stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jacksonville (Florida)
Historia

Nykyisen Jacksonvillen alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat timucuat. Ensimmäiset eurooppalaiset alueella olivat Rene de Laudonnieren johtama joukko Ranskasta saapuneita hugenotteja vuonna 1562. Hugenotit perustivat Fort Caroline-linnoituksen hieman nykyisen kaupungin pohjoispuolelle. Espanjalaiset valtasivat linnoituksen ranskalaisilta vuonna 1565. Jacksonvillen alue tunnettiin tuolloin nimellä Wacca Pilatka, joka oli timucuan kieltä ja viittasi lehmien kahluupaikkaan. Paikka sai englanninkielisen nimen Cowford timucuankielisen nimen mukaan.
Florida liitettiin Yhdysvaltoihin vuonna 1821. Tuolloin alueelle muutti georgialainen plantaasinomistaja Isaiah D. Hart. Vuonna 1822 hän laati paikalle kaupunkisuunnitelman. Kaupunki sai nimen Jacksonville kenraalin ja myöhemmin Yhdysvaltain presidenttinä toimineen Andrew Jacksonin mukaan. Vuonna 1832 paikan asukasluku oli noin sata ja tuolloin Jacksonvillelle valittiin sen ensimmäinen pormestari. Floridan territoriosta tuli osavaltio vuonna 1845 ja vuonna 1859 Jacksonvillestä tehtiin hallinnollisesti kaupunki. Kaupungista kehittyi merkittävä satama, jonka kautta vietiin esimerkiksi puutavaraa ja puuvillaa. Kaupunki kärsi merkittäviä tuhoja Yhdysvaltain sisällissodassa, mutta se jälleenrakennettiin nopeasti.
Jacksonville alkoi kasvaa nopeasti 1870-luvulla puu- ja telakkateollisuuden kehittyessä. Samoihin aikoihin rannikolle alettiin rakentaa rautateitä ja rannikolle kohosi hotelleja ja yksityisasuntoja. Kaupunki liitettiin rautatiellä pohjoiseen vuonna 1888. Vuonna 1900 Jacksonvillen asukasluku oli noin 30 000. Vuonna 1901 lähes 2 400 rakennusta tuhoutui suuressa tulipalossa. Kaupunki toipui kuitenkin jälleen nopeasti ja vuonna 1920 sen asukasluku oli jo 91 000. 1900-luvun alussa Jacksonville oli myös Yhdysvaltain elokuvateollisuuden tärkeä keskus. Ensimmäiset elokuvastudiot avautuivat vuonna 1908. 1920-luvulla elokuvateollisuuden painopiste siirtyi kuitenkin Kaliforniaan.
Toisen maailmansodan aikana Jacksonvilleen rakennettiin Mayportin laivastotukikohta ja kaksi laivaston ilmavoimien tukikohtaa. Maailmansodan aikana kaupungin edustalla liikkui saksalaisten sukellusveneitä ja vuonna 1942 maihin tuotiin jopa saksalaisia sabotöörejä. Vuonna 1940 kaupungin asukasluku oli yli 173 000. Väkiluku laski kuitenkin 1950-luvulla kaupungin asukkaiden alkaessa muuttaa esikaupunkialueille. Kaupunki kasvoi huomattavasti, kun se liitettiin hallinnollisesti uusine alueineen Duvalin piirikunnan kanssa. Jacksonvillen merkitys sotilassataman korostui jälleen Persianlahden sodan aikana 1990–1991.
Talous

Jacksonville on tärkeä satama, sekä Floridan liikenteen ja kaupan tärkeä keskus. Kaupungin teollisuuden aloihin lukeutuvat autoteollisuus, paperiteollisuus ja rakennusteollisuus. Suuria työnantajia kaupungissa ovat esimerkiksi Ring Power Corporation, U.S. Gypsum, Northrop Grumman ja Medtronic Xomed. Asevoimilla on kolme laivaston ilmavoimien tutkikohtaa Jacksonvillessä ja lähistöllä sijaitsee myös Kings Bayn sukellusvenetukikohta, joka kuuluu maan suurimpiin. >Muita merkittäviä talouden osa-alueita ovat palvelut, terveydenhoito, pankkiala, turismi ja esimerkiksi kalastus.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Jacksonvillessä aikavälillä 2012–2016 olivat 50 555 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 27 486 dollaria. 16,4 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö

Jacksonvillen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 821 784 ja vuoden 2017 arvion mukaan 892 062. Suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2010 1 345 596. Kaupungin asukkaista 59,2 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 52,5 %), 31 % afroamerikkalaisia, 0,2 % intiaaneja, 9,1 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 4,8 % aasialaisia. 14,2 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 10,6 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kulttuuri

Jacksonvillessä sijaitsevat esimerkiksi Cummer Museum of Art and Gardens, Jacksonville Museum of Contemporary Art, Jacksonville Zoological Gardens, sekä Museum of Science and History. Fort George Island-saarella on ennallistettuja plantaasirakennuksia ja orjien tiloja. Jacksonville Jaguars on paikallinen amerikkalaisen jalkapallon NFL:ssä pelaava seura.
Jacksonvillen korkeamman asteen oppilaitoksiin lukeutuvat Edward Waters College, Jacksonville University, Florida Community College, University of North Florida, Jones College ja Floridan yliopiston Health Science Center.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacksonville Wikimedia Commonsissa
Öinen näkymä kohti keskustaa.
Tykkejä Jacksonvillessä sisällissodan aikana.
Kaupungin keskustaa vuonna 1914.
Konttialus Jacksonvillen satamassa.
Kartta Jacksonvillen rodullisesta jakautumisesta. valkoiset, mustat, aasialaiset ja latinot.
Jennifer Fowler

Jennifer Fowler (s. 1939 Bunbury, Länsi-Australia) on australialaissyntyinen, vuodesta 1969 Lontoossa asunut säveltäjä. Hän voitti useita sävellyspalkintoja jo opiskeluvuosinaan Länsi-Australian yliopistossa. Vuonna 1968 hän pääsi Utrechtin yliopiston elektronisen musiikin studiolle Alankomaiden hallituksen stipendillä.
Fowlerin tuotantoon kuuluu orkesteri-, kamari- ja vokaalimusiikkia sekä teoksia soolosoittimille. Hän on säveltänyt paitsi ammattilaisille, myös amatööreille ja lapsille. Hänellä ovat olleet erityisinä kiinnostuksinaan musiikin säveltäminen tiettyjä esittäjiä varten, epätavalliset soittimet ja vanhojen soitinten käyttö uusin tavoin. Hänen tuotantoaan on esitetty muun muassa ISCM:n World Music Days -tapahtumassa ja Alankomaiden Gaudeamus-musiikkiviikolla. Hänelle ovat esittäneet tilauksia henkilöt, yhtyeet sekä monet organisaatiot, kuten BBC, Perthin festivaali ja Länsi-Australian yliopisto.
Fowler sai vuonna 1970 Berliinin taideakatemian palkinnon, jakoi Radcliffe-palkinnon Isossa-Britanniassa ja oli ensipalkinnon voittaja GEDOK:n kansainvälisessä naissäveltäjien kilpailussa (1975). Hän on saanut useita palkintoja vielä 2000-luvulla; näitä ovat olleet Miriam Gideon -palkinto (2003), Christopher Bodman -muistokilpailun palkinto (2006), kansainvälinen Sylvia Glickman -muistopalkinto (2009) ja kansainvälisen Marin Goleminov -sävellyskilpailun voitto Bulgariassa (2009).
Jevgeni Znosko-Borovski

Jevgeni Znosko-Borovski
Jevgeni Aleksandrovitš Znosko-Borovski (ven. Евгений Александрович Зноско-Боровский ; 28. elokuuta (J: 16. elokuuta) 1884 Pavlovsk – 31. joulukuuta 1954 Pariisi) oli venäläinen shakinpelaaja, kirjailija, opettaja ja kirjallisuuskriitikko.
Znosko-Borovskin ensimmäinen kansainvälinen turnaus oli Ostendissa 1906. Hän voitti samassa turnauksessa pelistään Amos Burnia vastaan nerokkuuspalkinnon.
Znosko-Borovski oli vahva simultaanipelaaja.
Aiheesta muualla

Jevgeni Znosko-Borovski ChessGames.comissa
Jamie Bamber

Jamie Bamber vuonna 2007.
Jamie Bamber (s. 3. huhtikuuta 1973) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Taisteluplaneetta Galactican kapteeni Apollona.
Elämä

