stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Place de la Nation
Historia > Claude Perrault'n ja Charles Le Brunin riemukaarihankkeet

Tapauksen muistoksi Colbert määräsi paikalle pystytettäväksi riemukaaren ja järjesti vuonna 1669 sitä koskevan suunnittelukilpailun. Siihen osallistuivat Charles Le Brun ja Claude Perrault, joka voitti kilpailun.
Suunniteltuun rakennelmaan kuului kuninkaan ratsastajapatsas, joka olisi sijoitettu 50 metrin korkeuteen kolmen korinttilaisilla pylväillä koristellun porttiaukon yläpuolelle.
Place du Trônen riemikaaren peruskivi muurattiin 4. elokuuta 1670. Työt kuitenkin keskeytettiin pian, ja sekin, mikä oli jo rakennettu, purettiin vuonna 1716.
| --- | --- |
Charles Le Brunin toteutumaton ehdotus Place du Trônen riemukaareksi.: Claude Perrault’n voittanut mutta toteutumatta jäänyt ehdotus Place du Trônen riemukaareksi.
Historia > Ledoux'n pylväät

Tullivalvontaa varten Pariisin ympärille rakennettiin 1780-luvulla uusi kaupunginmuuri, jonka sisäpuolelle jäivät myös monet siihen mennessä rakennetut esikaupungit, faubourgit. Idässä se kulki nykyisen Place de la Nationin kautta. Vuonna 1787 Claude Nicolas Ledoux rakennutti aukion itälaidalle, tullipuomin molemmin puolin kaksi korkeaa pylvästä, jotka edelleenkin sieltä itään johtavaa puistokatua, Avenue du Trônea (jonka nimi hieman kauempana vaihtuu Cours de Vincennesiksi). Vuonna 1845 pylväiden päähän pystytettiin Filip II Augustin ja Ludvig Pyhän patsaat.
Historia > "Kaadetun valtaistuimen aukio"

Ranskan vallankumouksen aikana 10. elokuuta 1792 aukion nimi muutettiin muotoon Place du Trône-Renversé ("Kaadetun valtaistuimen aukio"). Silloin se oli edelleenkin vain aukea paikka keskellä avara maisemaa. Sen varjoisempaan etelälaitaan, lähelle oikeanpuoleista Ledoux’n paviljongeista, pystytettiin 14. kesäkuuta 1794 giljotiini. Thermidorin vallankaappaukseen mennessä, joka tapahtui samana vuonna 27. heinäkuuta (vallankumouskalenterin mukaan 9. päivänä thermidor-kuuta vuonna II), siellä oli teloitettu poliittisista syistä 1 306 ihmistä, jotka haudattiin joukkohautaan Cimetière de Picpusiin.
Paikalla teloitettiin muun muassa:
Cécile Renault, 17. kesäkuuta 1794 ;
Henri Admirat, 17. kesäkuuta 1794 ;
Jean-Baptiste Michonis, 17. kesäkuuta 1794 ;
Josse-François-Joseph Benaut, urkuri ja säveltäjä, 13. heinäkuuta 1794
Compiègnen marttyyrit, 16 karmeliittanunnaa, 17. heinäkuuta 1794;
André-Marie Chénier ja Jean-Antoine Roucher, 25. heinäkuuta 1794.
Historia > Rakennustyöt 1800-luvulla

