stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Filippa (kuningatar)
Suku

Hänen vanhempansa olivat Englannin kuningas Henrik IV, tuolloin Derbyn jaarli Henry ja tämän ensimmäinen puoliso Mary de Bohun (n. 1369–1394). Philipan äiti kuoli pian tyttären syntymän jälkeen lapsivuoteeseen eli synnytyksen jälkeiseen infektioon. Isästä tuli Englannin ensimmäinen Lancaster-sukuinen kuningas vuonna 1399. Hänellä oli kuusi sisarusta, joista hän oli nuorin. Heistä vanhimmasta veljestä tuli kuningas Henrik V. Philippa varttui Berkhamstedin ja Windsorin linnassa.
Päästyään kuninkaaksi Henrik halusi vahvistaa asemaansa kuninkaana syrjäytettyään Rikhard II:n, ja etsi liittoutumisia muihin kuningashuoneisiin. Hän naitti vanhimman 10-vuotiaan tyttärensä Blanchen Pfalz-kreivi Ludwig III:n kanssa vuonna 1402. Lähetettyään omia miehiään Pohjoismaihin tutkimaan valtion oikeudellisia ehtoja Kalmarin unionissa, Henrik ehdotti vuonna 1401 valtionhoitaja Margareetalle, että hänen nuorempi tyttärensä Philippa naisi valtaistuimen perillinen Eerikin ja että hänen poikansa kruununprinssi Henry menisi naimisiin Eerikin sisaren Katariina Pommerilaisen kanssa. Margareetta kiinnostui ajatuksesta ja lähetti Lundin arkkipiispa Peder Lykken (Bille) Englantiin neuvottelemaan asiasta.
Englannin valtuuskunta vaati avioliiton ehdoiksi, että jos Eerikin ja Philippan avioliitto jäisi lapsettomaksi, kruununprinssi Henryn ja Katariina Pommerilaisen mahdollinen lapsi valittaisiin valtaistuimen perilliseksi ja että Kalmarin unioni olisi osa Englannin kanssa tehtyä liittoumaa, Ranskaa kohtaan suunnattuna. Näitä ehtoja Eerikin holhooja ja isoäiti Margareeta I ei kuitenkaan hyväksynyt ja avioliittoa lykättiin. Vuonna 1404 kuuden miehen saattue tuli hakemaan 10-vuotiasta morsianta Norjaan, missä hänen piti tavata Eerik. Huonon merisään vuoksi Pohjanmerellä Philippa ei kuitenkaan matkustanut Norjaan vaan matkaa lykättiin.
Vuonna 1405 Englantiin saapui suurlähetystö, joka koostui kahdesta lähettilästä kustakin kolmesta pohjoismaisesta kuningaskunnasta ja Philippan ja Eerikin avioliitto julkistettiin. Philippa avioitui 11-vuotiaana 26. marraskuuta 1405 Eerikin kanssa välittäjän avulla Westminster Abbeyssä, valtaneuvos Ture Bengtsson Bielke toimi sulhasen sijaisena. Filippa julistettiin virallisesti 8. joulukuuta 1405 Tanskan, Norjan ja Ruotsin kuningattareksi Pohjoismaiden suurlähettiläiden läsnäollessa.
Filippa matkusti King's Lynnistä Englannista 11. elokuuta 1406 englantilaisten aatelisten seurueen kanssa ja saapui Helsingborgiin syyskuussa, missä hänet ottivat vastaan Eerik ja kuningatar Margareeta.
Avioliitto

