stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Magadha
Magadhan kuninkaat > Nanda-dynastia (424-321 eaa.)

Mahapadma Nanda (vuodesta 424 eaa.)
Pandhuka
Panghupati
Bhutapala
Rashtrapala
Govishanaka
Dashasidkhaka
Kaivarta
Dhana Nanda (vuoteen 321 eaa.)
Magadhan kuninkaat > Maurya-valtakunta (324-184 eaa.)

Chandragupta Maurya (kreik. Sandrakottos) (324–301 eaa.)
Bindusara Amitraghata (301–273 eaa.)
Ašoka Vardhana (Ašoka Suuri) (273–232 eaa.)
Dasaratha (232–224 eaa.)
Samprati (224–215 eaa.)
Salisuka (215–202 eaa.)
Devavarman (202–195 eaa.)
Satadhanvan (195–187 eaa.)
Brhadrata (187–184 eaa.)
Magadhan kuninkaat > Sunga-dynastia (185-72 eaa.)

Pusyamitra Sunga (185–149 eaa.)
Agnimitra (149–141 eaa.)
Vasujyeshtha (141–131 eaa.)
Vasumitra (131–124 eaa.)
Andhraka (124–122 eaa.)
Pulindaka (122–119 eaa.)
Ghosha
Vajramitra
Bhagabhadra
Devabhuti (83–72 eaa.)
Magadhan kuninkaat > Kanva-dynastia (71-30 eaa.)

Vasudeva (vuodesta 71 eaa.)
Vasudevan seuraajat (vuoteen 30 eaa.)
Magadhan kuninkaat > Gupta-dynastia (n. 240-570), ,

Sri-Gupta I (240–280)
Ghatotkacha (280–305 tai 319)
Chandragupta I (305 tai 319–335)
Samudragupta (335–370)
Ramagupta (370–375)
Chandragupta II (Chandragupta Vikramaditya) (375–415)
Kumaragupta I (415–454)
Skandagupta (454–467)
Purugupta 467?
Narasimhagupta 467?-473
Kumaragupta II (473–475)
Buddhagupta (475–495)
Vainyagupta (495–508?)
?
Kumaragupta III (535–550?)
Vishnugupta (550–570?)
Maurya-valtakunta suurimmillaan
Sunga-valtion laajuus
Gupta-valtakunta noin vuonna 500
Makkarakalat

| Makkarakalat |
| --- | --- |
 Makkarakala (Badis badis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Labyrinttikalat Anabantiformes
Alalahko::  Nandoidei
Heimo::  Makkarakalat Badidae  Barlow, Liem & Wickler, 1968
Katso myös
   Makkarakalat Wikispeciesissä   Makkarakalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Makkarakalat (Badidae) on labyrinttikaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan Kaakkois-Aasian makeista vesistä.
Taksonomia

Makkarakaloihin luetaan nykyisin kuuluvaksi 15 lajia kahdessa suvussa. Lajeja ovat muun muassa makkarakala (Badis badis) ja tulimakkarakala (Dario dario). Aikaisemmin makkarakalalajien katsottiin olevan osa lehväkalojen heimoa (Nandidae), josta se erotettiin omaksi heimokseen vuonna 1968. Suku Dario siirrettiin tähän heimoon vuonna 2002. Eräät kalatieteilijät, muun muassa Joseph S. Nelson, luokittelevat makkarakalat edelleen osaksi lehväkaloja alaheimona Badinae.
Anatomia

Makkarakalat ovat ulkonäöltään pitkulaisia kaloja. Ne ovat varsin pienikokoisia, noin 2,0–8 cm pitkiä. Makkarakalat ovat värikkäitä ja pystyvät myös vaihtamaan väriään suhteellisen nopeasti. Makkarakaloilla ei ole lainkaan hampaita, vaan niiden tilalla on erityinen luu. Makkarakalalajien poikasilla on erityinen tarttumaelin ja munat ovat tuppimaisessa suojuksessa, joka on kuitumaista erittäin tarttuvaa ainetta.
Levinneisyys

