stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viipurin lääninsairaalan myrkytysonnettomuus

Viipurin lääninsairaalan myrkytysonnettomuus tapahtui Viipurissa huhtikuun alussa 1939, kun Viipurin lääninsairaalan leikkaussalissa paikallispuudutusaineena käytettyä novokaiiniliuosta valmistanut sairaanhoitajaoppilas käytti erehdyksessä elohopeasublimaattia liuoksen valmistukseen ja tätä liuosta lisättiin sitten novokaiinia ennestään sisältäneeseen pulloon aina sitä mukaa kun entinen määrä pullossa väheni. Ennen kuin erehdys havaittiin, liuosta ehdittiin käyttää 19 henkilöön kolmena peräkkäisenä päivänä 4.–6. huhtikuuta 1939. Liuosta saaneista potilaista kuoli kuusi.
Sublimaattisuolaa sisältänyt astia oli hankittu apteekista helmikuussa ja tuntemattomasta syystä sijoitettu lääkekaappiin, jossa sitä ei olisi kuulunut säilyttää. Novokaiiniliuosta valmistanut sairaanhoitajaoppilas oli sitten ottanut erehdyksessä sublimaattia valmistaessaan novokaiiniliuosta.
Sisäasiainministeriö asetti professori S. A. Brofeldtin johtaman erikoistoimikunnan tutkimaan tapausta ja sitä, olivatko sairaaloissa käytettävien myrkyllisten aineiden säilytystä koskevat ohjeet ja menettelytavat ajan tasalla. Lääninsairaalassa ei ollut tarkkaa määräystä, miten myrkyllisiä aineita oli säilytettävä. Myrkytyksen saaneista mutta henkiin jääneistä 11 potilaasta viisi oli toipunut kesäkuun 1939 loppuun mennessä ja kuusi oli vielä sairaalahoidossa.
Myrkytysjutun poliisikuulustelut saatiin tehtyä elokuun puoliväliin 1939 mennessä. Tällöin myös kaikki myrkytyksen saaneet olivat jo päässeet pois sairaalasta. Jutun käsittely oli tarkoitus aloittaa Viipurin raastuvanoikeudessa syyskuun lopulla 1939. Jutussa tuli päätös lokakuussa 1942 Luumäen käräjillä, kun liuoksen tehnyt sairaanhoitaja tuomittiin kuolemantuottamuksesta 6 kuukaudeksi vankeuteen, mutta hänet armahdettiin poikkeuslain nojalla. Hän joutui kuitenkin maksamaan uhrien hautaus- ym. kuluja. Eräitä sairaalan lääkäreitä vastaan nostetut syytteet hylättiin.
Aiheesta muualla

Viipurin lääninsairaalan murhenäytelmä. Selvittämättömällä tavalla joutui sublimaattiastia myrkkykaappiin. Sairaanhoitajataroppilas ei tarkistanut nimeä, Helsingin Sanomat, 23.04.1939, nro 108, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Viimeisellä rannalla (vuoden 2000 elokuva)

| Viimeisellä rannalla> On the Beach |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Russell Mulcahy
Tuottaja:   Greg Coote  Errol Sullivan  John Edwards  Jeff Hayes 
Säveltäjä:  Christopher Gordon
Kuvaaja:  Martin McGrath
Pääosat:   Armand Assante  Bryan Brown  Rachel Ward  Mark Pennell  Grant Bowler 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Levittäjä:  Showtime Networks Netflix
Ensi-ilta:  2000
Kesto:  190 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viimeisellä rannalla (engl. On the Beach) on vuonna 2000 ilmestynyt Nevil Shuten samannimiseen romaaniin perustuva kolmiosainen televisioelokuva. Se on nykyaikaan tuotu uudelleenfilmatisointi 1959 ilmestyneestä elokuvasta.
Uudelleenfilmatisoinnissa ydinsodan osapuolina ovat Kiina ja Yhdysvallat. Lisäksi morsetusviesti on vaihdettu nettilähetykseksi aurinkopaneelia käyttävästä tietokoneesta. Elokuvan loppu puolestaan eroaa siten että Towers (Assante) jää Australiaan kuolemaan Rachelin (Ward) kanssa kotiinpaluun (kuten aiemmassa elokuvassa) tai sukellusveneen upottamisen (kuten kirjassa) sijaan.
Viimeisellä rannalla voitti vuonna 2000 Australian elokuvainstituutin Best Mini-Series or Telefeature -palkinnon, sekä oli ehdolla kahden Golden Globen saajaksi.
Aiheesta muualla