Eerik Pommerilainen ja 12-vuotias Filippa vihittiin 26. lokakuuta 1406 Lundin tuomiokirkossa, toisten tietojen mukaan Lundin arkkipiispanlinnassa. Seuraavana päivänä Filippa kruunattiin kuningattareksi. Filippa on ensimmäinen dokumentoitu prinsessa historiassa, joka käytti valkoista hääpukua kuninkaallisen hääseremonian aikana: aluspuvun päällä oli valkoinen silkkiviitta, joka oli reunustettu harmaalla oravalla ja kärpännahalla. Hääjuhlallisuudet kestivät marraskuuhun asti, jonka aikana useita miehiä kuten Sven Sture, Gotskalk Bengtsson (Ulv) och Nils Svensson (Sparre av Eliinge) lyötiin ritareiksi ja järjestettiin turnajaisia. Filippan myötäjäiset vastaanottivat virallisesti hovin kamariherra ja papit kolmesta valtakunnasta. Filippa sai ​​leskentiloja kaikista kolmesta valtakunnassa: Närkestä ja Örebrosta Ruotsissa; Fyniltä, Odensesta ja Nasbyhovedista Tanskassa sekä Romerikesta Norjassa.
Säilyneiden englanninkielisten kirjanpitorekisterien ansiosta on tarkkoja tietoja siitä, mitkä ihmiset ja esineet kuuluivat Filippan hääseurueeseen Englannista Tanskaan, kuin mitä on hovin elämästä ja omaisuudesta, jonka hän sitten sai myöhemmin elämänsä aikana Pohjoismaissa. Avioliittosopimuksen mukaan myötäjäisrahasta luovuttiin, mutta Filippa toi mukanaan suuren määrän arvoesineitä, kuten kruunajaisvaunut, kolme arvokasta vuodetta, hopeaesineitä, täysin varusteltu yksityiskappeli, ranskalaisia kuvakudoksia ja pitkä rivi arvokkaita pukuja: näiden joukossa oli valkoinen silkkimekko, joka oli koristeltu kärpännahalla, vuorattu valkoisella oravannahalla, ja sekä koristeltu samettinauhoilla, jota hän käytti häissään.
Filippan seurueeseen kuului 204 henkilöä: Englannin lähettiläs John Paraunt, kuninkaan kamariherra Henry Norrey, Bathin piispa, Kate Waterton, hovinaiset lady de Bromwych ja lady Anne de Lyle sekä kahdeksan domicellia (hovin piikoja tai palvelijoita); Sir Henry Fitz-Hugh of Ravenswater, sir Henry le Scrope ja Richard Courtenay, jotka olivat hoitaneet jäljellä olevat neuvottelut ja myötäjäiset sekä hänen serkkunsa Richard Yorkin herttua. Lähes koko hänen seurueensa näyttää palanneen Englantiin melko pian häiden jälkeen, mutta jotkut viipyivät pidempään: viimeinen oli hovirouva Anne de Lyle, joka palasi Englantiin tammikuussa 1408. Filippan oma hovihenkilöstö tunnetaan vain hajanaisesti: hovimestari ritari herra Jacob Urne af Areskov, Magnus Bengtson "pappi ja vaimoni kuningattaren kappalainen" sekä hänen hovimestarinnansa Katarina Knutsdotter, Pyhän Birgitan tyttärentytär.
Kuningatar