Makkarakaloja tavataan hitaahkosti virtaavista puroista ja pienistä lammista. Ne ovat yleisiä Nepalissa, Intiassa ja Bangladeshissa Ganges-, Brahmaputra- ja Mahanadijokien valuma-alueilla ja Dario-suvun lajit elävät Iravadijoessa Myanmarissa ja Kiinassa. Kalojen ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet. Eräitä lajeja, kuten makkarakalaa ja tulimakkarakalaa, pidetään myös akvaariokaloina.
Kyreneläiset

Kyreneläinen koulukunta (m.kreik. οἱ Κυρηναϊκοί, hoi Kyrēnaïkoi, ”kyreneläiset”) oli antiikin kreikkalainen hellenistisen filosofian koulukunta, joka perustettiin 300-luvulla eaa. Sen perusti Aristippos, Sokrateen oppilas, joka oli kotoisin Kyrenestä. Koulukunta kannatti hedonismia.
Filosofia

Kyreneläiset olivat sitä mieltä, että tunteita on kaksi: nautinto ja tuska. Nämä vastaavat fyysisinä tuntemuksina pehmeää ja rosoista liikettä. Heidän mielestään nautinto, ja nimenomaan nautinto välittömänä ruumiillisena tyydytyksenä, oli kaikkein suurin hyvä, onnellisuus ja ylin päämäärä. Kaikki nautinnot olivat yhtä suuria, mikään ei ollut toista suurempi.
Diogenes Laertioksen mukaan kyreneläiset jakaantuivat myöhemmin Hegesiaan, Annikeriksen ja Theodoroksen seuraajiin, joiden käsitykset poikkesivat toisistaan joissakin asioissa. Hegesiaan seuraajat korostivat henkilökohtaista hyötyä ja nautintoa, ja katsoivat muun muassa, että viisas tekee kaiken itsensä vuoksi, koska ei pidä ketään muuta yhtä arvokkaana. Annikeriksen seuraajat hyväksyivät ystävyyden ja muun muassa uhrautumisen isänmaan puolesta, vaikka se kaventaisikin henkilökohtaista nautintoa. Theodoros hylkäsi kaikki jumalia koskevat uskomukset.
Kyreneläisyys todennäköisesti vaikutti epikurolaisen koulukunnan oppeihin. Heidän ajatuksensa kuitenkin eroavat epikurolaisten ajatuksista, ja vaikutus voidaankin nähdä enimmäkseen negatiivisena eli syntyneen sitä kautta, että koulukunnat toimivat toistensa kiistakumppaneina. Kyreneläiset kielsivät kaiken arvon "henkisiltä nautinnoilta", jotka he yhdistivät toivoon, muistiin, ja yrityksiin kivun lopettamiseksi yleensä. Epikurolaiset puolestaan hyväksyivät päämääräksi sellaisen nautinnon, joka liittyy tuskien poistamiseen, mutta heidän mielestään se oli eri asia kuin onnellisuus. Kyreneläiset puolestaan perustivat näkemyksensä sille huomiolle, että nautinnon ja kivun tuntemukset, jotka ovat luonteeltaan pelkästään fyysisiä liikkeitä, ovat tunnettuja ainoastaan kullekin ihmiselle itselleen.
Nautinnon korostamisesta huolimatta kyreneläiset eivät kuitenkaan suosineet hillittömyyttä, vaan puhuivat itsekurin ja harkinnan puolesta.
Filosofit

