Cream
Yhtyeen perustaminen ja kokoonpano > Viimeinen vuosi ja jäähyväiskiertue (1968–1969)

Vuonna 1968 Cream julkaisi uransa kolmannen studioalbumin, tuplalevyn Wheels of Fire. Albumi vei Creamin musiikkia yhä kokeellisempaan suuntaan. The Beatlesin samanaikaisten albumien tapaan Wheels of Fire sisälsi yhtyeen musiikille uusia soittimia, ja myös sävellystyössä oli pyritty omaperäiseen työnjälkeen. Yhtyeen musiikki otti myös askeleen kohti progressiivista rockia kappalemateriaalin tahtilajien muutoksien johdosta, ja kitaristi Eric Clapton sai aiempaa enemmän näkyvyyttä myös laulajana. Aiempi, bluesista innoituksensa saanut tyyli oli kuitenkin yhä läsnä: albumille levytettiin uusi versio Albert Kingin kappaleesta ”Born Under a Bad Sign”. Albumin Yhdysvalloissa julkaistu painos sisälsi myös uuden version alun perin Robert Johnsonin levyttämästä kappaleesta ”Cross Road Blues” nimellä ”Crossroads”. Lisäksi albumin single ”White Room” oli yhtyeelle hyvin tavanomainen, psykedeelinen rock-kappale. Tuplalevynä julkaistun Wheels of Firen toinen levy koostui neljästä San Franciscossa vuoden 1986 maaliskuussa äänitetystä live-kappaleesta, joissa on runsaasti yhtyeen improvisointia, mikä vaikutti niiden pituuteen huomattavasti.
Riitojen ja turhautumisen repimän Creamin jäsenet halusivat Wheels of Firen valmistuttua jokainen panostaa musiikilliseen uraansa uusien projektien parissa. Syynä yhtyeen jäsenten välien heikkenemiseen oli erityisesti Yhdysvalloissa järjestetty vaativa kiertue, mikä kulutti yhtyeen jäseniä henkisesti ja rajoitti erityisesti Eric Claptonin mukaan uusien ideoiden kokeilua. Erityisesti Jack Bruce ja Ginger Baker riitelivät kiertueen aikana useasti, ja Clapton joutui toimimaan heidän henkilökohtaisten erimielisyyksiensä selvittelijänä. Yhtye sopi vuoden 1968 toukokuussa lopettavansa tulevan kiertueen päätyttyä, ja heinäkuussa yhtye ilmoitti asiasta julkisesti. Ennen hajoamistaan Cream teki kuukauden kestäneen jäähyväiskiertueen, joka käynnistyi 4. lokakuuta 1968 ja päättyi 4. marraskuuta 1968. Kiertue kattoi 22 konserttia, lähinnä Yhdysvalloissa. Britanniassa yhtye esiintyi kiertueen jälkeen vielä kahden konsertin ajan Lontoon Royal Albert Hallissa. BBC taltioi Royal Albert Hallin konsertit dokumenttielokuvaksi ja konserttivideoksi Cream’s Farewell Concert. Molemmat konsertit olivat loppuunmyytyjä, mutta henkilökohtaisten erimielisyyksiensä takia yhtyeen lavaesiintymistä pidettiin tavallista heikompana.
Vuoden 1968 lopulla yhtye suostui painostuksen seurauksena levyttämään viimeisen albuminsa Goodbye, joka julkaistiin yhtyeen jäähyväiskiertueen jälkeen vuoden 1969 helmikuussa. Alun perin yhtyeen jokaisen jäsenen oli määrä kirjoittaa albumille kolme uutta kappaletta, mutta albumin äänittämisen alkaessa jokainen kuitenkin toi levytettäväksi vain yhden kappaleen. Tästä syystä albumi sisälsi myös live-taltiointeja vanhoista kappaleista. Albumi nousi listaykköseksi Britanniassa ja -kakkoseksi Yhdysvalloissa. Heinäkuussa levy-yhtiön myötävaikutuksella julkaistiin Yhdysvalloissa yhtyeen uran tunnetuimmista kappaleista koostunut kokoelma-albumi Best of Cream. Albumi ylitti kultalevyn myyntirajan ja nousi korkeimmillaan listan kolmanneksi. Britanniassa albumi julkaistiin lokakuussa, ja se nousi albumilistan kuudenneksi.
Levy-yhtiöt julkaisivat yhtyeen tuotantoa hajoamisesta huolimatta 1970-luvun aikana. Vuonna 1970 julkaistu livealbumi Live Cream nousi Britanniassa listan neljänneksi ja Yhdysvalloissa viidennelletoista sijalle, ja sen vuonna 1972 julkaistu seuraaja Live Cream Volume II nousi brittilistan viidenneksitoista. Vuoden 1972 lokakuussa julkaistiin myös kokoelma-albumi Heavy Cream, joka kattoi yli kaksi kolmasosaa yhtyeen studiossa äänittämästä alkuperäisestä tuotannosta. Eri levy-yhtiöt julkaisivat yhtyeen tuotantoa kokoelma-albumeina useaan otteeseen myös seuraavien vuosikymmenten aikana.