stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amir Arsalan-e namdar
Tuotanto ja vastaanotto

Mustavalkoinen Amir Arsalan-e namdar perustuu šaahi Nasser al-Din Shah Qajarin tarinankertojan Mohammad Ali Naqib al-Mamalekin proosakertomukseen, jonka vanhin käsikirjoitus on vuodelta 1887/1888. Se oli kehonrakentajana ja painijana tunnetun Iloosh Khoshaben ensimmäinen elokuvarooli. Majid Vafadarin Karim Fakourin sanoihin säveltämät laulut esittää suosittu laulaja Parvaneh.
Kömpelösti toteutettu Amir Arsalan-e namdar oli suositun tarinansa ansiosta iranilaisen elokuvan siihen asti suurin yleisömenestys. Sen suosiota yritettiin hyödyntää Shapur Yasamin seuraavana vuonna valmistuneessa Ghezel Arsalanissa, joka perustuu samaan aiheeseen. Esmail Kushan ohjasi tarinasta uuden värillisen version vuonna 1966.
Aiheesta muualla

Amir Arsalan-e namdar Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ammoniumsulfamaatti

| Ammoniumsulfamaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7773-06-0
PubChem CID:  24482 ja 44134542
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NH4SO3NH2
Moolimassa:  114,138
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  131,5 °C
Kiehumispiste:  160 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,77 g/cm3
Liukoisuus veteen:  2250 g/l
Ammoniumsulfamaatti (NH4SO3NH2) on ammonium- ja sulfamaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään esimerkiksi palonestoaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa ammoniumsulfamaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja lisäksi hieman etanoliin. Vesiliuokset ovat lievästi happamia. Kuumennettaessa ammoniumsulfamaatin vesiliuosta se hajoaa ammoniumvetysulfaatiksi.
Ammoniumsulfamaattia valmistetaan ammoniakin ja sulfamiinihapon reaktiolla. Myös ammoniakin ja rikkitrioksidin reaktiota on käytetty.
Ammoniumsulfamaattia käytetään paperin ja tekstiilien palonestokäsittelyissä, apuaineena nahkojen parkituksessa ja rikkaruohomyrkkynä. Euroopan unionin alueella ammoniumsulfamaatin käyttö rikkaruohomyrkkynä ei ole sallittua.
Ammeliini

| Ammeliini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4,6-diamino-2-hydroksi-1,3,5-triatsiini
CAS-numero:  645-92-1
PubChem CID:  12583 ja 135408770
SMILES:  C1(=NC(=O)N=C(N1)N)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H5N5O
Moolimassa:  127,12 g/mol
Ammeliini (C3H5N5O) on triatsiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää voiteluaineiden valmistamiseen.
Ominaisuudet

Ammeliini on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on useisiin liuottimiin niukkaliukoinen ja liukenee kuumaan veteen ja kuumaan dimetyylisulfoksidiin. Sen sijaan yhdiste liukenee hyvin emäksisiin ja happamiin liuoksiin. Yhdiste on amfolyyttinen johtuen emäksisistä triatsiinirenkaan typpiatomeista ja happamasta hydroksyyliryhmästä. Laskennallisesti hydroksyyliryhmän on todettu olevan fenolin hydroksyyliryhmää happamampi. Ammeliinilla on kaksi tautomerista muotoa, joista toisessa on hydroksyyliryhmä ja toisessa ketoryhmä. Ammeliini reagoi hypokloorihapokkeen tai dikloorioksidin kanssa muodostaen trikloori-isosyanuurihappoa.
Valmistus ja käyttö

Ammeliinia voidaan valmistaa hydrolysoimalla melamiinia. Lisäksi muodostuu ammelidia (C3H4N4O2). Yhdistettä muodostuu myös sivutuotteena melamiinin ja syanuurihapon valmistuksessa.
Ammeliinia voidaan käyttää paksuntimena voiteluaineissa.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Ammeline (englanniksi)
Ammoniumdikromaatti

| Ammoniumdikromaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7789-09-5
PubChem CID:  24600
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (NH4)2Cr2O7
Moolimassa:  252,084
Ulkomuoto:  Punaoranssi kiteinen aine
Sulamispiste:  170 °C (hajoaa)
Tiheys:  2,155 g/cm3
Liukoisuus veteen:  360 g/l (20 °C)
Ammoniumdikromaatti ((NH4)2Cr2O7) on ammonium- ja dikromaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden kromiyhdisteiden valmistuksessa, katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä, valokuvauskemikaalina ja tekstiilien käsittelyssä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa ammoniumdikromaatti on oranssinpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja reagoi orgaanisten liuottimien kanssa. Muiden dikromaattien tavoin ammoniumdikromaatti on hyvin voimakas hapetin. Kuumennettaessa noin 170 °C:n lämpötilaan ammoniumdikromaatti hajoaa kiivaalla reaktiolla ja saattaa syttyä palamaan. Reaktion tuotteina muodostuu dikromitrioksidia, typpeä ja vettä. Tätä reaktiota kutsutaan tulivuorireaktioksi.
Muiden dikromaattien tavoin ammoniumdikromaatti on myrkyllistä ja karsinogeenista.
Valmistus ja käyttö

Ammoniumdikromaattia voidaan valmistaa natriumdikromaatin ja ammoniumkloridin tai harvemmin ammoniumsulfaatin välisellä vaihtoreaktiolla. Reaktiossa sivutuotteena muodostuva natriumkloridi tai -sulfaatti voidaan erottaa kiteyttämällä kuumasta vesiliuoksesta ja ammoniumdikromaatti kiteytyy liuosta jäähdyttämällä. Dikromaattina voidaan käyttää myös kalsiumdikormaattia, jolloin liuoksesta saostuu niukkaliukoinen kalsiumsulfaatti. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on ammoniakin ja kromihapon välinen reaktio. Näin saadaan ammoniumkromaattia, jonka alkalimetallipitoisuus on pieni.
Ammoniumdikromaattia voidaan käyttää puhtaan dikromitrioksidin ja katalyyttinä käytettävän dikromitrioksidin ja alumiinioksidin seoksen valmistamiseen. Sitä voidaan käyttää myös pyrotekniikassa, orgaanisissa synteeseissä katalyyttinä, nahan värjäyksessä peittana, puun lahonestoon ja valokuvausreagenssina.
Tulivuorireaktio
Ammoniumheptamolybdaatti

| Ammoniumheptamolybdaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12027-67-7
PubChem CID:  25488
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (NH4)6Mo7O24
Moolimassa:  1163,972 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoinen, kellertävä tai vihertävä kiteinen aine
Tiheys:  2,498 g/cm3
Liukoisuus veteen:  430 g/l (25 °C)
Ammoniumheptamolybdaatti ((NH4)6Mo7O24) on ammonium- ja heptamolybdaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa korroosionestoaineena, muiden molybdeeniyhdisteiden valmistamiseen, katalyyttinä ja analyyttisenä reagenssina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa ammoniumheptamolybdaatti on valkoista tai hieman kellertävää tai vihertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen sekä happo- ja emäsliuoksiin. Kuumennettaessa ammoniumheptamolybdaattia se hajoaa ammoniakiksi, molybdeenitrioksidiksi ja vedeksi. Ammoniumheptamolybdaatilla on kidevedelliset muodot dihydraatti ((NH4)6Mo7O24·2H2O) ja tetrahydraatti ((NH4)6Mo7O24·4H2O).
Valmistus ja käyttö

Ammoniumheptamolybdaattia voidaan valmistaa liuottamalla molybdeenitrioksidia ammoniakin vesiliuokseen ja kiteyttämällä muodostunut suola.
Ammoniumheptamolybdaattia voidaan käyttää vesiliukoisena ammoniumsuolana muun muassa lannoitteissa, fosfaattien, silikaattien ja arsenaattien pitoisuuden määrittämiseen sekä katalyyttinä ja katalyyttien valmistuksessa. Lisäksi yhdistettä käytetään korroosionestoaineena, lasitteiden ja emalien valmistuksessa, alkaloidien saostamiseen ja palonestoaineena.
Espoon vaakuna