Bamber syntyi Lontoon Hammersmithissä. Vuonna 2003 hän meni naimisiin Kerry Nortonin kanssa. Heillä on kolme tytärtä.
Filmografia

Hornblower: The Even Chance (1998)
The Scarlet Pimpernel (1999)
Hornblower: The Duchess and the Devil (1999)
Hornblower: The Frogs and the Lobsters (1999)
Robert Ackroydin murha (2000)
Lady Audleyn salaisuus (2000)
The Devil's Tattoo (UK) / Ghost Rig (US) (2001)
Hornblower: Mutiny (2001)
Hornblower: Retribution (2001)
Taistelutoverit (2001)
Peak Practice (2001)
Daniel Deronda (2002)
Ultimate Force (2002)
Taisteluplaneetta Galactica -minisarja (2003)
Taisteluplaneetta Galactica -tv-sarja (2004–2009)
Kova laki: Lontoo (2009–)
Monday Mornings (vuoden 2014 televisiosarja)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jamie Bamber Wikimedia Commonsissa
Jevgeni Ustjugov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jevgeni Ustjugov, 2011 |  Jevgeni Ustjugov, 2011 |  Jevgeni Ustjugov, 2011 |  |
Maa:   Venäjä
Miesten ampumahiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sotši 2014 | viesti |  |
|  Kultaa | Vancouver 2010 | yhteislähtö |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Hanty-Mansijsk 2011 | yhteislähtö |  |
|  Hopeaa | Hanty-Mansijsk 2011 | viesti |  |
Jevgeni Romanovitš Ustjugov (ven. Евгений Романович Устюгов, s. 4. kesäkuuta 1985) on venäläinen ampumahiihtäjä ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Ustjugov saavutti junioreiden MM-kilpailuissa 2006 kultaa normaalimatkalla ja takaa-ajossa sekä hopeaa viestissä. Saman vuoden EM-kilpailuissa hän sai kultaa junioreiden viestissä. EM-kilpailujen aikuisten sarjassa hän sai hopeaa pikakilpailussa 2009. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti yhteislähdössä kultaa ja viestissä pronssia. Lisäksi hän oli normaalimatkalla neljäs sekä pikakilpailussa ja takaa-ajossa viidestoista. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän sai nolla-ammunnan myötä hopeaa yhteislähtökilpailussa ja hiihti toisen osuuden hopeaa saaneessa Venäjän viestijoukkueessa sekä oli takaa-ajossa kahdestoista ja normaalimatkalla kolmastoista. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän oli yhteislähdössä kymmenes. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui pikakilpailussa yhdeksänneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa. Takaa-ajokilpailussa hän sijoittui viidenneksi.
Ustjugov sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kahdeksas Antholzin pikakilpailussa kaudella 2008–2009. Kolmen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seuraavalla kaudella kolmas Hochfilzenin pikakilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Pokljukan takaa-ajokilpailussa 20. joulukuuta 2009. Samalla kaudella hän voitti myös Oberhofin pikakilpailun sekä oli toinen Ruhpoldingin yhteislähdössä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs. Hän voitti yhteislähdön maailmancupin sekä oli neljäs pikakilpailun ja takaa-ajon cupeissa. Kaudella 2010–2011 hän oli toinen Oslon yhteislähtökilpailussa ja neljäs yhteislähtöcupissa. Kaudella 2011–2012 hän oli kolmas Oberhofin pikakilpailussa. Kaudella 2012–2013 hän oli toinen Ruhpoldingin ja Sotšin pikakilpailussa sekä kuudes maailmancupin kokonaiskilpailussa ja kolmas pikakilpailucupissa. Kaudella 2013–2014 Ustjugov sijoittui Ruhpoldingin normaalimatkalla ja Pokljukan yhteislähdössä kolmanneksi. Normaalimatkan cupissa hän oli neljäs.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jevgeni Ustjugov Wikimedia Commonsissa
Ustjugovin profiili biathlonworld.com-sivustolla
Janne Jääskeläinen

Janne Kosti Ilmari Jääskeläinen (s. 1977 Ylivieska) on suomalainen tietokirjailija, yrityskonsultti ja yrittäjä. Jääskeläinen on Hopeinen Omena -foorumin perustaja, ja hän on määritellyt ensimmäisenä[lähde? ] suomeksi, mikä on weblog (blogi).
Teokset

