stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Semjon Bytškov

Semjon Majevitš Bytškov (ven. Семён Маевич Бычков; s. 30. marraskuuta 1952 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen yhdysvaltalainen kapellimestari. Hän opiskeli Leningradissa kymmenen vuotta Glinka-kuorokoulussa ja myöhemmin Leningradin konservatoriossa. Vuonna 1973 hän voitti Rahmaninov-kapellimestarikilpailun ja häntä pyydettiin johtamaan Leningradin filharmonikoita. Konsertti kuitenkin peruttiin Bytškovin poliittisten mielipiteiden vuoksi. Vuonna 1974 hän muutti Neuvostoliitosta Yhdysvaltoihin.
Vuosina 1980–1985 Bytškov toimi Grand Rapids Symphonyn musiikillisena johtajana ja Buffalo Philharmonicin päävierailijana. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1983. Bytškov nimitettiin Buffalo Philharmonicin musiikilliseksi johtajaksi 1985 ja hän toimi virassa vuoteen 1989. Hänen kapellimestariuransa lähti nousuun 1980-luvun puolivälissä, kun hän johti menestyksekkäästi New Yorkin ja Berliinin filharmonikoita. Vuosina 1989–1998 Bytškov toimi Pariisin orkesterin musiikillisena johtajana. Hän toimi 1990-luvulla myös Pietarin filharmonisen orkesterin ja Firenzen musiikkijuhlien päävierailijana sekä Dresdenin valtionoopperan ylikapellimestarina.
Kölnin radion sinfoniaorkesterin (WDR Sinfonieorchester Köln) ylikapellimestarina Bytškov toimi 1997–2010. Hän vieraili orkesterin kanssa Britanniassa, Yhdysvalloissa, Japanissa ja Etelä-Amerikassa. Bytškov on johtanut paljon myös oopperoita. Hän on vieraillut Wienin valtionoopperassa, Milanon La Scalassa ja Lontoon Covent Gardenissa. New Yorkin Metropolitan-oopperassa Bytškov johti ensi kerran tammikuussa 2004.
Kölnin radion sinfoniaorkesterin kanssa Bytškov on levyttänyt kaksi Richard Straussin oopperaa, Daphnen ja Elektran, ja tuorein levytys Sergei Rahmaninovin toisesta sinfoniasta ilmestyi toukokuussa 2007. Bytškov on tehnyt levytyksiä myös Amsterdamin Concertgebouw-orkesterin, Berliinin filharmonikoiden, Philharmonia-orkesterin ja Pariisin orkesterin kanssa.
Semjon Bytškov johti Suomessa viimeksi Radion sinfoniaorkesteria huhtikuussa 2007. Bytškov on naimisissa pianisti Marielle Labèquen kanssa, ja hän on kapellimestari Jakov Kreitsbergin veli.
Aiheesta muualla

Semjon Bytškovin sivusto (englanniksi)
Salernon lääketieteellinen koulu

Salernon lääketieteellistä koulua esittävä miniatyyrimaalaus Avicennan Lääketieteen kaanonin käsikirjoituksesta
Salernon lääketieteellinen koulu (latinaksi Schola Medica Salernitana ja italiaksi Scuola Medica Salernitana) oli keskiaikainen lääketieteellinen koulu Salernossa eteläisessä Italiassa. Se oli ensimmäinen ja tärkein laatuaan Euroopassa antiikin jälkeen.
Historiaa

