stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Palomarin observatorio
Historia

Palomarin observatorio sai alkunsa yhdysvaltalaisen tähtitieteilijä George Ellery Halen kampanjasta 200 tuuman peilikaukoputken rakentamiseksi. Hän julkaisi aiheesta artikkelin 1928, ja kääntyi sen jälkeen Rockefeller-säätiön puoleen hankkeen rahoittamiseksi. Säätiö hyväksyi suunnitelman ja myönsi Caltechille kuuden miljoonan dollarin apurahan.
Useiden vuosien etsinnän jälkeen 1867 m korkea Palomar-vuori valittiin tulevan observatorion paikaksi v. 1934. Seuraavana vuonna Corning Glass Works sai valmistettua hyväksyttävän 200-tuumaisen pyrex-aihion. 20 tonnin aihio kuljetettiin rautateitse New Yorkin osavaltiosta Etelä-Kaliforniaan, missä se hiottiin ja kiillotettiin Caltechissä.
Tuhannen tonnin painoisen pyörivän kupolin, kaukoputken ekvatoriaalisen ripustuksen ja peilin monimutkaisten tukirakenteiden rakentaminen alkoi 1936. Sitä johti joukko tähtitieteilijöitä, fyysikoita ja insinöörejä Caltechistä ja Mount Wilsonin observatoriosta. Toinen maailmansota viivästytti kaukoputken valmistumista vuoteen 1948.
Kaukoputki oli valmistuessaan maailman suurin, ja keräsi neljä kertaa niin paljon valoa kuin maailman seuraavaksi suurin kaukoputki, Mount Wilsonin 100 tuuman (254 cm) peilikaukoputki. Se otettiin käyttöön 26. tammikuuta 1949. Sen ensimmäinen kohde oli muuttuva tähtisumu NGC 2261.
Tutkimus

Palomarin observatorio on edelleen aktiivisessa tutkimuskäytössä. Siellä tehtyjä löytöjä ja merkittäviä tutkimuksia ovat olleet mm. kvasaarien optinen havaitseminen, Palomar Observatory Sky Survey I- ja II -tähtivalokuvausprojektit v. 1948-1958 ja 1980-90-luvuilla, tähtien nukleosynteesin tutkimukset, galaksienvälisten etäisyyksien määrittäminen, ja Hubblen lain mukaisen maailmankaikkeuden laajenemisnopeuden määrittäminen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palomarin observatorio Wikimedia Commonsissa
Palomarin observatorio yhdysvaltalaisessa postimerkissä vuodelta 1948
Hale-teleskoopin suojakupoli
Opportunity Liga

| Opportunity Liga |
| --- | --- |
Laji:  koripallo
Maa(t):   Montenegro
Perustettu:  2006
Joukkueita:  11
Hallitseva mestari:  KK Budućnost Podgorica
Eniten mestaruuksia:  KK Budućnost Podgorica (6)
Sivusto:  www.kscg.me
Opportunity Liga on Montenegron korkein koripallosarja.
Joukkueet kaudella 2012–2013

KK Budućnost
KK Danilovgrad
KK Teodo
KK Lovćen
KK Mogren
KK Mornar
KK Ulcinj
ABS Primorje
KK Jedinstvo
KK Ljubovic
KK Sutjeska
Mestarit

2007: KK Budućnost
2008: KK Budućnost
2009: KK Budućnost
2010: KK Budućnost
2011: KK Budućnost
2012: KK Budućnost
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Yhdeksän tapaa lähestyä Helsinkiä

| Yhdeksän tapaa lähestyä Helsinkiä |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, suunnittelija Erkki Ruuhinen.
Ohjaaja:  Jörn Donner Pirjo Honkasalo Pekka Lehto
Käsikirjoittaja:  Jörn Donner
Tuottaja:  Jörn Donner
Säveltäjä:  Matti Bergström
Kuvaaja:  Pirjo Honkasalo Eero Salmenhaara
Leikkaaja:  Jörn Donner Pirjo Honkasalo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Jörn Donner Productions
Ensi-ilta:  3. joulukuuta, 1982
Kesto:  63 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yhdeksän tapaa lähestyä Helsinkiä on Jörn Donnerin, Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1982. Elokuva kertoo Helsingin kaupungin historiasta, joidenkin helsinkiläisten elämistä sekä Donnerin henkilö- ja sukuhistoriasta. Elokuvasta on tehty myös englannin-, ruotsin- ja saksankieliset versiot.
Aiheesta muualla

