stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georgian vuoden 1978 mielenosoitukset
Mielenosoitukset

Mielenosoituksia syntyi ympäri Georgiaa. Ne saavuttivat huippunsa Tbilisissä 14. huhtikuuta 1978 päivänä, jolloin Georgian SNT:n korkein neuvosto kokoontui ratifioimaan uutta lainsäädäntöä. Arviolta 20 000 henkeä, pääasiassa yliopisto-opiskelijoita, jalkautui kadulle. Useat älymystön jäsenet, mukaan lukien arvostettu 80-vuotias kielitieteilijä Akaki Šanidze, kampanjoivat artikkeli 75:n muuttamista vastaan georgian virallisen aseman puolesta. Maanlaajuista vastarintaa vaativia lentolehtisiä levitettiin kaduilla. Mielenosoittajat marssivat hallituksen rakennukselle Tbilisin keskustassa. Miliisit onnistuivat osittain estämään kulkueen etenemisen, mutta noin 5 000 henkeä onnistui silti pääsemään rakennukselle saakka. Neuvostoarmeija saartoi sen nopeasti. Loput mielenosoittajat kokoontuivat Tbilisin valtionyliopistoon ja sen ympärille. Koska tilanne vaikutti muuttuvan vaaralliseksi, ja huhut kertoivat puna-armeijan valmistautuvan toimimaan mielenosoittajia vastaan, Eduard Ševardnadze, Georgian kommunistisen puolueen keskuskomitean ensimmäinen sihteeri, puhutteli mielenosoittajia muistuttaen heitä Tbilisin vuoden 1956 joukkomurhasta. Vaikka häntä kohti aluksi buuattiin, Ševardnadze reagoi nopeasti. Hän otti välittömästi yhteyden Moskovaan ja pyysi lupaa jättää artikkeli 75 ennalleen. Kun hämmästynyt Kreml harkitsi asiaa, Ševardnadze tuli uudelleen esiin ja puhui mielenosoittajille, selittäen tilanteen ja vakuuttaen sympatiaansa heidän tarkoitustansa kohtaan. Lopulta hallitus päätti hylätä kaikki muutokset kiisteltyyn artiklaan, myöntyen julkiselle painostukselle. Mielenosoittajat alkoivat vähitellen vetäytyä paikalta, mutta vasta kun Ševardnadze oli ilmoittanut lopullisen päätöksen ja lukenut ääneen artiklan, joka varmisti georgian säilymisen tasavallan valtionkielenä.
Perintö

Monet pitävät huhtikuun 1978 mielenosoituksia Georgian kansallisliikkeen uuden vaiheen alkuna. Liike johdatti maan lopulta laajamittaiseen vastarintaan neuvostohallintoa vastaan 1980-luvun lopulla ja Georgian itsenäisyysjulistukseen 9. huhtikuuta 1991. Vuodesta 1990 lähtien huhtikuun 14. päivää on juhlittu ”georgian kielen päivänä”. Vaikka päivä ei olekaan virallinen vapaapäivä, sen aikana muistellaan yleensä vuoden 1978 tapahtumia ja kansakunnan saavutuksia edellisenä vuonna opetuksen ja tutkimuksen aloilla.
Käännös suomeksi
Luhtakuirisammal

| Luhtakuirisammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hypnales
Heimo::  Campyliaceae
Suku::  Luhtakuirisammalet Calliergon
Laji::  cordifolium
Kaksiosainen nimi
 Calliergon cordifolium  (Hedw.) Kindb. 
Katso myös
   Luhtakuirisammal Wikispeciesissä   Luhtakuirisammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luhtakuirisammal (Calliergon cordifolium) on väkäsammalten heimoon kuuluva lehtisammallaji, jota esiintyy Maan pohjoispuoliskolla ja Uudessa-Seelannissa.
Luhtakuirisammal kasvaa alustanmyötäisesti melko kookkaaksi, viidestä kahteentoista senttimetriä pitkäksi. Versot haarautuvat epäsäännöllisesti. Lehdet ovat tyveltä leveät, tasaisesti kapenevat, melko tylppäkärkiset. Itiöpesäkkeitä esiintyy toisinaan, ne kehittyvät varren sivulle.
Etelä-Aasia

