stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miltä tuntuu, siltä tuntuu rock’n roll

| Miltä tuntuu, siltä tuntuu rock’n roll Kassu Halonen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : heinäkuussa 1983
 Studio : Takomo-studiot
 Julkaistu: 1984
 Formaatti: LP-levy (HILP 160)   C-kasetti (HICAS 160)   CD-levy (8573-87907-2)
 Tyylilaji: suomirock, poprock, soft rock
 Kesto: 35.34
 Levy-yhtiö: Finnlevy   Warner Music Finland (CD)
 Levymerkki: Hi-Hat   Warner Music Finland (CD)
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Kassu Halosen muut studioalbumit
| Trans Sahara 1982 | Miltä tuntuu, siltä tuntuu rock’n roll 1984 | I Have Played Rock’n Roll 1986 |
Singlet albumilta Miltä tuntuu, siltä tuntuu rock’n roll
 ”Luonnonlapsi” / ”Särjit laseja” Julkaistu: 1983 (KS 1084)  ”Oili” / ”Mä omaa tietä ajelen” Julkaistu: 1983 (HIS 1098)  ”Miltä tuntuu, siltä tuntuu rock’n roll” / ”Kulunut loisto” Julkaistu: 1984 (HIS 1103)
Miltä tuntuu, siltä tuntuu rock’n roll on suomalaismuusikko Kassu Halosen soolouran neljäs studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1984. Albumi julkaistiin Hi-Hat-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. Vuonna 2001 Warner Music Finland julkaisi albumista uuden, remasteroidun CD-painoksen.
Kesällä 1983 julkaistiin kaksi singleä tulevalta albumilta. ”Luonnonlapsi”-single kohosi ainoana Halosen soolouran äänitteenä Suomen musiikkilistoille ja oli parhaimmillaan jukeboxien kolmanneksi soitetuin single.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Kalervo Halonen, (suomen kielelle) sanoittanut Hector ja sovittanut Kalervo Halonen, ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Miltä tuntuu, siltä tuntuu rock’n roll – 3.25 (san. Erkka Kettunen)
Särjit laseja – 3.26
Jään hengailemaan – 3.03 (alkup. ”Hanging Around”, säv. E. Winter-D. Hartman)
Kulunut loisto – 4.50 (alkup. ”Shine A Light”, säv. M. Jagger-K. Richard)
Oili – 3.01 (säv. Esa Kaartamo, san. M. Paavonen)
Kappaleet > B-puoli

Mä omaa tietä ajelen – 4.03 (säv. Dave Lindholm, san. M. Paavonen)
Luonnonlapsi – 3.50 (alkup. ”Nature Boy”, säv. Eden Ahbez, suom. san. Kullervo)
Suoraan asiaan – 2.21
Kyllä tuuli huutaa saa – 3.16 (san. E. Kettunen)
Kumpaankin jäljet jää – 4.19
Tekijät > Muusikot

Kassu Halonen – laulu, kosketinsoittimet, syntetisaattorit (”Luonnonlapsi”), taustalaulut
Juha Björninen – kitarat, kitarasoolot, dobro
Janne Louhivuori – kitarat
Pekka Helin – basso (kaikki paitsi ”Särjit laseja”)
Paavo (Pave) Maijanen – basso, rummut ja lyömäsoittimet (”Särjit laseja”), kosketinsoittimet (1, 5), taustalaulut
Vesa Aaltonen – rummut (kaikki paitsi ”Särjit laseja”), lyömäsoittimet (kaikki paitsi 2, 8)
Pentti Lahti – saksofonit (baritonisaksofoni: ”Suoraan asiaan”)
Jaakko Salo – harmonikka
Edu Kettunen – taustalaulut (”Kulunut loisto”)
Jori Sivonen – syntetisaattorit
Lähteet:
Tekijät > Tuotanto

