stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjallisuuskritiikki
Kirjallisuutta

Huotari, Markku & Hurskainen, Leeni & Varpio, Yrjö: Kirjallisuuskritiikki Suomessa. 1, Johdatusta kirjallisuuskritiikin tutkimiseen.  (Ilmestynyt aiemmin 1979 Tampereen yliopiston kustantamana.)  Helsinki:  Kirjastopalvelu, 1980.  ISBN 951-692-044-6
Hypén, Tarja-Liisa (toim.): Kirjan matka tekijöiltä lukijoille: Puheenvuoroja kotimaisen kaunokirjallisuuden luomisen ja lukemisen ehdoista 2000-luvulla.  Tampere:  Tampere University Press, 2007.  ISBN 978-951-44-6854-4
Varpio, Yrjö (toim.): Kirjallisuuskritiikki Suomessa. 2, Kirjallisuuskritiikin väyliä ja rakenteita.  Helsinki:  Kirjastopalvelu, 1982.  ISBN 951-692-089-6
Ritva Rainio (toim.), Kirjallisuuskritiikki ja opetus, Äidinkielen opettajain liitto, 1971. Äidinkielen opettajain liiton vuosikirja ; XVIII.
Michael Groden, Martin Kreiswirth, and Imre Szeman (toim.), The Johns Hopkins guide to litarary theory & criticism, Baltimore : The Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 0-8018-8010-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Markku Ihonen, Kritiikin opettaminen ei ole mahdoton laji, julkaistu Kritiikin Uutisissa 3/1998 (s. 4–6)
Markku Ihonen, Mitä on hyvä kritiikki? Julkaistu teoksessa Anna-Liisa Tapio (toim.), Teatterikäräjät. Kangasala 26.–28.5.2000.
Markku Soikkeli, Kirjallisuuskritiikki portinvartijana, Tarja-Liisa Hypén, (toim.), Kirjan matka tekijöiltä lukijoille
Jari Olavi Hiltunen: Kirjallisuuskriitikot ja tavalliset lukijat lukevat eri tavalla. Vetus Et Nova 18.2.2015.
John Holcombe, Litetrary Criticism, textetc.com, 2007 (englanniksi)
Literary Criticism, The Internet Public Library (englanniksi)
The criticism collection, E-notes (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Michael Groden, Martin Kreiswirth ja Imre Szeman (toim.), The Johns Hopkins Guide to Literary Theory and Criticism, The Johns Hopkins University Press 2005 (englanniksi)
Kristin Switala, Feminist Literary Criticism and Theory, Center for Digital Discourse and Culture.[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Kissaeläimet

| Kissaeläimet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Feliformia
Heimo::  Kissaeläimet Felidae  Fischer de Waldheim, 1817

Alaheimot
 Kissat (Felinae)  Isot kissat (Pantherinae)  †Machairodontinae 
Katso myös
   Kissaeläimet Wikispeciesissä   Kissaeläimet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kissaeläimet (Felidae) on petoeläinten lahkoon kuuluva heimo, joka jakaantuu kahteen alaheimoon: ”pieniin” kissoihin ja ”isoihin” kissoihin.
Kuvaus

