stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Padel
Välineet

Padelmailassa on mailaosa ja varsi. Mailan kokonaispituus on enintään 45,5 senttimetriä ja varren 20 senttimetriä, ja mailaosan enimmäisleveys on 26 senttimetriä. Mailaosassa on noin 10 millimetrin levyisiä reikiä (tai vain yksi reikä), jotka pienentävät ilmanvastusta. Padelmaila valmistetaan nykyisin hiilestä ja muista kevyistä ja kestävistä synteettisistä materiaaleista, ja mailan sisällä on yleensä kumiydin. Entisaikaan mailat saatettiin valmistaa vanerista, alumiinista, kumista ja lasikuidusta, ja alkuaikoina pelkästä puusta.
Mailoja on eri muotoisia. Mailaosan muoto vaikuttaa mailan painopisteen sijaintiin, jolla on erilaisia vaikutusta lyönteihin. Miehet käyttävät yleensä 360–390 gramman painoisia mailoja ja naiset 340–370 gramman painoisia.
Padelpallot muistuttavat paljon tennispalloja, ne ovat samankokoisia ja samanvärisiä, mutta hieman kevyemmin paineistettuja, vain 4,6–5,2 kg / 2,54 cm2. Tämä tekee niistä hitaampia kuin tennispallot.
Kenttä

Padelkenttä on pinta-alaltaan noin yksi neljäsosa tenniskentästä. Nelinpelikenttä on ulkomitoiltaan 20 × 10 metriä ja kaksinpelikenttä 20 × 6 metriä. Kentän jakaa kahteen puoliskoon pylväiden väliin kiristetty verkko, joka on enintään 88 senttimetriä korkea. Syöttöruutujen takarajat ovat 6,95 metrin päässä verkosta, ja ne erottaa kummallakin kenttäpuoliskolla keskiviiva. Kentän pinta voi olla sementtiä, keinolasia tai synteettistä ainetta.
Päädyissä on vähintään 4 metrin korkuinen seinä ja sivuilla 3 metrin korkuinen. Päätyseinä on tehty lasista, akryylistä tai tiilistä, ja sivuseinämät usein tiheästä metalliverkosta tai lasista. Kummallakin sivustalla on sisäänkäynti, jota pelaajat voivat käyttää joutuessaan pelaamaan palloa kentän ulkopuolelta.
Padel-kenttien on havaittu olevan linnuille vaarallisia koska ne voivat törmätä kenttien suuriin lasipintoihin ja kuolla.
Pelin kulku > Pistelasku

Padelin pistelasku on samanlainen kuin tenniksen. Ottelu jakautuu eriin, erät peleihin ja pelit palloihin. Jokainen syöttö aloittaa uuden pallon. Joukkue voittaa pallon, kun vastajoukkue ei enää onnistu palauttamaan palloa takaisin verkon yli sääntöjen mukaisesti. Joukkue voittaa pelin, kun se on voittanut neljä palloa vähintään kahden pallon erolla vastustajaan. Pallovoitoissa 3–3 (eli tilanteessa 40–40) pelataan siihen asti, kunnes toinen joukkue on voittanut kaksi palloa enemmän. Erävoiton joukkue saa voittamalla kuusi peliä vähintään kahden pelin erolla vastustajaan. Tasatilanteessa 6–6 pelataan katkaisupeli eli tie-break, jolloin ensin 7 palloa voittanut (kahden pallon erolla) pari voittaa erän. Ottelun voittaa joukkue, joka voittaa ensimmäisenä kaksi erää.
Pelin kulku > Syöttö ja pallon pelaaminen

