stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jeffrey Dahmer
Vangitseminen ja kuolema

22. heinäkuuta 1991 Tracy Edwards onnistui pakenemaan Dahmerin asunnosta. Edwards pysäytti poliisiauton ja johdatti poliisit Dahmerin asunnolle. Poliisit löysivät asunnosta 11 ruumista, sekä valokuvia uhreista ennen ja jälkeen kuoleman. Jääkaapista löytyi lisäksi uhrien päitä. Dahmer pidätettiin ja häntä syytettiin 15 murhasta, joista hänet tuomittiin viiteentoista elinkautiseen vankeusrangaistukseen (vähintään 936 vuotta) 17. helmikuuta 1992.
Vankilassa ollessaan Jeffrey Dahmer otti upotuskasteen kerrottuaan löytäneensä kristillisen uskon. Hänet kävi kastamassa pastori Roy Ratcliff, joka myöhemmin kirjoitti Dahmerista kirjan (Dark Journey Deep Grace 2006). Loppuun asti monet epäilivät Dahmerin vilpittömyyttä, mutta pastori Ratcliff oli vakuuttunut tämän uskon aitoudesta.
Dahmer sai surmansa vankilassa 28. marraskuuta 1994, kun elinkautisvanki Christopher Scarver hakkasi hänet ja erään toisen vangin, Jesse Andersonin, kuoliaiksi painonnostotangolla. Antisosiaalisesta persoonallisuushäiriöstä ja vakavasta psykoottisesta häiriöstä kärsinyt Scarver selitti vartijoille Jumalan määränneen hänet toimimaan näin. Scarver sai murhista kaksi elinkautista lisää.
Kuoleman jälkeen Dahmerin aivoja olisi haluttu tutkia, mutta hänen isänsä kielsi sen vedoten uskonnollisiin periaatteisiinsa. Myöhemmin Dahmerin äiti toivoi tutkimuksia osoittaakseen, etteivät hänen poikansa aivot olleet epämuodostuneet, kuten kriittisimmät tutkijat väittivät.
13. joulukuuta 1995 tuomari kuitenkin määräsi Dahmerin aivot tuhkattavaksi muun ruumiin kanssa. Tuhkat jaettiin hänen biologisen äitinsä ja isänsä kesken. Dahmerin isä julkaisi kirjoittamansa kirjan maaliskuussa 1994 (A Father's Story). Teos käsitteli Dahmerin tekoja ja niiden vaikutusta heidän perheeseensä.
Uhrit

Steven Hicks, kesäkuussa 1978
Steven Tuomi, syyskuussa 1987
James Doxtator, lokakuussa 1987
Richard Guerrero, maaliskuussa 1988
Anthony Sears, helmikuussa 1989
Raymond Smith, toukokuussa 1990
Eddie Smith, kesäkuussa 1990
Ernest Miller, syyskuussa 1990
David Thomas, syyskuussa 1990
Curtis Straughter, helmikuussa 1991
Errol Lindsey, huhtikuussa 1991
Tony Hughes, 24. toukokuuta 1991
Konerak Sinthasomphone, 27. toukokuuta 1991
Matt Turner, 30. kesäkuuta 1991
Jeremiah Weinberger, 5. heinäkuuta 1991
Oliver Lacy, 12. heinäkuuta 1991
Joseph Bradeholt, 19. heinäkuuta 1991
Elokuvia

The Secret Life: Jeffrey Dahmer (1993). Elokuvan ohjasi David R. Bowen, ja Jeffrey Dahmeria esittää Carl Crew.
Dahmer (2002). Elokuvan ohjasi David Jacobson, pääosaa esittää Jeremy Renner ja Jeffreyn isää Bruce Davison.
Raising Jeffrey Dahmer (2006). Rich Amblerin ohjaama elokuva keskittyy Jeffreyn isän (Scott Cordes) ja toisen vaimon Sherin (Cathy Barnett) kokemuksiin.
Diary of a Serial Killer (2008). Elokuvan ohjasi Andy Hurst, ja Dahmeria näyttelee Garrett Brawith. Elokuvassa näytetään pätkiä Dahmerin elämästä.
Dahmer vs. Gacy (2010). Ford Austinin kauhukomedia , jossa käytetään Jeffrey Dahmerin ja John Wayne Gacyn hahmoa.
My Friend Dahmer (2017). Elokuva perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Dahmeria esittää Ross Lynch.
Monster: The Jeffrey Dahmer Story.  (Netflix-sarja 2022). Dahmeria näyttelee Evan Peters.
Musiikissa

