stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kimmo Oksanen

Kimmo Oksanen vuonna 2017.
Kimmo Oksanen (s. 1. syyskuuta 1960 Sysmä) on Helsingin Sanomien toimittaja, kolumnisti ja kirjailija.
Tunnustukset

Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2019: Ohikuljetut – Erään kerjäläisperheen tarina (Yhdessä valokuvaaja Heidi Piiroisen kanssa).
Suomen kirjataiteen komitean Vuoden kaunein kirja 2019: Ohikuljetut – Erään kerjäläisperheen tarina (Yhdessä valokuvaaja Heidi Piiroisen kanssa).
Bonnierin vuoden kirja: 2016 Kasvonsa menettänyt mies
Sananvapausjärjestö PEN:n Vuoden Sananvapauspalkinto 2014.
Helsingin yliopisto: 375 humanistia 2015.
Kultainen Helsinki-mitali 2012.
Kirjat

Makasiinit 1899–2006.  Helsinki:  Helsingin Sanomat, 2006.  ISBN 952-5557-09-X
Kerjäläisten valtakunta: totuus kerjäävistä romaneista... ja muita valheita.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35778-1
Kasvonsa menettänyt mies.  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-40917-6
Ohikuljetut – Erään kerjäläisperheen tarina.  Helsinki:  WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-42950-1
Isän varjo. Helsinki: WSOY, 2020. ISBN 9789510448991.
Aiheesta muualla

Kuusi kuvaa: Kimmo Oksanen. Yle Areena.
Valkama, Meri & Rotko, Lauri: Kimmo Oksasen silmä alkoi kutista, ja pian kasvot olivat tuhoutuneet Helsingin Sanomat. 22.2.2015.
Kimmo Oksanen tietää paljon kauneudesta; Kimmo Oksanen ja Olga Ketonen Radio Suomessa.
Olympus Mons

| Olympus Mons |
| --- | --- |
 Olympus Mons Mars Global Surveyorin kuvaamana
Korkeus:  22–27 000 m
Sijaintitiedot
Sijainti:  Tharsis, Mars
Geologia
Tyyppi:  kilpitulivuori
Olympus Mons on sammunut tulivuori Marsissa. Se on Aurinkokunnan suurin tulivuori ja korkein tunnettu vuori. Olympus Mons on eri määritelmien mukaan noin 22–27 kilometriä korkea ja 600–700 kilometriä leveä. Vuoren rinteet ovat hyvin loivat lukuun ottamatta länsi- ja pohjoisreunaa kiertävää kuuden kilometrin korkuista jyrkännettä. Vuoren huipulla on kuudesta osittain päällekkäisestä kalderasta koostuva syvänne, joka on kolme kilometriä syvä.
Olympus Monsin rinteitä.
Olympus Mons on kilpitulivuori. Se on muodostunut nykyisen kaltaiseksi pitkän ajan kuluessa, kun laavaa on jatkuvasti virrannut purkausaukosta. Tulivuori on syntynyt Marsin kuoren kuumaan pisteeseen, ja koska Marsissa ei ole litosfäärilaattojen liikettä, vuori on kasvanut miljoonien vuosien aikana valtavan laajaksi. Olympus Mons peittää niin suuren osan Marsista, että se voidaan nähdä kokonaisuudessaan ainoastaan planeetan kiertoradalta − pinnalta katsottaessa sen rinteet jäävät horisontin taa.
Olympus Mons sijaitsee tuliperäisellä Tharsiksen ylängöllä, jossa on myös kolme muuta suurta kilpitulivuorta: Arsia Mons, Pavonis Mons ja Ascraeus Mons.
Olympus Mons pinta-alaltaan verrattuna Ranskaan
Olympus Mons on pinta-alaltaan melkein koko Puolan kokoinen
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Olympus Mons Google Marsissa
Oligarkia

Oligarkia eli harvainvalta (m.kreik. ὀλίγος ”harvat” ja m.kreik. ἄρχω ”hallita”) on valtiomuoto, jossa vallankäyttö on rajattu pienelle, syntyperään tai varallisuuteen perustuvalle eliitille.
Antiikin aikana

