stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ylösnousemuskappeli

| Ylösnousemuskappeli |
| --- | --- |

Sijainti:  Turun hautausmaa
Koordinaatit:  60°26′01″N, 022°18′38″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Turun arkkihiippakunta
Rakentamisvuosi:  1941
Suunnittelija:  Erik Bryggman
Tyylisuunta:  funktionalismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Ylösnousemuskappeli on Turun hautausmaalla sijaitseva kirkkorakennus. Sen on suunnitellut turkulainen funkisarkkitehti Erik Bryggman. Kappelin suunnittelussa ja toteutuksessa on piirteitä ainakin italialaisesta kansanrakentamisesta, suomalaisesta kivikirkkoperinteestä, pohjoismaisesta 1920-luvun klassismista sekä funktionalismista. Ylösnousemuskappeli on yksi Erik Bryggmanin päätöistä. Kappelin rakentaminen aloitettiin keväällä 1939 ja se valmistui huhtikuussa 1941.
Ylösnousemuskappeli on suunniteltu sulautumaan ympäristöönsä, mikä ilmenee myös sisätiloissa, kun suuren salin yhtenäinen lasiseinä tuo mäntymetsän latvuston siivilöimää valoa kirkkosaliin. Kappeli on täynnä monikerroksellista symboliikkaa. Kappelin hiekkakivireliefit ja muut kuvanveistotyöt ovat tehneet turkulaiset taiteilijat Jussi Vikainen ja Ennu Oka. Ylösnousemuskappelia on pidetty Pohjoismaiden kauneimpana kappelina ja yhtenä myöhäisen funktionalismin hienoimmista teoksista koko Euroopassa.
Ylösnousemuskappelissa on hyvä akustiikka ja suomalaiset urut vuodelta 1958.
Kuvia kappelista

Kellotorni
Sisäänkäynti
Sisätiloja
Kirjallisuutta

Erik Bryggman, Turun siunauskappeli. Turku 1948.
Turun Ylösnousemus kappelin korjaus. Arkkitehti 7/1984.
Janey Bennett, Sub Specie Aeternitas. Erik Bryggmanin Ylösnousemuskappeli. Erik Bryggman 1891–1955. Arkkitehti. Suomen rakennustaiteen museon monografiasarja 1991.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kappelin esittely Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymän sivuilla
Ylösnousemuskappelista Yle Teeman sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Ylösnousemuskappeli (Q11902931)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Turku
koordinaatit: 60°26′N 22°19′E﻿ / ﻿60.43°N 22.31°E﻿ / 60.43; 22.31

Turun uskonnolliset rakennukset
| --- | --- |
Evankelis-luterilainen kirkko: Henrikinkirkko • Hirvensalon kirkko • Kakskerran kirkko • Lutherin kirkko • Maarian kirkko • Martinkirkko • Mikaelinkirkko • Paattisten kirkko • Pallivahan kirkko • Pyhän Katariinan kirkko • Pyhän Ristin kappeli • Turun linnan kirkko • Turun tuomiokirkko • Varissuon kirkko • Ylösnousemuskappeli
Muut kristilliset: Betel-kirkko • Pyhän Birgitan ja Autuaan Hemmingin kirkko • Pyhän Hengen kappeli • Pyhän Henrikin ekumeeninen taidekappeli • Turun helluntaiseurakunnan rukoushuone • Turun ortodoksinen kirkko
Muut uskonnolliset rakennukset: Turun buddhalainen temppeli • Turun moskeija • Turun synagoga  • Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon seurakuntakeskus
Tuhoutuneet: Beetlehem-kirkko • Betanian kirkko • Immanuel-kappeli •  Rouvasväen raamattuseuran rukoushuone
Fred Grim

