stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rudolf Koivu
Teoksia

Koukkunen, Kalevi, Hosia, Vuokko, Cantell, Ilse & Koivu, Rudolf (toim.) (1999). Ilosanoma: älkää pelätkö : jouluevankeliumi murteilla. Porvoo: Söderström
Koivu, Rudolf., Hellén, Immi. & Peltonen, Marja. (toim.) (1977). Ihmeitten ihme: Rudolf Koivun kuvittamia satuja. Helsinki: Valistus.
Jylhä, Yrjö & Koivu, Rudolf (1992 [1932]). Meidän pihan urheilijat. Tampere: Suomen nuorisokirjallisuuden instituutti
Koivu, Rudolf, Helakisa, Kaarina & Varma, Ebba (1998). Kesäkeiju ja kuningas Kuuranen. Helsinki: Otava
Koivu, Rudolf (1947). Rudolf Koivu: Sadunkuvittaja = Sagotecknaren. Porvoo
Koivu, Rudolf (1976). Rudolf Koivun satukirja. 3. pain. Helsinki: Otava
Koivu, Rudolf & Roine, Raul (1975). Suomalaisia satuja. Helsinki: Sanoma
Numminen, Jaakko (toim.) (1999). Koulun ja kirjan maailma: juhlakirja Jukka Sarjalan täyttäessä 60 vuotta 18.12.1999. Helsinki: Ajatus
Lahtinen, Mysi. & Koivu, Rudolf. (1987). Joulun aikaan. Espoo: Weilin+Göös
Marvia, Einari & Koivu, Rudolf (toim.) (1996). Oi jouluyö kauneimmat joululaulut : de vackraste julsångerna = O helga natt. Porvoo: WSOY
Pakkanen, Kaija & Koivu, Rudolf (2001). Runoretki. Helsinki: Otava
Miettinen, Kaarina, Rajasammal, Raija & Koivu, Rudolf (toim.) (1990). Rudolf Koivun joulukirja. Porvoo: W. Söderström
Jaatinen, Sanna. & Koivu, Rudolf. (toim.) (1993). Rudolf Koivun metsänväkeä. Porvoo: WSOY
Jaatinen, Sanna & Koivu, Rudolf (toim.) (1991). Rudolf Koivun runokirja. Porvoo: WSOY
Hälinen, Kaisa. & Koivu, Rudolf. (toim.) (1987 [1951]). Suomen lasten aapinen. Näköisp. (4. p.). Porvoo: WSOY
Swan, Anni (1987). Anni Swanin sadut. 11. pain. Porvoo: WSOY
Topelius, Zacharias (1924). Lukemisia lapsille. Nidos 4. 3. täydellinen pain. Porvoossa: Söderström
Rytkönen, Antti (1923). Metsäpirtissä: satunäytelmä, kuvittanut Rudolf Koivu. Otava.
Rytkönen, Antti (1924). Honkaiset holvit ja siintävät sillat: Tarhalan talon lasten ilot keskellä kesän kukkeutta ja talven pakkasia, kuvittanut Rudolf Koivu. Otava.
Rytkönen, Antti (1926). Matin, Kaisun ja kissan retket, kuvittanut Rudolf Koivu. Otava.
Kirjallisuutta

Salonen, Marja, Koivu, Rudolf & Laukka, Maria (1990). Rudolf Koivu, 1890–1946. Espoo: Weilin + Göös
Vesterinen, Ervo (1997). Kauneinta maailmassa: Rudolf Koivun ja Raul Roineen satujen lähteillä. Helsinki: Postimuseo
Vesterinen, Ervo (1999). Musette ja Arlette: Rudolf Koivun paperinukkien kertomaa. Porvoo: Söderström
Vesterinen, Ervo (1995). Rudolf Koivu Tuuloksessa : 1940-luvun kuvitusten erityispiirteitä. ART-palvelu
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
www.rudolfkoivu.fi.
Maria Laukka: / Koivu, Rudolf (1890–1946) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  12.1.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Koivun kuvitusta H. C. Andersenin satuun Lumikuningatar.
Aube (joki)

