stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Russian Government Cup 1998

Russian Government Cup 1998 oli Nižni Novgorodissa Venäjällä 28. tammikuuta - 1. helmikuuta 1998 järjestetty jääpalloturnaus. Mukana oli joukkueita neljästä maasta, Venäjältä kaksi.
Alkusarjan taulukko ja ottelutulokset

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts |  |  |  |  | -2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Venäjä | 4 | 3 | 1 | 0 | 14–7 | 7 |  | – | 1–1 | – | 7–4 |
|  Suomi | 4 | 3 | 0 | 1 | 13–7 | 6 | 1–2 |  | 4–2 | – | – |
|  Ruotsi | 4 | 2 | 1 | 1 | 15–10 | 5 | – | – |  | 6–1 | – |
|  Norja | 4 | 1 | 0 | 3 | 9–15 | 2 | 1–4 | 2–4 | – |  | 5–1 |
|  Venäjä-2 | 4 | 0 | 0 | 4 | 10–22 | 0 | – | 1–4 | 4–6 | – |  |
Välierät

|  | Tulos |  |
| --- | --- | --- |
|  Venäjä | 13–2 (7–1) |  Norja |
|  Suomi | 5–10 (1–4) |  Ruotsi |
Ottelu 3. sijasta

|  | Tulos |  |
| --- | --- | --- |
|  Suomi | 9–1 (2–0) |  Norja |
Loppuottelu

|  | Tulos |  |
| --- | --- | --- |
|  Venäjä | 9–2 (3–2) |  Ruotsi |
SV-98

| SV-98 |
| --- | --- |

Tyyppi:  pulttilukkokivääri
Valmistaja:  Ižmaš
Valmistusmaa:  Venäjä
Valmistusvuodet:  1998–
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  7,62 mm x 54 mmR
Aseen pituus:  1200 mm
Piipun pituus:  650 mm
Paino (tyhjänä):  5,8 kg
SV-98 (Snaiperskaya Vintovka Model 1998) on venäläinen pulttilukkoinen Vladimir Stronskiyn suunnittelema tarkkuuskivääri. Vuodesta 2003 lähtien Venäjän armeijan erikoisjoukot ovat käyttäneet asetta.
Ominaisuudet

Valmistajan mukaan SV-98 tarkkuuskivääri kykenee osumaan erilaisiin kohteisiin jopa 1000 metrin kantamaan saakka.
Irroitettava lipas on tehty lasikuidusta ja se voi pitää sisällään enimmillään kymmentä patruunaa. Rekyylin, liekin ja äänen vähentämiseksi SV-98 voidaan varustaa TGP-V taktisella äänenvaimentimella.
Mallit

Vuonna 2013 kehitettiin päivitetty malli SV-98 -tarkkuuskivääristä. Uusi Izmasin kehittämä malli sisältää säädettänän alumiinisen tukin. Valmistajan mukaan uusi malli on ekonomisempi valmistaa, se tarjoaa paremman huollettavuuden ja paremman tarkkuuden.
Käyttäjät

Armenia -  Vuonna 2010 52 SV-98 -tarkkuuskivääriä myytiin Armenialle.
Venäjä -
Aiheesta muualla

IZHMASH JSC official site: 7.62 mm sniper rifle SV-98
Sniper Central Russian SV-98
SV-98 sniper rifle (Arkistoitu – Internet Archive)
Giperon 1P69 Pancreatic Sniper Sight for the 7.62-mm SV-98 rifle
Jane's SV-98 7.62 mm sniper rifle (Russian Federation), Sniper and special purpose rifles
Red Dragun Weapons, LLC Russian SV-98 (Arkistoitu – Internet Archive)
Sandro Cortese