Kissat ovat voimakkaita ja ketteriä eläimiä. Vaikka heimon lajeilla on merkittäviä kokoeroja, kaikki lajit muistuttavat ulkonäöltä toisiaan. Kissaeläinten urokset ovat naaraita suurempia ja lihaksikkaampia. Lajien koko vaihtelee noin kahden kilogramman painoisesta mustajalkakissasta noin 300 kilogramman painoiseen tiikeriin.
Kissaeläinten väritys vaihtelee mustasta, oranssiin ja valkoiseen. Monella lajilla on turkissaan naamioitumista helpottavia kuvioita, kuten ruusukkeita, täpliä ja raitoja. Melanistiset kokomustat yksilöt ovat joillan lajeilla yleisiä, mutta kokovalkoiset yksilöt ovat harvinaisia. Lajien sisällä värivaihtelu on runsasta, ja vastasyntyneet ovat usein erivärisiä kuin täysikasvuiset yksilöt. Vatsapuoli on yleensä valkoinen ja kasvoissa, hännissä ja korvien takana mustia tai valkoisia jälkiä.
Kissaeläinten hampaisto on sopeutunut liharavintoon, ja sen peruskaava on 3+3 poskihammasta, 1+1 kulmahammasta, 2+3 välihammasta ja 1+1 poskihammasta. Kissaeläinten raateluhampaat ovat hyvin kehittyneet, ja niiden poskihampaat ovat erikoistuneet leikkaamiseen. Kulmahampaat ovat puolestaan pitkät ja kartiomaiset ja ihanteelliset saaliseläinten lävistämiseen pienellä voimalla. Ruoan kissaeläimet hienontavat lopullisesti sarveisnystyillä pinnoitetulla kielellä. Hampaiden lisäksi kissaeläinten kynnet soveltuvat erityisen hyvin saalistamiseen. Kävellessä kynnet eivät kosketa maata, sillä jänteet vetävät varpaiden viimeisiä niveliä ylöspäin. Kissoilla on etukäpälissä viisi varvasta, mutta peukalovarvas on niin lyhyt, ettei siitä jää jälkeä maahan. Takakäpälien peukalovarvas on sen sijaan surkastunut. Jaloissa on myös pehmeät polkuanturat, joiden ansiosta kissat liikkuvat äänettömästi.
Kissaeläinten kuulo- ja näköaistit ovat kehittyneitä. Ne pystyvät havaitsemaan heikonkin äänen kaukaa, luokittelemaan sen ja määrittämään suunnan. Kissat myös erottavat lähietäisyydellä pienenkin liikkeen erittäin hyvin. Silmäterä laajenee pimeässä hyvin suureksi. Kissan silmä on noin kuusi kertaa ihmissilmää herkempi valoärsytykselle, sillä verkkokalvon takana on valoa heijastava tapetum lucidum -niminen heijastava kerros. Kissojen tuntoaisti on erityisen herkkä ylähuulten ja silmäkulmien pitkien viiksikarvojen juurissa.
Levinneisyys ja elinympäristöt

Luonnonvaraisia kissaeläimiä tavataan Australiaa ja Etelämannerta lukuun ottamatta kaikilta mantereita. Kotikissoja asuu kaikkialla, mutta luonnonvaraiset kissat puuttuvat Australiasta, Uudesta-Seelannista, Japanista, Madagaskarilta, napa-alueilta ja monilta valtamerten eristäytyneiltä saarilta.
Kissaeläimiä elää puuttomaa tundraa ja napajäätiköitä lukuun ottamatta lähes kaikista elinympäristöistä. Monet lajit ovat generalisteja ja elävät useissa eri elinympäristöissä. Jotkut lajit puolestaan ovat sopeutuneet tiettyihin ympäristöihin, kuten aavikoilla elävä hietakissa.
Alaheimot, suvut ja lajit