Vuonna 1841 kunnallisneuvosto teki alustavan päätöksen, että Bastiljin elefantti, jota alkujaan oli suunniteltu keskelle Place de la Bastillea, olisi sijoitettu keskelle Trônen tulliportin luona ollutta pyöreää aukiota. Riittävien varojen puutteessa suunnitelma hylättiin vuonna 1843
Toisen keisarikunnan aikana Napoleon III päätti, että Place du Trônelle oli pystytettävä vastaavanlainen riemukaari kuin Place de l’Étoilellakin on. Se oli pystytettävä Krimillä, Italiassa, Kiinassa, Kotšinkiinassa ja Algeriassa taistelleiden voittoisten armeijoiden kunniaksi. Lukuisista ehdotuksista toteutettavaksi valittiin Victor Baltardin suunnitelma
Kun Boulevard Prince-Eugène (nykyinen Boulevard Voltaire) avattiin 7. joulukuuta 1862, pariisilaiset saattoivat todeta, että sen päähän oli pystytetty 30 metrin korkuinen riemukaaren mallikappale, jossa oli vain yksi porttiaukko ja jota koristivat pylväät sekä eri joukko-osastoja symboloivat patsaat. Rakennelman yllä oli nelivaljakko ja neljä kuuluisan henkilön patsasta.
Riemukaaren viereen suunniteltiin merihevosia esittävien veistosten muodostamaa suihkulähdettä, jota olisi hallinnut kruunuja jakeleva Victoria. Lisäksi aukio aiottiin ympäröidä toscanalaisten pylväiden muodostamalla pylväskäytävällä.
Hector Horeau laati myös oman suunnitelmansa Place du Trônen riemukaariksi. Se olisi pystytetty nelikulmaiselle jalustalle, jota olisivat koristaneet laivankeulat, patsaat ja voitonmerkit sekä pylväsparit, vain yksi hyvin suuri porttiholvi päätykolmioineen, johon olisi sijoitettu Ranskan keisarikunnan vaakuna. Sen korkeimmalle huipulle olisi myös pystytetty joukko patsaita. Horeau ehdotti myös, että aukio olisi joka puolelta ympäröitävä Ledouxin kolonnien kaltaisilla pylväillä.
Historia > Place de la Nation

Aukio sai nykyisen nimensä Place de la Nation ("Kansakunnan aukio") kolmannen tasavallan aikana, Ranskan kansallispäivänä 14. heinäkuuta 1880.
Aukion keskelle on pystytetty Jules Daloulta vuonna 1879 pronssiveistos Le Triomphe de la République ("Tasavallan voittokulku"). Ensin, vuonna 1889 Ranskan vallankumouksen 100-vuotisjuhlan kunniaksi paikalle pystytettiin maalattu kipsinen luonnos, jonka vuonna 1899 korvasi lopullinen pronssiveistos. Sen huipulla on tasavallan symbolihahmo kahden leijonan vetämässä vaunussa, jota reunustavat monet allegoriset hahmot: Vapauden nero, joka ohhjaa vaunuja, Työtä symboloiva vaunua työntävä seppä, jota auttaa Oikeuden allegoria, sekä juhlakulkueen viimeisenä hedelmiä kylvävä Vauraus. Päähahmojen ympärillä on joukko lapsia.
Keskushahmon kasvot ovat kääntyneet kohti Place de la Bastillea ja muodostavat täten päätepisteen mielenosoittajien usein käyttämälle kulkureitille.
Historia > Place de la Nationin alligaattorit

Vuoteen 1941 saakka Place de la Nationin veistokset olivat keskellä allasta, jota koristivat suhkulähteenä toimivat pronssiset alligaattorit.
Nämä veistokset sekä monet muutkin tuhottiin Vichyn hallituksen määräyksestä metallin toimittamiseksi saksalaisille miehitysjoukoille. Pierre Jahan valokuvasi veistokset vähän ennen niiden sulattamista.
Place de la Nationilta alkavat kadut

Place de la Nation on suuri liikenneympyrä, josta johtaa joukko katuja eri suuntiin. Ne ovat, Avenue du Trônelta alkaen myötäpäivään lueteltuina:
lyhyt Avenue du Trône, jonka molemmin puolin ovat Ledoux'n pylväät. Kadun välittömänä jatkeena on Porte
Avenue du Bel-air ;
Rue Fabre-d’Églantine ;
Rue Jaucourt ;
Avenue Dorian ;
boulevard Diderot ;
Rue du Faubourg-Saint-Antoine, joka johtaa Place de la Bastillelle ;
Boulevard Voltaire, joka johtaa Place de la Républiquelle ;
Avenue Philippe-Auguste, joka johtaa Cimetière du Père-Lachaiselle ;
Rue de Tunis ;
Avenue de Bouvines ;
Avenue de Taillebourg.
Liikenneyhteydet

