Auringon aktiivisuuden vaikutus säähän ja ilmastoon
Miksi auringonpilkkujen väheneminen viilentää säätä

Monet lähimenneisyydessä ja nykyaikana tehnyt havainnot viittaavat auringonpilkkujen määrän ja ilmaston väliseen yhteyteen.
Auringonpilkkujen lisääntyminen on lämmittänyt pohjoista pallonpuoliskoa vuodesta 1950, vaikka kasvihuoneilmiötä ei oteta lukuun. Auringonpilkkujen osuus lämpötilan muutoksesta on noin 10–20 %.
Historiallisesti auringonpilkkujen vaihtelu näkyy mm hiili-14:n ja beryllium-10:n määrissä.
Auringonpilkkujen määrän pieneneminen lisää auringon pinnan säteilyä, koska kylmät, tummat pilkut poistuvat. Toisaalta Auringossa on auringonpilkkujen ympärillä fakuloiksi kutsuttuja kirkkaita renkaita. Ne säteilevät säteilyä.
Auringon säteily vaihtelee pilkkujakson aikana 0,11–0,15 %, ja saattoi pienetä Spörerin ja Maunderin minimien lähes pilkuttomina jaksoina 0,25–0,4 % jolloin Maan keskilämpötila putosi 0,3–0,5 C. Auringosta tuleva hiukkassäteily, aurinkotuuli vaihtelee auringonpilkkuluvun mukaan. Tämä voi vaikuttaa otsonin määrään ja sitä myötä maan lämpötiloihin.
Auringonpilkkujen vaikutus Auringon säteilyyn on mutkikas juttu, koska Aurinko säteilee monille eri aallonpituuksilla. Auringonpilkut toisaalta vähentävät, toisaalta lisäävät eri aallonpituuksilla Auringosta lähtevää säteilyä. Yllättäen tumma auringonpilkku säteilee enemmän kuin normaali vaalea Auringon pinta.
Mutta toisaalta auringonpilkkujen määrän pieneneminen lisää varsinkin lyhytaaltoista ultraviolettisäteilyä, jota viileät auringonpilkut synnyttävät vähän. Tämä paksuntaa otsonikerrosta, mikä kuumentaa ilmakehän yläkerroksia ja viilentää alakerroksia. Tämä taas vaikuttaa pilvien syntyyn, ja pilvisyys muuttuu auringonpilkkujakson mukana 2 %.
Toisaalta auringonpilkkujen määrän pieneneminen vähentää Auringon kokonaissäteilyä eli aurinkovakiota. Aurinkovakion vaihtelu pilkkujakson aikana on keskimäärin 0,1 %, mutta yksittäisten pilkkujen ja muiden tekijöiden aiheuttamat vaihtelut ovat suurempia, jopa 0,3 %. Auringonpilkkujen määrä lisää aurinkotuulta, joka ajaa Aurinkokunnan ulkopuolelta tulevaa kosmista säteilyä pois. Kun aurinkotuulen määrä kasvaa, tulee enemmän revontulia.
Tanskalaisen Hanrik Svensmarkin mukaan auringonpilkut lisäävät pilvisyyttä. Svensmarkin mukaan aurinngonpilkut auringonpilkkumäärän lisääntyminen lisää kosmista säteilyä pois ajavaa aurinkotuulta. Pilvet syntyvät Maassa siten, että vesihöyry tiivistyy pieniksi pilvipisaroiksi muun muassa varautuneiden hiukkasten ympärille. pilvethän ovet pieniä vesipisaroita, ei vesihöyryä. Koska kosmisen säteilyn varaamat hiukkaset synnyttävät ilmaan veden tiivistymiskeskuksia. Tällöin pilvisyys ja sateet vähenevät.
Mutta toisaalta havaintojen mukaan pilvisyys on lisääntynyt 50-luvulta lähtien ehkä kasvihuone-ilmiön takia. Toinen mahdollinen mekanismi on, että auringonpilkkuminimin aikana UV-säteily lisääntyy jopa 10 %. Lisääntynyt UV-säteily synnyttää otsonia, joka kuumentaa stratosfääriä. Tällä on vaikutus alempana troposfäärissä puhaltaviin suihkuvirtauksiin ja pilvisyyteen.
Auringonpilkkujen vaikutus säähän perustuu erään teorian mukaan ultraviolettisäteilyn vaihteluihin. Kun auringonpilkkuja on paljon, Aurinko säteilee enemmän ultraviolettia. Ultraviolettisäteilyn vaihtelu muuttaa otsonikerrosta. Lämpiminä kausina pohjoisia leveyksiä lämmittävät lisääntyneet pohjois-eteläsuuntaiset virtaukset. Tällöin auringon aktiivisuuden vaihtelut muuttavat suursäätiloja. Mutta tämäkin teoria ei vastaa havaintoja, koska stratosfääri on lämmennyt otsonikerroksen heikennyttyä nykyisessä ilmastonmuutoksessa.
Kun auringonpilkkuja on vähän, sää on kolea ja sateinen Suomen leveyksillä 50 leveyspiirin pohjoispuolilla.lähde? Kun auringonpilkkuja on paljon, on lämmintä. Tämän ajatuksen mukaan Suomessa oli kylmää 1960–1980 ja lämmintä 2000–2020.
Auringonpilkut liittyvät auringon magneettikenttien vaihteluun. Erityisen heikkoa auringon aktiivisuus oli noin 1640–1715. Aktiivisuus voimistui 1720–1800, mutta heikkeni merkittävästi noin 1800–1830. Auringonpilkkuja näkyi taas enemmän 1840–1870. Hieman normaalia vähemmän auringonpilkkuja oli 1880–1940. Pieni jääkausi 1550–1850 sattui suurten auringonpilkkuminimien aikaan. Suurten minimien aikana kosmine säteily on C-14 ja beryllium-mittausten mukaan pienentynyt.