Vuonna 1994 ilmestynyt Slayer-yhtyeen albumi Divine Intervention sisältää kappaleen 213. Kappale kertoo Dahmerista. Kappaleen nimi viittaa Dahmerin surullisenkuuluisan asunnon numeroon.
Vuonna 2000 ilmestyi Macabre-yhtyeen albumi Dahmer. Levyn kappaleet muodostavat Jeffrey Dahmerin elämäkerran.
Vuonna 2010 ilmestynyt Soulfly-yhtyeen albumi Omen sisältää kappaleen Jeffrey Dahmer.
Kirjallisuutta

A Father's Story, Dahmerin isän kirjoittama kirja.
Joyce Carol Oatesin romaani Zombie (1995) perustuu Jeffrey Dahmerin tarinaan.
Dark Journey Deep Grace; Jeffrey Dahmer´s story of faith (2006), Roy Ratcliff.
My Friend Dahmer (2012), John "Derf" Backderfin sarjakuva tämän ystävyydestä Dahmerin kanssa lukiovuosina.
Aiheesta muualla

Artikkeli Crime Library -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Luettelo vuonna 1984 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1984 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

9. tammikuuta – Anna Kravtšenko, venäläinen bolševikki, valistustyöntekijä ja lastenkirjailija (s. 1890)
10. tammikuuta – Thore Jederby, ruotsalainen jazzkontrabasisti ja levy- ja radiotuottaja (s. 1913)
10. tammikuuta – Toivo Loukola,  suomalainen kestävyysjuoksija (3 000 metrin estejuoksun olympiavoittaja) (s. 1902)
26. tammikuuta – Reino Husso, suomalainen talousneuvos (s. 1899)
26. tammikuuta – Auno Kerola, suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja (s. 1907)
26. tammikuuta – Martti Salovaara, suomalainen keskimatkojen juoksija (viestinjuoksun maailmanennätys 1939) (s. 1916)
30. tammikuuta – isä Akaki, munkki, Suomen vanhin asukas (s. 1873)
30. tammikuuta – Hilding Ekelund, suomalainen arkkitehti (s. 1893)
Helmikuu

6. helmikuuta – Jorge Guillén, espanjalainen runoilija (s. 1893)
22. helmikuuta – Juhani Mustonen, suomalainen kirjailija (s. 1930)
27. helmikuuta – Pekka Pantsu, suomalainen teurastamon johtaja ja eräkirjailija (s. 1896)
Maaliskuu

6. maaliskuuta – Pierre Cochereau, ranskalainen urkuri ja säveltäjä (s. 1924)
18. maaliskuuta – Paul Francis Webster, yhdysvaltalainen elokuvasanoittaja (s. 1907)
23. maaliskuuta – K. B. Andersen, tanskalainen poliitikko, ulkoministeri (s. 1914)
24. maaliskuuta – Arvid Söderman, suomalainen kirjailija (s. 1905)
25. maaliskuuta – Gustav Elfving, suomalainen matemaatikko (s. 1908)
25. maaliskuuta – Vilho Verronen, suomalainen kirjailija (s. 1906)
Huhtikuu

5. huhtikuuta – Lillemor von Hanno, norjalainen näyttelijä (s. 1900)
7. huhtikuuta – Lauri Orispää, suomalainen varatuomari ja sukututkija (s. 1907)
9. huhtikuuta – Eino Katajavuori, suomalainen ksylofonisti (s. 1905)
10. huhtikuuta – Jakub Berman, puolalainen kommunistipoliitikko (s. 1901)
18. huhtikuuta – Arvi Kivimaa, suomalainen kirjallisuuden professori (s. 1904)
23. huhtikuuta – Roland Penrose, brittiläinen taidemaalari, runoilija ja historioitsija (s. 1900)
26. huhtikuuta – Count Basie, yhdysvaltalainen jazzpianisti, -urkuri ja orkesterinjohtaja (s. 1904)
27. huhtikuuta – Erkki Aalto, Rautatiehallituksen pääjohtaja (s. 1904)
29. huhtikuuta – Jaakko Ilveskoski, Tampereen kaupunginarkkitehti 1953–1972 (s. 1912)
Toukokuu

