stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Järnefelt

Järnefelt-aatelissuvun vaakuna
Järnefelt on pohjoismainen aatelissuku. Sen juuret ovat Upplannin jalkaväkirykmentin kapteenina aateloidussa saksalaissyntyisessä Johan Keldunckissa, joka aateloitiin 1651. Suomeen suku saapui isonvihan jälkeen, ja se immatrikuloitiin Suomen aateliin sukuna numero 42, kun Suomen Ritarihuone perustettiin vuonna 1818. Osa suvun jäsenistä on suomentanut sukunimensä muotoon Rauanheimo tai Rauta-aho.
Tunnettuja Järnefeltejä

Aurora Fredrika Järnefelt (o.s. Molander, 1800–1868), August Aleksander Järnefeltin äiti
Gustaf Johan Järnefelt (1823–1883), juristi, tuomari ja valtiopäivämies
August Fredrik Järnefelt (1825–1876), juristi, tilanomistaja, virka- ja valtiopäivämies
Klas Erik Järnefelt (1831–1889), pappi ja valtiopäivämies
August Alexander Järnefelt (1833–1896), kenraali, sotilastopografi, kuvernööri ja senaattori, Aurora Fredrikan poika
Elisabeth Järnefelt (o.s. Clodt von Jürgensburg, 1839–1929), vapaaherratar, August Alexanderin puoliso
Oskar Adolf Järnefelt (1845–1913), eversti ja valtiopäivämies
Fredrik Järnefelt (1857–1895), maanviljelijä ja valtiopäivämies, August Fredrik Järnefeltin poika
Kasper Järnefelt (1859–1941), taidemaalari, opettaja, kielenkääntäjä, August Alexanderin poika
Arvid Järnefelt (1861–1932), kirjailija ja varatuomari, August Alexanderin poika
Eero Järnefelt (1863–1937), taidemaalari ja professori, August Alexanderin poika
Jalo Järnefelt (1865–1920), pankki- ja valtiopäivämies, Klas Erik Järnefeltin poika
Tauno Järnefelt (1867–1938), korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos
Armas Järnefelt (1869–1958), säveltäjä, kapellimestari ja professori, August Alexanderin poika
Armas Gideon Järnefelt (1869–1916), virka- ja valtiopäivämies, Klas Erik Järnefeltin poika
John Järnefelt (1871–1941), kirjailija, Klas Erik Järnefeltin poika
Maikki Järnefelt (o.s. Pakarinen, myöh. Järnefelt-Palmgren, 1871–1929), Armas Järnefeltin ensimmäinen puoliso
Antti Järnefelt (1872–1948), rakennusmestari ja kirjailija
Eero Järnefelt (1888–1970), diplomaatti, suurlähettiläs, Arvidin poika
Konsti Järnefelt (1890–1959), poliitikko, kansanedustaja (Suomen Kansanpuolue) ja ammattiyhdistysjohtaja
Heikki Järnefelt (1891–1963), limnologian professori, Eero Järnefeltin poika
Maija Järnefelt (1900–1986), muistelmakirjailija, Arvid Järnefeltin tytär
Gustaf Juhana Järnefelt (1901–1989), Helsingin yliopiston tähtitieteen professori
Lillan Järnefelt (1902–1941), elokuvanäyttelijä, Arvid Järnefeltin tytär
Johan Järnefelt (1929–2020), lääkäri ja lääketieteellisen kemian professori, Gustaf Juhana J:n poika
Erkki Järnefelt (1939–2016), merikapteeni, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Richard Järnefelt (1963–2017), pappi, pianisti, säveltäjä, Yrjö Rauanheimon pojan, Gösta Olavi Järnefeltin, poika
Jonna Järnefelt  (s. 1964), näyttelijä
Sofia Järnefelt (s. 1982), vaatesuunnittelija, Gustaf Juhana J:n pojan, Wilhelmin, tytär
Jyrki Järnefelt, Mikkelin tuomiorovasti
Akseli Rauanheimo (vuoteen 1906 Järnefelt, 1871–1932), sanomalehtimies, konsuli, kansanedustaja ja kirjailija
Uljas Rauanheimo (vuoteen 1906 Järnefelt, 1898–1963), eversti ja kirjailija, Akseli Rauanheimon poika
Reino Rauanheimo (vuoteen 1906 Järnefelt, 1901–1953), kirjailija
Mauri Rauanheimo (vuoteen 1906 Järnefelt, 1902–1938), konsuli ja satama-alan yrityksen M. Rauanheimo Oy:n perustaja, Akseli Rauanheimon poika
Yrjö Rauanheimo (vuoteen 1906 Järnefelt, 1904–1949), sanomalehtimies ja kirjailija, Akseli Rauanheimon poika
Aino Sibelius, o.s. Järnefelt (1871–1969), Jean Sibeliuksen puoliso, August Alexanderin tytär
Aiheesta muualla

