stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Japanilainen keittiö
Japanilaiset perusruoka-aineet (shushoku) > Riisi (gohanmono) > Donburi

Kulhossa tarjottava lounasateria, jossa riisin päälle tulee kerros höyrytettyjä vihanneksia ja/tai lihaa tai muita lisukkeita:
Katsudon: leivitettyä siankyljystä (tonkatsudon) tai kanaa (chickendon)
Tekkadon: raakaa sashimi-tonnikalaa
Oyakodon (“vanhempi ja lapsi”): kanaa ja munaa (tai joskus lohta ja lohenmätiä)
Gyūdon: marinoitua naudanlihaa
Tendon: tempuraa eli friteerattua jättikatkarapua ja vihanneksia
Unadon: grillattua ja glaseerattua ankeriasta
Japanilaiset perusruoka-aineet (shushoku) > Riisi (gohanmono) > Sushi

Sushin nimi tulee etikalla maustettua riisiä tarkoittavasta sanasta sumeshi. Sumeshi tarjotaan yleisimmin kalan ja äyriäisten kanssa erilaisissa muodoissa:
Nigiri-zushi: Päällysteet asetetaan harkonmuotoisen riisipallon päälle, johon on sipaistu wasabia
Maki-zushi: Käännetään yleensä “rullasushiksi” eli riisi ja täytteet asetetaan paperimaiselle noriarkille ja rullataan sekä leikataan kuin kääretorttua valmistettaessa
Temaki: norista rullataan tötterö, jonka sisälle riisi ja täytteet asetetaan. Sana temaki tarkoittaa sananmukaisesti käsikääröä, ja usein syöjien annetaankin rullata itse suupalansa.
Chirashi: "levitelty": raa'at merenelävät ja vihannessiivut asetellaan sushiriisikulhollisen päälle
Japanilaiset perusruoka-aineet (shushoku) > Sake

Sake (jap. 日本酒, nihonshu, "japanilainen alkoholijuoma"; länsimaissa käytetty sana sake tulee sanasta jap. 酒, sake, joka nykyään tarkoittaa kaikenlaisia alkoholijuomia) on riisistä käymismenetelmällä valmistettu alkoholijuoma. Yleensä saken vahvuus on 15–17 painoprosenttia alkoholia.
Japanilaiset perusruoka-aineet (shushoku) > Nuudelit (Rāmen)

Nuudelit levisivät Kiinasta Japaniin ja muodostuivat olennaiseksi osaksi japanilaista ruokakulttuuria. Nuudeleilla voi usein korvata riisin aterian perusruoka-aineena, mutta kaikkiin ruokalajeihin se ei sovi. Kaksi perinteisintä japanilaista nuudelityyppiä ovat soba (ohut ja pitkä harmaanruskea tattarinuudeli) ja udon (paksu vaaleampi vehnänuudeli). Ne voidaan nauttia joko kuumina tai kylminä soijakastikkeella ja dashi-liemellä maustettuna. 1900-luvun aikana suosituksi lounasruoaksi nousivat rāmenit eli kiinalaistyyliset vehnänuudelit, jotka tarjotaan lihanpalojen tai muiden sattumien kanssa maustetussa liemessä.
Soba: ohuita ruskeita tattarinuudeleja. Kutsutaan myös Nihon-sobaksi ("japanilainen soba"). Okinawan soba on paikallinen vehnänuudeli.
Udon: paksuja vehnänuudeleja, saatavilla useita eri makuja, tavallisesti kuumassa soija-dashi-liemessä tai joskus japanilaisessa currykeitossa.
Sōmen: ohuita vehnänuudeleja tarjoiltuna jäähdytettyinä dippikastikkeen kanssa. Kuumaa sōmenia kutsutaan nyūmeniksi.
Kiinalaisvaikutteiset nuudelit ovat levinneet Japaniin viimeisimmän vuosisadan aikana. Ne tarjotaan mm. liha- tai kanaliemessä.
Rāmen: ohuita vaaleankeltaisia vehnänuudeleja, tarjotaan kuumassa kana- tai sianlihaliemessa useina eri makuina, joista tavallisimmat ovat soija, suola, miso ja tonkotsu (sianluu). Suosittu ja tavallinen ruoka Japanissa. Kutsutaan myös shina-sobaksi tai chūka-sobaksi (molemmat merkitsevät "kiinalainen soba").
Champon: keskipaksuja keltaisia nuudeleita kuumassa kanaliemessä, saatavilla useilla merenelävä- ja kasvislisukkeilla. Syntyi Nagasakissa halvaksi koululaisruoaksi.
Okinawan soba: paksuja vehnänuudeleita okinawalaiseen tapaan kuumassa liemessä sōkin kanssa tarjottuna. Muistuttavat udon- ja ramen-nuudeleiden välimuotoa.
Yakisoba: Paistetut ohuet vehnänuudelit.
Yakiudon: Paistetut paksut udon-nuudelit.
Mausteet

