stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Had a Dad

| ”Had a Dad” Jane’s Addiction |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Nothing’s Shocking
 Äänitetty : 1987–1988
 Julkaistu: 1988
 Formaatti: CDS
 Tuottaja(t): Dave Jerden, Perry Farrell
 Tyylilaji: alternative rock alternative metal
 Kesto: 03.44
 Levy-yhtiö: Warner Bros.
Jane’s Addictionin muut singlet
| ”Mountain Song” 1988 | ”Had a Dad” 1988 | ”Jane Says” 1988 |
Had a Dad on Jane’s Addiction -yhtyeen kappale vuoden 1988 albumilta Nothing’s Shocking. Kappale on yhtyeen ja albumin toinen single. Kappale kirjoitettiin vuonna 1985 ja nauhoitettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1986 The Black Radio Clubilla järjestetyssä konsertissa. Silloin nauhoitettiin myös ensimmäistä kertaa kappale Mountain Song.
Kappaleen toisen säkeistön alussa kuultava säe "Well I, spoke to the mountain, I listened to the sea, they both told me that the fountain, was the best that you could be’" kuului aluksi kappaleeseen Mountain Song.
Kappaleelle tehtiin musiikkivideo, joka on esitetty vain italialaisessa televisiossa.
Hackzell

Hackzell on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Antti Hackzell (1881–1946), Suomen pääministeri
Gustaf Hackzell (1889–1972), yritysjohtaja, Antti Hackzellin veli
Johan Matias Hackzell (1816–1882), rovasti, opettaja, valtiopäivämies ja Tammikuun valiokunnan jäsen
Kaija Hackzell (aik. Ollila, kirjaililijanimi myös Nenonen, 1939–2021), tietokirjailija ja toimittaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Ilmari Unho

| Ilmari Unho |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. lokakuuta 1906 Uusikaupunki
Kuollut: 3. huhtikuuta 1961 (54 vuotta) Pori
Ammatti:  näyttelijä, käsikirjoittaja, teatterinjohtaja, elokuva- ja teatteriohjaaja
Ohjaaja
Taiteilijanimet:  Leo Lavi (pseudonyymi) U. R. Kalmari (pseudonyymi)
Tunnetuimmat ohjaukset:  ”Minä elän” Ruusu ja kulkuri
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kaino Ilmari Unho (22. lokakuuta 1906 Uusikaupunki – 3. huhtikuuta 1961 Pori) oli suomalainen elokuvaohjaaja. Näyttelijänä uransa aloittanut Unho ryhtyi myöhemmin elokuvaohjaajaksi. Unho kirjoitti myös näytelmiä, joiden pohjalta syntyi elokuvakäsikirjoituksia. Ohjaajan ura ylsi vuodesta 1938 vuoteen 1953, jolloin Suomi-Filmi supisti tuotantoaan.
Ilmari Unho kuuluu suomalaisen elokuvan suurmieshistorioinnin keskeisiin tekijöihin. Kansallispoliittisista vivahde-eroista kertoo luultavasti se, ettei Unho (ja tuottaja Risto Orko) valinnut kohteeksi ”ruotsalais-germaanisina” pitämiään suurmiehiä, joita olisi J. L. Runebergin ja Fredrik Paciuksen tavoin useita. Heidän sijaansa Unho valitsi kohteikseen kirjailija Aleksis Kiven ja oopperalaulaja Abraham Ojanperän.
Unhon merkittävimmät elokuvaohjaukset olivat ”Minä elän” (1946), joka kertoo Aleksis Kivestä, sekä Ruusu ja kulkuri (1948), joka kertoo oopperalaulaja Abraham Ojanperästä. Hän ohjasi yhteensä 26 elokuvaa vuosina 1939–1953. Hän myös osallistui lähes aina elokuviensa käsikirjoittamiseen. Hän teki käsikirjoituksia myös Hannu Lemiselle (Valkoiset ruusut, Vieras mies), T. J. Särkälle (1918 – mies ja hänen omatuntonsa) ja Valentin Vaalalle (Nummisuutarit).
Unho oli entinen IKL-aktiivi. Sen vuoksi elokuvassa 1918 – mies ja hänen omatuntonsa häntä ei mainita käsikirjoituksen tekijänä. Syyksi on esitetty myös Unhon asemaa Suomi-Filmin ohjaajana. Unhon ohjaus Härmästä poikia kymmenen (1950) kuvastaa uudenlaista suhdetta Venäjään.
Ura