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Johann Georg Friedrich Grim
Syntymäaika: 17. elokuuta 1965 (ikä 59)
Syntymäpaikka: Amsterdam, Alankomaat
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 188 cm
Seura
Seura:  FC Emmen
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
:  JOS
:  Ajax
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1986–1987 |  Ajax | 0 | (0) |
| 1987–1994 |  Cambuur | 308 | (1) |
| 1994–2002 |  Ajax | 101 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 409 | (1) |
Valmennusura
2004–2005:  Jong Ajax (apuv.)
2005–2007:  Ajax (mv-valm.)
2007–2009:  Sparta Rotterdam (apuv.)
2009–2010:  Jong Ajax (apuv.)
2010–2012:  Ajax U19
2012–2015:  Almere City
2015–2016:  Alankomaat U21
2016–2017:  Alankomaat (apuv.)
2017:  Alankomaat
2017–2018:  Sparta Rotterdam (apuv.)
2018–2021:  RKC Waalwijk
2023–:  FC Emmen
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Fred Grim (s. 17. elokuuta 1965 Amsterdam, Alankomaat) on alankomaalainen entinen jalkapallomaalivahti ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Kesästä 2023 lähtien hän on toiminut FC Emmenin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Grim aloitti uransa JOS Watergraafsmeerin juniorijoukkueessa, josta siirtyi Ajaxin organisaatioon jo juniori-ikäisenä. Hän nousi Ajaxin edustusjoukkueeseen kaudella 1986/87, mutta siirtyi kauden aikana lainalle SC Cambuuriin. Lainapesti muuttui pysyväksi siirroksi. Grim otti asemansa Cambuurin ykkösmaalivahtina ja pelasi Cambuurin maalilla 272 ottelua, kunnes siirtyi kesällä 1994 takaisin Ajaxiin. Ajaxissa hän oli Edwin van der Sarin kakkosmaalivahtina, kunnes tämä siirtyi vuonna 1999 Juventukseen. Kokeneesta Grimistä tuli tämän myötä Ajaxin ykkösmaalivahti ja hän edusti seuraa lopulta 101 ottelussa, kunnes lopetti pelaajauransa Ajaxissa vuonna 2002.
Ura pelaajana > Saavutukset pelaajana

Mestarien liiga: 1995
Alankomaiden mestaruus (4): 1995, 1996, 1998, 2002
Alankomaiden cup (3): 1998, 1999, 2002
Alankomaiden supercup (2): 1995, 2002
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Grim siirtyi valmentajaksi. Hän toimi Ajaxin organisaatiossa juniorivalmentajana ja Jong Ajaxissa John van den Bromin apuvalmentajana. Maaliskuussa 2005 hän siirtyi edustusjoukkueen valmennustiimiin maalivahtivalmentajaksi.
Grim jätti Ajaxin kauden 2006/07 jälkeen ja siirtyi Sparta Rotterdamin apuvalmentajaksi. Hän työskenteli seurassa kaksi kautta, kunnes palasi Ajaxiin juniorijoukkueen apuvalmentajaksi kesällä 2009. Vuosina 2010–2012 hän toimi Ajaxin U19-joukkueen valmentajana. Grim suoritti valmentajatutkinnon helmikuussa 2010.
Lokakuussa 2012 Grim debytoi päävalmentajana aikuisten tasolla, kun hänestä tuli Eerste Divisiessä pelanneen Almere Cityn päävalmentaja. Grim toimi Almeren päävalmentajana kesään 2015 saakka, kunnes siirtyi Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi. Syyskuussa 2016 hän jätti tehtävänsä ja siirtyi Danny Blindin apuvalmentajaksi Alankomaiden A-maajoukkueeseen. Blindin saatua potkut maaliskuussa 2007 Grimistä tuli väliaikaisesti maajoukkueen päävalmentaja. Toukokuusta marraskuuhun 2017 hän toimi Dick Advocaatin puvalmentajana maajoukkueessa. Yhteistyö jatkui joulukuussa 2017 Sparta Rotterdamissa, johon Advocaat siirtyi päävalmentajaksi ja Grim apuvalmentajaksi.
Päävalmentajatehtäviin Grim palasi kesällä 2018, kun hänestä tuli RKC Waalwijkin päävalmentaja. Hän nosti seuran Eredivisieen kauden 2018/19 päätteeksi. Kaudella 2019/20 joukkue juuttui Eredivisien jumboksi, mutta sarjapaikka pelastui, kun liigakausi keskeytettiin ennenaikaisesti koronpandemian vuoksi.
Grim siirtyi kaudeksi 2021/22 Waalwijkista Willem II:n päävalmentajaksi. Hän sai potkut seurasta maaliskuussa 2022, kun joukkue oli vajonnut Eredivisien putoamiskamppailuun.
Kesäkuussa 2023 Grim palasi valmennsutehtäviin FC Emmenin päävalmentajana.
Ura valmentajana > Saavutukset valmentajana