Salerno oli Rooman valtakunnan aikana kylpyläkaupunki, joka tunnettiin terveyslähteistään. Jo vuonna 848 siellä tiedetään olleen lääkäreitä, ja 900-luvun alussa kaupungissa oli joukko lääketieteen opettajia, jotka muodostivat ammattikunnan nimeltä Civitas Hippocratica. Alkuun lääkärit toimivat kaupungissa olleen luostarin sairashuoneen yhteydessä. 900-luvun loppupuolella Salernon maine tunnettiin jo Chartresissa ja Verdunissa Ranskassa asti; Verdunin piispa Adalbero II vieraili Salernossa terveyttään hoitamassa v. 988.
Varsinainen koulu Salernoon syntyi arkkipiispa Alfanus I:n ja Monte Cassinon benediktiiniluostarista Salernoon siirtyneen Constantinus Africanuksen työn tuloksena. Constantinus osasi monia kieliä ja käänsi antiikin kreikkalaisia (mm. Hippokrateen, Galenoksen ja Dioskorideen) lääketieteen teoksia arabiasta latinaksi, jolloin ne tulivat italialaisten oppineiden luettavaksi.
1100-luvulla lääketieteen opettajat yhdistyivät muodostaen yliopistomaisen yhteisön, jossa maallikkolääkärit olivat enemmistönä. Koulussa yhdistyivät kreikkalainen, latinalainen, juutalainen ja arabialainen kulttuuri ja sivistys. Sinne saapui opiskelijoita kaukaakin, ja poikkeuksellisesti myös naisia hyväksyttiin sekä opiskelijoiksi että jopa opettajiksi papiston antamalla erivapaudella.
Salernon koulun huippuaika oli 1000–1300-luvuilla. Jo vuoden 1140 etelä-Italiassa alettiin vaatia lääkäreiltä Salernossa suoritettua tutkintoa, ja keisari Fredrik II määräsi vuonna 1221, että kukaan ei saanut harjoittaa lääketiedettä ilman "Salernon maisterien" hyväksymää julkista tutkintoa. Napolin yliopiston perustamisen jälkeen Salernon koulu alkoi kuitenkin menettää asemaansa, ja nuoremmat yliopistot, erityisesti Montpellierin, Padovan ja Bolognan yliopistot syrjäyttivät sen johtoaseman. Koulu jatkoi kuitenkin olemassaoloaan ja toimintaansa aina vuoteen 1811 asti, jolloin Napolin kuningas Joachim Murat lakkautti sen.
Opetus

Salernon koulun lääketieteellinen opetus perustui Galenoksen humoraalioppiin.
Koulun ohjelmaan kuului kolme vuotta logiikan ja viisi vuotta varsinaisen lääketieteen opintoja, joita seurasi vuoden mittainen käytännön harjoittelu kokeneemman lääkärin alaisuudessa. Opetukseen sisältyi myös anatomian opintoja, joissa leikeltiin sikoja; joka viides vuosi pidettiin myös ruumiinavaus ihmiselle.
Varsinaisen lääketieteellisen opetuksen lisäksi Salernon koulussa opetettiin myös filosofiaa, teologiaa ja lakia. Tämän takia sitä on väliin kutsuttu ensimmäiseksi varsinaiseksi yliopistoksi.
Regimen sanitatis Salernitatum

Salernossa julkaistiin terveysopin käsikirja Regimen sanitatis Salernitatum, joka koostui kokoelmasta latinankielisiä muistisäkeitä. Se oli keskiajan lopulta aina pitkälle uudelle ajalle asti tunnetuin ja suosituin terveysopas. Vuoteen 1500 mennessä se oli painettu vähintään 40 kertaa, ja 1800-luvun puoliväliin mennessä yli 250 kertaa, enimmäkseen Saksassa, Ranskassa ja Italiassa.
Saksasta löydetyssä terveysoppaan käsikirjoituksessa on 153 säkeistöä, jotka voidaan jakaa kolmeen pääosaan. Näistä ensimmäinen on varsinainen terveysopas, ja käsittelee mm. unta, ruokailua, kylpemistä ja suoneniskentää. Toinen jakso, joka ei nähtävästi kuulunut alkuperäiseen tekstiin, käsittelee ravintoa, eri ruoka-aineiden vaikutuksia ja yrttien käyttöä. Viimeinen jakso käsittelee potilaan ja lääkärin suhdetta ja suhtautumista sairauteen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
A Salernitan Regimen of Health Englanninkielinen käännös Salernon terveysopin käsikirjasta.
Medieval Manuscripts: Salerno
Constantinus Africanus tarkastelemassa potilaan virtsaa
Trota Salernolainen, yksi koulun naispuolisista lääkäreistä
Shūgo Oshinari

