stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olisinpa täällä

| Olisinpa täällä Pyhimys & Saimaa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 27. helmikuuta 2019
 Formaatti: LP, CD
 Levy-yhtiö: Etenee, Johanna Kustannus
Pyhimyksen muut julkaisut
| Tapa poika 2018 | Olisinpa täällä 2019 | Mikko 2020 |
Saimaan muut julkaisut
| Urheilu-Suomi 2017 | Olisinpa täällä 2019 | Loputon Sutkutus Live! Vol.1 '17 2019 |
Singlet albumilta Olisinpa täällä
 ”Hermesetas” Julkaistu: 27. helmikuuta 2019
Olisinpa täällä on Pyhimyksen ja Saimaa-yhtyeen yhteisalbumi, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2019. Albumi syntyi erinäisissä palavereissa tehtyjen löyhien muistiinpanojen pohjalta, joihin sävellykset ovat tulleet Saimaalta ja tekstityksistä on vastannut Pyhimys. Minähahmollisena esikuvanaan kappaleiden synnyssä Pyhimys on pitänyt Pekka Strengiä.
Albumista julkaistaan CD-painos ja kaksi vinyylipainosta, joista toinen mustalla vinyylillä sekä rajoitettu ja värillinen 500:n kopion erä.
Taustaa

Aloite yhteisestä projektista tuli Saimaalta, jolle Pyhimys oli aikaisemmin kirjoittanut tekstejä Matka mielen ytimeen -albumille. Saimaan Matti Mikkola oli niin ikään tehnyt yhteistyötä Teflon Brothersin kanssa, jossa Pyhimys vaikutti. Helmikuussa 2019 Pyhimys paljasti Rumban toimittajalle, että hän ja Matti Mikkolan Saimaa olivat kypsytelleet albumia kaikessa hiljaisuudessa jo ennen Emma-gaalaa, jossa Pyhimys pokkasi kuusi Emma-palkintoa. Projekti pidettiin salassa, jotta kuuntelijat eivät muodostaisi minkäänlaisia ennakkokäsityksiä fuusiosta. Albumin yhteiskustantaville ja artisteille luottamuksensa antaneille Etenee Recordsille ja Johanna Kustannukselle Pyhimys ja Mikkola esittivät kappalelistauksen ja -järjestyksen ilmoitusluontoisesti. Pyhimys on myös kommentoinut, ettei olisi tehnyt sanoituksia millekään muulle projektille.
Singlet

Albumin ensisingle, Saimaalle epätyypillisen hillitty ”Hermesetas” julkaistiin 27. helmikuuta 2019. Pyhimys on kuvaillut kappaletta ”miellyttävän pirteäksi, joka voisi soida radiossa ainakin jollakin vuosikymmenellä.” Mikkola totesi kappaleen huokuvan jukkakarjalaismaista soljuvuutta. Kappaletta ei alun perin kirjoitettu singleksi, eikä se edusta albumilla vallitsevaa, perinteistä Saimaata.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Olen odottanut kärsivällisesti | 4.23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Ylös alas outo lumo | 5.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Saaret ovat alkaneet kiehtoa minua | 3.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Hermesetas | 4.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Mustarastaan laulu viemärissä | 5.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Suoritetaan lottoarvonta | 5.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Styroxista rakennettu talo | 5.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Kympin uutinen | 3.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Optinen harha | 3.54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Kas vain | 4.55 |  |  |  |  |  |  |  |
Vastaanotto

Soundin arvostelussa Linda Söderholm antoi levylle neljä tähteä, sanoen että "levyllä on päästy kertakaikkisen aitoon ja virkistävään räpin ja rockin synteesiin, joka kuulostaa tuoreelta useista nostalgisista elementeistä huolimatta".
Helsingin Sanomien Oskari Onninen antoi levylle arviossaan kaksi tähteä. Hänen mukaansa albumi ei tunnu etäisestikään kiinnostavalta tai tarpeelliselta.
Omettalammi

| Omettalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hattula
Koordinaatit:  61°00′23″N, 24°18′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Räikälänjoen valuma-alue (35.89)
Laskuoja:  oja Hepolammiin 
Järvinumero:  35.892.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  118,3 m  
Rantaviiva:  0,496 km  
Pinta-ala:  1,33 ha  
 fiOmettalammi 
Omettalammi  on Kanta-Hämeessä Hattulassa Hyrvälän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Räikälänjoen valuma-alueeseen, johon Alajärven alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 118,3 metriä mpy. Lammen laskuoja laskee metsäojien kautta Hepolammiin.
Otto Wallach

| Otto Wallach |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1847 Königsberg, Preussi
Kuollut: 26. helmikuuta 1931 (83 vuotta) Göttingen, Saksa
Kansalaisuus:   Saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Göttingenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  August Wilhelm von Hofmann,  Friedrich Wöhler,  Friedrich Kekulé
Instituutti:  Göttingenin yliopisto  Bonnin yliopisto
Oppilaat:  Walter Haworth
Tutkimusalue:  Kemia
Tunnetut työt:  Terpeenien kemia ja isopreenisääntö
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1910)
Otto Wallach (27. maaliskuuta 1847 Königsberg – 26. helmikuuta 1931 Göttingen) oli saksalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1910 työstään alisyklisten yhdisteiden parissa. Hän nimesi terpeenin ja pineenin. Wallach esitti, että terpeenejä voidaan pitää isopreenin oligomeereinä. Tätä on käytetty monien terpeenien rakenteiden selvittämiseen.
Aiheesta muualla

Wallachin elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla (englanniksi)
One Punch Man

| One-Punch Man |
| --- | --- |

ワンパンマン   (Wanpanman)
Genre: komedia, parodia, toiminta 
Manga
Tekijä: One
Julkaisija: Omakustanne
Sarjajulkaisulehti: Verkkosarjakuva
Ensimmäinen painatus: 2009 – ?
Kirjojen lukumäärä:  
Manga
Tekijä: One (kirjoittaja) ja Yusuke Murata (kuvittaja)
Julkaisija: Shueisha ja Viz Media
Sarjajulkaisulehti: Shounen Jump
Ensimmäinen painatus: 4. kesäkuuta 2012 – ?
Kirjojen lukumäärä: 24 
TV-anime
Ohjaaja: Shingo Natsume
Studio: Madhouse
Lähetyskanavat: TV Tokyo, Bandai Visual
Alkuperäinen lähetyskierros: 4. lokakuuta 2015 – 20. joulukuuta 2015
Jaksojen määrä: 12 + 6 OVA-jaksoa 
TV-anime: Kausi 2
Ohjaaja: Chikara Sakurai
Studio: J.C.Staff
Lähetyskanavat: TV Tokyo, Bandai Visual
Alkuperäinen lähetyskierros: 9. huhtikuuta 2019 – 2. heinäkuuta 2019
Jaksojen määrä: 12 + 6 OVA-jaksoa 
OVA: One Punch Man: Road To Hero
Ohjaaja: Shingo Natsume (?)
Studio: Madhouse
Jaksojen määrä: 1
Julkaisupäivät: 4. joulukuuta 2015 
One-Punch Man (jap. ワンパンマン, Wanpanman) on anime- ja manga-sarja, joka sai alkunsa vuonna 2009 ONE -artistin luomasta verkkosarjakuvasta. Siitä tehtiin manga-sarjakuva vuonna 2012. Vuonna 2015 OPM:stä julkaistiin animesarja. Sarjan toinen kausi ilmestyi 9. huhtikuuta 2019 – 2. heinäkuuta 2019. Sangatsu Manga julkaisee One-Punch Man -mangaa suomennettuna alkaen 18.8.2020.
Juoni

Tarina sijoittuu maahan, jossa kaupungit on sektoroitu eri alueisiin. Sarja kertoo Z-nimisestä kaupungista, jossa on paljon yliluonnollisia olioita, ja joita vastaan Saitama ja Genos taistelevat. Sarjassa tärkeässä osassa on myös Hero Association -niminen järjestö, johon Saitama ja Genos liittyvät.
Sarja keskittyy Saitaman sankaritekoihin ja hänen nousuunsa Hero Association -järjestön kärkeen.
Muu media

Sarjaan perustuen on julkaistu taistelupeli One-Punch Man: A Hero Nobody Knows (2020).
Aiheesta muualla

