stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lebapin maakunta
Kulttuuri

Türkmenabatissa toimii Seýitnazar Seýdille nimetty kasvatustieteellinen korkeakoulu ja Turkmenistanin maatalousyliopiston osasto. Kulttuurilaitoksia ovat kotiseutumuseo sekä musiikki- ja draamateatteri. Historiallisiin kohteisiin kuuluvat keskiaikaisen Amulin kaupungin rauniot, Daýahatynin karavaaniseralji ja Astanababan mausoleumit.
Aiheesta muualla

Maakunnan sivusto
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lebapin maakunta Wikimedia Commonsissa
Turkmenistanin maakunnat
Ahal
Balkan
Daşoguz
Lebap
Mary
San Marino olympialaisissa

San Marino osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Roomassa 1960, ja on ollut sen jälkeen mukana kaikissa kesäolympialaisissa Tokioa 1964 lukuun ottamatta. Talvikisoihin maa on osallistunut Innsbruckista 1976 lähtien, jättäen väliin Lake Placidin 1980 ja Naganon 1998.
San Marinon ensimmäisen olympiamitalin saavutti trap-ampuja Alessandra Perilli oltuaan pronssilla Tokion vuoden 2020 kisoissa. Hän sai samoissa kilpailuissa lisäksi sekajoukkuekilpailussa hopeaa Gian Marco Bertin kanssa. Lisäksi vapaapainija Myles Amine saavutti Tokiossa pronssia 86 kg:n sarjassa.
Perilli sijoittui trapissa neljänneksi jo Lontoon olympialaisissa 2012. Pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon, ovat lisäksi sijoittuneet trap-ampuja Emanuela Felici, joka oli seitsemäs sekä Sydneyssä 2000 että Ateenassa 2004 ja Francesco Nanni, joka oli viides miesten 50 metrin pienoiskivääriammunnassa Los Angelesissa 1984.
San Marinosta tuli Perillin pronssin myötä asukasluvultaan pienin olympiamitalin saavuttanut maa. Tokion kisojen kolmen mitalin myötä siitä tuli myös kesäolympiahistorian eniten mitaleja asukaslukuun suhteutettuna saavuttanut maa.
Aiheesta muualla

San Marinon olympiakomitean sivusto (ranskaksi)
San Marino Kansainvälisen olympiakomitean sivustolla (englanniksi)
Valtiot olympialaisissa
Karvasputket

| Karvasputket |
| --- | --- |
 Lehtokarvasputki (Laserpitium latifolium)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Asteridit
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Alaheimo::  Apioideae
Suku::  Karvasputket Laserpitium  L.
Katso myös
   Karvasputket Wikispeciesissä   Karvasputket Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karvasputket (Laserpitium) on kasvisuku sarjakukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu kahdeksan lajia.
Suomessa esiintyy luonnonvaraisena lehtokarvasputkea Ahvenanmaan ja lounaisen saariston lehtometsissä. Laji on Ahvenanmaalla yleinen.
Lajeja

vuorikarvasputki (Laserpitium archangelica tai Laser archangelica)
lehtokarvasputki eli karvasputki (Laserpitium latifolium)
etelänkarvasputki (Laserpitium siler tai Siler montanum)
Nykyistä edellisessä luokittelussa karvasputkiin on luokiteltu myös muun muassa rutenianripsiputki (Silphiodaucus prutenicus, syn. Laserpitium prutenicum).
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Karvasputket – Laserpitium
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Karvasputket (Laserpitium)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1806560  Wikispecies: Laserpitium  APDB: 191959  CoL: 5B2Q  EoL: 5050189  EPPO: 1LSIG  GBIF: 6026344  GRIN: 6526  iNaturalist: 186186  IPNI: 40161-1  IRMNG: 1072789  NBN: NHMSYS0000460138  NCBI: 40867  Open Tree of Life: 357960  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:40161-1  Tropicos: 40002101  WFO: wfo-4000020625
Tarzan ja valkoinen nainen

