stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vanhoillislestadiolaisuus
Opistot ja leirikeskukset

Vanhoillislestadiolaisilla on kolme kansanopistoa: Jämsässä, Ranualla ja Reisjärvellä. Kristilliset perusarvot ovat opistoissa keskeisessä asemassa. Opistoilla on vuoden kestoisia linjoja: valittavana on esimerkiksi kielilinjoja, viestintälinjoja ja kädentaitojen linjoja. Kullakin opistolla on omat erikoispainotuksensa. Jämsän kansanopisto on painottunut musiikkiin, Ranuan kansanopisto viestintään ja Reisjärven opisto luontoon. Opistoilla järjestetään lisäksi erilaisia lyhyt- ja viikonloppukursseja sekä vuosittaiset opistoseurat.
SRK:lla on käytössään leirikeskuksia eri puolilla Suomea: Haapajärvellä, Hankasalmella, Hausjärven Maitoisissa, Rovaniemellä ja Siikajoella. Leirikeskuksissa pidetään vuosittain useita leirejä, kuten rippikoulu-, virkistys- ja lastenleirejä, poika- ja tyttöleirejä, isät ja pojat -leirejä, äidit ja tytöt -leirejä sekä aviopuolisoleirejä, joilla käsitellään avioliittoon ja kasvatukseen liittyviä asioita.
Julkisuuskuva

Vanhoillislestadiolaisuus nousi julkisuuteen 1930-luvulla, kun siitä irronnut korpelalaisuus kiinnosti tiedotusvälineitä. 1960-luvulla julkisuudessa käsiteltiin liikkeestä eronnutta Elämän sana -ryhmittymää. 1970-luvulla liike nostettiin julkisuuteen erityisesti naispappeuskeskustelussa. Erityisesti vuosina 1978–1980 vanhoillislestadiolaisuus joutui negatiivisen julkisuuden kohteeksi. Kuohunta synnytti vilkasta kirjoittelua erityisesti Kotimaa-lehteen, Helsingin Sanomiin ja Kalevaan. Kuohuntaa aiheuttivat hoitokokoukset. Heti 1980-luvun alussa vanhoillislestadiolaisuus alkoi kehittää tiedotustoimintaansa ja avasi esimerkiksi suviseurat näkyvästi toimittajille, ja myöhemmin Internetiin avattiin SRK:n kotisivut. 1980-luvun alku ja erityisesti vuosi 1984 eivät olleet julkisuudessa negatiivisia. Vanhoillislestadiolaisuuden tiedotustoiminnan aktivoituminen näkyi tuolloin sanomalehdissä.
Yksi sitkeimmistä 1970-luvulla syntyneistä urbaanilegendoista on myytti ikkunallisista pesukoneista. Sen mukaan vanhoillislestadiolaisuudessa on kielletty ikkunallisen pesukoneen käyttö, jotteivät miehet voisi nähdä naisten alusvaatteita ikkunan läpi. Pesukonemyytti putkahti esille vuoden 1981 suviseurojen tiedotustilaisuudessa. Vuonna 1996 opetushallitus julkaisi kirkkohistorian cd-romin, jossa luki: "... Liikkeestä tekee tunnusomaisen ja tietyllä tapaa mainetta saavuttaneen sen torjuva suhtautuminen muun muassa televisioon, ikkunaverhoihin ja jopa pesukoneiden muovi-ikkunoihin". Palautteen takia opetushallitus poisti sen pikaisesti valikoimistaan. Pesukonemyytti ylitti myös kansainvälisen uutiskynnyksen.
Erityisesti suviseuroissa tapahtuva tiedottaminen monipuolistui 1980-luvulla. Vuonna 1971 suviseuroihin avattiin tiedotuskeskus tiedotusvälineille. Koska vanhoillislestadiolaisuudesta oli 1970-luvun lopussa esitetty monia virheellisiä käsityksiä, tiedotettiin Keminmaan suviseuroissa vuonna 1980 avoimesti. Tiedotustilaisuuksia pidettiin joka päivä ja seuravieraita kehotettiin vastaamaan tiedotusvälineiden kysymyksiin. Kyseiset suviseurat saivatkin laajaa julkisuutta tiedotusvälineissä. Tiedotusvälineet olivat runsaana paikalla myös seuraavan vuoden suviseuroissa. Vuoden 1983 suviseuroille osallistui noin 30 toimittajaa ja he kirjoittivat 62 sivua 20:een eri sanomalehteen. Seuraavana vuonna ilmestyivät tiedotusoppaat median avuksi. Vuoden 1984 aikana vanhoillislestadiolaisuudesta kirjoitettiin noin 320 artikkelia eri lehdissä. Suviseuroista kerrottiin televisiossa ensimmäistä kertaa vuonna 1985. Vielä vuoden 1986 suviseurojen keskeiseksi teemaksi nousi vanhoillislestadiolaisuuden puolustautuminen sitä vastaan esitettyjä syytöksiä vastaan.
Voitto Savelan mukaan liike pyrkii avoimen tiedottamisen avulla saamaan myönteistä julkisuutta.
Vanhoillislestadiolaisuus kulttuurissa

