stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
I Can See Your House from Here

| I Can See Your House from Here Camel |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1979
 Studio : Farmyard Studios, Little Chalfont, Britannia
 Julkaistu: lokakuu 1979
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): Rupert Hine
 Tyylilaji: progressiivinen rock, progressiivinen pop, poprock, sinfoninen proge
 Kesto: 46.04
 Levy-yhtiö: Decca, Arista, London
Muut kannet
   Albumin takakansi
Listasijoitukset
  Britannia 45. (Lisää listasijoituksia)
Camelin muut julkaisut
| Breathless 1978 | I Can See Your House from Here 1979 | Nude 1981 |
Singlet albumilta I Can See Your House from Here
 ”Remote Romance” Julkaistu: lokakuu 1979  ”Your Love Is Stranger Than Mine” Julkaistu: 29. helmikuuta 1980
I Can See Your House from Here on brittiläisen, progressiivista rockia esittävän Camel-yhtyeen vuonna 1979 julkaistu seitsemäs studioalbumi. Se oli edellisen Breathless-levyn tavoin pikemminkin kokoelma yksittäisiä lauluja harkitun kokonaisuuden sijaan. Musiikillisesti se on kuitenkin edeltäjäänsä yhtenäisempi, ja tuottaja Rupert Hinen vaikutuksesta yhtye otti levyllä soinnillisen harppauksen kohti 1980-lukua. Levyllä on progressiivisen rockin lisäksi poppia, klassista orkesteria ja instrumentaaleja.
Camelin kokoonpano oli muuttunut edellisalbumin jälkeen merkittävästi. Alkuperäinen kosketinsoittaja Peter Bardens oli eronnut yhtyeestä erimielisyyksien vuoksi, ja basisti Richard Sinclair erotettiin pian hänen jälkeensä. Uusina jäseninä Cameliin liittyivät aiemmin Caravan-yhtyeessä soittaneet kosketinsoittajat Jan Schelhaas ja Kit Watkins. Uudeksi basistiksi tuli Colin Bass. Yksi albumin vierailevista muusikoista on Genesis-yhtyeen Phil Collins, joka soittaa lyömäsoittimia päätöskappaleessa ”Ice”.
Albumi nousi yhtyeen kotimaassa listasijalle 45.
Tausta

Camelin edellinen studioalbumi Breathless oli ilmestynyt vuonna 1978. Se erosi tyylillisesti hieman yhtyeen aiemmista albumeista, sillä se yhdisteli progressiivista rockia, jazzia ja poppia. Uuden tyylin vuoksi yhtyeen fanit suhtautuivat albumiin ristiriitaisesti. Camelin sisäisten erimielisyyksien vuoksi alkuperäinen kosketinsoittaja Peter Bardens jätti yhtyeen juuri ennen albumia markkinoivaa kiertuetta.
Kitaristi-laulaja Andrew Latimer ja rumpali Andy Ward päättivät laajentaa kokoonpanoa. Bardensin tilalle kiertueelle tuli kaksi kosketinsoittajaa, Dave Sinclair ja hänen vanha yhtyekaverinsa Jan Schelhaas. Molemmat olivat soittaneet aiemmin Caravan-yhtyeessä, ja Sinclair oli ollut mukana kahdessa Breathless-albumin kappaleessa. Breathless-albumin kiertue kesti kolme kuukautta, ja paineet vaativat lopulta veronsa. Kiertueen päätteeksi Dave Sinclair lähti, ja lisäksi yhtyeestä erotettiin hänen serkkunsa, vuodesta 1977 lähtien Camelissa soittanut basisti Richard Sinclair.
Latimer ja  Ward kuulivat Happy the Man -yhtyeen musiikkia, minkä jälkeen he välittömästi halusivat sen kosketinsoittajan, Kit Watkinsin, liittyvän Cameliin. Uudeksi basistiksi tuli aiemmin Steve Hillage Bandissa mukana ollut Colin Bass, jonka maanläheisen soittotyylin koettiin sulautuvan hyvin yhteen rumpali Andy Wardin soiton kanssa. Jan Schelhaas sai jatkaa yhtyeessä sekä soittotaitonsa että rennon luonteensa ansiosta.
Työstö

