stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toini Swan

Toini Vellamo Swan (24. syyskuuta 1870 – 29. marraskuuta 1949) oli suomalainen kirjailija, kääntäjä ja opettaja. Toini Swanin vanhemmat olivat Carl Gustaf Swan, joka mm. perusti Lappeenrannan ensimmäisen sanomalehden, ja Emilia Malin. Emilia Malin harrasti kirjallisuutta ja opasti varhain kaikki yhdeksän tytärtään (yhdeksän mustaa joutsenta) lukemaan satuja ja kertomuksia. Perheen koti oli ruotsinkielinen, mutta J. V. Snellmanin innoittama isä omistautui suomalaisuusaatteelle ja puhui suomea melko hyvin; äidin suomen kielen taito jäi melko heikoksi. Toini Swan kirjoitti ainakin Sirkka-lastenlehteen ja suomensi kirjallisuutta.[lähde? ]
Suomennokset

F. H. Burnett: Pikku prinsessa (1888)
Mary Augusta Ward: Marcella (1894)
Mihin ohjaamme?: huomautus ja ehdotus (1895)
L. E. Björkman: Kuinka meidän tulee eläinten kanssa seurustella (1901)
Kate Douglas Wiggin: Keltaisen talon lapset (1911)
F. H. Burnett: Salainen puutarha (1911)
F. H. Burnett: Kadonnut prinssi (1915)
Anthony Hope: Prinsessa Osran sydän (1916)
Hall Caine: Vaimo, jonkas minulle annoit 1&2 (1913)
Tiffany Haddish

| Tiffany Haddish |
| --- | --- |
 Haddish vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. joulukuuta 1979 (ikä 44) Los Angeles, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, koomikko, kirjailija
Näyttelijä
Palkinnot
 Primetime Emmy -palkinto 2018 Saturday Night Live BET Awards 2018 Girls Trip 
Aiheesta muualla
IMDb
Tiffany Haddish (s. 3. joulukuuta 1979) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan elokuvassa Girls Trip (2017).
Elämä ja ura

Haddish syntyi Los Angelesissa etiopianjuutalaistaustaiselle isälle ja afroamerikkalaiselle äidille. Isä poistui kuvioista pian Haddishin syntymän jälkeen. Haddish kasvoi South Centralin kaupunginosassa. Hänen ollessaan 9-vuotias hänen äitinsä sai vakavan aivovamman autokolarissa, minkä jälkeen hän joutui huolehtimaan sisaruksistaan. 12-vuotiaana hänet sijoitettiin sijaiskotiin, ja 15-vuotiaana hän asettui asumaan sisaruksiensa kanssa isoäitinsä luokse.
Haddish aloitti uransa stand up -koomikkona. Hän on kertonut asuneensa uransa alkuvaiheessa autossaan. Saatuaan huomiota esiinnyttyään Who’s Got Jokes? -ohjelmassa vuonna 2006 hän alkoi tehdä myös näyttelijänrooleja.
Vuonna 2016 Haddish näytteli elokuvassa Keanu. Hän teki läpimurtoroolinsa vuoden 2017 elokuvassa Girls Strip, josta hän sai muun muassa BET Awards -palkinnon. Marraskuussa 2017 Haddish juonsi ensimmäisenä afroamerikkalaisena naiskoomikkona Saturday Night Live -ohjelmaa, mistä hänelle myönnettiin Emmy-palkinto. Hän julkaisi omaelämäkerrallisen kirjan The Last Black Unicorn vuonna 2017, joka oli Grammy-palkinnon ehdokkaana. Vuonna 2018 hän alkoi näyttelemään The Last O.G. -televisiosarjassa.
Osittainen filmografia > Elokuva

Mitäs me spartalaiset (2008)
Keanu (2016)
Girls Trip (2017)
Uncle Drew (2018)
Night School (2018)
Lego elokuva 2 (2019)
Lemmikkien salainen elämä 2 (2019)
The Kitchen (2019)
Angry Birds -elokuva 2 (2019)
Bad Trip (2020)
Like a Boss (2020)
Osittainen filmografia > Televisio

Real Husbands of Hollywood (2013–2014)
If Loving You Is Wrong (2014–2015)
The Carmichael Show (2015–2017)
Legends of Chamberlain Heights (2016–2017)
Saturday Night Live (2017)
The Last O.G. (2018–)
Teatteri (rakennus)

