stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bosnian kieli

| bosnia |
| --- | --- |

Oma nimi:  bosanski   босански  
Tiedot
Alue:  Balkan  Etelä-Eurooppa 
Virallinen kieli:   Bosnia ja Hertsegovina
Puhujia:  1,3-4 miljoonaa
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  Latinalaiset  Kyrilliset 
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  baltoslaavilaiset kielet – slaavilaiset kielet – eteläslaavilaiset kielet – läntiset
Kielikoodit
ISO 639-1:  bs
ISO 639-2:  bos
ISO 639-3:  bos
 Ohje 
Bosnian kieli eli bosnia (bosn. bosanski jezik (kyrilli.), босански језик) on eteläslaavilaisten kielten läntiseen haaraan kuuluvan serbokroaatin kielen Bosniassa ja Hertsegovinassa käytettävä standardisoitu muoto. Saman kielen muita standardeja ovat serbian kieli, montenegron kieli ja kroatian kieli.
Puhujia on arvioitu olevan n. 1,3–4 miljoonaa Bosnia-Hertsegovinassa. Tämän lisäksi puhujia on ympäri maailman Bosnian kansanmurhan ja Jugoslavian hajoamissodan aiheuttaman sotapakolaisuuden ja maastamuuton seurauksena.  
Nimeä 'bosnian kieli' alettiin käyttää nationalistisista syistä vasta 1990-luvulla Bosnian sodan jälkeen. Ennen Jugoslavian hajoamista puhuttiin serbokroaatin kielestä.
Ensimmäiset maininnat bosnian kielestä ovat 900–1100-luvuilta, jolloin paikallista kieltä kirjoitettiin bosančica-aakkosilla (bosančica/босанчица) eli ns. Bosnian kyrillisillä aakkosilla. Niitä käytettiin laajasti Balkanilla 900-luvulta 1700-luvulle. Kirjoitusta on nimitetty myös länsikyrilliseksi tai kroatiankyrilliseksi.
Keskinen eteläslaavi on jakaantunut kolmeen päämurteeseen, jotka ovat štokaavi, kajkaavi ja čakaavi. Näistä štokaavi, nimenomaisesti sen itähertsegovinalainen muoto valittiin Wienin kirjallisuussopimuksessa 1850 kroaatin ja serbian yhteisen kirjakielen pohjaksi.
Bosnia perustuu kroaatin tavoin ijekavica-lausuntaan, mikä näkyy siinä, että kroatiassa ja bosniassa eräissä sanoissa kirjoitetaan "ije" siinä, missä Serbiassa puhutussa serbiassa kirjoitetaan "e" (esim. sr: vreme, hr, bs: vrijeme, "aika"). Tosin myös Bosniassa puhuttavassa serbiassa lausunta noudattaa ijekavicaa Serbian ekavican sijaan. Tämä on seurausta muinaisslaavilaisen jat-kirjaimella merkityn äänteen muuttumisesta. Eroavaisuus on murretasoa pienempi ja siitä käytetään nimeä lausuntatapa (izgovor).
Itävalta-Unkarin miehityksen aikana bosnian kieli otettiin alueen viralliseksi kieleksi. Tämä on Bošnjaštvo-politiikan mukaista ja tavoitteena oli nostaa bosnialaisten kansallistuntoa. Vuonna 1907 viralliseksi kieleksi määrättiin kuitenkin serbokroatia, jona tilanne pysyi sekä Itävalta-Unkarin hajoamiseen asti sekä Jugoslavian ajan.
Bosnia, serbia, kroatia ja montenegro lasketaan usein itsenäisiksi kieliksi, jotka kehittyvät omaan suuntaansa. Kielillä on omat kielioppinsa, oppikirjat ja muu kirjallisuus. Niiden puhujat ymmärtävät toisiaan.
Muhamed Hevaji Uskufi Bosnevi laati ja julkaisi 1632 bosnia-turkki-sanakirjan, mutta hänen työnsä jäi vähälle arvolle, koska Bosnian ylimystö puhui tuolloin lähinnä turkkia, arabiaa tai persiaa. Ensimmäinen kielioppi julkaistiin 1890.
Kielioppi

