stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
One Day It Will Please Us to Remember Even This
Kappaleet

Ellei toisin ole mainittu, sanoitukset on kirjoittanut David Johansen ja sävellykset on tehnyt Sylvain Sylvain.
We're All in Love – 4.38 (säv. Johansen/Sami Yaffa)
Runnin' Around – 4.11
Plenty of Music – 4.00
Dance Like a Monkey – 3.38
Punishing World – 2.37 (säv. Johansen/Steve Conte)
Maimed Happiness – 3.01
Fishnets and Cigarettes – 3.13
Gotta Get Away from Tommy – 2.27 (säv. Johansen/Conte)
Dancing on the Lip of a Volcano – 4.18
I Ain't Got Nothing – 4.27 (säv. Johansen/Brian Koonin)
Rainbow Store – 2.57 (säv. Johansen/Conte)
Gimme Luv and Turn on the Light – 3.18
Take a Good Look at my Good Looks – 5.00 (säv. Johansen/Sylvain/Conte)
Seventeen
Beauty School
Kokoonpano

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Yhtye David Johansen – laulu  Sylvain Sylvain – kitara  Steve Conte – kitara  Sami Yaffa – basso  Brian Delaney – rummut  Brian Koonin – piano  |  Vierailevat muusikot Bo Diddley – kitara kappaleessa ”Seventeen”  Colin Douglas – lyömäsoittimet ja congarummut kappaleessa ”Dance Like a Monkey”  Andy Snitzer – saksofoni kappaleessa ”Maimed Happiness”  Iggy Pop – laulu kappaleessa ”Gimme Luv and Turn on the Light”  Michael Stipe – laulu kappaleessa ”Dancing on the Lip of a Volcano”  Tom Gabel – laulu kappaleessa ”Punishing World”  Laura Jane Grace – laulu kappaleessa ”Punishing World”  |  Tuotanto Jack Douglas – tuottaja, miksaaja  Jay Messina – äänittäjä  Greg Calbi – masteroija  Sebastian Cotrone – avustava äänittäjä  Blake Douglas – Pro Tools -äänittäjä  |
Arvostelut

AllMusic:
The Modern Music: 8/10
The Observer:
Christgau’s Consumer Guide: A+
Rolling Stone:
Onkimanjärvi

| Onkimanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°11′38″N, 25°05′24″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  oja Aliseen Rautjärveen 
Järvinumero:  35.787.1.022
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  129,4 m  
Rantaviiva:  1,081 km  
Pinta-ala:  5,945 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiOnkimanjärvi 
Onkimanjärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueen opetusmetsäalueeseen .
Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,9 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,4 metriä mpy.
Orvokki Kuortti

