stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irlannin historia
Kansallinen herääminen > Ranskalaisten vuosi ja unionilaki

Ranskassa puhkesi vuonna 1789 vallankumous, jonka aatteet innostivat vapaamielistä älymystöä myös Irlannissa. Belfastin (Béal Feirste) protestantit perustivat United Irishmen -järjestön, jonka voimahahmoksi nousi nuori Theobald Wolfe Tone, protestantti hänkin. Tonen ja hänen kannattajiensa tavoitteena oli yhdistää katoliset ja "toisinajattelevat" protestanttiryhmät, ennen muuta presbyteerikirkkoon kuuluvat, saman lipun alle taistelemaan itsenäisen Irlannin puolesta Ranskan tuella. Toisaalta myös kuninkaalle lojaalien ulsterilaisten protestanttien Oranialaisveljeskunta perustettiin juuri näihin aikoihin. Wolfe Tone hakikin sitten apua ranskalaisilta, ja vuonna 1796 suuri ranskalainen laivasto ilmaantui Bantry-lahdelle (Bá Bheanntraí) Irlannin etelärannikolle mukanaan suuri armeija. Kova myrskytuuli hajotti kuitenkin laivaston ympäri merta, eikä maihinnoususta tullut mitään.lähde?
Vuonna 1798 irlantilaiset yrittivät uudelleen, tälläkin kertaa ranskalaisten avulla. Vuosi saikin nimekseen "ranskalaisten vuosi" - the year of the French, bliain na bhFrancach. Kenraali Humbertin joukot nousivat maihin Killalassa (Cill Eala) Mayon (Maigh Eo) kreivikunnan rannikolla, ja Wexfordissa (Loch Garman) puhkesi suuri kapina, kun "isä Murphy sytytti kanervan liekkeihin" (Father Murphy set the heather blazing), kuten taistelulaulussa Boolavogue lauletaan. Kuitenkin sekä isä Murphyn kapina että kenraali Humbertin maihinnousu epäonnistuivat, ja pian niiden jälkeen uuden ranskalaislaivaston mukana tullut Tone joutui jo merellä englantilaisten vangiksi ja sittemmin teloitetuksi. Ne kapinat, joita "ranskalaisten vuonna" esiintyi - erityisesti mainittakoon Vinegar Hillin taistelu, ( iir. Chnoc Fíodh na gCaor ) - eivät myöskään oikein olleet Wolfe Tonen kaltaisten varhaisten tasavaltalaisten mieleen. Yhteistyön tekemisen asemesta katolisten ja protestanttisten talonpoikien salaseurat (secret societies, rúnchumainn) päätyivät taistelemaan toisiaan vastaan ja murhaamaan toista uskontokuntaa edustavia siviilejä.lähde?
Katolisten väkivallasta säikähtäneet protestantit menettivät näiden väkivaltaisuuksien myötä mielenkiintonsa Grattanin parlamentin edustamaa separatismia kohtaan ja riensivät Englannin kruunun suojaan: vuonna 1800 Irlanti liitettiin Englannin kanssa osaksi samaa valtiota unionilailla (Act of Union).
Kansallinen herääminen > Oikeustaistelija Daniel O'Connell

Unionilain jälkeen kapinointi sai väistyä laillisuuden tieltä: 1800-luvun alkupuolella irlantilaisten asiaa ryhtyi ajamaan lakimies Daniel O'Connell. Hänen tavoitteenaan oli tehdä irlantilaisista tasa-arvoisia alamaisia kuninkaalle, "länsibrittejä". Nationalisti hän ei ollut eikä iirin kielen asemakaan kiinnostanut häntä, vaikka se oli hänen äidinkielensä. Hän perusti Catholic Associationin, josta tuli massajärjestönä merkittävä rauhanomainen painostusryhmä katolisten oikeuksien parantamiseksi.lähde?
Vuonna 1828 O'Connell valittiin parlamenttiin, mutta koska sortolait olivat yhä voimassa, hän ei voinut ottaa paikkaansa vastaan. Asiasta noussut kohu johti kuitenkin ensimmäisen katolisten vapauslain säätämiseen. Vapautus eteni kuitenkin niin hitaasti, että hänkin radikalisoitui ja alkoi vaatia unionilain purkamista. Hänestä ei kuitenkaan ollut johtamaan kovin kapinallista kansanliikettä, joten hän päätyi pian vankilaan ja menetti siellä terveytensä. Hän kuoli 1847, jo vankilasta vapauduttuaan.lähde?
Kansallinen herääminen > Suuri nälänhätä