Viimeisellä rannalla AllMoviessa. (englanniksi)
Viimeisellä rannalla Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Viivästynyt lihaskipu

Viivästynyt lihaskipu (engl. delayed onset muscle soreness, DOMS) on lihaskipua, joka tuntuu harjoitetussa lihaksessa 1-3 vuorokautta harjoituksen jälkeen. Kipu tai lihaksen arkuus lakkaa yleensä muutamassa päivässä. Viivästynyt lihaskipu on tavallisinta kun on harjoitettu uutta liikettä ja harjoitus on ollut kuormittavaa. Myöhemmillä kerroilla vastaavaa arkuutta ei enää esiinny, mitä nimitetään englanninkielisellä termillä "repeated bout effect".
Hoito

Helpottavana toimenpiteenä voidaan käyttää kylmä- tai kuumahaudetta. Myös kevyttä venyttelyä suositellaan lihaskipuihin, liiallinen voi pahentaa oireita ja viivyttää niiden poismenoa.
Vehunjärvi

| Vehunjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°40′42″N, 24°30′45″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pussijoen valuma-alue (35.64)
Laskujoki:  Vehunpuro 
Järvinumero:  35.643.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  216,1 m  
Rantaviiva:  4,326 km  
Pinta-ala:  50,781 ha  
Tilavuus:  0,00048455 km³ 
Keskisyvyys:  0,95 m  
Suurin syvyys:  2,5 m  
Saaria:  2 
 fiVehunjärvi 
Vehunjärvi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Mäkikylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 51 hehtaaria ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 484 600 kuutiometriä eli 0,485 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1 metri ja suurin syvyys 2,5 metriä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä..
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Pussijoen valuma-alueella (35.64), jonka Suolamminjoen valuma-alueeseen (35.643) se kuuluu.
Villit pippelit

Villit pippelit (engl. Wild Willies) oli suomalainen diskoyhtye. Sen esiintymiset ovat show-henkisiä ja koreografiat ammattilaisten tekemiä. Yhtye otti paljon vaikutteita Village Peoplelta, mistä sen nimikin on väännös.
Villit pippelit oli huumori- ja camp-henkinen, ja sen sanoitukset käsittelevät homoseksuaalisuutta. Virallisesti yhtye julkaisi vain yhden singlen ”Ruskea tyttö renkaassa” vuonna 1996. Sillä ollut kappale ”A machoni oot” valittiin Radiomafian viikon biisiksi. Yhtyeen tunnetuin kappale lienee Tom of Finlandiin viittaava TOF, josta on tehty myös musiikkivideo. TOF:n lisäksi musiikkivideo on tehty kappaleesta ”Poikien välisestä toveruudesta” (2001). Vuonna 2000 SETA-säätiön tuella julkaistulla Heitä voltti -kokoelma-albumilla on myös Villien pippeleiden tuotantoa.
Yhtye esiintyi useita kertoja televisiossa. Vuonna 1999 se pääsi Jyrki Hit Challengen finaaliin ja vuonna 2002 valmistui Filmiteollisuuden tuottama dokumenttielokuva Villit Pippelit do Finland.
Aiheesta muualla

Petri Kaivanto: Pekka Saukkonen miksaa, joraa ja hämmentää Selvis.  1/2002. Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 16.6.2007.
Viron naisten jalkapallomaajoukkue

