stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tampereen maantiede
Fyysinen maantiede > Vesistöt

Tampereella on järviä ja lampia lähes 200. Niistä yli 10 hehtaarin järviä on 50.
Näsijärvi on Pirkanmaan suuri keskusjärvi. Se on pituudeltaan 44 km, leveydeltään 5–7 km ja pinta-alaltaan 265 km². Sen syvin kohta noin 70 metriä. Järven rantaviiva on rikkonainen; mantereelle työntyy syviä lahtia, joiden väliin jää pitkiä niemiä. Komein tällainen lahti on Koljonselältä mantereelle pistävä Pengonpohja, joka on liki kahdeksan kilometriä pitkä. Näsijärvi laskee vetensä Tammerkosken ja Pyhäjärven kautta Kokemäenjokeen, josta vesi jatkaa Selkämereen. Korkeuseroltaan Näsijärven vesistö jakautuu kahteen osaan, sillä Näsijärven pohjoispäässä olevalla Muroleen kanavalla on yhden metrin korkuinen sulutus latvavesien ollessa 96 metriä merenpinnan yläpuolella.
Tampereen eteläpuolella sijaitseva Pyhäjärvi on pinta-alaltaan 124 km² ja syvin kohta on 46 metriä. Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistöön ja se on vesistön keskusjärvi. Pyhäjärveen laskee vettä Näsijärvestä Tammerkosken kautta sekä Vanajavedeltä. Pyhäjärvestä vesi taas laskee Nokianvirran kautta Kuloveteen ja sieltä Kokemäenjoen kautta Pohjanlahteen.
Pyhäjärven ja Näsijärven yhdistää Tammerkoski, joka virtaa Tampereen läpi padottuna. Kosken pudotuskorkeus on lähes 19 metriä. Itse Tampereen nimi pohjautuu Tammerkoskeen.
Tampereen kaupunkialueella sijaitsevia järviä ovat lisäksi Iidesjärvi, Alasjärvi, Peltolammi, Särkijärvi, Hervantajärvi, Kaukajärvi, Tohloppi ja Tesomajärvi.
Raakavedestään Tampere ottaa 73 % kirkasvetisestä Roineesta ja loput neljältä pohjavedenottamolta, jotka sijaitsevat Messukylässä, Hyhkyssä, Julkujärvellä ja Pinsiössä. Tampereella on viisi vesitornia ja yksi maan sisälle rakennettu vesisäiliö, joka on kaupungin vanhin veden varastointiin tarkoitettu säiliö, ja valmistui vuonna 1898. Vanhin vesitorni on Kaupin vanha vesitorni, joka valmistui vuonna 1928. Sen viereen rakennettiin 1950-luvun lopussa suurempi Kaupin uusi vesitorni, joka on vesimäärältään kaupungin suurin: 10 000 m³. Muut vesitornit ovat Hervannan vesitorni, Peltolammin vesitorni ja Tesoman vesitorni.
Fyysinen maantiede > Harjut

Tampereella on muun muassa Pispalan, Pyynikin ja Kalevan soraharjut. Nämä harjut kuuluvat 200 kilometriä pitkään harjujaksoon, joka alkaa Salpausselältä ja jatkuu kaakkois-luoteissuunnassa Kankaanpäähän asti. Paarlahti on samansuuntainen Näsijärven lahti, joka on nimitetty Suomen ainoaksi vuonoksi. Pyynikinharju on maailman suurin soraharju.
Fyysinen maantiede > Suojelualueet

Tampereella on 11 luonnonsuojelulain nojalla rauhoitettua aluetta. Näiden alueiden yhteispinta-ala on 238 hehtaaria. Teiskon Vattulan luonnonsuojelualue on Tampereen suurin. Sen pinta-ala on 61 hehtaaria. Uusin luonnonsuojelualue on Vaakkolammin-Likokallion luonnonsuojelualue, joka sijaitsee Kaarilassa ja Epilässä. Se perustettiin 28. joulukuuta 2005. Tampereen tunnuslaji on linnuista västäräkki, eläimistä tummaverkkoperhonen ja kasveista orvokki.
Kulttuurimaantiede > Keskusta