| Aube |
| --- | --- |
 Aube Bar-sur-Auben alapuolella
Alkulähde:  Praslay, Plateau de Langres  47°45′40″N, 5°07′30″E
Laskupaikka:  Marcilly-sur-Seine  48°33′40″N, 3°43′00″E
Maat:  Ranska
Pituus:  248,9 km
Alkulähteen korkeus:  379 m
Virtaama:  41 m³/s
Valuma-alue:  4660 km²
 Aube kartalla
Aube on Seinen oikeanpuoleinen sivujoki Ranskassa. Se on yksi Seinen neljästä suurimmasta sivujoesta ja kulkee pitkän matkaa Seinen suuntaisena. Sen mukaan on saanut nimensä Auben departementti.
Nimen alkuperä

Joen nimi on esiintynyt latinankielisissä teksteissä 600-luvulla muodossa Albis, vuonna 877 muodossa Alba.  Nimi perustuu esikelttiläiseen sanarunkoon *alb- tai *arv-, joka on arveltu olevan samaa indoeurooppalaista alkuperää kuin latinan valkoista tarkoittava sana alba. Toisen selityksen mukaan kyseessä olisi sama sana kuin latinan jokiuomaa tarkoittava sana alveus.  Sama sanarunko esiintyy Ranskassa useiden muidenkin jokien nimissä kuten Albe, Aubance, Aubette, Blette, Albenche, Avre ja Arveyron.
Maantiede

Aube on 248,9 kilometrin pituinen. Se alkaa 380 metrin korkeudesta Langresin ylängöltä läheltä Praslaytä Haute-Marnen departementista. Sillä on oikeastaan kaksi lähdettä, jotka sijaitsevat 800 metrin päässä toisistaan. Joki virtaa aluksi pohjoiseen noin 20 kilometriä Dancevoiriin saakka, jossa siihen liittyy sen ensimmäinen merkittävä sivujoki, Aubette. Tästä kohdasta eteenpäin joki virtaa noin 10 kilometriä Côte-d'Orin departementin alueella, jossa se kulkee muun muassa Montigny-sur-Auben kautta. Montignyssä virta kääntyy jälleen pohjoiseen, palaa Haute-Marnen departementtiin ennen saapumistaan Auben departementtiin, jossa se Bayelissä kääntyy luoteeseen. Joki kulkee Bar-sur-Auben kautta, joka on suurin sen varrella oleva kaupunki, ja edelleen Amancen ja Templen järvien kautta ennen kuin se lopulta saapuu Marnen departementtiin, jossa se laskee Seineen lähellä Marcilly-sur-Seineä.
Auben tulvia säännöstellään Amancen ja Templen järvien avulla. Niihin johtaa kanava, joka alkaa Aubesta Trannesin yläpuolelta Beaulieun padolta. Amancen ja Templen järvet on yhdistetty kanavalla myös toisiinsa. Järvistä vedet johdetaan jälleen Auben luonnolliseen uomaan osittain Templen järvestä kanavaa myöten, osittain Amancen järvestä Amance-joen luonnollista uomaa myöten. Tekojärvien avulla huolehditaan myös siitä, että joessa joessa virtaa kesäisinkin vähintään tietty määrä vettä. Järvialtaan täytetään vedellä loppusyksyn ja kesäkuun välisenä aikana ja lasketaan kuiville kesällä ja syksyllä.
Jokivarren kunnat

Joki kulkee muun muassa seuraavien kuntien kautta:
Haute-Marnen departementissa: Auberive ja Laferté-sur-Aube
Côte-d'Orin departementissa: Montigny-sur-Aube
Auben departementissa: Bar-sur-Aube, Brienne-le-Château, Ramerupt ja Arcis-sur-Aube
Marnen departementissa: Granges-sur-Aube, Anglure, Baudement ja Saron-sur-Aube.
Suurimmat sivujoet

Aubette
Aujon (oikealta)
Auzon (vasemmalta),
Landon
Voire (oikealta),
Ravet
Meldançon
Puits
Huitrelle (oikealta),
Herbissonne (oikealta),
Barbuise (vasemmalta),
Salon
Superbe (oikealta),
Hydrologia