Kuningatar Filippa ja kuningas Eerik asuivat Kalmarin linnassa Ruotsissa hovinsa kanssa avioliittonsa kolme ensimmäistä vuotta. Filippalle annettiin oma hovi, jota valvoi hänen hovirouvansa Katarina Knutsdotter (Bengt Algotssonin sukua), joka oli Pyhän Birgitan tyttären Märta Ulfsdotterin tytär, joka oli itse kuningatar Margareetan ylimmäinen hovirouva.
Ennen kuningatar Margareetan kuolemaa vuonna 1412 Filippalla näyttää olleen merkityksetön rooli, mutta hänet mainitaan jossain vaiheessa Eerikin tai Margareetan läheisyydessä, mutta hänen merkityksensä kasvoi vähitellen Margareetan kuoleman jälkeen. Filippa asui enimmäkseen Ruotsissa. Perinteen mukaan pariskunta asui Kalmarin linnassa häiden jälkeen kolme vuotta, mutta tätä ei ole vahvistettu aikalaislähteissä. Vahvistamattomassa tiedossa mainitaan Filippa Margareetan Tukholman vierailulla vuonna 1408, ja tiedetään, että Eerik oli ainakin kerran muualla, joten on mahdollista, että pari asui ensimmäiset vuodet erillään Filippan nuoren iän vuoksi, mikä oli yleinen tapa tuolloin, jos morsian oli avioituessaan alle 14-vuotias eli niin sanotun suostumusiän alittava.
Tuohon aikaan oli tavallista, että kuningasperheellä ei ollut kiinteää asuinpaikkaa, vaan se  matkusti jatkuvasti ympäriinsä ylläpitääkseen valtaansa valtakunnan eri osissa. Eerik ja Filippa matkustivat lähes jatkuvasti hovinsa kanssa kuninkaallisten, aatelis-, porvaris- ja piispantilojen välillä Tanskassa ja Ruotsissa. Siksi on usein vaikea määritellä, missä he kulloinkin olivat, mutta on selvää, että he asuivat usein eri paikoissa. Filippan ja Eerikin olinpaikoista koostuvat tiedot osoittavat, että he olivat olleet samassa paikassa vain kuusi kertaa vuosina 1406–1430. Heidän tukikohtansa näyttää olleen Kööpenhamina-Helsingborg, ja he yöpyivät usein Vordingborgin linnassa ja Kalundborgin linnassa Sjællandissa, tosin harvoin yhtä aikaan.
Tämän lisäksi heidän avioliitostaan ​​ei ole paljoakaan tietoa: Eerik näyttää luottaneen Filippaan poliittisesti, joka suoritti tämän hänelle antamat tehtävät puolisonsa politiikan mukaisesti. Ei ole vahvistettu, aloittiko Eerik suhteensa jalkavaimonsa Cecilian kanssa ennen vai jälkeen Filippan kuoleman. Filippa ei näytä olleen kertaakaan raskaana ennen avioliiton viimeisiä vuosia, jolloin hänen kerrotaan kärsineen keskenmenosta.
Kuningatar > Poliittinen toiminta

Filippa osallistui aktiivisesti poliittisiin asioihin ja sai useaan otteeseen poliittisia tehtäviä Eerikiltä. Viimeistään syyskuussa 1416 Eerik nimitti serkkunsa Bogislav IX Pommerilaisen (1407/1410–1446) valtaistuimen perilliseksi, mikäli hän itse kuolisi lapsettomana. Hän määräsi Filippan valtionhoitajaksi ja valtaistuimen perijän holhoojaksi, mikäli Bogislav olisi vielä alaikäinen Eerikin kuollessa. Näihin järjestelyihin liittyen Filippan omistamat tilukset organisoitiin vuonna 1420 uudelleen: ne olivat alun perin olleet hajallaan kolmen valtakunnan alueella, mutta nyt ne koottiin viereisille alueille Ruotsissa, mikä antoi Filippalle mahdollisuuden hallitsijana hallita suoraan ruotsalaista aluetta Tanskan rinnalla: mm. Närke, Örebro, Arboga, Uppsala, Tukholma ja Västerås sekä Sjællanti sekä niihin kuuluvat linnat. Nämä olivat alueita, jotka antoivat hänelle strategisen sotilaallisen kontrollin Ruotsissa ja Tanskassa sekä Ruotsin ja Suomen veronkeräysalueella. Filippa hyväksyi Bogislavin mahdollisen holhoojan ja Kalmarin unionin valtionhoitajan aseman. Tanskan valtaneuvosto hyväksyi tämän järjestelyn, mutta Ruotsin valtaneuvosto ei hyväksynyt.
Filippa johti valtaneuvostoa Vadstenassa vuonna 1422, Tukholmassa vuonna 1425 ja Nyköpingissä vuonna 1426. Eerikin Jerusalemin pyhiinvaelluksen aikana elokuu 1423 – toukokuu 1425 kuningatar Filippa johti hallintoa kaikkien kolmen valtakunnan sijaishallitsijana samanaikaisesti. Hänen nimittämisensä valtionhoitajaksi ei ollut lainkaan itsestäänselvyys Pohjoismaissa, missä valtaneuvostot olivat voineet hallita kuninkaan poissaollessa. Tämä on osoitus Eerikin Filippaa kohtaan tuntemasta luottamuksesta. Hän oli tuolloin toiminut useaan otteeseen tosiasiallisena valtionhoitajana, mutta nyt hän suoritti samoja tehtäviä de jure, koska tällä kertaa Eerik ei ollut pelkästään toisessa Kalmarin unionin valtakunnassa, vaan oli poissa Pohjoismaitten alueelta.
Valtionhoitajana hän kutsui koolle Pohjoismaiden valtaneuvostot 2. syyskuuta 1424 Helsingborgissa tai Kööpenhaminassa, mikä johti rahapajasopimukseen 8. lokakuuta 1424, joka oli Kalmarin unionin ja Hansaliiton välinen rahaliitto (lakkautettiin vuonna 1426) ja jonka vain Lundissa lyötyjä hopearahoja kutsuttiin "kuningatar Filippan søslingeiksi" (kuusipenninkinen). Filippa neuvotteli miehensä nimissä Ruotsin valtaneuvoston kanssa Ruotsin joukoista ennen sotaa Hansaliittoa vastaan ​​vuosina 1426 ja 1427. Kun Hansan laivasto uhkasi Kööpenhaminaa vuonna 1428, hän oli paikalla nostattamassa puolustajien sotaintoa.
Filippa on myös yksi harvoista ruotsalaisista keskiaikaisista kuningattarista, joka käytti kuninkaallista tuomiovaltaa, kun hän ratkaisi vuonna 1425 valtaneuvoston kanssa kiistan Selebon ja Åkerbon läänissä koskien papinpenninkiä, jota talonpojat eivät olleet maksaneet Strängnäsin papille niin kuin olisi pitänyt. Samoin hän oli yksi harvoista naisista, jotka ostivat huomattavia maaomaisuuksia.
Kuningatar > Vadstenan luostari