Yle Areena - Yhdeksän tapaa lähestyä Helsinkiä
Patricia Wrightson

| Patricia Wrightson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1921 Lismore, Uusi Etelä-Wales, Australia
Kuollut: 15. maaliskuuta 2010 (88 vuotta) Lismore, Uusi Etelä-Wales, Australia
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Alice Patricia Wrightson (19. kesäkuuta 1921 Lismore, Uusi Etelä-Wales, Australia – 15. maaliskuuta 2010 Lismore, Uusi Etelä-Wales, Australia) oli australialainen kirjailija.
Wrightsonin isä oli juristi. Hän tarjosi tyttärelleen kasvatuksen, johon sisältyi "kirjallisuutta, filosofiaa ja ihmettä". Perheessä oli kuusi lasta. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli ammustehtaassa ja sen jälkeen sairaalan hallinnossa Bonalbossa 1946–1960. Sinä aikana hän alkoi kirjoittaa lapsille kirjoja, joista ensimmäinen, The Crooked Snake, sai vuonna 1956 australialaisen lastenkirjapalkinnon Vuoden kirja. Seuraavien vuosikymmenten aikana hän kirjoitti kolmattakymmentä kirjaa ja sai palkintoja ja tunnustuksia. Hänen mukaansa sai vuonna 1999 alakoululaisten kirjallisuuspalkinto nimen Patricia Wrightson Prize.
Palkinnot ja tunnustukset

1974 Children's Book Council: Book of the Year Awards – Book of the Year Award
1976 IBBY Kunniapalkinto teoksesta Nargun ja tähdet
1986 Hans Christian Andersen -palkinto
Suomennetut teokset

Nargun ja tähdet.  (The Nargun and the stars)  Suomentanut Tellervo Riikonen. Tammi, 1988.  ISBN 951-30-7037-9.
Orochimaru

| Orochimaru |
| --- | --- |

Ensiesiintyminen:  Mangan kappale 45   Animen jakso 27
Ääninäyttelijät:  Kujira   Yuriko Yamaguchi   (ruohoninja)   Mayumi Yamaguchi   (lapsi)   Sachiko Kojima   (nainen)   Steven Jay Blum    Mary Elizabeth McGlynn   (ruohoninja)
Henkilötiedot
Ikä:  53
Syntymäpäivä:  27. lokakuuta
Veriryhmä:  B
Pituus:  172 cm
Paino:  57,3 kg
Liittoumat
Taso:  Nukenin Konahassa, Äänen maan johtaja
Liittouma:  Äänen maa
Ryhmäsidokset:  -
Edelliset ryhmäsidokset:  Akatsuki   Ryhmä Orochimaru,   Ryhmä Sarutobi
Orochimaru on kuvitteellinen ninja ja keskeinen vihollinen anime- ja mangasarja Narutossa.
Orochimaru on lainattu japanilaisesta kirjallisuudesta. Muun muassa hänen nimensä, Jiraiyan ja Tsunaden lisäksi, on Jiraiya Goketsu Monogatari -kansantarinasta. Tässä tarinassa Orochimaru oli Jiraiyan oppilas kunnes löysi käärmetaikuuden.
Orochimaru on mies, mutta puhuu japanilaisessa versiossa huolitellulla ja kohteliaalla, "naisellisella" kielen rekisterillä, mikä tekee hänestä pahaenteisemmän. Englanniksi Orochimarun kielenkäytön naismaisuutta ei voi ilmentää, joten englanninkielisessä ääniversiossa hänen ääninäyttelijänsä on mies ja puhuu erityisen tyylin sijaan hiljaa.
Orochimarun elämäkerta > Aika Konohassa