Cortese Qatarin GP:ssä vuonna 2010
Alessandro "Sandro" Cortese (s. 6. tammikuuta 1990 Ochsenhausen) on saksalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän ajaa kaudella 2013 Moto2-luokan maailmanmestaruudesta.
Cortese voitti kaudella 2012 suomalaisen Ajo Motosport -tallin riveissä Moto3-luokan maailmanmestaruuden. Hänestä tuli myös MotoGP:n historian ensimmäinen KTM-pyörällä maailmanmestaruuden voittanut kuljettaja.
Saamen kielilautakunta

Saamen kielilautakunta perustettiin 1971 seitsemännessä Saamelaiskonferenssissa Jällivaarassa Ruotsissa. Lautakunnan tavoitteena on ollut alusta alkaen vastata kaikista saamelaiskieliin liittyvistä kysymyksistä, kielenhuollosta, terminologian kehittämisestä sekä kielilainsäädännöllisistä kysymyksistä. Suurin saavutus on ollut yhteispohjoismaisen pohjoissaamen ortografian valmistaminen. Uusi pohjoissaamen ortografia hyväksyttiin 1978. Lautakunnan jäsenet valitaan varajäsenineen, yksi kustakin kieliryhmästä, Suomesta, Norjasta, Ruotsista ja Venäjältä. Sihteeristö toimii Koutokeinossa, aluksi Saamelaisinstituutissa ja vuodesta 1996 Norjan kielineuvoston yhteydessä. Hallinnollisesti kielilautakunta on kuulunut vuodesta 1996 saamelaiskäräjien yhteiselimen, Saamelaisten parlamentaarisen neuvoston, alaisuuteen (vuoteen 1996 Pohjoismaiden saamelaisneuvoston alaisuuteen).
Russian Government Cup 1994

Russian Government Cup 1994 oli toinen Venäjällä järjestetty jääpalloturnaus kyseisellä nimellä. Se pelattiin Krasnogorskissa 1.- 5. helmikuuta 1994.
Alkusarjan taulukko ja ottelutulokset

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Suomi | 4 | 3 | 1 | 0 | 11–4 | 7 |  | 2–2 | – | 2–1 | – |
|  Ruotsi | 4 | 2 | 2 | 0 | 18–5 | 6 | – |  | – | 6–1 | 8–0 |
|  Venäjä | 4 | 2 | 1 | 1 | 13–6 | 5 | 1–2 | 2–2 |  | 3–1 | 7–1 |
|  Norja | 4 | 1 | 0 | 3 | 5–12 | 2 | – | – | – |  | 2–1 |
|  Kazakstan | 4 | 0 | 0 | 4 | 2–22 | 0 | 0–5 | – | – | – |  |
Välierät

|  | Tulos |  |
| --- | --- | --- |
| Suomi  | 2–5 (0–3) |  Norja |
| Venäjä  | 3–6 (2–3) |  Ruotsi |
Ottelu 3. sijasta

|  | Tulos |  |
| --- | --- | --- |
| Venäjä  | 6–5 (3–2) |  Suomi |
Loppuottelu

|  | Tulos |  |
| --- | --- | --- |
| Ruotsi  | 7–1 (3–0) |  Norja |
Risto Salmi

| Risto Salmi |
| --- | --- |
 Risto Salmi Turussa maaliskuussa 2011
Henkilötiedot
Koko nimi:  Risto Erland Salmi
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1941 Metsämaa
Kuollut: 27. huhtikuuta 2016 (74 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1966–2016
Merkittävät roolit:   Maalaiskomedia-sarja  Raid-tv-sarja & elokuva  Taivaan tulet 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Risto Erland Salmi (7. heinäkuuta 1941 Metsämaa – 27. huhtikuuta 2016) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki noin 50-vuotisen taiteilijauransa aikana useita roolisuorituksia teatterissa, televisiossa ja elokuvissa.
Ura