Place de la Nationilla on myös Nationin metroasema, jonka kautta kulkevat pitkät itä-länsisuuntaiset metrolinjat 1 ja 9 ja joka on samalla kaupungin keskiosaa kiertäviä bulevardeja myötäilevien linjojen 2 ja 6 pääteasema.
Place de la Nationilla on myös RER:n A-linjan asema, ja sen kautta kulkevat Pariisin sisäiset bussilinjat 26, 56, 57, 86 et 351.
Pariisin raitiolinja T3 kulkee lähellä kaupungin rajaa olevia Marsalkkojen bulevardeja pitkin, ja sillä on päätepysäkki Porte de Vincennesillä. Sitä on ehdotettu jatkettavaksi Place de la Nationille, jotta siitä saataisiin vaihtoyhteys metro- ja RER-linjoihin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Place de la Nation
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Place de la Nation Wikimedia Commonsissa
Victor Baltardin luonnos Place du Trônelle pystytettäväksi riemukaareksi vuodelta 1862.
Le Triomphe de la République ("Tasavallan voittokulku"), veistos keskellä Place de la Nationia
Näkymä Place de la Nationilta kohti Avenue dy Trônea ja Cours de Vincennesiä. Kadun molemmin puolin Ledoux'n pylväät.
Place de la Nation, yleisnäkymä
Käännös suomeksi
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2016 – miesten kaksinpeli

Miesten pöytätenniksen kaksinpeli Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pidettiin 6. – 11. elokuuta. Ottelut pelattiin Riocentrossa. Turnauksen voitti kiinalainen Ma Long, joka voitti hallitsevan olympiavoittajan kiinalaisen Zhang Jiken. Pronssia saavutti Jun Mizutani.
Futurama: Benderin peli

| Futurama: Benderin peli> Futurama: Bender's Game |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dwayne Carey-Hill
Käsikirjoittaja:  Tarina: Eric Horsted David X. Cohen Käsikirjoitus: Eric Horsted (osat 1 & 2) Michael Rowe (osa 3) Eric Kaplan (osa 3) David X. Cohen (osa 4) Patric M. Verrone (osa 4)
Tuottaja:  Lee Supercinski Claudia Katz
Säveltäjä:  Christopher Tyng
Leikkaaja:  Paul D. Calder
Pääosat:  Billy West Katey Sagal John DiMaggio Tress MacNeille Maurice LaMarche Phil LaMarr Lauren Tom David Herman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox Television The Curiosity Company
Levittäjä:  20th Century Studios Home Entertainment Netflix
Ensi-ilta:   3. marraskuuta 2008  4. marraskuuta 2008  16. tammikuuta 2009
Kesto:  83 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Futurama: Moniniskainen monsteri
Seuraaja:  Futurama: Vihreän ajan tuolle puolen
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Futurama: Benderin peli (engl. Futurama: Bender's Game) on yhdysvaltalainen animaatioelokuva ja Futurama-elokuvasarjan kolmas elokuva. Elokuvan ensi-ilta oli 3. marraskuuta 2008 ilmestyttyään Isossa-Britanniassa. Yhdysvalloissa se julkaistiin päivää myöhemmin ja Australiassa 10. lokakuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 16. tammikuuta 2009. Aikaisemmat elokuvat olivat Futurama: Benderin jättikeikka ja Futurama: Moniniskainen monsteri. Seuraava elokuva on nimeltään Futurama: Vihreän ajan tuolle puolen.
Elokuvassa vierailevina tähtinä ovat George Takei, Rich Little ja Gary Gygax. Elokuva on omistettu edesmenneelle Gary Gygaxille, joka keksi Dungeons & Dragons -roolipelin.
Juoni