| Viron naisten jalkapallomaajoukkue |
| --- | --- |
Liitto:  Viron jalkapalloliitto
Valmentaja:   Juri Saar
Eniten maaleja:  Anastassia Morkovkina (26)
FIFA-ranking:  99. (maaliskuu 2019)
Ensimmäinen ottelu
  Liettua 3 – 0  Viro  (Kaunas, Liettua ; 5. kesäkuuta 1994) 
Suurin voitto
  Viro 5 – 0  Latvia   (Ukmerge, Liettua ; 21. elokuuta 2004) 
Suurin tappio
  Tšekki 11 – 0  Viro  (Milín, Tšekki ; 17. syyskuuta 1995) 
Viron naisten jalkapallomaajoukkue on jalkapallojoukkue, joka edustaa Viroa naisten kansainvälisissä otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Viron jalkapalloliitto. Joukkue koostuu paikallisessa sarjassa pelaavista pelaajista. Viro ei ole koskaan selviytynyt naisten EM- tai MM-kilpailuihin. Se on maaliskuussa 2019 FIFA-rankingissa sijalla 99.
Käännös suomeksi
Virum

Frederiksdalin kartano Virumissa
Virum on Kööpenhaminan esikaupunki Lyngby-Taarbækin kunnassa Tanskassa. Se sijaitsee lähellä Kongens Lyngbyä. Virumin rajana on toisella puolella Furesø-järvi, toisella Kongevej. Virum Torv -torin ja Geels Plads -aukion ympärillä on kaupungin keskusta, missä on useita kauppoja. Torin ja aukion välissä on paikallisjunan asema.
Historia

Vanhin tunnettu maininta Virumista on paavin vuonna 1186 lähettämässä kirjeessä. Nimi Virum on johdettu sanasta "vigirum", joka merkitsee: "avoin paikka, jota on helppo puolustaa".
Ennen lähiön rakentamista Virumin paikalla sijainneen maalaiskylän iäksi uskotaan jopa 5000 vuotta. Alueen vanhimmat löydökset, jotka on tehty nykyisen Geels Skov -metsän kohdalta, ovat peräisin ajanlaskumme alun vaiheilta. Ajalta, kun Virum oli vielä kylä, on säilynyt useita rakennuksia kuten vuosina 1744–45 Tanskan silloisen ulkoministerin Johan Sigismund Schulinin kesäasunnoksi valmistunut Frederikdal Slot -kartanon päärakennus, joka vielä nykyäänkin on Schulinin suvun omistuksessa.
Lähiönä

Vaikka seudulle rakennettiin rautatie jo vuonna 1864, eivät junat pysähtyneet maaseudulla. Vasta kun paikallisjunalinja ulotettiin Sorgenfrin ja Virumin asemille, alkoi Virum toden teolla kasvaa kööpenhaminalaisten muuttaessa pois pääkaupungista.
Urheilu

Virumin urheilutoiminta on varsin vireätä. Siellä toimii muiden muassa Tanskan menestyksekkäin pöytätennisseura VSBTK, koripalloseura Virum BBK, jonka naisjoukkue pelaa maan ylimmällä sarjatasolla, ja käsipalloseura VSH 2002, jonka edeltäjä Virum-Sorgenfri Håndboldklub voitti kahdesti Tanskan-mestaruuden.
Villitsee mun

| Villitsee mun Anita Hirvonen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1977
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Chrisse Johansson
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 42.08
 Levy-yhtiö: Satsanga
Muut kannet
 Albumi julkaistiin uudelleen vuonna 1980 nimellä ”Sydän rakastaa”.
Anita Hirvosen muut julkaisut
| Anita tänään 1976 | Villitsee mun 1977 | Ovi sydämeen 1981 |
Villitsee mun on Anita Hirvosen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1977. Albumi uudelleenjulkaistiin vuonna 1980 nimellä Sydän rakastaa, uudessa painoksessa avausraidaksi valittiin "Sydän rakastaa", joka on ajan saatossa noussut yhdeksi Anita Hirvosen suurimmista menestyskappaleista.
Kappaleet

| --- | --- |
 Alkuperäinen painos Villitsee mun  Sydän rakastaa  Välimeren välimailla  Hupimes  Elän elämääni huoleti niin  Olen valmis aikoihin parempiin  Lady Soleil  Jäi korfuun sielu sydänkin  Kuin unta  Sen kulta sulta mä sain  Ken tuo nainen oikein on  Milloin saavut :  Vuoden 1980 uusintapainos Sydän rakastaa – 4.19  Villitsee mun – 3.22  Välimeren välimailla – 3.51  Hupimies – 3.15  Elän elämääni huoleti niin – 3.25  Olen valmis aikoihin parempiin – 2.29  Lady soleil – 2.41  Jäi korfuun sielu sydänkin – 3.26  Kuin unta – 4.21  Sen kulta sulta mä sain – 3.40  Ken tuo nainen oikein on – 3.15  Milloin saavut – 3.21
W. Yvon Dumont