Unhon teatteriura alkoi avustajana Kansallisteatterissa Helsingissä vuonna 1922. Hänet kiinnitettiin samaan teatteriin näyttelijäksi Suomen Näyttämöopiston suoritettuaan. Vuodet 1931–1932 Unho johti Rovaniemen Näyttämöä ja oli sen jälkeen näyttelijänä ja johtajana Porin Teatterissa ja Viipurin Kaupunginteatterissa. Viipurissa hän oli myös IKL:n lehden Karjalan Suunnan vastaavana toimittajana. Unho myös näytteli neljässä mykkäelokuvassa.
Vuonna 1937 Unho aloitti Suomi-Filmi Oy:ssä käsikirjoittajana (muun muassa Jääkärin morsian). Kesällä 1939 hänestä tuli yhtiön neljäs ohjaaja (muut olivat Risto Orko, Valentin Vaala ja Orvo Saarikivi). Unho Suomi-Filmissä ohjaamat 26 elokuvaa edustivat hyvin erilaisia tyylilajeja: joukossa oli sotilasfarsseja, draamaelokuvia, maalaismelodraamoja, epookkielokuvia, jännityselokuvia ja elämäkertaelokuvia.
Orkon työsuhde Suomi-Filmiin katkesi vuonna 1953, mutta hän oli vielä 1957 käsikirjoittamassa yhtiön elokuvia Nummisuutarit ja Vieras mies sekä Suomen Filmiteollisuuden elokuvaa 1918 – mies ja hänen omatuntonsa. Vuoteen 1956 saakka hän oli perustamansa Kouluteatteri-kiertuenäyttämön johtajana ja sen jälkeen Porin Teatterin johtajana kuolemaansa saakka.
Yksityiselämä

Unho oli naimisissa näyttelijä Kaisu Leppäsen kanssa vuosina 1927–1930 ja vuodesta 1935 lähtien näyttelijä Salli Karunan kanssa. Karuna ja Unho saivat kolme lasta; Kari (1939), Turo (1943) ja Matti (1945). Ilmari Unho on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.
Filmografia > Ohjauksia

Punahousut (1939)
Kersantilleko Emma nauroi? (1940)
Poikani pääkonsuli (1940)
perustuu Elsa Soinin näytelmään Minun poikani, pääkonsuli
Poretta eli keisarin uudet pisteet (1941)
käsikirjoitus Serp, Elsa Soini ja Ilmari Unho
Neljä naista (1942)
perustuu Seere Salmisen eli Serpin näytelmään
Kuollut mies rakastuu (1942)
Ilmari Unhon käsikirjoitus Simo Penttilän tarinan pohjalta
Syntynyt terve tyttö (1943)
Miehen kunnia (1943)
Kirkastettu sydän (1943)
perustuu Martta Haatasen romaaniin
Kuollut mies vihastuu (1944)
jännityskomedia, pohjautuu Simo Penttilän komediaan
Kartanon naiset (1944)
perustuu Gund von Numers-Snellmanin romaaniin
Kolmastoista koputus (1945)
Valkoisen neilikan velho (1945)
perustuu Simo Penttilän komediaan
”Minä elän” (1946)
Pimeänpirtin hävitys (1947)
perustuu Maila Talvion romaaniin
Koskenkylän laulu (1947)
Kilroy sen teki (1948)
Ruusu ja kulkuri (1948)
Kanavan laidalla (1949)
Kalle-Kustaa Korkin seikkailut (1949)
perustuu Outsiderin kertomukseen Huuhkajalinnan kaviomarssi
Härmästä poikia kymmenen (1950)
Sadan miekan mies (1951)
Kuisma ja Helinä (1951)
Unhon käsikirjoitus Larin-Kyöstin runoelman pohjalta
"Jees, olympialaiset", sanoi Ryhmy (1952)
Rengasmatka eli peräkylän pikajuna (1952)
käsikirjoitus Ilmari Unho ja Usko Kemppi
Sillankorvan emäntä (1953)
käsikirjoituksen teki Usko Kemppi Hilja Kilven näytelmän pohjalta
Filmografia > Käsikirjoituksia