Elokuvassa pimeä aine (jota käytetään avaruusalusten polttoaineena) on lopussa ja Planet Express on konkurssin partaalla kiskurihintojen takia. Samaan aikaan Bender alkaa pelaamaan Dungeons & Dragons -lautapeliä Cubertin ja Dwightin kanssa. Pelaamisen aikana hänelle kehittyy mielikuvitus ja hän sekoaa ja hänet viedään mielisairaalaan. Planet Express aloittaa vaaralliset tehtävän: tunkeutua "Äidin" kaivokseen, josta kaikki pimeä aine on peräisin. Yllättäen kaivoksessa maa halkeaa ja Fry, Leela ja professori tippuvat maan alle Äidin ja hänen poikiensa kanssa. Samalla Benderkin katoaa mielisairaalan leikkauspöydältä jäljettömiin. Maan alla oleva maailma on ihmeellinen ja vaikuttaa siltä, että Bender olisi sen maailman sankari. Samasta maailmasta löytyy mm. Zoidberg suurena rapuhirviönä ja psykorobotti Roberto kuninkaana.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Billy West  | … |  Philip J. Fry, Frydo, professori Hubert Farnsworth, mahtava velho Greyfarn, Tri. Zoidberg, Zoidberg-hirviö, maanviljelijä, kääpiö, Smitty, Treedledum, sivuäänet   |
|  Katey Sagal  | … |  Leela, Leegola   |
|  John DiMaggio  | … |  Bender, Titanius Anglesmith, Igner, Ignus, Sal, varas, Hermaphrobotti, Frydon heijastus #1, URL, ovipoika robotti, sivuäänet   |
|  Tress MacNeille  | … |  Äiti, Momon, Turanga Munda, hoitaja Ratchet, Linda, Slurm kuningatar, aluksen tietokone, Natalie Maines, Intercom robotti, Rosie the Robot Maid, Swamp Hag, Centaurette, sivuäänet   |
|  Maurice LaMarche  | … |  Walt, Waltazar, The Scary Door Narrator, Tri. Perceptron, Morbo, Calculon, Hullu Hatuntekijä robotti, Vending Machine Robot, Killbots, Morcs, Kentauri, sivuäänet   |
|  Phil LaMarr  | … |  Hermes Conrad, Hermaphrodite, Dwight Conrad, Pay 'n' Chew robotti, Nibblonian #1, orja robotti, Peaches, sivuäänet   |
|  Lauren Tom  | … |  Amy Wong, Gynecaladriel, kiinalainen poika, sivuäänet   |
|  David Herman  | … |  Larry, Larius, Turanga Morris, Scruffy, Tri. Ogden Wernstrom, Roberto, Nibblonian #2, kokki, punaniska, militaristinen mies, Frydon heijastus #2, sivuäänet   |
|  Kath Soucie  | … |  Cubert Farnsworth, intialainen poika, sivuäänet   |
|  Frank Welker  | … |  Nibbler, peikot, Tyrannosaurus Rex, apina, jääkarhu, rotta, kanat, Tunneling Horror   |
|  Gary Gygax  | … |  Oma itse (otettu ääniarkistosta)   |
|  Rich Little  | … |  Oma itse   |
|  George Takei  | … |  Oma itse   |
George Arthur Sheltz

George Arthur Sheltz (20. huhtikuuta 1946 Houston, Texas – 21. joulukuuta 2021) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Galveston-Houstonin hiippakuntaan John Louis Morkovsky 15. toukokuuta 1971. Myöhemmin Galveston-Houston korotettiin arkkihiippakunnaksi, ja Sheltz sai 21. helmikuuta 2012 nimityksen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Hirinan titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. toukokuuta Daniel Nicholas DiNardo, jota avustivat Joseph Anthony Fiorenza ja Vincent Michael Rizzotto.
Sheltz syntyi George ja Margaret Sheltzille, ja hän oli kolmesta lapsesta ikäjärjestyksessä keskimmäinen. Hän varttui Houstonissa. Hänen isänsä oli diakoni, ja hänen Anton-veljensä sai pappisvihkimyksen 1976. Hänen setänsä/enonsa, monsignor Anton Frank oli ollut vuonna 1933 ensimmäinen hiippakuntaan papiksi vihitty syntyperäinen houstonilainen.
Sheltz valmistui Pyhän Tuomaksen yliopistosta Bachelor of Arts -arvolla filosofiassa ja Pyhän Marian seminaarista maisterinarvolla teologiassa. Hän sai vuonna 2000 monsignor-arvonimen.
George Armitage Miller

George Armitage Miller (3. helmikuuta 1920 Charleston, Länsi-Virginia – 22. heinäkuuta 2012 Plainsboro, New Jersey) oli yhdysvaltalainen psykologi. Hän oli yksi  kognitiivisen psykologian perustajista. Hän osallistui merkittävästi myös psykolingvistiikan ja ihmisen kommunikoinnin tutkimukseen. Yksi Millerin tunnetuimmista tuloksista on, että ihminen kykenee pitämään mielessään noin seitsemän asiaa, tai yksi tai kaksi enemmän tai vähemmän.
Miller teki yhteistyötä Noam Chomskyn kanssa Harvardin yliopistossa, ja he kirjoittivat artikkeleita laskennallisesta lingvistiikasta.
Gibraltarin kuninkaallinen poliisi