Etelä-Aasian kartta.
Etelä-Aasia on Aasian alue, joka kattaa Intian niemimaan, Himalajan ja Intian valtameressä olevat saaret. Topografisesti Etelä-Aasia on pääasiassa osa Intian laattaa. Etelä-Aasiaa ympäröivät Länsi-Aasia, Keski-Aasia, Itä-Aasia, Lounais-Aasia ja Intian valtameri. Yhdistyneiden kansakuntien mukaan eteläaasialaisia valtioita ovat Afganistan, Bangladesh, Bhutan, Intia, Malediivit, Nepal, Pakistan ja Sri Lanka..  Etelä-Aasiassa vallitsee subtrooppinen ilmasto.
Etelä-Aasian määritelmä vaihtelee. Yleisimmin siihen kuuluvaksi luokitellaan brittiläisen imperiumin entiset alueet Intian läheisyydessä eli Intian valtameren siirtokunnat, Intia, Pakistan, Bangladesh, Ceylon (nykyään Sri Lanka), Burma (virallisesti Myanmar) sekä Sikkim (nykyään osa Intiaa). Myös Adenin siirtokunta, Singapore ja brittiläinen Somalimaa kuuluivat kyseisiin alueisiin, mutta niitä ei lasketa osaksi Etelä-Aasiaa.
Alueisiin kuului myös 562 ruhtinaskuntaa, joita britit eivät varsinaisesti johtaneet. Osa niistä liittyi Intiaan (mukaan lukien Hyderabad, Mysoren kuningaskunta, Baroda, Gwalior sekä osa Jammun ja Kashmirin aluetta); osa taas Pakistaniin (mukaan lukien Bahawalpur, Kalat, Khayrpur, Swat ja osa Jammu ja Kashmirin aluetta). Sikkim liittyi Intiaan 1975, ja Jammun ja Kashmirin alueen loppuosasta tuli osa Kiinaa.
Etelä-Aasian valtioilla on oma valtioliitto, SAARC eli The South Asian Association for Regional Cooperation. Se perustettiin vuonna 1985 ja liittouman jäseniä oli seitsemän: Bangladesh, Bhutan, Intia, Malediivit, Nepal, Pakistan ja Sri Lanka. Vuonna 2006 Afganistan liittyi liittoumaan kahdeksantena jäsenenä. Kaikki liittouman jäsenet lukuun ottamatta Nepalia, Bhutania ja Afganistania ovat aiemmin olleet osa Brittiläistä imperiumia. Etelä-Aasian vapaan kaupan sopimuksen ovat allekirjoittaneet kaikki seitsemän alkuperäistä jäsenmaata.
Yhdistyneet kansakunnat luokittelevat Afganistanin, Bangladeshin, Intian, Myanmarin, Nepalin, Pakistanin ja Sri Lankan osaksi Etelä-Aasiaa. Malediivit on tässä määritelmässä jätetty pois. Kulttuurillisesti, ei tosin poliittisesti, Tiibet mielletään osaksi Etelä-Aasiaa, ja brittiläiset Intian valtameren siirtokunnat historiallisista syistä.
Afganistania pidetään joskus myös Keski-Aasiaan tai Lähi-itään kuuluvana, Myanmaria Kaakkois-Aasiaan kuuluvana ja Tiibetiä joko Keski-Aasiaan tai Itä-Aasiaan kuuluvana. Yleisesti ottaen valtiot kuuluvat kuitenkin Etelä-Aasiaan.
Historia