Tampereen keskusta-alue sekä myös Pyynikin, Ylä-Pispalan sekä Ala-Pispalan kaupunginosat sijaitsevat Pyhäjärven ja Näsijärven välisellä kannaksella. Näsijärven korkeus meren pinnasta on 95 metriä ja Pyhäjärven 77 metriä. Näsijärveä ja Pyhäjärveä yhdistää Näsijärvestä lähtevä ja Tampereen keskustan halki virtaava valjastettu Tammerkoski, jonka putouskorkeus on 18 metriä. Kaupungin sijainti vesivoimaa tuottavan kosken partaalla kahden pitkän vesistöreitin välissä oli eräs tärkeimmistä virikkeistä sen perustamiseen 1770-luvulla.
Tampereen keskustan kadut muodostavat tyypillisen ruutukaavan. Keskustan länsi­laidalla kulkee pohjois-etelä­suuntainen puistokatu, Hämeenpuisto, joka johtaa Pyhä­­järven rannasta lähelle Näsi­järveä. Leveä Hämeenkatu johtaa itä-länsi­suuntaisesti rautatieasemalta Hämeen­puistoon ja ylittää Tammer­kosken Hämeensiltaa pitkin. Hämeen­kadun suuntainen on myös keskusta-alueen pisin katu, Rautatien­kadulta Pyynikille ulottuva Satakunnankatu, joka ylittää Tammer­kosken Satakunnansiltaa pitkin.
Tampereen Keskustori sijaitsee Tammer­kosken länsi­rannalla lähellä Hämeensiltaa. Sen laidalla sijaitsevan Vanhan kirkon tapulin koordinaatit ovat 61°29′54″N, 023°45′42″E. Nykyisin Tampereen liikenteellisenä keski­pisteenä voidaan kuitenkin pitää Liisankallion kaupungin­osassa sijaitsevaa Itsenäisyydenkadun, Teiskontien ja Kalevan puistotien risteystä.
Tampere perustettiin alun perin Tammerkosken länsirannalle. Vuonna 1877 siihen liitettiin kosken itäpuolella sijaitseva, siihen saakka Messukylään kuulunut Kyttälän alue, jonne rautatieasemakin oli jo sitä ennen rakennettu ja joka nykyisin on osa Tampereen keskustaa.
Kulttuurimaantiede > Katuja

Tampereen pisin katu on Hervannan valtaväylä, jonka pituus on 7,8 kilometriä. Toisena on Lempääläntie ja Aitolahdentie (6 km). Lyhin katu on 23,47 metriä pitkä Helenankuja, jonka varrella olevan talon seinään ruuvattiin asiasta kertova muistolaatta vuonna 1996. Silloista pisin on Lakalaivassa sijaitseva Postitorven Risteyssilta 386 metrillään. Toiseksi pisin on Vuorekseen heinäkuussa 2011 valmistunut Särkijärven silta, joka ylittää Särkijärven 310 metrin pituisena. Kolmanneksi pisin on Lakalaivassa sijaitseva Rotatorin Risteyssilta (299 m). Arranmaan Ratasilta Peltolammilla on 291 metriä.
Kulttuurimaantiede > Kaupunginosia ja kyliä