1. toukokuuta – Piippa Heliö-Angervo, suomalainen lausuntataiteilija (s. 1902)
12. toukokuuta – Nancy Eriksson, ruotsalainen poliitikko (s. 1907)
13. toukokuuta – Erkki Kario, suomalainen päätoimittaja (s. 1919)
15. toukokuuta – Edna O. Simpson, yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja edustajainhuoneen jäsen (s. 1891)
16. toukokuuta – Solveig Christov, norjalainen kirjailija (s. 1918 tai 1919)
19. toukokuuta – John Betjeman, brittiläinen runoilija (s. 1906)
21. toukokuuta – Carl Petersen, tanskalainen poliitikko (s. 1894)
22. toukokuuta – Karl-August Fagerholm, suomalainen valtioneuvos (s. 1901)
27. toukokuuta – Jaakko Haavio, suomalainen teologi (s. 1904)
30. toukokuuta – Tex Gibbons, yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja (s. 1907)
31. toukokuuta – Aslak Fränti, suomalainen maanviljelysneuvos (s. 1916)
31. toukokuuta – Juhani Järvinen, suomalainen pikaluistelun maailmanmestari (s. 1935)
Kesäkuu

1. kesäkuuta – Kalle Heinonen, suomalainen kauppaneuvos (s. 1898)
1. kesäkuuta – Sten Pettersson, ruotsalainen aitajuoksija ja olympiamitalisti (s. 1902)
5. kesäkuuta – Karl Öist, suomalainen jääkärieverstiluutnantti (s. 1892)
11. kesäkuuta – Sigge Fürst, ruotsalainen näyttelijä ja laulaja (s. 1905)
11. kesäkuuta – Olli Hämäläinen, suomalainen jazzmuusikko, TV2:n ohjelmapäällikkö (s. 1924)
19. kesäkuuta – Aili Hildén, suomalainen näyttelijä (s. 1898)
24. kesäkuuta – Erik Castrén, suomalainen oikeustieteen professori (s. 1904)
25. kesäkuuta – Saara Hopea, suomalainen korutaiteilija (s. 1925)
26. kesäkuuta – Sirkka Saari, suomalainen kirjailija (kuoleman julkistamispäivä) (s. 1913)
Heinäkuu

3. heinäkuuta – Raoul Salan, ranskalainen kenraali (s. 1899)
8. heinäkuuta – Franz Fühmann, itäsaksalainen kirjailija (s. 1922)
19. heinäkuuta – Faina Ranevskaja, neuvostoliittolainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä (s. 1896)
25. heinäkuuta – Unto Oksanen, suomalainen mäkihyppääjä (s. 1922)
Elokuu

3. elokuuta – Vladimir Tendrjakov, venäläinen kirjailija (s. 1923)
6. elokuuta – Reijo Enävaara, suomalainen kansanedustaja (s. 1938)
7. elokuuta – Väinö Merilä, suomalainen taidegraafikko (s. 1921)
8. elokuuta – Ahti Risku, suomalainen insinööri ja johtava virkamies, maanviljelysneuvos (s. 1910)
13. elokuuta – Tapio Mattila, suomalainen järjestövaikuttaja ja -johtaja, maanviljelysneuvos (s. 1919)
25. elokuuta – Viljo Heinonen, suomalainen jalkapalloilija (s. 1911)
26. elokuuta – Uno Dahl, suomalainen kanslianeuvos (s. 1892)
26. elokuuta – Amy Kaukonen, amerikansuomalainen lääkäri ja paikallispoliitikko (s. 1881)
Syyskuu

6. syyskuuta – Ernest Tubb, yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä (s. 1914)
8. syyskuuta – Toivo Lindvall, suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja (s. 1911)
8. syyskuuta – Gerda Ryti, (s. 1886) oli Suomen tasavallan presidenttinä 1940–1944 toimineen Risto Rytin puoliso.
18. syyskuuta – Kalle Komulainen, suomalainen runoilija (s. 1917)
20. syyskuuta – Pauli Ylisaari, suomalainen rakennusmestari, rakennusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos (s. 1928)
24. syyskuuta – Olof Palmgren, suomalainen yritysjohtaja, kauppaneuvos (s. 1909)
Lokakuu

