stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Minami-Shimabara

| Minami-Shimabara (南島原市) |
| --- | --- |
 Näkymä Unzenvuorelle Haran linnalta
 lippu:  Symboli
 Minami-Shimabaran sijainti Nagasakin prefektuurissa
 Minami-Shimabara
 Koordinaatit: 32°39′35″N, 130°17′52″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū
Prefektuuri:  Nagasakin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  170,11 km²
Väkiluku (08/2019):  45 447
 – Väestötiheys:  267,2 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Ficus superba
 – Kukka:  Auringonkukka
 
 https://www.city.minamishimabara.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Minami-Shimabara (jap. 南島原市, Minami-Shimabara-shi, ’Etelä-Shimabara’) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Nagasakin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Shimabaran niemimaalla Ariakenmeren rannikolla. Ariakenmeren toisella puolella sijaitsevat Kumamoton prefektuurin Amakusasaaret. Kaupungin pohjoispuolella kohoaa puolestaan Unzenvuori. Minami-Shimabarassa on 45 447 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 170,11 neliökilometriä.
1500-luvulla nykyisen Minami-Shimabaran alueella sijaitseva Kuchinotsu kasvoi Arima-klaanin hallinnassa eurooppalaisten kanssa käydyn Nanban-kaupan satamana. Alueelle tuli myös kristittyjä lähetyssaarnaajia ja kristinusko levisi koko Shimabaran niemimaan alueelle. Paikalliset nousivat Tokugawa-sotilashallintoa vastaan vuosien 1637–1638 Shimabaran kapinassa, jonka merkittävimpänä tapahtumapaikkana tunnetaan Haran linna. Se otettiin vuonna 2018 Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”Nagasakin alueen kätketyt kristinuskon sijaintipaikat”. Kun sotilashallinto oli tuhonnut kapinan, alue asutettiin uudelleen muun muassa Kyūshūn muiden osien ja Shōdoshiman saaren asukkailla.
Minami-Shimabaran kaupunki muodostettiin vuonna 2006, kun kahdeksan Shimabaran niemimaan eteläosan maaseutukaupunkia, Kazusa, Kuchinotsu, Minami-Arima, Kita-Arima, Nishi-Arie, Arie, Futsu ja Fukae, liitettiin yhteen. Merkittäviä elinkeinoja ovat muun muassa riisin, tupakan ja hedelmien viljely, merilevän keruu ja maidontuotanto.
Kuvia

Hinoen linnan rauniot
Kazusan kylä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Minami-Shimabara Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Messier 77

| Messier 77 |
| --- | --- |
 Hubble-avaruusteleskoopin kuva Messier 77 kierteisgalaksista.
Historia
Löytäjä:  Pierre Méchain
Löytöpäivä:  29. lokakuuta 1780
Muut nimet:  NGC 1068
Ominaisuudet
Tyyppi:  sauvaspiraaligalaksi, (R)SA(rs)b
Etäisyys:  47 miljoonaa valovuotta
Koko:  7 × 6′
Havaitseminen
Tähdistö:  Valaskala
Rektaskensio:  02h 42m 40.771s
Deklinaatio:  -00° 00′ 47.84″
Punasiirtymä:  1139,9
Suhteellinen kirkkaus:  8,6
Messier 77 (tunnettu myös nimellä NGC 1068) on sauvaspiraaligalaksi noin 47 miljoonan valovuoden etäisyydellä valaskalan tähdistössä. Kun Pierre Méchain löysi M77:n 29. lokakuuta 1780 hän kuvaili sen aluksi tähtisumuksi. Charles Messier sisällytti sen luetteloonsa 17. joulukuuta 1780. Messier luuli ensin M77:ää tähtijjoukoksi, mutta kun kaukoputket kehittyivät niin se todettiin galaksiksi. Se on yksi Messierin luettelon suurimmista galakseista.
Messier 77:n ominaisuudet

