stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Apenniinienpaimenkoira

| Apenniinienpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Italia
Määrä:  Suomessa ei yhtään; Italiassa 200
Rodun syntyaika:  1000-luku
Alkuperäinen käyttö:  lampaiden paimennus, omaisuuden vartiointi
Nykyinen käyttö:  paimen-, vahti- ja seurakoira
Muita nimityksiä:  Cane da Pastore dell'Apennino Reggiano, Cane Lupino del Gigante, Cane Luvin
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  20–30 kg
Säkäkorkeus:  uros 52–58 cm, narttu 48–54 cm
Väritys:  kaikki sallitaan
Apenniinienpaimenkoira (Cane da Pastore dell'Apennino Reggiano) on italialainen koirarotu.
Ulkomuoto

Apenniinienpaimenkoira muistuttaa pienikokoista sutta, koska sitä tiedetään risteytetyn myös susien kanssa - tästä juontavat nimitykset cane lupino ja cane luvin. Se onkin tyypiltään ja piirteiltään hyvin susimainen: sillä on pystyt korvat, kolmionmuotoinen pää ja suipponeva kuono. Rodusta on kaksi karvamuunnosta, lyhyt- ja pitkäkarvainen. Kaikki värit ja väriyhdistelmät sallitaan, mutta yleisimmät ovat harmaa, tuhkanharmaa, fawn, punainen, kuparinvärinen, ruskea, musta, valkoinen ja kaksivärinen. Jopa blue merlejä, brindlejä, oransseja ja norsunluunvärisiä koiria esiintyy. Urosten säkäkorkeus on 52–58 cm ja narttujen 48–54 cm. Paino vaihtelee 20–30 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen

Apenniinienpaimenkoira on 2-vuotiaaksi asti sosiaalinen ja leikkisä. Normaalioloissa se on harkitseva ja rauhallinen. Siitä saa kuitenkin koulutettua suojelukoiran, ja omistajan käskystä se ei epäröi toimia nopeasti ja pelottomasti. Se on erittäin oppivainen ja sitä voidaan käyttää lampaiden paimentamiseen tai omaisuuden vartiointiin. Se tulee erittäin hyvin toimeen lasten kanssa, mutta kiintyy yleensä vain yhteen perheenjäseneen kun taas muihin se suhtautuu lähes välinpitämättömästi. Urokset ovat reviiritietoisia.
Alkuperä

Apenniinienpaimenkoira on kotoisin Apenniinien vuoristosta Reggio Emilian läheltä ja on läheistä sukua cane toccatorelle. Toisin kuin voisi luulla, sana gigante sen toisessa italiankielisessä nimessä ei viittaa kokoon (kyse on vain keskikokoisesta koirasta) vaan vuoreen joka sijaitsee lähellä sen kotialuetta.
Rotu on erittäin vanha ja sen historia voidaan jäljittää 1000-luvulle asti. Lupino eli sudentyyppinen koira on tunnettu pitkään paikallismuunnoksina eri puolilla Reggio Emilian laaksoja. Näihin muunnoksiin lukeutuivat mm. Ramiseton ventassonsusikoira, Collagnan valbonansusikoira, Gessi Triassicin costa de grassinsusikoira ja Villa Minozzon val d'astansusikoira. Nykyinen rotu polveutuu kaikista neljästä paikallismuunnoksesta.
Apenniinienpaimenkoiran tehtävä on ollut toimia paimen- ja vahtikoirana. Maatalouden harjoittamisen käytyä alueella harvinaisemmaksi ja muiden rotujen saavuttua alueelle siitä on tullut uhanalainen: jäljellä arvioidaan olevan enää noin 200 puhdasrotuista yksilöä. Ente Nazionale della Cinofilia Italiana ei tunnusta rotua.
Musta pitkäkarvainen apenniinienpaimenkoira.
Musta pentu.
Fawn pentu.
Argyre Planitia

Argyre Planitian korkeuskartta
Argyre Planitia on laaja törmäyskraatteri Marsissa. Se on läpimitaltaan 892,93 kilometriä ja yli 5 kilometriä syvä. Argyre Planitia on Marsin toiseksi suurin kraatteri.
Kraatterin nimi on peräisin Giovanni Schiaparellin vuonna 1877 laatimasta Marsin kartasta. Schiaparelli nimesi törmäyskraatterin Kreikan mytologiassa esiintyvän hopeasaaren mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Argyre Planitia Wikimedia Commonsissa
Armenian sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna

Armenian SNT:n vaakuna
Armenian sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna oli Armenian SNT:n vaakuna. Sen suunnitteli Martiros Sarian vuonna 1922, ja sen hyväksyi viralliseksi vaakunaksi vuonna 1937 Armenian SNT:n hallitus.
Vaakunan keskelle on kuvattu Armenian perinteinen tunnus Araratvuori. Viinirypäleet vaakunan alaosassa symboloivat raamatullista perimätietoa, jonka mukaan Nooa istutti arkista poistuttuaan ensimmäisen viinirypäleköynnöksen Araratvuorelle ihmisyyden uudestisyntymisen merkiksi. Vehnän tähkät symboloivat maata ja Armenian luonnonvaroja. Araratvuoren päälle on kuvattu kommunismin symbolit sirppi ja vasara sekä punainen tähti. Vaakunan ympärille on kirjoitettu armeniaksi Armenian sosialistinen neuvostotasavalta (Հայկական Սովետական Սոցիալիստական Հանրապետություն) ja alas punaiseen nauhaan Neuvostoliiton motto Kaikkien maiden työläiset, liittykää yhteen! armeniaksi (Պրոլետարներ բոլոր երկրների, միացե'ք) ja venäjäksi (Пролетарии всех стран, соединяйтесь!).
Turkki protestoi Araratin sisällyttämistä vaakunaan, koska vuori kuuluu sen alueeseen. Ulkoasiainkomissaari Georgi Tšitšerin vastasi kysymällä, väittääkö Turkki myös kuun kuuluvan sille, koska puolikuu on kuvattu Turkin lipussa.
Apenniiniensorva

| Apenniiniensorva |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eukarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Leuciscidae
Suku::  Sorvat Scardinius
Laji::  scardafa
Kaksiosainen nimi
 Scardinius scardafa  (Bonaparte, 1837) 
Katso myös
   Apenniiniensorva Wikispeciesissä   Apenniiniensorva Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Apenniiniensorva (Scardinius scardafa) on särkiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Italiassa.
Koko ja ulkonäkö

Apenniiniensorva voi kasvaa suurimmillaan noin 35 cm pitkäksi. Se on väriltään harmaa ja evät ovat tummanharmaat. Laji eroaa muista sorvalajeista esimerkiksi eväruotojen ja kylkiviivan suomujen lukumäärän perusteella.
Levinneisyys ja elintavat

Apenniiniensorvaa tavataan vain Scanojärvestä, jonne se siirtoistutettiin 1900-luvun alussa. Kalan levinneisyysalue on ollut laajempi ulottuen Magrajoen valuma-alueelta Gariglianojoen valuma-alueelle. Apenniiniensorva on hävinnyt muun muassa Fucino-, Massaciuccoli- ja Trasirnenojärvistä ja Tiberjoesta. Laji viettää aikaa tiheän vesikasvillisuuden joukossa. Kutuaika on maaliskuulta kesäkuulle. Apenniiniensorva luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Kantaa uhkaavat vieraslajit kuten sorva ja padaniansalakka.
Aiheesta muualla

Scardinius scardafa (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Arlberg

Arlbergin maisemia sekä laakson ylittävä tie talvella.
Arlberg on vuorijono Alpeilla, Itävallan Tirolin ja Vorarlbergin välissä. Sen rinteillä on tunnettuja laskettelukeskuksia, muun muassa St. Anton, Lech, Zürs, Stuben ja St. Christoph. Vaikka Arlberg kuulostaa vuoren nimeltä (saksan sana berg tarkoittaa vuorta), minkään yksittäisen huipun nimi ei ole Arlberg. Tämän vuorijonon nimi tulee "Bergföhren"-puista, eli vuorimännyistä, joita tirolilaiset sanovat "Arl"-puiksi. Niitä kasvaa tämän seudun vuorten rinteillä. Korkein huippu on Valluga, 2811 metriä merenpinnan yläpuolella.
Arlbergin alitse kulkee rautatie- ja maantietunneli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arlberg Wikimedia Commonsissa
Annihilated