Etelä-Aasian historia pohjautuu Indus-kulttuuriin, mitä seuraavat legendat antiikin Vedalaisesta kulttuurista sekä Mahajanapadan noususta ja tuhosta – nämä kulttuurit ovat olleet Etelä-Aasian tärkeimpiä historiallisia valtakuntia. Myöhemmin Etelä-Aasiaan saapuivat eurooppalaiset kauppiaat, joista tuli lopulta johtajia.
Lähes kaikki Etelä-Aasian valtiot ovat olleet jotenkin eurooppalaisten vallan alaisena. Suurin osa nykyisestä Intiasta, Pakistan sekä Myanmar olivat osa Brittiläistä imperiumia vuodesta 1757 vuoteen 1947. Nepal ja Bhutan olivat Ison-Britannian protektoraatteja toiseen maailmansotaan asti. Etelä-Aasian koko historiaan ja vanhaan kulttuuriin verraten eurooppalaisten vallan aika on ollut melko lyhyt, mutta historiallisesti merkittävä.
Pohja Etelä-Aasian nykyiselle pankkitoiminnalle, rautateille, postille, lennätinverkolle ja koulutukselle on kehittynyt alueen siirtokunta-ajasta, jota sanotaan myös brittiläisen Intian ajaksi. Toisen maailmansodan jälkeen 1940-luvun lopussa suurin osa alueen valtioista itsenäistyi eurooppalaisista valloista.
Tiibet on ollut historiallisesti itsenäinen valtio, eikä se ole joutunut eurooppalaisten valtioiden vallan alle. 1900-luvulla siitä tuli kuitenkin osa Kiinaa, kun Kiina pyrki saamaan brittien siirtomaat Etelä-Aasiassa haltuunsa. Tiibetiläisten ja kiinalaisten mielipiteet Tiibetin itsenäisyydestä ovat hyvin ristiriitaiset. Esimerkiksi 14. dalai-lama on tunnettu mielipiteistään Tiibetin itsenäisyyden puolesta.
1950-luvun alusta asti suurin osa Etelä-Aasian valtioista on kehittynyt kaikilla aloilla. Suurimmat saavutukset ovat koulutuksessa, teollisuudessa, terveydenhuollossa ja tietotekniikan palveluissa. Jotkut alueet ovat kuitenkin vaikeuksissa johtuen uskonnollisista ristiriidoista, korruption suuresta määrästä, valtionrajoista piittaamattomuudesta ja yleisestä köyhyydestä.
Väestö

Etelä-Aasia ja Saharan eteläpuolinen Afrikka ovat maailman köyhimmät alueet. Lasten ravitsemustaso on parantunut 1990-luvun ajan, mutta silti Etelä-Aasiassa on eniten aliravittuja lapsia maailmassa.
Väestö > Vähemmistöt

Etelä-Aasiassa on yli 2 000 etnistä ryhmää, jotka voidaan jakaa satoihin miljooniin pieniin heimoihin. Etelä-Aasian valloittivat ja uudisasuttivat useat nykyiset vähemmistöryhmät, mukaan lukien dravidalaiset, indoarjalaiset ja iranilaiset ryhmät. Indoarjalaisten ryhmillä on paljon yhteisiä traditioita ja uskomuksia.
Muita vähemmistöjä ovat Keski-Aasiasta ja Iranista tulleet sakat, kushanit, hunnit jne. Myöhemmin alueelle on saapunut myös arabeja, turkkilaisia, paštuneita ja moguleita. Arabien kulttuurin vaikutus on jäänyt kuitenkin pieneksi turkkilaisten, paštuneiden ja mogulien vaikutukseen verraten, sillä näistä kulttuureista syntyi urdu, mikä on yksi alueen tärkeimmistä kielistä varsinkin Pakistanissa ja Intiassa. Myös englantilaisia asuu alueella johtuen pitkistä siirtomaa-ajoista. Näin myös länsimainen kulttuuri on jättänyt alueelle jälkensä.
Väestö > Kielet