Messier 77 on luokiteltu Seyfertin galaksiksi jotka jaetaan kahteen luokkaan niiden spektrissä olevien emisioviivojen mukaan. M77 on luokiteltu Seyfert II -tyypin galaksiksi joille ovat tyypillisiä spektrissä olevat kapeat emissioviivat ja niiden keskustassa oleva supermassiivinen musta aukko. Messier 77 on yksi Messierin luettelon suurimmista galakseista ja sen halkaisija on noin 100 000 valovuotta. Sen painovima on niin suuri että sen oletetaan saavan muut galaksit ympärillä muuttamaan muotoaan.
Messier 77 on aktiivinen galaksi ja on muiden aktiivisten galaksien tavoin yksi kirkkaimpia kohteita maailmankaikkeudessa. Se säteilee sähkömagneettista säteilyä näkyvän valon aallonpituuden lisäksi useimmilla aallonpituuksilla kuten: gamma- ja röntgensäteily sekä mikro- ja radioaalloilla. Voimakkaan säteilyn saa aikaan supermassiivinen musta aukko mihin putoava materia puristuu kasaan ja kuumenee, jolloin se säteilee energiaa ulospäin. Seyfert II galaksiksit säteilevät erityisesti infrapunan aallonpituuksilla.
Kuvia

Kartta jossa valaskalan tähdistö on keskellä kuvaa, M77 on sinisen nuolen osoittamassa kohdassa.
GALEX ava­ruus­te­les­koo­pin ot­ta­ma ku­va ult­ra­vio­le­til­lä aal­lon­pi­tuu­del­la M77:ta.
Messier 77 vuonna 2015.
M77:n pai­no­voi­ma vai­kut­taa sen naa­pu­ri­ga­lak­siin NGC 1055 jo­ka muut­taa il­mei­ses­ti sen joh­dos­ta muo­to­aan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Messier 77 Wikimedia Commonsissa
Gallimore, Jack & Baum, Stefi A. & O'Dea, Christopher P.: Delicate Diet of a Supermassive Black Hole VLBA project – The National Radio Astronomy Observatory.  1997. Viitattu 17.5.2020. (englanniksi)
Interactive Sky Map – M77 Sky-Map.org. Viitattu 17.5.2020. (englanniksi)
Hubble observes the hidden depths of Messier 77 Phys.org.  28.3.2013. Viitattu 17.5.2020. (englanniksi)
Very Large Telescope Takes Close Look at Messier 77 Sci-News.com.  7.7.2017. Viitattu 17.5.2020. (englanniksi)
Plotner, Tammy: Messier 77 – the Cetus A Barred Spiral Galaxy Universe Today.  21.1.2019. Viitattu 17.5.2020. (englanniksi)
24.7.2015: Messier Objects: Guide to the Bright Galaxies, Nebulae and Clusters Listed in the Messier Catalogue – Messier 77: Cetus A Messier.Objects.com. Viitattu 17.5.2020. (englanniksi)
| --- | --- |
Tähdet:  β Cet, α Cet, Mira, η Cet, γ Cet, τ Cet, ι Cet, θ Cet, ζ Cet, υ Cet, δ Cet, π Cet, μ Cet, ξ2 Cet, ξ1 Cet, 7 Cet, 2 Cet, χ Cet A, λ Cet, σ Cet, φ1 Cet, 20 Cet, ε Cet, κ1 Cet, ν Cet, ρ Cet, 6 Cet, 46 Cet, 56 Cet, 3 Cet, 94 Cet, 48 Cet, AD Cet, 37 Cet, φ2 Cet, 13 Cet, 69 Cet, φ3 Cet, 75 Cet, 25 Cet, 50 Cet, 39 Cet, 60 Cet, 70 Cet, 57 Cet, 47 Cet, 67 Cet, 80 Cet, EL Cet, 28 Cet, T Cet, φ4 Cet, 49 Cet, 93 Cet, 95 Cet, 64 Cet, 66 Cet, 81 Cet, 38 Cet, 97 Cet, 30 Cet, 12 Cet, 84 Cet, 77 Cet, 42 Cet, 34 Cet, 14 Cet, 63 Cet, 61 Cet, 33 Cet, 26 Cet, 27 Cet, 18 Cet, 21 Cet, 10 Cet, 44 Cet, 1 Cet, 71 Cet, 9 Cet, 32 Cet, HD 11964, 29 Cet, 25 Ari, 43 Cet, 40 Cet, 58 Cet, 35 Cet, 15 Cet, χ Cet B, 79 Cet, HD 11506, HD 12039, HD 224693, 58 Cet, HD 2638, YZ Cet, UV Cet, BL Cet
Eksoplaneetat:  94 Cet b, HD 11964 b, 79 Cet b, HD 11506 b, HD 224693 b, HD 2638 b, LHS 1140b
Messierin luettelo
Moision seisake