Puolalaisen Teatr Polski -teatterin sali, joka on rakennettu noin vuonna 1890. Katsomo on rakennettu useaan kerrokseen. Näyttämöaukko erottaa katsomon ja näyttämön toisistaan. Näyttämöaukon etupuolella on kuitenkin tyypilliseen tapaan näyttämön osa, jolla suurin osa esityksestä tapahtuu.
Teatteri (< kreikk. theatron, 'katsomispaikka') on rakennus tai tila, jossa järjestetään teatteriesityksiä tai muunlaisia esityksiä yleisön edessä. Teatterin pääosat ovat näyttämö ja katsomo. Näyttämö voi työntyä kokonaan katsomon sisään, tai katsomoa voi olla vain sen yhdellä reunalla. Monissa nykyaikaisissa teattereissa näyttämöt voidaan mukauttaa kunkin esityksen tarpeisiin.
Rakenne ja tarkoitus

Teatterissa on yleensä näyttämö, jolla esiintyjät esiintyvät, ja katsomo. Yksinkertaisimmillaan teatteri on esitystä varten tyhjennetty tila, jonka ympärillä yleisö voi seistä tai istua. Teatteri voi sijaita ulkoilmassa tai sisätiloissa, ja se voi olla pysyvä tai väliaikainen, esityksen jälkeen purettava, rakennelma. Teatteri voi olla rakennettu varta vasten teatteriesityksiä varten, tai se voi olla muuhun tarkoitukseen rakennettu ja esitystä varten mukautettu. Monikäyttöisyytensä ansiosta teattereissa voi usein järjestää muunkinlaisia esityksiä ja tapahtumia, kuten konsertteja, luentoja, kokouksia, elokuvia, sirkusta tai urheilutapahtumia.
Teatterin osat > Teatterinäyttämö

Teatterinäyttämö voi olla yksinkertainen tyhjennetty alue maan tasolla tai paljas koroke. Näyttämö voi olla myös hyvin monimutkainen rakennelma, johon kuuluu lavan sivulla, yläpuolella tai takana olevia tiloja sekä lavan alla sijaitsevia huoneita. Näyttämön lavastuksena voidaan käyttää kulisseja, rekvisiittaa, pukuja ja muuta oheistavaraa, joiden avulla luodaan näyttämölle näytelmän tapahtumapaikka. Kulissit ovat kuvapintoja tai rakennelmia ja usein siirreltäviä. Näyttämön edessä on esirippu, joka on näytöksen aluksi nostettava ja lopuksi laskettava verho. Näyttämöllä voi olla kääntölavoja, raiteita lavasteiden siirtelyä varten, tai käytäviä näyttelijöiden sisääntuloja ja poistumisia varten. Näyttämö voi myös olla monitasoinen. Joskus näyttämön läheisyydessä on orkesterille oma tila. Näyttämön takana voi olla näyttelijöiden pukuhuoneita, lämpiöitä ja harjoittelutiloja sekä kaikenlaisten tarvikkeiden, pukujen ja laitteiden säilytys- ja huoltotiloja.
Teatterin osat > Katsomo

Katsomo pyritään suunnittelemaan sellaiseksi, että yleisö näkee ja kuulee esityksen mahdollisimman hyvin. Tämän vuoksi katsomo yleensä nousee takarivejä kohti. Perinteisessä teatterissa katsomo jaetaan kahteen osaan, matalaan permantoon sekä ylempänä olevaan parvekkeeseen. Jotta katsojat eivät joutuisi istumaan liian kaukana nähdäkseen ja kuullakseen näyttämölle, joidenkin teattereiden parvekkeita on useassa kerroksessa. Suunnittelussa kiinnitetään paljon huomiota myös akustiikkaan. Katsomoista pyritään lisäksi tekemään tulenkestävät ja helpot poistua. Katsomosta pyritään yleensä tekemään yleisölle riittävän mukavat, mutta toisaalta liiallinen mukavuus voi vähentää yleisön tarkkaavaisuutta. Mukavuuteen vaikuttavia tekijöitä ovat esimerkiksi helppokulkuisuus, istuinten pehmeys ja istumaväljyys.
Teatterin osat > Muut tilat

