stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stalag 309

Stalag 309 oli jatkosodan aikana Pohjois-Suomessa rintamavastuuta pitäneiden natsi-Saksan sotavoimien sotavankileiri neuvostoliittolaisille sotavangeille. Leirillä toimi kuulustelutehtävissä myös Einsatzkommando Finnland, Suomen valtiollisen poliisin toimihenkilöiden muodostama Pääturvallisuusvirasto RSHA:n alainen Saksan turvallisuuspoliisin erikoisyksikkö. Leirin komentajana toimi everstiluutnantti Unger, jota seurasi elokuussa 1942 eversti Arthur Buchwiser.
Leiri sijaitsi Kuolajärvellä, Alakurttiin ja Saijaan johtavien maanteiden risteyksestä luoteeseen. Leiri perustettiin alun perin vuonna 1941 hallinnolliseksi yksiköksi Saksan sotilaspiiri XXII:n alaisuuteen Kasselissa. Leiri toimi Kuolajärvellä vuoteen 1944 saakka. Leirin nimessä Stalag on lyhenne sanoista Stammlager für kriegsgefangene Mannschaften und Unteroffiziere (suom. kantaleiri miehistölle ja aliupseereille), numerokoodi 30 leiri neuvostosotavangeille ja numero 9 järjestysnumero.
Kuolajärvi oli luonteeltaan keskusleiri, työleiri ja järjestelyleiri, jolta huollettiin muita paikkakuntia ja yksiköitä sotavankileireillä. Stalagin 309:n haaraleirejä (saks. Zweiglager) oli yhdeksällä paikkakunnalla: ZL Alakurtti, ZL Vuojärvi, ZL Rovajärvi, ZL Korpijärvi, ZL Kairala, ZL Nurmi, ZL Lampela, ZL Seipäjärvi ja ZL Rovaniemi.
Kuolajärven leiriä ympäröi 2,5 metriä korkea ja kaksinkertainen piikkilanka-aita. Kaksoisaitauksen väliin oli paalujen, rautalangan ja säilykepurkkien avulla viritetty hälytyslaite ja sisäaitaan oli kiinnitetty venäjänkielisiä julisteita. Aluksi sotavangit asuivat 30 hengen turvemajoissa, jotka he itse rakensivat. Syksyllä 1941 oli valmiina muutama parakki, jotka oli jaettu kolmeen osaan. Parakeissa oli aluksi vain tilapäiset tulisijat tiiliskivistä. Muista parakeista piikkilanka-aidalla eristettynä oli rangaistusparakki, jota muut vangit eivät saaneet lähestyä ampumisen uhalla.
Leirin vangeista surmattiin tuntematon määrä, esimerkiksi kommunisteiksi kuulusteluissa paljastuneet henkilöt. Vangit kuljetettiin Korjaan johtavan tien varressa, 30 kilometriä Sallasta olevalle alueelle, jossa heidät surmattiin ja haudattiin joukkohautoihin lentopommien jättämiin suuriin pommikuoppiin. Teloituksista on myös silminnäkijäkuvaus, sillä teiden aurausryhmässä palvellut saksalaissotilas näki tapahtumat ja otti salaa myös valokuvia, jotka ovat nykyisin Hessenin valtionarkistossa. Sotilaan mukaan vangit määrättiin riisumaan vaatteensa ja pukemaan päällensä pahvinen säkki. Sen jälkeen heidät komennettiin marssimaan pommikuoppaan ja ammuttiin. Yhteen kuoppaan mahtui noin 150–200 ruumista.
Spinefarm Records

| Spinefarm Records |
| --- | --- |

Emoyhtiö:  Universal Music
Perustettu:  1990
Perustajat:  Riku Pääkkönen
Tyylilajit:  metalli
Kotimaa:  Suomi
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Spinefarm Recordsin entinen logo
Spinefarm Records on Universal Musicin omistama suomalainen metallimusiikkiin keskittynyt levymerkki ja aiemmin itsenäinen levy-yhtiö. Sen tunnetuimpia artisteja ovat muun muassa Nightwish ja Children of Bodom.
Levymerkillä on toimistot Helsingissä, Lontoossa ja New Yorkissa.
Spinefarm Recordsin alamerkkejä ovat Spikefarm Records, Ranka Recordings, Odor, Ranch, Freeride ja Hawaii Sounds.
Historiaa