Aristippos (n. 435-366 eaa.)
Arete (Aristippoksen tytär, 300-luku eaa.)
Aristippos Äidinopettama (Areten poika, 300-luku eaa.)
Aithiops Ptolemaïslainen (300-luku eaa.)
Antipatros Kyreneläinen (300-luku eaa.)
Theodoros Jumalaton (n. 335 - 260 eaa.)
Epitimides Kyreneläinen (300-luku eaa.)
Paraibates (300-luku eaa.)
Hegesias Peisithanatos ("Kuolemankannattaja", n. 320 - 280 eaa.)
Annikeris (300-luku eaa.)
Euhemeros (330-260 eaa.)
Kirjallisuutta

Tsouna-McKirahan, Voula: The Epistemology of the Cyrenaic School.  Cambridge:  Cambridge University Press, 1998.
Aiheesta muualla

O'Keefe, Tim: Cyrenaics The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Turner, William: Cyrenaic School of Philosophy Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Antiikin filosofiset koulukunnat
| --- | --- |
Esisokraattinen filosofia:   Miletoslaiset  Pythagoralaiset  Efesoslaiset  Elealaiset  Pluralistit  Atomistit  Sofistit 
Sokraattinen filosofia:   Akatemialaiset  Peripateetikot  Kyynikot  Kyreneläiset  Megaralaiset  Dialektikot  Elisläiset 
Hellenistinen filosofia:   Epikurolaiset  Stoalaiset  Skeptikot  Uuspythagoralaiset  Uusplatonistit
Angela Malestein

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten käsipallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten käsipallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten käsipallo.MM-kilpailut  | Maa:   Alankomaat> Naisten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tanska 2015 |  |  |
|  Pronssia | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2016 |  |  |
|  Pronssia | Ranska 2018 |  |  |
Angela Malestein (s. 31. tammikuuta 1993 Spakenburg) on alankomaalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa yli 120 ottelua vuodesta 2009 alkaen. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2017 sekä EM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2016 ja pronssia vuonna 2018. Hän pelasi Rion olympialaisissa 2016 Alankomaiden joukkueen sijoittuessa neljänneksi.
Malestein on seuratasolla pelannut Saksassa vuodesta 2012, ensin kaksi vuotta HSG Blomberg/Lippessä ja vuodesta 2014 SG BBM Bietigheimissa.
Malaja Purgan piiri

Malaja Purgan piiri Udmurtian kartalla.
Malaja Purgan piiri (ven. Малопурги́нский райо́н, Malopurginski raion, udmurtiksi Пичи Пурга ёрос, Piči Purga joros) on paikallinen itsehallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 223 neliökilometriä. Vuonna 2010 siellä asui 33 058 henkeä.
Malaja Purgan piirin vaakuna
Piiri sijaitsee Udmurtian eteläosassa. Idässä se rajoittuu Možgan, luoteessa Uvan, pohjoisessa Zavjalovon, idässä Sarapulin ja kaakossa Kijasovon piireihin sekä etelässä Tatarstanin Agryzin piiriin. Hallinnollinen keskus on Malaja Purgan kylä. Piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa.
Seudun länsiosa sijaitsee Možgan ylängöllä ja itäosa Sarapulin ylängön länsireunalla. Keskiosan kautta virtaa Ižjoki. Pinta-alasta noin 30 % on metsää.
Piirin kautta kulkee Kazanin ja Iževskin välinen rautatie sekä Iževskin ja Jelabugan välinen maantie. Piirikeskuksesta on matkaa tasavallan pääkaupunkiin 37 kilometriä.
Väestöstä 78,1 % on udmurtteja, 17,8 % venäläisiä ja 2,4 % tataareja.
Seudulla on öljynporausta sekä koneenrakennus-, kemian ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljakasvien viljelyyn.
Ohjelmasarjassa Suomensukuiset 30 päivässä näyttelijä Ville Haapasalo vierailee kuvausryhmineen Malaja Purgan piirissä kahdesti. Ensin käydään piirin itäosissa Buranovon kylässä Euroviisuissa 2012 hyvin menestyneen Buranovskije babuški-ryhmän jäsenten kotona. Myöhemmässä jaksossa tutustutaan udmurttilaisiin kansanparantajiin Sundukovon kylässä (Сундуково), joka sijaitsee linnuntietä vajaa kilometriä Buranovosta etelään.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Malaja Purgan piiri Udmurtian tasavallan sivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Malaja Purgan piiri Udmurtian valtioneuvoston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Malaja Purgan piiri Den-uutistoimiston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Udmurtian hallinnollinen jako
| --- | --- |
Kaupunkipiirikunnat:  Iževsk (pääkaupunki) · Glazov · Možga · Sarapul · Votkinsk
Piirit:  Alnaši · Balezino · Debjosy · Glazov · Grahovo · Igra · Jar · Jukamenskoje · Kambarka · Karakulino · Kez · Kijasovo · Kizner · Krasnogorskoje · Malaja Purga · Možga · Sarapul · Selty · Šarkan · Sjumsi · Uva · Vavožin · Votkinsk · Jakšur-Bodja · Zavjalovo
André Malherbe