| Tarzan ja valkoinen nainen> Tarzan and His Mate |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Cedric Gibbons Jack Conway
Käsikirjoittaja:  James Kevin McGuinness Howard Emmett Rogers Leon Gordon
Perustuu:  Edgar Rice Burroughsin tarinaan
Tuottaja:  Bernard H. Hyman
Säveltäjä:  William Axt
Kuvaaja:  Charles G. Clarke Clyde De Vinna
Leikkaaja:  Tom Held
Tuotantosuunnittelija:  Albert Arnold Gillespie (käännä suomeksi)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Tarzan – viidakon valtias
Seuraaja:  Tarzanin pako
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tarzan ja valkoinen nainen (engl. Tarzan and His Mate) on yhdysvaltalainen seikkailuelokuva vuodelta 1934. Se oli Tarzan-elokuvasarjan toinen äänielokuva ja samalla toinen Johnny Weissmullerin ja Maureen O’Sullivanin yhteisesiintyminen Tarzanina ja Janena edellisen elokuvan Tarzan – viidakon valtias (1932) jälkeen.
Juoni

Tarinassa salakavalat norsunluun metsästäjät uhkaavat viidakon rauhaa, mutta Tarzan ja Jane asettuvat heitä vastaan.
Arvioita

Elokuvatutkija Peter von Bagh piti Tarzania ja valkoista naista Johnny Weissmullerin pitkän Tarzan-sarjan vaikuttavimpana elokuvana, jossa erotiikka sai tulla vahvasti esiin ennen sen ensi-iltavuonna 1934 käyttöön otettua Haysin ohjeistoa. Myös Helsingin Sanomien Mikael Fränti piti elokuvan televisioesityksen alla 1982 sitä mahdollisesti siihen asti parhaana Tarzan-elokuvana, joka tarjoaa  ”tyylikästä seikkailuhupia, toimintaa ja jännitystä, välienselvittelyä ja rakkautta vanhan kunnon seikkailufilmin klassisen kaavan mukaan”.
Aiheesta muualla

Tarzan ja valkoinen nainen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tervakauppa

Tervavene Oulujoella vuonna 1910.
Tervakauppa oli Suomessa erityisesti 1600-luvulta alkaen tuottoisa elinkeino. Länsi-Euroopan laivanrakennustoiminta vilkastui, ja puulaivoihin tarvittiin tervaa ja pikeä. Ruotsin kruunu perusti Tervakomppania-nimisen kauppajärjestön, jonka alaisuuteen avattiin tervan- ja pientarkastajien virat. Keskitetyn kaupan johdosta myös vienti vilkastui.
Suomen tervakaupan keskuksia olivat Viipuri, Turku ja Pohjanmaan rannikkokaupungit. 
1600-luvulla tervaa poltettiin runsaasti Varsinais-Suomessa, Uudellamaalla, Pohjanmaalla ja Järvi-Suomessa. Järvi-Suomen tervanpoltto tyrehtyi melkein kokonaan 1700-luvulla tärkeimmän kauppasataman eli Viipurin menettämisen ja huonojen liikenneyhteyksien takia. Pohjanmaa jäi 1700-luvulla päätuotantoalueeksi. 1800-luvulla tervanpolton pääalueeksi muodostui Kainuu osittain Oulujoen liikenneyhteyden ja osittain sen takia, että Kainuun seutu oli hallanarkaa ja köyhät saivat elantonsa helpommin tervaa polttamalla. 1900-luvun alussa tervaa poltettiin Itä-Kainuun lisäksi jonkin verran vielä Kaakkois-Pohjanmaalla.
1600-luvulla pientä taukoa lukuun ottamatta vuoteen 1712 kauppa oli Ruotsin monopolin hallussa. Suuren Pohjan sodan ja isonvihan (1700–1721) aikaisen venäläismiehityksen jälkeen tervakauppa muuttui kokonaan. Uudenkaupungin rauhanteossa 1721 Viipuri oli joutunut Venäjän yhteyteen. Ruotsin ja Venäjän välisen hattujen sodan (1741–1743) ja sen aiheuttaman pikkuvihan päättäneen Turun rauhan 1743 jälkeen tervan kuljetus ei siirtynyt Haminaan kannattamattomien kuljetusyhteyksien vuoksi. Tämän seurauksena tervanpoltto tyrehtyi Suomessa. Suurvaltasotien vuosina 1770–1780 aiheuttaman kansainvälisen kysynnän myötä tervanpoltto alkoi nousta kuitenkin uuteen kukoistukseen. Suurimmillaan tervan vienti oli 1800-luvun puolenvälin jälkeen, jolloin esimerkiksi vuonna 1863 vienti oli 227 000 tynnyriä. 1800-luvun lopulla tervakauppa alkoi hiipua, kun puulaivojen rakentaminen väheni. Oulussa lienee viimeinen tervavene kulkenut jokea pitkin alas vuonna 1927.
Oulussa tervakauppaa hallitsivat tervaporvarit. Tervansoutajat toivat kainuulaisen tervan Oulujoen suussa sijainneeseen Tervahoviin. Iijoen vesistössä tervatynnyrit kuljetettiin 1900-luvun alkupuolelle saakka suurista petäjätukeista koottujen pelkkalauttojen painolastina, sillä joki oli liian matala raskaasti kuormitetuille tervaveneille. Pelkkalauttojen laskuaika oli kevättulvan aikoihin heti jäiden lähdön jälkeen. Perillä Iijokisuussa terva sekä lauttojen tukit myytiin.
Aiheesta muualla