Vuosina 1845-52 Irlantia koetteli ankara nälänhätä. Perunoihin levisi Amerikasta perunarutto, galar dubh na bprátaí, joka riisti tärkeimmän ravintokasvin Irlannin köyhimmältä kansanosalta. Maa joutui sekasortoon eikä helpotusta saatu, koska runsaat viljamäärät, joita Irlannissa viljeltiin, oli tarkoitettu vientiin. Brittihallitus oli sitonut kätensä liberaaleilla talouspoliittisilla periaatteilla, joten viljan takavarikointi valtion pakkotoimin ei tullut kyseeseen. Irlantilaiset nationalistit tulkitsivat tämän myöhemmin niin, että perivihollinen ja sortaja tappoi kansan tahallaan nälkään. Myös maastamuutto Amerikkaan kasvoi voimakkaasti. Noina vuosina Irlannin väestö väheni nälänhädän, tautien ja maastamuuton yhteisvaikutuksesta noin kahdeksasta miljoonasta noin neljään miljoonaan.lähde?
Kansallinen herääminen > Maakonflikti ja kansallisuusaatteen nousu

Nälänhädän jälkeen irlantilaiset nousivat uuteen poliittiseen taisteluun vasta 1870-luvulla. Nyt kyse oli maareformivaatimuksista: köyhä maatalousväestö kyllästyi jatkuviin häätöihin ja nousi ns. maasotaan Michael Davittin perustaman maaliiton (Land League) organisoimana parlamenttiedustaja Charles Stewart Parnellin tuella. Vuonna 1881 säädettiin maakonfliktia liennyttävä laki, Land Act, mutta Parnell omistautui nyt Irlannin itsehallintokysymykselle (ns. home rule). Huolimatta brittiliberaalijohtaja William Ewart Gladstonen tuesta Parnell ei kuitenkaan saanut home rule -lakia läpi, ja kun hänen suhteensa naimisissa olevaan naiseen paljastui, home rulen kannattajien puolue hajosi ja Parnell itse kuoli vuonna 1891 häväistysjutun aiheuttamiin rasituksiin.lähde?
Kun home rule jäi saavuttamatta, irlantilaiset keskittyivät kulttuurinationalistiseen toimintaan, josta huolehtivat muun muassa vuonna 1884 perustettu kansallisten urheilulajien liitto Gaelic Athletic Association (Cumann Lúthchleas Gael) ja 1893 syntynyt iirin kielen liitto Gaelic League (Conradh na Gaeilge). Poliittiset nationalistit taas kerääntyivät Arthur Griffithin (Art Ó Gríofa) johdolla vuonna 1905 perustettuun Sinn Féin -puolueeseen (sinn féin on iiriä ja tarkoittaa "me itse"). Äärinationalistien feeniläisten järjestö Irish Republican Brotherhood solutti kaikki kolme järjestöä, ja ne alkoivat radikalisoitua. Maltillinen, demokraattinen nationalismi oli kuitenkin yhä valtavirta, ja sen kannattajat tukivat John Redmondin Irish Parliamentary Party -puoluetta.
Kansallinen herääminen > Pääsiäiskapina

