stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
USSOUTHCOM

Ylipäällikkö
Joe Biden
Puolustusministeri
Lloyd Austin
Asevoimat
maavoimat
ilmavoimat
avaruusvoimat
merijalkaväki
laivasto
rannikkovartiosto
Sotatoimialueiden päämajat
Pohjoinen
Eteläinen
Tyynimeri
Eurooppa
Keskinen
Afrikka
Kyberturvallisuus
Erikoisoperaatiot
Strategia
Kuljetus
Muuta
Puolustusministeriö
Strategiset joukot
Pohjois-Amerikan ilmapuolustus
Pentagon
Yhdysvaltain asevoimat
USSOUTHCOMin vastuualue
United States Southern Command (USSOUTHCOM) on Yhdysvaltain puolustusministeriön alainen asevoimien sotatoimialueen päämaja (COCOM; Unified Combatant Command), joka vastaa toiminnoista Etelä- ja Keski-Amerikassa ja Karibialla, lukuun ottamatta Kuubaa ja Puerto Ricoa, jotka kuuluvat USNORTHCOMin alaisuuteen. Sen päämaja on Miamissa Floridassa. USSOUTHCOM kuuluu Unified Command Systemiin, joka on perustettu 1947, mutta sitä edelsivät Yhdysvaltain ensimmäiset tukikohdat Panamassa 1903.
Sillä on toimintoja Fort Samissa Houstonissa Texasissa (US Army South), Davis-Monthanin lentotukikohdassa Tucsonissa Arizonassa (U.S. Air Force South), Key Westissa Floridassa (Joint Interagency Task Force South) ja Joint Task Force Bravo Soto Canossa Hondurasissa. Lisäksi sillä on etulinjan tukikohtia Comalapassa, El Salvadorissa, Mantassa, Ecuadorissa ja Aruballa ja Curaçaossa Alankomaiden Antilleilla sekä Joint Task Force Guantanamo Guantanamo Bayssä Kuubassa, vaikka Kuuba ei kuulukaan sen vastuualueeseen.
USSOUTHCOMin päämaja oli monia vuosia Panaman kanavavyöhykkeellä Panamassa kanavan Tyynenmeren puoleisessa päässä, mutta se siirrettiin syyskuussa 1997 Miamiin USSOUTHCOMin toiminta-alueen ulkopuolelle. Yhdysvaltain huumeiden vastaisessa sodassa USSOUTHCOM tukee DEA:ta, oikeusministeriötä ja siirtolaisuus- ja tullivirastoa pysäyttämään huumekauppa toiminta-alueeltaan. Se suorittaa ilma- ja meritarkkailua ja saa prosentin eli noin 17,8 miljardia dollaria (vuonna 2000) liittovaltion huumeiden vastaiseen taisteluun suunnatuista varoista.
USSOUTHCOMin komentaja on kenraali Douglas M. Fraser (USAF) kesäkuusta 2009. Hänen edeltäjiään olivat amiraali James G. Stavridis (U.S. Navy) 19. lokakuuta 2006 lähtien ja Bantz J. Craddock (US Army) 2004–2006.
USSOUTHCOMin alaisuuteen kuuluvat:
United States Army South (Fort Sam Houston, Texas)
United States Naval Forces Southern Command
United States Marine Corps Forces, South
United States Southern Command Air Forces
Special Operations Command South
Joint Interagency Task Force South
Joint Task Force Bravo
Joint Task Force Guantanamo
Sotatoimialueet
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.southcom.mil/
Sisko Savonlahti

| Sisko Savonlahti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. lokakuuta 1982 (ikä 41) Espoo
Kansalaisuus:  suomi
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Kirjailija
Aikakausi:  2018–
Tyylilajit:  autofiktio
Esikoisteos:  Ehkä tänä kesänä kaikki muuttuu
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sisko Savonlahti (s. 29. lokakuuta 1982 Espoo) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisteoksensa on autofiktiivinen Ehkä tänä kesänä kaikki muuttuu, jonka Gummerus julkaisi 2018. Teos oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2018. Sa­von­lah­ti sai vuon­na 2019 Gum­me­ruk­sen myön­tä­män Kal­le Pää­ta­lo -kir­jal­li­suus­pal­kin­non. Vuonna 2021 Gummerus julkaisi hänen toisen autofiktiivisen romaaninsa Kai minä halusin tätä.
Vuodesta 2011 vapaana toimittajana työskennellyt Savonlahti valmistui medianomiksi 2017 Haaga-Helia ammattikorkeakoulusta.
Savonlahti on tehnyt Minä & minä -podcastia yhdessä Anni Gullichsenin kanssa Jaksomedialle vuodesta 2016. Savonlahti on kirjoittanut kolumneja Ylelle ja Helsingin Sanomiin. Hän on työskennellyt myös Amnestyn televarainhankkijana.
Teokset