Teattereissa on usein lipunmyyntitilat, lämpiö, vessat, narikat ja portaikkoja sekä monenlaisia rakennuksen ylläpitoon liittyvää laitteistoa, kuten lämmitys- ja ilmastointilaitteita, sekä toimistoja. Julkisivultaan teatterit suunnitellaan usein näyttäviksi.
Teatterityypit

Teatteriesitykset eivät välttämättä vaadi teatterirakennusta esityspaikakseen. Esitystilasta voidaan kuitenkin suunnitella sellainen, että se parantaa katsomiskokemusta ja auttaa esiintyjiä ilmaisemaan taidettaan parhaiten. Teatterit voidaan jakaa neljään tyyppiin näyttämön ja katsomon suhteen mukaan:
Näyttämö on kokonaan katsomon ympäröimä. Tämä lähentää yleisöä ja esiintyjiä toisiinsa sekä luo yleisön keskuuteen yhteisöllisyyden tunnetta. Toisaalta lavalla oleva rekvisiitta voi helposti muodostaa näköesteen, eikä lavalla voi käyttää vaihtuvia kulisseja tai piilotettuja efektejä. Esiintyjien täytyy myös osata esiintyä joka suuntaan ja sijoittua oikein muihin esiintyjiin nähden.
Näyttämö työntyy katsomon sisään niin, että yksi päätyreuna, joskus molemmat, ovat kuitenkin ilman yleisöä. Tällaisessa teatterissa osa yleisöstä istuu vastakkain toisen yleisönosan kanssa, joka muodostaa heille esityksen taustan. Koska yksi seinä on vapaa, näyttelijöiden sijoittuminen ja lavasteiden käyttö on helpompaa kuin kokonaan yleisön ympäröimällä näyttämöllä.
Katsomoa on vain näyttämön yhdellä reunalla. Katsomo voi olla muodoltaan monenlainen, ja sen kapasiteettia pystytään helposti kasvattamaan tarvittaessa. Esiintyjien on helppo sijoittua, ja suurten lavasteiden ja rekvisiitan käyttö on vapaata. Katsojat näkevät vain esiintyjät, eivätkä toisiaan, mikä yhtäältä helpottaa keskittymistä esitykseen, mutta toisaalta vähentää yhteisöllisyyttä.
Tämän teatterityypin erikoistapaus on Italiassa 1500- ja 1600-luvuilla kehitetty proscenium. Siinä näyttämöä ja katsomoa erottaa seinä, jossa on suuri näyttämöaukko. Se muodostaa ”kehyksen”, jonka läpi yleisö katsoo näyttämöä. Usein osa lavasta on kuitenkin kehyksen etupuolella, ja näyttelijät esiintyvät suurimmaksi osaksi siinä ja jättävät näin kehyksen takana olevan näyttämönosan kulisseille. Prosceniumin avulla esitykseen voidaan saada huomattavaa näyttävyyttä, mutta toisaalta se voi viedä yleisön huomion pois esiintyjistä.
Muokattavissa oleva näyttämö: näyttämön ja katsomon suhdetta voi muuttaa kunkin esityksen tarpeiden mukaiseksi.
Historia

Teatterien kaltaisia rakennelmia on käytetty jo primitiivissä yhteiskunnissa uskonnollisiin tarkoituksiin. Myös muinaisen Egyptin Karnakissa, Persian Persepoliissa ja Kreetan Knossoksella on löytynyt esimerkkejä seremoniallisista rakennelmista, joissa suuri katsojajoukko pystyi seuraamaan pappien toimituksia.
Historia > Aasia

Intian vanhin teatteri on Keski-Intian Chhattisgarhin osavaltion Sitabenga-luolassa. Se rakennettiin 200-luvulla eaa., ja se on kreikkalaisvaikutteinen.
Kiinassa teatteriyleisöille rakennettiin penkit 1600-lukuun mennessä, ja katsojat saivat alkaa nauttia virvokkeista esitysten aikana. Japanin nō-teatterin malli vakiintui 1500-luvun lopulla. Sen näyttämö oli korotettu ja neliönmuotoinen, noin 5,5 metriä leveä, ja joka nurkassa oli pylväät, joiden varassa oli katto. Näyttämön takana oli orkesteri ja vieressä kuoro. Näyttämöltä pukuhuoneeseen vei silta, jota pitkin esiintyjät pystyivät tekemään näyttäviä sisääntuloja ja poistumisia näyttämöltä. Yleisöä mahtui harvoin enempää kuin 500. Myöhemmin syntynyt kabuki-teatteri kehitti japanilaisia teattereita yhä näyttävämmiksi ja monipuolisemmiksi 1700-luvulta alkaen.
Historia > Nykyaika