Alueen kielistä eniten puhutuin on hindi lähes 422 miljoonalla puhujalla ja toiseksi puhutuin bengali noin 210 miljoonalla puhujalla. Urdu on puhuttu kieli erityisesti Pakistanissa ja Intiassa. Se on samankaltainen kieli kuin hindi. Hindin ja urdun yhteistä vaikutusaluetta sanotaan Hindustaniksi. Hindiä puhutaan joissakin Intian osavaltioissa. Myös dravidakielet ja indoarjalaiset kielet ovat alueen tärkeitä kieliä.
Muita suuria kieliä ovat indoiranilaiset ja iranilaiset kielet, jotka ovat merkittäviä vähemmistökieliä Etelä-Aasiassa. Myös paštua ja belutšia puhutaan alueen luoteisosissa kuten Pakistanissa. Monet tiibetiläis-burmalaiset vähemmistöt puhuvat jotka puhuvat omaa kieliryhmäänsä vaikuttavat Intian koillisosissa, Tiibetissä, Nepalissa ja Bhutanissa. Pieniä kieliryhmiä ovat austroaasialaiset kielet. Alueella on myös paljon englannin puhujia, ja sitä käytetään jonkin verran hallinnollisissa tehtävissä.
Suurin osa Etelä-Aasian kielistä käyttää brāhmīlaista kirjoitusjärjestelmää, ja jotkut kuten urdu, paštu ja sindhi käyttävät perso-arabialaista kirjoitusjärjestelmää. Kašmiri on näiden kirjoitusjärjestelmien sekoitus.
Väestö > Uskonto

Etelä-Aasiassa hindulaisuus, islam ja buddhalaisuus ovat tärkeimmät uskonnot. Myös muut intialaiset uskonnot ja kristinusko ovat vähemmistöasemassa.
Historiallisesti indoarjalaiset ja etelä-aasialaiset uskonnot loivat pohjan hindulaisuudelle ja jainalaisuudelle. Näissä kahdessa uskonnossa onkin paljon samantapaisia tapoja ja juhlia. Arabit toivat islamin Etelä-Aasiaan, aluksi Keralaan sekä Malediiveille ja myöhemmin Sindhiin, Balochistaniin ja suureen osaan Punjabia.
Politiikka

Intia on Etelä-Aasian kansainvälisesti vaikutusvaltaisin valtio ja potentiaalinen supervalta. Se on Etelä-Aasian suurin valtio (lähes kolme neljäsosaa alueen pinta-alasta). Sen väkiluku on myös suurempi kuin alueen muiden kuuden valtion väkiluku yhteensä, ja se kasvaa erittäin nopeasti. Intia on väkirikkain demokratia koko maailmassa, ja siellä tuotetaan ydinvoimaa. Alueen toiseksi suurin valtio on Pakistan, jonka väestö on myös suuri. Sillä on hyvät suhteet läheisiin arabimaihin ja naapuriinsa Kiinaan. Pakistanin väkiluku on maailman kuudenneksi suurin, ja myös siellä tuotetaan ydinvoimaa. Bangladeshilla on alueen kolmanneksi suurin väkiluku. Suurin vaikuttaja YK:n rauhanturvaajajoukoissa alueella on Bangladesh ja toiseksi suurin Pakistan.
Valtiot