Dan Tigerstedt – äänitys ja miksaus (Takomo-studiot, Helsinki heinäkuussa 1983)
Erik Uddström – valokuvaus ja ulkoasu
Lähde:
Aiheesta muualla

Albumi Suomen äänitetietokannassa
Inger Christensen

| Inger Christensen |
| --- | --- |
 Inger Christensen 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1935 Vejle
Kuollut: 2. tammikuuta 2009 (73 vuotta) Kööpenhamina
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tyylilajit:  modernismi
Palkinnot
 Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto (1994) Itävallan valtionpalkinto eurooppalaiselle kirjallisuudelle (1994) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Inger Christensen (16. tammikuuta 1935 – 2. tammikuuta 2009) oli tanskalainen runoilija, järjestelmärunouden taitaja.
Elämäkerta

Christensen syntyi Vejlessä Tanskan Jyllannin rannikolla 16. tammikuuta 1935. Hänen isänsä oli ammatiltaan räätäli. Christensen valmistui ylioppilaaksi Vejlen lukiosta vuonna 1954 ja opiskeli sittemmin opettajaopistossa Århusissa. Opiskeluaikoinaan Christensen alkoi julkaista runoja ja tapasi mentorinsa ja aviomiehensä Poul Borumin (1959–1976). Vuosina 1963–1964 Christensen työskenteli opettajana Holbækin taideopistossa, mutta jätti nopeasti opettajantyöt sikseen ja keskittyi kirjoittamiseen. Christensen valittiin Tanskan akatemiaan vuonna 1978, ja vuonna 1991 julkaistun kokoelman jälkeen hänet liitettiin Tanskan viralliseen kirjalliseen kaanoniin. Elinaikanaan Christenseniä veikattiin usein myös Nobel-palkinnon saajaksi. Christensen kuoli Kööpenhaminassa 2. tammikuuta 2009 pitkän sairastamisen jälkeen.
Teokset

Christensenin varhaisiin kokoelmiin kuuluvat Lys (1962) ja Græs (1963). Molemmat käsittelevät Christensenin myöhemmillekin teoksille tyypillistä kielen ja filosofian liittoa. Myöhemmin ilmestyneet kokoelmat det (1969) ja alfabet (1981) toivat Christensenille kansainvälistä tunnustusta ja lujittivat hänen asemaansa keskeisenä tanskalaisena modernistisena runoilijana. Alfabet-kokoelmassa Christensen sovelsi Fibonaccin lukujonoa kerraten kielellisiä kaavoja ja motiiveja. Christensenin viimeiseksi runokokoelmaksi jäi vuonna 1991 julkaistu Sommerfugledal. Runokokoelmien ohella Christensen julkaisi myös muutaman lastenkirjan ja romaanin.
Suomennettu tuotanto

Alfabet, suom. ja jälkisanat Oscar Rossi, 2021. Helsinki: Poesia 2021 ISBN 978-952-305-176-8
Christensenin runojen suomennoksia on julkaisuissa
Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2002; nro 3
Aakkoset, suom. J. K. Ihalainen
se, suom. J. K. Ihalainen
Kesäperhoslaakso II, VIII, XIII, XV, suom. Rita Dahl
Tuli & Savu: runouslehti 2019; nro 3; nro 98 ABC 1 2 3
1–8, suom. Oscar Rossi
Lentävä spagettihirviö