/ Järnefelt (1600–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Alexander Järnefeltin perhe
Krikor Ayvazian

Krikor Ayvazian (27. kesäkuuta 1912 – 21. tammikuuta 1997) oli syyrialainen armenialaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 6. syyskuuta 1936 ja nimitettiin Kamichlién eparkian johtoon 6. joulukuuta 1972. Piispaksi konsekroinnin suoritti 25. helmikuuta 1973 Ignace Pierre XVI Batanian, jota avustivat Georges Layek ja Raphaël Bayan.
Ayvazian jäi eläkkeelle 18. marraskuuta 1988 ja sai 23. marraskuuta nimityksen Marasc degli Armenin titulaaripiispaksi.
Corozal

| Corozal Corozal District |
| --- | --- |
 Sijainti
 Koordinaatit: 18°15′0″N, 88°20′0″W 
Valtio:  Belize
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Corozal (9 815 as., VL2022)
Pinta-ala:  1 860 km²
Väkiluku (2022)  ():  45 310
HDI (2022):  0,672
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  BZ-CZL
Corozal on yksi kuudesta Belizen hallintoalueesta. Se sijaitsee Pohjois-Belizessä. Alueen pinta-ala on 1 860 km². Vuonna 2022 väkiluku oli 45 310 (VL2022).
Sokerin ja hedelmien tuotannostaan tunnetun alueen hallinnollinen keskus on Karibianmeren rantakaupunki Corozal (Corozal Town; 9 815 as., VL2022).
Tuli & Savu

| Tuli & Savu |
| --- | --- |

Aihealue:  runous
Perustettu:  1994
Päätoimittaja:  Helmi Nöjd, Elina Sallinen
Sitoutuneisuus:  Sitoutumaton
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  Neljä numeroa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla

Tuli & Savu on suomalainen Runoyhdistys Nihil Interitin julkaisema neljästi vuodessa ilmestyvä kulttuurilehti, jonka aiheena on suomalainen ja kansainvälinen runous. Se on ilmestynyt vuodesta 1994. Lehden päätoimittajina toimivat vuoden 2025 alusta Helmi Nöjd ja Elina Sallinen.
Tuli & Savu on pitkäikäinen ja arvostettu julkaisu kulttuurilehtikentällä. Vuonna 2018 lehti palkittiin Kultti ry:n laatulehtipalkinnolla. Vuotta myöhemmin Tuli & Savu palkittiin pohjoismaiden parhaana kulttuurilehtenä Göteborgin kirjamessuilla. Vuonna 2021 Tuli & Savu sai kirjallisuuden valtionpalkinnon.
Lehden ulkoasu muuttui keväällä 2015, kun ulkoasusta järjestetyn kilpailun voittivat Aalto-yliopiston graafisen suunnittelun opiskelijat Elina Johanna Ahonen ja Anna Neva.
Päätoimittajat