Valkoiset ruusut (1943, elokuva)
Markan tähden (1938, elokuva)
perustuu Hilja Valtosen romaaniin
Naimisiin päiväksi (1946, näytelmä)
1918 – mies ja hänen omatuntonsa (1957, elokuva)
Jääkärin morsian (1938, elokuva)
Miehen kylkiluu (1937, elokuva)
perustuu Maria Jotunin näytelmään
Tottisalmen perillinen (1940, elokuva)
perustuu Anni Swanin romaaniin
Kirjallisuutta

Hannu Salmi: "IKL:n ja Suomi-Filmin yhdysmies. Ilmari Unho puolueaktiivina ja elokuvaohjaajana". Artikkeli julkaistu: Turun Historiallinen Arkisto 47. Toim.: Timo Soikkanen. 1992.
Aiheesta muualla

Unhon ohjaama ”Minä elän” -elokuva Aleksis Kivi -verkkosivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Giórgos Bógris

| Giórgos Bógris> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Giórgos Bógris
Syntynyt: 19. helmikuuta 1989 (ikä 35)
Kansalaisuus:   Kreikka
Koripalloilija
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  211 cm
Paino:  108 kg
Nyk. joukkue:  CB 1939 Canarias
Sarja:  Mestarien liiga Liga ACB
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2006–2009 2009–2011 2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 2015–2016 2016–:  Ilysiakos BC Panathinaikos BC Peristeri BC Aris Panionios BC PAOK BC Andorra CB Bilbao Berri CB 1939 Canarias
Maajoukkueet
2016–:   Kreikka
Aiheesta muualla
FIBA
Giórgos Bógris (kreik. Γιώργος Μπόγρης, s. 19. helmikuuta 1989) on kreikkalainen koripalloilija. Bógris on voittanut urallaan muun muassa Mestarien liigan ja Euroliigan mestaruudet sekä Kreikan mestaruuksia.
Ura

Bógris on pelannut kotimaansa lisäksi Espanjan pääsarja Liga ACB:ssä. Hän voitti CB 1939 Canariasin pelaajana Mestarien liigan mestaruuden vuonna 2017, jolloin hänet myös valittiin sarjan ykköstähdistöviisikkoon. Kaudella 2010–2011 hän voitti Euroliigan Panathinaikosin joukkueessa. Bógris on voittanut myös kaksi Kreikan mestaruutta. Hän on edustanut Kreikan miesten maajoukkuetta.
Aiheesta muualla

Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Giorgos Bogris basketball profile eurobasket.com (englanniksi)
Iberostar Tenerife – Koripallon Mestarien liigan mestari 2017
00 San Miguel ·
5 Richotti ·
7 Niang ·
10 Bassas ·
11 Hanley ·
12 Kirksay ·
13 Grigonis ·
17 Vázquez ·
21 Abromaitis ·
31 Bógris ·
33 Beirán ·
34 White ·
42 Doornekamp ·