Shūgo Oshinari (s. 5. maaliskuuta 1981) on japanilainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa All About Lily Chou-Chou (2001) ja Battle Royale II: Requiem (2003).
Oshinari on nähty lisäksi laulaja Kumi Kōdan musiikkivideoilla "You", "Lies", "Feel" ja "Someday".
Aiheesta muualla

Shugo Oshinari Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Scars on Broadway

| Scars on Broadway |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2003, 2006-2009, 2010-2013–
Tyylilaji:  alternative rock
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Daron Malakian, laulu, kitara   John Dolmayan, rummut   Franky Perez, kitara   Danny Shamoun, koskettimet, lyömäsoittimet   Dominic Cifarelli, basso  
Entiset jäsenet:  Casey Chaos, laulu (2003)  Zach Hill, rummut (2003) 
Levy-yhtiö:  Interscope Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Daron Malakian 2008
Daron Malakian and Scars On Broadway (aikaisemmin pelkästään Scars on Broadway) on losangelesilainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 2003, mutta yhtye aloitti varsinaisesti vasta vuonna 2006. Yhtyeen debyyttilevy Scars on Broadway julkaistiin 28. heinäkuuta 2008. Laulaja/kitaristi Daron Malakian sekä rumpali John Dolmayan ovat aikaisemmin toimineet yhtyeessä System of a Down, joka on vuodesta 2006 asti ollut tauolla, mutta palasi toimintaan vuonna 2011. Tuolloin Malakian alkoi työskentelemään tulevan seuraavan levyn parissa, mutta hyllytti projektin, kun palasi työstämään System of a Downin tulevaa levyä. Levyä hiottiin parikin vuotta, kunnes sekin hyllytettiin ja Malakian viimeisteli Scarsin levyn, joten tuleva albumi - nimeltään Dictator - on ensimmäinen kymmeneen vuoteen.
Yhtyeen jäsenet > Nykyiset jäsenet

Daron Malakian - laulu, kitara
John Dolmayan - rummut (2006 -)
Franky Perez - kitara, taustalaulu (2007 -)
Danny Shamoun - koskettimet, lyömäsoittimet (2006 -)
Dominic Cifarelli - basso (2008 -)
Yhtyeen jäsenet > Entiset jäsenet

Casey Chaos - laulu (2003)
Zach Hill - rummut (2003)
Diskografia > Albumit

Scars on Broadway (2008)
Dictator (2018)
Diskografia > Singlet

"They Say" (2008)
"World Long Gone" (2008)
"Fucking" (2010)
"Lives" (2018)
"Dictator" (2018)
"Guns Are Loaded" (2018)
Aiheesta muualla

Kotisivut
Yhtyeen MySpace-sivusto
Yhtyeen blogi
Harland Sanders

| Harland Sanders |
| --- | --- |
 Harland Sanders 1970-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. syyskuuta 1890 Henryville, Indiana
Kuollut: 16. joulukuuta 1980 (90 vuotta) Louisville, Kentucky
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  liikemies, ravintoloitsija
Arvonimi: Eversti
Puoliso:  Josephine King   Claudia Price
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Harland David Sanders (paremmin tunnettu nimellä Colonel Sanders, "Eversti Sanders"; 9. syyskuuta 1890 – 16. joulukuuta 1980) oli yhdysvaltalainen ravintoloitsija ja liikemies, joka perusti Kentucky Fried Chicken -pikaruokalaketjun. Hänen kuvaansa käytetään laajalti yhtiön logossa ja mainonnassa.
Elämäkerta

