stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NHL-kausi 2001–2002

| NHL-kausi 2001–2002 |
| --- | --- |
Järjestyksessä oleva kausi:  85.
Joukkueiden määrä:  30
Sarja alkoi:  3. lokakuuta 2001
Sarja päättyi:  13. kesäkuuta 2002
Runkosarjan voittaja:  Detroit Red Wings
Mestari:  Detroit Red Wings
Pistepörssin voittaja:   Jarome Iginla (Calgary Flames)
Runkosarjan arvokkain pelaaja:   José Théodore (Montreal Canadiens)
Pudotuspelien pistepörssin voittaja:   Peter Forsberg (Colorado Avalanche)
Pudotuspelien arvokkain pelaaja:   Nicklas Lidström (Detroit Red Wings)
  ← 2000–2001 :  2002–2003 → 
NHL-kausi 2001–2002 oli National Hockey Leaguen 85. kausi. Sen aikana kukin 30 joukkueesta pelasi runkosarjassa 82 ottelua. Stanley Cupin voitti Detroit Red Wings, joka kaatoi Carolina Hurricanesin loppuottelusarjassa voitoin 4–1. Sarja oli tauolla talviolympialaisten 2002 aikana.
Runkosarja > Sijoitukset

Divisioonien voittajat jakavat konferenssin kolme kärkisijaa. Loput viisi jatkoonpääsijää valikoituvat pistejärjestyksessä.

(O = Ottelut, V = Voitot (2 p), H = Häviöt (0 p), T = Tasapelit (1 p), TM = Tehdyt maalit, PM = Päästetyt maalit, ME = Maaliero, P = Pisteet)
| Itäinen konferenssi> Joukkue | Itäinen konferenssi> O | Itäinen konferenssi> V | Itäinen konferenssi> H | Itäinen konferenssi> T | Itäinen konferenssi> TM | Itäinen konferenssi> PM | Itäinen konferenssi> ME | Itäinen konferenssi> P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Boston Bruins | 82 | 52 | 24 | 6 | 236 | 201 | +35 | 110 |
| Toronto Maple Leafs | 82 | 47 | 25 | 10 | 249 | 207 | +42 | 104 |
| Ottawa Senators | 82 | 46 | 27 | 9 | 243 | 208 | +35 | 101 |
| New York Islanders | 82 | 46 | 28 | 8 | 239 | 220 | +19 | 100 |
| Philadelphia Flyers | 82 | 45 | 27 | 10 | 234 | 192 | +42 | 100 |
| New Jersey Devils | 82 | 45 | 28 | 9 | 205 | 187 | +18 | 99 |
| Carolina Hurricanes | 82 | 40 | 26 | 16 | 217 | 217 | 0 | 96 |
| Montreal Canadiens | 82 | 39 | 31 | 12 | 207 | 209 | –2 | 90 |
| Washington Capitals | 82 | 38 | 33 | 11 | 228 | 240 | –12 | 87 |
| New York Rangers | 82 | 40 | 38 | 4 | 227 | 258 | –31 | 84 |
| Buffalo Sabres | 82 | 36 | 35 | 11 | 213 | 200 | +13 | 83 |
| Pittsburgh Penguins | 82 | 33 | 41 | 8 | 198 | 249 | –51 | 74 |
| Tampa Bay Lightning | 82 | 31 | 40 | 11 | 178 | 219 | –41 | 73 |
| Florida Panthers | 82 | 28 | 44 | 10 | 180 | 250 | –70 | 66 |
| Atlanta Thrashers | 82 | 24 | 47 | 11 | 187 | 288 | –101 | 59 |
| Läntinen konferenssi> Joukkue | Läntinen konferenssi> O | Läntinen konferenssi> V | Läntinen konferenssi> H | Läntinen konferenssi> T | Läntinen konferenssi> TM | Läntinen konferenssi> PM | Läntinen konferenssi> ME | Läntinen konferenssi> P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Detroit Red Wings | 82 | 55 | 17 | 10 | 251 | 187 | +64 | 120 |
| San Jose Sharks | 82 | 47 | 27 | 8 | 248 | 189 | +59 | 102 |
| St. Louis Blues | 82 | 47 | 27 | 8 | 227 | 188 | +39 | 102 |
| Phoenix Coyotes | 82 | 46 | 27 | 9 | 228 | 210 | +18 | 101 |
| Colorado Avalanche | 82 | 46 | 28 | 8 | 212 | 169 | +43 | 100 |
| Los Angeles Kings | 82 | 44 | 27 | 11 | 214 | 190 | +24 | 99 |
| Vancouver Canucks | 82 | 45 | 30 | 7 | 254 | 211 | +43 | 97 |
| Chicago Blackhawks | 82 | 42 | 27 | 13 | 216 | 207 | +9 | 97 |
| Edmonton Oilers | 82 | 42 | 28 | 12 | 205 | 182 | +23 | 96 |
| Dallas Stars | 82 | 41 | 28 | 13 | 215 | 213 | +2 | 95 |
| Calgary Flames | 82 | 35 | 35 | 12 | 201 | 220 | –19 | 82 |
| Minnesota Wild | 82 | 35 | 35 | 12 | 195 | 238 | –43 | 82 |
| Mighty Ducks of Anaheim | 82 | 32 | 42 | 8 | 175 | 198 | –23 | 72 |
| Nashville Predators | 82 | 28 | 41 | 13 | 196 | 230 | –34 | 69 |
| Columbus Blue Jackets | 82 | 27 | 47 | 8 | 164 | 255 | –91 | 62 |
Runkosarja > Pistepörssi TOP-10

| Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Jarome Iginla | Calgary Flames | 82 | 52 | 44 | 96 |
|  Markus Näslund | Vancouver Canucks | 81 | 40 | 50 | 90 |
|  Todd Bertuzzi | Vancouver Canucks | 72 | 36 | 49 | 85 |
|  Mats Sundin | Toronto Maple Leafs | 82 | 41 | 39 | 80 |
|  Jaromír Jágr | Washington Capitals | 69 | 31 | 48 | 79 |
|  Joe Sakic | Colorado Avalanche | 82 | 26 | 53 | 79 |
|  Pavol Demitra | St. Louis Blues | 82 | 35 | 43 | 78 |
|  Adam Oates | Capitals/Flyers | 80 | 14 | 64 | 78 |
|  Mike Modano | Dallas Stars | 78 | 34 | 43 | 77 |
|  Ron Francis | Carolina Hurricanes | 80 | 27 | 50 | 77 |
Pudotuspelit > Puolivälierät

| Itäinen konferenssi> Koti | Itäinen konferenssi> Vieras | Itäinen konferenssi> Voitot |
| --- | --- | --- |
| Boston Bruins | Montreal Canadiens | 2–4 |
| Philadelphia Flyers | Ottawa Senators | 1–4 |
| Carolina Hurricanes | New Jersey Devils | 4–2 |
| Toronto Maple Leafs | New York Islanders | 4–3 |
| Läntinen konferenssi> Koti | Läntinen konferenssi> Vieras | Läntinen konferenssi> Voitot |
| --- | --- | --- |
| Detroit Red Wings | Vancouver Canucks | 4–2 |
| Colorado Avalanche | Los Angeles Kings | 4–3 |
| San Jose Sharks | Phoenix Coyotes | 4–1 |
| St. Louis Blues | Chicago Blackhawks | 4–1 |
Pudotuspelit > Välierät

| Itäinen konferenssi> Koti | Itäinen konferenssi> Vieras | Itäinen konferenssi> Voitot |
| --- | --- | --- |
| Carolina Hurricanes | Montreal Canadiens | 4–2 |
| Toronto Maple Leafs | Ottawa Senators | 4–3 |
| Läntinen konferenssi> Koti | Läntinen konferenssi> Vieras | Läntinen konferenssi> Voitot |
| --- | --- | --- |
| Detroit Red Wings | St. Louis Blues | 4–1 |
| Colorado Avalanche | San Jose Sharks | 4–3 |
Pudotuspelit > Konferenssifinaalit