Syöttövuorossa oleva pelaaja syöttää omalta kenttäpuoliskoltaan syöttöruudun takaa. Molempien jalkojen on oltava syöttöruudun takana, eikä syöttäjä saa kävellä, juosta tai hypellä syötön lähtiessä. Pienet ja syöttöön vaikuttamattomat jalan liikkeet ovat sallittuja. Syöttäjä pudottaa pallon kenttään ja lyö sitä pompusta siten, että pallo on lyöntihetkellä korkeintaan vyötärön korkeudella. Syötetyn pallon on pudottava vinottain vastapuolella olevaan syöttöruutuun. Vastaanottaja saa lyödä palloa vasta yhden pompun jälkeen, mutta ei suoraan ilmasta.
Pallon aikana kummankin joukkueen kumpi tahansa pelaaja saa lyödä pallon takaisin vastustajalle verkon yli pallon osuttua ensin kenttään. Pallon saa palauttaa omalta kenttäpuolelta myös suoraan ilmasta. Joukkue saa lyödä palloa vain kerran. Peruslyöntejä ovat kämmenlyönti, rystylyönti, koholyönti, lentolyönti, iskulyönti ja takalasilyönti. Pallon saa lyödä suoraan verkon yli, mutta myös kimmauttaa oman lasiseinän kautta tai antaa kimmota omasta seinästä ennen lyöntiä. Vastustajan puolella pallon on kuitenkin osuttava ensin kenttään. Pallo saa myös osua tolppaan tai verkkoon ennen osumistaan vastustajan kenttään.
Pallo on pelissä siihen asti, kunnes toinen joukkue tekee virheen, eli jos se ei onnistu palauttamaan palloa verkon yli, pallo osuu sen puolella kahdesti kenttään, tai se lyö pallon omaan verkkoseinään, tai vastustajan puolen seinään ennen pomppua.
Padel Suomessa

Laji tuli Suomeen vuonna 2003. Lajiliiton viralliset avajaiset pidettiin 26. marraskuuta 2009.
Suomen Padelliitto tiedottaa käytössä olevista kentistä sivustollaan. Padelkenttiä on kaikkialla maassa, ja Suomessa on tällä hetkellä yli 280 sisä- ja ulkokenttää.
Läheiset lajit

Padelia ei tule sekoittaa lajeihin nimeltä paddle (=mela) tennis ja platform (=lava) tennis. Nämä molemmat ovat Yhdysvalloissa syntyneitä lajeja eivätkä ole juuri levinneet kotimaansa ulkopuolelle. Sekaannusta pahentaa se, että Kanadassa padelia kutsutaan nimenomaan nimellä paddle ja että paddle tennis on tässä artikkelissa kuvatun pelin alkuperäinen nimi.
Vain padelissa kentän ulkorajat yhtyvät täysin pelialueen seiniin. Muissa kenttä on irti seinistä tai oikeammin suojaverkoista. Platform-tenniksessä verkolla rajatun pelialueen koko on 60 × 30 jalkaa ja tämän sisällä on pelikenttä, 44 × 20 jalkaa. Paddle-tenniksen kentän koko on 50 × 20 jalkaa ja alustana voi olla sama kuin tenniksessä tai jopa rantahietikko. Verkkoa tai seinää kentän ympärillä ei välttämättä ole, ja vaikka olisikin niin pallo ei saa pompata siitä.
Aiheesta muualla

Suomen Padelliitto ry
Kansainvälinen Padel-liitto PadelFip
Padelin pioneeri Piukku Kopiloff. Iltalehti 25.4.2021.
Kentän seinien kiinteät osat on tehty vuodesta 1989 alkaen yleensä läpinäkyvästä materiaalista.
Padelmaila
Padel-kenttä mittoineen.
Kenttä Suomessa Barösundissa.
Paloheinän tekonurmi

| Paloheinän tekonurmi |
| --- | --- |
 Paloheinän tekonurmi vuonna 2017.
Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Pakilantie 86 A, 00670 Helsinki
Avattu:  24. toukokuuta 2014
Laajennettu:  2021
Kenttä:  tekonurmi
Aiemmat nimet:  JYA Housing Areena
Käyttäjät
 Helsingin Palloseura 
Katsojakapasiteetti
 400 
Kentän mitat
 105 × 64 metriä  2 juniorikenttää: 64 × 45 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Paloheinän tekonurmi (sponsorinimeltään HofS Areena, aiemmin JYA Housing Areena) on Helsingissä, Länsi-Pakilan ja Paloheinän rajalla sijaitseva jalkapallokenttä, joka toimii Helsingin Palloseuran kotistadionina.
Kenttä toteutettiin Helsingin Palloseuran ja Helsingin kaupungin liikuntaviraston yhteishankeprojektina, jossa aiempi Sokkarin hiekkakenttä korvattiin tekonurmikentällä. Kenttä valmistui toukokuussa 2014. Olosuhteita kehitettiin vuonna 2021, jolloin alueelle valmistui HPS-talo, johon sijoitettiin uudet pukutilat sekä toimisto seuran työntekijöille. Myös katsojakapasiteettia kasvatettiin. Siitä lähtien kenttä on täyttänyt Kansallisen liigan kriteerit.
Historia