Filippa vieraili usein Vadstenan luostarissa. Vadstena näyttää olleen hänen tukikohtansa Ruotsissa ja hän asui usein kuninkaallisessa kartanossa, joka oli Vadstenan luostarin vieressä vieraillessaan Ruotsissa. Ei tiedetä, milloin hän kävi luostarissa ensimmäisen kerran, mutta se saattoi olla jo vuonna 1407. Vuonna 1415 hänestä tuli Vadstenassa sisartoveri, soror ab extra. Hän oli erityisen sitoutunut Vadstenaan, mutta myös birgittalais-luostarijärjestöön yleensä. Hänen osallistumisestaan Syon Abbeyn birgittiläis-kaksoisluostarin perustamisprojektiin Englannissa on epäsuoria viittauksia. Hänen kerrotaan olleen osallisena tanskalaisen Maribon birgittiläisluostarin perustamisessa vuonna 1416. Hän oli kirjeenvaihdossa paavin kanssa Vadstenan asioista vuodesta 1419 lähtien, jolloin hän onnistui saamaan tämän muuttamaan suunnitelmiaan birgittiläisjärjestön kaksoisluostarien periaatteen kumoamiseksi. Vuonna 1426 hän vihki Pyhän Annan kuorin Vadstenan luostarikirkossa.
Viimeiset vuodet

Hänen terveytensä oli huono viimeiset viisi vuotta. Filippa synnytti vuonna 1429 kuolleena syntyneen pojan, jonka jälkeen hän ei enää toipunut. Hän kuoli 35-vuotiaana Vadstenan luostarissa tammikuussa 1430, jonka luostarikirkkoon hänet on haudattu Kuningattaren eli Pyhän Annan kuoriin, jonka hän oli itse rakennuttanut.
Kuningatar Filippan vaakuna
Kuningatar Filippan sinetti
Kuningatar Filippa kannustaa joukkoja Kööpenhaminan taistelussa 1428, Lorenz Frölichin piirros 1868
Vadstenan luostarikirkko
Kuningatar Filippan hauta Vadstenan luostarikirkossa
Käännös suomeksi
Beelzebub