Gibraltarin kuninkaallinen poliisi (engl. Royal Gibraltar Police) on Gibraltarin poliisi. Se perustettiin vuonna 1830 yksinkertaisemmalla nimellä "Gibraltarin poliisi". Määritteen "kuninkaallinen" myönsi sille kuningatar Elisabet II vuonna 1992.
Historia

Gibraltarin poliisi on vanhin poliisivoima Kansainyhteisössä itse Britannian ulkopuolella, Metropolitan Police Lontoossa perustettiin vain yhdeksän kuukautta aiemmin. Gibraltarin poliisi luotiin vuonna 1830, kun järjestyksen ylläpito ja Gibraltar ylipäätään siirrettiin asevoimien vastuulta siviilihallinnolle. Poliisi aloitti toimintansa 25. heinäkuuta. Poliisivoimien ensimmäinen päällikkö oli Henry Morgan. 1800-luvun aikana poliisivoimat sai pikku hiljaa enemmän tehtäviä armeijalta ja poliisien lukumäärä kasvoi. Rajan avaaminen vuonna 1985 toi alueelle runsaasti lisää kävijöitä ja sitä myöten lisää haasteita poliisille. Lisänimen kuninkaallinen Gibraltarin poliisi sai 12. kesäkuuta 1992. Vuonna 2006 perustettiin Gibraltar Police Authority vastaamaan poliisin toiminnan tehokkuudesta. Gibraltarin kuninkaallinen poliisi on ottanut ajoittain yhteen Espanjan kanssa. Esimerkiksi vuoden 2012 tammikuussa poliisi pysäytti Gibraltarin aluevesillä espanjalaisen kalastusaluksen, mutta ei noussut alukselle koska sitä suojasi Espanjan Guardia Civilin alukset. Samankaltainen tapaus oli sattunut myös aiemmin samassa kuussa.
Tehtävät

Gibraltarin kuninkaallinen poliisi on Gibraltarin tullin ohella Gibraltarin toinen lakia toimeenpaneva elin. Poliiseja on yhteensä noin 220. 1990-luvulla perustettuun talousrikoksiin erikoistuneella osastolla on kuusi asiaan erikoistunutta tutkijaa. Poliisin komissaari vastaa alueen kuvernöörille, mutta poliisin rahoituksesta vastaa Gibraltarin parlamentti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gibraltarin kuninkaallinen poliisi Wikimedia Commonsissa
Gibraltarin kuninkaallisen poliisin sivut
Naispuolinen poliisi.
Poliisin partiovene.
Gian Carlo Menotti

Gian-Carlo Menotti
Gian-Carlo Menotti (7. heinäkuuta 1911 – 1. helmikuuta 2007) oli italialaissyntyinen, mutta Yhdysvalloissa asunut klassisen musiikin säveltäjä ja libretisti.
Menotti aloitti säveltämisen seitsemänvuotiaana. Hän sävelsi ensimmäisen oopperansa yksitoistavuotiaana. Menotti kirjoitti libreton siihen itse. Hän alkoi opiskella musiikkia konservatoriossa Milanossa vuonna 1923. Isänsä kuoleman jälkeen Menotti muutti äitinsä kanssa Yhdysvaltoihin. Menottin ensimmäinen täysimittainen ooppera The Consul esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1950.
Menotti oli erikoistunut oopperoiden säveltämiseen. Hän teki muutaman italiankielisenkin oopperan, mutta suurin osa hänen oopperoistaan on englanninkielisiä. Menotti kirjoitti kaikkiin oopperoihinsa libreton itse. Menotti sävelsi myös muun muassa baletteja ja pianokonserton. Omien teostensa lisäksi Menotti kirjoitti librettoja muun muassa Samuel Barberin oopperoihin. Barber oli Menottin elämänkumppani 30 vuoden ajan.
Menotti kuoli 95-vuotiaana sairaalassa Monacossa, jossa hänellä oli koti.
Oopperat (valikoima)