Japanilaisten mielestä ruoka ei voi olla aitoa japanilaisruokaa ilman soijakastiketta, misoa ja dashia.
Dashin valmistukseen käytetään yleensä kombu-levää ja katsuobushia eli kuivattuja boniittihiutaleita. Liemeen voidaan käyttää katsuobushin sijaan niboshia, eli kuivattuja pieniä sardiineja.
Negi (pillisipuli), sipuli, valkosipuli, nira (kiinansipuli), rakkyō (hillosipuli).
Seesaminsiemenet, seesamiöljy, seesamisuola (gomashio), furikake, saksanpähkinät tai maapähkinäkastike.
Soijakastike (shōyu), dashi, mirin, sokeri, riisiviinietikka, miso, sake.
Wasabi eli maustekrassi (ja piparjuuresta valmistettu jäljitelmä), karashi (tulinen sinappi), chilipippurit, inkivääri, shiso-lehdet, pippuriruutapuu, sitruksenkuori ja mitsuba.
Vähemmän perinteiset mausteet:
Natriumglutamaatti, jota laitosruokalat ja elintarvikeyritykset käyttävät arominvahventeena. Sitä voidaan käyttää kombun korvikkeena, jota käytettiin glutamaatin lähteenä ennen sen teollisen valmistuksen aloittamista. Natriumglutamaatti vahventaa umamiksi nimitettyä makua, joka erotetaan omaksi perusmaukseen Japanissa ja Kiinassa.
Japanilaistyylinen worcester-kastike, jota usein kutsutaan yksinkertaisesti sauceksi ("kastike"), on paksumpi ja hedelmäisempi kuin alkuperäinen versio. Sitä käytetään tavallisesti pöytämausteena okonomiyakin, tonkatsun, korokken ja vastaavien ruokien kanssa.
Japanilaista majoneesia käytetään salaateissa, okonomiyakin ja yaki-soban kanssa. Joskus sekoitettuna wasabiin tai soijakastikkeeseen. Majoneesin rooli japanilaisessa arkiruokailussa on samankaltainen kuin Suomessa ketsupilla.
Perinteinen kattaus

Japanilaiset kattaustyylit ovat vaihdelleet huomattavasti vuosisatojen aikana, riippuen etupäässä kulloisenkin aikakauden tavallisesta pöytätyypistä. Ennen 1900-lukua kunkin syöjän eteen asetettiin pienikokoinen laatikonmallinen pöytä (hakozen) tai tarjotin matalien jalkojen varaan tai lattialle. Suuremmat ja yhä matalat pöydät (chabudai) mahdollistivat koko perheen aterioimisen saman pöydän ääressä. Chabudai oli yleisin pöytätyyppi 1900-luvun alussa, mutta länsimaalaistyyppinen korkea pöytä ja tuolit tulivat muotiin 1900-luvun loppuun mennessä.
Perinteisesti riisikulho sijoitetaan syöjän vasemmalle puolelle ja keittokulho tulee oikealle. Näiden taakse asetetaan pääruoat riviin, kukin omalla lautasellaan. Säilöttyjä vihanneksia tarjotaan usein lisäkkeenä.
Syömäpuikot (hashi) asetetaan yleensä vaakatasoon ruokailijan eteen. Puikkojen terävät päät osoittavat vasemmalle ja lepäävät syömäpuikkotelineen (hashioki) päällä. Japanilaiset puikkomallit eroavat kiinalaisista erityisesti terävyytensä, mutta myös pienemmän kokonsa perusteella.
Ruokailutottumukset

