stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Radioaktiivinen laskeuma
Väestön varoittaminen

Suomessa radioaktiivinen laskeuma kyetään havaitsemaan jo sen alkuvaiheessa viranomaisten jatkuvasti toiminnassa olevien säteilyvalvonta-asemien avulla. Tarvittaessa väestöä varoitetaan ja suojautumisohjeet annetaan yleisellä hälytysmerkillä, minkä jälkeen jatko-ohjeet annetaan radiossa, televisiossa ja internetissä.
Jälkeläisten terveys

40-vuotisen tutkimuksen perusteella Hiroshiman ja Nagasakin ydinpommit eivät aiheuttaneet geneettistä vahinkoa, joka tuottaisi jälkeläisissä mutaatioita. Tutkimus ydinpommista selviytyneiden saamista lapsista ei löytynyt lisääntyneesti kromosomivirheitä, syöpiä, veriproteiinimutaatioita eikä synnynnäisiä vaivoja.
Atomipommeista huomattavalle säteilyannokselle altistuneiden naisten lasten poikkeamat ja synnynnäisvaivat eivät olleet yleisempiä kuin Japanin keskiarvo.
Aiheesta muualla

Säteilyturvakeskus: Onnettomuuden vaikutukset
Tšernobylin onnettomuuden vaikutukset Suomessa (Seuranta)  24.4.2020. Säteilyturvakeskus. Viitattu 1.11.2020.
Kyllikki Aakko, Sisko Salomaa: SÄTEILYVAARATILANTEET JA SUOJAUTUMINEN (Kirjan "Säteily ympäristössä" 9. luku) stuk.fi. Viitattu 1.11.2020.
Västmanland

| Västmanlandin maakunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Pääalue:  Sveanmaa
Lääni:  Västmanlandin lääni, Örebron lääni ja Taalainmaan lääni
Pinta-ala:  
 – Maa:  8 363,1 km²
Väkiluku:  292 019
 – Väestötiheys:  34,9 as./km²
Symbolit:  
 – Maakuntakukka:  Misteli
 – Maakuntaeläin:  Metsäkauris
 Väkiluvun ja maapinta-alan lähteenä Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluvun ajankohta 31.12.2011 ja maapinta-alan vuosi 1982. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Misteli on Västmanlandin maakuntakukka.
Metsäkauris on Västmanlandin maakuntaeläin.
Västmanland (joskus myös suom. Vestmanlanti) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Keski-Ruotsissa Sveanmaan pääalueella. Västmanlandin pinta-ala on 8 363,1 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 292 019 asukasta, joten väestötiheys oli 34,9 asukasta neliökilometriä kohti.
Västmanlandin rajanaapureita ovat Södermanlandin, Närken, Värmlannin, Taalainmaan ja Uplannin maakunnat. Suurin ja myös vanhin kaupunki alueella on Västerås. Maakunnan korkein kohta on Fjällberget, joka kohoaa 466 metrin korkeuteen. Suurin järvin on puolestaan Mälaren. Västmanlandin maakuntalintu on töyhtötiainen.
Viimeksi Västmanlandin herttuana on toiminut prinssi Eerik (Erik Gustav Ludvig Albert Bernadotte, 1889–1918).
Kunnat

Arbogan kunta (pääosin)
Fagerstan kunta
Hallstahammarin kunta
Hälleforsin kunta
Kungsörin kunta (osittain)
Köpingin kunta
Lindesbergin kunta
Ljusnarsbergin kunta
Noran kunta
Norbergin kunta
Salan kunta (pääosin)
Skinnskattebergin kunta
Surahammarin kunta
Västeråsin kunta
Väestönkehitys

| Västmanlandin maakunnan väestönkehitys 1910–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1910 | 1910 |    | 186 492 | 186 492 |
| 1920 | 1920 |    | 199 155 | 199 155 |
| 1930 | 1930 |    | 190 585 | 190 585 |
| 1940 | 1940 |    | 193 286 | 193 286 |
| 1950 | 1950 |    | 226 407 | 226 407 |
| 1960 | 1960 |    | 261 582 | 261 582 |
| 1970 | 1970 |    | 289 790 | 289 790 |
| 1980 | 1980 |    | 290 368 | 290 368 |
| 1990 | 1990 |    | 287 492 | 287 492 |
| 2000 | 2000 |    | 282 781 | 282 781 |
| 2010 | 2010 |    | 290 566 | 290 566 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Lähdeviitteet ovat vuosiluvun perässä.
Väestönkehitys > Väestö lääneittäin

Västmanlandissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 292 019 asukasta, jotka jakaantuivat eri lääneihin seuraavasti:
| Lääni | Väkiluku (31> 12.2011) |  % |
| --- | --- | --- |
| Västmanlandin lääni | 245 100 | 83,9 |
| Örebron lääni | 46 604 | 16,0 |
| Taalainmaan lääni | 315 | 0,1 |
Kaikki läänit kuuluvat maakuntaan vain osittain.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Visit Västmanland (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
| n k Ruotsin maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Götanmaa |  Blekinge  Bohuslän  Dalsland  Gotlanti  Halland  Itä-Götanmaa  Länsi-Götanmaa  Skåne  Småland  Öölanti  |  |
| Sveanmaa |  Närke  Södermanland  Taalainmaa  Uplanti  Värmlanti  Västmanland  |  |
| Norlanti |  Gästrikland  Hälsingland  Härjedalen  Jämtland  Lappi  Medelpad  Norrbotten  Västerbotten  Ångermanland  |  |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Västmanland – Kuntaluettelo on käännöstä.
Käännös suomeksi
Peridotiitti

Peridotiittia
IUGS:n ultramafisten kivien luokittelu. Kuvaan on merkitty harmaalla tyypillisten vaipan peridotiittien koostumus.
Peridotiitti on musta, usein vihreään vivahtava karkearakeinen ultramafinen syväkivi. Se on asultaan tavallisesti tasarakeinen tai poikiliittinen. Myös kumulusrakenteet ovat yleisiä. Sen päämineraaleja ovat oliviini ja pyrokseenit. Muita peridotiitissa esiintyviä mineraaleja voivat olla amfibolit, granaatit, Ca-rikas plagioklaasi. Aksessorisina mineraleina voi esiintyä magnetiittia, ilmeniittiä ja kromiittia.
Peridotiitit luokitellaan niiden päämineraalikoostumuksen mukaan lherzoliitteihin, harzburgiitteihin, duniitteihin ja wehrliitteihin. Lherzoliitin päämineraaleja ovat oliviini, klinopyrokseeni ja ortopyrokseeni, hartsburgiitissa ne ovat ortopyrokseeni ja oliviini, wehrliitissä oliviini ja klinopyrokseeni; duniitti koostuu lähes yksinomaan oliviinista.
Peridotiittia esiintyy ns. ofioliiteissa, joiden on tulkittu olevan muinaisen merellisen kuoren ja vaipan kappaleita, jotka ovat tektonisten prosessien myötä joutuneet osaksi vuorijonoa. Lisäksi peridotiittia esiintyy ns. alppiperidotiitteina, joiden on tulkittu olleen alun perin ofioliittien osia, mutta jotka ovat joutuneet tektonisissa prosesseissa erilleen alkuperäisestä kivilajiyksiköstään, ja esiintyvät nyt erillisinä, ultramafisina kivilajiyksiköinä.
Osittain ofioliiteista tehtyihin havaintoihin perustuen on tulkittu, että ainakin Maan vaipan yläosan koostumus on peridotiittinen.
Peridotiitti sopii ominaisuuksiensa vuoksi hyvin kiuaskiveksi.
Ankeroiset