Orvokki Kuortti vuonna 1970 saavuttuaan Lontoo–Sydney-lentokilpailusta.
Orvokki Kuortti (o.s. Rudanko; 11. heinäkuuta 1932 Kokemäki – 19. syyskuuta 2020 Espoo) oli suomalainen lentokapteeni, joka hankki ensimmäisenä naisena Suomessa muun muassa lennonopettajan, helikopterilentäjän ja mittarilentäjän pätevyyden.
Kuorttia pidetään suomalaisen naislentotoiminnan keskeisenä edelläkävijänä. Hän lensi yksimoottorisilla koneilla viiteen maanosaan ja takaisin sekä ylitti yksimoottorisilla koneilla Atlantin ilma-aluksen päällikkönä 17 kertaa, joista yksin yhdeksän kertaa.
Kuortti opiskeli yliopistossa muun muassa matematiikkaa, fysiikkaa, kemiaa ja meteorologiaa sekä teki teknisiä käännöstöitä kotiäitinä toimimisen ohessa. Haave lentämisestä syntyi jo varhain, mutta koulutukseen hakeutuminen oli naisille tuolloin vaikeaa muun muassa vaatimuksena olleen asevelvollisuuden suorittamisen takia. 36-vuotiaana Kuortti hakeutui Malmin lentoaseman lentokouluun ja sai lentolupakirjan joulukuussa 1968. Jo seuraavana vuonna hän oli nopein naislentäjä England–Australia Air Racessa.
Kuortin Piper PA-28R-180 Cherokee Arrow Suomen ilmailumuseossa.
Vuoden 1971 Lon­don Vic­to­ria Air­ways -kil­pai­lus­sa Kuortti ja kakkospilotti Eira Kuorinka (nyk. Standertskjöld) ylittivät ensimmäisinä suomalaisnaisina Atlantin Piper Cherokee Arrow -lentokoneella. Ensimmäisenä suomalaisena Kuortti oli mukana Paris Air Shown näytöslentäjänä vuonna 1973.
Pakkolaskusta myrskyiseen Pohjois-Atlanttiin Kuortti selviytyi yksinlennollaan vuonna 1977, kun nelipaikkaisen Lake Buccaneer -koneen moottori sammui ja polttoainetta alkoi valua mereen. Hän pelastui paitsi taitavan laskeutumisensa myös islantilaisesta tukikohdastaan apuun ehtineiden yhdysvaltalaissotilaiden ansiosta.
Kuortti oli aktiivisesti mukana kansainvälisessä järjestötoiminnassa, muun muassa naispuolisten helikopteripilottien Whirly Girls -järjestön johtajistossa ja Euroopan naislentäjien liiton puheenjohtajana. Yhtenä yhdeksästä suomalaisesta naislentäjästä hän oli mukana perustamassa kansainvälisen naislentäjäjärjestön Suomen osastoa (The Ninety-Nines Inc. International Women Pilots Finnish Section ry) vuonna 1969. Hän toimi osaston puheenjohtajana vuosina 1980–1993.
Viimeistä kertaa lentokoneen ohjaimissa Kuortti oli yli 60-vuotiaana 1997. Vuonna 1983 tasavallan presidentti Mauno Koivisto myönsi Kuortille lentokapteenin arvonimen. Ilmailumuseoyhdistyksen kunniajäseneksi hänet nimitettiin 2007.
Suomen Ilmailuliiton moottorilentotoimikunta jakaa Orvokki Kuortti -kiertopalkintoa merkittävistä matkalentosuorituksista.
Kuortin ensimmäinen oma kone, Piper PA-28R-180 Cherokee Arrow OH-PJN, on Suomen ilmailumuseossa.
Kirjallisuutta

Pelletier, Alain: High-flying women: A world history of female pilots.  Yeovil:  Haynes, 2012.  ISBN 978-0-85733-257-8.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Suomen ensimmäinen naislentokapteeni Orvokki Kuortti Tienviittoja, Yle Radio 1.  6.7.2014. Yle. Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 6.7.2014.
Onkimajärvi (Jämsä)

| Onkimajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°51′01″N, 25°23′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Liippujärveen 
Järvinumero:  14.221.1.125
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  158,6 m  
Pituus:  180 m  
Leveys:  150 m  
Rantaviiva:  0,481 km  
Pinta-ala:  1,413 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiOnkimajärvi 
Onkimajärvi  on Keski-Suomessa Jämsässä Sammallahden kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 158,6 metriä mpy.
Otto Licha

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | käsipallo |  |
Otto Licha (2. marraskuuta 1912 – 9. huhtikuuta 1996) oli itävaltalainen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja kuului siellä hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Luettelo televisiosarjan Heroes jaksoista

Tämä on luettelo televisiosarjan Heroes jaksoista.
Occidental Petroleum

Occidental Petroleum on yhdysvaltalainen öljyntuottaja. Toukokuussa 2019 Occidental osti Anadarkon 38 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla. Occidental kuuluu Fortune 500 -listalle ja oli ennen yrityskauppaa 220. sijalla.
One Desire (albumi)

| One Desire One Desire |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 24. maaliskuuta 2017
 Tyylilaji: hard rock, AOR
 Kesto: 43.51
 Levy-yhtiö: Frontiers Music
Listasijoitukset
 14.
One Desiren muut julkaisut
|   | One Desire 2017 | Midnight Empire 2020 |
Singlet albumilta One Desire
 ”Hurt”  ”Whenever I’m Dreaming”  ”Apologize”
One Desire on One Desiren studioalbumi, joka julkaistiin 24. maaliskuuta 2017.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Hurt | 5.08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Apologize | 3.20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Love Injection | 4.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Turn Back Time | 4.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Falling Apart | 4.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Straight Through the Heart | 5.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Whenever I’m Dreaming | 3.45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Do You Believe | 4.26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Buried Alive | 3.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | This Is Where the Heartbreak Begins | 4.36 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano > One Desire