Perinteinen aamiainen koostuu Japanissa kulhollisesta riisiä, miso-keitosta, etikkasäilykkeistä ja grillatusta kalasta. Lisäksi joillakin alueilla voidaan tarjota esimerkiksi nori-levää, raakaa munaa tai nattōta. Nykyään monet japanilaiset valitsevat länsimaalaistyyppisen aamiaisen, joka koostuu esimerkiksi paistetusta munasta, kinkusta, juustosta, valkoisesta leivästä ja kahvista. Lisukkeena voi olla myös salaattia.
Päivällinen on tavallisesti päivän tärkein ja tukevin ateria. Lounas puolestaan on usein verrattain epämuodollinen ateria, jolla nautitaan eväitä tai syödään ruokalassa tai ravintolassa. Se koostuu tyypillisesti kulhollisesta nuudeleja tai donburista, joka on suuri kulhollinen riisiä ja päälle aseteltua haudutettua lihaa tai kalaa. Muut tavallisimmat lounasmenut ovat:
Teishoku - edullinen tarjottimellinen perinteisen aterian kaavaa noudattavaa ruokaa, jollaisen voi ostaa yleensä koulun tai työpaikan ruokalasta.
Curry - japanilaistyylinen currykastike on paksun ruskeaa, maultaan mietoa ja sisältää vähän lihaa. Se tarjoillaan yleensä riisin päällä (curry rice) ja etikkasäilykkeen kanssa. Suosittu annos ruokaloissa ja lounasravintoloissa.
Bentō - eväslaatikkoon pakattu perinteinen lounas. Bentō voi olla kotitekoinen, tai sen voi ostaa valmiina kioskista, marketista tai ravintolasta. Hienompia bentōita ostetaan mukaan teatteriin tai junamatkalle (eki-ben eli asemaeväs) ja kaikkein kalleimpia ovat laaturavintoloiden menut lakkapuisessa laatikossa tarjottuna.
Japanissa viihdytään usein ulkona iltaisin izakaya-ravintoloissa, joissa on alkoholin lisäksi tarjolla sakanaksi kutsuttua ”pubiruokaa”. Sushia lukuun ottamatta riisiä ei yleensä ole tapana syödä baarissa. Japanilaiset ajattelevat, että riisistä valmistettu sake korvaa riisin aterialla. Baarikierroksen jälkeen riisiä voi syödä esimerkiksi ochazuken muodossa eli riisikeittona.
Ruokailuetiketti