Ehkä tänä kesänä kaikki muuttuu.  Gummerus, 2018.  ISBN 9789512411412.
Kai minä halusin tätä.  Gummerus, 2021.  ISBN 9789512419845.
Aiheesta muualla

Sisko Savonlahden verkkosivut
Savonlahden kolumnit Ylen verkkosivuilla
Savonlahden kolumnit Helsingin Sanomissa
Uigen maakunta

| Uíge |
| --- | --- |

 Sijainti
 Koordinaatit: 7.1°S, 15.6°E 
Valtio:   Angola
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  Maakunta
 – hallinnollinen keskus:  Uíge
Pinta-ala:  62 500 km²
Väkiluku (2019)  (arvio):  1 710 810
 – väestötiheys:  27,4 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  AO-UIG
Uíge eli Uíje on maakunta Angolan pohjoisosassa. Sen pääkaupunki on myös nimeltään Uíge. Maakunnan pinta-ala on 62 500 neliökilometriä ja siellä asui  vuoden 2019 arvion mukaan 1 710 810 asukasta.
Uíge on lähes kauttaaltaan kongojen asuttama ja siellä puhutaan kongon kieltä. Angolan sisällissodan aikana Uíge oli UNITA:n tukialuetta. Sodan aikana merkittävä osa väestöstä joutui pakenemaan Kongon demokraattisen tasavallan puolelle.
Uigen maakunta on jaettu 16 kuntaan. Kunnat ovat nimeltään Ambuíla, Bembe, Buengas, Bungo, Cangola, Damba, Maquela do Zombo, Milunga, Mucaba, Negage, Puri, Quimbele, Quitexe, Sanza Pombo, Songo ja Uíge.
Uusikylä

Uusikylä voi tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja > Suomessa

Uusikylä, kylä Hyvinkäällä
Uusikylä, kylä Lohtajalla Kokkolassa
Uusikylä, kylä Lieksassa
Uusikylä, kylä Nastolassa Lahdessa
Uusikylä, kylä Nurmijärvellä
Uusikylä, kylä Pusulassa Lohjalla
Uusikylä, kylä Siuntiossa
Uusikylä, kaupunginosa Tampereella
Uusikylä, kaupunginosa Juankoskella Kuopiossa
Uusikylä, Kajaanin kaupunginosan Nakertajan entinen nimi
Uudenkylän rautatieasema, rautatieliikennepaikka Nastolassa Lahdessa
Paikkoja > Luovutetuilla alueilla

Uusikylä, kylä entisessä Vuokselan kunnassa Neuvostoliitolle luovutetulla alueella
Paikkoja > Muualla Venäjällä

Uusikylä, entinen kylä Pietarin kaupungin alueella Venäjällä
Uusikylä, maalaiskunta ja sen keskustaajama Äänisenrannan piirissä Karjalan tasavallassa
Henkilöitä

Aarne Uusikylä (1884–1951), suomalainen vakuutusjohtaja
Eetu Uusikylä (s. 1994), suomalainen kirjailija
Einari Uusikylä (1890–1973), suomalainen taidemaalari
Heikki Uusikylä suomalainen laulaja, lauluntekijä ja pastori
Kari Uusikylä (s. 1945), Helsingin yliopiston kasvatustieteen professori
Martti Uusikylä (1928–1993), suomalainen toimittaja ja pakinoitsija
Pentti Uusikylä (1923–2000), suomalainen jalkapalloilija ja kuvataiteilija.
Utahraptor

