stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paternero
Ulkonäkö

Pää on melko suuri ja katkaistun kartion muotoinen; kallo pituuttaan leveämpi; otsapenger pitkä ja hieman erottuva. Yläprofiili on joko suora tai hieman kupera. Kuono on hieman kalloa pidempi ja tylppä. Purenta on leikkaava. Silmät ovat pienet, pyöreät ja hieman mantelinmuotoiset; väriltään hunajankeltaiset tai ruskeat. Korvat ovat keskikokoiset ja kolmionmuotoiset; levossa taittuneet, mutta valppaana pystyt. Runko on pitkä, leveä ja syvä - toisinaan lieriömäinen. Rintakehä on leveä, syvä ja lihaksikas. Selkä on lyhyt ja leveä; selkälinja suora ja hieman lantiota kohden laskeutuva. Vatsaviiva on hieman nouseva. Raajat ovat keskipitkät ja lihaksikkaat. Häntä on keskipaksu (tyvestä kärkeen) ja sapelinmuotoinen. Karvapeite on lyhyt, sileä ja hieno, eikä siinä ole alusvillaa. Tavallisin väritys on valkoinen kanelinruskein merkein; merkkien sävy vaihtelee vaaleasta punertavaan. Myös yksiväriset valkoiset ovat yleisiä, norsunluusta hopeiseen, sekä valko-mustat. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 45-60 cm ja narttujen 45-55 cm välillä; urokset painavat noin 23 kg ja nartut 18 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Rodun tärkein ja arvostetuin ominaisuus on sen sitkeys metsällä. Sen pääasiallista riistaa ovat jänikset ja kaniinit, ja suurriistan ollessa kyseessä se metsästää ajueissa ns. rehala-koirana. Sillä on hyvä suuntavaisto ja se on metsästäessään nopea.
Alkuperä

Paternero on kotoisin Andalusian länsiosista. Ensimmäisen rodunedustajan, Julion, omisti 1940-luvulla herra Cabello Huelvan Paterna del Camposta. Sen isä oli kookas maatiaispodenco ja emä paikallinen podenco. Julio jätti jälkeensä monta pentuetta, ja sen jälkeläiset olivat haluttuja. Kesäkuussa 2013 Andalusian maatalousministeriö hyväksyi paterneron alkuperäisroduksi. Sen rekisterin mukaan tällä hetkellä populaatio käsittää 5033 yksilöä.
Wallander: Tuhopolttaja

| Wallander – Tuhopolttaja> Wallander – Mordbrännaren |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charlotte Brändström
Käsikirjoittaja:   Peter Lindblom  Lovisa Milles  Henning Mankell 
Pääosat:  Krister Henriksson  Charlotta Jonsson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Svensk Filmindustri
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:   2013-09-2525. syyskuuta 2013 (Ruotsi)  
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Edeltäjä:  Kaipaus
Seuraaja:  Surulintu
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuhopolttaja on Wallander-elokuvasarjan 31. ja toiseksi viimeinen elokuva.
Moviezinen arvostelijan mielestä se on hyvin tavanomainen jakso itseään toistavassa sarjassa, mutta Kurtin paheneva sairaus tekee siitä mielenkiintoisemman Krister Henrikssonin onnistuneen näyttelijätyön myötä.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Krister Henriksson  | … |  Kurt Wallander   |
|  Charlotta Jonsson  | … |  Linda Wallander   |
|  Leonard Terfelt  | … |  Hans von Enke   |
|  Signe Dahlkvist  | … |  Klara Wallander   |
|  Douglas Johansson  | … |  Martinsson   |
|  Mats Bergman  | … |  Nyberg   |
|  Fredrik Gunnarsson  | … |  Svartman   |
|  Malena Engström  | … |  Bea   |
|  Stina Ekblad  | … |  Karin   |
|  Marianne Mörck  | … |  Ebba   |
|  Sven Ahlström  | … |  Mattson   |
|  Christoffer Nordenrot  | … |  Tommy   |
|  Staffan Kihlbom  | … |  Svante Holm   |
|  Anja Lundkvist  | … |  Gunilla Holm   |
|  Andreas Rothlin Svensson  | … |  Boman   |
|  Jörgen Thorsson  | … |  Perra   |
|  Anna Blomberg  | … |  Jurina Slavic   |
|  Carl Wallén  | … |  Alex   |
|  Karin Holmberg  | … |  Åklagare Skogfält   |
|  Nina Norén  | … |  Love Andersson   |
|  Tom Ahlsell  | … |  Reine Andersson   |
|  Tony Lundgren  | … |  Doktor Leman   |
|  Sanna Turesson  | … |  Ilona Bellgran   |
|  Michael Petersson  | … |  Perran asianajaja   |
Aiheesta muualla