Hyvää ruokahalua toivotetaan sanomalla itadakimasu (kirjaimellisesti "tulen vastaanottamaan" kohteliaisuusmuodossa) ennen ateriaa. Syömisen päätteeksi ja lähtiessä toivotetaan gochisōsama deshita ("se oli juhla-ateria") isännälle ja ravintolan henkilökunnalle.
Riisiä tai keittoa syödään nostamalla kulho vasempaan käteen ja käyttäen syömäpuikkoja oikealla kädellä. Keiton, nuudelikeiton tai ochazuken voi hörppiä kupin reunalta, mutta riisiastiaa ei saa laittaa huulille. Soijakastiketta ei tavallisesti kaadeta ruoan päälle pöydässä, vaan sitä varten jokaisella on oma astia. Soijakastiketta ei kaadeta suoraan riisiin tai keittoon. Soijakastike ohentaisi riisinjyviä toisissaan kiinni pitävän tärkkelyksen, jolloin riisin syöminen syömäpuikoilla muuttuisi erittäin hankalaksi. Niistämistä pöydässä pidetään erittäin loukkaavana. Nuudeleita hörpitään kovaäänisesti ryystämällä samalla ilmaa suuhun liemen kera.
Syömäpuikkojen käyttöä koskee monia sääntöjä, joista osa on ehdottomia ja osa hyviä tapoja. Puikkoja ei jätetä koskaan pystyyn riisikulhoon; tällä tavalla tarjotaan rituaalinen uhriateria kuolleiden esi-isien hengille. Syömäpuikoilla ei myöskään koskaan tartuta toisen puikoissa olevaan ruokapalaan; japanilaisiin hautajaismenoihin kuuluu luiden poiminta tuhkan seasta tuhkauksen jälkeen, ja tällöin lähiomaiset ojentavat luiden kappaleita toisilleen suurilla puikoilla.
Riisi symboloi runsautta, rikkautta ja hyvinvointia ja sitä pidetään jumalten lahjana. Siksi on hyvien tapojen mukaista syödä riisikulho tyhjäksi viimeistä jyvää myöten. Kaikkea tulisi ainakin maistaa. Ravintoloissa annoksen katsotaan olevan huolella suunniteltu elämys, joten erikoistoiveita tai pyyntöjä vaihtaa jokin ruoka-aine annoksessa ei pidetä hyvien tapojen mukaisina.
Alkoholin juominen aloitetaan maljalla (kanpai), kun kaikki ovat valmiina. Yleensä ruokailija ei kaada itselleen juomaa; pikemminkin ihmisten odotetaan pitävän toistensa lasit täytettynä.
Kirjallisuutta

Kazuko, Emi: Helppo japanilainen keittiö: Makumatkoja Japanin rikkaaseen ruokakulttuuriin.  Helsinki:  Minerva, 2011.  ISBN 978-952-492-478-8
Yamada, Machiko: Japanilainen keittokirja.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-2769-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanilainen keittiö Wikimedia Commonsissa
Askeettinen ichijū-issai-ateria: riisiä, misokeitto ja säilöttyjä vihanneksia.
Yksi kattaus tyylikkäästi esillepannusta kaiseki-ateriakokonaisuudesta.
Gus Edwards

| Gus Edwards |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1881 Hohensalza, Saksa
Kuollut: 7. marraskuuta 1945 (64 vuotta) Los Angeles, Yhdysvallat
Ammatti:  Säveltäjä, laulaja, näyttelijä, musiikkikustantaja
Muusikko
Aktiivisena:  1898–1939
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Gus Edwards, alk. Gustave Edward Simon (18. elokuuta 1881 Hohensalza, Saksa – 7. marraskuuta 1945 Los Angeles, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen säveltäjä, vaudeville-esiintyjä ja musiikkikustantaja. Hän aloitti musiikkiuransa 12-vuotiaana vaudevillessa ja aloitti säveltämisen vuosisadan vaihteessa. Hänen tärkeitä yhteistyökumppaneitaan olivat sanoittajat Will D. Cobb, Edward Madden ja Vincent Bryan. Edwards saavutti menestystä sävellyksillään, joista tunnetuin on vuoden 1907 ”School Days”. Hän johti omaa musiikkikustantamoaan ja tuli tunnetuksi järjestämistään näytelmistä, joissa esiintyi paljon lapsinäyttelijöitä. Vuonna 1939 julkaistu elokuva The Star Maker perustuu Edwardsin elämään.
Elämä ja ura > Alkuvuodet

