stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Catherine Clément

Catherine Clément
Catherine Clément (s. 10. helmikuuta 1939, Boulogne-Billancourt, Pariisi, Ranska) on ranskalainen filosofi ja kirjailija. Hän on opettanut filosofiaa yliopistossaselvennä 15 vuottalähde?, ja julkaissut parikymmentä esseetä antropologiasta ja psykoanalyysista sekä yhden kirjan filosofiasta. Hän on myös julkaissut parikymmentä romaania. Hän on saanut vaikutteita Claude Lévi-Straussilta.lähde?
Teokset > Romaanit > Ranskaksi

Bildoungue ou la vie de Freud, 1978
La Sultane, 1981
Le Maure de Venise, 1983
Bleu Panique, 1986
Adrienne Lecouvreur ou le cœur transporté, 1991
La Señora
Pour l'amour de l'Inde, 1993
La valse inachevée, 1994
La Putain du diable, 1996
Le Roman du Taj Mahal, 1997
Les Dames de l'agave, 1998
Le Voyage de Théo, 1998
Martin et Hannah, 1999
Afrique esclave, 1999
Jésus au bûcher, 2000
Cherche-midi, 2000
Les Mille Romans de Bénarès, 2000
Le Sang du monde, 2004, jatko-osa kirjalle Voyage de Théo
Les derniers jours de la déesse, 2006
Teokset > Romaanit > Suomennetut

Theon matka.  (Ranskankielinen alkuteos Le voyage de Théo. Suomentanut Anna-Maija Viitanen)  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22777-3
Teokset > Esseet

Lévi-Strauss ou la Structure et le malheur, 1970
Le Pouvoir des mots 1974
Miroirs du sujet 1975
Les fils de Freud sont fatigués 1978
L’Opéra ou la Défaite des femmes 1979
Vies et légendes de Jacques Lacan 1981
Rêver chacun pour l’autre essai sur la politique culturelle, 1982
Le Goût du miel, G1987
Gandhi ou l’Athlète de la liberté, 1989
La Syncope, philosophie du ravissement, 1990
La Pègre, la peste et les dieux, 1991
Sissi, l’impératrice anarchiste, 1992
Sollers, la fronde, 1995
Les Révolutions de l’inconscient : histoire et géographie des maladies de l’âme, 2001
Le Divan et le Grigri Tobie Nathanin kanssa, 1998
Claude Lévi-Strauss, 2003
La Nuit et l’été : rapport sur la culture à la télévision, 2003
Pour Sigmund Freud, 2005
Maison mère, 2006
Qu’est-ce qu’un peuple premier ?, 2006
Aiheesta muualla

Virallinen nettisivusto: http://www.catherine-clement.com/
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Margit Sandemo

| Margit Sandemo |
| --- | --- |
 Margit Sandemo Göteborgin kirjamessuilla 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1924 Valdres, Oppland, Norja
Kuollut: 1. syyskuuta 2018 (94 vuotta)
Kirjailija
Äidinkieli: norja ja ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Tyylilajit:  fantasia, romantiikka, scifi
Aiheet:  historia
Palkinnot
 Valdresin kulttuuripalkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Margit Sandemo (o.s. Underdal; 23. huhtikuuta 1924 Valdres – 1. syyskuuta 2018) oli norjalais-ruotsalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut muun muassa 47 kirjaa käsittävän romaanisarjan Jääkansan tarina. Hän on kirjoittanut muitakin kirjasarjoja, kuten Noitamestarin ja Legenden om Ljusets rike -sarjan.
Elämänvaiheet > Aloitteleva kirjailija

