stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Agyemang Opoku

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Agyemang Prempeh Opoku
Syntymäaika: 7. kesäkuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Obuasi, Ghana
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 174 senttimetriä
Seura
Seura:  Al-Sadd
Pelinumero: 7
Junioriseurat
2003–2005:  Ashanti Gold SC
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005–2007 2007–2008 2008– |  Ashanti Gold SC  CS Sfaxien  Al-Sadd | 70 (31) 33 (8) 19 (13) |
Maajoukkue
| 2005–2006 2006–2009 2009– |  Ghana U-17  Ghana U-20  Ghana | 7 (0) 7 (0) 9 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. huhtikuuta 2008.
| Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Maa:   Ghana> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Angola 2010 | Jalkapallo |  |
Agyemang Opoku (s. 7. kesäkuuta 1989 Obuasi) on ghanalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Opoku pelaa tällä hetkellä qatarilaisessa Al-Saddissa.
Ura

Opoku aloitti jalkapalloilun kotimaassaan Ghanassa Ashanti Gold SC:n joukkueessa, josta hän siirtyi heinäkuussa 2007 Tunisiaan CS Sfaxieniin neljän vuoden sopimuksella. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki viisi maalia. Opoku kuitenkin jätti joukkueen joulukuussa 2008 siirtyessään qatarilaiseen Al-Saddiin.
Aiheesta muualla

Profiili LevskiSofia.info -sivustolla (englanniksi)
Ghanan joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2010
1 McCarthy |
2 Sarpei |
3 Gyan |
4 Osei |
5 Mensah |
6 Annan |
7 Inkoom |
8 Essien |
9 Opoku |
10 Asamoah |
11 Narry |
12 Addy |
13 Ayew |
14 Amoah |
15 Vorsah |
16 Adjei |
17 Ayew |
18 Addo |
19 Agyemang-Badu |
20 Adiyiah |
21 Afful |
22 Kingson |
23 Dramani |
Valmentaja Rajevac
Amerikanlumimarja

| Amerikanlumimarja |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit
Suku::  Lumimarjat Symphoricarpos
Laji::  albus
Kaksiosainen nimi
 Symphoricarpos albus  (L.) S.F.Blake 
Muunnokset
 vitilumimarja (var. albus)  valkolumimarja (var. laevigatus) 
Katso myös
   Amerikanlumimarja Wikispeciesissä   Amerikanlumimarja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amerikanlumimarja eli lumimarja (Symphoricarpos albus) on koristekasvina viljelty pensaslaji, joka esiintyy alkuperäisenä läntisessä Pohjois-Amerikassa. Se muodostaa juurivesojen avulla tiheitä kasvustoja. Pensas kasvaa yhdestä kahteen metriä korkeaksi. Lehdet ovat 2–5 senttimetrin mittaisia, soikeita tai leveän soikeita, ehyitä, lähes kaljuja. Tertussa on 3–8 pientä, vaaleanpunaista, viisilukuista kukkaa. Kukista kehittyvät luumarjat ovat valkoisia, mehukkaita ja pehmeitä, 1–1,5 senttimetrin kokoisia. Amerikanlumimarja on myrkyllinen ihmiselle.
Valkolumimarja (var. laevigatus) ja vitilumimarja (var. albus) ovat amerikanlumimarjan muunnoksia.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Amerikanlumimarja (Symphoricarpos albus)
Kasviatlas 2020: Amerikanlumimarja (Symphoricarpos albus)
Arboretum Mustila: Symphoricarpos albus var. laevigatus - valkolumimarja (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Symphoricarpos albus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Symphoricarpos albus (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Symphoricarpos albus (common snowberry) (englanniksi)
Aleksandr Gutškov

| Aleksandr Gutškov> Александр Гучков |
| --- | --- |

Venäjän valtakunnanduuman puhemies
 10. maaliskuuta 1910 – 15. maaliskuuta 1911  
Edeltäjä:  Nikolai Homjakov
Seuraaja:  Mihail Rodzjanko
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1862 Moskova, Venäjä
Kuollut: 14. helmikuuta 1936 (73 vuotta) Pariisi, Ranska
Tiedot
Puolue:  Oktobristit
 Nimikirjoitus
Aleksandr Ivanovitš Gutškov (ven. Алексáндр Ивáнович Гучкóв, 14. lokakuuta 1862 Moskova – 14. helmikuuta 1936 Pariisi) oli venäläinen poliitikko, joka toimi oktobristipuolueen puheenjohtajana ja Venäjän väliaikaisen hallituksen sotaministerinä vuonna 1917.
Varhaiset vuodet