Spinefarm Recordsin perusti Riku Pääkkönen vuonna 1990. Pääkkönen pyöritti alun perin levyjen jakelijana toiminutta postimyyntiyritystä, kunnes aloitti oman julkaisutoiminnan. Spinefarm Recordsin ensimmäinen julkaisu oli Rytmihäiriön Ihmisiä kuolee! -minialbumi.
Spinefarm Recordsin taustayhtiön Spin-Farm Oy:n osake-enemmistö myytiin kansainväliselle Universal Musicille keväällä 2002. Universal Music osti yhtiön kokonaan vuonna 2005, ja se sulautettiin Universal Music Oy:hyn vuoden 2014 lopussa. Pääkkönen jätti Spinefarm Recordsin tammikuussa 2011. Hän on sittemmin jatkanut levy-yhtiötoimintaa Ranka Kustannuksen kanssa, joka toimi alun perin Spinefarm Recordsin kustantamona. Spinefarm Recordsia ovat hänen jälkeensä johtaneet label manager Teemu Suominen ja Universal Musicin Jarkko Nordlund. Vuonna 2013 levymerkin Britannian- ja Yhdysvaltain-toimintojen johtoon palkattiin aiemmin Roadrunner Recordsia johtanut Jonas Nachsin.
Yhtyeet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Agonizer  Ajattara  Amaranthe  Amoral  April  Arise  Artificial Heart  Awake Again  Babylon Whores  Barathrum  Beherit  The Black League  Blake  Branded Women  Brother Firetribe  Carnalation  CB Murdoc  Celesty  Charon  Children of Bodom  Collarbone  Crazy World  Cynicon  Deals Death  Deathlike Silence  DragonForce  Dreamtale |  Electric Wizard  Ember Falls  End of You  Enochian Crescent  Ensiferum  Entwine  Eternal Tears of Sorrow  Finntroll  Five Fifteen  Five Finger Death Punch (vain Eurooppa)  For My Pain...  Heaven 'n' Hell  Hellyeah  Hevein  Kiuas  Kyyria  Leverage  Lullacry  The Machete  Machinae Supremacy  Malpractice  Malummeh  Mannhai  Metsatöll  MyGrain  Moonsorrow  Murena |  Nightwish  One Morning Left  Pain Confessor  Peer Günt  Profane Omen  Reverend Bizarre  Rotten Sound  Saattue  Santa Cruz  Sleep Token  ShamRain  Shape of Despair  Sólstafir  Sonata Arctica  Steve ’n’ Seagulls  Swallow the Sun  Thy Serpent  To Separate the Flesh from the Bones  To/Die/For  Twilightning  Twilight Guardians  Venom  Viikate  Warmen  The Wicked  Xysma  Jesper Bonn |
Aiheesta muualla

Spinefarm Recordsin sivusto
Javier Sotomayor

| Javier Sotomayor |
| --- | --- |
 Sotomayor Helsingissä vuonna 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. lokakuuta 1967 (ikä 57) Limonar, Kuuba
Kansalaisuus:  Kuuba
Uran tiedot
Pituus:  195 cm
Paino:  82 kg
Laji:  korkeushyppy
Kilpauran kesto:  1984–2001
Saavutukset
Voitot:  1 olympiakulta 2 maailmanmestaruutta
Ennätykset:  245 cm (ME)
| Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Kuuba> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | korkeushyppy |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | korkeushyppy |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1993 | korkeushyppy |  |
|  Kultaa | Ateena 1997 | korkeushyppy |  |
|  Hopeaa | Tokio 1991 | korkeushyppy |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1995 | korkeushyppy |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1989 | korkeushyppy |  |
|  Kultaa | Toronto 1993 | korkeushyppy |  |
|  Kultaa | Barcelona 1995 | korkeushyppy |  |
|  Kultaa | Maebashi 1999 | korkeushyppy |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1985 | korkeushyppy |  |
|  Pronssia | Sevilla 1991 | korkeushyppy |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Duisburg 1989 |  korkeushyppy  |  |
Javier Sotomayor Sanabria (s. 13. lokakuuta 1967 Limonar, Kuuba) on kuubalainen korkeushyppääjä. Hän voitti olympiakultaa vuonna 1992 sekä kahdesti ulkoratojen ja neljästi sisäratojen maailmanmestaruuden. Maailmanennätystä Sotomayor paransi vuosien 1988–1993 välillä kolmesti, ja hänen paras tuloksensa 245 cm on edelleen maailmanennätys.
Sotomayor hyppäsi floppaamalla kuten muutkin huiput, mutta hänen vauhdinottonsa oli poikkeuksellisen nopea ja kohtisuoraan rimaa kohti.
Nuoruus