Valitessaan tulevaa ammattiaan Margit Sandemo ei tiennyt siitä mitään muuta kuin sen, että sillä tulisi olemaan jotakin tekemistä taiteen kanssa. Hän kokeili monia aloja, kuten taidemaalausta, puunleikkaamista, tekstiilitaidetta, kuvanveistoa ja laulamista. Hän näytteli myös Ingmar Bergmanin näytelmissä ja teki konttorityötä kahden kuukauden ajan. Yhdessä vaiheessa hän kokeili kuvanveistoa, tosin sillä seurauksella, että viemäri meni tukkoon ja se piti räjäyttää dynamiitilla. Tämän jälkeen kaikki kipsivesi täytyi pestä pois. Mikään näistä ammateista ei kuitenkaan tuottanut todellista iloa ja tyydytystä.lähde?
Sandemo kirjoitti esikoisromaaninsa Kolme kosijaa 40-vuotiaana vuonna 1964. Hänellä oli kuitenkin jo päässään valmiina ainekset 30 muuhun romaaniin. Hän ei ollut harjoitellut kirjoittamista koskaan aikaisemmin. Hän uskoi, ettei kirjailijana oleminen ole mitään miksi tullaan, vaan jotakin, johon synnytäänlähde?.
Kolme kosijaa hylättiin yli sata kertaa, kunnes oslolainen Ernst G. Mortensenin kustantamo suostui julkaisemaan sen jatkokertomuksena Norjalaisessa Viikkolehdessä. Sandemo, joka halusi romaaninsa julkaistavan kirjana eikä viikkolehtinovellina, ei aluksi hyväksynyt tätä ja oli sen takia kolme päivää vihoissaan. Hän kuitenkin leppyi, ja esikoisteosta seurasi kokonainen sarja viikkolehtinovelleja. Sandemo kirjoitti kolmekymmentä ensimmäistä romaaniaan Siesta Café konditorian rautatiekahvilassa Fagernesissa. Sen jälkeenkin hänellä oli tapana luonnostella romaaninsa juuri siellä.
Myöhemmin kaikki Sandemon viikkolehdissä julkaistut jatkokertomukset koottiin ja julkaistiin 40-osaisena kirjasarjana nimeltä Margit Sandemon parhaat jatkosarjat (Sandemo-sarja).
Kirjojen teemat ja inspiraation lähteet

Sandemon tuotannolle tyypillisiä piirteitä ovat muun muassa historia, fantasia, science fiction, romantiikka, jännitys sekä lämminhenkinen huumori. Kirjojen juoni on yleensä hyvin mutkikas ja polveileva ja jatkuu kirjasta toiseen. Keskeisessä roolissa ovat erilaiset amuletit, vanhat kirjoitukset ja salamerkit, joita tulkitsemalla kirjan päähenkilöt ratkovat arvoituksia vaihe kerrallaan ja taistelevat pahoja voimia vastaan.
Kirjojen tapahtumat sijoittuvat yleensä keskiajan tai uuden ajan alun Eurooppaan, etenkin Islantiin ja Norjaan. Joskus päähenkilöt seikkailevat vieläkin kauempana, kuten Espanjassa ja Itävallassa. Tapahtumapaikkoina ovat yleensä vanhat ritarilinnat, noidutut metsät ja vanhanaikainen, idyllinen aateliskartanomiljöö.
Sandemo piti kirjallisina esikuvinaan muun muassa William Shakespearea, Fjodor Dostojevskia, J. R. R. Tolkienia, Agatha Christietä ja Kjersti Scheeniä. Hän luki koko Shakespearen tuotannon jo kahdeksanvuotiaana ja jatkoi vähän vanhempana rikosromaanien lukemisella. Suomalaisten kansalliseepos Kalevala ja A. A. Milnen Nalle Puh olivat hänen suosikkejaan. Aikuisiällä hän luki huomattavasti vähemmän, peläten tiedostamatonta plagiointia. Hän kertoo saaneensa taiteellisia vaikutteita myös Akseli Gallen-Kallelan Kalevala- ja Gerhard Munthen peikkoaiheista maalauksista.
Muita Sandemon inspiraation lähteitä olivat klassinen musiikki, kuten Johann Sebastian Bachin ja Ludwig van Beethovenin sävellykset sekä vanhat eurooppalaiset kansantarinat. Näiden ohella hän piti Tähtien sota -elokuvista, Jonathan Demmen jännityselokuvasta Uhrilampaat ja Salaiset kansiot -televisiosarjan varhaisimmista jaksoista.
Seuroja ja yhdistyksiä