Wallander: Tuhopolttaja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Wallander: Surulintu

| Wallander – Surulintu> Wallander – Sorgfågeln |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lisa Ohlin
Käsikirjoittaja:   Björn Paqualin  Lovisa Milles  Henning Mankell 
Tuottaja:  Malte Forssell Jon Mankell
Säveltäjä:  Fleshquartet
Kuvaaja:  Dan Laustsen
Pääosat:  Krister Henriksson  Charlotta Jonsson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Svensk Filmindustri
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:   2013-10-2323. lokakuuta 2013 (Ruotsi)  
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Edeltäjä:  Tuhopolttaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Surulintu on Wallander-elokuvasarjan 32. ja viimeinen elokuva. Se ilmestyi suoraan DVD-levynä Ruotsissa lokakuussa 2013 ja Suomessa saman vuoden marraskuussa. Elokuvassa joulun lähestyessä Kurt Wallander on ratkaisun edessä: pian hänen olisi kerrottava kaikille sairaudestaan ja luovuttava poliisin työstä.
Moviezinen arvostelija pitää elokuvaa tusinadekkarina, jossa Wallanderin sairastuminen ja yksityiselämä ovat huomattavasti mielenkiintoisempia kuin tutkittavana oleva rikos.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Krister Henriksson  | … |  Kurt Wallander   |
|  Charlotta Jonsson  | … |  Linda Wallander   |
|  Leonard Terfelt  | … |  Hans von Enke   |
|  Signe Dahlkvist  | … |  Klara Wallander   |
|  Douglas Johansson  | … |  Martinsson   |
|  Mats Bergman  | … |  Nyberg   |
|  Fredrik Gunnarsson  | … |  Svartman   |
|  Stina Ekblad  | … |  Karin   |
|  Marianne Mörck  | … |  Ebba   |
|  Sven Ahlström  | … |  poliisipäällikkö Mattson	   |
|  Linda Ritzén  | … |  Jenny Blom   |
|  Per Graffman  | … |  Paolo Salino    |
|  Olle Jansson  | … |  Thorson   |
|  Johannes Kuhnke  | … |  Olle Tjäder   |
|  Lisa Linnertorp  | … |  Ulrika Tjäder   |
|  Rino Brezina  | … |  Gino Frelati   |
|  Anna Persson  | … |  Malin Salino   |
|  Nike Ringqvist  | … |  Iris Salino   |
|  Sanna Turesson  | … |  Ilona Bellgran   |
|  Willie Andréason  | … |  Kurtin isä   |
|  Petra Brylander  | … |  lääninpoliisipäällikkö   |
|  Thomas Engelbrektson  | … |  Martin   |
|  Pia Örjansdotter  | … |  Maria   |
Aiheesta muualla

Wallander: Surulintu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pamir Airwaysin lento 112

