stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalliopiirros
Tunnettuja kalliopiirrosalueita > Latvian luolapiirrokset

Latviassa Gaujajoen eli Koivajoen ja sen sivuhaarojen laaksoissa on 25 luolaa tai kallioseinämää, joissa on kalkkikiveen hiottuja piirroksia. Valtaosa kuvioista vaikuttaa olevan rinnakkaisia ja ristikkäisiä viivoja, verkkokuvioita, mahdollisesti puumerkkejä, kaiverrettuja kuoppia ja ainakin yksi purjelaiva. Piirrosten arvellaan olevan noin tuhat vuotta vanhoja.
Suomen kalliopiirrokset

On pohdittu, miksi nykyisen Suomen alueelta ei tunneta kuin muutamia epävarmoja esihistoriallisen ajan kalliopiirroksia, vaikka niitä on löytynyt naapurimaista. Suomen kalliopiirrosten puuttumista on selitetty sillä, että vedenpinnan vaihtelut eivät täällä ole pitäneet kovinkaan monia kalliopintoja avoimina. Karjalan kalliopiirrokset ovat yleensä löytyneet rannoilta, joiden vedenpinta on pysynyt jokseenkin samalla korkeudella jo vuosituhansia, kuten Äänisellä. Suomessa vedenpinta on vaihdellut, varsinkin laskenut huomattavasti, ja rannan siirtyessä kauemmas on kalliot peittyneet kasvillisuudella.
Eräs tieto mahdollisesti esihistoriallisesta kalliopiirroksesta kuitenkin on, sillä Ounasjoella kerrotaan olleen kalliopiirroksen, joka sittemmin on tuhottu voimalaa rakentaessa. Se on nähty eläimen kuvaksi, mutta se kuvasi ilmeisesti siitintä ja emätintä.
Suomen kalliopiirrokset > Historiallisia kalliopiirroksia

Kalliopiirroksia, jotka on tehty Suomessa historiallisella ajalla, tunnetaan runsaasti. Niitä on tehty jo keskiajalta lähtien.lähde? Tässä mainitaan vain joitakin vanhimpia tai muuten kiinnostavimpia.
Vuonna 2004 löytyi ympyräristejä Kitkajoelta ja Kiiminkijoelta.lähde? Näitä ei ole pystytty ajoittamaan, eivätkä ne vaikuta liittyvän mihinkään tunnettuun yhteyteen, mutta niitä arvellaan historiallisena aikana tehdyiksi. Ympyräristiä ei voida yhdistää aukottomasti kristillisyyteen, mutta se kuului kristilliseen kuvastoon varsinkin keskiajalla, jolloin muun muassa kelttiristejä maalattiin ja hakattiin kirkkojen seiniin.
Joensuun Kuhasalon keskiaikaisen ortodoksiluostarin sijaintipaikan lähistöllä on rannassa kalliopiirros, jonka arvellaan liittyvän luostariin.
Hauensuoli on historiallinen satamapaikka Hangossa. Se tunnetaan runsaista kalliopiirroksistaan, joista vanhimmat säilyneet ovat 1500-luvulta.
Kainuunsaaressa Kalajoen sataman kupeessa on silokallion pintaan hakattu nimiä päiväyksiä ainakin vuodesta 1893 lähtien.
Laukaan Kuusassa kosken lähellä rannassa olevalla matalalla rantakivelle on metallisella työkalulla hakattu kalan muotoinen kuvio.
Valokuvia kalliopiirroksista

Valley of Fire State Park, Yhdysvallat.
Mesquite Springs, Death Valley National Park, Yhdysvallat.
Petroglyph National Monument, New Mexico, Yhdysvallat.
Red Rock Canyon, Nevada, Yhdysvallat.
Marble Canyon, Death Valley, Kalifornia.
Titus Canyon, Death Valley, Kalifornia.
Slagsta, Botkyrkan kunnassa Ruotsissa.
Kalliopiirros Altassa Norjassa.
Kaksi kallioon piirrettyä hirveä Altassa Norjassa.
Tamgaly, Kazakstan.
Tamgaly, Kazakstan.
Tamgaly, Kazakhstan.
Kalliopiirroksia Uikujoella, kuvassa arkeologi Nadezhda Lobanova.
Hiihtäjiä, Uikujoki, Karjala.
Ihmishahmoja, Uikujoki, Karjala.
Teimareh, Khomein, Iran.
Kirjallisuutta

