stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erja Tulikanto

Erja Maritta Tulikanto (s. 26. toukokuuta 1959 Varkaus) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edusti Varkauden Kenttä-Veikkoja ja hänen valmentajanaan toimi Unto Karvinen.
Kalevan kisoista Tulikanto saavutti kuulantyönnön hopeaa vuonna 1978 ja pronssia 1979. Sisäratojen SM-kilpailuista hän voitti viisi hopeaa vuosina 1976–1980.
Ennätyksekseen Tulikanto työnsi tuloksen 14,91 metriä vuonna 1980. Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1983 jälkeen.
Edward Eliscu

Edward Eliscu (2. huhtikuuta 1902 New York – 18. kesäkuuta 1998 Newton) oli yhdysvaltalainen sanoittaja, näytelmäkirjailija, näyttelijä ja musiikkituottaja. Hän sanoitti uransa aikana kappaleita Broadway-näytelmiin ja yli 40 elokuvaan.
Tunnetuimpiin Eliscun sanoittamista elokuvista kuuluu Carioca (engl. Flying Down to Rio), jonka pääosaa esitti Fred Astaire ja jonka kappale ”Carioca” oli parhaan laulun Oscar-ehdokkaana. Hän teki käsikirjoituksen muun muassa elokuviin Continental – hupainen avioero (1933), Kesälesken harha-askel (1947) ja Three Husbands (1950). Hän työskenteli urallaan useiden säveltäjien kanssa, mukaan lukien Jay Gorney, Johnny Green, Gus Kahn ja Vernon Duke.
Eliscu toimi American Guild of Authors and Composers -yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1968 vuoteen 1973. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1975.
Danzigin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Danzig esiintymässä Ruotsissa vuonna 2011
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 12 |  |
| ↙Livealbumit | 2 |  |
| ↙Kokoelmat | 1 |  |
| ↙EP:t | 3 |  |
| ↙Singlet | 23 |  |
| ↙Videot | 4 |  |
Tämä on Danzigon diskografia.
Studioalbumit

Danzig (1988)
Danzig II: Lucifuge (1990)
Danzig III: How the Gods Kill (1992)
Danzig 4 (1994)
Blackacidevil (1996)
6:66 Satan's Child (1999)
Danzig 777: I Luciferi (2002)
Circle of Snakes (2004)
Deth Red Sabaoth (2010)
Skeletons (2015)
Black Laden Crown (2017)
Danzig Sings Elvis (2020)
Livejulkaisut

Live on the Black Hand Side (2001)
Grimson Highway (Live 1989) (2022)
Kokoelma-albumit

The Lost Tracks of Danzig (2007)
Videot

Danzig (1990)
Lucifuge: The Video (1991)
Archive De La Morte (2003; Euroopassa vuonna 2004)
Il Demonio Nera (2005)
EP:t

Thrall: Demonsweatlive (1993)
Sacrifice (1997; uudelleenjulkaisu 2000)
Who Killed Marilyn? (2023)
Singlet

”Mother” (1988)
”Her Black Wings” (1990)
”Killer Wolf” (1990)
”A Taste of Danzig III” (1992)
”Dirty Black Summer” (1992)
”How the Gods Kill” (1992)
”It’s Coming Down” (1993)
”Mother ’93” (1993)
”Until You Call On the Dark” (1994)
”Brand New God” (1994)
”Cantspeak” (1994)
”I Don’t Mind the Pain” (1995)
”7th House” (1996)
”Sacrifice” (1996)
”Unspeakable” (1999)
”Wicked Pussycat” (2001)
”On a Wicked Night” (2010)
”Ju Ju Bone” (2011)
”Devil's Angels” (2015)
”Last Ride” (2017)
”Devil on Hwy 9” (2017)
”One Night” (2020)
”Always on My Mind” (2020)
Edward Everett