Espoon vaakuna
Espoon vaakuna on Espoon kaupungin tunnus. Vaakunan hevosenkenkäaihe viittaa pitäjän alueella asuneille kruunun- ja perintö­talon­pojille määrättyyn kyyditys­velvollisuuteen, joka velvoitti järjestämään kyydityksen alueella kulkeneille kruunun virkamiehille ja sotaväelle. Kruunu symboloi Espoon vanhaa kuninkaankartanoa.
Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä hevosenkenkä, sen yläpuolella kruunu, kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Espoon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 19. heinäkuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. marraskuuta samana vuonna.
Ammoniumjodidi

| Ammoniumjodidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12027-06-4
PubChem CID:  57417539 ja 16211035 25487, 57417539 ja 16211035
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NH4I)
Moolimassa:  144,942
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  551 °C (sublimoituu)
Tiheys:  2,514 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1 542 g/l (0 °C)   1 723 g/l (20 °C)
Ammoniumjodidi (NH4I) on ammonium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää valokuvauskemikaalina ja lääketieteessä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa ammoniumjodidi on valkoisia hygroskooppisia kiteitä. Sillä on kaksi kidemuotoa, joista α-muoto on stabiili alle -17,6 °C:n lämpötilassa ja sen kiderakenne muistuttaa cesiumkloridin rakennetta. Korkeammissa lämpötiloissa yhdiste esiintyy natriumkloridin kiderakenteen omaavana β-muotona. Kuumennettaessa sulamispisteeseensä ammoniumjodidi sublimoituu hajoten osittain ammoniakiksi ja vetyjodidiksi. Yhdiste liukenee runsaasti veteen ja liukenee myös eräisiin alkoholeihin kuten metanoliin, etanoliin ja glyseroliin. Pitkään seisoessa yhdiste voi muuttua väriltään kellertäväksi, mikä johtuu jodin muodostumisesta.
Valmistus ja käyttö

Ammoniumjodidia voidaan valmistaa neutraloimalla vetyjodidiliuoksella ammoniakkia tai ammoniumkarbonaattia ja ammoniakin ja jodin välisellä reaktiolla käyttämällä ylimäärää ammoniakkia tai käyttämällä katalyyttinä vetyperoksidia.
Ammoniumjodidia voidaan käyttää valokuvauskemikaalina filmien kehityksessä ja lääketieteessä yskänlääkkeissä limaa irrottavana ainesosana.
Pentti Eskola (yleisurheilija)