André Linman – laulu, kitara
Jimmy Westerlund  – kitara
Jonas Kuhlberg – basso
Ossi Sivula – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Johan Becker
Ilari Hämäläinen
Erik Mårtensson
Geir Rönning
Dani Strömbäck
Juice Wahlsten
Arvostelut

DecibelGeek.com: 9/10
Imperiumi: 8/10
Inferno:
MelodicRock.com: 99/100
Metalliluola: 8+/10
Soundi:
Osku Velho

Osku Jussi (Johan Oskar) Velho, aik. Vilander (2. helmikuuta 1895 Porvoon maalaiskunta – 7. lokakuuta 1917 Porvoo} oli suomalainen runoilija, kääntäjä ja jääkärivärväri.
Osku Velhon vanhemmat olivat virallisesti työmies Henrik Vilander ja Serafia Vilander mutta todellisuudessa Velhon isä oli kirjailija Johannes Linnankoski. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 Porvoon yhteiskoulusta ja opiskeli Helsingin yliopistossa.
Velho liittyi mukaan jääkäriliikkeeseen ja toimi jääkärivärvärinä. Syksyllä 1917 hän oli syyskesällä perustetun Porvoon suojeluskunnan kanslianhoitajana. Velho hukkui epäselvissä olosuhteissa Porvoonjokeen lokakuussa 1917. Hänen vaatteitaan löytyi sinne tänne heiteltyinä joen rannalta ja arveltiin että hän oli joutunut joko pakokauhun valtaan tai sitten yrittänyt paeta takaa-ajajia uimalla joen yli. Levisi jopa huhuja, että Velho oli poistunut paikkakunnalta salaa sukellusveneellä Saksaan. Velhon ruumis löytyi vasta puolitoista kuukautta myöhemmin.
Osku Velho on haudattu Porvoon Näsinmäen hautausmaalle.
Teokset

"Umpimähkään": O. Velhon elämäntyön pirstaleita. WSOY 1922 (S. 11–12: Umpimähkään / O. Velho. - S. 15–106 Velhon suomennoksia eri kirjailijoiden runoista)
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Osku Velho on Wikiaineistossa
Oudomxai

Oudomxain sijainti Laosissa
Oudomxai (laoksi ອູດົມໄຊ) on Laosin maakunta, joka sijaitsee maan pohjoisosassa. Myös maakunnan pääkaupungin nimi on Oudomxai. Maakunnan pinta-ala on 15 370  neliökilometriä. Vuoden 2015 väestönlaskennassa siellä oli 307 600 asukasta.  Maakunta on jaettu seitsemään piirikuntaan: Xay, La, Namor, Nga, Beng, Hoon ja Pakbeng.
Oudomxaissa on valmistettu pronssisia rumpuja muinaisista ajoista alkaen. Rummut ovat olleet varakkuuden merkki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oudomxai Wikimedia Commonsissa
Laosin provinssit
Provinssit: Attapu | Bokeo | Bolikhamxai | Champasak | Houaphan | Khammouan | Loung Namtha | Luang Prabang | Oudomxai  | Phongsali | Salavan | Savannakhet | Vientiane | Xaignabouli | Xekong | Xieng Khouang
Kunnat: Vientiane
Erityisalueet: Xaisomboun
Otto Leonidas Sirelius