Gustave Edward Simon syntyi Hohensalzassa, Saksan keisarikunnassa (nykyisin Inowrocław Puolassa). Hänellä oli kolme vanhempaa ja neljä nuorempaa sisarusta. Perhe muutti Yhdysvaltoihin Gustaven ollessa yhdeksänvuotias. Hän varttui New Yorkin Brooklynissä ja seurasi nuoruudessaan mielellään Union Squaren ympäristössä esitettyjä vaudeville-näytöksiä. Hän ansaitsi rahaa kiertämällä laulamassa Brooklynin irlantilaisten ja juutalaisten maahanmuuttajaperheiden kodeissa ja lopetti koulunkäynnin voidakseen keskittyä laulamiseen täysipäiväisesti.
Vaudeville-laulaja Lottie Gilson palkkasi 12-vuotiaan Simonin esitykseensä epäviralliseksi laulajaksi – pojan tehtävä oli istua yleisössä ja sovitussa kohdassa nousta seisomaan ja yhtyä ”spontaanisti” esittäjän lauluun. Ennen pitkää muutkin esiintyjät alkoivat käyttää Simonia varietee- ja burleskiesityksissään. Hän lauloi muun muassa Emma Carusin, Imogene Comerin ja Helen Moran näytöksissä. Taustalaulamisen lisäksi hän lauloi silloin tällöin myös soolo-osuuden katsomon penkiltä. Temppu menetti ennen pitkää tehonsa liiallisen käytön vuoksi, mutta 1890-luvun yleisöön se meni yleensä täydestä.
Tin Pan Alleyn kykyjenetsijä kiinnitti pian huomionsa Simonin lauluääneen ja palkkasi hänet laulamaan ja näyttelemään viisihenkiseen poikaryhmään. Uransa alkuvaiheessa hän lakkasi käyttämästä sukunimeään ja alkoi esiintyä nimellä Gus Edwards. Hän tutustui säveltäjä Paul Dresseriin, joka esitteli hänelle Tin Pan Alleyn kustantamotoimintaa ja järjesti hänelle mahdollisuuden säveltää pianon ääressä kustannusyhtiönsä Howley, Haviland & Companyn tiloissa.
Elämä ja ura > Menestys säveltäjänä

Edwards opetteli pianonsoittoa omatoimisesti, ja hänen ensimmäinen sävellyksensä ”All I Want Is My Black Baby Back” julkaistiin vuonna 1898. Kustantamon muusikot joutuivat kirjoittamaan kappaleen nuotit paperille, sillä Edwards itse ei osannut vielä nuottikirjoitusta. Seuraavien vuosien aikana Edwards sävelsi yhä enemmän. Hänen kappaleensa ”I Can’t Tell Why I Love You but I Do” nousi myydyimpien balladien listan kärkeen vuonna 1900.
Sävellystyön ohella Edwards esiintyi neljän muun pojan kanssa lauluyhtye Newboys Quintetissä ja pääsi kvintetin mukana Yhdysvaltain-kiertueelle. Edwardsin kiertäessä viihdyttämässä yhdysvaltalaisia joukkoja sotilastukikohdissa Espanjan–Yhdysvaltain sodan aikana hän tutustui sanoittaja Will D. Cobbiin, josta tuli tärkeä yhteistyökumppani nuorelle säveltäjälle. Kappaleesta ”Goodbye, Little Girl, Goodbye” tuli hitti sodan aikana.
Ensimmäinen kappale, jolla Edwards saavutti taloudellista menestystä, oli vuonna 1905 julkaistu ”In My Merry Oldsmobile”. Hän perusti samana vuonna New Yorkissa oman musiikkikustantamonsa. Marraskuussa 1905 hän solmi avioliiton Lillian Boulangerin kanssa.
Edwards julkaisi vuonna 1907 kappaleen ”School Days”, josta tuli suuri hitti ja jonka nuotteja myytiin yli kolme miljoonaa kopiota. Edwards ja sanoittaja Will D. Cobb kirjoittivat kappaleen ympärille vaudeville-revyyn School Boys and Girls, jossa Edwards näytteli itse opettajaa ja hänen oppilainaan esiintyi joukko lapsia. Lapsinäyttelijät olivat tärkeässä roolissa myös monissa muissa Edwardsin järjestämissä näytelmissä kuten Kid Kabaret, The Nine Country Kids ja Juvenile Frolic. Monet Edwardsin näytelmien lapsiesiintyjistä nousivat myöhemmin itse kuuluisuuteen, mukaan lukien Larry Adler, Ray Bolger, Eddie Cantor, Elsie Janis, George Jessel, Lila Lee, Groucho Marx, Eleanor Powell ja Walter Winchell. Lapsinäyttelijöiden myöhempi suosio toi Edwardsille New Yorkin viihdemaailmassa lisänimen ”tähdentekijä”.
Edwards ja Will D. Cobb tekivät yhteistyötä kahdenkymmenen vuoden ajan. Heidän tekemiinsä hitteihin kuuluvat ”School Daysin” lisäksi ”I Just Can’t Make My Eyes Behave”, ”I Can’t Tell Why I Love You but I Do” ja ”Sunbonnet Sue”. Muita hänen kanssaan työskennelleitä sanoittajia olivat Edward Madden ja Vincent Bryan. Madden sanoitti Edwardsin viimeiseksi hittisävellykseksi jääneen kappaleen ”By the Light of the Silvery Moon” (1909), josta jazzpianisti Fats Waller teki 1940-luvulla oman menestyneen versionsa.
Elämä ja ura > Myöhempi ura