| Itäinen konferenssi> Koti | Itäinen konferenssi> Vieras | Itäinen konferenssi> Voitot |
| --- | --- | --- |
| Toronto Maple Leafs | Carolina Hurricanes | 2–4 |
| Läntinen konferenssi> Koti | Läntinen konferenssi> Vieras | Läntinen konferenssi> Voitot |
| --- | --- | --- |
| Detroit Red Wings | Colorado Avalanche | 4–3 |
Pudotuspelit > Stanley Cup -finaalit

| Loppuottelusarja> Koti | Loppuottelusarja> Vieras | Loppuottelusarja> Voitot |
| --- | --- | --- |
| Detroit Red Wings | Carolina Hurricanes | 4–1 |
Pudotuspelit > Pudotuspelien pistepörssi

| Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Peter Forsberg | Colorado Avalanche | 20 | 9 | 18 | 27 |
|  Steve Yzerman | Detroit Red Wings | 23 | 6 | 17 | 23 |
|  Joe Sakic | Colorado Avalanche | 21 | 9 | 10 | 19 |
|  Brendan Shanahan | Detroit Red Wings | 23 | 8 | 11 | 19 |
|  Gary Roberts | Toronto Maple Leafs | 19 | 7 | 12 | 19 |
|  Sergei Fjodorov | Detroit Red Wings | 23 | 5 | 14 | 19 |
|  Brett Hull | Detroit Red Wings | 23 | 10 | 8 | 18 |
|  Ron Francis | Carolina Hurricanes | 23 | 6 | 10 | 16 |
|  Nicklas Lidström | Detroit Red Wings | 23 | 5 | 11 | 16 |
|  Alyn McCauley | Toronto Maple Leafs | 20 | 5 | 10 | 15 |
Palkinnot

| Joukkuepalkinnot> Palkinto | Joukkuepalkinnot> Peruste | Joukkuepalkinnot> Saaja | Joukkuepalkinnot>  | Joukkuepalkinnot>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Presidents’ Trophy | runkosarjan voittaja | Detroit Red Wings |  |  |
| Prince of Wales Trophy | itäisen konferenssin pudotuspelien voittaja | Carolina Hurricanes |  |  |
| Clarence S. Campbell Bowl | läntisen konferenssin pudotuspelien voittaja | Detroit Red Wings |  |  |
| Stanley Cup | pudotuspelien voittaja | Detroit Red Wings |  |  |
Henkilökohtaiset palkinnot
| Palkinto | Peruste | Saaja | Joukkue |  |
| Art Ross Trophy | runkosarjan pistepörssin voittaja |  Jarome Iginla | Calgary Flames |  |
| Bill Masterton Memorial Trophy | sisukkuutta, urheiluhenkeä ja jääkiekolle omistautumista esittänyt pelaaja |  Saku Koivu | Montreal Canadiens |  |
| Calder Memorial Trophy | vuoden tulokas |  Dany Heatley | Atlanta Thrashers |  |
| Conn Smythe Trophy | pudotuspelien arvokkain pelaaja |  Nicklas Lidström | Detroit Red Wings |  |
| Frank J. Selke Trophy | paras puolustava hyökkääjä |  Michael Peca | New York Islanders |  |
| Hart Memorial Trophy | runkosarjan arvokkain pelaaja |  José Théodore | Montreal Canadiens |  |
| Jack Adams Award | vuoden paras valmentaja |  Bob Francis | Phoenix Coyotes |  |
| James Norris Memorial Trophy | vuoden paras puolustaja |  Nicklas Lidström | Detroit Red Wings |  |
| King Clancy Memorial Trophy | johtajuutta esittänyt ja hyväntekeväisyydessä kunnostautunut pelaaja |  Ron Francis | Carolina Hurricanes |  |
| Lady Byng Memorial Trophy | vuoden herrasmiespelaaja |  Ron Francis | Carolina Hurricanes |  |
| Lester B. Pearson Award | kauden paras pelaaja |  Jarome Iginla | Calgary Flames |  |
| Maurice ”Rocket” Richard Trophy | runkosarjan paras maalintekijä |  Jarome Iginla | Calgary Flames |  |
| NHL Plus/Minus Award | runkosarjan paras plus/miinus -tilasto |  Chris Chelios | Detroit Red Wings |  |
| Roger Crozier Saving Grace Award | runkosarjan paras torjuntaprosentti (25+ ottelua pelanneet maalivahdit) |  José Théodore | Montreal Canadiens |  |
| Vezina Trophy | paras maalivahti |  José Théodore | Montreal Canadiens |  |
| William M. Jennings Trophy | vähiten runkosarjamaaleja päästänyt maalivahti (25+ ottelua pelanneet) |  Patrick Roy | Colorado Avalanche |  |
| Lester Patrick Trophy | kunnianosoitus työstä Yhdysvaltojen jääkiekkoilun hyväksi |  Herb Brooks    Larry Pleau |  |  |
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2006 loppuottelu