Uuden albumin harjoitukset alkoivat vuoden 1979 alussa Wood Farmilla Yorkissa. Itse albumi äänitettiin ja miksattiin Buckinghamshiren Little Chalfontissa sijaitsevilla Farmyard-studioilla, ja orkesteriosuudet päällekkäisäänitettiin  A.I.R. London -studiossa. Tuottajana toimi Rubert Hine, joka oli ansioitunut kaupallisemman musiikin parissa ja tehnyt myös omia levytyksiä. Hänen tuottamiaan albumeja olivat olleet muun muassa Yvonne Ellimanin Food of Love (1973) ja Dave Greensladen Cactus Choir (1976).
Andrew Latimer oli tyytyväinen valmiseen levyyn, ja hän on kehunut Hinen työskentelyä. Hän hehkutti levyn ilmestymisen aikoihin yhtyeen olevan hänen mielestään musiikillisesti parempi kuin koskaan ja siltä löytyvän kyykyä sekä monimutkaiseen että suoraviivaisempaan soittoon. Latimerille oli ilo soittaa uuden, tiukan rytmiryhmän kanssa, ja albumin tekeminen oli hänelle hauskaa sen sijaan, että se olisi vaatinut ponnisteluja.
»Rupertin kanssa oli hyvin hauskaa työskennellä. Nautin tuon levyn tekemisestä. Teimme sen aika nopeasti, eikä se ollut pitkällinen tuotanto.» 
(Andrew Latimer, Camelin kitaristi-laulaja)
Levyn nimen oli tarkoitus olla alun perin Endangered Species, mutta se vaihdettiin viime hetkellä, ja albumi julkaistiin nimellä I Can See Your House from Here. Latimerin mukaan nimestä järjestettiin yhtyeen sisäinen äänestys, jossa hän oli ainoa, joka olisi halunnut pysyä alkuperäisessä nimessä. Lopullinen nimi oli peräisin vitsistä, jossa ristiinnaulittu mies ilmoittaa tilannetta seuraavalle katsojalle näkevänsä tämän talon. Samaa teemaa noudatti Gered Mankowitzin ottama kansikuva, jossa on kuvattuna ristillä roikkuva astronautti. Monet loukkaantuivat kannesta, minkä vuoksi levykaupat kieltäytyivät ripustamasta albumin mainosjulisteita tiloihinsa eivätkä musiikkilehdetkään mainostaneet sitä.
Musiikki