7. lokakuuta − Valeri Martšenko, ukrainalainen kirjallisuudentutkija, kirjailija ja toisinajattelija (s. 1947)
9. lokakuuta – Vitali Zakrutkin, venäläinen neuvostokirjailija (s. 1908)
20. lokakuuta – Vadim Koževnikov, venäläinen neuvostokirjailija (s. 1909)
30. lokakuuta – Timo Ahlqvist, suomalainen jääkiekkoilija (s. 1940)
Marraskuu

14. marraskuuta – Ditte Cederstrand, tanskalainen kirjailija (s. 1915)
20. marraskuuta – Alexander Moyzes, slovakialainen säveltäjä (s. 1906)
22. marraskuuta – Olof Bergström, ruotsalainen näyttelijä (s. 1919)
22. marraskuuta – Yrjö Salmela, suomalainen kauppias, kultaseppä, yrittäjä ja yritysjohtaja (s. 1904)
23. marraskuuta – Aapeli Hautanen, suomalainen harmonikansoittaja, pienviljelijä ja suutari (s. 1899)
27. marraskuuta – Sven Raita, suomalainen valokuvaaja (s. 1914)
29. marraskuuta – Arne Fog Pedersen, tanskalainen poliitikko (s. 1911)
Joulukuu

4. joulukuuta – Arvi Mustalahti, suomalainen maanviljelijä ja kirjailija (s. 1904)
15. joulukuuta – Juhan Raudsepp, virolainen kuvanveistäjä (s. 1896)
19. joulukuuta – Walter Ahlö, suomenruotsalainen kirjailija (s. 1907)
20. joulukuuta – Iivari Salminen, suomalainen kilpakävelijä (s. 1908)
23. joulukuuta – Viljo Lehmussaari, suomalainen taidemaalari, taidegraafikko ja grafiikan ja piirustuksen opettaja (s. 1904)
28. joulukuuta – Onni Murto, suomalainen jääkärivänrikki (s. 1895)
Kantadhee Kusiri

| Kantadhee Kusiri |
| --- | --- |
 Kantadhee Kusiri vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. toukokuuta 1993 (ikä 31)
Kansalaisuus:   Thaimaa
Kantadhee Kusiri (s. 19. toukokuuta 1993 Chonburi) on thaimaalainen moottoriurheilija[lähde? ].
Kusiri on ajanut urallaan TCR International Series -sarjassa ja Thaimaan TCR Touring Car -sarjaa. Hän on kilpaillut lisäksi 24H TCE Series -sarjassa ja osallistunut Sepangin 12 tunnin ajoon.
Vuosina 2015-2016 Kusiri ajoi formulaluokissa EuroFormula Open -sarjassa. Vuonna 2019 Kusiri kilpaili Porsche Supercup -sarjassa[lähde? ].
Käännös suomeksi
Ewald Henttu

Ewald Henttu (26. kesäkuuta 1879 Tuohikotti, Valkeala – 4. kesäkuuta 1961) oli suomalainen kauppaneuvos ja liikemies, joka toimi puutavarakaupan alalla Lontoossa ja Viipurissa.
Elämäkerta

Hentun vanhemmat olivat sahanomistaja Ville Henttu ja Leena Maria Kukkola. Perheessä oli 7 lasta josta Ewald oli vanhin pojista. Hän työskenteli isänsä omistamalla Sarkasen sahalla mutta pääsi sitten opiskelemaan kaupallista alaa ensin Tampereen kauppaopistossa 1899 ja sitten Tukholmassa.
Henttu työskenteli opintojen jälkeen eri sahoilla Suomessa kunnes hän pääsi 1903 puutavaraliike Fisser & v. Doornumin palvelukseen Emdeniin Saksaan. Vuonna 1907 Henttu muutti Saksasta Lontooseen jossa hän perusti lokakuussa 1912 Marshall, Henttu & Etholén puutavaranvälitysyhtiön. Henttu välitti suomalaista sahatavaraa Englannin lisäksi Saksaan, Hollantiin, Belgiaan ja Ranskaan. Hän kirjoitti myös artikkeleita Kauppalehteen ja muihin ammattilehtiin.
Vuonna 1919 Henttu palasi Lontoosta Suomeen ja perusti Viipuriin Puutavaraliike E. Hentun. Hän oli myös osakkaana eri yhtiöissä kuten lappeenrantalaisessa Saimaan Sahassa ja loimolalaisessa Karjalan Saha Oy:ssä. Hentun puutavaraliike toimi Viipurissa aina sotavuosiin saakka ja sen jälkeen Helsingissä.
Henttu sai kauppaneuvoksen arvonimen 1938. Hän oli ensimmäisiä suurlahjoittajia Suomen Kulttuurirahastolle ja hänestä tuli Suomen Kulttuurirahaston kunniajäsen 1949.  Hentun vuonna 1938 tekemästä lahjoituksesta on muodostettu Ingrid ja Ewald Hentun rahasto joka tukee suomalaista kulttuurityötä.
Ewald Henttu oli naimisissa Ingrid Berkan (1893–1965) kanssa. Heillä oli neljä lasta joista poika Salama Henttu oli mukana isänsä puutavaraliikkeessä.
Benelli