Javier Sotomayor syntyi 13. lokakuuta 1967 Limonarin pikkukaupungissa Kuubassa. Hänen vanhempansa olivat tehdastyöläisiä. Sotomayor teki nuorena töitä isoveljensä kanssa sokeriruokopelloilla. Hän harjoitteli korkeushyppyä öljytynnyreiden päälle nostettujen sokeriruokojen yli.
Kun viranomaiset olivat huomanneet nuoren Sotomayorin lahjakkuuden, hänet laitettiin yhdeksänvuotiaana urheilukouluun. Sotomayorista aiottiin aluksi tehdä koripalloilija, mutta hän halusi korkeushyppääjäksi ja sai hyppyvalmentajakseen maineikkaan Carlos Luis Godoyn.
Urheilu-ura

Vuonna 1984 Sotomayor voitti 17-vuotiaana Kuuban korkeushyppymestaruuden tuloksella 233 cm. Seuraavana vuonna hänestä tuli Karibian mestari ja hän sijoittui maailmancupissa kolmanneksi. Sotomayor rikkoi nuorten sarjoissa kaikkien ikäluokkien maailmanennätykset 15 ja 19 vuoden välillä.
Vuonna 1987 Sotomayor voitti kultaa Pan-Amerikan kisoissa. Hän ei kuitenkaan Kuuban olympiaboikotin vuoksi päässyt kilpailemaan Soulin olympialaisissa 1988. Sotomayor hyppäsi syyskuussa 1988 maailmanennätyksen tuloksella 243 cm. Seuraavana talvena hän rikkoi myös sisäratojen maailmanennätyksen ja voitti samalla maailmanmestaruuden. Heinäkuussa 1989 Sotomayor paransi ulkoratojen maailmanennätystään lukemiin 244 cm. Samana vuonna Sotomayor meni naimisiin Kuuban naisten korkeushyppymestarin Maria del Carmen Carcian kanssa.
Barcelonan olympiakisoissa 1992 Sotomayor voitti olympiakultaa akillesjännevaivoista huolimatta. Sen jälkeen hän voitti vielä maailmanmestaruudet vuosina 1993 ja 1997 sekä Hyvän tahdon kisat 1998. Hän teki viimeisen maailmanennätyksensä ja uransa parhaan tuloksen 245 cm heinäkuussa 1993.
Vuonna 1999 Sotomayor voitti Pan-Amerikan kisojen mestaruuden, mutta kisojen jälkeen hän antoi kokaiinia sisältäneen dopingnäytteen ja menetti voittonsa. Alun perin hän sai kahden vuoden kilpailukiellon, mutta IAAF lyhensi kilpailukiellon vuoden pituiseksi, ja Sotomayor sai osallistua Sydneyn olympialaisiin. Siellä hän sijoittui hopealle.
Lokakuussa 2001 Sotomayor ilmoitti lopettavansa hyppyuransa. Kuukautta myöhemmin ilmoitettiin, että hän oli antanut aiemmin kesällä nandrolonia sisältäneen dopingnäytteen. Tämän vuoksi hänen neljäs sijansa kesän MM-kisoista mitätöitiin.
Uran jälkeen

Heinäkuussa 2015 Sotomayor sai virallisesti Espanjan kansalaisuuden.
Sotomayorin veljenpoika Collazo Sotomayor on amatöörinyrkkeilijä. Hän edustaa nykyisin Azerbaidžania.
Arvokisamitalit