I Can See Your House from Here jatkoi Breathless-albumin suuntausta olemalla harkitun kokonaisuuden sijaan pikemminkin kokoelma yksittäisiä lauluja. Musiikillisesti I Can See Your House from Here on kuitenkin edeltäjäänsä yhtenäisempi. Tuottaja Rupert Hinen työn myötä yhtyeen sointi otti askeleen kohti 1980-lukua. Mukana on popmusiikkia, klassista orkesteria ja instrumentaaleja. Andrew Latimer kommentoi tuoreeltaan albumin kuulostavan mahdollisesti aiempaa kaupallisemmalta.
Albumilla korostui Camelin jäsenten yhteistyö. Latimerin ja Schelhaasin kirjoittamana syntyivät sävellykset ”Hymn to Her”, ”Neon Magic” sekä Latimerin ja Watkinsin työstämänä ”Remote Romance”. Koko yhtye Watkinsia lukuun ottamatta kirjoitti yhdessä kappaleen ”Your Love Is Stranger Than Mine”. Kappaleessa vierailee saksofonisti Mel Collins. Latimer puolestaan sävelsi yksin kappaleet ”Wait”, ”Who We Are” ja ”Survival”. Kit Watkinsin kirjoittama ”Eye of the Storm” ilmestyi myös hänen vielä myöhemminkin edustamansa Happy the Man -yhtyeen vuoden 1983 albumilla Better Late. Kappaleen ”Neon Magic” lopussa kuuluu urkujen soittamana pieni pätkä kappaleesta ”Rhayader”, joka ilmestyi vuonna 1975 yhtyeen albumilla The Snow Goose (1975).
Albumin suosituin kappale on päätösraita ”Ice”, jossa Genesis-yhtyeen rumpali Phil Collins soittaa lyömäsoittimia. Kappale on progressiivinen ja kestää yli kymmenen minuuttia. ”Ice” on jopa äänestetty yhtyeen parhaaksi kappaleeksi. Kappale äänitettiin studiossa livenä, ja kitaristi Latimer olisi halunnut nauhoittaa sen uusiksi kitarasoolon alussa syntyneen hieman alavireisen nuotin vuoksi. Muut studiossa olleet tuottaja Rupert Hinea ja Phil Collinsia myöten kuitenkin kehottivat häntä jättämään soolon sellaisekseen.
Camel käytti kahdessa kappaleessa yhtyeen ulkopuolisia sanoittajia. Kappaleen ”Wait” sanoitti John McBurnie ja kappaleen ”Neon Magic” Viv McAuliffe.
Julkaisu ja vastaanotto > Myynti ja julkaisut

I Can See Your House from Here julkaistiin lokakuun puolivälissä 1979. Albumin julkaisi Britanniassa Decca Records Gama-levymerkillä ja Pohjois-Amerikassa Arista Records. I Can See Your House from Here nousi Britanniassa listalle 27. lokakuuta ja pysyi listalla kolmen viikon ajan. Sijoitus oli korkeimmillaan 45., mikä oli Camelin heikoin listasijoitus sen kotimaassa sitten vuonna 1974 ilmestyneen Mirage-albumin. Norjassa albumi pääsi sijalle 18 ja Ruotsissa sijalle 36.
Albumi ilmestyi alun perin vinyylilevynä ja C-kasettina. Ensimmäinen CD-versio julkaistiin vuonna 1990 ja remasteroitu CD-painos vuonna 2009. Remasteroitu versio sisältää bonusmateriaalina ”Remote Romance” -kappaleen singleversion ja ”Ice”-kappaleen liveversion Lontoon Hammersmith Odeonista helmikuulta 1981.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot |
| --- | --- | --- |
|  Britannia | 45. | 3 |
|  Norja | 18. | 5 |
|  Ruotsi | 36. | 1 |
Julkaisu ja vastaanotto > Arvioita

| Kriitikoiden vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Kriitikoiden vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
AllMusic: 
AllMusicin kriitikko Matthew Plichtan mukaan I Can See Your House from Here ei anna rehellisintä kuvaa Camelista, mutta se on epäilemättä yhtyeen suosituin albumi. Hän kehuu kosketinsoittaja Kit Watkinsin soittoa. Plichta nostaa esiin myös Rupert Hinen kekseliään tuotannon ja Phil Collinsin ja Mel Collinsin vierailut, jotka tuovat viimeisen silauksen jo valmiiksi vahvalle albumille. Kappaleista hän kehuu raitoja ”Survival” ja ”Who We Are”, jotka sisältävät hänen mielestään hienoa orkestrointia sekä kappaletta ”Ice”, jossa kuultavaa Andy Latimerin kitaransoittoa hän suitsuttaa erinomaiseksi. Plichta antaa albumin arvosanaksi 3,5 arvostelutähteä viidestä mahdollisesta.
Singlet

