stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jeesuksen ylösnousemus

Kristuksen ylösnousemusta kuvaava ikoni.
Jeesuksen ylösnousemus on keskeisin kristillinen uskonkappale. Uuden Testamentin evankeliumien mukaan Jeesus nousi kuolleista kolmantena päivänä ristiinnaulitsemisensa jälkeen. Tällä tarkoitetaan Jeesuksen ruumiin ja sielun uudelleen yhtymistä sekä ruumiin kirkastumista. Kristityt muistelevat ja juhlivat tapahtumaa joka vuosi pääsiäisenä. Perinteisen kristinuskon mukaan Jeesuksen ruumiillinen ylösnousemus on kristillisen opin keskeisin kysymys, jota pidetään yleensä kynnyskysymyksenä määriteltäessä kristikunnan rajoja. Jotkut liberaalikristityt eivät hyväksy kirjaimellista ruumiin ylösnousemusta. Ei-kristityt pitävät usein Jeesuksen ylösnousemusta legendana tai vertauskuvana (allegoriana).
Raamatulliset tietolähteet

Raamatun keskeisimmät tietolähteet ylösnousemuksesta ja sen jälkeisistä tapahtumista ovat evankeliumeissa: Matteuksen, Markuksen ja Luukkaan evankeliumien viimeisissä luvuissa, sekä Johanneksen evankeliumin kahdessa viimeisessä luvussa.
Kuitenkin vertailtaessa evankeliumit kertovat erilaisia yksityiskohtia, ja niistä on vaikea muodostaa yhtä tapahtumien ketjua. Esimerkiksi Michael Ramsey (entinen Canterburyn arkkipiispa) totesi: "Se että odottaisimme voivamme nivoa kertomukset yhdeksi ajalliseksi ja maantieteelliseksi kokonaisuudeksi näyttää mahdottomalta." Näitä ristiriitoja on sittemmin käytetty raamatullisten tietojen aitouden kyseenalaistamiseen. Fundamentalistisessa tulkinnassa väitetyt ristiriidat nähdään mahdolliseksi harmonisoida.
Koska Jeesuksen ylösnousemus on kristinuskon tärkeimpiä tapahtumia, siihen on monia viittauksia Uuden Testamentin muissa osissa. Sekä Pietari että Paavali toteavat, että tämä tapahtuma oli kristinuskon kulmakivi. Paavalin mukaan "ellei Kristusta ole herätetty, silloin meidän julistuksemme on turhaa puhetta, turhaa myös teidän uskonne."
Esimerkkejä viittauksista ylösnousemukseen Uudessa Testamentissa (Raamatun vuoden 1992 käännös):
"Niin tietäkää tämä, te kaikki ja koko Israelin kansa: se tapahtui Jeesuksen Kristuksen, Nasaretilaisen, nimessä. Hänet te ristiinnaulitsitte, mutta Jumala herätti hänet kuolleista. Hänen voimastaan tämä mies seisoo terveenä teidän edessänne."
"Jumala antoi Kristuksen kuolla meidän rikkomustemme tähden ja herätti hänet kuolleista meidän vanhurskauttamisemme tähden."
"Jumala on herättänyt kuolleista Herran ja on voimallaan herättävä meidätkin."
"Minä Paavali, apostoli, joka en ole saanut virkaani ihmisiltä enkä kenenkään ihmisen välityksellä vaan jonka ovat apostoliksi asettaneet Jeesus Kristus ja Isä Jumala, joka herätti hänet kuolleista".
"Hänen kauttaan te uskotte Jumalaan, joka herätti hänet kuolleista ja antoi hänelle kirkkauden, niin että te uskoessanne myös panette toivonne Jumalaan."
Jeesuksen ilmestymiset evankeliumeissa