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2006 loppuottelu pelattiin 9. heinäkuuta 2006 kello 20.00 paikallista aikaa (21.00 Suomen aikaa) sijaitsevalla Berliinin olympiastadionilla. Loppuottelussa kohtasivat Ranska ja Italia. Loppuottelun voitti Italia rangaistuspotkukilpailun jälkeen 5–3. Ratkaisevan rangaistuspotkun ampui Fabio Grosso. Loppuottelun jälkeen mediassa puhuttiin pitkään Zinédine Zidanen ja Marco Materazzin välisestä tapahtumasta, jonka seurauksena Zidane sai punaisen kortin. Loppuottelua seurasi maailmanlaajuisesti 715,1 miljoonaa ihmistä. Stadionilla katsojia oli 69 000.
Ranskan tie loppuotteluun

Ranska arvottiin G-lohkoon yhdessä Sveitsin, Etelä-Korean ja Togon kanssa. Ranska aloitti kilpailut tasapeleillä Sveitsin ja Etelä-Korean kanssa. Alkulohkon päättävässä ottelussa Ranska voitti Togon 2–0 ja selvitti tiensä neljännesvälieriin. Neljännesvälierissä vastaan asettui Espanja, jonka Ranska voitti 3–1. Puolivälierissä Ranska voitti Brasilian 1–0 Thierry Henryn maalilla. Välierissä Portugalia vastaan Zinédine Zidane teki rangaistuspotkusta ottelun ainoan maalin.
Italian tie loppuotteluun

Italia arvottiin E-lohkoon yhdessä Ghanan, Tšekin ja Yhdysvaltojen kanssa. Italia aloitti kilpailut 2–0 voitolla Ghanasta. Yhdysvaltoja vastaan Italia pelasi 1–1 tasapelin, ja lohkon päätösottelussa Tšekkiä vastaan Italia oli parempi 2–0. Neljännesvälierissä Australia kukistui vasta varsinaisen peliajan jälkeen Francesco Tottin rangaistuspotkumaalilla. Puolivälierissä Ukraina hävisi 3–0. Välierissä isäntämaa Saksa hävisi lisäajalla 2–0.
Tilastot

| Ranska | Tilastot | Italia |
| --- | --- | --- |
| 17   (6) | Laukaukset   (Maalia kohti) | 10   (3) |
| 24 | Virheet | 17 |
| 7 | Kulmapotkut | 5 |
| 2 | Paitsiot | 4 |
| 3 | Keltaiset kortit | 1 |
| 1 | Punaiset kortit | 0 |
| 45 | Pallonhallinta (%) | 55 |
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: kuuntele Italia-Ranska finaali 2006
Ranskan maalintekijä, kentältä ajettu Zinédine Zidane
Italian maalintekijä, Zidanen puskemaksi joutunut Marco Materazzi
Joey MacDonald

| Joey MacDonald |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1980 (ikä 44) Pictou, Nova Scotia
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  89 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–2017
Aik. seurat:  Detroit Red Wings (NHL) Boston Bruins (NHL) New York Islanders (NHL) Toronto Maple Leafs (NHL) Calgary Flames (NHL)
NHL-varaus:  varaamaton
Joseph ”Joey” MacDonald (s. 7. helmikuuta 1980 Pictou, Nova Scotia, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti. MacDonaldia ei ole varattu NHL:ään.
Ura > Toledo Storm ja Grand Rapids Griffins