Kreikkalainen filosofi Aristoteles käytti sanaa oligarkia tarkoittamaan korruptoitunutta, oligarkkien omaan etuun tähtäävää vallankäyttöä. Jos eliitti sen sijaan käytti valtaansa epäitsekkäästi, yhteistä hyvää ajaakseen, kutsui hän hallintoa aristokratiaksi.
Spartassa vallitsi spartiaattien harvainvalta, ja monissa kreikkalaisten siirtokunnissa alkuperäisten siirtolaisten oligarkia. Myös Ateenassa yritettiin vuonna 411 eaa. peloponnessolaissodan aikaan perustaa oligarkia. Solonin lakien voimaantulon jälkeen 600–500 lukujen vaihteessa eaa. Solonin oligarkiassa, joka voidaan nähdä myös timokratiana, kansalaiset oli jaettu neljään luokkaan joilla oli vaihteleva määrä oikeuksia ja velvollisuuksia. Vain ylimmillä yhteiskuntaluokilla, joilla oli varallisuutta ja veronmaksukykyä, oli mahdollisuus poliittiseen vaikuttamiseen.
Roomassa muotoutui 400-luvulla eaa. uusi varallisuuteen perustuva oligarkkinen hallintojärjestelmä, jossa varakkaimmilla kansanluokilla oli kansankokouksissa ehdoton valta.
Nykyaikana

Nykyaikana oligarkia nähdään yleisesti demokratian vastakohtana. Joidenkin poliittisten filosofien mukaan tämä on kuitenkin totta vain kun katsotaan demokratian retoriikkaa tai sen ideaalia, mutta todellisen maailman demokratiat muistuttavatkin oligarkioita monessa suhteessa. Sosiologi C. Wright Millsin mukaan demokratiassa vallan ottavat yritykset, asevoimat ja hallinnollinen byrokratia, jotka eivät ole vastuussa äänestäjille ja pyrkivät tavoittelemaan vain omaa etuaan yleisen edun kustannuksella.
Italialaisen Gaetano Moscan mukaan kaikista suurista yhteiskunnista tulee lopulta pienen vähemmistön, ”poliittisen luokan”, hallitsemia, koska sillä on korkeaa hallinnollista osaamista, jonka avulla se voi ottaa haltuunsa maan hallintokoneiston.
Oligarkkisia piirteitä voidaan havaita kaikkialla. Selkeimmin oligarkioita ovat olleet nykyaikana apartheidin aikainen Etelä-Afrikka, jossa valta oli valkoisella vähemmistöllä, ja Iranin islamilainen tasavalta, jossa valta on islamilaisella papistolla. Oligarkioita ovat  myös olleet monet sotilashallitusten hallitsemat valtiot. Lisäksi Venäjän ja Ukrainan kommunisminjälkeisissä yhteiskunnissa ovat rikkaat oligarkit olleet merkittävässä osassa poliittista elämää.
Oligarkinen kapitalismi

Oligarkinen kapitalismi on kapitalismin muoto, jossa talouskasvu ei ole tärkeää. Siinä suojellaan ja rikastutetaan pientä väestönosaa. Sen kanssa ilmenee räikeää taloudellista epätasa-arvoa ja korruptiota. Idea on se että taloudellisen vallan keskittyminen tuo mukanaan oligarkisen politiikan, sillä talous ja politiikka ovat toisiinsa toiminnallisesti kytköksissä. Yhdysvalloissa oligarkisen kapitalismin mahdollisuus on sivuutettu 1940-luvulta alkaen kylmän sodan hengessä ja uusfasismin ilmeneminen on kiistetty. Kapitalismin kytky demokratiaan on esitetty "annettuna" ja "vapaan maailman" tosiseikkana.
Omaishoito

Omaishoito on perheenjäsenen tai muun läheisen päivittäistä avustamista, jonka perusteena on sairaus, vamma tai muu erityinen hoivan tarve. Tällaista avustajaa kutsutaan omaishoitajaksi. Suomessa tuli voimaan laki omaishoidon tuesta vuonna 2006. Sen mukaan omaishoito on vanhuksen, vammaisen tai sairaan henkilön hoidon ja huolenpidon järjestämistä kotioloissa.
Omaishoidon tuki lakisääteinen sosiaalipalvelu, jolla tarkoitetaan vanhuksen, vammaisen tai sairaan kotona tapahtuvan hoidon ja huolenpidon turvaamiseksi annettavaa hoitopalkkiota ja palveluja. Edut määritellään hoito- ja palvelusuunnitelmassa, joka tehdään sen kunnan kanssa, jossa omaishoidon tukea anova asuu. Tuen myöntämiskäytännöissä on runsaasti kunnallisia eroavaisuuksia. Omaishoidon tukea saa 29 000 henkilöä lähde?.
Omaishoitaja on henkilö, joka on tehnyt omaisensa tai läheisensä asuinkunnan kanssa omaishoidon sopimuksen tämän hoivasta ja hoitotyöstä ja kantaa siitä pääasiallisen vastuun ensisijaisena hoitajana.lähde?
Kirjallisuutta