Lehden päätoimittajina ovat toimineet:
Markus Jääskeläinen (1993–1996)
Ilkka Koponen (1996–1997)
Tuomo Karhu (1998–2000)
Johanna Venho (2000)
Rita Dahl ja Janna Kantola (2001–2002)
Leevi Lehto (2002–2003)
Miia Toivio (2003–2006)
Teemu Manninen (2006–2007)
Harry Salmenniemi (2007–2008)
Henriikka Tavi ja Mikael Brygger (2008–2010)
Kristian Blomberg ja Mikael Brygger (2010–2013)
Pauli Tapio, Tiina Lehikoinen ja Jouni Teittinen (2013–2014)
Tiina Lehikoinen ja Jouni Teittinen (2014–2015)
Anna Tomi ja Vesa Rantama (2016–2017)
Juha-Pekka Kilpiö (2018–2021)
Riikka Simpura ja Paavo Kässi (2021–2022)
Riikka Simpura ja Atte Koskinen (2023)
Atte Koskinen (2024)
Helmi Nöjd ja Elina Sallinen (2025–)
Aiheesta muualla

Runoyhdistys Nihil Interit
Tuli&Savu
| n k Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultin jäsenlehdet |
| --- | --- |
Jäsenliitot:  Aakusti  Aikakauskirja Genos  Aikamerkki  Amfion.fi  Animalia  Antimilitaristi  ARK – Arkkitehti  Astra  Asukki  Blues News  Debatti  Demeter  Elonkehä  Eläinten ystävä  Elävän ravinnon ystävä  Esperantolehti  Etsijä  Filmihullu  Finlands Natur  Finnanest  Finnish Music Quarterly  Finnisharchitecture.fi  Freelance Online  Futura  Grafia  Haava  Historiallinen Aikakauskirja  Idäntutkimus  Ikaros  Imetysuutisia  Improbatur  Jahrbuch fur Finnisch-Deutsche literaturbeziehungen  Jazzrytmit  Jyväskylän Ylioppilaslehti  Jänkä  Kajastus  Kaltio  Kamera-lehti  Kansanmusiikki  Kansan Tahto  Kantele  KD-lehti  Kehrääjä  Kide  Kiiltomato.net  Kirjailija  Kirjallisuusterapia  Kirjastolehti  Kompositio  Kosmopolis  Kosmoskynä  Kristosofi  Kritiikin uutiset  Kulttuurintutkimus  Kulttuurivihkot  Kuti  Kuvittaja  Kynnys  Lapillinen  Lapsen Maailma  Lehto  Leija  Le Monde Diplomatique & Novaja Gazeta  Libero  Liikekieli.com  Linnut  Lippu  Long Play  Lukufiilis  Lumooja  Luonnonsuojelija  Lähikuva  Lätta Bladet  Maailma.net  Maailman Kuvalehti  Maatiainen  Media & viestintä  Minna  Museo  Musiikin Suunta  Musiikintekijä  Mustekala.info  Muuriankkuri  Natura  Niin & näin  Niinipuu  NMI-Bulletin  Nuorisotutkimus  Nuori Voima  Nuorten Luonto  Ny Tid  Näkövammaisten Airut  Olutposti  Onnimanni  Pirta  Plan  Portti  Protu  Psykoanalyyttinen psykoterapia  Psykologia  RATKES – Ratkaisukeskeisen kulttuurin lehti  Rauhanpuolustaja  Rondo  Ruskeat Tytöt  Ruumiin kulttuuri  Sarjainfo  Selkosanomat  Sieppo  Skeptikko  Skrolli  Sosiologia  Steiner-kasvatus  Stylus  Sukupuolentutkimus – Genusforskning  Sukuviesti  Sulasol  Suomen Luonto  Suomi–Puola Finlandia–Polska  Synkooppi  Synsygus  Synteesi  Särö  Taide  Taiteilija  Taito  Takoja  Tatsi  Teatteri & tanssi + sirkus  Tehohoito  Teosofi  Tiede & edistys  Tiedepolitiikka  Tiede-toimittaja  Tiedonantaja  Tiedosta  Tieteessä tapahtuu  Tringa  Tsilari  Tukiviesti  Tuli & Savu  Tulva  Turun ylioppilaslehti  Työelämän tutkimus  Työväentutkimus vuosikirja  Tähtivaeltaja  Ulkopolitiikka  Ultra  Uusi Safiiri  Vaikutuksessa-media  Vapaa ajattelija  Vasen kaista  Virikkeitä  Visiiri  Voima  Ydin  Yhteiset lapsemme  Yliopisto  Ylioppilaslehti
Hyperkorrekti muoto

