Esko Roine
Ura > Tampereen Teatterin johtotehtävissä 1979–1998

Roine sai vastoin odotuksiaan hallintojohtajan paikan Tampereen Teatterista vuonna 1979. Hän saattoi soveltaa Kansallisteatterista saamiaan oppeja Tampereen Teatterin näytelmien markkinointiin. Hän painotti ryhmämyynnin tärkeyttä. Marjukka Halttunen jatkoi Kansallisteatterin näyttelijänä aina vuoteen 2009, jolloin hän jäi eläkkeelle. Ex-puolisoiden eri asuinkaupungit johtivat kuitenkin ongelmalliseen huoltajuuskiistaan.
Johtajan toimensa ohella Roine jatkoi näyttelijän ammatissaan. Hänen debyyttiroolinsa Tampereen Teatterissa oli rapajuoppo Fred itävaltalaisen Wolfgang Bauerin näytelmässä Kummittelijoita loppuvuonna 1980. Näytelmä kiellettiin alaikäisiltä aiheidensa takia: siinä puhuttiin viinasta, huumeista ja naissekoiluista. Lisäksi se sisälsi alastomuutta, kuten Tuija Vuolteen paljaat rinnat. Kummittelijoiden kriitikkovastaanotto oli positiivinen. Roineen osasuoritusta kuvattiin adjektiivein "terävä" ja "viiltävä". Näytelmää esitettiin 70 kertaa ja katsojia se sai 8 000.
Teatterinjohtaja Rauli Lehtonen toi Tampereen Teatteriin teoksen Le Desamour, jonka suomenkieliseksi nimeksi tuli mahdollisimman suoraan käännetty Epärakkautta. Roine ei pitänyt nimeä onnistuneena, hänen mielestään se ei tarkoita yhtään mitään. Näytelmä sinänsä oli Roineen mukaan yksi Tampereen Teatterin kautta aikain onnistuneimmista. Näytelmän lavastus oli William Underdownin käsialaa, ja se poikkesi totutusta, sillä ensi-ilta annettiin teatterin uudella näyttämöllä, joka ei ollut vielä valmis. Roine ja muu ensemble tekivät näytelmässä lähes 50 roolia. Kriitikot pitivät esityksestä ja myös yleisövastaanotto oli suotuisa. Roineen mukaan suosiota olisi riittänyt koko näytäntökaudeksi 1982–1983, mutta esityskertojen määrä jäi noin 40:een ja katsojaluku jäi karvan verran alle 5 000:n.
Vuonna 1982 Roine näytteli ylikomisario Rautakalliota televisiosarjassa Reinikainen, jonka ohjasi Neil Hardwick. Roine houkutteli Hardwickin ohjaajaksi Tampereen Teatteriin, ja ensimmäinen ohjaus oli valmis jo joulukuussa 1982. Kyse oli Michael Frayn farssista Ensimmäinen näytös.
Lokakuussa 1985 sai ensi-iltansa ranskalaisen Georges Feydeaun farssi Kissa pistoksissa, jossa Roine näytteli Seela Sellaa vastaan. Näytelmän aikaan Roineen toinen avioliitto oli kariutumassa, tällä kertaa Roineen itsensä aloitteesta. Kissa pistoksissa näyteltiin 71 kertaa ja katsojia kertyi lähes 33 000.
Kesällä 1987 Tampereen Teatteri joutui evakkoon Tullikamariin. Teatterin taloudellinen tilanne oli heikko katsojalukujen vähennyttyä. Tilannetta ei parantanut se, että kilpaileva Tampereen Työväen Teatteri oli siirtynyt vastikään upouusiin tiloihin. Tullikamarissa ensimmäinen näytelmä oli israelilainen musikaali Ghetto, joka kertoo toisen maailmansodan ajoista. Roine näytteli kansallissosialistiupseeri Bruno Kittelin roolin. Kittel on julma natsi, joka murhaa juutalaisia surutta ja soittaa saksofonia. Ghetto teki vaikutuksen kriitikoihin. Jukka Kajava arvioi Roineen roolin näytelmän toiseksi "tukipylvääksi", toinen pylväs oli Jukka Leisti. Lokakuussa 1987 ensi-iltansa saanut Ghetto esitettiin 87 kertaa ja sen katsojaluvuksi tilastoitiin 41 955.