Irlannin sisäpoliittinen tilanne kärjistyi uhkaavaksi ensimmäisen maailmansodan aattona: ensin sosialismiin taipuvaiset työläiset mellakoivat ja lakkoilivat James Connollyn ja Jim Larkinin johdolla, ja päälle päätteeksi maahan alkoi syntyä aseistettuja yksityisarmeijoita. Itsehallintovaatimuksia tukemaan perustetun Kansallismielinen vapaaehtoisjärjestö Irish Volunteers (Óglaigh na hÉireann) sai jäseniä joka puolelta maata; ammattiliitot taas perustivat oman sosialistisen kaartin, Irish Citizen Armyn. Protestantit perustivat Edward Carsonin johdolla oman vapaaehtoisjärjestön Ulsteriin. Maa oli sisällissodan partaalla, mutta ensimmäinen maailmansota syttyi ensin ja pani Irlannin sisäpolitiikan jäihin. Suurin osa vapaaehtoisista liittyi armeijaan.lähde?
Osa katolisista vapaaehtoisista kieltäytyi kuitenkin lähtemästä Belgiaan. Yhdessä Connollyn kanssa Patrick Pearse organisoi salaliiton, jonka tarkoitus oli nostaa Irlanti kapinaan pääsiäisenä 1916. Vapaaehtoisten johtaja Eoin MacNeill sai kuitenkin vihiä asiasta ja julisti suurilla sanomalehti-ilmoituksilla, että "pääsiäisviikon paraatit oli peruttu". Asiaan vaikutti osaltaan Saksan lupaamien kahdenkymmenentuhannen Mosin Nagant -kiväärin ja huomattavan patruunaerän maahantuonnin epäonnistuminen Banna-lahdella juuri pääsiäisen alla. Samassa yhteydessä Roger Casement jäi englantilaisten vangiksi. Niinpä Pearse ei saanut kuin pienen osan vapaaehtoisista liikkeelle aseistettuna, joten kapinasta tuli pelkkä dramaattinen ele: Pearse luki Irlannin tasavallan itsenäisyysjulistuksen pääpostitoimiston portailta, minkä jälkeen brittikenraali John Maxwellin joukot tukahduttivat kapinan verisissä katutaisteluissa, tuhoten mm. osan Dublinin keskustaa tykkitulella.lähde?
Kenraali Maxwell ja hänen miehensä olivat maailmansodan juoksuhaudoissa karaistunutta väkeä, joka käytti voimaa huomattavasti enemmän kuin olisi ollut tarpeenkaan. Liffey-joelle tuotiin muun muassa tykkivene, joka alkoi tulittaa ammattiliittojen päämajaa. Siviilejä kuoli sekä tykkituleen että sotilaiden luoteihin ja pistimiin. Erityisen huonon maineen saavutti kapteeni Bowen Colthurst, joka ilmeisesti päähänpistona surmasi tai surmautti muun muassa kolme reportteria sekä tunnetun pasifistisen intellektuellin Francis Sheehy-Skeffingtonin. Kapinan jälkiselvittelyissä kaikki johtajat, paitsi Yhdysvaltain kansalainen Éamon de Valera ammuttiin Kilmainhamin vankilassa - heistä haavoittuneet tuoliin sidottuna - ja maltillisetkin nationalistit vangittiin. Muun muassa kapinan estämistä yrittänyt Mac Néill tuomittiin elinkautiseen. Tällaisen mielivallan tuloksena irlantilaiset, jotka olivat alun perin olleet enimmäkseen kapinaa vastaan, kääntyivätkin englantilaisia vastaan.lähde?
Itsenäisyyden aika > Itsenäisyyssodasta sisällissotaan