Lentävää spagettihirviötä esittävä symboli, joka on samalla kristillisen Iktys-symbolin parodia.
Lentävä spagettihirviö (engl. The Flying Spaghetti Monster) on parodisilla piirteillä varustettu jumalolento, jonka Bobby Henderson toi julkisuuteen vuonna 2005 vastalauseeksi Kansasin osavaltion opetuslautakunnan päätökselle sallia älykkään suunnittelun opetus kouluissa evoluution rinnalla. Lentävä spagettihirviö toimii usein myös nykypäivän vastineena Russellin teekannulle.
Touched by His Noodly Appendage (suom. Hänen nuudelisen ulokkeensa koskettama), spagettihirviö-aiheinen parodia Michelangelon teoksesta Aatamin luominen.
Lentävän spagettihirviön uskonnosta (englanniksi Flying Spaghetti Monsterism) on tullut internet-ilmiö. Spagettihirviön seuraajat kutsuvat itseään pastafareiksi (Pastafarian, yhdistelmä sanoista pasta ja rastafari), väittävät olevansa ”hänen nuudelisen ulokkeensa” (His Noodly Appendage) koskettamia ja saarnaavat ”nuudelisen herransa” sanaa ainoana oikeana uskontona. Kyseessä on internet-ilmiön lisäksi esimerkki poliittisesta vaikuttamistavasta.
Bobby Henderson on sanonut, että pastafarismi on yhtä oikea uskonto kuin esimerkiksi kristinusko tai islam. Pastafarien pyhä kirja The Gospel of the Flying Spaghetti Monster kuvailee pastafarisen uskon pääpiirteet ja sen antama kuvaus pastafarismista täyttää useat tyypillisen uskonnon muodollisista tunnusmerkeistä.
Kehitys

Kesäkuussa 2005 Bobby Henderson lähetti julkisen kirjeen Kansasin opetuslautakunnalle vastauksena suunnitelmille älykkään suunnittelun opetuksesta luonnollisen valinnan rinnalla. Hän pyysi virallisesti, että lentävän spagettihirviön uskonnosta on tasapuolisuuden vuoksi annettava yhtä paljon tilaa opetuksessa kuin tavanomaiselle älykkäälle suunnittelulle ja evoluutiolle. Hän varoitti, että jos näin ei menetellä, ”meidän täytyy edetä oikeustoimiin”. Hän sai pian vastauksen kahdelta myötämieliseltä lautakunnan jäseneltä elokuun puolivälissä.
Sivusto, jolla kirje oli, sai maailmanlaajuista huomiota, kun se mainittiin Internet-sivusto Boing Boingissa kesäkuussa 2005. Liikenne sivustolla kasvoi räjähdysmäisesti, kun Flying Spaghetti Monster toistuvasti mainittiin Boing Boingissa ja muissa blogeissa ja hupisivustoilla. Artikkelit valtavirran tiedotusvälineissä seurasivat pian perässä.
Kehitys > Pastasiivilä uskonnollisena päähineenä

Heinäkuussa 2011 itävaltalainen pastafari Niko Alm sai luvan käyttää pastasiivilää päähineenään ajokorttikuvassaan merkkinä uskonnollisesta vakaumuksestaan. Itävallan laki määrittelee EU-direktiivin mukaisesti, että ajokorttikuvassa saa käyttää päähinettä vain jos se on uskonnollisen vakaumuksen merkki. Poliisin edustaja Manfred Reinthaler kuitenkin kieltää, että valokuva olisi hyväksytty siksi, että viranomaiset myöntäisivät pastasiivilän olevan uskonnollinen päähine. Hänen mukaansa ajokorttikuva sallittiin, koska Almin kasvot näkyivät siinä selvästi lain edellyttämällä tavalla.
Elokuussa 2013 tšekkiläinen pastafari Lukas Novy sai uskonnolliseen vakaumukseen vedoten luvan käyttää pastasiivilää virallisessa henkilökortissa. Tammikuussa 2014 yhdysvaltalainen pastafari Christopher Schaeffer vannoi New Yorkin kaupunginvaltuuston virkavalan pastasiivilä päässään. Syyskuussa 2014 oklahomalainen pastafari Shawna Hammond sai luvan käyttää pastasiivilää ajokortin tunnistuskuvassa, koska pastasiivilä luokitellaan uskonnolliseksi päähineeksi. Marraskuussa 2015 massachusettsilainen pastafari Lindsay Miller sai luvan käyttää pastasiivilää ajokortin tunnistekuvassa.
Kehitys > Pastafarismi virallisena uskontona