Suomen Margit Sandemo -yhdistys (SMSY)
Pohjoismaiden Jääkansa-yhteisö (NIFS)
Norjan Jääkansa-yhdistys (NIFF)
Puolan Jääkansa-yhdistys (PIFF)
Ruotsin Margit Sandemo -yhdistys (SMS)
Norjan Margit Sandemo -yhdistys (NMSS)
Kirjallisuutta

Grahn, Ossian: Sagomästarinnan lyssnar på tystnaden. Hufvudstadsbladet, 2.8.2015, s. 26–28.
Lauritzen, Lisbeth: Spørreboken om Sagaen om Isfolket.  Transit forlag, 1998.  ISBN 82-7596-115-7
Romarheim, Arild – Holter, Michael: Margit Sandemo og den mystiske Lucifer – okkultiske verdensbilde i pocketformat.  Credo forlag, 1993.  ISBN 82-7053-232-0
Sandemo, Margit: Kjære Margit! Et festskrift til Nordens folkelesningsdronning: Margit Sandemo 70 år.  Bladkompaniet, 1994.  ISBN 82-509-3109-2
Sandemo, Margit: Er det noen derute?.  Bladkompaniet, 1989.  ISBN 82-509-2311-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Margit Sandemon kirjasarjat (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Margit Sandemon kustannusyhtiö (ruotsiksi)
Aftenpostenin artikkeleita (norjaksi)
Dagbladetin kirjailijainfo (norjaksi)
Brittikustantajan Sandemo-portaali (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Dagbladet: Angrer på at jeg brente brevene (norjaksi)
Dagbladet: Margit Sandemo: - Velger aldri bort leserne mine (norjaksi)
Aftenposten "Isfolket" blir engelsk (norjaksi)
Aftonbladet: "Jag har mördat en man" (ruotsiksi)
http://www.margitsandemo.com/ (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
Nrk.no: Forfattere: Sandemo, Margit (norjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Puola 
Muut:  Europeana  IdRef
Jean Racine

Jean Racine
Jean Baptiste Racine (joulukuu 1639 La Ferte-Milon, Ranska – 21. huhtikuuta 1699 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Häntä pidetään Pierre Corneillen ohella suurena ranskalaisen tragedian klassikkona.
Elämänvaiheet

Racine syntyi keskiluokkaiseen porvarisperheeseen, mutta hän jäi orvoksi jo hyvin varhaisella iällä ja hänet sijoitettiin isovanhempiensa ja myöhemmin tätinsä luokse. Täti oli nunnana Port-Royalessa ja siellä Racine sai kasvatuksen jansenistisiin aatteisiin. Hän pyrki aluksi sovittamaan kirjalliset tavoitteensa kirkolliseen uraan. Hän kirjoitti oodin Seinen nymfi (La Nymphe de la Seine) vuonna 1660, kuten myös useita näytelmiä, joita hän ei onnistunut saamaan esitetyiksi näyttämöllä.
Lopulta Racine päätti omistautua kirjallisuudelle kokonaan. Vuonna 1662 hän sai kuninkaalta eläkkeen oodiensa la Convalescence du Roi ja La Renommée aux Muses ansiosta. Hän sai vihdoinkin näytelmänsä La Thébaïde esitetyksi vuonna 1664, ja sen esitti Molièren teatteriseurue. Vuonna 1665 sama ryhmä esitti Aleksanteri Suuren (Alexandre le Grand).
Näytelmän Andromaque (1667) menestys takasi hänen arvostuksensa. Plaideurs (1668) komedian jälkeen hän palasi lopullisesti kirjoittamaan tragedioita ja kirjoitti sen jälkeen näytelmät Britannicus (1669), Bérénice (1670), Bajazet (1672), Mithridate (1673), Iphigénie (1674) ja Phèdre (1677).
Racine valittiin vuonna 1672 Ranskan akatemiaan, sen tuolille numero 13. Hänet nimitettiin kuninkaan historioitsijaksi, ja tällöin hän luopui teatterista. Hän kirjoitti kuitenkin vielä, rouva de Maintenonin pyynnöstä, Saint-Cyrin oppilaille raamatulliset tragediat: Esther (1689) ja Athalie (1691).
Huolimatta jansenisteihin kohdistuneesta vainosta Racine solmi uudelleen suhteet heihin lyhyen katkon jälkeen. Hän myös kirjoitti liikkeen historian Abrégé de l'Histoire de Port-Royal, joka ilmestyi postuumina Racinen kuoleman jälkeen.
Teokset