| Utahraptor |
| --- | --- |
 Utahraptorin rekonstruoitu jalka.
 Varhaisliitukausi 126 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Osalahko::  Coelurosaurit Coelurosauria
Heimo::  Dromaeosaurit Dromaeosauridae
Suku::  Utahraptor
Laji::  ostrommaysorum
Kaksiosainen nimi
 Utahraptor ostrommaysorum  Kirkland, Gaston & Burge, 1993 
Katso myös
   Utahraptor Wikispeciesissä   Utahraptor Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Utahraptor (”Utahin varas”) oli teropodidinosaurusten suku. Siitä on kuvattu vain yksi laji, Utahraptor ostrommaysorum, joka on suurin tunnettu dromaeosaurien heimon laji. Utahraptor eli varhaisliitukaudella Pohjois-Amerikassa noin 126 miljoonaa vuotta sitten.
Koko ja ulkonäkö

Utahraptor oli noin 5,7–6,5 metriä pitkä, kaksi metriä korkea ja painoi noin 500 kiloa, eli yhtä paljon kuin nykyinen harmaakarhu. Kummassakin jalassa oli sirppikynsi, joka saattoi olla jopa 38 senttimetriä pitkä.
Koko ja ulkonäkö > Höyhenpeite

Vaikka Utahraptorin fossiileista ei ole koskaan löydetty höyheniä, tutkijat arvelevat, että silläkin saattoi olla höyhenpeite, niin kuin kaikilla dromaeosaureilla.
Ravinto

Utahraptor saattoi saalistaa laumassa. Utahraptor lienee saalistanut suuria kasvinsyöjädinosauruksia, kuten Iguanodoneja.
Fossiilit

Utahraptorin jäännökset kaivoi esiin James Kirkland kollegoineen vuonna 1991. Luut löydettiin kahdesta eri paikasta itäisessä Utahissa, josta Utahraptor on saanut nimensä, Cedar Mountainin liitukautisesta muodostumasta. 
Kokonaisia Utahraptorin jäännöksiä ei ole vielä löydetty, mutta fossiileja on tarpeeksi, jotta voidaan kuvitella, miltä Utahraptor näytti.
Utahraptor populaarikulttuurissa

Utahraptorit esiintyvät esimerkiksi Robert T. Bakkerin romaanissa Raptor Red ja TV-sarjan Matkalla dinosaurusten kanssa osassa Ilmojen jättiläinen. Se esiintyi myös History-kanavan sarjan Jurassic Fight Club (Suomessa Esihistoriallinen tappeluklubi Jim-kanavalla) jaksossa Raptor's Last Stand.
Utahraptor populaarikulttuurissa > Jurassic Park

Jurassic Parkin Velociraptorit muistuttavat enemmän Utahraptoreja kuin oikeita Velociraptoreja. Joidenkin mielestä ne saattavat muistuttaa myös Deinonychuksia.
Utahraptorin rekonstruktio.
Käännös suomeksi
Ultramariini

Ultramariinilla maalattua pintaa
Ultramariinia valmistetaan jauhamalla lapislatsulia
Ultramariini on eräs sinisen värin sävy sekä väriaine. Sana ultramariini tarkoittaa merten takaa. Oltramarino oli alun perin tekninen termi, joka viittasi moniin tuontitavaroihin, ei ainoastaan väriaineisiin.
Valmistus

Väri valmistetaan puolijalokivestä nimeltä lapislatsuli (lasuurikivi). Lasuurikivi on ollut maailman kallein värimateriaali[lähde? ]. Lapislatsulia on kolmea väriä. Paras aika arvioida kivi on auringonnousu tai -lasku.[lähde? ] Yleisin väri on rang-i-ob, ’veden väri’, joka on sinisen värin tavallisin nimitys. Tämä on tummin kivi. Toiseksi yleisin on rang-i-sabz eli vihreä. Hienoin sävy on surpar eli ’punainen sulka’. Kivessä on violetti vivahde. Lapislatsuli sisältää hauyniittia, sodaniittia, noseaania ja lasuriittia monimutkaisena mineraaliyhdistelmänä. Paremmassa laadussa on enemmän rikkiä, joka antaa kivelle violetin sävyn ja huonommassa laadussa taas on enemmän kalsiumkarbonaattia, joka saa kiven näyttämään melkein harmaalta.
Valmistusvaiheessa on kivestä saatava nämä epäpuhtaudet pois, samoin kuin siinä olevat säkenöivät pyriittitähdetkin. Hienoksi jauhettuun lasuurikiviainekseen lisätään hartsia, vahaa, kumia ja pellavansiemenöljyä ja näin syntynyttä taikinaa vaivataan jopa kolme päivää. Sitten siihen lisätään lipeää (puun tuhkaa) ja vettä ja jälleen kepin kanssa sekoitetaan ainesta tuntikausia, kunnes neste on sinisen kyllästämää. Tämän jälkeen sininen väri erotellaan puhtaaseen astiaan ja annetaan kuivua jauheeksi. Tämä ensimmäinen puristus on paras. Tuoreen lipeän kanssa käsitellään taikinaa niin kauan kuin siitä saadaan vähänkin sinistä väriä irti. Viimeinen puristus on nimeltään "tuhka", eikä se ole yhtä arvokasta väriä kuin ensimmäisessä vaiheessa saatu väri.
Löytöpaikat