1900-luvulla proscenium-näyttämöstä alettiin luopua ja uudet ideat valtasivat alaa teatterisuunnittelussa. Kreikkalainen ja elisabetinaikainen teatterirakentaminen kokivat paluun vuosisadan alussa. Vuosisadan puolivälin jälkeen rakennettiin runsaasti teattereita, joiden näyttämöt voitiin mukauttaa kunkin esityksen tarpeisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Teatteri (rakennus) Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltalaisen Pasant Theatren näyttämö on kolmelta suunnalta katsomon ympäröimä
Venetsialaisen Teatro Goldonin proscenium-näyttämön etuseinän kaari
Delfoin teatteri.
Roomalainen teatteri Syyrian Bosrassa.
William Shakespearen näytelmien esityksistä tunnetuksi tullut Globe-teatteri Lontoossa.
Jokohamalaisen nō-teatterin näyttämö.
Kiasma-teatteri Helsingissä
Toini Voipio

Toini Voipio, sukunimi aik. Åkerman (23. toukokuuta 1878 Viipuri – 2. huhtikuuta 1937 Riihimäki) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja rehtori ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Toini Voipion vanhemmat olivat Turun hovioikeuden presidentti Daniel Woldemar Åkerman ja Emma Henrika Perander. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1897 ja valmistui filosofan kandidaatiksi 1902.
Voipio toimi Hämeenlinnan suomalaisen yhteiskoulun suomen kielen ja historian opettajana ja koulun johtajana 1904–1908, Tampereen tyttökoulun suomen kielen ja historian nuorempana lehtorina ja koulun rehtorina 1908–1932 sekä vuodesta 1932 Riihimäen yhteislyseon suomen kielen vanhempana lehtorina.
Voipio oli kansanedustajana 1909–1910 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Teoksia

Sananen naisten opinnoista ja työaloista teoksessa Tampereen tyttökoulu. Kertomus lukuvuodesta 1924-1925. Tampere 1925
Rælingenin kirkko

| Rælingenin kirkko Rælingen kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Rælingen, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Borgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1828
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  330
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rælingenin kirkko (norj. Rælingen kirke) on Rælingenin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1828.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rælingenin kirkko Wikimedia Commonsissa
Tommy Boy Records

| Tommy Boy Records |
| --- | --- |

Perustettu:  1981
Perustajat:  Tom Silverman
Tilanne:  toiminnassa
Tyylilajit:  hip hop, freestyle, elektroninen
Kotimaa:  Yhdysvallat
Sijainti:  New York
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tommy Boy Records on yhdysvaltalainen itsenäinen levy-yhtiö, jonka Tom Silverman perusti vuonna 1981. Levy-yhtiön sanotaan aloittaneen useiden eri artistien musiikkiuran, muun muassa Queen Latifah, Afrika Bambaataa, Digital Underground, De La Soul, House of Pain ja Naughty By Nature. Tommy Boy Recordsin sanotaan myös esittäneen musiikin tyylilajeja kuten EDM:n, freestylen ja latin hip hopin valtavirtayleisölle.
Rose Valland

| Rose Valland |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. marraskuuta 1898 Saint-Étienne-de-Saint-Geoirs, Ranska
Kuollut: 18. syyskuuta 1980 (81 vuotta)
Ammatti:  kuraattori, taidehistorioitsija
Rose Valland (1. marraskuuta 1898 Saint-Étienne-de-Saint-Geoirs, Ranska – 18. syyskuuta 1980) oli ranskalainen taidehistorioitsija, joka vaikutti merkittävällä tavalla saksalaisten toisen maailmansodan aikana varastamien taide-esineiden palauttamiseen takaisin Ranskaan. Hän oli Saksan valloittaessa Ranskan Jeu de Paume -museon harjoittelija. Museosta tehtiin valloituksen jälkeen saksalaisten taidevarkauksien päämaja. Valland sai työskennellä museossa edelleen ja pystyi vakoilemaan saksalaisia näiden suunnitelmista. Sodan jälkeen Valland teki yhteistyötä yhdysvaltalaisen Monuments, Fine Arts, and Archives -operaation kanssa ja auttoi näitä löytämään saksalaisia taidekätköjä ja palauttamaan teoksia näin Ranskaan.
Nuoruus ja työ Jeu de Paume -museossa