Beelzebub Collin de Plancyn teoksessa Dictionnaire Infernal, 1863.
Beelzebub,  Baalzebub tai Beliar, (Ba‘al Zebūb tai Ba‘al Zəvūv, hepreaksi בעל זבוב), oli filistealaisten kaupungissa Ekronissa palvottu jumala. Hänet mainitaan Vanhassa testamentissa nimellä "Baal-Sebub" (2. Kun. 1: 3) ja Uudessa testamentissa nimellä "Beelsebul" (mm. Matt. 10: 25).
Muinaisuudessa polyteistisen seemiläisjumalan Baalin ja Beelzebubin välillä oli eroa vain vähän tai ei lainkaan. Monoteistinen juutalainen viittaus Baaliin muuttui muiden nimitysten ohella tarkoittamaan Saatanaa.
Baal-zebub lienee alun perin tarkoittanut ”ruhtinas Baal”, ja hän on ollut filistealaisten suojelusjumala. Rabbien teksteissä nimi merkitsi ”tunkion herraa” tai ”lantalan herraa” sanan zabal eli ”lanta” mukaan. Lantaa puolestaan on käytetty epäjumalan palvonnan synonyyminä. Zebūb tarkoittaa hepreassa 'kärpästä', ja Ba‘al Zebūl on väännetty pilkkamuotoon Ba‘al Zebūb ”kärpästen herra”.
Aiheesta muualla

Catholic Encyclopedia
Jewish Encyclopedia
Godchecker
DeliriumsRealm
Occultopedia
Bartleby

Herman Melvillen työpöytä hänen kotimuseossaan Massachusettsin osavaltion Pittsfieldissä.
Bartleby on kuvitteellinen hahmo Herman Melvillen novellissa tai pienoisromaanissa Bartleby, the Scrivener: A Story of Wall Street vuodelta 1853. Tarinassa Bartleby-niminen mies otetaan töihin asiakirjojen jäljentäjäksi lakiasiaintoimistoon New Yorkin Wall Streetillä, mutta mies alkaa pian kieltäytyä tehtävistään ja vain tuijotella ulos ikkunasta. Bartlebyn arvoituksellinen, mitään itsestään kertomaton hahmo on innoittanut monia myöhempiä tarinankertojia. Hahmo nähdään esimerkkinä muun muassa passiivisesta vastarinnasta tai masennuksesta, mutta varsinaisesti Melvillen tarinan päähenkilönä eli protagonistina on kertoja, Bartlebyn esimies, jonka mielenliikkeitä yllättävän ja absurdin antagonistin haastamana tarina seuraa.
”Mieluummin en”

Melvillen novellissa Bartleby hoitaa työnsä aluksi pari päivää hyvin, mutta alkaa kolmantena päivänä yllättäen kieltäytyä kaikista tehtävistä vakiolauseella ”Mieluummin en” (engl. ”I would prefer not to”). Esimies, tarinan kertoja, hämmentyy eikä osaa antaa miehelle potkuja. Vähitellen tilanne kärjistyy niin, että Bartleby eristäytyy muista ja näyttää vain tuijottavan ikkunastaan näkyvää viereisen talon tiiliseinää. Kun kertoja käy kerran toimistolla sunnuntaina, Bartleby vaikuttaa muuttaneen huoneeseensa asumaan. Pyydettäessä poistumaan hän vastaa ”Mieluummin en”. Lopulta Bartleby kieltäytyy syömästäkin ja sen seurauksena kuolee.
Suomennoksia

Novelli on suomennettu nimillä ”Bartleby, kirjuri” (Amerikkalaisia kertojia: valikoima Yhdysvaltain kirjallisuutta, Tammi, 1959) ja ”Bartleby, jäljentäjä” (Herman Melville: Lumotut saaret ja muita kertomuksia, Pequod, 1999). Tuorein suomennos on Juhani Lindholmin Bartleby, joka ilmestyi vuonna 1999 Ai-ai-kustantamon lyhytproosajulkaisujen sarjassa Lue vähemmän.
Tarinaan perustuvia muita teoksia