Florenz Ziegfeld tuotti vuonna 1907 ensimmäisen osan suosittuun revyysarjaansa Ziegfeld Follies, johon Edwards sävelsi kappaleita. Ziegfeld käytti hänen musiikkiaan myös revyysarjan myöhemmissä osissa. Vuoden 1910 Folliesiin Edwards teki sävellysten lisäksi käsikirjoituksen yhdessä Harry B. Smithin kanssa.
Vuonna 1909 Edwards lauloi omia kappaleitaan sooloesiintyjänä New Yorkin Hammerstein Ballroomissa. Variety-lehden arvostelussa häntä kuvattiin taitavaksi viihdyttäjäksi ja mainittiin hänen tehneen itsestään tunnetun sävellyksillään. Edwards liittyi tekijänoikeusjärjestyö ASCAP:n jäseneksi, kun se perustettiin 1914.
Vuosina 1928–1930 Edwards työskenteli Hollywoodissa, sävelsi musiikkia äänielokuviin ja näytteli itse kahdessa elokuvassa. Hän kuitenkin palasi nopeasti teatterialalle. Huhtikuussa 1930 hän järjesti vaudeville-näytöksen Gus Edwards and His Hollywood Protégés (suom. Gus Edwards ja hänen Hollywoodin suojattinsa). 1930-luvun puolivälissä hän tuotti radio-ohjelmaa losangelesilaiselle KFWB-kanavalle.
Gus Edwardsin elämästä julkaistiin vuonna 1939 elokuva The Star Maker, jossa Edwardsia esitti Bing Crosby. Elokuvan tarina ei kuitenkaan ollut puhtaasti elämäkerrallinen, vaan siihen oli sekoitettu runsaasti fiktiota.
Syövästä kärsivä Edwards jäi vuonna 1939 eläkkeelle heikkenevän terveytensä pakottamana. Viimeiset vuotensa hän vietti kotonaan vuoteenomana vaimonsa Lillianin hoidossa. Hän kuoli 7. marraskuuta 1945 Los Angelesissa.
Broadway-näytelmät > Pääasiallisena lauluntekijänä

The Supper Club (1902) – sävellys ja sanoitus
When We Were Forty-One (1905) – sävellys
Breaking Into Society (1906) – sävellys ja sanoitus
Hip! Hip! Hooray! (1907) – sävellys
The Merry-Go-Round (1908) – sävellys
School Days (1908) – tuotanto, sävellys ja sanoitus
The French Doll (1922) – sävellys
Broadway Sho-Window (1936) – tuotanto, sävellys ja lavastus
Broadway-näytelmät > Lisämateriaalin tekijänä