Päävalmentaja Vidorreta ·
Apuvalmentajat Yáñez · Justo
Hakkarainen

Hakkarainen on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Hakkaraisia:
A. Hakkarainen (1848–1931), poliisi, kansanrunoilija ja arkkiveisujen tekijä
Aaro Hakkarainen (1882–1939), maanmittausinsinööri ja näytelmäkirjailija
Aki Hakkarainen (s. 1983), rikollinen
Anna-Kaari Hakkarainen (s. 1979), esikoiskirjailija
Anna-Liisa Hakkarainen (s. 1946), taidemaalari ja kuvataiteilija
Antti Hakkarainen, pianisti, opettaja, säveltäjä ja sovittaja
Eero Hakkarainen (s. 1955), raviohjastaja
Erkki Hakkarainen (s. 1946), malli
Hannes Hakkarainen (1908–1931), nyrkkeilijä
Harri Hakkarainen (s. 1969), keihäänheittäjä
Harri M. Hakkarainen (s. 1970), lääkäri ja urheiluvalmentaja
Hemmo O. Hakkarainen (1920–2014), sotakirjailija
Jani Hakkarainen (s. 1975), filosofi
Jorma Hakkarainen (1930–2019), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Jukka Hakkarainen (s. 1977), jääkiekkoilija
Jussi Hakkarainen (s. 1934), eläinlääketieteen professori
Jyrki Hakkarainen (s. 1966), yrittäjä, järjestöjohtaja ja Pohjan ent. kunnanjohtaja
Kalle Hakkarainen (1940–2014), maratonjuoksija
Kari Hakkarainen (s. 1969), pesäpalloilija
Kauko Hakkarainen (1932–2020), jalkapalloilija
Kerttu Hakkarainen (s. 1987), elokuvaaja
Kirsti Hakkarainen (1927–2008), kirjailija
Matti Hakkarainen (1925–2014), rovasti ja kirjailija
Matti Hakkarainen (1893–1918), jääkäriluutnantti
Mikael Hakkarainen (s. 1998), jääkiekkoilija
Mikko Hakkarainen (s. 1976), jääkiekkoilija
Milka Hakkarainen (s. 1984), ruotsinsuomalainen kirjailija, toimittaja ja suomen kielen opettaja
Niilo Hakkarainen (1927–2011), toimitusjohtaja Yhtyneet paperitehtaat Oy
Olli Hakkarainen (1941–1998), kirjailija ja toimittaja
Olli T. Hakkarainen (s. 1946), ekonomi ja toimitusjohtaja
Pentti Hakkarainen (s. 1958), pankinjohtaja
Petteri Hakkarainen (s. 1966), kirjailija ja pakinoitsija
Petri Hakkarainen (Pete Europa, s. 1960), underground-kulttuurin vaikuttaja
Rafael Hakkarainen (1883–1945), diplomaatti
Reino Hakkarainen (1926–1998), pesäpalloilija
Riikka Hakkarainen (s. 1977), golfaaja
Saku Hakkarainen (s. 1994), pesäpalloilija
Tellervo Hakkarainen (1916–2008), talousneuvos ja Lotta Svärd-järjestön vaikuttaja
Teuvo Hakkarainen (s. 1960), poliitikko (PS)
Veikko Hakkarainen (1928–1991), yritysjohtaja, talous- ja kauppaneuvos
Väinö Hakkarainen (1932–2009), vapaapainija.
Kuvitteellisia henkilöitä

Herra Hakkarainen, Mauri Kunnaksen kirjoissa seikkaileva hahmo
Urmas Hakkarainen, yksi päähahmoista televisiosarjassa Maalaiskomedia
Virpi Hakkarainen, Urmas Hakkaraisen tytär televisiosarjassa Maalaiskomedia.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Inverurie

Inverurie (/ɪn.vərˈʊəri/, gaeliksi Inbhir Uraidh tai Inbhir Uaraidh, ”Ury-joen suu”) on kaupunki Aberdeenshiressa, Skotlannin kaakkoisosassa. Se sijaitsee noin 26 kilometriä luoteeseen Aberdeenista, joka on Skotlannin kolmanneksi suurin kaupunki.
Vuonna 2012 kaupungissa oli 12 760 asukasta.
Maantiede

Inverurie sijaitsee Don-joen laaksossa Aberdeenshiren keskiosassa, Don-joen pohjoispuolella ja Urie-joen länsipuolella. Se sijaitsee vain 16 kilometrin päässä Bennachien mäkijonosta.
Kaupungin keskusta on kolmiomainen ja sitä hallitsee vuonna 1862 rakennettu kaupungintalo. Keskustassa sijaitsee myös Inverurie and District War -sotamuistomerkki.
Kaupungin suurimpiin ostosalueisiin kuuluvat kauppatori ja West High Street, joka haarautuu keskustasta asuinalueiden suuntaan.
Kaupunkia vastapäätä Don-joen eteläpuolella sijaitsee Port Elphinstonen kylä, joka kuuluu Inverurien hallinnolliseen alueeseen.
Etymologia ja kielihistoria

Koska Ury- ja Don-joet yhdistyvät aivan Inverurien eteläpuolella, kaupunki on saanut nimensä gaelin kielen sanoista Inbhir Uraidh, joka tarkoittaa Urien yhtymäkohtaa tai joen suuta.
1800-luvulla monet läntisessä Skotlannissa sijaitsevaan Inverarayyn osoitetut kirjeet postitettiin usein vahingossa Inverurieen (siihen aikaan Inverury), joten kaupungin hallinto päätti ottaa käyttöön kaupungin nimen nykyisen kirjoitusmuodon. Kaupungin nimi muutettiin virallisesti Inverurieksi 20. huhtikuuta 1866.
Piktin kieli on historiallisesti alueen kieli ja sen vaikutus näkyy edelleen monissa paikannimissä. Pikti korvautui kuitenkin gaelin kielellä, joka vaikuttaa monissa paikannimissä ja murteissa, kuten alueella puhuttavassa doorilaisessa murteessa.
Historia