Kaikki evankeliumit kertovat, että Jeesus surmattiin ristiinnaulitsemalla ja vietiin hautaan (joka kuului Joosef Arimatialaiselle). Raamatun evankeliumien mukaan Jeesus ilmestyi kuolemansa jälkeen ihmisille, josta on vaiheittaisia kuvauksia. Jeesus ilmestyi myös Paavalille Damaskoksen tiellä. Jotkut Jeesusta seuranneista naisista palasivat sapatin jälkeen haudalle saattaakseen hautausmenot loppuun. Saapuessaan he huomasivat, että hauta oli tyhjä. Jeesus ilmestyi ensimmäisenä Magdalan Marialle haudalla. He palasivat vielä myöhemmin paikalle miespuolisten opetuslasten kanssa.
Jeesus ilmestyy sen jälkeen useita kertoja opetuslapsille. Näistä ehkä tunnetuin on ilmestyminen Tuomaalle ja muille opetuslapsille yläsalissa. Tämän lisäksi Jeesuksen kerrotaan ilmestyneen vielä Emmauksen tiellä Galileanjärven rannalla sekä "samalla kertaa yli viidellesadalle veljelle". Hänen viimeisen ilmestymisensä kerrotaan tapahtuneen neljäkymmentä päivää ylösnousemuksen jälkeen, kun Jeesus nousi taivaaseen.
Ylösnousemuksen historiallisuus

Ylösnousemuksen historiallisuuden tutkinta perustuu kristillisiin kirjoituksiin, lähinnä Uuteen testamenttiin, ja siihen liittyviin aihetodisteisiin. Muita suoria historiallisia lähteitä ei ole.
Jeesuksen ylösnousemusta ei siis voi suoraan todistaa, mutta tapahtumaa voi tarkistella näiden aihetodisteiden kautta.
Jeesuksen kuolemanjälkeisten ilmestymisen jälkeen seuraajat jättivät maallisen ammattinsa ja omistautuivat Jeesus-liikkeelle. Myöhemmässä vaiheessa apostolit olivat valmiina kuolemaan sellaisen asian puolesta, jonka he olivat omin silmin nähneet. Myös Jeesuksen veli Jaakob kääntyi epäilijästä seuraajaksi ja myöhemmin hänestä tuli Jerusalemin seurakunnan johtaja. Ja Paavali muuttui kristittyjen vainoajasta alkukristillisyyden tärkeimmäksi vaikuttajaksi.
Näiden lisäksi aihetodistukseksi on esitetty samaan aikaan tapahtuneita muutoksia sosiaalirakenteissa. Jeesus-liikkeellä oli tuhansia juutalaisia seuraajia muutaman kuukauden sisällä hänen kuolemastaan, vaikka juutalaisuus oli muuten hyvin sulkeutunut yhteisö. Samaten aihetodisteiksi on esitetty ehtoollis- ja kasterituaaleja sekä seurakuntien nopeaa syntyä Rooman valtakunnassa.
Ylösnousemuksen vaihtoehdoksi puolestaan on historian saatossa esitetty erilaisia teorioita: ruumis olisi saatettu varastaa haudasta, Jeesus olisi heitetty joukkohautaan tai hauta olisi myöhemmin keksitty legenda.
Kirjallisuutta

Aejmelaeus, Lars: Jeesuksen ylösnousemus. Osa I : tausta ja Paavalin todistus.  Helsinki:  Suomen eksegeettinen seura, 1993.  ISBN 951-9217-12-6
Aejmelaeus, Lars: Jeesuksen ylösnousemus. Osa II : Synoptiset evankeliumit ja Apostolien teot.  Helsinki:  Suomen eksegeettinen seura, 1994.  ISBN 951-9217-14-2
Aejmelaeus, Lars: Jeesuksen ylösnousemus. Osa III : Johanneksen evankeliumi ja systemaattinen tarkastelu.  Helsinki:  Suomen eksegeettinen seura, 1996.  ISBN 951-9217-21-5
Endsjø, Dag Øistein: Greek Resurrection Beliefs and the Success of Christianity.  Palgrave Macmillan, 2009.  ISBN 978-0-230-61729-2
Holmén, Tom ja Kankaanniemi, Matti (toim.): A.D. 30: Kirja Jeesuksen kuolemaan liittyvistä tapahtumista.  Helsinki:  Art House, 2009.  ISBN 978-951-884-449-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Juhala, Jaripekka: Jeesuksen ylösnousemus historiantutkijoiden mukaan
Hans Holbein nuorempi: Noli me tangere (1532–1533), tempera. Ylösnoussut Jeesus ilmestyi ensimmäisenä Magdalan Marialle ja sanoi "Älä koske minuun". Joh. 20:17.
Ekhelidai