Bosniaa kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Aakkosissa on 30 kirjainta, joista 25 konsonanttia ja viisi vokaalia.
Kielioppi on identtinen serbian kanssa. Bosnian kielessä on seitsemän sijamuotoa. Sanoilla on kolme sukua: feminiini, maskuliini ja neutri. Sanaluokkia on 10. Perusaikamuotojen (preesens, perfekti ja 1. futuuri) lisäksi aikamuotoja ovat imperfekti, aoristi, pluskvamperfekti ja 2. futuuri. Lauseiden sanajärjestys on melko vapaa.
Sanojen ääntämisessä oikea painotus on keskeistä. Sanapaino on osaksi kiinteä, osaksi liikkuva. Pääpaino ei koskaan ole sanan lopputavuilla. Painollinen tavu on joko lyhyt tai pitkä, ja sen sävelkulku voi olla laskeva tai nouseva. Kysymyksiä muodostetaan joko intonaation tai kysymyssanojen avulla.
Aakkoset

Nykypäivänä käytössä on sekä latinalainen että kyrillinen aakkosjärjestelmä, näistä latinalainen on kuitenkin yleisimmin käytetty. Muinoin bosnian kieltä kirjoitettiin myös bosančica- ja arebica-aakkosilla. Arebica (عَرَبٖىڄا) oli 1400-1900-luvuilla historian kautta Aljamido-kirjallisuuteenselvennä liittyvä ja sitä kautta kehittynyt persialais-arabialaisen aakkoston variaatio.
Kielinäyte > Latinalaisin aakkosin

»Sva ljudska bića rađaju se slobodna i jednaka u dostojanstvu i pravima. Ona su obdarena razumom i sviješću i treba da jedno prema drugome postupaju u duhu bratstva.»
Suomeksi:
»Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.»
(YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla)
Kielinäyte > Kyrillisin aakkosin

»Cвa љyдскa биђa paђajy сe слoбoднa и jeднaкa y дoстojaнствy и пpaвимa. Oнa сy oбдapeнa paзyмoм и свиjeшђy и тpeбa дa jeднo пpeмa дpyгoмe пoстyпajy y дyхy бpaтствa.»
Suomeksi:
»Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.»
(YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bosnian kieli Wikimedia Commonsissa
Slaavilaiset kielet
bosnia
bulgaria
interslaavi
kantaslaavi
kašubi
kirkkoslaavi
kroatia
makedonia
molisenkroatia
montenegro
muinaiskirkkoslaavi
polabi
puola
ruteeni
serbia
serbokroatia
sleesia
slovakki
sloveeni
slovintsi
sorbi
tšekki
ukraina
valkovenäjä
venäjä
CO Transports

Club Olympique des Transports (arab. النادي الأولمبي للنقل‎‎) on tunisialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1966. Sen kotistadion on Stade Ali Belhouane, joka sijaitsee Mellassinessa, Tunisissa. Seura on sijoittunut parhaimmillaan toiseksi Tunisian pääsarjassa ollessaan tasapisteissä Espérancen kanssa kaudella 1987–1988. Mestaruus lopulta ratkesi maalieroon. Samalla kaudella se voitti Tunisian cupin voittamalla loppuottelussa Club Africainin.
Historia

Seura sai alkunsa heinäkuussa 1945, kun Mustapha Achour yhdessä ryhmänsä, sekä pyöräilijä Jilani Ben Othmanin ja urheilujohtajan Belhassen Chaarin kanssa perustivat "En-Najah Sportsin". Vuonna 1960 joukkue yhdistyi "El Hilal Sports du Den-Denin" kanssa, jonka myötä uuden seuran nimestä tuli "Club Olympique Tunisien". Kuusi vuotta myöhemmin joukkue yhdistyi jälleen tällä kertaa "Association Sportive des Traminotsin" kanssa, jonka myötä seuran nykyinen nimi "Club Olympique des Transports" sai alkunsa 29. kesäkuuta 1966.
CO Transports pelasi pitkään 27 vuoden ajan Tunisian pääsarjassa, mutta putosi pian sarjatasoa alemmaksi joukkueen siirtyessä Tunisissa sijaitsevaan Mellassine alueelle. Tunisin aluekunta ei kyennyt enää täyttämään pääsarjan vaatimia ammattilaistason vaatimuksia ja joukkue pudotettiin neljänteen divisioonaan Ligue Amateur 4:een. Kaudella 2007–2008 CO Transports nousi Ligue Professionnelle 3:een.
Saavutukset

