stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Masennus
Masennus eri väestöryhmissä > Miesten masennus

Sairastumisriski on 13 prosenttia. Jotkut asiantuntijat ovat sitä mieltä, että molemmat sukupuolet kärsivät yhtä paljon masennuksesta, mutta naisia diagnosoidaan enemmän, näin osittain siksi, etteivät miehet puhu yhtä paljon tunteistaan tai hakeudu hoitoon mielenterveysasioissa. Ei pidä paikkaansa, että ”tosimiehet eivät masennu” tai että miesten pitäisi vain pitää pintansa ja kärsiä hiljaa. Myös vahvat miehet kärsivät masennuksesta. Miehillä masennus voi jopa olla paljon vaarallisempaa kuin naisilla, koska miehet todennäköisemmin välttelevät avun hakemista ja masennus yhdistettynä päihteiden käyttöön lisää merkittävästi itsemurhan riskiä. Suomalaisten miesten itsemurhakuolleisuus naisiin verrattuna on noin kolminkertainen. Syitä korkeampaan itsemurhakuolleisuuteen voidaan etsiä kasvatuksesta ja yleisistä asenteista: Miehet kasvatetaan kestämään vastoinkäymisiä tyyliin ”kestä kuin mies” ja ”isot pojat/miehet eivät itke”. Miesten on myös vaikeampi tunnistaa masennustaan kuin naisten. Miehet helposti torjuvat tunteita ja turvautuvat mieluummin toimintaan. Usein miesten piilomasennus ilmenee vihana, jatkuvana alakuloisuutena, välinpitämättömyytenä, vakavuutena, lisääntyneenä sosiaalisena kankeutena, huumorintajun katoamisena ja haastavana käytöksenä. Monet miehet turvautuvat alkoholiin. Masennuksen laukaisevina syinä voivat olla negatiiviset tapahtumat omassa elämässä, kuten työ- tai kouluasiat. Myös jatkuvat epäonnistumiset parisuhteissa ja ihmissuhdeasioissa voivat saada miehessä aikaan epämiehekkyyden ja kelvottomuuden tunteita, mitkä taas voivat johtaa depressioon. Huonouden ja kelvottomuuden tunne ja erityisesti avioero on miehille vaikeammin käsiteltäviä kuin naisille.
Homoseksuaalisilla miehillä on kolminkertainen masennuksen esiintyvyys. Tutkimusten mukaan muun muassa itsensä kokeminen epätavalliseksi, syrjintä (homofobia) ja leimautuminen altistavat homoseksuaaleja muun muassa masennukselle ja päihteiden väärinkäytölle.
Matala D-vitamiinitaso saattaa olla masennukselle altistava tekijä miehillä, mutta varmaa näyttöä asiasta ei ole.
Masennus eri väestöryhmissä > Naisten masennus

Sairastumisriski on runsaat 20 prosenttia. Yhtenä syynä korkeammalle prosenttiluvulle miehiin verrattuna voi olla se, että naiset pohtivat tunteitaan ja hakeutuvat miehiä herkemmin ammattiavun piiriin. Laukaisevia syitä naisten sairastumiselle depressioon ovat muun muassa onneton avioliitto ja ihmissuhdeasiat. Kirsi Tuohela on tutkinut 1800-luvun lopun naiskirjailijain henkilökohtaisia tunteita paljastavien tekstien yhteyttä koettuun masennukseen. Tekstit liittyivät naiseuteen, sukupuolitettuun elintilaan ja ilmaisumahdollisuuksiin. Kirjailijoilla oli psyykkisen sairastumisen vaiheita, joita he käyttivät hyväkseen tuottaen alakuloon, väsymykseen ja pessimismiin vaipuvan naisen muotokuvia, jotka olivat usein (oma)elämäkerrallisia. Tuohelan tutkimus tarjoaa kiinnostavan taustan ymmärtää naisten masennus, sen sosiaaliset ja psykologiset ulottuvuudet. Moderneissa länsimaissa masennus heikentää noin kaksi kertaa useammin naisten kuin miesten toimintakyvyn ja terveyden. Toisaalta miesten itsemurhakuolleisuus on huomattavasti suurempaa kuin naisten: Suomessa vuonna 2012 itsemurhan tehneistä kolme neljästä oli miehiä.
Masennus eri väestöryhmissä > Lapsen masennus