Koistinen, Pertti: Hoivan arvoitus. Vastapaino 2003. ISBN 951-768-124-0
Erling Olsen

| Erling Olsen> Kansankäräjien puhemies |
| --- | --- |
 5. lokakuuta 1994 – 11. maaliskuuta 1998  
Edeltäjä:  Henning Rasmussen
Seuraaja:  Ivar Hansen
Tanskan oikeusministeri
 Poul Nyrup Rasmussenin I hallitus 29. maaliskuuta 1993 – 27. syyskuuta 1994  
Edeltäjä:  Pia Gjellerup
Seuraaja:  Bjørn Westh
Tanskan asuntoministeri
 Anker Jørgensenin III, IV ja V hallitus 30. elokuuta 1978 – 10. syyskuuta 1982  
Edeltäjä:  Ove Hove
Seuraaja:  Niels Bollmann
Kansankäräjäedustaja
 1975–1998 1971–1973 1964–1966  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Erling Heymann Olsen
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1927
Kuollut: 27. kesäkuuta 2011 (84 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Tutkinnot:  Kööpenhaminan yliopisto
Erling Heymann Olsen (18. huhtikuuta 1927 – 27. kesäkuuta 2011) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä 1964–1966, 1971–1973 ja 1975–1998 sekä toimi niiden puhemiehenä 1994–1998. Vuosina 1978–1982 hän oli Tanskan asuntoministeri ja 1993–1994 oikeusministeri. Koulutukseltaan hän oli valtiotieteiden tohtori. Hän toimi ensin professorina Kööpenhaminan yliopistossa ja sitten rehtorina Roskilden yliopistossa.
Teokset

Olsen, Erling. Fra ælling til ugle. Fremad, 1998. ISBN 8755721826
Aiheesta muualla

Muistokirjoitus kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Oliivihaukiankerias

| Oliivihaukiankerias |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anguilliformes
Heimo::  Haukiankeriaat Muraenesocidae
Suku::  Muraenesox
Laji::  bagio
Kaksiosainen nimi
 Muraenesox bagio  Hamilton, 1822 
Katso myös
   Oliivihaukiankerias Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Oliivihaukiankerias (Muraenesox bagio) on suurikokoinen käärmemäinen ankeriaskala. Se on yöaktiivinen ja saalistaa pohjakaloja ja äyriäisiä. Laji on arvostettu sekä virkistys- että ammattikalastajien keskuudessa, ja sitä pyydetään mielellään. Se on hyvin aggressiivinen, ja sen purema voi olla hyvinkin vakava.
Koko ja ulkonäkö

Oliivihaukiankerias voi kasvaa lähes kaksimetriseksi ja 28–30 kilogramman painoiseksi. Lajin pääväri on oliivinruskea, selän puolella tummempi väritys vaalentuu vatsaa kohti. Leuat ovat suuret ja haukimaiset.
Levinneisyys

Oliivihaukiankeriasta esiintyy Indopasifisella merialueella, joka ulottuu Afrikan itärannikolta Filippiineille ja Japaniin, Uuden-Guinean ympäristöön, Australian pohjoisrannikolle, Uuteen-Kaledoniaan ja Fidžisaarille. Se elää rannikon matalissa vesissä ja toisinaan jokisuiden murtovesissä.
Lisääntyminen

Naaras laskee mätimunansa lähelle rannikkoa ja poikaset kuoriutuvat 9–10 viikossa. Naaras voi laskea kerralla jopa neljä miljoonaa mätimunaa.
Johan Olivecreutz