| Pentti Eskola>  |
| --- | --- |
 Pentti Eskola vuonna 1964.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pentti Kalervo Eskola
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1938 (ikä 86) Vesilahti
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  poliisi
Uran tiedot
Pituus:  182 cm
Paino:  73 kg
Laji:  pituushyppy
Seura:  Tampereen Poliisi-Urheilijat
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  Maailmantilastossa  pituushypyssä : 1962: 9. (786)  1963: 3. (804)  1964: 25. (780)  1965: 11. (784)  1966: (772)  1967: 17. (790)
Ennätykset:  pituushyppy: 804 cm (1963)   kolmiloikka: 15,42 (1965)
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pentti Eskola saavutti EM-pronssia Belgradissa 1962. Maanmies Rainer Stenius sijoittui samassa kilpailussa hopealle. |  Pentti Eskola saavutti EM-pronssia Belgradissa 1962. Maanmies Rainer Stenius sijoittui samassa kilpailussa hopealle. |  Pentti Eskola saavutti EM-pronssia Belgradissa 1962. Maanmies Rainer Stenius sijoittui samassa kilpailussa hopealle. |  |
Maa:   Suomi
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Belgrad 1962 | pituushyppy |  |
Pentti Kalervo Eskola (s. 16. heinäkuuta 1938 Vesilahti) on suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy, jossa hän ylitti ensimmäisenä suomalaisena kahdeksan metriä.
Eskola saavutti pituushypyssä EM-pronssia Belgradissa 1962 tuloksella 785. Budapestin EM-kisoissa 1966 Eskola oli seitsemäs (tulos 751), mutta Tokion olympialaisissa 1964 hän ei selviytynyt finaaliin, koska hänellä oli jalkavaivoja. Suomen mestaruuden Eskola voitti vuonna 1963. Eskola osallistui urheilu-urallaan 17 maaotteluun, joista viisi kertaa Suomi-Ruotsi -otteluun, jonka hän voitti kesällä 1967. Eskolan kanssa samaan aikaan pituushypyssä kilpaili Rainer Stenius, jonka kanssa Eskolalla oli 1960-luvulla tiukkaa kisaa. Belgradin EM-kisoissa Eskola oli pronssilla ja Stenius hopealla.
Eskola hyppäsi ennätyksensä 804 Helsingissä Maailmankisoissa 4. heinäkuuta 1963. Tuloksella hän oli kauden maailmantilaston kolmonen. Vähän aiemmin Eskola hyppäsi Kauhavan juhannuskisoissa 815 voimakkaaseen (+3,9 m/s) myötätuuleen, joten tulosta ei hyväksytty. Eskola paransi pituushypyn Suomen ennätystä viisi kertaa ja oli ensimmäinen suomalainen kahdeksan metrin ylittäjä. Eskola otti Suomen ennätyksen haltuunsa elokussa 1962 juuri ennen vuoden EM-kisoja tuloksella 786. Näin Jorma Valkaman vuonna 1956 hyppäämä legendaarinen Suomen ennätys (SE) 777 oli siirretty syrjään. Kaudesta 1963 tuli sitten Eskolan huippuvuosi, sillä hän paransi ennätystä neljä kertaa eli aloittaen huhtikuussa 1963 Etelä-Afrikan Pretoriassa tuloksella 789 ja viikkoa myöhemmin samassa paikassa vielä 793. Kuukautta myöhemmin, toukokuussa 1963, Eskola paransi SE:tään Viialassa edelleen lukemiin 799. Heinäkuun alussa tuli sitten Helsingin Maailmankisoissa kauden paras eli 804.
Seuratasolla Eskola edusti Tampereen Poliisi-Urheilijoita. Menestyksellisen pituushyppyvuoden päätteeksi hänet valittiin Suomessa vuoden 1963 parhaaksi urheilijaksi ja Viikkosanomien vuoden 1963 suosituimmaksi suomalaiseksi.
Parhaat tulokset

804  (1)  Helsinki  4. heinäkuuta 1963 (Maailmankisat)
799  (1)  Viiala  26. toukokuuta 1963
799  (1)  Bremen  29. syyskuuta 1963
797  (1)  Karhula  9. kesäkuuta 1963
796  (1)  Tampere  15. kesäkuuta 1963
796  (1)  Helsinki 3. syyskuuta 1963
793  (1)  Pretoria 20. huhtikuuta 1963
790  (1)  Tampere  9. syyskuuta 1967
789  (1)  Pretoria  13. huhtikuuta 1963
Ismo Eskelinen

Ismo Eskelinen (s. 2. elokuuta 1971, Kuopio) on suomalainen kitaristi. Hän on tunnettu klassisen musiikin piireissä ja on taitava klassisen kitaran soittaja.
Kilpailuvoitot

Tammisaaren scandinavian-kitarakilpailun voitto vuonna 1989
Frosinonen kilpailun voitto vuonna 1992
Gargnanon kilpailun voitto vuonna 1997
Leo Brouwer kilpailun voitto vuonna 1998
Diskografia

The Magic Circle (2000)
The Seventh Sense (2005)
Aiheesta muualla

Ismo Eskelisen kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Ammoniitit

| Ammoniitit |
| --- | --- |
 Ammoniitti liitukauden lopulta
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Pääjalkaiset Cephalopoda
Alaluokka::  †Ammoniitit Ammonoidea  Zittel, 1884
Lahkot
 †Ammonitida  †Goniatitida  †Ceratitida 
Katso myös
   Ammoniitit Wikispeciesissä   Ammoniitit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Halkaistusta ammoniitista nähdään sen kuoren väliseinät ja kammiot.
Ammoniitit olivat nilviäisten pääjaksoon ja siinä pääjalkaisten luokkaan luettuja muinaisia merieläimiä, joiden lähimpiä nykysukulaisia lienevät helmiveneet. Ammoniiteillä oli spiraalimainen hieman pässinsarvea muistuttava kuori, ja ne ovat säilyneet hyvin fossiilikerrostumissa.
Fossiilit