Hyperkorrekti muoto on kieliasultaan virheellinen ilmaus, joka on saattanut syntyä liiallisesta virheiden pelosta tai yleiskielen (standardikielen) tiettämättömyydestä. Suomen kielessä hyperkorrekteja muotoja esiintyy varsinkin yrityksistä välttää oman murteen muotoja mutta myös lainasanojen ääntämisessä ja kirjoittamisessa, joissa luullaan olevan enemmän suomelle vieraita konsonantteja kuin niissä oikeasti on. Jos virheellinen muoto on laajassa käytössä, siitä tulee hyväksytty vaihtoehtoinen tai jopa ainoa käytössä oleva muoto. Esimerkiksi suuret ja pyyhe voivat tulla suudet ja pyyhde tai  pedagogiikasta ja probleemasta voivat tulla bedagogiikka ja brobleema ja englanninkielestä sanasta piece on tullut ilmaisu biisi, kun vieraiden konsonanttien unohtamista pelkäävä puhuja käyttää niitä liikaa. Kotimaisten kielten keskus on myös itse viitannut aiheeseen.
Esimerkkejä

suomen kielessä palveri (sanasta palaveri), jossa pyritään välttämään varsinkin Oulun murteeseen kuuluvaa vokaalin toistoa seuraavan konsonantin jälkeen (vrt. kahvi > kahavi)
suomen kielessä *pieno (sanasta piano), joka syntyy pyrkimyksestä välttää murteelliseksi koettua ia-yhdistelmää (vrt. eräissä murteissa hieno > hiano)
suomen kielessä esiintyvä tapa lisätä vieraskielisiin sanoihin liikaa soinnillisia konsonantteja (*psygologia)
englannin kielessä virheelliset vierasperäisten sanojen monikot (*virii po. viruses)
Jean Teyrouz

Jean Teyrouz (s. 6. toukokuuta 1941 Aleppo) on syyrialainen armenialaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Institut du Clergé Patriarcal de Bzommarin papiksi 24. joulukuuta 1965 ja nimitettiin Cilician patriarkaatin kuuriapiispaksi sekä Melitene degli Armenin titulaaripiispaksi 27. syyskuuta 2000. Piispaksi konsekroinnin suoritti 25. maaliskuuta 2001 Nerses Bedros XIX Tarmouni, jota avustivat Boutros Marayati ja Joseph Arnaouti.
2. helmikuuta 2013 Teyrouz sai nimityksen Sainte-Croix-de-Parisin armenialaiskatolisen eparkian johtoon Ranskaan.
Gevorg Ghazarjan

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Gevorg Ghazarjan
Syntymäaika: 5. huhtikuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka:  Jerevan, Neuvostoliitto (nykyään Armenia)
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja vasen keskikenttäpelaaja
Seura
Seura:  AEL Limassol
Maajoukkue
| 2007– | Armenia | 67 (12) |
Gevorg Ghazarjan (arm. Գևորգ Ղազարյան, s. 5. huhtikuuta 1988 Jerevan, Armenian SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Armenia) on armenialainen jalkapalloilija. Hän edustaa kyproslaista AEL Limassolia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja eli vasen keskikenttäpelaaja. Hän on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi myös Ukrainassa, Kazakstanissa, Kreikassa ja Portugalissa.
Ghazarjan on pelannut Armenian maajoukkueessa 67 ottelua ja tehnyt niissä 12 maalia vuodesta 2007 alkaen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gevorg Ghazarjan Wikimedia Commonsissa
Gevorg Ghazarjan National Football Teams-sivustolla (englanniksi)
Gevorg Ghazarjan Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Gevorg Ghazarjan Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Ghassan Mas’ud