1985 sisäratojen MM-kilpailut: hopeaa (230)
1989 sisäratojen MM-kilpailut: kultaa (243)
1991 sisäratojen MM-kilpailut: pronssia (231)
1991 MM-kilpailut: hopeaa (236)
1992 kesäolympialaiset: kultaa (234)
1993 sisäratojen MM-kilpailut: kultaa (241)
1993 MM-kilpailut: kultaa (240)
1995 sisäratojen MM-kilpailut: kultaa (238)
1995 MM-kilpailut: hopeaa (237)
1997 MM-kilpailut: kultaa (237)
1999 sisäratojen MM-kilpailut: kultaa (236)
2000 kesäolympialaiset: hopeaa (232)
Maailmanennätykset

| Tulos | Pvm | Paikka |
| --- | --- | --- |
| 243 | 8. syyskuuta 1988 | Salamanca |
| 244 | 29. heinäkuuta 1989 | San Juan |
| 245 | 27. heinäkuuta 1993 | Salamanca |
Miesten korkeushypyn parhaat tulokset vuosittain, Sotomayor punaisella.
Spartan gladiaattorit

| Spartan gladiaattorit> La rivolta dei sette |
| --- | --- |
 Elokuvan belgialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Alberto De Martino
Käsikirjoittaja:  Alessandro Continenza, Vincenzo Flamini, Giovanni Simonelli, Alberto De Martino
Tuottaja:  Joseph Fryd
Säveltäjä:  Franco Mannino
Kuvaaja:  Pier Ludovico Pavoni
Leikkaaja:  Otello Colangeli
Tuotantosuunnittelija:  Piero Poletto
Lavastaja:  Piero Poletto
Pääosat:  Tony Russel, Massimo Serato, Nando Gazzolo, Livio Lorenzon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Sanson Film
Ensi-ilta:  28. joulukuuta 1964 (Italia)
Kesto:  90 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  211 890 650 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
Spartan gladiaattorit (ital. La rivolta dei sette, ”Seitsemän miehen kapina”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Lajityypiltään peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Alberto De Martino. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen Tony Russel.
Juoni

Pieni kapinallisjoukko on saanut haltuunsa todisteen siitä, että Spartan kuningas Milo aikoo pettää akhaialaisliiton. Milon vaimoon Aspasiaan rakastunut Keros saa tietää todistuskappaleen sijainnin ja liittyy gladiaattoriystävineen kapinallisiin. Kiertävän teatteriseurueen matkassa he lähtevät viemään tietoa petoksesta Ateenaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tony Russel  | … |  Keros   |
|  Massimo Serato  | … |  Baxo   |
|  Nando Gazzolo  | … |  Milo   |
|  Livio Lorenzon  | … |  Nemete   |
|  Piero Lulli  | … |  Silone   |
|  Renato Rossini  | … |  Croto   |
|  Pietro Capanna  | … |  Mardok   |
|  Helga Liné  | … |  Aspasia   |
|  Paola Piretti  | … |  Elea   |
|  Nando Angelini  | … |  vakoileva gladiaattori   |
|  Walter Maestosi  | … |  Critone   |
|  Gaetano Quartararo  | … |  gladiaattorien päällikkö   |
|  Dakar  | … |  Kabur   |
Tuotanto

Yhdysvaltalaisen Metro-Goldwyn-Mayerin rahoittama ja levittämä Spartan gladiaattorit on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Se on eräänlainen jatko-osa Alberto De Martinon edellisenä vuonna julkaistulle elokuvalle Gli invincibili sette (”Voittamaton seitsikko”). Elokuvat on tehty osittain samalla miehityksellä ja niissä käytetään samaa kuvamateriaalia.
Elokuva on hyvin yksinkertainen mutta harmiton ja viihdyttävä toimintaseikkailu. Sen juonen puutteita selittää osittain se, että näyttelijä Massimo Serato vietti kuvausten aikana kuukauden vankilassa, minkä takia käsikirjoitusta jouduttiin muuttamaan ja paikoin Seratoa korvaa gladiaattorimaskin taakse piiloutuva toinen näyttelijä. Peplum-elokuvien vakioroistolla Livio Lorenzonilla on poikkeuksellisesti koominen rooli.
Aiheesta muualla

Spartan gladiaattorit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
St Michels Veckoblad