Gheton yhteydessä Roine rakastui näyttelijä Ritva Jaloseen. Suhde alkoi asumisen kannalta hieman hassusti oudossa taloyhtiössä Tohlopissa, josta pariskunta muutti lyhyehkön ajan päästä Tampereen keskustaan.
Tampereen Teatteri palasi Tammerkosken rannalla sijaitsevaan remontoituun teatteritaloon. Roine päätyi teatterin toimitusjohtajaksi, ja hän aloitti toimessaan 1. maaliskuuta 1988. Teatteri oli vastedes osakeyhtiö, jonka hallitus koostui yritysjohtajista. Teatteri oli myös velkaantunut, sitä rasitti 7,5 miljoonan markan remonttilaina (2 623 000 euroa vuoden 2023 rahan arvon mukaan). Teatteri oli saanut musikaali- ja komediateatterin maineen. Vaikka musikaaleja oli vain noin kymmenesosa näytelmistä, niiden yleisömenestys vahvisti mielikuvaa musikaaliteatterina, ja ne kiinnostivat myös lehdistöä. "Kun jotakin asiaa toistetaan tarpeeksi usein, siitä tulee ihmisten mielissä totta", Roine totesi.
Roine jatkoi näyttelijän työssään myös toimitusjohtajavuosinaan. Hänen ensimmäinen roolinsa oli pieni sivuosa Dario Fon ja Franca Ramen näytelmässä Avoin liitto, jonka ensi-ilta annettiin 7. syyskuuta 1988. Avoin liitto oli yleisömenestys, se sai yli 26 000 katsojaa.
Roineen toimitusjohtajavuosina Tampereen Teatteri kärvisteli talousongelmissa. Kassavirta edellytti ohjelmistoa, joka kiinnosti yleisöä. Samaan aikaan Tampereen kaupunki vähensi taiteelle myönnettyjä avustuksia. Roineen mielestä säästökohteiden olisi pitänyt löytyä organisaatiosta, ei esityksistä, jotka toivat taloon rahaa. Roine alkoi suosia määräaikaisia kiinnityksiä ja vierailevien näyttelijöiden käyttöä. Vuonna 1984 oli luotu työsuhdeturva, jonka johdosta aiemmista kaksivuotisista sopimuksista tuli jatkuvia kiinnityksiä. Näyttelijäkunnan vaihtuvuuden väheneminen vaikutti kielteisesti teatterien toimintaan, sillä näyttelijöiden ikääntyminen teki useista produktioista vaikeita toteuttaa. Elämäkerrassaan Roine mainitsee esimerkkinä Romeon ja Julian, jonka tekeminen on ylen hankalaa, kun teatterin nuorin naisnäyttelijä on lähes 50-vuotias. Lisäksi Tampere on kaupunki, jossa teatterialalla on runsaasti kilpailua.
Maaliskuussa 1990 sai Teatterikahvilassa ensi-iltansa Juice Leskisen revyy Mikä ny!, joka kertoo Tampereen lähihistoriasta. Näytelmän pääparina oli Esko Roine ja Antti Litja. Alle 90-minuuttiset esitykset lähtivät toisinaan lapasista, kun Roine ja Litja alkoivat kertoa toisilleen mahdollisimman kuluneita vitsejä. Mikä ny! -revyytä esitettiin kolmen esityskauden aikana yli 130 kertaa ja katsojia se houkutteli lähes 13 000.
Syyskuussa 1990 Roine teki pääroolin leipurina Nicholas Byen ohjaamassa musikaalissa Leipurin kaunis vaimo. Hän vuorotteli roolissa Seppo Mäen kanssa. Kauniin vaimon roolissa vuorottelivat Anu Hälvä ja Ritva Jalonen. Komediallisessa näytelmässä kylään saapuu komea autonkuljettaja, joka vie mukanaan leipurin vaimon. Koko kylä ottaa asiakseen vaimon palauttamisen leipurille ja niin myös tapahtuu. Leipuri kun alkoi hukuttaa suruaan viinaan ja leivät jäivät leipomatta. Osa kriitikoista piti kappaletta liian kepeänä, mutta yleisö otti sen omakseen. Se näyteltiin 127 kertaa ja katsojia oli lähes 56 000.