| Valtio | Väkiluku (2009) | Pinta-ala (km²) | Väestötiheys (as> /km²) | Pääkaupunki | Valtiomuoto | Viralliset kielet | Valuutta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Bangladesh | &&&&&&0162221000.&&&&00162 221 000 | &&&&&&&&&0147570.&&&&00147 570 | &&&&&&&&&&&01099.&&&&001 099 | Dhaka | kansantasavalta | bengali | Bangladeshin taka |
|  Bhutan | &&&&&&&&&0697000.&&&&00697 000 | &&&&&&&&&&038394.&&&&0038 394 | 18 | Thimphu | perustuslaillinen monarkia | dzongkha | ngultrum |
|  Intia | &&&&&01198003000.&&&&001 198 003 000 | &&&&&&&&03287240.&&&&003 287 240 | 365 | New Delhi | tasavalta | hindi, englanti ja 22 kansallista kieltä | Intian rupia |
|  Malediivit | &&&&&&&&&0396334.&&&&00396 334 | 298 | &&&&&&&&&&&01330.&&&&001 330 | Malé | tasavalta | divehi | Malediivien rufiyaa |
|  Pakistan | &&&&&&0180808000.&&&&00180 808 000 | &&&&&&&&&0803940.&&&&00803 940 | 225 | Islamabad | tasavalta | urdu, englanti | Pakistanin rupia |
|  Sri Lanka | &&&&&&&020238000.&&&&0020 238 000 | &&&&&&&&&&065610.&&&&0065 610 | 309 | Sri Jayawardenapura-Kotte | tasavalta | sinhali, tamili | Sri Lankan rupia |
|    Nepal | &&&&&&&029331000.&&&&0029 331 000 | &&&&&&&&&0147181.&&&&00147 181 | 200 | Katmandu | tasavalta | nepali | Nepalin rupia |
|  Afganistan | &&&&&&&028395716.&&&&0028 395 716 | &&&&&&&&&0647500.&&&&00647 500 | &&&&&&&&&&&&&043.050000043,5 | Kabul | islamilainen tasavalta | pašto, dari | Afganistanin afgaani |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Aasia Wikimedia Commonsissa
| n k Maapallon alueet |
| --- | --- |
 Afrikka:  Eteläinen Afrikka  Itä-Afrikka  Keski-Afrikka  Länsi-Afrikka  Pohjois-Afrikka 
 Amerikka:  Etelä-Amerikka  Keski-Amerikka  Latinalainen Amerikka  Pohjois-Amerikka  Väli-Amerikka 
 Aasia:  Etelä-Aasia  Etu-Aasia  Itä-Aasia  Kaakkois-Aasia  Keski-Aasia  Pohjois-Aasia 
 Eurooppa:  Etelä-Eurooppa  Itä-Eurooppa  Keski-Eurooppa  Länsi-Eurooppa  Pohjois-Eurooppa 
 Oseania:  Australaasia  Melanesia  Mikronesia  Polynesia 
 Napa-alueet:  Antarktis  Arktis 
 Valtameret:  Atlantin valtameri  Eteläinen jäämeri  Intian valtameri  Pohjoinen jäämeri  Tyynimeri 
Etelä-Aasian vanhoja alueellisia kulttuureja.
Etelä-Aasian kartta alkuperäiskielittäin.
Lukijan onni

Lukijan onni on Katarina Eskolan ja Maaria Lingon tietoteos poliitikkojen, kulttuurieliitin ja kirjastonkäyttäjien kirjallisista mieltymyksistä. Kirja perustuu heidän omaan tutkimukseensa. Kirja on julkaistu vuonna 1986 Kustannusosakeyhtiö Tammen Forum-kirjastossa. Sen on painanut Helsingissä Painokaari Oy. Teoksen kannen on suunnitellut Matti Linko. Teos sisältää 217 numeroitua sivua. ISBN 951-30-6413-1
Kirjan aineistona on keväällä 1984 suoritettu kysely, jossa kunnanvaltuutettuja, kirjasto- ja kulttuurilautakuntien jäseniä, kirjastonhoitajia sekä kirjastojen käyttäjiä pyydettiin kertomaan lempikirjoistaan. Kyselyyn vastasi noin 1 200 henkilöä, jotka nimesivät yli 5 500 teosta.
Lugalzaggesi

Punaisella merkitty Lugalzaggesin valtakunta kattoi koko sumerin eli nykyisen Etelä-Irakin noin 2350 eaa.
Lugalzaggesi, tavallisin äänneasu sumerilaisen Umman kuninkaan nimelle Lugal-Zage-Si (lugal-zag-ge4-si = LUGAL.ZAG.GI4.SI 𒈗𒍠𒄄𒋛; joskus lausutaan Lugalzagesi tai "Lugal-Zaggisi") hallitsi noin 2359–2335 eaa. tai 2296–2271 historiantutkijoiden laatiman "lyhyen kronologian" mukaan. Lugalzaggesi yhdisti koko Sumerin ja oli viimeinen Sumerin kuningas ennen seemiläisen Akkadin Sargonin nousua.
Lugalzaggesin valtakunta