Vuonna 2000 ilmestyi katalonialaisen Enrique Vila-Matasin Melvillen novelliin ja hahmoon perustuva, pelkistä alaviitteistä koostuva kokeellinen romaani Bartleby ja kumppanit (suom. Anu Partanen, Basam Books 2007), jonka teemana on tyhjän paperin kammo ja luovasta työstä kieltäytyminen.
Tarinasta on tehty elokuvat ainakin vuosina 1970 (ohj. Anthony Friedmann), 1976 (ohj. Maurice Ronet) ja 2001 (ohj. Jonathan Parker). Bartleby-novelli oli pohjana myös Juha Koirasen käsikirjoittamassa ja ohjaamassa suomalaisessa televisioelokuvassa Partanen (2003), jossa konepajan omistaja (Risto Tuorila) saa muiden ongelmiensa lisäksi riesakseen uuden merkillisesti käyttäytyvän työntekijän (Marko Tiusanen).
Tammikuussa 2018 sai Helsingin ruotsalaisessa teatterissa kantaesityksensä Milja Sarkolan Bartleby-tarinasta sovittama näytelmä I Would Prefer Not To.
Kirjallisuutta

Tarina luettavissa verkossa, Project Gutenberg (englanniksi)
Sihvonen, Jukka: ”Mieluummin en : vastahangan estetiikkaa ja etiikkaa”. Eetos, 2020. ISBN 978-952-7385-02-9.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Bartleby, the Scrivener
Käännös suomeksi
Poseidonios

Poseidonios.
Poseidonios (m.kreik. Ποσειδώνιος, Poseidōnios, lat. Posidonius Apameus; n. 135–51 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi, poliitikko, tähtitieteilijä, maantieteilijä, historioitsija ja opettaja. Häntä pidetään aikansa suurimpana yleisnerona. Opettajansa Panaitioksen ohella hän teki suurimman työn stoalaisen filosofian levittämisessä Rooman valtakuntaan.
Elämä

Poseidonios syntyi kreikkalaiseen perheeseen Apameiassa, roomalaisessa kaupungissa Orontes-joen varrella pohjoisessa Syyriassa. Hän suoritti korkeammat opintonsa Ateenassa, jossa hän oli jo vanhaan ikään ehtineen stoalaisen koulukunnan johtajan Panaitioksen oppilaana.
Noin vuonna 95 eaa. hän asettui Rhodoksen kaupunkiin, jolla oli hyvä maine tieteellisen tutkimuksen keskuksena, ja sai sen kansalaisuuden. Rhodoksella hän osallistui aktiivisesti politiikkaan, ja hänellä oli korkea asema ja hän piti hallussaan useita korkeita virkoja. Hänen korkein asemansa oli yhtenä prytaneista, joilla oli kuuden kuukauden hallintaoikeus. Hän palveli myös lähettiläänä Roomassa vuosina 87–86 eaa., Mariuksen ja Sullan aikana.
Samoin kuin muut kreikkalaiset oppineet, myös Poseidonios suosi Roomaa sekasortoista maailmaa vakauttavana tekijänä. Hänen suhteensa Rooman vallanpitäjiin olivat hänelle hyödyllisiä paitsi poliittisesti myös tieteellisten tutkimusten kannalta. Hän kykeni järjestämään matkoja länteen Rooman rajojen ulkopuolelle, ja tällainen ei olisi ollut mahdollista kreikkalaiselle ilman Rooman tukea.
Hän teki yhden tai useampia matkoja, ja matkusti läpi koko Rooman valtakunnan ja sen rajojen ulkopuolelle tekemään tieteellisiä tutkimuksiaan. Hän matkusti Kreikassa, Espanjassa, Afrikassa, Italiassa, Sisiliassa, Dalmatiassa, Galliassa, Liguriassa sekä Adrianmeren itäisillä rannoilla.
Espanjassa, Atlantin rannalla, hän tutki vuorovesi-ilmiötä. Hän totesi, että päivittäiset vuorovedet olivat yhteydessä kuun kiertoon, ja kuukausittaiset vuorovedet kuun vaiheisiin. Hän teki hypoteeseja vuorovesien vaihteluista eri vuodenaikoina liittyen päiväntasauksiin ja päivänseisauksiin.
Galliassa hän tutki kelttejä. Hän kuvaili eloisasti näkemiään asioita: miehiä, joille maksettiin siitä, että heidän kurkkunsa viillettiin auki julkiseksi huvitukseksi, ja pääkallojen naulaamista oviaukkoihin sotasaaliina. Hän huomasi, että keltit kunnioittivat druideja, joita hän piti filosofeina. Näin hän päätteli, että jopa barbaarisin ylpeys ja intohimo antaa tietä viisaudelle, ja Ares osoittaa arvonantoaan muusille.
Poseidonioksen laajat kirjoitukset ja luennot antoivat hänelle auktoriteettia oppineena ja tekivät hänestä kuuluisan kaikkialla kreikkalais-roomalaisessa maailmassa. Hänen koulunsa kasvoi Rhodoksella hänen ympärillään. Hänen tyttärenpoikansa Jason seurasi hänen jalanjäljillään ja jatkoi Poseiodonioksen koulun johdossa. Vaikka koulusta ei tiedetä juuri mitään, on selvää että Poseidonioksella oli tasainen virta sekä kreikkalaisia että roomalaisia oppilaita.
Poseidonios kuoli joko Roomassa tai Rhodoksella.
Kirjoitukset