Decca Records oli painostanut yhtyettä hittisinglen tekoon jo vuoden 1977 Rain Dances -levyn aikoihin. Mediakiinnostuksen lisäämiseksi uudelta albumilta päätettiin julkaista kaksi singleä. Niistä ensimmäinen oli albumin tavoin lokakuussa 1979 julkaistu ”Remote Romance”. Sen B-puolina olivat singleversiot Breathless-albumilla (1978) julkaistusta kappaleesta ”Rainbow’s End” ja Rain Dances -albumilla (1977) ilmestyneestä kappaleesta ”Tell Me”. Camelin muidenkin singlejen tapaan se ei saavuttanut listasijoituksia, mutta sitä soitettiin radiossa.
Toisena singlenä julkaistiin 29. helmikuuta 1980 ”Your Love Is Stranger Than Mine” B-puolenaan ”Neon Magic”. Sen oli alkujaan tarkoitus olla albumin ensimmäinen singlejulkaisu.
Julkaisun jälkeen

Albumin julkaisun aikoihin Camel oli aloittanut laajamittaisen Britannian-kiertueen, joka siirtyi Manner-Euroopan puolelle ja jatkui marraskuun 1979 loppuun asti. Tammikuussa 1980 yhtye esiintyi Japanissa loppuunmyydyille katsomoille.
Menestyksen ja uuden kokoonpanon myötä Camelin sisäinen tilanne näytti vaikutti jälleen rauhoittuneen. Yhtye kuitenkin työskenteli lähes tauotta koko vuoden 1979 ajan, ja ainoat lyhyet tauot olivat olleet albumin äänittämisen ja kiertämisen välissä. Kiireinen aikataulu alkoi lopulta luoda konflikteja ja väärinkäsityksiä jäsenien välille. Kit Watkins erosi yhtyeestä hetkellisesti ennen seuraavan Nude-albumin (1981) äänityksiä ja lähti lopullisesti kiertueen jälkeen.
Kappaleet

A-puoli
Wait – 5.01 (säv. Andrew Latimer, san. John McBurnie)
Your Love Is Stranger Than Mine – 3.22 (säv. & san. Latimer, Jan Schelhaas, Andy Ward, Colin Bass)
Eye of the Storm – 3.50 (säv. Kit Watkins)
Who We Are – 7.48 (säv. & san. Latimer)
B-puoli
Survival – 1.10 (säv. Latimer) orkesterisovitus ja kapellimestari: Simon Jeffes, orkesterin johtaja: Gavin Wright
Hymn to Her – 5.37 (säv. & san. Latimer, Schelhaas)
Neon Magic – 4.38 (säv. Latimer, Schelhaas, san. Viv McAuliffe)
Remote Romance – 4.01 (säv. Latimer, Watkins)
Ice – 10.10 (säv. Latimer)
Painoksia

| Formaatti | Valtio | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| LP | Britannia | Decca, TXS-R 137 | 1979 |  |
| LP | Saksa | Decca, 6.24132 | 1979 |  |
| LP | Yhdysvallat, Kanada | Arista, AB 4254 | 1979 |  |
| LP | Argentiina | London, 8795 | 1979 |  |
| MC | Espanja | Decca, BS 7045 | 1979 |  |
| LP | Japani | London, L20P1048 | 1982 |  |
| CD | Saksa, Alankomaat, Britannia | Deram, 820 614-2 | 1990 |  |
| CD | Japani | Deram, POCD-1828 | 1991 |  |
| CD | Yhdysvallat, Kanada | One Way, OW 29131 | 1993 |  |
| CD | EU | Esoteric, ECLEC 2158 | 2009 |  |
Kokoonpano > Muusikot

Camel
Andrew Latimer – kitara, huilu, laulu
Kit Watkins – kosketinsoittimet
Jan Schelhaas – kosketinsoittimet
Colin Bass – bassokitara, laulu
Andy Ward – rummut
Vierailijat
Mel Collins – alttosaksofonisoolo kappaleessa ”Your Love Is Stranger Than Mine”
Phil Collins – lyömäsoittimet kappaleessa ”Ice”
Rupert Hine – taustalaulu
Kokoonpano > Muut

Rupert Hine – tuottaja
Peter Kelsey – äänitys
Richard Austen – äänitys
Gered Mankowitz – etu- ja takakannen avaruuskuvat
Adrian Boot – sisäpussin yhtyekuvat
IBM PC