Huhtikuussa 2014 pastafarit saivat Puolassa oikeudelta oikeuden rekisteröityä viralliseksi uskonnoksi. Joulukuussa 2015 Uuden-Seelannin Lentävän Spagettihirviön kirkolle myönnettiin lupa vihkiä aviopareja. Tammikuussa 2016 Alankomaat tunnusti Lentävän Spagettihirviön kirkon viralliseksi uskonnoksi. Samana vuonna pastafarismia harjoittavalta vangilta evättiin pääsy uskontonsa pyhään kirjallisuuteen sekä mahdollisuus harjoittaa uskontoaan vapaasti Nebraskan osavaltion vankilassa, minkä seurauksena hän teki asiasta oikeuskantelun, joka päättyi kielteiseen päätökseen (oikeuden näkemyksen mukaan pastafarismi ei ole oikea uskonto).
Pastafarisen kirkon historia Suomessa alkaa 2008, jolloin joukko pastafareja yritti rekisteröidä uskonollisen yhdyskunnan patentti- ja rekisterihallituksen rekisteriin. Suomessa pastafarista kirkkoa ei ole vielä, yrityksistä huolimatta, hyväksytty uskonnolliseksi yhdyskunnaksi. Patentti- ja rekisterihallitus vetosi päätöksessään siihen, että pastafarismi on uskontoihin erikoistuneen asiantuntijalautakunnan mukaan parodiauskonto, eikä täytä todellisen uskonnon kriteerejä. PRH:n päätös tehtiin pyytämättä kirkolta lisäselvitystä. Päätöksestä valitettiin Helsingin hallinto-oikeuteen, joka hylkäsi valituksen maaliskuussa 2010 todeten, ettei pastafarismissa ole kyse uskonnollisesta toiminnasta, kuitenkaan perustelematta päätöstä sen kummemmin. Päätöksestä tehtiin vielä valitus oikeuskanslerille, ja apulaisoikeuskanleri Mikko Puumalainen katsoi, ettei kantelu koske prosessia vaan itse päätöstä, ja jätti kantelun tutkimatta. Mikäli apulaisoikeuskansleri olisi tutkinut asian, olisi hän ollut velvoitettu viemään hallinto-oikeuden presidentin ja käsittelyyn osallistuneet tuomarit valtakunnanoikeuteen. Esimerkiksi Vapaa-ajattelijain liitto on kritisoinut päätöstä, tulkiten sen olevan lainvastainen ja puutteellinen mm. perustelujen osalta. Liiton Vapaa Ajattelija -lehden mukaan "Poliittisesti on aivan ilmeistä, että Pastafarista Kirkkoa ei haluta päästää uskonnollisten yhdyskuntien rekisteriin, sillä se kyseenalaistaisi koko uskonnonvapauslain ja sen luomat instituutiot."
Uskomukset

Useat Bobby Hendersonin luomista ”uskomuksista” parodioivat älykkään suunnittelun kannattajien yleisiä todisteluja.
Lentävä spagettihirviö loi kaikkeuden aloittaen vuorista, puista ja kääpiöistä. Kaikki todisteet evoluution olemassaolosta luotiin samalla.
Ilmaston lämpeneminen, maanjäristykset, hurrikaanit ja muut luonnonkatastrofit johtuvat merirosvojen lukumäärän vähentymisestä 1800-luvun jälkeen.
On epäkunnioittavaa opettaa Lentävän spagettihirviön oppeja pitämättä yllään ”Hänen” valitsemaansa pukua, täyttä merirosvovarustusta.
Hirviö jatkaa ihmisten ohjausta ”nuudelisella ulokkeellaan” (Noodly Appendage).
”Hänelle” kohdistetut rukoukset päätetään sanan ”Aamen” sijasta sanaan ”Rāmen” (”japanilaistyylinen nuudeli”).
Taivaassa on stripparitehdas ja oluttulivuori.
Helvetti on kuten taivas, mutta olut on lämmintä ja strippareilla on sukupuolitauteja.
Bobby Henderson on uskonnon ”Profeetta”.
Jokainen perjantai on uskonnollinen vapaapäivä.
Uskonnon pyhä kirja on "The Gospel of the Flying Spaghetti Monster".
Juhlapyhät