Ode sur la convalescene du roi, 1663
La renommée aux muses, 1663
La thebaïde, ou les frères ennemis, 1664
Alexandre le grand, 1665
Andromaque, 1667
Les plaideurs, 1668
Britannicus, 1669
Bérénice, 1670
Bajazet, 1672
Mithridate, 1673
Iphigénie, 1674
Phèdre, 1677
Œuvres, 1679
Esther, 1689
Athalie', 1691
Teokset > Suomennokset

Phaidra : 5-näytöksinen runomittainen murhenäytelmä, suomentanut Eino Leino. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1907. Sarja: Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 111, ISSN 0355-1768
Faidra: Viisinäytöksinen murhenäytelmä.  (Phèdre, 1677.)  Suomentanut Aale Tynni. WSOY, 1986.  ISBN 951-0-13909-2
Britannicus, suom. Mauno Manninen. Intimiteatteri, 1952.
Phaidraa tai Faidraa on esitetty Suomen Kansallisteatterissa 1906 ja 1959, Helsingin Kansanteatterissa 1947–1948 ja Kuopion kaupunginteatterissa 1986. Racinen Britannicus toteutettiin Intimiteatterissa 1951 ja Andromaque Tampereen Teatterissa 1998.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Jean Racinen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Elämäkerta. (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Alankomaat 2  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Jean Racine (1690)
Radikaali paha

| Radikaali paha |
| --- | --- |

Kuvittaja:  Immanuel Kant
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Loki-kirjat
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  XHTML
ISBN:  951-825-018-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Radikaali paha on vuonna 2004 ilmestynyt kirja, joka sisältää velvollisuusetiikkaa edustaneen Immanuel Kantin kirjoituksen ”radikaalista pahasta”, ihmisen mahdollisuudesta toimia vastoin velvollisuuttaan. Teoksen julkaisi Loki-Kirjat.
Aiheesta muualla

Jyrki Alenius: Sydämen vallankumous Kantin jalanjäljissä. Helsingin sanomat 9.10.2004.
Jari Kauppinen: Paha valinta (Arkistoitu – Internet Archive). Voima 6/2004.
Kilpeläinen, Tapani: Niin monet nostalgiat jotka eivät halua vaieta. Niin&näin 4/2004.
Olli Pitkänen: Moraalinen ja metafyysinen paha: Vapaus ja pahuus Immanuel Kantin ja F.W.J. Schellingin filosofiassa. Pro gradu -työ, Jyväskylän yliopisto 2011. (PDF)
Kristinusko Virginiassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2014 väestötutkimuksen mukaan kristinusko on Virginian suurin uskonto. 73 prosenttia Virginian väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkoihin.
Tunnustuskunnat