U19 Alankomaiden mestaruus: 2011, 2012
Eerste Divisie
nousukarsintojen voitto: 2019
Seppo Tammilehto

Seppo Juhani Tammilehto (s. 7. helmikuuta 1952 Ähtäri) on suomalainen muusikko, laulaja ja laulujentekijä. Hän muutti Tampereelle Ähtäristä vuonna 1975. 1983 lähtien hänen asuinpaikkansa oli pitkään Kangasala, jossa hänet valittiin vuoden kangasalalaiseksi vuonna 1998. Vuonna 2012 hän muutti takaisin Tampereelle. Hänen enonsa oli Tapio Tammilehto, ja hänen serkkujaan ovat Antti Tammilehto sekä Pekka Tammilehto eli Topi Sorsakoski.
Ura

Tammilehto aloitti uran Alwari Tuohitorvi -nimisessä yhtyeessä rumpalina v. 1968. Yhtyeestä tuli myöhemmin 1970-luvulla erittäin suosittu pop-yhtye. Tammilehto on ollut laulava rumpali myös Mika Sundqvistin Nonstop-bändissä, sekä Matthews ja Kummitus -yhtyeissä. Myöhemmin rumpujen soitto vaihtui kitaraan. Hän sai kiinnityksen Tampereen Hotelli Rosendahliin kolmeksi vuodeksi, jossa Tammilehto lauloi tanssimusiikkia yritysten juhlissa. Tuolloin myös omien laulujen tekeminen lisääntyi ja hän kirjoitti tunnettuja radiohittejä monille artisteille.
Varsinainen sooloura käynnistyi vuonna 1994, kun albumi Punainen Kitara julkaistiin. Tunnetuin Tammilehdon omista levytyksistä on hänen sanoitus "Kuin helminauhaa" (alkup. irlantilaisen David McWilliamsin hitti, "The Days of Pearly Spencer"). Myös "Punainen Kitara", sekä "Viileä käsi, mutta lämmin sydän", ovat useiden artistien ja bändien ohjelmistoissa. Myös laulut "Mustikkavuoren kuu" ja "Minä olen minä (Juhani Eklund)" ovat tunnettuja. Hän keikkailee yksin soolona, sekä yhdessä Freemanin kanssa ja on solisti Anza Mertaranta Allstars -bändissä.
Sanoittaja Jorma Toiviainen oli Tammilehdolle merkittävä henkilö, joka opetti hänelle laulujen sanoitusten tekniset osa-alueet. Tammilehdon säveltämä ja sanoittama "Maailmantango" voitti Seinäjoen tangomarkkinoiden sävellyskilpailun vuonna 1990. Hän on esiintynyt Liverpoolissa Beatles-festareilla elokuussa 2014, sekä tuottanut ja esiintynyt huomion saaneessa Beatles Forever -revyyssä.
Tammilehto pyydettiin Teoston Kulttuurikummiksi keväällä 2010. Häneltä on julkaistu 12 sooloalbumia ja hänen sävellyksiään ja sanoituksiaan on levytetty noin 400.
Kesällä 2021 julkaistiin studiolive, jossa solistit esittivät Tammilehdon lauluja. Esiintyjinä olivat Tammilehdon lisäksi Heidi Kyrö, Pekka Tiilikainen, Freeman ja Masi Luoman akustinen yhtye.
Tuottajaura

Syksyllä 2011 sai ensi-illan Tammilehdon käsikirjoittama ja tuottama Irwin Goodman -revyy. Se on Irwinin ja Vexi Salmen musiikkiin perustuva esitys, joka syväluotaa menneiden vuosikymmenten suomalaista viihdettä Sitä esitettiin n. 15 kertaa eri puolella Suomea.
Tammilehto on myös tehnyt paikallisradioille musiikki-ohjelmasarjoja nimekkäistä artisteista.
Tammilehto on käsikirjoittanut Topi Sorsakosken elämästä ja urasta kertovan musiikkinäytelmän Salattu suru ja valinnut siihen laulut. Sen ensi-ilta oli Ähtärissä keväällä 2014.
Vuonna 2016 sai Hämeenlinnan Sokos-Hotel Vaakunassa ensi-iltansa Tammilehdon kirjoittama musiikkirevyy: Hämeenlinna Suomen Liverpool. Vuonna 2017 Tampereen Komedia-teatterissa järjestettiin Tammilehto & Freeman 60/70-lukujen nostalgia-iltoja. Keväällä 2018 Tammilehdon urasta julkaistiin Unto Välimäen kirjoittama kirja Poutapilven poika. Sen jälkeen Tammilehto on kirjoittanut kirjat Aaro, iskelmien kuningas. Rikosromaani Tyhjennetty pyydys, sekä Manserokkarit, johon ilmestyi jatko-osa syksyllä 2023, nimellä Manse -The Best-.
Erikoispalkinnot