Moision seisake (lyh. Moi) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Riihimäki–Tampere-radalla Lempäälässä. Se avattiin vuonna 1905 ja laiturirakennus valmistui samana vuonna. Läheinen Hakkarin seisake miehitettiin vuonna 1953. Moisio muutettiin miehittämättömäksi ja tavaraliikenne loppui vuonna 1955. Henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1988. Liikennepaikkarakennus on purettu.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: Moision laiturirakennus vuonna 1971
Phil LaMarr

| Phil LaMarr |
| --- | --- |
 Phil LaMarr Comic-Conissa vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Phillip LaMarr
Syntynyt: 24. tammikuuta 1967 (ikä 57)  Los Angeles, Kalifornia
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Phil LaMaar Phil La Marr Phil Lamarr
Aktiivisena:  1991–
Merkittävät roolit:  Useita rooleja (Mad Tv) Hermes Conrad (Futurama) Samurai Jack (Samurai Jack) Static (Static Shock) Vihreä Lyhty (Justice League) Wilt (Foster's Home for Imaginary Friends)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Phillip LaMarr (s. 24. tammikuuta 1967 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan erityisesti televisiosarjasta Mad Tv, sekä useista äänirooleista animaatioissa.
Biografia

LaMarr syntyi Los Angelesissa ja kävi myös koulunsa siellä. Hän muun muassa kävi koulua Pohjois-Hollywoodin Harvard-Westlakessa sekä Yalen yliopistossa, jonka aikana LaMarr kiinnostui näyttelemisestä ja erityisesti komediasta. Valmistuttuaan vuonna 1989 hän matkusti Chicagoon opiskellakseen ja kehittyäkseen näyttelijänä.
Biografia > Näyttelijänä

Vaikka LaMarr teki 1980-luvulla ensimmäisen roolinsa animaatioon, varsinaisesti hän kuitenkin esiintyi säännöllisesti 1990-luvun alusta lähtien tehden useita esiintymisiä televisiosarjoissa, kuten Bel-Airin prinssi, Wings, Hulluna sinuun ja Mad TV. LaMarr jatkoi Mad Tv -sarjassa aina vuoteen 2000 asti, jonka jälkeen hän ei enää halunnut jatkaa sopimustaan. Sarjan jälkeenkin LaMarr on esiintynyt vierailevissa rooleissa televisiosarjoissa kuten NYPD Blue, Philly ja Eve.
Biografia > Ääninäyttelijänä

Myös ääninäyttelijänä tunnettu LaMarr teki ensimmäisen ääniroolinsa jo 1980-luvulla, jonka jälkeen hän opiskeli improvisointia collegessa ja muutti Los Angelesiin tullakseen näyttelijäksi. LaMarr teki seuraavan ääniroolinsa 1990-luvun lopulla animaatioissa kuten Futurama, Family Guy ja Kukkulan kuningas. Ensimmäisen pääroolin LaMarr sai vuonna 2000 animaatiosta Static Shock, jossa hän ääninäytteli nuorta teini-ikäistä sankaria. Vuotta myöhemmin LaMarr sai kaksi pääroolia lisää sarjoissa Samurai Jack ja Justice League. Nämä ääniroolit myös auttoivat hänen tunnettavuuttaan ääninäyttelijänä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Pierre Fontaine

Pierre Fontaine (n. 1380/95 – n. 1450) oli burgundilaisen koulukunnan säveltäjä.
Fontaine kuului Burgundin kapelliin ainakin vuodesta 1403. Hän oli mahdollisesti aluksi kuoropoikana Rouenissa. Työskenneltyään Juhana I Pelottoman palveluksessa hän siirtyi paavin kapelliin, jossa oli vuodesta 1420 vuosien 1428 ja 1430 väliseen aikaan. Tämän jälkeen Fontaine palasi Burgundiin ja työskenteli siellä laulajana vuoteen 1447. Hänen tuotannostaan on säilynyt ranskankielisiä chansoneita.
Minami-Sōma