Edward Everett
Edward Everett (11. huhtikuuta 1794 Dorchester, Massachusetts – 15. tammikuuta 1865 Boston, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen professori ja Whig-puoluetta edustanut poliitikko. Hän oli ensimmäinen yhdysvaltalainen, joka väitteli filosofian tohtoriksi.
Everett edusti Massachusettsia Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1825–1835. Hän toimi Massachusettsin kuvernöörinä 1836–1840 ja Yhdysvaltain suurlähettiläänä Englantiin 1841–1845.
Everett, joka aiemmin oli ollut kreikkalaisen kirjallisuuden professorina Harvardin yliopistossa, toimi yliopiston rehtorina 1846–1849. Vuonna 1852 presidentti Millard Fillmore nimitti hänet ulkoministeriksi Daniel Websterin kuoltua. Fillmoren presidenttikauden loputtua, Everett valittiin senaattiin, jossa hän istui maaliskuusta 1853 kesäkuuhun 1854. Vuoden 1860 presidentinvaaleissa Everett oli Perustuslaillinen liittovaltio -puolueen varapresidenttiehdokas, mutta ei tullut valituksi.
Everettin veli oli diplomaatti ja kirjailija Alexander Everett (1790–1847). Yksi Everettin pojista oli William Everett, joka myös oli mukana politiikassa.
Elements of Persuasion

| Elements of Persuasion James LaBrie |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 29. maaliskuuta 2005
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Levy-yhtiö: InsideOut
James LaBrien muut julkaisut
|   | Elements of Persuasion 2005 | Static Impulse 2010 |
Elements of Persuasion on Dream Theaterin laulajana tunnetun James LaBrien ensimmäinen sooloalbumi.
Kappaleet

Crucify – 6.03
Alone – 5.36
Freak – 5.38
Invisible – 5.42
Lost – 3.41
Undecided – 5.30
Smashed – 5.31
Pretender – 5.36
Slightly Out Of Reach – 5.51
Oblivious – 5.20
In Too Deep – 6.56
Drained – 5.14
Kokoonpano

James LaBrie – laulu
Matt Guillory – kosketinsoittimet
Mike Mangini – rummut
Marco Sfogli – kitara
Bryan Beller – basso
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi: 8/10
Aiheesta muualla

James LaBrien viralliset sivut
James LaBrie Myspacessa (englanniksi)
Erämaan laulu (operetti)

Erämaan laulu (The Desert Song) on Sigmund Rombergin säveltämä operetti, johon tekstit ovat tehneet Oscar Hammerstein II, Otto Harbach ja Frank Mandel. Operetin ensi-ilta oli Broadwaylla 1926.
Operetin tarinassa salaperäinen Punainen varjo ryöstää ranskalaisen naisen ja vie hänet Saharaan. Ilmenee kuitenkin, että hän on Marokon kuvernöörin poika.
Erämaan laulun suomenkielisen tekstin on tehnyt Jaakko Leppo (1947), ja sen version kantaesitys oli Helsingin Kansanteatterissa 1951. Operetin on julkaissut Tampereen Teatteri 1934. Sen on käytettävissä Kansalliskirjastossa filmikortteina.
Duane Harmer

| Duane Harmer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1974 (ikä 50) Fullarton, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  Puolustaja
Maila:  Oikea
Pituus:  181 cm
Paino:  92 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–2010
Seurat:  Roanoke Express (ECHL)   Lowell Lock Monsters (AHL)   Providence Bruins (AHL)   Portland Pirates (AHL)   Greensboro Generals (ECHL)   Hershey Bears (AHL)   Florida Everblades (ECHL)   Trondheim IK (NEL)   Skellefteå AIK (ELI)  Södertälje SK (ELI)   Tappara (SML)   Rosenborg IHK (NIdiv)
Duane Harmer (3. kesäkuuta 1974 Fullarton, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja.
Ura

Harmer teki pitkän uran Pohjois-Amerikassa, jossa hän pelasi pääasiassa ECHL:ää, mutta pääsi pelaamaan muutamaan otteeseen myös AHL:ssä. Harmerin kohtalo oli jäädä ECHL:ään joten hän lähti pelaamaan Eurooppaan. Hän pelasi kaksi kautta Norjassa jonka jälkeen kävi Saksassa josta palasi Trondheimiin. Harmer teki läpimurtonsa melko vanhana kun vasta kaudella 2006-2007 vakiinnutti paikkansa Skellefteå AIK:ssa Elitserienissä. Sieltä Harmer siirtyi kaudeksi 2007-2008, Södertäljeen josta hän sai sopimuksen Tapparaan kaudeksi 2008-2009. Tappara-kauden jälkeen Harmer oli alkukauden 2009–2010 pelaamatta ja siirtyi vasta tammikuussa 2010 Norjan I-divisioonassa pelanneeseen Rosenborgiin. Harmer lopetti uransa Rosenborgissa keväällä 2010.
Edward Durell Stone