Aarne Kärnä : Piirteitä Oulun kaupungin tervakaupasta merkantiiliaikana, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 20.04.1930, nro 16, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aarne Kärnä : Piirteitä Oulun kaupungin tervakaupasta merkantiiliaikana II, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 04.05.1930, nro 18, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Suomen taloushistoria |
| --- | --- |
 Pankkitoiminnan historia  Rahan historia  Tervakauppa  Verotuksen historia 
 Pula-aika  Toinen maailmansota  1990-luvun lama
Kellerwald-Ederseen kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Waldeck-Frankenbergin piirikunta Saksa
Pinta-ala:  5 738,0 km2, 76,9 km2 
| --- | --- |
Tyyppi:  Saksan kansallispuisto 
Perustettu:  1. tammikuuta 2004, 2004 
Luokitus:  UNESCOn maailmanperintöluettelokohde (d) (2011) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kellerwald-Ederseen kansallispuisto on kansallispuisto Saksassa Hessenin osavaltiossa. Se perustettiin vuonna 2004 ja on pinta-alaltaan 76,88 neliökilometriä. Puisto sijaitsee Kellerwaldin matalan vuorijonon pohjoisosassa Edersee-järven eteläpuolella.
Kansallispuiston alueella on vanhaa pyökkimetsää, joka on   osa Unescon maailmanperintökohdetta Karpaattien ja muiden Euroopan alueiden pyökkimetsät. Puistossa on myös laajaa lehtimetsää, puroja, järviä ja soita.
Kellerwald-Ederseen kansallispuisto on suosittu matkailukohde. Puistossa on useita patikointireittejä, pyöräilyreittejä ja ratsastusreittejä. Puistossa on myös kaksi vierailukeskusta, jotka tarjoavat tietoa puiston luonnosta ja kulttuurista.
Luonto

Kellerwald-Ederseen kansallispuisto on yksi Euroopan merkittävimmistä pyökkimetsäalueista. Puistossa on yli 50 pyökkimetsikköä, joista osa on yli 500 vuotta vanhoja. Puistossa on myös laajaa lehtimetsää, puroja, järviä ja soita. Puiston eläimistöön kuuluu muun muassa hirviä, villisikoja, karhuja, kettuja, jäniksiä, oravia ja lintuja.
Historia

Kellerwald-Ederseen alue on ollut asuttu jo kivikaudella. Alueella on useita historiallisia kohteita, kuten linnanrauniot, kirkot ja kylät. 1900-luvun alussa Kellerwaldin aluetta alettiin suojata. Vuonna 1958 alueesta perustettiin luonnonpuisto. Kansallispuisto perustettiin vuonna 2004.
Matkailu