Hodge, Podge & Co. (1901)
The Strollers (1901)
The Wizard of Oz (1903)
Mr. Bluebeard (1903)
Winsome Winnie (1904)
The Medal and the Maid (1904)
An English Daisy (1904)
A Little Bit of Everything (1904)
Mrs. Black Is Back (1905)
Fantana (1905)
His Honor the Mayor (1906)
About Town (1906)
The Blue Moon (1907)
About Town (1906)
A Parisian Model (1907)
Ziegfeld Follies of 1907 (1907)
The Hired Girl’s Millions (1907)
Miss Innocence (1909)
Ziegfeld Follies of 1909 (1909)
Ziegfeld Follies of 1910 (1910) – myös käsikirjoitus
The Passing Show of 1914 (1914)
Lucky (1927)
Marching By (1932)
Lähde: Internet Broadway Database.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Gus Edwards on Wikiaineistossa (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gus Edwards Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Italia  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Australia  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC 
”In My Merry Oldsmobile” -kappaleen kansilehti vuodelta 1905.
Kaarlo Einiö

Kaarlo Ilmari Einiö (4. joulukuuta 1921 Helsinki – 22. marraskuuta 1976 Espoo) oli suomalainen maahockeypelaaja, koripalloilija ja jääpalloilija.
Einiö kuului Suomen maahockeyn olympiajoukkueeseen Helsingissä 1952. Hän voitti kahdeksan maahockeyn Suomen mestaruutta edustaessaan helsinkiläisseura Nuijamiehiä.
Koripalloilijana Einiö edusti Eiran Kisa-Veikkoja. Hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1940 sekä SM-hopeaa vuosina 1939 ja 1941. Jääpallossa hän pelasi SM-sarjaa HIFK:n riveissä. Vuosina 1943–1944 hän pelasi neljä ottelua jääkiekon SM-sarjassa Karhu-Kissojen joukkueessa.
Einiö toimi Suomen Maahockeyliiton sihteerinä vuonna 1951 ja puheenjohtajana vuosina 1956–58. Nuijamiesten puheenjohtaja hän oli vuosina 1954–1959 ja urheiluseura Zoomin puheenjohtaja vuosina 1969–1970.
Kaarlo Einiö kuoli liikenneonnettomuudessa marraskuussa 1976. Musiikkielämän vaikuttajat Antti ja Paavo Einiö olivat hänen pikkuveljiään. Heidän serkkunsa, everstiluutnantti Vesa Ilomäki (1940–1985) voitti Suomen mestaruuksia maahockeyssa ja miekkailussa.
Jenniina

| Jenniina, Jennina |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Jenni
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jenniina on suomalainen naisen etunimi, joka on otettu käyttöön 1970-luvulla. Se on Jenni-nimen pidentymä. Jenniinan rinnakkaismuotona esiintyy lyhyempi nimiasu Jennina.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on syyskuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 610 Jenniina-nimistä ja noin 140–150 Jennina-nimistä naista. Suurin osa heistä on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.
Jenniinalla (Jenninalla) ei ole nimipäivää almanakassa.
Tunnettuja Jenniinoja

Jenniina Halkoaho (s. 1982), yleisurheilija
Jenniina Nylund (s. 1999), jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
Jenniina Tuokko (s. 1989), missi
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Jenniina ja Jennina (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Herman Jesenhausen