Ammoniitit ilmestyivät noin 400 miljoonaa vuotta sitten siluuri- ja devonikausien vaihteessa ja hävisivät sukupuuttoon liitukauden lopun joukkotuhossa 65 miljoonaa vuotta sitten. Koska ammoniitit olivat hyvin yleisiä ja evoluutio tuotti muutaman miljoonan vuoden välein uusia lajeja edellisten kuollessa sukupuuttoon, ammoniittilajin määrittämisellä voidaan arvioida fossiilikerrostuman ikä (niin kutsutut johtofossiilit).
Rakenne ja luokittelu

Ammoniitti kasvatti kuoren ympärilleen. Eläimen kasvaessa ja kuorikammion käydessä ahtaaksi se kasvatti seuraavan suuremman kammion ja kammioiden väliin jäi väliseinä (engl. septa), joten ammoniittien kuori lopulta muodostui sarjasta suurenevia kammioita joiden läpi kulki putki (engl. Siphuncle) sen avulla eläin lisäsi ja vähensi veden määrää tyhjissä kammioissa ja täten sääti uimasyvyyttään vedessä. Viimeisimmässä kammiossa ja suurimmassa oli itse eläin.
Fossiileista on löytynyt pieniä meritähtiä ja niveljalkaisia kuten rapuja joita ne ilmeisesti söivät.
Ammoniitit luokitellaan lahkoihin kuoren rakenteen perusteella. Ammoniittien kuoret ovat kiertyneet tavallisesti tasomaisesti spiraaliin, mutta kuori voi olla myös suora, osittain kiertynyt tai pitkittäin kiertynyt. Näitä jälkimmäisiä tyyppejä kutsutaan myös heteromorfisiksi ammoniiteiksi.
Ammoniittilajit tunnistetaan muodon ja kasvusaumojen kuvioiden mukaan. Eri lajeja tunnetaan useita tuhansia. Nykyisistä eläimistä ammoniitit ulkoisesti muistuttivat eniten helmiveneitä (Nautilus), mutta lienevät kuitenkin läheisempää sukua mustekaloille.
Aiheesta muualla

Mikko's Phylogeny Archive – Ammonoidea – ammonites
Tonmo: Ammonites: A General Overview
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q228002  Wikispecies: Ammonoidea  BioLib: 133876  EoL: 4783611  iNaturalist: 339398  Open Tree of Life: 5424465  Paleobiology Database: 94110  WoRMS: 737043
Ammoniumvetysulfidi

| Ammoniumvetysulfidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12124-99-1
PubChem CID:  25515 ja 20192691
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NH4HS
Moolimassa:  51,12
Ulkomuoto:  Valkoinen tai kellertävä kiteinen aine tai väritön tai kellertävä liuos
Tiheys:  1,17 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1281 g/l (25 °C)
Ammoniumvetysulfidi (NH4HS) on ammonium- ja vetysulfidi-ionien muodostama ioniyhdiste.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Ammoniumvetysulfidi on kiinteänä melko pysymätön yhdiste, joka sublimoituu jo huoneenlämpötilassa merkittävästi. Kuumennettaessa 57 °C:n lämpötilaan se hajoaa muodostaen ammoniakkia ja divetysulfidia. Yhdiste liukenee hyvin veteen, etanoliin ja nestemäiseen ammoniakkiin ja liuokset ovat pysyvämpiä kuin kiinteä ammoniumvetysulfidi. Liuosten seisoessa pitkään liuoksen väri muuttuu keltaiseksi, koska liuokseen muodostuu polysulfidi-ioneja.
Ammoniumvetysulfidiliuosta valmistetaan johtamalla yhtä suuret ainemäärät divetysulfidia ammoniakkiliuokseen. Yhdistettä muodostuu myös kiinteän ammoniumsulfidin hajotessa. Ammoniumvetysulfidia käytetään tekstiiliteollisuudessa, analyyttisenä reagenssina ja orgaanisessa synteesissä.
Ammoniumvetysulfidia esiintyy pilvinä Jupiterin ilmakehässä.
Erillissotateesi

Erillissotateesi on Suomen jatkosotaan liittyvä väittämä, jonka mukaan sota Neuvostoliittoa vastaan oli erillinen natsi-Saksan samanaikaiseen idän sotaretkeen nähden. Se on ollut myös Suomen virallisissa yhteyksissä esittämä kanta tapahtumien kulusta.
Yleiskuva