Lapsen masennus saattaa muistuttaa nuoren masennusta. Vauvaikäisen ja pikkulapsen masennus ilmenee usein nk. anakliittisenä depressiona, joka kehittyy pikkulapsen menettäessä äkillisesti äitinsä tai muun tärkeän läheisensä. Pikkulasten depressio voi ilmetä kehityksen pysähtymisenä tai jopa taantumisena, painon putoamisena, runsaana itkuna, ärtyisyytenä, pysyvästi surullisena ja ilottomana ilmeenä ja tyhjänä katsekontaktina. Vauvaikäinen liikkuu vain vähän, ei ime innokkaasti eikä nauti syömisestään. Unirytmi häiriintyy, ympäristöön kohdistuva innostus ja uteliaisuus puuttuu tai on vähäinen. Vauvan masennus on usein yhteydessä vanhempien ja ympäristön vaikeuksiin vastata vauvan tarpeisiin.
Leikki-ikäisen (3–5 v) masennus voi ilmetä vakavuutena, surumielisyytenä, ärtyisyytenä, tunneilmaisujen niukkuutena, mielialan vaihteluna ja motorisena levottomuutena, ilottomuutena, joskus aggressiivisuutena, voimakkaina pettymysten ilmauksina, joskus tottelemattomuutena tai karkailuna, joskus erilaisina somaattisina oireina. Usein lapset valittavat, että kukaan ei leiki heidän kanssaan. Leikkeissä ilmenee epäonnistumisen, tuhon ja kuoleman teemat, leikki muiden lasten kanssa vähenee.
Kouluikäisen masennus (6–12 v) ilmenee usein alakuloisena mielialana, ilmeinä ja eleinä. Leikkien aiheisiin liittyvät hylkäämiset, menetykset, moitteet, vahingoittaminen, myös kuolema ja itsemurha voivat olla esillä. Lapsen koulusuoritukset heikkenevät, kehon liikkeet voivat hidastua tai kiihtyä, toverisuhteissa ilmenee ongelmia. Usein masennus voi ilmetä väsymyksenä, keskittymiskyvyttömyytenä, erilaisina somaattisina oireina, aggressiivisuutena, uhmakkuutena tai käytösongelmina. Itsetunto on alentunut, ja omakuva on kielteisesti värittynyt.
Pienten lasten masennus on Suomessa alidiagnosoitu ja -hoidettu ongelma. Noin prosentti lapsista kärsii jossain lapsuutensa vaiheessa vaikeasta masennushäiriöstä ja vain alle puolet heistä saa hoitoa.
Historiaa

Antiikin Kreikan lääketieteessä ajateltiin, että masennus eli melankolia johtui siitä, että elimistössä oli liikaa mustaa sappea. Jo antiikissa oli havaittu, että taiteilijat ovat usein taipuvaisia kärsimään ajoittaisesta masennuksesta.
Masennusta pidettiin vielä viime vuosisadalla ennen kaikkea ohimenevänä normaalina elämänvaiheena, jonka katsottiin liittyvän ensisijaisesti johonkin elämän vastoinkäymiseen, kuten läheisen kuolemaan tai työpaikan menettämiseen. Tilanne alkoi muuttua Yhdysvalloissa kahdeksankymmentäluvun kuluessa ja Suomessa yhdeksänkymmenluvulla eli sen jälkeen kun masennuksen diagnostisia kriteereitä oli muutettu siten, että niistä oli poistettu potilaan elämäntilanne ja muut syytekijät. Myös masennuksesta johtuvat sairauspoissaolot ja masennuslääkkeiden käyttö alkoivat yleistyä Suomessa 1990-luvulla, jolloin masennusta alettiin pitää koko kansakuntaa koskevana uhkana. Uutena käsityksenä oli, että kuka tahansa saattoi "sairastua" masennukseen. Julkisuudessa alkoi samalla esiintyä masennuspotilaiden kuten Tellervo Koiviston ja Neil Hardwickin tarinoita.
Lääkeyhtiöt alkoivat kehittää samaan aikaan masennuksen hoitoon tarkoitettuja lääkkeitä, joita he markkinoivat lääkäreille. Julkisuudessa alettiin esitellä myös samoihin aikoihin suosituksi tullutta serotoniinihypoteesia, jonka mukaan masennus johtuisi aivojen serotoniinivajeesta. Tämä johti siihen, että ihmiset alkoivat mieltää masennuksen pikemminkin itsenäiseksi sairaudeksi kuin reaktiona ympäristöön tai elämäntilanteeseen. Myös entistä lievemmät masennustilat alettiin mieltää hoitoa vaativiksi mielenterveyden häiriöiksi, minkä vuoksi yhä useampi sai masennusdiagnoosin ja -lääkityksen. Masennusperusteisten sairauspäivärahakausien määrä jopa kaksinkertaistui Suomessa vuosina 1993-2003. Osa niistä johtui kuitenkin muista syistä kuten työuupumuksesta.
Suomessa alettiin uskoa lopulta, että masennus olisi lisääntynyt voimakkaasti 1990-luvulta alkaen. Tähän päädyttiin kuitenkin lähinnä sen vuoksi, että masennusdiagnoosit ja masennuksen perusteella kirjotetut lääkemääräykset ja työkyvyttömyyseläkkeet olivat lisääntyneet voimakkaasti.
Masennusta hoidettiin Antiikin aikana lääkeaineilla ja suoneniskennällä mutta myös esimerkiksi lautapelien pelaamisella.
Rinnakkaissairaudet

