stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hikvision

| Hikvision |
| --- | --- |

 Pääkonttori Hangzhoussa
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö ja valtionyhtiö
Osake:  SZSE: 002415
ISIN:  CNE100000PM8
Perustettu:  30. marraskuuta 2001
Kotipaikka:  Hangzhou,  Kiina
Tuotteet:  turvalaitteet
Henkilöstö:  yli 52 000 (2023)
Kotisivu:  www.hikvision.com/en/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hikvision (kiin.: 杭州海康威视数字技术股份有限公司; pinyin: Hángzhōu hǎikāng wēishì shùzì jìshù gǔfèn yǒuxiàn gōngsī) on Kiinan valtion omistama turvalaitevalmistaja. Se perustettiin vuonna 2001 ja listautui Shenzhenin pörssiin vuonna 2010 . Hikvision toimii yli 150 maassa.
Hikvisionin päätuotteita ovat valvontakamerat. Hikvisionin kameroita käytetään Kiinassa kansalaisten ja  Xinjiangin internointileirien massavalvontaan. Tietoturvahuolien ja ihmisoikeusoikeusrikkomussyytösten johdosta Hikvisionin laitteistoja on rajoitettu Yhdysvalloissa ja useissa Euroopan maissa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Haikuruoho

| Haikuruoho> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit
Suku::  Haikuruohot Iljinskaea  Al-Shehbaz, Özüdoğru & D.A.German
Laji::  planisiliqua
Kaksiosainen nimi
 Iljinskaea planisiliqua  (Fisch. & C.A.Mey.) Al-Shehbaz, Özüdoğru & D.A.German (2021) 
Synonyymit
 Conringia planisiliqua Fisch. & C.A.Mey. (1837) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haikuruoho eli aasiansavuruoho (Iljinskaea planisiliqua, syn. Conringia planisiliqua) on ristikukkaiskasveihin kuuluva kasvilaji. Laji on siirretty savuruohoista vuonna 2021 kuvattuun uuteen sukuun haikuruohoihin (Iljinskaea), jossa se on ainoa laji. Haikuruohoa esiintyy Kaakkois-Euroopassa Kreikassa ja Bulgariassa sekä Keski-Aasiassa Kaukasiasta Itä-Kiinaan ja Mongoliaan. Suomessa lajia on havaittu tulokkaana kerran, 1950-luvulla Raisiossa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Haikuruohon (Iljinskaea planisiliqua) levinneisyys Suomessa.
Henry Draper -luettelo

Henry Draper -luettelo eli Harvardin luokittelu eli HD-luettelo (tunnus HD) on alun perin 225 300 tähteä käsittänyt tähtiluettelo, jossa on merkittynä jokaisen tähden sijainti ja spektriluokka. Luettelon laati Annie Cannon yhdessä työtovereidensa kanssa Edward Pickeringin valvonnassa, ja se julkaistiin ensi kerran vuosina 1918–1924. Se nimettiin Henry Draperin mukaan, koska tämän leski oli rahoittanut luettelon laatimisen.
Henry Draper -luettelossa oleville tähdille on annettu oma tunnus, joka on muotoa HD numero. Tähtien numerointi on tehty kasvavan rektaskension mukaisessa järjestyksessä 1900.0-epookin sijainnin perusteella. HD-designaatioita käytetään usein tähdillä, joilla ei ole Bayerin tai Flamsteedin designaatiota.
Vuonna 1949 luetteloa laajennettiin käsittämään yhteensä 359 083 tähteä. Laajennusosa sai lyhenteen HDE (Henry Draper Catalogue Extension), mutta yleensä myös laajennusosan sisältämiin tähtiin (numerot 225331–359083) käytetään HD-tunnusta. Luettelo sisältää tähdet aina magnitudiin +9 saakka. Se käsittää koko taivaan, ja se oli ensimmäinen merkittävä tähtien spektriluokat sisältävä tähtiluettelo.
HMS Havant