| Annihilated> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2008–
Tyylilaji:  brutaali death metal
Kotipaikka:  Los Angeles, Kalifornia
Jäsenet:  Eric Matranga, laulu, kitara   Eric Cohen, bassokitara   Scotti Fuller, rummut  
Levy-yhtiö:  Unique Leader Records, 2013–  
Aiheesta muualla
Annihilated
Infobox OKNimi-testi OK: 
Annihilated on yhdysvaltalainen brutaalin death metalin yhtye, jonka kitaristit Eric Matranga ja Robert Fimbres perustivat vuonna 2008 Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Vuonna 2012 yhtye julkaisi EP-levyn Injected, jolla bassokitaraa soitti Decapitatedissa soittanut Marcin Rygiel. Heinäkuussa 2013 Blabbermouth uutisoi Annihilatedin solmineen levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa. Esikoisalbumi, XIII Steps to Ruination, julkaistiin 28. lokakuuta 2014.
Jäsenet

Eric Cohen – bassokitara
Eric Matranga – kitara, laulu (2010–)
Scotti Fuller – rummut (2011–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Marcin Rygiel – bassokitara (2011–?)
Robert Fimbres – kitara, taustalaulu (2011–?)
Diskografia

Injected (2012,  EP, omakustanne)
XIII Steps to Ruination (2014,  Unique Leader Records)
Aiheesta muualla

Annihilated Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Annihilated Unique Leader Recordsin kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ashikaga

| Ashikaga (足利市) |
| --- | --- |
 Ashikaga Flower Park -puistoa
 lippu:  symboli
 Ashikagan sijainti Tochigin prefektuurissa
 Ashikaga
 Koordinaatit: 36°20′25″N, 139°26′59″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Tochigin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  177,76 km²
Väkiluku (09/2020):  143 544
 – Väestötiheys:  808 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kirsikka
 – Kukka:  Alppiruusu
 
 https://www.city.ashikaga.tochigi.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ashikaga (jap. 足利市, Ashikaga-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tochigin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin lounaisosassa Watarasejoen varrella. Kaupunki on rakentunut Ashiovuorten eteläjuurelle. Etelässä kaupunki rajautuu Gunman prefektuuriin. Ashikagassa on 143 544 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 177,76 neliökilometriä.
Ashikaga oli historiallisesti tärkeä liikenteen solmukohta, jossa sijaitsi myös yksi Tōsandō-tiereitin postiasemista (shukuba). Keskiajalla sieltä sai alkunsa vaikutusvaltainen Ashikaga-klaani. Sittemmin Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla kaupungista tuli Utsunomiyan daimiokunnan paikallinen hallintokeskus. Perinteinen elinkeino oli silkin kudonta. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Ashikaga sai vuonna 1921. Sen jälkeen se on kasvanut useiden kuntaliitosten kautta. Kaupunkiin on toisen maailmansodan jälkeen sijoittunut tekstiiliteollisuuden lisäksi myös metalli-, kone-, kumi- ja muoviteollisuutta, joiden myötä kaupungin elinkeinorakenne on monipuolistunut.
Ashikagan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat historiallinen, jo keskiajalta lähtien toiminut Ashikaga-koulu, jossa säilytetään monia kansallisaarteiksikin valittuja dokumentteja, ja Ashikaga-klaanin residenssin paikalle rakennettu Banna-jin buddhalainen temppeli. Muita nähtävyyksiä ovat Kuritan taidemuseo, jossa on esillä keramiikkaa, taidemaalari Takazaki Sōunin teoksia esittelevä Sōun-taidemuseo ja Orihime-jinjan šintolainen pyhäkkö ympäröivine puistoineen. Ashikagaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Ryōmō-linja ja Tōbu-rautateiden Isesaki-linja.
Kuvia

Historiallinen Ashikaga-koulu
Banna-jin temppeli
Näkymä Ashikagaan
Ashikagan kantakaupunki vuoden 1986 ilmakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ashikaga Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Audi RS7