Turussa varttunut Salmi avusti teini-ikäisenä Vartiovuoren kesäteatterissa ja Turun kaupunginteatterissa ja näytteli Auralan huoneteatterissa. Hän näytteli urallaan Savonlinnassa, Oulussa, Vaasassa sekä Turun kaupunginteatterissa, josta hän jäi eläkkeelle.
Hänet tunnettiin roolistaan hieman yksinkertaisena P. A. Turpeisena TV2:n Maalaiskomedia-sarjassa ja Perse-Arskana Raid-televisiosarjassa ja -elokuvassa.
Filmografia

| Televisio> Vuosi | Televisio> Sarja | Televisio> Rooli |
| --- | --- | --- |

| 1989 | Häräntappoase | Svante Takkinen |
| 1994 | Autopalatsi | Jalmari Mononen |
| 1995 | Kotikatu | Perttu |
| 1996 | Pimeän hehku | Risto Nurminen |
| 1998 | Vain muutaman huijarin tähden | P. A. Turpeinen |
| 1999 | Hovimäki | Antti Matinpoika |
| 2000 | Raid | Perse-Arska |
| 2001 | Peräkamaripojat | P. A. Turpeinen |
| 2001–2002 | Mooseksen perintö | P. A. Turpeinen |
| 2006–2007 | Turvetta ja timantteja | P. A. Turpeinen |
| 2007–2011 | Taivaan tulet | Pekka Väänänen |
Aiheesta muualla

Immonen, Petri: Risto Salmi. (muistokirjoitus) Helsingin Sanomat.  1.5.2016. Arkistoitu 8.5.2016.
Saamen jalkapallomaajoukkue

Saamen jalkapallomaajoukkue on jalkapallon maajoukkue, joka edustaa Fennoskandian pohjoisosissa eläviä saamelaisia. Joukkue toimii Saamen jalkapalloliiton (Sámi Spábbáčiekčanlihttu) alaisuudessa. Saamen jalkapalloliitto ei ole kansainvälisen jalkapalloliiton FIFAn tai minkään sen maanosaliiton jäsen, minkä takia joukkue ei voi osallistua maailman- tai maanosanmestaruuskilpailuihin.
Saamelaisten joukkue on kuitenkin pelannut epävirallisia ystävyysotteluita vuodesta 1985 lähtien. Vuodesta 2003 se on ollut NF-Boardin jäsen. Marraskuussa 2006 joukkue teki 42 maalia kolmessa pelissä ja voitti ylivoimaisesti VIVA World Cup -turnauksen. Vuonna 2008 7.–13. heinäkuuta Saame isännöi Jällivaarassa järjestetyn VIVA-turnauksen ja sijoittui turnauksessa kolmanneksi. Myös seuraavan vuoden VIVA-turnauksessa Saamen jalkapallomaajoukkue oli kolmas. Saame ei ollut mukana vuosien 2010 ja 2013 VIVA-turnauksissa.
SJK Akatemia

| SJK Akatemia |
| --- | --- |

Perustettu:  2012
Kaupunki:  Seinäjoki, Suomi
Kenttä:  OmaSp Stadion (heinäkuusta 2016 alkaen)
– kapasiteetti:  6000
Sarja:  Ykkösliiga
Sarjataso:  2.
Päävalmentaja:  Brian Page
Infobox OKNimi-testi OK: 
SJK Akatemia (kausina 2013–2015 FC Kerho 07) on Seinäjoen Jalkapallokerhon farmijoukkue, joka pelaa kaudella 2024 Ykkösliigassa.
Historia