Auben virtaamaa on seurattu Arcis-sur-Aubessa vuoden 1960 alusta lähtien. Mittauspaikka sijaitsee 40 kilometrin päässä Auben ja Seinen yhtymäkohdasta, ja joen paikan kautta kulkevan osuuden valuma-alue on 3590 neliökilometrin laajuinen.
Joen keskimääräinen virtaama mittauspaikalla vuosina 1960-2021 oli 33,4 kuutiometriä sekunnissa. Se kuitenkin vaihtelee eri vuodenaikoina. Vuoden eri kuukausien keskivirtaamat samalla aikavälillä olivat:
| Ardèchen keskivirtaama Chazey-sur-Ainissä eri kuukausina |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuukausi |  |  |  | m3/s |
| Tammikuu | Tammikuu |    | 54,8 | 54,8 |
| Helmikuu | Helmikuu |    | 59,7 | 59,7 |
| Maaliskuu | Maaliskuu |    | 50,6 | 50,6 |
| Huhtikuu | Huhtikuu |    | 41,4 | 41,4 |
| Toukokuu | Toukokuu |    | 31,4 | 31,4 |
| Kesäkuu | Kesäkuu |    | 22,5 | 22,5 |
| Heinäkuu | Heinäkuu |    | 18,0 | 18,0 |
| Elokuu | Elokuu |    | 15,9 | 15,9 |
| Syyskuu | Syyskuu |    | 15,9 | 15,9 |
| Lokakuu | Lokakuu |    | 20,7 | 20,7 |
| Marraskuu | Marraskuu |    | 28,2 | 28,2 |
| Joulukuu | Joulukuu |    | 44,0 | 44,0 |
Champagnen alueelle tyypilliseen tapaan Auben virtaama on siis suurimmillaan talvella ja keväällä, helmikuussa keskimäärin 59,7 kuutiometriä sekunnissa. Kesällä ja syksyllä virtaama on tuntuvasti pienempi, elo- ja syyskuussa keskimäärin vain 15,9 kuutiometriä sekunnissa.. Virtaamassa esiintyy kuitenkin myös epäsäännöllisiä ja äkillisiäkin vaihteluja, ja eri vuosina samankin kuukauden keskivirtaama saattaa hyvinkin eri suuri.
Hydrologia > Pienimmät virtaamat

Keskimäärin joka kolmas vuosi Auben virtaama vähenee kuivana vuodenaikana 3,5 kuutiometriin sekunnissa, mikä ei vielä aiheuta mainittavia ongelmia.. Virtaaman vaihtelujen tasaamiseksi joen vasemmalle rannalle on rakennettu suuria tekoaltaita, Amancen ja Templen tekojärvet.
Hydrologia > Tulvat

Aubessa esiintyy toisinaan huomattavia tulvia. Keskimäärin joka toinen vuosi joen virtaama saavuttaa arvon 140, joka viides vuosi arvo 190, joka kymmenes vuosi arvon 230, joka 20. vuosi arvon 270 ja joka 50 vuosi arvon 320 kuutiometriä sekunnissa. Viimeksi mainitussa tapauksessa joen keskimääräinen virtaama ylittyy lähes kymmenkertaisesti..
Auben suurin mitattu hetkellinen virtaama oli 26. tammikuuta 2018, jolloin se oli 341  kuutiometriä sekunnissa. Silloin joen vedenpinta nousi 368 cm keskimääräistä korkeammalle. Suurin yhden vuorokauden keskivirtaama oli on kuitenkin mitattu 13. huhtikuuta 1983: 317 kuutiometriä sekunnissa. Näin suuria virtaamia joessa esiintyy keskimäärin vain kerran 50 vuodessa.
Hydrologia > Valuma-alueen sademäärä

Valuma-alueensa, varsinkin Langresin ylätasangon suuren sademäärän vuoksi Aube on melko runsasvetinen joki. Sen valuma-alueen keskimääräinen vuotuinen sadanta on 295 millimetriä. Tämä merkitsee, että alueella sataa keskimäärin 9,4 litraa sekunnissa neliökilometriä kohti..
Hydrologia > Arvioitu virtaama Seinen yhtymäkohdassa