Pääsiäiskapinan tukahduttaminen ei merkinnyt irlantilaisen nationalismin tukahtumista. Päinvastoin, sen aikaa kun kansallismieliset - sekä ääriainekset että maltillisemmat - istuivat brittien vankileirissä, katkeruus kasvoi ja maltti mureni. Teloitukset kasvattivat uhmaa. Vuoden 1918 parlamenttivaaleissa Sinn Féin, äärinationalistien puolue, nappasi murskavoiton, mutta sen sijaan että Sinn Féinin edustajat olisivat menneet Lontooseen Westminsterin parlamenttiin, he perustivatkin oman parlamentin, Dáil Éireannin, ja julistivat Irlannin itsenäiseksi tasavallaksi. Irlantilaisten vapaaehtoisjoukkojen ja brittien välille syttyi sota.
Irlannin itsenäisyyssota oli raaka ja verinen sissisota, jossa ei siviilejä säästelty. Britit turvautuivat armeijansa ja poliisinsa lisäksi häthätää juuri päättyneen maailmansodan rintamamiehistä kokoon kyhättyihin apupoliisijoukkoihin ja puolisotilaallisiin muodostelmiin, jotka kirjavan univormukuosinsa vuoksi saivat pilkkanimen Black and Tans - "mustat ja nahanruskeat". Erityisesti viimeksi mainitut keskittyivät lähinnä siviilien terrorisoimiseen, koska heillä ei ilmeisestikään ollut tehokasta ja ammattitaitoista johtoa.
Kesällä 1921 britit ja irlantilaiset pääsivät sopimukseen aselevosta, ja joulukuussa allekirjoitettiin rauhansopimus. Sopimus teki Irlannista itsehallinnollisen vapaavaltion brittiläisenä dominiona, mutta jätti Pohjois-Irlannin kuusi kreivikuntaa vapaavaltion ulkopuolelle osaksi Yhdistynyttä kuningaskuntaa, jonka virallinen nimi tästä lähtien onkin ollut Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta. Sopimuksen allekirjoitti uuden valtion pääministeri Michael Collins, mutta sen vastustajat nousivat sisällissotaan Éamon de Valeran johdolla.
Itsenäisyyden aika > Vapaavaltio

Sisällissota vapaavaltiolaisten ja tasavaltalaisten välillä kesti vuoteen 1923 ja jatkui vielä senkin jälkeen yksittäisinä murhina ja laittomuuksina. Useita merkittäviä nationalistijohtajia, muun muassa Collins, murhattiin tai kuoli taisteluissa. Tasavaltalaisten johtajia teloitettiin. Maan johtoon nousi Cumann na nGaedheal -puolue, nykyisen Fine Gaelin edeltäjä, jonka johdolla vapaavaltiosta tehtiin "katolinen Irlanti". Seksin, sosialismin ja muun englantilaisperäiseksi mielletyn rappion torjumiseksi voimaan tuli ankara sensuuri, jota kirjailijat lähtivät pakoon muihin maihin James Joyce ja Samuel Beckett etunenässään. Jopa klassisen iirinkielisen kirjallisuuden käännöksiä kiellettiin liiallisten sukupuolikuvausten vuoksi samalla kun alkutekstiä kaupiteltiin subventoituun pilkkahintaan hallituksen omissa kirjakaupoissa.
Itsenäisyyden aika > Tasavallaksi