IBM Personal Computer (malli 5150, tunnettu lyhyesti nimellä IBM PC) oli IBM-yhtiön vuonna 1981 julkaisema mikrotietokone ja tuotesarja.
IBM ilmoitti IBM PC:stä 12. elokuuta 1981.
Aluksi ammattikäyttöön vakiintunut standardi muodostui johtavaksi kotitietokoneeksi 1990-luvun alussa osin siitä syystä, että muut yritykset pystyivät valmistamaan laillisia IBM PC -yhteensopivia koneita. Useimmat nykyisin koti- ja ammattikäyttöön myytävät tietokoneet ovat IBM PC -arkkitehtuurin kanssa yhä täysin tai lähes yhteensopivia laitteisto- ja ohjelmistotasolla. IBM PC -yhteensopivista tietokoneista käytetään usein vain nimitystä PC, joka voi tarkoittaa myös muita henkilökohtaisia tietokoneita.
Historia > Taustaa

1970-luvun alussa pieniä mikroprosessoripohjaisia mikrotietokoneita myytiin rakennussarjoina harrastelijoille. Vuonna 1975 IBM julkaisi IBM 5100 -mallin, joka oli IBM:n ensimmäinen tuotantoon asti päätynyt henkilökohtainen tietokone ja ensimmäisiä kannettavia tietokoneita.
Historioitsijoiden mukaan henkilökohtaisten tietokoneiden vallankumous alkoi huhtikuussa 1977 West Coast Computer Faire -messuilla, jossa Apple esitteli Apple II:n ja Commodore Commodore PET:n.
"Vuoden 1977 kolmikko" eli Apple II, Commodore PET ja TRS-80 olivat kuluttajille suunnattuja. Tuolloin maailman suurin tietokonevalmistaja IBM seurasi näiden tietokoneiden sekä vuonna 1978 julkaistun Atari 400/800 -mallin menestystä ja päätti lähteä mukaan kilpailuun.
Historia > Kehitys