1920-luvulle asti kaupunginosat numeroitiin, ja nimet niille vakiintuivat myöhemmin.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tammerkosken länsipuolella  Finlayson, aikaisemmin Näsi (I kaupunginosa)  Tammerkoski eli ydinkeskusta, aikaisemmin Keskikaupunki (II)  Nalkala (III)  Amuri (IV–V)  Kaakinmaa (VI)  Pyynikinrinne (VII)  Särkänniemi (VIII) |  Tammerkosken itäpuolella  Armonkallio eli Naistenlahti, josta osa nykyisin tunnetaan Tampellan alueena (IX)  Jussinkylä tai Juhannuskylä (X)  Kyttälä (Eteläosa, pohjoisosa; XI, XII)  Ratina (XIII)  Tammela (Osmonmäki, keskiosa, eteläosa; XIV, XV, XVI)  Tulli (XVII) |  Varhaiset esikaupunkialueet  Kalevanharju (XVIII)  Kalevanrinne (XIX)  Liisankallio (Tammelan vainiot) (XX)  Petsamo (XXI)  Lappi eli Käpylä (1914)  Linnainmaa  Kissanmaa |  Hatanpään kartanon alueet (liitetty 1920)  Hatanpää (XXII) 1920  Viinikka (XXIII) 1914  Nekala (XXIV)  Vihioja (XXV)  Jokipohja (XXVI)  Härmälä (esikaupunkialuetta ei enää numeroitu sitä kaavoitettaessa 1925). |
Vuonna 1922 liitettiin Messukylän kunnasta Järvensivu ja kaupungin länsipuolelta Pohjois-Pirkkalan (nyk. Nokia) Harjun seurakunta 1937 eli Pispala, nykyisin myös Tahmela, Hyhky, Epilä, Tesomajärvi, Kalkku, Myllypuro, jne. Koko loppu Messukylä liitettiin 1947. 1950-luvulla alueelle rakennettiin Kalevan kaupunginosa. Vuonna 1950 liitettiin kaupunkiin Lielahti, jolloin Tampere saavutti nykyisen rajansa lännessä. Pohjoisessa kaupunkiin liitettiin vielä Aitolahti 1966 ja Teisko 1972. Muutaman tuhannen asukkaan Teisko lähes kolminkertaisti Tampereen maapinta-alan.
Lännessä ja pohjoisessa asutus on laajentunut Kissanmaalle ja Kauppiin, idässä ja etelässä Peltolammille, Multisiltaan, Järvensivuun, Kaukajärvelle, Annalaan, ja Hervantaan. Uusin perusteilla oleva kaupunginosa on Tampereen ja Lempäälän rajalle rakennettava kuntien yhteinen 14 000 asukkaan lähiö, Vuores.
Kaiken kaikkiaan kaupungin puisto-osasto listaa yli sata kaupunginosaa.
Ilmasto

Tampereella vallitsee boreaalinen väli-ilmasto. Talven ja kesän lämpötilaerot ovat selvät. Esimerkiksi vuonna 2005 Tampereen korkein lämpötila oli 28,7 °C, kun taas matalin lämpötila −18,8 °C. Korkeimmat lämpötilat mitataan normaalisti heinäkuussa, mutta aurinkoisinta Tampereella on kesäkuussa, jolloin auringonpaistetunteja muodostuu keskimäärin 272. Pilvisintä on loppuvuodesta, loka-joulukuussa.
Vuodessa sademäärä on noin 600 millimetriä. Sateisin kuukausi on elokuu, ja syyssateet saattavat olla toisinaan runsaita syys-marraskuulla, mikä on tyypillistä Etelä-Suomen ilmastolle. Kevät on vuoden kuivin vuodenaika.
Kuten koko Suomessa, Golfvirran vaikutus näkyy myös Tampereella. Ilmasto on hieman lämpimämpi kuin vastaavilla leveysasteilla muualla maapallolla. Tampereen ilmastoon vaikuttavat myös muun muassa Pyynikinharju, kaupungin etelä- ja pohjoispuolella sijaitsevat järvenselät, sekä ympäri vuoden avoinna pysyvä Tammerkoski.
Tampereen seudun ilmasto-oloja tutkii Tampere-Pirkkalan lentokentälle sijoitettu Ilmatieteenlaitoksen Länsi-Suomen aluetoimisto, joka on mitannut Tampereen vuosisadan korkeimmaksi lämpötilaksi 33,1 astetta (v. 1914) ja matalimmaksi −37 astetta (v. 1967). Tuulen on myös havaittu käyvän useimmiten etelästä. Myös Härmälässä on merkittävä sääasema.
Suomen ilmastovyöhykkeistä Tampere sijoittuu eteläboreaaliseen vyöhykkeeseen.
Eurostatin vuonna 2008 tekemässä tutkimuksessa havaittiin, että Tampereella on Euroopan kaupungeista kahdeksanneksi eniten sadepäiviä.
Näsijärvi talvella, taustalla Näsinneula.
Pyynikinharjua
Keskustori on Tampereen kantakaupungin keskeinen tapahtumapaikka.
Tampereen Hämeenkatu, oikealla Stockmannin tavaratalo.
Superpesiksen kuukauden pelaaja