Tamperelainen Musa-erikoispalkinto 2018, palkinnon antajina Tamperelainen-lehti ja Radio Musa.
Diskografia

Punainen kitara (1994)
Nojatuoliunelmia (1996)
Sähkövärinää (1997)
Poutapilven poika (2000)
Kolmen tähden taivas (2002)
Tosirakkautta (2004)
Helmiä nauhassa – Collection (2005)
Käsittele varoen (2008)
Tuuleen kuiskattuja tarinoita (2010)
1952 Juhla-albumi/DVD (2012)
Hän (2019)
Hitit helminauhana (2021)
Teoksia

Tammilehto, Seppo: Aaro, iskelmien kuningas.  Tampere:  Mediapinta, 2019.  ISBN 9789528107330
Tammilehto, Seppo: Tyhjennetty Pyydys.  Tampere:  Mediapinta, 2020.  ISBN 9789528109716
Tammilehto, Seppo: Manserokkarit.  Helsinki:  Lector Kustannus, 2022.  ISBN 9789527433744
Juha Mäntylä (toim.) & Tammilehto, Seppo & yksitoista muuta kirjailijaa: Särkyneen sydämen liiteri. Kuvitteellisia kertomuksia Elviksestä.  Helsinki:  Lector Kustannus, 2023.  ISBN 978-952-7433-86-7
Tammilehto, Seppo: Manse – The Best.  Helsinki:  Lector Kustannus, 2023.  ISBN 978-952-7500-36-1
Aiheesta muualla

viralliset kotisivut
Seppo Tammilehdon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Seppo Tammilehdon sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Seppo Tammilehdon sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Gioachino Rossini

| Gioachino Rossini |
| --- | --- |
 Gioachino Rossini. Vincenzo Camuccinin maalaama muotokuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. helmikuuta 1792 Pesaro, Italia
Kuollut: 13. marraskuuta 1868 (76 vuotta) Pariisi, Ranska
Muusikko
Tyylilajit:  romantiikka
Soittimet:  sello 
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Gioachino (myös Gioacchino) Antonio Rossini (29. helmikuuta 1792 Pesaro, Italia – 13. marraskuuta 1868 Pariisi, Ranska) oli italialainen säveltäjä. Hänet muistetaan erityisesti taitavana oopperoiden säveltäjänä. Rossini sävelsi ensimmäisen oopperansa 18-vuotiaana (1810). Rossinin tuotteliainta aikaa olivat vuodet 1815–1823. Hän sävelsi viimeisen oopperansa, Wilhelm Tellin, vuonna 1829. Sen jälkeen hän sävelsi vielä muun muassa kirkkomusiikkia. Rossini oli 1800-luvun ensimmäisen puoliskon johtava italialainen oopperasäveltäjä ja vaikutti merkittävästi oopperamusiikin, erityisesti bel canton kehitykseen.
Elämä > Lapsuus

