stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä H
H > Kustaa Emil Heikkilä

(20. tammikuuta 1901 Alahärmä – 28. huhtikuuta 1924) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat suutari Juho Kustaa Heikkilä ja Adolfiina Kujanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Signe Elvira Åbackin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt vaasalainen kauppa-apulainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 3. maaliskuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet lähetettiin 22. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon, mistä hänet laskettiin siviilityöhön elokuussa 1917. Suomeen hän palasi 29. marraskuu 1918 ja Suomen sisällissotaan hän ei kerinnyt osallistua vaan sitä vastoin osallistui Viron vapaussotaan vääpelinä ja otti osaa Ensimmäisen suomalaisen vapaajoukon etenemiseen Narvaan. Hän siirtyi myöhemmin virolaiseen joukko-osastoon ja Virosta palattuaan hän siirtyi Vaasaan, missä hän alkoi harjoittaa suutarin ammattia. Hän kuoli keuhkotautiin 28. huhtikuuta 1924ja haudattiin Vaasaan. Kunniamerkit: Jääkärimerkki, Viron Vapaussodan muistomitali.
H > Petter Teofilus (Pekka Teppo) Heikkilä

(13. lokakuuta 1897 Oulu – 15. helmikuuta 1921) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat talonomistaja Sakari Pekka Heikkilä ja Sofia Charlotta Soini.
Heikkilä kävi viisi luokkaa Oulun suomalaista klassillista lyseota, kunnes liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 3. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 11. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin hänen sairauden johdosta. Heikkilä palasi takaisin täydennysjoukkoon 3. tammikuuta 1917, mutta hänet laskettiin jälleen palvelukseen kykenemättömänä siviilitöihin 5. heinäkuuta 1917. Suomeen hän palasi takaisin 10. maaliskuuta 1918 ja astui palvelukseen 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonaan, missä hän toimi 3. komppanian vääpelinä. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin vääpelinä Lempäälässä ja Kämärällä sekä Viipurissa. Heikkilä haavoittui lievästi Lempäälässä käydyissä taisteluissa. Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Kaartin jääkäripataljoonaan. Hän osallistui Vienan-Karjalaan syyskuussa 1918 suuntautuneeseen retkikuntaa, jota johti kapteeni Toivo Kuisma. Retkellä hän osallistui taisteluihin Vuokkiniemessä. Sotaretkeltä palattuaan hän siirtyi rajavartiolaitoksen palvelukseen, ja hänet sijoitettiin Terijoen rajavartiopataljoonaan. Heikkilää ei rauhanaikainen palvelus kiinnostanut vaan veri veti taisteluihin, ja hän liittyi 9. huhtikuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) vapaaehtoiseen retkikuntaan, missä hänet sijoitettiin komppanianpäälliköksi 2. rykmentin 6. komppaniaan. Retkikunnalla hän osallistui taisteluihin Säämäjärvellä. Retkikunnasta hän otti erosi 23. elokuuta 1919 ja siirtyi 18. marraskuuta 1919 päälliköksi Pohjois-Inkerin rykmentin I pataljoonan 2. komppaniaan, josta hän siirtyi Käkisalmen läänin rykmenttiin 1. helmikuuta 1920 ja hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi 2. komppaniaan. Heikkilä kuoli tapaturmaisesti 15. helmikuuta 1921, hänet on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön. Ylennykset: Aliupseeri 10. maaliskuuta 1918, Vääpeli 2. kesäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kera, Vapaussodan muistomitali soljen kera, jääkärimerkki.
H > Vilho Iikka Heikkilä

(s.9. helmikuuta 1897 Oulu) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Anders Jakob Heikkilä ja Fanny Kustaava Sjögren. Tämä viisi luokkaa Oulun klassillista lyseota käynyt nuorimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 28. helmikuuta 1916, josta hänet laskettiin siviilitöihin 12. huhtikuuta 1916. Hän ei koskaan palannut takaisin Suomeen ja hänen myöhemmät elämänvaiheensa ovat tuntemattomia. Siikajoen seurakunnassa on hänestä merkintä poissaolevana ja huomautus "kuollut Saksassa, mennyt jääkärinä eikä palannut".
Edvard Urho Heikkinen
H > Eino Arvid Heikkinen