Vapaavaltion piti periaatteessa olla Ison-Britannian dominio eli samassa asemassa kuin Kanada ja Australia. Tie vei kuitenkin väistämättä kohti täysin itsenäistä Irlannin tasavaltaa. Vapaavaltion vastustajia johtanut Éamon de Valera voitti vaalit 1932 ja pudotti vapaavaltion kannattajien Cumann na nGaedheal -puolueen satulasta. Nyt Irlantia hallitsi de Valeran puolue Fianna Fáil, ja varsin pian vapaavaltio sai de Valeran laatiman uuden perustuslain, johon yleensä viitataan iirinkielisellä nimellä Bunreacht na hÉireann. Perustuslaki piti Irlantia periaatteessa jakamattomana, kulttuurisesti se korosti Irlannin erityistä katolisuutta ja uskonnon erityisasemaa laajemmaltikin, ja maan viralliseksi nimeksi tuli Saorstát na hÉireannin, Irlannin vapaavaltion, sijasta pelkkä Éire.
Politiikka pysyi varsin konservatiivisena huolimatta siitä, että vastustajat olivat leimanneet de Valeran aika ajoin kommunistiksi ja bolševikiksi. Mussolinin Italia ja varsinkin Francon Espanja nähtiin Irlannissa hyvin myönteisessä valossa. Irlannissa nousi jonkinasteinen fasistiliike, kenraali Eoin Duffyn johtamat ns. sinipaidat, jotka olivat de Valeran tasavaltalaisten kiihkeitä vastustajia. Sosiaalista tilausta liikkeellä ei kuitenkaan ollut, ja lopulta koko järjestö intoutui lähtemään vapaaehtoisiksi Espanjan sisällissotaan Francon puolelle. Taisteluihin on arvioitu osallistuneen 600 irlantilaista. Tasavaltalaisten puolella sotaan osallistui lähinnä yksittäisiä vasemmistolaisia, kuten sittemmin sotakokemuksistaan kirjallisestikin merkittävän iirinkielisen muistelmateoksen An Niña Bonita agus an Róisín Dhubh laatinut Eoghan Ó Duinnín, tai IRA:laisia, kuten Frank Ryan, joka joutui Francon vangiksi.
Huolimatta jäsenyydestään Brittiläisessä kansainyhteisössä Éire pysyi koko toisen maailmansodan ajan puolueettomana. Kymmenettuhannet irlantilaiset kokivat kuitenkin velvollisuudekseen osallistua sotaan natseja vastaan, ja myös Irlannin valtio toimi kulissien takana käytännössä  brittien liittolaisena. Saksalaiset lentäjät, joiden kone oli pudonnut Irlantiin, joutuivat internointileireille sodan ajaksi, mutta vastaavan kohtalon kokeneet brittilentäjät saateltiin vaivihkaa Pohjois-Irlannin rajan läheisyyteen.lähde? Jos Saksan diplomaatit kummastelivat asiaa, irlantilaiset ilmoittivat viattomasti, että Irlanti oli englanninkielinen maa, jossa paenneiden brittilentäjien oli helppo sulautua tavalliseen väestöön ja hankkiutua vaivatta omaan maahansa, jolla sattumoisin oli yhteinen maaraja Irlannin vapaavaltion kanssa.lähde?
Vuonna 1949 Éamon de Valera julisti Irlannin tasavallaksi. Tasavalta erosi Brittiläisestä kansainyhteisöstä 1949, mutta Pohjois-Irlanti pysyi osana Yhdistynyttä kuningaskuntaa. Muun muassa tästä syystä IRA ei suostunut lopettamaan toimintaansa, koska se piti de Valeran tasavaltaa pelkkänä nimilappuna ja julisti maan edelleenkin olevan British connectionin alistama.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irlannin historia Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Sjöblom, Tom: Tuulten saarella: Matka kelttien ja kertojien Irlantiin.  Helsinki:  Kirjapaja, 2011.  ISBN 978-952-247-009-6
| n k Euroopan historia maittain |
| --- | --- |
Valtiot:  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaanivaltio  Venäjä  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta 
Muut alueet:  Abhasia  Artsakh  Etelä-Ossetia  Euroopan unioni  Färsaaret  Gibraltar  Kosovo  Pohjois-Kypros  Transnistria 
Sivu Kellsin kirjasta, joka avaa Evankeliumin Johanneksen mukaan.
Irlanti vuonna 1014: kilpailevien kuningaskuntien tilkkutäkki.
Juhanan linna Shannonin varrella Limerickissä.
Irlanti vuonna 1300. Iiriläisalueet vihreällä, normannialueet vaalealla.
Robert Walker, Oliver Cromwell, n. 1649.
Godfrey Kneller, King James II, 1684. Aikalaismuotokuva Jaakko II:sta.
Daniel O'Connell luetaan Irlannin historian merkkimiehiin.
Pääsiäisjulistus.
Vapaavaltion rajat, perinteinen Ulsterin valtio jäi Ison-Britannian hallinnon alle muun Irlannin saadessa itsenäisyyden.
Leinster House, Irlannin parlamenttirakennus vuodesta 1922.
Leo Varadkar on Fine Gael -puolueen johtaja vuodesta 2017 ja hän toimi Irlannin pääministerinä 2017–2020.
Eerikki Viljanen

