Maria Nikolajevna
Avioliitot ja lapset

Toisin kuin monet tuon ajan prinsessat, joiden avioliitot solmittiin dynastisista ja poliittisista syistä, Maria Nikolajevna meni naimisiin rakkaudesta. Hän tapasi Leuchtenbergin herttua Maximilianin kesällä 1837 ollessaan vierailulla tämän vanhempien luona Baijerissa. Toisten tietojen mukaan herttua Maximilian kutsuttiin Venäjälle, jossa hän tapasi Maria Nikolajevnan. Keisari Nikolai I oli yrittänyt useita vuosia edistää Baijerin kuningashuoneen ja Venäjän suuriruhtinattarien välisiä avioliittoja ja vuonna 1836 suuriruhtinas Mihail Pavlovitš kävi virallisella vierailulla Baijerissa, mutta kuningas Ludvig I oli torjunut ehdotukset kohteliaasti.
Nuoret pitivät toisistaan ​​ja syyskuussa 1837 herttua kutsuttiin Hersoniin ratsuväen manöövereihin. Syksyllä 1838 hän palasi Pietariin ja 23. lokakuuta 1838 kihlautui Tsarskoje Selossa Maria Nikolajevnan kanssa. Kihlaus julkaistiin 5. joulukuuta Eremitaašin kirkossa. Huolimatta Maximilianin sukutaustasta (Napoleonin puoliso Joséphine de Beauharnais oli hänen isoäitinsä, hänen isänsä oli osallistunut vuonna 1812 Napoleonin Venäjän sotaretkeen) ja katolisesta uskonnosta, Nikolai I antoi suostumuksensa tyttärensä avioliitolle, koska tämä halusi asua puolisonsa kanssa Venäjällä, eikä muuttaa ulkomaille. Hän teroitti myös tulevalle vävylleen, että näiden tuli pysyä Venäjällä ja että herttua Maximilian tulisi palvelemaan Venäjän keisarillisessa armeijassa.
Maria Nikolajevna avioitui 2. heinäkuuta 1839 Talvipalatsin kirkossa Leuchtenbergin 3. herttua Maximilian Josèphe Eugène Auguste Napoléon de Beauharnais'n (1817–1852) kanssa, joka oli Eugène de Beauharnais'n ja Baijerin prinsessa Amelia Augustan poika sekä Joséphine de Beauharnais'n pojanpoika.
Heille syntyi seitsemän lasta:
Alexandra (9. huhtikuuta 1840 – 12. elokuuta 1843) ruhtinatar Romanovski, kuoli kolmivuotiaana hinkuyskään
Maria (16. lokakuuta 1841 – 16. helmikuuta 1914) ruhtinatar Romanovski, avioitui Badenin prinssi Wilhelmin (1829–1897), Badenin suurherttua Leopoldin nuoremman pojan kanssa. He olivat Badenin prinssi Maximilianin vanhemmat.
Nikolai, Leuchtenbergin 4. herttua (4. elokuuta 1843 – 6. tammikuuta 1891), avioitui morganaattisesti Nadežda Sergejevna Annenkovan (1840–1891) kanssa; heillä oli kaksi poikaa, Nikolai (1868–1928) ja Georgi (1872–1929)
Eugenia (1. huhtikuuta 1845 – 4. toukokuuta 1925) ruhtinatar Romanovski, avioitui Oldenburgin herttua Aleksandr Petrovitšin (1844–1932) kanssa
Eugen, Leuchtenbergin 5. herttua (8. helmikuuta 1847 – 31. elokuuta 1901), avioitui morganaattisesti 1) Daria Opotšininan (1845–1870) kanssa; avioitui morganaattisesti 2) Zinaida Skobeleva (1856–1899) kanssa
Sergei, Leuctenbergin prinssi (20. joulukuuta 1849 – 24. lokakuuta 1877), kaatui Venäjän-Turkin sodassa
Georgi, Leuchtenbergin 6. herttua (29. helmikuuta 1852 – 16. toukokuuta 1912), avioitui 1) Oldenburgin herttuatar Therese Petrovnan (1852–1883) kanssa; avioitui 2) Montenegron prinsessa Anastasian (1868–1935) kanssa, joka oli kuningas Nikola I:n ja kuningatar Milena Vukotićin tytär. Heille syntyi kaksi lasta; avioero 1906.