Auben virtaamaa sen ja Seinen yhtymäkohdassa ei virallisesti mitata. Se voidaan kuitenkin melko tarkasti arvioida niiden mittaustulosten perusteella, jotka on tehty Seinestä Méry-sur-Seinessä lyhyen matkan päässä yhtymäkohdasta ylävirtaan sekä Pont-sur-Seinessä lyhyen matkan päässä samasta yhtymäkohdasta alavirtaan.
Méry-sur-Seinessä Seinen keskimääräinen virtaama vuosina 1956–2021 oli 32,8 m3/s, kun taas Pont-sur-Seinessä vuosina 1979–2021 se oli 76,7 m3/s.  Näiden erotus on 43,9 m3/s. Koska tästä arviolta noin 2-3 kuutiometriä sekunnissa tulee Seineen tällä osuudella laskevista pienistä sivupuroista ja kun mittaukset on suoritettu eri pituisena aikaväleinä, on kuitenkin ilmeistä, että Auben virtaama sen ja Seinen yhtymäkohdassa on keskimäärin ainakin 41 kuutiometriä sekunnissa.  Jokien yhtymäkohtaan tulee siis enemmän vettä Aubesta kuin Seinen yläjuoksulta. Tämä onkin luonnollista, sillä Auben valuma-alueen pinta-ala, 4660 km2, on suurempi kuin Seinen sen osuuden, 3960 km2, joka on tämän yhtymäkohdan yläpuolella, ja vuotuinen sademäärä on kummallakin alueella suunnilleen yhtä suuri.
Kalasto

Aube on julkisessa omistuksessa ja on luokiteltu kalastonsa perusteella ensimmäiseen kategoriaan Brienne le Châteaun yläpuolella, alapuolella taas toiseen kategoriaan. Lähellä Seinen yhtymäkohtaa sillä on kaikki tasankojoelle tyypilliset piirteet. Siinä on runsaasti särkiä, salakkoja, töröjä, karppeja ja toutaimia sekä niitä saalistavia suurikokoisia haukia ja kuhia kuten myös ahvenia.
La source de l'Aube, près de Praslay, dans la forêt d'Auberive.
Aune ja sen vähintään 20 kilometrin pituiset sivujoet
Aube Bar-sur-Aubessa.
Käännös suomeksi
Gustaf Adolf Silfverhjelm

| Gustaf Silfverhjelm |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Gustaf Adolf Silfverhjelm
Syntynyt: 11. joulukuuta 1872 Helsingin maalaiskunta
Kuollut: 18. joulukuuta 1944 (72 vuotta) Helsinki
Ammatti:  Näytelmäkirjailija
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1915–1918
Komentajuudet:  Uudenmaan piiripäällikkö tammi-helmikuu 1918
Taistelut ja sodat:  Suomen sisällissota
Sotilasarvo:  Venäjä: luutnantti Suomi: majuri
Gustaf Adolf Silfverhjelm (11. joulukuuta 1872 Helsingin maalaiskunta – 18. joulukuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut näytelmäkirjailija ja vapaaherra. Hänen isänsä oli kenraalimajuri Carl Silfverhjelmin veli Ture Silfverhjelm ja äitinsä Louise Adelaide Munsterhjelm.
Henkilöhistoria