| Ekhelidai> Ἐχελίδαι |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Etelä-Ateena tai Pireus, Attika
Historia
Tyyppi:  asutus
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ekhelidai (m.kreik. Ἐχελίδαι, lat. Echelidae) oli antiikin aikainen asutus Attikassa eli Ateenan kaupunkivaltion alueella Kreikassa. Se sijaitsi Pireuksen ja Tetrakomoin Herakleionin välisellä alueella lähellä Kefissos-joen suuta ja Faleroniin johtanutta Pitkää muuria, oletettavasti lähellä Ksypeteä.
Kreikkalaisessa mytologiassa Ekhelidai sai nimensä heeros Ekheloksesta. Ekhelidai oli tasankoa, ja joko soista aluetta tai sellaisen lähellä, ja tätä on myös pidetty sen nimen alkuperänä (< ἕλος, helos, 'suo'). Siellä sijaitsi Ateenan hippodromi, jossa järjestettiin hevosurheilukilpailut muun muassa Panathenaia-juhlissa. Ekhelidaita ei luettu ainakaan Attikan alkuperäisten, Kleistheneen uudistuksen mukaisten demosten joukkoon. Stefanos Byzantionlainen kuitenkin mainitsee sen demoksena. Ekhelidai kuului oletettavasti Ksypeten demoksen alaisuuteen.
Eistilä

Eistilä (ruots. Estböle) on kylä Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.
Eistilä sijaitsee Sauvon kunnan keskiosassa rajoittuen Kärkniemen, Neitsaaren, Savisalon ja Sitolahden kyliin. Kylän pohjoisosan muodostaa Eistilänlahti sekä sitä ympäröivä Sauvonlahden kosteikko. Eistilän peltoalueet sijaitsevat kylän eteläosassa. Asutus sijoittuu pitkälti vanhan kylätontin läheisyyteen.
Historia

Silloinen Estbölen yksinäistalo päätyi myöhäiskeskiajalla Naantalin luostarin omistukseen. Uskonpuhdistuksen yhteydessä se peruutettiin kruununtilaksi ja lahjoitettiin noin vuonna 1565 Ivar Månsson Stiernkorsille. 1670-luvulla sen manitaan olleen Konrad Nettelhorstin säterinä. 1680-luvulla tila peruutettiin kruunulle, mutta palautui sitten elinikäisrälssiksi Christer Carpelanille. Tila menetti säterioikeutensa reduktiossa 1600-luvun lopulla.
Ilmeisesti 1600-luvun lopulla tila jakautui kahtia Ylitaloon ja Alitaloon. Ne säilyivät rälssitiloina Ruotsin vallan loppuun asti, jolloin ne kuuluivat laamanni Johan Olivecreutzin perikunnan omistukseen. Kylässä suoritettiin isojako vuosina 1775–1776. Tuohon aikaan kantatilat sijaitsivat lähellä toisiaan nykyisen Alitalon päärakennuksen tienoilla. Ylitalo siirrettiin myöhemmin pois kylätontilta sijaiten nykyään parisataa metriä kaakkoon päin Alitalosta.
Eira (nimi)

| Eira |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  9. elokuuta
– ruotsinkielinen:  9. elokuuta
– ortodoksinen:  7. kesäkuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eira on alkujaan muinaisskandinaavinen naisen etunimi, joka johtuu lääkintätaidon jumalan nimestä Eir. Suomessa nimi yleistyi varsinkin sen jälkeen, kun Helsinkiin perustettiin vuonna 1905 Eiran sairaala, jonka mukaan sai nimensä pian kokonainen kaupunginosakin, Eira. Pohjois-Suomessa Eira on aikoinaan ollut käytössä myös miehen etunimenä Eerikin (Eirikin) muunnelmana. Suomessa nimi on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 5 558 naiselle ja alle viidelle miehelle.
Eiran nimipäivä on nykyään 9. elokuuta. Vuosina 1929–1950 se oli 12. huhtikuuta; välillä nimi poistettiin almanakasta kokonaan, mutta palautettiin vuonna 1964 ja siirrettiin samalla nykyiselle päivälleen.
Eira on myös sukunimi.
Tunnettuja Eira-nimisiä