One Punch Man   Anime News Networkissa (englanniksi)
One Punch-Man (One-Punch Man) | Manga - MyAnimeList.net
One Punch Man - MyAnimeList.net
One Punch Man 2nd Season - MyAnimeList.net
Ondrusovan luostari

Ondrusovan luostari 1800-luvulla.
Ondrusovan luostari (myös Ontrusovan luostari) oli pieni ortodoksinen luostari, joka sijaitsi Kirkkoniemessä Alavoisenjoen suun läheisyydessä Laatokan rannalla Aunuksen Karjalassa nykyisen Karjalan tasavallan alueella.
Ondrusovan luostarin perusti Adrian Ondrusovalainen 1500-luvun alussa. Seudun karjalaiset käänsivät nimen Adrian muotoon Ontros, josta nimi Ontrusovan muotoutui. Adrian oli syntyjään ylhäissukuinen aatelismies Aunuksen Karjalasta, jonka maatila sijaitsi lähellä Aleksanteri Syväriläisen luostaria. Adrian siirtyi Valamon luostariin, jossa hänet vihittiin munkiksi. Tämän jälkeen hän siirtyi Alavoisenjoen suulle, jonne perusti ensin erakkomajansa ja rakensi sinne kirkon pyhän Nikolaos Ihmeidentekijän muistolle. Tästä sai Ondrusovan luostari alkunsa. Luostarin lähistöllä asunut rosvopäällikkö ei aluksi halunnut luostaria mailleen, mutta myöntyi sitten. Rosvopäällikkö itse siirtyi luostariin, ihmeellisen pelastumisensa vuoksi ja hänet vihittiin munkiksi nimellä Kiprian Storoževilainen.
Ondrusovan luostari vaurastui nopeasti luostarin saamien lahjoitusten myötä, joita muun muassa saatiin tsaari Iivana Julmalta. Luostarin perustaja Adrian Ondrusovalainen kuoli paluumatkallaan Moskovasta rosvojoukon murhaamana vuonna 1549. Luostarin veljestö kuljetti sittemmin hänen jäännöksensä luostariin, jossa ne haudattiin luostarin kirkon muuriin.
Ondrusovan luostari suljettiin 1700-luvulla, koska luostarin veljestö kannatti vanhauskoisuutta, jota Venäjän ortodoksinen kirkko vainosi. Luostarien ystävänä tunnettu Tsaari Aleksanteri I vapautti luostarin toimintakiellosta 1800-luvun alussa ja asetti muutamia pappismunkkeja sen johtoon. Aleksanteri I itse vieraili luostarissa Suomeen suuntautuneella matkallaan vuonna 1819.
Luostari oli uudelleen avaamisensa jälkeen köyhä erakkola. Suurin osa luostarin rakennuksista oli puisia, ja sen munkit olivat köyhiä kerjäläismunkkeja, jotka elivät köyhän rahvaan keskuudessa. Luostarin munkit olivat seudun väestön suosiossa, sillä he puhuivat karjalaa, eivätkä venäjää tai kirkkoslaavia, kuten esimerkiksi Valamon munkit. Myös Suomen karjalaiset pitivät luostari arvossa ja tekivät sinne pyhiinvaellusmatkojaan. Ondrusovan kuten monien muidenkin luostarien toiminta Venäjällä päättyi bolševikkien noustua valtaan vuoden 1917 lokakuun vallankumoksessa.
Jokilampi (Konnevesi)

| Jokilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Konnevesi
Koordinaatit:  62°38′23″N, 26°28′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Tulo-oja:  oja Leskelänjärvestä 
Laskujoki:  oja Konneveteen 
Järvinumero:  14.711.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99,6 m  
Pituus:  280 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,738 km  
Pinta-ala:  2,664 ha  
Tilavuus:  0.000045 km³ 
Keskisyvyys:  1,69 m  
Suurin syvyys:  3,4 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiJokilampi 
Jokilampi  on Keski-Suomessa Konnevedellä  Kangasharjun lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 280 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 45 100 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,7 metriä ja suurin syvyys on 3,4 metriä. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä. Lampi on lähes autio, noin 150 metriä lännempänä on yksi talo, jonne tulee tie pohjoisesta Leskelänkyläntieltä (16772). Myös itäpuolella kulkee toinen Leskelänkylästä haarautuva tie lammen laskuojan suulle.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Konneveden lähialueeseen (14.711) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,6 metriä mpy. Leskelänjärven vedet kulkevat Jokilammen kautta Konneveteen, jonka lisäksi lampeen laskevat myös Vuorilammen vedet. Jokilammen ja Konneveden välisellä ojalla on noin neljä metriä pudotusta.
Onnelliset (vuoden 2015 elokuva)