Amelia al ballo (1937)
The Old Maid and the Thief (1941)
Meedio (1946)
Puhelin (1947)
Konsuli (1950)
Ahmal and the Night Visitors (1951)
The Saint of Bleecker Street (1954)
Maria Golovin (1958)
Le dernier sauvage (1963)
Martin's Lie (1964)
Help! Help! The Globolinks! (1968)
The Most Important Man (1971)
Tamu-Tamu (1973)
The Hero (1976)
La Loca (1979)
Goya (1986)
The Wedding (1988)
Aiheesta muualla

Gian Carlo Menottin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Fundamentalisti (näytelmä)

| Fundamentalisti |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Juha Jokela
Aihe:  fundamentalistinen ja liberaali uskontokäsitys
Kantaesitys:  9. helmikuuta 2006
Kantaesityspaikka:  Teatteri Jurkka
Henkilöt
Henkilöt:  Markus  Heidi
Fundamentalisti on Teatteri Jurkassa vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Juha Jokelan käsikirjoittama näytelmä. Näytelmä on dialogi kahden uskontoon eri lailla suhtautuvan ihmisen, Heidin ja Markuksen välillä. Heidi edustaa näytelmässä fundamentalistin hahmoa. Markus on liberaalimpi pappi, joka ajattelee, että Raamattua tulisi tulkita symbolisesti eikä kirjaimellisesti. Kirjaimellisen ja symbolisen Raamatun tulkinnan ristiriita tuodaan esiin eksegetiikan kautta.
Fundamentalistia on esitetty vuosina 2006–2010 yhdeksässä suomalaisessa ammattiteatterissa. Åbo Svenska Teater on esittänyt sitä ruotsiksi nimellä Fundamentalisten.
Aiheesta muualla

Teatteri Jurkan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin Sanomien kritiikki
French Kiss with Kylie

| French Kiss with Kylie Akcent |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 30. elokuuta 2006
 Tyylilaji: eurodance, house
 Kesto: 52.51
 Levy-yhtiö: Roton
Akcentin muut julkaisut
| Primul capitol 2006 | French Kiss with Kylie 2006 | King of Disco 2007 |
French Kiss with Kylie on romanialaisen eurodance-yhtye Akcentin kansainvälisen läpimurron tuonut albumi, ja yhtyeen ensimmäinen, jossa oli mukana englanninkielisiä kappaleita. Albumi sisälsi kaksi suurta hittiä, Kylien ja JoKeron, joista jälkimmäinen oli mukana Romanian euroviisukarsinnoissa. Kummastakin kappaleesta tehtiin musiikkivideo ja ne julkaistiin myös singleinä. Videon saivat albumin kappaleista myös French Kiss, Spune-mi (Hey baby!) ja Suflet pereche. French Kiss With Kylie sisälsi 11 kappaletta ja lisäksi romaniankielisen version sekä remixin Kylie-hitistä ja lisäksi remixin JoKerosta.
Kappaleet

Kylie – 4.06
JoKero – 4.02
Phonesex – 3.06
French Kiss – 4.00
I Swear – 3.25
4 Seasons in One Day – 3.39
I'm Buying You Whisky – 3.19
S.O.S. – 3.45
Last Summer – 3.30
Spune-mi (Hey Baby!) – 3.24
Suflet Pereche – 4.20
Dragoste De Inchiriat – 4.06
Kylie – 3.36 (Crush Rock Remix)
JoKero – 4.32 (Activ & Optick Remix Edit)
Arvostelut

Findance / Antti Niemelä:
Goði

Tässä J. L. Lundin maalauksessa on kuvaus goðista, joka johtaa ihmisiä uhraamaan Thorille.
Goði (monikko goðar, fem. gyðja; muinaisnorjaksi: guþi) oli poliittinen ja yhteiskunnallinen asema Islannin vapaavaltiossa. Termillä oli alun perin uskonnollinen merkitys, ja se viittaa pakanalliseen johtajaan, jolla oli ennen kristinuskoa myös pappitehtävä vastuunalaisena tuomioistuimesta. Mutta nimike tunnetaan ensisijaisesti maallisena poliittisena arvonimenä keskiaikaisesta Islannista.
Käännös suomeksi
Goúrnes (Iraklion)

| Goúrnes Γούρνες |
| --- | --- |
 Goúrnes
 Koordinaatit: 35°17′46″N, 25°5′36″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Iraklion
Kunta:  Iraklion
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7101010005
Väkiluku (2011):  639
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Goúrnes (kreik. Γούρνες) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Iraklionin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 639 (vuonna 2011).
Goúrnesin kylä sijaitsee noin yhdeksän kilometriä lounaaseen Iraklionin kaupungista. Se on osa Iraklionin kaupunkiyhdyskuntaa ja nykyisin käytännössä Iraklionin esikaupunkeja.
Fundamentalistinen myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko

| Fundamentalistinen myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  uususkonnollinen liike
Teologia:  antitrinitianismi, restorationismi
Hallinto:  hierarkkinen
Toiminta-alue:  pääasiassa Yhdysvallat
Perustaja:  Lorin C. Woolley
Perustettu:  1930 Yhdysvalloissa
Irtautunut:  Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkosta
Jäseniä:  6-10 tuhatta
Kotisivu:  Fundamentalist Church of Jesus Christ of Latter-Day Saints (englanniksi)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fundamentalistinen myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (engl. Fundamentalist Church of Jesus Christ of Latter Day Saints) eli FMAP-kirkko on suurin myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluvista moniavioisuutta harjoittavista yhteisöistä.[lähde? ]
FMAP-kirkon keskuspaikka on vanhastaan ollut Utahissa Hilldalessa, joka muodostaa kaksoiskaupungin yhdessä Arizonassa sijaitsevan Colorado Cityn kanssa. Myös Bountifulissa Brittiläisessä Kolumbiassa on paljon liikkeeseen kuuluvia. Vuoden 2004 alusta liikkeen keskuspaikka näyttää kuitenkin siirtyneen Texasiin Eldoradoon. Liikkeen uskollisin ydin on muuttanut sinne muodostettuun kommuuniin nimeltä Yearning for Zion Farms (Siionin kaipuun farmit). Kommuunin alueelle on rakennettu temppeli. Siellä suoritetaan pyhiä toimituksia, jotka kirkon mukaan ovat välttämättömiä pelastuksen korkeimman asteen eli "korotuksen" saavuttamiseksi. Näitä ovat endaumenttiseremonia eli temppelivihkimys ja sinetöinti eli vihkiminen avioliittoon täksi ajaksi ja iankaikkisuudeksi. Toimitukset voidaan toimittaa myös sijaistoimituksina kuolleiden puolesta.[lähde? ]
Mormonifundamentalismin (FMAP) harjoittajia on eri ryhmissä 30 000–40 000, lähinnä Yhdysvalloissa. Fundamentalisteja yhdistäviä tekijöitä ovat tutkija Kim Östmanin mukaan usko valtavirran luopumukseen, varhaiseen uskonperintöön ja moniavioisuuden jumalalliseen luonteeseen.
Aiheesta muualla

Kim Östman: Mormonismin monet haarat. Siirtymiä sosiokulttuurisen jännitteen jatkumoilla Uskonnontutkija.  2(2017).
Goze

Goze-laulaja shamisenin kanssa valokuvassa vuodelta 1912.
Goze oli japanilaisista sokeista naisesiintyjistä käytetty historiallinen termi.
Goze-esiintyjien perinne alkoi tiettävästi keskiajalla ja huippuunsa se nousi Edo-kaudella 1600-luvulla. Goze-esiintyjien toiminta vastasi lähinnä kerjäämistä. Toiminta ei ollut kaupallisesti järjestelmällistä. Goze-esiintyjät tekivät esiintymisiään etenkin soittaen shamisenia ja kierrellen eri paikkakunnilta toisille. Yhteiskunnallisesti he eivät olleet erityisen arvostettuja. Esiintyjät saattoivat joskus saada maata tai joitakin etuoikeuksia paikallisilta hallitsijoilta, mutta toimeentulonsa puolesta he olivat pääsääntöisesti riippuvaisia suosiostaan etenkin köyhemmän väestönosan keskuudessa Japanin maaseudulla. Suosituksi tullut musiikinlaji tsugarujamisen sai alkunsa mahdollisesti goze-esiintyjien keskuudessa Tsugarussa Pohjois-Japanissa.
Goze-esiintyjiä toimi lähes nykypäiviin saakka. Esimerkiksi 1960- ja 1970-luvuilla tunnetun laulaja Keiko Fujin äiti ja Hikaru Utadan isoäiti oli goze-laulaja.