| Minami-Sōma (南相馬市) |
| --- | --- |
 Sōma Nomaoi -festivaali vuonna 2005
 lippu:  symboli
 Minami-Sōman sijainti Fukushiman prefektuurissa
 Minami-Sōma
 Koordinaatit: 37°38′32″N, 140°57′26″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Tōhoku
Prefektuuri:  Fukushiman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  398,58 km²
Väkiluku (09/2020):  53 153
 – Väestötiheys:  133 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Idänselkova
 – Kukka:  Kirsikka
 – Lintu:  Kiuru
 – Kala:  Koiralohi
 – Hyönteinen:  Kiiltomato
 
 https://www.city.minamisoma.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Minami-Sōma (jap. 南相馬市, Minami-Sōma-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Fukushiman prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla prefektuurin koillisosassa. Kaupunki kuuluu Hamadōrin seutuun. Sisämaassa sen alue nousee Abukuman ylängölle. Minami-Sōmassa on 53 153 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 398,58 neliökilometriä.
Minami-Sōma on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen Haramachin kaupunki sekä Kashiman ja Odakan maaseutukaupungit. Ne kehittyivät kaikki Edo-kaudella Tyynenmeren rannikkoa seurailevan tiereitin postiasemina (shukuba). Historiallisesti alue oli Sōma-klaanin hallinnassa. Merkittävin keskus on Haramachi, joka alkoi kaupungistua sinne rakennetun rautatieyhteyden myötä 1900-luvun vaihteessa. Kaupungissa on esimerkiksi elektroniikka- ja hienomekaanista teollisuutta, elintarviketeollisuutta ja paperiteollisuutta. Maaseutualueilla harjoitetaan riisin ja vihannesten viljelyä sekä koiralohen vesiviljelyä.
Minami-Sōma kärsi pahoin Tōhokun maanjäristyksestä ja sen aiheuttaman tsunamin tuhoista 11. maaliskuuta 2011. Kaupungissa sai surmansa 1 043 ihmistä, ja 2 323 asuinrakennusta tuhoutui kokonaan. Kaupungin eteläpuolella tapahtuneen Fukushima I -voimalan ydinonnettomuuden vuoksi voimalaa ympäröivä alue eristettiin, ja kaupungin etelä- ja länsiosat jouduttiin evakuoimaan. Lähes kaikki evakuointimääräykset peruttiin vuoteen 2016 mennessä, mutta vielä vuonna 2019 yli 5 000 henkeä asui evakossa kaupungin ulkopuolella.
Minami-Sōman rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat useat kofun-kauden arkeologiset kohteet, Daihivuoren kivibuddhat ja entinen Takeyama-suvun asuintalo, joka on valittu tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Kaupunki tunnetaan myös kesäisin järjestettävästä Sōma Nomaoi -festivaalista. Minami-Sōmaa palvelee JR Higashi-Nihonin Jōban-linja.
Kuvia

Haramachin kaupunkikuvaa
Sōma Ōta-jinja
Tsunamin aiheuttamia tuhoja Minami-Sōmassa vuonna 2011
Takanokuran pato
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Minami-Sōma Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Metulla

| Metulla |
| --- | --- |
 Näkymä Metullaan.
 Metulla
 Koordinaatit: 33°16′44″N, 35°34′28″E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Pohjoinen
Perustettu:  1896
Väkiluku (2017):  1 607
 
 www.metulla.muni.il 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Metulla tai Metula (hepr. ‏מטולה‎) on kaupunki Israelin Pohjoisella hallintoalueella maan Libanonin vastaisella rajalla. Kaupunki on Israelin pohjoisin asutuskeskus ja sen asukasluku oli vuoden 2017 lopussa 1 607.
Maantiede

Metulla sijaitsee Israelin pohjoisosassa maan Libanonin vastaisella rajalla. Paikka on myös pohjoisin Israelin mošaveista.
Historia

Metullan nimi on johdettu arabiasta, mutta Metullan perustivat juutalaiset siirtolaiset vuonna 1896. Siirtokunnan perustamisen taustalla vaikutti Edmond de Rothschild. Ensimmäiset siirtolaiset olivat nuoria ja heidät oli valittu erityisesti puolustamaan uutta muista siirtokunnista erillään sijaitsevaa Metullaa. Paikkakunta alkoi kasvaa varsinaisesti vasta 1950-luvulla, jolloin Metullaan saatiin myös vesi- ja sähköverkko.
Talous