Kellerwald-Ederseen kansallispuisto on suosittu matkailukohde. Puistossa on useita patikointireittejä, pyöräilyreittejä ja ratsastusreittejä. Puistossa on myös kaksi vierailukeskusta, jotka tarjoavat tietoa puiston luonnosta ja kulttuurista.
Kristiina Pohjonen

| Kristiina Pohjonen |
| --- | --- |
Näyttelijä(t):  Maria Nieminen (2013–2016)   Satu Rasila (2001)
Kesto:  2001, 2013–2016
Ensi- esiintyminen:  Osa 2538: Lari on rikkileirillä (23. marraskuuta 2013)
Viimeinen esiintyminen:  Osa 3068: Kristiina hämeentyy (20. lokakuuta 2016)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kristiina Pohjonen (ent. Liisa Helena Laitela)
Ammatti:  sairaanhoitaja
Sukupuoli:  nainen
Kotipaikka:  Helsinki
Asuinpaikka:  Hämeenlinna
Suhteet
Puoliso(t):  Ismo Laitela (eronnut) Heikki Pohjonen (ex-mies, kuollut)
Lapset:  Kalle Laitela  Miia Laitela (kuollut) Sanni Pohjonen (kuollut)
Lastenlapset:  Ilja Taalasmaa (kuollut)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kristiina Pohjonen (ent. Liisa Helena Laitela, o.s. Kumpulainen, s. 19. lokakuuta 1956) on Maria Niemisen esittämä kuvitteellinen henkilö Salatuissa elämissä, jossa hän oli mukana vuodesta 2013 vuoteen 2016. Liisa Laitela on nähty sarjassa aiemmin Ismon hypnoosissa syksyllä 2009. Ismo kuvitteli Liisan myös puhuvan hänelle jouluaattona 2001 esitetyssä erikoisjoulujaksossa. Liisaa ääninäytteli Satu Rasila.
Yleistä > Perhe

Liisa Laitela oli naimisissa nuoruuden rakastettunsa Ismo Laitelan kanssa. Pari perusti perheen ja sai kaksi lasta, jotka nimettiin Kalleksi ja Miiaksi. Myöhemmin Miian pohtiessa abortin tekemistä kävi ilmi, että myös Kristiinalle oli ennen Miian ja Kallen syntymää tehty abortti, johon Ismo oli hänet painostanut. Perhe eli onnellista elämää, kunnes Ismon väkivaltaisuus ja Liisan syöpä ilmaantuivat kuvioihin. Liisa ei koskaan selvinnyt syövästä ja monia vuosia hänen uskottiin kuolleen. Todellisuudessa Liisa selvisi syövästä ja lavasti kuolemansa, koska ei halunnut palata takaisin väkivaltaisen miehensä luokse. Liisan lääkäri Heikki Pohjonen väärensi kuolintodistuksen ja hankki Liisalle uuden identiteetin. He menivät naimisiin ja Liisasta tuli Kristiina Pohjonen.  Heikki ja Kristiina saivat tyttären nimeltä Sanni Pohjonen.
Yleistä > Valekuolema

Kristiina Pohjonen on Ismo Laitelan entinen vaimo sekä Kalle Laitelan ja edesmenneen Miia Laitelan äiti, jonka luultiin kuolleen jo vuosikymmeniä sitten syöpään. Hän ei päästänyt Ismoa kuolinvuoteelle, mutta lääkäri nimeltä Heikki Pohjonen pelasti Liisan hengen ja Liisa rakastui Heikkiin. Kuolinajaksi hautakiveen merkittiin 2. huhtikuuta 1988. Kun Laitelan perhe suri kuolleeksi luultua Liisaa, tämä meni toisaalla naimisiin Heikin kanssa ja he saivat tyttären, Sanni Pohjosen ja erosivat pari vuotta ennen Liisan paluuta Pihlajakadulle. Kerran Liisa meni sattumalta Kallen vastaanotolle ja kertoi järkyttyneelle Kallelle totuuden. Syksyllä 2013 myös Ismolle selvisi Liisan olevan edelleen elossa ja käyttävän nykyisin nimeä Kristiina Pohjonen.
Elämä Pihlajakadulla > Salaisuus paljastuu