HPS:n oma kenttähanke eteni vuonna 2012, kun Helsingin kaupungin liikuntavirasto alkoi vuokrata kaupungin seuroille kenttiä niiden toiminta-alueilta. Kenttien kustannuksia siirrettiin seurojen maksettavaksi. Pakilantien varressa sijaitseva Sokkarin hiekkakenttä oli jo vuosia toiminut harjoittelualueena HPS:n joukkueille. HPS:n havittelemaa täysimittaista tekonurmikenttää varten perustettiin 8. lokakuuta 2012 osakeyhtiö HPS Areenat Oy. Marraskuussa seura järjesti Pakilan yläasteella kenttähankkeen esittelyn alueen asukkaille.
Helsingin kaupunginvaltuusto vuokrasi vuonna 2013 Sokkarin kentän HPS:lle 15 vuodeksi 7 500 euron vuosivuokralla. Seuran hallituksessa kenttähankkeen vetäjänä toimi Mikael Perovuo. Tekonurmikentän rakennustyöt käynnistyivät elo-syyskuun vaihteessa. Hanke oli jaettu kolmeen vaiheeseen. Ensimmäisessä rakennettiin ison kentän tekonurmi, toisessa pienen kentän tekonurmi ja kolmannessa pukukopit ja huoltorakennus. Alueen kaavamuutokset vaikuttivat rakennusten aikatauluttamiseen. Ensimmäisen vaiheen budjetti oli suuruudeltaan 600 000 euroa, josta noin viidesosa oli peräisin Uudenmaan Ely-keskuksen avustuksesta. Lisäksi HPS sai Palloliiton Hattrick-kehittämistukea 30 000 euroa, ja liikuntaviraston panostuksella kentästä saatiin raivattua täysimittainen.
Kentän avajaiset järjestettiin 24. toukokuuta 2014. HPS:n joukkueet kulkivat Pakilan yläasteelta ratsupoliisien johdattamana uudelle kentälle. Virallisesti kentän avasi Fjalar Åsten.
Kentän olosuhteita kehitettiin kesällä 2021, jolloin kentän yhteyteen valmistui HPS-talo, johon sijoitettiin uudet pukutilat sekä toimisto seuran työntekijöille. Katsojakapasiteettia kasvatettiin uusilla katsomoilla. Samalla kenttä täytti Kansallisen liigan kriteerit, jolloin HPS:n naisten edustusjoukkue siirtyi sinne pelaamaan kotiottelunsa. Alkukauden ottelunsa joukkue oli joutunut pelaamaan poikkeuksellisesti Oulunkylän liikuntapuiston kentällä.
Kentälle vaihdettiin uusi tekonurmimatto heinäkuussa 2022.
Ominaisuudet

Kenttä on täysimittainen tekonurmi, jossa on lisäksi mahdollisuus pelata poikittain kahdella pienemmällä kentällä juniori-ikäluokkien pelejä. Kenttä on valaistu.
Pamidronihappo

| --- | --- |

Pamidronihappo
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(3-amino-1-hydroksi-1-fosfonopropyyli)fosfonihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 40391-99-9
ATC-koodi: M05BA03
PubChem CID: 4674
DrugBank: DB00282
Kemialliset tiedot
Kaava: C3H11NO7P2 
Moolimassa: 235,068
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 54 %
Metabolia: Ei metaboloidu
Puoliintumisaika: n. 27 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Injektio
Pamidronihappo eli pamidronaatti (C3H11NO7P2) on toisen sukupolven bisfosfonaattilääkeaine, jota käytetään Pagetin taudin ja eräiden syöpätautien hoidossa luustovaurioiden ehkäisyyn ja hoitoon.
Vaikutusmekanismi, käyttö ja sivuvaikutukset

