Ulsterin uudisasutus
Asuttaminen alkaa

Uudisasutusta koskeneet säädökset hyväksyttiin Englannin parlamentissa vuonna 1609. Asutukseen käytettäisiin sekä kapinajohtajilta takavarikoituja alueita että muita irlantilaisille kuuluneita maita. Kaikkiaan tarkoitukseen varattua maata oli noin 200 000 hehtaaria. Asutuksen kohteiksi valittiin kuusi Ulsterin yhdeksästä kreivikunnasta. Ulkopuolelle jäivät ainoastaan Antrim, Down ja Monaghan. Niihin ei tarvinnut suunnata ohjattua uudisasutusta, koska Downiin ja Antrimiin suuntautui muutenkin voimakas muuttovirta Skotlannista (eivätkä ne sitä paitsi olleet kuuluneet kapinapäälliköiltä takavarikoituihin läänityksiin) ja Monaghania taas oli uudisasutettu jo 1590-luvulla.
Asutuspolitiikka toimi siten, että halukkaille ”istuttajille” annettiin 2 000 eekkeriä (810 hehtaaria) viljelykelpoista sekä heidän haluamansa määrä ei-viljelykelpoista maata. Hieman pienempiä maa-alueita jaettiin myös muille ryhmille, kuten ansioituneina pidetyille irlantilaisille. Uusien maanomistajien piti kolmen vuoden kuluessa asuttaa mailleen 24 miespuolista uudisasukasta tuhatta eekkeriä kohden sekä rakentaa sinne linna tai jokin vaatimattomampi puolustusrakennelma. Irlantilainen väestö piti ajaa mailta kokonaan pois. Kaikkien maata vastaanottavien piti vannoa uskollisuudenvala kruunulle ja tunnustaa protestanttista uskoa. He eivät saaneet ottaa mailleen irlantilaisia maanvuokraajia, ja heidän odotettiin kykenevän puolustautumaan mahdollisia kapinoita vastaan. Tarkoituksena oli varmistaa, että uudisasukkaat eivät pitkälläkään aikavälillä sulautuisi irlantilaiseen kantaväestöön. Ulsterin uudisasutus onnistui aiempia Irlannin asutushankkeita paremmin, koska nyt jaettaville maille saatiin houkuteltua sekä maanomistajia, maanvuokraajia että maatyöläisiä Englannista ja Skotlannista. Pääosa uudisasukkaista tuli Skotlannin alamailta. Monet heistä olivat presbyteerejä, mutta heidän ei sallittu perustaa omaa kirkkoaan Irlantiin ennen 1640-lukua. Hallitseva asema annettiin anglikaaniselle Irlannin kirkolle (Church of Ireland).
Uudisasutusta ei saatu toteutettua aivan alkuperäisten suunnitelmien mukaan ja varsinkin kolmen vuoden aikaraja jaettavien maiden asuttamiselle osoittautui epärealistiseksi. Pääomien keräämiseksi asutuksen edistämiseen kaksitoista Lontoon Cityn ammattikuntaa muodosti vuonna 1609 ”The Honourable The Irish Society” -nimisen yhteisen organisaation, joka sai toimiluvan vastata uudisasutuksesta huomattavia luonnonrikkauksia käsittäneellä Derryn ja Colerainen välisellä alueella eli niin sanotulla O’Cahanin maalla. Hanke osoittautui kannattavaksi sijoittajille, mutta asutus alueella ei toteutunut aivan kruunun toivomalla tavalla, sillä sääntöjen vastaisesti irlantilaisten talonpoikien sallittiin jäädä entisille mailleen vuokralaisiksi. Cityn edustajille vuonna 1613 annetussa valtakirjassa määrättiin muuttamaan Derryn historiallinen nimi muotoon Londonderry, viittauksena Lontooseen.
Irlantilainen kantaväestö suhtautui ymmärrettävästi Ulsterin uudisasuttamiseen vihamielisesti. Vuosina 1613–1615 kokoontui kuningas Jaakko I:n pitkän tauon jälkeen koolle kutsuma Irlannin parlamentti, jonka toivottiin symbolisesti siunaavan uudisasutuspolitiikan. Asutetuille alueille perustettiin riittävästi uusia vaalipiirejä, jotta parlamentin molempiin kamareihin saatiin ainakin niukka protestanttinen enemmistö. Parlamentti hyväksyikin asutuspolitiikan, mutta katolisia sortavaa uskonnollista lainsäädäntöä ei lopulta ajettu läpi yhteiskuntarauhan säilyttämiseksi. Irlannin parlamenttia ei tämän jälkeen kutsuttu uudelleen koolle ennen vuotta 1633.