| HMS Havant |
| --- | --- |
 HMS Havant

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. Samuel White and Company, Cowes
Kölinlasku:  30. maaliskuuta 1938
Laskettu vesille:  17. heinäkuuta 1939
Palveluskäyttöön:  19. joulukuuta 1939
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 1. kesäkuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 340 t (standardi) 1 859 t (max)
Pituus:  98,45 m (kokonaispituus) 97,5 m (vesiraja)
Leveys:  10,05 m
Syväys:  3,78 m
Koneteho:  38 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  145
Aseistus
Aseistus:  3 × 4,7" tykkiä 2 nelipiippuista .50" konekivääriä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Havant (viirinumero H32) oli Britannian kuninkaallisen laivaston H-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Brasilian laivasto tilasi 8. joulukuuta 1937 Javaryn J. Samuel White and Companyltä, missä köli laskettiin 30. maaliskuuta 1938. Münchenin kriisin aikana syyskuussa 1938 Amiraliteetti esitti aluksen ja sen sisaralusten ostamista. Alukselle asennettiin tulenjohtojärjestelmät ja sen aseiden sijoitusta muutettiin, jotta se ei poikkeaisi liikaa muista Kuninkaallisen laivaston aluksista. Britannian hallitus osti lopulta 5. syyskuuta 1939 aluksen. Alus laskettiin vesille 17. heinäkuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 19. joulukuuta.
Palvelus

Vastaanottotestien päätyttyä alus siirrettiin 8. tammikuuta 1940 koulutukseen Portlandiin. Alus liitettiin 9. hävittäjälaivueeseen Plymouthiin suojaamaan Kanaalin saattueita. Aluksen ensimmäinen tehtävä oli 4.-9. helmikuuta 1940 HMS Ardentin ja HMS Whitshedin kanssa sukellusveneentorjuntapartio.
Maaliskuun loppuun alus oli Devonportin telakalla degaussianjärjestelmän korjaamiseksi. Vikojen epäiltiin johtuneen sabotaasista, mutta sitä ei kyetty osoittamaan todeksi. Palvelukseen palattuaan alus aloitti saattueiden suojaamisen. Alus suojasi 7. huhtikuuta saattueen Greenockista Gibraltarille, mutta siirtyessään Greenockiin se sai määräyksen liittyä Norjan operaatioihin. Se suojasi HMS Hesperuksen kanssa merijalkaväkeä kuljettanutta risteilijä HMS Suffolkia Färsaarille, jonne saavuttiin 13. huhtikuuta. Seuraavana päivänä alus palasi Scapa Flowhun, minkä jälkeen se suojasi saattueita Narvikiin 7. toukokuuta saakka.
Alus suojasi Norjan rannikolta palattuaan miehitysjoukkoja Islantiin kuljettaneita RMS Franconiaa ja RMS Lancastriaa. Se palasi 25. toukokuuta Greenockiin. Alus määrättiin evakuoimaan joukkoja Ranskasta (operaatio Dynamo) ja se saapui 29. toukokuuta Doveriin. Alus kuljetti parin seuraavan päivän aikana yhteensä yli 2 300 miestä Ranskasta Doveriin.
Alus joutui 1. kesäkuuta ilmahyökkäykseen ollessaan paluumatkalla Dunkerquesta kannellaan lähes 500 maavoimien miestä. Alukseen osui kolme pommia, jotka tuhosivat aluksen konehuoneen. Hyökkäyksessä sai surmansa kahdeksan ja haavoittui 25 miehistönjäsentä lisäksi runsaasti aluksella olleita evakuoituja sotilaita sai surmansa. Miinanraivaaja HMS Saltash otti aluksen hinaukseen, mutta se osoittautui mahdottomaksi. Touvi irrotettiin ja Saltash upotti aluksen tykkitulella.
Hubertus Antonius van der Aa