Joey MacDonald aloitti ammattilaisuransa kaudella 2001–2002, saatuaan NHL-tulokassopimuksen Detroit Red Wingsiltä, pelattuaan sitä ennen neljä kautta Kanadan juniorisarjoissa. Red Wings lähetti MacDonaldin kuitenkin farmin farmiin, eli yhteistyöseuraansa, Pohjois-Amerikan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle ECHL-liigaan. MacDonald pelasi näin ensimmäisen ammattilaiskautensa ECHL:ssä pelanneessa Toledo Stormissa, 2001–2002. MacDonald torjui häntäpään joukkueen, Stormin maalilla ECHL:n runkosarjassa 38 ottelussa, hyvällä torjuntaprosentilla 92,2 % muttei onnistunut hyvistä otteistaan huolimatta auttamaan joukkuetta pudotuspeleihin.
MacDonald aloitti toisen kautensa Detroitin organisaatiossa kaudella 2002–2003, muttei saanut paikkaa NHL-joukkueesta, vaan joutui Red Wingsin farmijoukkueeseen, AHL-liigaan Grand Rapids Griffinsin joukkueeseen. MacDonald oli Griffinsin kakkosvahti kaudella 2002–2003 ja pelasi 25 runkosarjaottelua. Yhdessä Griffinsin ykkösvahdin Marc Lamothen kanssa MacDonald voitti AHL:n runkosarjakauden päätteeksi Harry Holmes Memorial Awardin, joka myönnetään saman joukkueen, vähintään 25 ottelua pelaneelle/pelanneille maalivahdeille, joilla on pienin maalikeskiarvo AHL:n runkosarjassa. Pudotuspeleissä MacDonald esiintyi yhdessä ottelussa, jossa hän pelasi kahdeksan minuuttia ja antautui kertaalleen. Torjuntaprosentiksi kirjattiin pudotuspeleistä 75,0 %.
Toisella AHL-kaudellaan, 2003–2004, MacDonald oli jälleen Griffinsin kakkosvahti, mutta hänen peliaikansa lisääntyi edelliskaudesta. MacDonald torjui joukkueensa maalinsuulla 39 ottelussa ja kirjautti loistavan torjuntaprosentin 93,6 %.Torjuntaprosentti oli suurin per kausi, Griffinsin seurahistoriassa, mikä oli MacDonaldin uran ensimmäinen seuraennätys. Pudotuspeleissä MacDonald sai tilaisuuden jälleen vain yhdessä ottelussa, jossa hän pelasi kaksi erää ja päästi neljä maalia.
Kaudella 2004–2005 MacDonald nousi Griffinsin ykkösmaalivahdiksi ja pelasi 66 AHL:n runkosarjaottelua ja torjui jälleen hyvät tilastot. Torjuntaprosentti oli jälleen hyvä, 92,6 %. Huolimatta huippuvireisestä MacDonaldista, ei Griffins selvinnyt kaudella 2004–2005 AHL:n pudotuspeleihin. MacDonald starttasi neljännen kautensa Grand Rapids Griffinsissä, kaudella 2005–2006 ja pelasi Griffins-uransa heikoimman kauden. Hän putosi takaisin joukkueen kakkosvahdiksi, kirjautti heikon torjuntaprosentin 89,7 % ja kävi myös lyhyelle komennuksella farmin farmissa, ECHL:ssä, pelattuaan yhden ottelun vanhan joukkueensa Toledo Stormin maalilla.
Ura > NHL-debyytti Detroit Red Wingsissä ja Boston Bruins