| Onnelliset |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Wille Hyvönen
Käsikirjoittaja:  Wille Hyvönen
Tuottaja:  Elina Pohjola Niek Koppen Jan De Ruiter Piia Nokelainen
Säveltäjä:  Harry de Wit
Kuvaaja:  Jarmo Kiuru Wille Hyvönen
Leikkaaja:  Matti Näränen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Pohjola-filmi Selfmade Films
Ensi-ilta:  13. marraskuuta, 2015
Kesto:  67 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onnelliset on Wille Hyvösen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2015.
Elokuvan aiheena on onnellisuus. Siinä ohjaaja Hyvönen pohtii onnellisuuden olemusta omakohtaisen kokemuksen ja onnellisuuden etsimisen kautta.
Joensuun laulujuhlat

Joensuun laulujuhlat oli Joensuun kaupungin vuosina 1981–1997 järjestämä musiikkipainotteinen festivaalitapahtuma. Laulumusiikilla oli vain pieni sija ohjelmistossa; festivaali oli musiikkipainotteinen, mutta myös muut taiteenlajit olivat edustettuina. Tapahtuma päätettiin lopettaa 1997 sen tuottaman 950 000 markan (noin 160 000 euron) tappion vuoksi.,
Laulujuhlia dokumentoitiin muun muassa juhlakirjajulkaisuin (Vuoden 1992 laulujuhlat kirjassa: Suomi 75 soi!) ja monin musiikkiäänittein (esimerkiksi LP-levylle: "Joensuun laulujuhlat 84", Joelp 84).
Konserttien ja tapahtumien pitopaikkoja olivat muun muassa Joensuun laulurinne, Carelia-sali, Karjalantalo, Joensuun kaupunginteatteri, teatteriravintola, konservatorion sali, Joensuun taidemuseon sali ja tori.
Vuonna 1987 Joensuun laulujuhlat päätti yrittää juhannusajan rock-tapahtumana ja isona kilpailijana Ilosaarirockille.
Kaupungin järjestelypäällikkö Aulis Järvinen ehdotti, että tulevina vuosina laulurinteen rock-tapahtumasta voisi tehdä valtakunnallisen tapahtuman jopa 50 000 hengelle. Paria viikkoa myöhemmin kaupunginjohtaja
Aaro Heikkilä tuuletteli asiaa Ilta-Sanomien haastattelussa. Kuitenkin vasta 1993 kuului rock-juhannus mukaan laulujuhlien festivaalitarjontaan.
Festivaalin taiteelliset johtajat

Jorma Hynninen 1980–1991
Gustav Djupsjöbacka 1992–1997
Ola Onabule

Ola Onabule Imatralla 2015
Ola Onabule (syntynyt 30.3. Lontoossa) on brittiläis-nigerialainen soul- ja jazzlaulaja ja -lauluntekijä.
Ura

Onabule on luonut omaperäisen uran erityisesti sen vuoksi, että hän on julkaissut musiikkiaan vain oman Rugged Ram Records -merkkinsä alla.
Discografia > Albumit

| Year | Title | Record label |
| --- | --- | --- |
| 1994 | More Soul Than Sense | Rugged Ram Records |
| 1997 | From Meaning, Beyond Definition | Rugged Ram Records |
| 1999 | Precious Libations for Silent Gods | Rugged Ram Records |
| 2001 | Ambitions for Deeper Breath | Rugged Ram Records |
| 2004 | In Emergency, Brake Silence | Rugged Ram Records |
| 2007 | The Devoured Man | Rugged Ram Records |
| 2011 | Seven Shades Darker | Rugged Ram Records |
| 2015 | Soul Town | Disco Soul Gold - Single with remixes by Nigel Lowis, Mike Maurro and Colin Watson |
| 2015 | It's The Peace That Deafens | Dot Time Records |
Jokilaaksojen pelastuslaitos