Rossini syntyi musikaaliseen perheeseen Pesarossa, Adrianmeren rannikolla. Hänen isänsä soitti trumpettia ja käyrätorvea ja työskenteli teurastamojen tarkastajana. Äiti puolestaan oli laulaja. Vanhempien johdolla Gioacchinon musiikkiharrastus alkoi varhain ja jo kuusivuotiaana hän soitti triangelia isänsä yhtyeessä.
Rossinin isä kannatti ranskalaisia ja toivotti Napoleonin joukot tervetulleeksi niiden saapuessa Pohjois-Italiaan. Vuonna 1796 tämä muodostui ongelmaksi, kun Itävalta palautti vanhan hallinnon. Isä sai vankilatuomion ja äiti vei nuoren Gioacchinon Bolognaan, jossa hän ansaitsi leipänsä laulajana eri teattereissa. Tänä aikana Gioacchino oli usein vanhan isoäitinsä hoivissa, joka ei kyennyt pitämään pojalle kuria. Lopulta vanhemmat tapasivat Bolognassa uudestaan.
Rossini asui Bolognassa erään teurastajan hoivissa samalla kun hänen isänsä soitti trumpettia teatteriyhtyeissä ja äitinsä lauloi. Hän oli kolme vuotta herra Prinettin opetuksessa, opetellen cembalonsoittoa. Viinanmyynnillä itsensä elättänyt Prinetti soitti cembaloa vain kahdella sormella ja välillä nukahti seisaaltaan, joten kriittinen nuori oppilas ei kyennyt suhtautumaan tähän vakavasti.
Angelo Tesei oli hänen seuraava opettajansa, ja tämän luona Rossini oppi lukemaan musiikkia, säestämään pianolla ja laulamaan. Kymmenen vuoden iässä hän lauloi kirkkokuorossa soolo-osuuksia. Kolmetoistavuotiaana, vuonna 1805, hän lauloi paikallisessa teatterissa näytelmässä Camilla – tämä oli oleva hänen ainoa julkinen esiintyminen laulajana. Rossini oppi myös isänsä tavoin soittamaan trumpettia.
Elämä > Nuoruus

Vuonna 1807 nuori säveltäjänalku hyväksyttiin isä P. S. Mattein tunneille opiskelemaan kontrapunktia ja hieman sen jälkeen Bolognan konservatorioon Cavedagnin sellotunneille. Rossini kehittyi nopeasti sellonsoitossa, mutta Mattein konservatiiviset näkemykset kontrapunktista ohjasivat häntä ajattelemaan sävellystyöstä vapaammin. Rossinin taitoa orkestroinnin saralla on pidetty tuloksena hänen työstään Joseph Haydnin ja Wolfgang Amadeus Mozartin kvartettojen ja sinfonioiden sovittamisesta. Mozartin musiikille omistautumisensa vuoksi hänet tunnettiinkin Bolognassa lempinimellä Il Tedeschino (’pikku saksalainen tai saksankielinen’).
Vuonna 1808 Rossinille myönnettiin Bolognan konservatorion palkinto kantaatistaan Il pianto d'Armonia sulla morte di Orfeo ja kaksi vuotta myöhemmin, 18-vuotiaana, hänen ensimmäinen oopperansa La Cambiale di Matrimonio sai kantaesityksensä Venetsiassa. Vuosina 1810–1813 Rossini tuotti useita oopperoita Venetsiassa, Milanossa, Ferrarassa ja Roomassa, mutta läpimurto onnistui vasta vuonna 1813 hänen kymmenennen oopperansa Tancredin ja sen hurjan suosion ansiosta. Jotkut melodiat oopperasta nousivat niin suosituiksi, että niitä lauloivat niin gondoljeerit Venetsiassa kuin yleisöt oikeussaleissa.
Elämä > Oopperan jälkeen