Kliinisestä masennuksesta kärsivän ihmisen riski saada esimerkiksi sepelvaltimotauti on muuhun väestöön verrattuna jopa 2–3-kertainen. Masennus lisää myös aivohalvausten, osteoporoosin, kakkostyypin diabeteksen ja Alzheimerin taudin riskiä.
Kirjallisuutta

Aku Kopakkala: Masennus - Suuri serotoniinihuijaus.  Basam Books, 2015.
Mark Williams, John Teasdale, Zindel Segal & Jon Kabat-Zinn: Mielekkäästi irti masennuksesta: tietoisen läsnäolon menetelmä.  Basam Books, 2009.  ISBN 978-952-5534-98-6
Tontti, Jukka: Monimielinen masennus: Arjen reseptejä elämäntaudin hoitoon.  Tampere:  Vastapaino, 2008.  ISBN 978-951-768-229-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylen Elävä arkisto: Lääkitty mieli
Ylen Elävä arkisto: Masennuksesta kansantauti
Ylen Kirjakerho: Masennuksesta kertoville kirjoille on kysyntää
Mielenterveystalo.fi
Tämän lääketieteellistä aihetta käsittelevän artikkelin tarkoitus on tarjota vain yleistä tietoa aihepiiristä. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Sertraliinia käytetään usein masennuslääkkeenä.
Aivoihin asennettu syvästimulointi voi auttaa vaikeimmissa masennustaudeissa.
Psykedeeliterapia perustuu psykoaktiivisille "taikasienille", jotka aiheuttavat tripin käyttäjälleen. Kuvituskuva.
Juha Metso

| Juha Metso |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: (s. 27. syyskuuta 1965 ) Kymi
Kansalaisuus:  Suomalainen
Ammatti:  Artenomi
Taiteilija
Ala:  Valokuvataiteilija, ohjaaja
Taidesuuntaus:  arkirealismi, dokumentarismi, realismi, Fauvismi, Fotorealismi, Käsitetaide, Tilataide, Videotaide, Performanssi
Palkinnot
 2019 Vuoden lehtikuva  2019 Vuoden kuvaessee  2016 Vuoden uutiskuva  2015 Creative Climate Awards, New York, 3. palkinto 2014 Vuoden henkilökuva  2011 Kotkan kaupungin vuoden kulttuuriteko -taidepalkinto 2010 Kymenlaakson valokuvataiteen palkinto 2004 Vuoden reportaasi  2000 Vuoden lehtikuvaaja  1998 Kaakkois-Suomen taidetoimikunnan taidepalkinto 1996 Fotofinlandia-finalisti  1992 Kymen läänin taidetoimikunnan taidepalkinto 1991 Fotofinlandia-finalisti  1989 Fotofinlandia-finalisti 
Aiheesta muualla
[]
Juha Metso (s. 27. syyskuuta 1965 Kymi) on suomalainen valokuvaaja, ohjaaja, joka on toiminut sekä sanomalehti- että taidevalokuvaajana.
Ura