Otto Leonidas Sirelius
Otto Leonidas Sirelius (15. toukokuuta 1859 Pietari – 1918 (?) Pietari) oli suomalaista sukua ollut Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut jalkaväenkenraali.
Sireliuksen vanhemmat olivat kenraalimajuri Otto Arvid Ferdinand Sirelius ja vapaaherratar Maria Stackelberg. Sirelius kävi Pietarissa Paavalin sotaopiston vuosina 1877–1879 ja Nikolain yleisesikunta-akatemian vuosina 1883–1885. Hän palveli ensin upseerina Henkikaartissa ja myöhemmin esikuntaupseerina useissa joukko-osastoissa. Hänet ylennettiin 1894 everstiksi ja 1902 kenraalimajuriksi. Vuosina 1897–1903 Sirelius toimi Venäjän sotilasasiamiehenä Kööpenhaminassa ja Tukholmassa, minkä jälkeen hän komensi Henkikaartissa ensin jääkärirykmenttiä ja vuodesta 1906 jääkäriprikaatia. Vuonna 1908 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja siirrettiin 23. jalkaväkidivisioonan komentajaksi Helsinkiin, mistä hän siirtyi kaksi vuotta myöhemmin 3. jalkaväkidivisioonan komentajaksi.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Sirelius määrättiin Aleksandr Samsonovin komentamaan Venäjän 2. armeijaan II armeijakunnan komentajaksi. Hän osallistui muun muassa venäläisille katastrofaalisen tappion tuottaneeseen Tannenbergin taisteluun elokuussa 1914. Sirelius kuitenkin ylennettiin vuoden 1915 alussa jalkaväenkenraaliksi ja siirrettiin XXIII armeijakunnan komentajaksi. Vuonna 1916 hän komensi IV Siperian armeijakuntaa. Vuoden 1917 alussa Sirelius sai komentoonsa Romaniassa XXIII ja XXXIV armeijakunnista yhdistetyn niin sanotun Dobrudžan armeijan. Hän oli jalkaväenkenraali Leonid Leschin ohella ainoa Venäjän armeijan suomalaissukuisista upseereista, joka sai ensimmäisen maailmansodan aikana komentoonsa kokonaisen armeijan.
Sirelius erosi sotapalveluksesta helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. Hän tuki Venäjän sisällissodan alkuvaiheessa Etelä-Venäjällä toimineita valkoisia kenraaleita, mutta jäi bolševikkien vangiksi. Hänet vietiin vankina Pietariin (Petrogradiin), minkä jälkeen hänet teloitettiin tarkemmin tuntemattomana ajankohtana.
Kenraalimajuri ja lääninkuvernööri Leo Aristides Sirelius oli Otto Leonidas Sireliuksen veli.
Otto von Kotzebue

Otto von Kotzebue
Otto von Kotzebue (ven. О́тто Евста́фьевич Коцебу́, Otto Jevstafjevitš Kotsebu; 30. joulukuuta 1787 Rääveli, Vironmaan kuvernementti – 15. helmikuuta 1846 Rääveli, Vironmaan kuvernementti) oli venäläinen laivastoupseeri ja tutkimusmatkailija. Hän purjehti maapallon ympäri kolmesti ja kartoitti matkoillaan suuren osa Alaskan rannikkoa. Hän löysi muun muassa Kotzebue Soundin ja useita Tyynenmeren saaria.
Von Kotzebue on baltiansaksalainen aatelissuku. Otto von Kotzebuen isä oli kirjailija August von Kotzebue. Von Kotzebuen ensimmäinen maailmanympäripurjehdus tapahtui 1803–1806 Adam Johann von Krusensternin retkikunnassa. Von Kotzebue varusti oman retkikuntansa vuonna 1815 ja purjehti Kap Hornin kautta Pääsiäissaarille. Sieltä hän jatkoi Polynesian kautta Kamtšatkaan ja Alaskan rannikkolle. Von Kotzebuen retkikunta palasi Pietariin 1818. Hän kokosi vuonna 1823 toisen retkikunnan, joka noudatteli aiemman reittiä. Tällä kertaa hän tutki myös eteläistä Tyyntämerta. Retkikunta palasi Venäjälle 1826.
Von Kotzebue kuoli kotonaan Räävelissä (Tallinnassa) vuonna 1846. Hänet on haudattu Kosen pitäjän hautausmaalle.
Otto von Lossow