| Eerikki Viljanen> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 2015–2019 2023–  
Ryhmä/puolue:  keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1975 (ikä 49) Vihti
Ammatti:  maatalousyrittäjä
Puoliso:  Katariina Ockenström
Tiedot
Puolue:  Suomen Keskusta
Koulutus:  ylioppilas 1994 (Vihdin yhteiskoulun lukio), metsäylioppilas (Helsingin yliopisto)
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):  Suomi
Sotilasarvo:  yliluutnantti
Aiheesta muualla
Kotisivu
Eerikki Viljanen (s. 21. huhtikuuta 1975 Vihti) on suomalainen keskustalainen poliitikko. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa. Viljasen läpimeno varmistui vasta tarkastuslaskennassa. Ennen eduskuntaan valitsemistaan Viljanen toimi keskustan eduskuntaryhmän maa- ja metsätalouspoliittisena sihteerinä. Hän on ammatiltaan maatalousyrittäjä. Viljanen oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa ja jäi varasijalle. Viljanen on toiminut Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK:n valtuuskunnan puheenjohtajana vuodesta 2018. Hän puhuu aktiivisesti kotimaisen ruuantuotannon puolesta. Viljanen valittiin uudelleen eduskuntaan vuonna 2023.
Puolan piirikunnat

Puolan piirikunnat
Puolan piirikunnat  eli hallintopiirit (puol. powiat, monikossa powiaty) muodostavat Puolan aluehallinnon toisen portaan. Piirikuntia on Puolassa kahta tyyppiä: varsinaisia piirikuntia (puol. powiat) ja piirikuntatason kaupunkeja (puol. miasta na prawach powiatu). Piirikunnat kuuluvat osa a voivodikuntiin, jotka muodostavat aluehallinnon ylimmän tason.
Kesäkuussa 2024 Puolassa oli yhteensä 380 piirikuntaa, joista 314 oli varsinaista piirikuntaa ja 66 piirikuntatason kaupunkia.
Piirikunta jakautuu aluehallinnon kolmannella tasolla kuntiin (puol. gmina), joita Puolassa oli 2 477 kappaletta (6/2024).
Historia

Piirikuntien historia ulottuu 1300-luvulle. Ne toimivat alemman tason hallintoyksikköinä aina Puola-Liettuan hajoamiseen asti vuonna 1795. Puolan jaon jälkeen järjestelmä jatkoi eloaan Venäjän hallitsemassa Kongressi-Puolassa. Preussiin ja myöhemmin Saksaan kuuluneessa Posenin provinssissa piirikunnat sulautuivat saksalaiseen piirikuntajärjestelmään.
Puolan itsenäistyttyä 1918 piirikuntajako otettiin käyttöön koko maassa. Neuvostomiehitystä seuranneen kansandemokratian aikana piirikunnista luovuttiin vuonna 1975, kun valtaa haluttiin keskittää valtiolle. Samalla voivodikuntia hajotettiin pienemmiksi yksiköiksi. Piirikunnat palautettiin paikallishallinnon uudistuksessa vuonna 1999.
Nimet

Puolaksi piirikunnat nimetään lisäämällä powiat-sanan jälkeen maskuliinisukuinen adjektiivi. Useissa tapauksissa laatusana on muunnos piirikunnan keskuskaupungista (esimerkiksi Pyrzycen piirikunta, puol. powiat pyrzycki). Piirikuntien nimet kirjoitetaan puolaksi pienellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puolan piirikunnat Wikimedia Commonsissa
Bochnian suolakaivos

| Bochnian suolakaivos> Kopalnia Soli Bochnia |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Krakówin piirikunta] Vähä-Puolan voivodikunta, Puola  49°58′45″N, 20°3′50″E
Kriteerit:  (iv)
Tunnusnumero:  32
Valintahistoria
Valintavuosi:  2013
 