Autio, Eero: Karjalan kalliopiirrokset. Otava.1981.
Hällristningar och hällmålningar i Sverige. Päätoimittajat S. Janson, E.B. Lundberg & U. Bertilsson. Forum, Helsingborg 1989.
Helskog, Knut: Helleristningene i Alta. Alta 1988.
Ristad och Målad – Aspekter på nordisk bergkonst. Redaktion T. Edgren & H. Taskinen. Museiverket, Nordiska Ministerrådet. Vammala 2000.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Scandinavian Society for Prehistoric Art
Heritage Karelia: Vienan ja Äänisen kalliopiirroksia
University of Cambridge: Visual Perception and Cognition in the Rock Carvings of Northern Russia
Väino Poikalainen: SOME STATISTICS ABOUT ROCK-CARVINGS OF LAKE ONEGA
Kanozeron kuvia: Российская Академия Наук
Arild Hauges Runer: Kalliopiirroksia
Archeo News: Stonehenge scan reveals hidden rock art
Salafists blamed for destroying Morocco stone carvings
Prehistoric rock art found in caves on Azores
New test from a Welsh cave confirms Britain's oldest rock-art
Anthropologists discover earliest form of wall art
Stone Age 'cartoons' discovered in Russia
Oldest rock carving of the Americas found in Brazil
New CU-Boulder led research effort dates oldest known petroglyphs in North America
Unike helleristninger funnet i Lier
Rock Art in Russian Far East and in Siberia, 1999
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Piirros hirvestä Tomskaja Pisanitsassa.
Kaksi suurinta hirvenkuvaa vesirajassa Ruotsissa Landverkissa.
Intiaanien tekemä kalliopiirros Utahissa.
Generation P

| Generation P> Generation "П".Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Viktor Pelevin
Kieli:  venäjä
Genre:  dystopia, fantasia, scifi
Julkaistu:  1999
Suomennos
Suomentaja:  Arja Pikkupeura
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2000
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  310
ISBN:  951-31-1702-2
Sarja: Keltainen kirjasto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Generation P (ven. Generation "П") on venäläisen kirjailijan Viktor Pelevinin vuonna 1999 julkaistu romaani, jossa hän kuvaa tarkkanäköisesti jälkineuvostoliittolaisen Venäjän ja länsimaisten vaikutusten törmäystä toisiinsa. Kansainvälistäkin mainetta saavuttanut teos parodioi länsimaista kulutushysteriaa, 1990-luvun villiksi idäksi muuttunutta Venäjää, jossa ”gangsteri, oligarkki ja liikemies ovat toistensa synonyymejä”. Romaani kuvaa Neuvostoliiton romahduksen ja sen jälkeisten vuosien aikaa, jolloin koko venäläisen yhteiskunnan voi sanoa joutuneen käännetyksi ylösalaisin ”kapitalistisella shokkiterapialla” – aikaa, jolloin eristäytynyt venäläinen kulttuuri kohtaa länsimaisten vaikutteiden ristitulen ja joutuu ”amerikkalaisen kulttuurihegemonian paineen alaiseksi.”
Postmodernistisena romaanina paljon intertekstuaalisia viittauksia sisältävän teoksen tyyliä on luonnehdittu maagiseksi realismiksi. Romaanin unenomainen, jopa psykedeeliseksi kutsuttu miljöö ja juonikaari yhtyvät terävään yhteiskunnalliseen satiiriin. Generation P:n nimestä keskusteltaessa P-kirjaimen on arveltu edustavan Pepsiä; romaani alkaa juuri Pepsin valinneen huolettoman neuvostosukupolven kuvauksella. Mutta aivan yhtä paljon se voisi olla kertomus Putinin valinneesta sukupolvesta. Pelevinin proosasta voidaan erottaa myös nuoren venäläisen älymystön ääntä.
Romaanin yhteiskunta