Lugalzaggesia on väitetty ensimmäiseksi koko Sumerin yhdistäneeksi kuninkaaksi, mutta varmaa tämä ei ole. Lugalzaggesi kukisti Kišin Ur-Zababan, Lagašin uudistajakuninkaana pidetyn Urukaginan, Urin, Nippurin, Larsan ja Urukin, jonne siirsi pääkaupunkinsa. Lugalzaggesi hävitti Umman vanhan vihollisen Lagašin temppelialueen ja edisti omien sanojensa mukaan Sumerin hyvinvointia kaivauttamalla peltojen kastelukanavia kaikkialla muualla kuin Lagašissa.
Lugalzaggesi väitti Enlil-jumalan antaneen hänelle "ylä- ja alameren väliset alueet", ja hänen valtansa saattoi ulottua Välimereltä Persianlahdelle. Lugalzaggesi saattoi tehdäkin ryöstöretken Välimerelle. Lugalzaggesi hallitsi 25 tai 34 vuotta, eri teksteissä on ristiriitaisia tietoja. Lugalzaggesin
valta päättyi tylysti Akkadin Sargonin suorittamaan valloitusretkeen. Sargon repi Urukin muurit alas ja vei Lugalzaggesin kahleissa Nippurin Enlilin temppeliin.
Akkadilainen Šarru-kin eli Sargon I oli seemiläistä sukujuurta. Akkadilaiset olivat taitavia jousiampujia ja he hukuttivat Lugalzaggesin sumerilaiset taistelujoukot nuolisateeseen. Sumerilaiset taistelivat keihäin, kilvin ja kirvein, eivätkä pystyneet puolustautumaan jousimiesten hyökkäykseltä.
Luhtasirppisammal

| Luhtasirppisammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen 
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Palmikkosammalten lahko Hypnales
Heimo::  Väkäsammalten heimo Campyliaceae
Suku::  Luhtasirppisammalet Drepanocladus
Laji::  aduncus
Kaksiosainen nimi
 Drepanocladus aduncus  (Hedw.) Warnst. 
Katso myös
   Luhtasirppisammal Wikispeciesissä   Luhtasirppisammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luhtasirppisammal (Drepanocladus aduncus) on lehtisammallaji väkäsammalten heimossa (Campyliaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoisen ja eteläisen puolen lauhkeilla ja viileillä alueilla. Suomen alueella luhtasirppisammalta esiintyy koko maan alueella. Se on jokseenkin yleinen ja uhanalaisuusluokituksessa elinvoimainen (LC).
Vladimir Lugovskoi

| Vladimir Lugovskoi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1901 Moskova, Venäjä
Kuollut: 1957 (55–56 vuotta) Jalta, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Venäjä, Neuvostoliitto
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vladimir Lugovskoi (1901 Moskova, Venäjä – 1957 Jalta, Neuvostoliitto) oli venäläinen neuvostoliittolainen runoilija. Hän kuului 1920-luvun konstruktiiveihin. 1930-luvulla julkaisi Keski-Aasian ja Kaukasian matkoistaan runoelmia. Stalinin kuoleman jälkeen 1950-luvulla julkaistiin useita kokoelmia.
Suomennetut teokset

Kaksi Lugovskoin runoa on julkaistu antologiassa Uuden runon Venäjä, toim. Toivo Flink, Petrozavodsk 1989 Karjala ISBN 5-7545-0041-6
Itä, suom. Toivo Flink
Laulu tuulesta, suom. Taisto Summanen
Gibberelliini

Yksi gibberelliineistä (GA3)
Gibberelliinit ovat kasvihormoneja, jotka mm. edistävät kasvua. Gibberelliineja tuottuu eniten silmuissa ja lehdissä. Erilaisia gibberelliinejä tunnetaan yli 100. Ne on nimetty löytämisjärjestyksessä. Yleisin gibberelliini on GA1. Gibberelliinit ovat diterpeenejä, jotka voidaan tuottaa mevalonihaposta.
Historia

Gibberelliinit ovat saaneet nimensä Gibberella fujikuroi -sienestä. Sieni aiheuttaa riisillä pitkäkasvuisuutta. Vuonna 1938 sienestä eristettiin pitkäkasvuisuutta aiheuttava tekijä, joka nimettiin gibberelliiniksi. Vuonna 1958 selvitettiin, että kasvit valmistavat gibberelliiniä myös itse.
Vaikutukset