(10. toukokuuta 1888 Oulu – 19. marraskuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat tehtailija Kaarlo Jaakko Heikkinen ja Ida Maria Mäkelä. Tämä kansakoulun ja Oulun kauppakoulun käynyt konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin 22. helmikuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja lähetettiin myöhemmin Altonan työosastoon. Siviilitöihin hänet laskettiin työosastosta 2. elokuuta 1917. Hän toimi myöhemmin linnoitustöissä Ranskan rintamalla Elsass-Lothringerissa, missä katosi joutuen ilmeisesti vangiksi ja hänet julistettiin kuolleeksi 19. marraskuu 1918. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
H > Otto Heikkinen

(5. maaliskuuta 1893 Puolanka – 17. heinäkuuta 1961) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Tuomas Heikkinen ja Anna Leena Tolonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Fanny Karoliina Drufhagelin kanssa, mutta hän kuoli vuonna 1933 ja Heikkinen avioitui toisen kerran vuonna 1947 Lilja Maria Mäkisen kanssa. Tämä Puolankalainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 11. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Heikkinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Satakunnan rintamalle yliluutnantti von Hertzenin hiihtojoukkoihin, missä joukossa hän otti osaa taisteluihin Ahlaisissa, Laviassa, Suodenniemellä ja Pomarkussa. Sisällissodan loppuvaiheilla hänet siirrettiin 15. huhtikuuta 1918 alkaen 2. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan, Sisällissodan jo loputtua hänet siirrettiin itse rykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 2. komppaniassa. Armeijasta hän erosi vakinaisesta palveluksesta 17. tammikuuta 1919 ja siirtyi rajavartioston palvelukseen ja hänet sijoitettiin Luoteisrajan rajavartiostoon, missä hän palveli vuoteen 1921 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi metsätöihin työmieheksi. Heikkinen osallistui jatkosotaan joukkueenjohtajana Jalkaväkirykmentti 12:ssa Sallan suunnalla. Sotien päätyttyä hän toimi työmiehenä Karungissa, jonne hänet lopuksi myös haudattiin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 21. maaliskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Väinö Alfred Heikkinen
H > Jyrki Gunnar Heikura

(11. huhtikuuta 1889 Nurmes – 6. maaliskuuta 1967) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelyskoulun johtaja Olli Heikura ja Lovisa Kristina Lackman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1913 Saimi Emilia Tolvasen kanssa, joka kuoli vuonna 1950 ja Heikura avioitui toisen kerran vuonna 1950 Sylvi Ester Valvion kanssa. Heikura kävi viisi luokkaa Nurmeksen yhteiskoulua ja Suomen liikemiesten kauppaopiston ja toimi konttoristina Viipurissa enne kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 23. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 9. lokakuuta 1916 ja komennettiin etappitehtäviin Ruotsiin ja Suomeen, josta hän ei enää myöhemmin palannut pataljoonan yhteyteen. Suomeen hän saapui takaisin tammikuussa 1918 ja astui armeijan palvelukseen 13. helmikuuta 1918 ja hänet määrättiin Suomen sisällissotaa käyviin joukkoihin joukkueenjohtajaksi Karjalan 1. rykmentin 1. pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Antreassa, Pullilassa, Muolaalla, Kuusaalla, Punnuksella, Sudenojalla ja Mälkölässä. Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen Karjalan 1. rykmentissä ja toimi vähän aikaa 1. pataljoonan komentajana. Armeijasta hän erosi 30. kesäkuuta 1918 ja siirtyi Helsinkiin tukkuliikkeiden kaupalliseksi edustajaksi Turkuun ja Tampereelle ja Viipuriin ja siirtyi 10. elokuuta 1932 alkaen Oy. Alkoholiliikkeen palvelukseen, josta siirtyi 26. marraskuu 1936 alkaen H. Bastman oy:n ja 1. marraskuu 1937 alkaen takaisin Oy. Alkoholiliikkeen palveluksessa Helsinkiin. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Eric Alexander Amandus Heimbürger
H > Nestor Nikanor Heliodorus Heino ent. Gabrielsson