Luokittelu A revised taxonomy of the Felidae -teoksen (2017) mukaan:
Kissat (Felinae)
Gepardit (Acinonyx ). Tähän alaheimoon kuuluvat eläinlajit eivät kykene vetämään kynsiään tassujensa sisään.
Gepardi (Acinonyx jubatus)
Karakalit (Caracal )
Afrikankultakissa (Caracal aurata)
Aavikkoilves eli karakali (Caracal caracal)
Aasiankissat ent. kultakissat (Catopuma )
Borneonkissa (Catopuma badia)
Aasiankultakissa (Catopuma temminckii)
Kissat (Felis )
Kiinanaavikkokissa (Felis bieti)
Kissa (Felis catus)
Viidakkokissa (Felis chaus)
Afrikanvillikissa (Felis lybica)
Hietakissa (Felis margarita)
Mustajalkakissa (Felis nigripes)
Metsäkissa (Felis silvestris)
Herpailurus
Jaguarundi (Herpailurus yagouaroundi)
Oselotit (Leopardus )
Pampakissa (Leopardus colocola)
Vuorikissa (Leopardus geoffroyi)
Yökissa (Leopardus guigna)
Leopardus guttulus
Andienkissa (Leopardus jacobita)
Oselotti (Leopardus pardalis)
Tiikerikissa eli onsilla (Leopardus tigrinus)
Pitkähäntäkissa eli margai (Leopardus wiedii)
Servaalit (Leptailurus )
Servaali (Leptailurus serval)
Ilvekset (Lynx )
Kanadanilves (Lynx canadensis)
Ilves (Lynx lynx)
Pantteri-ilves eli espanjanilves (Lynx pardinus)
Punailves (Lynx rufus)
Otocolobus
Arokissa (Otocolobus manul)
Marmorikissat (Pardofelis )
Marmorikissa (Pardofelis marmorata)
Aasianmetsäkissat (Prionailurus )
Leopardikissa eli aasianmetsäkissa (Prionailurus bengalensis)
Prionailurus javanensis
Litteäpääkissa (Prionailurus planiceps)
Ruostetäpläkissa (Prionailurus rubiginosus)
Kalastajakissa (Prionailurus viverrinus)
Puumat (Puma )
Puuma (Puma concolor)
Isot kissat eli suurkissat (Pantherinae). Tämän alaheimon eläinlajit kykenevät karjumaan.
Puuleopardit (Neofelis )
Neofelis diardi
Puuleopardi (Neofelis nebulosa)
Suurkissat (Panthera )
Leijona (Panthera leo)
Jaguaari (Panthera onca)
Leopardi (Panthera pardus)
Tiikeri (Panthera tigris)
Lumileopardi (Panthera uncia)
Aiheesta muualla

Big Cats Online (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25265  Wikispecies: Felidae  ADW: Felidae  AFD: Felidae  BioLib: 1921  BOLD: 1420  CoL: 623RM  EoL: 7674  EPPO: 1FELIF  Fauna Europaea: 12641  Fauna Europaea (new): f1ce8893-b7b3-4739-9c3f-82305bfee8a1  GBIF: 9703  iNaturalist: 41944  IRMNG: 104889  ISC: 106974  ITIS: 180580  MSW: 14000003  NBN: NHMSYS0000376167  NCBI: 9681  NZOR: 30b21bd1-5fe4-4fd2-9b0c-7f4e52451eed  Open Tree of Life: 563159  Paleobiology Database: 41045  Paleobiology Database: 41045  WoRMS: 1460004
Kivelän sairaala

| Kivelän sairaala |
| --- | --- |
 Kivelän sairaala. Hallinto-, poliklinikka- ja asuinrakennus, Gunnar Taucher. Sisäänkäyntiä koristaa Eino Kaurian mosaiikkityö 1935-1936
Osoite:  Sibeliuksenkatu 12-14, 00260 Helsinki
Sijainti:  Taka-Töölö
Koordinaatit:  60.1808°N, 24.9184°E
Rakennustyyppi:  sairaala
Valmistumisvuosi:  piharakennuksia 1870-1880 -luku ja 1928, keuhkotautipaviljonkeja 1902, 1905 ja 1906; päärakennukset 1932 ja 1935, 1955, 1985
Suunnittelija:  mahd. Theodor Höijer, Sebastian Gripenberg, Gunnar Taucher, Martta Ypyä ja Ragnar Ypyä, Eva Paatela ja Jaakko Paatela
Käyttäjä:  Helsingin kaupunki, Kivelän terveysasema
Tyylisuunta:  uusrenessanssi, funktionalismi, modernismi, postmodernismi
Runkorakenne:  puu, tiili, teräsbetoni
Julkisivumateriaali:  rappaus, pesubetoni
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kivelä-Hesperian sairaala-alue sijaitsee Helsingissä Taka-Töölön kaupunginosassa.
Eino Kaurian mosaiikkityö Kivelän sairaalan pääsisäänkäynnin oikealla puolella
Eino Kaurian mosaiikkityö Kivelän sairaalan pääsisäänkäynnin vasemmalla puolella
Kivelän sairaala, Gunnar Taucher 1930-luku
Historia