André Malherbe (1956 Huy, Belgia – 24. marraskuuta 2022) oli belgialainen motocrosskuljettaja. Hän voitti motocrossin maailmanmestaruuden isoimmassa eli 500-kuutioisten luokassa vuosina 1980, 1981 ja 1984. Sarjan toiseksi hän sijoittui vuosina 1983, 1985 ja 1986.
Malherbe lopetti motocross-uransa vuonna 1986 ja siirtyi ajamaan erämaaralleja. Hänen viimeinen kilpailunsa oli vuoden 1988 Pariisi–Dakar-ralli, jossa hän kaatui vakavasti. Malherbe mursi niskansa ja oli loppuelämänsä neliraajahalvaantunut.
Malbec

Malbec-rypäleitä.
Malbec on viinin valmistuksessa käytetty rypälelajike. Se on Bordeaux’n seudun vanhoja lajikkeita, ja se on vahvasti juurtunut myös uuteen maailmaan, erityisesti Argentiinaan.
Malbecin kotiseutuna pidetään Ranskan Cahors’ia, jossa se on yleisin viljelty punainen rypälelajike. Cahors’issa sen osuuden tulee olla vähintään 70 % rypäleistä, jotta viini saisi Appellation d’origine contrôlée -alkuperämerkinnän. Tosin Malbec-nimen perusteella rypäle liitetään Unkariin, josta se olisi saapunut Ranskaan maahan muuttaneen talonpojan myötä.
Malbec on tunnettu historiansa aikana ja tunnetaan edelleen sadoilla eri nimillä. Bordeaux'ssa se tunnetaan Pressac- tai Côt-nimisenä, Alsace’ssa Auxerrois’ina ja Argentiinassa Ferinä.
Argentiinalaisia Malbec-viinejä.
Useimmiten Malbecista tehdään sekoitus toisten punaisten rypäleiden, kuten Cabernet Sauvignonin, Merlot’in tai Cabernet Francin kanssa. Argentiinassa, jonne professori Pouet toi köynnöksen vuonna 1868, siitä tuotetaan myös ns. lajikeviiniä, eli ainoastaan Malbeciä sisältävää viiniä.
Malbecia viljellään lähes kaikilla maailman viinialueilla. Se tuottaa ohutkuorisia isoja rypäleitä ja kaipaa paljon valoa ja lämpöä kypsyäkseen. Se viihtyy erinomaisesti hyvin kastellussa ja vettä läpäisevässä maaperässä.  Malbec on herkkä homeelle, varsinkin liian kosteissa oloissa, sekä erittäin hallanarka. Vuonna 1956 oli Ranskassa erityisen kylmää, ja lähes kolme neljännestä Malbec-köynnöksistä paleltui. Tämän jälkeen monin paikoin Malbec korvattiin toisilla lajikkeilla.
Malbec tuottaa täyteläistä vahvan sinipunaisen väristä viiniä. Sen tuoksussa voi havaita mustaherukkaa, minttua, kirsikkaa, luumua, kahvia, suklaata ja nahkaa. Tuoksussa on samankaltaisuutta Cabernet Sauvignonin kanssa. Viini sopii hyvin kypsytettäväksi tammitynnyreissä, jolloin se saa vaniljaisia aromeita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Malbec Wikimedia Commonsissa
Makrofagi