Edward Durell Stone (keskellä)
Edward Durell Stone (9. maaliskuuta 1902 Fayetteville, Arkansas – 6. elokuuta 1978 New York, New York) oli yhdysvaltalainen arkkitehti. Hän oli uuden formalismin tyylisuuntauksen varhainen uranuurtaja ja hyvin tuottelias arkkitehti, joka suunnitteli rakennuksia eri puolilla maailmaa.
Stone syntyi nuorimpana perheensä neljästä lapsesta. Hän opiskeli Arkansasin yliopistossa, Boston Architectural Clubissa, Harvardin yliopiston School of Architecturessa ja Massachusetts Institute of Technologyssa. Stone aloitti uransa bostonilaisessa Coolidge, Shepley, Bulfinch and Abbott -yrityksessä ja liittyi Schultze & Weaverin palvelukseen muutettuaan vuonna 1929 New Yorkiin. Ensimmäisen henkilökohtaisesti saamansa tilauksen hän vastaanotti vuonna 1933. Stone matkusti usein Italiaan ja sai työhönsä mallia eurooppalaisista esikuvista. Oman arkkitehtuuriyrityksensä hän perusti vuonna 1936. Hän osallistui Museum of Modern Artin (1937) suunnitteluun ja toimi toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain ilmavoimien (USAAC) suunnittelupäällikkönä. Vuosina 1946–1952 Stone työskenteli Yalen yliopiston associate professorina.
Vuonna 1958 American Institute of Architects valitsi Stonen Stuart Pharmaceutical Company -rakennuksen Pasadenassa yhdeksi vuoden viidestä parhaasta työstä. Stone suunnitteli monia muitakin merkittäviä rakennuksia Kaliforniaan, vaikka asui New Yorkissa. Stonen töihin Yhdysvalloissa kuuluvat muiden muassa John F. Kennedy Center for the Performing Arts (1971) ja Aon Center (1974). Hänen tunnetuimpiin rakennuksiinsa Yhdysvaltain ulkopuolella kuuluvat Panaman El Panamá -hotelli (1946), New Delhin Yhdysvaltain-suurlähetystö (1954) sekä Ydintutkimuskeskus lähellä Islamabadia (1966). Stone sai huomiota myös Brysselin vuoden 1958 maailmannäyttelyn Yhdysvaltain-paviljonkia varten suunnittelemallaan työllä.
Stone julkaisi omaelämäkertateoksen The Evolution of an Architect vuonna 1962. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974. Hänen yrityksensä Edward Durell Stone & Associates jatkoi toimintaansa vielä hänen kuolemansa jälkeen vuoteen 1993.
Emma Koistinen

Emma Koistinen (s. 6. elokuuta 1996) on suomalainen yleisurheilija.
Koistinen selviytyi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013 jatkoon 100 metrin aitajuoksun alkueristä, muttei startannut toisiin alkueriin. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014 hän eteni samassa lajissa välieriin. Hän sijoittui 100 metrin aitajuoksussa viidenneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Hän karsiutui 400 metrin aitojen alkuerissä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017.
Kalevan kisoissa Koistinen on voittanut pronssia 100 metrin aitajuoksussa vuonna 2016 Oulussa sekä pronssia 400 metrin aitajuoksussa vuonna 2017 Seinäjoella. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa 300 metrin aitajuoksussa Tampereella 2015 sekä pronssia halli-SM-kilpailuissa 2016 Tampereella 60 metrin aitajuoksussa ja Jyväskylässä 2017 400 metrin juoksussa.
Elokuussa 2016 Koistinen juoksi harvoin juostussa 200 metrin aitajuoksussa Suomen ennätyksen. Koistinen juoksi matkan aikaan 27,13 s, joka paransi entistä ennätystä kolme sadasosaa. Edellinen ennätys oli juostu vuonna 1985 ja oli Tiina Lindgrenin nimissä. 100 metrin aitajuoksussa hän juoksi ennätyksensä 13,43 Kuortaneella 25. kesäkuuta 2016.
Eliseo Martín