Harland David Sanders syntyi Henryvillessä Indianassa vuonna 1890. Kun Harland oli 6-vuotias, hänen isänsä kuoli. Koska hänen äitinsä kävi töissä, Harland laittoi usein perheelle ruokaa. Hän lopetti koulunsa seitsemännellä luokalla. Teini-ikäisenä hän työskenteli monilla eri aloilla, kuten palomiehenä, ratatyöläisenä ja maanviljelijänä ja värväytyi alokkaaksi armeijaan vuonna 1906 suorittaen palveluksensa Kuubassa.
1930-luvulla Sanders aloitti North Corbinissa Kentuckyssa omistamansa huoltoaseman yhteyteen oman ravintolan, joka tarjosi paistettua kanaa. Ravintolassa poikkesi paljon etelään suuntaavia matkalaisia, mikä kasvatti ravintolan suosiota siinä määrin, että Sanders muutti ravintolan lähellä sijaitsevan motellin tiloihin. Näin hän pystyi tarjoamaan 142 istumapaikkaa ja toimimaan itse edelleen kokkina. Seuraavien vuosien aikana Sanders paranteli reseptiään, joka tunnetaan nykyisin Original-reseptinä KFC-ravintoloissa. Hän myös siirtyi käyttämään 
painekattilaa upporasvassa paistamisen sijaan, mikä nopeutti valmistamista huomattavasti.
Vuonna 1935 suuren suosion johdosta Kentuckyn kuvernööri antoi Harland Sandersille arvonimen Kentucky Colonel, mitä Sanders ryhtyi käyttämään kutsumanimenään.
1950-luvulla Sanders myi kiinteistönsä ja lähti kiertämään Yhdysvaltoja kaupatakseen reseptiään eri ravintoloille. Ehtona oli, että Sanders saa jokaisesta myydystä kanasta 5¢. Pian hän solmi franchising-sopimuksen Pete Harmanin kanssa, joka avasi ensimmäisen Kentucky Fried Chicken -nimeä kantavan ravintolan vuonna 1952 Utahiin.
1960-luvun alkuun mennessä yli 600 ravintolaa ympäri Yhdysvaltoja ja Kanadaa tarjosi Kentucky Fried Chickeniä. 1964 Sanders myi yrityksensä, joka sittemmin vaihtoi omistajaa kolme kertaa. Harland Sanders pysyi aina kuolemaansa asti Kentucky Fried Chickenin PR-henkilönä.
Harland David Sanders kuoli leukemiaan 90-vuotiaana 16. joulukuuta 1980. Sanders haudattiin puettuna julkisuudessa pitämäänsä valkoiseen pukuun ja solmukkeeseen. Hänen hautansa sijaitsee Louisvillessä Kentuckyssä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harland Sanders Wikimedia Commonsissa
Poležajevskajan metroasema

| Poležajevskaja (Полежаевская) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Tagansko-Krasnopresnenskaja
Sijainti:  55.7775°N, 37.5192°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  30. joulukuuta 1972
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Poležajevskaja (ven. Полежаевская) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 30. joulukuuta 1972.
Harriet Nelson

| Harriet Nelson |
| --- | --- |
 Harriet Nelson elokuvan Laivasto tanssii trailerissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1909 Des Moines, Iowa, Yhdysvallat
Kuollut: 2. lokakuuta 1994 (85 vuotta) Laguna Beach, Kalifornia
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Harriet Hilliard
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Harriet Nelson synt. Peggy Lou Snyder (18. heinäkuuta 1909 Des Moines, Iowa – 2. lokakuuta 1994 Laguna Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän avioitui vuonna 1935 orkesterinjohtaja Ozzie Nelsonin kanssa, jonka yhtyeessä hän toimi laulusolistina. Yhdessä puolisonsa ja lapsiensa Davidin ja Rickyn kanssa hän näytteli tilannekomediasarjassa The Adventures of Ozzie and Harriet, jota esitettiin radiossa 1944–1954 ja televisiossa 1952–1966. Sarjan päättymisen jälkeen Nelson näytteli vielä tilannekomediasarjassa Ozzie's Girls, mutta se lakkautettiin jo kesken ensimmäisen tuotantokauden.
Harriet Nelson on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle. Lisäksi hänellä on yhteinen tähti puolisonsa kanssa.
Harriet Smithson