Johan Olivecreutz (vuoteen 1751 Gezelius, 17. lokakuuta 1721 Tukholma – 14. maaliskuuta 1804 Turku) oli suomalainen valtiopäiväedustaja ja varsinaissuomalaisen Karunan kartanonherra.
Olivecreutzin esi-isät työskentelivät piispoina useassa sukupolvessa. Esi-isiensä mallin mukaisesti myös Johan Olivecreutz opiskeli teologiaa, mutta teki elämäntyönsä lähinnä kartanonomistajana ja valtiopäivämiehenä. Valtiopäivillä hän kannatti hattujen puoluetta ja pyrki uudistamaan Ruotsin itäisiä maakuntia, joilla hänen aikanaan tarkoitettiin sittemmin Suomeksi kutsuttua aluetta. Kartanonomistajana Olivecreutz oli vaativa, mutta valistusajan hengen mukaisesti myös oikeudenmukainen. Hän modernisoi paikallista maataloutta ja kehitti Karunasta alueensa säätyläisväen sosiaalisen elämän keskuksen.
Elämä

Johan Olivecreutzin vanhemmat olivat taidemaalari Helena Arnell ja Johannes Gezelius. Hänen isänsä oli määrä olla Viipurin piispa, mutta Viipurin jäädessä Ruotsin valtakunnanrajan itäpuolelle tästä tuli Porvoon ensimmäinen piispa. Johannes Gezelius kuoli heinäkuussa 1733, jonka jälkeen leskirouva Helena Arnell muutti perheineen Porvoosta Kemiön Västakärriin. Siellä sijaitsi Gezeliusten suvulle kuulunut Karunan kartano.
Johan Olivecreutz valmistui ylioppilaaksi Turussa aloitti opintonsa Turun akatemiassa vuonna 1736. Hänen väitöskirjansa edusti niin sanottua luonnollista teologiaa ja toi hänelle dosentuurin. Kuningas Fredrik I antoi Olivecreutzille valtakirjan Turun akatemian sihteerin virkaan 1746. Mies jäi kuitenkin välittömästi virkavapaalle ja matkusteli pitkin Keski-Eurooppaa. Lopulta hän luopui melko vaatimattomaksi jääneestä yliopistourastaan.
Olivecreutz palasi Suomeen Tukholman kautta. Hän saapui valtakunnan pääkaupunkiin keskelle kuningas Aadolf Fredrikin vuoden 1751 kruunajaisjuhlallisuuksia ja hänet aateloitiin niiden yhteydessä. Tuolloin hän vaihtoi sukunimensä Gezeliuksesta Olivecreutziksi. Käytännössä aatelointi oli vahvistus Gezelius-suvun vuonna 1719 tapahtuneelle aateloinnille. Seuraavana vuonna Olivecreutz saapui Suomeen ja keskittyi hoitamaan tilojaan Sauvossa ja Kemiössä.
Olivecreutz oli säntillinen ja ankara kartanonherra. Hän uudenaikaisti maanviljelyä ja karjanhoitoa. Hänen tilustensa koko kasvoi ja hän perusti Sauvoon ja Kemiöön pitäjänmakasiinit. Valtiopäivillä Olivecreutz toimi sukunsa päämiehenä ja esitti toimia Suomen talouselämän kehittämiseksi ja maan väkiluvun kasvattamiseksi. Ruotsin itäisten maakuntien eli nykyisen Suomen väestömäärä joka tapauksessa kaksinkertaistui 1700-luvun jälkipuoliskolla.
Vuonna 1770 Olivecreutz sai Skånen ja Blekingin laamannin viran. Hän muutti Ruotsiin ja palasi Karunaan kolmentoista vuoden kuluttua. Kartanosta kehittyi paikallisten säätyläisten kokoontumispaikka.
Olivecreutzin kielitaito oli laaja: hän osasi muun muassa syyriaa ja arabiaa.
Olivecreutz avioitui Adolphina Johanna Rutenskiöldin (1750 – 20. syyskuuta 1837) kanssa 29. elokuuta 1771. Pariskunnalle syntyi lapset
Margareta Helena (27. heinäkuuta 1772 – 27. kesäkuuta 1855)
Johan (6. joulukuuta 1774 – 1. lokakuuta 1814)
Johan Adolf (27. joulukuuta 1775 – 23. toukokuuta 1836)
Göran (12. huhtikuuta 1779 – 10. heinäkuuta 1830).
Valtiopäivämiehenä Olivecreutz toimi vuosina 1755–1756, 1760–1762, 1765–1766, 1769–1770 ja 1771–1772.
Aiheesta muualla