Tunisian cup: 1988
Tunnettuja entisiä pelaajia

Mohieddine Habita
Ali Kaabi
Farouk Ben Sliman
Houcine Ayari
Aiheesta muualla

CO Transports Goalzz.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Branko Brnović

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Branislav Brnović
Syntymäaika: 8. elokuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Titograd, Jugoslavia
Pituus: 182 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1987–1991 1991–1994 1994–2000 2006–2007 |  FK Budućnost Titograd  FK Partizan  RCD Espanyol  FK Kom | 100 (13) 88 (11) 146 (3) 15 (2) |
Maajoukkue
| 1989–1992 1994–1998 |  Jugoslavia  Serbia ja Montenegro | 6 (0) 21 (3) |
Valmennusura
2007–2011 2011–2015:  Montenegro (apuv.)  Montenegro
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Branko Brnović (serb. Бранко Брновић, s. 8. elokuuta 1967) on montenegrolainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Ura pelaajana

Brnović aloitti pelaajauransa FK Budućnost Titogradin joukkueessa 1987. Seura pelasi tuolloin Jugoslavian pääsarjassa ja sijoittui Brnovićin aikana parhaimmillaan seitsemänneksi kaudella 1987–1988. Hänen viimeiseksi kaudekseen Budućnostissa jäi 1990–1991, jolloin seura eteni Balkans Cupin finaaliin.
Budućnostista Brnović siirtyi FK Partizaniin, jossa hän yhtenä puolustuksen tärkeänä lenkkinä oli auttamassa seuraa voittamaan Jugoslavian-mestaruuden kahdesti peräkkäin 1993 ja 1994. Lisäksi Brnović pääsi Partizanissa juhlimaan maan cupin mestaruutta kahteen otteeseen. Liigamestaruuteen päättyneellä kaudella 1992–1993 Brnović iski kuusi maalia, mikä on hänen uransa paras maalimäärä yhden kauden aikana.
Kesällä 1994 Brnović jätti Partizanin ja siirtyi pelaamaan Espanjaan RCD Espanyolin joukkueeseen. Barcelonalaisseurassa Brnović pelasi kuusi kautta ja oli neljänä kautena joukkueen avauskokoonpanon vakiomies. Viimeiseksi jääneellä kaudella 1999–2000 Brnović pelasi vain yhden ottelun, vaikka seuralle se oli Copa del Reyn voiton myötä menestyksekkäin.
Brnović lopetti pelaajauransa Espanyoliin, kunnes palasi vuonna 2006 montenegrolaisseura FK Komin pelaajaksi. Hän pelasi seurassa kaudella 2006–2007 kaikkiaan 15 ottelua ja onnistui kertaalleen maalinteossa.
Maajoukkuetasolla Brnović edusti Jugoslaviaa ja Serbia ja Montenegroa yhteensä 27 A-maaottelussa. Hän oli mukana MM-kisoissa 1998, joissa Jugoslavia putosi toisella kierroksella hävitessään Alankomaille. Lisäksi hän oli mukana voittamassa Jugoslavialle alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta 1987.
Ura pelaajana > Saavutukset pelaajana

Jugoslavian mestaruus (2): 1993, 1994
Jugoslavian cup (2): 1992, 1994
U20 Maailmanmestaruus: 1987
U21 EM-hopeaa: 1990
MM-2.kierros: 1998
Ura valmentajana

Valmennusuransa Brnović aloitti vuonna 2007 Zoran Filipovićin apulaisvalmentajana Montenegron maajoukkueessa. Filipovićin jätettyä tehtävänsä kohtullisesti sujuneiden MM2010-karsintojen jälkeen Brnović jatkoi päävalmentajaksi nousseen Zlatko Kranjčarin apulaisvalmentajana.
Syyskuussa 2011 Brnovićista tuli Montenegron maajoukkueen päävalmentaja, kun liitto erotti yllättäen Kranjčarin kahden karsintatappion jälkeen. Brnović valmentaa Montenegroa ainakin kahdessa jäljellä olevassa EM-karsintaottelussa. Panoksena lohkokakkosena olevalla Montenegrolla oli pääsy jatkokarsintoihin ja jopa lopputurnaukseen. Brnovićin johdolla Montenegro pelasi tasan Englannin kanssa ja hävisi viimeisen ottelunsa Sveitsille 2–1. Pisteet riittivät kuitenkin jatkokarsintoihin, joissa Montenegro hävisi Tšekille yhteismaalein 3–0.
Montenegron jalkapalloliitto ilmoitti joulukuussa 2015, ettei se jatka vuoden lopussa päättyvää sopimusta Brnovićin kanssa.
Cara Mia (Måns Zelmerlöwin kappale)