Alueen historia on monikerroksinen. Hallinnollisesti alueen kehitys alkoi seurakuntien vastuulla olleesta "vaivaishuollosta", joka myöhemmin siirtyi kaupungin vaivaishallinnon (köyhäinhoidon) alaisuuteen. Alueella hoidettiin terveystoimen, sosiaalitoimen ja vankeinhoitolaitoksen, mutta myös seurakunnan velvotteita. Alueen muuttaminen sairaalaksi vuonna 1912 siirsi sen hallinnolliseksi osaksi Helsingin terveydenhuoltoa. Työ- ja vaivaistalorakennuksia Edesvikenin eli Taivallahden rannalle ryhdyttiin rakentamaan 1870-luvun alussa. Tarkoitukseen varattu Edet-huvilan tontti sijaitsi luonnonkauniilla kallioisella niemellä, "kaukana pääkaupungin metelistä ja paheista". Valmistuttuaan työ- ja vaivaistalo oli Suomen suurin ja nykyaikaisin.
Vuonna 1912 alue nimettiin Kivelän sairaalaksi, kun siitä oli erotettu vuonna 1906 Koskelaan perustettu vaivaistalo ja 1909 Oulunkylään perustettu lastenkoti. Alue varattiin kokonaan sairaalatoiminnalle. Laserettiosastolla sairaansijoja oli 279 useassa eri rakennuksessa ja mielisairaansijoja oli yhteensä 315.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Kivelässä toimi Punaisen Ristin avustamana myös sotilassairaala, "Kaupunkiliiton sairaala No. 23", jossa oli varattuna 50 sairaansijaa lähinnä keuhkotautipotilaille. Vuodesta 1921 sairaalan psykiatrinen osasto toimi erillään yleisestä osastosta. Se erotettiin hallinnollisesti Kivelän sairaalasta vuonna 1956 ja toimi keskusmielisairaalan Kivelän-osastona vuoteen 1959. Osaston nimi muutettiin Hesperian sairaalaksi vuonna 1960.
Historia > Rakennusvaiheet

Nykyinen sairaala-alue on monien eri arkkitehtien suunnittelemien rakennusten ja tyylillisten aikakausien kerrostuma. Alueen rakentumisessa voidaan kuitenkin erottaa kolme päälinjaa ja yhdistää ne suunnittelijoihin. Alueen ensimmäisen vaivaistalon suunnitteli 1870-luvulla arkkitehti Theodor Höijer. Pian sen viereen nousi useita rakennuksia, kuten Onni Törnqvistin suunnittelema vuonna 1894 valmistunut punatiilinen mielisairaalarakennus, joka sittemmin sai kutsumanimen "Kivelän kymppi".
Toisessa rakennusvaiheessa 1930-luvun alussa, vuosina 1932 ja 1935 valmistuivat Gunnar Taucherin suunnittelemat ja edelleen käytössä olevat sisätautipaviljonki ja hallintorakennus. Ne sijoittuvat Töölön vuoden 1906 asemakaavan mukaisten katujen varsille ja muodostavat sairaala-alueen reunat.
Kolmannessa vaiheessa valmistuivat vuonna 1961 Helsingin kaupungin keskusmielisairaala eli Hesperian sairaala sekä Töölön torneiksi nimitetyt henkilökunnan asuintalot Pohjoisen Hesperiankadun varteen vuosina 1954-1955. Nämä rakennukset valmistuivat Martta ja Ragnar Ypyän vuoden 1950 suunnittelukilpailutyön pohjalta. Vuonna 1985 Kivelän sisätautipaviljongin ja hallintorakennuksen väliin toteutettiin uusi sisäänkäyntiosa, jonka suunnittelivat Eva Paatela ja Jaakko Paatela.
Oma kokonaisuutensa Kivelän sairaala-alueella on arkkitehti Sebastian Gripenbergin suunnittelema jo 1880-luvulla valmistunut työlaitos sivurakennuksineen.
HUS:n myytyä Lapinlahden sairaalan Helsingille vuonna 1999 käynnistettiin Hesperian sairaalassa mittava peruskorjaus. Sen valmistuttua vuonna 2005 siirtyi psykiatrinen toiminta Lapinlahdesta entisen Hesperian sairaalan tiloihin. Samassa yhteydessä täsmennettiin Helsingin kaupungin ja Hyksin psykiatrisen hoidon työnjakoa. Kiinteistössä toimii Kivelän terveysasema sekä muita Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveyspalveluita, kuten pitkä- ja lyhytaikaista hoivaa ja kuntoutusta sekä sairaanhoitoa ikäihmisille.
Historia > Yliopistollinen toiminta