Henrietta Smithson vuonna 1832.
Henrietta Constance ”Harriet” Smithson (18. maaliskuuta 1800 Ennis, Irlanti – 3. maaliskuuta 1854 Pariisi) oli irlantilainen näyttelijätär sekä ranskalaisen säveltäjän Hector Berliozin vaimo vuosina 1833–1840.
Smithson aloitti näyttelijänuransa jo vuonna 1815 Dublinissa. Lontoon-debyyttinsä hän teki kolme vuotta myöhemmin, ja vaikka hän sai Englannissa osakseen vain vähäistä suosiota, Pariisissa hänet otettiin vastaan erittäin suotuisasti.
Berlioz kuului Smithsonin ihailijoihin. Pari avioitui, mutta liitto päättyi eroon seitsemän vuotta myöhemmin. Berliozille ja Smithsonille syntyi yksi lapsi, laivaston komentaja Luis (s. 14.8.1834); poika menehtyi keltakuumeeseen Havannassa 5. kesäkuuta 1867.
Smithson innoitti Berliozia säveltämään Fantastisen sinfonian.
Henrike Hahn

| Henrike Hahn |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2.7.2019–  
Ryhmä:  Vihreät/EFA
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1970 (ikä 54) München, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:  saksalainen
Tiedot
Puolue:  Liittouma 90/Vihreät
Aiheesta muualla
henrike-hahn.de
Henrike Hahn (s. 4. syyskuuta 1970 München, Länsi-Saksa) on saksalainen poliitikko. Hahn edustaa Liittouma 90/Vihreät-puoluetta. Hahn on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrike Hahn Wikimedia Commonsissa
Henrike Hahn Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Peter Willcox

Peter Willcox (s. 1953) on yhdysvaltalainen ympäristöaktivisti, joka on toiminut pitkään Greenpeacessa. Hän on ollut kapteenina Arctic Sunrisella ja myös Rainbow Warriorilla sen upottamisen aikaan 1985. Willcox pidätettiin ja Arctic Sunrise vallattiin syyskuussa 2013, kun Greenpeace oli Petšoranmerellä vastustamassa öljynporausta arktisilla alueilla.
Shū Kurata

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Shū Kurata
Syntymäaika: 26. marraskuuta 1988 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Takatsuki, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Seura
Seura: Gamba Osaka
Pelinumero: 10
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2007– 2010 2011 | Gamba Osaka → JEF United Chiba → Cerezo Osaka | 240 (40) 29 (8) 33 (10) |
Maajoukkue
| 2015–2017 | Japani | 9 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Shū Kurata (jap. 倉田 秋, Kurata Shū; s. 26. marraskuuta 1988 Takatsuki) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Kurata debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 2015. Hän on pelannut yhdeksän maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Schönberg

Schönberg on saksankielinen sukunimi muun muassa seuraavilla merkittävillä henkilöillä:
Anders Schönberg (1737–1811), ruotsalainen historioitsija ja kanslianeuvos
Arnold Schönberg (1874–1951), itävaltalainen taidemusiikin säveltäjä
Heinrich Albers-Schönberg (1965–1921), saksalainen radiologi ja kirurgi
Moritz Haubold von Schönberg (1770–1860), Sleesian ja Pommerin provinssien ylipresidentti
Ruska Schönberg, Tinker Bell (s. 1977), suomalainen lavastaja, taiteilija ja burleskiartisti.
Paikkoja

Schönberg, kunta Saksassa
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Heljareyga

| Heljareyga> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2009–
Tyylilaji:  folk metal progressiivinen metalli
Kotipaikka:  Färsaaret
Laulukieli:  fääri
Jäsenet:  Heri Joensen, laulu, kitara   John Ivar Venned, kitara   Ken Johannesen, kitara   Ísak Petersen, basso   Amon Djurhuus, rummut  
Levy-yhtiö:  Tutl   Black Bards  
Aiheesta muualla
Heljareyga MySpacessa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heljareyga on Heri Joensenin, Týrin keulahahmon perustama, progressiivista folkmusiikkia esittävä färsaarelaisyhtye. Hän päätti perustaa sivuprojektin kirjoiteltuaan kahden-kolmen vuoden ajan useita kappaleita, jotka eivät sopineet Týrin konseptiin. Kirjoitettuaan kaikki kappaleet valmiiksi, hän alkoi etsiä nuoria, taitavia färsaarelaisia muusikoita projektiin mukaan.[lähde? ]
Yhtyeen nimi tulee färsaarelaisista luonnonilmiöistä, hiidenkirnun tapaisista kuopista saarten rannikoilla. "Helin silmiksi" (Heljar-eyga) kutsuttuja kuoppia on saarilla n. 15 kappaletta.[lähde? ]
Joensen mainitsee vaikutteikseen mm. Johann Sebastian Bachin, Ronnie James Dion ja Yngwie Malmsteenin. Hänen sanoituksensa ovat henkilökohtaisempia kuin aiemmin, yhtenä tärkeänä teemana henkilökohtaiset vaikeudet.[lähde? ]
Jäsenet