Kim Väisänen, Janne K. Jääskeläinen ja Katleena Kortesuo: Exit-opas yrittäjälle (2020, Alma talent)
Janne Jääskeläinen: Älä yritä! (2015, Kauppakamarikustannus)
Janne Jääskeläinen, Katleena Kortesuo: Nörtin esiintymisopas (2013, Talentum)
Janne Jääskeläinen: Verkkopalvelun ostajan opas (2010, Talentum)
Janne Jääskeläinen: Läski syö miestä (2008, Atena kustannus)
Janne Jääskeläinen: Luukannel (ilmainen omajulkaisu, e-kirja)
Teosten lisäksi Jääskeläinen on myös kirjoittanut novelleja:
Armageddon (Turun Science Fiction seura, Spin nro 4/1999)
Yhteisnovelli Mustat terälehdet kirjailija Sari Peltoniemen kanssa (Kalaksikukko 1999)
Aiheesta muualla

Spin 4/1999 (Arkistoitu – Internet Archive)
Mustat terälehdet, Kalaksikukko 1999 (Arkistoitu – Internet Archive)
Hopeinen omena
Jari Porttila

Jari Juhani Porttila (s. 2. helmikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen urheilutoimittaja. Porttila on työskennellyt muun muassa MTV3:n palveluksessa sekä Iltalehdessä ja Uudessa Suomessa. Hän kirjoittaa ja tekee videojuttuja Ilta-Sanomiin ja toimii yleisurheilun selostajana MTV:llä. Hänellä on myös oma yleisurheilun erikoisohjelma Kisakatsomo, joka näkyy MTV Katsomossa.
Ura

Porttila toimi vuodesta 1982 lähtien Uuden Suomen ja Iltalehden toimittajana, vuodesta 1987 lähtien Urheilutoimituksen ja Kotimaan toimituksen päällikkönä Uudessa Suomessa.
Porttila siirtyi 1992 MTV:lle ja oli perustamassa vuodesta 1994 lähtien päivittäin lähetettyä urheilun uutisohjelmaa, Tulosruutua, jonka tuottajana hän toimi vuoteen 1998.
Porttila oli tutkimassa suomalaishiihtäjien doping-käryn taustoja vuoden 2001 Lahden hiihdon MM-kilpailuissa.[lähde? ] Hän kirjoitti aiheesta kirjan Karpaasin käry yhdessä Jari Isometsän kanssa. Vuonna 2017 Porttila kirjoitti kirjan Talvilajien Olympiasankarit ja 2020 julkaistiin hänen kirjoittamansa Siiri Rantasen elämäkerta Siiri ”Äitee” Rantanen.
Marraskuussa 2008 Porttila palkittiin Suomen Olympiakomitean ansiomitalilla. Urheilutoimittajien liitto palkitsi hänet 2022 liiton kultaisella ansiomerkillä, Porttilan toimittua yli 40 vuotta urheilutoimittajana. Porttila palkittiin Budapestin yleisurheilun MM-kisojen yhteydessä Kansainvälisen urheilutoimittajien liiton AIPS:n kunniakirjalla hänen oltuaan toimittajana 10 eri MM-kisoissa, ensimmäisen kerran Helsingissä 1983.
Muuta

Porttila osallistui kevään 2015 eduskuntavaaleihin Keskustan ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä. Hän sai 318 ääntä eikä tullut valituksi.
Perhe

Porttilan poika on urheilutoimittaja Kimmo Porttila ja tytär Inka Porttila.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Porttilan kolumnit MTV:n sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jari Porttila Twitterissä
Jevgeni Veltistov

Jevgeni Serafimovitš Veltistov (ven. Евге́ний Серафи́мович Велти́стов, 21. heinäkuuta 1934 Moskova – 1. syyskuuta 1989 Moskova) oli neuvostoliittolainen lastenkirjailija.
Jevgeni Veltistov syntyi sotilasinsinöörin perheeseen. Hän valmistui Moskovan yliopiston journalistiikan tiedekunnasta vuonna 1956 ja työskenteli toimittajana. Veltistov julkaisi ensimmäisen lastenkirjansa vuonna 1960 ja hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1966.
Veltistov tunnetaan lapsille suunnatusta kirjasarjasta, jonka sankari on poikarobotti Elektronik. Niiden pohjalta on tehty sarjaelokuva Prikljutšenija elektronika, joka sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1982. Veltistov on kirjoittanut myös kaksi lähitulevaisuuteen sijoittuvaa aikuisten tieteisromaania.
Suomennettu teos