| Ankeroiset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Sukkulamadot Nemata
Luokka::  Secernentea
Lahko::  Tylenchida
Heimo::  Aphelenchoididae  Skarbilovich, 1947
Synonyymit
 Aphalenchoididae  Parasitaphelenchidae 
Katso myös
   Ankeroiset Wikispeciesissä   Ankeroiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ankeroiset (Aphelenchoididae) ovat sukkulamatoihin kuuluvia selkärangattomia, joista monet ovat pahoja viljelykasvien tuholaisia. Ne ovat pieniä matomaisia eläimiä, jotka imevät kasvien nesteitä. Ne elävät kosteassa maassa. Heimoon kuuluu maailmanlaajuisesti yli 20 sukua.
Kasvinsuojelulaki kieltää monien ankeroislajien saastuttamien kasvien viljelemisen ja myymisen. Esimerkiksi peruna-ankeroisen saastuttamalla viljelyksellä saa viljellä perunaa enintään kerran kolmessa vuodessa, ja silloinkin on valittava ankeroisen kestävä lajike. Ankeroisten saastuttamaa kasvijätettä ei pidä laittaa edes kompostiin, koska edes lämpökompostori ei tuhoa eliötä.
Lajeja

Keltaperuna-ankeroinen (Globodera rostochiensis)
Valkoperuna-ankeroinen (Globodera pallida)
Mäntyankeroinen (Bursaphelenchus xylophilus)
Mansikka-ankeroinen (Aphelenchoides fragariae)
Juurikasankeroinen (Heterodera schachtii)
Varsiankeroinen (Ditylenchus dipsaci)
Juuriäkämäankeroiset (Meloidogyne spp.)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Aphelenchoididae
Kasvinsuojeluseuran sanastojaosto 2019: Ankeroisnimistö (pdf)
ITIS: Aphelenchoididae (englanniksi)
UniProt: Family Aphelenchoididae (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Aphelenchoididae, taxonomy (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q929670  Wikispecies: Aphelenchoididae  ADW: Aphelenchoididae  AFD: Aphelenchoididae  BOLD: 27549  CoL: 87BYD  EoL: 2800  EPPO: 1APLOF  Fauna Europaea: 12398  Fauna Europaea (new): 541cda6b-c8b5-4510-ba54-5ecea7205bee  GBIF: 2566  iNaturalist: 372240  IRMNG: 115008  ITIS: 64025  NBN: NHMSYS0000068268  NCBI: 33823  NZOR: 139ccd48-c0fd-4962-a175-df9b0c3df504  Open Tree of Life: 1002126  Paleobiology Database: 318821  PPE: aphelenchoididae  WoRMS: 153179
Autokumirenkaiden valmistevero

Autokumirenkaiden valmistevero on Suomessa 1939–1964 käytössä ollut vero, jota valtio keräsi moottoriajoneuvojen päällys- ja sisärenkaista. Valmisteveron maksoi Suomessa tehdyistä renkaista valmistaja ja ulkomailta tuoduista renkaista maahantuoja. Vuonna 1939 veron suuruus oli 8 markkaa kilogrammalta. Veroa oli suoritettava myös maahan tuotavien autojen vararenkaista, jos ajoneuvoissa sellaiset olivat mukana.
Valmistuspaikasta kalenterikuukauden aikana viedyistä renkaista oli maksettava vero lääninrahastoon viimeistään seuraavan kuukauden 15. päivänä. Maahantuoduista renkaista vero maksettiin tullikamariin tullimaksun yhteydessä. Verosta olivat vapaat ulkomaille viedyt renkaat ja ulkomailta vieraan vallan lähetystön päällikölle tai diplomaatille saapuvat renkaat.
Valmisteverolain noudattamista valvoi leima- ja valmisteverokonttori sekä tulli- ja poliisiviranomaiset. Rangaistuksena verolain noudattamatta jättämisestä oli enintään 300 päiväsakkoa tai korkeintaan vuosi vankeutta. Lisäksi veronalaiset renkaat tai niiden arvo oli tuomittava valtiolle menetetyiksi.
Keskivero