| Hubertus van der Aa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Hubertus Antonius van der Aa
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1935 Tilburg, Alankomaat
Kuollut: 7. toukokuuta 2017 (81 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  sienitiede
Hubertus Antonius van der Aa (1935–2017) oli alankomaalainen sienitieteilijä ja opettaja. Hän oli erityisesti vaillinaissieniin kuuluvan Coelomycetes-sieniryhmän tuntija. 1960-luvulla van der Aa kiinnostui kasvien sienitaudeista ja alkoi tutkia sienten taksonomiaa Phyllosticta-suvun parissa. Vuonna 1973 van der Aa julkaisi Phyllosticta-sukua käsitelleen väitöskirjansa. Uusia geneettisiä menetelmiä soveltamalla van der Aa tarkasteli uudelleen tuhansia tyyppinäytteitä ja julkaisi uudistetun Phyllosticta-suvun taksonomisen luokittelun vuonna 2002 yhdessä bulgarialaisen tutkimuskollegansa ja ystävänsä Simeon Vanevin kanssa. Van der Aa tunnetaan myös Phoma-suvun parissa Gerhard Boereman ja muiden kanssa tekemästään työstä. Van der Aa julkaisi yksin sekä yhdessä muiden tutkijoiden kanssa useita tieteellisiä artikkeleita Phoma-sukuun liittyen.
Tutkimustyönsä ohella van der Aa opetti sienitiedettä Centraalbureau voor Schimmelculturesissa (nykyisin Westerdijk-instituutti) Baarnissa. Van der Aa oli pidetty opettaja, minkä lisäksi hän oli myös lahjakas kirjoittaja ja piti paljon kirjoista, erityisesti vanhoista kirjoista. Van der Aa on myös Alankomaiden sienitieteellisen seuran kunniajäsen.
Hesperidengärten

Neljä kääpiöpatsasta
Hesperidengärten (suom. Hesperidien puutarha) on puistoalue Nürnbergissä, St. Johanniksen kaupunginosassa. Se kuuluu myös osaksi  Nürnbergin historiallista mailia.
Puisto on saanut nimensä kreikkalaisesta mytologiasta, jonka takia sinne on myös istutettu sitruspuita. Hesperidit olivat antiikin mytologiassa jumalten puutarhan, jossa kasvoi kultaisia hedelmiä, vartioita. Keskiajalla Johanniksessa asui vauraita kaupunkilaisia, jotka toivat tuulahduksen eteläistä kulttuuria kotimaiseen puutarhaansa. Barokin aikaan rikkaat kauppiaat hakivat yleellisten huvittelupuutarhojen sijaan minimalistista koristepuutarhatyyliä, johon kuului useita patsaita ja kaivoja.
1980-luvun alussa puisto kunnostettiin uudestaan. Sen toinen pää sijaitsee Johannisstraße 47:llä ja toinen pää Johannisstraße 13:n kohdalla. Puiston läpi järjestetään turisteille ohjattuja kierroksia, joilla selvennetään puiston historiaa.
Nürnbergin historiallinen maili
Stadtbefestigung
Marthakirche
Klarakirche
Mauthalle
Lorenzkirche
Nassauer Haus
Heilig-Geist-Spital
Synagogendenkmal
Schuldturm
Katharinenruine
Frauenkirche
Hauptmarkt
Schöner Brunnen
Raatihuone
Fembohaus
Tucherschloss
Pellerhaus
Sieben Zeilen
Kaiserburg
Felsenberg
Käsityöläiskortteli
Pilatushaus
Tiergärtnertor
Johannisfriedhof
Hesperidengärten
Adam-Kraft-Kreuzweg
Albrecht Dürerin talo
Historischer Kunstbunker
Krämersgassen
Unterirdische Felsengänge
Schürstabhaus
Sebalduskirche
Sebalder Pfarrhof
Hallersches Haus
Weißgerbergasse
Kettensteg
Weinstadel
Unschlittplatz
Unschlitthaus
Henkersteg
An den Fleischbänken
Hei, me pamputetaan!