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
St Michels Veckoblad oli Mikkelissä vuosina 1876–1877 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Insinööri Constantin Carstens perusti St Michels Veckobladin tyydyttämään paikallisen sanomalehden tarvetta. Poliittisesti se pyrki esiintymään puolueettomana. Mikkelissä ei ollut riittävästi ruotsinkielisiä lukijoita, ja kerran viikossa ilmestynyt lehti lakkasi jo puolen vuoden kuluttua.
Aiheesta muualla

St Michels Veckoblad Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
Spintariskooppi

Messinkinen spintariskooppi, joka on valmistettu luultavasti vuosien 1910 ja 1920 välillä.
Spintariskooppi on radioaktiivisten alkuaineiden hajoamisen tutkimiseen tarkoitettu koje. Spintariskoopissa on sinkkisulfidivarjostin sekä mikroskooppi. Kun radioaktiivisesta aineesta sinkoaa alfahiukkasia, voidaan sinkkisulfidivarjostimessa havaita hiukkasen tuikahtelu eli skintillaatio.
Kojeen keksiminen

Spintariskoopin keksi William Crookes vuonna 1903. Crookes tutkiskeli radiumbromidinäytteen ilmeisen tasaista, alfasäteilyn aiheuttamaa fluoresenssia sinkkisulfidilla päällystetyllä lasilevyllä. Hän sattui vahingossa kaatamaan osan näytteestä. Koska radiumbromidi oli sekä harvinaista että kallista, Crookes yritti saada kaiken aineen jälleen talteen. Kun Crookes tutkaili sinkkisulfidilla päällystettyä levyä mikroskoopilla, hän huomasi erillisiä valontuikahduksia. Tuikahtelun sai aikaan yksittäisten alfahiukkasten törmäily lasia vasten.
Crookes hyödynsi sattumalta tekemäänsä löytöä ja kehitti laitteen, joka oli nimenomaisesti tarkoitettu tällaisen tuikahtelun seuraamiseen. Väline on putki, jonka yhdessä päässä on pieni sinkkisulfidivarjostin eli sinkkisulfidilla päällystetty lasilevy. Lähelle varjostinta oli asetettu pikkuruinen määrä radiumsuolaa. Radiumnäytettä oli mahdollista hieman liikuttaa, joka vaikutti tuikahdusten tiheyteen. Putken toisessa päässä taas on linssi, josta vastakkaisessa päässä olevaa lasiruutua saattaa tarkastella. Crookes otti välineelleen nimen kreikan säkenöintiä tarkoittavasta sanasta σπινθήρ (kreik. spinthír).
Jotta hiukkasten tuikahtelun voi havaita spintariskoopilla, täytyy silmien antaa ensin tottua täydelliseen pimeyteen ainakin 10 minuutin ajan.
Havaintovälineenä

Koje esiteltiin ensimmäisen kerran Royal Societyn erityisissä iltamissa 15. toukokuuta 1903, jossa se teki yleisöön vaikutuksen. Monet kuljettivat spintariskoppia taskussa tai laukussa esitelläkseen tieteen viimeisimpiä saavutuksia ystävilleen, ja niitä annettiin lapsille lahjoiksi. Tieteellisessä tutkimuksessa laitteen käyttö ei kuitenkaan ollut niin viihdyttävää. Työ oli hankalaa ja sitä saattoi tehdä vain muutaman minuutin kerrallaan, sen jälkeen täytyi pitää taukoa. Silmät täytyi aina totuttaa pimeään ja tuikahdusten laskeminen rasitti silmiä. Tuloksiakin kuitenkin saatiin. Esimerkiksi Ernest Rutherford teki kojeella tutkimuksiinsa vaikuttaneita havaintoja. Tieteellisen tutkimuksen välineenä spintariskooppi sai nopeasti väistyä sitä tarkempien välineiden tieltä.
Spintariskoopeissa käytettiin 1940–60-luvuilla usein poloniumia. Poloniumia sisältävän spintariskoopin saattoi saada jopa Kix-aamiaismuropaketin kylkiäisenä vuonna 1947. Kyseinen lelu oli Lone Ranger -"atomipommisormus" (engl. Atom Bomb Ring). Kullanvärisen sormuksen päällä oli "atomipommi", jonka kärki oli hopeanväristä metallia ja siinä oli irroitettava punainen pohjaosa. Kun tämän pohjaosan irrotti, ja antoi silmän tottua pimeyteen, saattoi jonkin ajan kuluttua seurata linssin läpi tuikahtelua, joka syntyy poloniumista irtoavien alfahiukkasten iskiessä sinkkisulfidiseen varjostimeen.
Nykyaikaisissa spintariskoopeissa käytetään uraania, amerikiumia tai toriumia. Sitä käytetään esimerkiksi lapsille ja nuorille tarkoitettuna havainto- ja oppimisvälineenä.
Aiheesta muualla