Rose Valland syntyi vuonna 1898 Saint-Étienne-de-Saint-Geoirsin kylässä. Hän kiinnostui taiteesta jo nuorena ja pääsi opiskelemaan Lyonin kuvataideakatemiaan ja vuonna 1922 Pariisin arvostettuun École des Beaux-Artsiin. Valland syventyi vielä tämän jälkeen taidehistoriaan École du Louvressa ja Pariisin yliopistossa.
Vallandin akateemisesta koulutuksesta huolimatta hän aloitti uransa Jeu de Paume -museon palkattomana harjoittelijana. Hänen vastuunsa oli kuitenkin laaja, sillä hän pystytti näyttelyitä, ylläpiti arkistoja, suojeli taidetta ja kirjoitti katalogeja. Samaan aikaan hän joutui elättämään itseään työskentelemällä opettajana.
Toisen maailmansodan aikana vakoilu

Pariisin valtauksen jälkeen lokakuussa 1940 saksalaiset tekivät Jeu de Paumesta Alfred Rosenbergin Einsatzstab Reichsleiter Rosenberg -organisaation päämajan. Saksalaiset siirsivät museon tiloihin maalauksia ja muita taideteoksia, jotka he olivat varastaneet ranskalaisilta keräilijöiltä ja kauppiailta, joista monet olivat olleet juutalaisia. Ranskan kansallismuseoiden johtaja Jacques Jaujard ohjeisti Vallandia jäämään virkaansa vakoilemaan saksalaisten taidevarkauksia.
Valland oli museon alkuperäisistä työntekijöistä ainoa, jonka saksalaiset antoivat jäädä sinne töihin. Saksalaiset eivät tienneet Vallandin ymmärtävän saksaa, minkä ansiosta tämä pystyi saamaan paljon arvokasta tietoa kuuntelemalla autonkuljettajien, vartijoiden ja muiden työntekijöiden keskusteluita. Valland oli todistamassa muun muassa Hermann Göringin vierailuja, joiden aikana tämä valitsi taidetta Hitlerin suunnitellulle Führermuseumille.
Taide-esineiden palautus

Valland tapasi elokuussa 1944 Pariisin vapautuksen jälkeen Yhdysvaltain Monuments, Fine Arts, and Archives -operaation kapteenin James Rorimerin. Tilanne Ranskassa oli vielä epäselvä, eikä Valland aluksi luottanut Rorimeriin. Vasta useamman kuukauden tuttavuuden jälkeen Valland uskaltautui kertomaan Rorimerille tiedoistaan. Vallandin tiedot johdattivat niin sanotut Monuments Menit muun muassa Neuschwansteinin linnaan, mihin oli piilotettu yli 20 000 taideteosta ja kulttuurillisesti arvokasta esinettä.
Valland vaati vuonna 1945 päästä Ranskan armeijan mukana Saksaan. Hän oli komennuksella kahdeksan vuoden ajan ja teki lähteistä yhteistyötä Rorimerin kanssa. Valland muun muassa valvoi 1 400 laatikon palauttamista Neuschwansteinin linnasta. Hän onnistui löytämään myös monia tuntemattomia taidekätköjä ja oli todistamassa Hermann Göringiä vastaan Nürnbergin oikeudenkäynnissä.
Valland palasi vuonna 1953 Ranskaan, ja Jacques Jaujard nimesi hänet Louvren taidesuojelupalvelujen johtoon. Valland teki muun muassa kokoelmainventaariota ja tutki paikkoja, joihin sodan sattuessa taideaarteita voitaisiin piilottaa. Hän alkoi kirjoittaa myös vuonna 1961 julkaistua muistelmateosta Le front de l’art, jossa hän keskittyi aikaansa Jeu de Paumessa saksalaisvalloituksen aikana. Kirja herätti myös mielenkiintoa Yhdysvalloissa, ja John Frankenheimer ohjasi siihen löyhästi perustuneen elokuvan Juna (1964).
Viimeiset vuodet

