast, 1924)  Suomentanut Aarno Peromies. Espoo:  Weilin + Göös, 1978.  ISBN 951-35-1639-3
Arosusi.  (Der Steppenwolf, 1927)  Suomentanut Eeva-Liisa Manner. Porvoo:  WSOY, 1952.
Narkissos ja Kultasuu.  (Narziss Goldmund, 1930)  Suomentanut Kai Kaila. Helsinki:  Weilin + Göös, 1974.  ISBN 951-35-1126-X
Matka aamun maahan.  (Die Morgenlandfahrt, 1932)  Suomentanut Kai Kaila. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1975.  ISBN 951-26-1064-7
Lasihelmipeli.  (Das Glasperlenspiel, 1943)  Suomentanut Kai Kaila. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1972.  ISBN 951-26-4260-3
Suomennettu tuotanto > Kokoelmat

Knulp: Kolme kertomusta Knulpin elämästä.  (Knulp: Drei Geschichten aus dem Leben Knulps, 1915)  Suomentanut Teppo Kulmala. Helsingissä:  Pikku-idis, 1994.  ISBN 952-9589-22-0
Riikinkukkokehrääjä ja muita kertomuksia.  Suomentanut Kai Kaila. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1974.  ISBN 951-26-0877-4
Ihmeellinen viesti toiselta tähdeltä ja muita tarinoita.  (Märchen, 1919)  Suomentanut Aarno Peromies. Espoo:  Weilin + Göös, 1978.  ISBN 951-35-1602-4
Katoava kesä: [Kertomuksia].  (Klein und Wagner, 1919; Kinderseele, 1920; Klingsors letzter Sommer, 1920)  Suomentanut Kai Kaila (1976) ja Eeva-Liisa Manner (1959). Helsinki:  Kirjayhtymä, 1976.  ISBN 951-26-1173-2
Ystävykset: Kertomuksia.  Suomentanut Kai Kaila. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1982.  ISBN 951-26-2264-5
Kertomuksia.  Suomentanut Kai Kaila ja Eeva-Liisa Manner. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1994.  ISBN 951-26-3914-9
Suomennettu tuotanto > Muut teokset

Boccaccio.  (Boccaccio, 1904)  Suomentanut Maija Lehtonen. Helsinki:  Tammi, 1947.
Assisin Franciscus: Hessen kirjoituksia pyhästä Franciscus Assisilaisesta.  (Franz von Assisi, 1904)  Suomentanut Teppo Kulmala. Tampere:  Sanasato, 2007.  ISBN 978-952-5086-91-1
Kulkija.  (Sisältö: Vaellus (Wanderung: Aufzeichnungen, 1920); Nürnbergin-matka (Die Nürnberger Reise, 1927).)  Suomentanut Teppo Kulmala. Tampere:  Sanasato, 2010.  ISBN 978-952-5804-15-7
Maailmankirjallisuuden kirjasto.  (Eine Bibliothek der Weltliteratur, 1929)  Suomentanut Teppo Kulmala. Lahti:  Imprimatur, 2000.  ISBN 952-5229-17-3
Huilunsoittaja: Runoja 1895–1941.  (Die Gedichte 1892–1962, 1977)  Suomentanut Anna-Maija Raittila. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1977.  ISBN 951-26-1349-2
Sanat kuin taika.  ((Worte des Zauberers, 1987) Toimittanut Maria Otto.)  Suomentanut Sinikka Kallio. Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15020-7
Suomennettua tuotantoa kokoelmissa > Suomennettuja novelleja