Makrofagit (kr. makrofagos, ’suursyömäri’) ovat elimistön syöjäsoluja, jotka syövät vieraiksi tunnistettuja mikrobeja ja vierasaineita. Lisäksi ne siivoavat pois ikääntyneitä ja kuolleita soluja sekä kudosjätteitä.
Makrofageja päivystää erityisen runsaasti maksassa, pernassa sekä keuhkoissa ja suolistossa. Monosyytit erilaistuvat eri kudoksissa erilaisiksi kudosmakrofageiksi:
maksassa Kupfferin soluiksi
luussa osteoklasteiksi
keskushermostossa mikrogliasoluiksi
keuhkorakkuloissa makrofageiksi.
Bakteerien ja virusten tuhoaminen kudoksissa

Kun ihoon on tullut haava, lähellä päivystävät makrofagit tunnistavat pinnallaan olevien reseptorien avulla kehoon päässeen bakteerin pinnassa olevat vieraat molekyylit ja viruksen kaksinkertaisen RNA:n. Yhdellä makrofagilla on vain tietyntyyppisiä reseptoreita. Tehtyään tunnistuksen makrofagit alkavat erittää kemokiinejä, hälytysmolekyylejä. Hiussuonten seinämien solujen välistä tihkuu suonesta kudokseen mikrobeille vahingollisia interferoneja ja komplementtiproteiineja. Käynnistyy tulehdus, ja hiussuonten monosyytit aktivoituvat. Monosyytit jäävät solukalvojensa proteiineista kiinni hiussuonten seinämissä aktivoituneihin selektiinimolekyyleihin. Monosyyttien liike suonissa hidastuu, kunnes ne pysähtyvät. Ne ryömivät ulos hiussuonesta endoteelisolujen välistä, muuttuvat makrofageiksi ja liikkuvat haavan suuntaan. Makrofagit tunnistavat bakteerit ja kietovat solukalvoaan bakteerien ympärille. Makrofagin sisään joutuneesta rakkulasta tulee fagosomi. Nämä fagosomit sisältöineen kulkeutuvat lysosomien kylkeen ja sulautuvat niihin. Bakteerit hajoavat entsyymien käsittelyssä, niiden jäännökset poistuvat, ja hiussuonten seinämä palautuu ennalleen.
Muita toimintoja

Makrofagien erittämät vesiliukoiset sytokiinit osallistuvat kehon puolustustaistelussa solujen väliseen tiedotukseen ja toimintojen ajalliseen koordinointiin.
Makrofagit myös siivoavat pois ikääntyneitä soluja, ohjelmoidun solukuoleman jäljiltä kuolleita soluja sekä kudosjätteitä. Poistettavien solujen pintarakenne on muuttunut niin, että makrofagit pystyvät ne tunnistamaan. Makrofagit hajottavat vanhoja punasoluja maksassa ja pernassa yli sata miljardia päivässä, jolloin punasolujen hemoglobiinin rauta saadaan uuteen käyttöön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Makrofagi Wikimedia Commonsissa
Makrofagi syömässä patogeenia:

a. Syöjäsolu nielaisee patogeenin fagosytoosilla.  Fagosytoottinen vesikkeli eli fagosomi muodostuu.
b. Lysosomit fuusioituvat fagosomin kanssa muodostaen fagolysosomin; patogeeni pilkotaan entsyymeillä.
c. Jätteet poistuvat tai assimiloidaan (ei kuvassa).