| ”Cara Mia” Måns Zelmerlöw |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Stand by for...
 Julkaistu: 5. maaliskuuta 2007
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 18.17
 Levy-yhtiö: M&I
Listasijoitukset
  4.
Måns Zelmerlöwin muut singlet
|   | ”Cara Mia” 2007 | ”Work of Art (Da Vinci)” 2007 |
Cara Mia on ruotsalaisen laulaja Måns Zelmerlöwin debyyttisingle, joka julkaistiin 5. maaliskuuta 2007.
Zelmerlöw osallistui kappaleella Ruotsin euroviisukarsintaan, jossa hän sijoittui lopulta kolmanneksi.
Kappaleet

Cara Mia – 3.04
Cara Mia (Pj Harmony Day Remix) – 3.22
Cara Mia (Pj Harmony At Nite Remix) – 3.43
Cara Mia (Perra Dance Remix) – 4.04
Cara Mia (Acoustic Version) – 4.02
Blanka II (Navarra)

| Blanka> Asturian ruhtinatar Navarran kuningatar (nimellinen). |
| --- | --- |
Syntynyt:  9. kesäkuuta 1424 Olite, Navarra
Kuollut:  2. joulukuuta 1464 Orthez, Ranska
Hautapaikka:  Lescar, Ranska
Puoliso:  Kastilian Henrik IV
Suku:  Trastámara
Isä:  Juhana II
Äiti:  Blanka I
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Blanka II (Esp. Blanca, bask. Zuria; 9. kesäkuuta 1424 – 2. joulukuuta 1464) oli nimellisesti Navarran kuningatar vuosina 1461–1464. Hän oli myös Kastilian Henrikin puolisona Asturian ruhtinatar.
Elämä

Blanka oli Juhana II:n ja Blanka I:n toinen lapsi ja vanhin tytär. Hän syntyi Olitessa, Navarrassa 9. kesäkuuta 1424.
Elämä > Navarran perillinen

Vuonna 1427 Blanka, hänen vanhempi veljensä Kaarle ja nuorempi sisarensa Eleonoora nimettiin Navarran kuningaskunnan perillisiksi.
Vuonna 1436 solmitussa rauhansopimuksessa Navarran ja Kastilian välillä hänet kihlattiin Kastilian kruununperilliselle. Blanka avioitui Asturian ruhtinas Henrikin (myöhemmin Kastilian kuningas Henrik IV) kanssa 1440. Vuonna 1453 paavi Nikolaus V myönsi Henrikille avioeron. Perusteluna oli, että "noituus" oli tehnyt Henrikistä kyvyttömän täyttämään aviomiehen tehtäviä. (Henrik sai tästä liikanimen "Kyvytön".)
Blanka palasi Navarraan, missä hän jäi perheensä vangiksi. Hän pysyi lapsettomana loppuikänsä.
Elämä > Kruununtavoittelija

Blankan veljen Kaarlen kuoltua 1461 heidän isäänsä Juhanaan tyytymättömät navarralaiset katsoivat Blankan olevan Navarran laillinen hallitsija, ja huusivat hänet kuningattareksi. Juhana, joka halusi pitää Navarran kruunun itsellään, oli kuitenkin vangituttanut Blankan jo aiemmin, eikä asiasta tullut mitään.
Juhana koetti naittaa Blankan Ranskan Ludvig XI:n nuoremmalle veljelle Kaarlelle tavoitteenaan liitto Ranskan kanssa, mutta Blanka kieltäytyi. Vuonna 1464 hän palasi Pamplonaan tavoitteenaan osallistua Navarran säätyjen kokoukseen.
Blanka kuoli Orthezissa alle kuukautta myöhemmin, väitetysti myrkkyyn. Sekä hänen isäänsä että sisartaan Eleonooraa on esitetty myrkyttäjiksi. Blankan kuoltua Navarran perimysoikeus siirtyi Eleonooralle, mutta koska tämä oli hyvissä väleissä isänsä Juhanan kanssa, hän ei vaatinut kruunua itselleen ennen kuin tämä kuoli vuonna 1479.
Blanka Kastilialainen