Eira Ahola (1910–1982), tekstiilitaiteilija
Eira Huurinainen (s. 1936), pituushyppääjä
Eira Kasper (s. 1951), Vaskivuoren lukion ent. rehtori, musiikin oppikirjojen tekijä
Eira Käär (1918–2015), keramiikkataiteilija
Eira Lydiard, o.s. Lehtonen (1939–1984), telinevoimistelija
Eira Mollberg (s. 1957), teatteri- ja dokumenttiohjaaja ja kirjailija
Eira Paunu (1908–2013), teologi ja professori
Eira Ruottunen (1936–2023), kuvataiteilija ja taidegraafikko
Eira Soriola (1935–2003), näyttelijä ja ääninäyttelijä
Eira Stenberg (s. 1943), kirjailija ja runoilija
Hans Ole Eira (s. 1972), norjansaamelainen joikaaja ja poliitikko
Inga Ravna Eira, Iŋgos-Máhte Iŋgá (s. 1948), norjansaamelainen kirjailija, kääntäjä ja opettaja
Maaria Eira (1924–1999), suomalainen oopperalaulaja ja elokuvanäyttelijä
Marit Gaup Eira, Šelgon Joreha Máret (s. 1945), pohjoissaamelainen poronhoitaja, laulaja ja joikaaja
Sandra Andersen Eira (s. 1986), norjansaamelainen poliitikko
Sini Yasemin Eira (s. 1990), suomalainen laulaja ja lauluntekijä
Eira Kuosi, Ihmeperhe -elokuvasarjan hahmo
Jessadabodindra

| Jessadabodindra |
| --- | --- |
 
Siamin kuningas
Valtakausi:  21. heinäkuuta 1824 – 2. huhtikuuta 1851
Kruunajaiset:  21. heinäkuuta 1824
Edeltäjä:  Buddha Loetla Nabhalai
Seuraaja:  Mongkut

Syntynyt:  31. maaliskuuta 1788 Thonburin palatsi, Siam
Kuollut:  2. huhtikuuta 1851 (63 vuotta) Bangkok, Siam
Suku:  Chakri
Isä:  Buddha Loetla Nabhalai
Äiti:  Sri Sulalai
Uskonto:  buddhalaisuus
Rama III:n patsas.
Jessadabodindra (Rama III) (31. maaliskuuta 1788 – 2. huhtikuuta 1851) oli Thaimaan kolmas Chakri-dynastian kuningas vuosina 1824–1851. Hänen kaudellaan ryhdyttiin suhteisiin Euroopan maiden kanssa ja solmittiin kauppasopimukset Ison-Britannian ja Yhdysvaltain kanssa. Naapurimaitaan kohtaanThaimaa harjoitti aggressiivista ulkopolitiikkaa: vuonna 1829 Laos valloitettiin ja vuonna 1844 Kambodža joutui Thaimaan suojelukseen.
Kuningas rakennuttajana ja taiteiden suosijana

Rama III:n aikaa leimaavat monet suuret rakennushankkeet. Wat Arunin eli Auringonnousun temppelin torni eli prang rakennettiin nykyiseen 67 metrin mittaan vuonna 1827. Se on lajissaan suurin Thaimaassa. Kuningas rakennutti yhdeksän luostaria, palatseja sekä laajensi kuuttakymmentä uskonnollista rakennusta. Hänen viehtymyksensä kiinalaiseen taiteeseen näkyy rakennuksissa ja aikaa on kutsuttu kiina-maniaksi. Paitsi rakennuksissa, kiinalainen vaikutus näkyi myös puutarhojen suunnittelussa. Myös maalaustaiteen kultakausi ajoittuu Rama III:n viimeisiin hallitusvuosiin. Hovimusiikki monipuolistui ja pi phat -orkesterit laajenivat ja kehittyivät virtuoosisemmiksi.
Eitea (Antiokhis)