Pastafarien juhlapyhiä ovat pääsiäistä (engl. Passover) parodioiva Pastover ja muslimien ramadania matkiva Ramendan. Heillä on myös juhlapyhä nimeltään Puhu kuin merirosvo -päivä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lentävä spagettihirviö Wikimedia Commonsissa
Church of the Flying Spaghetti Monster
The European Church of the Flying Spaghetti Monster
Humoristinen kuvaaja, joka osoittaa yhteyden ilmaston lämpenemisen ja merirosvojen määrän vähenemisen välillä.
Flying Spaghetti Monster Wiki: Holidays (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Lehdistö

New Scientist, "The Flying Spaghetti Monster," 6.8.2005
The Guardian, "Intelligent Design and Pastafarianism," 20.8.2005
Der Spiegel, "Mein Gott, ein Nudelmonster!" 23.8.2005
Washington Post, "Verbatim: Noodle This, Kansas," 27.8.2005
New York Times, "But Is There Intelligent Spaghetti Out There?" 29.8.2005
Daily Telegraph, "In the Beginning, there was the Flying Spaghetti Monster" 11.10.2005
Pastafari pastasiivilä päässään.
Spagettihirviön ja muiden uskontojen vastainen tunnus.
Odessa Clay

Odessa Lee Clay (o.s. O’Grady, 12. helmikuuta 1917 Hopkinsin piirikunta, Kentucky – 20. elokuuta 1994 Louisville, Kentucky) oli Muhammad ja Rahman Alin äiti ja Laila Alin isoäiti sekä maalari ja muusikko Cassius Marcellus Clay, Sr.:n vaimo.
Varhainen elämä

Odessa O'Grady syntyi 12. helmikuuta 1917. Hän oli yksi John Lewis O'Gradyn ja Birdie B. Moreheadin kuudesta lapsesta. Hänen isänisänsä oli valkoinen irlantilainen nimeltä Abe O’Grady, joka muutti Irlannista Yhdysvaltoihin pian sisällissodan jälkeen ja avioitui Lewis ja Amanda J. ”Mandy” Walkerin tyttären Toddin piirikunnasta, Kentuckysta, kanssa. Äidinpuoleinen isoisä, Tom Morehead oli valkoisen miehen ja Dinah-nimisen mustan orjan poika.
Clayn vanhemmat erosivat hänen ollessaan vielä hyvin nuori, ja hänen äitinsä työskenteli kotiapulaisena, tehden kotitöitä ja huolehtien erään valkoisen perheen pienistä lapsista. Clayta kasvatti osin hänen tätinsä. Kasvuiässä Clay jätti koulun kesken ja sai töitä kotiapulaisena äitinsä tavoin. 16-vuotiaana hän tapasi 20-vuotiaan Cassius Marcellus ”Cash” Clayn, ja he avioituivat pian ja muuttivat asumaan taloon Louisvillessä, Kentuckyssä. Avioliitto oli ongelmainen. Alin mukaan ”äiti pelkäsi isää”.
Ska

Ska on musiikkityyli, joka sai alkunsa Jamaikalla 1950-luvun lopulla ja oli rocksteadyn ja reggaen edeltäjä.
Ska kehittyi Jamaikalla 1960-luvulla, kun Stranger Cole, Prince Buster, Clement "Coxsone" Dodd ja Duke Reid muodostivat äänentoistojärjestelmiä soittamaan amerikkalaista rhythm and bluesia ja alkoivat äänittää omia kappaleitaan.
Historia