Silfverhjelm avioitui Sannäsin kartanon nuoren perijättären Ingrid Eklundin kanssa, joka kuitenkin kuoli vuonna 1899 lapsivuoteeseen vasta 19-vuotiaana. Seuraavana vuonna Gustav Silfverhjelm osti Sannäsin kartanon vuoden ikäiseltä tyttäreltään. Vuonna 1901 hän avioitui Sarvilahden kartanon tyttären Elsa von Bornin kanssa, ja he asettuivat asumaan Sannäsiin. Heidän lapsiaan olivat Lorenz Silfverhjelm ja Elsa Helena Furuhjelm (o.s. Silfverhjelm).
Ingrid Eklundin isä rakennutti tyttärelleen Porvoon Näsinmäen hautausmaalle hautakappelin, joka sai aluksi nimekseen Eklundin kappeli. Myöhemmin kappeliin haudattiin Silfverhjelmin suvun jäseniä ja kappelia alettiin kutsua Silfverhjelmin kappeliksi. Silfverhjelmin kappeliin on viimeksi laskettu uurna vuonna 1991.
Silfverhjelm oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Silfverhjelm oli vuonna 1915 perustamassa Sotilaskomiteaa, joka oli Haminan kadettien perustama itsenäisyysaktivistien järjestö, jonka tarkoitus oli irrottaa Suomi Venäjästä sotilaallisin keinoin Saksan armeijan avulla. Kokouksia pidettiin Sannäsin kartanossa. Sotilaskomitean jäsenenä Silfverhjelm valittiin syyskuussa 1917 komiteaan, joka käsitteli suojeluskuntien perustamiskysymystä, eli käytännössä oli kysymys asevelvollisuuslain valmistelukomiteasta.
Silfverhjelm oli keskeisiä henkilöitä Porvoon seudun suojeluskuntatoiminnan käynnistämisessä. Aseita saatiin Saksasta SM UC-57 -sukellusveneen tuodessa jääkärien etukomennuskuntaa ja aseita Sannäsin edustalle Loviisan ja Porvoon välimaastoon Pernajanlahden edustalla olevaan saareen 17. marraskuuta 1917.
Sisällissodan sytyttyä tammikuun lopulla 1918 Etelä-Suomi joutui punaisten valtaan. Porvoon seudulla valta pitivät sodan ensi vaiheessa Silfverhjelmin johtamat valkoiset, jotka joutuivat kuitenkin tappiolle ja perääntyivät Pellingin saariston kautta Viroon (ks. Pellingin retki). Silfverhjelm palasi vaimonsa kanssa Virosta Saksan kautta takaisin Suomeen.
Näytelmiä

En fader: skådelspel i två akter. Borgåbladets teaterbibliotek 63. Tryckeri- och tidnings, Borgå 1936.
Muu kirjallisuus

Gustaf Adolf Silfverhjelm SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
Antti Koivumäki

Antti Koivumäki (18. joulukuuta 1976 Espoo – 21. heinäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja muusikko. Hän syntyi Espoossa mutta vietti suurimman osan nuoruuttaan Siilinjärvellä. Hän oli siilinjärveläisen Aavikko-yhtyeen perustajajäsen, ja soitti syntetisaattoria  vuonna 1997 julkaistulla yhtyeen esikoisalbumilla Derek!. Vuonna 1999 Koivumäki jätti yhtyeen ja hänet korvasi yhtyeen nykyinen kosketinsoittaja Paul Staufenbiel.
Jo nuorena Koivumäki julkaisi pakinoita Siilinjärven paikallislehdessä, ja hänen runojaan julkaistiin ensimmäisen kerran Itä-Suomen kirjoittajien antologiassa, kun hän oli 16-vuotias. Vuonna 2000 Koivumäki voitti Kaarinan kaupungin kulttuuritoimen Runo-Kaarina-kilpailun ja hän julkaisi esikoisrunoteoksensa Iltapäivällä tulee mieleen lahoavia puistoja, joka sai hyvän vastaanoton.
Koivumäki hukkui heinäkuussa 2002 Helsingissä. Kuollessaan hän oli ainoastaan 25-vuotias. Koivumäen toinen runokokoelma Mukavat kaupunginosat julkaistiin postuumisti vuonna 2003.
Julkaisut

Iltapäivällä tulee mieleen lahoavia puistoja.  Kaarina:  Kaarinan kaupunki, 2000.  ISBN 951-986-250-1
Mukavat kaupunginosat.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-312-579-3
Aunuksen Radio

Sotilasvirkailija Oke Tuuri soittaa suosittuja toivomuslevyjä Aunuksen radion studiossa 7. toukokuuta 1942. SA-kuva.
Aunuksen Radio oli suomalainen radioasema jatkosodassa suomalaisten miehittämässä Itä-Karjalan osassa. Radioasema toimi Karl Marxin kadulla Äänislinnassa.
Perustaminen ja alkuajat