Kirjan päähenkilö, poliittiselta näkemykseltään melko radikaaliksi markkinamieheksi itseään luonnehtiva Tatarski elää Boris Jeltsinin aikaisessa jälkineuvostoliittolaisessa yhteiskunnassa, jossa dramaattisten yhteiskuntapoliittisten muutosten ajat alkavat olla ohi; toisaalta taas ohi näyttävät olevan myös liberaalin intelligentsijan toiveet sitä, että Venäjä kehittyisi demokraattiseksi kansalaisyhteiskunnaksi. Päähenkilön nauttiman puolityhjän punaviinipullon tyhjä tila kertoo hänelle kommunismin ideologian tyhjentymisestä, venäläisyysaatteen yleisestä kriisistä ja historian verenvuodatusten mielettömyydestä.
Romaanin antama kuva venäläisestä yhteiskunnasta on lohduton ja masentava; usko parempaan huomiseen ja moraalisempaan Venäjään on kadonnut. Tatarski pohtii kaikkien ihmisaskareiden turhuutta, haaveilee inhimillisestä lämmöstä ja ymmärtää tottelevansa yhä sisäistä orjan luontoaan, neuvostoajan surkastumaa, jota hän ei ollut onnistunut puristamaan ulos itsestään. Tatarski oli tullut siihen johtopäätökseen, että neuvostoihmisen orjan luonto vaikutti kaikkiin ihmisen sielun alueisiin ja värjäsi sen kokonaan ”hitaasti kehittyvän psyykkisen vatsakalvontulehduksen sävyin”. Tätä orjaa oli mahdotonta puristaa ulos pisara pisaralta ilman, että vahingoittaisi samalla arvokkaita sielun kalleuksia. Elämää vääristyneen kapitalismin Moskovassa tuntui sävyttävän yhä myös jonkinlainen geenisidonnainen KGB:n pelko.
Pelevinin romaanin päähenkilön maailmassa, perestroikan alkuvuosien tuoman hurmoksen haihduttua, voi hiljalleen hiipivän depression karkottaa kahdella tapaa: juomalla sata grammaa vodkaa tai sitten ostamalla yhtäkkiä jotain suurin piirtein viisikymmentä dollaria maksavaa. Nämä toimenpiteet toivat kevyen euforian jopa puoleksitoista tunniksi.
Konsumerismin ja länsimaisen kulutushysterian mädättämässä, postmodernistisen ajan mainosmaailmassa seikkaileva Tatarski haaveilee ainakin hiljaa itsekseen hiukan samanlaisesta asemasta kuin toveri Ogilvy oli saavuttanut koko maailman tuntemana mainosalan mogulina. Kun Tatarski tutustuu ”pimeän PR:n” toimintatapoihin petkutuksineen ja pimeine palkkioineen – Venäjällä mainonta kuten kaikki muukin inhimillinen toiminta oli kietoutuneena pimeän rahan liikkeisin – ja vähitellen rohkaistuu tuolle kentälle astumaan, alkaa hän välittömästi menestyä mainosmaailmassa ja Venäjällä vallitsevassa virtuaalibisneksessä. Romaani parodioi muun muassa kaikkialle työntyvää länsimaista massakulttuuria. Myös Tatarskin esimies, Hanin, muistuttaa, että Venäjällä ei ole enää pitkään aikaan tuotettu mitään ja kysyy Tatarskilta, että onko tämä tehnyt ainoatakaan mainosluonnosta jollekin Venäjällä tuotetulle tavaralle.
Aiheesta muualla