Valland jäi eläkkeelle vuonna 1968, mutta hän osallistui sen jälkeenkin aktiivisesti taidemaailmaan ja jatkoi sinnikkäästi varastettujen taide-esineiden etsimistä. Valland sai useita tunnustuksia sota-ajan sankaruudestaan. Hänelle myönnettiin Kunnialegioonan kunniamerkki, Médaille de la Résistance ja Saksan Bundesverdienstkreuz, ja hänestä tehtiin Ordre des Arts et des Lettres -kunniaritarikunnan jäsen.
Valland kuoli syyskuussa 1980, ja hänet haudattiin kotikaupunkiinsa Saint-Étienne-de-Saint-Geoirsiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rose Valland Wikimedia Commonsissa
Roi

Roi ja ROI voivat tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Roi, miehen etunimi
Roi, Rovaniemen lempinimi
ROI, sijoitetun pääoman tuottoaste
Rovaniemen rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Roi,  rautatieliikennepaikka Suomessa
Susikoira Roi, Jorma Kurvisen luoma kuvitteellinen koirahahmo ja kirjasarja
Roi, toinen päähenkilöistä animoidussa lastenohjelmassa Enni ja Roi
Yhteysesikunta Roi, Suomen päämajan yhteysesikunta Rovaniemellä jatkosodan aikana
Roi-Namur, saari Marshallinsaarilla
Roi, Bilal Hassanin esittämä laulu, Ranskan edustaja Eurovision laulukilpailussa 2019
Republic of Ireland, RoI, Irlanti
Republic of India, RoI, Intia.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Roi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Régie Autonome des Transports Parisiens

Régie Autonome des Transports Parisiensin toimisto.
Régie Autonome des Transports Parisiens (lyhenne RATP) on Suur-Pariisissa toimiva valtion omistama liikennelaitos, joka liikennöi Pariisin metroa, kahta RER-linjaa A ja B, raitiovaunuja, busseja sekä Montmartren funikulaaria.
RATP perustettiin 19. heinäkuuta vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyä varten. RATPin metro koostuu kaiken kaikkiaan kuudestatoista linjasta. Linjat on merkitty numeroin 1–14 nimettyjen päälinjojen lisäksi on olemassa lyhyet linjat 3bis ja 7bis, jotka lähtevät eräitä linjojen 3 ja 7 väliasemilta. Linja 7 haarautuu eteläpäässä ja 13 pohjoispäässä kahteen suuntaan.[lähde? ]
Junien kulkuajat

Junat kulkevat yleensä noin kello 05.00–01.00 joka päivä. Viimeinen juna saapuu pääteasemalle aina aikataulujen mukaisesti klo 01.15. Kuitenkin perjantai, lauantai, sunnuntai ja muina pyhäpäivinä liikenne jatkuu vielä tunnin pidempään, jolloin viimeinen juna saapuu pääteasemalle kello 02.15. Yleensä uudenvuodenyönä ja monien muiden juhlapäivien aikana liikenne jatkuu läpi yön.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Régie Autonome des Transports Parisiens Wikimedia Commonsissa
RATP:n internetsivut
Roistovaltio

Roistovaltio (engl. rogue state) on Yhdysvaltain hallinnon kylmän sodan jälkeen käyttämä käsite, joka ei ole tullut juuri laajempaan käyttöön. Termin kehitti George W. Bushin hallinto, joka käytti termiä taas laajasti. Bill Clintonin hallinnossa se korvattiin loppuaikoina ilmaisulla ”state of concern” (huolta aiheuttava valtio tai huomiota vaativa valtio). Myös presidentti Trump nimesi roistovaltioita.
Roistovaltion määritelmä

Yhdysvaltain käyttämä roistovaltion määritelmä on esitetty Yhdysvaltain kansallisessa turvallisuusstrategiassa.
Roistovaltioilla on samat yhteiset piirteet. Nämä valtiot:
Kohtelevat raa’asti kansalaisiaan ja tuhlaavat luonnonvarojaan hallitsijoidensa henkilökohtaiseksi eduksi;
eivät piittaa kansainvälisestä oikeudesta, uhkaavat naapureitaan ja rikkovat tunteettomasti solmimiaan kansainvälisiä sopimuksia;
pyrkivät hankkimaan joukkotuhoaseita ja muuta kehittynyttä aseistusta uhaksi tai saavuttaakseen hyökkäyksellä hallitustensa aggressiiviset päämäärät;
tukevat kansainvälistä terrorismia ympäri maailmaa
hylkäävät perusihmisoikeudet ja vihaavat Yhdysvaltoja ja kaikkea mitä se edustaa.
Roistovaltiot