Talvisodan kuluessa ja jatkosodan alun aikana Päämaja huomasi, miten voimakas oli radion vaikutus rintamajoukkojen keskuudessa. Toisaalta mitä kauemmas Itä-Karjalaan suomalaiset joukot etenivät, sitä huonommaksi kävi kotimaan radioasemien kuuluvuus. Kun mukaan tuli vielä neuvostoliittolaisten radiohäirintä, ei Itä-Karjalassa voinut enää kuunnella suomalaisia asemia. Tämän takia kesällä 1941 päätettiin järjestää Karjalan Armeijan käyttöön oma radioasema.
Aunuksen Radion perustava kokous pidettiin 18. elokuuta 1941 Leppäsyrjässä. Kokouksen päätteeksi uuden radioaseman käyttöön luovutettiin henkilöauto ja kirjoituskone. Viikkoa myöhemmin tiedotettiin uuden radioaseman perustamisesta. Mutta järjestelyvaikeuksista johtuen Aunuksen Radion avajaiset järjestettiin vasta 1. syyskuuta 1941 Vieljärvellä.  Silloin sen raatiin kuuluivat Pekka Tiilikainen, Niilo Sauro, Sulo Kolkka, Martti Haavio ja Yrjö Jylhä. Aluksi ohjelmaa oli sunnuntaisin ja se oli vaatimatonta. Yleisradiolta Helsingistä saatiin 20 äänilevyä. Kun niiden molemmat puolet oli soitettu, seurasi yleensä pari tuntia musiikkiohjelmaa. Luonnollisesti kevyt musiikki oli suosiossa. Suosikkien kärkilistaan kuuluivat mm. seuraavat kappaleet: Kirje sieltä jostakin, Savonmuan Hilima ja La Cumparsita.
Toiminta pääsee vauhtiin

Muutamia viikkoja perustamisensa jälkeen Aunuksen Radio alkoi tehdä ohjelmalöytöjä "korpien kätköistä". Radion toimintaa ryhdyttiin pienessä mittakaavassa mainostamaan. Vähitellen kutsuttiin paikalle ohjelmia pitämään "erilaisia paikallisesiintyjiä". Nämä olivat usein rintamajoukkojen keskuudesta poimittuja laulajia ja humoristeja. Puheohjelmiin tuli huumoria, pakinoita ja näytelmiä. Tietysti puheitakin pidettiin, mutta ne eivät saaneet olla pitkiä, sillä Aunuksen Radio tuotti nimenomaan rintamamiesten haluamia ohjelmia. Myöhemmin ohjelmatoiminta muuttui päivittäiseksi (jopa 15 tuntia/pv). Professori Aimo Turunen muisteli myöhemmin sodanaikaista radiotoimintaa: "Ei pyritty taiteellisen maun kasvattamiseen. Kun ohjelmaan oli merkitty 'kevyt puolituntinen', niin sen tuli todella olla 'kevyt'; Viipurin Vihtoria, Lännen lokaria jne.".
Aivan oma osuutensa tuli Aunuksen Radion reporttereille. He tekivät haastatteluja sekä rintamalla että selustassa, jopa kotiseuduillaankin. Koska Aunuksen Radio oli tarkoitettu myös Itä-Karjalan väestölle, käytettiin päivittäislähetyksissä myös vepsän ja karjalan kieltä. Tähän tarkoitukseen määrättiin omat henkilönsä. Kun suomalaiset valtasivat Petroskoin ja nimesivät sen Äänislinnaksi, Aunuksen Radio asettui sinne.
Asemasota-aika