| Eitea> Εἰτέα.Sijainti |
| --- | --- |
 Eitea
Koordinaatit:  38°12′10″N, 23°58′3″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Grammatikó, Marathónas, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Antiokhis
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Eiteaios (Εἰτεαῖος)
Bulen jäseniä:  1 tai 2
 :  2 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eitea (m.kreik. Εἰτέα) eli Itea (Ἰτέἀ) oli antiikin aikainen Antiokhis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Eitea sijaitsi Attikan koillisosassa. Se sijoitetaan suunnilleen nykyisen Grammatikón tienoille. Antiokhis-fylen Eiteaa ei tule sekoittaa toiseen Eitea-nimiseen demokseen, joka kuului Akamantis-fyleen ja jonka sijaintia ei tiedetä.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin yksi tai kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kaksi bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Eiteaios (Εἰτεαῖος).
Eilen, tänään, huomenna

| Eilen, tänään, huomenna> Ieri, oggi, domani |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Vittorio De Sica
Käsikirjoittaja:  Cesare Zavattini   Eduardo De Filippo
Tuottaja:  Carlo Ponti
Säveltäjä:  Armando Trovaioli
Kuvaaja:  Giuseppe Rotunno
Leikkaaja:  Adriana Novelli
Tuotantosuunnittelija:  Ezio Frigerio
Pukusuunnittelija:  Piero Tosi
Pääosat:  Marcello Mastroianni   Sophia Loren
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia   Ranska
Levittäjä:  Embassy Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1963, Suomessa 1969
Kesto:  119 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eilen, tänään, huomenna on Vittorio De Sican ohjaama italialainen elokuvakomedia vuodelta 1963. Elokuva muodostuu kolmesta episodista, joista jokainen kuvaa pariskuntaa jossain päin Italiaa. Pariskuntia esittävät sen ajan supertähdet Marcello Mastroianni ja Sophia Loren.
Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marcello Mastroianni  | … |  Carmine/rakastaja Rusconi   |
|  Sophia Loren  | … |  Adelina/Anna/Maria   |
|  Tino Pico  | … |     |
|  Giovanni Ridolfi  | … |     |
|  Aldo Giuffrè  | … |     |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa hauskan puheliaaksi mutta vanhahtavaksi aikuiskomediaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

"Pienistä kauneusvirheistään huolimatta tyylipuhdas, omalla tavallaan ajaton." (Arvostelu suomeksi) Leffatykki.
De Sican mestariteokset ovat näkemyksellistä tunteen elokuvaa Demari.
Jelisavettina

| Jelisavettina Елизаветино, Jelizavetino |
| --- | --- |
 vaakuna
 Jelisavettina
 Koordinaatit: 59°29′30″N, 29°47′30″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Hatsinan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  128,48 km²
Väkiluku (2010):  5 000
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kunnan sijainti Hatsinan piirin kartalla.
Jelisavettinan asema ja Tillitsan kartano vuoden 1885 kartalla.
Tillitsan kartano 1900-luvun alussa.
Jelisavettina (ven. Елизаве́тино, Jelizavetino) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Suuren-Kolppanan ja Volossovan välisen maantien varrella 15 kilometriä Hatsinasta länteen. Taajamassa on 3 100 ja kunnassa 5 000 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus

Jelisavettinan kunnan pinta-ala on 128,48 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Hatsinan piirin Sääskelän, idässä Voiskovitsan ja etelässä Suuren-Kolppanan kuntiin sekä lännessä Volossovan piiriin. Pinta-alasta 45,4 %  on metsää ja 44,5 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Inkerin ylänköön. Sen maisemaa leimaa kumpuileva tasanko. Kunnan alueella ei ole merkittäviä vesistöjä. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, rakennuskivi ja turve.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 25 kylää: Ahokylä (ven. Avkolevo), Aleksejevka, Eetu (Edu), Holopitsa (Holopovitsy), Häyskälä (Jaskelevo), Isora (Ižora), Jormonia (Jermolino), Koivula (Bereznevo), Kolotitsa (Kolodezi), Luiskentsa eli Luiskenitsa (Luiskovitsy), Molkkova eli Smolkkova (Smolkovo), Orloskoi (Nataljevka), Osnaakka (Oznakovo), Pornitsa eli Suuri-Pornitsa (Bolšije Bornitsy), Pulliala (Puljevo), Rapala (Rabolovo), Saappola (Zapolje), Spankkova, Tarovitsa (Tarovitsy), Tillitsa, Tupitsa (Dubitsy), Uusikylä (Novaja), Vilhosi eli Pieni-Pornitsa (Malyje Bornitsy), Vironkylä (Verolantsy) ja Volkova (Volgovo). Jelisavettinassa asuu 60 % kunnan asukkaista. Toiseksi suurin asutuskeskus on 1 100 asukkaan Spankkova.
Historia