Wiki.narc Gezelius
Gardbergin suvun historia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Vatikaani 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852
Olykan linna

| Olykan palatsilinna |
| --- | --- |
 Olykan palatsilinna (Napoleon Ordan piirros, noin 1860–1870-luku)
Sijainti:  Olyka, Volynian alue Ukraina
Koordinaatit:  50°43′24.35″N, 25°48′30.79″E
Rakennustyyppi:  linnoitettu asuinpalatsi
Rakennuttaja:  Radvilan suku
Omistaja:  1400-luvulla liettualainen Kiszkan (Kiška) aatelissuku, vuodesta 1523– Radvilan aatelissuku, nykyään ?
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Olykan linna on pääosin liettualaisen Radvilan eli Radziwillin (liett. Radvila, puol. Radziwiłł, valkoven. Радзівіл, ukr. Радзивілл) aatelissuvun rakentama rakennuskokonaisuus Olykan kylässä, Volynian alueella nykyisen Ukrainan luoteisosissa. Olyka sijaitsee linnuntietä noin 35 kilometriä Volynian alueen Lutskin kaupungin itäpuolella.
Olykan palatsilinnan sijainti
Liettuan suuriruhtinaskunnan ylihetmanni, Olykan ja Njasvižin 1. herttua Mikalojus Radvila Musta
Olykan linnan palatsia 2010
Linnan historiaa

Olykaan rakennettiin 1460-luvun tienoilla kivinen kirkko ja siellä ilmeisesti oli liettualaisperäisen Kiškan aatelissuvun kartano. Hyvin laajat Olykan ja Njasvižin (nykyisellä Valko-Venäjällä) alueet tulivat Radvilan suvulle vuonna 1513 (tai 1523) Kiszkan aatelissuvulta avioliiton myötäjäisinä, kun muun muassa Trakain linnanherrana toiminut Jonas Radvila I (Jan Radziwiłł, 1474–1522) meni naimisiin Anna Kiškaitėn kanssa.
Alueet siirtyivät aikanaan heidän pojalleen, Krakovassa opiskelleelle Mikalojus Radvila Mustalle (liett. Mikalojus Radvila Juodasis, puol. Mikołaj Radziwiłł Czarny, 1515 Njasviž- 1565), joka kohosi koko Liettuan suuriruhtinaskunnassa ylipäälliköksi ja oli yksi koko Puola-Liettuan vaikutusvaltaisimmista ja rikkaimmista miehistä. Aatelisarvoltaan hän oli ensimmäinen Olykan ja Njasvižin herttua, joka vuonna 1547 sai samanaikaisesti serkkunsa kanssa sukuhaaralleen herttuan periytyvän ja korkean arvonimen sota-ansioillaan. Herttua rakennutti Olykaan 1500-luvun puolivälin tienoilla silloisen Puolan itäosien ensimmäisen, 4-kulmaiseen pohjaratkaisuun perustuvan bastionilinnan. Linnan koko on noin 100 × 120 metriä ja sen ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 1564. Mahtiherttua oli protestantti, ja Olykasta kehittyi useiksi vuosikymmeniksi yksi kalvinistisen uskonpuhdistuksen tärkeistä linnakkeista Volynian alueella. Vastaava reformismin tukikohta muodostui myös Njasvižin linnasta ja Radvilan toisen sukuhaaran hallitsemasta Biržain linnasta.
Kivisen palatsilinnoituksen rakentamista jatkoi linnan perinyt Mikalojus Radvilan nuorin poika Stanislovas Radvila II (puol. Stanisław Radziwiłł, 1559 Vilna – 1599 Pasawa), joka toimi muun muassa Liettuan suuriruhtinaskunnan marsalkkana (Puolan kuninkaan neuvonantajana). Hänen poikansa, Liettuan suuriruhtinaskunnan kansleriksi edennyt Albertas Stanislovas Radvila (puol. Albrecht Stanisław Radziwiłł, 1593 Olyka – 1656 Gdansk) peri Olykan maat isältään ja jatkoi linnan rakentamista. Rakennustöitä hidastuttivat ja toisaalta kannustivat useat rakenteita vahingoittaneet piiritykset, joihin Olykan linna joutui 1590–1640-lukujen aikana.
Neuvostoaikana rakennuksissa toimi mielisairaala. Palatsilinna on nykyään osaksi raunioina, joskin neuvostoajan jälkeen palatsia on osin kunnoistettu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Olykan linnaa nykyään kuvina (youtube.com)
Olyka (castle) (castles.com.ua)
Valokuvia linnasta vuodelta 2005 (vlasenko.net)
Katso myös saman Radvilan sukuhaaran Njasvižin palatsilinna, Kletsk ja Mirin linna
Katso myös Radvilan suvun toisen sukuhaaran Biržain linna
Mary Oliver

