stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
WWE Heat

| Heat> WWE Heat |
| --- | --- |
 Heatin sisääntuloportti
Tyyli:  Showpaini
Kestoaika:  1 h
Luoja(t):  Vince McMahon
Pääosissa:  Raw/SmackDown!-painijat
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Lopetettu
Esitetty:  1998 – 2008
Jaksoja:  513
Aiheesta muualla
IMDb 
WWE Heat (alun perin nimeltään Sunday Night Heat) oli WWE:n esittämä ohjelma, jossa esiintyy painijoita RAW'sta ja SmackDownista.
WWF Sunday Night Heat esitettiin ensimmäisen kerran elokuussa vuonna 1998. Ohjelma oli alun perin WWE'n toiseksi suurin showpainiohjelma WWE RAW'n rinnalla ennen kuin WWE SmackDown tuli vuonna 1999. Alkuaikoina se sisälsi paljon suuremman luokan vapaapainijoita, käsitteli ja edisti isoja juonikuvioita jotka olivat tapahtuneet edeltävinä viikkoina RAW'ssa. Kun ohjelma näytettiin joka sunnuntai, nimensä mukaisesti, sen erikoisuutena oli esitysaika joka oli aina tuntia ennen jokaista WWE Pay Per View'iä. Tällöin ohjelma aina mainosti/hehkutti tulevaa tapahtumaa erilaisilla matseilla tai segmenteillä, jotka pystyivät vaikuttamaan itse Pay Per View'in juonikuvion kannalta. WWE Heat toimi siis myös edesmenneenä WWE Free For All -ohjelmana (joka lopetettiin WWE Heatin tultua).
WWF SmackDown teki ensiesiintymisen vuonna 1999 näin ottaen WWF Sunday Night Heatin paikan, josta tulikin WWF Jakked/Metal -ohjelmien tapainen, jossa esiintyi vähemmän kuuluisia painijoita ja kerrattiin WWE RAW'ssa, sekä WWE SmackDown'ssa viikon aikana tapahtuneet tapahtumat. Ohjelman matsit myös nauhoitettiin aina ennen WWE SmackDownin nauhoituksia. Tämän jälkeen WWF Sunday Night Heat näytti hetken aikaa ohjelmissaan paljon musiikkivideon tapaisia videoita, jossa käytiin nopeasti viikon tapahtumat läpi. Ohjelma kumminkin palasi tavalliseen formaattiin parin kuukauden jälkeen.
Vuoden 2000 lopulla ohjelman formaati jälleen muuttui ja ohjelmaa alettiin isännöimään WWF New York'sta käsin (WWF New York oli WWE'n omistama kahvila joka oli hyvin showpaini-painotteinen. WWF Sunday Night Heat -ohjelmaa isännöi mm. Kevin Kelly, Michael Cole, Michael Hayes, Tazz ja Jonathan Coachman. Ohjelmassa myös vieraili painijoita silloin tällöin ja joskus WWF New York oli tapahtumapaikkana juonikuvijoille.
Vuonna 2002 World Wrestling Federation jouduttua muuttamaan nimensä World Wrestling Entertainment'ksi eli WWE'ksi, ohjelman nimi myös muuttui WWE Sunday Night Heat'ksi.
Vuonna 2005 WWE Sunday Night Heat'ia ei enää valittu USA Network -kanavan ohjelmatarjontaa jättäen amerikkalaisille mitään mahdollisuutta katsoa ohjelmaa. Ohjelma pysyi kumminkin kansainvälisillä markkinoilla eli se näkyi ulkomaalaisilla kanavilla. WWE päätti tarjota amerikkalaisille mahdollisuuden katsoa WWE Sunday Night Heatia streamina heidän kotisivuiltaan. Esittämisaika siirtyi perjantaille, joka johti WWE Sunday Night Heat -nimen muuttamista WWE Heat'ksi.
Kymmenen vuoden historian jälkeen viimeinen WWE Heat esitettiin toukokuussa 2008.
Voikeltanot

| Voikeltanot |
| --- | --- |
 Ahdevoikeltano eli ahdekeltano  (Pilosella praealta)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Cichorioideae
Tribus::  Cichorieae
Alatribus::  Hieraciinae
Suku::  Voikeltanot Pilosella  Hill
Lajiryhmät
 hiirenkeltanot Pilosella Cauligera-ryhmä  huopakeltanot Pilosella Pilosellina-ryhmä 
Katso myös
   Voikeltanot Wikispeciesissä   Voikeltanot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Voikeltanot eli harakankeltanot (Pilosella) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Suvun lajimäärää on hankala määrittää, sillä voikeltanot voivat ukonkeltanoiden (Hieracium) tavoin lisääntyä apomiktisesti. Suku voidaan jakaa kahteen lajiryhmään: hiirenkeltanoihin (Pilosella Cauligera-ryhmä) ja huopakeltanoihin (Pilosella Pilosellina-ryhmä). Hiirenkeltanoilla mykeröt ovat monesta mykeröstä koostuvassa rykelmässä, kun taas huopakeltanoilla mykeröt ovat yleensä yksittäin.
Lajeja

ahdevoikeltano eli ahdekeltano (Pilosella praealta)
haarukeltano (Pilosella dichotoma)
hapsivoikeltano (Pilosella vaillantii)
harakanvoikeltano (Pilosella dubia)
huopavoikeltano eli huopakeltano (Pilosella officinarum)
korvavoikeltano eli korvakeltano (Pilosella lactuella)
mäkivoikeltano eli mäkikeltano (Pilosella peleteriana)
niittyvoikeltano eli niittykeltano (Pilosella caespitosa)
nuokkukeltano (Pilosella sphaerocephala)
oranssivoikeltano eli oranssikeltano (Pilosella aurantiaca)
ruotsinvoikeltano eli ruotsinkeltano (Pilosella × floribunda)
tiuhavoikeltano eli tiheäpääkeltano (Pilosella × glomerata)
viuhkovoikeltano eli viuhkokeltano (Pilosella cymosa)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Voikeltanot (Pilosella)
Trash Video

Trash Videon vuonna 2006 käyttöön otettu logo
Trash Video on riippumaton tuotantoyhtiö Tampereelta, Hervannasta. Yhtiön aktiivijäseniä ovat Ville Lähde, Matti Kuusniemi, Aatto Paasonen, Antti Murtonen, Andres Pass ja Sami Saarinen. Trash Videon teoksille on ominaista huumori, väkivalta ja mielikuvitukselliset tapahtumat.
Tuotantoryhmä on tuottanut yli 70 vaihtelevan pituista elokuvaa. Ennen Trash Videota ryhmän nimi oli Erno's Home Video (vuosina 1992–1994) ja Home Video Hervanta (1994–1995). Trash Video -ryhmä perustettiin vuonna 1995, ja yritys Trash Video Oy vuonna 2006.
Trash Videon tunnetuimpia elokuvia ovat Nato Commando (2005), Mies Hervannasta (2003) ja Hervannan hurjat (2001). Trash Videon täysimittainen Juhlajätkät-tilannekomediasarja esitettiin Diggarilla syksyllä 2008.
Nato Commando (2005)
Tuotanto

Tässä on luettelo Trash Video -nimen alla tehdyistä elokuvista.
Tuotanto > Yksittäiset elokuvat

Verirahat (1995)
Myrkkymies (1995)
Kauhujen kämppä (1996)
Avaruuden teurastajat (1996)
Kovat jätkät (1996)
Kovat jätkät 2: Koston himo (1997)
Hervanta Homicide (1998)
Virpoja (1998)
Viimeiset humalaiset (1998)
Hervanta Homicide 2000 (1999)
Murhapukki (2000)
Loukku (2001)
Jack ja punainen kosmos (2001)
Hervannan hurjat (2001)
Vinokäyrä (2002)
Mies Hervannasta (2003)
Jack vs. Teräsarmeija (2004)
Nato Commando (2005)
Kuonavasara (2009)
Viimeinen taistelu Venuksesta (2010)
The Revenge of the Earthquake (2012)
Champions of Space (2014)
Tuotanto > Juhlajätkät-sarja

Juhlajätkät: Tuparit (2000)
Juhlajätkät: Serkkupoika (2001)
Juhlajätkät: Lunta tupaan (2002)
Juhlajätkät: Tiikerinsilmä (2003)
Juhlajätkät: Juhlakalu (2004)
Juhlajätkät – Season 1 (2008) (13 jaksoa)
Tuotanto > Action-sarja

Action Hervanta (1999)
Warriors of Action Hervanta (1999)
Summer of Action (2000)
Action Armageddon (2001)
Action Unknown (2002)
Action Insane (2003)
Action Interactive (2005)
Aiheesta muualla

Trash Videon Internet-sivut
Trash Video facebookissa
Trash Video IMDb.comissa
Juhlajätkät-sarjan viralliset Internet-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vårsta

| Vårsta |
| --- | --- |

 Vårsta
 Koordinaatit: 59°10′02″N, 17°47′23″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Tukholman lääni
Maakunta:  Södermanland
Kunta:  Botkyrka
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vårsta on entinen taajama Botkyrkan kunnassa Tukholman läänissä Södermanlandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Se on pääosin 1950- ja 1960-luvuilla rakennettu asuinalue. Vuodesta 2020 Vårsta on ollut osa Tumban taajamaa.
Kuvia

Kirjasto
Rivitaloja
Liikekeskus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vårsta Wikimedia Commonsissa
Välttämätön aminohappo

Histidiini on yksi ihmiselle välttämätön aminohappo. Ihmisen elimistö ei osaa valmistaa sitä, vaan se on saatava ravinnosta.
Välttämätön eli essentiaali aminohappo on aminohappo, jota eliö ei itse pysty valmistamaan muista aineista, jolloin sen on saatava sitä ravinnosta. Välttämättömien aminohappojen lista vaihtelee lajeittain. Eri eläinlajeilla lista välttämättömistä aminohapoista on erilainen ja tarve täytyy huomioida rehujen valmistuksessa.
Raja välttämättömän ja ei-välttämättömän aminohapon välillä voi olla epäselvä, koska elimistö voi valmistaa aminohappoja toisista aminohapoista. Rikkipitoisia aminohappoja metioniinia ja homokysteiiniä voidaan valmistaa toisistaan mutta ei yksinkertaisemmista aineista. Samoin kysteiiniä voidaan valmistaa homokysteiinistä, mutta ei yksinkertaisemmista aineista. Niinpä rikkipitoisia aminohappoja käsitellään toisinaan yhtenä ryhmänä.
Ihmisen tarvitsemia aminohappoja on 20, joista 11 elimistö kykenee itse valmistamaan. Yhdeksän välttämätöntä aminohappoa on saatava ravinnosta: histidiini, tryptofaani, lysiini, metioniini, fenyylialaniini, treoniini, valiini, leusiini, isoleusiini. Vaikkapa kotikissa taas tarvitsee näiden yhdeksän lisäksi ravinnossaan arginiinia ja tauriinia – syy miksi kissa ei lihansyöjänä pärjää luontaisella kasvisravinnolla.
Aiheesta muualla

Suomen virtuaaliyliopisto, Solunetti: Välttämättömät aminohapot
Viipurin vanha raatihuone

| Viipurin vanha raatihuone |
| --- | --- |

Osoite:  Linnankatu 2, Torkkeli Knuutinpojan tori
Sijainti:   Viipuri
Koordinaatit:  60.714188°N, 28.73089°E
Rakennustyyppi:  raatihuone
Valmistumisvuosi:  1650-luku
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viipurin vanha raatihuone 1900-luvun alussa
Viipurin raatihuone sijaitsee kaupungin keskustassa Torkkeli Knuutinpojan torin laidalla. Rakennuksen kaksi alinta kerrosta ovat peräisin 1600-luvulta ja ylin kerros sekä nykyinen uusrenessanssia edustava julkisivu on rakennettu vuonna 1895 arkkitehti Brynolf Blomqvistin suunnitelmien mukaan.
Historia

Vanha raatihuone rakennettiin vuonna 1652 riehuneen kaupunkipalon jälkeen, jolloin tuli hävitti Viipurin edellisen raatihuoneen. Se kuitenkin vaurioitui pahoin Suuren Pohjan sodan aikana Viipurin piirityksessä vuonna 1710 sekä lievemmin vuosien 1738 ja 1793 tulipaloissa. Vanha raatihuone jäi pois käytöstä 1797, kun uusi raatihuone valmistui nykyiselle Raatihuoneentorille. 1800-luvulla rakennus oli muun muassa ruotsalais-saksalaisen seurakunnan sekä kaupunginkirjaston käytössä, kunnes sen tiloissa avattiin Viipurin historiallinen museo vuonna 1895. Samassa yhteydessä rakennusta remontoitiin sekä sisä- että ulkopuolelta. Museo toimi vanhalla raatihuoneella aina talvisotaan saakka, jolloin sen kokoelmat siirrettiin Lahteen ja Hämeenlinnaan. Sodan viimeisenä päivänä 13. maaliskuuta 1940 rakennus sai osuman palopommista ja kärsi pahoja vaurioita.
Vanhan raatihuoneen edustalla on vuonna 1908 pystytetty Torkkeli Knuutinpojan patsas.
Aiheesta muualla

Vanha raatihuone VirtuaaliViipurissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viipurin vanha raatihuone Wikimedia Commonsissa
Trouble Will Find Me

| Trouble Will Find Me The National |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 17. toukokuuta 2013
 Tuottaja(t): The National
 Tyylilaji: Indie rock
 Kesto: 55.06
 Levy-yhtiö: 4AD
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 3.
The Nationalin muut julkaisut
| High Violet 2010 | Trouble Will Find Me 2013 | Sleep Well Beast 2017 |
Trouble Will Find Me on yhdysvaltalaisen indie rock -yhtye The Nationalin kuudes studioalbumi vuodelta 2013.
Albumi sai kriitikoilta hyvän vastaanoton. Suomessa albumi on ollut virallisella listalla viikon ja  on sijoittunut parhaimmillaan kolmanneksi.
Singlet

Albumilta on julkaistu kaksi singleä. Ensimmäinen single, "Demons", julkaistiin 15. huhtikuuta 2013. Musiikkivideo, jossa kuvataan time lapse -tekniikalla albumin kansikuvan maalaamista seinälle, julkaistiin viikkoa aiemmin 8. huhtikuuta.
Toinen single, "Don't Swallow The Cap" julkaistiin Euroopan radioasemilla 13. toukokuuta 2013.
Vastaanotto

Trouble Will Find Me on saanut hyviä arvosteluita kriitikoilta. Metacriticissä, joka laskee painotetun keskiarvon arvosteluista asteikolla 0–100, albumi on saanut 84 pistettä 39 arvosteluun perustuen.
Vastaanotto > Arvostelut

Allmusic:
Kaaoszine:
Pitchfork Media:
Rolling Stone:
Rumba:
Savon Sanomat:
Soundi:
V2.fi:
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. The National.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | I Should Live in Salt | 4.08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Demons | 3.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Don't Swallow the Cap | 4.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Fireproof | 2.58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Sea of Love | 3.41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Heavenfaced | 4.23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | This Is the Last Time | 4.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Graceless | 4.35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Slipped | 4.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | I Need My Girl | 4.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Humiliation | 5.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Pink Rabbits | 4.36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Hard to Find | 4.13 |  |  |  |  |  |  |  |
Tsukumogami

Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tsukumogami
Tsukumogameja Hyakki Yagyō -emakissa.
Tsukumogami (jap. 付喪神) tarkoittaa japanilaisessa kansanperinteessä yōkai-henkiin kuuluvia kummittelevia esineitä, jotka sadan vuoden ikään tultuaan heräävät henkiin. Esineet ovat yleensä tavallisia kotitalousesineitä, kuten sandaaleita tai lyhtyjä. Tsukumogami-käsite oli suosittu 900-luvulla, jolloin sitä käytettiin Shingon-buddhalaisuuden levittämiseen.
Tsukumogami japanilaisessa kansanperinteessä

Kuten monissa japanilaisen kansanperinteen käsitteissä, käytetään tsukumogamista puhuttaessa useita määritelmätasoja. Esimerkiksi 900-luvulla tsukumogami-myyttejä käytettiin levitettäessä esoteerisen Shingon-buddhalaisuuden oppeja laajalle yleisölle, oppineista vähemmän koulutettuihin, hyödyntäen vanhempia uskomuksia. Reiderin mukaan nämä vanhemmat uskomukset olivat seuraavanlaisia:
1900-luvulle tultaessa tsukumogameista oli tullut osa japanilaista populaarikulttuuria siinä määrin, että buddhalaiset opetukset olivat "täysin kadonneet valtaosalta ulkopuolisia", jättäen kriitikot kommentoimaan, että kaiken kaikkiaan tsukumogamit olivat harmittomia, ja korkeintaan tekivät satunnaisia kepposia. Niillä oli kuitenkin kyky suuttua, ja nämä saattoivat kerääntyä joukoksi kostaakseen niille, jotka olivat tuhlaavaisia ja heittivät nämä pois ajattelemattomasti (vertaa japanilaiseen mottainai-käsitteeseen). Tämän estämiseksi järjestetään vielä nykyäänkin pyhättöseremonioita rikkoutuneitten ja käyttökelvottomien esineiden hyvittämiseksi.
Tunnetut tsukumogamit

Bakezōri - Henkiin herännyt olkinen zori-sandaalipari.
Biwabokuboku - Henkiin herännyt biwa-luuttu.
Boroboro-ton - Henkiin herännyt patja.
Chōchinobake - Myös Buraburana tunnettu henkiin herännyt lyhty.
Ichiren-bozu - Kummitteleva rukousnauha.
Ittan-momen - Henkiin herännyt puuvillapakka.
Kameosa - Henkiin herännyt sakeruukku.
Kasa-obake - Myös Hone Karakasana tunnettu henkiin herännyt sateenvarjo.
Kosode-no-te - Kummitteleva kimono.
Kurayarō - Henkiin herännyt satula.
Kyōrinrin - Henkiin heränneet paperikääröt.
Morinji-no-okama - Kummitteleva teepannu.
Shamichoro - Henkiin herännyt shamisen-kielisoitin.
Shirōneri - Henkiin herännyt hyttysverkko tai pölysuoja.
Shōgorō - Henkiin herännyt gongi.
Ungaikyo - Kummitteleva peili.
Zorigami - Henkiin herännyt kello.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tsukumogami Wikimedia Commonsissa
Ittan-momen Tosa Mitsunobun Hyakki Yagyō-emakissa.
Viipurin vaakuna

Viipurin nykyinen vaakuna.
Viipurin suomalainen vaakuna, käytössä vuoteen 1944 saakka.
Viipurin vaakuna on Venäjän Leningradin alueella sijaitsevan Viipurin kaupunkikunnan heraldinen tunnus. Vaakuna perustuu kaupungin keskiaikaiseen sinettiin ja sen myöhempiin muunnelmiin. Vaakunassa on kuvattuna enkelien pitelemällä kilvellä kolme kruunua, sekä kaupungin nimeen viittaava W-kirjain.
Viipurin ollessa osa Suomea käytettiin kaupungin tunnuksena pääasiassa linna-aiheista vaakunaa.
Vaakunan historiaa

Viipurin kaupunki perustettiin samannimisen linnan läheisyyteen vuonna 1403 ja kaupunki sai ensimmäisen sinettinsä samoihin aikoihin. Sinetissä kuvattiin vaakuna, jonka yläkenttään oli sijoitettu kolme avonaista kruunua, jotka mahdollisesti viittasivat Ruotsin vaakunaan. Kruunujen alapuolella esitettiin kaupungin nimeen viittaava W-kirjain. Ruotsi menetti Viipurin Venäjälle Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721.
1700-luvulla kaupungin sineteihin lisättiin vanhan vaakunan lisäksi kilvenkannattajiksi kaksi enkeliä. Kyseinen vaakuna virallistettiin vuonna 1788, jolloin kilven punainen yläkenttä ja sininen alakenttä erotettiin kultaisella hirrellä. Kaupungin vanhaa vaakunaa käytettiin myös Viipurin läänin tunnuksena, jonka johdosta kaupungille vahvistettiin Venäjän keisarin päätöksellä uusi vaakuna vuonna 1817. Vaakunassa kuvattiin Viipurin linna ja vanhan vaakunan tapaan W-kirjain. Toisinaan kirjain esitettiin linnan alapuolella, toisinaan sen yllä. Myös vaakunan tarkat värit vaihtelivat. Suomen itsenäistyessä käyttöön vakiintui vaakuna, jossa linna kuvattiin hopeisena sinisellä pohjalla ja W-kirjain kultaisena linnan yllä. Vaakuna pysyi käytössä vuoteen 1944 asti, jolloin Suomi menetti Viipurin osana muita luovutettuja aluita Neuvostoliitolle. Kaupungin vaakuna säilyi Suomen puolella Viipurin perinnejärjestöjen käytössä.
Neuvostoliiton romahdettua Viipurin kaupunginvaltuusto hyväksyi vuoden 1788 vaakunan kaupungin tunnukseksi 28.11.1994. Myös Viipurin piiri käyttää tunnuksenaan samankaltaista vaakunaa. Erotuksena kaupungin vaakunaan piirin vaakunassa ei ole ylä- ja alakenttiä jakavaa kultahirttä ja yläkentän kruunut ovat sijoitettuna 1+2.
Galleria

Viipurin sinetti vuodelta 1448.
Piirros Viipurin 1700-luvun sinetistä.
Viipurin vuoden 1788 vaakuna.
Viipurin vuoden 1817 vaakuna.
Heraldikko Bernhard von Köhnen ehdotus Viipurin vaakunaksi vuodelta 1861. Kolkassa kaupungin vaakunan aiheita toistava Viipurin läänin vaakuna.
Viipurin läänin vaakuna vuodelta 1899.
George Granfeltin malli Viipurin vaakunasta vuodelta 1892. Kyseinen malli vakiintui kaupungin vaakunan sijaan Viipurin läänin vaakunaksi.
Viipurin sinetti 1800-luvulta.
Viipurin sinetti vuodelta 1921.
Viipurin vaakuna vuoden 1900 postikorttikokoelmasta.
Viipurin piirin vuonna 2007 hyväksytty vaakuna.
Väinö Laherma

Väinö Johannes Laherma, vuoteen 1905 Vikman (21. tammikuuta 1893 Jyväskylä – 15. lokakuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen urheiluopettaja, -johtaja ja -virkamies.
Laherman vanhemmat olivat kauppias Jeremias Vikman ja Anna Helena Hautala ja puoliso vuodesta 1919 Naimi Johanna Hyrkäs. Kansanedustaja, pankinjohtaja Jonas Laherma (1888–1977) oli hänen veljensä. Laherma tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1912 ja valmistui voimistelunopettajaksi Keisarillisesta Aleksanterin-Yliopistosta 1915. Helsingin Toisen suomalaisen lyseon voimistelunopettajana Laherma toimi vuodesta 1925 aina vuoteen 1956 asti. Laherma oli mukana perustamassa Työväen Urheilulehteä 1917 ja tuli TUL:in voimistelujaoston johtoon 1919. Hän oli aktiivinen sosiaalidemokraatti, mutta ei osallistunut TUL:in poliittisiin erimielisyyksiin 1920-luvulla.  Laherma kirjoitti kaksiosaisen oppaan telinevoimistelusta (Telinevoimistelu: harjoitusopas 1921, 1922) ja ensimmäisenä Suomessa oppaan henkisestä valmennuksesta (Urheiluvoitto ja mielikuvitus, 1924). Hänet tunnettiin tiukkana raittiusmiehenä. Laherma kannatti yhteistyötä SVUL:in kanssa päinvastoin kuin liiton johtajiston enemmistö. Hän toimi TUL:in liittotoimikunnan jäsenenä ja liiton varapuheenjohtajana. Vuodesta 1929 hän oli TUL:in edustaja opetusministeriön alaisessa valtion voimistelu- ja urheilulautakunnassa ja vuonna 1952 hänet nimitettiin ensimmäisenä henkilönä Suomessa päätoimiseen urheiluhallinnon virkaan, opetusministeriön perustaman urheiluasioista vastaavan toimiston päälliköksi.
Viggo

| Viggo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  2. huhtikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Vigi
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viggo on pohjoismainen miehen etunimi. Se on syntynyt lyhentymänä nimistä (esimerkiksi Ludvig), joihin sisältyy sotaa tarkoittava sana vig.
Suomessa nimi Viggo on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 270 henkilölle, joista yli puolet on 2010-luvulla syntyneitä. Viggon nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 2. huhtikuuta. Nimi lisättiin kalenteriin vuoden 2015 alusta.
Tunnettuja Viggoja

Viggo Dibbern (1900–1982), tanskalainen voimistelija
Viggo Jensen (1874–1930), tanskalainen painonnostaja, ampuja, voimistelija, yleisurheilija ja olympiavoittaja
Viggo Jensen (s. 1947), tanskalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Viggo Kampmann (1910–1976), Tanskan pääministeri 1960–1962
Viggo Larsen (1880–1957), tanskalainen elokuvanäyttelijä ja -ohjaaja
Viggo Mortensen (s. 1958), amerikantanskalainen näyttelijä, taidemaalari, runoilija ja valokuvaaja
Viggo Starcke (1895–1974), tanskalainen lääkäri, poliitikko ja ministeri
Viggo Stuckenberg (1863–1905), tanskalainen kirjailija
Viggo Wallensköld (s. 1969), suomalainen taidemaalari
Wassermannin koe

Wassermannin koe on vanhin kupan toteamiseksi käytetty seerumireaktio, jonka kehitti August von Wassermann. Sen perusteena on, että potilaan veriherassa olevat vasta-aineet reagoivat lehmän sydänlihasta uuttamalla valmistetun niin sanotun Wassermannin antigeenin kanssa. Samanlaisen reaktion voivat auttaa eräät muutkin taudit, kuten malaria, tuhkarokko, jotkut reumataudit ja mononukleoosi sekä isorokkorokotus.
Viron kirjallisuusmuseo

| Viron kirjallisuusmuseo Eesti Kirjandusmuuseum |
| --- | --- |
 Kirjallisuusmuseon toimitalo.
Tyyppi:  Tutkimuslaitos, arkisto, avoin julkaisija, kirjallisuusmuseo, museo 
Sijainti:  Vanemuise 42, Tartto, Viro
Ylläpitäjä:  Viron opetus- ja tiedeministeriö
Kotisivut:  Eesti Kirjandusmuuseum
Koordinaatit:  58°22′26″N, 26°43′4″E
   
Viron kirjallisuusmuseo, 2017, Valokuva: Alar Madisson
Viron kirjallisuusmuseo (vir. Eesti Kirjandusmuuseum, EKM) on Viron tasavallan opetus- ja tiedeministeriön alainen kansallinen tutkimuslaitos, joka on perustettu 1940. Sen tehtävä on vaalia Viron kulttuuriperintöä, koota, säilyttää sekä tutkia ja julkaista tulokset.
Vuosina 1946–1997 museo kuului Viron tiedeakatemian alaisuuteen.
EKM on etenkin Viron kirjallisuuden ja kansanrunouden keskusarkisto. Siihen on liitetty useita kulttuuriorganisaatioita. Kirjasto on perustettu 1909, ja sen kokoelmiin kuuluu 10 000 vironkielistä teosta, ja siihen lisäksi kuuluu muilla kielillä 809 000 kirjanmuotoista teosta ja aikakauslehteä sekä pamfletteja ja karttoja.
Se jakautuu neljäksi osastoksi:
Viron kirjallisuusmuseon arkistokirjasto ja sen bibliografiaosasto
Viron kirjallisuusmuseon Viron kulttuurihistoriallinen arkisto
Viron kirjallisuusmuseon Viron kansanrunousarkisto
Vuoden 2017 jälkeen korjaukset, Valokuva: Alar Madisson Viron kirjallisuusmuseon folkloristiikan osasto.
Kunkin osaston oman toiminnan lisäksi museo järjestää näyttelyitä, kampanjoita, kokouksia ja seminaareja.
Näkymä Pepler-kadulta, 2017, Valokuva: Alar Madisson
Kirjallismuseo lasi-galleria, 2017, Valokuva: Alar Madisson
Aiheesta muualla

Viron kirjallisuusmuseo
Viggiano

| Viggiano |
| --- | --- |

 Viggiano
 Koordinaatit: 40°20′N, 15°54′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Basilicata
Maakunta:  Potenza
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Amedeo Cicala
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  89,11 km²
Korkeus:  948 m
Väkiluku (2016):  3 329
 – Väestötiheys:  37,4 as./km²
 
 www.comuneviggiano.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viggiano on kunta Potenzan provinssissa, Basilicatan alueella Etelä-Italiassa. Vuonna 2016 kunnassa asui arviolta 3 329 ihmistä.