Orochimaru oli alkuun Sarutobin (Kolmannen Hokagen) oppilas Jiraiyan ja Tsunaden ohella. Tämä Ryhmä Sarutobi oli samanlainen kuin Kakashin johtama Ryhmä 7. Orochimaru oli kuin Sasuke ollen joukon paras ja koppavin. Sarutobi toivoi häneltä paljon usein saarnaten Jiraiyalle, että hänen kuuluisi olla enemmän Orochimarun kaltainen. Sarutobi jopa toivoi Hokageksi tullessaan Orochimarun joskus seuraavan häntä.
Orochimaru alkoi kuitenkin himota voimaa yhä enemmän ja enemmän. Sarutobi toivoi, että oppilaansa mieli muuttuisi ajan myötä, mutta tämä ei käynyt toteen. Orochimaru kaappasi Konohan shinobeja koekaniineikseen oppiakseen tekniikan, joka toisi hänelle kuolemattomuuden, sillä hän oli päättänyt oppia kaikki maailman tekniikat, mikä veisi kauemmin kuin yhden ihmisen elämän.
Kun Orochimaru saatiin kiinni, Sarutobi tiesi, että olisi hänen tehtävä tappaa entinen oppilaansa. Hän ei kuitenkaan kyennyt tähän ja Orochimaru pakeni. Vuotta myöhemmin Sarutobi jäi eläkkeelle ja häntä seurasi yksi Jiraiyan oppilaista.
Ei ole tiedossa, kuinka monia kokeita Orochimaru suoritti Konohassa ollessaan. Tiedetään kuitenkin, että ensimmäinen jolla hän testasi kirottua sinettiä, oli Anko Mitarashi, Orochimarun oppilas, ja yhdeksän muuta. Anko oli kuitenkin heistä ainoa, joka selvisi.
Hän myös yritti lisätä Ensimmäisen Hokagen geenejä 60 vauvaan toivoen näille siirtyvän Ensimmäisen kykyjä. 59 vauvaa kuoli, mutta yksi, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Yamato, selvisi.
Ymmärrettyään, että oli umpikujassa yrittäessään tulla mahtavimmaksi olennoksi eikä ollut hyötynyt Konohassa olostaan mitään, Orochimaru poistui ja liittyi rikollisjärjestö Akatsukiin. Hänen entinen ryhmätoverinsa, Jiraiya, yritti saada Orochimarun palaamaan, mutta tuloksetta. Orochimarun rooli Akatsukissa ei ole tiedossa. Tiedetään kuitenkin, että hän halusi saada Itachi Uchihan vartalon itselleen, mutta tämän voimistuessa liikaa, Orochimaru erosi järjestöstä ja alkoi suunnitella Sasuke Uchihan hankkimista. Hän myös perusti oman kylänsä, Otogakuren. Myöhemmin hän kuolee Sasuken tappaessa hänet.
Orochimarun elämäkerta > Hyökkäys Konohaan

Ennen kokeiden alkua Orochimaru uskoi tarvitsevansa Sunagakuren apua, koska hänen oma kylänsä ei ollut tarpeeksi voimakas. Sunagakure suostui yhteistyöhön ja Orochimaru myöhemmin tappoi Neljännen Kazekagen ja naamioitui sitten täksi päästäkseen lähelle Kolmatta Hokagea.
Chunin-kokeiden toisessa vaiheessa Orochimaru meni Kuoleman metsään naamioituneena ruohoninjaksi. Tavattuaan Naruton, Sasuken ja Sakuran, Orochimaru sulki Naruton hirviöketun chakran ja antoi Sasukelle kirotun sinetin. Hän tapasi metsässä myös Ankon, jota vastaan myös taisteli. Anko ei kuitenkaan lopettanut kokeita.
Orochimaru myös lähetti Genin-joukkueensa tappamaan Sasuken tarkoituksenaan testata Sasuken voimia. He joutuivat kuitenkin taistella ensin Sakura Harunoa, Rock Leeta ja Ryhmä 10:tä vastaan, jotka olivat saapuneet puolustamaan Sakuraa. Sasuken liityttyä taisteluun kirousmerkkinsä aktivoituna hän ajoi viholliset pois ja olisi varmasti tappanut heidät, mikäli Sakura ei olisi estänyt häntä.
Kokeiden viimeisessä vaiheessa Orochimaru aloitti hyökkäyksen, hänen joukkojensa lähetettyä jättiläiskäärmeitä Konohan kimppuun. Samalla Kazekageksi naamioitunut Orochimaru hyökkäsi Kolmannen Hokagen kimppuun.
Hyökkäys ei kuitenkaan sujunut suunnitelmien mukaan. Orochimaru kävi rankan kaksintaistelun entistä mestariaan vastaan kutsuen jopa Ensimmäisen ja Toisen Hokagen kuolleista taistelemaan häntä vastaan. Kolmas Hokage kuitenkin, kutsumansa apinakuninkaan avulla, voitti entiset Hokaget ja päätyi imemään Orochimarun sielua Neljännen Hokagen tekniikalla. Orochimaru kuitenkin onnistui lävistämään Hokagen miekallaan, minkä johdosta hän ei saanut tekniikkaansa valmiiksi, vaan sulki ainoastaan Orochimarun kädet ja kuoli. Tämän jälkeen Orochimaru pakeni yhdessä kannattajiensa kanssa.
Orochimarun elämäkerta > Epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen

Orochimaru oli tuskissaan toimimattomien käsiensä johdosta ja toivoi entisen ryhmätoverinsa, Tsunaden, parantavan hänet. Orochimaru tapasi Tsunaden ja lupasi herättää tämän rakastajan ja veljen henkiin, mikäli Tsunade auttaisi häntä.
Vaikka Tsunade näytti suostuvan aluksi, hän kuitenkin petti Orochimarun ja aikoi tappaa hänet. Orochimarun seuraaja, Kabuto Yakushi, kuitenkin keskeytti tämän yrityksen. Omituisesti, Orochimaru vaikutti miltei loukkaantuneelta entisen toverinsa petoksesta ja sanoi, että olisi todella palauttanut hänen rakkaansa henkiin ja olla hyökkäämättä Konohaan. Käytyään pitkän taistelun Jiraiyaa ja Tsunadea vastaan Orochimaru pakeni.
Koska Tsunade ei ollut suostunut parantamaan häntä, Orochimaru tarvitsi uuden kehon. Hän lähetti seuraajiaan suostuttelemaan Sasukea tulemaan hänen luokseen tarjoten voimaa. Sasuke suostuikin tähän muttei saapunut tarpeeksi nopeasti sillä Shikamarun johtamat joukot keskeyttivät heidän matkansa.
Tuskissaan Orochimarun täytyi valita uusi keho, sillä hänen nykyinen ei olisi kestänyt kauempaa. Kabuto järjesti Orochimarun vangeille taistelun ja sen voittajasta, Gen'yumarusta, tuli Orochimarun uusi ruumis. Orochimaru kuitenkin ajatteli tätä ainoastaan väliaikaisena toivoen saavansa Sasuken kolmen vuoden kuluttua, jolloin hän seuraavan kerran pystyisi vaihtamaan ruumista.
Orochimarun elämäkerta > Naruto vs Orochimaru

Naruto Shippuudenin jaksossa 39 Orochimaru tapaa Naruton Taivaan ja Maan sillalla ja haluaa testata onko hän ylittänyt Sasuken voimat. Naruto lyö Orochimarua yksihäntäisenä, mutta Orochimarun lennettyä kymmeniä metrejä hän ei ole moksiskaan ja Naruto saa kolme häntää. Heidän taisteltuaan vähän aikaa Naruto suuttuu yhä enemmän ja saa neljännen hännän. Neljähäntäisenä hän kietoutuu kokonaan Yhdeksänhännän chakraan ja saa valtavat voimat, muttei itse pysty liikkumaan kunnolla. Naruto tuhosi kolme Orochimarun kutsumaa Rashoomonia kerralla yhdellä chakra-iskulla. Orochimaru kuitenkin vastasi tähän lennättämällä hänet keskeltä metsää takaisin sillan viereen. Taistelua ei saada päätökseen ja Yamato lopulta tyynnyttää Naruton.
Sasuke vs Orochimaru