Vuonna 1991 artenomiksi Lahden Muotoiluinstituutista valmistuneen Juha Metson uran alkusysäys oli luonto- ja lintukuvien kuvaaminen. Lehti- ja taidevalokuvaajan tuotantoon kuuluu useita albumikansien kuvituksia artisteille, sekä valokuvakirjoja. Metso on tehnyt myös performansseja.
Metso perusti 2014 Miko Kivisen kanssa PeukaLoiset-performanssiryhmä ja yhtyeen. Hän oli jäsen kotkalaisessa kuvataideryhmä Taide­ahtaajissa,. Metso, Timo Mähönen ja Olli Haapio perustivat Kotkan valokuvakeskuksen vuonna 2005
Metso julkaisi vuonna 2013 kolme valokuvateosta, joista rock-yhtye Sielun Veljistä kertovan teoksen yhdessä Helsingin Sanomien musiikkitoimittaja Vesa Sirénin kanssa. Metso kuvasi Ville Haapasalon Venäjän-seikkailuja kirjaan Et kuitenkaan usko, jonka tekstin kirjoitti Kauko Röyhkä. Yhdessä Juha Vakkurin kanssa julkaistu kirja Voodoo - Afrikan arkea (2014) kertoo voodoo-uskonnon harjoittamisesta Länsi-Afrikan Beninissä.
Metson henkilökohtaisesti tärkeimpiin töihin kuuluvat lukuisat kuvausretket Venäjälle ja erityisesti menetettyyn Suursaareen,,josta on syntynyt kolme kirjaa, elokuva sekä useita näyttelyitä. Suursaaren dokumentointi oli valtakunnallisesti merkittävän historian tallentamista seuraaville sukupolville.
Metso on ollut edelläkävijä luonnon monimutoisuuden ja ympäristön muutoksen kuvaajana. Vuonna 2015 hänet palkittiin New Yorkissa  Creative Climate Awardseissa ”Jää-jää (Ice-Stay)” -näyttelystä, joka otti kantaa  ilmastonmuutokseen. 
Lintujen ja luonnon seuranta lapsuudesta alkaen oli alkusysäys nuoren Metson kiinnostukselle valokuvaajaksi ryhtymiseen. 1981 Metso sai Helsingin yliopistosta eläintieteen laitoksen myöntämän lintujen rengastusluvan. 
Metso on käsikirjoittanut, kuvannut ja ohjannut vuonna 2022 julkaistun taidedokumentin Hannu Hautala – legendan perintö. Dokumentissa Hannu Hautala pohtii luontokuvaajana olemista ja kuvien syntyä.
Metso heijasti Hautalan tunnettuja luontokuvia ikääntyneen kuvaajan vartalolle. 
Tutkija Kati Lintonen kuvasi teoksia shamanisnistisiksi ja asetti Metson I.K. Inhan  perinnön jatkajaksi. Sielunmessu-kirjassa (2019) Metso tallensi toisen esikuvansa, ympäristöfilosofi Pentti Linkolan viimeisiä kuukausia eläväksi ja runolliseksi testamentiksi, jossa mustavalkoiset kuvat piirtävät ääriviivoja Linkolan ajankohtaistettuihin pamflettiteksteihin.
Metson teoksia on muun muassa Suomen valtion, Suomen valokuvataiteen museon ja eri kaupunkien taidemuseoiden kokoelmissa
Taiteellinen työskentely