W. Yvon Dumont, O.M. (s. 21. tammikuuta 1951) kanadalainen poliitikko ja Manitoban varakuvernööri. Hän syntyi St. Laurentin kylässä Manitobassa.
Hän osallistui Manitoba Métis Federationin toimintaan vuodesta 1967 ja valittiin yhdistyksen Interlake-alueen valvojaksi vuonna 1972. Vuonna 1967 hänet nimitettiin yhdistyksen varapresidentiksi ja toimi presidenttinä vuosien 1984–1993 välillä.
Dumont oli mukana perustajajäsenenä vuonna 1972 perustetussa Native Council of Canadassa, presidenttinä Métis National Councilissa vuosina 1988–1993, St. Laurentin maalaiskunnan kunnanvaltuutettuna, Manitoban yliopiston johtokunnassa ja oli ensimmäinen métisi joka valittiin Manitoban varakuvernööriksi, hänen toimikautensa oli 1993–1999.
Hänelle myönnettiin useita kunniamerkkejä, Manitoba Métis Federation Award 1993, National Aboriginal Achievement Award 1996 ja Order of Manitoban jäsenyys vuonna 2001.
Dumont on ollut ahkera métisien oikeuksien puolustaja ja métisien julkinen kuva, historia ja etenkin Louis Rielin maineen palautus ja osuutensa Manitoban perustamisessa, ovat suurelta osin hänen ansioitaan.
Wilhelm Maybach

| Wilhelm Maybach |
| --- | --- |
 Wilhelm Maybach vuonna 1900
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1846 Heilbronn, Württembergin kuningaskunta
Kuollut: 29. joulukuuta 1929 Stuttgart, Württemberg Weimarin tasavalta
Ammatti:  Insinööri ja teollisuusmies
Wilhelm Maybachin ja Gottlieb Daimlerin ensimmäinen moottoripyörä, Daimler Reitwagen.
Wilhelm Maybach (9. helmikuuta 1846 Heilbronn – 29. joulukuuta 1929 Stuttgart) oli saksalainen moottorisuunnittelija ja teollisuusjohtaja.
1800-luvun lopulla Maybach kehitti yhdessä Gottlieb Daimlerin kanssa kevyitä ja nopeakäyntisiä polttomoottoreita, jotka soveltuivat maa- ja vesikulkuneuvojen sekä tulevien ilma-alusten voimanlähteeksi. Näitä moottoreita käytettiin Daimlerin valmistamassa, maailman ensimmäisessä moottoripyörässä, Daimlerin jokiveneissä ja hänen suunnittelemissaan ensimmäisissä autoissa. Ne olivat myös perusta vuonna 1902 esitellyn uuden Mercedes-Simplex-mallin moottorille, joka oli valmistettu Emil Jellinekin teknisten suunnitelmien mukaisesti.
Maybach nousi Daimler-Motoren-Gesellschaftin (DMG) tekniseksi johtajaksi, mutta hän ei tullut toimeen yhtiön johtokunnassa istuvien pankkiirien kanssa. Tämän takia Maybach lähti DMG:stä vuonna 1907 ja perusti yhdessä poikansa Karlin kanssa Luftfahrzeug-Motorenbau -yhtiön, joka valmisti ilmalaivojen moottoreita. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, Versailles'n rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti, Saksan oli luovuttava ilma-alusten rakentamisesta ja Maybach siirtyi hänen omaa nimeään kantavien, ylellisten autojen valmistukseen. Toisen maailmansodan aikana yhtiö valmisti panssarivaunujen ja syöksyveneiden moottoreita.
Vuonna 1998 Daimler-Benz AG yhdistyi Chrysler Corporationin kanssa ja muodosti DaimlerChrysler-yhtiön. Vuonna 2002 uusi yhtiö elvytti "Maybach"-nimen mallistonsa yläpään brändiksi.
Nuoruusvuodet ja uran alku (1846–1869)