Kun Orochimaru oli opettanut Sasukea noin kolme vuotta, Sasuke hyökkäsi eräänä yönä Orochimarun huoneen oven läpi Chidorin äärimmäisellä asteella todeten että ei ollut enää mitään mitä hän voisi Orochimarulta oppia. Orochimaru sanoi tietäneensä näin tapahtuvan jonain päivänä. Orochimaru yritti vielä vallata Sasuken kehon, mutta epäonnistui Sasuken aktivoidessa kirotun sinetin. Sasuke tappoi Orochimarun.
Papyruskerttunen

| Papyruskerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttuset Acrocephalidae
Suku::  Ruokokerttuset Acrocephalus
Laji::  stentoreus
Kaksiosainen nimi
 Acrocephalus stentoreus  (Hemprich & Ehrenberg, 1833) 
Alalajit
 Acrocephalus stentoreus stentoreus  Acrocephalus stentoreus brunnescens  Acrocephalus stentoreus meridionalis  Acrocephalus stentoreus amyae  Acrocephalus stentoreus harterti  Acrocephalus stentoreus lentecaptus  Acrocephalus stentoreus celebensis  Acrocephalus stentoreus toxopei  Acrocephalus stentoreus gouldi  Acrocephalus stentoreus carterae 
Katso myös
   Papyruskerttunen Wikispeciesissä   Papyruskerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Papyruskerttunen (Acrocephalus stentoreus) on kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 18–20 cm, siipien kärkiväli 21–24 cm ja paino keskimäärin noin 25 g. Suurikokoinen, rastaskertusen kokoluokkaa oleva kerttunen, jolla on lyhyehköt siivet ja pitkähkö, voimakkaasti pyöristynyt pyrstönkärki. Väritykseltään hieman rastaskerttusta vaaleampi ja hennompinokkainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Laulu, jota koiras esittää korkean kaislan tai pensaan latvasta, on voimakasta ja sisältää korkeampia ääniä kuin rastaskerttusen laulu. Matkii runsaasti muita lintuja. Äänet ovat kovia ja karkeita.
Esiintyminen

Laaja esiintymisalue ja monta alalajia. Esiintyy paikoitellen Egyptissä, Lähi-idässä, Arabian niemimaalla, Afganistanissa, Pakistanissa ja Intiassa. Laajempi yhtenäinen esiintymisalue on Kaspianmeren itäpuolella ja toinen Etelä-Kiinassa ja Thaimaassa. Sri Lankassa elää oma alalajinsa. Esiintyy myös Indonesiassa, Uudessa-Guineassa sekä koko Australiassa Tasmania mukaan lukien.
Papyruskerttunen on osassa esiintymisaluetta muuttolintu, osassa paikkalintu. Keski-Aasian kanta talvehtii Intiassa. Australian, Uuden-Guinean ja Kiinan populaatiot ovat pääosin paikkalintuja.
Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Papyruskerttunen elää nimensä mukaisesti mieluiten papyruskaislakasvustoissa erilaisissa vesistöissä, niin alavilla mailla kuin vuoristossa. Se viihtyy myös järeissä järviruoko- ja osmankäämikasvustoissa sekä pensaikoissa.
Lisääntyminen

Syvä kuppimainen pesä on rakennettu ruokojen korsista ja lehdistä ja vuorattu hienommilla kasvikuiduilla. Se on kiinnitetty pystykorsiin 0,5–1,2 metriä vedenpinnan tai maan yläpuolelle. Naaras munii 3–6 munaa, jotka ovat saman näköisiä kuin rastaskerttusen munat. Muna painaa noin 2,9 g. Naaras hautoo 13–15 päivää ja molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka lähtevät pesästä lentokyvyttöminä 11–13 päivän ikäisinä. Usein 2 pesyettä kesän aikana.
Ravinto

Pääravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat. Syö myös sammakonpoikasia, vesikasvien siemeniä ja marjoja.
Muni : Acrocephalus stentoreus stentoreus
Opel Combo

Opel Combo on Opelin vuodesta 1993 lähtien valmistama pieni paketti- ja tila-automalli. Ensimmäisten kahden sukupolven ajan se perustui silloisiin Corsa-malleihin, mutta vuosina 2011–2018 valmistettu kolmannen sukupolven Combo sen sijaan on Fiat Doblòn sisarmalli. Uusin, vuonna 2018 markkinoille tullut neljäs sukupolvi on kehitetty yhteistyössä Opelin uuden emoyhtiön Groupe PSA:n kanssa. Se jakaa tekniikkaansa Citroën Berlingon ja Peugeot Partnerin kanssa. Kaikki Opel Combot valmistettiin Portugalissa Azambujan tehtaalla vuoteen 2006 asti, jolloin tuotanto siirrettiin Espanjan Zaragozaan. Opel Combo C valmistettiin Doblòn kanssa Turkissa Tofaşin tehtaalla, Combo D:tä puolestaan valmistetaan Espanjassa ja Portugalissa PSA-konsernin tehtailla.
Opel Combo A (1993–2000)