Antologiassa Ihmeellinen viesti toiselta tähdeltä ja muita tarinoita. (Märchen, 1919.) Suomentanut Aarno Peromies. Espoo: Weilin + Göös, 1978. ISBN 951-35-1602-4
Unisarja
Iiris
Vaikea tie
Ihmeellinen viesti toiselta tähdeltä
Runoilija
Augustus
Faldum
Piktorin muodonmuutokset
Huilu-uni
Antologiassa Katoava kesä: Kertomuksia, Suomentaneet Kai Kaila (1976) ja Eeva-Liisa Manner (1959). Helsinki: Kirjayhtymä, 1976. ISBN 951-26-1173-2
Klein ja Wagner (Klein und Wagner), suom. Kai Kaila
Klingsorin viimeinen kesä (Klingsors letzter Sommer), suom. Eeva-Liisa Manner
Pelko (Kinderseele) suom.Eeva-Liisa Manner
Antologiassa Kertomuksia. Suomentaneet Kai Kaila ja Eeva-Liisa Manner. Helsinki: Kirjayhtymä, 1994. ISBN 951-26-3914-9
Marraskuun yö
Haihattelija
Jumalankieltäjä
Ihminen nimeltä Ziegler
Emil Kolb
Riikinkukkokehrääjä
Morsian
Kirjallinen ilta
Eurooppalainen
Pelko
Klingsorin viimeinen kesä
Kerjäläinen
Antologiassa Knulp: Kolme kertomusta Knulpin elämästä. (Knulp: Drei Geschichten aus dem Leben Knulps, 1915.) Suomentanut Teppo Kulmala. Helsingissä: Pikku-idis, 1994. ISBN 952-9589-22-0
Varhaiskevät
Muistoni Knulpista
Loppu
Antologiassa Riikinkukkokehrääjä ja muita kertomuksia. Suomentanut Kai Kaila. Helsinki: Kirjayhtymä, 1974. ISBN 951-26-0877-4
Susi
Lapsuusajoilta
Työpajassa
Marmorihiomo
Maailmanparantaja
Kihlaus
Kotiinpaluu
Isä Matthias
Riikinkukkokehrääjä
Robert Aghion
Kirjallinen ilta
Metsäihminen
Eurooppalainen
Etelän matkailukaupunki
Kerjäläinen
Antologiassa Ystävykset: Kertomuksia. Suomentanut Kai Kaila. Helsinki: Kirjayhtymä, 1982. ISBN 951-26-2264-5
Jumalankieltäjä
Haihattelija
Morsian
Madonna-juhla Tessinissä
Ilta tohtori Faustin luona
Svaabilainen parodia
Berthold
Kääpiö
Herra Claassen
Ihminen nimeltä Ziegler
Ystävykset
Emil Kolb
Unikuva, novelli, teoksissa: Nobel-kirjailijat: maailmankirjallisuuden mestarit. 3, Helsinki: Otava: Valitut palat 1977 ISBN 951-1-04343-9 ja Aikamme parhaita rakkauskertomuksia, toim. Erkki Reenpää, Helsinki: Otava 1954
Hannes, teoksessa: 27 Nobel-kertojaa, toim. Jarl Hellemann, Helsinki: Tammi 1987 ISBN 951-30-6393-3
Ystävyyden kaipuu, teoksessa: Lapsi maailmankirjallisuudessa, toim. I. Havu, Turku: Kirjokansi 1946
Traagillista, teoksessa: Maailmankirjallisuuden mestarinovelleja 1, toim. Aulis Ojajärvi WSOY 1961-- 5. p. 1987
Kirjallinen illanvietto, teoksessa: Maailman hymy: kokoelma maailmankirjallisuuden etevintä huumoria, toim. Kaarlo Marjanen ja Ensio Rislakki, Kuopio: Kivi 1947
Riikinkukkokehrääjä, teoksessa: Avainnovelleja 1900-luvulta, toimittaneet Anne Helttunen, Tuula Uusi-Hallila, Helsinki Helsinki: WSOY 199 ISBN 951-0-23663-2
Ravenna, teoksessa: Minun Bysanttini: kaukana ja lähellä, Helsinki: Suomen Bysanttikomitea ry 2005 ISBN 952-99005-1-1
Mikael Hidén

Mikael Juhana Vilhelm Hidén (s. 7. joulukuuta 1939 Vihti) on suomalainen oikeustieteilijä ja emeritusprofessori. Hän oli Helsingin yliopiston valtiosääntöoikeuden ja kansainvälisen oikeuden professori vuodet 1976–2007, joista vuodet 1984–1998 myös Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina. Tätä ennen hän toimi Turun yliopiston julkisoikeuden apulaisprofessorina 1973–1976.
Hidén valmistui lainopin kandidaatiksi 1962, lisensiaatiksi 1963 ja tohtoriksi 1970. Hänen väitöskirjansa (1970) aiheena oli eduskunnan oikeusasiamies. Varatuomarin arvon hän sai 1972. Hän teki opintomatkan Yhdysvaltoihin 1965–1966 ja valmistui Chicagon yliopistosta maisteriksi (Master of Comparative Law) 1966.
Hidén valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1991.
Hidén on ollut perustuslakivaliokunnan käytetyin valtiosääntöasiantuntija. Valtiopäivien 1945–2002 osalta Hidén antoi valiokunnalle yhteensä 487 asiantuntijalausuntoa, mikä oli 9,3 % kaikista annetuista lausunnoista. Valtiopäivien 2003–2014 osalta Hidén antoi 307 lausuntoa ja 2015–2019 92 lausuntoa. Kaiken kaikkiaan Hidén on siis antanut lähes 900 asiantuntijalausuntoa perustuslakivaliokunnalle.
Hidénin puoliso on entinen korkeimman oikeuden jäsen Kati Hidén, jonka isä Risto Leskinen toimi eduskunnan oikeusasiamiehenä ja oikeuskanslerina. Hidén ja Leskinen asettuivat vuonna 1983 eri tulkintalinjoille ns. jalasmökkikohun osalta.
Julkaisuja

Hidén, Mikael. Eduskunnan Oikeusasiamies: The Finnish Parliamentary Ombudsman. (Hki), 1970.
Hidén, Mikael. Säädösvalvonta Suomessa: 1, Eduskuntalait. [Helsinki]: Suomalainen Lakimiesyhdistys, 1974.
Hidén, Mikael, & Ilkka Saraviita. Valtiosääntöoikeuden Pääpiirteet. Hki: Suomen lakimiesliiton kustannus, 1977.
Hidén, Mikael. Perusoikeudet Hallitusmuodon II Luvussa. [Hki]: [Suomalainen Lakimiesyhdistys], 1980.
Hidén, Mikael, & Helena Honka-Hallila. Suomen Eduskunta 100 Vuotta: 6, Miten Eduskunta Toimii. Helsinki: Edita, 2006.
Hidèn, Mikael. Juridiikkaa ja muotoja eduskuntatyössä. Helsinki: Eduskunta, 2015. Eduskunnan kanslian julkaisu 3/2015, ISSN 1239-1638. ISBN 978-951-53-3609-5. Julkaisu elektronisessa muodossa.
Hibakusha

Hiroshiman yläpuolella räjähtäneestä atomipommista saatuja palovammoja. Naisen kimono-asun kuviot ovat polttosäteilyn seurauksena syöpyneet hänen ihoonsa.
Hibakusha (jap. 被爆者) on japanin kielen sana, joka tarkoittaa ”atomipommin vaikuttamaa ihmistä”. Seizonsha (jap. 生存者) on verrattava termi selviytyneelle eli henkiinjääneelle. Atomipommin räjäytystä kuvailtiin Japanissa sanaparilla pikadon (jap. ピカドン. Se tarkoittaa jyrähdystä (kuten ukkonen) ja väläystä, leimahdusta. Myös sanaa pika (’välähdys’) käytettiin.
Yhdysvaltalainen psykologi Robert Jay Lifton tutki 1962 laajemmin atomipommin aiheuttamia vaikutuksia uhreihinsa. Lifton oli tutkinut sekä kuntouttanut myös sodanaikaisten keskitysleirien uhreja.
Hibakushat saivat kokea atomipommien kauhujen jälkeen syrjimistä yhteisössä: heidän oli muuta väestöä vaikeampaa työllistyä tai perustaa perhettä. Muun muassa näitä ilmiöitä Lifton totesi tutkimustyössään.
31. maaliskuuta 2008 Japanissa ja Japanin ulkopuolella eli kaikkiaan 243 692 atomipommista eloonjäänyttä, ja heidän keskimääräinen ikänsä oli 75,14 vuotta.
40-vuotisen tutkimuksen perusteella Hiroshiman ja Nagasakin ydinpommit eivät aiheuttaneet geneettistä vahinkoa, joka tuottaisi jälkeläisissä mutaatioita. Tutkimus ydinpommista selviytyneiden saamista lapsista ei löytynyt lisääntyneesti kromosomivirheitä, syöpiä, veriproteiinimutaatioita eikä synnynnäisiä vaivoja.
Atomipommeista huomattavalle säteilyannokselle altistuneiden naisten lasten poikkeamat ja synnynnäisvaivat eivät olleet yleisempiä kuin Japanin keskiarvo.
Myöhemmin Hiroshiman pormestarina ollut Shinzō Hamai oli hänkin hibakusha. Hänen edeltäjänsä Senkichi Awaya menehtyi perheineen Hiroshiman pommituksessa.
Aiheesta muualla

Voice of Hibakusha A-Bomb WWW Museum. Viitattu 16.11.2023. (englanniksi)
"Hibakusha": Those who Survived and How They Survived Children of the Atomic Bomb: An American Physician's Memoir of Nagasaki, Hiroshima, and the Marshall Islands. 10.10.2007. Viitattu 16.11.2023. (englanniksi)
Reinhard Heydrich
Ilmailu-ura

Heydrich palveli Wehrmachtissa reservin majurina. On mahdollista, että hän toimi pommikoneen konekivääriampujana Puolan offensiivissa.
Vuonna 1940 hän hankki 36-vuotiaana hävittäjälentäjän koulutuksen. Se oli propagandatemppu, jonka tarkoituksena oli osoittaa, että SS-miehet ovat kaiken osaavaa eliittiä.
Huhtikuussa 1940 Heydrich lensi Messerschmitt Bf 109 -hävittäjällä Jagdgeschwader 77 -rykmentissä Norjassa. 13. toukokuuta 1940 hän teki epäonnistuneen lentoonlähdön ja loukkaantui maahansyöksyssä. Toukokuussa 1940 hän lensi Pohjois-Saksassa ja Alankomaissa. Toisen onnettomuuden jälkeen hän palasi Berliiniin.
Kesäkuun puolivälissä 1941 Heydrich alkoi taas lentää Himmlerin kiellosta huolimatta. Hän lensi Bf 109E-7 -hävittäjällään JG 77:ssä Baltsista eteläiselle itärintamalle. 22. heinäkuuta 1941 hänen koneensa vaurioitui pahasti Neuvostoliiton ilmatorjuntatulessa Jampolissa. Heydrich teki pakkolaskun ei-kenenkään-maalle ja pääsi omiensa luo. Hän sai uuden lentokiellon esimieheltään, ja tämä kielto piti.
Heydrich lensi tiedustelulentoja ja torjuntalentoja mutta ei saavuttanut ilmavoittoja. Hän sai toisen luokan rautaristin vuonna 1940 ja ensimmäisen luokan rautaristin vuonna 1941. Hän sai Frontflugspange-rintamatunnuksen, josta voidaan päätellä hänen lentäneen yli 60 sotalentoa.