Ismon sairastuttua syöpään palasi Kristiina takaisin Pihlajakadulle tukemaan poikaansa Kallea. Ulkomailla asuessaan Kalle oli saanut selville äitinsä elävän, mutta he olivat sopineet salaavansa asian Ismolta. Myös Sannilta pimitettiin tieto Kristiinan entisestä elämästä Liisana. Ulla Taalasmaa kohtasi Kristiinan Pihlajakadulla, tunnisti tämän Liisaksi ja pyörtyi. Myöhemmin Ulla meni kertomaan sairaalassa syöpähoidoista toipuvalle Ismolle saaneensa viestin rajan takaa Ismon kuolleelta Liisa-vaimolta. Kristiina meni itse katsomaan Ismoa sairaalaan, jolloin Ismo heräsi ja näki kuolleeksi luulemansa Liisa-vaimon. Totuus paljastui Ismolle, kun hän oli toipunut syövästä. Ismo marssi Kristiinan ja Sannin kotiin ja kertoi Sannille tämän äidin entisestä elämästä. Ismo ja Sanni vaativat selityksen kaikkeen. Sanni, joka suuttui äidilleen, muutti Ismon ja Kallen luokse Pihlajakadulle. Myöhemmin monien mutkien kautta koko perhe sai sovittua riitansa ja muutti Ismon asuntoon ollakseen perhe.
Elämä Pihlajakadulla > Uusi alku

Kristiina ja Ismo alkoivat tapailla toisiaan Ismon syöpähoitojen jälkeen, mutta Ismo tapaili myös samaan aikaan Helena Kuulaa. Naiset suuttuivat Ismolle, mutta lopulta Ismo valitsi Kristiinan. Kristiinan piti muuttaa Ismolle väliaikaisesti, mutta Ismo sabotoi tämän asuntokaupat ja voitti naisen puolelleen. He lämmittelivät vanhaa suhdettaan ja Kristiina sai myös lapsenlapsen, Ilja Pohjosen (nyk. Taalasmaa), jonka äiti Sanni on. Vaikka Ismo ei olekaan Iljan biologinen isoisä, Sanni on antanut Ismolle luvan olla Iljalle isoisä.
Tammikuussa 2016  Sannille ja Kristiinalle tuli riita, jonka seurauksena Sanni tönäisi Kristiinaa ja Kristiina löi päänsä. Tämän seurauksena Kristiina menetti muistinsa ja eli aikaa, jolloin oli Liisa Laitela. Hän ei muistanut Sannia ja Iljaa ja luulee Miian olevan elossa. Kalle ja Ismo on pimittivät Miian kuolemaa aika pitkään. Kalle ehdottikin, että Kristiina vietäisiin mielisairaalaan, mutta tähän ei Ismo suostunut. Helmikuun 23. päivänä vuonna 2016 muistinsa menettänyt Kristiina uskoi näkevänsä Miian kauppakeskuksessa, mistä kuultuaan Kalle järjesti Kristiinalle jo mielisairaalapaikan. Kun Ismo ja Kalle tulivat kotiin, Kristiina ilmoitti, että hänellä on yllätys Ismolle ja Kallelle. Ismo uteli yllätyksestä, johon Kristiina vastasi: "Miia tietenkin". Samalla Miian näköinen henkilö käveli keittiöstä perheen luokse. Tästä Ismo ja Kalle yllättyivät toden teolla ja Ismo pyörtyi. "Miia" paljastui kuitenkin Kirsi Huoviseksi, joka oli töissä vaatekaupassa. Kalle pyysi Kirsiä muuttamaan pois Helsingistä maksamalla muuton kustannukset. Kirsi muutti Italiaan ja valehteli Kristiinalle, että Miia olisi saanut työtarjouksen sieltä. Hän siis esitti Kristiinalle koko ajan olevansa Miia. Myöhemmin Kristiina tuli vielä raskaaksi Ismolle hedelmöityshoitojen avulla.
Sanni joutui esittämään Ismon sukulaistyttöä pitkään Kristiinalle. Kristiina myös pyysi Sannia ja Iljaa muuttamaan pois Laiteloilta ja niin Sanni muutti aluksi veljensä Kallen luo ja sen jälkeen Taalasmaille. Lopulta hän ei jaksanut sitä, että Kristiina ei muista häntä. Huhtikuun 2016 lopulla esitetyssä jaksossa hän meni kertomaan Kristiinalle itse, että on tämän tytär. Kristiina ei uskonut, joten Sanni vei Kristiinan Miian haudalle ja paljasti, että Miia kuoli aivokasvaimeen monia vuosia sitten. Hautausmaalla Kristiina yhtäkkiä tunsi jotain mahassaan ja vaikeroi. Sanni hälytti ambulanssin paikalle ja myöhemmin sairaalassa selvisi, että Kristiina sai keskenmenon järkyttyessään Sannin uutisista hautausmaalla. Pian sairaalasta kotiin päästyään Kristiina muisti kaiken ja ollessaan Kallen kanssa Laiteloilla he kuulivat, kun käytävässä Ismo huusi Sannille ja syytti tätä Kristiinan keskenmenosta. Kristiina tuli ulos asunnostaan ja käski Ismon jättää tyttärensä rauhaan. Siinä hetkessä Kristiinan muisti palautui takaisin.
Myöhemmin Kristiinalla oli Aki Nikkisen kanssa salasuhde, joka kuitenkin päättyi, kun Kristiina luuli Akin olevan hänen kanssaan vain ärsyttääkseen Ismoa. Menetettyään työpaikkansa Mariannan juonittelun seurauksena Kristiina päätti muuttaa takaisin Hämeenlinnaan.
Henkilösuhteet > Perhesuhteet