Osat:

1. Patogeenit
2. Fagosomi
3. Lysosomit
4. Jätteet
5. Sytoplasma
6. Solukalvo
Kykladinen kulttuuri

Kykladinen kulttuuri oli Kreikassa Kykladien saarilla pronssikaudella vaikuttanut kulttuuri noin ajalla 3200–1050 eaa. Se oli osa samaan aikaan eri puolilla Egeanmeren aluetta vaikuttaneita Egeanmeren kulttuureita, joihin luetaan myös Kreetan minolainen kulttuuri ja Manner-Kreikan helladinen kulttuuri.
Laajasti ottaen kykladiseen kulttuuriin voidaan lukea myös edeltävän neoliittisen kauden löydöt alueelta noin vuodesta 5200 eaa. lähtien. Kykladinen kulttuuri saapui Kreikan saarille ja lähialueille idästä Anatoliasta neoliittisena maanviljelykulttuurina. Kulttuuri oli esihelleeninen eli indoeurooppalaisten kreikkalaisten tuloa edeltänyt, eikä se tuntenut kirjoitustaitoa. Kulttuurin ihmiset elivät muun muassa maanviljelyllä, karjanhoidolla ja kalastuksella. Jo kivikaudella Kykladien Mílos vei mantereelle obsidiaania, jota käytettiin terätyökaluissa. Varsinkin varhaiskykladisella kaudella kykladinen kulttuuri oli materiaaliselta kulttuuriltaan hyvin omaleimainen. Kykladiseen materiaaliseen kulttuuriin liittyvät muun muassa niin kutsutut kykladiset idolit eli pienet kulttikuvat. Myöhemmissä vaiheissa kulttuuri sulautui käytännössä yhteen minolaisen sekä myöhäishelladisen mykeneläisen kulttuurin kanssa.
Historia > Tausta

Kykladit ovat olleet asuttuja todennäköisesti viimeistään paleoliittisella kaudella 11000 eaa., jolloin míloslaista obsidiaania eli laavalasia vietiin jo Manner-Kreikkaan. Varhaisimmat merkit asutuksesta ovat neoliittiselta kaudelta noin 5500 eaa. Viimeistään noin 5200 eaa. neoliittinen maanviljely- ja karjanhoitokulttuuri saapui idästä Anatoliasta Kykladeille. Tulokkaat saattoivat kuulua alkujaan pohjoisen Syyrian Amuqin kulttuurin alueelta lähteneisiin kansoihin. Kykladien varhainen maanviljelykulttuuri ennen 4000 eaa. mm. Sáliagkoksella ja Kéan Kefálassa pohjautui mm. emmervehnän ja villiohran viljelyyn, lampaiden ja vuohien pitoon sekä kalastukseen veneestä keihäiden avulla. Míloksen saari vei jo tuolloin obsidiaania mantereelle. Obsidiaani on laavalasia, joka oli hyvää materiaalia terätyökalujen valmistamiseen ennen metallien keksimistä. Míloksen obsidiaanikauppa jatkui pronssikaudellakin.
Myöhemmin Kykladeilta saatiin mm. smirgel-kiveä Náxokselta sekä hopeaa. Samoihin aikoihin Manner-Kreikassa vallitsi Dimínin kulttuuri. Metallien, pääasiassa kuparin, käyttö sai alkunsa noin ajalla 4200–3200 eaa., mikä luetaan yleensä kuitenkin vielä myöhäiseksi kivikaudeksi tai kalkoliittiseksi kaudeksi eli kuparikaudeksi. Kykladeilta luultavasti käytiin kauppaa nykyisen Bulgarian alueella vallinneen Vincan kulttuurin kanssa. Noin 3500 eaa. viiniä ja oliiveja vietiin Egeanmeren ulkopuolelle.
Historia > Kaudet