Vanhoillislestadiolaisuudesta on tehty televisiodokumentteja, muun muassa Suviseurat, synti, sovitus ja taivas (2015), Maailmassa (2003), Matkalla taivaskotiin (2000), Kuuma kesä: Enkelten varjeluksessa (2000), Ainoa oikea Jumala (1997) ja Hannu Karpon Syntisin silmin (1981). Vanhoillislestadiolaisuutta käsiteltiin myös Arman Alizadin tekemässä Arman Pohjantähden alla -sarjassa.
Vanhoillislestadiolaisuudesta on tehty elokuva Kielletty hedelmä vuonna 2009. Aihetta on käsitelty myös elokuvassa Kautokeinon kapina vuonna 2008.
Vanhoillislestadiolaisuus on keskiössä Mika Ronkaisen ohjaamassa rikosdraamasarjassa Kaikki synnit, joka julkaistiin Elisa Viihteen Aitiossa huhtikuussa 2019.
Vanhoillislestadiolaiset suhtautuvat kuvataiteeseen hyväksyvästi. Kuvataiteilija Merja Aletta Ranttila on käsitellyt taiteessaan vanhoillislestadiolaisuutta uransa varrella, mikä johti syytöksiin samanismista ja saatananpalvonnasta vuonna 1993. He saattavat boikotoida koulujen taidekasvatustilaisuuksia, jos niissä on esimerkiksi sukupuoliroolien kyseenalaistamista.
Vanhoillislestadiolaisuus on yleinen aihe kirjallisuudessa, mutta yleensä tarinat kertovat niiden näkökulmista, jotka ovat jo eronneet liikkeestä. Kirjallisuus on tarjonnut otollisen tason lestadiolaisen identiteetin pohdinnalle. Liikkeen sisällä ei kuitenkaan ole kovin paljoa omia kirjailijoita. Vanhoillislestadiolaisuutta on käsitelty Pauliina Rauhalan Taivaslaulu-kirjaan pohjautuvassa teatteriesityksessä vuonna 2015.
Oopperaan vanhoillislestadiolaisuudessa suhtaudutaan kielteisesti, koska kaikkea kehollista ilmaisua pidetään syntinä ja vierastetaan oopperoiden tarinoita.
Kirjallisuutta

Seppo Lohi: Sydämen kristillisyys. Lars Levi Laestadiuksen (1800–1861) elämänvaiheet ja kuvaus herätyksen leviämisestä Laestadiuksen kuolemaan saakka.  SRK, 2000.  ISBN 951-8940-01-0
Aiheesta muualla