George W. Bushin hallinto kutsui seuraavia maita roistovaltioiksi:
Pohjois-Korea
Irak
Iran
Syyria
Libya
Trump otti termin uudelleen käyttöön ja nimesi seuravat valtiot:
Kuuba
Venezuela
Iran
Pohjois-Korea
Kritiikkiä

Käsitettä ja sen käyttöä kritisoineet tahot haluavat kiinnittää huomiota siihen, että monet muutkin valtiot kuin Yhdysvaltain roistovaltioiksi nimeämät ovat vastoin sopimuksia kehitelleet joukkotuhoaseita (esimerkiksi Israelin ydinohjelma tai Venäjä), loukanneet ihmisoikeuksia ja jättäneet noudattamatta kansainvälisiä sopimuksia (erityisesti Israel). Näin menetteleviin valtioihin kuuluu myös Yhdysvallat itse.
On myös esitetty, että roistovaltioretoriikka pyrkii esittämään valtion ”lainsuojattomana”, jotta sitä vastaan voisi vaikka hyväksytysti aloittaa hyökkäyssodan. Irakin sota on esimerkki tällaisesta toiminnasta. Maasta ei kuitenkaan löytynyt joukkotuhoaseita, joiden ilmoitettiin olevan hyökkääjien kantava huolenaihe kyseisen maan suhteen.
Eräät kriitikot, kuten Noam Chomsky, ovat ironisesti huomauttaneet, että Yhdysvallat itse täyttää sanotut roistovaltion kriteerit:
Joukkotuhoaseiden kehittelemisen (Yhdysvallat on kehittänyt ydinaseen ja ainoana maailmassa käyttänyt niitä sotatoimissa)
Terroristien tukemisen (Yhdysvallat on tukenut monia sen itse terroristeina pitämiä joukkoja, muun muassa Afganistanin Talebaneja 1980-luvulla)
Ihmisoikeusloukkaukset (Yhdysvalloissa on käytössä kuolemantuomio ja se pitää ilman julkilausuttua syytettä vankeja Guantanamo Bayssä)
Kansainvälisten sopimusten noudattamatta jättämisen (Yhdysvallat ei noudattanut YK:n peruskirjaa kun se hyökkäsi Irakiin, eikä se myönnä Afganistanin sotavangeille Geneven sopimusten mukaista suojaa. Yhdysvallat on myös jättänyt ratifioimatta lukuisia ihmisoikeussopimuksia. Joukossa YK:n Lapsen oikeuksien sopimus.)
Roi Matan perintö

Roi Matan hautapaikka.
Roi Matan perintö on Unescon maailmanperintökohde Vanuatulla. Siihen kuuluu kolme osaa, jotka sijaitsevat Efaten, Lelepan ja Artokin saarilla. Ne liittyvät Roi Mata -nimisen 1600-luvulla eläneen päällikön elämänvaiheisiin.
Roy Matan hauta löytyi vuonna 1967 suullisen kansanperinteen perusteella. Vuosisatoja sukupolvelta toiselle kulkeneet tarinat kuvasivat tarkasti Eratokan saaren, josta löytyi päällikön ja hänen vaimojensa hauta. Roi Mataa kunnioitetaan suurena rauhantekijänä. Kun hän kuoli, 50 perheen ja hovin jäsentä haudattiin hänen kanssaan, ja koko hauta-alue julistettiin tabuksi, jota kunnioitettiin yli 400 vuoden ajan.
Thomas Dekker

Thomas Dekker voi tarkoittaa:
Thomas Dekker (n. 1572–1632), englantilainen runoilija ja näytelmäkirjailija
Thomas Leighton Decker (1916–1978), sierraleonelainen kielitieteilijä, runoilija ja toimittaja
Thomas Dekker (s. 1984), alankomaalainen maantiepyöräilijä
Thomas Dekker (s. 1987), yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Thomas Dekker”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.