Ludvig VIII:n ja Blankan kruunajaiset Reimsin tuomiokirkossa 6. elokuuta 1223.
Blanka Kastilialainen (ransk. Blanche de Castille; 4. maaliskuuta 1188 – 26. marraskuuta 1252) oli Kastilian kuninkaan Alfonso VIII:n ja Englannin Aliénorin tytär, joka syntyi Kastilian Palenciassa. Hänestä tuli Ranskan kuningatar kuningas Ludvig VIII Leijonan puolisona ja myöhemmin poikansa sijaishallitsijana.
Puoliso ja lapset

Ranskan kuningas Filip II Augustus ja Englannin Juhana Maaton tekivät sopimuksen, jonka mukaan Juhanan sisarentytär naitettaisiin Filipin pojalle, tulevalle Ranskan kuninkaalle Ludvig VIII Leijonalle. Sopimuksen taustalla oli Juhanan äiti ja Filipin edesmenneen isän Ludvig VII:n ensimmäinen puoliso Aliénor Akvitanialainen, joka kävi itse noutamassa kihlatun tytön keväällä vuonna 1200 Ranskan hoviin. Juhana oli antanut sisarentyttärelleen myötäjäisiksi Berryn herttuakunnassa olleet Issoudun ja Gracayn läänitykset. Avioliittoon vihkiminen tapahtui 23. toukokuuta 1200 Seinen oikealla rannalla sijaitsevassa Portmortin kaupungissa, joka kuului Juhanan läänityksiin, sillä Filip II Augustuksen läänitykset olivat paavin julistamassa kirkollisten toimenpiteiden kiellossa.
Avioliitosta syntyivät lapset:
Blanche (1205–?)
Philippe (1209–1218)
Henri (1213–?)
Ludvig IX Pyhä (1214–1270)
Robert I (1216–1250) Artois'n kreivi, naimisissa Brabantin Mahaut'n kanssa,
Jean (1219–1227) Anjoun ja Mainen kreivi,
Alphonse (1220–1271) Poitiers ja Toulousen kreivi, joka avioitui Jeanne de Toulousen (1220–1271) kanssa,
Isabelle de France (1225–1270) Longchampin luostarin perustaja,
Philippe Dagobert (1222–kuoli nuorena),
Etienne (1226–kuoli nuorena),
Kaarle I (1227–1285), Anjoun ja Provencen kreivi, Sisilian kuningas, Napolin kuningas ja Jerusalemin kuningas, avioitui vuonna 1246 Provencen Béatricen (1234–1267) kanssa ja vuonna 1268 Burgundin Margueriten (1248–1308) kanssa.
Poliittinen kuningatar

Kuningatar Blanka osoitti suurta valmiutta valtakunnan johtotehtäviin kun Juhana Maaton vuonna 1216 kuoli ja Ludvig VIII vaati Englannin kruunua itselleen ja tunkeutui Englantiin, löytääkseen lopulta melko yhtenäisen kuningaskunnan edestään. Filip Augustus kieltäytyi auttamasta poikaansa, mutta Blanka antoi miehelleen täyden ja horjumattoman tukensa. Blanka asettui itse Clais'hen ja organisoi kaksi laivastoa, sekä armeijan, jota komensi Robert de Courtenay. Nämä yritykset olivat kuitenkin lopulta turhia. Kuitenkin tapahtuma osoitti hänen kykynsä toimia nopeasti ja tehokkaasti, oman luonteensa mukaisesti. Hänellä oli todennäköisesti myös runsaasti vaikutusvaltaa lempeätahtoiseen mieheensä, joskaan siitä ei ole kovin paljon näyttöä Ludvig VIII:n lyhyeksi jääneeltä hallituskaudelta vuosina 1223–1226.
Sijaishallitsija