Keskivero (ruots. mediumränta) oli Ruotsin vallan aikana 1762–1775 Pohjois-Karjalassa kannettu ylimääräinen vuosittainen vero, jonka suuruus määräytyi pitäjittäin 15 viimeisen vuoden verojen keskiarvon mukaan. Jokaisesta pitäjästä valittiin muutama henkilö, jotka jakoivat verot maksajien kesken. Verosta vastattiin pitäjittäin kaikki yhden ja yksi kaikkien puolesta periaatteella.
Keskivero otettiin käyttöön entisen epätasaisen ja mielivaltaisena pidetyn vuosittaisen arvioveron sijaan. Siitä määrättiin kuninkaallisella kirjeellä kamarikollegiolle 27. heinäkuuta 1762. Uutta verotustapaa ei saatu heti toimeenpannuksi epätäydellisen maanmittauksen ja epävarmojen rajojen vuoksi. Rahvaan valituksiin antamansa päätöksen 9. joulukuuta 1766 19 pykälän mukaan kuningas määräsi, että keskivero oli heti määrättävä ja laskettava vuosien 1750–1764 verojen mukaan. Kuninkaan käskyä noudatettiin, vaikka siitä tehtiinkin useita valituksia. Keskiveroa kannettiin siihen saakka, kunnes Kustaa III antoi 28. kesäkuuta 1775 uuden asetuksen Savon ja Karjalan verotusta varten.
Reindeerspotting – pako Joulumaasta

| Reindeerspotting – Pako joulumaasta |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joonas Neuvonen
Käsikirjoittaja:  Joonas Neuvonen   Sadri Cetinkaya
Tuottaja:  Jesse Fryckman   Oskari Huttu
Kuvaaja:  Joonas Neuvonen
Leikkaaja:  Sadri Cetinkaya
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Bronson Club
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  Suomi 9. huhtikuuta 2010
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  149 979 euroa
Katsojat:  63 654
Seuraaja:  Lost Boys
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Reindeerspotting – pako Joulumaasta (engl. Reindeer Spotting – Escape from Santaland) on suomalainen Rovaniemen huumeidenkäyttäjistä kertova dokumenttielokuva. Sen on ohjannut Joonas Neuvonen ja tuottanut Jesse Fryckman ja Oskari Huttu. Elokuvan ensi-ilta oli Tampereen 40. kansainvälisillä lyhytelokuvajuhlilla huhtikuussa 2010.
Elokuva kertoo sekakäyttäjien nuorisojoukosta, ja erityisesti työttömästä Janista, joka ajelehtii päämäärättömästi. Päähenkilön elämää on kuvattu vuosien 2003 ja 2004 aikana. Osa dialogista on tekstitetty suomeksi henkilöiden epäselvän puheen takia. Ääniraidalla kuullaan suomalaisia rap-artisteja kuten Notkeaa Rottaa.
Reindeerspotting sai Suomessa harvinaisen 18 vuoden katsojaikärajan, koska se esittää huumeiden käyttöä yksityiskohtaisesti ja näyttää kuvattavien henkilöiden tekemiä rikoksia. Tuotantoyhtiö valitti asetetusta ikärajasta valtion elokuvalautakuntaan ja myöhemmin korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Tuottajat vaativat ikärajan laskemista 15 vuoteen, sillä heidän mukaansa elokuvalla on tärkeä valistusarvo, ja elokuvasta olisi voitu keskustella avoimesti eikä nostaa sitä tabuksi. KHO hylkäsi vaatimuksen. Vuonna 2011 Reindeerspotting sai opetus- ja kulttuuriministeriön myöntämän tiedonjulkistamispalkinnon. Palkinnon suuruus on 15 000 euroa. Palkinto myönnettiin elokuvalle, koska se tuo vahvan lisän tavanomaiseen huumevalistukseen.
Elokuvan nimi sisältää viittauksen brittiläiseen draamaelokuvaan Trainspotting (1996), jossa samaa aihepiiriä käsiteltiin skotlantilaisesta näkökulmasta.
Elokuva esitettiin ensimmäistä kertaa Suomen ulkopuolella Locarnon elokuvajuhlien Kriitikkojen viikolla. Kriitikkojen viikko valitsi elokuvan kilpailusarjansa parhaaksi. Dokumentti esitettiin myös New Yorkin modernin taiteen museossa MoMAssa vuonna 2011.
Juoni