Seinäjoen Jalkapallokerholle perustettiin reservijoukkue kaudeksi 2011 Nurmon Pallon paikalle Palloliiton Vaasan piirin Neloseen. Jari Kujalan valmennuksessa SJK /2 voitti Nelosen kaudella 2011 ja Kolmosen kaudella 2012. Joukkue ylsi kaudella 2012 myös Regions’ Cupin loppuotteluun, jossa Turun Pallokerho oli vahvempi jatkoajan jälkeen maalein 4–2. Joukkueessa pelasivat muun muassa entiset Veikkausliiga-pelaajat Mikael Muurimäki ja Lasse Männikkö.
SJK:n reservijoukkueen noustua Kakkoseen joukkueen toiminta eriytettiin oman seuran FC Kerho 07:n alaisuuteen vuoden 2012 lopulla, sillä Palloliiton säännöt eivät salli kahden saman seuran joukkueen pelaamista kolmella ylimmällä sarjatasolla. Kerho 07 teki samalla farmisopimuksen SJK:n kanssa. Kakkosessa joukkue pelasi kaudet 2013–2015. Kaudella 2013 joukkue sijoittui pohjoislohkon seitsemänneksi ja kaudella 2014 länsilohkon kuudenneksi.
Joulukuussa 2014 SJK luopui paikastaan A-poikien SM-karsintasarjassa ja keskitti pelaajakehitystoimintansa entistä enemmän Kerho 07:ään. Jo edeltävällä kaudella joukkueen avauskokoonpanosta noin yhdeksän pelaajaa oli A- tai B-juniori-ikäisiä. Kaudella 2015 Kerho 07 pelasi jälleen Kakkosen pohjoislohkossa, jossa se sijoittui toiseksi viimeiseksi eli yhdeksänneksi ja putosi Kolmoseen.
Kaudeksi 2016 joukkueen nimeksi vaihdettiin SJK Akatemia.
Aiheesta muualla

SJK Akatemia Seinäjoen Jalkapallokerhon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Roscommonin kreivikunta

| Roscommonin kreivikunta County Roscommon Contae Ros Comáin |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Kreivikunnan sijainti Irlannissa
Valtio:  Irlanti
Provinssi:  Connacht
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Roscommon
Pinta-ala:  2 445,09 km²
Väkiluku (2016):  64 436
 – väestötiheys:  26,4 as./km²
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  RN
 – ISO 3166:  IE-RN
 
Kreivikunnan internetsivut
Roscommonin kreivikunta (iiriksi Contae Ros Comáin) on Irlannin tasavallan kreivikunta Connachtin historiallisessa provinssissa maan länsiosassa. Siellä on 64 436 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 2 445,09 neliökilometriä.
Kreivikunnan pääkaupunki on Roscommon. Athlonen kaupunki sijaitsee osaksi Roscommonissa, osaksi viereisessä Westmeathin kreivikunnassa.
Kylät ja kaupungit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Arigna  Athleague  Athlone  Ballaghaderreen  Ballintober  Ballinlough  Bellanagare  Bellanamullia  Boyle  Ballyfarnon  Ballyforan |  Ballyleague  Cloonfad  Castlerea  Castleplunket  Croghan  Cortober  Drum  Elphin  Frenchpark  Keadue |  Knockvicar  Knockcroghery  Lecarrow  Loughglynn  Rahara  Roscommon  Roosky  Strokestown  Tarmonbarry  Tulsk |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roscommonin kreivikunta Wikimedia Commonsissa
Kreivikunnan internetsivut
Irlannin kreivikunnat
| --- | --- |
Connacht:   Galway  Leitrim  Mayo  Roscommon  Sligo 
Leinster:   Carlow  Dublin Dún Laoghaire–Rathdown  Etelä-Dublin  Fingal  Kildare  Kilkenny  Laois  Longford  Louth  Meath  Offaly  Westmeath  Wexford  Wicklow 
Munster:   Clare  Cork  Kerry  Limerick  Tipperary  Waterford 
Ulster:   Antrim†  Armagh†  Cavan  Derry†  Donegal  Down†  Fermanagh†  Monaghan  Tyrone† 
kreivikunnilla ei ole hallinnollista merkitystä • †Kreivikunta kuuluu Pohjois-Irlantiin
SMS Erzherzog Ferdinand Max (1865)

| SMS Erzherzog Ferdinand Max |
| --- | --- |
 SMS Erzherzog Ferdinand Max 1880-luvulla