Heri Joensen – laulu, kitara
John Ivar Venned – kitara
Ken Johannesen – kitara
Ísak Petersen – basso
Amon Djurhuus – rummut
Diskografia > Albumit

Heljareyga (2010)
Aiheesta muualla

Heljareyga MySpacessa
Heljareyga levy-yhtiön sivuilla
Heljareyga (albumi)

| Heljareyga Heljareyga |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 12. helmikuuta 2010
 Tyylilaji: folk metal progressiivinen metalli
 Kesto: 48.14
 Levy-yhtiö: Tutl
Heljareyga on Heljareygan esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2010. Kaikki albumin kappaleet ovat yhtyeen perustajan ja solistin, Heri Joensenin käsialaa, ja niistä jokainen on laulettu fäärin kielellä. Albumi julkaistiin alun perin pelkästään digiversiona, mutta myöhemmin levy-yhtiö Tutl laittoi albumin myyntiin myös CD-formaatissa.
Kappaleet

Regnið – 9.00
Heljareyga – 10.27
Lagnan – 8.49
Feigdin – 8.43
Vetrarbreytin – 11.15
Arvostelut

Metalreviews.com: 93/100
Aiheesta muualla

Heljareyga (albumi) Myspacessa (englanniksi)
Heljareyga (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Heljareyga (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Schöma

| Schöma Lokomotiven |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  GmbH
Perustettu:  1930
Kotipaikka:  Diepholz, Saksa
Toimiala:  konepajatoiminta
Tuotteet:  veturit, ratatyökoneet
Henkilöstö:  130
Kotisivu:  www.schoema-locos.de
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Schöma Lokomotiven eli Christoph Schöttler Maschinenfabrik GmbH on vuonna 1930 perustettu saksalainen pienvetureita valmistava, korjaava ja markkinoiva konepaja, jonka toimitilat sijaitsevat Diepholzissa. Yritys valmistaa sekä kapearaiteiselle, että standardilevyiselle raideleveydelle soveltuvia diesel- ja sähkövetureita vaihtotöihin, tunnelitöihin, huoltojuniin sekä kaivoksiin. Yritys työllistää noin 130 henkeä.[lähde? ]
Yritys on toimittanut vetureita muun muassa Englannin kanaalin alittavan Kanaalin tunnelin ja Alppien alitse kulkevan Gotthardin pohjatunnelin rakennustyömaille. Lisäksi yritys toimittaa vetureita metrotyömaille Espanjaan ja Singaporeen sekä tietunnelityömaille useisiin maihin.[lähde? ]
Jokioisten Museorautatiellä on käytössä Schöman vuonna 1969 valmistama CFL 60-DC -dieselveturi.[lähde? ]
Aiheesta muualla

www.schoema.de
Peter Whitehead

| Peter Whitehead |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   brittiläinen
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1950–1954
Talli(t):  Scuderia Ferrari, yksityiset Alta, Cooper sekä Ferrari
Kilpailuja:  12 (10 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  1
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  4
Ensimmäinen kilpailu:  Monacon Grand Prix 1950
Viimeinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1954
Peter Whitehead (12. marraskuuta 1914 Menston, Englanti, Iso-Britannia – 21. syyskuuta 1958 Lasalle, Ranska) oli englantilainen kilpa-autoilija. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1951 yhdessä Peter Walkerin kanssa ajaessaan Jaguaria. Whitehead ajoi Formula 1 -sarjassa 1950-luvun alussa ja saavutti yhden palkintopallipaikan ja sai yhteensä 4 MM-pistettä.
Peter Whitehead sai surmansa vuoden 1958 Tour de France Automobile kilpailun yhteydessä kun hänen veljensä Grahamin kuljettama Jaguar syöksyi sillalta rotkoon. Autoa kuljettanut veli loukkaantui vakavasti.
El Tarf