Pamidronihappo estää luun resorptiota sitoutumalla luun hydroksiapatiittiin ja estämällä luuta hajottavien osteoklastien toimintaa. Toisin kuin monia muita bisfosfonaattilääkkeitä, pamidronihappoa ei ole hyväksytty osteoporoosin hoitoon, mutta sitä käytetään suonensisäisesti annosteltuna Pagetin taudin, syöpäkasvainten aiheuttaman korkean veren kalsiumpitoisuuden eli hyperkalsemian sekä myelooman ja rintasyövän aiheuttamien luustomuutosten ehkäisemiseen ja korjaamiseen.
Pamidronihapon aiheuttamia sivuvaikutuksia voivat olla kuumeilu ja flunssan kaltaiset oireet, väsymys, pääkipu, hypokalsemia, huonovointisuus ja oksentelu ja anoreksia. Pamidronihappo, kuten useat muutkin bisfosfonaattilääkkeet, voi aiheuttaa leuan osteonekroosia. Lisäksi haittana pamidronihappolääkityksellä voi olla suun kuivuminen ja huonontunut makuaisti.
Pallasinkielileikko

| Pallasinkielileikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Leikot Phyllostomidae
Alaheimo::  Glossophaginae
Suku::  Glossophaga
Laji::  soricina
Kaksiosainen nimi
 Glossophaga soricina  (Pallas, 1766) 
Katso myös
   Pallasinkielileikko Wikispeciesissä   Pallasinkielileikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pallasinkielileikko eli pallasinpitkäkielilepakko (Glossophaga soricina) on leikkojen heimoon kuuluva lepakkolaji. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä amazoninkielileikko.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pallasinkielileikko esiintyy Meksikosta Argentiinaan ja Jamaikassa. Laji elää pienissä tai suurissa ryhmissä ja se viihtyy luolissa, tunneleissa ja ontoissa puissa.
Anatomia

Pallasinkielileikko on väritykseltään ruskea. Sen ruumis on pieni, noin 4,8–6,4 cm pitkä ja lepakon massa on noin 9 g. Lajille on tyypillistä pitkä kapea kuono ja huomattavan pitkä nystyinen kieli, joka on ulostyönnettynä pidempi kuin lepakon pää.
Ravinto

Pallasinkielilekon siivet soveltuvat paikallaan lentämiseen, jolloin se voi helposti syödä kukkia ojentamalla pitkän kielensä. Sille kelpaavat kaktuksien ja muiden yöllä kukkivien kukkien mesi ja siitepöly. Ne käyttävät ravinnokseen myös hedelmiä ja hyönteisiä.
Sirkkalinnut

| Sirkkalinnut |
| --- | --- |
 Pensassirkkalintu (Locustella naevia)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkalinnut  Locustellidae  Bonaparte, 1875
Katso myös
   Sirkkalinnut Wikispeciesissä   Sirkkalinnut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sirkkalinnut (Locustellidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Monet heimon lajeista luokiteltiin aiemmin kuuluviksi kerttujen tai timalien heimoon. Heimon taksonomia on vielä osittain epäselvä, eikä sitä aina pidetä monofyleettisenä. Luokitus voi todennäköisesti vielä muuttua geneettisten tutkimusten seurauksena. BirdLife Suomen luokittelussa sirkkalintuihin kuuluu 13 sukua ja 57 lajia.
Sirkkalintuja tavataan vanhasta maailmasta eli Euroopasta, Aasiasta ja Afrikasta. Niiden elinympäristöä ovat pensaikot ja ruohomaat. Väritykseltään sirkkalintulajit ovat usein ruskeita ja höyhenpuvussa on tummempia juovia.
Suvut ja lajit > Australiankerttuset Poodytes