Kivelän sairaalaan perustettiin lääketieteellisen tiedekunnan aloitteesta III Sisätautien klinikka vuonna 1938. Lääketieteen opetusta jatkettiin sairaalassa myös sen jälkeen, kun Hyks oli aloittanut toimintansa vuonna 1958, aina vuoteen 1966 asti, jolloin III Sisätautien klinikka liitettiin Hyksiin, Meilahden sairaalaan. Hyksin Psykiatriakeskuksen perustamisen myötä vuonna 2005 myös psykiatrian opetus ja tutkimus siirtyivät Kivelä-Hesperian alueelle.
Kivelän sairaala, Villa Sebastian, Sebastian Gripenberg 1880-luku
Avotakka

| Avotakka |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  Aikakauslehti
Aihealue:  sisustus
Kustantaja:  A-lehdet Oy
Julkaisija:  A-lehdet
ISSN:  ISSN 0355-2950
Perustettu:  1967
Päätoimittaja:  Kari-Otso Nevaluoma
Kotimaa:   Suomi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Meilläkotona.fi/avotakka
Avotakka on A-lehtien julkaisema sisustukseen keskittyvä kerran kuussa ilmestyvä aikakauslehti.
Avotakka on ilmestynyt vuodesta 1967 lähtien. Lehden vastaava päätoimittaja on Kari-Otso Nevaluoma. Avotakan lukijamäärä Kansallisen mediatutkimuksen (KMT 2023) mukaan on 172 400.
Historia

Avotakan ensimmäinen numero ilmestyi syyskuussa 1967. Se oli ilmeeltään nuorekas, värikäs ja radikaali verrattuna siihen saakka ainoaan suomalaiseen sisustuslehteen Kaunis koti, joka esitteli yläluokkaisempia sisustuksia ja suomalaista jo 1950-luvulla maineeseen noussutta muotoilua. Avotakka halusi palvella vaurastuvaa uutta keskiluokkaa ja ensimmäistä yhteistä kotiaan perustavia nuoria pariskuntia. Se toi Suomessa ensi kertaa esiin esimerkiksi muovin käyttöä sisustuksessa sekä tuolloin maailman huipulle noussutta italialaista muotoilua. Avotakan värikkyys ja elitistisyys ei kuitenkaan alkuun löytänyt suurta yleisöä, kunnes 1970-luvun alussa lehti alkoi esitellä julkisuuden henkilöiden koteja ja muuttui vuoden 1973 energiakriisin myötä maanläheisemmäksi sekä säästäväisyyttä ja ympäristöarvoja korostavaksi.
Vuonna 1990 Avotakkaan sulautettiin Yhtyneiltä Kuvalehdiltä vuonna 1984 ostettu Makasiini.
Aiheesta muualla