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Eliseo Martín ylittämässä vesiestettä |  Eliseo Martín ylittämässä vesiestettä |  Eliseo Martín ylittämässä vesiestettä |  |
Maa:   Espanja
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | 3 000 m ej |  |
Eliseo Martín (s. 5. marraskuuta 1973 Monzón) on espanjalainen estejuoksija.
Martín sijoittui 1992 Bostonin maastojuoksun MM-kisoissa nuorten sarjan viidenneksikymmenenneksiyhdeksänneksi. Samana vuonna Soulin nuorten MM-kisoissa hän juoksi 10 000 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 29.38,13. Budapestin EM-kisoissa 1998 hän oli 3 000 metrin esteissä seitsemäs. Seuraavana vuonna hän sijoittui Sevillan MM-kisoissa esteissä kuudenneksi ajalla 8.16,09. Vuonna 2000 hän juoksi Vilamouran maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kahdeksanneksikymmenenneksitoiseksi ja Sydneyn olympialaisissa esteissä kuudenneksi. Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän oli esteissä kahdestoista ja Münchenin EM-kisoissa 2002 viides.
Martín juoksi Lausannen maastojuoksun MM-kisoissa 2003 pitkällä matkalla kolmanneksikymmenenneksiyhdeksänneksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Espanjan mestaruuden estejuoksussa ja MM-pronssia Pariisin MM-kisoissa ajalla 8.09,09. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli kuudes. Vuoden päätteeksi hänet valittiin Espanjan vuoden urheilijaksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui Brysselin maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla kolmanneksikymmenenneksiyhdeksänneksi ja Ateenan olympialaisissa esteissä yhdeksänneksi. Maastojuoksun MM-kisoissa 2005 hän keskeytti pitkällä matkalla. Vuonna 2007 Martín sijoittui Mombasan maastojuoksun MM-kisoissa seitsemänneksikymmenenneksiseitsemänneksi ja Osakan MM-kisoissa esteiden seitsemänneksi. Hän karsiutui alkuerissä Pekingin olympialaisissa 2008 ja sijoittui yhdeksänneksi Berliinin MM-kisoissa 2009. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän oli kuudes.
Henkilökohtaiset ennätykset

1 500 metrin juoksu: 3.40,96 (2000)
3 000 metrin juoksu: 7.50,71 (2003)
5 000 metrin juoksu: 13.47,77 (2001)
10 000 metrin juoksu: 28.39,11 (1999)
2 000 metrin estejuoksu: 5.22,93 (2001)
3 000 metrin estejuoksu: 8.09,09 (2003)
Duane Jones

Jones elokuvassa Night of the Living Dead.
Duane L. Jones (2. helmikuuta 1937 – 22. heinäkuuta 1988) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Benin roolista kauhuelokuvassa Night of the Living Dead vuonna 1968.
Jones näytteli Night of the Living Deadin lisäksi seitsemässä muussakin elokuvassa sekä teatterissa. Jonesin elokuvaroolit olivat pääasiassa kauhuelokuvissa.
Jones kuoli sydänhalvaukseen 22. heinäkuuta 1988 ollessaan 51-vuotias.
Aiheesta muualla

Duane Jones Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Elements Pt. 2

| Elements Pt>  2 Stratovarius |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Finnvox, Hästfittan, huhtikuu 2002 – helmikuu 2003
 Julkaistu: 27. lokakuuta 2003
 Tuottaja(t): Timo Tolkki
 Tyylilaji: power metal   sinfoninen metalli
 Kesto: 50.40
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  4.   74.[lähde? ]   75.[lähde? ]
Stratovariuksen muut julkaisut
| Elements Pt. 1 2003 | Elements Pt. 2 2003 | Stratovarius 2005 |
Singlet albumilta Elements Pt. 2
 ”I Walk to My Own Song” Julkaistu: 29. syyskuuta 2003
Elements Pt. 2 on Stratovarius-yhtyeen kymmenes studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2003. Albumilla on mukana myös kuoro ja Joensuun kaupunginorkesteri.
Levystä julkaistiin myös kahden cd:n erikoispainos, jota painettiin vain 800 kappaletta. Toinen levy sisältää muun muassa kappaleiden ”Alpha & Omega” ja ”Liberty” (nimellä ”Vapaus”) demoversiot sekä livemateriaalia Elements-maailmankiertueelta.
Levyn ilmestymisen jälkeen yhtye hajosi hetkellisesti. Myöhemmin hajoamisen kerrottiin olleen vain julkisuustemppu.
Kappaleet

Sävellykset ja sanoitukset Timo Tolkki, ellei toisin mainita.
Alpha & Omega – 6.38
I Walk to My Own Song – 5.03
I’m Still Alive – 4.50
Season of Faith’s Perfection – 6.08
Awaken the Giant – 6.37
Know the Difference – 5.38
Luminous – 4.49
Dreamweaver – 5.53
Liberty – 5.01
Ride Like the Wind – 4.49 (Bonuskappale, säv. & san. Johansson)
Rajoitetun painoksen bonus-cd:
Alpha & Omega (demo) – 6.35
Vapaus (demo) – 6.07
Season of Faith’s Protection (demo) – 6.18
Soul of a Vagabond (live) – 8.02
Destiny/Fantasia (live) – 9.07
Father Time (live) – 4.58 (san. Kotipelto, Johnson)
Hunting High and Low (live) – 5.10 (san. Kotipelto)
Paradise (live) – 5.42 (san. Kotipelto)
Kokoonpano

