Nuottikirjoitus
Moderni nuottikirjoitus > Eripituiset nuotit ja tauot

Viivastolla nuotit asetetaan viivojen päälle, niiden väliin sekä viivaston ala- tai yläpuolelle joko apuviivojen kanssa tai ilman. Nuotin pään sijainti ilmaisee sävelkorkeuden, nuotin muoto sen keston. Mitä korkeammalla nuotti on, sitä korkeammalta soitetaan tai lauletaan. Sävelen keston osoittavat nuottien aika-arvot. Myös tauoilla on omat aika-arvonsa, jotka vastaavat tarkalleen nuottien aika-arvoja. Nuotin varsi voi osoittaa joko ylös- tai alaspäin. Yleensä se osoittaa ylöspäin, jos nuotin pää on kolmannen viivan alapuolella, ja alaspäin, jos se on kolmannen viivan yläpuolella.
Erikestoisten nuottien nimissä olevat murtoluvut osoittavat, mikä on mitäkin nuottia vastaavan sävelen kestoaika suhteessa kokonuottiin: esimerkiksi neljäsosanuotin kesto on neljäsosa kokonuotin kestoajasta. Nämä nimittäjät ovat kahden potensseja. Eri nuoteilla ei kuitenkaan ole yleistä vakiopituista kestoaikaa, vaan niiden kesto riippuu myös kullekin sävellykselle merkitystä temposta.
Kokonuottia suuremmat nuottiarvot ovat käytännössä harvinaisia.
| Nuotti | Nimi | Tauko |
| --- | --- | --- |
|  | Kahdeksankertainen kokonuotti (Maxima) |  |
|  | Nelinkertainen kokonuotti (Longa) |  |
|  | Kaksoiskokonuotti (Brevis) |  |
|  | Kokonuotti (Semibrevis) |  |
|  | Puolinuotti (Minima) |  |
|  | Neljäsosanuotti |  |
|  | Kahdeksasosanuotti Tässä ja tätä lyhyempikestoisissa nuoteissa on sama määrä väkiä (tai palkkeja) kuin vastaavassa taukomerkissä haaroja. |  |
|  | Kuudestoistaosanuotti |  |
|  | Kolmaskymmeneskahdesosanuotti |  |
|  | Kuudeskymmenesneljäsosanuotti |  |
| --- | --- |
: Palkit Kun kahdeksasosanuotteja tai sitä lyhempiä nuotteja on useita peräkkäin, niissä voidaan väkien sijasta käyttää palkkeja, jotka yhdistävät nuotit toisiinsa. Metrisessä musiikissa palkit osoittavat samalla, miten sävelet rytmisesti liittyvät toisiinsa. Palkilla voidaan yhdistää myös lyhyt samankestoisten nuottien muodostama lauseke, mikä on yleisempää ametrisissa osuuksissa. Vanhemmissa laulumusiikin nuoteissa palkkeja käytetään usein vain silloin, kun kaksi tai useampi peräkkäinen nuotti kuuluu samaan laulun sanojen tavuun, toisin sanoen melismaattisessa laulussa. Nykyisin palkkeja käytetään laulujen nuoteissa samaan tapaan kuin soitinmusiikissakin, eikä sillä, onko käytetty väkiä vai palkkeja, ole merkitystä laulajan kannalta. Koska nykyaikana on sävelletty paljon musiikkia, jossa perinteistä metriikkaa ei noudateta, palkkien käyttö vaihtelee riippuen säveltäjästä ja julkaisijasta, jotka usein käyttävät epäsäännöllisiä palkkeja korostamaan erityisiä rytmisiä kuvioita.
: Pisteellinen nuotti Nuotin oikealla puolella oleva piste pidentää sen kestoaikaa puolella sen alkuperäisestä kestoajasta. Esimerkiksi pisteellinen puolinuotti vastaa kestoltaan kolmea neljäsosanuottia, pisteellinen neljäsosanuotti taas kolmea kahdeksasosanuottia. Jos pisteitä on useampia kuin yksi, muut kuin ensimmäinen piste pidentävät sen kestoaikaa puolella edellisen pisteen merkitsemästä pidennyksestä, ei alkuperäisestä nuotista. Toisin sanoen jos nuotin jäljessä on kaksi pistettä, se on kestoltaan 1 3/4 kertaa alkuperäisen nuotin pituinen, ja jos pisteitä on kolme, se on kestoltaan 1 7/8 kertaa alkuperäisen nuotin pituinen ja niin edelleen. Yleisesti jos pisteitä on n kappaletta ja alkuperäisen nuotin kesto on d, pisteellisen nuotin kestoaika on d · (2 - 2-n). Vastaavalla tavalla voidaan pisteillä pidentää myös taukojen kestoa.
: Haamunuotti Nuotti, jolla on rytminen arvo, mutta ei määrättyä sävelkorkeutta. Sitä esittää x-kirjaimen kaltainen vinoristi nuotin päässä soikion sijasta.
: Useamman tahdin pituinen tauko  Esiintyy lähinnä orkesterimusiikin stemmoissa, joissa on vain tietyn soittimen osuus. Käytetään tilan säästämiseksi.
Myös kuudeskymmenesneljäsosanuottia lyhempiä nuotteja voidaan vastaavasti muodostaa lisäämällä väkäsiä tai palkkeja, mutta ne ovat käytännössä harvinaisia. Niinpä 1/128- ja jopa 1/256-nuotti esiintyvät useiden säveltäjien kuten Mozartin teoksissa. Äärimmäinen tapaus on yhdysvaltalaisen säveltäjä Anthony Philip Heinrichin 1800-luvulla säveltämä Toccata Grande Cromatica, jossa esiintyy jopa 2048:sosanuotteja, joskin yhteydestä käy selvästi ilmi, että nuoteissa on yksi palkki liikaa ja niiden pitäisi itse asiassa olla 1024:sosanuotteja.
Kun nuotissa on n väkää tai palkkia, kyseessä on 2n + 2:sosanuotti (1/2n+2)-nuotti).