Jokilaaksojen pelastuslaitoksen tunnus.
Jokilaaksojen pelastuslaitos (1.1.2023 lähtien Pohjois-Pohjanmaan pelastuslaitos) oli vuonna 2004 perustettu pelastuslaitos, jonka toiminta-alue oli Pohjois-Pohjanmaan eteläosissa Siika-, Pyhä- ja Kalajokilaakson alueella. Pelastuslaitos toimii 15 kunnan alueella, ja sen alueella on 24 paloasemaa. Maakunnan pohjoisosassa toimi Oulu-Koillismaan pelastuslaitos.
Oulu-Koillismaan ja Jokilaaksojen pelastuslaitokset yhdistyivät Pohjois-Pohjanmaan pelastuslaitokseksi vuoden 2023 alussa sote-uudistuksen myötä.
Tammikuun 2015 lopussa pelastuslaitoksen alueella asui 130 104 ihmistä. Pelastusjohtajana toimii Jarmo Haapanen. Pelastuslaitoksen keskuspaikka sijaitsee Ylivieskassa. Jokilaaksojen pelastuslaitoksella oli vuonna 2014 yhteensä 2 725 hälytystehtävää.
Pelastuslaitos hoitaa alueellaan pelastuslain ja muiden säädösten määräämiä tehtäviä ja palveluja. Lisäksi Jokilaaksojen pelastuslaitos hoitaa alueellaan ensivastetehtävät.
Pelastuslaitos hoitaa tällä hetkellä ensihoitopalvelujen tuottamisen koko pelastuslaitoksen alueella Reisjärveä lukuun ottamatta.
Jokilaaksojen pelastuslaitoksen alueella Raahessa ja Ylivieskassa on ympärivuorokautisesti miehitetyt paloasemat. Muissa kunnissa hälytystehtäviä hoitavat pääosin Jokilaaksojen pelastuslaitoksen kanssa tekemiensä sopimusten mukaisesti paikkakunnasta riippuen VPK:t, palomieskerhot ja PVPK:t.Lisäksi SSAB:n Raahen terästehtaan alueella hälytystehtäviä hoitaa Prevent360 yrityksen tehdaspalokunta ja Haapajärven asevarikolla erillinen otona toimiva pelastusryhmä.
Paloasemat

| --- | --- |
 10 Alavieska  11 Haapajärvi  12 Haapavesi  13 Himanka  14 Kalajoki  15 Kestilä  16 Kärsämäki  17 Merijärvi  18 Nivala  19 Oulaisten VPK  20 Pulkkila  21 Pyhäjoki :  22 Pyhäsalmi  23 Pyhäntä  24 Raahe ja Raahen VPK  26 Rantsila  27 Rautio  28 Reisjärvi  29 Ruukki  30 Sievi  31 Siikajoki  32 Vihanti  33 Ylivieska 
VPK = Vapaaehtoinen palokunta
Tunnustus

Pelastusalan erikoislehti Palokuntalainen valitsi Jokilaaksojen pelastuslaitoksen vuoden 2010 pelastuslaitokseksi. Valinta tehtiin seuraamalla pelastuslaitosten toimintaa.
Aiheesta muualla

Jokilaaksojen pelastuslaitos (Arkistoitu – Internet Archive)
Oleguer

Oleguer Barcelonan peliasussa 20. joulukuuta 2005.
Oleguer Presas Renom (s. 2. helmikuuta 1980 Sabadell, Barcelonan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka lopetti uransa vuonna 2011. Hän pelasi oikean laitapuolustajan tonttia, mutta pystyi myös pelaamaan keskuspuolustajana.
Oleguer aloitti uransa Lepantossa, joka on hänen kotikuntansa Sabadellin paikallinen seura. Vuonna 1997 hän siirtyi Gramenetin riveihin. 21-vuotiaana Oleguer siirtyi Barcelonaan. Hän debytoi edustusjoukkueessa vuotta myöhemmin Mestarien liigan ottelussa turkkilaista Galatasarayta vastaan. Barcelonassa ollessaan Oleguer juhli muun muassa kahdesti Espanjan pääsarjan voittoa ja kerran Mestarien liigan voittoa. Hän siirtyi heinäkuussa 2008 Ajaxiin, jossa pelasi vuoteen 2011, jolloin lopetti uransa.
Nürburgringin 24 tunnin ajo 2015