| Pamir Airwaysin lennon 112 onnettomuus |
| --- | --- |
 Onnettomuuskonetta muistuttava Antonov An-24.
Yhteenveto
Päivämäärä:  17. toukokuuta 2010
Onnettomuustyyppi:  toistaiseksi tuntematon
Tapahtumapaikka:  Shakar Duran vuoristo Kabulin lähellä
Lähtöpaikka:   Qunduzin lentoasema, Qunduz, Afganistan
Määränpää:   Kabulin kansainvälinen lentoasema, Kabul, Afganistan
Kuolleita:  44
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Antonov An-24
Lentoyhtiö:  Pamir Airways
Rekisteritunnus:  YA-PIS
Matkustajia:  39
Miehistöä:  5
Pamir Airwaysin lennon 112 onnettomuus tapahtui 17. toukokuuta 2010 Kabulin lähistöllä Afganistanissa, kun Antonov An-24 -tyyppinen matkustajakone syöksyi maahan toistaiseksi tuntemattomasta syystä. Kone oli matkalla Qunduzin lentoasemalta Kabulin kansainväliselle lentoasemalle mukanaan 39 matkustajaa ja viisi miehistön jäsentä. Kaikki koneessa olleet ihmiset kuolivat. Kone katosi tutkasta noin kello 08:40 paikallista aikaa (04:40 UTC).
Koneen hylky löytyi muutama päivä onnettomuuden jälkeen 21. toukokuuta. Etsintöjä haittasi vaikeakulkuinen maasto ja huono sää. Hylyn etsintöihin osallistui kymmeniä paikallisia asukkaita ja lukuisia poliiseja. Lisäksi Naton ISAF-joukot lähettivät paikalle kaksi helikopteria etsimään hylkyä.
Onnettomuus

Lento 112 lähti aikataulussa 08:30 paikallista aikaa Qunduzin lentoasemalta. Noin kymmenisen minuuttia myöhemmin kone hävisi tutkasta. Aluksi koneen epäiltiin pudonneen noin 100 kilometrin päähän Kabulista. Etsintöjen edetessä koneen hylky löytyi lopulta vain 20 kilometrin päästä Kabulista.
Uhrit

Kahdeksan koneen matkustajista oli ulkomaalaisia. Loput matkustajista oli Afganistanin kansalaisia. Koneen miehistö oli afganistanilainen.
| Kansallisuus | Kuolleita> Matkustajia | Kuolleita> Miehistöä | Eloonjääneitä | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Afganistan | 31 | 5 | 0 | 33 |
|  Iso-Britannia | 3 | 0 | 0 | 3 |
|  Turkki | 3 | 0 | 0 | 3 |
|  Yhdysvallat | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  Pakistan | 1 | 0 | 0 | 1 |
| Yhteensä | 39 | 5 | 0 | 44 |
Kone

Onnettomuuskone oli vuonna 1972 käyttöön otettu Antonov An-24B. Kone oli otettu yhtiön laivastoon maaliskuussa 2010. Tätä ennen se oli ollut varastoituna Bulgariassa jonkin aikaa.
Onnettomuustutkinta

Koneen mustat laatikot on löydetty ja niiden avaus ja anlysointi aloitettu.
Aiheesta muualla

Matkustajakone syöksyi maahan Afganistanissa
← 2009  Vuoden 2010 lento-onnettomuudet ja vaaratilanteet  2011 →
Taban Airin lento 6437 (24.1.) - Ethiopian Airlinesin lento 409 (25.1.) - Trigana Air Servicen lento 168 (11.2.) - Aviastar-TU:n lento 1906 (22.3.) - Smolenskin lento-onnettomuus (10.4.) - Merpati Nusantara Airlinesin lento 836 (13.4.) - Cathay Pacificin lento 780 (13.4.) - Aerounion – Aerotransporte de Carga Unionin lento 302 (13.4.) - Afriqiyah Airwaysin lento 771 (12.5.) - Pamir Airwaysin lento 112 (17.5.) - Air India Expressin lento 812 (22.5.) - Lufthansa Cargon lento 8460 (27.7.) - Airbluen lento 202 (28.7.) - Katekavian lento 9357 (3.8.) - AIRESin lento 8250 (16.8.) - Agni Airin lento 101 (24.8.) - Henan Airlinesin lento 8387 (24.8.) Filairin onnettomuus 2010 (25.8.) - UPS Airlinesin lento 6 (3.9.) - Alrosa Mirny Air Enterprisen lento 514 (7.9.) - Conviasan lento 2350 (13.9.) - Transafrik Internationalin lento 662 (12.10.) - Qantasin lento 32 (4.11.)
Aero Caribbean lento 883 (4.11.) - Jahangir Siddiqui Airin onnettomuus 2010 (5.11.) - Tarco Airilinesin onnettomuus 2010 (11.11.) - Sun Wayn lento 4412 (28.11.) - South East Airlinesin lento 372 (4.12.)
What It Feels Like for a Girl