Avotakan kotisivut.
Baabelin torni

Pieter Brueghel vanhemman maalaus Baabelin torni (1563).
Baabelin torni (hepr. ‏מִגְדַּל בָּבֶל‎, migdal bavel; vuoden 1992 raamatunkäännöksessä Babylonin torni, heprean sanasta bavel ’sekaannus’, assyrialais-babylonialaisesta sanasta bāb-ili ’Jumalan ovi’) oli muun muassa Raamatun Ensimmäisen Mooseksen kirjan kertomuksen (1. Moos. 11) mukaan korkea torni, jota Nooan jälkeläiset ryhtyivät rakentamaan vedenpaisumuksen jälkeen Baabelin kaupunkiin.
Raamatun mukaan ihmiskunta tunsi olevansa yksikielinen ja yksimielinen, ja he halusivat rakentaa tornin maamerkiksi ja tavoittaakseen taivaan. Siksi Jumala sekoitti ihmisten kielet ja ihmiset hajaantuivat ympäri maailmaa. Kertomus on Raamatun selitys ihmisroduista ja ihmiskunnan jakautumisesta eri kansoihin, joilla on omat kielensä.
Mesopotamian zikkuratit, Etemenanki keskellä Babylonissa.
Baabelin tornilla lienee viitattu Etemenanki-temppeliin, joka oli rakennettu Babylonian pääjumala Mardukille. Rakennuksesta ja sen mittasuhteista on olemassa uus- ja myöhäisbabylonialaisia nuolenpäätekstejä. Kaupungissa olleet juutalaiset nimittivät Etenemankia Baabelin torniksi. Rakennus oli seitsemänkerroksinen ja noin 90 metriä korkea zikkurat, joka oli kaupungissa hallitsevalla paikalla. Sitä käytettiin tähtitieteellisiin havaintoihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baabelin torni Wikimedia Commonsissa
| n k 1>  Mooseksen kirja (Genesis) |
| --- | --- |
Alkuhistoria (1–11):  Luomiskertomus (1–2)  Syntiinlankeemus (3)  Kain ja Abel (4)  Genesiksen sukuluettelot (5:1–6:8, 11:10–26)  Vedenpaisumus (6:1–9:28)  Haamin kirous (9:20–27)  Kansojen taulu (10:1–11:9)  Baabelin torni (11:1–9) 
Kantaisien historia (12–50):  Abraham (12–23)  Siddimin laakson taistelu (14:1–17)  Abrahamin liitto (15)  Sodoma ja Gomorra (19:1–28)  Iisak (21–35)  Iisakin sitominen (22)  Jaakob ja hänen poikansa (25–50)  Jaakobin tikapuut (28)  Jaakobin paini (32:22–32)  Joosef (37–50)  Jaakobin siunaus (49) 
Lähteet:  Pappiskirja  Jahvisti  Elohisti 
Porrasramppi Urissa, missä on parhaiten säilynyt zikkurat.
Avro 701 Athena

Avro Athena
Avro 701 Athena oli englantilainen jatkokoulutuslentokone, joka tuli RAFin käyttöön vuonna 1950.
Sen valmisti Avro-lentokonetehdas. Koneen ensilento tehtiin 12. kesäkuuta 1948. Koneita tehtiin vain 22 kappaletta, joka ilmentää koneen epäonnistumista kilvassa Boulton Paul Balliol-koulukoneen kanssa. Kone oli kokometallinen, kolmipaikkainen, rinnakkainistuttava ja ensimmäinen versio potkuriturbiinilla varustettu, myöhemmät kaksi versiota mäntämoottorilla varustettuja.
Spesifikaatio (Athena T.2)

pituus 11.37 m
kärkiväli 12.20 m
korkeus 3.94 m
siipipinta-ala 25.1 m²
tyhjäpaino 2,973 kg
lentopaino  4,265 kg
voimalaite Rolls-Royce Merlin 35, V-12 nestejäähdytetty rivimoottori, 1,280 hv
suurin nopeus 472 km/h
matkalentonopeus 359 km/h
lakikorkeus 8,840 m
nousunopeus 10.4 m/s
Aiheesta muualla

Virtual Aircraft Museum
Yrjö Kivenoja

Yrjö Efraim Kivenoja (25. toukokuuta 1880 Kuopio – 3. heinäkuuta 1948 Vehkalahti) oli suomalainen pappi, opettaja ja kokoomuksen ja IKL:n poliitikko. Hän oli kansanedustajana vuodet 1933–1936.
Poliitikko