Erillissotateesin lähtökohtana oli jo alun alkaen Suomen ja Neuvostoliiton konfliktin näkeminen Suomessa kansallisista lähtökohdista. Jatkosota nimensä mukaisesti haluttiin nähdä jatkona talvisodalle, jossa Neuvostoliitto oli hyökännyt Suomeen sekä jossain määrin jatkona välirauhalle, jossa Neuvostoliiton painostusta pidettiin valmisteluna Suomen miehitystä varten. Neuvostoarkistojen auettua rajatusti 1990-luvulla on täsmentynyt, että näille epäilyille oli myös aihetta. Sen sijaan jatkosodan yhteys Saksan operaatio Barbarossaan haluttiin nähdä rajattuna.
Erillissotateesi ja sen uskottavuus vaikutti sodan alusta alkaen Suomen politiikkaan, mutta myös siihen miten muut maat näkivät Suomen aseman. Jatkosodan alkuvaiheessa avulla haluttiinkin nimenomaan säilyttää Suomen yhteydet länsivaltoihin korostamalla Suomen sodan erillisyyttä. Sodan loppuvaiheessa taas haluttiin välttää sitoutumista Saksan odotettavissa olevaan tappioon. Sodan jälkeen teesin avulla haluttiin kiistää Suomen sotasyyllisyys ja myös pitää etäisyyttä natsi-Saksan sotarikoksiin.
Kansainvälisesti ottaen erillissotateesi on kuitenkin ollut myös vasta-argumentti Neuvostoliiton ja Venäjän virallisestikin esittämille melko yksioikoisille näkemyksille, joissa korostetaan Neuvostoliiton taistelleen yksinomaan fasismia vastaan ja sen voiton tuoneen Suomeen demokratian vuonna 1944. Lännestä katsoen Suomen jatkosota oli taas toisen maailmansodan pieni sivunäyttämö, johon on suhteellisen vähän kiinnitetty huomiota.
Erillissotateesi ja jatkosodan synty

Jo ennen jatkosotaa pidettiin Suomessa hyvin tärkeänä korostaa mahdollisen tulevan sodan erillisyyttä. Suomen armeijan ylipäällikkö C. G. E. Mannerheim oli kieltäytynyt ottamasta Suomen Lapin rintamalle kaavailtuja saksalaisia komentoonsa.selvennä Pyrkimys oli näin säilyttää Suomen armeija mahdollisimman itsenäisenä ja toisaalta varmistaa, ettei Suomen armeijan ylipäällikön tarvitse ottaa vastaan käskyjä Saksasta.
Suomessa oli valmistauduttu sotatoimiin keväällä 1941 ”sotilaslinjaa”, mutta ei poliittista tai diplomaattista tietä. Kun Saksan aikeista saatiin tietää toukokuussa 1941 Suomen hallitus edellytti, että vihollisuuksia ei aloitettaisi ennen kuin Neuvostoliitto hyökkäisi. Myös suora liittoutuminen Saksan kanssa torjuttiin.lähde? Sotatoimet suunniteltiin niin, että eteneminen tapahtuu Itä-Karjalaan ja poliittisesti riskialtista hyökkäystä Leningradiin ei tehdä.lähde? Vastaavasti Saksassa taas haluttiin jo alusta alkaen sitoa Suomi mukaan sen sotatoimiin. Niinpä Adolf Hitler hyvin tietäen Suomen kannan julisti operaatio Barbarossan alkaneeksi mainiten Suomen sotivan Saksan rinnalla.lähde? Näin politikointi Suomen erillissodalla oli jo alkanut ennen sotaa.kenen mukaan?
Jo ennen saksalaisten 22. kesäkuuta aloittamaa operaatio Barbarossaa oli suomalaisten ja saksalaisten sotilastahojen yhteistyö hyvin merkittävää. Suomalaiset olivat sallineet saksalaisten joukkojen kauttakulun Pohjois-Norjaan siten, että ensimmäiset saksalaiset sotilasyksiköt saapuivat Suomeen jo 7. kesäkuuta. 15. kesäkuuta Mannerheim alisti Oulun pohjoispuolella olevat suomalaisjoukot (III AK) saksalaisille.
Hyökkäysvaihe