Wilhelm Maybach syntyi Württembergin Heilbronnissa vuonna 1846. Wilhelmin ollessa kahdeksanvuotias, hänen perheensä, johon kuului puuseppä-isän ja äitinsä Louisen lisäksi neljä veljeä, muutti Stuttgartin kaupunkiin. Wilhelmin äiti kuoli vuonna 1856 ja isä vuonna 1859.
Wilhelmin jäätyä orvoksi, hänen sukulaisensa järjestivät Wilhelmille opiskelupaikan, lähellä Stuttgartia sijaitsevan Reutlingenin kaupungin alueella toimineen hyväntekeväisyysjärjestön huomasta. Järjestön perustaja ja johtaja Gustav Werner pani merkille Maybachin tekniset taipumukset ja vaikutti nuoren Wilhelmin urakehitykseen ja suuntautumiseen, ohjaamalla hänet järjestön teknisen työn opintolinjalle. Vuonna 1861, viidentoista vuoden ikäisenä, Maybach oli päättänyt suuntautua teollisen muotoilun alalle ja otti lisätunteja fysiikassa ja matematiikassa, Reutlingenin kaupungin julkisessa yläkoulussa.
19-vuotiaana Maybach oli valmistunut suunnittelijaksi ja hän työskenteli paikallismoottoreiden parissa. Konepajan johtajana toiminut, tuolloin 31-vuotias Gottlieb Daimler, pani merkille Maybachin lahjakkuuden ja pestasi tämän pääassistentikseen. Tässä pestissä Maybach toimi aina vuoteen 1900 asti, jolloin Daimler menehtyi.
Daimler ja Nikolaus Otton nelitahtimoottori (1869 – 1880)

Vuonna 1869 Maybach seurasi Daimleria vetureita ja rautatiekalustoa valmistaneeseen Maschinenbau-Gesellschaft Karlsruhe AG:hen. Daimler kuului yhtiön operatiiviseen johtoon ja yhdessä Maybachin kanssa he viettivät yökausia keskustellen moottorisuunnittelun uusista näkymistä, metallintyöstöstä ja kaikista muista tekniikkaan liittyvistä asioista.
Vuonna 1872 Daimler siirtyi kölniläisen Deutz-AG-Gasmotorenfabrikin palvelukseen. Yhtiö oli tuolloin maailman suurin paikallismoottoreiden valmistaja. Daimler, sekä yhtiön osakkaana ja suunnittelijana toiminut Nikolaus Otto, kehittivät uusia moottorikonstruktioita ja Maybach liittyi heidän tiimiinsä pääsuunnittelijana.
Vuonna 1876 Nikolaus Otto patentoi suunnittelemansa Otto-kiertoprosessin. Otton patentti koski nelitahtimoottoria, joka toimii polttoaineen räjähdysten voimalla. Polttoaineseoksen syttyminen saadaan aikaan ulkopuolisen sytytyslaitteen avulla. Nimi tulee neljästä moottorin toimintavaiheesta, jotka toistuvat uudestaan ja uudestaan moottorin käydessä. Toimintavaiheet ovat: imutahti, puristustahti, työtahti ja poistotahti. Myöhemmin Otton kyseistä moottorin rakennetta koskeva patentti hylättiin. Samana vuonna Maybach kävi Yhdysvalloissa, Philadelphian maailmannäyttelyssä, esittelemässä Deutzin moottoreita.
Vuonna 1878 Maybach avioitui Daimlerin vaimon ystävättären, Bertha Wilhelmine Habermaasin kanssa. Heinäkuun kuudentena päivänä vuonna 1879 syntyy Karl, ensimmäinen heidän kolmesta pojastaan.
Vuonna 1880 Daimlerin ja Otton, moottorien tulevaisuuden kehitystä koskevat erimielisyydet kärjistyivät, ja johtivat Daimlerin irtisanoutumiseen Deutz AG:n palveluksesta. Pian tämän jälkeen myös Maybach lähti Deutzilta ja seurasi ystäväänsä Cannstattiin, jonne Daimler oli perustanut moottoreiden kehitystä varten uuden yhtiön.
Kaappikello-moottori (1885)