Lapislatsulia on löydetty vain muutamista maista: Chilestä, Sambiasta, Afganistanista ja Siperiasta parista pienestä kaivoksesta. Länsi- ja Itä-Euroopan taiteen aito ultramariini, lukuun ottamatta kenties muutamaa venäläistä ikonia, on maalattu Afganistanista tuodulla värillä.
Luoteis-Afganistanissa on laakso, joiden kaivoksista käytetään nimeä Sar-e-sang, Kiven paikka. Se on hyvin pieni kylä kahden kaupungin, Faisabadin ja Eskazirin välissä. Siellä sijaitsevat arvokkaat Badahšanin kaivokset. Marco Pololta vuodelta 1271 on maininta: "On myös vuoria, joissa juonteina lapis lazuria, kiveä, josta saadaan sinistä ultramariiniväriä. Se on täällä hienointa maailmassa. Myös hopea- ja kupari- ja lyijykaivokset ovat hyvin tuottoisia. Tämä on kylmä maa."
Historiaa

Renessanssiajan eurooppalaiset taiteilijat joutuivat odottamaan, että heidän mesenaattinsa toimittivat heille ultramariinia. Michelangelokin odotteli tätä väriä vuoden 1501 alkukuukausina, mutta turhaan. Siitä on todisteena hänen Hautaanpano-niminen maalauksensa ko. vuodelta. Tätä keskeneräistä työtä, joka esittää Kristuksen kantamista hautaan, säilytetään National Galleryssä Lontoossa.
Ranskalainen ultramariini

Vuonna 1824 keksittiin Ranskassa ultramariinille synteettinen eli keinotekoinen vastine. Neljä vuotta aikaisemmin Société d'Encouragement pour l'Industrie Nationale oli ilmoittanut maksavansa 6 000 frangia sille, joka kykenisi valmistamaan maalia, joka maksaisi 300 frangia kilo, kymmenesosan aidon ultramariinikilon hinnasta. Kaksi kemistiä taisteli palkkiosta, ranskalainen Jean-Baptiste Guimet ja saksalainen Christian Gmelin Tübingenin yliopistosta. Kilpa kesti useita vuosia, mutta lopulta Guimet sai palkkiorahat. Keksintöä kutsutaan ranskalaiseksi ultramariiniksi.
Egyptinsininen

Toisaalta egyptiläiset olivat jo keksineet kalliille ultramariinille, lapislatsulille ehkä maailman ensimmäisen synteettisen korvikkeen, eli ns. egyptinsinisen, jo noin 4500 vuotta sitten. Se tehtiin siten, että kalkkikiven ja malakiitin, keltaisen kuparimineraalin sekä hiekan seosta kuumennettiin noin 800–900 asteeseen. Syntyneestä hauraasta massasta oli sitten helppo jauhaa värinsä hyvin pitävää sinistä maalijauhoa.
Aiheesta muualla

coloria.net
Synteettistä ultramariinia
Siuruainen

Siuruainen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Eino Siuruainen (s. 1943), maantieteilijä, kansanedustaja (Kesk.) 1987–1991, Oulun läänin maaherra 1991–2009
Ville Siuruainen (s. 1980), rumpali
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Vaivaispaju