| ”What It Feels Like for a Girl” Madonna |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Music
 B-puoli: ”"Lo Que Siente La Mujer"”
 Äänitetty : 2000
 Julkaistu: 18. huhtikuuta 2001
 Formaatti: 12", CD, CS, DVD
 Tekijä(t): Madonna Guy Sigsworth David Torn
 Tuottaja(t): Madonna Guy Sigsworth Mark "Spike" Stent
 Tyylilaji: pop, trip hop, trance
 Kesto: 04.43
 Levy-yhtiö: Maverick Records Warner Bros. Records
Madonnan muut singlet
| ”Don’t Tell Me” 2000 | ”What It Feels Like for a Girl” 2001 | ”Die Another Day” 2002 |
”What It Feels Like for a Girl” on yhdysvaltalaisen popartisti Madonnan kappale, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2001 singlenä hänen kahdeksannelta studioabumiltaan Music. Madonnan ja Guy Sigsworthin kirjoittama kappale kuvailee naisen paineita mukautua kohteliaisiin ja alistuviin sosiaalisiin normeihin. ”What It Feels Like for a Girl” sai useimmilta kriitikoilta positiivisia arvioita. Musiikillisesti kappaleen alkuperäinen albumiversio edustaa pop- ja trip hop -tyylilajeja. Madonnan entisen aviomiehen Guy Ritchien ohjaaman musiikkivideon yhteydessä käytetty remix sen sijaan on pikemminkin trance-sävytteinen.
”What It Feels Like for a Girl” menestyi kohtuullisesti virallisilla listoilla, sijoittuen kymmenen parhaan joukkoon muun muassa Itävallassa, Kanadassa, Tanskassa, Suomessa, Italiassa, Japanissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Espanjassa kappale sijoittui parhaimmillaan listan ensimmäiseksi. Yhdysvalloissa single sijoittui Billboard Hot 100 -listalla parhaimmillaan 23. sijalle. Sen sijaan Billboard Hot Dance Club Songs -listalla kappale saavutti kärkisijan.
Madonna esitti kappaleen Drowned World Tourilla vuonna 2001 espanjankielisenä versiona. Lisäksi kappale nähtiin samalla kiertueella videoesityksenä. Televisiosarjan Glee jaksossa ”The Power of Madonna” kuultiin näyttelijöiden versio kappaleesta.
Aiheesta muualla

"What It Feels Like for a Girl" Mad-Eyesin sivuilla
Warlock (yhtye)

Warlockin laulaja Doro Pesch esiintymässä vuonna 2007.
Warlock on vuonna 1982 perustettu saksalainen heavy metal -yhtye. Yhtye muutti nimensä vuonna 1987 laulajansa ja viimeisen alkuperäisjäsenensä mukaan Doroksi.
Historia