Poseidoniosta pidettiin aikansa yleisnerona, sillä hän hallitsi lähes kaiken aikansa tiedon, kuten myös Aristoteles ja Eratosthenes. Hän pyrki luomaan kokonaisjärjestelmän ymmärtääkseen inhimillistä älyä ja universumia.
Poseidonios kirjoitti fysiikasta, mukaan lukien meteorologia ja fyysinen maantiede, tähtitieteestä, astrologiasta ja ennustamisesta, seismologiasta, geologiasta ja mineralogiasta, hydrologiasta, kasvitieteestä, etiikasta, logiikasta, matematiikasta, historiasta, luonnonhistoriasta, antropologiasta ja sodankäynnin taktiikasta. Hänen tutkimuksensa näistä aiheista olivat hyvin merkittäviä, mutta eivät tietenkään virheettömiä. Suurin osa hänen teoksistaan on nykyään kadonnut, ja niistä on säilynyt ainoastaan katkelmia. Teosten nimet ja aiheet kuitenkin tiedetään.
Kirjoitukset > Filosofia

Poseidoniokselle filosofia oli hallitseva tiede ja taide, ja kaikki yksittäiset tieteet olivat sen osia. Yksin filosofia kykeni selittämään kosmosta. Kaikki hänen teoksensa tieteellisistä historiallisiin olivat erottamattomasti filosofisia.
Hän hyväksyi stoalaisen jaottelun, jonka mukaan filosofia jakaantui fysiikkaan (mukaan lukien luonnonfilosofia, sekä metafysiikka ja teologia), logiikkaan (mukaan lukien dialektiikka) ja etiikkaan. Nämä kolme osaa olivat hänelle stoalaiseen tyyliin jakamattomia ja riippuvaisia osia orgaanisesta, luonnollisesta kaikkeudesta. Hän vertasi niitä elävään olentoon, josta fysiikka muodostaa lihan ja veren, logiikka luut ja jänteet jotka pitävät sen koossa, ja etiikka — kaikkein tärkein osa — sielun.
Vaikka Poseidonios oli tiukka stoalainen, hän oli Panaitioksen ja muiden keskivaiheen stoalaisten tavoin eklektinen. Hän ei seurannut ainoastaan alkuperäisiä stoalaisia, vaan myös Platonia ja Aristotelesta. Poseidonios on saattanut kirjoittaa kommentaarion Platonin Timaiokseen, vaikkakaan tästä ei ole täyttä varmuutta.
Hän oli ensimmäinen stoalainen, joka erosi "oikeaoppisesta" ajatuksesta, jonka mukaan halut olivat vääriä arvioita ja esitti, että Platonin ajatukset sielusta olivat olleet oikeita, eli että halut olivat osa ihmisen luontoa. Hän opetti, että ihmisen sielulla oli järjellisten kykyjen lisäksi henkisiä kykyjä, kuten viha, vallanhimo, omistaminen, jne., sekä haluja, kuten seksin ja ruoan halu. Etiikka käsitteli sitä ongelmaa, kuinka näiden halujen kanssa tulisi toimia, ja kuinka palautetaan järki ensisijaiseksi kyvyksi.
Poseidonios uskoi stoalaiseen ajatuksen Logoksesta, joka siirtyi lopulta juutalais-kristilliseen ajatteluun. Hän myös vahvisti stoalaisen opin maailman lopussa olevasta suuresta tulipalosta.
Kirjoitukset > Fysiikka