Otto von Lossow
Otto von Lossow (15. tammikuuta 1868 Hof, Saksa – 25. marraskuuta 1938 München, Saksa) oli saksalainen kenraalimajuri Weimarin tasavallan aikana.
Lossow liittyi Baijerin armeijaan 1888. Hän osallistui Kiinan boksarikapinaa tukahduttaneeseen kansainväliseen osastoon vuonna 1900. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli Saksan asevoimien yhteysupseerina Turkissa. Gallipolin taistelun aikana hän toimi neuvonantajana Osmanien valtakunnan armeijalle ympärysvaltojen joukkoja vastaan.
Sodan jälkeen Lossow jäi palvelemaan Reichswehriin, Weimarin tasavallan asevoimiin. Vuodesta 1920 hän toimi jalkaväen sotakoulun johtajana. Vuonna 1923 hänet nimitettiin jäseneksi kolmihenkiseen Baijerin osavaltiohallintoon, nk. Baijerin triumviraattiin, jonka keulahahmo oli Gustav von Kahr. Koska osavaltiossa oli levotonta armeijan komentaja Hans von Seeckt käski Lossowia pidättämään aseistautuneiden natsiryhmien johtajat ja lisäksi lakkauttamaan natsien lehden Völkischer Beobachterin. Lossowin epäröityä hänet erotettiin ja tilalle nimitettiin Kress von Kressenstein. Kahr kuitenkin sai säilytettyä viran Lossowilla.
Yrittäessään oluttupavallankaappausta marraskuussa Adolf Hitlerin johtamat natsit vangitsivat Lossowin ja muut triumviraatin jäsenet. Lossow aikoi aluksi liittyä mukaan vallankaappaukseen, mutta muutti mieltään, sillä hänen apulaiskomentajansa oli saanut ylempää ohjeet tukahduttaa yritys joka tapauksessa. Lossowia ei tuomittu epäröinnistä, mutta hän ei saanut enää uusia tehtäviä erottamisensa maaliskuussa 1924 jälkeen.
Ouessantinlammas

Ouessantinlammas
Ouessantinlammas on lammasrotu, jonka alkuperä on Ranskan Bretagnessa olevalla Ouessantin saarella.
Nykyisin kyseistä rotua kasvatetaan Ranskan lisäksi laajalti muuallakin Euroopassa sekä Yhdysvalloissa. Rotu hävisi Ouessantin saarelta, ja oli lähellä kuolla sukupuuttoon 1900-luvun puolivälissä. Rotu onnistuttiin kuitenkin palauttamaan muualle Ranskaan vietyjen yksilöiden avulla. Nykyään rotu on runsas, ja se on suosittu lemmikkieläin.
Ouessantinlammas on pienikokoinen. Täysikasvuisen oinaan säkäkorkeus on noin 48 - 50 senttimetriä ja uuhien 45 - 46 senttimetriä. Vain uroksilla on suurikokoiset sarvet. Suurin osa on väriltään tummanruskeita tai mustia, mutta on myös poikkeuksia. Joillakin voi olla useampi kuin yksi väri, ja harvoissa tapauksissa ne voivat olla jopa valkoisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ouessantinlammas Wikimedia Commonsissa
Olla Teräsvuori

Konrad Gabriel (Olla) Teräsvuori (sukunimi vuoteen 1906 Ståhlberg; 27. joulukuuta 1888 Kuopio – 11. kesäkuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kansansivistystyön edistäjä ja runoilija.
Teräsvuoren vanhemmat olivat tullitarkastaja Henrik Gabriel Ståhlberg ja Beda Josefina Jack. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 Helsingin normaalilyseosta ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1914.
Teräsvuori toimi vuodesta 1922 Joensuun Vapaaopiston johtajana. Hänen johdollaan opiston toiminta laajeni koko Pohjois-Karjalaan jonne perustettiin yli sata opintokerhoa. Kun vuoden 1927 työväenopistolaki esti Joensuun Vapaaopistoa toimimasta enää koko maakunnan alueella Teräsvuori perusti opintokerhotoimintaa hoitamaan Rajaseudun Kansankorkeakoulu-Yhdistyksen (RK-Y:n). Koko Suomen tasolla opintokerhojen toimintaa johtivat Valistusjärjestöjen Opintotoimikunta ja Suomalainen Luentotoimisto. Teräsvuoresta tuli 1942 jälkimmäisen järjestön opintokerhosihteeri ja 1943 kun järjestöt yhdistyivät Opintotoiminnan Keskusliitoksi hänet valittiin uuden liiton toiminnanjohtajaksi. Teräsvuoren kaudella valtionapua saavien opintokerhojen määrä Suomessa kaksinkertaistui yli tuhanteen. Vuonna 1947 perustettiin Opintokerholainen-lehti jonka päätoimittajana Teräsvuori toimi. Hän kuului myös jäsenenä opintokerholakikomitaan joka jätti mietintönsä 1949.
Teräsvuori oli myös filatelian harrastaja. Hän kirjoitti postimerkkien keräilystä artikkeleita, toimitti kahden vuoden ajan Suomen Postimerkkilehteä ja julkaisi 1918 ensimmäisen suomenkielisen postimerkkikeräilyn käsikirjan.
Olla Teräsvuori oli naimisissa vuodesta 1915 Aino Lempi Hongiston (1887–1979) kanssa. Teräsvuori kuoli äkillisesti sydänkohtaukseen kesäkuussa 1953. Teräsvuorella oli kuollessaan työn alla kansanrunoutta käsitellyt väitöskirja joka julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen. Aino Teräsvuoren kuoltua perustettiin hänen testamenttinsa pohjalta 1980 Aino ja Olla Teräsvuoren säätiö joka tukee Pohjois-Karjalassa tapahtuvaa kansansivistystyötä.
Runokokoelmia