Toimittaja-kuraattori Riitta Raatikaisen mukaan Metson kuvilla on kyky liikkua ajassa. Hänen kuvissaan menneisyys keskustelee nykyisyyden kanssa. Kuvissa on aina läsnä myös historia. Lehti- ja taidevalokuvaajan tuotantoon kuuluu useita albumikansien kuvituksia artisteille, sekä valokuvakirjoja. Metso on tehnyt myös performansseja. Intendentti Leena Räty ja Salon taidemuseota johtanut Laura Luostarinen sanovat, että Metson taiteilijatoiminnassa on sisua, johon sisältyy peräänantamattomuutta tavoitteen saavuttamiseksi ja että hänellä on kokonaisvaltaista asennetta valokuvaukseen taiteen lajina. Metson alaa ovat olleet myös performanssit yksin ja erilaisten kuvataideryhmien kanssa kuten PeukaLoiset , Jätkät ja Taideahtaajat, joka esiintyi kutsuttuna taidemuseo Arkenin avajaisissa Tanskassa 1996. Lehti- ja taidevalokuvaajan tuotantoon kuuluu useita albumikansien kuvituksia artisteille, sekä valokuvakirjoja. Metso on tehnyt myös performansseja. Metso toimi performanssien ohjaajana, minkä lisäksi hän on ohjannut kaikki tekemänsä musiikkivideot sekä dokumentti- ja lyhytelokuvat. Metso on  työskennellyt tunnettujen muusikkojen sekä muiden taiteilijoiden kanssa, töiden syvimmässä ytimessä ovat aina olleet tavalliset ihmiset ja heidän tunnetilansa ympäri maailmaa. Visuaalisen viestinnän dosentti Hannu Vanhanen kuvasi Metsoa monisärmäiseksi kaikki tai ei mitään -persoonaksi, jonka kuvat ovat intensiivisiä, väriskaalaltaan niukkoja, mustanpuhuvia ja voimakkaita kompositioita.  Oman taiteilijuutensa lisäksi Metso on pyrkinyt viemään eteenpäin koko taiteenalaa Suomessa. Hän oli yksi  Kotkan valokuvakeskuksen  perustajista ja kuratoi  siellä kymmeniä näyttelyitä. Hän on luennoinut alasta sekä pitänyt lukuisia työpajoja. Työllään hän on tukenut ja  mentoroinut uusia lahjakkuuksia sekä syventänyt kollegojensa osaamista.
Valokuvateoksia kokoelmissa

Suomen valokuvataiteen museo
Helsingin taidemuseo
Suomen valtio
Joensuu taidemuseo
Imatran taidemuseo
Salon taidemuseo
Lappeenrannan taidemuseo
Oulun taidemuseo
Etelä-Karjalan taidemuseo
Helsingin kaupungin taidemuseo
Suomen valtion taidekokoelma
Kotkan kaupungin kokoelmat
Palkinnot ja tunnustukset

Vuoden lehtikuva (2019).
Vuoden kuva essee (2019)
Vuoden uutiskuva (2016) .
Creative Climate Awards, New York, 3. palkinto (2015)
Vuoden henkilökuva (2014),
Kotka-palkinnolla (2014).
Kotkan kaupungin vuoden kulttuuriteko -palkinnoto, Suursaari-nimisen kirjan kuvista (2011)
Kymenlaakson valokuvataiteen palkinto (2010)
Vuoden lehtikuvaajana (2000),
Vuoden reportaasi kuvasarja (2000)
Kaakkois-Suomen taidetoimikunnan taidepalkinto, yhdessä Matti Tieahon kanssa (1998)
Fotofinlandia, ehdokkuus (1996)  Fotofinlandia
Fotofinlandia, ehdokkuus (1991)  Fotofinlandia
Kymen läänin taidetoimikunnan palkinto, Kuvataideryhmä Taideahtaajat (Juha Metso, Heimo Suntio, Timo Mähönen) (1992)
Fotofinlandia, ehdokkuus (1989)  Fotofinlandia
Rock-kuvaaja

Metso on  kuvannut levynkansia ja promokuvia lukuisille suomalaisille artisteille. Tunnetuin otos Peer Güntin Don’t Mess with the Countryboys -levyn kansikuvat. Muita Metson kuvaamia artisteja  mm. Kauko Röyhkä, Jarkko Martikainen & Luotetut miehet ,Sielun Veljet, Remu Aaltonen, Juice Leskinen ja Ypö-Viis.
Valikoitu filmografia

Takaisin - menetetyt saaret, 2025, ohjaaja Juha Metso, käsikirjoittaja Marjo Näkki, leikkaaja Mika Rokka, Banja Media Oy (dokumentti)
Hannu Hautala – legendan perintö, 2022, ohjaaja Juha Metso, Yle (dokumentti)
Juha ”Junnu” Vainio – Sanoilla on hintansa, 2023. ohjaaja Juha Metso (dokumentti)
Maammetaulu - Lyhytelokuva, 2017, ohjaaja Juha Metso, Banja Media Oy (dokumentti)
Aiheesta muualla