| Vaivaispaju |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Pajukasvit Salicaceae
Suku::  Pajut Salix
Laji::  herbacea
Kaksiosainen nimi
 Salix herbacea  L. 
Katso myös
   Vaivaispaju Wikispeciesissä   Vaivaispaju Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaivaispaju (Salix herbacea) on arktisilla alueilla kasvava hyvin matala paju. Hyvin pohjoisessa paju kasvaa suikerona, eli kiemurtelee maata pitkin. Laji kasvaa mattomaisesti 1–5 cm korkeaksi.
Vaivaispajua tavataan Suomen, Ruotsin ja Norjan kylmillä alueilla, Islannin ja Grönlannin rannikoilla sekä paikoin Alpeilla ja Pyreneillä.
Suomessa vaivaispaju kasvaa tunturipaljakalla alle 1 270 metrin korkeuteen. Vaivaispaju kasvaa tuntureilla paljakan kankailla, puronvarsilla, kallioilla ja lumenviipymillä. Vaivaispajua kasvaa paikoin Lapin koivumetsävyöhykkeessä, mutta vain hyvin harvinaisena havumetsävyöhykkeessä jokivarsilla. Eteläisimmät vaivaispajut ovat Pallastuntureilla, Aakenustuntureilla ja Saariselällä.
Vaivaispajun lehtiä ja silmuja.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Vaivaispajun (Salix herbacea) levinneisyys Suomessa.
Suomen Lajitietokeskus: Vaivaispaju (Salix herbacea)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Vaivaispaju (Salix herbacea)
United States Department of Agriculture (USDA): Salix herbacea (englanniksi)
Sisko Petäjä

Sisko Elina Petäjä (o.s. Himberg, 3. maaliskuuta 1917 Salo – 1. kesäkuuta 1980 Tampere) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän aloitti taideopintonsa Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1932 ja jatkoi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1936. Pariisin Académie de la Grande Chaumièressa Petäjä kävi opiskelemassa kolmeen otteeseen vuosina 1949, 1952 ja 1960. Lisäksi hän toimi Tampereella opettajana vuosina 1948–1972.
Hänen ensimmäinen oma näyttelynsä oli Turussa vuonna 1934. Petäjän töitä oli esillä myös tamperelaisten taiteilijoiden näyttelyssä Norrköpingissä 1946 ja Kiovassa 1961. Tampereelle hän toteutti yhden julkisen veistoksen, tiilireliefin sekä useita muistolaattoja ja -reliefejä.
Sisko Petäjän puoliso oli kuvataiteilija Matti Petäjä, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1934.
Töitä

Leikkivät kalat, Nekalan päiväkoti, Tampere, 1954.
Tiedon puu, Kalevan lukio, Tampere, 1954.
Rothin ja Spoofin sissiretken muistolaatta, Mältinranta, Tampere, 1955.
Suurlakon 50-vuotisjuhlareliefi, Tampereen raatihuone, Tampere, 1955.
V. I. Leninin reliefi ja muistolaatta, yhdessä Tapio Tapiovaaran kanssa, Lenin-museo, Tampere, 1965.
Professori Pietari Adrian Gaddin muistomerkki, Rahola, Tampere, 1970.
J. K. Paasikiven reliefi ja muistolaatta, Satakunnankatu, Tampere, 1970.
Töitä > Valokuvia julkisista teoksista

Leikkivät kalat, Tampere 1954.
Rothin ja Spoofin muistokivi, Tampere 1954.
Tiedon puu, Tampere 1954.
Suurlakon muistolaatta, Tampere 1955.
Tampereen kaupungin palon muistolaatta, Tampere 1965.
V.I. Leninin vierailun muistolaatta, yhdessä Tapio Tapiovaaran kanssa, Tampere 1965.
Severi Nuormaan syntymäkodin muistolaatta, Pälkäne, 1966
Presidentti J.K.Paasikiven reliefi ja muistolaatta, Tampere 1970.
Professori Pehr Adrian Gaddin muistomerkki, Tampere 1970.
Suomen ensimmäisen jalkinetehtaan muistolaatta, Tampere 1975.
Sheryl Morgan

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sheryl Morgan |  Sheryl Morgan |  Sheryl Morgan |  |
Maa:   Jamaika
Naisten yleisurheilu
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2003 | 4×400 m |  |
Sheryl Morgan (s. 6. marraskuuta 1983, Manchester, Jamaika) on jamaikalainen yleisurheilija, jonka päämatkoja ovat 400 metrin juoksu ja 400 metrin aitajuoksu.
Morgan karsiutui 2000 Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa 400 metrin välierissä ajalla 53,64. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti Kingstonin nuorten MM-kisoissa matkan pronssia ajalla 52,61. Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 Morgan oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa.
Ennätykset

400 metrin juoksu: 52,31 (2001)
400 metrin aitajuoksu: 56,81 (2002)
Sorong

Sorongin sijainti
Sorong on rannikkokaupunki Indonesian Länsi-Papuan saarella. Kaupungissa on asukkaita noin 220 000 (arvio vuodelle 2014).
Valtakunnanosakeskus

Valtakunnanosakeskus on maantieteen termi, jolla tarkoitetaan pääkaupungin ohella maan keskeisimpiä keskuksia. Suomessa valtakunnanosakeskuksiksi on luettu Helsingin lisäksi Turku, Tampere, Oulu, Jyväskylä ja Kuopio.
Siruetanat

| Siruetanat |
| --- | --- |
 Espanjansiruetana (Arion vulgaris)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Lahko::  Keuhkokotilot Pulmonata
Alalahko::  Maakeuhkokotilot Stylommatophora
Yläheimo::  Arionoidea
Heimo::  Siruetanat Arionidae  Gray, 1840
Katso myös
   Siruetanat Wikispeciesissä   Siruetanat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siruetanat (Arionidae) on yksi maakeuhkokotiloiden heimoista. Siihen luetaan 15 sukua. Suomessa tavattavia siruetanoita ovat punasiruetana (Arion rufus), espanjansiruetana (Arion vulgaris), keltajuovaetana (Arion fasciatus), lasilimaetana (Arion circumscriptus), metsäetana (Arion subfuscus), mustasiruetana (Arion ater), nystysiruetana (Arion intermedius), tarhaetana (Arion hortensis) ja valkokylkietana (Arion silvaticus).
Heimoon kuuluvia sukuja

Anadenulus
Ariolimax
Arion
Binneya
Carinacauda
Gliabates
Hemphillia
Hesperarion
Magnipelta
Prophysaon
Securicauda
Udosarx
Zacoleus
Aiheesta muualla

University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Arionidae (englanniksi)
Sinapin leirikeskus

Sinapin päärakennus
Sinapin leirikeskus on Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymän leirikeskus Turun Kakskerran saaressa meren rannalla. Sinapin nykyinen päärakennus valmistui 2003. Tilat soveltuvat ensisijaisesti vanhuksille, vammaisille ja perhekäyttöön. Huoneissa on omat wc- ja peseytymistilat. Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymän diakoniset leirit järjestetäänkin pääosin Sinapissa. Leirikeskuksessa järjestetään myös rippikoululeirejä.
Nykyään kokoustilana toimiva arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelema Villa Staffans.
Sinapin entinen päärakennus on professori Erik Bryggmanin 1945 suunnittelema Villa Staffans, alkujaan vuorineuvos Staffansin huvila. Se on suojeltu rakennussuojelulailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sinapin leirikeskus Wikimedia Commonsissa
Leirikeskuksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Valtakunnanlainsäädäntö