Ismo Laitela: entinen aviomies, avioliitto päättyi Kristiinan valekuolemaan, suhteesta syntyivät Kalle ja Miia
Heikki Pohjonen: entinen aviomies, kuollut, suhteesta syntyi Sanni
Miia Laitela: tytär, kuollut
Kalle Laitela: poika
Sanni Pohjonen: tytär, kuollut
Tale Taalasmaa: entinen vävy, kuollut
Ilja Taalasmaa: lapsenlapsi, kuollut
Henkilösuhteet > Vihamieliset suhteet

Heikki Pohjonen
Amppelirusokki

| Amppelirusokki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Asteroideae
Tribus::  Coreopsideae
Suku::  Rusokit Bidens
Laji::  ferulifolia
Kaksiosainen nimi
 Bidens ferulifolia  (Jacq.) DC. 
Katso myös
   Amppelirusokki Wikispeciesissä   Amppelirusokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amppelirusokki (Bidens ferulifolia) on rusokkeihin kuuluva kasvi, jota viljellään koristekasvina. Laji kasvaa alkuperäisenä Pohjois- ja Keski-Amerikassa. Lajinimi ferulifolia viittaa keltaputkiin (Ferula).
Suomen Lajitietokeskuksen mukaan (2024) amppelirusokki tarkoittaa kuitenkin erästä toista rusokkilajia, Bidens triplinerviaa.
Ulkonäkö ja koko

Amppelirusokilla on pysty, yläosasta haarova varsi. Sen lehdet ovat 2–3 kertaa parilehdykkäiset ja kapealiuskaiset. Amppelirusokin kukassa on viisi keltaista laitakukkaa. Sen pähkylät ovat kapeat, 5–7 millimetriä pitkät ja niissä on kaksi otaa.
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Bidens ferulifolia (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Bidens ferulifolia:  Wikidata: Q2901721  Wikispecies: Bidens ferulifolia  CoL: LS8P  EoL: 579057  EPPO: BIDFE  GBIF: 5391966  GRIN: 462783  iNaturalist: 159244  IPNI: 941464-1  IRMNG: 11439042  ISC: 112696  ITIS: 35721  NatureServe: 2.143497  NBN: NBNSYS0100002001  NZOR: 80a10910-f95e-41db-8547-a41dd1d5e21b  Observation.org: 194572  Open Tree of Life: 86776  Plant List: gcc-113238  PLANTS: BIFE2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:184905-1  RHS: 27935  Tropicos: 2709597  WFO: wfo-0000013690  Laji.fi: MX.42486 
Coreopsis ferulifolia:  Wikidata: Q38712383  CoL: YDQ4  GBIF: 3106061  GRIN: 462784  IPNI: 198007-1  IRMNG: 11435006  ITIS: 511385  NZOR: 3e3bb239-7b4e-472e-b4b0-ed14e7da9e8a  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:198007-1  Tropicos: 50059718  WFO: wfo-0000069441  WoRMS: 1174593
Kallioiset

| Kallioiset |
| --- | --- |
 Karvaskallioinen (Erigeron acris)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Kallioiset Erigeron  L.
Katso myös
   Kallioiset Wikispeciesissä   Kallioiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kallioiset (Erigeron) on suku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu noin 455 lajia, joita kasvaa melkein koko maailmassa. Lähisukuiset koiransilmät (Conyza) yhdistetään mahdollisesti kallioisiin, mutta niitä pidetään toistaiseksi myös erillisenä sukuna.
Kallioislajeja