Asemasodan alussa radiotoimintaan tuli mukaan neuvostosotilaille tarkoitetut propagandalähetykset. Myös Aunuksen Radion henkilökunta kasvoi. Vuoden 1942 alussa radioaseman henkilökuntaan kuuluivat Oke Tuuri, Pekka Tiilikainen, Ahti Sonninen, Yrjö Jylhä, Arvo Alanne, Veikko Itkonen, Toivo Määttä, Aulikki Rautawaara, Oiva Paloheimo, Olavi Paavolainen, Matti Hälli, Aune Antti, Martti Jukola, Maaria Eira, Kosti Vehanen, Tauno Palo, Hannes Häyrinen, Jussi Himanka, Lea Piltti, A. Aimo ja Elli Pihlaja. Erityisesti Tiilikainen tuli hyvin suosituksi haastattelijana ja puhujana.
Asemasodan aikana alkoi suomalaisten joukkojen keskuudessa kasvavassa määrin esiintyä sotaväsymystä. Aunuksen Radio lähetti heille ohjelmaa ("ikäväntorjuntaa"). Ohjelmaan kuului viihdettä ja tietoa. Siinä Aunuksen Radio onnistui. Propagandalähetykset eivät tuottaneet juurikaan tulosta, eivätkä vepsän- ja karjalankieliset lähetykset saavuttaneet merkittävää kuulijakuntaa.
Aunuksen Radion päätoimipaikka Petrozavodskissa oli radiomäellä, mutta sille kunnostettiin myös keskusstudio kaupungin keskustaan. Se vihittiin käyttöön kutsuvierain syyskuussa 1942.  Paikka kuuluu Suomen Sotahistoriallisen Seuran matkakohteisiin. Aikaisemman keskusstudion rakennuksen tilalle on rakennettu toisen maailmansodan jälkeen kerrostalo. Paikan maantieteellinen koordinaatti on 61.788005, 34.369915
Loppuajat

16. kesäkuuta 1944 annettiin salainen käsky vetäytyä Itä-Karjalasta. Silloin Aunuksen Radio lopetti lähetystoimintansa Äänislinnasta käsin ja siirtyi Sortavalan lähistölle. Työläisten ja talonpoikien puna-armeijan ilmavoimien pommituksen ja rintamalinjan siirtymisen takia radio siirtyi sitten Pohjois-Karjalaan ja lopetti toimintansa syyskuussa 1944.
Muita jatkosodan rintamaradioita

Muita vastaavia rintamaradioita olivat Rukajärven rintamalla toiminut Korven Radio, Uhtualla toiminut Vienan Radio, Maaselän rintamalla toiminut Maaselän Radio ja Karjalan kannaksella Valkjärvellä toiminut Kannaksen Radio.
Kirjallisuutta

Vihonen, Lasse: Radio sodissamme 1939-1945.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2010.  ISBN 978-952-222-224-4
Aiheesta muualla

Ylen Elävä Arkisto: Aunuksen rintamaradio aloittaa
Ylen Elävä Arkisto: Pekka Tiilikainen ja Aunuksen radio
Luutnantti Aimo Turunen haastattelee paikallisia Aunuksen karjalaisia Aunuksen radioon toukokuussa 1942. Turunen oli Aunuksen Radion karjalan-, vepsän- ja lyydinkielisten lähetysten toimittajana.
Autenttinen oppiminen

Autenttinen oppiminen on opetuksellinen lähestymistapa, jonka avulla opiskelijat voivat tutkia, keskustella ja mielekkäästi rakentaa käsitteitä ja suhteita konteksteissa, joihin liittyy todellisia ongelmia ja projekteja, jotka ovat tärkeitä oppijalle. Sillä tarkoitetaan opetus- ja opetustekniikoita, joissa opiskeltavat asiat yhdistetään koulumaailman ulkopuolisiin todellisiin kysymyksiin, ongelmiin ja sovelluksiin. Perusajatus on, että opiskelijat ovat todennäköisemmin kiinnostuneita oppimastaan, motivoituneempia oppimaan uusia käsitteitä ja taitoja ja valmistautumaan paremmin menestymään yliopistossa, uralla ja aikuisuudessa, jos heidän opiskelunsa on yhteydessä tosielämän ilmiöihin, tilanteisiin ja tapahtumiin.
Autenttinen oppiminen on oppimista koskeva näkemys, joka korostaa opiskelijan sitoutumista ja aitouden kokemusta suhteessa omaan oppimiseensaselvennä. Autenttisessa oppimisessa opiskelija on oppimisensa omistaja ja subjekti, ei kohdeselvennä.  Autenttinen oppiminen liittyy käsitteenä myös kysymykseen siitä vastaavatko jotakin aihepiiriä tai toimintaa koskeva opetus ja oppiminen niiden kohteen, esimerkiksi ammatillisen käytännön, sisältöä ja luonnetta. Toiminnan oppimisen kannalta tämä merkitsee kosketusta asiantuntijan toimintaanselvennä. Autenttisen oppimisen osatekijöinä nähdään aidot tiedonlähteetselvennä, työelämässä esiintyvät tehtävät sekä oppijan omat ideat ja käsitykset. Eräät tutkijat epäilevät autenttisten oppimiskokemusten suunnittelun mahdollisuuksia, koska autenttisuutta ei voi ennaltamäärätä.
Autenttinen oppiminen nähdään vaihtoehtona yhteyksistään irrotettujen faktojen ja taitojen opiskelulle. Näkökulma korostaa syväoppimista ja elinikäistä oppimista.
Autenttisen oppimisen ominaisuuksia