Viidennellä kaudellaan Red Wingsin organisaatiossa MacDonald nousi ensi kertaa NHL-kokoonpanoon Red Wingsin kolmosvahdiksi, kokeneiden Dominik Hasekin ja Chris Osgoodin taakse. 19. lokakuuta 2006 MacDonald pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa, kun Detroit kohtasi San Jose Sharksin. Hänet vaihdettiin maalille kesken ottelun, kun Osgood vaihdettiin 3-0 tappiotilanteessa pois maalilta. MacDonald pelasi NHL-debyytissään 45 minuuttia. MacDonald pelasi tämän jälkeen Detroitin maalilla vielä viisi ottelua, kunnes torjui uransa ensimmäisen NHL-voiton 11. helmikuuta 2007. MacDonald aloitti Detroitin maalilla runsasmaalisen ottelun Calgary Flamesia vastaan ja torjui ottelussa joukkueelleen 7-4 voiton. Kesken kauden Detroit asetti MacDonaldin NHL:n siirtolistalle, josta hänet poimi joukkueeseensa Boston Bruins 24. helmikuuta 2007.
MacDonald pelasi ensimmäisen ottelunsa Bruinsin riveissä 4. maaliskuuta 2007 New Jersey Devilsiä vastaan. Bruins voitti ottelun 4-1. MacDonald pelasi loppukauden Bruinsin kakkosvahtina NHL:ssä ja pelasi seitsemässä ottelussa, jotka hän pelasi torjuntaprosentilla 91,8 %. Kauden jälkeen MacDonald jätti Bostonin.
Ura > New York Islandersin organisaatiossa

Ennen kautta 2007–2008 MacDonald allekirjoitti sopimuksen New York Islandersin kanssa. Ensimmäisen kautensa MacDonald pelasi pääosin AHL:ssä, Bridgeport Sound Tigersin riveissä, jossa hän torjui 38 ottelussa. Islandersin NHL-joukkueessa MacDonald pelasi kauden aikana kaksi ottelua. AHL-otteluiden torjuntaprosentti oli 90,9 % ja NHL-otteluista 91,8 %.
Toisella kaudellaan Islandersissa, 2008–2009, MacDonald nousi vakituisesti Islandersin NHL-kokoonpanoon Rick DiPietron taakse joukkueen kakkosmaalivahdiksi, johtuen siitä että aiempi kakkosvahti Wade Dubielewicz jätti Islandersin ennen kauden alkua. DiPietro kärsi kuitenkin läpi kauden vakavista loukkaantumisista, mistä johtuen MacDonald sai melko paljon peliaikaa. Hänen kauden kohokohtansa oli hänen NHL-uransa ensimmäinen nollapeli entistä seuraansa Detroit Red Wingsiä vastaan, Red Wingsin kotihallissa Joe Louis Arenalla. MacDonald torjui ottelussa 42 laukausta, 2-0 voitossa.
MacDonald pelasi Islandersin maalilla yhteensä 49 NHL:n runkosarjaottelua ja voitti niistä 14, torjuntaprosentilla 90,1 %, eikä onnistunut auttamaan Islandersia pudotuspeleihin. Niinpä kauden jälkeen MacDonald sai lähteä New Yorkista, kun Dwayne Roloson saapui joukkueen uudeksi kakkosmaalivahdiksi.
Ura > Toronto Maple Leafsin ja Anaheim Ducksin organisaatiossa

Kaudeksi 2009–2010 MacDonald siirtyi perinteikkääseen Toronto Maple Leafsin organisaatioon vapaana agenttin, saatuan lähtöpassit Islandersista. Kauden alun MacDonald torjui Maple Leafsin NHL-miehistössä, Vesa Toskalan takana kakkosmaalivahtina. MacDonald pelasi Toronto Maple Leafsissa kuusi ottelua, joista viidessä hän oli aloittava maalivahti ja torjui seuralleen yhden voiton. Torjuntaprosentti näissä kuudessa ottelussa oli 89,2 %. Hänet kuitenkin lähetettiin Toronton farmijoukkueeseen Toronto Marliesiin, kun nuori ruotsalaismaalivahti Jonas Gustavsson nostettiin NHL-joukkueeseen AHL:stä.
MacDonald pelasi näin ollen Marliesissa, kunnes kesken kauden hänet myytiin Anaheim Ducksiin vaihdossa seitsemännen kierroksen varausvuoroon. Kuitenkin, koska Ducksilla ei ollut vakituista farmijoukkuetta, MacDonald pelasi loppukauden edelleen Marliesissa, vaikka hänen oikeutensa olivat Anaheimilla. MacDonald ei pelannut Anaheimin paidassa yhtään ottelua, ja hänen sopimuksensa seuran kanssa päättyi kauden 2009–2010, loputtua.
Ura > Paluu Detroit Red Wingsin organisaatioon

