Talonpoikaismarssi
Taustaa > Ennakkosuhtautuminen marssiin

Kommunisminvastainen mielenosoitus oli aluksi suomenkielisen porvariston yhteinen hanke, mutta lapuanliikkeen radikalisoituessa ja vallankaappaushuhujen lisääntyessä siihen alettiin suhtautua epäilevästi. Lopulta Maalaisliitto tekikin päätöksen jäädä tapahtumasta sivuun. 16. kesäkuuta Santeri Alkion kotiin Laihialle kokoontui joukko Etelä-Pohjanmaan maalaisliittolaisia, muun muassa Jalo Lahdensuo, Juho Koivisto, Artturi Leinonen, E. M. Tarkkanen sekä Lapuan ensimmäistä kansalaiskokousta johtanut Kustaa Tiitu, jotka esittivät, ettei yksikään puolueen kannattaja lähtisi mukaan. Puolueen lisätty keskushallitus antoi 19. kesäkuuta Leinosen luonnokseen perustuneen julkilausuman, jossa puolueen kannattajia ei suoraan kielletty osallistumasta marssiin, mutta pois jäämisen annettiin ymmärtää olevan toivottavaa. Ilkan päätoimittaja Leinonen oli yksi lapuanliikkeen perustajista ja Suomen Lukon puheenjohtaja, mutta hän oli kevään aikana menettänyt otteensa radikalisoituneesta liikkeestä. Seinäjoella oli tarkoitus järjestää 22. kesäkuuta lapuanliikkeen vastainen kokous, mutta se peruttiin, kun maalaisliittolaisille luvattiin, että mielenosoitus on suunnattu vain kommunismia vastaan. Saman päivän lehdissä julkaistiin liikkeen johdon allekirjoittama julkilausuma, jossa vakuutettiin kaikki puheet fasismista ja diktatuurista vääristelyksi.
Vakuutteluista huolimatta Maalaisliiton lehdet kirjoittivat edelleen marssia vastaan. Tiukimmin kielteistä linjaa edusti aluksi Helsingissä ilmestynyt puolueen pää-äänenkannattaja Suomenmaa, joka kuitenkin kääntyi viime hetkellä myönteiselle kannalle. Saarijärven Paavon lehtitalon pihamaalla Jyväskylässä pidettiin yleinen kokous, jonka antamassa julkilausumassa keskisuomalaisia kehotettiin jäämään pois marssilta, koska sitä pidettiin uhkana tasavaltalaiselle valtiojärjestykselle. Muista puolueen lehdistä muun muassa Kokemäellä ilmestynyt Lalli sekä Savonlinnassa ilmestyvä Itä-Savo kehottivat lukijoitaan pysymään kotona. Leinonen puolestaan moitti Ilkassa lapuanliikkeen asettamaa järjestelyvaltuuskuntaa ”herraskaiseksi” todeten, että ”olipa talonpoikaismarssia valmistelemassa kuusi talonpoikaakin”.
Sosiaalidemokraattiset lehdet pitivät talonpoikaismarssia sopimattomana eduskunnan painostamisena ja vaarallisena uhkana. Myös monet edistyspuolueen lehdet, kuten Helsingin Sanomat, suhtautuivat siihen kriittisesti. Helsingin Sanomat kirjoitti vielä marssipäivän pääkirjoituksessaan, ettei marssia olisi puolueen mielestä pitänyt järjestää. Ruotsinkielisissä sanomalehdissä suhtautuminen vaihteli. Varovaista linjaa edustanut Hufvudstadsbladet suhtautui marssiin varauksellisen myönteisesti, vaikka arvostelikin lapuanliikkeen laittomuuksia. Kriitikkoja oli esimerkiksi Nylandiin ja Vasabladetiin kirjoittanut Arvid Mörne, joka arveli lapuanliikkeen kommunisminvastaisuuden olevan ainoastaan osa sen suurempaa fasistista ohjelmaa. Hän varoitti ruotsinkielisiä osallistumasta lainaten Aitosuomalaista, jonka mukaan liikkeen voittaessa myös suomenruotsalaisille koittaa ”viimeinen hetki”.
Kokoomuksen lehdet suhtautuivat marssiin alusta alkaen hyvin myönteisesti ja paheksuivat maalaisliittolaisten ja edistyspuoluelaisten lehtien viileää asennetta. Lotta Svärd -järjestön johtohahmoihin kuulunut Hilja Riipinen kirjoitti järjestön lehdessä haltioituneena Lapuan miesten retkestä ”punaista kumousta vastaan”. Hän uskoi, että Suomen naiset tuntevat suurta kiitollisuutta jokaista marssiin osallistunutta miestä kohtaan.
Tapahtuma herätti huomiota myös ulkomailla, sillä talonpoikaismarssista ja ennakoidusta vallankaappauksesta kirjoitettiin Japanissa saakka. Ruotsissa osa oikeistolehdistä kannatti marssia avoimesti. Esimerkiksi Tukholmassa ilmestynyt Stockholms Dagblad ylisti tapahtumaa etusivullaan. Eri puolilla Eurooppaa Suomea kuitenkin yleisesti luonnehdittiin lapuanliikkeen toimien johdosta fasistiseksi näennäisdemokratiaksi.