IBM:n toimitusjohtaja Frank T. Cary antoi William Lowelle tehtäväksi suunnitella henkilökohtainen tietokone. Lowe raportoi suoraan Carylle ja ohitti IBM:n monimutkaisen tuotekehitysbyrokratian. Lowen suunnitelmana oli ostaa olemassa olevia komponentteja ja ohjelmistoja, jotka liitettäisiin yhteen kuluttajille myytävänä tuotteena: tietokoneessa ei olisi IBM:llä kehitettyä ohjelmistoa tai piirejä. Tietokoneen piti kiinnostaa myös yritysasiakkaita. Suurtietokoneiden myyjien odotettiin jättävän tietokone huomiotta tai vastustavan sitä, mistä johtuen projekti pidettiin melko salassa. Lowen suunnitelma hyväksyttiin: Philip Donald Estridge otettiin suunnittelijaksi ja Lowe siirtyi uuteen tehtävään IBM:llä.
Lowe oli valinnut käyttöjärjestelmän toimittajaksi Microsoftin: Bill Gates sanoi ettei Microsoft pystyisi kirjoittamaan käyttöjärjestelmää tyhjästä IBM:n aikataulussa ja osti QDOSin ja perusti käyttöjärjestelmän sille.
IBM:n aiempi yritys lisensoida CP/M-käyttöjärjestelmä kariutui. QDOS oli klooni CP/M:stä, josta tuli PC-DOS.
Estridge hankki Inteliltä Intel 8088 -mikroprosessorin. Merkittävä etu Intelillä kilpailijoihin nähden oli, että prosessorit olivat jo tuotannossa ja siten valmiina IBM testeihin.
Tietokoneen suunnittelijat olivat aiemmin kehittäneet IBM Datamasterin ja IBM PC:n suunnitteluun oli aikaa vain vuosi. Aikaraja edellytti, että erikoispiirejä ei voitu käyttää ja että piirien piti olla valmiiksi saatavilla, ohjelmistokehityksen nopeaa ja tekniikoiden tuttuja. Monia Datamasterin suunnitteluelementtejä kuten näppäimistöä käytettiin IBM PC:ssä. Datamasterin kehityksessä suunnittelijat perehtyivät Intelin arkkitehtuuriin ja oheispiireihin muistirajoituksien ratkaisemiseksi. Kun prosessoria valittiin IBM PC:lle, vaikuttavia tekijöitä oli neljä: 1) muistiraja oli ratkaistava, 2) prosessorin ja oheislaitteiden oli oltava heti saatavilla, 3) ei ollut aikaa opetella uusia ratkaisuja, ja 4) prosessorille oli oltava saatavilla käyttöjärjestelmä ja sovellusohjelmia. Valintakriteerit rajasivat vaihtoehdot kahteen: Intel 8086 ja Intel 8088. Jälkimmäisen ulkoinen dataväylä oli 8-bittinen, mikä tarkoitti rahan säästöä RAM-muistin, ROM:in ja logiikan suhteen. Tietokoneen väyläarkkitehtuuri tuli kahdesta lähteestä: Datamasterin määrittely ja Intel 8088:n vaikutus. Inteliltä oli tulossa Intel 8087 -apusuoritin, mutta se ei ollut saatavilla tietokoneen suunnittelun aikana ja sille jätettiin tyhjä paikka kertomatta mitä varten se oli.
Aiemman Datamasterin BASIC oli peräisin IBM System/34:stä, joka viivästytti Datamasterin julkaisua vuodella. IBM PC:n kehityksessä päätettiin käyttää valmista ja hankkia BASIC Microsoftilta.
IBM:n alkuperäisen suunnitelman mukaan ROM-muistissa sijaitseva BIOS sisältää palvelut laitteiston käyttöön. Kaikki ohjelmistot keskustelevat laitteiston kanssa BIOSin kautta, jota kutsutaan suorittimen keskeytyksien kautta. 8088:ssa on 256 keskeytystä, joista 193 on DOS:in ja BASIC:in käytössä tietokoneessa.
Historia > Julkaisu

IBM PC julkistettiin 12. elokuuta 1981 ja sen hinta silloin oli 1 565 Yhdysvaltain dollaria.
Tietokoneen mukana tuli PC-DOS, jota Microsoft myi erikseen nimellä MS-DOS.
IBM PC:n menestys teki Microsoftin MS-DOS-käyttöjärjestelmästä johtavanselvennä järjestelmän maailmassa. Vuonna 1984 IBM teki PC-liiketoiminnalla 4 miljardin dollarin liikevaihdon, mikä oli kaksi kertaa enemmän kuin Apple, enemmän kuin Apple, Commodore, HP ja Sperry yhteensä ja 6 % koko IBM:n liikevaihdosta.
Ensimmäistä IBM PC:tä markkinoitiin aluksi niin koteihin kuin työpaikoille mutta se osoittautui liian kalliiksi kotikäyttäjille. IBM PC -koneet menestyivätkin paremmin toimistoissa. IBM PC:n merkitys oli siinä, että IBM suurena yrityksenä toi uskottavuutta mikrotietokoneiden kehityssuuntaan ja teki niistä myös monien yritysten silmissä varteenotettavia vaihtoehtoja keskuskonepohjaisille ratkaisuille. IBM PC -sarja ja sen kanssa yhteensopivat koneet olivatkin 1980-luvulla suosittuja nimenomaan ammatillisessa käytössä. Toimistotyössä PC tuotti suuria muutoksia, kun konekirjoittajat ja sihteerit korvattiin ATK-tallentajilla ja johtajat joutuivat itse kirjoittamaan omat kirjeensä ja raporttinsa.
IBM:n alkuperäisen ennusteen mukaan PC:tä myytäisiin miljoona kappaletta kolmen vuoden aikana, josta 200 000 kappaletta ensimmäisenä vuotena. Todellisuudessa asiakkaille myytiin sama määrä kuukaudessa toisena vuotena.
Vuonna 1983 julkaistu taulukkolaskentaohjelma Lotus 1-2-3 oli IBM PC:n läpimurtosovellus.
Historia > Uudet mallit