Pelevinin haastattelu Bomb Magazinessa vuodelta 2002. http://bombmagazine.org/article/2481/ (Arkistoitu – Internet Archive).
Russian literary culture is in disarray but it can still have a good row about its most fashionable writer. http://www.prospectmagazine.co.uk/features/victor-pelevin-novels-profile (Arkistoitu – Internet Archive)
"Generation P kuvaa Marxin ja Pepsi-Colan lapsia" http://vanha.verkkouutiset.fi/arkisto/Arkisto_2000/8.syyskuu/pele3600.htm
http://www.theguardian.com/books/2000/apr/22/fiction.reviews2
Talouselämä-lehden kirja-arvostelu Generation P -romaanista http://www.talouselama.fi/kirjat/lanseeraus-venajalla-3390363
Friedrich Gilly

Friedrich Gilly
Friedrich David Gilly (16. helmikuuta 1772 – 3. elokuuta 1800 Karlsbad) oli saksalainen arkkitehti. Myös Gillyn isä David Gilly oli merkittävä arkkitehti. Friedrich Gilly oli preussilaisen klassismin uranuurtajia, ja hänen piirustustensa mukaan rakennettiin muun muassa Königsbergin Schauspielhaus (1799) ja Berliinin Nationaltheater (1800).
Friedrich Gilly oppi jo nuorena arkkitehtuurin teoriaa ja käytäntöä isänsä David Gillyn opastuksella Stettinissä. Vuonna 1788 Friedrich Gilly asettui Berliiniin. Varhaiskypsä Gilly toimi 16-vuotiaana kuninkaallisen rakennusviraston tarkastajana Friedrich Wilhelm von Erdmannsdorffin ja Carl Gotthard Langhansin alaisuudessa. Gilly tutki myös Itä-Preussissa sijaitsevaa Marienburgin keskiaikaista linnoitusta, ja se sai hänet arvostamaan Pohjois-Saksan tiiligotiikkaa.
Berliinin taideakatemia julisti vuonna 1796 kilpailun Fredrik Suuren muistomerkiksi. Gilly laati suurellisen ehdotuksen, johon kuului monumentaalinen porttirakennus, obeliskeja sekä jykevällä jalustalla oleva doorilainen temppeli. Gillyn ehdotus teki suuren vaikutuksen moniin nuoriin arkkitehteihin, kuten Leo von Klenzeen, Karl Friedrich Schinkeliin, Heinrich Strackiin ja Friedrich August Stüleriin. Gillyn omaan ajatteluun vaikuttivat puolestaan ranskalaisten arkkitehtien teoriat ja rakennukset.
Gilly nimitettiin 26-vuotiaana vastaperustetun Bauakademien optiikan ja perspektiiviopin professoriksi. Hän kuoli tuberkuloosiin Karlsbadissa vain 28 vuoden ikäisenä.
Guy Gibson

Evl./Wg Cdr Guy P. Gibson
Guy Penrose Gibson (12. elokuuta 1918 – 19. syyskuuta 1944) oli brittiläinen lentoupseeri. Everstiluutnantiksi (Wing Commander) ylenemisen ohella hänelle myönnettiin Distinguished Service Order- ja Distinguished Flying Cross -sotilasansiomitalit, jotka kummatkin ansiosoljin lisättyinä, sekä Viktorian risti. Gibson suoritti vähintään 170 lentotaistelutehtävää tai pommitustehtävää.
Eräs Gibsonin laivueista oli 617. raskas erikoispommituslaivue (617 Squadron), joka käytti Avro Lancaster -pommikoneita. Gibson oli sen ensimmäinen operatiivinen päällikkö. Hän johti niin kutsuttuja patopommituksia Ruhrin alueelle, toisen maailmansodan natsi-Saksaan. Pommitukset toteutettiin Barnes Wallisin suunnittelemilla kimmahtavilla syvyyspommeilla.
Guy Gibson sai surmansa 19. – 20. syyskuuta 1944, kun hänen ohjaamansa De Havilland Mosquito ammuttiin alas pommituslennon aikana. Seitsemän vuotta Guy Gibsonia vanhempi aviovaimo, Evelyn Mary jäi leskeksi, neljän avioliittovuoden jälkeen.
Upkeep-tyypin kimpoava syvyyspommi on Avro Lancaster-pommikoneen alle asennettuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guy Gibson Wikimedia Commonsissa
RAF - 617 Squadron
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Commonwealth War Graves Commission  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Guy Gibson
Käännös suomeksi
Larry Geller