Uskon sankari ynnä muita runokertomuksia. Edistysseurojen kustannus oy, Helsinki 1921
Syksystä suvehen. Lauluja ja runotarinoita. Tekijä, Joensuu 1930
Kuplia. Lauluja, unia, toiveita ja tarinoita. Tekijä, Joensuu 1937
Olli Tiaisen päivänä 7.XI.1939, runoja.   Tekijä, Joensuu 1939, 2. painos Pohjois-Karjalan Keskus-Vapaaopisto 1939
Kotiseudun tervehdys sodasta palaaville, runoja.   Pohjois-Karjalan sk-piiri, Joensuu 1942
Muuta kirjallista tuotantoa

Postimerkkienkeräiljän opas, Justus Anderssenin, Henrik Dethloffin y. m. mukaan.  WSOY 1918, 2. lisätty painos nimellä Postimerkkeilijän opas, WSOY 1929
Rajaseudun kansankorkeakoulu : Joensuuhun rakennettava kansansivistysahjo.  Joensuun vapaaopisto, Joensuu 1924
Pohjois-Karjalan läänin keskusvapaaopisto : aloite rajaseudun vapaan valistustoiminnan keskittämiseksi.  Joensuun vapaaopisto, Helsinki 1924
Pohjois-Karjala kaunokirjailijain innoittajana ja kynänkohteena : havaintoja ja viittauksia.  Tekijä, Joensuu 1931
Suomen Sveitsi : lisiä kirjoitelmaani "Pohjois-Karjala kaunokirjailijain innoittajana ja kynänkohteena".  Helsinki 1932
Pohjois-Karjalan opintokerhojärjestö kymmenvuotias : kiintoisia tietoja Joensuun keskus-vapaaopiston alkuhistoriasta.  Joensuu 1933
Pohjois-Karjala kalevalaisen runon maana.  Joensuu 1935
Vaarojen valkeat : Pohjois-Karjalan opintokerhojen joulukirja 1, Liperin vihko, toimittanut Olla Teräsvuori.  Rajaseudun kansankorkeakoulu-yhdistys, Joensuu 1937
Vaarojen valkeat : Pohjois-Karjalan opintokerhojen joulukirja 2, Kiteen vihko, toimittaneet Olla Teräsvuori, Toivo Lipsanen, Väinö Somerikko.  Rajaseudun kansankorkeakoulu-yhdistys, Joensuu 1938
Vaarojen valkeat : Pohjois-Karjalan opintokerhojen joulukirja 3, Pielisjärven vihko, toimittaneet Tyyne Kärkkäinen, Veikko Nevalainen, Olla Teräsvuori.  Rajaseudun kansankorkeakoulu-yhdistys, Joensuu 1939
Ativon arvoitus.  Porvoo 1941
Opintokerhotoiminta Suomessa 1942 ja Opintotoiminnan keskusliiton perustaminen.  Suomalainen luentotoimisto, Helsinki 1943
Suomensukuiset kansat : opiskeluohjeet opintokerhoille.  Opintotoiminnan keskusliitto, Helsinki 1943
Opintokerhotoiminnan aikataulu ynnä muita opintokerhotyössä hyödyllisiä viitteitä.  Suomalainen luentotoimisto, Helsinki 1944, 2. uudistettu painos Opintotoiminnan keskusliitto, Helsinki 1949
Kansalaiskasvatus : ohjeita ja viitteitä Urho Karhumäen "Nuoren kansalaisen" opiskeluun.  Opintotoiminnan keskusliitto, Helsinki 1945
Opintokerhotoiminnan alkeita.  Tekijä, Helsinki 1945
Talonpojistomme historiaa : ohjeita ja viitteitä Eino Jutikkalan teoksen "Suomen talonpoika kautta aikojen" opiskeluun.  Opintotoiminnan keskusliitto, Helsinki 1946
333 kysymystä Juri Semjonovin "Maan antimia" opiskelevien opintokerhojen tarpeiksi.  Opintotoiminnan keskusliitto, Helsinki 1947
Kotiseututyö : ohjeita ja viitteitä Esko Aaltosen "Kotiseututyön oppaan" opiskeluun.  Opintotoiminnan keskusliitto, Helsinki 1949
Kaunokirjallisuuden lukemisen taito : viitteitä Lauri Merikallion "Runon veräjälle" -teoksen opiskeluun.  Opintotoiminnan keskusliitto, Helsinki 1951
Isänmaan uusin historia : viitteitä Arvo Inkilän "Nyky-Suomen synty"-teoksen opiskeluun. Opintotoiminnan keskusliiton opiskeluohjeita, Helsinki 1952
Oljamissa käynti: runontutkimus, keskeneräiseksi jäänyt kansanrunouden alan väitöskirja.  Suomalais-ugrilainen seura, Helsinki 1954
Aiheesta muualla