SRK – Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys.
LLC – USA:n vanhoillislestadiolaiskirkko.
Suviseurat.
Rauhanyhdistys-sivusto.
Vanhoillislestadiolaisten piiristä erotetut kertovat. Ylen Elävä arkisto.
Väitös: Vanhoillislestadiolaisuuden julkisuuskuva ja modernisaation kipukohdat (Arkistoitu – Internet Archive).
| n k Vanhoillislestadiolaisuus |
| --- | --- |
Järjestöt:  Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys Rauhanyhdistys  Sveriges Fridsföreningars Centralorganisation  Laestadian Lutheran Church  Eesti Luterlik Rahuühendus 
Suurimmat rauhanyhdistykset:  Oulun rauhanyhdistys  Alajärven rauhanyhdistys  Espoon rauhanyhdistys  Helsingin rauhanyhdistys  Jyväskylän rauhanyhdistys  Kajaanin rauhanyhdistys  Kiimingin rauhanyhdistys  Kokkolan seudun rauhanyhdistys  Kuopion ja ympäristön rauhanyhdistys  Nivalan rauhanyhdistys  Rovaniemen rauhanyhdistys  Sievin rauhanyhdistys  Tampereen rauhanyhdistys  Turun rauhanyhdistys  Ylivieskan rauhanyhdistys 
Henkilöt:  Aittakumpu  Alaranta  Hautamäki  Havas  Impiö  H. Jussila  O. Jussila  Juntunen  Kaarivaara  Kinnunen  Koukkari  Leinonen  Lepistö  Mäntylä  Reinikainen  Ryselin  Saari  Savela  Taskila  Viljanen  Voittonen 
Koulutus ja media:  Jämsän kristillinen kansanopisto  Ranuan kristillinen kansanopisto  Reisjärven kristillinen opisto  Lasten polku  Päivämies  The Shepherd’s Voice  Siionin kevät  Siionin Lähetyslehti  Suviseuraradio  The Voice of Zion 
Kulttuuri ja tapahtumat:  Juhannusseurat  Maakunnalliset kesäseurat  Opistoseurat  Suviseurat  Seurakalenteri  Raamattuluokka  Siionin laulut  Sions Sånger och Psalmer  Songs and Hymns of Zion 
Vanhoillislestadiolaiset pitävät Raamattua uskon ja elämän korkeimpana ohjeena uskonpuhdistuksen keskeisimmän periaatteen "yksin Raamattu, sola scriptura" mukaisesti. Suomen vanhoillislestadiolaisista useat käyttävät edelleen enimmäkseen vuoden 1776 Bibliaa.
Lestadiolaisuuden sukupuu.
Vanhoillislestadiolaisuuden alueellinen levinneisyys Suomessa vuonna 2007.

Toimintaa vähintään:

  Kuukausittain  Vuosittain
Vanhoillislestadiolaisuus tekee ulkolähetystyötä useassa maassa. Kuva on Perhon suviseuroista 2005.
Vanhoillislestadiolaisuus Euroopassa
Vanhoillislestadiolaisuutta esiintyy vihreällä väritetyissä Venäjän federaatiosubjekteissa (9-10 federaatiosubjektissa). Karjalan tasavallassa, Leningradin alueella, Pietarin liittokaupungissa, Pihkovan alueella, Tverin alueella, Moskovan alueella(?), Baškortostanissa, Moskovan liittokaupungissa, Samaran alueella ja Saratovin alueella.
Vanhoillislestadiolaisia on seuraavissa Afrikan maissa: Gambiassa, Ghanassa, Guineassa, Keniassa, Liberiassa, Ruandassa, Senegalissa, Sierra Leonessa ja Togossa.
Vanhoillislestadiolaisuus Amerikassa
Jämsän kristillinen kansanopisto
Villakaktukset

| Villakaktukset |
| --- | --- |
 Espostoa nana on perulainen villakaktuslaji.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Trichocereeae
Suku::  Villakaktukset Espostoa  Britton & Rose (1920)
Katso myös
   Villakaktukset Wikispeciesissä   Villakaktukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villakaktukset (Espostoa) on eteläamerikkalainen 16 lajia käsittävä kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi kunnioittaa perulaista kasvitieteilijää nimeltään Nicolas E. Esposto. Villakaktukset ovat yöllä kukkivia pylväsmäisiä ja tiheäpiikkisiä, ja niiden kukat sijaitsevat lateraalisissa kefalioissa.
Tuntomerkit

Villakaktukset ovat puumaisia tai pensasmaisia, tavallisesti runsashaaraisia. Pystykasvuiset, pylväsmäiset ja runsasuurteiset varret voivat saavuttaa neljän metrin korkeuden. Areoleissa on lukuisia piikkejä ja pitkiä karvoja, jotka muodostavat verkkomaisen suojan varren ympärille. Piikeistä vain osa on kovia, loput karvamaisia. Kefaliot, joihin kukat kehittyvät, ovat varren sivulla lateraalisesti ja peittävät vartta usean uurteen levyisesti. Kukat ovat putkimaisia tai kellomaisia, punertavia tai valkoisia, toisinaan pieniä. Pohjusmalja on lyhyt ja pienten terävien suomujen ja karvojen peittämä, piikitön. Kehälehdet ovat lyhyitä, toisinaan kärjistään alaspäin kääntyneet. Hedelmä on pallomainen tai munamainen, mehevä, vihreä tai punainen ja sen pinnalla on toisinaan karvatupsuja. Kuihtuneita kehälehtiä on hedelmässä jäljellä. Siemenet ovat monenlaisia, soikeita tai melkein hattumaisia, ruskeita.
Levinneisyys