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Stabilimento Tecnico Triestino, Trieste
Palveluskäyttöön:  1865
Poistui palveluskäytöstä:  proomuksi 1886
Loppuvaihe:  romutettu 1916
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 610 t (normaali) 6 082 t (kuormattu)
Pituus:  83,7 m
Leveys:  16 m
Syväys:  7,1 m
Koneteho:  2 925 ihp
Nopeus:  12,5 solmua
Miehistöä:  511
Aseistus
Aseistus:  2 × Krupp 8" tykkiä
SMS Erzherzog Ferdinand Max oli Itävallan keisarikunnan ja myöhemmin Itävalta-Unkarin laivaston Erzherzog Ferdinand Max -luokan ironclad. Sisaraluksensa tavoin sen suunnittelussa oli otettu mallia Ranskan laivaston Gloiresta. Se oli 1866 amiraali Wilhelm von Tegetthoffin lippulaivana Lissan taistelussa, jossa se upotti törmäämällä Regia Marinan RN Re d’Italian.
Valmistus

Aluksen suunnitteli Joseph von Romako. Se tilattiin Stabilimento Tecnico Triestinolta ja otettiin palvelukseen 1865. Käyttövoimana aluksessa oli yhdyskoneistolla varustettu moottori, joka pyöritti yhtä potkuria ja jonka valmistaja oli rijekalainen Robert Whiteheadin johtama Stabilimento Tecnico Fiume. Aluksella oli painoa noin 5 100 tonnia. Aluksen nimi oli kunnianosoitus arkkiherttua Ferdinand Maximilian Josefille, joka komensi Itävallan laivastoa 1854–1864 ja josta myöhemmin tuli Meksikon keisari.
Palvelus

Alukseen oli tarkoitus asentaa kaksi Kruppin kahdeksan tuuman tykkiä, mutta Preussin–Itävallan sodan alettua Preussi esti kaupat suojatakseen liittolaismaataan Italiaa. Amiraali Wilhelm von Tegetthoff määräsi siksi Erzherzog Ferdinand Maxin varustettavaksi kuudellatoista rihlaamattomalla 48 naulan tykillä.
Alus osallistui 20. heinäkuuta 1866 von Tegetthoffin lippulaivana Lissan taisteluun. Sen päällikkönä oli Maximilian Daublebsky von Sterneck. Ennen taistelun alkua von Tegetthoff oli kehottanut upseereitaan käyttämään hyväkseen kaikki tilaisuudet törmätä vihollisaluksiin. Noin kello 11:40 Erzherzog Ferdinand Max törmäsi Regia Marinan RN Re d’Italiaan, joka upposi törmäyksen jälkeen kahdessa minuutissa. Taistelu käytännössä päättyi tähän.
Lissassa kärsimiensä vaurioiden korjaamiseksi alus käytettiin brittiläisellä telakalla Maltalla. Sille asennettiin suunnitellut kahdeksan tuuman tykit 1869. Se oli palveluksessa vuoteen 1886, jolloin se muunnettiin proomuksi koululaivalle. Se romutettiin 1916.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SMS Erzherzog Ferdinand Max (1865) Wikimedia Commonsissa
Rusalka (1867)

| Rusalka |
| --- | --- |
 Rusalka

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Mitchell, Pietari
Kölinlasku:  1866
Laskettu vesille:  1867
Palveluskäyttöön:  1868
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 19. syyskuuta 1893
Tekniset tiedot
Uppouma:  2100 t
Pituus:  62,94 m
Leveys:  12,80 m
Syväys:  3, 84 m
Koneteho:  875 hv
Nopeus:  8,5 solmua
Miehistöä:  178
Aseistus
Aseistus:  4 × 9"/L20 tykkiä 4 × 3,4" tykkiä
Rusalka (Rusalkka, Russalka) oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1867 vesillelaskettu höyrykäyttöinen teräksinen Tšarodeika-luokan monitori.
Suunnittelu

