stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nelonen Media

| Nelonen Media |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  liiketoimintayksikkö
Avainhenkilöt:  Kari Laakso, liiketoimintajohtaja
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  sähköinen media
Emoyhtiö:  Sanoma Media Finland
Omistaja:  Sanoma
Kotisivu:  www.nelonenmedia.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nelonen Media on Sanoma-konserniin kuuluvan Sanoma Media Finland Oy:n liiketoimintayksikkö. Nelonen Media on viihdetalo, jonka mediaportfolio pitää sisällään niin video-, ääni-, kuin myös tapahtumatuotantoja.
Nelonen Median suurin yksittäinen osa on valtakunnallinen televisiokanava Nelonen, joka tavoittaa 24–55-vuotiaasta väestöstä 86 prosenttia. Viikoittain Nelosta katsoo 3,5 miljoonaa katsojaa. Nelonen on Suomen yleisöä tavoittavin kaupallinen televisiokanava.lähde?
Nelonen Median televisiokanavat ovat Nelonen, Liv, Jim ja Hero. Nelonen Median suoratoistopalvelu on Ruutu. Nelonen Median radiokanavat ovat Radio Suomipop, Radio Rock, Easy Hits, Classic Hits, Loop, Helmiradio, Aito Iskelmä, HitMix, Groove FM ja Kantriradio. Suomipopin Aamulypsyssä toimivat juontajina Tuukka Ritokoski ja Anni Ihamäki (äitiyslomasijaisena Janni Hussi). Suomipopin iltapäiviä juontavat Juuso Mäkilähde ja Tinni Wikström. Radio Rockin arkiaamuissa on Harri Moision, Kim Sainion ja Tytti Junnan Korporaatio. Muita Nelonen Median radiotaajuuksilta tuttuja ääniä ovat muun muassa Janne Saarinen, Juho Keskitalo, Juha Perälä, Elina Kottonen, Jone Nikula, Marce Rendic, Laura Vähähyyppä, Jussi69, Klaus Flaming, Ida-Liina Huurtela, Alina Kangasluoma, Jenni Alexandrova, Jussi Ridanpää, Karoliina Tuominen, Kimmo Vehviläinen, Suvi Hartlin, Sami Kuronen, Joonas Vuorela, Oku Luukkainen ja Sara Forsberg.lähde?
Nelonen Median Supla on äänikirja-, podcast- ja radiopalvelu. Suplaa käyttää kuukausittain yli 400 000 eri käyttäjää. Sisältöjä toistetaan kuukauden aikana 7 miljoonaa kertaa. Suplasta löytyy kahdeksan radiokanavan nettiradiot, yli 300 podcast-sarjaa ja satoja luettuja lehtiartikkeleita. Maaliskuussa 2020 palvelun valikoima laajentui äänikirjoihin.
Kaikki Sanoman videosisällöt TV-ohjelmista uutisiin ja urheiluun, lifestyle-aiheista peleihin, löytyvät Ruutu-videoverkostosta. Videoverkostoon kuuluvat Ruutu, IS, HS, Nelonen Median radiot, Sanoma Lifestyle sekä Pelikone- ja Älypää-sivustot.lähde?
Nelonen Media Live järjestää vuosittain neljätoista festivaalia ympäri Suomen. Se tuottaa myös useita musiikki- ja viihdetapahtumia megaluokan stadionkonserteista intiimepiin konserttisaleihin, sekä kaupallisessa yhteistyössä räätälöityjä risteilyjä kuten Goom-risteily ja Abiristelyt.
Nelonen Media omistaa osuuden Kaiku Entertainment-nimisestä levy-yhtiöstä, jonka artisteihin kuuluu muun muassa Maija Vilkkumaa, Anssi Kela, Juha Tapio, Laura Voutilainen, Tuure Boelius, Jukka Poika ja Mariska.
Nelonen Median festivaaleja

Aito Iskelmä Festivaali
Himos Juhannus
Iskelmä Festivaali
Jysäri
Kuopiorock
RMJ (Raumanmeren juhannus)
Rockfest
Suomipop Festivaali (Jyväskylä ja Oulu)
Tahko Juhannus
Tammerfest
Tikkurila Festivaali
Wanaja Festival
Nelonen Median viestinkanavia