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 30 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 16 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkoon kuuluu 12 prosenttia väestöstä.
Katoliseen kirkkoon kuuluu 12 prosenttia väestöstä.
Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Mormoneihin kuuluu 2 prosenttia väestöstä ja Jehovan todistajiin alle prosentti väestöstä.
| Yhteisö | Perinne | Perhe | Seurakunnat | Kannattajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Katolinen kirkko Yhdysvalloissa | Katolinen kirkko | Katoliset kirkot | 233 | 888 163 |
| Tunnustuskuntiin kuulumattomat seurakunnat | Evankelikalismi | Muut | 1 519 | 723 632 |
| Eteläinen baptistikonventio | Evankelikalismi | Baptismi | 2 030 | 663 951 |
| Yhdistynyt metodistikirkko | Päälinja | Metodismi | 1 461 | 409 558 |
| Yhdysvaltain episkopaalinen kirkko | Päälinja | Anglikaaninen | 333 | 99 669 |
| Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko | Myöhempien aikojen pyhät | Mormonismi | 206 | 96 496 |
Historia > Siirtokunta-aika (1606–1789)

Virginia Company perusti ensimmäisen onnistuneen englantilaisen siirtokunnan Virginiaan vuonna 1606. Parin vuosikymmenen kuluttua siirtokunta sai kuninkaallisen kuvernöörin ja siirtokunnan kirkko järjesetttiin Englannin kirkon mallin mukaan. Siinä otettiin käyttöön alueellinen jako kirkkoherrakuntiin ja Englannin kirkkolaki. Englannin kirkkoon kuuluminen oli kansalaisoikeuden ehto.
Virginian anglikaaninen kirkko kehittyi kuitenkin toisenlaiseksi kuin esikuvansa. Kirkolla ei ollut piispaa eikä pappiskoulutusta. Kirkosta tuli käytännössä suureksi osaksi maallikkokirkko, jossa otettiin käyttöön lay readers-järjestelmä, jossa maallikot lukivat saarnan postillasta. Kirkkoneuvosto päätti pappien asettamisesta sekä paikalliskirkon hallinnosta ja taloudesta. Siirtokunta oli kuitenkin loojaali kirkolle, joka oli itsestään selvä osa yhteiskunnallista elämää.
Kirkon sisällä olsoitettiin avarakatseisuutta ja suvaitsevaisuutta toisinajattelevia kohtaan. Siirtokuntakaudella luotiin pohja "Virginian hengelle", jolla oli huomattava merkitys myöhemmin, kun uusi kansakunta ratkaisi uskonnonvapauskysymystään. Vihamielisyys englantilaisten siirtomaiden ja katolisten Ranskan ja Espanjan siirtokuntien välillä kärjistyi 1600-luvun puolivälissä. Virgniassa tilanne pysyi kuitenkin melko rauhallisena, sillä alueella eli vain pieni määrä katolisia.
Herpes simplex

Herpes simplex on Herpes simplex -nimisen viruksen aiheuttama herpesinfektio. Viruksesta ja taudista on kaksi tyyppiä (HHV-1 eli HSV-1 ja HHV-2 eli HSV-2). Suu-, huuli- ja ihoinfektiot ovat tavallisesti HSV-1:n aiheuttamia. Genitaaliherpes on tavallisesti HSV-2:n aiheuttama. Huuli- ja genitaaliherpes voivat kuitenkin olla myös toisin päin.
HSV-1-virusta kantaa noin 85 % aikuisväestöstä, joista puolella on jossain elämänsä vaiheessa uusiutuva infektio. HSV-2-tyypin vasta-aineita on 25 %:lla aikuisväestöstä. Sekä primaari- että sekundaari-infektiot ovat tarttuvia.
Primaarinen herpesinfektio