Jatkosota alkoi, kun Neuvostoliitto suoritti Suomeen laajan ilmaiskun 25. kesäkuuta 1941, mikä antoi Suomen armeijalle syyn aloittaa oma hyökkäyksensä. Neuvostoliitto pommitti sekä Suomen lentokenttiä että kaupunkeja, koska saksalaiset olivat ensin käyttäneet niitä pommituslentojaan varten ja saaneet Suomen ilmatilan käyttöönsä. Esimerkiksi Helsingin lentoaseman käyttö alkoi heti Saksan Neuvostoliittoon kohdistuvan hyökkäysoperaatio Barbarossan alkaessa 22. kesäkuuta 1941.
Suomi oli nyt Saksan liittolainen, mutta Suomen johtajille oli tärkeä säilyttää mahdollisimman suuri liikkumavapaus tulevaisuudessa, sillä Saksankaan sotamenestys ei ollut varmaa. Tämä edellytti suhteiden säilyttämistä länteen. Englannin pääministeri Winston Churchill saikin kirjeen Suomesta, jonka presidentti Ryti ja Mannerheim olivat allekirjoittaneet 24. kesäkuuta 1941. Kirjeessä maan johto teki selväksi, että Suomessa oltiin tietoisia Englannin ja Neuvostoliiton salaisesta sopimuksesta. Syksyn mittaan selvisi myös, että Saksan armeija ei pystynyt valloittamaan Leningradia ja tilanne muotoutui piiritykseksi. Erillissotanäkemystä on puolustettu sillä, että tässäkin tilanteessa päätöksentekoa ohjasi Suomen oma etu. Saksan toiveisiin ja vaatimuksiin hyökätä Leningradiin ei suostuttu. Länsivallat olivat koko ajan vaatineet Suomea lopettamaan sotatoimet, varsinkin sen jälkeen, kun vanha raja oli saavutettu. Leningradin saartorengasta eivät suomalaiset pyrkineet sulkemaan, eikä huoltokuljetuksille tärkeää Muurmannin rataa vastaan ei enää pyritty hyökkäämään. Käytännössä koko Suomen armeija siirtyi puolustusmuodostelmaan. Yhdistynyt kuningaskunta julisti siitä huolimatta sodan Suomelle 6. joulukuuta 1941. Jo sitä ennen Suomi oli liittynyt kommunismin vastaiseen Antikomintern-sopimukseen.
Hitlerin vierailu, Ryti–Ribbentrop-sopimus

Vuonna 1942 Adolf Hitler suoritti yllättäen vierailun Mannerheimin 75-vuotissyntymäpäiville. Yhdysvaltain ulkoministeri Cordell Hullin mukaan vierailu oli ”osaksi Saksan tietoisesti suorittama temppu, jonka tarkoituksena oli Suomen saattaminen raskauttavaan valoon akselinvastaisen maailman silmissä, osaksi yritys naamioida Hitlerin epätoivoiset yritykset Suomen saamiseksi tehokkaammassa muodossa mukaan akselivaltojen sotaponnistuksiin”. Yhdysvaltain liityttyä sotaan Suomen suhteet olivat joka tapauksessa heikenneet myös siihen suuntaan.
Kaikkein lähimpänä virallista liittoutumista Saksan kanssa Suomi oli, kun presidentti Risto Ryti allekirjoitti 1944 Ryti–Ribbentrop-sopimuksena tunnetun henkilökohtaisen sitoumuksen pysyä Saksan rinnalla sodan loppuun asti. Sitoumus oli Saksan edellyttämä ehto aseavulle jatkosodan ratkaisutaisteluihin ja Suomen kannalta välttämättömyys Neuvostoliiton suurhyökkäyksen pysäyttämiseksi. Virallisen valtiosopimuksen luonnetta sopimus ei kuitenkaan saanut, sillä Suomen eduskunta ei sitä vahvistanut. Kun Neuvostoliiton hyökkäys saatiin torjutuksi, Ryti erosi, ja näin sitoumus raukesi.