Ska levisi 1960-luvun alussa jamaikalaisten maahanmuuttajanuorten ("rudeboyt") välityksellä myös Isoon-Britanniaan, jossa se sai valkoisiakin kuuntelijoita varsinkin mod-nuorten ja myöhemmin skinheadien keskuudessa. Jamaikalla skan pohjalta kehittyivät 1960-luvun kuluessa rocksteady ja myöhemmin reggae. Ska tuli uudestaan muotiin Isossa-Britanniassa 1970-luvun lopulla (toinen aalto tai two-tone), jolloin ska-rytmejä hyödynnettiin usein myös uuden aallon rockmusiikissa.lähde?
Ska-artisteja > Ensimmäinen aalto

Alton Ellis
Dennis Brown
Desmond Dekker
The Ethiopians
Laurel Aitken
Millie Small
Prince Buster
The Pyramids / Symarip
The Skatalites
Toots & the Maytals
The Upsetters
The Wailers
Ska-artisteja > Toinen aalto (Two-tone)

Bad Manners
The Beat
The Ethiopians
Madness
Prince Buster
The Selecter
The Specials
Ska-artisteja > Kolmas aalto

The Aquabats
Big D & The Kids Table
Catch 22
ChickenPox
Goldfinger
Less Than Jake
Liberator
Mad Caddies
No Doubt
Operation Ivy
Planet Smashers
Reel Big Fish
Sinsemilia
Skinnerbox
Spitfire
Streetlight Manifesto
Sublime
Ska-artisteja > Ska punk

The Bloodhound Gang
Goldfinger
Leningrad
Less Than Jake
Los Fastidios
NOFX
Rancid
Reel Big Fish
Ska-P
Spitfire
Streetlight Manifesto
Ska-artisteja > Suomalaisia ska-yhtyeitä

Baboons
The Blaster Master
Brick Skatton
The Capital Beat
Chef's Special
The Clap
Fast Elephant
Goon
Housewife's Choice
KGB
Lappeenrannan Lasi ja Nyrkkeily
Monica's Lips
Need For Treatment
Ruska
Skaution
Tirehtöörit
Union Street
Unohda Eila
The Valkyrians
Voimaryhmä
Chickasaw’t

Chickasawit ovat muskogee-kielinen intiaanikansa, joka asui alun perin Mississippin, Kentuckyn, Alabaman ja Tennesseen  osavaltioiden alueilla. 1650-luvulla heidän lukumääränsä on arveltu olleen noin 8 000. Historioitsijoiden mukaan chickasawit ja choctawit olivat olleet esihistoriallisella aikakaudella samaa kansaa, kunnes olivat erkautuneet omiksi heimoikseen. Eurooppalaisten siirtolaisten levittäytyessä Pohjois-Amerikkaan chickasawit ystävystyivät hyvin englantilaisten kanssa. Sen sijaan Ranskan siirtomaavaltaa he vastustivat voimakkaasti. Vuonna 1837 heimo siirrettiin intiaaniterritorioon Oklahomaan, jossa he muodostivat 20 vuotta myöhemmin choctawien, cherokeiden, seminolien ja creekien kanssa viiden heimon yhteisen liiton.
Historia > De Soto ja espanjalaiset