Gibberelliini vaikuttaa varren pituuskasvuun. Lyhyen ja vankkavartisen viljakasvin tuotossa voidaan käyttää gibberelliinin estäjiä. Kasvien kääpiökasvuisuus johtuu gibberelliinituoton häiriöistä. Esimerkiksi matalien ja tuuheiden koristekasvien kasvatuksessa voidaan käyttää gibberelliinin estäjiä. Kun gibberelliiniä annetaan kääpiökasvuiselle kasville, sen kasvu normalisoituu.
Gibberelliinit lisäävät solujen jakautumista aiheuttaen solusyklin siirtymistä mitoosiin. Gibberelliinit aiheuttavat myös solujen levenemistä.
Gibberelliinit vaikuttavat hede- ja emikukkien kehitykseen. Mikäli maissin hedekukkia käsitellään gibberelliinillä, alkavat hedekukat kehittyä emikukiksi.
Gibberelliinit vaikuttavat myös siementen itämiseen. Mikäli lepotilassa olevia siemeniä käsitellään gibberelliinillä, ne saadaan itämään.
Gibberelliineja

Gibberelliini A1, (C19H24O6), CAS-numero 545-97-1
Gibberelliini A2, (C19H26O6), CAS-numero 561-68-2
Gibberelliini A3 eli gibberelliinihappo, (C19H22O6), CAS-numero 77-06-5
Gibberelliini A4, (C19H24O5), CAS-numero 468-44-0
Gibberelliini A5, (C19H22O5), CAS-numero 561-56-8
Gibberelliini A6, (C19H22O6), CAS-numero 19147-78-5
Gibberelliini A7, (C19H22O5), CAS-numero 510-75-8
Gibberelliini A8, (C19H24O7), CAS-numero 7044-72-6
Gibberelliini A9, (C19H24O4), CAS-numero 427-77-0
Gibberelliini A10, (C19H26O5), CAS-numero 5492-24-0
Gibberelliini A12, (C20H28O4), CAS-numero 1164-45-0
Gibberelliini A14, (C20H28O5), CAS-numero 4955-22-0
Gibberelliini A20, (C19H24O5), CAS-numero 19143-87-4
Gibberelliini A24, (C20H26O5), CAS-numero 19427-32-8
Gibberelliini A36, (C20H26O6), CAS-numero 38076-57-2
Gibberelliini A53, (C20H28O5), CAS-numero 51576-08-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hampurin yliopisto: Gibberellins (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Plant hormones: Gibberellins (englanniksi)
(Arkistoitu – Internet Archive) (pdf) (englanniksi)
Luettelo Valko-Venäjän valtateistä