Ratapiirros 24 tunnin ajossa käytetystä radasta (Nordschleife + GP-rata).
Kilpailun voittanut #28 Audi R8 LMS Audi Sport Team WRT -tallista.
Nürburgringin 24 tunnin ajo 2015 (ADAC Zurich Nürburgring 24 Hours) oli 14.-17 toukokuuta 2015 ajettu kestävyysajon kilpailu Nürburgringin radalla.
Kilpailuun ilmoittautui 152 autoa, joista kilpailuun starttasi 151 autoa, 102 pääsi maaliin ja sai sijoituksen.
Kilpailun voittivat Laurens Vanthoor, Christopher Mies, Edward Sandström ja Nico Müller. Toiseksi sijoittunutta autoa ajoivat Maxime Martin, Lucas Luhr, Markus Palttala ja Richard Westbrook.
Aiheesta muualla

Nürburgring 24 Hours (englanniksi)
Official Result (PDF) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:2015 24 Hours of Nürburgring
Käännös suomeksi
Oleg Zernikel

Oleg Zernikel (s. 16. huhtikuuta 1995) on saksalainen seiväshyppääjä, joka on voittanut EM-pronssia vuoden 2024 EM-kisoissa Roomassa. Lisäksi hän on saavuttanut MM-pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2014 Eugenessa. Zernikel sijoittui viidenneksi vuonna 2022 niin ikään Eugenessa järjestetyissä aikuisten MM-kisoissa. Maansa mestaruuden hän on voittanut kerran hallissa (2021) ja kerran ulkoradoilla (2024). Ennätyksekseen Zernikel on hypännyt tuloksen 587cm vuonna 2022.
John Schlesinger

| John Schlesinger> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  John Richard Schlesinger
Syntynyt: 16. helmikuuta 1926 Lontoo, Britannia
Kuollut: 25. heinäkuuta 2003 (77 vuotta) Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  ohjaaja
Ohjaaja
Palkinnot
 Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto Keskiyön cowboy (1969) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Richard Schlesinger (16. helmikuuta 1926 Lontoo, Britannia – 25. heinäkuuta 2003 Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat) oli Hollywoodissa ja Britanniassa menestynyt elokuvaohjaaja.
Uran alku

Schlesinger aloitti uransa näyttelijänä mutta siirtyi ohjaajaksi vuonna 1958 televisiosarja Monitorin myötä. Vuonna 1961 valmistunut lyhytdokumentti Terminus toi hänelle BAFTA-palkinnon, jonka ansiosta hän sai ohjattavakseen seuraavana vuonna ensimmäisen pitkän elokuvansa Sellaista rakkautta. Hän sai ohjauksestaan Berliinin elokuvafestivaalien pääpalkinnon.
Läpimurto

Schlesingerin läpimurroksi osoittautui Kultaseni (1965), joka sai kolme Oscar-palkintoa ja toi lisäksi parhaan ohjauksen ja parhaan elokuvan ehdokkuuden. Hänen seuraava elokuvansa Kaukana mielettömästä maailmasta (1967) perustuu Thomas Hardyn romaaniin ja sai Oscar-ehdokkuuden musiikistaan.
Seuraava ohjaustyö Keskiyön cowboy (1969) oli hänen Hollywood-debyyttinsä, jonka päärooleihin palkattiin Jon Voight ja Dustin Hoffman. Elokuva oli suurmenestys, ja siitä tuli ensimmäinen K-18-elokuva, joka sai parhaan ohjauksen, elokuvan ja käsikirjoituksen Oscar-palkinnot. Elokuva sai lisäksi neljä muuta ehdokkuutta.
Saakelin sunnuntai (1971) oli poikkeuksellisen menestynyt brittielokuva, joka sai neljä Oscar-ehdokkuutta, mukaan lukien Schlesingerin ohjausehdokkuus. Heinäsirkat (1975) sai kaksi Oscar-ehdokkuutta ja Maratoonari (1975) miessivuosaehdokkuuden. Razzie-ehdokkuuden saanut Honky Tonk Freeway – vallaton valtatie (1981) oli Schlesingerin ensimmäinen epäonnistuminen ohjaajana. Elokuva jäi myös pahasti tappiolliseksi, minkä vuoksi Schlesinger ajautui hetkeksi televisioelokuvien ohjaajaksi, mutta teki vahvan paluun Haukka ja lumimies -trillerillään vuonna 1985. Pahan riivaamat, Kohtalokas vuokralainen ja Silmä silmästä menestyivät keskitasoisesti. Schlesingerin viimeiseksi ohjaustyöksi jäänyt The Next Best Thing (2000) oli hänen yksi suurimmista epäonnistumisistaan.[lähde? ]
Filmografia