Superpesiksen kuukauden pelaaja on valittu kaudesta 2008 lähtien. Palkinto on jaettu Miesten ja Naisten Superpesiksen pelaajalle kuukausittain. Valinnan suorittaa Suomen Pesäpalloliitto.
Miesten palkinnon on useimmiten voittanut Roope Korhonen (kahdeksan kertaa) ja naisten palkinnon Emma Körkkö (o.s. Nieminen) (yhdeksän kertaa).
Susan Duinhoven

| Susan Duinhoven> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1965 (ikä 59) Amsterdam, Alankomaat
Kansalaisuus:   Alankomaat
Muut tiedot
Yritys:  Sanoma
Asema:  toimitusjohtaja
Hallitusjäsenyydet:  Kone
Tutkinnot:   tohtori, fysikaalinen kemia (Wageningenin yliopisto)  luonnontieteiden kandidaatti, fysikaalinen kemia (Amsterdamin yliopisto) 
Susan Duinhoven (s. 6. heinäkuuta 1965 Amsterdam) on hollantilainen yritysjohtaja, joka toimi Sanoman toimitusjohtajana vuosina 2015–2023. Kevään 2020 yhtiökokouksessa Duinhoven valittiin Koneen hallitukseen.
Keskeinen työkokemus

Koninklijke Wegener, toimitusjohtaja 2013–2015
Thomas Cook Group, Länsi-Euroopan toimintojen toimitusjohtaja 2012–2013
Benelux & New Acquisitions Europe, toimitusjohtaja ja johtoryhmän puheenjohtaja 2008–2010
De Gule Sider, toimitusjohtaja 2005–2007
De Telefoongids, operatiivisesta toiminnasta ja markkinoinnista vastaava johtaja 2002–2005
Sun huudit ei oo seiffit

| Sun huudit ei oo seiffit Hannibal & Soppa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: tammikuu 2006
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Jazzy-O, Sane, Jäbä Käsmä, Kilari Audio, Beatbirdz, Mac Hagz, Gabro
 Tyylilaji: Gangsta rap West Coast hip hop
 Levy-yhtiö: omakustanne
Hannibalin & Sopan muut julkaisut
| Pahat viinit 2005 | Sun huudit ei oo seiffit 2006 | Meiän asia 2007 |
Sun huudit ei oo seiffit on rap-duo Hannibalin & Sopan toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin tammikuussa 2006 omakustanteena.
Kappaleet

Intro: Itekeskeisiä sällejä
Bassovietnam
Money Phesto
Pimppiaddiktio (mukana A. Paskiainen)
Skit: Kepekset kuosiin
Grande ei anna periksi (mukana Bala)
Kieli käärmeen (mukana Jodarok & Quitzi)
Toinen virhe (mukana Ambassa, R-Syke, Jodarok & Seyed Ali)
Skit: Opetus
Huudit ei oo seiffit (Freestyle)
Vallankumous iskee (Gabro rmx) (mukana Jodarok)
Skit: Pohojosen miehen runo
Bonusträkki: Kulmat, huudit, sajeh (Kilari Audio Codeinedit) (mukana Amoc)
Biitit

Jazzy-O & Sane: 3
Jäbä Käsmä: 4
Kilari Audio: 6, 13
Beatbirdz: 7
Mac Hagz: 8
Gabro: 11
Aiheesta muualla

Albumin tiedot Meteli[vanhentunut linkki] -sivustolla
Suojaan

| Suojaan Anneli Mattila |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2005
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 40.45
 Levy-yhtiö: Sony BMG
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 17.
Anneli Mattilan muut julkaisut
|   | Suojaan 2005 | Laulun lahjan sain 2006 |
Singlet albumilta Suojaan
 ”Tulivuori sisälläin” Julkaistu: 2004  ”Mikä sun nimi on?” Julkaistu: 2004  ”Suojaan” Julkaistu: 2004  ”Tanssin päivät, tanssin yöt” Julkaistu: 2005
Suojaan on suomalaislaulaja Anneli Mattilan debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 2005. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.
Kappaleet

Tahdo tietää en – 3:36
Jos tahdot – 3:35
Paljon kerrottavaa – 3:11
Kylmä yö – 3:10
Vieläkö muistat nimeni – 3:50
Herätä mut kuiskaten – 3:26
Tanssin päivät, tanssin yöt – 3:23
Mikä sun nimi on – 2:58
Tulivuori sisälläin – 3:31
Suojaan – 3:47
Eksyi tyttö pieni – 3:15
Ethän mee – 3:07
Tage Manninen

Tage Manninen (14. heinäkuuta 1926 Helsinki – 14. elokuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen rumpali, joka vaikutti Toivo Kärjen ja Olavi Virran yhtyeissä. Manninen soitti aluksi Ossi Aallon orkesterissa klarinettia ja saksofonia, mutta siirtyi myöhemmin rumpaliksi. Sittemmin Manninen oli mukana monessa orkesterissa, kuten Jorma Juseliuksen, Aaro Kurkelan ja Otto Donnerin.
Tage Lundin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tage Lundin |  Tage Lundin |  Tage Lundin |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten ampumahiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Uumaja 1961 | Joukkuekilpailu |  |
Tage Leif Lundin (11. marraskuuta 1933 Stensele – 6. elokuuta 2019 Storuman) oli ruotsalainen ampumahiihtäjä. Hän edusti seuratasolla IK Berguvenia.
Lundin sijoittui Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 henkilökohtaisella matkalla kahdenneksitoista ja sai seuraavan vuoden MM-kisoissa pronssia joukkuekilpailusta. Hän oli MM-kilpailuissa vuonna 1961 20 kilometrin kilpailun kahdeksas, vuoden 1963 kisoissa 24. ja 1965 kahdeskymmenes.
Särkilampi (Mikkeli, Pursiala)

| Särkilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Mikkeli 
Koordinaatit:  61°40′01″N, 27°17′16″E
Järvinumero:  04.151.1.027 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  76,1  m 
Pinta-ala:  2,89  ha 
 fiSärkilampi 
Särkilampi  on pieni, vajaan kolmen hehtaarin suuruinen lampi Mikkelin Pursialan kaupunginosan eteläosassa.
Sun särkyä anna mä en

| ”Sun särkyä anna mä en” Johanna Kurkela |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Marmoritaivas
 Julkaistu: 14. helmikuuta 2007
 Tuottaja(t): Tomi Aholainen
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.19
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Johanna Kurkelan muut singlet
| ”Olen sinussa” 2005 | ”Sun särkyä anna mä en” 2007 | ”Olet uneni kaunein” 2007 |
Sun särkyä anna mä en on Johanna Kurkelan toiselta Marmoritaivas -studioalbumilta julkaistu kappale. Sen on säveltänyt Tomi Aholainen ja sanoittanut Heikki Kerkelä. Kappaleen on tuottanut Tomi Aholainen  ja sen julkaisi Warner Music Finland singlenä 14. helmikuuta 2007. Kappaleesta tuli menestys latauslistalla. "Sun särkyä anna mä en" oli Suomen 19. suurin hitti vuonna 2007 single- ja latausmyynnin sekä radiosoiton yhdistävällä 50 Hittiä-listalla.
Kappaleet

Sun särkyä anna mä en – 3.19
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen latauslista: 3
Suomen virallinen singlelista: –
Radiolista: –
50 Hittiä: 9
Terrence Malick

| Terrence Malick |
| --- | --- |
 Terrence Malick vuonna 1993.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Terrence Frederick Malick
Syntynyt: 30. marraskuuta 1943 (ikä 80) Ottawa, Illinois t. Waco, Texas, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja, elokuvatuottaja
Puoliso:  Jill Jakes  (vih. 1970; ero 1976) Michèle Morette  (vih. 1985; ero 1998) Alexandra Wallace (vih. 1998)
Ohjaaja
Taiteilijanimet:  David Whitney
Aktiivisena:  1969–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Julma maa Onnellisten aika Veteen piirretty viiva The New World  The Tree of Life A Hidden Life
Palkinnot
 Prix de la mise en scène  1978 Onnellisten aika  Kultainen palmu  2011 The Tree of Life 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Terrence Frederick Malick (salanimi: David Whitney; s. 30. marraskuuta 1943 Ottawa, Illinois t. Waco, Texas) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän on ohjannut 1970-luvulla alkaneen uransa aikana vain kymmenen pitkää elokuvaa, mutta hänet tunnetaan runollisesta ja filosofisesta tyylistään. Malick piti toisen elokuvansa, kehutun Onnellisten ajan (1978) jälkeen lähes 20 vuoden tauon, kunnes ohjasi Veteen piirretyn viivan (1998). Malick on uransa aikana ollut kolmesti Oscar-ehdokkaana ja voittanut kerran Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnon.
Nuoruus ja opiskelu

Malick syntyi 1943 joko Illinoisin Ottawassa tai Texasin Wacossa ja kasvoi Texasissa ja Oklahomassa. Malick opiskeli filosofiaa Stanley Cavellin johdolla Harvardin yliopistossa. Hän valmistui 1965 ja jatkoi opintojaan Rhodes-stipendiaattina Oxfordin yliopiston Magdalen Collegessa. Siellä hänen piti kirjoittaa väitöskirjansa, joka olisi käsitellyt Kierkegaardin, Heideggerin ja Wittgensteinin maailmankuvia. Työn ohjaaja Gilbert Ryle ei pitänyt aiheesta, ja Malick palasi Yhdysvaltoihin ennen kuin sai väitöskirjansa valmiiksi.
Yhdysvalloissa Malick työskenteli freelancetoimittajana ja kirjoitti artikkeleita muun muassa Lifeen ja The New Yorkeriin. Hän opetti myös hetken fenomenologiaa Massachusetts Institute of Technologyssä Hubert Dreyfusin sijaisena. Malick julkaisi 1969 käännöksensä Martin Heideggerin kirjoituksesta Vom Wesen des Grundes. Malick aloitti samana vuonna opiskelut American Film Instituten Center for Advanced Film Studiesissa, josta hän valmistui 1971. Malick ohjasi opiskeluaikana lyhytelokuvan Lanton Miles ja rahoitti opintojaan tekemällä käsikirjoitusten korjauksia, joita hän teki muun muassa elokuviin Likainen Harry ja Sähinää, se sanoi.
Yksityiselämä

Malick on hyvin tarkka yksityiselämästään ja esiintyy todella harvoin julkisuudessa. Hän ei esimerkiksi tullut hakemaan Cannesissa elokuvansa The Tree of Life saamaa Kultaista palmua. Malick välttelee mediaa eikä ole antanut ainuttakaan haastattelua 1970-luvun jälkeen. Mediassa häntä ollaankin kutsuttu usein ”erakkomaiseksi”, ”erittäin ujoksi” tai ”elokuvamaailman J. D. Salingeriksi”. Malickin monien työtovereiden mukaan hän on kuitenkin osittain väärinymmärretty, sillä hän ei ole erakko eikä piiloudu muilta ihmisiltä. Malick ei yksinkertaisesti pidä julkisuudesta.
Malick on ollut kolme kertaa naimisissa. Hänen avioliittonsa Jill Jakesin kanssa kesti noin vuodesta 1970 vuoteen 1978, jolloin he erosivat. Michelle Moretten kanssa Malick oli naimisissa vuodesta 1985 noin vuoteen 1996. Malick viimeisteli eronsa Jakesin kanssa Onnellisten ajan kuvauspaikalta, ja Morettesta hän pyysi eroa hieman ennen Veteen piirretyn viivan kuvausten alkua. Tuolloin hän seurusteli jo tulevan vaimonsa Alexandra Wallacen kanssa. Malick ja Wallace menivät naimisiin vuonna 1998. He olivat tutustuneet jo 14-vuotiaina, kun he kävivät samaa koulua.
Tyyli ja teemat

Malick on nykyelokuvan mysteerisimpiä hahmoja, jonka maine elokuvantekijänä perustuu käytännössä vain muutamaan teokseen. Hänen töitään on usein kutsuttu runollisiksi ja unenomaisiksi. Hän on tutkinut elokuvissaan ihmisluontoa ja ihmisen suhdetta luontoon ja käyttänyt runsaasti kuvia luonnonkauneudesta.
Ensimmäisenä Malickin teoksia yhdisti filosofisiin teemoihin hänen entinen opettajansa Stanley Cavell, joka käsitteli 1979 Onnellisten ajan heideggerilaisia teemoja. Tämän jälkeen monet muutkin ovat liittäneet Malickin elokuvat Heideggerin filosofiaan. Filosofisen lähestysmistavan lisäksi Malickin elokuviin liitetään usein luontokuvat. Hän on käyttänyt monissa elokuvissaan näyttäviä kuvia, joissa esimerkiksi valo siivilöityy tiheän latvuston läpi, pitkä ruoho muovautuu tuulessa ja esitetään eksoottisia eläimiä ja kasveja.
Filmografia > Ohjaajana

Julma maa (Badlands, 1973)
Onnellisten aika (Days of Heaven, 1978)
Veteen piirretty viiva (The Thin Red Line, 1998)
The New World (2005)
The Tree of Life (2011)
To the Wonder (2012)
Knight of Cups (2014)
Voyage of Time (2016)
Song to Song (2017)
A Hidden Life (2019)
The Way of the Wind (TBA)
Filmografia > Muissa tehtävissä

Lännen kovanaamat (Pockey Money, 1972) (käsikirjoittaja)
The Gravy Train (1974) (käsikirjoittaja)
Endurance (1999) (tuottaja)
Happy Times (Xingfu shiguang, 2000) (johtava tuottaja)
The Beautiful Country (2004) (tuottaja)
Alakynnessä (Undertow, 2004) (tuottaja)
Amazing Grace (2006) (tuottaja)
The Better Angels (2014) (tuottaja)
The Seventh Fire (2015) (tuottaja)
Aiheesta muualla

Terrence Malick Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Terrence Malick Elonetissä.
Terrence Malick elokuvan Onnellisten aika (1978) kuvauksissa.
Terrence Malick Cannesin elokuvajuhlilla elokuvan The Tree of Life maailmanensi-illassa.
Superpesiksen kultainen pilli

Kultainen pilli valittiin ensimmäisen kerran vuonna 2005 ja on siitä lähtien jaettu joka vuosi. Kultainen pilli luovutetaan tuomarille, jonka pelaajat ovat äänestäneet parhaaksi tuomariksi.
Kultainen pilli-voittajat

| Kausi | Voittaja | # |
| --- | --- | --- |
| 2005 | Matti Lähteenmäki | 1. |
| 2006 | Antti Aine | 1. |
| 2007 | Antti Aine | 2. |
| 2008 | Timo Siekkinen | 1. |
| 2009 | Rami Rintamäki  | 1. |
| 2010 | Ossi Muurainen | 1. |
| 2011 | Rami Rintamäki  | 2. |
| 2012 | Matti Lähteenmäki  | 2. |
| 2013 | Matti Lähteenmäki  | 3. |
| 2014 | Matti Lähteenmäki  | 4. |
| 2015 | Matti Lähteenmäki  | 5. |
| 2016 | Ari Kiviniemi | 1. |
| 2017 | Ari Kiviniemi  | 2. |
| 2018 | Ari Kiviniemi  | 3. |
| 2019 | Immo Rautiainen | 1. |
| 2020 | Ossi Muurainen | 2. |
Suomen Veneilyliitto

Suomen Veneilyliiton merkki, joka on myös Suomen Moottoriveneklubi ry:n erikoismerkki
Suomen Veneilyliitto - Finlands Båtförbund ry oli vuonna 1937 perustettu veneilyjärjestö. Yhdistyksen nimestä käytettiin lyhennettä SVEL. Vuoden 2011 alussa silloiset veneilyn keskusjärjestöt Suomen Purjehtijaliitto ja  Suomen Veneilyliitto fuusioitiin. Käytännössä fuusio toteutettiin siten, että Veneilyliiton toiminnot siirrettiin Purjehtijaliittoon, Purjehtijaliiton nimi muutettiin muotoon Suomen Purjehdus ja Veneily ry (ruotsiksi Segling och Båtsport i Finland rf) ja Veneilyliitto lakkautettiin.
Historia

Liitto perustettiin nimellä Suomen Moottoriveneliitto - Finlands Motorbåtsförbund ry. Liiton perustamisen taustalla oli tarve organisoida moottoriveneiden kilpailutoimintaa kansallisella tasolla. Liiton perustamisvaiheessa tärkeä toimija oli Suomen Moottoriveneklubi - Finlands Motorbåtsklubb ry, josta tulikin yhtä kuin liitto pitkäksi ajanjaksoksi, sodasta johtuen jopa kymmeneksi vuodeksi. Klubin lipun erikoismerkki annettiin jopa liiton lippumerkiksi. Liitto sai kansallisen valtuutetun (NA) aseman SMK:lta vasta vuonna 1948, jolloin liitto alkoi päättää suomalaisiin moottorivenekilpailuihin liittyvistä asioista ja tuli kansainvälisen moottoriveneliiton UIM:n suomalaiseksi jäseneksi.
Kilpailutoimintapainotteisen alkuvaiheen jälkeen liitosta kehittyi moottoriveneilyseurojen keskusjärjestö, jonka tarkoituksena oli tukea ja edistää veneilyä, veneurheilua ja merenkulkuharrastusta Suomessa aatteellisena valtakunnallisena keskus- ja edunvalvontajärjestönä. Tämän mukaisesti liitto toimi jäsenseurojensa keskusjärjestönä hoitaen niitä tehtäviä, joita jäsenseurat olivat sen hoidettaviksi antaneet. Erilaisten seuratoimintaa ja veneilijöitä palvelevien tehtävien lisäksi liiton säännöissä oli asetettu tehtäväksi myös veneilyn yleinen edunvalvonta, joka kasvattikin merkitystään liiton toiminnan loppuvaiheessa.
Yritys yhtenäistää liitot

Kahden toiminnaltaan hyvin samanlaisen liiton eli Moottoriveneliiton ja  Purjehtijaliiton rinnakkainen olemassaolo koettiin jo varsin varhain haitaksi, joten liittojen yhtenäistämistä alettiin suunnitella.
Yhteistyö, kärjessä katsastustoiminta, käynnistyi helposti ja toimi hyvin, mutta varsinainen liittojen yhdistäminen tuntui eri syistä ajoittain jopa mahdottomalta. Katsastustoiminta on aina ollut nimenomaan Purjehtijaliiton hoidossa, koska se aloitti tämän toiminnan jo varsin varhain perustamisensa jälkeen eikä käytännön muuttamiseen nähty mitään aihetta.
Kun molemmissa liitoissa tapahtui 1990-luvulla sukupolvenvaihdos johdossa, oli pitkään vireillä hanke, jonka tarkoituksena olisi ollut se että ja Moottoriveneliitto olisivat fuusioituneet yhdeksi suureksi liitoksi, minkä vuoksi Moottoriveneliiton nimi valmistelevana toimena vaihtui nykyiseksi. Samoin Moottoriveneliiton lehti PROP vaihtoi nimensä muotoon VENEILIJÄ. Vuonna 1996 tuli kuitenkin päätös, että fuusiota lykätään toistaiseksi.