Alkusyksystä 1993 ensi-iltaan tuli Mikko Viherjuuren ohjaama ranskalainen farssi Älä pukeudu päivälliselle, joka on Marc Camolettin käsialaa. Näytelmästä tuli suuri menestys, jota esitettiin yli 200 kertaa vuosikymmenen loppuun saakka. Katsojia farssi sai lähes 94 000. Roine näytteli avioparia siskonsa Liisa Roineen kanssa. Älä pukeudu päivälliselle -farssin pohjana on tilanne, jossa katsoja tietää enemmän kuin näytelmän henkilöt ja se on poikkeuksetta herkullinen asetelma.
Tampereen Teatteri esitti 90-vuotisjuhlanäytelmänään Tim Ricen ja Andrew Lloyd Webberin musikaalin Evita, jossa Roineen osana oli Juan Perón. Evitana nähtiin Leena Rousti. Ohjaajana oli Tommi Auvinen. Musikaali oli taloudellinen riski, sillä teatterin avustuksia oli vähennetty satoja tuhansia markkoja. Lokakuussa 1994 ensi-iltaan tullut teos näyteltiin 125 kertaa ja katsojaluku nousi lähes 55 000:een, joten riski kannatti ottaa.
Lokakuussa 1996 sai ensi-iltansa Mikko Kivisen ohjaama unkarilainen natsifarssi Näyttele henkesi edestä. Roine näytteli teatterinjohtajaa. Tarina kertoo teatteriseurueesta, joka joutuu kansallissosialistien kynsiin. Mukana oli etevä koomikkoensemble, johon kuului Roineen ohella muun muassa Seppo Mäki ja Tom Lindholm. Näyttele henkesi edestä näyteltiin 64 kertaa lähes 29 000 katsojalle.
3. syyskuuta 1997 sai ensi-iltansa Eläköön itsemurhaaja, jossa Roine näytteli keskushahmoa, Semjon Podsekalnikovia. Tuolloin 53-vuotias Roine alkoi olla jo hieman iäkäs tekemään rooleja, joissa ollaan lähes koko ajan näyttämöllä. Näytelmään oli tietoisesti koottu näyttävä otos Roineen teatteriklaanista. Sen ohjasi Tommi Auvinen, valo- ja äänisuunnittelun hoiti Janne Auvinen. Eila Roine näytteli Semjonin anoppia. Mukana olivat myös Liisa Roine, Seppo Mäki ja Ritva Jalonen. Eläköön itsemurhaaja näyteltiin 59 kertaa kaudella 1997–1998 ja se keräsi katsomoon yli 23 000 silmäparia.
Roineen viimeisiä näytelmiä Tampereen Teatterissa oli Kummeli Revyy, joka esitettiin ensi kerran uudenvuoden aattona 1997. Näytöskappaleen suosio oli kohtalainen, noin 9 400 katsojaa. Roine oli jo aloittanut Tampereen Työväen Teatterin johtajana, kun hän näytteli pääroolin Eugene O'Neillin draamassa Pitkän päivän matka yöhön. Hänen roolinaan oli James Tyrone, jonka poikia näyttelivät Antti Virmavirta ja Tommi Eronen. Perheen äitiä näytteli Tuija Vuolle. Tyrone on henkisesti kuormittava roolityö, mutta Roineen onnistui irtautua roolistaan näytelmän jälkeen. Hänen mukaansa hallinnolliset tehtävät ja teatterin johtaminen kuormittivat mieltä vielä enemmän. Pitkän päivän matka yöhön esitettiin 24 kertaa ja katsojia se veti yli 7 500.
»Eskon näyttelemisen tapaa on vaikeaa määritellä, koska se on niin luontevaa ja hyvin rentoa, silti hallittua.» 
(Esko Roine, s. 164)