Stoalaisessa fysiikassa Poseidonios puolusti teoriaa kosmisesta "sympatiasta", orgaanisesta vuorovaikutuksesta kaiken maailmassa olevan välillä, taivaasta maahan. Sympatia oli osa rationaalista suunnitelmaa, joka yhdisti ihmiskunnan ja kaikki muut maailman asiat. Vaikka Panaitios oli epäillyt yliluonnollista ennustamista, Poseidonios hyväksyi sen eräänä tapana tehdä tieteellisiä ennusteita.
Kirjoitukset > Tähtitiede

Osia Poseidonioksen tähtitieteellisistä kirjoituksista on säilynyt osana Kleomedeen teosta De motu circulari corporum caelestium (Taivaankappaleiden kiertoliikkeistä), jonka toisen kirjan ensimmäinen luku vaikuttaa olevan enimmäkseen kopioitu Poseidoniokselta.
Poseidonios kannatti teoriaa, jonka mukaan aurinko säteili elävää voimaa, joka levisi koko maailmaan. Hän pyrki laskemaan auringon koon ja etäisyyden. Noin vuonna 90 eaa. hän arvioi astronomisen yksikön olevan a0/rE = 9893, joka oli silti vielä puolet liian pieni. Auringon koon arvioinnissa hän päätyi kuitenkin lukuun, joka oli suurempi ja lähempänä oikeaa kuin muiden kreikkalaisten tähtitieteilijöiden ja Aristarkhoksen lukemat.
Poseidonios laski myös kuun koon ja etäisyyden. Hän rakensi mekaanisen laitteen, joka esitti auringon, kuun ja viiden tunnetun planeetan päivittäiset liikkeet.
Kirjoitukset > Maantiede ja geologia

Poseidonios mittasi maan ympärysmitan Canopus-tähden sijainnin avulla. Kleomedeen ohjeiden mukaan hän käytti tähden korkeutta Rhodoksen ja Aleksandrian leveyspiirien määrittämiseen. Havaintovirheistä johtuen hänen tuloksensa oli 240 000 stadionmittaa eli noin 44 500 kilometriä.
Kuten Pytheas, hänkin uskoi vuorovesi-ilmiön johtuvan kuusta. Poseidonios oli kuitenkin väärässä tulkinnassaan ilmiön syystä. Hän luuli, että kuu on sekoitus ilmaa ja tulta, ja arveli siksi vuorovesien johtuvan kuun lämmöstä, joka oli tarpeeksi suuri saadakseen veden paisumaan, mutta ei tarpeeksi suuri haihduttaakseen sen.
Hän kirjasi ylös havaintoja maanjäristyksistä ja tulivuorenpurkauksista, mukaan lukien Aiolian saarilla Sisilian pohjoispuolella tapahtuneet tulivuorenpurkaukset.
Kirjoitukset > Meteorologia

Meteorologisissa kirjoituksissaan Poseidonios seurasi Aristotelesta. Hän esitti teorioita pilvien synnystä, sumusta, tuulesta ja sateesta sekä pakkasesta, rakeista, salamoista ja sateenkaarista.