Terminus (lyhytdokumentti, 1961)
Sellaista rakkautta (A Kind of Loving, 1962)
Billy Liar (1963)
Kultaseni (Darling, 1965)
Kaukana mielettömästä maailmasta (Far from the Madding Crowd, 1967)
Keskiyön cowboy (Midnight Cowboy, 1969)
Saakelin sunnuntai (Sunday Bloody Sunday, 1971)
München 1972: kahdeksan näkökulmaa (Visions of Eight, 1973)
Heinäsirkat (The Day of the Locust, 1975)
Maratoonari (Marathon Man, 1976)
Jenkit (Yanks, 1979)
Honky Tonk Freeway – vallaton valtatie (Honky Tonk Freeway, 1981)
Separate Tables (1983)
An Englishman Abroad (1983)
Haukka ja lumimies (The Falcon and the Snowman, 1985)
Pahan riivaamat (The Believers, 1987)
Madame Sousatzka (1988)
Kohtalokas vuokralainen (Pacific Heights, 1990)
Muurin takana (The Innocent, 1993)
Uusia tuulia kartanossa (Cold Comfort Farm, 1995)
Silmä silmästä (Eye for an Eye, 1996)
The Tale of Sweeney Todd (1997)
The Next Best Thing (2000)
Kirjallisuutta

Brown, Julia Prewitt: The Films of John Schlesinger.  Anthem Press, 2019.  ISBN 9781783089796.  Google Books (viitattu 16.7.2022).
Aiheesta muualla

John Schlesinger Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Schlesingerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Japan Game Awards

Japan Game Awards.
Japan Game Awards (jap. 日本ゲーム大賞, nihon gemu taisho) on japanilainen videopeliteollisuuden palkinto. Palkinto on perustettu vuonna 1996 nimellä CESA Awards (jap. CESA大賞, CESA taisho, Computer Entertainment Supplier's Association).
Palkintoja jaetaan nimikkeille ja henkilöille kolmessa divisioonassa:
"Games of the Year Division", julkaistuille nimikkeille
"Future Division", julkaisemattomille nimikkeille
"Amateur Division", alkuperäisille tuotoksille joita ei ole kaupallisesti markkinoitu
Lisäksi jaetaan "Minister of Economy, Trade and Industry Award" (METI) -palkinto.
Palkinnot > CESA Awards '96 (1996)

Sakura Wars (Sega Enterprises) Sega Saturn
Palkinnot > CESA Awards '97 (1997)

Final Fantasy VII (Square) PlayStation
Palkinnot > The 3rd CESA Awards (1998)

The Legend of Zelda: Ocarina of Time (Nintendo) Nintendo 64
Palkinnot > The 4th Japan Game Awards (1999)

Dokodemo Issyo (Sony Computer Entertainment) PlayStation
Final Fantasy VIII (Square) PlayStation
Palkinnot > The 5th Japan Game Awards (2000)

Phantasy Star Online (Sega) Sega Dreamcast
Palkinnot > The 6th CESA Game Awards (2001~2002)

Final Fantasy X (Square) PlayStation 2
Palkinnot > The 7th CESA Game Awards (2002~2003)

Taiko no Tatsujin (Namco) PlayStation 2
Final Fantasy XI (Square-Enix) PlayStation 2, Microsoft Windows
Palkinnot > The 8th CESA Game Awards (2003~2004)

Monster Hunter (Capcom) PlayStation 2
Palkinnot > The 9th CESA Game Awards (2004~2005)

Dragon Quest VIII: Journey of the Cursed King (Square-Enix) PlayStation 2