Villakaktukset kasvavat Etelä-Amerikassa päiväntasaajan eteläpuolella Etelä-Ecuadorista Peruun ja Boliviaan ulottuvalla alueella.
Lajit

Aikaisemmin lajeja on viety moniin eri sukuihin, ja suku kuvattiin tieteelle aikoinaan yksilajisena. Nyttemmin on sukuja yhdistelty ja näin on syntynyt 16-lajinen villakaktusten suku, jolle eri tutkijoista koostuva The International Cactaceae Systematic Group (kansainvälinen kaktussystematiikan ryhmä) on antanut hyväksyntänsä.
Espostoa baumannii
Espostoa blossfeldiorum
Espostoa calva
Espostoa frutescens
Espostoa guentheri – ruskovillakaktus
Espostoa huanucoensis
Espostoa hylaea
Espostoa lanata – vanuvillakaktus eli villakaktus
Espostoa lanianuligera
Espostoa melanostele – turkkivillakaktus
Espostoa mirabilis
Espostoa nana
Espostoa ritteri
Espostoa ruficeps
Espostoa senilis
Espostoa superba
Aiheesta muualla

ITIS: Espostoa (englanniksi)
The Plant List: Espostoa (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Genus Espostoa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q133254  Wikispecies: Espostoa  BioLib: 105587  CoL: 633DN  EoL: 5190008  EPPO: 1EPOG  GBIF: 7279705  GRIN: 4466  iNaturalist: 363441  IPNI: 5327-1  IRMNG: 1073199  ITIS: 907005  NCBI: 432453  Open Tree of Life: 668200  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:295142-2  Tropicos: 40006303  WFO: wfo-4000014051
Laura Suhonen

Laura Suhonen (s. 1982) on suomalainen käsikirjoittaja. Hän on kirjoittanut muun muassa tv-sarjoja Mustat lesket ja Koukussa. Hänen käsikirjoittamansa esikoiselokuva Sisko tahtoisin jäädä valmistui vuonna 2010. Elokuvan käsikirjoitus oli osa hänen lopputyötään Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun elokuva- ja lavastustaiteen laitokselle.
Virkkuukoukku

Virkkuukoukun pää.
Virkkuukoukku (myös virkkauskoukku) on noin 15 cm pitkä puikko, jonka toisessa päässä on koukku. Yleensä koukuissa on puolivälissä levennys paremman otteen saamiseksi.  Virkkuukoukkua käytetään virkkaamiseen. Koukkuja on saatavilla monia eri kokoja, pienimmät ovat kooltaan 0,5 ja suurimmat 15. Koko ilmaisee koukun paksuutta millimetreinä. Yleensä pienimmät virkkuukoukut valmistetaan alumiinista, mutta isommat (yli 5) valmistetaan yleensä muovista. Nykyään on saatavilla myös puu- ja bambukoukkuja. Bambukoukut on valmistettu hienosyisestä bambusta ja ovat hyvin kevyitä. Bambukoukkuja on saatavilla rajoitettuja kokoja 3,5 mm:stä 6 mm:iin. Puiset koukut on usein valmistettu käsityönä erilaisista kovista puulajeista, ja ne ovat usein koristeellisia. Puisissa koukuissa koot alkavat 3,5 mm:stä ylöspäin.
Euroopan ulkopuolella valmistetuissa koukuissa kokomerkinnät ovat erilaisia kuin Euroopassa valmistetuissa koukuissa. Esimerkiksi Yhdysvalloissa käytetään kirjaimia numeroiden sijaan ja englantilaiset numerot kulkevat vastakkaiseen suuntaan.
Koukkuamiskoukku