| Benelli SpA |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  konserni
Perustettu:  1911
Kotipaikka:   Pesaro, Italia
Toimiala:  ajoneuvot
Tuotteet:  moottoripyörät
Emoyhtiö:  Qianjiang Group
Omistaja:  benelli.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Benelli on italialainen moottoripyörävalmistaja, ja se toimii kiinalaisen Qianjiang Groupin alaisuudessa. Benelli on perustettu vuonna 1911 Pesarossa, Italiassa.
Benelli Armi on italialainen asevalmistaja, joka aloitti osana samaa yritystä.
Mallisto

Tuotannossa olevat mallisarjat
Mallisto > Moottoripyörät

Allround
Benelli Tre K Amazonas
Touring
Benelli Tre K 1130
Benelli Tre K 899
Sport
Benelli Tornado 1130 Tre
Benelli Café Racer 1130
Benelli TnT 899
Mallisto > Skootterit

Benelli 49X
Benelli Pepe 50
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Benellin moottoripyörät Wikimedia Commonsissa
Benellin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Benelli-aseiden viralliset kotisivut (englanniksi)
Italialaisia moottoripyörävalmistajia
Aprilia
Benelli
Beta
Bimota
Cagiva
Ducati
Fantic
Garelli
Gilera
Innocenti
Italjet
Laverda
Malaguti
Minarelli
Mondial
Morbidelli
Motobi
Moto Guzzi
Moto Morini
MV Agusta
Piaggio
Vespa
Vyrus
Virginia Reel

Virginia Reel on vanhojentanssi. Sitä tanssitaan yleensä 8 henkilön solissa.selvennä Tanssin alkuperästä kiistelee Irlanti, Skotlanti, Englanti ja Yhdysvallat. Tanssi on todennäköisesti lähtöisin  Rince Fada -nimisestä irlantilaisesta tanssista.[lähde? ] Monissa kouluissa tanssia tanssitaan Helsingin poliisisisoittokunnan Virginia Reel- kappaleen tahdissa, joka on muunnos amerikkalaisesta kansanlaulusta Turkey In The Straw.
Tanssia kutsuttiin vuonna 1801 nimellä Sir Roger de Coverley ja sitä tanssittiin jouluna ja lasten juhlissa. Tanssiin kuuluu kaikkien tanssima Reel-vuoro, josta tanssi sai nimenkin.
Ludwig Persson

| Ludwig Persson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. lokakuuta 2003 (ikä 21) Göteborg, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura (P):  Washington Capitals
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Jukurit (SM-liiga)
Pelinumero:  85
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Frölunda HC (SHL) Hanhals HF (Ruotsi I) BIK Karlskoga (HA) IPK (Mestis)
NHL-varaus:  85. varaus, 2022 Washington Capitals
Ludwig Persson (s. 8. lokakuuta 2003 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureissa lainalla NHL-seura Washington Capitalsista. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Persson osaa pelata myös laidassa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2021 | jääkiekko |  |
Persson pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti pronssia. Persson valittiin Kanadaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Ruotsin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2019. Yhteensä Persson on pelannut 12 nuorten ja 30 poikien maaottelua.
Muuta

Perssonin pikkuveli Alfred pelaa puolustajana Frölunda HC:n J18-joukkueessa.
Bridlington