Kaudeksi 2010–2011 MacDonald palasi organisaatioon, mistä hänen ammattilaisuransa oli alkanut Detroit Red Wingsiin, allekirjoitettuaan seuran kanssa yksivuotisen sopimuksen. 
MacDonald aloitti paluukautensa Red Wingsissä jälleen AHL:ssä, Grand Rapids Griffinsin, Red Wingsin farmijoukkueen ykkösvahtina ja koko organisaation kolmosmaalivahtina. Kun Red Wingsin kakkosmaalivahti Chris Osgood kuitenkin loukkaantui, melko lailla keskellä kautta, nousi MacDonald AHL:stä Red Wingsin kakkosvahdiksi, Jimmy Howardin varamieheksi. MacDonald pelasi ajoittain Red Wingsin maalilla todella hyvin, muttei kuitenkaan kyennyt toden teolla haastamaan Howardia kisassa ykkösvahdin paikasta. Koska Osgood oli sivussa koko loppukauden, oli MacDonald NHL-kokoonpanossa koko runkosarjan lopun sekä pudotuspelien ajan.
MacDonald pelasi kauden aikana NHL:ssä 15 ottelua torjuntaprosentilla 91,7 % ja alkukaudesta AHL:ssä 20 ottelua, prosentilla 89,4 %.
Kauden 2010–2011 jälkeen, keväällä 2011 MacDonald allekirjoitti Red Wingsin kanssa uuden, kaksivuotisen sopimuksen. MacDonald päätti jäädä Detroitiin, vaikka sai tarjouksen myös KHL-joukkue Lokomotiv Jaroslavlilta. Tämä päätös pelasti MacDonaldin hengen, sillä syyskuussa 2011 Lokomotivin joukkuetta Minskiin kuljettanut lentokone putosi maahan kesken lennon ja joukkueen pelaajat sekä valmennusjohto kuolivat turmassa.
MacDonald aloitti kauden 2011–2012 samoista asetelmista kuin edelliskauden, Red Wingsin farmiseuran Griffinsin ykkösvahtina ja koko organisaation kolmosvahtina, Ty Conklinin korvattua edellisen kakkosvahdin, uransa lopettaneen Chris Osgoodin. MacDonald pelasi AHL:ssä hyvän alkukauden, ja kun ykkösvahti Jimmy Howard loukkaantui, nostettiin MacDonald NHL-kokoonpanoon. Kun Conklin haparoi pahasti, sai MacDonald tilaisuuden, pelasi hyvin ja riisti Red Wingsin ykkösmaalivahdin paikan itselleen Conklinilta. Kun Howard kuitenkin palasi sairastuvalta, hän otti paikan ykkösvahtina takaisin ja MacDonald jäi kakkosvahdiksi, ja Conklin lähetettiin farmiin, AHL:ään. MacDonald pelasi kaudella 14 NHL-ottelua, hyvällä torjuntaprosentilla 91,2 %. Pudotuspelit MacDonald toimi varamaalivahtina, eikä pelannut yhtään pudotuspeliottelua.
Ura > Työsulku

NHL-kauden 2012–2013 alku ja MacDonaldin sopimuskauden viimeinen vuosi peruttiin NHL:n työsulun takia. Työsulun aikana MacDonald ei pelannut missään ja kun työsulku tammikuussa 2013 viimein loppui, ei MacDonald vieläkään päässyt pelaamaan missään. Red Wings sijoitti MacDonaldin siirtolistalle, josta hänet poimi seuraansa Calgary Flamesin toimitusjohtaja Jay Feaster.
Ura > Calgary Flames