Koukkuamiskoukku muistuttaa muuten virkkuukoukkua, paitsi että se on pitempi ja siinä on toisessa päässä este, joka estää silmukoiden putoamisen. Koukkuamiskoukkuja on myös kaksipäisiä malleja, jotka muistuttavat pyöröneulepuikkoa, jossa vaijerin molemmissa päissä on virkkuukoukut. Koukkuamiskoukkua käytetään koukkuamiseen, jota kutsutaan myös tunisialaiseksi virkkaukseksi tai kaksisuuntaiseksi virkkaukseksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Käspaikan virkkaus-työpaja (Arkistoitu – Internet Archive)
Viivin virkkausnetti
Emil Hillberg

Emil Hillberg
Carl Vilhelm Emil Hillberg (18. helmikuuta 1852 Tukholma, Ruotsi – 26. joulukuuta 1929 Trosa, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä.
Hillberg oli Helsingin Ruotsalaisen teatterin näyttelijä 1874–1878, Dramatiska Teaternissa Tukholmassa hän työskenteli 1886–1887 ja 1908–1919, ja näiden välillä Albert Ranftin teatterissa. Hän oli realistisen luonteenkuvauksen kehittäjä.
Kronen Zeitung

| Kronen Zeitung |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  iltapäivälehti
Perustettu:  1900
Kotikunta:  Wien
Kotimaa:  Itävalta
Ilmestymistiheys:  päivittäin
Kieli:  saksa
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kronen Zeitung on Itävallan luetuin iltapäivälehti. Se on perustettu vuonna 1900 ja on poliittiselta linjaltaan vaihteleva, joissakin aiheissa lähellä sosiaalidemokraatteja, joissakin konservatiiveja ja joissakin oikeistopopulisteja. Puolet lehden osakkeista omistaa Dichand-suku, neljänneksen Funke Media Group ja toisen neljänneksen miljardööri René Benko.
Lehden toimitalo Wienissä.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Ulrika Nielsen

Ulrika Nielsen (s. 1974 Uusikaarlepyy) on suomenruotsalainen runoilija. Hän asuu Tukholmassa. Nielsen on opiskellut kirjallisuustiedettä Åbo Akademissa ja kirjoittamista Göteborgin yliopistossa.
Ruotsinkielinen dystooppinen runoteos Undergången (2015) voitti vuoden 2015 Svenska Ylen kirjallisuuspalkinnon. Marko Niemen suomennos Perikato ilmestyi vuonna 2017.
Nielsenin sisar on kirjailija Christel Sundqvist.
Toomas Vint

| Toomas Vint |
| --- | --- |
 Toomas Vint 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1944 (ikä 80–81)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: viro
Aiheesta muualla
toomasvint.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Toomas Vint (s. 1944 Tallinna, Viro) on virolainen kirjailija ja taidemaalari. Hän on työskennellyt myös Viron televisiossa. Teoksissaan hän käsittelee kepeällä otteella ihmisen tunteiden kuihtumista arjen puristuksessa.
Palkinnot ja tunnustukset

Eduard Vilden kirjallisuuspalkinto 2015 teoksesta Mõned kummalised naised
Suomennetut teokset

Pikkukaupungin romaani (Väikelinna romaan), suom.  Anja Salokannel & Juhani Salokannel, Gummerus 1982 Sarja: Neuvostokirjallisuutta ISBN 951-20-2359-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toomas Vint Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
John Helliwell

| John Anthony Helliwell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. helmikuuta 1945 (ikä 80)
Aiheesta muualla
Kotisivu
John Anthony Helliwell (s. 15. helmikuuta 1945, Todmorden, Englanti) on brittiläinen muusikko ja rock-yhtye Supertrampin puhallinsoittaja, kosketinsoittaja sekä seremoniamestari.
Helliwell liittyi yhtyeeseen vuonna 1973, ja soitti yhtyeessä Crime of the Century -albumista aina sen hajoamiseen saakka.
Viiru ja Pesonen

Viiru ja Pesonen (ruots. Pettson och Findus) on kirjailija Sven Nordqvistin luoma lastenkirjoissa esiintyvä parivaljakko. Pesonen on vanhahko perheetön mies, joka asuu Viiru-kissansa ja kanojensa kanssa maaseudulla. Sarjassa esiintyy myös Viirun ja Pesosen naapuri Kosonen. Hän kilpailee usein Pesosen kanssa.
Hahmoista on myös luotu piirroselokuvia, tietokonepelejä, Viiru ja Pesonen -sarjakuvalehti sekä muita oheistuotteita.
Vuonna 2009 sarjan ensimmäinen kirja Viirun syntymäpäivät pääsi mukaan teokseen Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Kirjat