Kivenoja oli presidentin valitsijamies vaalissa 1931 (Svinhufvudin). Hän oli Kokoomuksen Haminan piirin puheenjohtaja. Hänet valittiin eduskuntaan Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä vuoden 1933 vaaleissa Kokoomuksen listoilta. Vaalien jälkeen Kivenoja kuitenkin liittyi IKL:n eduskuntaryhmään. Hän toimi eduskunnassa työväenasiainvaliokunnassa. Kunnallispolitiikassa hän oli Vehkalahden kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1931–1936 (1931–1932 kokoomuksen ja sen jälkeen IKL:n valtuutettu).
Vuoden 1936 vaaleissa Kivenojaa ei enää valittu eduskuntaan ja äänimäärä 673 oli enää alle kolmanneksen kokoomuksen listoilla saadusta. Seuraavien vaalien 715 ääntä eivät nekään riittäneet paikkaan.
Työura

Kivenoja kouluttautui ylioppilaaksi 1898, sai teologian erotutkinnon 1910 ja suoritti pastoraalitutkinnon 1917. Kivenoja oli vuonna 1905 Pohjois-Karjalan kansanopiston uskonnon ja historian opettajana. Vuosina 1906–1907 hän oli Kotimaa-lehden taloudenhoitajana, alkuun apulaisena. Hänet valittiin lehden perustamisen yhteydessä 1905 sen väliaikaiseen toimikuntaan ja Kustannusyhtiö Kotimaan perustavassa kokouksessa yhtiön johtokuntaan.
Kivenoja oli Jaakkimalla ylimääräisenä pappina 1910–1913, jonka jälkeen toimi Varkauden tehtaan saarnaajana ja kansakoulun johtajana vuoteen 1918. Vuosina 1918–1921 hän oli Iisalmella, Sonkajärvellä ja Vieremällä kunnes siirtyi Vehkalahden kappalaiseksi. Tässä työssä hän oli kuolemaansa asti vuoteen 1948. Lisäksi hän oli Haminan suomalaisen yhteiskoulussa vuosina 1923–1929 ja Haminan yhteislyseossa latinan kielen tuntiopettajana.
Kivenoja oli Vehkalahdella paikallisen lestadiolaisen uudenheräyksen johtohenkilöitä ja saarnaaja. Hän lestadiolaistui Jaakkimassa ollessaan.
Henkilötietoja

Kivenoja oli naimisissa Ester Noposen kanssa. Heidän poikansa, ylioppilas ja reservin vänrikki Kaarlo Yrjö Kalervo Kivenoja (s. 1917), kaatui talvisodassa Säiniöllä tykistökeskityksessä 25. helmikuuta 1940.
Ansu Kivekäs

Anna Maria ”Ansu” Kivekäs (s. 1. elokuuta 1964 Tikkurila, Helsingin maalaiskunta) on suomalainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan varhaiskasvatuksen erityisopettaja. Hän on opiskellut myös luovaa kirjoittamista.
Vuonna 2013 Kivekkään teos Ykkösjätkät oli Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana. Hän sai vuonna 2014 Kirjapöllö-palkinnon teoksesta Päin Porkkalaa.
Teokset

Päin Porkkalaa.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4317-6
Täysillä metsään.  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5398-4
Ykkösjätkät.  (Kuvitus: Terese Bast)  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6641-0
Tuli perheen alla.  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6859-9
Perhosveitsi.  Helsinki:  CrimeTime, 2014.  ISBN 978-952-289-161-7
S.E.K.S.I.Ä - Kuuma aalto.  (Nimellä Anna Ala-Soiroá , yhdessä Anu Holopaisen kanssa.)  Hämeenlinna: Karisto, 2016.  ISBN 978-951-23-6118-2
Ykkösjätkät ilman jarruja.  (Kuvitus: Terese Bast)  Helsinki:  Tammi, 2017.  ISBN 978-951-31-9372-0
Korson kriminaalit - Rikostarinoita 1960-80-luvuilta. Helsinki: CrimeTime, 2018. ISBN 978-952-289-467-0
Raakaversio. Helsinki: Tammi, 2022. ISBN 9789520444372
Se on täytetty. (Yhdessä Virpi Hämeen-Anttilan, Tiina Raevaaran ja Pauliina Suden kanssa.)  Helsinki: Crime Time, 2024. ISBN 978-952-382-791-2
Novellit