| El Tarf الطارف, aṭ-Ṭārif |
| --- | --- |
 Maakunnan hallintorakennus.
 El Tarf
 Koordinaatit: 36°46′0″N, 8°19′1″E 
Valtio:  Algeria
Maakunta:  El Tarf
Piirikunta:  El Tarf
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  111,40 km²
Väkiluku (2019):  29 700
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
El Tarf (arab. الطارف‎, aṭ-Ṭārif)) on kaupunki ja El Tarfin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa. Se sijaitsee maan koillisosassa lähellä Tunisian rajaa 600 kilometriä Algerista itään. El Tarfin kunnassa oli arviolta 29 700 asukasta vuonna 2019.
El Tarfin kunnan pinta-ala on 111,40 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa El Kalan, koillisessa Aïn El Asselin, kaakossa Bougousin, lounaassa Zitounan ja lännessä Bouteldjan kuntiin. Seudulla vallitsee välimerenilmasto. Tammikuun keskilämpötila on 12 ja elokuun 30 astetta. Vuotuinen sademäärä on lähes 500 millimetriä.
Ranskalaiset perustivat vuonna 1890 Le Tarfin maataloussiirtokunnan, joka kuului vuoteen 1957 saakka Le Callen kuntaan. Siitä tuli maakuntakeskus vuonna 1984.
El Tarfin kautta kulkevat Tunisian rajalle johtava valtatie A2 ja El Kalaan johtava maantie RN44. Kaupunki on maatalousalueen keskus, jossa on vähän teollisuutta. El Tarfissa toimiva Chadli Bendjedidin yliopisto on perustettu vuonna 2012. Paikallinen nähtävyys on entisen kirkon paikalle rakennettu suuri moskeija.
Semjon Kotko

Semjon Kotko (ven. Семён Котко, op. 81) on Sergei Prokofjevin vuonna 1939 säveltämä ooppera. Siihen kirjoittivat libreton Prokofjev ja Valentin Katajev Katajevin romaanin pohjalta. Teos kantaesitettiin Moskovassa Stanislavskin oopperateatterissa 23. kesäkuuta 1940 Mihail Žukovin johdolla. Viisinäytöksisen oopperan tapahtumat sijoittuvat vuoden 1918 Ukrainaan.
Prokofjev teki oopperan pohjalta myös kahdeksanosaisen orkesterisarjan. Se sävellettiin vuonna 1941 ja esitettiin ensimmäistä kertaa Moskovassa 27. joulukuuta 1943.
Semjon Kotko oli jo unohdettu teos, kun sen esitys kuultiin Moskovan radiossa 20. tammikuuta 1959 jälleen Žukovin johtamana. Teoksesta tehtiin levytys vuonna 1960. Lisäksi Philipsillä on siitä levytys, jolla Valeri Gergijev johtaa Kirovin orkesteria ja Semjon Kotkon roolin tulkitsee Viktor Lutsjuk.
Henkilöt

Semjon Kotko (tenori)
Semjonin äiti (mezzosopraano)
Sofija (sopraano)
Frosja (sopraano)
Tkatšenko (basso)
Remenjuk (basso)
Tsarjov (baritoni)
Ljubka (sopraano)
Hivrja (mezzosopraano)
Ivasenko (basso)
Mikola (tenori)
Klembovski (tenori)
Von Wierhof (baritoni)
Aiheesta muualla

Semjon Kotkosta Belcanto.ru-sivustolla (venäjäksi)
Sergei Prokofjevin oopperat
Velikan (Jättiläinen, 1900; kadonnut) |
Maddalena (op. 13) |
Peluri (op. 24) |
Rakkaus kolmeen appelsiiniin (op. 33) |
Tulienkeli (op. 37) |
Semjon Kotko (op. 81) |
Kihlaus luostarissa (op. 86) |
Sota ja rauha (op. 91) |
Povest o nastojaštšem tšeloveke (op. 117)