Sosiaalihuollon varassa elävä Jani käyttää niin tupakkaa, alkoholia kuin huumeitakin, etenkin korvaushoitoon tarkoitettua Subutexia. Hän yrittää murtautua Mazda 323 -henkilöautoon, jollaisiin on "erikoistunut", mutta varashälytin karkottaa hänet pakosalle. Autoradioiden näpistely ja kaupustelu ovat joka tapauksessa Janin tärkeimpiä keinoja "tabujen" hankkimiseen.
Jani jää kiinni yrittäessään murtoa teollisuusalueella. Hän on pidätettynä kolmen päivän ajan, mutta enimmäkseen vaikenee kuulusteluissa. Lopulta Janille, jolla on jo aiempaa rikoshistoriaa, tuomitaan vuoden vankeus ehdottomana. Vankilaan joutumistakaan hän ei pidä suurena onnettomuutena: onhan ruoka ja majoitus taattu. Odottaessaan tuomion täytäntöönpanoa hän murtautuu marketin kassakaappiin ja varastaa 5 000 euroa, joiden turvin lähtee toteuttamaan haavettaan ulkomaanmatkasta. Jani kulkee Tukholman kautta Ranskaan, Italiaan ja Espanjaan ja on onnensa kukkuloilla, lopettaa jopa hetkeksi piikittämisen. Matkakassa kuitenkin loppuu ja Jani joutuu palaamaan Suomeen, missä hänet pidätetään. Lopputekstit toteavat Janin ajautuneen vuosien vankilakierteeseen.
Arvioita

Helsingin Sanomien viikkoliitteen Tv-Nytin viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle tähtiä keskiarvolla 2,8.
Episodi-lehdessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle pisteitä keskiarvona 3,00.
Jälkitapahtumat

Elokuvassa esiintynyt Jani Raappana vapautui vankilasta alkuvuodesta 2010 ja lähti toukokuussa ohjaaja Neuvosen kanssa Kambodžaan. Raappana kuoli Phnom Penhissa 7. heinäkuuta 2010. Paikallisen median mukaan Raappana kuoli hirttäytymällä. Vainajalle ei tehty ruumiinavausta ennen tuhkausta, joten virallisen kuolinsyyn selviäminen riippuu siitä, mitä asiakirjoja kuolemantapauksesta on tehty. Lokakuussa 2010 paikalle matkustaneen yhdyshenkilön tehtävänä oli kerätä tapaukseen liittyvää tietoa kuolinsyyn selvittämiseksi.
HS.fi:n keskustelupalstalla virinnyt keskustelu kuolemantapauksesta poiki kantelun Julkisen sanan neuvostoon (JSN). Keskustelupalstalla ollut linkki kuvamateriaaliin Raappanan ruumiista herätti paheksuntaa. Tämä saattaa johtaa siihen, että JSN tulee puuttumaan median ylläpitämien keskustelupalstojen linkityksiin.
Tammikuussa 2013 elokuvan ohjaaja Joonas Neuvonen tuomittiin kahden ja puolen vuoden vankeusrangaistukseen törkeästä huumausainerikoksesta. Oikeus piti Neuvosta  päätekijänä laajassa Subutex-tablettien maahantuonti-, myynti- ja välitysjutussa.
Jatko-osassa Lost Boys (2020) Neuvonen matkaa Kaakkois-Aasiaan etsimään vastauksia kadonneiden ystäviensä kohtaloon.
Musiikki

Luettelo eräistä dokumentissa kuultavista kappaleista.
Hannibal&Soppa feat. Jodarok, Jontti&Shaka – "Pahoinvointivaltio"
Notkea Rotta – "Pöhinää"
Notkea Rotta – "Viimeinen erä"
Keimo – "Kusipäätutka"
Konna & Shaka – "HIMO"
Pelle Miljoona – "Moottoritie on kuuma"
Ismo Alanko – "Taiteilijaelämää"
Tulenkantajat – "Rollofunk"
Ludwig van Beethoven – "Oodi ilolle"
Yliurheilu-Jeff – "Sit ku meikä pääsee inestä"
Santana – "Evil Ways"
Aiheesta muualla