Hei, me pamputetaan! (engl. Police Squad!) on vuonna 1982 esitetty televisiosarja. Sarjaa tehtiin kuuden jakson verran. Sarja parodioi M Squad -poliisisarjaa. Sarjan päätähtiä olivat Leslie Nielsen, Alan North, Peter Lupus, Ed Williams ja William Duell. Sarjan tuottivat Jim Abrahams, David Zucker ja Jerry Zucker. Sarjan myötä syntyivät Mies ja alaston ase -elokuvat. Sarja sai kaksi Emmy-palkintoa vuonna 1982 ja yhden Satellite Awardin vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Hei, me pamputetaan! Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hubertus

Pyhä Hubertus. Lasimaalaus roomalaiskatolisessa pyhän Patrikin basilikassa, Kanadan Ottawassa.
Hubertus (656?/658? Toulouse? – 30. toukokuuta 727?/728?) oli kristillinen pyhimys, jota kutsuttiin Ardennien apostoliksi. Hänestä tuli Liègen piispa ja häntä pidetään metsästäjien, matemaatikkojen, optikkojen ja metallityöntekijöiden suojelupyhimyksenä, joka voi parantaa vesikauhun.
Legendan mukaan Hubertus yhdellä harvoista metsästyskerroistaan kohtasi hirven, jolla oli kaulan ympärillä sädekehä ja sarvien välissä risti, mikä sai hänet kääntymään heti kristityksi.
Yksityiskohta Pyhän Hubertuksen kappelista, Château d'Amboise, Ranska
Tästä legendasta on saksalainen Jägermeister-yrttilikööri saanut etikettinsä aiheen samoin kuin Hollolan vaakuna aiheensa Hollolan kirkon asehuoneen ja kirkkosalin välisessä puisessa ovessa olevan pellistä tehdyn kuvakertomuksen mukaan.
Hei, Taavi

| Hei, Taavi> Hey Duggee |
| --- | --- |
Kestoaika:  7 minuuttia
Luoja(t):  Grant Orchard
Alkuperämaa:  Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   CBeebies  Yle TV2
Esitetty:  17. joulukuuta 2014 –
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  52
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Studio AKA
Aiheesta muualla
IMDb
Hei, Taavi (engl. Hey Duggee) on 2–5-vuotiaille lapsille tarkoitettu brittiläinen animaatio-televisiosarja , jonka on luonut Grant Orchard.
Hahmot

Taavi (engl. Duggee)
Petra (engl. Betty)
Heikki (engl. Happy)
Noora (engl. Norrie)
Roni (engl. Roly)
Tatu (engl. Tag)
Henry Koster

Hermann Kosterlitz eli Henry Koster (1. toukokuuta 1905 – 21. syyskuuta 1988) oli saksalainen elokuvaohjaaja. Hän pakeni juutalaisena Natsi-Saksasta ensin Ranskaan, sitten Unkariin; myöhemmin hän sai töitä Yhdysvalloista Hollywoodissa.
Kosterin töiden joukossa ovat Piispan vaimo (1947), Ystäväni Harvey (1950), Neitsytkuningatar (1955) ja Laulava nunna (1966).
Kosterilla on tähti Hollywood Walk of Famessa. Hän oli uransa aikana ehdolla niin Oscarin kuin Berliinin Kultaisen karhunkin saajaksi. Hän kuoli maksaleikkauksen jälkeen Kaliforniassa 1988.
Aiheesta muualla

Henry Koster Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Grekobuddhalaisuus

Grekobuddhalainen Buddha-patsas.
Grekobuddhalaisuus oli kulttuurinen synkretismi eli sulautuma hellenistisen ja buddhalaisen kulttuurin välillä. Se kehittyi 800 vuoden ajanjakson (n. 400-luvulta eaa. 400-luvulle jaa.) aikana Keski-Aasiassa alueella, joka vastaa nykyajan Afganistania ja Pakistania. Grekobuddhalaisuus vaikutti etenkin buddhalaiseen taiteeseen. Se levisi silkkitien mukana Kaukoitään, Kiinaan ja Koreaan ja Japaniin saakka.
Historia