Metullan talous perustuu pitkälti maataloudelle ja etenkin hedelmätarhoille. Alueella kasvatetaan esimerkiksi omenoita, päärynöitä, aprikooseja, kirsikoita ja nektariineja. Metullassa on myös jonkin verran matkailua ja kaupungissa on suurehko urheilukeskus.
Väestö

Metullan asukasluku oli vuoden 2017 lopussa 1 607. Vuonna 1969 asukasluku oli 350 ja vuonna 2002 1 480.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metulla Wikimedia Commonsissa
Näkymä Metullassa vuonna 1940.
Mongo Aaltonen

Tapio ”Mongo” Aaltonen (s. 14. kesäkuuta 1961 Taivalkoski) on suomalainen lyömäsoittaja. Aaltonen on soittanut perkussioita monissa suomalaisissa jazz-, pop- ja kevyen musiikin yhtyeissä. Näitä ovat muun muassa Olympia-orkesteri, Pepe Ahlqvistin (H.A.R.P.), Jari Sillanpään, Hectorin ja Heikki Silvennoisen yhtyeet sekä jazz-genreä edustavat Pori Big Band, UMO ja Jukka Linkola Octet.  Aaltonen on ollut muun muassa Heikki Sarmannon, Eero Koivistoisen, J. Karjalaisen ja Pave Maijasen levytyksissä. Hänelle on ollut kysyntää myös teatteri- ja elokuvamusiikin, televisio-ohjelmien ja klassisen orkesterimusiikin saroilla. Erityisen paljon Mongo Aaltonen on tehnyt yhteistyötä rumpali Anssi Nykäsen kanssa.
Satakunnan Kiukaisissa varttunut Aaltonen soitti aluksi vaskipuhaltimia, kunnes innostui rummuista kuultuaan Hurriganes-yhtyeen Remu Aaltosen soittoa paikallisella tanssilavalla toukokuussa 1975. Hän sai oppia Köyliön Tuiskulankylän rytmimusiikkileireillä Upi Sorvalilta ja pääsi pian Pori Big Bandin jäseneksi. Sibelius-akatemiassa hän opiskeli Markku Hannolan johdolla.
Mongo Aaltonen kuuluu rytmimusiikin levytyksissä useimmin käytettyihin suomalaismuusikoihin. Kun rumpusetin soittajia ei lasketa, Aaltonen on maan eniten levyttänyt lyömäsoittaja, joka oli vuoteen 2021 mennessä esiintynyt noin 2 800 kappaleella. Studiouransa hän aloitti vuonna 1984.
Aiheesta muualla

Mongo Aaltonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mongo Aaltonen Elonetissä.
Mike Garson

Mike Garson
Mike Garson (s. 29. heinäkuuta 1945 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko ja pianisti, joka tunnetaan parhaiten yhteistyöstään erityisesti David Bowien, Nine Inch Nailsin, Billy Corganin, Free Flightin ja The Smashing Pumpkinsin kanssa. Hän on julkaissut myös lukuisia sooloalbumeja vuodesta 1979 lähtien. Hän on vieraillut myös suomalaisen Omfalos Renaissance -yhtyeen esikoisalbumilla Miekka ja kirsikankukka.
Diskografia > Sooloalbumit

Avant Garson (1979)
Jazzical (1982)
Serendipity (1986)
Remember Love (1989)
The Mystery Man (1990)
Oxnard Sessions, Vol.1 (1990)
A Gershwin Fantasia (1992)
Oxnard Sessions, Vol.2 (1992)
Now Music, Vol.4 (1998)
Homage to my Heroes (2003)
Conversations with my Family (2008)
Lost in Conversation (2008)
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Moisionlampi (Lempäälä)

| Moisionlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Lempäälä
Koordinaatit:  61°21′18″N, 23°46′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Moisionjoen valuma-alue‎ (35.24)
Laskujoki:  Moisionjoki 
Järvinumero:  35.241.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  yli 77,2 m 
Rantaviiva:  0,594 km 
Pinta-ala:  0,01541 km² 
 fiMoisionlampi 
Moisionlampi  on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Moisionjoen valuma-alueeseen. Moisionlampi on osa Moisionjoen alaosan aluetta.
Maantietoa