| Opel Combo A |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Portugali
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  1993–2000
Muut nimet:  Chevrolet Combo Holden Combo Shanghai Auto Saibao Vauxhall Combo
Korimalli:  3-ovinen pakettiauto 3-ovinen tila-auto
Edeltäjä:  Opel Kadett Combo
Seuraaja:  Opel Combo B
Teknisesti samankaltaisia:  Opel Corsa B Opel Tigra A
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,4–1,7 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali
Ensimmäisen sukupolven Combo esiteltiin vuonna 1993 korvaamaan Kadettin pakettiautoversio. Se perustui Opel Corsa B:hen alustaltaan ja tekniikaltaan. Takaosa oli korotettu tavaratilan suurentamiseksi. Combo Tour -tila-autoversiossa oli takana istuimet kolmelle matkustajalle. Combon tavaratilaan mahtuu yksi eurolavallinen tavaraa.
Moottorivaihtoehtoina olivat 1,4- ja 1,6-litraiset Ecotec-bensiinimoottorit sekä 1,7-litrainen dieselmoottori.
Opel Combo B (2001–2012)

| Opel Combo B |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja  Portugali
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  2001–2012
Muut nimet:  Chevrolet Combo Holden Combo Vauxhall Combo
Korimalli:  4/5‑ovinen pakettiauto 4/5‑ovinen tila-auto
Edeltäjä:  Opel Combo A
Seuraaja:  Opel Combo C
Teknisesti samankaltaisia:  Chevrolet Montana Opel Corsa C Opel Meriva A Opel Tigra TwinTop B
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  GM Gamma
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,3–1,7 l
Teho:  75–100 hv
Polttoaine:  bensiini diesel maakaasu
Vetotapa:  etuveto
Vuonna 2001 esitellyn toisen sukupolven Combon perustana oli Corsa C. Edeltäjänsä tavoin siitä valmistettiin myös tila-autoversio Combo Touria. Uutena mallivaihtoehtona oli paremmin off-road-ajoon soveltuva Combo Tour Tramp (joillain markkinoilla nimellä Combo Arizona), jossa oli korotettu maavara sekä paranneltu jousitus.
Combo B oli edeltäjäänsä aerodynaamisemmin muotoiltu, koska siinä ohjaamo ja tavaratila ovat kiinteä kokonaisuus, toisin kuin A-mallissa, jossa tavaratila on ohjaamoa korkeampi ja leveämpi. Myös B-mallin Comboon mahtuu edeltäjänsä tavoin eurolavallinen tavaraa.
Moottorivaihtoehdot olivat 1,4-litrainen (90 hv) Twinport Ecotec -bensiinimoottori, 1,3- (75 hv) ja 1,7-litraiset (100 hv) CDTI-dieselit sekä 1,6-litrainen (94 hv) CNG-maakaasumoottori.
Opel Combo C (2011–2018)