Hellenistisen Kreikan ja buddhalaisuuden yhteydet alkoivat Aleksanteri Suuren Lähi-idän ja Keski-Aasian valloitusretkestä 334 eaa. Aleksanteri ulotti valtakuntansa Indus-joelle luoden siten kontaktin Intiaan, buddhalaisuuden syntypaikkaan. Aleksanteri perusti useita kaupunkeja Oxusin ja Baktrian alueille ja kreikkalaisia siirtokuntia Khyberin solan, Gandharan ja Punjabin seuduille. Alueet muodostavat kulkuväylän Himalajan ja Kush-vuoriston välillä.
Aleksanteria seurasi kreikkalais-intialaiset kulttuurivaihdon lähteinä seleukidien kuningaskunta ja edelleen kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta (kolmannelta toiselle vuosisadalle eaa.) ja Intialaiskreikkalainen kuningaskunta (toiselta ensimmäiselle vuosisadalle eaa.) ja lopulta Kushan keisarikunta (ensimmäiseltä kolmannelle vuosisadalle jaa). Grekobuddhalainen kulttuurivaihto tyrehtyi lopulta 300-luvulla jaa. hunnien invaasioon ja myöhemmin islamin laajenemiseen.
Taiteelliset vaikutteet

Gandharan taiteessa aihesisältö oli vahvasti buddhalaisista, kun taas ulkoasu oli pääosin länsiaasialaista tai hellenististä.
Tapa kuvata Buddhaa ihmishahmoisena pidetään sitä useimmiten grekobuddhalaisena piirteenä. Ennen kreikkalaisia vaikutteita jumalaksi korottautunutta Buddhaa sopi kuvata vain symbolien, kuten jalanjäljen tai rukouspyörän kautta. Monet tyylilliset elementit tyypillisissä Buddhan kuvauksissa osoittavat kreikkalaisesta vaikutuksesta. Esim. kreikkalaisesta tarustosta lainattiin mm. Herakles, joka kuvattiin Buddhan viereen tämän suojelijaksi.
Grekobuddhalainen pantheoni

Monet buddhalaiset jumaluushahmot saattavat olla kreikkalaisten jumalten inspiroimia. Esimerkiksi leijonantaljainen Herakles saattaa olla Buddhan suojelijan, Vajrapanin esikuva. Etenkin mahayana-buddhalaisuudessa näkyvät tämänkaltaiset vaikutteet, kuten japanilaisessa tuulenjumalassa Fujinissa, jota lienee inspiroinut Kreikan Boreas tai äitijumala Haritissa, johon on mahdollisesti vaikuttanut Tykhe.
Vaikutus islamiin