Kykladinen kulttuuri voidaan jakaa kausiin seuraavasti. Ajoitukset ovat summittaisia ja pyöristettyjä. Ne ovat myös osittain kiistanalaisia ja muuttuvat tutkimuksen edetessä ja uusien löytöjen myötä. Kirjainlyhenteitä käytetään englanninkielisessä ja tieteellisessä kirjallisuudessa: EC, Early Cycladic (varhaiskykladinen kausi); MC, Middle Cycladic (keskikykladinen kausi); LC, Late Cycladic (myöhäiskykladinen kausi).
Asutukset

Kykladisen kulttuurin aikana asuttiin kylissä tai pienissä kaupungeissa. Niitä on löydetty useita eri puolilta Kykladeja. Asuinpaikkojen lisäksi on löydetty myös lukuisia hautausmaita, joista ovat peräisin erityisesti monet kykladisten idolien löydöt.
Asutukset > Löytöpaikkoja

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Amorgós Dokathísmata  Kápsala  Markianí  Delos Kýnthos  Despotikó  Íos Skárkos |  Kéa Agía Eiríni  Kéros Kávos  Koufonísi Epáno Mýloi  Mílos Fylakopí  Rivári |  Náxos Grótta  Korfári ton Amygdalión  Korfí t' Aronioú  Loúros  Spedós  Zas-vuoren luola |  Páros Kámpos  Plastíras  Sáliagkos  Sýros Chalandrianí  Kastrí |
Kykladinen taide

Kykladien pronssikautiseen materiaaliseen kulttuuriin kuuluvat ennen kaikkea marmorista veistetyt kykladiset idolit ja kiviruukut sekä keraamiset niin kutsutut kykladiset ”paistinpannut”, joiden käyttötarkoitusta ei tunneta. Pääosa löydöistä on peräisin haudoista.
Tyypillinen naispuolinen kykladinen idoli, n. 2800–2300 eaa.
Tyypillinen naispuolinen idoli.
Kykladisen idolin pää.
Harppua soittava idoli, n. 2800–2300 eaa.
Kolme idolia, n. 2800–2300 eaa.
Marmorisia ruukkuja, n. 3000–2300 eaa.
Kykladinen "paistinpannu", n. 2700 eaa.
Pyksis tai kernos, n. 2500 eaa.
Kernos, 2000 eaa.
Astioita, 2000-luku eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kykladinen kulttuuri Wikimedia Commonsissa
Kykladinen idoli, n. 2500–2400 eaa.
Korfári ton Amygdaliónin eli Pánormoksen kykladisen asutuksen jäänteitä Náxoksella.
Fylakopín arkeologista aluetta Míloksella.
Danie Malan