Aluksen rungon veden yläpuoliset osat oli panssaroitu. Kyljissä oli 4,5 tuumaa rautaa ja torneissa 6 tuumaa. Joidenkin englantilaisten lähteiden mukaan aluksen kannen panssari olisi ollut tuuman. Aluksen pääaseina olleet 9 tuuman tykit oli sijoitettu torneihin. Apuaseina aluksella oli neljä 3,4 tuuman tykkiä. Näiden lisäksi asennettiin myöhemmin kaksi kolminaulaista ja kaksi yhden naulan revolveritykkiä. Aluksen voimanlähteenä oli kaksi nelikulmaista kattilaa, joiden tuottama höyry pyöritti kahta akselia.
Valmistus

Alus tilattiin Mitchelliltä Pietarista, missä köli laskettiin 1866. Alus laskettiin vesille 1867 ja otettiin palvelukseen 1868.
Palvelus

Rusalka upposi Suomenlahdella 19. syyskuuta 1893 (gregoriaaninen kalenteri, juliaanisen mukaan 7. syyskuuta) matkallaan Tallinnasta Helsinkiin. Onnettomuudessa kuoli 162 laivan miehistöön kuulunutta. Hylkytavaraa ajautui Suomenlinnan ja Villingin rannoille sekä Pihlajasaareen ja Isosaareen.
Hylky

Heinäkuussa 2003 hylky löydettiin kaikuluotaimella 25 kilometriä Helsingistä etelään 74 metrin syvyydestä. Se on uponnut pystysuoraan mutaan noin puolelta pituudeltaan. Perän päällä on vettä noin 40 metriä. Tykkitornit ovat irronneet ja pudonneet pohjaan, niitä ei ole toistaiseksi löydetty eli ne saattavat olla mudan sisällä.
Onnettomuuden muistoksi pystytettiin Tallinnaan 1902 Russalkan muistomerkki, jonka on suunnitellut kuvanveistäjä Amandus Adamson.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Panssarilaiva hukkunut Helsingin edustalla Historiallinen sanomalehtiarkisto.  24.9.1893. Aamulehti.
Rusalka hylyt.net – haaksirikkojen ja hylkylöytöjen tietopankki.
Rusalkan tuho v. 1893, Hakkapeliitta, 22.08.1933, nro 34, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomenlahden salaisuus, Suomen Kuvalehti, 16.09.1933, nro 38, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Salaperäinen saari

| Salaperäinen saari> L’Île mystérieuse |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jules Verne
Kansitaiteilija:  Jules Férat
Kieli:  ranska
Genre:  seikkailu
Kustantaja:  Hezel
Julkaistu:  1874
Suomennos
Suomentaja:  Samuli S. tai Urho Kivimäki
Kustantaja:  Otava ja Karisto
Julkaistu:  1904
Ulkoasu:  kovakantinen

Edeltävä:  Sukelluslaivalla maapallon ympäri
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Salaperäinen saari (ransk. L’Île mystérieuse) on Jules Vernen romaani, joka kertoo viidestä haaksirikkoisesta kuumailmapallopurjehtijasta ja heidän elämästään autiolla saarella. Se on jatkoa romaaneille Kapteeni Grantin lapset ja Sukelluslaivalla maapallon ympäri, mutta on luonteeltaan täysin näistä poikkeava. Vaikka Salaperäinen saari jatkaa Sukelluslaivalla maapallon ympäri -romaanin tarinaa, menevät näiden kahden teoksen aikajanat osittain päällekkäin. Salaperäisen saaren tapahtumat sijoittuvat vuosiin 1865–1869, eli ne alkavat jo ennen Sukelluslaivalla maapallon ympäri -tarinan tapahtumia, jotka sijoittuvat vuosille 1867–1868. Tästä huolimatta saaren hahmot tuntevat kapteeni Nemon tarinan ennestään.
Teoksesta on julkaistu kaksi selvästi toisistaan eroavaa suomennosta. Otavan lyhennetty laitos on yksinkertaisesti nimeltään Salaperäinen saari, kun taas Kariston täydellisempi käännös on julkaistu neljän niteen sarjana nimillä Haaksirikkoiset ilmapurjehtijat, Saareen heitetty, Kaksi vuotta saarella ja Saaren salaisuus.
Vuonna 1973 aiheesta tehtiin myös kuusiosainen televisiosarja Kapteeni Nemo.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Salaperäinen saari: Seikkailukertomus Samuli Suomalaisen käännöksenä (1904) Gutenberg-projektissa (suomeksi)
Ruusuprojekti