Ilman runoja en istuisi tätäkään kirjoittamassa: Menneisyyttä pöyhimässä: Hannele Hakala.  Kirjallisuuslehti Sanoja 22.5.2001 (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjallisuutta

Erkki Kinnunen: Olla Teräsvuori – kirjailija, tutkija, runoilija 1885–1953. Aino ja Olla Teräsvuoren säätiö, Jyväskylä 1997
Otto von Zedlitz und Trützschler

| Otto von Zedlitz und Trützschler |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1873 Schwentnig, Sleesia
Kuollut: 4. joulukuuta 1927 (54 vuotta) Varberg, Ruotsi
Arvonimi: kreivi
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  ornitologia
Otto Graf von Zedlitz und Trützschler (23. maaliskuuta 1873 Schwentnig, Sleesia – 4. joulukuuta 1927 Varberg, Ruotsi) oli saksalaissyntyinen kreivi, joka muutti Ruotsiin.
Von Zedlitz opiskeli ja suoritti asepalveluksensa Breslaussa. Nuoresta pitäen hän oli kiinnostunut urheilusta ja luonnonhistoriasta. Vuonna 1900 hän teki tutkimusretken Norjaan ja Huippuvuorille, ja selvitys retken tuloksista julkaistiin 1902. Hän matkusteli Tunisiassa vuosina 1904, 1905 ja 1906, ja keräsi huomattavan lintukokoelman, josta hän kirjoitti kuvauksen Journal für Ornithologie-lehteen 1909. Vuosina 1908 ja 1909 hän vietti joitakin kuukausia Punaisenmeren rannikolla Eritreassa ja Etiopiassa ja 1912 Siinaissa, jonka jälkeen hän kävi Algeriassa, missä tapasi ornitologit Ernst Hartertin ja Walter Rothschildin.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen von Zedlitz muutti Ruotsiin, missä hän asui loppuelämänsä ajan.
Von Zedlitz liittyi Saksan lintutieteelliseen yhdistykseen 1907 ja toimi jonkin aikaa yhdistyksen varapuheenjohtajana. Hän kuvaili ja nimesi joitakin lintujen alalajeja, muun muassa afrikankalliopääskyn alalajin pusilla.
Ennen kuolemaansa hän lahjoitti 7 000 nahan lintukokoelmansa Tukholman museoon.