| Mary Oliver> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. syyskuuta 1935 Maple Heights, Ohio
Kuollut: 17. tammikuuta 2019 (83 vuotta) Hobe Sound, Florida
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Palkinnot
 Pulitzer-palkinto (1984) National Book Award (1992) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mary Jane Oliver (10. syyskuuta 1935 Maple Heights, Ohio – 17. tammikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hänen ensimmäinen kokoelmansa No Voyage, and Other Poems julkaistiin vuonna 1963. Hänet on palkittu muun muassa Pulitzer-palkinnolla kokoelmastaan American Primitive (1983) sekä National Book Awardilla kokoelmasta New and Selected Poems (1992). Hänen runouttaan on kuvattu uudenlaiseksi romantiikaksi, jossa luonnon ja sitä havainnoivan ihmisen väliset rajat häviävät. Oliverin laajasta runo- ja esseetuotannosta on suomennettu kaksi runokokoelmaa, Joutsen (2013) ja Tuhat aamua (2015).
Oliver opiskeli Ohio State Universityssä sekä Vassar Collegessa. Hän asui ja työskenteli vuosikymmeniä Provincetownissa, Massachusettsissa, kunnes 2000-luvulla muutti pitkäaikaisen elämänkumppaninsa, valokuvaaja Molly Malone Cookin kuoleman jälkeen Floridaan.
Julkaisuja

No Voyage, and Other Poems (1963, laajennettu painos 1965)
The River Styx, Ohio, and Other Poems (1972)
The Night Traveler (1978)
Twelve Moons (1978)
Sleeping in the Forest (1979)
American Primitive (1983)
Dream Work (1986)
Provincetown (1987)
House of Light (1990)
New and Selected Poems (1992)
A Poetry Handbook (1994)
White Pine. Poems and Prose Poems (1994)
Blue Pastures (1995)
West Wind. Poems and Prose Poems (1997)
Rules for the Dance. A Handbook for Writing and Reading Metrical Verse (1998)
Winter Hours. Prose, Prose Poems, and Poems (1999)
The Leaf and the Cloud (2000)
What Do We Know (2002)
Owls and Other Fantasies (2003)
New and Selected Poems, volume two (2004)
Why I Wake Early. New Poems (2004)
Blue Iris. Poems and Essays (2004)
Long Life. Essays and Other Writings (2004)
At Blackwater Pond. Mary Oliver Reads Mary Oliver (2006)
Thirst. Poems (2006)
Red Bird (2008)
Evidence (2009)
Swan: Poems and Prose Poems (2010)
A Thousand Mornings (2012)
Suomennoksia

Joutsen. Runoja ja proosarunoja. (Swan: Poems and Prose Poems, 2010.) Suomentaneet Pertti Nieminen ja Tuulia Toivanen. Helsinki: Basam Books, 2013. ISBN 978-952-260-138-4.
Tuhat aamua. (A Thousand Mornings, 2012.) Suomentaneet Pertti Nieminen ja Tuulia Toivanen. Helsinki: Basam Books, 2015. ISBN 978-952-260-376-0.
Omistajan kompetenssi

Omistajan kompetenssi tarkoittaa esineoikeudessa omistajan oikeudellista määräämisvaltaa siirtää esine omistuspiiristä toiseen. Siirtyminen voi tapahtua myös vain kuvaannollisesti eli tapahtuu omistajan hallintaoikeuden subjektin vaihdos. Omistajan oikeusasema voidaan jakaa kolmeen peruselementtiin:
omistajan hallintaoikeus
omistajan kompetenssi eli omistajan kelpuutusmuodot
omistajan dynaaminen suoja.
Omistajan kelpuutusmuodot