MacDonald saapui Calgaryyn helmikuussa 2013, ja uudessa seurassa hänen roolinsa oli selvä. Olla kakkosvahtina seuralegenda Miikka Kiprusoffille. Kiprusoff pelasi kuitenkin kauden 2012–2013 ailahtelevammin kuin yleensä ja MacDonald sai enemmän vastuuta kuin oli aiemmin ajateltu. Hän torjui Flamesin paidassa 21 NHL-ottelua, torjuntaprosentilla 90,2 % kun taas Kiprusoff pelasi 24 ottelua. Kiprusoff pelasi loistavan ottelun Flamesin kauden viimeisessä koti-ottelussa Nashville Predatorsia vastaan, joka jäi hänen viimeiseksi ottelukseen NHL:ssä. Kauden jälkeen Kiprusoff lopetti uransa.
MacDonald aloitti kauden 2013–2014 taistelemalla Flamesin ykkösvahdin paikasta kahden uuden hankinnan sveitsiläisen Reto Berran ja suomalaisen Karri Rämön kanssa, Flamesin harjoitusleirillä syys- lokakuussa 2013. Lopulta Flamesin NHL-kokoonpanoon valittiin MacDonald sekä Rämö. Ennakkoasetelmana oli että Rämö olisi ykkösvahti, ja MacDonald kakkonen. Rämö pelasi Flamesin maalilla kauden avauspelin, jonka Calgary hävisi. MacDonald sai tilaisuuden seuraavassa ottelussa, josta hän torjui voiton. MacDonald pelasi Flamesin maalilla myös kaksi seuraavaa ottelua, joista torjui voiton ja riisti näin seuran ykkösmaalivahdin paikan itselleen.
Myöhemmin kaudella MacDonald putosi kolmosmaalivahdiksi, Rämön ja Berran astellessa hierarkiassa ohi, johtuen MacDonaldin heikommista peliesityksistä.
John Langenus

John Langenus
John Langenus (1891–1952) oli belgialainen jalkapalloerotuomari. Hän toimi erotuomarina ensimmäisessä jalkapallon MM-turnauksessa vuonna 1930. Hän tuomitsi Argentiinan ja Uruguayn välisen loppuottelun. Hän toimi tuomarina myös vuosien 1934 ja 1938 MM-turnauksissa, sekä vuoden 1928 olympiaturnauksessa. Siviiliammatiltaan hän oli toimittaja.
Octave-Louis Pasquet

Octave-Louis Pasquet (10. marraskuuta 1869 – 11. heinäkuuta 1961) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 23. joulukuuta 1893 ja nimitettiin Séesin hiippakunnan johtoon 21. kesäkuuta 1926. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Théophile-Marie Louvard, jota avustivat Georges-François-Xavier-Marie Grente ja Raymond-René Lerouge.
Pasquet jäi eläkkeelle 31. maaliskuuta 1961, jolloin hänet nimitettiin Erizan titulaaripiispaksi. Hän kuoli myöhemmin samana vuonna.
James W. Black

| James W>  Black |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1924
Kuollut: 21. maaliskuuta 2010 (85 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Farmakologia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1988)
James Whyte Black (14. kesäkuuta 1924 – 21. maaliskuuta 2010) oli skotlantilainen farmakologi. Hän voitti vuonna 1988 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Gertrude B. Elionin ja George H. Hitchingsin kanssa.
Black kehitti 1950-luvulla propranololin. Hänelle myönnettiin Nobelin lisäksi Albert Lasker -palkinto kliinisestä lääketieteellisestä tutkimustyöstä vuonna 1976 ja Wolfin palkinto vuonna 1982. Hän toimi vuosina 1992–2006 Dundeen yliopiston rehtorina.
Blackista tehtiin Knight Bachelor vuonna 1981, ja vuonna 2000 hän sai Order of Meritin. Hän oli Royal Societyn jäsen.
Northumberlandin piirikunta (Virginia)

Northumberlandin piirikunta (engl. Northumberland County) on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 12 095 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Heathsvillen kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1648.