Australiankerttunen Poodytes carteri
Suokaislakerttunen Poodytes gramineus
Uudenguineankaislakerttunen Poodytes albolimbatus
Uudenseelanninkerttunen Poodytes punctatus
Suvut ja lajit > Kiurukertut Cincloramphus

Isokiurukerttu Cincloramphus cruralis
Kaislakerttunen Cincloramphus timoriensis
Kiurukerttu Cincloramphus mathewsi
Ylänkökaislakerttunen Cincloramphus macrurus
Suvut ja lajit > Lymykertut Megalurulus

Lymykerttu Megalurulus rufus
Punanaamakerttu Megalurulus rubiginosus
Tiheikkökerttu Megalurulus whitneyi
Uudenkaledoniankerttu Megalurulus mariae
Suvut ja lajit > Metsäkerttuset Bradypterus

| --- | --- |
 Bambumetsäkerttunen Bradypterus alfredi  Bangwanmetsäkerttunen Bradypterus bangwaensis  Guineanmetsäkerttunen Bradypterus lopezi  Kameruninmetsäkerttunen Bradypterus grandis  Kongonmetsäkerttunen Bradypterus graueri  Madagaskarinmetsäkerttunen Bradypterus brunneus:  Rantametsäkerttunen Bradypterus centralis  Rotkometsäkerttunen Bradypterus sylvaticus  Ruokometsäkerttunen Bradypterus baboecala  Ruostemetsäkerttunen Bradypterus cinnamomeus  Tiheikkömetsäkerttunen Bradypterus barratti  Ugandanmetsäkerttunen Bradypterus carpalis
Suvut ja lajit > Sirkkalinnut Locustella

| --- | --- |
 Borneonmetsäkerttunen Locustella accentor  Filippiinienmetsäkerttunen Locustella caudata  Himalajanmetsäkerttunen Locustella major  Jaavanmetsäkerttunen Locustella montis  Jättiläissirkkalintu Locustella fasciolata  Kaislasirkkalintu Locustella pryeri  Koreansirkkalintu Locustella pleskei  Mantšurianmetsäkerttunen Locustella davidi  Molukkienmetsäkerttunen Locustella castanea  Nepalinmetsäkerttunen Locustella kashmirensis  Ohotansirkkalintu Locustella ochotensis  Pensassirkkalintu Locustella naevia:  Rinnemetsäkerttunen Locustella seebohmi  Ruokosirkkalintu Locustella luscinioides  Ruohometsäkerttunen Locustella tacsanowskia  Ruskometsäkerttunen Locustella luteoventris  Sahalininsirkkalintu Locustella amnicola  Sarasirkkalintu Locustella certhiola  Taiwaninmetsäkerttunen Locustella alishanensis  Timorinmetsäkerttunen Locustella timorensis  Täplämetsäkerttunen Locustella thoracica  Viitasirkkalintu Locustella fluviatilis  Viirusirkkalintu Locustella lanceolata  Vuorimetsäkerttunen Locustella mandelli
Suvut ja lajit > Viuhkakerttuset Schoenicola

Afrikanviuhkakerttunen Schoenicola brevirostris
Viuhkakerttunen Schoenicola platyurus
Suvut ja lajit > Lajit, joilla on oma sukunsa

| --- | --- |
 Isokaislakerttunen Megalurus palustris  Kosteikkokerttunen Amphilais seebohmi  Luzoninpeukaloistimali Robsonius rabori  Malia Malia grata:  Pakistaninkerttunen Chaetornis striata  Srilankanmetsäkerttunen Elaphrornis palliseri  Timorinkerttu Buettikoferella bivittata
Pang Wei