Islamilla ja buddhalaisuudella on todettu tiettyjä yhtäläisyyksiä. Havainto ei sovi perinteiseen käsitykseen, jonka mukaan islam olisi syntynyt Arabian niemimaan luoteisosassa tuhansien kilometrien päässä buddhalaisuuden vaikutusalueista. Se sopii kuitenkin kilpailevaan teoriaan, jonka mukaan islam olisi voinut syntyä Persiassa ja mahdollisesti sen koillisessa Khorasanin maakunnassa, joka rajoittuu nykyiseen Afganistaniin. Vielä 600-luvulla Afganistanin valtauskontona oli buddhalaisuus (muistona siitä olivat Talibanien vuonna 2001 räjäyttämät Buddhan jättiläispatsaat). Maantieteellinen läheisyys avaa mahdollisuuden siihen, että Khorasanin keskuksessa Mervissä mahdollisesti muotoutunut islam olisi saanut vaikutteita buddhalaisuudesta. Unkarilaisen Ignaz Goldziherin (k. 1921) mukaan islamiin kuuluva fatalismi saattaisi olla peräisin Intiasta. Tuhannen ja yhden yön saduissa fatalismi esiintyy muun muassa ilmaisuna, jonka mukaan ihmisen kohtalo on kirjoitettu hänen otsaansa. Vastaavasti Intiassa Brahma kirjoitti syntymättömän lapsen otsaan tämän tulevan kohtalon.
Markus Gross on jatkanut buddhalaisvaikutteiden kartoitusta. Profeetta Muhammedin kerrotaan syntyneen ”elefantin vuonna”. Elefantti kuuluu myös Buddhan syntymään. Buddhan äiti näki raskaana ollessaan unta elefantista, Buddha oli edellisessä elämässään elefantti tai jopa syntyi valkoisena norsuna.
Varsinkin islamilainen pyhiinvaellus on täynnä buddhalaisvaikutteita. 700-luvun alkuun sijoitetussa selonteossa kuvataan Nava Viharan buddhalaisluostaria kankaalla peitetyksi kuutioksi, jonka ympäri uskovat kiersivät. Kuvaus muistuttaa Kaaban temppelin kiertämistä. Pyhiinvaeltajien kääriytyminen valkeaan viittaan, joka jättää oikean olkapään paljaaksi, on buddhalaista pukeutumista, jota muslimit eivät muuten käytä. Pyhiinvaeltajilta kiellettyjen tekojen luettelo vastaa buddhalaismunkkien kieltoja. Niihin kuuluu jopa kielto tappaa hyönteisiä. Pyhäkön kiertäminen tunnetaan kaikissa maailmanuskonnoissa. Omituisin yhdenkaltaisuus on se, että Intian Bodhgayan Mahabodji – temppelissä, joka on paikassa missä Buddha valaistui, on pitkänomainen rata, jota pyhiinvaeltajat kävelevät edestakaisin. Se vastaa tarkasti Safa- ja Marwa-vuorten välistä pyhiinvaeltajien juoksureittiä Mekassa ja sijaitsee jopa samassa kohtaa suhteessa pääpyhäkköön.
Sekä kristinuskossa että juutalaisuudessa viinillä on tärkeä uskonnollinen merkitys. Näin on myös Koraanissa (16:67, 47:15, 83:25), kunnes Lehmän suurassa (2:219) viini kielletään. Buddhalaisuudessa viinin kieltäminen kuuluu ”Viiteen käskyyn”, jotka on osoitettu kaikille buddhalaisille. Islam on voinut saada viinikieltonsa buddhalaisuudesta, ellei se ole syntynyt omia aikojaan. Buddhalaisvaikutteita on löydetty myös Uskottomien suurasta "Al-Kafirun" (suura 109). Se on tulkittu buddhalaiseksi runoksi, joka on käännetty osittain väärin arabiaksi.
Goottirock

| Goottirock |
| --- | --- |
Alkuperä:  Post-punk
Alkuperämaa:  Iso-Britannia
Kehittymisen ajankohta:  1970-luvun loppu ja 1980-luvun alku
Tyypillisiä soittimia:  sähkökitara   sähköbasso   rummut   rumpukone   kosketinsoitin
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  dark cabaret   darkwave   ethereal
Goottirock on rockmusiikin tyyli, jossa korostuu "goottilainen" kauhu- ja rappioromantiikka. Tyylin syntyvuodet sijoittuvat 1970-luvun loppuun. Alun perin termiä käytettiin yhteisenä nimityksenä joukolle synkkätunnelmaisia punk- ja post-punk-yhtyeitä. 1980-luvun alkuvuosina goottirock eriytyi selkeästi omaksi musiikkityylikseen. Aggressiivisiin punkyhtyeisiin verrattuna goottirockyhtyeiden musiikki oli sisäänpäinkääntynyttä ja esteettistä.
Alkuperäisten goottirockyhtyeiden sanoitusten synkkyys ja introspektiivisyys johti nopeasti siihen, että erilaiset kirjalliset ja filosofiset liikkeet muovautuivat osaksi goottirockin vaikutekirjoa. Myös nykypäivän goottirockyhtyeet ammentavat ajoittain vaikutteita kauhuromantiikasta, eksistentialistisesta filosofiasta ja nihilismistä. Goottirockin ympärille syntynyt goottialakulttuuri kasvoi jo 1980-luvun alussa omanlaiseksi ilmiökseen.
Historia > Goottirockin juuret