Tähän asti. (Novellit 2002 - kilpa-antologiassa, toim. Tero Liukkonen) Helsinki: Gummerrus, 2003.  ISBN 951-20-6347-6
Botski. (Etsijät - novelleja nuorille. Toim. Tapani Bagge) Helsinki: Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-5853-8
Luumukiisseli.  Kirjailija-lehti 4, Suomen Kirjailijaliitto, 2015.
Kulkue. (Iloinen itsenäisyys)  Robustos, 2017.  ISBN 978-952-5758-57-3
Nooa. (Joulukalenteri  - Tapahtuu näinä päivinä.  Toim. Juha Mäntylä) Kouvola: Reuna, 2019.  ISBN 978-952-355-008-7
Mummun kultapoika.  (Kylmää kyytiä -antologia, sähkö- ja äänikirja)  Crime Time & Elisa Kirja, 2020.
Serenadi vesikilpikonnille. (Vajaa tusina - novelleja.  Toim. Päivi Haanpää & Marika Riikonen) Art House, 2024.  ISBN 978-951-884-989-9
Mutapelto.  Kirjailija-lehti, Suomen Kirjailijaliitto, 2024.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Novelli Gummeruksen, Nuoren Voiman Liiton ja Xeroxin kilpailuantologiassa Novellit 2002
1. palkinto Kouvolan dekkaripäivien nuorten jännityskirjakilpailussa 2007 teoksesta Päin Porkkalaa
Arvid Lydecken -palkintoehdokkuus 2013 lastenkirjasta Ykkösjätkät
Lasten Kirjapöllö 2014 -palkinto teoksesta Päin Porkkalaa
Aiheesta muualla

Ansu Kivekäs Suomen Nuorisokirjailijat ry:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ansu Kivekäs #kirja.fi -sivuilla
Riccardo Bacchelli

| Riccardo Bacchelli |
| --- | --- |
 Riccardo Bacchelli vuonna 1969.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1891
Kuollut: 8. lokakuuta 1985 (94 vuotta)
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  kirjailija, kirjallisuudentutkija
Kirjailija
Salanimi: Settecervelli 
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Pääteokset:  Po-joen mylly
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Riccardo Bacchelli (19. huhtikuuta 1891 – 8. lokakuuta 1985) oli italialainen kirjailija. Hän kirjoitti sekä romaaneja, novelleja ja näytelmiä että musiikki- ja kirjallisuuskritiikkiä, matkakertomuksia ja muuta non-fiction-kirjallisuutta. Hän oli 1941–1944 Italian akatemian jäsenlähde?.
Bacchelli oli nuorena La Voce -kirjoittajapiirin jäsen ja 1919–1922 La Rondan toimittaja. Hänen tuotannostaan merkittävintä ovat historialliset romaanit, joissa on poliittista tendenssiä. Pääteos Po-joen mylly kertoo erään suvun tarinaa sadan vuoden ajalta.
Suomennettuja teoksia

Po-joen mylly (Il mulino del Po), suom. Eino Palola, WSOY 1951
"Neljäs vaimo", suom. Soma Rytkönen, antologiassa Italialaisia kertomuksia 1900-luvulta, Lauttasaari Press 2007. ISBN 978-951-97511-9-1
"Ovela herra", antologiassa Huumoria ympäri maailman, toim. Jarl Hellemann, Helsinki: Tammi 1962 – 3. p Helsinki: Tammi 1974 Sarja: Kurki-kirja ISBN 951-30-3007-5