Valtakunnanlainsäädäntö tarkoittaa koko liittovaltiota koskevaa lainsäädäntöä erotuksena osavaltioiden lainsäädännölle. Nimityksellä voidaan tarkoittaa myös tavallisen valtion lainsäädäntöä erotuksena autonomisen alueen erikoislainsäädännölle.
Suomen historiassa valtakunnanlainsäädännöllä tarkoitetaan autonomian aikaista venäläistä lainsäädäntöä, joka ulotettiin koskemaan myös Suomen suuriruhtinaskuntaa sen perustuslakien vastaisesti. Valtakunnanlainsäädäntö pantiin alulle 1899 helmikuun manifestilla. Tämän julistuskirjan mukaan koko Venäjän keisarikuntaa koskevien lakien säätäminen tuli tapahtua Venäjän lainsäädäntäjärjestystä noudattaen. Yleisvaltakunnallisiin lakeihin Suomen valtiopäivillä oli vain lausunto-oikeus. Koska manifestissa ei määritelty mitkä asiat olivat yleisvaltakunnallisia, pelättiin Suomessa koko oman lainsäädäntövallan menettämistä. Marraskuun suurlakko vuonna 1905 keskeytti valtakunnanlainsäädännön toimeenpanon, mutta 1908 alkaneella toisella sortokaudella toiminta jatkui. Suomessa tätä venäläistä lainsäädäntöä ei koskaan tunnustettu velvoittavaksi, ja se kumottiin muodollisesti 20. maaliskuuta 1917 annetulla julistuskirjalla eli maaliskuun manifestilla.
Ahvenanmaan itsehallintolaissa 670/1951 käytettiin nimityksiä valtakunnanlaki (11 §) ja yleinen laki (11 §), kun haluttiin tehdä ero maakuntalakeihin. Nykyisessä itsehallintolaissa (1144/1991) on nimityksinä valtakunnan lainsäädäntö (19 §), valtakunnan laki (19 §) ja valtakunnan lainsäädäntövalta (27 §). Ensimmäinen laki Ahvenanmaan itsehallinnosta (124/1920) käytti nimitystä tasavallan laki (10 §).
Valtakunnanneuvosto

Valtakunnanneuvosto voi tarkoittaa ainakin seuraavia valtioelimiä eri maissa:
Venäjän valtakunnanneuvosto (ven. Gosudarstvennyi sovet), vuosina 1810–1917 toiminut elin Venäjän keisarikunnassa, aluksi lainvalmistelija, vuodesta 1906 parlamentin ylähuone
Valtakunnanneuvosto (saks. Reichsrat), vuosina 1867–1918 Itävalta-Unkarin itävaltalaisen puoliskon parlamentti
Valtakunnanneuvosto (jap. Sūmitsu-in), Japanissa vuosina 1888–1947 toiminut keisarin neuvoa-antava elin
Valtakunnanneuvosto (saks. Reichsrat), vuosina 1919–1934 Saksassa osavaltioita edustanut, harvoin kokoontunut parlamentin toinen kamari
Valtakunnanneuvosto eli Privy Council, Isossa-Britanniassa monarkin neuvonantajien elin, yhä toiminnassa (lisäksi on erillinen vastaava elin Kanadaa varten)
Valtaneuvosto (ruots. Riksråd), keskiajalla (ja pitkään uudella ajallakin) Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa merkittävä päätöksentekoelin, jonka jäseniä kutsuttiin valtaneuvoksiksi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Valtakunnanneuvosto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Shahid Kapoor

| Shahid Kapoor |
| --- | --- |
 Shahid Kapoor vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. helmikuuta 1981 (ikä 43) Delhi, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Mira Rajput (vih. 2015)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  2003–
Aiheesta muualla
IMDb 
Shahid Kapoor (s. 25. helmikuuta 1981 Delhi) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee hindinkielisissä elokuvissa. Hän on voittanut useita palkintoja, kuten kolme Filmfare Awards -palkintoa. Hän on näyttelijä Pankaj Kapurin ja näyttelijä Neelima Azeemin poika.
Aloitettuaan uransa työskentelemällä musiikkivideoissa ja mainoksissa, Kapoor teki näyttelijändebyyttinsä romanttisessa komediassa Ishq Vishk (2003), josta hän voitti parhaan miestulokkaan Filmfare Awards -palkinnon. Hänen ensimmäinen suuri kaupallinen menestyksensä oli romanttinen draama Vivah (2006). Sitä seurasivat romanttinen komedia Jab We Met (2007) ja trilleri Kaminey (2009), joista hän sai parhaan miespääosan Filmfare Awards -ehdokkuudet. Hänen seuraavat elokuvansa eivät menestyneet kaupallisesti, ennen melko hyvin menestynyttä R… Rajkumaria (2013) ja kriitikoiden ylistämää Haideria (2014), josta Kapoor voitti parhaan miespääosan Filmfare Awards -palkinnon. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti parhaan miesnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon roolistaan huumeongelmaisena laulajana rikosdraamassa Udta Punjab (2016). Kapoorin uran tuottoisimmat elokuvat ovat historiallinen draama Padmaavat (2018) ja romanttinen draama Kabir Singh (2019).