(12. tammikuuta 1894 Halikko – 25. lokakuuta 1963) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Karl Gustaf Gabrielinpoika ja Maria Vilhelmiina Erikintytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Ruusu Hännisen kanssa. Tämä kansakoulun käynyt viilari liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 19. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Suomeen hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Krenatöörirykmentin Savon pataljoonan 3. komppaniaan, Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Vilppulassa , Lylyssä, Korkeakoskella, Lempäälässä, Tampereella ja Vesilahdella sekä etenemiseen Valkeakosken, Hauhon ja Lammin kautta Koskelle. Sisällissodan jälkeen hän palveli 12. heinäkuuta 1918 alkaen koulutusaliupseerina Pioneerikoulutuspataljoonassa, mistä hänet määrättiin pioneerijoukkojen uudelleenjärjestelyssä lokakuussa vuonna 1919 Pioneeripataljoona n:o 2:n 2. komppaniaan, mistä hän erosi 14. joulukuu 1920 ja siirtyi varastonhoitajaksi toiminimi A. Gustaf Skogsterin palvelukseen 1. maaliskuuta 1921 ja palveli yritystä 24. helmikuuta 1927 saakka. Uudestaan puolustusvoimien palvelukseen hän astui 26. syyskuuta 1927 ja hänet sijoitettiin viilariksi Ampumatarvevarikko l:een, mistä hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1928 asesepäksi Kajaanin sissipataljoonaan, missä tehtävässä hän toimi 15. lokakuuta 1933 saakka, jonka jälkeen hän toimi tilapäistöissä Hämeenlinnassa ja 1. joulukuu 1935 alkaen lämmittäjänä Kenttätykistörykmentti I:ssä Hämeenlinnan Suomenkasarmilla, jossa tehtävässä hän oli aina vuoteen 1944 saakka, jonka jälkeen hän toimi viilaajana OTK:n Puu Oy:n korjaamolla Hämeenlinnassa vuosina 1946–1961. Hänellä oli myös Hämeenlinnan Reservin aliupseerikerhon kunniajäsenyys. Hänet on haudattu Hämeenlinnaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 4. maaliskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kera, Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Väinö Johannes Heino
Frans Wiktor Heinonen
H > Kustaa Heinonen

(17. helmikuuta 1892 Hollola – 29. helmikuuta 1920 Narva) oli suomalainen jääkäri ja Viron armeijan vääpeli. Hänen äitinsä oli Amalia Heinonen. Tämä Helsinkiläinen ajuri liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet sotilaspalvelukseen kykenemättömänä siviilitöihin 21. joulukuu 1915. Suomeen hän palasi elokuussa 1918 ja otti osaa Viron vapaussotaan ja kuului Pohjain Poikain rykmentin 2. pataljoonan 5. komppaniaan. Jääkärien elämäkerraston mukaan kuoli espanjantautiin Tarton sairaalassa keväällä 1919. Tosiasiassa pestautui rykmentin kotiuttamisen jälkeen Viron armeijaan palvellen sen leveäraiteisessa panssarijunassa nro 4. Haavoittui lokakuussa ja hoidettiin Tartossa. Kuoli pilkkukuumeeseen Viron 1. divisioonan sairaalassa Narvassa, jossa haudattiin Viron vapaussodassa kaatuneiden sankarihautausmaalle. Hautaristi hävitettiin 1960-luvulla. Ylennykset: Varavääpeli ja Vääpeli Viron armeijassa 1919. Kunniamerkit: Jääkärimerkki, Viron Vapaudenristi II/3. lk; Viron Vapaussodan muistomitali.
H > Kustaa Evald Heinonen

(3. lokakuuta 1898 Helsinki – 5. toukokuuta 1917) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat paperikauppias Kustaa Fredrik Heinonen ja Anna Sofia Rautiokoski. Tämä Helsinkiläinen hotellin eteisvartija liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 11. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 22. elokuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella, josta hänet lähetettiin sairauden takia 5. lokakuuta 1916 Mitaun sotilassairaalaan ja sieltä edelleen Treuenbrietzenin keuhkotautiparantolaan, missä hän kuoli 5. toukokuuta 1917. Hänet haudattiin Treuenbrietzenin hautausmaahan. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Reino Veli Heinonen
Vihtori Arvi Heinonen
Axel Erik Heinrichs
Jarl Anton Bertil Heinrichs
Karl Gunnar Heinrichs
Olof Heinrichs
Johan Rudolf Heinström myöh. Heimilä
Juho Henrik Heiskanen
Kaarlo Aleksanteri Heiskanen
Viljam August Helander myöh. Heloterä
H > Kalle Helenius