Bochnian suolakaivos (puol. Kopalnia Soli Bochnia) on suolakaivos Puolassa, alle 50 kilometrin päässä Krakovasta. Kaivos on yksi maailman vanhimmista. Se kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon yhdessä samaan geologiseen vuorisuolaesiintymään kaivetun Wieliczkan suolakaivoksen kanssa.  Wieliczka on ollut luettelossa vuodesta 1978, Bochnia lisättiin vuonna 2013.
Suolantuotanto aloitettiin Bochniassa jo 3500 eaa. Aluksi sinne kaivettiin kaivoja, joihin tihkuvasta suolavedestä erotettiin suola haihduttamalla vesi pois. Vuorisuolan louhiminen aloitettiin 1248. Kuningas Kasimir III Suuri antoi vuonna 1368 asetuksen, jossa määrättiin suolan louhinta- ja kauppaoikeuksista. Kaivostoiminta kehittyi 1400- ja 1500-luvuilla. Suolantuotannon kannattavuus laski 1900-luvulla, ja matkailusta tuli kaivosverkoston tärkein tulonlähde.
Suolan louhinta lopetettiin vuonna 1990. Kuudestatoista kaivoskuilusta on jäljellä vielä kolme. Vuonna 2013 kaivokseen avattiin kaksi kilometriä pitkä matkailureitti, jossa kuljetaan hissillä 220 m syvyyteen, jatketaan matkaa junalla, kävellen ja maanalaisella venereitillä.
Aiheesta muualla

Suolakaivoksen kotisivut (puolaksi), (englanniksi), (saksaksi)
Ihmispaholaiset

| Ihmispaholaiset> Invasion of the Body Snatchers |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Philip Kaufman
Käsikirjoittaja:   W. D. Richter  romaani: Jack Finney 
Tuottaja:  Walter Wanger
Säveltäjä:  Carmen Dragon
Kuvaaja:  Michael Chapman
Leikkaaja:  Douglas Stewart
Pääosat:   Donald Sutherland  Brooke Adams  Leonard Nimoy 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walter Wanger Productions
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:  1978
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ihmispaholaiset (Invasion of the Body Snatchers) on Philip Kaufmanin ohjaama yhdysvaltalainen tieteiskauhuelokuva vuodelta 1978. Se on uusintaversio Don Siegelin vuoden 1956 elokuvasta Ruumiinryöstäjät. Molemmat perustuvat Jack Finneyn tieteisromaaniin vuodelta 1955. Kaufmanin version pääosia näyttelevät Donald Sutherland, Brooke Adams, Leonard Nimoy, Veronica Cartwright ja Jeff Goldblum.
Kun Siegelin elokuva tapahtuu 1950-luvun kommunistivainojen ilmapiirissä pienessä kalifornialaiskaupungissa, Kaufmanin versio sijoittuu 1970-luvun puolenvälin San Franciscoon. Lääkärin sijasta päähenkilönä on Sutherlandin näyttelemä terveysviraston tarkastaja.
Vastaanotto

Ihmispaholaiset mainitaan usein yhtenä kaikkien aikojen parhaista uudelleenfilmatisoinneista. Chicagon elokuvakriitikkojen yhdistys otti sekä sen että Siegelin alkuperäisversion listalleen sadasta kaikkien aikojen pelottavimmasta elokuvasta.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla Ihmispaholaisten olevan todella hyvä versio Don Siegelin 1950-luvun klassikosta. Hänestä etenkin Donald Sutherland tekee roolinsa uskottavasti. Yle Teeman Lauri Itäkannas kirjoittaa: ”Ihmispaholaiset pysyy pienessä mittakaavassa – sen San Francisco on muusta maailmasta yhtä erillään kuin Ankkalinna konsanaan – ja kerronnallisesti visusti omassa scifikauhun lajityypissään. Se ei tarjoa katsojalle päivänkohtaista eikä aatteellista tarttumapintaa. Sen sijaan se tarjoaa projektiopinnan, jolle jokainen voi heijastaa mitä pelkoja tahtoo.”