Timo Kotipelto – laulu
Timo Tolkki – kitara
Jörg Michael – rummut
Jens Johansson – koskettimet
Jari Kainulainen – basso
Arvostelut

Allmusic:
Imperiumi.net: 8½/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Elements Pt. 2 Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Elements Pt. 2 Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Essi Lamppu

Essi Lamppu on suomalainen toimittaja ja juontaja. Hän on opiskellut Laajasalon opiston monimedialinjalla. Lamppu luotsaa mm. Suhteeton-komediasarjaa (Yle Kioski) ja Suhde2-dokumenttisarjaa (Yle Areena). Lampun esikoiskirja Kaikki on suhteellista julkaistiin helmikuussa 2023.
Emma Kullberg

Emma Kullberg vuonna 2013.
Emma Nanny Charlotte Kullberg (s. 25. syyskuuta 1991 Uumaja) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa englantilaista Brighton & Hove Albionia ja on pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2019.
Kullberg siirtyi Brightoniin tammikuussa 2022. Sitä ennen hän edusti Ruotsissa useita seuroja ja pelasi pääsarja Damallsvenskanissa Umeåssa kausina 2009 ja 2010, Vittsjössä kaudella 2012, Örebrossa kaudella 2019, Kopparbergs/Göteborgissa kaudella 2020 ja samassa seurassa sen muututtua Häckeniksi kaudella 2021. Brightonissa hän pelasi kauden 2021–2022 jälkipuoliskolla 13 Superliigan ottelua ja niissä 11 kertaa avauskokoonpanossa.
Kullberg on syyskuun 2022 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa kymmenen maaottelua. Hän kuului Ruotsin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2022 Ruotsin yltäessä välieriin mutta ei päässyt pelaamaan turnauksessa; puolivälierästä hän joutui olemaan kokonaan poissa positiivisen koronavirustestituloksen vuoksi.
Ejvind Hansen

| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten melonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten melonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten melonta. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Miesten melonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | K-2 1000 m |  |
| Ratamelonnan MM-kilpailut  | Ratamelonnan MM-kilpailut  | Ratamelonnan MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Kööpenhamina 1950 | K-1 4×500 m |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | K-1 4×500 m |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | K-2 500 m |  |
Ejvind Willy Hansen (28. heinäkuuta 1924 Fodslette – 19. joulukuuta 1996 Odense) oli tanskalainen meloja ja olympiamitalisti. Hän sai vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa hopeaa miesten 1 000 metrin kajakkikaksikossa. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi 10 000 metrin kajakkikaksikossa vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä.
Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Hansen sai yhden hopeamitalin (1950) ja kaksi pronssia (kummatkin 1948).
The Apprentice

The Apprentice voi tarkoittaa seuraavia:
The Apprentice, Diili, yhdysvaltalainen tositelevisiosarjaformaatti
The Apprentice, Donald Trumpista kertova elämäkertaelokuva vuodelta 2024.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”The Apprentice”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Teatterihistoria

Teatterihistoria käsittelee menneisyyden teatterin tekemistä. Teatterihistoriaan kuuluu esimerkiksi menneisyyden teatteriesitysten tulkinta ja teatterintekijöiden sekä teatterilaitosten historia.
Varhainen teatteri

Luolamaalauksien avulla on voitu todeta, että esihistoriallisena aikana tanssittiin ja esitettiin metsästystä. Säilyneiden lähteiden perusteella muinaisen Egyptin faaraoiden hoveissa oli tanssi-, musiikki ja akrobatiaesityksiä. Lisäksi Abydoksen kaupungissa esitettiin noin 2000–1500 eaa. kuvaelmia jumala Osiriksesta.
Antiikin teatteri

Antiikin Kreikan teatteria pidetään eurooppalaisen teatterin perustana. Antiikista ovat myös peräisin teatterimuotojen luokitukset, kuten tragedia ja komedia.
Antiikin teatteri > Tragedia