(27. tammikuuta 1893 Saarijärvi – 9. heinäkuuta 1968) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Konsta Helenius ja Maria Vehkalainen. Tämä Saarijärveläinen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 5. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa, josta hänet lähetettiin Altonan työosastoon 24. marraskuu 1916 ja laskettiin siviilitöihin 9. elokuuta 1917. Suomeen hän palasi 1. joulukuu 1918 ja toimi sen jälkeen työmiehenä Keski-Suomessa. Hänet on haudattu Äänekoskelle. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Matti Sakari Helin
H > Matias Hellinen

(21. maaliskuuta 1883 Pihlajavesi – 24. marraskuuta 1932) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat puutyömies Matti Hellinen ja Anna Kaisa Viitala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Siiri Johanna Sormusen kanssa. Tämä Pihlajaveteläinen puutyömies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin 10. maaliskuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin 19. maaliskuuta 1917 siviilitöihin. Takaisin täydennysjoukkoon hän palasi 13. elokuuta 1917, josta hänet siirrettiin edelleen 17. elokuuta 1917 pataljoonan 3. komppaniaan sekä edelleen 3. joulukuu 1917 pataljoonan haupitsipatteriin. Suomeen hän palasi jääkäreiden pääjoukon mukana (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Jääkäritykistön 1. patteriin, jonka mukana hän osallistui taisteluihin sisällissodassa Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen toteutetussa tykistön uudelleen järjestelyssä hänet sijoitettiin pattereineen juuri muodostettuun Jääkäritykistöprikaatin 1. jääkäripatteriston 1. patteriin ja otti osaa sen mukana taisteluihin Kämärässä ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hän palveli Suomen tykistökoulussa kouluttajana, kunnes hänet vapautettiin palveluksesta yli-ikäisenä 4. marraskuuta 1918 alkaen. Mutta hänen sotaintoaan moinen toimi ei lannistanut vaan hän liittyi vapaaehtoisena 16. kesäkuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä toimi jaosjohtajana 4. kenttäpatterissa ja otti osaa taisteluihin Aunuksen rajaseuduilla. Retkikunnasta hän erosi 28. syyskuuta 1919 ja etsi uusia seikkailuja ja taistelutantereita ja löysikin sellaisen ja liittyi Pohjois-Inkerin vapaajoukkoihin 2. marraskuu 1919, missä joukoissa palveli 1. tammikuuta 1920 saakka, jonka jälkeen toimi Joensuun rajavartiostossa 1. toukokuuta – 1. marraskuu 1921 välisen ajan . Kun hän oli edellisistä kahakoista selvinnyt hakeutui hän seuraavaksi Itä-Karjalan sotaretkelle, missä hän osallistui taisteluihin Itä-Karjalassa vuosina 1921–1922. Sotatantereilta palattuaan hän palveli rajavartiolaitosta ja Salmin rajavartioston kenttävartion päällikkönä hän toimi 5. syyskuuta 1925 – 30. huhtikuuta 1926, jonka jälkeen hän toimi tilapäistöissä, kunnes 10. helmikuuta 1928 siirtyi vartijaksi valtion kivääritehtaalle Jyväskylään. Kuoli 24. marraskuu 1932. Hänet on haudattu Jyväskylään Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 10. huhtikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kera, Vapaussodanmuistomitali soljen kera, Aunuksen vapaussodanmuistomitali, Jääkärimerkki.
John Rafael Hellman
H > Karl Eskil Hellman

(8. toukokuuta 1897 Vaasa – 17. heinäkuuta 1917) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat talonomistaja Karl Hellman ja Johanna Fogde. Hellman kävi neljä luokkaa Vaasan ruotsalaista lyseota, kunnes liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 3. maaliskuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän sairastui umpisuolentulehdukseen ja kuoli Emigrantenhausin sotilassairaalassa 17. heinäkuuta 1917. Haudattu Libaun hautausmaahan.
H > Karl Verner Hellman

(26. lokakuuta 1894 Sulva – 30. syyskuuta 1969) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Vilhelm Hellman (ent. Wester) ja Sofia Hellman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Elin Erika Nymanin kanssa. Tämä kotitilaansa viljellyt Sulvalainen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet pataljoona täydennysjoukkoon 12. joulukuu 1917 ja laskettiin siviilitöihin. Suomeen hän palasi elokuussa 1918 ja astui 3. lokakuuta 1918 asevelvollisena palvelukseen Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:een, mistä hänet vapautettiin sairauden tähden 3. tammikuuta 1919, jonka jälkeen hän toimi pienviljelijänä kotipitäjässään Sulvassa. Talvisodan aikana hän toimi vartiotehtävissä kotiseudullan. Kunniamerkit: Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
H > Ture Emil Hellman