Lampi on 200 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Se sijaitsee Lempäälän taajamassa Moision ja Ruskea-ahteen välissä. Suoraksi kaivettu Moisionjoki virtaa sen läpi, mutta lampi on soistumassa umpeen. Lammessa on avovettä vain nimeksi ja sekin on kasvuston tukkimaa. Moisionjoki laskee Vanajaveteen Herralanvuolteen pohjoismutkaan. Lammen rantaviivan pituus on 600 metriä. Rannat ovat suota, mutta lähiympäristössä on asutusalueita ja teollisuutta. Lammen yläpuolelta kiertää käveltävä polku.
Historiaa

Vanhoissa pitäjänkartoissa esiintyy kartoittajan näkemys järven tilasta 1700–1800-luvulta. Lempäälän Moisionjoessa oleva Moisionlampi näyttäytyy pitäjänkartassa hyvin samankokoisena kuin nykyäänkin. Silloin ei merkitty kosteikkojen ruohoisuutta, joten oliko se syvä vai matala, ei vanha kartta kerro.
Mieheke

| Mieheke |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Valentin Vaala
Käsikirjoittaja:  Hilja Valtonen Valentin Vaala
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Harry Bergström
Kuvaaja:  Theodor Luts
Leikkaaja:  Valentin Vaala
Lavastaja:  Ossi Elstelä
Pääosat:  Tauno Palo Tuulikki Paananen Uuno Laakso Hilja Jorma
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  20. joulukuuta 1936
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Vaimoke
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mieheke (ruots. Så tuktas en kvinna) on vuonna 1936 valmistunut Valentin Vaalan ohjaama suomalainen romanttinen komedia. Sen pääosissa näyttelevät amerikansuomalainen tanssija Tuulikki Paananen ja Tauno Palo. Mieheke on Vaimoke-elokuvan epäsuora jatko-osa mutta myös rinnakkaisteos ja hyödyntää sen menestystä. Vaala ohjasi elokuvasta myöhemmin uuden version nimellä Minä ja mieheni morsian (1955).
Vaimokkeen käsikirjoitus perustui Hilja Valtosen kirjeromaaniin – tähän elokuvaan Valtonen palkattiin tekemään alkuperäiskäsikirjoitus Vaimokkeen menestyksen innoittamana. Joitakin vuorosanoja kuitenkin lisättiin vielä kuvausvaiheessa. Mieheke kuvattiin loppukesällä ja syksyllä 1936.
Tuotanto

Huhtikuussa 1936 ensi-iltaan tullut Valtos-elokuva Vaimoke oli niin erinomainen yleisömenestys, että kirjailijan nimelle päätettiin rakentaa jatkossakin. Suomi-Filmin ja Valtosen laatiman sopimuksen mukaisesti kirjailijalta tilattiin alkuperäiskäsikirjoitus, joka sai nimekseen Mieheke. Näkökulma Miehekkeessä on selvästi urbaanimpi kuin romaanipohjaisessa Vaimokkeessa. Kuvauspaikat olivat pääasiassa helsinkiläiskortteleita; Reinon asuintaloa esitti Tammitie 1:n huvila Huopalahdessa. Sisäkuvia varten käytössä oli Haagan työväentalo.
Alun perin oli tarkoituksena, että myös tässä elokuvassa olisivat pääparina Ansa Ikonen ja Tauno Palo, jotka olivat nousseet lopulliseen kansansuosioon Vaimokkeen lemmenparina. Ikonen ei kuitenkaan halunnut peruuttaa aiemmin sopimaansa opintomatkaa Moskovaan. Suomi-Filmi ei suostunut lykkäämään kuvaustöiden alkua Ikosen takia ja antoi naispääosan Vaalan uusimmalle löydölle, Yhdysvalloista tulleelle Tuulikki Paanaselle. Suomi-Filmin henkilökuntaa esiintyy elokuvassa cameo-rooleissa.
Miehekkeen yleisömenestys oli suurimpien kaupunkien teatteriesitysten mukaan laskien melko hyvä.
Musiikki

Miehekkeen musiikkiosiot ovat Harry Bergströmin sävellyksiä. Siinä kuullaan Eugen Malmsténin ja Tauno Palon tulkitsemana Eine Laineen sanoittama foksi ”Ah, ethän tiedä” sekä Turo Karton sanoittama nimikappale ”Mieheke”. Taustamusiikissa toistuu kappale ”Kun kuulen tuon”, joka on myös Laineen sanoitus. Palo levytti kaikki Miehekkeen musiikkikappaleet 1930-luvulla yhdessä Dallapé-orkesterin kanssa. Elokuvaan oli kaavailtu myös Karton sanoittamaa tangoa ”Marjatta”, mutta laulu jätettiin pois lopulliselta musiikkiraidalta.
Arviot