Larry Geller (8. elokuuta, 1939 Elmira, New York, Yhdysvallat) on kirjailija, hiusmuotoilija  ja stylisti, joka tuli tunnetuksi Elvis Presleyn Memphis Mafian jäsenenä.
Uran alkuvaiheet

Koulusta päästyään Geller kokeili ensin siipiään teatterissa. Häntä kuvattiin taiteelliseksi. Teatteriala ei ollut kuitenkaan tarpeeksi vakaa ja Geller suuntasi kampaamoalalle.
Larry Geller toimi 1950-luvun lopusta hyvin kuuluisien Hollywood-tähtien hiusmuotoilijana stylistimestari Jay Sebringin salongissa Sebring International, joka oli ensimmäisiä miehille suunnattuja salonkeja. Asiakkaina tutuiksi tulivat muun muassa tähtinäyttelijät ja -laulajat, kuten Marlon Brando, Steve McQueen, Henry Fonda ja Frank Sinatra.
Memphis Mafian jäseneksi

Viihdetähtien suosiossa ollut Geller sai vuonna 1964 pyynnön saapua Elviksen Hollywoodin aikaiseen kotiin Bel Airiin. Elvis halusi kuuluisan stylistin käsittelemään hiuksiaan.
Larry Geller oli kiinnostunut hengellisistä, uskonnollisista ja mystisistä yliluonnollisista asioista, kuten Elviskin. Miehet ystävystyivätkin pikaisesti ja hetkessä Elvis palkkasi Gellerin henkilökohtaiseksi hiusmuotoilijakseen ja stylistiksi Memphis Mafiaan.
Näin Geller valmistikin Elviksen hiukset muun muassa lukuisiin elokuviin ja lukemattomiin konsertteihin sekä myös viimeiseen tv-taltiointiin Elvis konsertissa 1977.
Varsinaisesti Gelleristä tuli kuitenkin Elviksen ystävä sekä hengellisten asioiden neuvonantaja ja avustaja. Elviksen ja Gellerin yhteistyö sekä ystävyys kesti lopulta aina Elviksen kuolemaan asti.
Geller toimi Memphis Mafiassa enemmänkin Elviksen ystävänä ja nimenomaan ammatillisesti stylistina ja hiusmuotoilijana, varsinainen henkivartija tai edes avustaja hän ei ollut.
Elviksen tärkeimpänä henkisenä mystikkoystävänä, Elviksen nimeämänä "guruna", Geller johdatti Elviksen muun muassa eri uskontojen, spiritismin ja numerologian pariin. Gellerin myötä Elviksen käsitys eri uskonnoista laajeni myös merkittävästi. Etenkin numerologiasta Elviksen kerrotaan kiinnostuneen viimeisinä vuosinaan siinäkin määrin, että se saattoi joskus sotkea normaalielämääkin. Elviksen lempikirjana tunnettiin Cheiron  numerologiaan keskittynyt Cheiro's Book of Numbers, joka on ollut samalla yksi kirjavaihtoehto kirjaksi, jota Elviksen on sanottu lukeneen juuri ennen yllättävää kuolemaansa muun muassa Raamatun ohella.
Vaikka Geller ja Elvis pysyivätkin aina ystävinä, osa Elviksen lähipiiristä ja manageri Tom Parker ei pitänyt ollenkaan yleiseen käsitykseen nähden oudoista asioista valistaneesta Gelleristä. Etenkin Parker oli hyvin epäluuloinen. Lisäksi Larry Geller oli uudempana Memphis Mafian jäsenenä urautuneisiin tovereihinsa nähden ainoita Elviksen ystäviä, joka uskalsi myös kritisoida Parkeria. Parker vaatikin usein jonkun muun Memphis Mafian jäsenen olevan läsnä Gellerin ollessa paikalla. Parker antoi lopulta myös Gellerille virallisesti potkut. Parker myös hävitytti silloiset Gellerin Presleylle antamat kirjat ja vastaavat tuotokset.
Elviksen ja Gellerin ystävyys ei kuitenkaan kärsinyt muiden reaktioista, kuten osittainen työsuhdekin jatkui edelleen. Gellerin kuten joidenkin muiden Memphis Mafian jäsenten mukaan silloiseen menoon kyllästynyt ja uudistuksia halunnut Elvis puolestaan oli antamassa potkuja Parkerille juuri ennen kuolemaansa, jota ei kuitenkaan ehtinyt toteuttaa.
Presleyn jälkeen

Geller lopetti hiusmuotoilijan työt Elviksen kuolemaan, hoitaessaan viimeisenä tehtävänään Elviksen hiukset hautajaisia varten.
Tämän jälkeen Geller, kuten niin monet muutkin Memphis Mafian jäsenet, ovat menestyneet Elvis-aiheisten kirjojen kirjoittajana ja tapahtumien järjestäjänä.
Larry Geller on toiminut hyvin aktiivisesti Elvis-maailmassa myös tähden kuoleman jälkeen. Hän on muun muassa lukuisten tunnettujen kirjojen lähde, osakirjoittaja tai varsinainen kirjoittaja. Lisäksi Geller on osallistunut moniin tv-ohjelmiin ja toiminut esimerkiksi juontajana monissa Elvis-tilaisuuksissa.
Larry Gellerin sukunimikaiman, illusionisti Uri Gellerin mukaan Larry Gellerin kirjoittama kirja Leaves of Elvis' Garden on ehdottomasti aihepiirinsä paras teos emotinaalisten ja hengellisten seikkojensa takia.
Larry Gellerin kirjoittamat kirjat

If I Can Dream: Elvis' own story, ISBN 9780380710423
Leaves of Elvis' Garden: The Song of His Soul ISBN 9780976435006
Yksityiselämä

Geller on vegetaristi. Hän luottaa luonnon mukaiseen ravintoon ja vaihtoehtoiseen lääkintään.
Geller on naimisissa Shira Geller kanssa. Shira Geller on osallistunut myös Larry Gellerin kirjojen tekoon.
Aiheesta muualla

Larry Gellerin blogi (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat
Johannes Gezelius nuorempi

| Johannes Gezelius nuorempi |
| --- | --- |

Inkerinmaan superintendentti
 1681–1689 
Turun piispa
 1690–1718 
Edeltäjä:  Johannes Gezelius vanhempi
Seuraaja:  Herman Witte
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1647  Tartto 
Muut tiedot
Uskonto:  Luterilaisuus
Johannes Gezelius nuorempi, Johan Erik Lindhin vuonna 1839 maalaama kopio Helena Arnellin tekemästä muotokuvasta.
Johannes (Juhana) Gezelius, nuorempi (6. syyskuuta 1647 – 10. huhtikuuta 1718) toimi Turun piispana vuosina 1690–1718. Sitä ennen hän oli 1681–1689 Inkerinmaan superintendentti, joka kannusti inkerikkojen ja karjalaisten ortodoksien voimalliseen käännyttämiseen luterilaisiksi.
Hän oli edellisen piispan Johannes Gezelius vanhemman poika. Hän jatkoi uutterasti isänsä työtä, muun muassa hänen suunnittelemaansa Gezeliuksen raamattuteosta. Työhön hän otti vaikutteita Englantiin ja Saksaan vuosina 1670–1674 tekemällään opintomatkalla. Gezelius opiskeli matkallaan hepreaa ja omaksui Philipp Jacob Spenerin opit. Vuonna 1686 julkaistiin hänen Inkerinmaan  superintendenttinä kirjoittamansa ortodoksien kohtelun ohje luterilaisille papeille. Sen nimi on Uscollinen Manaus. Siinä hahmotellaan luterilaisuuden suhde sellaisiin ihmisiin, jotka puhuvat suomea, mutta kuuluvat ortodoksiseen kirkkoon.
Gezeliuksen aikana Suomessa otettiin käyttöön uusi kirkkokäsikirja vuonna 1694 ja virsikirja (ns. Vanha virsikirja) vuonna 1701. Gezeliuksen kaudella puhdasoppisuuden valta-asema alkoi murtua osaksi uusien filosofisten virtausten ja osaksi pietismin vaikutuksesta. Isonvihan alettua vuonna 1713 Gezelius pakeni Ruotsiin ja yritti vielä sieltä käsin kirjeitse hoitaa oman hiippakuntansa ja hänen hoitoonsa vuonna 1712 uskotun Viipurin hiippakunnan asioita.
Kirjallisuus