Testamentissaan Ludvig VIII uskoi sijaishallituksen valtaistuimen perijän alaikäisyyden ajaksi kuningatar Blankalle, sillä poika oli vasta 12-vuotias. Samoin hänelle tuli yksin vastuu pariskunnan lukuisista lapsista. Poliittinen tilanne vaikutti hankalalta ja vaikealta. Kovalla työllä rakennetty Kapetingi-dynastian asema näytti murenevan vasallien voimakastahtoisuuden edessä Ludvig IX Pyhän alaikäisyyden aikana. Blanka otti kuitenkin kantaakseen yksin koko vastuun ja taakan ja hajotti paronien liittouman vuonna 1226 ja torjui Englannin kuninkaan hyökkäyksen vuonna 1230. Hänen energisyytensä ja päättäväisyytensä kesti kaikki vaarat.
Valtionhoitajuuden aikana liikkui myös paljon huhuja, joiden tarkoituksena oli vahingoittaa kuningattaren mainetta. Champagnen kreivi Thibaud IV oli lausunut runollisen vasallilupauksen kuningattarelle ja tämä toimi pohjana huhuille, samoin laskettiin liikkeelle huhuja paavin legaatin Romano Bonaventuran, sant' Angelon kardinaalin pidentyneen vierailun syistä, joiden kerrottiin liittyvän kuningattareen.
Blanka oli ilmeisesti perinyt parhaat ominaisuutensa isoäidiltään Aliénor Akvitanialaiselta, sillä ajan myötä vasallit  kunnioittivat joko hänen sotaisia valmistelutaitojaan tai selkeätä diplomatiaansa. Voidaan hyvin sanoa, että Ludvig IX Pyhä oli äidilleen velkaa kuningaskuntansa, sillä hänen ansiostaan uusi kuningas sai toimivan valtakunnan ja vahvan monarkian. Ludvigin tultua täysi-ikäiseksi ja hallitsijaksi vuonna 1236, oli Blankalla kuitenkin häneen vielä melkoisesti vaikutusvaltaa. Vuonna 1248 Blankasta tuli uudelleen sijaishallitsija ja valtionhoitaja kun Kudvig Pyhä lähti ristiretkelle, jonne lähtöä leskikuningatar oli voimakkaasti vastustanut. Sijaishallitsija säilytti valtakunnan toiminnassa ja rauhantilassa kuninkaan poissaolon aikana.
Pitkän elämäntyön tehneen kuningatar Blankan voimat kuitenkin vähenivät ja hän sairastui ollessaan Melunin kaupungissa marraskuussa 1252. Hänet kuljetettiin Pariisiin, jossa hän kuitenkin muutaman päivän kuluttua kuoli. Hänet haudattiin Maubuissoniin.
Cecil Boden Kloss

Cecil Boden Kloss
Cecil Boden Kloss (1877–1949) oli englantilainen eläintieteilijä.
1900-luvun alussa Kloss liittyi amerikkalaisen luonnontieteilijän William Louis Abbottin seuraan tutkimaan Aandamaanien ja Nikobaarien saariston eläimistöä. Vuodesta 1908 alkaen hän työskenteli Herbert Christopher Robinsonin alaisuudessa Kuala Lumpurin museossa. Vuosina 1923–1932 Kloss toimi Raffles Museumin johtajana Singaporessa.
Kloss nimesi ja kuvaili useita uusia nisäkäslajeja ja joitakin uusia lintulajeja, kuten vietnamintimalin (Jabouilleia danjoui) yhdessä Robinsonin kanssa ja siporanpöllösen (Otus mentawi) yhdessä Frederick Nutter Chasenin kanssa.
Klossin kunniaksi on nimetty useita kasvi- ja eläinlajeja, muun muassa pikkuharjakotka (Spilornis klossi).
Brunswick stew

Kanasta valmistettu Brunswick stew.
Brunswick stew (suom. Brunswickin pata) on Yhdysvaltojen Virginiasta peräisin oleva pataruoka. Perinteisesti se valmistettiin käyttäen oravanlihaa tai muuta pienriistaa. Nykyisin käytetään myös tavallisempaa kanaa tai sikaa.
Piirteet