Ghassan Mas’ud
Ghassan Mas’ud (arab. غسان مسعود‎) (s. 1958 Damaskos) on syyrialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan elokuvassa Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä (2005), jossa hän näytteli Saladinia. Hän on myös näytellyt lukuisissa syyrialaisissa elokuvissa.
Aiheesta muualla

Ghassan Mas’ud Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat
Vihreät Vaivaiset

Vihreät Vaivaiset on järjestö, joka yhdistää vihreästi ajattelevia vammaisia ihmisiä. Sen tarkoitus on edistää vammaisten ihmisten osallistumista vihreään toimintaan. Vihreät Vaivaiset tukee vihreiden vammaisten ehdokkaiden vaalikampanjoita. Vaalien välillä se on vihreiden vammaisten valtuutettujen, kunnallisten lautakuntien jäsenten ja muiden vaikuttajien foorumi. Se järjestää myös tapahtumia ja koulutusta.
Vihreät Vaivaiset kuuluu Vihreään liittoon, mutta siihen voi kuulua myös kuulumatta puolueeseen. Järjestö perustettiin jo ennen Vihreää liittoa. Vuonna 2005 se uudisti oman vammaispoliittisen ohjelmansa ja oli jäsentensä kautta aktiivisesti mukana Vihreän liiton vammaispoliittisten tavoitteiden luomisessa.
Vihreät Vaivaiset -yhteisön perusti vammaisaktivisti Kalle Könkkölä vuonna 1986, ja se rekisteröitiin yhdistykseksi vuonna 1991. Yhdistyksen puheenjohtajina toimivat ensin perustaja Kalle Könkkölä, sitten Miro Reijonen. Amu Urhonen toimi yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 2005–2020. Sen jälkeen puheenjohtajaksi valittiin helsinkiläinen vammaisaktiivi Jan Huopainen.
Trajanuksen riemukaari

Trajanuksen riemukaari
Trajanuksen riemukaari eli Porta Aurea on antiikin aikainen riemukaari Beneventon kaupungissa eli antiikin Beneventumissa Italiassa.
Historia

Riemukaari rakennettiin keisari Trajanuksen kunniaksi vuosien 114–117 välisenä aikana. Se juhlistaa keisarin voittoja Daakiassa ja uuden tien, Via Trajanan, avajaisia.
Langobardien pitäessä valtaa kaupungissa 500 -luvun lopulta lähtien riemukaari otettiin osaksi kaupunginmuuria ja sen nimenä oli Porta Aurea. Rakennelmaa tutki renessanssin aikana Gianmarco Serlio ja Giovanni Battista Piranesi ikuisti sen piirrokseensa 1700-luvulla.
Riemukaari on kokenut maanjäristyksiä ja sitä on korjattu niiden aiheuttamien vaurioiden sekä kulumisen vuoksi. Korjaustöitä on teetetty paavi Urbanus VIII:n aikana, vuonna 1661, vuonna 1713 osa riemukaaresta romahti, mutta vauriot korjattiin. Uusia korjauksia tehtiin vuonna 1792. Vuonna 1850 paavi Pius IX vieraili kaupungissa ja määräsi riemukaarta ympäröivät myöhempien aikojen rakennelmat purettaviksi.
Osa riemukaarta aikoinaan koristaneista reliefeistä on päätynyt Lontooseen, British Museumiin.
Rakennelma