Audi RS7 on Audin vuodesta 2013 lähtien valmistama edustusluokan automalli, joka on kaikkein suorituskykyisin versio Audi A7 -mallisarjasta. Se sijoittuu mallistossa Audi S7:n yläpuolelle.
Audi RS7 C7 (2013–2018)

| Audi RS7 C7 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Audi
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  2013–2018
Korimalli:  5-ovinen fastback
Luokka:  E-segmentti
Seuraaja:  Audi RS7 (C8)
Teknisesti samankaltaisia:  Audi A4 (B8) Audi A5 (B8) Audi A6 (C7) Audi A7 (C7) Audi A8 (D4) Audi Q5 (Typ 8R) Audi S7 (C7) Porsche Macan Volkswagen Phideon
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group MLB
Moottori:  V8
Iskutilavuus:  4,0 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  neliveto
Vaihteisto:  8-vaihteinen automaatti
Audi A7 (C7) -malliin perustuva RS7 esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2013. Autossa on kaksoisturboahdettu 4,0-litrainen V8-moottori teholtaan 560 hevosvoimaa. Voimansiirtona on kahdeksanportainen automaattivaihteisto ja neliveto.
Syksyllä 2015 esiteltiin RS7 Performance, jossa moottorin teho on nostettu 605 hevosvoimaan. Lisäksi autossa on hiilikeraamiset jarrut.
Audi RS7 C8 (2019–)

| Audi RS7 C8 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Audi
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  2019–
Korimalli:  5-ovinen fastback
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  Audi RS7 (C7)
Teknisesti samankaltaisia:  Audi A4 (B9) Audi A5 (B9) Audi A6 (C8) Audi A7 (C8) Audi A8 (D5) Audi e-tron Audi Q5 (Typ FY) Audi Q7 (Typ 4M) Audi Q8 Audi S7 (C8) Bentley Bentayga Lamborghini Urus Porsche Cayenne (Typ PO536) Volkswagen Touareg III
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group MLB Evo
Moottori:  V8
Iskutilavuus:  4,0 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  neliveto
Vaihteisto:  8-vaihteinen automaatti
Audi A7 (C8) -malliin perustuva RS7 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2019. Autossa on kaksoisturboahdettu 4,0-litrainen V8-moottori teholtaan 600 hevosvoimaa. Voimansiirtona on kahdeksanportainen automaattivaihteisto ja neliveto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Audi RS7 Wikimedia Commonsissa
Ashigara (1928)

| Ashigara / 足柄 |
| --- | --- |
 Ashigara telakalla vuonna 1942.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kawasaki, Kōbe
Kölinlasku:  11. huhtikuuta 1925
Laskettu vesille:  22. huhtikuuta 1928
Palveluskäyttöön:  20. elokuuta 1929
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 8. kesäkuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 160 t (stndardi) 11 850 t (kuormattu)
Pituus:  210,5 m (vesiraja) 203,76 m (kokonaispituus)
Leveys:  17,34 m
Syväys:  5,90 m
Koneteho:  130 000 shp
Nopeus:  35,5 solmua
Miehistöä:  773
Aseistus
Aseistus:  10 × 203 mm tykkiä kaksoistorneissa 6 × 120 mm tykkiä 2 × 13 mm konekivääriä 12 × 24″ torpedoputkea 2 × lentokonetta
Ashigara (jap. 足柄) oli keisarillisen Japanin laivaston Myōkō-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus nimettiin Kanagawan ja Shizuokan prefektuurien rajalla olevan Ashigara-vuoren mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Kōbesta Kawasakin telakalta, missä köli laskettiin 11. huhtikuuta 1925. Alus laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1928 ja otettiin palvelukseen 20. elokuuta 1929.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Japanin 2. laivaston 4. risteilijälaivueeseen. Se siirrettiin joulukuussa 1932 sisaralustensa kanssa reserviin, kun vasta palvelukseen otettu Takao-luokka korvasi ne. Toukokuussa 1933 alus siirrettiin 5. risteilijälaivueeseen, joka oli aktiivipalveluksessa ainoastaan kesän sotaharjoitusten ajan. Ashigara sisaraluksineen liitettiin vartiolaivueeseen joko Kureen tai Saseboon, mikä hidasti niiden pääsyä modernisointiin.
Alus siirrettiin 15. marraskuuta 1934 modernisoitavaksi telakalle, mistä vapauduttuaan se palasi 5. risteilijälaivueeseen. Alus lähti Britteinsaarille kuningas Yrjö VI:n kruunajaisten aikana 20. toukokuuta 1937 pidettyyn laivastokatselmukseen. Matkalta palattuaan alus oli toisen Kiinan-Japanin sodan alettua Kiinan rannikolla. Alus ei liittynyt laivueeseensa, vaan se pysyi Kiinan vesillä ja oli joulukuussa Peskadoreilla liittyen tammikuussa 1942 laivueeseensa Hollannin Itä-Intiassa.
Alus osallistui laivueensa mukana Jaavanmeren taisteluun, jonka aikana se upotti USS Pillsburyn ja yhdessä Myōkōn kanssa hävittäjät USS Popen ja HMS Encounterin. Itä-Intian sotatoimien päätyttyä alus palasi laivueensa mukana Japaniin huollettavaksi, mistä se palasi palvelukseen vasta kesäkuussa. Alus oli lounaisella Tyynellämerellä olleen 2. eteläisen osaston lippulaivana, missä tehtävässä se oli aina huhtikuussa 1943 Sasebossa alkaneeseen huoltoonsa saakka.
Palvelukseen palattuaan Ashigara siirtyi Singaporeen, mistä se siirrettiin 21. risteilijälaivueeseen koilliseen aluelaivastoon maaliskuussa 1944. Alus oli alueella aina kesäkuuhun. Se osallistui lokakuussa Leytenlahden taisteluun.
Marraskuussa 1944 alus liitettiin Japanin 5. laivastoon. Alus siirrettiin Singaporeen, jossa se liittyi 5. helmikuuta 1945 5. risteilijälaivueeseen. Haguron upottua 16. toukokuuta laivue lakkautettiin ja Ashigara liitettiin Singaporeen sijoitettuun 10. aluelaivastoon. Aluksen ollessa 7. kesäkuuta paluumatkalla Bataviasta joukkoja evakuoimasta Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusvene HMS Trenchant torpedoi ja upotti sen Bankansalmessa.
Arne Thulé