Bridlingtonin satama.
Bridlington on noin 35 300 asukkaan kaupunki ja kunta (civil parish) East Riding of Yorkshiren muodollisessa kreivikunnassa ja yhtenäishallintopiirissä Koillis-Englannissa. Se sijaitsee Pohjanmeren rannalla, noin 40 kilometriä Kingston upon Hullista pohjoiseen.
Bridlingtonissa on luonnonsatama Gypsey Race -nimisen pienen joen suulla. Sitä käyttävät sekä kalastus- että huvialukset. Sataman ympärille muodostui aluksi vähäinen kalastajakylä, mutta kun seudulta löydettiin mineraalivesilähde, Bridlingtonista tuli 1800-luvulla suosittu rantalomakohde. Nykyisin siellä käy vuosittain kymmeniätuhansia matkailijoita.
Bridlingtonin kaupunginvaltuustossa on 12 jäsentä, jotka valitaan kolmesta nelipaikkaisesta vaalipiiristä. Valtuustossa on vuonna 2024 kolme alueellisen Yorkshire Party -puolueen edustajaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bridlington Wikimedia Commonsissa
Melle

| Melle |
| --- | --- |
 Mellen keskustaa
 lippu:  vaakuna
 Melle
 Koordinaatit: 52°12′N, 8°20′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Ala-Saksi
Piirikunta:  Osnabrück
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  254,0 km²
Korkeus:  76 m
Väkiluku (2019):  46 588
 – Väestötiheys:  183 as./km²
Postinumero:  49324, 49326, 49328
Suuntanumero(t):  05422, 05427, 05428, 05429, 05226
 
 www.melle.info 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mellen sijainti Osnabrückin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Ala-Saksin osavaltiossa.
Melle on kaupunki Osnabrückin piirikunnassa Ala-Saksin osavaltiossa luoteisessa Saksassa. Se on piirikuntansa suurin kaupunki. Mellestä on ensimmäinen kirjallinen maininta sydänkeskiajalta, mutta alueella on ollut kirkko jo varhaiskeskiajalla. Melle on niin ikään entinen Hansakaupunki.
Maantiede

Melle sijaitsee Ala-Saksin lounaisosassa Teutoburgin metsän pohjoispuolella ja matalahkon Wiehengebirge-vuoriston eteläpuolella. Etäisyys Osnabrückistä on runsaat 20 kilometriä itäkaakkoon, Bielefeldistä noin 25 kilometriä luoteeseen ja osavaltion pääkaupungista Hannoverista noin 100 kilometriä länsilounaaseen. Kaupungin korkein kohta on 234 metriä mpy ja matalin 64 metriä mpy.
Melle rajoittuu idässä ja etelässä Nordrhein-Westfaleniin. Kaupungin alueella virtaavat Emsin sivujoki Hase ja Werren sivujoki Else. Mellen pinta-alasta suurin osa on maatalouskäytössä.
Melle muodostuu kantakaupungista, Melle-Mitte, ja kaupunginosista Bruchmühlen, Buer, Gesmold, Neuenkirchen, Oldendorf, Riemsloh 	ja Wellingholzhausen. Noin 40 % väestöstä asuu kanta-Mellessä. Buerissa, Neuenkirchenissä, Oldendorfissa ja Wellingholzhausenissa asuu kussakin noin kymmenesosa. Kaupunginosat olivat aiemmin itsenäisiä maalaiskuntia, jotka liitettiin Melleen heinäkuussa 1972. Bruchmühlen kaupungin itäosassa on erikoistapaus, sillä se muodostaa yhdessä Rödinghausenin kunnan alueella sijaitsevan saman nimisen alueen kanssa kulttuurisesti ja kaupunkikuvallisesti eheän kokonaisuuden. Rödinghausen sijaitsee Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
Historia