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pang Wei |  Pang Wei |  Pang Wei |  |
Maa:   Kiina
Miesten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | 10 m ilmapistooli |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | sekajoukkueen ilmapistooli |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | 10 m ilmapistooli |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | 10 m ilmapistooli |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | 10 m ilmapistooli |  |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | 10 m ilmapistooli, joukkue |  |
Pang Wei (kiin.: 庞伟; pinyin: Páng Wěi; s. 19. heinäkuuta 1986) on kiinalainen pistooliampuja.
Pang Wei voitti MM-kilpailuissa Zagrebissa 2006 ilmapistoolilla henkilökohtaisen ja joukkuemaailmanmestaruuden. Pekingin olympialaisissa 2008 hän voitti henkilökohtaisesta kilpailusta kultaa ja Rion olympialaisissa 2016 hän sai pronssia. Tokion olympialaisissa 2020 hän voitti sekajoukkueen ilmapistoolikilpailusta kultaa ja henkilökohtaisesta kilpailusta pronssia.
Paluu helvetistä (vuoden 1985 elokuva)

| Paluu helvetistä> Savage Island |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nicholas Beardsley
Käsikirjoittaja:   Nicholas Beardsley  Mischa Tomski 
Tuottaja:   Mark Alabiso  Charles Band 
Säveltäjä:  Phil Davies
Leikkaaja:  Michelle Tomski
Pääosat:   Antonio De Teffè  Ajita Wilson  Cristina Lai  Leon Askin  Linda Blair 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  1985
Kesto:  74 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paluu helvetistä (Savage Island) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintadraama, joka kertoo smaragdikaivokselle vangitusta orjasta, joka aloittaa vallankumouksen muiden orjien kanssa. Elokuvan pääosia esittävät Linda Blair, Leon Askin, Penn Jillette, Anthony Steffen, Ajita Wilson, Cristina Lay, Stelio Candelli, Luciano Rossi ja Aldo Minandri. Elokuvan on ohjannut Nicholas Beardsley. Elokuva voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naispääosasta.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa halvaksi ja törkeäksi eksploitaatioksi, jossa pääosaan merkitty Linda Blair esiintyy vain muutaman minuutin. Hän antaa elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla

Paluu helvetistä (vuoden 1985 elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Paljakkakylmänperhonen

| Paljakkakylmänperhonen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Heinäperhoset Satyrinae
Tribus::  Satyrini
Suku::  Kylmänperhoset Oeneis
Laji::  bore
Kaksiosainen nimi
 Oeneis bore  (Schneider, 1792) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paljakkakylmänperhonen (Oeneis bore) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Paljakkakylmänperhosen siipien kärkiväli on noin 37–48 mm ja naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipisuomut irtoavat helposti ja siivet muuttuvat varsin pian läpikuultaviksi. Siipien yläpinnan pääväri on tasaisen kellanharmaa. Silmätäplät puuttuvat, mutta joskus harvoin etusiiven yläpuolella, viidennessä siipisarassa erottuu pieni valkoteräinen silmätäplä. Siipien postdiskaalialassa on heikko kellertävä juova, joka erottuu naarailla selvemmin, koirailla on erityisesti etusiivissä tällä alueella vain heikkoja läiskiä. Takasiiven alapinnalla on tiheämmästä kuvioinnista muodostuva epäselvä ruskea keskijuova, jossa on ainakin ulkopuolella erottuva valkoinen reuna. Takasiiven ulkoreunassa on tumma juova, joka jakaantuu vaihtelevissa määrin täpliksi.
Levinneisyys ja lentoaika