Elektronik, matkalaukkupoika: Mielikuvitusnovelli. (Elektronik, maltšik iz tšemodana). Suom. Roy Širokov. Moskova: Edistys, 1968.
Jarkko Niemi

Jarkko Niemi voi tarkoittaa seuraavia:
Jarkko Niemi, suomalainen muusikko ja musiikkitieteilijä
Jarkko Niemi, suomalainen näyttelijä
Jarkko Niemi, suomalainen maantiepyöräilijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jarkko Niemi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jarkko Mylly

Jarkko Mylly on suomalainen kilpa-ampuja ja vammaisurheilija. Mylly ampuu eri kivääreillä, sillä hän kilpailee sekä R3-ilmakiväärissä että R6-pienoskiväärissä. Mylly kilpailee luokassa SH1, jossa kilpailee ampujat, joiden vamma on alaraajoissa. Myllyllä on sekä ilmakiväärin että pienoskiväärin Suomen-ennätykset 60 laukauksen sarjoissa. Hän on myös viisinkertainen Suomen-mestari. Mylly on myös lunastanut paikan Tokion paralympialaisiin 2020 R3-ilmakiväärissä. Mylly edustaa Haapajärven Ampumaseuraa.
Jevgeni Šadrin

| Jevgeni Šadrin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jevgeni Vladimirovitš Šadrin
Syntynyt: 7. marraskuuta 1982 (ikä 41) Sajanogorsk
Jääpallon pelaaja
Pituus:  170 cm
Paino:  72 kg
Seura:   Baikal-Energija, Irkutsk]
Pelipaikka:  puolustaja
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
: Jenisei, Krasnogorsk
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999–2000 | Jenisei-2, Krasnojarsk |  |  |
| 2001–2005 | Metallurg, Bratsk |  |  |
| 2005-2007 | Sajany, Abakan |  | (0) |
| 2007-2009 | Sibselmaš, Novosibirsk |  |  |
| 2009- | Baikal-Energija, Irkutsk |  |  |
Maajoukkue
| 2009 | Venäjä II |  | () |
| 2011- | Kazakstan |  | () |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. huhtikuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. huhtikuuta 2015.
Jevgeni Vladimirovitš Šadrin (ven. Шадрин Владимирович Евгений, s. 7. marraskuuta 1982 Sajanogorsk, Neuvostoliitto) on kazakstanilais - venäläinen jääpalloilija, pelipaikkanaan keskikenttä. Hän edustaa Irkutskin Baikal-Energijaa.
Šadrinin kasvattajaseura on Krasnogorskin Jenisei. Pelattuaan kauden Jenisein kakkosjoukkueessa hän siirtyi Bratskiin, jossa pelasi kaikkiaan neljä kautta. Sen jälkeen seurana oli Abakanin Sajanya. Bratskin Metallurg ja Abakanin Sajany pelasivat toiseksi korkeinta sarjatasoa. Kaudesta 2007 lähtien hän on pelannut Venäjän pääsarjaa. Ensin Novosibirskin Sibselmašia kaksi kautta ja kaudesta 2009 lähtien Irkutskin Baikal-Energijaa.
Šadrin pelasi kaudella 2009 Venäjän kakkosjoukkueessa, mutta otti vuonna 2011 kaksoiskansalaisuuden. Sen jälkeen hän on edustanut Kazakstania kaudesta 2011 lähtien eli osallistunut viisi kertaa MM-kisoihin. Hän on ollut voittamassa niissä neljää MM-pronssia.
Saavutukset

Seurajoukkueissa
1 Venäjän mestaruuspronssi 2015 Baikal-Energijan riveissä,
Maajoukkueessa
4 kertaa MM-pronssia: 2012, 2013, 2014 ja 2015
Jamie Bloch

| Jamie Bloch> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Yael Bloch
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1999 (ikä 25)   Kanada
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  J
Aktiivisena:  2007–
Merkittävät roolit:  Becky Montclaire (Wingin' It) Yael Baron (Degrassi: The Next Generation)
Aiheesta muualla
IMDb 
Jamie Bloch (oik. Yael Bloch; s. 17. heinäkuuta 1999, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Becky Montclairena komediasarjassa Wingin' It ja Yael Baronina nuortensarjassa Degrassi: The Next Generation sekä elokuvasta The Echo (2008).
Ura