Toisin kuin muut sen ajan konservatiivipoliitikot, Aleksandr Gutškov ei kuulunut Venäjän aristokratiaan, vaan hän oli rikas kapitalisti, joka omisti suuren vakuutusyhtiön.
Gutškov taisteli vapaaehtoisesti buurisodassa buurien puolella. Hän osallistui myös Mukdenin taisteluun Venäjän–Japanin sodassa.
1907–1912

Gutškov valittiin 43 oktobristin joukossa toiseen duumaan helmikuussa 1907. Gutškov kannatti silloisen pääministerin Pjotr Stolypinin uudistuspolitiikkaa ja sai Stolypinin hallituksen tuen. Tämän vuoksi hän ajautui riitaan eräiden muiden oktobristien, etenkin Pavel Rjabušinskinin, kanssa. Oktobristit voittivat jälleen duuman vaalit ja saivat 133 paikkaa.
Myöhemmin Gutškov alkoi kritisoida eräitä virkamiehiä, joiden kanssa tsaari Nikolai II oli ajautunut vaikeuksiin ja samalla menettänyt Stolypinin luottamuksen. Tämän jälkeen molemmat alkoivat tukea äärimonarkistista Mustat sotniat -järjestöä. Vuonna 1910 Gutškov valittiin duuman puhemieheksi, mutta hän joutui eroamaan ja virka siirtyi toiselle oktobristille, Mihail Rodzjankolle. Pjotr Stolypinin tultua murhatuksi Gutškov piti puheen, jossa hän sanoi: ”Ilman Stolypinia Venäjä ajautuu suohon”.
Puolueen kriisi ja ensimmäinen maailmansota

Vuonna 1912 oktobristit hävisivät yli 30 paikkaa duuman vaaleissa. Gutškov itse hävisi vaalit kotikaupungissaan Moskovassa. Muut jäljellä olevat oktobristit, jotka olivat päässeet duumaan, jakautuivat kahteen ryhmään.
Vuoteen 1915 mennessä monet puolueen paikallisosastot olivat lopettaneet toimintansa ja puolueen oma sanomalehti Golos Moskvy (”Moskovan ääni”) lakannut ilmestymästä. Gutškov ei luopunut politiikasta, vaan ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli puheenjohtajana sotateollisuuskomiteassa, jonka olivat perustaneet muut teollisuusmiehet tukeakseen sotatoimia.
Vuonna 1915 Gutškov oli perustamassa edistyksellistä blokkia, jonka olisi hyväksyttävä kaikki ministeriön toimet, ennen kuin ne käsiteltiin duumassa. Nikolai II kieltäytyi tästä. Osin syynä oli yksityiselämässä tapahtunut skandaali Rasputinin ja tsaaritar Aleksandran välillä.
Myöhemmin Gutškov ilmoitti, että he aikovat tehdä vallankaappauksen, mutta mitään vastarintaa ei ilmennyt. Jo tuolloin monet havaitsivat monarkian ajautuneen romahduksen partaalle. Gutškov ja Vasili Štugin olivat armeijan tukikohdassa Pihkovassa, kun tsaari luopui kruunusta 15. maaliskuuta 1917.
Vallankumouksen jälkeen

Kun helmikuun vallankumous oli ohi, oktobristit lopettivat toimintansa virallisesti; itse asiassa puolue oli yhdistynyt jo vuonna 1915 kadettipuolueeseen.
Gutškov oli sotaministeri Venäjän väliaikaisessa hallituksessa huhtikuun 29. päivään 1917 asti. Hänet pakotti eroon epäsuosio, jonka oli pannut alulle Pavel Miljukovin lista. Gutškov tuki Lavr Kornilovia, mutta tämä pidätettiin, koska hän oli yrittänyt vallankaappausta, joka epäonnistui. Hänet vapautettiin seuraavana päivänä.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Gutškov avusti Venäjän valkoista armeijaa taloudellisesti. Kun armeija vetäytyi Venäjältä, Gutškov emigroitui Saksan kautta Ranskaan. Hän kuoli vuonna 1936 Pariisissa.
Akselinlaskija

Britteinsaarilla käytettävän akselinlaskijan malli
Akselinlaskija on rautateillä käytettävä laite. Sen tarkoituksena on tunnistaa laskijapisteen sivuuttavat junat ja täten antaa tieto turvalaitteille raideosuuden vapaana tai varattuna olosta. Akselinlaskijaa käytetään junien havaitsemiseen samaan tapaan kuin raidevirtapiiriä.
Akselinlaskentayksiköt sijoitetaan tarkkailtavan osuuden kumpaankin päähän. Yleensä tämä osuus on kahden opastimen välinen osuus tai vaihdetta ympäröivä osuus. Akselinlaskijan kaksi havaintopäätä tunnistavat ohikulkevan junan pyöräkertojen aiheuttaman magneettikentän muutoksen sekä junan liikesuunnan. Junan kulkiessa laitteen ylitse keskuslaitteisto rekisteröi sekä junan suunnan että laskentapisteen ylittäneiden pyöräkertojen lukumäärän. Kun juna ylittää osuuden toisessa päässä sijaitsevan laskentapisteen, lasketaan sen pyöräkerrat uudelleen. Mikäli osuudelle menneiden pyöräkertojen lukumäärä on sama kuin osuudelta poistuneiden pyöräkertojen lukumäärä, laitteisto tulkitsee osuuden vapautuneeksi ja vapauttaa osuuden seuraavan junan käyttöön. Muussa tapauksessa osuus jää varatuksi.
Laskentatoiminnot suoritetaan turvallisuuskriittisillä tietokoneilla, jotka sijaitsevat yleensä keskitetyssä paikassa, kuten liikenteenohjauskeskuksissa. Tiedonsiirto laskijalaitteiden ja tietokoneiden välillä suoritetaan kuparilankaa tai valokaapelia pitkin. Täten tietokoneyksiköt voivat sijaita pitkien matkojen päässä itse laskijalaitteista.
Hyödyt

Akselinlaskijoita käytetään yleisesti tapauksissa, joissa raiteille nouseva vesi saattaa haitata perinteisten raidevirtapiirien toimintaa. Akselinlaskijoita käytetään myös silloin, kun käytössä on kokoteräksisiä raide-elementtejä, tai kun opastinvälin pituuden vuoksi on helpompaa käyttää akselinlaskentaa useiden peräkkäisten raidevirtapiiriosuuksien sijaan.
Manner-Euroopassa saatujen kokemusten perusteella akselinlaskennalla päästään jopa viisi kertaa luotettavampiin tuloksiin kuin raidevirtapiireillä. Tämä on eräs tärkeimmistä rautatieliikenteen sujuvuutta edistävistä parannuksista, sillä raidevirtapiirien  vikaantuminen aiheuttaa opastimien asettumisen automaattisesti seis-asentoon ja aiheuttaa sitä kautta liikennehäiriöitä ja myöhästymisiä.
Haitat

Esimerkiksi virtakatkon sattuessa akselinlaskentajärjestelmä saattaa "unohtaa", kuinka monta pyöräkertaa on sen suojaamalla alueella. Tällöin tarvitaan käsinohjattua laskijaosuuden nollausta, jolloin mukaan tulee inhimillisen erehdyksen vaara.
Raidevirtapiireistä poiketen, akselinlaskentajärjestelmät eivät kykene havaitsemaan kiskonkatkeamia, sillä akselinlaskijat eivät syötä tai vastaanota virtaa kiskojen kautta. Kokemusten perusteella kiskonkatkeamat tapahtuvat pääasiassa raidevirtapiirien rajoilla, missä kiskoihin on tehty eristetty kiskonjatkos. Akselinlaskennalla varustetuilla radoilla kiskonjatkoksia ei tarvita.
Andersonin piirikunta

Andersonin piirikunta on viiden Yhdysvaltojen piirikunnan nimi
Andersonin piirikunta, Etelä-Carolina
Andersonin piirikunta, Kansas
Andersonin piirikunta, Kentucky
Andersonin piirikunta, Texas
Andersonin piirikunta, Tennessee
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Andersonin piirikunta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Albas

Albas voi tarkoittaa seuraavia:
Albas, kunta Auden departementissa Ranskassa
Albas, kunta Lotin departementissa Ranskassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Albas”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Anders Lindhielm

Anders Lindhielm (Lindhjelm), ent. Lindeberg (14. syyskuuta 1634 Tukholma – 14. syyskuuta 1704 Viipuri) oli aatelinen hallintomies, joka toimi Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherrana.
Lindhielmin vanhemmat olivat kamarikollegion sihteeri Grels Kustaanpoika ja Ellika Appelbom. Hän käytti vuoteen 1660 saakka nimeä Lindeberg. Palveltuaan Ruotsin lähetystössä Alankomaissa sekä Pommerissa Lindhielmistä tuli kamarikollegion sihteeri 1663. Hänet aateloitiin 1666 nimellä Lindhielm, kamarineuvos hänestä tuli 1875 ja Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherra 1869. Puhuttuaan vuoden 1680 valtiopäivillä reduktion puolesta hän joutui toimimaan sen puolesta eri maakunnissa. Ruotujakolaitoksen mukaisesti järjestetty ratsurykmentti saatiin Viipuriin Lindhielmin työn tuloksena 1692 ja ruotujako uusittua täydellisesti vuoteen 1697 mennessä. 1692 Lindhielm korotettiin vapaaherraksi, 1699 hän oli mukana Moskovan matkanneessa suuressa lähetyskunnassa.
Lindhielmin puoliso vuodesta 1667 oli Anna Engel Skyttehielm (k. 1726).
Anders Limpar

Anders Limpar
Anders Limpar (s. 24. syyskuuta 1965, Solna) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka pelasi laitahyökkääjänä. Hän pelasi Ruotsin lisäksi Sveitsissä, Italiassa, Englannissa ja Yhdysvalloissa.
Limpar sai Ruotsin vuoden parhaalle pelaajalle annettavan Guldbollen-palkinnon vuonna 1991. Hän saavutti Ruotsin mestaruuden AIK:n riveissä 1998. Limpar voitti vuonna 1991 Arsenalissa sekä Englannin liigamestaruuden että FA Cupin. Hän uusi cup-mestaruuden vuonna 1995 Evertonissa, johon oli siirtynyt maaliskuussa 1994. Evertonin tuolloinen manageri Joe Royle arvioi Limparin teknisesti taitavimmaksi pelaajaksi, jonka kanssa oli työskennellyt, ja piti tämän pelinäkemystä Michel Platinin veroisena.
Limpar pelasi Ruotsin maajoukkueessa 58 ottelua ja teki niissä kuusi maalia vuosina 1987–1996.
Aleksanteri I (täsmennyssivu)

Aleksanteri I on ollut useamman kuin yhden hallitsijan nimi:
Aleksanteri I, Makedonian kuningas (495–450 eaa.)
Aleksanteri I, Epeiroksen kuningas (noin 342 eaa.)
Aleksanteri I, paavi (106–115)
Aleksanteri I, Skotlannin kuningas (1078–1124)
Aleksanteri I, Puolan kuningas (1501–1506)
Aleksanteri I, Venäjän keisari (1801–1825)
Aleksanteri I, Bulgarian ruhtinas (1879–1886)
Aleksanteri I, Serbian kuningas (1889–1903)
Aleksanteri I, Kreikan kuningas (1917–1920)
Aleksanteri I, Jugoslavian kuningas (1929–1934).
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aleksanteri I”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ana Laguna

| Ana Laguna |
| --- | --- |
 Laguna vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1955 Espanja
Ammatti:  tanssija, näyttelijä
Taiteilija
Aktiivisena:  1974–1996
Ana Laguna (s. 1955 Espanja) on espanjalais-ruotsalainen balettitanssija. Hän aloitti uransa vuonna 1974 ja jäi eläkkeelle 1996. Balettiuransa jälkeen hän on näytellyt teatterissa. Laguna sai professorin arvonimen vuonna 2000 ja vuonna 2006 hänet nimettiin hovitanssijaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ana Laguna Wikimedia Commonsissa
Aktion T4

Tämän rakennuksen kellarissa Sonnensteinissa lähellä Dresdeniä surmattiin kaasuttamalla 13 720 eutanasiaohjelman uhria sekä yli tuhat keskitysleirivankia.
Aktion T4 oli osa natsien eugeniikka- eli rotuhygieniaohjelmaa. Sen avulla natsihallinto pyrki hankkiutumaan eroon Saksan ei-toivotuista jäsenistä, kuten vammaisista ja henkisesti sairaista. Tappamiset alkoivat syyskuussa 1939 ja jatkuivat sodan loppuun 1945 saakka; noin 275 000–300 000 ihmistä surmattiin psykiatrisissa sairaaloissa Saksassa, Itävallassa, miehitetyssä Puolassa sekä Böömin ja Määrin protektoraatissa (nykyisin osa Tšekin tasavaltaa). Uhrien määräksi kirjattiin alun perin 70 273, mutta luku on kasvanut DDR:n arkistoista löytyneiden tietojen myötä.
Operaation päämajana oli Berliinin Tiergartenstraße 4, mistä tulee jälkipolvien ohjelmalle antama nimi. Aikalaisasiakirjoissa nimeä Aktion T4 ei esiinny, sen sijaan operaatiota nimitettiin eutanasiaohjelmaksi: joko ”Eu-Aktion”, ”E-Aktion” tai lyhyesti ”Aktion”.[lähde? ]
Toimeenpano ja tarkoitus

Natsi-Saksan korkeimman terveysviranomaisen Leonardo Contin alaisuudessa käynnistyneen ohjelman johtohahmoja olivat Philipp Bouhler, Karl Brandt, Werner Heyde ja Paul Nitsche. Aktion T4:n tarkoituksena oli ylläpitää saksalaisväestön "geneettistä puhtautta" tuhoamalla systemaattisesti ne, joita pidettiin fyysisesti epämuodostuneina, vammaisina tai mielisairaina. Natsit kuvasivat yhteiskunnalle hyödyttömien kansalaisten surmaamista ”armomurhiksi”. Ohjelman tavoitteena oli hävittää ”elinkelvoton elämä” (Lebensunwertiges Leben).
Aktion T4 koski aluksi vain vammaisia lapsia, jotka vietiin perheistään erityisiin sairaaloihin, mutta se ulotettiin myöhemmin koskemaan myös aikuisia. Hitler oli jo aikaisemmin säätänyt uuden lain (Gesetz zur Verhütung erbkranken Nachwuchses, "Laki perinnöllisesti sairaiden jälkeläisten ehkäisystä"), joka alisti muun muassa henkisesti jälkeenjääneet, psyykkisesti sairaat (mukaan lukien skitsofreniasta ja masennuksesta kärsivät), epileptikot, sokeat, kuurot ja fyysisesti vammaiset pakkosterilisoitaviksi. Laki ei ollut suinkaan ainutlaatuinen, sillä samanlaista lainsäädäntöä oli tuolloin muun muassa Yhdysvalloissa ja Pohjoismaissa, myös Suomessa.
Ohjelman historia

Ensimmäiset tuhoamiskokeilut pantiin toimeen Kocborowossa, valloitetussa Puolassa 22. syyskuuta 1939. Saksassa ohjelmaa alettiin toteuttaa Grafeneckissa (alkaen 20. tammikuuta 1940), Hartheimissa (6. toukokuuta 1940), Hadamarissa (tammikuussa 1941), Bernburgissa (21. marraskuuta 1940), Brandenburg an der Havelissa (8. helmikuuta 1940) ja Sonnensteinissa (kesäkuussa 1940). Tappamiseen käytettiin ampumista, kaasua, tukehduttamista, ruiskeita, myrkyttämistä, nälkään näännyttämistä ja lääkeaineiden yliannostuksia. Ensimmäiset kaasutusautokokeilut tehtiin loppuvuodesta 1939 Poznańissa Owińskan psykiatrisen sairaalan potilailla sekä maaliskuussa 1940 Kochanówkan sairaalassa Łódźin lähellä. Natsit kokeilivat myös häkäkaasun johtamista suljettuihin huoneisiin. Surmaamista olivat usein seuraamassa psykiatrit Carl Hans Heinze Sennhenn ja Werner Villinger, jotka tekivät uhreilla erilaisia kokeita ennen heidän määräämistään murhattaviksi. Hartheimiin rakennettiin kaasukammioita uhrien tappamiseen häkäkaasulla jo ennen kuin niitä alettiin käyttää laajamittaisesti holokaustin tuhoamisleireillä.[lähde? ]
18. elokuuta 1941 Hitler määräsi Aktion T4:n väliaikaisesti keskeytettäväksi kirkon ja uhrien omaisten vastalauseiden vuoksi. Puheissaan eutanasiaohjelmaa vastusti muun muassa piispa Clemens von Galen. Tähän mennessä oli surmattu jo 70 000 henkilöä. Julkinen vastustus kykeni kuitenkin vain hidastamaan operaatiota, ja murhat jatkuivat vain entistä salaisempina. Huomattava osa ohjelman henkilökunnasta käytti hankkimaansa kokemusta myöhemmin tuhoamisleireillä, ja useimmat sen johtohahmoista (esimerkiksi Josef Mengele) osallistuivat aktiivisesti kaasukammiotekniikan kehittämiseen operaatio Reinhardin suurien tuhoamisleirien tarpeisiin.[lähde? ]
Vuoden 1941 loppuun mennessä joka kolmas Saksan psykiatristen laitosten potilaista oli murhattu ohjelmassa. Lääkärit ja sairaanhoitajat jatkoivat käytäntöä Saksan ja Itävallan sairaaloissa. Murhat suoritettiin Saksassa mahdollisimman huomaamattomasti, jotta saksalaisten epäluulot eivät heräisi, valloitetuilla alueilla varotoimenpiteitä ei tarvittu.[lähde? ]
Kaikkia ohjelman toimeenpanijoita ei saatu sodan jälkeen oikeuteen vastaamaan teoistaan. Vielä vuonna 1949 Saksan terveydenhoidossa oli korkeissakin asemissa henkilöitä, jotka olivat ottaneet osaa ”eutanasiaohjelmaan”.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aktion T4 Wikimedia Commonsissa
Aktion T4 (englanniksi)
Kardinaali Clemens von Galenin puhe eutanasiaohjelmaa vastaan (englanniksi)
Tilastoja ohjelman vaatimista uhreista Puolassa (englanniksi)
Syyskuussa 1939 annettu asiakirja, joka valtuutti Bouhlerin ja Brandtin suorittamaan eutanasian parantumattomasti sairaille potilaille.
All Nightmare Long

| ”All Nightmare Long” Metallica |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Death Magnetic
 Julkaistu: 12. syyskuuta 2008
 Tuottaja(t): Rick Rubin
 Tyylilaji: thrash metal, speed metal
 Kesto: 07.58
 Levy-yhtiö: Warner Bros.
Metallican muut singlet
| ”The Judas Kiss” 2008 | ”All Nightmare Long” 2008 | ”Broken, Beat & Scarred” 2009 |
All Nightmare Long on amerikkalaisen metallimusiikkia soittavan yhtyeen, Metallican single albumilta Death Magnetic. Kappaleesta on julkaistu myös musiikkivideo. Yhtye soitti kappaleen riffejä konserteissa jo vuonna 2006. Kappale on myös mukana Guitar Hero: Metallica -pelissä.
Kokoonpano

James Hetfield – laulu, rytmikitara
Kirk Hammett – soolokitara, taustalaulu
Robert Trujillo – bassokitara, taustalaulu
Lars Ulrich – rummut, lyömäsoittimet
Rick Rubin – tuottaja
Ted Jensen – masteroija
Greg Fidelman – miksaaja
EADS Astrium Satellites

EADS Astrium Satellites on eurooppalainen satelliittien valmistaja. Julkisuudessa Astrium-nimellä tunnettu yritys kuuluu EADS-konserniin (European Auronautic, Defence and Space Company), joka valmistaa lentokoneita, aseita ja avaruusaluksia.
EADS Astrium Satellites valmistaa avaruusaluksia avaruustieteen, kaukokartoituksen, navigaation ja satelliittitietoliikenteen tarpeisiin.
EADS Astrium Satellites yhtiössä työskentelee noin 6 000 työntekijää yhdeksässä paikassa Englannissa, Ranskassa, Saksassa ja Espanjassa (tilanne tammikuussa 2004, joka oli likiman muuttumaton vuoden 2007 alussa).
EADS Astrium Satellites toimitusjohtaja on ranskalainen Antoine Bouvier.
Yhtiön tausta

EADS Astrium perustettiin vuonna 2003, jolloin Astrium nimettiin uudelleen EADS Astriumiksi. Aiemman Astriumin vähemmistöosakas, englantilainen BAE Systems, myi 25 prosentin osuutensa EADS-yhtiölle. Astrium perustettiin vuonna 2000, kun Matra Marconi Space (Ranska, Englanti), DaimlerChrysler Aerospace AG:n avaruusdivisioona ja Computadores Redes e Ingenerio SA (CRISA, Espanja) fuusioituivat. Espanjalainen CASA Espacio tuli osaksi EADS Astriumia vuoden 2004 alusta. Astrium on jakautunut eri maissa rekisteröidyiksi osakeyhtiöiksi: Astrium GmbH toimii Saksassa (entinen Dornierin satelliittitehdas Friedrichhafenissa), Astrium SAS toimii Ranskassa (Toulouse, entinen Matran satelliittitehdas) ja Astrium Ltd toimii Englannissa (entinen Marconin satelliittitehdas).
EADS Astrium Satellites on EADS Astriumin keskeinen osa, ja sen muut osat ovat EADS Astrium Space Transportation (kantoraketit, ISS-avaruusaseman moduulit) ja EADS Astrium Services.
Astrium vähensi vuonna 2011 tuhat työntekijää ja alihankkijoita tuhannen työntekijän verran perustellen vähennystarvetta vuosittaisten kustannusten pienentämisellä 400 miljoonalla eurolla.
Astriumin yritysostoja ja Astriumin perustamia tytäryhtiöitä:
Paradigm Secure Communications Ltd on osa EADS Space Services-yhtiötä - se toteuttaa Englannin puolustusministeriölle Skynet 5-tietoliikennesatelliitit. EADS Astrium omistaa kokonaan kaukokartoitusyhtiön nimeltään Infoterra Ltd.
Lokakuussa 2010 Astrium GmbH osti saksalaisen Jena Optronik -yhtiön. Jenassa työskentelee 130 ihmistä ja sen liikevaihto on 30 miljoonaa euroa. Yhtiön velka oli yli 140 miljoonaa euro. Se valmistaa satelliittien ja kantorakettien asennonsäätösensoreita.
Lokakuun lopulla 2010 Astrium osti SES-tietoliikennesatelliittiyhtiön 75% osuuden Saksassa toimivasta ND SAtcom-yhtiöstä.
Joulukuussa 2011 Astrium osti 67% italialaisen satelliittien antenneja ja maa-asemien laitteita tekevän Space Engineering s.p.A yrityksen osakkeista. Roomalainen yritys on perustettu vuonna 1989, ja se omistaa Teleinformatica e Sistemi -yrityksen.
Yhtiön toteuttamia avaruusaluksia > Tietoliikennesatelliitit

Amazonas
Anik F1R
Arabsat 4A & 4B
Astra 2B
Eutelsat W1, Eutelsat W3A
Hellas-Sat
Hispasat 1A and 1B
Hot Bird 2-5, Hot Bird 7, Hot Bird 8
Inmarsat 4 F1, F2 & F3
Intelsat 10-02
Nilesat 101 and 102
Orion-1
ST-1
Stentor
Telecom 2
WorldStar
Measat 3b, Malesian tilaus vuonna 2011
Maaliskuussa 2012 venäläinen RSCC tilasi kaksi tietoliikennesatelliittia Astriumilta.
Yhtiön toteuttamia avaruusaluksia > Sotilaallisia satelliitteja

Essaim
Helios I ja Helios II
Manpack
Master
Myriade
Scot
Skynet 4/NATO IV ja Skynet 5
Yhtiön toteuttamia avaruusaluksia > Kaukokartoitussatelliitteja

ADM-Aeolus
Champ
Cryosat
Demeter
ERS
ENVISAT-1
GOCE
GRACE
Kompsat-2
Meteosat Second Generation eli MSG
Meteosat
Metop 1, 2, 3
MicroSAR
Myriade
Pleïades
Rocsat-2
Silex
SPOT 1, SPOT 2, SPOT 4, SPOT 5
TanDEM-X
TerraSAR-X
Kesällä 2010 Astrium solmi 55 miljoonan euron arvoisen sopimuksen Vietnamin kanssa. Astrium kehittää Vietnamille kaukokartoitussatelliitin, joka kootaan Ranskassa. Vuonna 2013 laukaistavan VNREDSat-1-satelliitin kehitykseen ja valmistukseen osallistuu Toulousessa 15 vietnamilaista insinööriä.