Ylönen, Ulla: Tunnetilafriikki haastaa katsojat Yle Uutiset. 5.2.2017. Yleisradio.
diskografia discogs.com.
Juha Metso Kansallisgallerian kokoelmissa
Mikko-Pekka Heikkinen: Ainutlaatuinen kulttuuri kuoli, kun Venäjä sai Suomen ulkosaaret – tältä se näyttää värikuvissa Helsingin sanomat. 26.1.2025. Helsingin sanomat.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Systematiikka (oikeustiede)

Oikeuden vaaka
Oikeusjärjestys
Julkisoikeus
Valtiosääntöoikeus
Hallinto-oikeus
Finanssioikeus
Rikosoikeus
Prosessioikeus
Eurooppaoikeus
Kansainvälinen oikeus
Yksityisoikeus
Henkilöoikeus
Varallisuusoikeus
Perhe- ja jäämistöoikeus
Työoikeus
Kauppaoikeus
Ympäristöoikeus
Urheiluoikeus
Lääkintä- ja bio-oikeus
Kansainvälinen yksityisoikeus
Oikeuden yleistieteet
Oikeusteoria
Oikeushistoria
Oikeussosiologia
Oikeustaloustiede
Oikeuden ja sukupuolen tutkimus
Oikeusinformatiikka
Systematiikka on oikeusjärjestelmän järjestelmällinen esitys, jossa osoitetaan myös sen sisäiset riippuvuussuhteet. Systematiikka ja eri oikeudenalojen yleiset opit ovat oikeudellisen tiedonhallinnan tärkeimmät välineet.
Pohjoismainen oikeus samoin kuin keskiajan yliopistoissa Manner-Euroopassa syntynyt romaanis-germaaninen oikeus eroavat ratkaisevasti englantilaisperäisestä common law -oikeudesta ja equity-järjestelmästä. Pohjoismaisessa oikeudessa ei ole systematiikkaa eikä peruskäsitteitä, joita voisi verrata common law -oikeudessa käytettyihin. Eri oikeusjärjestelmät ovat yhteismitattomia. Suomalainen oikeus on mannereurooppalaistunut ruotsalaisen oikeuskäytännön kautta. Esimerkiksi Ruotsin hovioikeuskäytäntö omaksui vaikutteita Manner-Euroopasta jo 1600-luvulla.
Romaanis-germaanisessa systematiikassa oikeusjärjestelmä jaetaan oikeudenaloihin siten, että erotetaan yksityisoikeus ja julkisoikeus. Common law -maissa tällaista jakoa ei ole. Näissä maissa ei ole esimerkiksi hallintotuomioistuimia, kun taas romaanis-germaanisessa oikeusryhmässä tuomioistuimet jaetaan hallintotuomioistuimiin ja yleisiin tuomioistuimiin. Tässä Tanska ja Norja ovat poikkeuksia. Manner-Euroopassa on suhteellisen yhtenäinen systematiikka myös perusjaottelun sisällä. Erityisesti velvoiteoikeuden ja esineoikeuden yhteiset perinteet ulottuvat pitkälle.
Nykyajan oikeudellinen systematiikka on dynaamista. Yksityistäminen ja kilpailu ovat johtaneet yksityis- ja julkisoikeuden tarkan rajan hämärtymiseen ja 1800-luvulta peräisin olevan kiinteäryhmäisen systematiikan muuttumiseen. Kehittynyt tietotekniikka mahdollistaa oikeudellisen lähdeaineiston käytön useaan systemaattiseen jaotteluun perustuen.
Pentti Syrjä