Seudun asutus kuului keskiajalla Novgorodin Vatjan viidenneksen Kaprion kihlakunnan Tillitsan pogostaan. Ruotsin vallattua Inkerin 1600-luvulla sinne muutti suomalaisia uudisasukkaita, jotka myöhemmin muodostivat venäläisten ja inkerikkojen ohella huomattavan osan alueen väestöstä.
Inkerinsuomalaiset kuuluivat ennen toista maailmansotaa Spankkovan ja Kupanitsan luterilaisiin seurakuntiin. Saksalaismiehityksen aikana inkeriläiset siirrettiin Suomeen, josta heidät sittemmin palautettiin Neuvostoliittoon. Vain harvat heistä onnistuivat palaamaan kotiseudulleen.
Jelisavettinan taajama on syntynyt 1870-luvulla Hatsinan ja Ivangorodin välistä rautatietä rakennettaessa. Se on saanut nimensä läheisessä Tillitsan kylässä kartanon omistaneen Jelizaveta Trubetskajan mukaan. 1800-luvun lopussa seudulle syntyi huvila-asutusta.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnasta on hyvät maantieyhteydet Hatsinaan ja Pietariin. Sen koillispuolella kulkee Pietarin eteläinen kehätie ja itäpuolella Pietarin ja Pihkovan välinen valtatie. Jelisavettinan kautta kulkee Hatsinan ja Opoljan välinen maantie sekä Namkun ja Ivangorodin välinen rautatie, jolla on henkilöliikenteen asema. Linja-autoreitit johtavat Hatsinaan ja Volossovaan.
Paikallisista elinkeinoista tärkein on maatalous. Suurin maatalousyritys on Spankkovossa toimiva Niva-1, joka tuottaa maitoa, lihaa, viljaa ja rehua. Jelisavettinassa toiminut maatalousyritys Družba on konkurssitilassa. 65 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella, lähinnä Voiskovitsassa, Hatsinassa ja Pietarissa.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja paikallissairaala. Eräitä julkisia palveluja on myös Spankkovassa. Kunnassa toimii ammattikoulun tasoinen Valtion talous-, finanssi-, oikeus- ja teknologiainstituutin maatalousteollinen tiedekunta. Jelisavettinassa on vuonna 2005 avattu puinen Vladimirin Jumalanäidin ikonin kirkko.
Nähtävyydet

Seudulta on löydetty useita keskiaikaisia kurgaanihautoja. Tillitsan 1760-luvulla rakennettu tyyliltään klassistinen kartano on valtakunnallinen suojelukohde. Muita rakennusmuistomerkkejä ovat vuonna 1765 pystytetty Tillitsan ortodoksinen ja 1833 rakennettu Spankkovan luterilainen kirkko, jotka ovat nykyään raunioina. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
Aiheesta muualla

Jelisavettinan kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Jelisavettina Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa (venäjäksi)
Lieserl Einstein

Lieserl Einstein (tammikuu 1902 – syyskuu 1903) oli Albert Einsteinin ja Mileva Marićin ensimmäinen lapsi ja ainoa tytär. Lieserl Einstein syntyi Novi Sadissa. Lieserl oli vuoteen 1986 asti tuntematon henkilö tutkijoille, kunnes löydettiin Einsteinin ja Marićin väliset kirjeet. Lieserlin kuolinsyytä ei tiedetä varmasti, mutta Michele Zackheim mainitsee kirjassaan Einstein’s Daughter mahdolliseksi kohtaloksi tulirokon.
Elämä