Brunswick stew on pataruoka, jota on perinteisesti valmistettu etenkin oravasta tai muista pienistä riistaeläimistä, kuten jäniksestä. Nykyisin riistan sijaan voidaan käyttää myös esimerkiksi kanaa, sikaa tai nautaa. Lihan ohella pataan voidaan lisätä hyvin vapaasti erilaisia kasviksia, kuten maissia, tomaattia, sipulia, limanpapuja ja perunaa. Brunswick stew valmistuu muille pataruuille tyypilliseen tapaan melko hitaasti. Annosta voidaan kypsentää neljästä kuuteen tuntiin. Pataa hämmennetään koko kypsymisen ajan. Melko työlään valmistusprosessin takia pataa valmistetaan erityisesti erilaisiin tilaisuuksiin.
Historia

Tunnetun tarinan mukaan Brunswick stew on peräisin Yhdysvaltojen Virginian osavaltion Brunswickin piirikunnasta, jossa sitä valmisti ensimmäisen kerran afroamerikkalainen kokki Jimmy Matthews vuonna 1828. Matthews oli orja. Hän oli mukana virginialaisen poliitikko Greed Haskinsin johtamalla metsästysretkellä ja sattui muiden ollessa metsällä pyydystämään oravan, josta hän valmisti myöhemmin tunnetuksi tulleen pataruokansa. Matthews valmisti oravaa, kuivunutta leipää ja mausteita suuressa rautapadassa. Aluksi annosta epäilleet metsästysseurueen jäsenet yllättyivät lopulta sen mausta positiivisesti. Ajoittain Brunswick stew'n syntytarina on liitetty myös muihin Brunswick-nimisiin paikkoihin, kuten Brunswickin kaupunkiin Georgiassa. Virginia ja Georgia ovat joskus kilpailleet leikkimielisesti asemasta padan syntypaikkana. Hieman vastaavia ruokalajeja lienee kuitenkin valmistettu jo Kaakkois-Yhdysvaltojen intiaanien parissa.
Muistomerkki Georgiassa väittää vaihtoehtoisen tarinan mukaisesti ruokalajin olevan peräisin Brunswickin kaupungista vuodelta 1898.
Cecil Brown

| Cecil Brown |
| --- | --- |
 Cecil Brown
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. syyskuuta 1907
Kuollut: 25. lokakuuta 1987 (80 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvaltain
Ammatti:  toimittaja
Cecil Brown (14. syyskuuta 1907 – 25. lokakuuta 1987 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen toimittaja. Hän oli yksi Murrow’s Boysina tunnetun radiotoimittajaryhmän jäsenistä, jotka Edward R. Murrow palkkasi CBS:lle toisen maailmansodan alkaessa raportoimaan Euroopan tapahtumista. Brown aloitti tehtävässään helmikuussa 1940 vastuualueenaan Italian tapahtumista uutisointi. Myöhemmin hänet karkotettiin Italiasta, ja hän siirtyi raportoimaan sotatapahtumista muun muassa Jugoslaviassa, Unkarissa, Syyriassa, Egyptissä, Kreetalla ja Libyassa.
Brown lähti 8. joulukuuta 1941 mukaan taisteluristeilijä HMS Repulsen matkalle, jonka tarkoituksena oli kohdata Malesiaan matkalla olleet japanilaisalukset. Repulse joutui kuitenkin japanilaisten lentokoneiden upottamaksi. Brown pelastettiin merestä, ja hän päätyi lopulta Australiaan. Myöhemmin hän raportoi muun muassa japanilaisten pommituksista Jaavan saarella. Toisen maailmansodan jälkeen Brown palasi Eurooppaan. Hän raportoi Korean sodasta vuonna 1952 ja vuosina 1958–1962 hän oli NBC:n Itä-Aasian toimituspäällikkönä. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän siirtyi KCET:n palvelukseen ja toimi opettajana. Brown jäi eläkkeelle 1980.
Brown sai Peabody-palkinnon ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Born This Way: The Remix

| Born This Way: The Remix Lady Gaga |
| --- | --- | --- |

Remix-albumin tiedot
 Äänitetty : 2010–2011
 Julkaistu: 18. marraskuuta 2011
 Levy-yhtiö: Interscope, Streamline, Kon Live
Lady Gagan muut julkaisut
| Born This Way 2011 | Born This Way: The Remix 2011 | Born This Way: The Collection 2011 |
Born This Way: The Remix on yhdysvaltalaisen pop-laulaja Lady Gagan toinen remix-albumi, joka julkaistiin 18. marraskuuta 2011. Albumi sisältää remix-versioita artistin toisen studioalbumin, Born This Wayn kappaleista.