Vuonna 1885 Maybach ja Daimler saivat valmiiksi ensimmäisen moottorinsa. Sitä pidetään kaikkien bensiinillä toimivien polttomoottorien esiäitinä. Moottori oli makaava yksisylinterinen sekä ilmajäähdytteinen ja siinä oli valurautainen vauhtipyörä. Polttoaineseoksen sytytys tapahtui kuumaputkisytytyksellä,, joka oli Daimlerin ja Maybachin patentoima järjestelmä. Moottorin pakoventtiilin toimintaa ohjattiin nokka-akselilla. Tämä teki mahdolliseksi koneen kierrättämisen nopeudella 600 kierrosta minuutissa, kun siihen asti moottoreiden kierrosnopeus oli ollut luokkaa 120–180 kierrosta minuutissa.
Parivaljakko kehitti ensimmäisen kaasuttimen, jonka avulla bensiini ja ilma saatiin sekoitettua poilttokelpoiseksi seokseksi. Se asennettiin heidän seuraavaan, hieman suurempikokoiseen moottoriinsa, joka oli nyt pystysylinterinen. Moottorin iskutilavuus oli 264 cm3 ja se antoi tehoa puoli hevosvoimaa 600 kierroksella minuutissa. Sylinteri oli eristetty ja jäähdyttämätön. Sytytys tapahtui säätämättömänä, kuumaputken avulla. Moottorin ulkonäön vuoksi, siitä tuli mieleen kaappikellon heiluri, Daimler antoi sille nimen "Standuhr" eli kaappikello.
Marraskuussa 1885 Daimler asensi moottorin puiseen polkupyörän runkoon ja loi näin maailman ensimmäisen moottoripyörän, Reitwagenenin, jolle haettiin patentti. Maybach suoritti laitteella sen neitsytmatkan, Cannstattista Untertürkheimiin, saavuttaen 12 km/h huippunopeuden.
Maaliskuussa 1886 kaksikko asensi suuremman, 462 cm3 ja 1,1-hevosvoimaisen kaappikellomoottorin hevosvetoisten vanujen voimanlähteeksi. Moottorilta oli remmiveto taka-akselille. Koeajossa vaunu saavutti maantiellä 15 km/h nopeuden. Kyseiselle ajoneuvolle on annettu kunnia olla maailman ensimmäinen moottoripyörä.
Maybach ja Daimler kehittivät moottorilleen monia uusia käyttösovelluksia. Vuonna 1887 moottori asennettiin 4,5-metrisen "Neckar"-veneen voimanlähteeksi. Jokivene saavutti sen avulla 6 solmun nopeuden. Venemoottorit tulisivatkin olemaan Daimler-Motoren-Gesellschaftin päätuote aina 1900-luvun ensimmäiselle vuosikymmenelle. Moottorin valmistusoikeuksia myytiin Ranskaan ja Britanniaan.  He myös asensivat moottorin saksalaisen ilmailun pioneerin, Fiedrich Wölfertin ihmisvoimalla toimivaan ilma-alukseen. Maailman ensimmäinen moottoroitu lento tapahtui Seelbergissä, elokuun 10. päivänä vuonna 1888. Lennon pituus oli kymmenen kilometriä.
Ensimmäinen Daimler-Maybach automobiili (1889)