Warlock perustettiin Düsseldorfissa, Saksassa, vuonna 1982. Tuolloin yhtyeen jäsenet olivat Peter Szigeti (kitara), Frank Rittel (basso), Rudy Graf (kitara) ja rumpali Michael Eurich. Pian yhtyeeseen liittyi laulajaksi Snakebite-yhtyeestä Dorothee Pesch. Yhtye otti runsaasti vaikutteita esimerkiksi Acceptilta ja Scorpionsilta, ja sen musiikki oli punk rock -tyylisesti yksinkertaista ja hyökkäävää. Yhtye julkaisi debyyttinsä Burning the Witches levy-yhtiö Mausoleumille ja kenties raskaimman albuminsa Hellbound Vertigo Recordsille. Kitaristi Niko Arvanitis korvasi Rudy Grafin kesken Hellbound-kiertueen.
1980-luvun puolivälin jälkeen yhtye siirtyi Phonogramille ja joutui muuttamaan tyyliään aikakauteen sopivammaksi ja popahtavammaksi. Yhtye itse ei ollut tyytyväinen uuteen, tuohon aikaan suosituilta yhtyeiltä kuten Scorpionsilta ja Dokkenilta kuulostavaan soundiinsa, ja soittikin livenä kappaleensa huomattavasti raskaampina. Albumi True as Steel sisälsi hitin ”Fight for Rock”, mutta albumin jälkeen Frank Rittel ja Peter Szigeti erosivat yhtyeestä ja tilalle liittyivät Tommy Bolan (kitara) sekä Tommy Henriksen (basso). Seuraavasta albumista Triumph and Agony tuli yhtyeen suosituin. Albumi sisälsi muun muassa hitit ”Für Immer” ja ”All We Are”, jonka videosta tuli MTV:llä suosittu. Pitkät kiertueet Amerikassa osoittautuivat kuitenkin liian rankoiksi Niko Arvanitikselle ja Michael Eurichille, ja heidän tilalleen yhtyeeseen liittyivät kitaristi Jon Levin sekä rumpali Bobby Rondinelli (ex-Rainbow). Tämän jälkeen Doro Pesch oli ainoa alkuperäisjäsen yhtyeessä.
Warlock ryhtyi uudessa kokoonpanossaan äänittämään viidettä albumiaan, jota ei kuitenkaan koskaan tullut. Yhtye nimittäin hävisi oikeudet nimeensä ex-managerilleen. Yhtye joutui siis vaihtamaan nimensä Doroksi, mutta kokoonpano pysyi kasassa, ja Doron vuoden 1989 albumista Force Majeure tulikin yhtyeen menestynein ja ainoa Yhdysvaltojen Billboard Top 200 -listalle päässyt albumi.
Warlock on esiintynyt vuonna 2004 muutaman kerran yhdessä vuoden 1986 kokoonpanossa.
Diskografia > Albumit

Burning the Witches (1984)
Hellbound (1985)
True as Steel (1986)
Fight for Rock EP (1986)
Triumph and Agony (1987)
Diskografia > Singlet

Without You (1984)
All Night (1985)
You Hurt My Soul (On and On) (1985)
All We Are (1987)
East Meets West (1987)
Für Immer (1987)
Väinö Paasikangas

Kaarlo Väinö Paasikangas (sukunimi aik. Mohell; 8. syyskuuta 1884 Mouhijärvi – 17. huhtikuuta 1932 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja runoilija.
Paasikangas valmistui Tampereen kauppakoulusta vuonna 1906 ja meni töihin Aamulehteen. Hän oli tuolloin myös Suomalaisen puolueen piirisihteeri Hämeen läänin pohjoisessa vaalipiirissä. Paasikangas oli Raahen Sanomien päätoimittaja vuosina 1908–1916. Vuodesta 1917 hän työskenteli oululaisessa Kaiku-lehdessä, vuosina 1919–1923 sen päätoimittajana ja sen jälkeen toisena toimittajana. Hän oli muun muassa Oulun kokoomuksen ja Pohjois-Suomen Sanomalehtimiesyhdistyksen sihteeri. Hän osallistui sisällissotaan 1918 valkoisten riveissä.[lähde? ]
Teoksia

Runoja. Väinämöisen kirjakauppa, Tampere 1909
Wow-Dees

Wow-Dees oli suomalainen Ari "Woude" Voutilaisen johtama vuonna 1986 perustettu rockyhtye. Siltä ilmestyi vuosina 1987–1988 kaksi singleä ja yksi albumi Atte Blomin ja Matti ja Teppo Ruohosen AMT-levymerkille.
Wow-Dees syntyi Voutilaisen kyllästyttyä aiemman yhtyeensä Wouden suomenkieliseen musiikkiin. Uusi englanniksi laulanut yhtye oli käytännössä sama kuin vanha, vain Kosenius tuli rumpuihin (ja hänkin oli aiemmin soittanut myös Woudessa) ja Tapio Siitonen liittyi yhtyeen kosketinsoittajaksi. Wow-Deesin ainoan albumin ilmestymisen jälkeen Kosenius, Schiray ja Siitonen jättivät yhtyeen. Wow-Dees teki ennen hajoamistaan muutaman keikan kokoonpanolla, jossa aluksi rummuissa oli Pimme Korhonen (ex-Bad Sign ja Sleepy Sleepers), myöhemmin Jussi Sivonen, Lalli Leimio kitarassa (ex-Young Farmers) ja koskettimissa Seija Pöyhtäri.
Diskografia > Singlet