Vuonna 1983 julkaistiin ensimmäinen seuraaja IBM PC:lle nimellä XT. Vuonna 1984 tuli XT:n seuraaja AT.
Caryn seuraajaksi IBM:n toimitusjohtajaksi valittu John Opel halusi siirtää IBM PC:n kehityksen takaisin tavalliseen IBM:n tuotekehitysprosessiin. Estridgen osasto nimettiin Entry Systems Divisioniksi (ESD) ja ryhmän koko kasvoi. Estridgelle tuli tarpeen raportoida enemmän tekemisistä, mikä vei aikaa kehitystyöltä. AT oli suunniteltu juuri ennen uudelleenjärjestelyä.
Kotimarkkinoille suunnattu IBM PCjr oli merkittävä epäonnistuminen, jonka monet lisälaitteet ja ohjelmistot eivät olleet yhteensopivia muiden IBM PC -mallien kanssa.
Varhain vuonna 1985 Opel asetti Lowen IBM PC -liiketoiminnan johtoon. IBM:n johto yritti myydä henkilökohtaisia tietokoneita samalla strategialla kuin se oli käyttänyt aiemmin: ohjelmiston julkaiseminen vasta kun se oli mahdollisimman bugitonta. Kilpailijoille ja muulle ohjelmistoteollisuudelle oli kuitenkin tärkeämpää saada ohjelmistot nopeasti markkinoille.
Historia > Kloonien yleistyminen

1980-luvulla mikrotietokonemarkkinoilla oli jopa satoja erilaisia keskenään yhteensopimattomia laitteita. IBM PC:t ja muut alustan kanssa yhteensopivat tietokoneet nousivat vallitsevaksi standardiksi.
Aiemmin CP/M oli jakanut käyttöjärjestelmän erillisiin osiin, jossa BIOS toteutti laiteriippuvaiset osat.
IBM julkaisi osan BIOSin assembly-kielisestä lähdekoodista. BIOSin lähdekoodien avulla ulkopuoliset kehittäjät pystyivät kehittämään koneen toiminnallisuutta ja tämän on katsottu osaltaan auttaneen IBM PC:n nousua.lähde? Tunnetuimpia tältä pohjalta tehtyjä ohjelmia oli ramdisk, joka toteutti RAM-levyn: ohjelma vaihtoi DOS:in BIOS:ille lähettämien levykekäskyjen osoitteet omiinsa siten, että RAM-muistia pystyi käyttämään levykeaseman tapaan. Tämä nopeutti kovasti ohjelmien kääntämistä, kun välivaiheet voitiin tallentaa RAM-muistiin.
IBM julkaisi BIOSin olennaiset osat mutta piti sen tekijänoikeudet itsellään estääkseen lisensoimattomien "kloonikoneiden" valmistuksen.
Kloonien valmistajat eivät voineet kopioida BIOSia suoraan, joten ne kehittivät oman vaihtoehtoisen toteutuksen.
Kyseiset yritykset valmistivat laillisia IBM PC -yhteensopivia kloonikoneita takaisinmallintamalla BIOSin. Erilaisten laitteiden tuki siirtyi BIOSista laiteajureihin.
Ensimmäinen klooni Compaq Portable julkistettiin vuoden kuluttua ja toimitukset alkoivat vuonna 1983. Japanilainen Toshiba toi markkinoille vuonna 1985 ensimmäisen PC-yhteensopivan sarjavalmisteisen Laptop-mallisen kannettavan tietokoneen Toshiba T1100n. Vuonna 1986 Compaqin Deskpro 386 -tietokone vei IBM:ltä teknisen johtoaseman ollen ensimmäinen 386-prosessorilla varustettu PC. IBM:n valta-asema henkilökohtaisten tietokoneiden markkinoilla oli muutenkin häviämässä. Muutamassa vuodessa muut tietokonearkkitehtuurit ja -käyttöjärjestelmät joutuivat  PC-/MS-DOS-koneiden vyöryn alle.  Parhaiten selvisi Apple, joka oli julkistanut ensimmäisen kaupallisesti menestyneen graafisella käyttöliittymällä varustetun Macintosh 128K -koneen vuonna 1984 ja luonut tämän ympärille hyötyohjelmakirjaston, joka turvasi sille pienen mutta pysyvän osuuden 1990-luvun tietokonemarkkinoilla. lähde? Länsimaissa jäljelle jääneistä kilpailijoista sekä Commodore että Atari tekivät 1980-luvun lopussa omien tuotteittensa kanssa rinnan myös PC-klooneja ja molemmat julkaisivat viimeiset omat tietokonemallinsa (Amiga 1200 & 4000, Atari Falcon) vuonna 1992. lähde?
Historia > PC:t tulevat koteihin