Omistajan yksityisoikeudelliset kompetenssimuodot ovat yleisesti:
luovutuskompetenssi
luottokompetenssi
perittävyyskompetenssi
testamenttauskompetenssi
rajoitettujen esineoikeuksien perustamiskompetenssi
Oma (Venäjä)

Oma (alun perin Kokino, kylän ensimmäisen talon asukkaiden mukaan) (ven. О́ма) on kylä ja Oman maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisen piirikunnan länsiosissa Pohjois-Venäjällä.
Kylä sijaitsee Omajoen alajuoksun itärannalla, linnuntietä 17 kilometriä ja vesitse 47 kilometriä ylävirtaan joen laskukohdasta Barentsinmeren Tšošanlahteen. Nenetsian autonomisen piirikunnan länsiosissa sijaitsevaan Oman kylään ei ole ympärivuotisia tieyhteyksiä. Linnuntietä noin 300 kilometrin päässä idässä sijaitseva Nenetsian pääkaupunki Narjan-Mariin on saavutettavissa lähinnä lentäen. Lentoja on myös Arkangeliin.
Oma on nykyään osuuskuntamaisesti toimivan porotalouskolhoosin kotikylä. Kylästä löytyy myös lastentarha, koulu, terveysasema, postitoimisto ja pienlentokenttä.
Oman maalaiskunnan väestö

Kylä syntyi 1800-luvun alkupuolella kulkureitin varrelle; ensimmäiset asukkaat olivat Venäjän vanhauskoisia. Vuonna 1837 kylässä oli yksi talokunta, vuonna 1859 kaksi taloa ja 20 asukasta. Vuoteen 1922 mennessä talojen määrä oli kasvanut 22:een ja asukasluku 94:ään. 2000-luvun alussa taloja oli Oman kylässä noin 300 ja väestöä 930 henkeä. Väestö koostuu valtaosin venäläisistä, joskin noin 150 nenetsiä asui myös kylässä. Maalaiskunnan muita kyliä ovat noin 30 kilometriä idempänä sijaitseva Snopa (130 as. 2000-luvun alkupuolella) ja 30 kilometriä lännempää löytyvä Vižas (170 as. 2000-luvun alkupuolella).
Sittemmin väkiluku on kunnassa supistunut: vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan koko Oman kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 937 henkeä.
Aiheesta muualla

Oman maalaiskunnan epävirallinen sivusto (venäjäksi) (s-oma.narod.ru)
Oman maalaiskunta piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (zrnao.ru)
Omskin lentoasema

Omskin lentoasema eli Omsk-Tsentralnyi (ven. Международный аэропорт Омск (Центральный),  Meždunarodnyi aeroport Omsk (Tsentralnyi), Omskin keskuslentoasema, IATA: UNOO, ICAO: OMS) on Venäjän Omskin aluetta palveleva kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee miljoonakaupunki Omskin keskustan tuntumassa Irtyšjoen länsipuolella.
Matkustajamäärältään lentoasema kuuluu Venäjän keskisuuriin lentoasemiin. Vuonna 2013 Omsk-Tsentralnyin kautta kulki 975 tuhatta lentomatkustajaa. Matkoista yli puolet suuntautui Moskovaan.
Omskissa on muitakin lentokenttiä. Tunnetuimpiin kuuluu Omskin itäpuolella sijaitseva Omskin sotilaslentokenttä (UNOS, Omsk-Severnyi, Омск-Северный). Lisäksi 32 kilometriä kaupungin luoteispuolella on rakenteilla Omsk-Fjodorovkan lentoasema (Аэропорт Омск-Фёдоровка), jonne 2010-luvun lopulla tai 2020-luvulle tultaessa nykyisen Omskin keskuslentoaseman liikennettä on ajateltu siirrettävän.
Omskin lentoasema Venäjällä.
Omskin lentoaseman sijainti Omskin alueella.
Sisäaulanäkymä lentoasemalta syystalvella 2011.
Aiheesta muualla

Omsk (Tsentralnyi), meždunarodnyi aeroport (venäjäksi) (aviapages.ru)
Skyvector aeronautical charts: UNOO Omsk/Tsentralny Airport (englanniksi) (skyvector.com)