Dokumentaristi Joonas Neuvonen Image 03/2010
Aiheesta muualla > Arvostelut

Malanin, Juho: Reindeerspotting - pako Joulumaasta (2010)  7.10.2010. elitisti. ()
Lehtonen, Sakari: Reindeerspotting - Pako joulumaasta  9.4.2010. Film-O-Holic. ()
Peltonen, Jari: Reindeerspotting - Pako joulumaasta  9.4.2010. V2.fi. ()
Urpalainen, Anna-Mari: Reindeerspotting - pako Joulumaasta  6.4.2010. Kaista – Plaza. Arkistoitu 29.4.2013. ()
Aro, Tuuve: Reindeerspotting - pako joulumaasta  14.4.2010. MTV3.fi. ()
Rämö, Matti: Reindeerspotting kuvaa narkomaaneja ennennäkemättömästi  10.4.2010. HS.fi. ()
Reindeerspotting - Pako joulumaasta  8.4.2010. Iltalehti.fi. ()
Vanha-Majamaa, Anton: Reindeerspotting  7.4.2010. Filmgoer. Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 12.10.2010. ()
Reponen, Tony: Reindeerspotting: Huumekasvatusta parhaimmillaan  9.4.2010. Episodi.fi. ()
Salasuo, Mikko: Reindeerspotting  12.3.2010. City.fi.
| n k Joonas Neuvonen |
| --- | --- |
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Reindeerspotting – pako Joulumaasta (2010)  Lost Boys (2020)
Maakirja

Maakirja (ruots. jordebok) oli Suomessa 1530-luvulta 1900-luvun alkuun pidetty maarekisteri. Se sisälsi kaikki talonpoikaistilat ja kunkin tilan verovelvollisuuden. Aloitteen maakirjojen laatimiseksi teki kuningas Kustaa Vaasa ja Västeråsin valtiopäivät päättivät asiasta vuonna 1524.
Suomen ensimmäinen systemaattinen maakirja oli Hämeen maakirja vuodelta 1539, joskin jo keskiajalla oli pidetty maakirjoja. Yksityiskohtaisesti maakirjojen laatiminen ohjeistettiin vasta vuoden 1689 henkikirjoittajain johtosäännössä, ja tällöin tilat saivat pysyvän numeron.
Maakirjan laatiminen

Varhemmin talonpojat luetteloitiin lääneittäin, pitäjittäin ja kylittäin. Vuodesta 1689 lähtien maakirjaan merkittiin kylä ja talon maanluonto ja veroluku. Talojen nimet merkittiin maakirjaan 1700-luvulta alkaen. Asukkaan nimet eivät ole täysin luotettavia, sillä perillisille siirtynyt tila jäi usein edesmenneen isännän nimiin. Lisäksi kirjassa mainittiin kalastuspaikat, koskien tuotto, myllyt, niityt, nuottapaikat, pajastot, pellot, ulkosaaret ja muut tilat, joita ei pidetty varsinaisina taloina.
Vuoden 1895 asetus velvoitti Suomen lääninmaanmittauskonttorit pitämään maarekisteriä, joka vähitellen syrjäytti maakirjat. Vuoden 1897 johtosäännön mukaan maaomaisuus jaettiin seuraavien otsikkojen alle:
talot
verollepannut torpat
ulkopalstat, siirtotalot, niityt ja saaret
omaperäismyllyt
kruununkalastukset
tehtaiden kruununmetsät
kaupungeille lahjoitetut tilat.
Maakirjat uusittiin vuoden 1802 jälkeen joka kymmenes vuosi. Sitä varten maaherra, lääninkamreeri, kruununvouti ja henkikirjoittaja tutkivat joka kunnan. Maakirja laadittiin kolmena kappaleena: yksi henkikirjoittajan arkistoon, toinen maaherranvirastoon ja kolmas valtiovarainministeriöön (myöhemmin maanmittaushallitukseen).
Vuonna 1905 laadittiin Suomen viimeiset maakirjat. Kun maaverot lakkautettiin vuoden 1925 alussa, menettivät maakirjat tehtävänsä veroluettelona. Maakirjoja kuitenkin täydennettiin, sillä niitä tarvittiin esimerkiksi perustettaessa uusia kuntia ja siirrettäessä tiloja kunnasta toiseen. Maakirjojen pito lopetettiin vuonna 1953.
Maakirjoja sisältyy jossain määrin Arkistolaitoksen Internetissä julkaisemaan Kansallisarkiston digitaaliarkistoon. Maakirjat ovat myös yhtenä lähdesarjana 1900-luvun alkupuolella kirjailija Jalmari Finnen aloitteesta osasta Suomea kerätyssä Suomen asutuksen yleisluettelossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maanmittaushallituksen maakirjat ja kruununmaaluettelot Kansallisarkiston digitaaliarkisto. Kansallisarkisto. Viitattu 16.10.2009.
Jordebok hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Autoetu