| Pentti Syrjä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. lokakuuta 1919 Teisko
Kuollut: 25. elokuuta 2002 (82 vuotta) Kuopio
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Komentajuudet:  Karjalan Jääkäripataljoona (1965–1968) Reserviupseerikoulu (1968-1972) Savo-Karjalan sotilaslääni (1975–1979)
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Pentti Heikki Syrjä (14. lokakuuta 1919 Teisko – 25. elokuuta 2002 Kuopio) oli suomalainen upseeri, kenraalimajuri ja kirjailija. Hän toimi aktiivipalvelusaikanaan mm. Reserviupseerikoulun rehtorina.
Pentti Syrjä tuli ylioppilaaksi vuonna 1939 ja aloitti varusmiespalveluksensa juuri talvisodan edellä. Hän toimi jatkosodan aikana joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä Karjalan kannaksella sekä Lapin sodan aikana komppanianpäällikkönä. Hän haavoittui Kannaksella jatkosodan loppuvaiheissa. Käytyään Kadettikoulun hän toimi opetusupseerina ja esikuntatehtävissä eri joukko-osastoissa, Karjalan Jääkäripataljoonan komentajana vuosina 1965–1968, Reserviupseerikoulun johtajana vuosina 1968–1972 (virkavapaana 1971−1972) ja Savo-Karjalan sotilasläänin esikuntapäällikkönä vuosina 1972–1975 sekä komentajana vuosina 1975–1979, minkä jälkeen hän siirtyi eläkkeelle. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1975. Sotilasuransa aikana ja sen jälkeen Pentti Syrjä toimi aktiivisesti Sotainvalidien Veljesliitossa.
Pentti Syrjä nostatti vuonna 1986 kohun muistelmateoksellaan Gruppa Finljandija, jossa hän kuvasi kahden muun suomalaisen upseerin kanssa Frunzen sotilasakatemiassa Neuvostoliitossa viettämäänsä opiskeluvuotta 1971–1972. Pääesikunta oli yrittänyt estää teoksen julkaisemisen jo ennen sen ilmestymistä, koska sen katsottiin sisältävän sellaisia Neuvostoliittoon liittyviä tietoja, jotka olisi Suomen ja Neuvostoliiton naapurisuhteiden vuoksi ollut pidettävä salassa. Kirjan tultua julkisuuteen presidentti Mauno Koivisto esitti asiasta voimakkaan julkisen paheksuntansa sanoen mm., että "maan edun parasta ymmärtämättömällä kenraalilla ei puolustusvoimien reservissä voi olla käyttöä". Pentti Syrjä puolustautui sanoen kaikkien kirjassaan esittämiensä asioiden tulleen julki eri yhteyksissä jo aiemmin ja tulkitsi valtiovallan jyrkän reaktion osoitukseksi poliitikkojen ja puolustusvoimien yliherkkyydestä idänsuhteissa. Kirjamarkkinoilla Gruppa Finljandija nousi yhdeksi syksyn 1986 myyntimenestyksistä.
Myös kahdessa muussa kirjassaan Pentti Syrjä käsitteli Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden kannalta jossakin määrin arkoja aiheita: suomalaisten sotavankien kokemuksia Neuvostoliitossa sotien aikana ja Suomen armeijassa jatkosodan aikana palvelleiden suomensukuisten neuvostosotilaiden vaiheita.
Teokset

Gruppa Finljandija – Neuvostokomentajan roolissa. Porvoo: WSOY, 1986. ISBN 951-0-13740-5.
Raskas jotos – Sotavankien kertomaa. Porvoo: WSOY, 1987. ISBN 951-0-14682-X.
Isänmaattomat – Heimosoturit jatkosodassa 1941–44. Porvoo: WSOY, 1991. ISBN 951-0-17405-X.
Mira (nimi)

| Mira |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  30. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  30. huhtikuuta
– ortodoksinen:  2. joulukuuta
Muunnelmia:  Miira
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Mirja, Mirabella tai Miranda
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mira on naisen etunimi.
Miraa käytetään Mirjan kutsumamuotona. Nimi voi myös olla lyhennetty Mirabellasta tai Mirandasta. Slaavilaisessa käytössä se liittyy rauhaa merkitsevään mir-sanaan. Suomessa nimestä on käytössä myös rinnakkainen muoto Miira.
Miran nimipäivä on 30. huhtikuuta. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on vuoden 2021 loppuun mennessä noin 8 025 henkilöä saanut nimekseen Mira ja hieman alle 403 henkilöä nimen Miira. Nimi Mira yleistyi vasta 1960-luvulla, sitä ennen se oli varsin harvinainen.
Mira on myös tähti, Omicron Ceti. Sen mukaan on saanut nimensä eräs muuttuvien tähtien tyyppi, Mira-tähdet.