Rossini palasi Bolognaan vuonna 1829. Hänen äitinsä oli kuollut kaksi vuotta aikaisemmin ja hän halusi viettää aikaa isänsä kanssa. Rossinin suunnitelmat muuttamisesta takaisin Pariisiin mutkistuivat, kun kuningas Kaarle X joutui heinäkuun vallankumouksessa luopumaan vallasta. Faustia uuden oopperan aiheeksi suunnitellut Rossini kuitenkin palasi Pariisiin vähäksi aikaa marraskuussa 1830.
Kuusi osaa hänen Stabat Materistaan on sävelletty 1832 ja loput vasta 1839, vuonna jolloin hänen isänsä kuoli. Vuodesta 1832 alkaen Rossini sävelsi vain pienimuotoisa teoksia ja tästä syystä hänen elämäkertansakin voi jakaa kahteen erilliseen osaan. Hänen vaimonsa Isabella Colbran kuoli 1845. Yhteiskunnallisten levottomuuksien johdosta Rossini jätti Bolognan 1847, samana vuonna jona hän nai toisen vaimonsa, Olympe Pelissier’n. Asuttuaan jonkin aikaa Firenzessä Rossini 1855 asettui Pariisiin. Siellä hänen asunnostaan tuli sikäläisen taiteellisen elämän tärkeä keskus.
Gioacchino Rossini kuoli talossaan Passyssä 13. marraskuuta 1868. Hänet haudattiin Père-Lachaisen hautausmaalle Pariisiin. Vuonna 1887 hänen maalliset jäännöksensä siirrettiin Firenzen Basilica di Santa Croceen, jossa ne tänäkin päivänä lepäävät.
Jonkin aikaa hänen kuolemansa jälkeen Giuseppe Verdi ehdotti, että italialaiset muusikot kokoontuisivat säveltämään Rossinin kunniaksi requiemin ja alkoi itse työskennellä libera men parissa. Teos valmistui seuraavana vuonna, mutta sitä ei esitetty kertaakaan Verdin elinaikana. Messa per Rossini sai ensimmäisen esityksensä lopulta Stuttgartissa vuonna 1988.
Mestarin tyylipiirteitä

Rossini hallitsi erinomaisesti polyfonisten sävellysten teon ja italialaisen bel canto -perinteen ilmaisukeinot. Hänen tyylipiirteisiinsä sisältyi huumoria ja karrikointia. Oopperataiteeseen vaadittavat draamallisuuden, laulutekniikan tutemuksen ja orkestrointitaitojen saralla Rossini oli mestarillinen. Hän pyrki vähentämään yksinlaulun osuutta oopperoissa ja korostamaan orkesterin roolia. Myös kuorolle annetaan suuri rooli. Tämän vuoksi hän merkitsi sävellystensä lauluosuuksiin tarkat korukuviot ja rajoitti siten laulajien mahdollisuutta muunteluun. Laulajien koulutukseen ja ammattitaitoon hänen aikanaan kuului kuitenkin improvisointi ja joitakin näistä aikalaisten niin sanotuista kadensseista on säilynyt näihin päiviin. Lauluäänille hänellä oli muutamia erikoisvaatimuksia: joissakin teoksissa tarvitaan kevyt draamallinen sopraano, koloratuurimezzosopraano tai kevyt baritoni. Laulajat joutuivat opettelemaan uuden, Rossinin aikaan sopivan laulutavan.
Rossini oli ensimmäinen, joka poisti oopperoistaan säestämättömän resitatiivin, jolloin niistä muodostui ”jatkuvia” musiikkiteoksia alusta loppuun. Hänen musiikkinsa suosio perustui ennen kaikkea sen melodisuuteen. ”Antakaa minulle ostoslista ja teen siitä musiikkiteoksen”, hän sanoi kerran. Mieleenpainuvien melodioitten rakentaminen olikin Rossinille helppoa.
"Suuren säveltäjän" persoona

Rossinista on jäänyt jälkipolville useita tarinoita liittyen hänen luonteeseensa ja elämäänsä. Hänen on usein sanottu säveltäneen tunnetuimman teoksensa, Sevillan parturin hyvin lyhyessä ajassa, koska, kuten tavallista, hän oli myöhässä määräajasta. Jotkut lähteet mainitsevat sävellysajaksi viikon, toiset kaksi viikkoa – joka tapauksessa mestariteoksena pidetyn oopperan säveltämiseen kului huomattavan vähän aikaa. Hän sävelsi makuuhuoneessaan yllään vain aamutakkinsa. Huvittuneisuutta herätti, että Rossini oli säveltänyt Parturin parta koko tämän ajan ajamattomana. Säveltäjä huomautti tähän, että parran ajamiseksi hänen olisi ollut poistuttava talostaan eikä ooppera olisi valmistunut määräaikaan mennessä.
Toinen tarina kertoo erään impressaarin käynnistä Rossinin kotona. Hän löysi säveltäjän sängystään säveltämästä. Edes katsomatta tulijaan tämä pyysi häntä noukkimaan lattialle pudonneen sivun. Kun hän teki työtä käskettyä ja nosti partituurilehden lattialta, Rossini ojensi hänelle sivun, jonka oli juuri saanut valmiiksi ja pyysi impressaarin mielipidettä siitä, kumpi niistä oli parempi. Miehen vastatessa epävarmasti niiden olevan identtisiä Rossini totesi, että oli ollut helpompaa kirjoittaa uusi kuin nousta sängystä ja etsiä pudonnut paperiarkki.
"Suuren säveltäjän" persoona > Rossinin sanomaa alkusoittojensa synnystä