Inverurien linnan perustajasta ei ole varmaa tietoa. Vanhin maininta on vuodelta 1176, jolloin Malcolm Leslie isännöi linnaa Huntigdonin jaarlin, Skotlannin kuninkaan Malcolm IV:n veljen Davidin nimissä.
Huntingdonin jaarlia pidetään myös kaupungin perustajana. Kaupunkioikeuksia koskeva asiakirja on vuodelta 1558. Kaupunki alkoi kehittyä Aberdeenshiren kanaalin rakentamisen myötä. Kanaali yhdisti Port Elphinstonen Aberdeenin satamaan vuonna 1806.
Kaupungin asukaslukua nosti Aberdeeniin rakennettu Inverurie Locomotive Works -tehdas, joka valmisti ja korjasi höyryvetureita. Nykyiseen muotoonsa kaupunki kehittyi kuitenkin vasta 1900-luvun loppupuolella öljyn tuotannon nousun seurauksena.
Kaupungissa on käyty kolme suurta taistelua. Inverurien taistelussa vuonna 1308 vastakkain olivat Skotlannin kuningas, Robert Bruce ja Buchanin kolmas jaarli John Comyn. Se oli osa Skotlannin itsenäisyyssotaa. Harlawin taistelu oli yksi lukuisista keskiajan klaanitaisteluista pohjoisen ja länsirannikon lordien välillä. Se tapahtui vuonna 1411 ja taistelussa vastakkain olivat lordi Donald, MacDonaldin klaanista, ja Alexander Stewart, Marin jaarli. Vuonna 1745 käytiin toinen Inverurien taistelu, ja se oli osa jakobiittikapinoita.
Elinkeinot

Inverurie on menestyvä kauppakaupunki. Siellä on lukuisia pieniä kauppoja ja liikkeitä, sekä kuukausittaiset maatalousmarkkinat. Sen muita tärkeitä toimialoja kaupankäynnin lisäksi ovat maatalous ja öljy. Kaupungissa oli myös paperiteollisuutta, mutta International Paper sulki paperitehtaansa maaliskuussa vuonna 2009.
Vuonna 2009 kaupunkiin avattiin 9100 m2 suuruinen kauppakeskus, joka sisältää lukuisia liikkeitä, kuten Homebase, Halfords, Argos ja Lidl. Se sijaitsee kaupungin keskustan tuntumassa rautatieaseman lähellä ja tarjoaa yli 300 parkkipaikkaa.
Koulutus

Inveruriessa on neljä alakoulua ja yksi yläkoulu: Inverurie Market Place School, Kellands School, Port Elphinstone School, Strahburn School ja Inverurie Academy.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Inverurie Wikimedia Commonsissa
Inverurien kaupungintalo
Götz Otto

| Götz Otto |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1967 (ikä 56) Offenbach am Main, Länsi-Saksa
Näyttelijä
Aktiivisena:  1992–
Merkittävät roolit:  Mr. Stamper (Huominen ei koskaan kuole) Otto Günsche (Perikato) Klaus Adler (Iron Sky)
Aiheesta muualla
www.goetz-otto.de
IMDb 
Elonet
AllMovie
Götz Otto (s. 15. lokakuuta 1967 Offenbach am Main, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Götz on esiintynyt muun muassa elokuvissa Huominen ei koskaan kuole, Perikato ja Iron Sky, sekä televisiosarjassa Taivaan pilarit.
Hajautettu ohjausjärjestelmä