Kun IBM PC -yhteensopivat koneet alkoivat 1980-luvun lopussa yleistyä yhä suuremmissa määrin kodeissa, olivat niiden valtteina tiedon tallennuksessa kätevät kiintolevyt (joita kotikoneissa ei 1980-luvulla yleensä ollut), korkea laskentateho sekä hyötyohjelmien hyvä saatavuus. Teknisesti merkittävä viihdealusta IBM PC -yhteensopivista tietokoneista tuli vasta 1990-luvulla, jolloin pelit alkoivat tukea VGA-grafiikkaa sekä äänikortteja. (Vaikka VGA-näytönohjain ja Adlib-äänikortti olivat saatavilla jo 1987, niiden käyttö ja hyödyntäminen yleistyivät vasta myöhemmin.) 1990-luvun alussa PC:stä tuli kuitenkin varsin nopeasti johtava ja vuosikymmenen puolivälistä eteenpäin lähes ainoa kotona pelaamiseen käytetty tietokonestandardi, eivätkä tämän alan potentiaaliset kilpailijat (lännessä Commodore ja Atari, Japanissa Fujitsu, NEC ja Panasonic) saaneet tuotua markkinoille varteenotettavaa haastajaa. Applen Macintoshit eivät myöskään koskaan muodostuneet suosituiksi pelaamiseen keskittyvien kuluttajien parissa. PC-koneiden voittokulkua johtavaksi kotimikroksi ei estänyt se, että ajanmukaiset PC-koneet olivat noin kaksi kertaa kalliimpia kuin aiempien sukupolvien 8- ja 16-bittiset kotitietokoneet olivat olleet.lähde?
Historia > IBM luopuu

IBM oli kilpailijoitaan hitaampi tuomaan markkinoille tietokoneita, jotka käyttivät uusia prosessorimalleja. Ohjelmistoteollisuuden kehittymisen myötä laatu parani ja hinta laski, jolloin henkilökohtainen tietokone oli myös yritysmaailmassa houkuttelevampi kuin suurtietokone. Vuonna 1986 John F. Akers korvasi Opelin IBM:n johdossa, jolloin suurtietokoneiden myynti oli laskussa samoin kuin IBM:n henkilökohtaisten tietokoneiden myynti.
Vuonna 1987 IBM julkaisi OS/2-käyttöjärjestelmän. 1990-luvun puolivälissä IBM lopetti OS/2:n kehittämisen.
IBM kehitti Micro Channel Architecture (MCA) -väylän ja vaati siitä lisenssimaksuja, mutta kloonien valmistajat keskittyivät vaihtoehtoiseen standardiin eikä MCA levinnyt IBM:n ulkopuolelle.
IBM valmisti vielä 1990-luvulla PS/2-, PS/1- ja Aptiva-malleja.
IBM myi kannettavien ja PC-tietokoneiden osaston Lenovolle vuonna 2005. IBM omisti tuolloin 19 prosentin osuuden Lenovosta.