Berndt Arne Richard Thulé (18. tammikuuta 1895 Tampere – 1968 Österåker) oli suomalainen arkkitehti ja laulaja. Hänen isoisänsä oli ruotsalaissyntyinen urkujenrakentaja Anders Thulé.
Ura arkkitehtina

Thulé valmistui arkkitehdiksi Helsingin teknillisestä korkeakoulusta 1921 ja työskenteli vuodesta 1925 lähtien Helsingin kaupungin rakennustoimistossa. Tunnetuin hänen suunnittelemansa rakennus on Hämeenkyröön 1938 valmistunut Mannanmäen näkötorni. Lisäksi Thulé suunnitteli muun muassa seuratalo Koskilinnan Hämeenkyrön Kyröskoskelle. Hänen sisarensa oli Kyröskosken paperitehtaan omistajan vuorineuvos Gösta Sumeliuksen puoliso.
1950-luvulla Thulé muutti Ruotsiin, jossa hän asui Tukholman lähellä Rydbossa. Joidenkin tietojen mukaan Thulé toimi opettajana Härnösandin teknillisessä oppilaitoksessa.
Ura arkkitehtina > Töitä

As Oy Montana, Turku, 1929
Mannanmäen näkötorni, Hämeenkyrö, 1938
Käpylän kirjasto, Helsinki, 1939
Koskilinna, Hämeenkyrö, 1940
Musiikki

Taidelaulua harrastaneen Thulén ääniala oli basso. Hän esiintyi Yleisradiolle äänityksiä tehneessä Kollegakvartetissa, jonka muita jäseniä olivat Erik Lindholm, Herrick Arvidson ja Waldemar Helen. Syyskuussa 1930 Thulé levytti Saksassa kymmenen laulua Columbia-levy-yhtiölle.
Musiikki > Levytykset