Aikalaisarvioissa elokuvan ohjaukseen suhtauduttiin suopeammin kuin Valtosen tarinaan, jota pidettiin mitäänsanomattomana ja ohuena. Uuden Suomen kriitikon mukaan juonen käänteet eivät olleet uusia tai yllättäviä ja vuoropuhelusta puuttui nasevuus. Ilta-Sanomat arvioi: ”Sisältö jää laihanlaiseksi, ja elokuvan koomilliset käänteet kulkevat melko totunnaisia katuja”. Vaalan panos ohjaajana sai sen sijaan tunnustusta: ”Siinä jälleen ilmenee hänen kykynsä ajatella kuvin. Vauhti on koko ajan reipas, toiminta notkeata ja huvittavien tilanteiden sarja katkeamaton”, kiitettiin Elokuva-Aitassa. Näyttelijöistä Tauno Paloa pidettiin entisestään kehittyneenä, mutta positiivisimman huomion sai ensikertalainen Tuulikki Paananen, jonka esiintymisessä nähtiin sulavuutta ja hallittua varmuutta.
Televisioesityksen yhteydessä vuonna 2011 tehdyssä arviossa arveltiin, että koska Mieheke haluttiin teattereihin vielä samana vuonna Vaimokkeen kanssa, elokuvanteossa tuli kiire, mikä saattoi viedä siitä parhaan terän.
Mike Gartner

| Mike Gartner |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. lokakuuta 1959 (ikä 64) Ottawa, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  86 kg
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1978–1998
Seurat:  Cincinnati Stingers WHA Washington Capitals NHL Minnesota North Stars NHL New York Rangers NHL Toronto Maple Leafs NHL Phoenix Coyotes NHL
NHL-varaus:  4. varaus, 1979 Washington Capitals
Hockey Hall of Fame
 2001 
| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Kanada Cup  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Kanada Cup  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Kanada Cup  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | 1984 | jääkiekko |  |
Michael Alfred Gartner (s. 29. lokakuuta 1959 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Oikea laitahyökkääjä Gartner pelasi 19 kautta National Hockey Leaguessa seuroinaan Washington Capitals, Minnesota North Stars, New York Rangers, Toronto Maple Leafs ja Phoenix Coyotes. Hän ehti pelata myös yhden kauden sittemmin lakkautetun World Hockey Association -liigan Cincinnati Stingersissä.
Hän pelasi NHL:ssä 1432 ottelua. Niissä Mike Gartner teki 708 maalia, antoi 627 maalisyöttöä (yhteensä 1335 tehopistettä) ja sai 1159 minuuttia jäähyjä. Play off -otteluissa Gartnerin saldo oli 122 ottelua, 43 maalia, 50 maalisyöttöä, 93 tehopistettä ja 125 jäähyminuuttia.
Gartner on yksi maineikkaimmista pelaajista, jotka eivät voittaneet Stanley Cupia. Hän olisi saavuttanut mestaruuden 1994, jos New York Rangers ei olisi kaupannut häntä kesken kauden Torontoon.  Gartner on Phil Housleyn jälkeen toiseksi eniten NHL-otteluita pelannut pelaaja ilman Stanley Cupin voittoa.
Nopeudestaan tunnettu Gartner muun muassa voitti kolmasti NHL:n tähdistöottelun nopeuskilpailun.
Saavutuksia

pronssia Kanadan joukkueessa vuoden 1978 nuorten MM-kisoissa
NHL:n tähdistöottelussa 1981, 1985, 1986, 1988, 1990, 1993 (kentän paras pelaaja) ja 1996
Kanadan MM-kisajoukkueessa 1981, 1982 (pronssia), 1983 (pronssia) ja 1993
voitti Kanada-cupin 1984 ja 1987
NHL:n viikon pelaaja kahdesti
NHL:n kuukauden pelaaja helmikuussa 1987
1998 hän pääsi sijalle 89 The Hockey News -lehden ”100 suurimman pelaajan” NHL-painotteisella listalla
2001 hyväksyttiin Hockey Hall of Fameen