"(She's a) Talking Machine" (AMT, 1987)
"Hey Mister" (AMT, 1987)
Diskografia > Albumi

One for the Loving (AMT, 1988)
Kokoonpano

Yhtyeessä soittivat One for the Loving -levyllä:
Ari Voutilainen (laulu, kitara, huuliharppu)
Risto Schiray (kitara, taustalaulu)
Jarmo Halttunen (basso)
Tapio Siitonen (koskettimet, taustalaulu)
Antti Seppo (saksofoni, tamburiini, taustalaulu)
Kimmo Kosenius (rummut)
Wrangell (Alaska)

| Wrangell |
| --- | --- |

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Alaska
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9 000 (urbaania (CDP) 184) km²
 – Josta vettä:  2 385 km² 
Väkiluku (2020):  2 127
Aikavyöhyke:  UTC-9 (kesäaika UTC-8)
 
 https://www.wrangell.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wrangell on kaupunki ja piirikunta Alaskan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 2 127 vuonna 2020. Kaupunki tuli myös piirikunnaksi vuonna 2008.
Väestö

Vuonna 2020 Wrangellin kaupungin ja piirikunnan asukkaista valkoisia oli 68,8 %, alkuperäisasukkaita 16,7 %, aasialaisia 3,2 % ja mustia 0,6 %.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wrangell (Alaska) Wikimedia Commonsissa
Alaskan osavaltio
Pariisin kansannousu 1793

Kapinalliset sotilaat ja mielenosoittajat piirittävät kansalliskonventin istuntopaikkaa Tuileries’n palatsia 2. kesäkuuta 1793.
Pariisin kansannousu oli Ranskan suuren vallankumouksen aikana 31. toukokuuta – 2. kesäkuuta 1793 tapahtunut Pariisin alempien kansankerrosten eli sanskulottien kapina, joka pakotti kansalliskonventin erottamaan girondistipuolueen johtajat jäsenyydestään. Se muodosti päätepisteen vuoripuolueen ja girondistien valtakamppailulle, ja oli tosiasiassa eräänlainen vuoripuolueen ja jakobiinien veretön vallankaappaus. Tämä avasi tien vuoripuolueen diktatuurille ja terrorin ajalle.
Tausta > Girondistien ja vuoripuolueen valtataistelu

Ranskan monarkia oli kumottu elokuussa 1792 ja ensimmäinen tasavalta perustettu syyskuussa. Tärkein vallan keskus oli uusi parlamentti, kansalliskonventti, jossa oikeistona oli maltillisten tasavaltalaisten girondistipuolue ja uutena vasemmistona radikaalimpi vuoripuolue. Enemmistönä ollut keskusta eli tasanko oli hajanainen ja johtajaton ryhmä, joka saattoi kallistua kumman tahansa puolueen suuntaan. Tasavallan alkuvaiheessa girondistit, jotka edustivat pääasiassa Ranskan maakuntien varakkaampaa porvaristoa, saivat useimmissa kysymyksissä puhuttua tasangon puolelleen, mutta vähitellen aloite alkoi siirtyä vuoripuolueelle, jonka tärkein tukiryhmä oli Pariisin pikkuporvaristo eli sanskulotit. Käännekohtana oli vuoripuolueen läpi ajama syrjäytetyn kuninkaan Ludvig XVI:n oikeudenkäynti ja lopulta kuolemantuomio tammikuussa 1793. Girondistit olisivat halunneet päättää kuninkaan kohtalosta kansanäänestyksellä, minkä vuoripuolue julisti olevan rojalistinen yritys säästää tämän henki.
Girondistit olivat vuonna 1792 olleet vallankumoussodan innokkaimpia kannattajia, mutta heitä myös syytettiin sodan epäpätevästä johtamisesta ja kärsityistä tappioista. Vuoripuolueen johtajien mielestä sodan voittaminen edellytti päätösvallan keskittämistä ja rivien tiivistämistä pakkokeinoilla. Vuorelaiset ajoivat kevään 1793 aikana kansalliskonventissa läpi muun muassa päätökseen 300 000 uuden sotilaan värväämisestä armeijaan (24. helmikuuta), vallankumoustuomioistuimen perustamisesta (10. maaliskuuta), yhteishyvän valiokunnan asettamisesta (6. huhtikuuta) ja viljan enimmäishinnasta (4. toukokuuta). Kuolemanrangaistus laajennettiin koskemaan erilaisia poliittisia rikoksia. Girondistit vastustivat kaikkia näitä päätöksiä. Ratkaiseva isku girondistien uskottavuudelle oli heitä lähellä olleen kenraali Charles-François Dumouriez’n loikkaus vihollisen puolelle huhtikuun 1793 alussa. Myös Vendéen maakunnassa maaliskuussa puhjennut rojalistinen kapina herätti huolta tasavallan sisäisistä vihollisista. Samaan aikaan sanskulottien tyytymättömyyttä ruokki inflaation ja kiskurihintojen aiheuttama elintarvikkeiden kallistuminen. Monien viha kohdistui girondisteihin, jotka puolustivat varakkaan porvariston omaisuutta.
Tausta > Girondistien viimeinen vastahyökkäys