Varhaisen tragedian aikakaudeksi nimitetään noin vuosia 600–500 eaa. Tältä ajalta ei ole säilynyt yhtään kokonaista näytelmää, mutta tähän aikaan sijoitetaan hedelmällisyyden jumalan Dionysoksen kunniaksi järjestettyjen Dionysia-juhlien esitysten kehittyminen näytelmiksi. Tieto perustuu filosofi Aristoteleen teokseen Runousoppi. On myös esitetty teorioita, että teatteri ei olisi syntynyt pelkästään Dionysia-juhlista, vaan kaikille myyttisille jumalhahmoille olisi saatettu esittää näytelmän tyyppisiä rituaaleja. Muiden jumalien osuus oli kuitenkin suuri myös Dionysia-juhlien varhaisissa tragedioissa.
Tragedian kultakausi sijoittuu noin vuosiin 500–400 eaa. Samoihin aikoihin osuu myös Ateenan kaupunkivaltion kukoistuskausi. Ensimmäinen tragedian kultakauden näytelmäkirjailijoista oli Aiskhylos (525–456 eaa.). Hän oli syntyjään aristokraattisesta suvusta. Aiskhyloksen näytelmiä voidaan luonnehtia seremoniallisiksi. Häneltä tunnetaan erityisesti Oresteia-trilogia, joka on ainoa häneltä säilynyt kokonainen trilogia. Tätä teosta on tulkittu uuden oikeudenmukaisen esitaisteluna, jossa verikosto korvataan harkitulla oikeudenmukaisuudella. Näytelmässä voimakkaana teemana korostuu myös veljesten keskinäinen taistelu vallasta.
Toinen tragedian kultakauden näytelmäkirjailijoista oli Sofokles (496–406 eaa.). Hänen näytelmäänsä Kuningas Oidipus pidetään antiikin merkittävimpänä draamana. Näytelmästä on myöhemmin nostettu esiin äitiinsä rakastuvan pojan teema, mutta näytelmässä kysytään myös tuleeko ihmisen tietää tulevaisuutensa etukäteen. Sofoklesta pidetään myös niin kutsutun analyyttisen draaman eli takaisin purkautuvan draaman isänä.
Kolmas tragedian kultakauden näytelmäkirjailijoista oli Euripides (noin 480–406). Hänen näytelmiään ovat esimerkiksi Medeia ja Troijan naiset. Euripideen draamoista on nostettu erityisesti yksilön toiminnan voimakkuus suhteessa aikaisempiin kirjoittajiin. Euripideen voimakkaan naishahmot ovat saaneet myös huomiota. Euripideen tyyliä on kuvailtu pikemminkin realistiseksi kuin myyttiseksi.
Antiikin teatteri > Satyyrinäytelmät

Satyyrinäytelmät olivat tragedioiden jälkeen esitettyjä ilveilyjä, joissa pilkattiin kaikkea sitä, mitä kolmessa, edellä esitetyssä tragediassa oli käsitelty vakavasti. Jokainen Ateenan Dionysia-juhlien näytelmäkilpailuun osallistuva kirjailija joutui tuomaan esitettäväksi myös yhden satyyrinäytelmän. Ainoastaan Euripideen Kyklooppi on tästä lajista kokonaisuudessaan säilynyt teos.
Antiikin teatteri > Komedia

Komedianäytelmät eivät olleet Dionysoksen juhlamenoissa ja näytelmäkilpailuissa täydellisenä ennen 480-lukua eaa. Komedioiden taustalla vaikuttivat voimakkaasti falliset riitit, laulut ja symbolit.
Komediakirjailijoista tunnetuin on Aristofanes (noin 448–380 eaa.). Hän arvosteli ankarasti vallanpitäjiä ja tekopyhyyttä. Hänen näytelmistään tunnetaan erityisesti Lysistrate eli Lemmenlakko, jota on viime vuosikymmeninämilloin? esitetty hyvin paljon Suomessa, sekä Pilvet ja Naistenjuhla. Lysistrateessa naiset menevät lemmenlakkoon lopettaakseen sodan, Pilvissä irvaillaan filosofeille ja Naistenjuhlassa tragediakirjailija Euripides on joutunut naisten paheksunnan kohteeksi.
Menandros (342–292 eaa.) on toinen antiikin Kreikan suurista komediakirjailijoista. Hän kuuluu niin kutsutun uuden attikalaisen komedian aikakauteen. Hänen näytelmistään nostetaan esiin ihmisten tapojen ja ammattikuntien stereotyyppien rakentaminen. Menandrosta pidetään myöhemmän eurooppalaisen kaupunkikomedian ja luonnekomedian isänä.