Nuoripari asettui Talvipalatsin eteläsiiven huoneisiin, jotka oli heitä varten sisustanut arkkitehti Aleksandr Brjullov, kunnes Marian palatsi valmistui vuonna 1844 lähelle Talvipalatsia, jotta keisari pystyi vierailemaan päivittäin tyttärensä luona. Keisarin tyttärelleen antamien häälahjojen joukossa oli Sergijevkan kartano Pietarhovin kihlakunnassa, jonne pariskunta rakennutti vuosina 1839–1842 Pietarhovin palatsialueelle upean arkkitehti Andrei Stackenschneiderin suunnitteleman uusklassisen palatsin kesäasunnokseen. Keisari myönsi 2. (J: 14.) heinäkuuta 1839 annetulla asetuksella Maximilianille "Hänen keisarillisen korkeutensa" arvonimen ja 6. joulukuuta (J: 18.12.) 1852 annetulla asetuksella Maximilianin ja Maria Nikolajevnan jälkeläisille ruhtinas Romanovskin tittelin ja sukunimen. Lapset kastettiin ortodoksiseen uskontoon ja kasvatettiin Nikolai I:n hovissa. Koska lapset elivät ilman äitiään, joka vuodesta 1853 oleskeli pakotettuna ulkomailla, keisari Aleksanteri II sisällytti heidät Venäjän keisarilliseen perheeseen ja huolehti heidän koulutuksestaan.
Maria Nikolajevnan rakkaudesta solmittu avioliitto muuttui vuosien mittaan muodollisuudeksi. Muistelmakirjailija Anna Fjodorovna Tjutševan mukaan herttua Maximilian oli "komea kaveri, uhkapeluri ja juomari", joka kärsi vaimonsa dominoivasta luonteesta sekä siitä ettei hän kenraalimajuriksi nimitettynä ja Kiovan Husaarirykmentin komentajana saanut kuin toisarvoisia sotilastehtäviä viettäen pitkiä aikoja kaukana pääkaupungista. Hän toimi sekä Venäjän tiedeakatemian kunniajäsenenä että Pietarin taideakatemian puheenjohtajana sekä keräsi mittavan mineraali-, ase- ja taidekokoelman, perehtyi sähköoppiin sekä perusti Venäjän ensimmäisen veturitehtaan vuonna 1847. Hänellä oli avioliiton ulkopuolisia suhteita 1840-luvun puolivälistä lähtien.
Maria Nikolajevna itse osallistui hyväntekeväisyystyöhön ja omisti paljon aikaa seurapiirielämälle. Hän poltti sikareita ja flirttaili herrojen kanssa. Toisinaan hän käyttäytyi sopimattomasti, ja hänen liian vapaa käytöksensä sai  ihmiset kuvittelemaan asioita, joita ei todellisuudessa tapahtunut. Kaikki tämä toimi juorujen lähteenä. Seurapiireissä liikkui huhuja Maria Nikolajevnan suhteesta ruhtinas Aleksandr Ivanovitš Bariatinskin ja historioitsija Nikolai Karamzinin pojan, Aurora Karamzinin puoliso eversti Andrei Nikolajevitš Karamzinin kanssa.
Vuoteen 1847 mennessä Leuchtenbergin herttua oli jo vakavasti sairastunut tuberkuloosiin saatuaan keuhkokuumeen kaivosvierailullaan Uralilla vuosina 1845-1846. Häntä hoidettiin tuloksetta Virossa, Mallorcalla ja Madeiralla. Maximilian de Beauharnais kuoli 35-vuotiaana 1. marraskuuta 1852 Pietarissa. Hänet on haudattu katoliseen Maltan ristin kappeliin Vorontsovin palatsissa Pietarissa.
Jo edellisen puolisonsa eläessä Maria Nikolajevna aloitti vuonna 1845 suhteen kreivi Grigori Aleksandrovitš Stroganovin (1823–1878) kanssa. Heidät vihittiin 13. (J: 25.) marraskuuta 1853 Mariinskin palatsin palatsikirkossa salaa Nikolai I:tä, mutta kruununprinssi Aleksandrin ja tämän puolison hiljaisella hyväksynnällä. Morganaattinen avioliitto altisti Maria Nikolajevnan "todelliselle vaaralle, jos se tulisi hänen isänsä tietoon". Keisari olisi voinut mitätöidä liiton, karkottaa Stroganovin Kaukasiaan ja sulkea rakkaan tyttärensä luostariin. Nikolai I:n kuoleman jälkeen avioliitto tunnustettiin lailliseksi Aleksanteri II:n ja keisarinna Aleksandra Fedorovnan 12. (J: 24.) syyskuuta 1856 Moskovassa allekirjoittamalla erityisellä lailla. Avioliitto pidettiin edelleen salassa ja välttääkseen puheita pariskunta vietti mieluummin aikaa ulkomailla, ensin Genevessä ja sitten Roomassa. Pyynnöistään huolimatta Maria Nikolajevna ei saanut veljeltään lupaa asua aviomiehensä kanssa Venäjällä.
Heille syntyi kaksi lasta:
Grigori Grigorjevitš, kreivi Stroganov (9. toukokuuta 1857 – 1859), kuoli alle kolmivuotiaana
Kreivitär Elena Grigorjevna Stroganova (11. helmikuuta 1861 – 12. helmikuuta 1908), avioitui 1) Vladimir Aleksejevitš Šeremetevin kanssa; avioitui 2) Grigori Nikititš Milaševitšin (1861–1908) kanssa