Rakennelmassa on yksi holvikaari, jonka on 16,60 metriä korkea ja 8,60 metriä leveä. Rakennuksen runko on rakennettu kalkkikivestä ja se on päällystetty marmorilla.
Riemukaaren pääjulkisivuilla on runsas reliefikoristelu. Vasemman puolen reliefit kuvailevat maakunnallisia jumaluuksia ja oikealla olevat provinssissa olevia siirtokuntia. Lisäksi on kuvia keisari Trajanuksesta ja hänen hallitustoimistaan, kuten Daakian valloittaminen, Trajanus ja senaattorit, sekä Rooman kansalaisuuden myöntäminen liittolaisille. Osa reliefeistä kuvailee keisarin vierailua Beneventumissa: Aiheina ovat myös Via Trajanan avajaiset, Trajanus uhraamassa sekä keisari jakamassa avustuksia vähävaraisten perheiden lapsille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trajanuksen riemukaari Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Bilbao

| Bilbao (Bilbo) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Bilbao
 Koordinaatit: 43°15′25″N, 02°55′24″W 
Valtio:   Espanja
Itsehallintoalue:  Baskimaa
Maakunta:  Vizcaya
Perustettu:  15. kesäkuuta 1300
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Juan María Aburto (EAJ-PNV)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  41 km²
Korkeus:  0–689 m
Väkiluku (2017):  345 110
 – Väestötiheys:  8 417 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  48001–48015
Suuntanumero(t):  94
 
 Bilbao.net 
 Lähteet:  = Väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bilbao (baskiksi Bilbo) on kaupunki Pohjois-Espanjassa. Se on Baskimaan itsehallintoalueen suurin kaupunki ja Biskajan maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee Nerviónjoen varrella ja on tärkeä satama- ja teollisuuskaupunki. Bilbaon väkiluku on 345 110 (2017) ja Biskajanlahdelle ulottuvat esikaupunkialueet mukaan lukien metropolialueella asuu 1,0 – 1,1 miljoonaa ihmistä.
Historia

Bilbaon perusti 15. kesäkuuta 1300 Don Diego Lopez de Haro V, mutta paikalla oli ollut asutusta ja satama jo kauan sitä ennen. Kaupungin nimen alkuperää ei tunneta varmasti. 1400-luvulla Bilbaon väkiluku oli noussut lähelle kolmea tuhatta, mutta se kärsi ylhäissukujen välisistä sodista. Vuonna 1511 Bilbao sai konsulaatin ja siitä tuli Kastilian merinovillan tärkein vientisatama. Espanjan imperiumin aikana Bilbaosta tuli maan pohjoisrannikon tärkein talous- ja kauppakeskus. 1800-luvun teollisen vallankumouksen myötä kaupungin metalliteollisuus kehittyi voimakkaasti. Bilbaoon liitettiin 1800-luvun lopulla Abandon kylä, ja 1876 aloitettujen laajennushankkeiden myötä kaupungin pinta-ala kaksinkertaistui. 1900-luvun alussa Bilbao oli Espanjan vaurain kaupunki, ja siellä sijaitsivat maan tärkeimmät pankit ja vakuutusyhtiöt.
Bilbao oli Espanjan sisällissodassa hallituksen puolella. Francisco Francon joukot miehittivät sen kuitenkin kesäkuussa 1937. Kaupunki ei kärsinyt tappiosta, mutta sen sillat tuhottiin puolustusyrityksissä. Bilbao oli ensimmäisen Baskien autonomisen hallinnon pääkaupunki. Francon hallintokaudella kaupunki kasvoi voimakkaasti.
Bilbao kärsi pahoista tulvista vuonna 1983. Bilbao on 2000-luvun alussa läpikäynyt suuria kunnallisteknisiä muutoksia. Muutoksia on erityisesti aiheuttanut uusi metro ja Guggenheimin taidemuseo, jonka on suunnitellut maailmankuulu arkkitehti Frank Gehry. Liikennettä on kehitetty rakentamalla EuskoTran-raitiovaunuverkko, joka otettiin käyttöön 2002.
Kaupungin läpi virtaavan Nerviónjoen varrelta on vapautunut suuri määrä kiinteistöjä Bilbaon sataman siirryttyä Biskajanlahden rannalle. Muita merkittäviä rakennushankkeita ovat olleet Euskaldunan kongressikeskus ja Santiago Calatravan suunnittelema Zubizurin silta. Myös uusi rakennus Baskimaan hallituksen käyttöön on rakenteilla, ja joella sijaitsevan Zorrozaurren saaren uudisrakentamista suunnitellaan.
Nähtävyydet