| Opel Combo C |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Turkki
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  2011–2018
Muut nimet:  Vauxhall Combo
Korimalli:  4/5‑ovinen pakettiauto 4/5‑ovinen tila-auto
Edeltäjä:  Opel Combo B
Seuraaja:  Opel Combo D
Teknisesti samankaltaisia:  Fiat Doblò II Fiat Linea Ram ProMaster City
Tekniset tiedot
Kuormatila:  3,4–5,0 m³
Pohjalevy:  GM Fiat Small LWB
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,3–1,6 l
Teho:  90–120 hv
Polttoaine:  bensiini diesel maakaasu
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen robotti
Mitat
Pituus:  4 390–4 740 mm
Akseliväli:  2 755–3 105 mm
Leveys:  2 119 mm
Korkeus:  1 845–2 125 mm
Kolmannen sukupolven Combo esiteltiin joulukuussa 2011. Se ei enää suoraan perustunut Opel Corsaan, vaan oli Fiat Doblòn sisarmalli. Auto perustuu General Motorsin ja Fiatin yhteistyössä kehittämälle pohjalevylle, joka on pidempiakselivälinen versio muun muassa Corsa D:ssä käytetystä pohjalevystä. Tuotanto siirtyi Espanjasta ja Portugalista Fiatin omistamalle tehtaalle Turkkiin.
Combo C:tä valmistettiin kahdella akselivälillä ja korikorkeudella. Saatavana oli jälleen pakettiauton lisäksi Tour-tila-automalli, jota valmistettiin sekä viisi- että seitsenpaikkaisina versioina.
Bensiinimoottori oli 1,4i (95 hv) varustettuna start/stop-järjestelmällä. Sen lisäksi saatavana oli 1,4 CNG (120 hv), joka toimii myös maakaasulla. Dieselvaihtoehdot olivat 1,3- (90 hv) ja 1,6-litraiset (90/105 hv) CDTI-moottorit, joissa kaikissa on start/stop. Pienempi 1,6-litrainen on varustettu viisiportaisella Easytronic-robottivaihteistolla ja suurempi kuusivaihteisella manuaalilla.
Pakettiauton vakiovarustukseen kuului kuljettajan turvatyyny, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, ESP, ajotietokone, sähköikkunat, keskuslukitus, ohjaustehostin, kuljettajan istuimen selkänojan säätö ja 12 voltin virtalähde kojelaudassa.
Tourissa oli sen lisäksi matkustajan turvatyyny, ISOFIX-kiinnikkeet takaistuimella, korinväriset puskurit ja kaksi sivuliukuovea.
Vuosimallin 2016 Comboihin tehtiin parannuksia aerodynamiikkaan polttoaineenkulutuksen alentamiseksi. Esimerkiksi pohjalevy on aiempaa tasaisempi ja pyöräholvien ilmanohjausta on tehostettu.
Opel Combo D (2018–)

| Opel Combo D |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja  Portugali
Valmistaja:  Opel
Konserni:  Groupe PSA
Valmistusvuodet:  2018–
Muut nimet:  Vauxhall Combo
Korimalli:  pakettiauto tila-auto
Edeltäjä:  Opel Combo C
Teknisesti samankaltaisia:   EMP2-pohjalevyn mallit  Citroën Berlingo III  Citroën C4 Picasso II  Citroën C5 Aircross  Citroën C5 X  Citroën C6 (2016)  Citroën Jumpy III  Dongfeng Fengshen A9  DS 7 Crossback  DS 9  Fiat Doblò III  Fiat Scudo III  Opel Astra L  Opel Grandland  Opel Vivaro C  Peugeot 308 II  Peugeot 308 III  Peugeot 3008 II  Peugeot 408 II  Peugeot 508 II  Peugeot 5008 II  Peugeot Expert III  Peugeot Partner III  Toyota Proace II  Toyota Proace City 
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  PSA EMP2
Moottori:  R3 R4
Iskutilavuus:  1,2–1,5 l
Polttoaine:  bensiini diesel sähkö
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 8-vaihteinen automaatti
Neljännen sukupolven Combo on kehitetty yhteistyössä Groupe PSA:n kanssa, ja se on uusien Citroën Berlingo- ja Peugeot Partner -mallien sisarmalli. Kolmikko valittiin Vuoden pakettiautoksi 2019. Tila-autoversio Combo Life on saatavana viisi- tai seitsenpaikkaisena sekä normaalipituisena että 35 senttimetriä pidempänä XL-versiona. Vuonna 2022 neljänneksi sisarmalliksi tuli uusi Fiat Doblò.
Uusin Combo-malli ei tullut myyntiin Venäjällä. Sikäläisille markkinoille esiteltiin vuonna 2021 myyntiin oma malli, joka on uudelleennimetty versio edellisen mallisukupolven Berlingo- ja Partner-malleista. Sitä valmistetaan Venäjällä Kalugan tehtaalla.
Vuoden 2018 Euro NCAP -kolaritestistä Combo sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Moottorivalikoimassa ovat kolmesylinterinen 1,2-litrainen (120 hv) bensiinimoottori ja nelisylinterinen 1,5-litrainen (102/130 hv) dieselmoottori. Suuritehoisemman dieselmoottorin yhteyteen on saatavana kahdeksanportainen automaattivaihteisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Combo Wikimedia Commonsissa
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:   Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:   Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:   Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira 
Opel Combo B Tour
Opel Combo B Tour Arizona/Tramp
Opel Combo C Tour