Kipu
Luokittelu > Krooninen kipu

Joka seitsemäs suomalainen kärsii päivittäisestä kivusta. ja vaikeasti toimintakykyä rajoittavasta kroonisesta kivusta kärsii seitsemän prosenttia naisista ja viisi prosenttia miehistä. Naisten yliedustuksesta huolimatta suurin osa kroonista kipua koskevista tutkimuksista on tehty miehillä.
Krooniselle kivulle ei ole olemassa yleisesti hyväksyttyä määritelmää. Se määritellään tutkimuksissa usein vähintään kolme tai kuusi kuukautta ja joskus jopa vähintään vuoden kestäväksi kivuksi. Joskus krooninen kipu määritellään kivuksi, joka on kestänyt pidempään kuin sairauden tai vamman aiheuttaman kudosvaurion paraneminen. Joskus krooniseksi kivuksi voidaan määritellä myös lyhytkestoisempi mutta toistuva kipu kuten migreeni. Lääkäriseura Duodecimin vuonna 2018 julkaiseman kirjan mukaan kroonisen kivun ajallinen ja kausaalinen yhteys kivun aiheuttavaan tekijään saattaa olla hävinnyt. Krooninen kipu voi aiheutua esimerkiksi selkäydinkanavan ahtaumasta, välilevyn pullistuman aiheuttamasta selkäydinkanavan hermojuuren vaurioitumisesta, leikkauksesta, fibromyalgiasta tai nivelrikosta. Kroonista kipua esiintyy usein selkärangan alueella tai päässä. Aivoperäinen uupumus, unettomuus, muistihäiriöt ja mielialahäiriöt lisäävät kivun kroonistumisriskiä. Suosituin selitysmalli on se, että edellä lueteltuihin häiriöihin liittyy usein norepinefriinin, GABA:n tai serotoniinin alhaisia pitoisuuksia sekä glutamaatin tai substanssi P:n korkeita pitoisuuksia, jotka saattavat aiheuttaa myös kivun kroonistumista. Sentralisoituneessa kivussa (centralized pain) kivun lähde on siirtynyt kudoksista aivoihin.
Erään tulkinnan mukaan kipu on aina läsnä vaikeassa kroonisesta kivussa.
Suomessa ei ole mahdollista päästä kivun perusteella työkyvyttömyyseläkkeelle, vaikka se aiheuttaisi pysyvän työkyvyttömyyden. Euroopan kivuntutkimusyhdistys on esittänyt 2000-luvun alkupuolelta lähtien, että krooninen kipu tunnustettaisiin sairaudeksi..
Krooninen kipu jaetaan lääketieteessä kivun mekanismin mukaan kolmeen tyyppiin.
Nosiseptiivinen kipu on puhtaasti kudosvauriosta johtuvaa kipua. Nosiseptisen kivun perussyy on hermoston ulkopuolella, mutta siihen voi liittyä myös vastaavan ihoalueen tuntoherkistymistä. Krooninen nosiseptiivinen kipu voi olla hapenpuutteesta johtuvaa iskeemistä kipua tai esimerkiksi nivelrikosta johtuvaa tulehduskipua. Raajoissa voi ilmetä lisäksi sympaattisen hermoston aktivoitumisesta johtuvia lämpötila- ja värimuutoksia.
Neuropaattinen kipu eli hermovauriokipu johtuu keskus- tai ääreishermoston toimintahäiriöstä tai vaurioista. Sen johdosta aikaisempi kivuton ärsyke saattaa aiheuttaa voimakkaan kivun. Hermovaurio voi olla kipuhermopäätteissä, niistä selkäytimeen kulkevissa hermosäikeissä, selkäytimessä tai aivoissa. Tällaisia kipuja ovat esimerkiksi diabeettinen neuropatia, ääreishermovamman jälkitilat, välilevyn hermojuuren puristus, aavesärky, MS-taudin aiheuttamat neuropaattiset kivut, aivoverenkiertohäiriöiden jälkeiset kivut ja selkäydinvammaan liittyvä kipu sekä leikkausten yhteydessä syntyneen iatrogeenisen hermovaurion aiheuttama kipu. Hermovauriokipu tuntuu usein kihelmöintinä, vihlomisena, sähköiskun kaltaisina aistimuksina, poltteena, puutumisena tai tunnottomuutena. Hermovaurio aiheuttaa kipua vain osalle potilaista.
Sentralisoitunut kipu eli yleistynyt kipuherkkyys johtuu potilaan keskushermoston koko kipujärjestelmän herkistymisestä, minkä seurauksena potilaalla on alentunut kipukynnys. Yleistyneelle kipuherkkyydelle on ominaista, että kipua esiintyy monessa kohtaa kehoa. Potilaalla esiintyy usein muitakin aivoperäisiä oireita kuten uupumusta, unettomuutta ja muisti- tai mielialahäiriöitä.
Krooninen kipuoireyhtymä (F45.4) määritellään kansainvälisen tautiluokituksen diagnostisissa kriteereissä etupäässä tunne-elämän ristiriitaan tai psykososiaalisiin ongelmiin liittyväksi jatkuvaa kärsimystä tuottavaksi epäspesifiksi kivuksi, joka on jatkuvasti potilaan päähuomion kohteena. Kroonisen kipuoireyhtymän psykologinen syntymekanismi tarkoittaa sitä, että potilaan lihakset jäykistyvät stressin seurauksena, mikä kaventaa selkärangan hermokanavia niin että hermosäikeet joutuvat puristuksiin. Suomalaisessa asiatuntija-artikkelissa todetaan kuitenkin, että suuressa osassa kroonisista kipuoireyhtymistä oireyhtymä ei johdu psykologisista syistä, vaan siihen liittyvä masennus tai unettomuus ovat seurausta jatkuvasta kiputilasta. Psykologisten tekijöiden olemassaolo ei sulje myöskään pois ruumiillisten tekijöiden osuutta kipuoireyhtymän synnyssä. Lisäksi ajatellaan myös, että jatkuva kudoksista tuleva kipuärsykkeiden tulva on saattanut aiheuttaa pysyviä muutoksia kipujärjestelmän toiminnassa.
Jos kivun aiheutumismekanismia ei kyetä selvittämään, on kyseessä idiopaattinen eli määrittämätön tai epäspesifi kipu. Myös osa monimuotoisista paikallisista kipuoireyhtymätapauksista (CRPS, diagnoosikoodi G90.5) jää kipumekanismin osalta määrittämättömiksi. Kyseisessä sairaudessa esiintyy jatkuvaa alueellista ja ääriosiin painottuvaa kipua, joka on suhteettoman kovaa laukaisevaan tapahtumaan nähden. Laukaiseva tapahtuma voi olla esimerkiksi luunmurtuma tai ruhjevamma. Loppuosalla potilaista on havaittavissa hermovaurio.