Viirun syntymäpäivät (Pannkakstårtan 1984, suom. Kaija Pakkanen)
Viiru ja Pesonen kettujahdissa (Rävjakten 1986, suom. Kaija Pakkanen 1986)
Viiru puijaa Pesosta (Stackars Pettson 1987, suom. Kaija Pakkanen)
Viiru ja Pesonen saavat jouluvieraita (Pettson får julbesök 1988, suom. Kaija Pakkanen 1989)
Viirun ja Pesosen kylvöpuuhat (Kackel i grönsakslandet 1990, suom. Kaija Pakkanen 1990)
Viiru ja Pesonen telttaretkellä (Pettson tältar 1992, suom. Kaija Pakkanen 1993)
Viirun ja Pesosen joulupuuhat (Tomtemaskinen 1994, suom. Kaija Pakkanen)
Viiru ja Kososen kukko (Tuppens minut 1996, suom. Kaija Pakkanen 1996)
Viirun puuhakirja (Pyssla med Findus 1998, suom. Kaija Pakkanen 1998)
Pettson och Findus sångbok (1999)
Viiru kateissa (När Findus var liten och försvann 2001, suom. Eppu Nuotio 2001)
Viirun ja Pesosen keittokirja (Pettsons och Findus kokbok 2004, suom. Tittamari Marttinen 2004)
Viiru muuttaa (Findus flyttar ut 2012, suom. Tittamari Marttinen 2012)
Viiru ja Pesonen piilosilla (Var är Pettson? 2016, suom. Tittamari Marttinen 2016)
Viiru osaa (Kan du ingenting, Pettson? 2019, suom. Tittamari Marttinen 2019)
Viiru ja Pesonen rakentavat auton (Pettson och Findus bygger en bil 2020, suom. Anna Warras 2021)
Tietokonepelit > Viiru ja Pesonen nikkarinverstaassa

Viiru ja Pesonen nikkarinverstaassa on peli jossa pelataan erilaisia pelejä Pesosen verstaassa löytääkseen paloja aarrekarttaan joka paljastaa aarteen olinpaikan.
Peli on ensimmäinen Viiru ja Pesonen peli ja se on vuodelta 1999.
Tietokonepelit > Viirun ja Pesosen joulukalenteri

Viirun ja Pesosen joulukalenteri on peli, jossa jokaiselle joulukuun päivälle on luukku joka sisältää pelin. Jos peliä pelaa joulukuussa, voit pelata vain sen päivän- tai aiempien päivien luukkuja. Jos ei ole joulukuu, voit pelata kaikkia luukkuja.
Peli on toinen Viiru ja Pesonen peli ja se on vuodelta 1999.
Tietokonepelit > Viiru ja Pesonen puutarhassa

Viiru ja Pesonen puutarhassa on peli jossa Viirun täytyy etsiä Puutarhuri maan alta hoitamaan Pesosen ja hänen puutarhaansa. Puutarhassa on pelejä, joita voi pelata ja joista voi voittaa siemeniä kasveihin, sekä työkäluja puutarhan hoitoon. Siemenistä voi myös kasvattaa omia kasveja puutarhaan ja hoitaa niitä työkaluilla. Kun kaikki pelit on pelattu, kantarellihattuinen mukla antaa vihjeitä, kuinka päästä maan alle. Maan alla alkaa seikkailu, jossa etsitään erilaisia esineitä ja asioita, joita annetaan vastaan tuleville muklille. Aina kun vartija on päästänyt sisään seuraavan käytävän ovesta, siellä odottaa peli joka täytyy pelata, jotta pääsee seuraavaan käytävään. Viimeisen käytävän päässä kootaan Puutarhuri herättämättä Tonttua. Kun Puutarhuri on koossa, peli on läpäisty. Pelin läpäisyn jälkeen voi vielä halutessa jäädä hoitamaan puutarhaa ja pelaamaan pelejä.
Peli on kolmas Viiru ja Pesonen peli ja se on vuodelta 2001.
Tietokonepelit > Viirun ja Pesosen joulupeli