Oppimisen autenttisuuteen liitetään seuraavanlaisia ominaisuuksia:
Autenttisella toiminnalla on yhteys reaalimaailmaan ja merkitys siinä.
Autenttiset toiminnot ovat löyhästi määriteltyjä ja edellyttävät opiskelijoiden määrittelevän toiminnassa tarvittavat tehtävät itse.
Autenttisessa oppimistoiminnassa tehtävien parissa ollaan suhteellisen pitkään, pikemminkin päiviä, viikkoja ja kuukausia kuin tunteja ja minuutteja.
Autenttisessa toiminnassa tehtäviä käsitellään useista näkökulmista ja käyttäen erilaisia resursseja.
Autenttiset toiminnot tarjoavat yhteistoiminnan mahdollisuuksia.
Autenttiset toiminnot tarjoavat reflektoinnin mahdollisuuksia.
Autenttiset toiminnot kytkeytyvät useisiin aihealueisiin eivätkä niiden tuloksetkaan ole aihealuekohtaisia vaan laajempia.
Arviointi kytkeytyy luontevasti autenttiseen toimintaan.
Autenttiset toiminnot tuottavat itsessään merkityksellisiä tuloksia eikä pelkästään myöhemmin sovellettavia tuloksia.
Autenttisessa toiminnassa voi syntyä useita erilaisia, myös kilpailevia tuloksia ja ratkaisumalleja.
Autenttisen oppimisen kokemus

Autenttisuus ilmenee tärkeältä osalta nimenomaan tilanteen kokijassa ja on siis riippuvainen hänen asennoitumisestaan tilanteeseen. Autenttiseen kokemukseen liittyy se, että kokija Samuel Taylor Coleridgen sanoin "vapaaehtoisesti vaimentaa epäuskonsa" (willing suspension of disbelief): autenttinen kokemus mahdollistuu, kun kokija hyväksyy tapahtumaympäristön säännöt ja rajoitukset. Autenttisuuden kokemusta on jäsennetty tällä tavoin kirjallisuuden, musiikin, elokuvan ja esimerkiksi tietokonepelien yhteydessä.
Australian avoin tennisturnaus 1997

Australian avoin tennisturnaus 1997 alkoi 13. tammikuuta ja päättyi 26. tammikuuta 1997.
Loppuottelut > Miesten kaksinpeli

Pete Sampras –  Carlos Moyà 6–2, 6–3, 6–3
Loppuottelut > Naisten kaksinpeli

Martina Hingis –  Mary Pierce 6–2, 6–2
Loppuottelut > Miesten nelinpeli

Todd Woodbridge /  Mark Woodforde –  Sébastien Lareau /  Alex O'Brien 4–6, 7–5, 7–5, 6–3
Loppuottelut > Naisten nelinpeli

Martina Hingis /  Nataša Zvereva –  Lindsay Davenport /  Lisa Raymond 6–2, 6–2
Loppuottelut > Sekanelinpeli

Manon Bollegraf /  Rick Leach –  Larisa Neiland /  John Laffnie de Jager 6–3, 6–7, 7–5