Laasonen, Pentti: Vanhan ja uuden rajamaastossa. Johannes Gezelius nuorempi kulttuurivaikuttajana. SKS, 2009. ISBN 978-952-222-122-3.
Aiheesta muualla

Laasonen, Pentti: / Gezelius, Johannes nuorempi (1647–1718) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 25.8.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Johannes Gezelius vanhempi | Turun piispa 1690–1718 | Seuraaja: Herman Witte |
| n k Turun ja Suomen arkkipiispat |
| --- | --- | --- |
| Katoliset piispat (1134–1550) |  Henrik* (1134–1158)  Rodolfus* (~1202–~1209)  Folkvinus* (~1210–~1234)  Tuomas (~1234–1245)  Bero I (~1248–1258)  Ragvald I (1258–1266)  Catillus (1266–1286)  Johannes (1286–1290)  Maunu I (1291–1308)  Ragvald II (1309–1321)  Pentti Gregoriuksenpoika (1321–1338)  Hemming (1338–1366)  Henrik Hartmanninpoika (1366–1367)  Johannes Pietarinpoika (1367–1370)  Johannes Westfal (1370–1385)  Bero Balk (1385–1412)  Maunu Tavast (1412–1450)  Olavi Maununpoika (1450–1460)  Konrad Bitz (1460–1489)  Maunu III Särkilahti (1489–1500)  Lauri Suurpää (1500–1506)  Johannes Olavinpoika (1506–1510)  Arvid Kurki (1510–1522)  Ericus Svenonius (1523–1527)  Martti Skytte (1528–1550)  |  |
| Luterilaiset piispat (1554–1817) |  Mikael Agricola (1554–1557)  Pietari Follingius (1558–1563)  Paavali Juusten (1563–1575)  Ericus Erici Sorolainen (1583–1625)  Isaacus Rothovius (1627–1652)  Aeschillus Petraeus (1652–1657)  Johannes Terserus (1658–1664)  Johannes Gezelius vanhempi (1664–1690)  Johannes Gezelius nuorempi (1690–1718)  Herman Witte (1721–1728)  Lars Tammelin (1728–1733)  Jonas Fahlenius (1734–1748)  Johan Browallius (1748–1755)  Karl Fredrik Mennander (1757–1775)  Jakob Haartman (1776–1788)  Jakob Gadolin (1788–1802)  Jakob Tengström (1803–1817)  |  |
| Luterilaiset arkkipiispat (1817–) |  Jakob Tengström (1817–1832)  Erik Gabriel Melartin (1833–1847)  Edvard Bergenheim (1850–1884)  Torsten Thure Renvall (1884–1898)  Gustaf Johansson (1899–1930)  Lauri Ingman (1930–1934)  Erkki Kaila (1935–1944)  Aleksi Lehtonen (1945–1951)  Ilmari Salomies (1951–1964)  Martti Simojoki (1964–1978)  Mikko Juva (1978–1982)  John Vikström (1982–1998)  Jukka Paarma (1998–2010)  Kari Mäkinen (2010–2018)  Tapio Luoma (2018–)  |  |
*=historiallisuus epävarmaa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 
Muut:  IdRef