Huhtikuussa 1793 girondistit kävivät vastaiskuun. He saivat 14. huhtikuuta kansalliskonventin asettamaan jakobiiniklubin puheenjohtajan, kansankiihottajana tunnetun lehtimiehen Jean-Paul Marat’n syytteeseen vallankumoustuomioistuimessa, koska tämä oli levittänyt kiertokirjettä, jossa vaadittiin kutsumaan takaisin kaikki kansanedustajat, jotka olivat kannattaneet tammikuussa Ludvig XVI:n tuomion alistamista kansanäänestykselle. Pian 35 Pariisin sektiota eli äänestysaluetta vetosi Marat’n vapauttamisen puolesta ja vaati samalla erottamaan konventista joukon nimeltä mainittuja girondistien johtajia. Tuomioistuin vapautti Marat’n syyttömänä 24. huhtikuuta ja häntä kannettiin riemusaatossa ympäri Pariisia. Seuraavaksi konventti asetti 18. toukokuuta girondistien hallitseman niin sanotun kahdentoista komission, jonka oli määrä tutkia Pariisin kommuunin ja sektioiden toimivaltarikkomuksia. Komissio määräsi 24. toukokuuta pidättämään jakobiinilehtimies Jacques Hébertin ja lakkauttamaan tämän lehden Le père Duchesnen. Girondisteja edustanut konventin puhemies Maximin Isnard hylkäsi Pariisin kommuunin vaatimuksen Hébertin vapauttamisesta.
Kahdentoista komission toimet tunnettuja jakobiineja vastaan nostattivat laajaa vihamielisyyttä jakobiinimielisten sanskulottien ja näiden hallitseman Pariisin kunnallishallinnon piirissä. Jotkin pääkaupungin sektiot tukivat girondisteja, mutta jäivät selvästi vähemmistöön. Eri puolueiden edustajien ollessa vuorotellen paikalla kansalliskonventti ensin lakkautti kahdentoista komission 26. toukokuuta ja sitten perusti sen uudestaan kaksi päivää myöhemmin, missä välissä komission määräyksestä vangitut henkilöt ehdittiin vapauttaa. Ajatus konventin painostamisesta girondistien erottamiseen aseellisella kapinalla esitettiin pariisilaisten upseerien kokouksessa 28. toukokuuta. Seuraavana yönä kapinan organisointia varten perustettiin komitea, jonka johdossa vaikuttivat vastikään vapautetut Claude-Emmanuel Dobsen ja Jean-François Varlet sekä Louis Pierre Dufourny. Kansannousun puuhaajat olivat liitossa jakobiinijohtajien kanssa ja toimivat näiden hyväksynnällä, mutta ilmeisesti jakobiiniklubi ei varsinaisesti johtanut hanketta. Pariisin sektioista koottiin tuhansia vapaaehtoisia, joille kommuuni maksoi osallistumisesta palkkaa, mikäli he saapuivat ilman aseita.