Bilbaossa on runsaasti arkkitehtonisia nähtävyyksiä, jotka ovat kävelyetäisyydellä toisistaan.
Nähtävyydet > Lentoasema

Bilbaon lentoaseman terminaalin on suunnitellut espanjalainen arkkitehti Santiago Calatrava, ja se otettiin käyttöön vuonna 2002.
Nähtävyydet > Euskalduna

Konsertti- ja konferenssikeskus Euskalduna on entisellä telakka-alueella. Rakennus muistuttaa keskeneräistä laivaa.
Nähtävyydet > Metro

Arkkitehti Norman Fosterin suunnittelemat uuden metroverkoston sisäänkäynnit Plaza Moyúa -aukion reunalla ovat kuin kastematoja kaivautumassa maan pinnalle. Niistä käytetään suunnittelijansa mukaan nimitystä "fosteritas".
Nähtävyydet > Guggenheim-museo

Frank Gehryn suunnittelema Bilbaon Guggenheim-museo avattiin 1997, ja se on ollut siitä pitäen kaupungin vetonaula. Museon lähellä olevat veistokset, kuten Louise Bourgeoisin teräshämähäkki, kuuluvat museon kokoelmiin.
Nähtävyydet > Zubizurin silta

Santiago Calatravan suunnittelema Zubizurin kävelysilta yhdistää Nerviónjoen rannat. Silta valkoisine kaarineen ei ole ollut käytännössä kovin toimiva, sillä pinnoitteena käytetty lasitiili oli sateella liukas ja se jouduttiin peittämään muovimatolla.
Nähtävyydet > Casco Viejo

Bilbaon vanhakaupunki on Casco Viejo. Sen keskeisiä elementtejä ovat aukio Plaza Nueva sekä kirkot Catedral de Santiago ja La Iglesia de San Antón.
Nähtävyydet > Kauppahalli

Kauppahalli Mercado de la Ribera on rakennettu 1929 ja sijaitsee vanhankaupungin laidalla. Halli on kunnostettu 2000-luvulla sisältä modernin askeettiseksi, ja vanhasta on jäljellä vain ulkokuori.
Guggenheimin taidemuseo
Kaupungintalo
Zubizurin silta ja Isozaki Atea -kaksoistornit
Casco Viejo
Mercado de la Ribera
Santiagon tuomiokirkko
Ilmasto

Bilbaon ilmasto on kuvattu taulukossa:
Urheilu

Bilbaon suosituimmat lajit ovat jalkapallo ja koripallo. Athletic Bilbao on voittanut Espanjan mestaruuden kahdeksan kertaa ja CB Bilbao Berrista on tullut nopeasti yksi Bilbaon suosituimmista joukkueista.
Athletic Bilbao pelaa kotiottelunsa San Mamésin stadionilla.
Väestö

Vuonna 1970 Bilbao oli 6. suurin kaupunki Espanjassa 410 000 asukkaallaan ja kolmanneksi suurin metropolialue. Vuonna 1981 väkiluku oli 433 115. Tämän jälkeen kaupungin väkiluku on laskenut tasaisesti.
Väestö > Väestönkehitys 1842 – 2013