Ensimmäinen maininta Lieserl Einsteinista löytyy kirjeestä, joka on päivätty 4. helmikuuta 1902, jossa tuore isä kysyy lapsen vointia. Marić synnytti esikoisensa vanhempiensa luona Novi Sadissa Serbiassa. Einstein itse oli Bernissä. Lieserl aiheutti paljon eripuraa Einsteinin perheen ja Marićin perheen välille, sillä lapsi oli syntynyt avioliiton ulkopuolella.
Viimeisen kerran Lieserl mainitaan kirjeessä, joka on päivätty syyskuun 19. vuonna 1903. Kirjeessä mainitaan Lieserlin annettavaksi adoptoitavaksi.
Aiheesta muualla

Fölsing, Albrecht: Albert Einstein: Elämäkerta.  ((Alkuteos: Albert Einstein: Eine Biographie, 1995.) Suomentanut Seppo Hyrkäs)  Helsinki: Terra Cognita, 1999.  ISBN 952-5202-27-5
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat
Jason

| Jason |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  28. huhtikuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Jayson, Jay, Jayce
Nimen alkuperä:  kreikkalainen Iason, mahdollisesti myös heprealainen Joosua
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jason (kreik. Ιασων) on kreikkalaisperäinen miehen etunimi.
Nimi on johdettu kreikan kielen parantamista tarkoittavasta sanasta ιασθαι (iasthai). Kreikkalaisessa mytologiassa Iason, jonka nimi englannin kielessä esiintyy tavallisimmin muodossa Jason, oli argonauttien johtaja. Kun nimi Jason kuitenkin esiintyy myös Uudessa testamentissa, tässä yhteydessä se on selitetty kreikkalaistetuksi muunnokseksi jostakin hepreankielisestä nimestä, mahdollisesti nimestä Joosua tai Jeesus.
Suomessa nimi Jason on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 680 henkilölle.  Nimeä ei ole suomen- eikä ruotsinkielisessä kalenterissa, mutta ortodoksisen kalenterin mukaan Jasonin nimipäivä on 28. huhtikuuta, Roomalaiskirjeen lopputervehdyksissä mainitun korinttilaisen Jasonin, Paavalin ystävän muistopäivänä.
Raamatun Jasonit

Vuoden 1938 raamatunsuomennoksessa nimi esiintyy muodossa Jaason. Uuden testamentin lisäksi nimi esiintyy myös Vanhan testamentin apokryfisiin kirjoihin luetuissa Makkabilaiskirjoissa.
Jason, Eleasarin poika, Ensimmäisessä makkabilaiskirjassa mainittu Juudas Makkabin Roomaan lähettämä neuvottelija
Jason, Apostolien teoissa mainittu Tessalonikan juutalainen
Jason, Roomalaiskirjeen lopputervehdyksissä mainittu Paavalin työtoveri
Jason taiteilijanimenä

Jason, oik. John Sæterøy (s. 1965), norjalainen sarjakuvapiirtäjä
Jason, Lovex-yhtyeen basisti
Jason Dark, oik. Helmut Rellergerd (s. 1945), saksalainen kirjailija
David Jason, oik. oik. David White (s. 1940), englantilainen televisionäyttelijä
Kuvitteellisia Jasoneja

Iason, myös Jason, kreikkalaisen mytologian sankari
Jason, lapsihahmo Camilla Mickwitzin animaatioissa ja kirjoissa
Jason, Toisten heimon jäsen tv-sarjassa Lost
Jason Bourne, samannimisen elokuvan päähenkilö
Jason Colby, päähenkilö televisiosarjassa Colbyt
Jason Dean, musikaalista ja elokuvasta Heathers
Jason Grace, yksi päähenkilöistä Rick Riordanin kirjasarjassa Olympoksen sankarit
Jason King,  samannimisen vuosina 1971–1972 tuotetun televisiosarjan päähenkilö
Jason Lee Scott, televisiosarjassa Power Rangers
Jason Teague, televisiosarjassa Smallville
Jason Voorhees, sarjamurhaaja kauhuelokuvassa Perjantai 13. ja Jason X
Nimen muita merkityksiä

Jason-1, Jason-2 ja Jason-3, meriä ja ilmastonmuutosta tutkiva satelliittisarja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jason Wikimedia Commonsissa