Valko-Venäjän valtatieverkko.
Valko-Venäjän tieverkkoon kuuluu kaksitoista valtatietä (valkoven. Магістралі, Magistrali, ven. Магистрали, Magistrali), jotka on numeroitu M-tunnuksella M1-M12. Yhdessä kantateiden (numerointi P1-P149) kanssa, ne muodostavan Valko-Venäjän yleisen maantieverkon perustan, niin sanotut kansalliset maantiet. Tieverkkoa koskevan politiikan toteuttamisesta, tieverkon suunnittelusta ja valtateiden kunnossapidosta vastaa Valko-Venäjän liikenne- ja tietoliikenneministeriön alainen Belavtodor-osasto (ven. Белавтодор).
Elokuussa 2013 maassa otettiin käyttöön etäluettaviin, autojen tuulilasin sisäpuolelle sijoitettaviin tunnistinlaitteisiin perustuva BelToll-tietullijärjestelmä. Järjestelmä on huomattavasti laajempi kuin aiempi M1-valtatien maksupisteisiin perustunut tietullijärjestelmä. Vuoden 2014 alussa järjestelmä kattoi M1-, M2- ja M4-valtatiet ja osia useista muista valtateistä. Järjestelmän avulla kerätään tietullia tulliliiton ulkopuolelta tulevilta autoilta ja tulliliittoon kuuluvilta, yli 3,5 tonnia painavilta ajoneuvoilta muutamia poikkeuksia, kuten moottoripyörät, linja-taksit, hälytysajoneuvot ja Valko-Venäjälle rekisteröidyt traktorit, lukuun ottamatta.
| Valtatien numerointi | Reitti | Pituus (noin km) | Sijaintikartta |
| --- | --- | --- | --- |
| Valtatie  E 30 | Puolan raja (Puolan valtatie )– Brest– Baranavitšy– Minsk– Barysau– Orša– Venäjän raja (Venäjän  valtatie) | 611 |  |
| Valtatie  | Minskin kehätie ()– Minskin kansallinen lentoasema (Minsk-2) | 34 |  |
| Valtatie  | Minskin kehätie ()– Lahoisk– Lepel– Vitsebsk | 268 |  |
| Valtatie  | Minskin kehätie ()– Tšerven– Berazino– Bjalynitšy– Mahiljou | 207 |  |
| Valtatie  E 271 | Minskin kehätie ()– Marina Horka– Asipovitšy– Babruisk– Žlobin –Homel | 309 |  |
| Valtatie  | Puolan raja (Puolan valtatie )– Hrodna– Skidal– Lida– Valožyn– Valtatie  |  |  |
| Valtatie  E 28 | Liettuan raja (Liettuan  valtatie): Valko-Venäjän Kamennyi Log -raja-asema – Ašmjany– Valožyn– Minskin kehätie () | 139 |  |
| Valtatie  E 95 | Venäjän raja (Venäjän  valtatie): Valko-Venäjän Jezerištše-raja-asema–Haradok– Vitsebsk– Orša– Mahiljou– Homel– Valko-Venäjän Novaja Guta -raja-asema Ukrainan rajalla (Ukrainan  valtatie) | 467 |  |
| Minskin kehätie (MKAD) eli Valtatie  | Kehätie Minskin kaupungin ympäri | 56 |  |
| Valtatie  | Kobryn– Drahitšyn– Ivanava– Pinsk– Luninets– Mikaševitšy– Žytkavitšy– Kalinkavitšy– Homel– Dobruš– Venäjän raja (Venäjän  valtatie) |  |  |
| Valtatie  E 85 | Liettuan raja (Liettuan  valtatie)–  Lida– Slonim– Kantatie P2 |  |  |
| Valtatie  E 85 | Kobryn– Ukrainan raja (Ukrainan  valtatie) |  |  |
Aiheesta muualla

Reconstruction of Belarus’ major highways to be financed with Chinese loan[vanhentunut linkki] (englanniksi) (export.by)
Valko-Venäjän tiesää (venäjäksi) (pogoda.by)
Road Upgrading and Modernization Project of M5 (englanniksi) (worldbank.org)
Valko-Venäjän valtatiet
Kansalliset valtatiet: M1 | M2 | M3 | M4 | M5 | M6 | M7 | M8 | M9 | M10 | M11 | M12 

Keskeisiä kansallisia teitä: R1 | R2 | R3 | R4 | R5 | R6 | R7 | R20 | R21 | R23 | R31 | R43 | R45

Eurooppatiet Valko-Venäjällä: E271 | E28 | E30 | E85 | E95
Euroopan moottoritiet maittain
Alankomaat
Albania
Andorra
Armenia
Azerbaidžan
Belgia
Bosnia ja Hertsegovina
Bulgaria
Espanja
Georgia
Irlanti
Italia
Itävalta
Kosovo
Kreikka
Kroatia
Kypros
Latvia
Liechtenstein
Liettua
Luxemburg
Malta
Moldova
Monaco
Montenegro
Norja
Pohjois-Makedonia
Portugali
Puola
Ranska
Romania
Ruotsi
Saksa
San Marino
Serbia
Slovakia
Slovenia
Suomi
Sveitsi
Tanska
Tšekki
Turkki
Ukraina
Unkari
Valko-Venäjä
Venäjä
Viro
Yhdistynyt kuningaskunta