Eräänlaisina goottirockin esimuotoina on pidetty 1960-luvun synkeimpiä rockyhtyeitä, kuten The Doorsia ja The Velvet Undergroundia, joiden vaikutus erottuu ensimmäisen sukupolven goottirockyhtyeiden musiikissa. Ensimmäisiä goottikäsitteellä ainakin jälkikäteen yleisesti kuvailtuja yhtyeitä olivat Siouxsie and the Banshees, The Cure, UK Decay ja Joy Division, jotka aloittivat punkyhtyeinä, mutta kehittyivät 1970-luvun lopulla hyvin synkkätunnelmaisiksi post-punk-tyylisiksi yhtyeiksi. Myös Public Image Ltd:n ja Killing Joken tapaiset synkät post-punk-yhtyeet toimivat vaikuttajina goottirockin kehityksessä. 1979 perustetun Bauhaus-yhtyeen singleä "Bela Lugosi's Dead" pidetään yleisesti ensimmäisenä varsinaisena goottirockäänitteenä, ja Bauhausin vaikutus koko musiikkityylin kehitykseen onkin ollut huomattava.
Historia > Goottirock eriytyy

1980-luvun ensimmäisinä vuosina perustettiin useita brittiläisen goottirockin pioneereina pidettyjä yhtyeitä, muun muassa Danse Society, Theatre of Hate, The Southern Death Cult ja The Sisters of Mercy. Näinä vuosina alettiin myös käyttää termejä gothic ja goth, joiden pohjalta goottialakulttuurin voidaan sanoa kehittyneen noin vuoteen 1982 mennessä. Samana vuonna aloitti toimintansa kuuluisa lontoolainen goottiklubi Batcave, jonka vakioesiintyjiin kuului suuri määrä myöhemmin klassikoiksi luokiteltuja yhtyeitä (muun muassa Alien Sex Fiend, Sex Gang Children ja Specimen). Samoihin aikoihin Yhdysvalloissa musiikkia luoneilla goottirockhenkisillä yhtyeillä (esim. Christian Death, 45 Grave ja Voodoo Church) ja Batcaven vakioesiintyjillä oli paljon samankaltaisia piirteitä musiikissaan. Tämän tyylistä punkin ja goottirockin välimaastossa liikkuvaa musiikkia kutsutaan usein termillä deathrock (tai death rock).
Historia > Goottirockin toinen aalto

1980-luvun puolessa välissä goottirockiin sekoittui runsaasti vaikutteita uuden aallon musiikista. Aiemmat post-punk-vaikutteet alkoivat hitaasti vähentyä. Samoihin aikoihin tapahtunut yleinen vaihtoehtomusiikin suosion nousu nosti julkisuuteen myös monia uusia goottirockyhtyeitä. Brittiläiset Fields of the Nephilim, The Sisters of Mercy ja The Mission menestyivät hyvin ja nousivat goottirockin kärkinimiksi saavuttaen jopa listamenestystä. Myös media kiinnostui tästä goottirockin ns. toisesta aallosta, jonka suosio nosti goottialakulttuurin ja goottirockin  erityisesti brittiläisessä musiikkilehdistössä hetkellisesti esille.
Historia > Goottirock yhdistyy muihin musiikkityyleihin