Pimpinella kylämaiseman ruusu -kirjan tekijät Esa Urhonen, Mirja Kauppila-Laine ja Peter Joy.selvennä
Ruusuprojekti on Pyhärannassa sijaitsevan Santtion kyläseuran projekti, jonka tavoitteena on pyrkiä luomaan ruusuista maisemaa Kolmen ajan rannikko -kehittämisprojektin Vakka-Suomeen ja Rauman seudulle. Tämä tapahtuu istuttamalla teiden varsille, pihoille ja kyliin mahdollisimman paljon pimpinellaruusuja ja muita perinteisiä, vanhanajan kestäviä ruusuja. Santtion kylän oma nimikkoruusu on juhannusruusu (Rosa pimpinellifolia 'Plena'). Ensimmäiset ruusut istutettiin kylätalo Mainingin pihaan vuonna 1999.
Projekti sai alkunsa, kun Mainingin pihalle päätettiin hankkia juhannusruusu. Santtioseuran puheenjohtaja Esa Urhonen tutustui ruusujen maailmaan nousiaislaisen puutarhuri Seppo Lundgrenin opastuksella. Monia ruusulajikkeita tutkailtaessa syntyi samalla ajatus ruusuillan järjestämisestä. Ruusuillan puhujaksi saatiin pimpinellaruusuihin erikoistunut Aila Korhonen. Innostavan illan seurauksena syntyi teos Pimpinella kylämaiseman ruusu, jonka julkaisi Santtioseura vuonna 2004. Teoksessa käytettiin apuna Suomen Ruususeuran kirjasena julkaisemia Aila Korhosen tekstejä. Kirjan tekijät ovat Peter Joy, Mirja Kauppila-Laine ja Esa Urhonen.
Santtion kylälle on hankittu myös uusia ruusulajikkeita; hankkeessa on ollut mukana Maatalouden tutkimuskeskus, Turun ruususeura, Suomen Ruususeura ja Hongiston taimisto. Kylätalo Mainingissa pidettiin vuonna 2003 Ruusun päivä -tapahtuma, jossa esiteltiin muun muassa ruusunpensaiden hoitoa. Tuolloin kylällä kasvoi noin 500 ruusupensasta.
Kirjallisuutta

Joy Peter, Kauppila-Laine Mirja ja Urhonen Esa: Pimpinella kylämaiseman ruusu.  (Kolmen ajan rannikon julkaisuja)  Santtio:  Santtioseura, 2004.  ISBN 951-98907-2-6.
Hella, Tenho: Santtion kylähistoriaa ja pyhärantalaista merenkulkua.  Santtio:  Santtioseura, 2004.  ISBN 951-98907-1-8.
Aiheesta muualla

Suomen Ruususeura (Arkistoitu – Internet Archive)
Ruusut 2005 Santtio -video youtube.com.  21.5.2013. Westmedia Oy. Viitattu 13.3.2019.
Sandro Mazzola