TV:
Valtakunnallinen televisiokanava Nelonen
Nelosen rinnakkaiskanava Nelonen HD
Valtakunnallinen televisiokanava Jim
Valtakunnallinen televisiokanava Liv
Valtakunnallinen televisiokanava Hero
Radio:
Valtakunnallinen radioasema Radio Suomipop
Valtakunnallinen radioasema Radio Rock
Valtakunnallinen radioasema Easy Hits
Puolivaltakunnallinen radioasema Loop
Puolivaltakunnallinen radioasema HitMix
Puolivaltakunnallinen radioasema Groove FM
Puolivaltakunnallinen radioasema Aito Iskelmä
Puolivaltakunnallinen radioasema Classic Hits
Paikallisradio Kantriradio
Nettiradio Helmiradio
Audio:
Suoratoistopalvelu Ruutu
Audiosisältöpalvelu Supla
Palkinnot

Vuoden 2010 Radio Gaalassa myyntijohtaja Erkka Jaakkola palkittiin kategoriassa vuoden radioammattilainen.lähde?
Historia

Nelonen Median omistukseen siirtyivät 1.6.2012 Metroradio Finland Oy ja sen hallinnoimat kanavat Metro FM, Groove FM ja Radio Suomipop.
Nelonen Media ilmoitti heinäkuussa 2018 lopettavansa maksu-tv-toimintansa, jonka taival kesti 11 vuotta.
Elokuussa 2019 Sanoma Media Finland ilmoitti ostavansa Business FM:n ja Kevyt Kanava Oy:n. Radiokanavat siirtyivät osaksi Nelonen Mediaa syyskuun 2019 alussa.
Aiheesta muualla

Nelonen Media
Ruutu
Sanoma Media Finland
Nelonen Media
| --- | --- |
TV::  Nelonen  Nelonen HD  Jim  Liv  Hero 
Radio::  Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
Festivaalit::  Rockfest  RMJ  Himos Juhannus  Tahko Juhannus  Iskelmä Festivaali Himos / Pori  Jysäri  Wanaja Festival  Suomipop Festivaali Jyväskylä / Oulu  Tikkurila Festivaali  Tammerfest  Solar Sound Festival  Kuopiorock 
Suoratoisto- ja audiopalvelut::  Ruutu  Supla
Federal Art Project

Juliste Federal Art Projectin työllistämisvaikutuksista.
Federal Art Project  oli Yhdysvalloissa 1930-luvun laman aikana hallituksen käynnistämä tukijärjestelmä, joka työllisti yli 5000 taiteilijaa vuosina 1935–1939. Osa toimi valtion palkkaamina vapaina taiteilijoina, mutta suurin osa oli opetustehtävissä tai osallistui erilaisiin projekteihin.
Federaalityyli

Salemin vanha kaupungintalo (1816-1817).
Federaalityyli (engl. federal style) oli siirtomaatyylin jälkeen Yhdysvalloissa vaikuttanut uusklassistinen arkkitehtuurin suuntaus.
Federaalityylistä tuli hallitseva tyylisuuntaus Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen jälkeen, ja se säilytti asemansa aina 1830-luvulle saakka. Federaalityylissä oli vaikutteita palladionismista, Yrjöjen aikakauden arkkitehtuurista, Robet Adamin arkkitehtuurista, vapaamuurarien symboliikasta ja empiretyylistä sekä Thomas Jeffersonin myötä selkeästä uusklassismista.
Federaalityylin huomattavimpia edustajia olivat Thomas Jefferson ja Benjamin Latrobe. Suuntauksella oli selkeät filosofiset siteet Rooman tasavaltaan, jota nuori Yhdysvallat amerikkalaisten mielestä heijasti.
Jefferson käytti Nîmesin roomalaista Maison Carrée-temppeliä Richmondin vuosina 1785–1789 rakennetun Capitol-rakennuksen esikuvana. Richmondin Capitol oli ensimmäinen rakennus Yhdysvalloissa, joka rakennettiin kokonaisuudessaan roomalaisen temppelin mallin mukaan. Jeffersonin mittavin federaalityyliä edustava hanke oli vuosina 1817–1826 rakennettu Virginian yliopisto. Yliopiston kirjasto suunniteltiin Rooman Pantheonin mukaan. Presidenttikaudellaan Jefferson vahvisti federaalityylin asemaa ja edisti uuden pääkaupungin rakennushanketta, joka tulisi noudattamaan uusklassismin henkistä federaalityyliä.
Yhdysvaltain kongressitalon alkuperäisen suunnittelijan William Thorntonin myöhäiskauden töissä on selvästi nähtävissä Jeffersonin oikeaoppisen klassismin vaikutusta. Jefferson vaikutti vahvasti myös toiseen kongressitalon arkkitehdeista, Benjamin Latrobeen. Latroben päätöitä on Baltimoren katolinen katedraali, jota voidaan pitää yhtenä federaalityylin loistavimpana esimerkkinä Yhdysvalloissa. Tämän työn jälkeen Latrobe kutsuttiinkin Washingtoniin valvomaan Capitolin rakennustöitä.
Löytänä (järvi Viitasaarella)