Bloch sai ensimmäisen näyttelijän roolin vuonna 2007 elokuvasta Diary of the Dead. Seuraavana vuonna hän sai suuremman roolin Carlyna elokuvasta The Echo.
Bloch ja Spencer MacPherson käsikirjoittivat ja näyttelivät vuonna 2015 valmistuneessa lyhytelokuvassa Reflection.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat> Huom. |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | Diary of the Dead | Diary of the Dead | ei nimeä |  |
| 2008 | The Echo | The Echo | Carly |  |
| 2008 | Flirting with Forty | Flirting with Forty | Jessica | Televisioelokuva |
| 2009 | Before You Say 'I Do' | Before You Say 'I Do' | Laurie | Televisioelokuva |
| 2011 | Servitude | Servitude | ei nimeä | Televisioelokuva |
| 2011 | The Killing Game | The Killing Game | Jane | Televisioelokuva |
| 2015 | Reflection | Reflection |  | Lyhytelokuva |
| 2016 | The History of Love | The History of Love | Zoey Schwartz |  |
Televisiosarjat
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli | Huom. |
| 2007 | The Rick Mercer Report | Monday Report | ei nimeä | 1 jakso |
| 2008 | The Jon Dore Television Show | The Jon Dore Television Show | ei nimeä | Jakso: "Rage" |
| 2009 | The Best Years | The Best Years | Molly | 2 jaksoa |
| 2010 | Doodlebops Rockin' Road Show | Doodlebops Rockin' Road Show | Vera / Sienna | 2 jaksoa |
| 2010 | Mr Moon | Mr Moon | Sunny |  |
| 2010 | Warehouse 13 | Warehouse 13 | Kallie | Jakso: "Secret Santa" |
| 2010–2012 | Wingin' It | Wingin' It | Becky Montclaire | 51 jaksoa |
| 2011 | Kennedyt | The Kennedys | Kennedy tyttö | Jakso: "Lancer and Lace", minisarja |
| 2016 | Degrassi: The Next Generation | Degrassi: The Next Generation | Yael Baron | 6 jaksoa |
| 2016 | Degrassi: Next Class | Degrassi: Next Class | Yael Baron | 6 jaksoa |
Aiheesta muualla

Jamie Bloch Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jamie Bloch Twitterissä
Janne Kaisto

Janne Mikael Kaisto (s. 1969) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii Lapin yliopiston varallisuusoikeuden professorina.
Elämä ja ura

Kaisto valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1991, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1993 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1997. Kaiston väitöskirja Tiesi tai olisi pitänyt tietää käsitteli vilpittömän mielen vaatimusta suhteessa sosiaaliseen siviilioikeuteen ja oikeustaloustieteeseen.
Kaisto työskenteli aiemmin Helsingin yliopistossa amanuenssina, assistenttina, yliassistenttina, apulaisprofessorina ja professorina sekä vuosina 2014–2016 oikeustieteellisen tiedekunnan opetusasioista vastaavana varadekaanina. Vuodesta 2018 alkaen hän on toiminut Lapin yliopiston varallisuusoikeuden professorina. Vuonna 1998 Kaisto sai Helsingin yliopiston siviilioikeuden dosentin arvon. Vuonna 2021 hänet kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Kaisto on tutkinut monipuolisesti varallisuusoikeutta, ja hän on usein hyödäntänyt myös prosessioikeudellista ja oikeusteoreettista näkökulmaa tutkimuksissaan. Kaisto sai Lakimies-lehden parhaan kirjoituksen palkinnon vuodelta 1994 artikkelillaan Onko maksajalla oikeussuojaa?. Kaiston yhdessä Jarmo Tuomiston kanssa kirjoittama artikkeli Vakuuden peräyttämisestä erityisesti factoringin näkökulmasta palkittiin yhtenä parhaista vuonna 2018 Defensor Legis -aikakauskirjassa julkaistuista oikeustieteellisistä kirjoituksista. Kaiston artikkeli Ympäristöllinen kestävyys ja sopimusoikeus palkittiin parhaana Ympäristöjuridiikka-aikakauskirjassa julkaistuna kirjoituksena vuonna 2022.