Elsi pien / Yksin valvoessa (1930)
Haapapellon polkka / Sukulaulu (1930)
Joulukuun ruusu / Omaksein tullos armas (1930)
Laulaos lohduksein / Tanssileikki (1930)
Sinivuolellani / Unelmissain (1930)
Mannanmäen näkötorni (1938).
Argyroúpolin metroasema

| Argyroúpoli> Αργυρούπολη |
| --- | --- |
 Argyroúpolin metroasemaa.
 Ateenan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:   Linja 2
Sijainti:  37°54′11″N, 23°44′45″E
Paikkakunta:  Argyroúpoli, Ellinikó-Argyroúpoli, Etelä-Ateena, Attika, Kreikka
Avattu:  26.7.2013
Argyroúpoli (kreik. Αργυρούπολη eli Σταθμός Αργυρούπολη, Stathmós Argyroúpoli) on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se sijaitsee Argyroúpolin kaupungissa Suur-Ateenan eteläosassa.
Metroasema avattiin 26. heinäkuuta 2013. Seuraava asema pohjoiseen on Álimos ja etelään Ellinikó.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Argyroúpolin metroasema Wikimedia Commonsissa
Ateenan metro
| --- | --- |
Linja 1:   Pireus  Fáliro  Moscháto  Kallithéa  Távros - Elefthérios Venizélos  Petrálona  Thiseío  Monastiráki  Omónoia  Viktória  Attikí  Ágios Nikólaos  Káto Patísia  Ágios Elefthérios  Áno Patísia  Perissós  Pefkákia  Néa Ionía  Irákleio  Eiríni  Neratziótissa  Maroúsi  KAT  Kifisiá 
Linja 2:   Anthoúpoli  Peristéri  Ágios Antónios  Sepólia  Attikí  Stathmós Larísis  Metaxourgeío  Omónoia  Panepistímio  Sýntagma  Akrópoli  Syngroú-Fix  Néos Kósmos  Ágios Ioánnis  Dáfni  Ágios Dimítrios - Aléxandros Panagoúlis  Ilioúpoli - Grigóris Lamprákis  Álimos  Argyroúpoli  Ellinikó 
Linja 3:   Dimotikó Théatro  Pireus  Maniátika  Níkaia  Korydallós  Agía Varvára  Agía Marína  Aigáleo  Elaiónas  Kerameikós  Monastiráki  Sýntagma  Evangelismós  Mégaro Mousikís  Ampelókipoi  Panórmou  Katecháki  Ethnikí Ámyna  Cholargós  Nomismatokopeío  Agía Paraskeví  Chalándri  Doukíssis Plakentías  Pallíni  Paianía-Kántza  Koropí  Aerodrómio 
Linja 4:   Álsos Veḯkou  Galátsi  Elikónos  Kypséli  Dikastíria  Alexándras  Exárcheia  Akadimía  Kolonáki  Evangelismós  Kaisarianí  Panepistimioúpoli  Ilísia  Zográfou  Goudí
Arabia (yritys)

| Arabia |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1873
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  keramiikkatuotteet
Kotisivu:  arabia.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arabia oli Helsingissä vuosina 1873–2016 toiminut fajanssin ja posliinin käsittelyyn erikoistunut suomalainen muotoiluyritys. Arabia siirtyi Hackmanin omistukseen vuonna 1990, ja siitä tuli yksi Hackmanin tavaramerkeistä. Arabian tehdas sijaitsi Hämeen­tien varrella Arabian­rannan alueella. Nykyisin sen tiloissa toimii Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu.
Useat merkittävät muotoilijat, kuten Kaj Franck ja Birger Kaipiainen, ovat suunnitelleet Arabialle tuotteita, ja Arabia on voittanut lukuisia muotoilualan palkintoja. Taloustutkimuksen kyselyn mukaan Arabia oli arvostetuin suomalainen brändi vuonna 2006 yhdessä Fazerin Sinisen kanssa.
Historiaa