Jo 1980-luvulla alkanut goottirockin sekoittuminen industrial-, synthpop- ja muihin elektronisen musiikin tyyleihin vahvistui huomattavasti 1990-luvulla. Esimerkiksi Clan of Xymox ja Depeche Mode olivat 1980-luvulla yhdistelleet konemusiikkia goottivaikutteisiin ollen mukana synnyttämässä darkwave-nimikkeellä kutsuttua elektronisen goottimusiikin tyyliä. 1990-luvulla runsaassa kanssakäymisessä elektronisemman goottimusiikin kanssa olivat myös EBM-musiikkityyliä edustavat yhtyeet, joiden kohdalla onkin usein vaikea erottaa selkeitä genrerajoja. Myös metallimusiikki sai 1990-luvulla vaikutteita goottirockista, mutta goottimetalli on pysynyt musiikillisesti melko erillään goottirockista.
Historia > Nykyinen goottirock

Osa klassisista goottirockyhtyeistä esiintyy ja säveltää musiikkia edelleen. 1990-luvulta lähtien on myös ilmaantunut uusia yhtyeitä, jotka ovat olleet suosittuja musiikkityylin ystävien keskuudessa. Esimerkiksi yhdysvaltalaiset London After Midnight, Faith and the Muse ja The Last Dance aloittivat uransa 1990-luvulla ja ovat yhä suosittuja, kuten myös saksalainen Love Like Blood sekä britannialaiset Rosetta Stone ja Inkubus Sukkubus. Uusia goottirock-yhtyeitä perustetaan jatkuvasti maailmanlaajuisesti, huolimatta genren heikosta kaupallisesta menestyksestä 1980-luvun jälkeen.
1990-luvun lopussa ja 2000-luvun ensimmäisinä vuosina erityisesti yhdysvaltalaiset levy-yhtiöt ja osittain myös musiikkilehdistö kutsuivat goottinimikkeellä entistä suurempaa joukkoa tummasävyistä pukeutumistyyliä vaalivia rockyhtyeitä. Marilyn Manson tai vaikkapa suomalainen HIM ja The 69 Eyes toimivat malliesimerkkeinä yhtyeistä, jotka usein liitetään goottirocktermiin ja yleisesti goottialakulttuuriin, vaikka ne eivät kaikkien mielestä niitä edusta.
Goottirock ja -metalli ovat termeinä muuttuneet hyvin vaikeaksi määrittää, koska myös goottikulttuurin edustajat itsessään ovat toisinaan ristiriitaisia siitä mitä gootti-etuliitteen tulisi ja ei tulisi edustaa. Myös monet itsensä goottimusiikiksi mieltävät yhtyeet ovat toisinaan ajautuneet melko kauas tyylisuunnan alkuperäisestä post punk-johdanneisesta soundimaailmasta, ammentaen usein soundinsa yhdistämällä piirteitä radioystävällisemmästä valtavirran rockista ja raskaasta metallista. Näiden orkesterejen musiikin raskaus vaihtelee myös yksilökohtaisesti hyvin radikaalisti, mutta dekadenttisromanttiset sanoitukselliset teemat ovat yleisesti ottaen pysyneet melko samantapaisina 1980-luvulta lähtien. Hyvänä esimerkkinä nimityksen epäeksaktista luonteesta voidaankin pitää kolmen edellä mainitun yhtyeen yhtymäkohtien vähäisyydestä. Marilyn Manson on ammentanut musiikillisen antinsa industrial metallista ja jopa synthpopista asti taas kun HIMille on tyypillistä nojautua doom metal -vaikutteiden, suomalaisen iskelmän ja peräti glam rockin yhdistelemiseen. The 69 Eyes on näistä lähimpänä perinteistä Rock-ilmaisua, mutta kaikissa kolmessa yhdistyy tummanpuhuva imago, synkkien lyriikallisten teemojen romantisointi ja tietynlainen shokkiarvo, vaikkakin jälkimmäisenä mainittu esiintyy vaihtelevassa mittakaavassa.