Viirun ja Pesosen joulupeli on peli, jossa pelataan jouluun liittyviä pelejä, mm. kuusen koristelua, pikkumiesten ampumista, joulukakun leipomista ja paljon muita pelejä. Peli hyödyntää paljon aikaisempien pelien pelimekaniikkoja.
Peli on neljäs Viiru ja Pesonen peli ja se on vuodelta 2001.
Tietokonepelit > Viiru ja Pesonen ötökkäjahdissa

Viiru ja Pesonen ötökkäjahdissa pelissä erilaisia pelejä pelataan Viirun ja Pesosen talossa. Kun olet löytänyt kaikki pelit, mukla antaa sinulle avaimen ötökkämaihin. Tämän jälkeen sinun täytyy löytää pieniä ovia ja ratkaista niiden sisällä olevat arvoitukset jotta saat ötökkämaan auki. Ötökkämaita on kolme: Sienimaa, talomaa ja omenamaa. Muutat Ötökkämaihin ja tuot niihin muklaperheitä. Voit ruokkia perheiden jäseniä peleistä saaduilla herkuilla. Kun olet ruokkinut muklia tarpeeksi, pääset pelaamaan pelejä heidän kanssaan. Pelissä ei ole varsinaista loppua, mutta kun olet saanut perheitä jokaiseen ötökkämaahan, peli on läpäisty.
Peli on viides Viiru ja Pesonen peli ja se on vuodelta 2002.
Tietokonepelit > Viiru ja Pesonen: Kummituksenpelotuskone

Viiru ja Pesonen: Kummituksenpelotuskone on peli, jossa rakennetaan kummituksenpelotuskone. Pelissä minipeleistä voittaa herneitä, joita voi käyttää ampumaradalla osien ampumiseen. Osilla pihalle rakennetaan kummituksenpelotuskone. Kun kone on valmis, peli on läpäisty.
Peli on kuudes Viiru ja Pesonen peli ja se on vuodelta 2004.
Tietokonepelit > Pettson och Findus: Födelsedagskatten

Pettson och Findus: Födelsedagskatten on suomentamaton Viiru ja Pesonen peli, jossa on tarkoitus järjestää syntymäpäiväjuhlat Viirulle. Peleistä voittaa joko lakritsan tai keksin joilla sitten mennään pelaamaan kourakonepeliä, jolla poimitaan osa viemällä nuolinäppäimillä koura lyhyen ajan sisällä esineen kohdalle. Pelin lopussa tavarat täytyy koota paikalleen puutarhaan. Kun tavarat on koottu paikalleen, juhlitaan Viirun syntymäpäiviä ja peli on läpäisty.
Peli on seitsemäs Viiru ja Pesonen peli ja se on vuodelta 2004.
Tietokonepelit > Pettson och Findus: Höndans och Kattcirkus

Höndans och Kattcirkus on suomentamaton Viiru ja Pesonen peli, jossa rakennetaan sirkusteltta. Pelissä minipeleistä voittaa kuulia, joita sitten käytetään osien saamiseen kuulapelissä. Toivomansa osan saa, kun kuula osuu sen osan reikään. Kun osat on laitettu paikalleen, teltta on valmis ja sirkus voi alkaa. Näin peli on läpäisty.
Peli on kahdeksas ja samalla viimeinen Viiru ja Pesonen peli ja se on vuodelta 2006.
Viiru ja Pesonen -pelit on valmistanut Gammafon.
Pelit

Viiru ja Pesonen -syntymäpäiväpeli
Pesonen ja Viiru -keksintöpeli
Viiru ja Pesonen -muistipeli
Elokuvat

| nimi | julkaisuvuosi |
| --- | --- |
Viirun syntymäpäivä: 1999
Viiru ja Pesonen: 2000
Viiru ja Pesonen – Viiru kateissa: 2002
Viiru ja Pesonen joulupuuhissa: 2006
Viiru ja Pesonen – muisti pätkii: 2009
Viiru ja Pesonen: Pikkukepposia ja suurta ystävyyttä: 2014
Viiru ja Pesonen – paras joulu ikinä: 2016
Viiru ja Pesonen – Viiru muuttaa: 2018
Muklat: Viirun ja Pesosen talon asukit: 2022