”Kannattaa odottaa iltaan ennen kantaesitystä, sillä mikään ei anna inspiraatiolle samanlaista potkua kuin pakko – oli se sitten kopioija odottelemassa partituuriasi tai teatterinjohtaja hiuksiaan repien kävelemässä edestakaisin. Aikanani kaikki Italian impresariot olivat kaljuja kolmekymppisinä...”
”Otellon alkusoiton kirjoitin pienessä huoneessa Palazzo Barbajassa, jonne minut oli sulkenut teatterinjohtajista kaikkein tylyin ja kaljuin.”
”Varastelevaan harakkaan kirjoitin alkusoiton päivää ennen kantaesitystä La Scalan katon alla, jonne johtaja ja neljä näyttämöapulaista olivat minut lukinneet.”
”Parturin kohdalla pistin paremmaksi: En edes säveltänyt alkusoittoa vaan otin sen jo kirjoittamastani oopperasta, Elisabetasta. Yleisö oli hyvin mielissään.”
Teokset > Oopperat

Demetrio e Polibio (1806)
La Cambiale di Matrimonio (1810)
L'Equivoco stravagante (1811)
L'Inganni felice (1812)
Ciro in Babilonia (1812)
La Scala di Seta (1812)
La Pietra del Paragone (1812)
L'Occasione fa il ladro (1812)
Signor Bruschino (1813)
Tancredi (1813)
Italiatar Algeriassa (L’Italiana in Algeri, 1813)
Aureliano in Palmira (1813)
Il Turco in Italia (1814)
Sigismondo (1814)
Elisabetta regina d'Inghilterra (1815)
Torvaldo e Dorliska (1815)
Sevillan parturi (Il Barbiere di Siviglia, 1816)
Le Nozze di Teti e di Peleo (1816)
La Gazzetta (1816)
Otello (1816)
La Cenerentola (1817)
Varasteleva harakka (La gazza ladra, 1817)
Armida (1817)
Adelaide di Borgogna (1817)
Mosè in Egitto (1818)
Ricciardo e Zoraide (1818)
Ermione (1819)
Eduardo e Cristina (1819)
La Donna del Lago (1819)
Bianca e Falliero (1819)
Maometto secondo (1820)
Matilde di Shabran (1821)
Zelmira (1822)
Semiramide (1823)
Matka Reimsiin (Il viaggio a Reims, 1823)
Adina (1826)
Le Siège de Corinthe (Uusittu versio oopperasta Maometto II) (1826)
Moïse et Pharaon (Uusittu versio oopperasta Mosè in Egitto) (1827)
Le Comte Ory (1828)
Wilhelm Tell (Guillaume Tell, 1829)
Rossinin musiikkiin perustuvat pastissioopperat:
Ivanhoé (koonnut Antonio Pacini, 1826)
Robert Bruce (koonnut Louis Niedermeyer, 1846)
Teokset > Kirkkomusiikki

Messa di gloria (1820)
Stabat Mater (1842)
Petite Messe solennelle (1864)
Teokset > Soitinmusiikki

Sonate a quattro jousisoittimille (1804)
Péchés de villeise pianolle (1855)
Teokset > Muuta

La boute fantastique, baletti, sovitus (1919)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rossini Opera Festival.
Gioacchino Rossini International Music Score Library Project (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Rossinin partituureja. Mutopia Project.
Maisteri Lindgren esitelmöi: Masentunut Rossini. Yle.fi 7.6.2016.
Murtomäki, Veijo: Bel canto: Gioachino Rossini. Musiikin historiaa, Taideyliopiston Sibelius-Akatemia.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 2  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Sopraano Isabella Colbran, jonka kanssa Rossini avioitui 1822.
Kohtaus Sevillan parturista. Alexandre Fragonardin litografia vuodelta 1830.
Rossinin hauta Basilica di Santa Crocessa Firenzessä.
Gioachino Rossini Étienne Carjatin valokuvaamana vuonna 1865.