Paljakkakylmänperhonen esiintyy sirkumpolaarisesti Euraasian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. Fennoskandiassa se esiintyy 67° leveyspiirin pohjoispuolisilla vuoristo- ja tunturialueilla. Suomessa lajia tavataan lähinnä vain Tunturi-Lapissa, eteläisimmät havainnot ovat Muonion, Kittilän, Sodankylän ja Savukosken alueelta. Lentoaika on kesä–heinäkuussa riippuen esiintymisalueesta ja säistä. Suomessa paras lentoaika on yleensä kesäkuun lopulta heinäkuun puoliväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Paljakkakylmänperhosen elinympäristöä ovat tundra, vuoristojen kiviset rinteet, tunturimaastossa lakiosien kuivat niittymäiset alueet ja kivikot sekä koivuvyöhykkeessä kuiva kangasmaasto. Laji talvehtii kahdesti toukkana, ensimmäinen talvehtiminen tapahtuu keskenkasvuisena ja toinen täysikasvuisena.
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat erilaiset heinälajit (Poaceae), esimerkiksi lampaannata (Festuca ovina).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Paljakkakylmänperhonen
LuontoPortti: Paljakkakylmänperhonen (Oeneis bore)
Butterflies and Moths of North America (englanniksi)
University of Alberta (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1796610  BAMONA: Oeneis-bore  BioLib: 51799  BOLD: 21112  CoL: 6SJRD  EoL: 134553  EUNIS: 90817  Fauna Europaea: 441461  Fauna Europaea (new): 6ae0d94e-4074-4f46-a2c2-ba55cf2467c2  GBIF: 5128270  iNaturalist: 226264  IRMNG: 10271797  ITIS: 778143  LepIndex: 143334  MONA: 4610  MaBENA: OeneiBore  NatureServe: 2.112666  NCBI: 1631985  Observation.org: 80922  Open Tree of Life: 3107427  Laji.fi: MX.60996
Palmyran taistelu

Palmyran taistelu käytiin toisessa maailmansodassa 1. heinäkuuta 1941 osana operaatio Exporteria liittoutuneiden ja Vichyn Ranskan Syyriassa olleiden joukkojen välillä. Brittiläinen mekanisoitu ratsuväki ja arabilegioonan aavikkojoukot kohtasivat Vichyn Ranskan kolonnan Palmyran koillispuolella, jolloin vangittiin neljä upseeria ja 60 miestä. Nämä saivat lopulta Palmyran varuskunnan antautumaan puhumalla.
Taustaa

Vuonna 1941 Vichyn Ranskalla oli Syyrian alueella merkittävä määrä joukkoja. Lisäksi alueella oli useita lentotukikohtia, joita akselivallat käyttivät siirtäessään lentokoneita ja joukkoja Irakiin taistelemaan brittejä vastaan. Vichyn Ranska myös salli alueen rautateiden käytön aseiden ja ammusten kuljettamiseksi Irakiin. Liittoutuneet aloittivat 8. kesäkuuta kahtena osastona hyökkäyksen Libanoniin ja Syyriaan tarkoituksenaan estää alueen käyttö akselivalloilta. Kesäkuun lopulla Damaskos oli vallattu ja liittoutuneiden komentaja
Henry Maitland Wilson valmistautui lähettämään kaksi uutta hyökkäysosastoa Länsi-Irakista alueelle vallatakseen Syyrian.
Vahvennettu prikaati niin sanottu Habforce sai määräyksen vallata Palmyran sekä varmistaa Hadithasta Tripoliin kulkeva öljyputki.
Taistelu

Habforce jaettiin kolmeen arabioppailla varustettuun osastoon, joista kaksi teki sivustahyökkäyksen. Osastot aloittivat etenemisen 21. kesäkuuta. Kahakka öljyputken suojaksi rakennettujen bunkkerien kanssa Palmyran itäpuolella vei yllätyksen. Habforce saartoi Palmyran lähettäen arabilegioonan joukkoja partioimaan sivustojen sekä selustayhteyksien suojana. Joukot valtasivat 28. kesäkuuta ampumatta laukaustakaan Seba´Biyarin linnakkeen noin 100 kilometriä Palmyrasta luoteeseen. Seuraavana päivänä joukot miehittivät 60 kilometriä Palmyrasta koilliseen olleen miehittämättömän Sukhnan.
Vichyn Ranskan 21. kevyt aavikkokomppania hyökkäsi 1. heinäkuuta Sukhnaan, jota miehitti Arabilegioonan joukot vahvennettuina komppanialla 4th Cavalry's Household Cavalry Regimentistä. Kiihkeän taistelun jälkeen ranskalaiset vetäytyivät, mutta he joutuivat myöhemmin antautumaan jouduttuaan saarroksiin. Ranskalaisten antautuminen vei taistelutahdon Palmyran varuskunnan miehistönä olleelta 3. kevyeltä aavikkokomppanialta, joka antautui taistelutta 2. heinäkuuta.