Ensimmäisen kosketuksensa chickasawit saivat eurooppalaisiin Hernando de Soton retkikunnan saapuessa heidän mailleen vuonna 1540. Noin 600 espanjalaista konkistadoria, parisataa hevosta, sekä suuret joukot sikoja ja koiria asettuivat lähelle erästä chickasawien kaupunkia. Tappamaan opetetut koirat eivät kestäneet kuitenkaan ankaraa talvea, ja niistä suurin osa kuoli tai karkasi.
De Soto ja hänen miehensä tarjosivat uteliaille intiaaneille ateriaksi paahdettua sianlihaa. Lähtiessään espanjalaisten leiriltä chickasawit anastivat mukaansa metsässä vapaina juoksevia porsaita. Hernando de Soto päätti rangaista varkaita espanjalaisten konkistadorien käyttämällä tavalla. Miehistö otti kolme varasta kiinni, joista kaksi teloitettiin jalkajousella ja kolmas lähetettiin takaisin kyläänsä kädet silvottuina.
Kun chickasawit eivät näyttäneet reagoivan teosta, de Soto kuvitteli intiaaneja pelkureiksi ja kävi röyhkeäksi. Keväällä 1541, kun espanjalaiset olivat lähdössä pois, de Soto halusi noin 200 nuorta chickasaw-naista "kantajiksi ja muihin tarkoituksiin." Intiaanit antoivat ymmärtää, että harkitsivat asiaa. Yön tullen joukko chickasaw-sotureita hiipi valkoisten leirialueelle. Saviruukuissa tuomiensa hiilien avulla he sytyttivät tulipalon.
Espanjalaisten tappiot olivat mittavat, ja suuri osa heidän aseistaan ja vaatteistaan tuhoutui. Välikohtauksessa kuoli monta konkistadoria. Useimmat hevoset ja siat karkasivat. Saatuaan hajaantuneen joukkonsa kokoon de Soto antoi perääntymiskäskyn. Miehet vetäytyivät kylmissään, epätoivoisina ja lähes alastomina. Hätäisesti kyhäämässään pikku pajassa he saivat korjattua osan aseistaan ja satuloistaan. Tämän jälkeen de Soto joukkoineen jätti taakseen chickasawien maat.
Historia > Yhdysvaltain ja Espanjan siirtokunnan puristuksessa

Chickasawit asettuivat englantilaisten puolelle myös vuonna 1775 alkaneessa Yhdysvaltain vapaussodassa. Siirtolaisten aseellinen vastus oli kuitenkin siksi kova, että osa sotaan osallistuneista chickasaweista pakeni kriisialueilta etelään. Valittuaan sodassa uuden puolen he taistelivat brittejä vastaan, johtajanaan William Colbert, joka oli puoliksi scottilainen.
Uusi-Espanja otti 1780 hallintaansa Ranskan Louisianan ja pyrki maltilliseen kanssakäymiseen alueen intiaaniväestön kanssa. Mississipin yli Arkansasiin metsästysmatkoja tekevät chickasawit kävivät satunnaisesti kauppaa espanjalaisten kanssa, mutteivat täysin luottaneet heihin. Vuonna 1784 tuhkarokko surmasi lähes puolet chickasawien suurimman kylän Long Townin asukkaista. Kaksi vuotta myöhemmin saman kylän vaikutusvaltainen päällikkö Piomingo kirjoitti chichsawien ja Yhdysvaltain raja-asioita koskeneen sopimuksen. Samalla monet aiemmin brittejä suosineet chickasawit siirtyivät kannattamaan Yhdysvaltoja. Espanjalaisia tämä ei miellyttänyt. He yrittivät päästä chickasawien ja muiden etelän intiaanien suosioon lähettämällä lahjoja. Yhdysvaltain lähettiläät noudattivat samaa käytäntömallia lähestymällä alkuperäisasukkaita vuosittaisten lahjojen avulla. Espanjalaiset varoittivat intiaaneja Yhdysvaltain aikomuksista anastaa näiden maat pala palalta. Vuonna 1792 Yhdysvaltain edustajat kutsuivat useita chickasawien, cherokeiden, choctawien ja creekien päälliköitä suureen neuvotteluun Nashvilleen ja vakuuttivat vilpittömyyttään: "Emme me halua yhdenkään punaisen miehen maita, sillä Yhdysvalloilla maata on jo aivan riittävästi!"
Myöhempi historia osoittaa, että Yhdysvaltain valtuuttamat puhemiehet tulivat eri neuvotteluissa toistamaan nämä sanat monta kertaa ja syömään ne yhtä useasti.
Vuonna 1793 chickasawit ja espanjalaisten tukemat creekit ajautuivat kaksi vuotta kestäneeseen sotatilaan. Tennesseen siirtokunta, joka ei kuulunut vielä Yhdysvaltoihin, järjesti chickasaweille 500 kivääriä ja paljon ammuksia. Päällikkö Piomingon johdolla he tekivät hyökkäyksiä creekien kyliin ja hyödynsivät ostamaansa tulivoimaa. Creekien suunnittelema 1 200 soturia käsittävä vastaisku chickasawien Long Towniin epäonnistui. Piomingo sai vihjeen creekien tulossa olevasta hyökkäyksestä ja onnistui taitavan sotataktiikan avulla ajamaan hyökkääjät pakoon. Tapaus johti chickasawien ja creekien solmimaan rauhaan 1795.
Historia > Sotureista  maanviljelijöiksi