Spintariskooppeja, ORAU Health Physics Historical Instrumentation Museum Collection – (orau.org)
DIY spinthariscope – (www.popsci.com)
History of particle detectors – (heraeus-technology.desy.de)
Hyvälaatuinen spintariskooppi "Atomic energy" -nimisestä pikkukemistin koesetistä 1950-luvulta.
Stalino (kylä)

| Stalino Сталино |
| --- | --- |
 Stalino
 Koordinaatit: 57°5′46″N, 38°9′56″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Tverin alue
Piiri:  Kaljazinin piiri
Kunta:  Starobislovo
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2008):  29
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stalino (ven. Ста́лино) on kylä Tverin alueen Kaljazinin piirin Starobislovon kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee puolitoista kilometriä Starobislovosta etelään. Kylässä on 29 asukasta (vuonna 2008).
Kylä on Venäjän ainoa Josif Stalinin mukaan nimetty paikkakunta. Muut Stalinin nimeä kantaneet kohteet saivat takaisin aikaisemmat nimensä tai ne nimettiin uudelleen Nikita Hruštšovin ”suojasään” aikana. Kaljazinin piirin Stalino on säilynyt, koska kylän aikaisempi nimi Drotšilovo kuulostaa venäjäksi rumalta (vertaa venäjän drotšit ’masturboida’).
Speaker (1650)

| Speaker |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Woolwichin telakka
Laskettu vesille:  huhtikuu 1650
Palveluskäyttöön:  1650
Poistui palveluskäytöstä:  haaksirikkoutunut 1703
Tekniset tiedot
Uppouma:  741 49/94 bm
Pituus:  43,66 m (tykkikansi) 35,36 m (köli)
Leveys:  10,57 m
Syväys:  4,42 m
Miehistöä:  260
Aseistus
Aseistus:  62 tykkiä
Speaker oli Englannin tasavallan laivaston vuonna 1650 vesillelaskettu 62-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 12. huhtikuuta 1649 Woolwichin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Christopher Pett. Se laskettiin vesille huhtikuussa 1650. Aluksen rakennuskustannukset olivat 6 669 puntaa.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen vuonna 1650 Downsin ja itärannikon lippulaivana päällikkönään Nehemiah Bourne, joka oli tehtävässä vuoteen 1652 saakka.
Ensimmäisessä Englannin-Hollannin sodassa alus osallistui 19. toukokuuta 1652 Doverin taisteluun päällikkönään John Coppin, joka oli tullut aluksen päälliköksi hieman aiemmin. Alus osallistui 28. syyskuuta Kentish Knockin taisteluun. Aluksen päälliköksi tuli John Gilson, jonka alaisuudessa se osallistui Dungenessin taisteluun 30. marraskuuta.
Vuoden 1653 alussa aluksen päälliköksi tuli William Penn, joka oli samalla sinisen laivueen amiraalina. Alus osallistui 18. helmikuuta Portlandin taisteluun. Myöhemmin samana vuonna aluksen päälliköksi tuli Roger Martin ja edelleen Samuel Howett, joka oli punaisen laivueen kontra-amiraali. Alus osallistui 2.-3. kesäkuuta Gabbardin taisteluun. Alus vietti talven 1653–1654 St. Helenalla.
Vuonna 1656 aluksen päälliköksi tuli Richard Stayner ja alus kuului Robert Blaken laivastoon. Se osallistui 9. syyskuuta hyökkäykseen Espanjan kuninkaallisen laivaston kaljuunoita vastaan ja Santa Cruz de Tenerifen taisteluun 20. huhtikuuta 1657. Vuonna 1658 aluksen päällikkönä oli William Whitehorne, joka oli samalla Downsin komentaja. Myöhemmin aluksen päällikkyyden vastaanotti William Goodson ja edelleen Stayner, joka oli ylennetty kontra-amiraaliksi. Vuonna 1659 aluksen päällikkönä oli Esutace Smith ja alus oli Gibraltarin alueella. Aluksen päällikkönä oli vuonna 1660 Robert Clerke.
Palvelus > HMS Mary