Herman Jesenhausen (1609 Schwelm, Westfalen, Saksa - 27. toukokuuta 1667 Vaasa) oli kauppias ja lahjoittaja.
Jesenhausen muutti vain 17-vuotiaana Saksasta Turkuun veljensä Petter Jesenhausenin kauppa-apulaiseksi. Pohjanmaalle hän kävi tekemään kauppamatkoja ensin veljensä ja sitten Simon Blomin asiamiehenä, kunnes asettui kauppiaaksi Vaasaan 1637 ja meni siellä samana vuonna naimisiin. Jesenhausen toimi varsinkin tervan kauppiaana, Vaasan 500 lästin tervan vientikiintiöstä hänellä oli suurin yksittäinen osuus eli 75 lästiä 1660-luvulla ja sen ohella ns. ylimääräistä tervaa ainakin saman verran. Hänellä oli Mickel Fantin kanssa myös yksinoikeus viinan pienpolttoon Vaasassa. Hän vei tervan ohella Tukholmaan myös voita, traania ja ajoittain viljaa ja toi sieltä muun muassa suolaa, rautaa ja kotitaloustarvikkeita. Tukholmassa hänen tärkein kauppakumppaninsa oli saksalaissyntyinen Johan Hester.
Jesenhausen oli yksi ns. majamiesjärjestelmän alullepanijoista Vaasan seudulla. Tervaa ja muuta hänelle myytäväksi tuoneet talonpojat saivat hänen kauppakartanossaan majoituksen ja kestitystä. Hän maksoi talonpoikien verot liikesuhteiden vakinnuttamiseksi, esimerkiksi 1658 Korsholman kreivikunnan osalta summa oli 6 000 kuparitaaleria. Tämän mukaan hänellä oli yli sata kiinteää kauppasuhdetta mainitun alueen talonpoikiin. Vaasan Hermanni oli muutenkin taitava liikemies, jolla oli suuri kaupunkitalo ja joka omisti useita laivoja. Testamentissa hänen omaisuutensa arvioitiin 91 000 kuparitaalerin suuruiseksi ja todellisuudessa se lienee ollut vieläkin suurempi. Jesenhausen testamenttasi omaisuutensa vaimolleen ja Saksassa asuneelle sisarelleen. Eläessään hän lahjoitti Vaasan kirkolle muun muassa uudet urut ja kynttiläkrunnun sekä huomattavan summan rahaa sakariston kunnostukseen.
Jesenhausenin puoliso vuodesta 1637 oli Magdalena Kempe eli Kempus (k. 1670) Vähänkyrön Tervajoelta, joka oli skotlantilaisperäisen kauppiaan Matts Långin leski. Pariskunta, joka oli lapseton, adoptoi Jesenhausenin veljen Petterin pojan Jakobin 1659, joka ei kuitenkaan jatkanut Jesenhausenin liiketoimintaa. Tämän teki  sen sijaan hänen kauppakumppaninsa Herman Ross (1636-1687), joka avioitui Jesenhausenin toisen veljenpojan Petterin tyttären Margaretan kanssa.
Hr. Ms. Java (1921)

| Hr>  Ms. Java |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Koninklijke Maatschappij De Schelde, Vlissingen
Kölinlasku:  31. toukokuuta 1916
Laskettu vesille:  6. elokuuta 1921
Palveluskäyttöön:  1. toukokuuta 1925
Loppuvaihe:  upotettu 27. helmikuuta 1942 Jaavanmeren taistelussa
Tekniset tiedot
Uppouma:  8 078 t (kuormattu)
Pituus:  155,30 m (kokonaispituus)
Leveys:  16,00 m
Syväys:  6,22 m
Koneteho:  73 000 shp
Nopeus:  31 solmua
Aseistus
Aseistus:  10 x Bofors 150 mm No. 6 -tykkiä 8 x Bofors 40 mm No. 3 -ilmatorjuntatykkiä 8 x 0.50" Browning -konekivääriä 10-12 x syvyyspommia 2 x Fokker C.11W -kellukekonetta
Hr. Ms. Java oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Java-luokan kevyt risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 31. toukokuuta 1916 telakkanumerolla 165. Alus laskettiin vesille 6. elokuuta 1921 ja se otettiin palvelukseen 1. toukokuuta 1925. Aluksen valmistumista olivat viivästyttäneet telakkatyöläisten lakot, materiaalien puute ja erilaiset muutokset suunnitelmissa.