Heinäkuussa 1887 Daimler osti Cannstattista entisen metallivalimon tilat, pinta-alaltaan liki 3 000 m2. Täällä he aloittivat venemoottoreiden valmistuksen ja heidän kehittämänsä "Neckar"-jokivene nousi suureen suosioon. Vuonna 1890 he perustivat oman, moottoreita valmistavan yhtiön, Daimler-Motoren-Gesellschaft (DMG). Yhtiön tarkoituksena oli valmistaa pieniä, nopeakäyntisiä moottoreita, Daimlerin ja Maybachin aiemmin kehittämien moottoreiden suunnitelmia hyödyntäen. Yhtiö myi myös muille valmistajille Daimlerin moottoreiden valmistus- ja myyntioikeuksia. Alkuun yhtiö työllisti 23 henkilöä. Daimler huolehti yhtiön kaupallisesta puolesta ja Maybach suunnittelusta.
Kaksikko valmisti ensimmäisen varsinaisen autonsa vuonna 1889. Kyseessä oli alusta asti suunniteltu kulkuneuvo eikä hevosvaunut, jotka varustetaan moottorilla. Auto esiteltiin vuoden 1889 Pariisin maailmannäyttelyssä. Stahlradwagen eli teräspyöräauto oli kaksikon Maybach-Daimler viimeisin huipputuote. Metalliputkirunkoon oli asennettu Maybachin uusin, nestejäähdytteinen V2-moottori. Kaasuttimen sumutusta oli saatu kehitettyä ja moottorissa oli nykyaikaiset lautasventtiilit. Tehoa 565 cm3 moottori antoi 1,5 hevosvoimaa. Voimanvälityksestä huolehti 4-portainen hammaspyörävaihteisto.
Daimlerin moottorien valmistuslisenssit olivat monessa maassa autoteollisuuden käyntiin sysännyt tekijä. Daimlerin ja Maybachin patentteihin perustuvien autojen valmistuksen aloittivat:
1890, Ranskassa Panhard & Levassor ja Peugeot
1891 Yhdysvalloissa pianonvalmistaja Steinwayn Daimler Motor Company
1896 Yhdistyneessä kuningaskunnassa Daimler Motor Company of Coventry
1899 Daimler-Motoren-Gesellschaft perustaa Itävalta-Unkariin tyäryhtiön Austro-Daimler
DMG ja Phönix-moottori (1890–1900)

DMG ajautui taloudellisiin vaikeuksiin, koska moottoreiden myyntimäärät eivät olleet riittäviä ja lisenssioikeuksien tuotot jäivät suunniteltua vähäisemmiksi. Rahoittajien vaatimuksesta yksityinen yhtiö muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1890. Yhtiön hallitukseen tulleet rahoittajien edustajat eivät uskoneet Daimlerin ja Maybachin visioihin moottoroitujen vaunujen valmistuksesta ja laajensivat tehtaan hyvin myyvien paikallismoottoreiden tuotantoa. Hallitus jopa suunnitteli yhtiön fuusioimista Otton Deutz AG:n kanssa. Tämä oli yksi syy, toinen oli Daimlerin ja Maybachin halu keskittyä visioimiensa autojen suunnitteluun, jonka vuoksi Daimler ja Maybach irtisanoutuivat yhtiöstä.
Vuonna 1894 Maybach suunnitteli, yhdessä Gottlieb Daimlerin ja tämän pojan Paulin kanssa kolmannen moottorimallinsa, kaksisylinterisen Phönix-rivimoottorin. Maybachin luomuksia pidetään yleisesti 1800-luvun lopun hienoimpina moottoreina. Hänen keksintöjensä merkitys moottoreiden valmistukselle ja autoteollisuudelle on ylittämätön. Lukuisten siihenastisten patenttiensa lisäksi Maybach kehitti jatkuvasti lisää parannuksia moottoreihin. Vuonna 1898 Maybach esitteli maailman ensimmäisen nelisylinterisen rivimoottorin, joka asennettiin Daimler Phönix-autoon.
Vaikka DMG myi samaan aikaan paikallis- ja venemoottoreita läpi Euroopan, yhtiön kassatilanne ei ollut hyvällä tolalla. 1890-luvun puolivälin paikkeilla Daimlerin hyvä ystävä ja liikekumppani Frederick Simms lupasi järjestää DMG:lle tilauksia ja lisärahoitusta, ehdolla että Daimler, Maybach ja hän itse saavat paikan yhtiön johtokunnasta. Vuonna 1896 Daimlerin ja Maybachin yritystoiminta yhdistettiin DMG:n kanssa.
Näihin aikoihin Maybach koi elämässään kaksi vakavampaa takaiskua. Hänen teini-ikäinen, järjestyksessä toinen poikansa Adolf sairastui skitsofreniaan ja vietti loppuelämänsä mielisairaalassa. Toinen takaisku oli hänen ystävänsä ja liikekumppaninsa Gottlieb Daimlerin kuolema sydänsairauteen vuonna 1900.