karvaskallioinen (Erigeron acris, syn. E. acer)
sädekallioinen (Erigeron annuus)
kultakallioinen (Erigeron aurantiacus)
helokallioinen (Erigeron aureus)
argentiinankoiransilmä (Erigeron bonariensis, syn. Conyza bonariensis)
sopulinkallioinen (Erigeron borealis)
kalderankallioinen (Erigeron calderae)
kanadankoiransilmä (Erigeron canadensis, syn. Conyza canadensis)
Erigeron chrysopsidis
pursukoiransilmä (Erigeron floribundus)
vuorikallioinen (Erigeron glabratus)
siniharmaakallioinen (Erigeron glaucus)
marokonkoiransilmä (Erigeron gouanii, syn. Conyza gouanii)
tummakallioinen (Erigeron humilis)
rentokallioinen (Erigeron karvinskianus)
lehtokallioinen (Erigeron macranthus)
jalokallioinen (Erigeron speciosus)
valjukoiransilmä (Erigeron sumatrensis, syn. Conyza sumatrensis)
tunturikallioinen (Erigeron uniflorus)
Kallioislajeja > Lajit Suomessa

Kallioislajeista Suomessa luonnonvaraisena kasvavat karvaskallioinen, sopulinkallioinen, sädekallioinen, tummakallioinen ja tunturikallioinen. Koiransilmistä Suomessa kasvaa vakiintuneena kanadankoiransilmä ja argentiinankoiransilmä on havaittu satunnaistulokkaana.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kallioiset – Erigeron
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kallioiset (Erigeron)
ITIS: Erigeron (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Erigeron (englanniksi)
Flora of China: Erigeron (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q745253  Wikispecies: Erigeron  APDB: 190590  APNI: 72067  CoL: 633LL  eFloraSA: Erigeron  EoL: 37999  EPPO: 1ERIG  FloraBase: 22209  FNA: 112000  FoC: 112000  GBIF: 3146588  GRIN: 4382  iNaturalist: 50879  IPNI: 326342-2  IRMNG: 1066016  ITIS: 35803  NBN: NHMSYS0000458532  NCBI: 41574  NZOR: c13245eb-de18-4f3e-9482-5a5e7e76ff95  Open Tree of Life: 643717  PLANTS: ERIGE2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:326342-2  Tropicos: 40005058  VASCAN: 1149  VicFlora: 03ffa7ad-0b4d-442b-888a-ea47370f2896  WFO: wfo-4000013785  WoRMS: 426002
Marjatta Kallio

| Marjatta Kallio |
| --- | --- |
 Kallio elokuvassa Syntipukki (1957)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Marjatta Elina Kallio
Syntynyt: 10. helmikuuta 1924 Tampere
Kuollut: 7. heinäkuuta 2003 (79 vuotta) Espoo
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Puoliso:  Kai Lappalainen  (vih. 1953–60)   Saulo Haarla  (vih. 1961–65)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1946–1976
Merkittävät roolit:   Niskavuoren Heta  Syntipukki  Yhteinen vaimomme 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Marjatta Elina Kallio (10. helmikuuta 1924 Tampere – 7. heinäkuuta 2003 Espoo) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän työskenteli Helsingin kaupunginteatterin riveissä lähes 30 vuotta. Kallio muistetaan erityisesti pirteiden nais­osien tulkitsijana.
Kallio oli taitava komedienne, ja hänen rooli­työskentelynsä oli yhtä aikaa kepeää ja keskittynyttä. Hänet muistetaan erityisesti nais­pää­osistaan Ville Salmisen Karjala-tri­logian elo­kuvissa Säkki­järven polkka ja Anu ja Mikko, Valentin Vaalan ohjaamassa satiirisessa komediassa Yhteinen vaimomme, Aarne Tarkaksen sotilas­farssissa Vatsa sisään, rinta ulos! ja Matti Kassilan komediassa Synti­pukki. Niin ikään hän näytteli sivu­roolia Kassilan elo­kuvassa Isän vanha ja uusi. Kallio teki viimeisen elo­kuva­roolinsa 1968.