Hajautettu ohjausjärjestelmä (engl. Distributed Control System, DCS) on tietokonepohjainen automaation ohjausjärjestelmä prosessille tai tuotantolaitokselle tai voimalalle. Hajautetussa ohjausjärjestelmässä on tavallisesti suuri määrä autonomisten ohjainten ohjaamia säätöpiirejä ympäri koko järjestelmää, mutta keskusyksikön suorittama valvonta. Tämä on päinvastoin kuin keskitetyissä ohjausjärjestelmissä, joissa käytetään keskitettyjä ohjaimia keskustietokoneessa tai keskusohjaushuoneen erillisissä ohjainlaitteissa.  DCS-konsepti lisää luotettavuutta ja vähentää asennuskustannuksia sijoittamalla kunkin prosessin ohjaustoiminnot sen  läheisyyteen. Tätä seurataan etävalvonnalla.
Hajautetut ohjausjärjestelmät otettiin käyttöön ensin suurissa, arvokkaissa, turvallisuuden kannalta kriittisissä prosessiteollisuuskohteissa. DCS-valmistaja toimitti sekä paikallisen valvonnan tason että keskusvalvontalaitteet integroiduksi paketiksi, mikä vähentää suunnittelun integrointiriskiä. Nykyään SCADA- ja DCS-järjestelmien toimivuus on hyvin samankaltaista, mutta DCS:ää käytetään yleensä suurissa jatkuvissa prosessilaitoksissa, joissa luotettavuus ja turvallisuus ovat tärkeitä ja ohjaushuone ei ole kaukana.
Rakenne

DCS:n avainominaisuus on sen luotettavuus johtuen prosessointiprosessin jakautumisesta järjestelmän solmujen ympärille.  Tämä vähentää yksittäisen prosessorin vikaantumisen vaikutusta.  Jos laite ei toimi, se vaikuttaa vain yhteen laitosprosessin osaan toisin kuin keskustietokoneen vika, joka vaikuttaisi koko prosessiin. Koska ohjausprosessointi tapahtuu lähellä kutakin prosessia, verkko- ja keskusprosessointiviiveitäkään ei tule.
Oheinen kaavio on yleinen malli, jossa esitetään toiminnalliset tasot tietokoneavusteisessa ohjauksessa.
Viitaten kaavioon:
Taso 0 sisältää kenttälaitteet, kuten virtaus- ja lämpötila-anturit, ja lopulliset ohjauselementit, kuten säätöventtiilit
Taso 1 sisältää I/O-moduulit ja niiden prosessorit.
Taso 2 sisältää valvontatietokoneet, jotka keräävät tietoja järjestelmän prosessorisolmuista ja tarjoavat operaattoreille ohjauspaneelit. Automaatiotaso.
Taso 3 on tuotannonvalvonnan taso, joka ei suoraan ohjaa prosessia vaan sen kautta valvotaan tuotantoa ja tavoitteita. Usein tehtaanlaajuinen verkko.
Taso 4 on hallinnollisten tietojärjestelmien taso, esimerkiksi toiminnanohjausjärjestelmän (ERP). Usein yrityksen laajuinen verkko.
Tasot 1 ja 2 ovat perinteisen DCS:n toiminnallisia tasoja, joissa kaikki laitteet ovat osa yhden valmistajan integroitua järjestelmää.
Tasot 3 ja 4 eivät ole tiukasti prosessinohjausta perinteisessä merkityksessä, vaan niissä tuotantoa valvotaan ja ajoitetaan.
Aiheesta muualla

What is Distributed Control System (DCS)? (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Distributed control system
Valmistuksen ohjaustoiminnon toiminnalliset tasot
Käännös suomeksi
GameBase

GameBase oli Mpoli Oy:n omistama, vuonna 2004 Assembly-tietokonetapahtumassa lanseerattu peliportaalisivusto, jonka tarkoituksena on tarjota erilaisia verkkopelipalveluita pääsääntöisesti suomalaisille pelaajille.
Palvelut

GameBase tarjoaa käyttäjilleen muun muussa tulospalveluita, pelimaailman uusimpia uutisia, turnauksia, tiedostojen latauspalveluja sekä lukuisia muita pienempiä palveluita.
Palvelut > Tulospalvelu

GameBasessa tulospalvelu toimii niin kutsutulla "ladderi"-periaatteella, jossa pelaajat kertovat järjestelmälle pelaamansa ottelun tuloksen ja tämän pohjalta järjestelmä laskee saadut pisteet. Järjestelmä on hyvin pitkälle kehittynyt tarjoten mm. erilaisia pistelaskukaavoja eri peleille sekä eri tasoisia tulostauluja.
Palvelut > Turnaukset

GameBase on ollut aktiivisesti järjestämässä eri pelimaailman turnauksia, maininnan arvoisina esimerkiksi Karelia Game Expo 2005 jossa pelattiin Counter-Strike SM-turnaus sekä Assembly 05 joka toimi esikarsintaturnauksena World Cyber Games (WCG) -turnaukseen. Näiden lisäksi GameBase on osallistunut lukuisten muiden turnausten järjestämiseen ja järjestänyt myös muutaman oman turnauksen.
Palvelut > Tiedostot