(12. helmikuuta 1895 Pietarsaaren maalaiskunta – 21. marraskuuta 1973) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Lars Hellman ja Ida Maria Lunabba. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Sofia Sylvia Granbergin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt palosotilas liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin palvelukseen kykenemättömänä pataljoonan täydennysjoukkoon 14. toukokuuta 1917 ja laskettiin siviilitöihin. Suomeen hän palasi 24. maaliskuuta 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen 27. maaliskuuta 1918 ja hänet sijoitettiin jefreitteriksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan sotatoimiin Karjalankannaksella. Sisällissodan päättymisen jälkeen hän palveli Jääkärirykmentti n:o 5:n 4. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 2. Divisioonan tiedonanto-osastoon 22. elokuuta 1918, josta hän erosi 11. huhtikuuta 1919 vain osallistuakseen Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan 12. huhtikuuta – 12. toukokuuta 1919. Sotaretkeltä palattuaan hän siirtyi Pietarsaaren palolaitoksen palvelukseen toimien palokunnantalon vahtimestarina. Ylennykset: Jefreitteri, 27. maaliskuuta 1918, Aliupseeri huhtikuussa 1918, Vääpeli 16. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Martti Johannes Hellstén
H > Väinö Ilmari Hellsten

(10. helmikuuta 1896 Jyväskylä – 20. heinäkuuta 1930) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat paperimestari Adolf Hellsten ja Elisabeth Koskinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Aina Sipolan kanssa, josta hän erosi vuonna 1926. Tämä neljä luokkaa Imatran yhteiskoulua ja yhden luokan Viipurin teollisuuskoulua käynyt nuorimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 10. syyskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 1. maaliskuuta 1917.
Hellsten saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan vääpeliksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa vääpelinä sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärän kylässä ja asemalla sekä Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin armeijan uudelleen järjestelyn yhteydessä Suomen valkoiseen kaartiin josta hän erosi 9. elokuuta 1918 vain liittyäkseen jääkärikapteeni Toivo Kuisman johtamaan Vienan-Karjalan retkikuntaan. Retkeltään palattuaan hän astui uudelleen armeijan palvelukseen 1. lokakuuta 1918 ja hänet sijoitettiin Karjalan kaartin rykmenttiin, missä hän toimi 4. komppanian vääpelinä. Hänet siirrettiin 5. heinäkuuta 1919 alkaen 6. komppanian vääpeliksi, mistä tehtävästä hän erosi 21. joulukuu 1921, mutta astui takaisin palvelukseen jo 28. helmikuuta 1923 ja hänet sijoitettiin edelleen Karjalan kaartin rykmenttiin, josta hän sai siirron 31. heinäkuuta 1924 Savon jääkärirykmentin 2. pataljoonaan. Lopullisesti hän erosi armeijasta 31. elokuuta 1924 ja oli sen jälkeen hoidettavana keuhkotaudin takia useissa sairaaloissa, mihin tautiin hän lopulta menehtyi Viipurin lääninsairaalassa 20. heinäkuuta 1930. Hänet haudattiin Ruokolahdelle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 1. huhtikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kera, Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki.
Fredrik Berthold Helsingius
Gustaf Helsingius
Rudolf Väinö Hemnell
Karl Waldemar Henriksson
Juho (Jussi) Henttinen
Nils Eero Hemberg
H > Elias Hernesniemi

(20. elokuuta 1894 Lappajärvi – 29. tammikuuta 1940) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Hernesniemi ja Liisa Hernesniemi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Senja Perälän kanssa. Tämä kansakoulun käynyt maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon 19. toukokuuta 1917 ja palasi takaisin 2. komppaniaan 15. elokuuta 1917. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan rehumestariksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 11. huhtikuuta 1918 alkaen 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja otti osaa taisteluihin suomen sisällissodassa Tampereella, Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa. Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi myöhemmin muuttui Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi. Hän oli kuitenkin 15. toukokuuta1918 alkaen hoidettavana sairaalassa ja sitten sairauslomalla. Armeijasta hän erosi 12. helmikuuta 1919 ja siirtyi ensin poliisivoimiin Vaasaan ja sen jälkeen pienviljelijäksi Lappajärvelle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 18. toukokuuta 1918, Vääpeli 25. kesäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kera, Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Gunnar Emil von Hertzen
David William Hetemäki