Kuningasvallan palauttamisen jälkeen alus nimettiin 23. toukokuuta 1660 HMS Maryksi. Robert Clerke jatkoi aluksen päällikkönä, ja alus oli sijoitettu Downsiin Aluksen päälliköksi tuli 1. huhtikuuta 1661 aateloitu Sir Richard Stayner, joka sai surmansa 15. lokakuuta 1662. Alus kuului Sandwichin jaarlin laivastoon Tangerin edustalla, ja se oli Algerissa 31. heinäkuuta.
Aluksen päällikkönä oli 21. syyskuuta 1664 alkaen Sir Jeremiah Smith, joka oli tehtävässä 29. elokuuta 1665 saakka. Toisessa Englannin-Hollannin sodassa alus osallistui 3. kesäkuuta 1665 Lowestoftin taisteluun punaisen laivueen pääosastossa. Smithin luovuttua päällikkyydestä aluksen päälliköksi tuli 30. elokuuta John Cox, joka oli tehtävässä 15. syyskuuta saakka. Alus osallistui taisteluun 3.-4. syyskuuta, jolloin Cox haavoittui. Alus oli korjattavana 15. syyskuuta - 22. marraskuuta.
Smith palasi aluksen päälliköksi 23. marraskuuta jatkaen tehtävässä seuraavaan kesäkuuhun. Alus lähti laivueen mukana Tangeriin joulukuussa 1665. Alus oli neljän päivän taistelun 1.-4. kesäkuuta 1666 aikana muonitettavana Portsmouthissa, ja 6. kesäkuuta aluksen päällikkyyden vastaanotti William Poole. Pyhän Jaakon päivän taistelussa 25. heinäkuuta alus kuului sinisen laivueen pääosastoon. Alus siirrettiin reserviin 17. helmikuuta 1667.
Alus palautettiin palvelukseen 1. tammikuuta 1668 Allinin johtamaan laivueeseen Välimerelle päällikkönään Clerke, joka sai surmansa 23. joulukuuta 1669. Aluksen päälliköksi tuli 1. tammikuuta 1670 Daniel Helling, joka sai surmansa 7. huhtikuuta 1672. Alus oli vuoden 1671 Välimerellä Spraggen laivueessa, jonka mukana se osallistui Bugianlahden taisteluun 8. toukokuuta 1671. Aluksen päällikkönä oli 8. huhtikuuta 1672 alkaen John Brookes, joka oli tehtävässä 18. syyskuuta asti. Kolmannen Englannin-Hollannin sodan alettua alus osallistui 7. kesäkuuta 1672 Solebayn taisteluun sinisen laivueen jälkiosastossa.
Aluksen päälliköksi tuli 19. syyskuuta Sir Roger Strickland, joka oli tehtävässä 13. maaliskuuta 1675 saakka. Alus osallistui 28. toukokuuta ja 4. kesäkuuta 1673 Schooneveldin taisteluihin sinisen laivueen jälkiosastossa sekä Texelin taisteluun 11. elokuuta punaisessa laivueessa. Vuonna 1677 aluksen aseistus lisättiin 62 tykkiin. Stricklandin ollessa uudelleen aluksen päällikkönä (25. joulukuuta 1677 - 15. tammikuuta 1679) alus valtasi 1. huhtikuuta 1678 HMS Rupertin kanssa 40-tykkisen algerialaisen aluksen.
Aluksen päälliköksi tuli 16. tammikuuta 1679 Henry Killigrew, joka kuoli 22. heinäkuuta. Aluksen päälliköksi tuli 1. syyskuuta Leonard Harris, joka kuoli 31. maaliskuuta 1780 aluksen ollessa vartiolaivana. Alus rakennettiin uudelleen vuosina 1687–1688 Woolwichissa.