| Väestönkehitys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  1842  |  1887  |  1900  |  1920  |  1950  |  1960  |  1970  |  1981  |  1991  |  2001  |  2003  |  2006  |  2013  |
| Väestö | 10 243 | 35 227 | 81 956 | 115 014 | 216 417 | 294 174 | 405 908 | 433 115 | 369 839 | 349 972 | 353 173 | 354 145 | 349 356 |
| ±% | —     | +243.9% | +132.7% | +40.3% | +88.2% | +35.9% | +38.0% | +6.7% | −14.6% | −5.4% | +0.9% | +0.3% | −1.4% |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bilbao Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Bilbao Wikivoyagessa (englanniksi)
| n k Biskajan kunnat |
| --- | --- | --- |
| 100 000+ |  Bilbao  Barakaldo  |  |
| 50 000+ |  Getxo  Portugalete  |  |
| 10 000+ |  Amorebieta-Etxano  Arrigorriaga  Basauri  Bermeo  Durango  Erandio  Ermua  Galdakao  Gernika-Lumo  Leioa  Mungia  Santurtzi  Sestao  Sopela  Valle de Trápaga-Trapagaran  |  |
| 5 000+ |  Abanto y Ciérbana-Abanto Zierbena  Abadiño  Balmaseda  Berango  Elorrio  Etxebarri  Gorliz  Güeñes  Lekeitio  Muskiz  Ondarroa  Ortuella  Zalla  |  |
| < 5 000 |  Ajangiz  Alonsotegi  Amoroto  Arakaldo  Arantzazu  Artzentales  Areatza  Arrankudiaga  Arratzu  Arrieta  Artea  Atxondo  Aulesti  Bakio  Barrika  Bedia  Berriatua  Berriz  Busturia  Derio  Dima  Ea  Elantxobe  Ereño  Errigoiti  Etxebarria  Forua  Fruiz  Galdames  Gamiz-Fika  Garai  Gatika  Gautegiz Arteaga  Gizaburuaga  Gordexola  Ibarrangelu  Igorre  Ispaster  Iurreta  Izurtza  Karrantza  Kortezubi  Lanestosa  Larrabetzu  Laukiz  Lemoa  Lemoiz  Lezama  Loiu  Mallabia  Mañaria  Markina-Xemein  Maruri-Jatabe  Mendata  Mendexa  Meñaka  Morga  Mundaka  Munitibar-Arbatzegi-Gerrikaitz  Murueta  Muxika  Nabarniz  Orduña-Urduña  Orozko  Otxandio  Plentzia  Sondika  Sopuerta  Sukarrieta  Trucios-Turtzioz  Ubide  Ugao-Miraballes  Urduliz  Zaldibar  Zamudio  Zaratamo  Zeanuri  Zeberio  Zierbena  Ziortza-Bolibar  |  |
Ignatios IV

Ignatios IV
Ignatios IV (oik. Habib Hazim), Antiokian ja koko Idän patriarkka, (28. elokuuta 1921 Mhardeh, Syyria – 4. joulukuuta 2012 Beirut, Libanon) oli syyrialainen kirkonmies.
Ignatios johti Antiokian (ortodoksista) patriarkaattia 1979–2012. Antiokian patriarkaatti on perinteisessä arvojärjestyksessä kolmas Konstantinopolin ja Aleksandrian jälkeen. Siihen kuuluu arviolta miljoona kristittyä, pääosin syyrialaisia.
Aiheesta muualla

Patriarch Ignatius IV of Antioch The Times
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Grankulla IFK Fotboll

Grankulla IFK Fotboll (lyh. GrIFK) on vuonna 1925 perustetun kauniaislaisen urheiluseura Grankulla IFK:n jalkapallojaosto, jonka nykymuotoinen toiminta aloitettiin vuonna 1963. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2025 Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa ja naisten edustusjoukkue Kolmosessa. Kaiken kaikkiaan seuralla on noin kaksikymmentä ikäkausijoukkuetta, aikuisten edustusjoukkueet, harrasteryhmiä ja yhteensä 1000 jäsentä.
Joukkueen kotipeliasuun kuuluvat vihreä paita, vihreät shortsit ja vihreät sukat, vieraspeliasuun vastaavasti valkoinen paita, valkoiset shortsit ja valkoiset sukat.