Danie Malan (s. 1949 Salomonsvlei, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen keskimatkojen juoksija. Malanin aktiivivuodet olivat 1967–1975.
Danie Malan voitti 1967 400 metrillä alle 17-vuotiaiden ja 1969 800 metrillä alle 19-vuotiaiden Etelä-Afrikan mestaruuden. Hän suoritti BSc-tutkinnon Stellenboschin yliopistossa pääaineenaan maatalous. Opiskeluaikanaan Malanin kilpakumppaneita olivat Dicky Broberg ja Marcello Fiasconaro. Malan nousi Etelä-Afrikan maajoukkueurheilijaksi keväällä 1970. Maaliskuussa 1971 Broberg ja Malan juoksivat Coetzenburgissa maailman senvuotiset kärkiajat; Broberg 1.44,7 ja Malan 1.45,1. Seuraavana kautena 1971 Malanilla oli jalkavaivoja, jonka vuoksi kausi 1972 jäi väliin.
Kaudesta 1973 tuli Malanin urheilu-uran huippuvuosi. Toukokuussa 1973 hän sijoittui toiseksi Los Angelesissa juostussa 800 metrin kisassa Yhdysvaltain Rick Wohlhuterin jälkeen uudella Etelä-Afrikan ennätysajalla 1.44,5. Kuukautta myöhemmin 24. kesäkuuta hän juoksi Münchenissä uuden 1 000 metrin ME:n 2.16,0 parantaen Itä-Saksan Jürgen Mayn ja Länsi-Saksan Franz-Josef Kemperin nimissä ollutta ennätystä kahdella kymmenyksellä. Kaksi viikkoa myöhemmin Malan voitti Zürichissä Euroopan sen hetkisen ykkösnimen Neuvostoliiton Jevgeni Arzhanovin. Palattuaan kotimaahansa hän voitti vielä 800 metrin silloisen ME:n haltijan Marcello Fiasconaron.
Kaudella 1975 Malan paransi Etelä-Afrikan mailin ennätystä Stellenboschissa numeroihin 3.54,6 ja seuraavana vuonna maan 1 500 metrin ennätystä Zürichissä aikaan 3.35,98. Näin hänellä oli hallussa Etelä-Afrikan ennätykset 800 metriltä mailille. Ensimmäiset eli 1 500 metrin ja mailin ennätykset rikottiin näistä kaudella 1981. 1 000 metrin ME-aika säilyi Etelä-Afrikan ennätyksenä aina vuoteen 2007 eli 34 vuoden ajan. Ennätyksen rikkoi Mbulaeni Mulaudzi.
Malan päätti huippu-urheilijan uran vuonna 1976. Pääsyynä oli Etelä-Afrikan apartheid-politiikasta johtunut muun maailman Etelä-Afrikan urheiluun kohdistunut boikotti, joka esti maan urheilijoiden osallistumisen kansainvälisiin suurkilpailuihin, kuten olympialaisiin. Danie Malan siirtyi sen jälkeen hoitamaan kotitilaansa, joka oli maitotila ja tuotti myös hedelmiä. Malan avioitui huippu-urheilu-uransa loppuvaiheessa, ja hänellä on neljä lasta.
Myöhemmällä iällä 1990-luvulla Malan on osallistunut ikäluokkansa triathlon-kisoihin.
Saavutukset

800 metriä: 1.44,5, 1973 (Etelä-Afrikan ennätys vuoteen 2000)
1 000 metriä: 2.16,0, 1973 (ME vuoteen 1974, Etelä-Afrikan ennätys vuoteen 2007)
1 500 metriä: 3.35,98, 1976 (Etelä-Afrikan ennätys vuoteen 1981)
maili: 3.54,60, 1975 (Etelä-Afrikan ennätys vuoteen 1981)
Etelä-Afrikan mestaruus 800 metrillä vuosina 1974, 1975 ja 1 500 metrillä 1975
Nunzio Malasomma

Nunzio Malasomma suunnilleen vuonna 1920.
Nunzio Malasomma (4. helmikuuta 1894 Caserta – 12. tammikuuta 1974 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Insinööriksi valmistunut Malasomma työskenteli muutaman vuoden ajan toimittajana ja perusti vuonna 1920 Luciano Dorian kanssa elokuvalle ja teatterille omistetun Fortunio-lehden. 1920-luvun alussa hän ohjasi muutamia voimamieselokuvia Italiassa ja Saksassa. Niitä paremmin menestyivät Mario Bonnardin kanssa tehdyt Matterhornin voittaja (Der Kampf ums Matterhorn) ja Pohjolan kutsu (Der Ruf des Nordens, molemmat 1928). Äänielokuvan tultua Malasomma palasi Italiaan, jossa hän ohjasi joukon suosittuja komedioita. Vuosina 1938–1939 hän työskenteli jälleen Saksassa.
Toisen maailmansodan jälkeen Malasomma teki vain muutamia elokuvia. Hänen viimeiset ohjaustyönsä olivat peplum-elokuva Orjien kapina (1960) ja spagettiwestern Quindici forche per un assassino (1967).
Aiheesta muualla

Nunzio Malasomma Elonetissä.
Nunzio Malasomma Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Belgia  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC