stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eduskunnan pääsihteeri
Historiaa > Eduskunta

Vuoden 1906 valtiopäiväjärjestyksen mukaan eduskunnan sihteeri ja kanslian henkilökunta otettiin tehtäviinsä sillä tavoin kuin eduskunta määräsi. Valtiopäiväjärjestys nimesi virkamiehistä vain eduskunnan sihteerin. Muun kansliahenkilökunnan asettaminen oli vuonna 1907 hyväksytyn eduskunnan työjärjestyksen mukaan kansliatoimikunnan tehtävä.
Työjärjestys määräsi, että puhemies julisti sihteerin toimen haettavaksi. Kansliatoimikunnan annettua hakijoista lausuntonsa sihteerin nimesi tehtäväänsä eduskunnan täysistunto. Jos toimeen oli useampia hakijoita, valinnassa noudatettiin samaa äänestystapaa kuin puhemiehen vaalissa. Vuoden 1907 työjärjestystä täydennettiin vuoden 1908 ensimmäisillä valtiopäivillä muun muassa niin, että sihteerin tuli valtiopäivien väliaikana työskennellä toimitusvaliokunnan sihteerinä, hoitaa kanslia- ja painatustehtäviä sekä valvoa kirjastonhoitajan ja taloudenhoitajan toimintaa. Muulloin eduskunnan virkailijoiden toimintaa valvoi kansliatoimikunta.
Vuonna 1927 hyväksytty eduskunnan työjärjestys määräsi, että sihteerin valinnassa noudatettiin samoja tapoja kuin ennenkin. Uutuus oli työjärjestykseen otettu säännös siitä, miten toimitaan sihteerin toimen ollessa avoinna tai sen haltijan ollessa estynyt hoitamaan sitä. Tällöin ikäpuhemiehen tai puhemiehen tuli kutsua keskuskanslian notaari tai muu sopivaksi katsomansa henkilö hoitamaan sihteerin tehtäviä. Uutta oli myös se, että eduskunnan sihteerin tuli toimia eduskunnan kanslian kansliapäällikkönä. Valtiopäivien päätyttyä sihteerin tuli antaa määräys valtiopäiväasiakirjojen painatuskulujen ja muiden valtiopäivistä aiheutuneiden kustannusten maksamisesta.
Vuonna 1927 hyväksytyn eduskunnan työjärjestyksen mukaan eduskunnan kansliassa oli kuusi osastoa, joista keskuskansliassa työskentelevä eduskunnan sihteeri toimi eduskunnan kanslian kansliapäällikkönä. Työjärjestyksen mukaan eduskunnan sihteerin valitsi eduskunta sen jälkeen, kun puhemies oli julistanut viran haettavaksi ja kansliatoimikunta oli antanut hakijoista lausuntonsa. Jos virkaa haki useampi henkilö, niin eduskunta noudatti puhemiehen vaalista säädettyjä menettelytapoja.
Säännökset pysyivät muuttamattomina voimassa pitkään. Eduskunnan kanslian tehtävät ja toimintatavat muuttuivat ajan myötä niin, että työjärjestystä oli muutettava. Eduskunnan päättämät muutokset otettiin käyttöön vuoden 1966 varsinaisten valtiopäivien alusta lukien. Eduskunta kokoontui näille valtiopäiville 14. huhtikuuta 1966. Virkanimikkeissä tapahtui nyt sellainen muutos, että keskuskansliassa työskenteli eduskunnan pääsihteeri eduskunnan kanslian kansliapäällikkönä ja eduskunnan sihteerinä. Pääsihteerin valinnassa noudatettiin aiempia menettelytapoja ja muutkin määräykset pysyivät lähes ennallaan. Näin ollen pääsihteerin ollessa estynyt hoitamaan tehtäväänsä tai viran ollessa avoinna ikäpuhemiehen tai puhemiehen tuli kutsua keskuskanslian vanhempi sihteeri tai muu sopivaksi katsottu henkilö hoitamaan pääsihteerin tehtäviä, kunnes este lakkasi tai avoin virka täytettiin.
Historiaa > Toimikaudet

Eduskunnan sihteerin toimikausi kesti vuoden 1908 työjärjestyksen aikana seuraavien valtiopäivien alkuun ja muulla kansliahenkilökunnalla oli määräaikaiset (enintään vaalikaudeksi) tai irtisanomisoikeudella olevat sopimukset. Vuoden 1927 työjärjestyksen mukaan sihteeri otettiin virkaansa sopimuksella, jonka kansliatoimikunta voi irtisanoa määräajan kuluessa uuden vaalikauden alkaessa. Valtiopäiväjärjestyksen tarkastuskomitea katsoi olevan eduskunnan edun mukaista, että tärkeimpien virkamiesten asema saatetaan vakinaisemmalle kannalle. Vuoden 1928 valtiopäiväjärjestys määräsi, että eduskunnan kanslian menosäännön perusteista säädetään lailla. Tällainen laki säädettiin ja sen mukaan kaikki eduskunnan kansliassa olevat virat ja toimet olivat sopimusluontoisia. Tästä seurasi, että muutkin kuin sihteerin toimet olivat irtisanomisen varassa. Käytännössä kirjallisia sopimuksia tehtiin vain johtavien virkamiesten kanssa ja sopimusten teko lakkasi 1936. Tähän vaikutti se, että 1942 melkein kaikki virat ja toimet merkittiin virkamiesten palkkausluokkiin. Sopimusten teon lopettamisesta seurasi etenkin virassapysymisoikeuden jääminen oikeudellisesti osittain avoimeksi. Eräiltä osin asia ratkesi, kun kansliatoimikunta 6. helmikuuta 1953 päätti virkamiesten yleisen eroamisiän olevan 67 vuotta.
Eduskunnan pääsihteerit

| --- | --- |
 Eduskunnan sihteerit 1907–1966 Philip Suuronen 1907–1909  Iivar Ahava 1909–1918  Eino J. Ahla 1918–1928  Anton Kotonen 1929–1936  E. H. I. Tammio 1936–1955  Olavi Salervo 1955–1966 :  Eduskunnan pääsihteerit 1966– Olavi Salervo 1966–1975  Eiler Hultin 1975–1983  Erkki Ketola 1983–1992  Seppo Tiitinen 1992–2015  Maija-Leena Paavola 2016–2023  Antti Pelttari 2024– 
Seppo Tiitinen toimi pitkäaikaisimpana eduskunnan pääsihteerinä vuosina 1992–2015.
Pierulampi (Laukaa)

| Pierulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Laukaa
Koordinaatit:  62°28′23″N, 25°38′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Niiniveden valuma-alue (14.34)
Laskuoja:  oja Kuorejärveen 
Järvinumero:  14.343.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  157,3 m  
Pituus:  420 m  
Leveys:  240 m  
Rantaviiva:  1,109 km  
Pinta-ala:  2,822 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPierulampi 
Pierulampi  on Keski-Suomessa Laukaassa Vehniän Pökköperällä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,8 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee Laukaan kunnan läntisimmässä osassa, lähellä Uuraisten rajaa. Sen rannat ovat melko alavia, tosin hieman lännempänä on yli 220 metrin korkeudelle merenpinnasta kohoava Haapamäki, jonka huippu on Laukaan ja Uuraisten rajapaikka. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat; lampi on matala, syvimmillään vain 2,1 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä. Länsi- ja etelärannoilla on jonkin verran peltomaata, mutta huomattavia rakennuksia rannoilla ei ole.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Niiniveden valuma-alueella (14.34), jonka Iso-Hirvasen valuma-alueeseen (14.343) se kuuluu. Siihen laskee lännestä Haapamäen rinteiltä pieni, nimetön noro. Lammen oma laskuoja alkaa sen pohjoispäästä ja kulkee ojitetun Kukkulasuon läpi, laskien lopulta Uuraisten puolelle Kuorejärveen. Lammen vedenpinnan korkeus on 157,3 metriä mpy., joten pudotusta välillä kertyy noin 36 metriä.
Historiaa

Pierulammen ympärillä on aiemmin ollut laajemmin suota, kunnes vuonna 1788 suuri osa suosta raivattiin pelloksi.
Lammen nimi on vuoden 1967 peruskartassa Vierulampi, mutta vuosien 1984 ja 1997 kartoissa nykyinen Pierulampi. Jälkimmäinen on nimen vanhempi muoto.
Paavali

| Paavali |
| --- | --- |
 Andrei Rubljov, Pyhä Apostoli Paavali, noin 1410.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Apostoli Paavali, Pakanoiden apostoli
Syntynyt: noin 3 Tarsos, Rooman keisarikunta
Kuollut: noin 64 Rooma, Rooman keisarikunta
Kansalaisuus:  juutalainen, Rooman kansalainen
Paavali (noin 3–64, lat. Paulus, kreik. Παύλος, Pávlos) oli Uuden testamentin mukaan varhaiskristillinen teologi ja lähetyssaarnaaja. Häntä pidetään apostolina, vaikka hän ei koskaan tavannut Jeesusta henkilökohtaisesti. Aiemmin hän käytti juutalaista nimeä Saul Tarsolainen (hepr. ‏שאול התרסי‎‎, Šaʾul HaTarsi), mutta käännyttyään alkoi käyttää roomalaista nimeään Paulus, joka suomenkielisessä Raamatussa on Paavali.
Paavali oli ensimmäisen kristillisen sukupolven merkittävin uskonoppinut. Hän julisti evankeliumia ja perusti seurakuntia kolmen vuosikymmenen ajan Rooman valtakunnan itäosiin. Paavalin kirjeet näyttivät suunnan kristinuskolle ja sen tulkinnalle. Uudessa testamentissa on 13 Paavalin nimissä laadittua kirjettä, mutta tutkimuksen yleisimmän näkemyksen mukaan Paavalin aidoiksi kirjeiksi luetaan vain seitsemän.
Elämä > Kristittyjen vainoaja

Paavali oli Apostolien tekojen mukaan kotoisin Kilikian Tarsoksesta. Hänen syntymäaikaansa ei tiedetä, mutta yleisesti hänen arvioidaan syntyneen muutama vuosi ajanlaskumme alun jälkeen. Paavali sai ympärileikkauksessa nimen Saul (vuoden 1938 raamatunsuomennoksessa Saulus). Varsinaiselta ammatiltaan hän oli teltantekijä. Paavali kuului Benjaminin heimoon. Hän oli diasporajuutalainen ja peri isältään Rooman kansalaisuuden. Hänen kotikielensä oli aramea, mutta hän osasi hyvin puhua ja kirjoittaa silloista yleiskreikkaa eli koineeta.
Paavali oli alun perin fariseus, joka vainosi Jeesuksen kannattajia. Farisealaisen kasvatuksen hän sai varakkaan ja oppineen perheensä tukemana kuuluisalta rabbi Gamaliel Vanhemmalta. Jouduttuaan tekemisiin kristittyjen kanssa Paavali ryhtyi ensin ankarasti vainoamaan heitä. Hänen kerrotaan esimerkiksi hyväksyneen Stefanoksen kivittämisen. Paavali kääntyi kuitenkin itse kristinuskoon ollessaan matkalla Damaskokseen vangitsemaan kristittyjä noin vuonna 33–36.
Elämä > Kääntyminen apostoliksi

Paavali ei koskaan tavannut Jeesusta henkilökohtaisesti, mutta kertoi ylösnousseen Kristuksen ilmestyneen hänelle. Luukas kuvaa Apostolien teoissa Kristuksen ilmestymistä Paavalille Damaskon tiellä. Apostolien tekojen mukaan Paavali menetti näkönsä kirkkaan näyn vuoksi ja kuuli kehotuksen mennä tapaamaan kristittyä nimeltä Ananias. Ananias julisti hänelle evankeliumia, jolloin Paavali sai näkönsä takaisin, kastettiin, tuli täytetyksi Pyhällä Hengellä ja koki kääntymyksen.
Kolme vuotta kääntymisensä jälkeen Paavali oli noin kaksi viikkoa Pietarin (Keefaan) vieraana. Paavali itse uskoi kohdanneensa ylösnousseen Jeesuksen ja ymmärsi tämän kohtaamisen kutsumusnäyksi, jossa hänet kutsuttiin julistamaan evankeliumia.
Elämä > Lähetystyöntekijä ja teologi

Kääntymisen jälkeen Paavalista tuli alkuseurakunnan merkittävä lähetystyöntekijä. Paavali otti tehtäväkseen seurakunnan vapauttamisen juutalaisuudesta. Hän vastusti niitä kristittyjä juutalaisia, joiden mukaan kaste ei pelkästään riittänyt pelastukseen, vaan tarvittiin myös ympärileikkaus ja Mooseksen lain noudattamista. Tämä linja johti myös erimielisyyksiin Pietarin kanssa. Paavalin ansiosta kristinuskosta alkoi muodostua yleismaailmallinen uskonto.
Raamatun kanonisoidut kirjeet eri seurakunnille sisältävät suuren määrän Paavalin teologiaa, ja Apostolien teot kertovat kolmesta Paavalin tekemästä lähetysmatkasta. Ensimmäisen lähetysmatkansa Paavali teki Syyrian ja Kilikian alueille, missä toiminnan keskuksena oli Antiokia.
Elämä > Antiokian kausi ja apostolien kokous

Jerusalemin apostolikokouksessa 40-luvun lopulla sovittiin työnjaosta Paavalin ja Jerusalemin seurakunnan johtajien välillä. Paavali sai apostolikokouksen tuen valitsemalleen linjalle julistustyössä. Sovittiin, että Paavali toimisi muiden kansojen eli pakanoiden keskuudessa, eikä Paavalin perustamia pakanakristillisiä seurakuntia velvoitettu noudattamaan Vanhan testamentin lakia eikä juutalaisia tapoja. Tämä sopimus aiheutti myöhemmin närää esimerkiksi Paavalin ja Pietarin välille.
Elämä > Toinen ja kolmas lähetysmatka

Jerusalemissa pidetyn apostolien kokouksen jälkeen Paavali lähti toiselle lähetysmatkalleen. Sen hän aloitti kulkemalla jälleen Syyrian ja Kilikan kautta,, mutta jatkoi matkaansa Makedonian Filippiin sekä edelleen muun muassa Tessalonikaan, Ateenaan ja lopulta Korinttiin, jossa hän asui puolitoista vuotta ennen paluutaan Antiokiaan. Kaikille näille paikkakunnille hän perusti seurakuntia. Antiokiasta Paavali lähti myöhemmin vielä kolmannelle lähetysmatkalle, jonka aikana hän kävi muun muassa Efesoksessa.
Elämä > Matka Roomaan ja kuolema

Apostolien tekojen loppuluvuissa kerrotaan, että kun Paavalia vastaan oli nostettu syyte, hänet vangittiin ja vietiin laivalla Roomaan.. Matkan varrella hän joutui haaksirikkoon, mutta pelastautui Maltalle, ja vasta kolmen kuukauden kuluttua matkaa voitiin jatkaa Roomaan. Hän asui Roomassa kaksi vuotta ja julisti siellä evankeliumia.
Raamatussa ei kerrota Paavalin kuolemasta. Kristillisen perimätiedon mukaan Pietari ja Paavali kuitenkin teloitettiin Neron kristittyjen vainoissa, mahdollisesti samana vuonna. Koska Paavali oli Rooman kansalainen, hänet mestattiin miekalla. Tarkasta vuodesta ei ole varmuutta, mutta useimmiten Paavalin kuolinvuosi ajoitetaan keisari Neron vainoihin tai niiden kynnykselle vuoteen 63 tai vuoteen 64.
Tekstit > Paavalin kirjeet

Paavali piti yhteyttä perustamiinsa seurakuntiin kirjeitse ja työtovereidensa välityksellä. Hänen kirjeensä näyttivät suunnan kristinuskolle ja sen tulkinnalle. Paavali otti etäisyyttä juutalaisiin tapoihin, jotta myös muiden kuin juutalaisten olisi helpompi kääntyä kristinuskoon. Paavalin kirjeitä kopioitiin ja leviteltiin laajalti. Antiikin maailman tyyliin tämä antoi monille kirjoittajille kimmokkeen laatia niin sanottuja pseudepigrafisia kirjeitä eli kirjoittaa omia tekstejään kuuluisamman Paavalin nimissä.
Paavalin kirjoittamiksi mainitaan 13 Uuden testamentin kirjettä, mutta yleisesti hänen aidoiksi kirjeikseen luetaan seitsemän tekstiä:
Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille
Ensimmäinen kirje korinttilaisille
Toinen kirje korinttilaisille
Kirje galatalaisille
Kirje roomalaisille
Kirje filippiläisille
Kirje Filemonille
Paavalin kirjeet ovat syntyneet sanelemalla kirjurille. Ne ovat suureksi osaksi vastauksia seurakunnan jokapäiväisiin asioihin. Kirjeiden rakenne noudattaa tiettyä kaavaa. Ensin Paavali mainitsee kirjoittajan tai kirjoittajien nimet ja sen jälkeen vastaanottajien nimet. Alkutervehdyksen jälkeen seuraa kiitosrukous. Runko-osassa kerrotaan varsinainen asia. Lopuksi Paavali kertoo matkasuunnitelmistaan ja lähettää terveisiä ystävilleen.
Tekstit > Paavalin koulukunnan kirjallisuus

Paavalin kuoleman jälkeen hänen perinteensä säilyi seurakunnissa ja hänen kirjeensä saivat jatkuvasti uusia lukijoita. Ajan kuluessa huomattiin, että Paavalin kirjeiden sisällöt eivät enää vastanneet seurakuntien uusiin ajankohtaisiin kysymyksiin. Paavalin kuoleman jälkeen seurakunnat olivat vakiinnuttaneet asemansa ja kristinusko oli etääntynyt yhä enemmän juutalaisista juuristaan.
Muuttuneet olosuhteet vaativat lisäopastusta ja niinpä Paavalin nimissä laadittiin uusia teoksia. Tätä kirjallisuutta kutsutaan Paavalin koulukunnan kirjallisuudeksi eli deuteropaavalilaiseksi kirjallisuudeksi. Antiikin aikana toisen nimissä julkaiseminen eli pseudepigrafia oli täysin hyväksyttävää eikä se vaikuttanut tekstin arvovaltaan. Todennäköisesti lukijat usein tiesivät, että kyse ei ollut aidoista historiallisista teksteistä. Niitä luettiin mikäli tekstin kirjoittajaksi mainittiin arvovaltainen henkilö, ja mikäli teksti oli vakuuttavaa.
Paavalin kirjeistä kuutta pidetään Paavalin koulukunnan kirjallisuutena. Suurin yksimielisyys vallitsee neljästä kirjeestä:
Kirje efesolaisille
Ensimmäinen kirje Timoteukselle (pastoraalikirje)
Toinen kirje Timoteukselle (pastoraalikirje)
Kirje Titukselle (pastoraalikirje)
Loput kaksi kirjettä jakavat tutkijoita, ja ne jätetään yleensä syrjään Paavalin oppia tutkittaessa:
Toinen kirje tessalonikalaisille
Kirje kolossalaisille
Kaikissa Uuden testamentin Paavalille nimetyissä 13 kirjeessä annetaan ymmärtää niiden olevan Paavalin itsensä kirjoittamia. Tekstit on jaettu aitoihin ja Paavalin jälkeisiin vertaamalla oppia, kirjoitustyyliä, kirjoittajan tilannetta ja seurakunnan tilannetta. Seitsemän aitoa kirjettä on tunnistettu niiden samankaltaisesta teologiasta ja yhtäläisyyksistä Paavalin elämänvaiheiden kanssa. Esimerkiksi pastoraalikirjeiden eli seurakunnan elämää ohjeistavien kirjeiden näkemys seurakuntaviroista viittaa ensimmäisen vuosisadan lopun tilanteeseen.
Tekstit > Paavali Apostolien teoissa

Apostolien tekojen kirjoittaja omisti yli puolet Apostolien teot -kirjastaan Paavalin vaiheiden kuvaukselle. Luukkaan on väitetty kirjoittaneen Luukkaan evankeliumin ja Apostolien teot. Kirjoittajan nimeä ei tosin mainita missään vaiheessa, vaan kirjat liitettiin Luukkaaseen toisella vuosisadalla. Samoin ei ole varmuutta onko kyseessä sama Luukas, joka mainitaan Paavalin kirjeissä.
Kirjoittajaa on pidetty Paavalin matkakumppanina, koska hän kirjoittaa ajoittain me-muodossa. Toisaalta kirjoittaja katoaa ajoittain näyttämöltä ja jatkaa minä-muodossa. Kirjoittaja ei kerro mitään itsestään tai toimistaan matkakumppanina. Apostolien teoissa ei ole suoria merkkejä, että kirjoittaja olisi henkilökohtaisesti tuntenut Paavalin.
Koska Luukas kuvaa Apostolien teot -kirjassaan Paavalin lähetysmatkoja, voitaisiin olettaa, että Luukas olisi nojautunut Paavalin kirjoittamiin kirjeisiin. Tässä oletuksessa on kaksi ongelmaa. Ensiksi Luukas ei mainitse, että Paavali edes olisi kirjoittanut kirjeitä. Toiseksi Luukkaan kuvaus Paavalista poikkeaa huomattavasti Paavalin kirjeiden kuvauksesta.
Luukas ratkaisi kristinuskon suhtautumisen juutalaiseen lakiin eri tavalla kuin Paavali. Tämä on vääristänyt Apostolien tekojen kuvaa Paavalista. Luukkaan mukaan Mooseksen laki velvoittaa edelleen juutalaiskristittyjä. Tämä ei sovi yhteen Paavalin kirjeiden sanoman kanssa. Luukas ei muokannut kuvaa Paavalista vain teologisista ja julistuksellisista syistä. Luukas ihaili Paavalia ja kuvasi hänet suurmiehenä. Hän loi kuvan silotellusta, itsevarmasta ja diplomaattisesta miehestä, joka erosi Paavalin kirjeiden esittelemästä miehestä.
Pyhimys

Paavalia kunnioitetaan katolisessa kirkossa 25. tammikuuta pyhän apostoli Paavalin kääntymyksen juhlana ja 29. kesäkuuta pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin juhlapyhänä. Paavali on esimerkiksi missioiden, teologien, ei-juutalaisten kristittyjen, telttojen valmistajien, kirjoittajien, journalistien, julkaisijoiden, Maltan, Rooman, Puolan, Pennsylvanian, Kentuckyn ja Massachusettsin suojeluspyhimys. Hänen symboleitaan ovat muun muassa kirja ja miekka.
Paavalin kääntymisen muistopäivää on kristikunnassa paikoitellen vietetty 25. tammikuuta. Ennen vuotta 1774 se oli Suomessakin pyhäpäivä, ja nykyäänkin sama päivä on Paavalin nimipäivä.
Kirjallisuutta

Badiou, Alain: Apostoli Paavali.  Helsinki:  Gaudeamus, 2011.
Bornkamm, Günther: Paul, apôtre de Jésus-Christ.  (Kääntänyt Lore Jeanneret)  Genève:  Labor & Fides, 1971.  (ranskaksi)
Breton, Stanislas: Saint Paul.  PUF, 1998.  (englanniksi)
Campbell, Douglas A.: Framing Paul. An Epistolary Biography.  Grand Rapids, Michigan:  Wm. B. Eerdmans Publishing Company, 2014.  ISBN 978-0-8028-7151-0  (englanniksi)
Eskola, Timo: Paavali. Kärsimyksen ja lohdutuksen apostoli.  Arkki, 2002.  ISBN 978-951-618-531-9
Mustakallio, Antti: Paavali.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-31301-5
Mustakallio, Antti & Aejmelaeus, Lars (toim.): Paavali valokeilassa.  Helsinki:  Suomen eksegeettinen seura, 2008.  ISBN 978-951-9217-51-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Prat, Ferdinand: St. Paul Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Jeesus ja apostolit
| --- | --- |
: Evankeliumeiden mukaan:  Simon Pietari  •  Andreas  •  Jaakob Sebedeuksen poika  •  Johannes Sebedeuksen poika  •  Filippus  •  Bartolomeus  •  Tuomas  •  Matteus  •  Jaakob Alfeuksen poika  •  Taddeus  •  Simon Kananeus  •  Juudas Iskariot  Apostolien teot ja Paavalin kirjeet:  Mattias  •  Paavali
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea 2  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Rembrandtin maalaus Paavalista vuodelta 1635.
Tutkijoiden rekonstruktio Paavalista.
Paavalin patsas Rooman Pietarinkirkon edustalla.
16. elokuuta

16. elokuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 228. päivä (229. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 137 päivää.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Aulis
suomenruotsalainen kalenteri: Brynolf
ortodoksinen kalenteri: Toimi
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Mellet
vanhemmissa kalentereissa: Brynolphus, Bryynolf, Isaacus, Philippina
Kuolleita

1153 – Bernard de Tramelay, ranskalainen Temppeliherrain ritarikunnan suurmestari
1419 – Wenzel IV Luxemburgilainen, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari, Saksan ja Böömin kuningas (s. 1361)
1602 – Agostino Carracci, italialainen taidemaalari ja graafikko (s. 1557)
1705 – Jakob Bernoulli, sveitsiläinen matemaatikko ja tiedemies (s. 1654)
1766 – Henrik Johan Carlborg, suomalainen kirkkoherra ja valtiopäivämies (s. 1694)
1888 – John Pemberton, yhdysvaltalainen farmaseutti (Coca-Colan keksijä) (s. 1831)
1899 – Robert Bunsen, saksalainen kemisti (bunsenlamppu) (s. 1811)
1921 – Pietari I, Serbian kuningas 1903–1918 (s. 1844)
1938 – Robert Johnson, yhdysvaltalainen blues-laulaja ja kitaristi (s. 1911)
1948 – George Herman Ruth (”Babe Ruth”), yhdysvaltalainen baseball-pelaaja (s. 1895)
1949 – Margaret Mitchell, yhdysvaltalainen kirjailija (Tuulen viemää) (s. 1900)
1956 – Blaskó Béla Ferenc Dezso (”Bela Lugosi”), unkarilaissyntyinen näyttelijä (Dracula – vanha vampyyri) (s. 1882)
1957 – Irving Langmuir, vuoden 1932 Nobelin kemianpalkinnon saanut yhdysvaltalainen kemisti (s. 1881)
1973 – Selman Abraham Waksman, vuoden 1952 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut ukrainalaissyntyinen biokemisti (s. 1888)
1975 – Vladimir Kuts, neuvostoliittolainen kestävyysjuoksija (olympiavoittaja) (s. 1927)
1977 – Elvis Presley, yhdysvaltalainen laulaja, muusikko ja näyttelijä (s. 1935)
1981 – Robert Krasker, australialainen Oscar-palkittu elokuvaaja (Kolmas mies) (s. 1913)
1997 – Nusrat Fateh Ali Khan, pakistanilainen muusikko ja laulaja (s. 1948)
2002 – Sabri Khalil al-Banna (”Abu Nidal”), palestiinalainen poliitikko (Fatahin vallankumousneuvoston perustaja) (s. 1937)
2003 – Idi Awo-Ongo Angoo Dada (”Idi Amin”), Ugandan diktaattori (s. 1928)
2003 – Gösta Sundqvist, suomalainen muusikko, radiokoomikko ja tuottaja ("Leevi and the Leavings") (s. 1957)
2004 – Ivan Hlinka, tšekkiläinen jääkiekkoilija ja valmentaja (s. 1950)
2006 – Alfredo Stroessner, Paraguayn presidentti ja diktaattori 1954–1989 (s. 1912)
2007 – Max Roach, yhdysvaltalainen perkussionisti, rumpali ja säveltäjä (s. 1924)
2011 – Andrej Bajuk, slovenialainen pankkiiri ja poliitikko (s. 1943)
2013 – Ilkka Auer, suomalainen kestävyysjuoksija (s. 1930)
2018 – Aretha Franklin, yhdysvaltalainen soul-, rhythm and blues- ja gospel-laulaja (s. 1942)
2019 – Peter Fonda, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1940)
2022 – Matti Lehtinen, suomalainen laulaja (s. 1922)
2023 – Howard S. Becker, yhdysvaltalainen sosiologi (s. 1928)
2023 – Åke Stenström, suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos (s. 1925)