GameBase on tarjonnut lähestulkoon koko olemassaolonsa ajan myös tiedostopalveluita, jossa GameBase tarjoaa pelielokuville sekä vahvasti pelimaailmaan liittyville muille tiedostoille vakaan, nopean latausalustan.
Yhteisö

GameBasen yhteisö koostuu suurimmaksi osaksi alle 25-vuotiaista, verkkopelejä aktiivisesti pelaavista miehistä. Yhteisö on Suomen mittakaavassa hyvin suuri, ja WWW-sivun lisäksi yhteisö toimii myös IRC-pikaviestipalvelussa Quakenet-verkon alla. Yhteisön tärkeimmät IRC-kanavat ovat:
#gamebase
#gamebase.fi
#gamebase.help
#GBM
Hacıqabul

| Hacıqabul |
| --- | --- |

 Hacıqabul
 Koordinaatit: 40°2′36″N, 48°56′8″E 
Valtio:  Azerbaidžan
Piiri:  Hacıqabul
Kaupungiksi:  1938
Väkiluku (2010):  25 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hacıqabul on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee maan keskiosan tasankoseudulla 113 kilometriä Bakusta lounaaseen. Kaupunki on Hacıqabulin piirin keskus. Sen kautta kulkee Bakun ja Tbilisin välinen rautatie sekä M4-valtatie. Asukkaita on 25 300 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on perustettu vuonna 1938. Aikaisemmin sen nimenä oli Qazı-Məmməd (ven. Кази-Магомед, Kazi-Magomed) dagestanilaissyntyisen bolševikkivallankumouksellisen Kazi Magomed Agasijevin mukaan. Hacıqabul on maatalousalueen keskus, jossa on rautatieliikenteen yrityksiä ja kalatehdas. Ainoa nähtävyys on ”maurilaistyylinen” rautatieasema.
Aiheesta muualla

Azerb.com: Qazimammad (Gazi-Mammad, Ghazi Magomed, Haji Kabul) (englanniksi)
Gambling with the Devil

| Gambling with the Devil Helloween |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 31. lokakuuta 2007 (Suomessa)
 Tuottaja(t): Charlie Bauerfeind
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 57.33
 Levy-yhtiö: Steamhammer
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 34.
Helloweenin muut julkaisut
| Keeper of the Seven Keys: The Legacy World Tour 2005–2006 2007 | Gambling with the Devil 2007 | Unarmed – Best of 25th Anniversary 2010 |
Gambling with the Devil on power metal -yhtye Helloweenin 31. lokakuuta 2007 julkaistu kahdestoista studioalbumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 34.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Crack the Riddle (Intro) |  | 0.52 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Kill It | Deris | 4.13 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Saints | Weikath | 7.06 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | As Long As I Fall | Deris | 3.41 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Paint a New World | Gerstner, Weikath | 4.27 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Final Fortune | Grosskopf | 4.46 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | The Bells of the 7 Hells | Deris | 5.22 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Fallen to Pieces | Deris | 5.52 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | I.M.E. | Deris | 3.46 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Can Do It | Weikath | 4.30 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Dreambound | Gerstner, Weikath | 5.57 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Heaven Tells No Lies | Grosskopf | 6.56 |  |  |  |  |  |  |
| Levy 2 (erikoisversio) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Find My Freedom (Japanin bonuskappale) | 6.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | See the Night (bonuskappale) | 6.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | As Long As I Fall (video) | 3.45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | EPK incl. Making of (video) | 5.55 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Andi Deris – laulu
Michael Weikath – kitara
Sascha Gerstner – kitara
Markus Grosskopf – basso
Dani Löble – rummut
Singlet

| As Long as I Fall |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | As Long as I Fall (Radio Mix) |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | As Long as I Fall (Radio Mix Extended) |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Find My Freedom |  |  |  |  |  |  |  |  |
Single julkaistiin CD-formaatissa ainoastaan Japanissa. Muualla sen voi ostaa vain internet-latauksena.
Arviot

Allmusic:
Imperiumi:
Soundi:
V2.fi:
Aiheesta muualla

Gambling with the Devil Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Gambling with the Devil Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)