Ensimmäinen kirjallinen maininta Mellestä on vuodelta 1169 muodossa menele. Linnoitus nimeltään Wasserburg Grönenberg perustettiin 1250. Melle sai 1443 osittaiset kaupunkioikeudet, joista käytetään historiallista termiä Wigbold.
Kolmikymmenvuotisen sodan aikana ruotsalaiset hallitsivat Melleä kymmenisen vuotta, vuodesta 1633 vuoteen 1644. Vuosina 1649 ja 1720 Melle kärsi katastrofaalisista tulipaloista. Kaupungin vanhin raatihuone paloi ensinmainitussa, ja toinen raatihuone jälkimmäisessä. Melle liitettiin Wienin kongressin jälkeen 1816 Hannoverin kuningaskuntaan, johon se kuului aina vuoteen 1866, jolloin siitä tuli osa Preussin kuningaskuntaa. 1850-luvulla rakennettiin rautatietä, joka toi mukanaan taloudellisen nousukauden, joka tunnetaan termillä Gründerjahre. Kaupunkioikeudet Melle sai 1853: yli neljäsataa vuotta kestänyt Wigboldin aikakausi päättyi. Toisen maailmansodan jälkeen Britannian joukot miehittivät Melleä.
Mellen piirikunta, Landkreis Melle, lakkautettiin 1972, ja sen tilalle tuli nykyinen Mellen kaupunki. Mellen väkiluku kasvoi 1990-luvulla 40 000:sta noin 45 000:een, ja vakiintui 2000- ja 2010-luvuilla 46 000 asukkaan kieppeille.
Mellen nykyinen raatihuone on kaupungin neljäs, se rakennettiin 1733 valmistuneen kolmannen raatihuoneen paikalle. Ydinkeskustassa sijaitseva keskiaikainen St. Matthäus on historiallisen Grönegaun alueen katolinen pääkirkko. 1720-luvulla valmistunut luterilainen St. Petrin kirkko sijaitsee raatihuoneen ja St. Matthäuksen läheisyydessä.
Keskustan ulkopuolella sijaitsee renessanssilinna Schloss Gesmold. Linnasta on maininta jo 1160-luvulta.
Talous ja liikenne

Mellen keskeisiä elinkeinoja ovat puun- ja metallintyöstö. Myös kumi-, muovi- ja elintarviketeollisuus ovat tärkeitä. 2000-luvulla Melle on kohottanut profiiliaan logistiikkakeskuksena.
Mellen rautatieasema sijaitsee rataosuudella Löhne–Rheine. Etäisyys Osnabrückin päärautatieasemalta on 21,1 kilometriä. Mellen keskustan eteläpuolitse kulkee moottoritie BAB 30. Lännestä lukien liittymät ovat Gesmold, Melle West, Melle Ost ja Riemsloh. Lähin kansainvälinen lentoasema on Flughafen Münster/Osnabrück, joka sijaitsee Grevenin kaupungissa Mellen länsipuolella.
Aiheesta muualla

Melle, Ala-Saksi, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Melle
Schloss Gesmold sijaitsee Mellen länsiosassa välittömästi BAB 30:n pohjoispuolella.
Käännös suomeksi
Kunnanjohtaja Suomessa

Kunnanjohtaja (itseänsä kaupungiksi kutsuvissa kunnissa kaupunginjohtaja) on viranhaltija, joka johtaa kuntaa, sen hallintoa ja taloutta sekä käyttää puhevaltaa kunnanhallituksen puolesta. Kunnanjohtaja toimii kunnanhallituksen alaisuudessa. Kunnanjohtajan valitsee kunnanvaltuusto joko määräajaksi tai toistaiseksi. Kunnanjohtajan erottamisesta päättää myös kunnanvaltuusto.
Kunnanjohtajan tehtävät ja valinta on määritelty kuntalaissa (pykälässä 41). Kunnan niin halutessa johtajana voi olla myös pormestari, joka ei ole kuntaan virkasuhteessa, vaan luottamustoimessa.
Kaupungeiksi kutsuttavien kuntien kunnanjohtajia kutsutaan yleensä kaupunginjohtajiksi. Suurissa kaupungeissa on virkamiehiä myös apulaiskaupunginjohtajan nimikkeellä. He voivat olla osastopäälliköitä tai useampaa osastoa koordinoivia kunnanjohtajan avustajia, joilla on kaupunginhallituksen asioihin kunnanjohtajan tapaan esittelyoikeus. Sen vuoksi myös apulaiskaupunginjohtajien esimies on kaupunginhallitus.
Helsingin kaupunginjohtajaa kutsutaan joskus nimellä ylipormestari, joka on tasavallan presidentin myöntämä arvonimi eikä virkanimike. Helsinki siirtyi pormestarimalliin vuoden 2017 kuntavaalien myötä, ja tuolloin valittu uusi valtuusto valitsi Helsingille pormestarin.
Kaupunginjohtaja ja kunnanjohtaja (samoin kuin pormestari) ovat myös arvonimiä, jotka myöntää tasavallan presidentti. Kaupunginjohtajan arvonimi kuuluu neljänteen ja kunnanjohtajan arvonimi kahdeksanteen ryhmään.