Sandro Mazzola ajmānilaisessa postimerkissä vuodelta 1968.
Alessandro (Sandro) Mazzola (s. 8. marraskuuta 1942 Torino, Italia) on italialainen jalkapalloilija.
Mazzola edusti koko uransa ajan milanolaista Interiä. Hän pelasi ensi kerran Serie A:ssa ottelussa Juventusta vastaan 10. kesäkuuta 1961. Inter hävisi ottelun 9-1. Hän voitti seurajoukkueurallaan neljä kertaa Italian mestaruuden, eli Serie A:n, vuosina 1963, 1965, 1966 ja 1971. Vuosina 1964 ja 1965 hän voitti lisäksi Euroopan Cupin ja Inter-Continental Cupin. Kaudella 1964/65 Mazzola oli myös liigan maalikuningas. Yhteensä hän teki Interissä 116 pääsarjamaalia.
Italian maajoukkueessa Mazzola pelasi 70 ottelua, joissa hän teki 22 maalia. Hän pelasi ensi kerran maajoukkueessa 12. toukokuuta 1963 ottelussa Brasiliaa vastaan vain 20-vuotiaana. Mazzola edusti Italiaa kolmissa MM-kisoissa, 1966, 1970 ja 1974. Maajoukkueessa hänen paras saavutuksensa oli vuoden 1968 EM-kisojen voitto.
Myös Mazzolan isä Valentino oli kuuluisa jalkapalloilija.
Aiheesta muualla

Tietoja Mazzolasta (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
Mazzolan tilastoja (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
Samuel Alito

| Samuel Alito |
| --- | --- |

Yhdysvaltain korkeimman oikeuden jäsen
 31. tammikuuta 2006 –  
Presidentti:  George W. Bush (nimittäjä)
Edeltäjä:  Sandra Day O’Connor
Yhdysvaltain liittovaltion 3. piirin vetoomustuomioistuimen tuomari
 30. huhtikuuta 1990 – 31. tammikuuta 2006  
Presidentti:  George H. W. Bush (nimittäjä)
Edeltäjä:  John Joseph Gibbons
Seuraaja:  Joseph A. Greenaway, Jr.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1950 (ikä 74) Trenton, New Jersey, Yhdysvallat
Puoliso:  Martha Bomgardner (vih. 1985)
Lapset:  2
Tiedot
Koulutus:  Princetonin yliopisto Yalen yliopisto
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Yhdysvallat
Puolustushaara:  Maavoimat
Palvelusvuodet:  1972–1980
Sotilasarvo:   Kapteeni
Samuel Anthony Alito, Jr. (s. 1. huhtikuuta 1950 Trenton, New Jersey) on yhdysvaltalainen lakimies ja Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomari. Presidentti George W. Bush nimesi hänet eläköityneen Sandra Day O'Connorin seuraajaksi tammikuussa 2006.
Alito valmistui Princetonin (1972) ja Yalen (1975) yliopistoista. Vuosina 1990–2006 hän oli Yhdysvaltain valitustuomioistuimen kolmannen tuomiopiirin tuomarina. Siihen virkaan hänet oli nimittänyt presidentti George H. W. Bush.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samuel Alito Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarit
Roberts (puheenjohtaja)
Thomas
Alito
Sotomayor
Kagan
Gorsuch
Kavanaugh
Barrett
Jackson
Salaperäinen tähti

| Salaperäinen tähti> L'Étoile mystérieuse |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Hergé
Genre:  sarjakuva
Suomennos
Suomentaja:  Heikki ja Soile Kaukoranta
Kansitaiteilija:  Hergé
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1977
Sivumäärä:  62
ISBN:  951-1-04457-5
Sarja: Tintin seikkailut
Edeltävä:  Kultasaksinen rapu
Seuraava:  Yksisarvisen salaisuus
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Salaperäinen tähti (ransk. L'Étoile mystérieuse) on belgialaisen sarjakuvapiirtäjä Hergén kymmenes Tintti-albumi. Tarina julkaistiin aluksi mustavalkoisena jatkokertomuksena belgialaisessa Le Soir -sanomalehdessä 20. lokakuuta 1941 – 21. toukokuuta 1942 välisenä aikana, myöhemmin samana vuonna ensimmäisenä värillisenä Tintti-sarjakuvana nimellä L'Étoile mystérieuse.
Kirja on julkaistu suomeksi kahtena eri käännöksenä. Vuonna 1961 WSOY julkaisi sen Aimo Sakarin kääntämänä nimellä Ihmeellinen tähti. Vuonna 1977 Otava julkaisi sen Heikki ja Soile Kaukorannan suomentamana.