Primaarinen HSV-infektio syntyy, kun virus tunkeutuu elimistöön esimerkiksi limakalvossa tai ihossa olevasta vauriokohdasta. Infektion saajat ovat yleensä lapsia tai nuoria aikuisia. Valtaosalla (90 %) tartunnan saaneista primaarinen herpesinfektio on täysin oireeton. Immuunipuutos altistaa infektiolle. Oireellisena herpes simplex aiheuttaa erittäin kivuliaan, rakkulaisen suutulehduksen (suun limakalvon rokko), johon liittyy usein myös nk. herpeettinen ientulehdus eli gingivostomatiitti. Oireita ovat imusolmuketauti, korkea kuume ja huonovointisuus, rakkulat (2–3 mm) ympäri suuta, varsinkin kielen selässä ja kovassa suulaessa sekä myös huulissa ja huulta ympäröivässä ihossa (nk. satelliittirakkulat). Rakkulat puhkeavat helposti. Taudin kesto vaihtelee viikosta kahteen. Potilailla, joiden immuniteetissa on häiriöitä, herpes voi aiheuttaa vakavan, laajalle levinneen infektion, joka hoidetaan tarvittaessa systeemisellä asikloviirilla. Yleensä diagnoosi tehdään kliinisen kuvan perusteella. Vasta-aineet ovat todettavissa veressä 2–3 viikkoa oireiden alkamisesta. Herpes voi tarttua oireettomanakin.
Sekundaarinen herpesinfektio

Primaari-infektion jälkeen virus jää tuntohermon hermosolmuun. Sekundaarisessa herpesinfektiossa virus aktivoituu uudelleen, jolloin se siirtyy hermosolmusta takaisin iholle hermosyiden avulla.
Tavallisin infektion esiintymispaikka on huuli (yskänrokko), mutta oireet voivat esiintyä myös nenässä, leuan iholla tai suun sisällä (sekundaarinen herpeettinen stomatiitti). Ensioireet ovat polttelu ja kihelmöinti, minkä jälkeen syntyy useita pieniä rakkuloita, jotka laajentuvat, fuusioituvat, puhkeavat ja rupeutuvat. Diagnoosi tehdään kliinisen kuvan perusteella. Jos näyte otetaan, se on tavallisimmin sivelynäyte rakkulan sisällöstä.
Hoito

Sekä primaarinen että sekundaarinen herpesinfektio eivät yleensä vaadi hoitoa.
Limakalvomuutosten hoito on yleensä oireenmukaista (puuduttavat salvat jne.)
Iholle paikallisena hoitona käytetään asikloviiria tai pensikloviiria (Zovirax R ja Vectavir R). Voidetta sivellään viisi kertaa päivässä viiden vuorokauden ajan. Hoito aloitetaan mahdollisimman varhaisessa vaiheessa ennen rakkuloiden puhkeamista.
Vaikeissa tapauksissa käytetään systeemisiä viruslääkkeitä, kuten asikloviiria ja valasikloviiria.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Herpesviridae
Herpes eli yskänrokko – Terveyskirjasto.fi
HSV-2:n aiheuttama genitaaliherpes
Sekundaarinen herpesinfektio huulessa
Kristinusko Länsi-Virginiassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Länsi-Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2014 väestötutkimuksen mukaan kristinusko on Länsi-Virginian suurin uskonto. 78 prosenttia Länsi-Virginian väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkoihin.
Tunnustuskunnat

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 39 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 29 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkoon kuuluu 2 prosenttia väestöstä.
Katoliseen kirkkoon kuuluu 6 prosenttia väestöstä.
Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Mormoneihin kuuluu 2 prosenttia väestöstä ja Jehovan todistajiin alle prosentti väestöstä.
| Yhteisö | Perinne | Perhe | Seurakunnat | Kannattajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tunnustuskuntiin kuulumattomat seurakunnat | Evankelikalismi | Muut | 340 | 152 518 |
| Yhdistynyt metodistikirkko | Päälinja | Metodismi | 1 041 | 111 565 |
| Katolinen kirkko Yhdysvalloissa | Katolinen kirkko | Katoliset kirkot | 123 | 100 780 |
| American Baptist Churches in the USA | Päälinja | Baptismi | 346 | 77 838 |
| Eteläinen baptistikonventio | Evankelikalismi | Baptismi | 234 | 35 008 |
| Church of God (Cleveland, Tennessee) | Evankelikalismi | Helluntaiherätys | 168 | 20 865 |
Johan Norberg

