Henryk Sienkiewicz
Teoksista

Sienkiewiczin varhaiset työt (esim. 1872 Humoreski z teki Woroszyłły) kuvastavat vahvaa Puolan positivismin ilmenemää: hän kannatti käytännöllistä insinöörityötä. Puolalainen positivismi kannatti taloudellisia ja sosiaalisia uudistuksia sekä paheksui aseellista vallankäyttöä. Sienkiewicz oli konservatiivi useiden puolalaisten positivistienselvennä tapaan. Hänen pieni trilogiansa (Stary Sługa, 1875; Hania, 1876; Selim Mirza, 1877) kuvaa Sienkiewiczin kiinnostusta Puolan historiaan ja osoittaa hänen kirjallisen kypsyytensä humoristina ja draamaa hallitsevana. Varhaisten teosten tähtäyspisteenä oli kolme teemaa: talonpoikaisväestön sorto ja toimeentulon puute. (Charcoal Sketches, 1877); kritiikki suurvallan vallankäyttöön (Z pamiętnika korepetytora, Janko Muzykant, Janko musikantti, 1879); hänen matkansa Yhdysvaltoihin (Za chlebem, Leivän tähden, 1880). Sienkiewiczillä on kansanomainen näkemys voimattomuudesta ahdinkotilanteessa, mikä kurjisti maalaisten, koululaisten ja siirtolaisten elämää.
Sienkiewiczin "Latarnik" (1881, "Majakanvartia"), on yksi parhaista Puolan lyhyistä kertomuksista. Kertomukset Bartek Zwycięzca (1882, Bartek Valloittaja) ja Sachem nivovat suoraviivaisesti yhteen heidän sankareittensa traagisen kohtalon ja Puolan valtion miehityksen.
Sienkiewiczin romaanin Ogniem i Mieczem (1883–1884, Tulella ja miekalla) lukijakunta otti vastaan innostuneesti, kuten kaksi seuraavaakin trilogian osaa. Teoksen luonnehdittiin tulevan heti klassikoksi, vaikka kirjan kritiikki oli laimeaa. Trilogia ajoittuu 1600-luvun Puolaan. Kritiikki kiittelee trilogian tyyliä mutta arvostelee historiallisia puutteita tai vääristelyjä. Trilogia yhdisti Sienkiewiczin tyylin tunnusmerkkeinä eeppisiä ja historiallisia piirteitä romaaneihin. Trilogian isänmaallisuus huolestutti sensoreita. Varsovan venäläinen sensori I. Jankul varoitti Sienkiewicziä, ettei hän sallisi julkaista lisää Puolan historiaa koskevia teoksia.
Sienkiewiczin Bez dogmatu (1889–1890, Ilman dogmia), analyyttinen fiktiivinen päiväkirja oli huomionarvoinen taiteellinen kokeilu. Hänen työjaksonsa sisälsi turmeltuneen ja naturalistisen filosofian kritiikkiä. Hän ilmaisi mielipiteensä naturalismista varhain teoksessa O naturaliźmie w powieści ("Naturalismi romaanissa” 1881). Vuodesta 1893 hän kirjoitti innostavia ja ylevöittäviä romaaneja hälventäen naturalismia. Varhain 1900-luvulla hän inhosi Nuori Puola -liikettä Puolan kirjallisuudessa. Tätä katsantokantaa edusti romaani  Quo Vadis (1896). Kertomus varhaiskiristilliseltä ajalta Roomasta, jossa päähenkilöt pyristelevät keisari Neron hallintoa vastaan. Tästä on myöhemmin löydetty suoraa yhtäläisyyttä ahtaalle saatettujen varhaiskristittyjen ja modernin ajan puolalaisten aseman välillä. Teos tuli laajasti länsimaiden kristittyjen suosimaksi. Hengellisen kristillisyyden voitto materialistisesta Roomasta oli materialismin ja moraalisen rappion kritiikkiä, mikä kuvasi vertauskuvallisesti Puolan ajatusmaailman voimaa.
Sienkiewiczin Teutonic Knightsselvennä palaa Puolan historiaan. Kuvaus Tannenbergin taistelusta Battle of Grunwald (1410), puolalais-liettualaisten voitosta saksalaisia vastaan kertova kirja saa poliittista sisältöä saksalaistamisen pyrkimyksistä, kulttuurikamppailusta, Puolan saksalaisosassa. Kirjasta tulee nopeasti myyntimenestys Puolassa ja kritiikki on myönteisempää kuin trilogialle. Puolan oikeistosiipi, saksalaisvastainen Isänmaallinen demokratia -liike iloitsi kirjasta. Teos tuli Puolan itsenäistyttyä 1918 Puolan koululaitoksen opetusohjelmaan.
Sienkiewicz toi usein esille kirjoissaan historiallisia ja olemassa olevia saavutuksia, mutta punnitsi tarkoin, miten niitä romaaneissaan toisi julki. Hän asetti etusijalle Puolan sotilaalliset voitot.
Vuonna 1905 Nobel-komitea harkitsi, olisiko  palkinto pitänyt jakaa Sienkiewiczin ja Eliza Orzeszkowan kesken. Sienkiewicz sai kuitenkin palkinnon yksin.