| Löytänä |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Kunnat:  Viitasaari
Koordinaatit:  63°13′33″N, 25°38′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen pohjoisosan alue (14.43)
Laskujoki:  Palokoski Ylä-Keiteleen
Järvinumero:  14.438.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  116,9 m  
Pituus:  6,7 km  
Leveys:  2,5 km  
Rantaviiva:  24,142 km  
Pinta-ala:  6,46629 km²   
Tilavuus:  0,02168758 km³  
Keskisyvyys:  3,35 m  
Suurin syvyys:  11 m  
Saaria:  2
 fiLöytänä 
Löytänä on Keski-Suomessa Viitasaarella Löytänän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 647 hehtaaria eli 6,5 neliökilometriä, se on 6,7 kilometriä pitkä ja 2,5 kilometriä leveä. Se sijaitsee lähellä Puhtiputaan rajaa ja Valtatie 4 kulkee sen läheltä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 21,69 miljoonaa kuutiometriä eli 0,02169 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,4 metriä ja suurin syvyys on 11 metriä. Järven rantaviivan pituus on 24,1 kilometriä.
Luontoarvoja

Järven eliöstöön kuuluvat ahven, muikku ja jokirapu.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen pohjoisosan alueella (14.43), jonka Löytänän valuma-alueeseen (14.438) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,9 metriä mpy. Järven vedet laskevat Ylä-Keiteleeseen Lökönjokea pitkin.
Etsivä keskuspoliisi

Suomen valtiollisen poliisin pää­toimistona vuodesta 1920 toiminut rakennus Ratakadun ja Fredrikin­kadun risteyksessä Helsingissä.
Etsivä keskuspoliisi (lyh. EK, ruots. Detektiva centralpolisen) oli vuosina 1919–1938 toiminut Suomen valtiollinen salainen poliisi. Se oli nykyisen suojelupoliisin varhainen edeltäjä. Etsivä keskuspoliisi omistautui varsinkin kommunismin vastaiselle toiminnalle.
Suomen valtiollisen turvallisuuspoliisin edeltäjät > Ennen itsenäisyyttä

Aikaisemmin Suomen suuriruhtinaskunnassa oli toiminut Ohrana, keisarillisen Venäjän salainen poliisi. Suomessa Ohranan tärkeimpänä tehtävänä oli ollut estää itsenäisyysliikkeen toiminta.
Suomen itsenäistyttyä 6. joulukuuta 1917 omaa salaista poliisia ei heti perustettu. Suomen sisällissodan aikana 1918 kummallakin puolella perustettiin omat poliittisen ja sotilaallisen tiedustelun osastot. Valkoisen puolen tiedustelu toimi hiukan näkyvämmin.
Suomen valtiollisen turvallisuuspoliisin edeltäjät > Yleisesikunnan osasto III

Sodan jälkeen kesällä 1918 siirrettiin sotilaallinen tiedustelu Yleisesikunnan osasto III:lle ja poliittinen valvonta Valtiorikoslain tiedusteluosastolle, joka oli Senaatin sisäasiaintoimituskunnan alainen. Valtiorikoslain tiedusteluosasto oli toiminnassa vain lyhyen aikaa ja sen tehtävät siirrettiin Osasto III:lle. Näin sotilaallisen tiedustelun lisäksi osasto valvoi myös siviilien ja ulkomaalaisten toimintaa.
Osasto III:n ongelmaksi muodostui tuolloin vallinnut sisäinen saksalaismielisyys ja tiukka sotilaallisuus. Organisaatio nimeä myöten oli kopio Saksan Keisarillisen yleisesikunnan osasto IIIB:stä. Osasto jakautui Sotilasasian osastoon ja Yleisesikunnan passiosastoon, jonka tehtävä oli hoitaa enimmät siviiliasiat.
Osaston johtajia olivat muun muassa myöhemmin oikeistoradikaaleina tunnetut itsenäisyysaktivistit Eino Suolahti ja päämajan osastopäällikkö Kai Donner. Osastossa työskenteli myös tulevan EK:n johtaja Ossian Holmström.
Saksalaismielisyys ja ajatus sotilaista hoitamassa siviiliasioita herätti poliittisessa johdossa epäluottamusta ja osasto pyrittiin hajottamaan. Syntyneen luottamuspulan vuoksi osaston johtaja Eino Suolahti erosi tammikuussa 1919, ja helmikuussa valtion valvonnalliset tehtävät siirrettiin sisäasiainministeriölle, jonne Yleisesikunnan passiosasto siirtyi. Yleisesikunnan käsiin jäi ainoastaan sotilaallinen tiedustelu.
Myöhemmin kesällä uusi Kaarlo Castrenin johtama hallitus päätti perustaa osasto III tilalle kokonaan uuden, tosin tuolloin tilapäiseksi määritellyn valtiopoliisin.
Etsivän keskuspoliisin perustaminen 1919

13. elokuuta 1919 valtioneuvosto perusti uuden valtiopoliisiorganisaation, joka sai nimekseen Etsivä keskuspoliisi, lyhennettynä EK.
EK:n tehtävänä oli valtioneuvoston ohjesäännön mukaan valvoa voimassa olevaa valtiojärjestelmää ja maan itsenäisyyttä vastaan suunnattua toimintaa sekä ehkäistä kaikkien valtio- ja maanpetollisten suunnitelmien toteuttaminen.
”Etsivän keskuspoliisin tehtävänä on koko valtakuntaa käsittävänä poliisitoimistona pitää silmällä ja mahdollisuuden mukaan ehkäistä kaikkia yrityksiä ja toimia, jotka ovat tähdätyt valtakunnan itsenäisyyttä vastaan taikka ovat omiansa järkyttämään valtakunnan yleistä turvallisuutta tahi laillista yhteiskuntajärjestystä.” — Valtioneuvoston ensimmäinen väliaikainen ohjesääntö (13.8.1919). 1 §.
Etsivä keskuspoliisi toimi koko olemassaolonsa ajan jatkuvan lakkautusuhan alla, koska sen menolupa vahvistettiin vain kolmeksi kuukaudeksi kerrallaan.
Organisaatio

EK jakaantui Helsingin pääosastoon ja paikallisiin alaosastoihin. Pääosastolla oli neljä toimistoa, joista kansliatoimisto toimi talousosastona, passiosasto vastasi ulkomaan matkustajaliikenteen valvonnasta ja antoi lausuntoja, valvontatoimisto vastasi tiedustelutoiminnasta ja maassa olevien ulkomaalaisten silmälläpidosta. Tutkintatoimiston tehtävänä oli valvoa sisäistä turvallisuutta uhkaavia hankkeita. Toimisto suoritti tarvittavat tutkimukset ja kuulustelut ja hoiti asian eteenpäin oikeuslaitokselle.
Virastossa työskenteli alkuun 130 ihmistä, seuraavana vuonna jo 200. Vuonna 1922 työntekijöiden määrä oli 255, 1927 se oli 162 ja 1935 noin 140. Määrärahoja myönnettiin tilapäisyyden vuoksi alkuun vain kuukaudeksi kerrallaan, sittemmin aina puoleksi vuodeksi. Vähäisen henkilökunnan vuoksi EK käytti kotitarkastuksissa ja pidätyksissä poliisin tai suojeluskunnan virka-apua. EK liitettiin pysyvästi sisäministeriöön vasta 1927.
EK:n toimisto sijaitsi Helsingin Ratakatu 12:ssa, jossa nykyään ovat Suojelupoliisin tilat. EK:lla oli alkuun 16 alaosastoa ja edustustoa pitkin maata, lähinnä Itä-Suomessa. Myöhemmin alaosastojen määrä vaihteli tarpeen mukaan. EK toimi usein yhteistyössä yleisesikunnan valvontatoimiston sekä poliisiviranomaisten kanssa.
Organisaatio > Päälliköt

Toivo Hukkinen 1919-1920
Ossi Holmström 1920-1922
Frans Klemetti 1923
Esko Riekki 1923-1938
Alkuvaihe 1919–1923

Alussa EK seurasi Ahvenanmaan itsenäistämistä tai Ruotsiin liittämistä ajaneiden suomenruotsalaisten separatistien toimintaa. Tällöin alkuaikoina perustamisesta lähtien EK:n johtajana toimi lakimies Toivo Hukkinen, mutta hänen nimittämisensä herätti arvostelua aktivistien keskuudessa, eikä hän ehtinyt olla virassa kuin muutaman kuukauden. EK:n johtajaksi valittiin 1. tammikuuta 1920 yleisesikunnan tiedustelusta aktivistijohtaja Ossian ”Ossi” Holmström, joka tunnettiin aktivistipiireissä nimellä Strömfors.
Alkuvaihe 1919–1923 > Taustaa: kommunistien organisoituminen

Sisällissodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle paennut punaisten jyrkkä siipi organisoitui 29. elokuuta 1918 Moskovassa Suomen Kommunistiseksi Puolueeksi, SKP:ksi, joka otti tavoitteekseen vallankumouksen Suomessa ulkoparlamentaarisin keinoin ja proletariaatin diktatuurin perustamisen. Suomessa puolue julistettiin lähes välittömästi laittomaksi. Syksyllä 1919 kommunistit valtasivat sosiaalidemokraattisen nuorisoliiton hallinnon, ja yrittivät nousta koko puolueen johtoon, mutta jäivät joulukuisessa puoluekokouksessa vähemmistöön. Kommunistit ja SDP:stä irtautuneet vasemmistoradikaalit perustivat seuraavana keväänä Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen, jonka puolueohjelman kirjoitti O. W. Kuusinen. SKP:n ollessa kielletty SSTP toimi kommunistien peiteorganisaationa. Toiminnan tiedustelu ja ehkäisy nousi EK:n päätehtäväksi.
SKP lähetti vuonna 1920 Suomeen salaisesti yhteensä 32 punaupseeria, joiden tehtävänä oli käynnistää uudestaan punakaartien toiminta. EK pääsi pian heidän jäljilleen: 8 pidätettiin, 8 pakeni takaisin Neuvosto-Venäjälle, 1 kuoli, 2 pakeni Ruotsiin, 3 onnistui piiloutumaan Suomessa, loppujen kohtalosta ei ole tietoa.
Alkuvaihe 1919–1923 > Sisäpoliittiset paineet talvella 1922

Sisäpoliittinen tilanne aiheutti muutospaineita EK:n toimintaa kohtaan. Sosiaalidemokraatit ja kommunistit alkoivat pian vaatia valtiollisen poliisin lakkauttamista. Maalaisliiton ja Edistyspuolueen muodostama vähemmistöhallitus asetti 26. tammikuuta 1921 komitean uudistamaan Suomen poliisilaitosta. Komitean puheenjohtajana toimi Uudenmaan läänin maaherra Ilmari Helenius ja jäseninä olivat ulkoministeriön kansliapäällikkö Pontus Artti, Etsivän keskuspoliisin päällikkö Ossi Holmström, Turun poliisimestari H. A. Lindqvist ja Helsingin poliisimestarin lainopillinen apulainen Hugo Sundquist.
Edistyspuoluetta edustanut hallituksen sisäasiainministeri Heikki Ritavuori ilmoitti halunsa uudistaa myös valtiollisen poliisin. Sisäministeri oli ajautunut ajoittain ristiriitoihin aktivistipiirien vetämän Etsivän keskuspoliisin kanssa. EK:n henkilöstö koostui entisistä vapaus- ja heimosotureista, poliiseista, suojeluskuntalaisista ja jääkäreistä, ja organisaatio oli muodostunut osaksi aktivistien sisärengasta. Se, minkä takia nämä ryhmät olivat vahvasti edustettuina EK:ssa, johtui siitä käytännön syystä, että nämä olivat ainoita henkilöitä, jotka olivat saaneet eräänlaisen turvallisuusalan koulutuksen. Maassa oli pula valtion turvallisuustehtäviin koulutetuista virkamiehistä. Ritavuori halusi antaa EK:n alaosastojen tehtävät paikallispoliisille, jotta maaherrat voisivat valvoa toimintaa. EK:n pääosastosta olisi muodostettu yleinen poliisikeskus, johon olisivat kuuluneet rikospoliisi, passiosasto ja kieltolakia valvova poliisi. Toiminta ja rahoitus olisi muutettu vakiintuneelle pohjalle: nyt EK:n määrärahat vahvistettiin kuukausittain ja toimilupa joka vuosi. Näin olisi syntynyt vakinainen valtiollisen poliisin, rikospoliisin ja kieltolakipoliisin muodostama kolmiosainen Keskuspoliisilaitos.
Alkuvaihe 1919–1923 > Ministeri Ritavuoren murha

Oikeistossa tulkittiin, että Ritavuori aikoi lakkauttaa valtiollisen poliisin kommunisteja miellyttääkseen. Maassa järjestettiin kansalaiskokouksia, joissa vaadittiin, ettei valtiolliseen poliisiin organisaatioon saanut koskea. Kaksi viikkoa uudistusilmoituksesta, 14. helmikuuta 1922 Ritavuori murhattiin. Murhaaja, aktivisti Ernst Tandefelt sanoi yhdeksi motiivikseen Ritavuoren suunnitelmat valtiollisen poliisin ”lakkauttamisesta”. Uudistus olisi todennäköisesti lopettanut aktivistien vallan EK:ssa, ja onkin arveltu, että murhan takana olivat aktivistipiirit ainakin jonkinlaisena tukena. EK ei ottanut osaa murhatutkimuksiin, vaikka sisäministerin murhan selvittely olisi kuulunut valtiolliselle poliisille.
Alkuvaihe 1919–1923 > Organisaatiouudistuksen hylkääminen

Uusi sisäasiainministeri Heimo Helminen ei pitänyt toiminnan uudelleenjärjestämistä tärkeänä. Komitea sai mietintönsä valmiiksi joulukuussa 1923, mutta sen ehdotuksia vastustettiin eduskunnassa, joten Etsivä Keskuspoliisi jäi koko olemassaolonsa ajaksi väliaikaiseksi organisaatioksi, jonka tuli hakea toimilupaa joka vuosi. EK:n henkilökunnan asema kuitenkin parani.
Holmströmin jätti tehtävänsä tasan kolmen vuoden jälkeen 1. tammikuuta 1923. Seuraajaksi nousi EK:n apulaispäällikkönä 13. elokuuta 1919 – 31. joulukuuta 1922 toiminut Frans Klemetti.
Alkuvaihe 1919–1923 > Klemetin aika ja Kallion leikkaus 1923

Kesän 1922 eduskuntavaaleissa SSTP oli saanut lähes 15 prosenttia äänistä ja 27 kansanedustajaa. Puolueen vaalimenestyksen myötä EK keskittyi entistä tiiviimmin kommunistien toiminnan estämiseen. Aktivistijohtaja Holmströmin aikana EK oli antanut tietoja kommunisteista ja kommunisteiksi epäillyistä suoraan suojeluskunnille. Toiminta jatkui myös Holmströmin kauden jälkeen.
Kyösti Kallion johtama maalaisliiton ja edistyspuolueen keskustahallitus päätti yhdessä EK:n kanssa aloittaa keväällä vuonna 1923 hyökkäyksen äärivasemmistoa vastaan. Huhtikuussa kommunistien haltuunsa ottama sosiaalidemokraattinen nuorisoliitto lakkautettiin. Toukokuussa SSTP muutti nimensä neutraalimmaksi Suomen Työväenpuolueeksi (STP), mutta elokuussa oikeusministeri Otto Åkesson määräsi EK:n pidättämään yli 200 puolueen aktiivia ja takavarikoimaan STP:n kirjapainot. Myös kaikki 27 STP:n kansanedustajaa pidätettiin. Turun hovioikeus tuomitsi 189 pidätettyä eripituisiin vankeusrangaistuksiin valtiopetoksen valmistelusta, ja määräsi STP:n lakkautettavaksi. Sen sijaan kirjapainojen takavarikoinnille ei löytynyt laillista syytä. Klemetin kausi päättyi hänen yllättävään kuolemaansa 19. elokuuta 1923 pian tämän ”Kallion leikkaukseksi” kutsutun operaation jälkeen.
Riekin aika 1923–1938

Elokuussa 1923 EK:n johtajaksi valittiin oululainen Esko Riekki. Riekki oli entinen aktivisti, jääkärivärväri, heimosoturi, kalterijääkäri ja etappimies, joka oli toiminut ennen Etsivän keskuspoliisin tehtäviä Tornion poliisimestarina. Vuonna 1916 tsaarin Ohrana oli pidättänyt Riekin jääkäritoiminnan takia ja vienyt tämän kuulusteltavaksi Špalernajan tutkintovankilaan. Vankeudessa Riekki oppi kuulustelumenetelmiä, mutta kävi itsekin lähellä henkilökohtaista murtumista. Riekin sellitoveri Špalernajassa oli Vihtori Kosola.
Riekin aika 1923–1938 > Esko Riekin aktivistitausta

Riekki oli vielä vuonna 1919 suunnitellut Mannerheimin johtoon nostavaa oikeistokaappausta ja siitä seuraavaa Pietarin sotaretkeä. Hän ei ollut uskonut demokratian saavan aikaan aktivistien tavoittelemaa vahvaa Suomea, ja oli kuulunut aktivistiryhmään, joka katsoi, etteivät poliitikot ja valtiovalta kyenneet näkemään Suomen etuja. Luonteeltaan realisti ja kiihkoton Riekki kuitenkin sopeutui poliittiseen parlamentarismiin ja halusi toimia valtajärjestelmän sisältä päin. Entinen järjestelmän vastustaja vannoi puolustavansa demokratiaa ja vallitsevaa yhteiskuntajärjestelmää.
Riekin aika 1923–1938 > EK:n toiminnan uudelleenjärjestelyt

Alkuun Riekki haaveili muokkaavansa EK:sta täysin uudenlaisen poliittisen poliisin ilman minkäänlaisia ulkomaisia esikuvia, mutta yhteistoimintaa ulkomaisten tiedusteluorganisaatioiden kanssa kuitenkin harrastettiin aktiivisesti yhteisten operaatioiden ja koulutusvaihdon muodossa. Oppia haettiin saksalaisilta, joilta omaksuttiin muun muassa myöhemmin epäluuloja herättänyt laaja henkilökorttijärjestelmä. Oppia haettiin myös Baltian maista, ja Ruotsin poliisin kanssa ylläpidettiin yhteistyötä . Riekki muokkasi EK:ta ja sen ohjeistusta rankalla kädellä. EK alkoi tehostua ja kasata laajasti tietoa myös ulkomaisista toiminnoista, varsinkin suomalaisten kommunistien toimista Neuvostoliitossa.
Riekin aika 1923–1938 > EK:n kohteet

Riekin johtama EK keskittyi kommunistien vakoiluun. Samalla Riekki vahvisti EK:ta ja teki siitä vakavasti otettavan valtiollisen poliisin, joka ei ollut vain aktivistien sisärenkaan osa, kuten Holmströmin aikana. Ahvenanmaan osasto piti silmällä paikallisia separatisteja. Kohteena olivat myös valkoiset venäläiset emigrantit, joita saatettiin epäillä vakoilusta, keisarivallan palauttamissuunnitelmista tai vain rikollisuudesta, joka liittyi yleensä talouteen. Etsivällä Keskuspoliisilla oli töitä myös pirtunsalakuljettajien kanssa, koska koko 1920-luvun voimassa ollutta kieltolakia noudatettiin hyvin heikosti. EK myös seurasi postiliikennettä ja teki yhteistyötä rajavartiolaitoksen kanssa.
Tarkalla toiminnallaan EK keräsi laajan tietoaineiston. EK:n tiedonkeruu oli hyvin henkilökeskeistä, tietoja kerättiin jatkuvasti erillisiin henkilömappeihin. Arkisto laajeni huomattavaksi: Kansallisarkistossa säilytettävässä EK:n henkilökortistossa on merkintöjä lähes 200 000 henkilöstä. EK:n aikana Suomen väkiluku oli 3–3,5 miljoonaa henkeä, joten yli 5 prosenttia väestöstä oli tiedustelupoliisin arkistossa.
Kiivaasta sisäpoliittisesta vastustuksesta huolimatta Riekki rakensi EK:sta 1920-luvun loppuun mennessä poliisihallinnon vaikutusvaltaisimman osan. Vuonna 1927 EK:n vältti vain juuri ja juuri lakkauttamisensa ja tehtäviensä siirtämisen rikospoliisille. EK:n työntekijä, entinen aktivisti ja vapaussoturi, nuori lakimies Urho Kekkonen ehdotti julkisesti muutosta joka olisi lopettanut koko organisaation. Lopulta EK siirrettiin sisäasiainministeriön poliisitoimiston alaiseksi. EK itse asiassa vahvistui siirrosta entisestään.