Johan Norberg
Norberg 2012
Johan Norberg (s. 27. elokuuta 1973) on ruotsalainen kirjailija, dokumentaristi ja aate- ja taloushistorioitsija joka on keskittynyt taloudelliseen globalisaatioon ja yksilönvapauksiin. Hän on Globaalin kapitalismin puolustus -kirjan kirjoittaja. Hän on myös juontajana brittiläisen televisiokanava Channel 4:in tilaamassa dokumentissa Globalisation is Good joka perustuu Norbergin kirjaan.
Poliittisesti Norberg kuvailee itseään "perinteiseksi eurooppalaiseksi liberaaliksi". Muiden väitteiden ohella Norberg kirjoittaa, että hyvinvointivaltio vähentää ihmisten kollektiivista onnellisuutta koska se vie ihmisiltä mahdollisuuden ohjata ja ottaa vastuuta elämästään.
Johan Norberg syntyi Tukholmassa ja kasvoi Hässelbyssä. Hän on entisen Ruotsin kansallisarkiston hoitajan Erik Norbergin ja Birgitta Norbergin poika. Hänen poliittinen aktiivisuutensa alkoi kun hän yhdessä kavereidensa kanssa voitti kouluvaalit omalla anarkistipuolueellaan. Hän hylkäsi pian anarkistiset näkemyksensä ja siirtyi liberalismin kannattajaksi, joka hänen mielestään ottaa vapauden vakavammin. Vuosina 1992–1999 Norberg opiskeli Tukholman yliopistossa filosofiaa, kirjallisuustiedettä ja politiikan tutkimusta. Opiskeluaikoinaan Norberg liittyi libertaristiseen / uusliberalistiseen Frihetsfronten-järjestöön. Hän oli järjestön lehden Nyliberalen päätoimittaja vuosina 1993–1997.
Vuonna 1997 Norbergiin otettiin yhteyttä ruotsalaisesta ajatushautomo Timbrosta joka pyysi Norbergiä kirjoittamaan kirjan ruotsalaisesta kirjailijasta Vilhelm Mobergista. Kirja Motståndsmannen Vilhelm Moberg myi hyvin ja sai aikaan ison Moberg-keskustelun. Tämän jälkeen häntä pyydettiin kirjoittamaan myös toinen kirja Ruotsin liberalismin historiasta. Myös tästä Den svenska liberalismens historia -kirjasta tuli menestys ja Norberg sai vakituisen työpaikan Timbrolta. Heti aluksi hän toimi Smedjan.com -verkkojulkaisun vastaavan päätoimittajan apulaisena. Lokakuussa 1999 hän perusti verkkosivuston Frihandel.nu laittaakseen sinne materiaalia vapaakaupasta ja avoimista talouksista.
Vuonna 2005 Internetworldin lukijat äänestivät Norbergin blogin parhaaksi ruotsalaiseksi blogiksi.
Teokset

Motståndsmannen Vilhelm Moberg, 1997
Den svenska liberalismens historia, 1998
Fullständiga rättigheter : ett försvar för de första 21 artiklarna i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna, 1999
Stat, individ och marknad : sex skolor i samtida samhällsfilosofi, 2000
Global rättvisa är möjlig (toinen tekijä: America Vera-Zavala), 2001
Frihetens klassiker (julkaisija sekä toinen tekijä: Mattias Bengtsson), 2003
När människan skapade världen, 2006
Ett annat Sverige är möjligt (Toinen tekijä: America Vera-Zavala), 2006
En perfekt storm: Hur staten, kapitalet och du och jag sänkte världsekonomin, 2009
Den eviga matchen om lyckan: Ett idéhistoriskt referat., 2009
Fragment och argument 1990-2010, 2010
Teokset > Suomennetut teokset

Till världskapitalismens försvar (Globaalin kapitalismin puolustus.  Helsingissä:  Ajatus, 2004.  ISBN 951-20-6732-3
Aiheesta muualla

JohanNorberg.net – Kotisivu ja blogi
Globalisation is Good -dokumentti
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef