stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkki Pulliainen
Teokset > Muuta tietokirjallisuutta, keskustelupuheenvuoroja ym.

Toimihenkilön ammattiyhdistystieto.  Helsinki:  Korkeakoulujen ja opetusalan henkilökuntaliitto, 1975.  ISBN 951-99062-6-6
Uudempi maammekirja.  Helsinki:  Tammi, 1982.  ISBN 951-26-2355-2
Rakennemuutos elinympäristössämme: rakennemuutoshallitus puuhassa & Eero Paloheimo. Omakustanne [E. Pulliainen]: [E. Paloheimo] i.a.
Markka vai ecu. Kansalaisen pohdiskelua.  Oulu:  E. Pulliainen, 1995.  ISBN 952-90-7135-3
Pulliainen, Erkki & Eino Siuruainen: Mitä tehdä Pohjois-Suomella?  Oulu:  Oulun yliopisto, 2000.  ISBN 951-42-5612-3
Kolmas globalisaatio.  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2003.  ISBN 952-91-6209-X
Nafta-Nato ja Suomi.  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2004.  ISBN 952-99311-0-7
Moraalista irrotettu talous.  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2005.  ISBN 952-99311-2-3
Kansanedustajan valta ja vastuu.  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2006.  ISBN 952-99311-4-X
Helvetillisiä ulvahduksia. Nou hätäkö?  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2007.  ISBN 978-952-99311-7-0
Elämää Susi-Pulliaisena.  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2008.  ISBN 978-952-5777-01-7
Yhteiskuntavastuu.  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2008.  ISBN 978-952-5777-00-0
Ahneus.  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2009.  ISBN 978-952-5777-03-1
Finanssikriisin juuret.  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2009.  ISBN 978-952-5777-02-4
Hallitusohjelma 2011. Puolivakava pamfletti.  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2010.  ISBN 978-952-5777-05-5
Kyllä Siperia opettaa.  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2011.  ISBN 978-952-5777-06-2
Ahneiden kartellit.  Helsinki:  Ochre Chronicles, 2012.  ISBN 978-952-5777-08-6
Aiheesta muualla

.aspx Erkki Pulliainen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Erkki Pulliaisen kotisivut (arkistoitu)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erkki Pulliainen Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Erkki Pulliainen Wikisitaateissa
Rauli Mickelsson: / Pulliainen, Erkki (1938–2022) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 15.4.2014 (päivitetty 23.8.2022). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Erkki Pulliaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Vihreän liiton kansanedustajat
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 1987–1991 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (4):  Haavisto  Paloheimo  Pulliainen  Soininvaara 
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 1991–1995 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (10):  Anttila  Haavisto  Hassi  Hautala  Luukkainen  Nikula  Paloheimo  Pulliainen  Pykäläinen  Räty 
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (9):  Andersson  Anttila  Brax  Hassi  Krohn  Mertjärvi(1998–1999)  Nikula (1995-1998)  Pulliainen  Pykäläinen  Soininvaara 
1 2    
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (11):  Andersson  Anttila  Brax  Forsius  Hassi  Krohn  Mertjärvi  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Soininvaara 
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  Andersson  Anttila  Brax  Cronberg  Forsius  Hassi (2003–2004)  Hautala  Kasvi  Krohn (2003–2006)  Meriläinen  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Soininvaara  Sumuvuori (2006–)  Tynkkynen (2004–) 
1 2    1 2    
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (15):  Alanko-Kahiluoto  Andersson  Brax  Forsius (2007–2008)  Haavisto  Hautala (2007–2009)  Juurikkala (2009–)  Järvinen  Karimäki  Kasvi  Niinistö  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Sumuvuori  Tynkkynen 
↑    1 2    
Oulun vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Matti Ahde
Tuomo Hänninen
Kyösti Karjula
Inkeri Kerola
Martti Korhonen
Timo Korhonen
Merja Kyllönen
Paula Lehtomäki
Suvi Lindén
Raimo Piirainen
Erkki Pulliainen
Lyly Rajala
Antti Rantakangas
Tapani Tölli
Tuulikki Ukkola
Unto Valpas
Mirja Vehkaperä
Pekka Vilkuna
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Kirvu

| Kirvun kunta Kirvus> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 sijainti 
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Jääsken kihlakunta
Kuntanumero:  258
Perustettu :  1871
– emäpitäjä:  Jääski
Liitetty:  1944
– kuntiin:  luovutettu Neuvostoliitolle
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:  695,22 km²   (1.1.1938)
– maa:  650,92 km²
– sisävesi:  44,30 km²
Väkiluku:  8 721   (31.12.1939)
– väestötiheys:  14,39 as./km²
Kirvun perinnevaakuna.
Kirvun kirkon tuuliviirikukko.
Kirvu (ruots. Kirvus) on Karjalankannaksen länsiosassa sijainnut entinen suomalainen kunta, jonka kirkonkylän nimi on venäjäksi nykyään erisnimeä tarkoittava adjektiiviattribuutti Svobodnoje (Svobodnoje selo, Vapaa kylä). Kirvu sijaitsee Neuvostoliitolle viime sotien seurauksena luovutetulla alueella. Kirvun maapinta-ala oli 650,9 km² ja asukasluku 8 721 (1939). Koko Viipurin läänissä asui tuolloin 657 057 (josta Viipurissa 74 403) ja Suomessa 3 888 443 henkeä.
Maantiede

Kirvun alueella oli runsaasti pieniä järviä ja jokia. Kirvun suurimmat järvet olivat kunnan länsirajalla sijainnut Mertjärvi, joka laskee vetensä Vuoksen päähaaraan, sekä kunnan etelärajalla sijainneet Helisevänjärvi ja siihen laskeva Juoksemajärvi. Juoksemajärveen päätyy kunnan halki luode–kaakko-suunnassa virrannut Helisevänjoki, joka tuo vedet muun muassa Kirvujärvestä, Torajärvestä, Äksjärvestä ja Suolijärvestä. Helisevänjärveen puolestaan laskee kunnan halki luode–kaakko-suunnassa virrannut Kuunjoki, joka tuo vedet muun muassa Kuunustaisesta, Korsjärvestä ja Alajärvestä.
Elinkeinot

Kirvu tunnettiin Sairalan kristillisestä opistosta ja Kirvun luonnonparantolasta. Kirvussa oli myös teollisuutta, mm. viisi huopatehdasta. Niistä vanhin oli Kirvun Huopatehdas Oy, jonka perusti Max Alftan Tietävälän kylään vuonna 1897. Tehdas siirtyi sitten W. Dippelille ja vuonna 1926 Artturi Heleniukselle. Vuonna 1929 tehtaalla työskenteli parisataa ihmistä ja se tuotti 140 000 paria huopikkaita vuodessa. Yrityksen työntekijät perustivat 1930-luvun alussa Kirvuun kilpailevia huopatehtaita: Mikko Verta Tietävälään, Jaakko Puumala Inkilään, Juho ja Toivo Virolainen Virolaan ja Matti Hämäläinen Mertjärvelle. Lisäksi Kirvussa toimi mm. Viipurin Saha Oy:n Inkilän höyrysaha (200 työntekijää v. 1922), Torajärven saha ja tiilitehdas, 3 nahkatehdasta (1922) ja useita myllyjä. Kaupallisista toimijoista merkittävimpiä oli Kirvun Osuuskauppa, jonka päämyymälä oli Sairalan kylässä.
Maatalous oli Kirvussa pientilavaltaista, osittain pinnanmuodostuksesta johtuen. Tiheämmin asutut maanviljelysalueet sijaitsivat päävesistöjen varsilla, erityisesti järvien välisillä saviperäisillä kannaksilla ja jokivarsien laaksoissa. Vuonna 1920 Kirvussa oli 5197,61 ha peltoa, puu- ja kasvitarhaa 16,43 ha ja luonnonniittyjä 1698,59 ha. Samana vuonna pitäjässä oli kotieläimiä seuraavasti: 1326 hevosta, 6734 nautaeläintä, 9227 lammasta, 11 vuohta, 1367 sikaa ja 3998 kpl siipikarjaa. Vuonna 1929 peltoa oli 6778 ha, puu- ja kasvitarhaa 21 ha ja luonnonniittyjä 1187 ha. Kotieläimiä pidettiin samana vuonna seuraavasti: hevosia oli 1115, nautaeläimiä 5551, lampaita 5037, vuohia 0, sikoja 1016 ja siipikarjaa 6760 kpl.
Kunnan poikki etelästä koilliseen kulki rautatie reittiä Leinjärvi–Sairala–Inkilä–Ojajärvi.
Väestö

Tilastollisen vuosikirjan mukaan Kirvun kunnan alueella asui kirkonkirjojen ja siviilirekisterin mukaan vuoden 1920 lopussa kaikkiaan 10 324 henkeä. Vuonna 1930 kunnassa oli kirjoilla 9 929 ihmistä, joista läsnäolevaksi luokiteltiin 9 809. Vuoden 1939 lopussa Kirvun kunnan alueella asui 8 721, joista henkikirjoitettuja oli tammikuun 1940 alussa 8 136 henkeä.
Kirvun väestö sijoitettiin jatkosodan jälkeen Itä-Uudenmaan ja Päijät-Hämeen alueelle Kärkölään, Mäntsälään, Orimattilaan ja Pukkilaan.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Kirvun väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
| Kirvun väestönkehitys 1880–1940 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 5 942 | 5 942 |
| 1890 | 1890 |    | 6 565 | 6 565 |
| 1900 | 1900 |    | 7 497 | 7 497 |
| 1910 | 1910 |    | 8 890 | 8 890 |
| 1920 | 1920 |    | 10 072 | 10 072 |
| 1930 | 1930 |    | 9 809 | 9 809 |
| 1940 | 1940 |    | 8 152 | 8 152 |
Lähde: Tilastokeskus.
Kylät

Ahola, Apula, Eijala, Haikola, Hannukkariikonen, Hauhiala, Ihaksela, Iiliälä, Inkilä, Jantula, Jänikselä, Karvala, Kauppila, Keskiselkä, Kirvu, Kohtamaa, Kuismala, Lahdenmaa, Lankila, Lietlahti, Läylölä, Maamäki, Matikkala, Merola, Mertjärvi, Meskala, Montola, Mömmölä, Nahkurila, Niukkala, Paavilanmäki, Paksujalka, Pirilänniemi, Riikola, Roinila, Rätykylä, Sairala, Sunikkariikonen, Tietävälä, Torajärvi, Vallittula, Vasikkala, Vehkapää, Veitsijoki, Virola, Vorniola.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 17 koulupiiriin.
Nykyään

Kirvun aiemman kirkon sijainti nykyisen Leningradin alueen Viipurin piirin kartalla
Kirvun pitäjäseuran julkaiseman, Tilastokeskuksen kokoaman yhteenvedon mukaan Suomessa asui vuoden 2018 lopussa 947 entisessä Kirvun pitäjässä syntynyttä. Kirvulaisten tyypillisimpiä asuinpaikkakuntia ovat nykyaikana Suomessa Orimattila, Kärkölä, Lahti, Helsinki, Mäntsälä, Imatra ja Hyvinkää. Ulkomaille muuttaneiden osuutta ei tässä yhteenvedossa kerrottu.
Entisen Kirvun kunnan alue on nykyään Venäjän federaation Leningradin alueen Viipurin piirin pohjoisosissa.  Venäjän paikallishallinnon kuntatasolla Kirvun länsiosa kuuluu Viipurin piirin Enson kaupunkikuntaan (Svetogorsk) ja pääosa Kirvusta Viipurin piirin Antrean kaupunkikuntaan (Kamennogorsk).
Sairalan venäjänkielinen nimi on nykyään Borodinskoje (selo) ja Sairalan entisen kristillisen opiston (1938) päärakennuksessa toimi Torajärven rannalla 120-paikkainen hotelli. Nykyisin opisto on erittäin huonossa kunnossa eikä siellä voi yöpyä (2021).
Kirvun kirkko tuhoutui vuonna 1978. Kirkon perustusten äärellä on muistoristi ja -laatta sekä lähellä Kirvun kirkkomaan ja kirkonkukon 1600-luvulta alkavasta historiasta muistuttava opastaulu. Kirkkomaan sankarihautojen patsas (torsona) ja vanha hautausmaa ovat paikallaan. Kirkkomaan alue on suojeltu.
Kirvun kautta kulkee aiemman radan paikalla Venäjän rautateiden luoteisesta rataverkosta vastaavan Lokakuun rautatiet -tytäryhtiön sivurata. Rautatiekartan mukaan radan asemiа ovat Borodinskoje (Бородинское), Inkilä (Зайцево) ja Ojajarvi (Oяярви). Maantiekartalle merkittyjä radan muita radan asemia tai seisakkeita ovat entisen Kirvun alueella Krasnyi Sokol (Красный Сокол, ent. Leinjärven asema) ja Hakolahti (Хаколахти). Radan henkilöliikennettä ajetaan lähinnä Viipurin ja Hiitolan välisin paikallisjunavuoroin.
Kirvun perintöä ylläpitää muun muassa Kirvun Pitäjäseura, Kirvu-Säätiö ja Mäntsälän keskustassa sijaitsevat Kirvun Pitäjämuseo ja Kirvun Kotiseutuarkisto.
Formulakuljettaja Kimi Räikkösen suku on kotoisin Kirvun Mertjärven kylästä.
Kirvu sijaitsee Venäjän rajavyöhykealueella. Ulkomaalaisten liikkuminen ja oleskelu alueella ilman kirjallista rajavyöhyukelupaa on kielletty.
Kirjallisuutta

Hosiaisluoma-Karppinen, Aili (toim.): Korsjärven rantamilla : Läylölä ja Nahkurila. Kirvun Läylölän ja Nahkurilan koulupiiriläiset, 2006. ISBN 952-92-0760-3
Hämäläinen, Eila & Lehikoinen, Laila: Kirja Kirvun Sairalasta. Sairalan kylätoimikunta, 1998. ISBN 952-91-0233-X
Hämäläinen, Soini ym. (toim.): Kirvu kuvina. Kirvu-säätiö, 1988. ISBN 952-90-0484-2
Rantalainen, Reino (toim.): Muistoja Kirvun Rätykylästä : kyläkirja Rätykylän koulupiiristä. Rätykylä-kirjan toimikunta, 2000. ISBN 952-91-2333-7
Ukkola, Irja (toim.): Muistoja Kirvunkylästä. Kirvunkylän kerho, 1986. ISBN 951-99774-3-0 (nid.), ISBN 951-99774-4-9 (sid.)
Ylönen, Aulikki: Kirvun kirja. 1. p. 1954, näköispainos, Kirvu-Säätiö 2015. ISBN 978-952-93-5544-0
Aiheesta muualla

Kirvun Pitäjäseura (kirvu.fi)
Kirvu-Säätiö
Kirvun kartta
Kirvu kuvina (luovutettukarjala.fi)
Kirvun Inkilän kylä
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Kauppa aiemman Inkilän rautatieaseman rakennuksessa. Nykyään kylää kutsutaan Venäjällä Zaitsevoksi. Kuva vuodelta 2008.
Punasompasammal

| Punasompasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Splachnales
Heimo::  Splachnaceae
Suku::  Sompasammalet Splachnum
Laji::  rubrum
Kaksiosainen nimi
 Splachnum rubrum  Hedw. 
Katso myös
   Punasompasammal Wikispeciesissä   Punasompasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punasompasammal (Splachnum rubrum) on lehtisammallaji sompasammalten heimossa (Splachnaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon havumetsävyöhyke. Suomen alueella lajia esiintyy melko harvinaisena koko maassa Ahvenanmaata ja Enontekiötä lukuun ottamatta.
Ulkonäöltään punasompasammal muistuttaa keltasompasammalta (Splachnum luteum). Lajin pitkäperäisten itiöpesäkkeiden pesäkeosan sompamaiset kaulalaajentumat ovat tummanpunaisia. Punasompasammal on lyhytikäinen ja tuottaa yleisesti itiöpesäkkeitä. Se kasvaa tuoreissa metsissä ja soilla esimerkiksi hirven ja lehmän lannalla.
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Punasompasammal (Splachnum rubrum)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q17263240  Wikispecies: Splachnum rubrum  EoL: 928468  EUNIS: 197732  FNA: 250099385  GBIF: 2673709  iNaturalist: 169283  IRMNG: 11046578  ITIS: 15871  NatureServe: 2.122913  NCBI: 166193  Observation.org: 160664  Open Tree of Life: 51278  Plant List: tro-35176444  PLANTS: SPRU70  Tropicos: 35176444  WFO: wfo-0001190508  Laji.fi: MX.44074
Punahohtokaija

| Punahohtokaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Hohtokaijat Prosopeia
Laji::  splendens
Kaksiosainen nimi
 Prosopeia splendens  Peale, 1848 
Katso myös
   Punahohtokaija Wikispeciesissä   Punahohtokaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punahohtokaija (Prosopeia splendens) on kotoperäinen fidžiläinen kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 45 cm ja paino noin 280 g. Punahohtokaijaa pidettiin aikaisemmin hohtokaijan alalajina, jota se muistuttaa. Sen pää ja alapuoli ovat karmosiininpunaiset ja niskassa on säihkyvän sininen laikku. Nokka on tummanharmaa, koivet tummanharmaat ja iiris keltainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on kuten aikuinen, iiris on kuitenkin ruskea ja nokka vaaleampi.
Esiintyminen

Punahohtokaijat elävät Fidžillä Kadavun ja Onon saarilla, mahdollisesti myös muilla lähisaarilla, joiden kanta saattaa olla peräisin karanneista häkkilinnuista. Laji oli ennen runsas mutta sen kanta on voimakkaasti taantunut etupäässä metsien hakkuiden takia. Populaation koko on noin 6 000 yksilöä ja elinympäristön ala 460 neliökilometriä.
Elinympäristö

Laji elää metsissä, viljelysmailla ja ihmisasutuksen tuntumassa sekä alavilla mailla että vuoristossa. Pesintä tapahtuu ehkä vain vanhoissa metsissä.
Lisääntyminen

Pesä on korkealla puunkolossa tai -onkalossa.
Ravinto

Ruokavalio koostuu pääosin hedelmistä, kuten mangosta, banaanista, guavasta ja Asimina-suvun hedelmistä. Kaijat syövät myös hyönteistoukkia ja viljaa.
Kittilän lentoasema

Kittilän lentoasema (IATA: KTT, ICAO: EFKT) sijaitsee Lapissa Kittilän kunnassa. Se palvelee pääasiassa Ylläkselle, Leville, Pallakselle, Pyhä-Luostolle ja muihin hiihtokeskuksiin matkustavia turisteja. Lentoasemalle on säännöllisiä lentoja Helsinki-Vantaalta. Vuonna 2019 lentoaseman kautta kulki 363 161 matkustajaa. Vuonna 2020 (koronaviruspandemian aikana) lentoaseman kautta kulki 206 251 matkustajaa.
Kittilän lentoaseman kiitotie 16/34 on 2 500 metriä pitkä ja 45 metriä leveä. Kiitotie 34 on varustettu suurtehovaloin ja ILS-tarkkuuslähestymisjärjestelmällä. Lentokoneiden pysäköintipaikkoja on 12 kappaletta ja vuonna 2020 toteutetun laajennushankkeen myötä lähtöselvitystiskien määrä nousi kahdeksasta neljääntoista.
Kittilä valittiin vuonna 2021 vuoden lentoasemaksi.
Historia

Metsähallitus rakensi Kittilään vuosina 1974–1975 metsätalouslentoja varten metsä­lento­paikan, jolla oli 600–700 metriä pitkä sorapintainen kiitotie. Ensimmäinen lentokone laskeutui lentokentälle 20. syyskuuta 1975. Kenttää käytti lähinnä yleisilmailu, eikä siltä lennetty metsätalouslentoja.
Kittilässä oli 1970-luvulla myös käynnistynyt hanke suuremman lentokentän rakentamiseksi muun muassa matkailuelinkeinon ja Ilmavoimien tarpeisiin. Kittilän lentokenttä rakennettiin metsälentokentän paikalle vuosina 1976–1979 työministeriön, Tie- ja vesirakennuslaitoksen ja Kittilän kunnan yhteishankkeena ja avattiin liikenteelle 11. syyskuuta 1979. Alun perin kentällä oli kaksi kilometriä pitkä päällystetty kiitotie sekä rullaustie, asemataso ja suojarakennuksia. Lentokentän pitäjä oli aluksi puolustusministeriö ja pääasiallinen niin sanotun Kittilän lentopaikan käyttäjä Lapin lennosto, mutta lentokenttä oli myös siviililiikenteen käytössä.
Lentoaseman terminaalin ensimmäinen osa rakennettiin vuosina 1981–1982, ja heinäkuussa 1982 lentokenttä siirrettiin ilmailuhallituksen hallintaan valtion lentoasemaksi. Kiitotie pidennettiin 2 500 metriin vuosina 1984–1985. Valmistumisensa jälkeen lentoasema oli aluksi lähinnä sotilas- ja yleisilmailun käytössä, minkä lisäksi lentoasemalle tehtiin jonkin verran tilauslentoja. Finnair aloitti säännöllinen lentoliikenteen Kittilään helmikuussa 1987. Päivittäinen liikenne alkoi helmikuussa 1990. 1990- ja 2000-lukujen aikana lentoaseman terminaalia on laajennettu useaan otteeseen.
Kittilän lentoasemarakennus paloi osittain 27. heinäkuuta 2006. Tuli tuhosi noin 2 000 neliömetrin alueen. Tuhoutuneet osat rakennettiin uudelleen vuosina 2007–2008 ja samalla tilat suunniteltiin avarammiksi. Jälleenrakennus- ja laajennusosa vihittiin käyttöön 14. helmikuuta 2008.
Vuosina 2018-2019 Finavia laajensi Kittilän lentoasemalla sekä terminaalia että lentoliikenteen infrastruktuuria. Yhteensä terminaalin laajennus käsittää 2 000 neliömetriä uutta matkustajatilaa. Lentoliikenteen kapasiteettia ja sujuvuutta parannettiin rakentamalla kaksi uutta rullaustietä, joista toinen on pitkä ja toinen lyhyt. Lisäksi lentokoneiden pysäköintipaikkojen määrä tuplaantui kuudesta 12:een. Vuonna 2020 toteutetulla lisäinvestoinnilla terminaaliin rakennettiin 750 neliötä uutta tilaa matkatavaroiden käsittelyä varten.
Turmat

Venäläisturisteja kuljettanutta, Itävaltaan rekisteröityä Gulfstream G 150 -liikelentokonetta valmisteltiin 4. tammikuuta 2018 Venäjälle paluuta varten. Koneen sisälle oli muodostunut ylipaine, jonka takia ovi sinkoutui voimalla päin saksalaista kapteenia, joka oli avaamassa koneen ovea. Hän kuoli välittömästi. Turman sattuessa koneessa ei ollut matkustajia. Onnettomuustutkintakeskus selvittää asiaa.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohde |
| --- | --- |
AirBaltic: Kausittainen: Riika
Air France: Kausittainen: Pariisi
Austrian Airlines: Kausittainen: Wien
Discover Airlines: Kausittainen: Frankfurt
Easyjet: Kausittainen: Lontoo-Gatwick, Manchester, Milano-Malpensa, Pariisi
Edelweiss Air: Kausittainen: Zürich
Eurowings: Kausittainen: Düsseldorf, Hampuri
Finnair: Helsinki
Lufthansa: Kausittainen: München
Transavia: Kausittainen: Pariisi-Orly
Matkustajatilastot

| Vuosi | Kotimaa | Ulkomaat | Yhteensä | Muutos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 |  |  | 1 821 |  |
| 1985 |  |  | 280 |  |
| 1990 |  |  | 21 103 |  |
| 1995 |  |  | 76 002 |  |
| 1999 | 110 128 | 17 808 | 127 936 | +0,0 %  |
| 2000 | 143 627 | 26 455 | 170 082 | +32,9 %  |
| 2001 | 145 757 | 35 781 | 181 538 | +6,7 %  |
| 2002 | 146 408 | 51 083 | 197 491 | +8,8 %  |
| 2003 | 144 482 | 69 300 | 213 782 | +8,2 %  |
| 2004 | 161 854 | 77 109 | 238 963 | +11,8 %  |
| 2005 | 155 008 | 73 513 | 228 521 | −4,4 %  |
| 2006 | 153 264 | 91 820 | 245 084 | +7,2 %  |
| 2007 | 145 675 | 96 291 | 241 966 | −1,3 % |
| 2008 | 164 136 | 101 259 | 265 395 | +9,7 %  |
| 2009 | 165 926 | 79 387 | 245 313 | −7,6 %  |
| 2010 | 142 197 | 72 179 | 214 376 | −12,6 %  |
| 2011 | 167 484 | 71 054 | 238 538 | +11,3 %  |
| 2012 | 186 184 | 77 202 | 263 386 | +10,4 %  |
| 2013 | 157 465 | 79 757 | 237 222 | −9,9 %  |
| 2014 | 153 011 | 81 722 | 234 733 | −1,0 %  |
| 2015 | 140 831 | 85 988 | 226 819 | −3,4 %  |
| 2016 | 148 274 | 109 263 | 257 537 | +13,5 %  |
| 2017 | 183 952 | 141 101 | 325 053 | +26,2 %  |
| 2018 | 208 835 | 145 726 | 354 561 | +9,1 %  |
| 2019 | 214 357 | 148 804 | 363 161 | +2,4 %  |
| 2020 | 128 093 | 78 158 | 206 251 | -43,2 %  |
| 2021 | 118 618 | 63 684 | 182 302 | -11,6 %  |
| 2022 | 175 527 | 161 671 | 337 198 | +84,8 %  |
| 2023 | 184 005 | 190 624 | 374 626 | +11,1 %  |
| 2024 | 199 420 | 212 884 | 412 304 | +10,1 %  |