Espanjalaisten ja ranskalaisten sekahallinnossa ollut Louisiana siirtyi 1803 Yhdysvalloille Napoleon Bonaparten myytyä sen heille presidentti Thomas Jeffersonin valtakaudella. Vuosisadan vaihteessa chickasawien sotureista alkoi muotoutua maanviljelijöitä. Monet eri syyt olivat vaikuttamassa muutokseen, ja suurin syistä oli idästä päin tasaisena muurina leviävä Yhdysvaltain asutus. Lännessä toimi rajana Mississippijoki, jonka takana asuvat intiaanikansat olivat chickasawien vihollisia ja estivät heidän siirtymistään sinne.
Muutamassa vuodessa chickasaweista tuli Yhdysvaltain vaurain intiaanikansa ja ennen naisten perinteisesti tekemät maatyöt hoidettiin nyt koko kansan voimin. Heidän laajoilla puuvillapelloilla ahersi yli tuhat mustaa orjaa. Euroopasta virtasi kuitenkin lisää väkeä, jotka täyttivät ympärillä olevat intiaanimaat. Vastoin sotaista perinnettään chickasawit eivät ryhtyneet rettelöimään valkoisia amerikkalaisia vastaan vaan tyytyivät väistymään. Vuosien 1801 ja 1832 välillä chickasawit kirjoittivat useita maittensa luovutussopimuksia. Vuonna 1828 Yhdysvaltain presidentin virkaan astuneella Andrew Jacksonilla oli selkeä mielipide intiaaneista:
»Villit intiaanit ovat Yhdysvaltain talouden kasvun, teollisuuden ja hyvinvoinnin tiellä. Heillä ei ole älykkyyttä, ei moraalisia tapoja eikä halua parantaa omia olojaan. Tulemme siirtämään heidät pois tieltä jonnekin länteen.» 
(Andrew Jackson 
)
Historia > Pakkomuutto

Vuonna 1830 Yhdysvaltain kongressi hyväksyi ehdotuksen chickasawien ja kaikkien etelän intiaanien pakkomuutosta pois perinteisiltä alueiltaan. Chickasawit saivat Doaksvillen sopimuksen mukaan oikeuden siirtyä kaakkoiseen Oklahomaan, sinne aiemmin muuttaneiden choctawien reservaatin länsiosiin. Vuonna 1837 chickasawien pääjoukkojen ja tuhannen orjan muuttoliikkeen mukana seurasi 5 000 hevosta, joiden kuljettaminen yli Mississipin oli vaikeaa. Monia hevosia katosi ja sääolosuhteet vaikeuttivat matkaa. Kun chickasawit viimein saapuivat heille osoitettuun paikkaan, he huomasivat tulleensa keskelle sotavyöhykettä. Kaikki reitit ympäröiviltä tasangoilta johtivat chickasawien uusille asuinalueille. comanchien ja kiowien lisäksi alueella liikkui osagien ja pawneiden metsästys- ja sotapartioita. Myös delawaret ja shawneet olivat pystyttäneet useita pysyviä kyliä alueen laitamille metsästääkseen ja käydäkseen kauppaa. Chickasawit joutuivat sukulaistensa choctawien puskuriksi kaikkia läntisiä heimoja vastaan.