Arabia sai perustamisluvan 25. marraskuuta 1873 ruotsalaisen Rörstrandin tytäryhtiöksi. Ensimmäiset tehdasrakennukset valmistuivat vuonna 1874. Rörstrandilta tullut Carl-Gustaf Herlitz toimi Arabian teknisenä johtajana vuodesta 1881 lähtien, ja osakeyhtiö Arabia Aktiefabrik perustettiin vuonna 1885. Herlitz nimitettiin toimitusjohtajaksi vuonna 1893. Pari vuotta myöhemmin yrityksen ensimmäiseksi taiteilijaksi kutsuttiin Röstrandilta Thure Öberg, joka työskenteli Arabialla kuolemaansa vuonna 1935 saakka.
Vuonna 1904 Arabian tehtaassa Helsingissä työskenteli 358 ihmistä, joista lähes puolet naisia. Tehtaalla käytettiin myös lapsityövoimaa. Vuonna 1916 yhtiö siirtyi suomalaisomistukseen, ja toimitusjohtajaksi tuli Herlitzin poika Carl-Gustaf Herlitz, joka oli tehtävässä vuoteen 1947 ja laajensi yritystä Pohjoismaiden suurimmaksi. Vuosina 1947–1990 Arabia oli Wärtsilä Oy:n omistuksessa, joka myi sen vuonna 1990 Hackmanille. Nykyään Arabia-brändin omistaa Hackmanista irtautunut Iittala Group, joka vuonna 2007 siirtyi Fiskarsin omistukseen.
Taiteelliseksi johtajaksi vuonna 1932 nimitetty Kurt Ekholm loi Arabian taideosaston ja aloitti modernin astiamuotoilun. Yli 1 500 työntekijän Arabia oli jonkin aikaa Euroopan suurin posliinitehdas.
Arabia valmisti wc-istuimia vuosina 1874–1992 ensin Helsingin Arabianrannassa ja sitten Tammisaaressa.
Fiskars lopetti keramiikkatehtaan tuotannon 18. maaliskuuta 2016 ja siirsi sen ulkomaille.
Tuotanto

Yhteensä tehtaalla oli kuusi tunneliuunia, joista vanhimmat on purettu. [lähde? ]
Tunneliuuni TU1, otettu käyttöön 1929, pituus 112 m, poistettu
Tunneliuuni TU2, otettu käyttöön 1937, poistettu 1970-luvulla
Tunneliuuni TU3, otettu käyttöön 1940-luvulla, poistettu 1970-luvulla
Tunneliuuni TU4, otettu käyttöön 1940-luvulla, poistettu 1970-luvulla
Tunneliuuni TU5, otettu käyttöön 1979
Tunneliuuni TU6, otettu käyttöön 1979
Kuvia

Arabian lippulaivamyymälä Helsingin Pohjoisesplanadilla Palmqvistin talossa.
Arabian Pohjoisesplanadin liikkeen sisältä.
Birger Kaipiaisen suunnittelema Paratiisi-sarja
Kirjallisuutta

Kumela, Marjut & Blåfield, Marja: Arabian astiastoja.  (Keräilijän aarteet)  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-36627-1.
Kumela, Marjut & Blåfield, Marja: Arabian kannuja.  (Keräilijän aarteet)  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-33726-4.
Kumela, Marjut & Blåfield, Marja: Arabian purkkeja ja pilkkumeita.  (Keräilijän aarteet)  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35436-0.
Westerholm, Sirpa: Arabian kahvikuppeja ja mukeja.  (Keräilijän aarteet)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-32146-1.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arabian verkkosivut.
Kansalliskirjaston digitoidut aineistot: Arabian tuoteluettelot.
Ylen Elävä arkisto: Arabian tehtaalla 1932. (Yle kuvanauha, 1.1.1932, 6:24 min)
Ylen Elävä arkisto: Saveen piirretty satumaailma.
Oy Arabia Ab[vanhentunut linkki] (Pörssitiedon yhtiöesitys)
Arabian tehdasaluetta vuonna 1965.
Arabian vanha tehdasrakennus Hämeen­tien varrella Arabianrannassa
Arlandan lentoaseman rautatieasema

| Arlandan lentoaseman rautatieasema> Arlanda centralstation |
| --- | --- |
 Aseman sisäänkäynti terminaalissa 5.
Perustiedot
Rataosa:  Arlandabanan
Avattu:  24. marraskuuta 1999
Arlandan lentoaseman rautatieasema (ruots. Arlanda centralstation) on Arlandabanan-junalinjan asema, joka sijaitsee Arlandan kansainvälisen lentoaseman terminaalien 4 ja 5 välisen Sky Cityn alla. Asemalle liikennöi useita toimijoita, kun muita lentoasemalla sijaitsevia kahta asemaa (pohjoinen- ja eteläinen asema) palvelee vain Arlanda Express -juna. Asema avattiin liikenteelle 24. marraskuuta 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arlandan lentoaseman rautatieasema Wikimedia Commonsissa