Autoetu on palkansaajan ja työnantajan välinen sopimus työnantajan omistaman tai hallinnoiman auton, niin sanotun työsuhdeauton, käytöstä. Autoedun saaja ajaa autolla työ- ja yksityisajoja. Myös muunlaiset sopimukset auton käytöstä ovat mahdollisia.
Autoetu jaetaan pääsääntöisesti kahteen luokkaan: vapaa autoetu ja käyttöetu. Vapaassa autoedussa työnantaja huolehtii kaikista auton käyttöön liittyvistä kustannuksista, kuten polttonesteistä, vakuutuksista, veroista, huolloista ja korjauksista. Käyttöedussa auton käyttäjä maksaa yksityisajojensa polttoainekustannukset.
Autoetu on palkanlisä ja siten verotettava etu. Autolle lasketaan verotusarvo verohallinnon kulloinkin voimassa olevan laskentamallin mukaisesti. Sen mukaan palkansaaja maksaa edustansa veroa palkanmaksun yhteydessä. Verotusarvo lisätään rahapalkan päälle. Se nostaa bruttotuloja ja siksi myös tuloveroprosenttia. Auton verotusarvon pienentäminen on mahdollista, jos vuosittaiset työ- ja yksityisajomäärät ylittävät tai alittavat erikseen määritellyn vuosittaisen ajomäärän. Nämä muutokset pitää sopia verottajan kanssa erikseen. Muutosten haku edellyttää tarkan ajopäiväkirjan ylläpitoa.
Monissa yrityksissä autoetu on tarkkaan määritelty työntekijän aseman mukaan. Määritelmä sisältää usein auton hintarajat ja jopa listan hyväksytyistä automerkeistä ja -malleista. Auton omistaa työnantaja tai ulkopuolinen leasing-yhtiö. Usein autoetuautoa kutsutaan myös puhekielessä leasing-autoksi.
Aiheesta muualla

Autoetulaskuri Vero.fi
Autoetu 2021 Veronmaksajain keskusliitto
Rahan historia Suomessa

Rahan historia Suomessa alkoi turkisten, lähinnä oravannahkojen vaihdannalla esihistoriallisena aikana. Varhaisimmat Suomesta löytyneet metallirahat ovat roomalaisia rahoja parin tuhannen vuoden takaa. 400-luvulla Suomeen tuotiin varhaisbysanttilaisia soliduksia. Viikinkiajalta ja ristiretkien ajalta Suomesta tunnetaan jo runsaasti kolikkolöytöjä.
Markka-niminen valuutta oli käytössä Suomen alueella jo keskiajalla, ja sen käyttö jatkui 1700-luvun lopulla tapahtuneeseen Kustaa III:n rahauudistukseen asti. Venäjän vallan alkupuolella vuoden 1840 raharealisaatioon saakka Suomessa oli liikkeessä sekä Ruotsin että Venäjän rahaa. Suomen markka oli maan rahayksikkö vuosina 1860–2002. Vuonna 2002 Suomessa otettiin käyttöön Euroopan unionin yhteinen valuutta euro.
Turkikset rahana

Suomen sana raha merkitsee alun perin turkista, lähinnä oravannahkaa. Turkikset ovat olleet esihistoriallisena aikana merkittäviä vaihdon välineitä Suomessa ja laajalti Pohjois-Euroopassa. Nykysuomalaisten esivanhemmilla on ollut tiiviit kaupankäynnin tai lahjojen vaihdannan suhteet eri suuntiin, ja tässä turkikset ovat otaksuttavasti olleet merkittävässä osassa. Suomalaiset ovat usein myyneet tai antaneet ulkomaalaisille turkiksia, ja saaneet vastineeksi aineita ja esineitä, joita ei Suomessa tuotettu.