stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kerstin Lindeman-Peltonen

Kerstin Lindeman-Peltonen (ent. Campoy, ent.  Duffy; 9. maaliskuuta 1964 Tukholma, Ruotsi – 15. maaliskuuta 2023 Jämsä) oli suomalainen kokki, joka nousi 1990-luvulla julkisuuteen lapsiaan koskevan huoltajuuskiistan vuoksi. Lindeman-Peltonen syntyi Ruotsissa ja vietti lapsuutensa Jämsässä.
Lindeman-Peltonen avioitui vuonna 1990 yhdysvaltalaisen Miguel Campoyn kanssa, jonka hän oli tavannut työskennellessään Saksassa 1980-luvun puolivälissä. Naimisiin mentyään he asuivat aluksi Jämsässä, myöhemmin Kaliforniassa. Avioeron yhteydessä heidän kaksi lastaan määrättiin isälle.
Lindeman-Peltonen kaappasi lapset Suomeen syksyllä 1996 ja piilotteli heitä eri puolilla maata parin vuoden ajan. Helsingin hovioikeus päätti keväällä 1997, ettei tuolloin 5- ja 6-vuotiaita poikia lapsia luovutettaisi takaisin isälle tämän väkivaltaisuuden vuoksi. Syyskuussa 1997 korkein oikeus kuitenkin katsoi hovioikeuden päätöksen vastaisesti ja Haagin lapsikaappaussopimukseen nojautuen, että lapset oli palautettava isälleen ja huoltajuuskiista oli käsiteltävä Yhdysvalloissa, ja määräsi Jämsän käräjäoikeuden panemaan päätöksen täytäntöön. Tämän jälkeen Lindeman-Peltonen piileskeli lapsineen eri puolilla Suomea vaihtaen olinpaikkaasa parikymmentä kertaa kolmen kuukauden aikana.
Helmikuussa 1998 Jämsän käräjäoikeus palautti lasten huoltajuuden äidille, ja toukokuussa 1998 Vaasan hovioikeus kumosi päätöksen lasten palauttamisesta isälleen. Hovioikeuden käyttämien asiantuntijoiden mukaan pojat olivat kypsiä ratkaisemaan asian itse, ja molemmat vastustivat palautusta Yhdysvaltoihin. Poikien isä Miguel Campoy haki valituslupaa korkeimmalta oikeudelta. Marraskuussa 1998 korkein oikeus uudisti aikaisemman päätöksensä lasten palauttamisesta isälleen, ja lopulta lapset päätyivät Yhdysvaltoihin isänsä luokse maaliskuussa 1999.
Vuonna 1999 Lindeman-Peltonen oli ehdolla eduskuntaan Remonttiryhmän ehdokkaana. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa hän oli perussuomalaisten ehdokkaana Jämsän kaupunginvaltuustoon.
Menetettyään poikiensa huoltajuuden Lindeman-Peltonen avioitui brittiläisen miehen kanssa ja asui 2000-vuosikymmenellä muutamia vuosia Madeiralla, jossa hän piti ravintolaa. Hän erosi toisesta miehestään syksyllä 2017.
Lindeman-Peltonen kuoli vuonna 2023 haimasyöpään.
Teoksia

Campoy, Kerstin: Taistelu lapsista.  Helsinki:  Tammi, 1998.  ISBN 951-311-299-3
Duffy, Kerstin: Himppu Hiitinen.  Kemi:  Nordbooks, 2009.  ISBN 978-952-5-78233-2
Aiheesta muualla

Tuomioja, Erkki: Taistelu lapsista. Viikon kirjavinkki.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2
Mihail Dudin

| Mihail Dudin |
| --- | --- |
 Mihail Dudin
Henkilötiedot
Syntynyt: 1916
Kuollut: 1993 tai  1994 (76-78-vuotiaana)
Kansalaisuus:  Venäjä, Neuvostoliitto
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mihail Aleksandrovitš Dudin (ven. Михаи́л Алекса́ндрович Ду́дин; 1916 – 1993 t. 1994) oli venäläinen runoilija ja viron kielen kääntäjä.
Dudin opiskeli Ivanovin kasvatusopillisessa korkeakoulussa. Hän osallistui 1939–1940 Suomea vastaan käytyyn sotaan. Hän oli vuodesta 1958 Neuvostoliiton kirjailijaliiton johtotehtävissä. Hänen sota-ajan lyriikkansa on ollut suosittua. Siinä yhdistyy sotilaan elämän traagisuus luonnonkuviin ja luontoelämään. Monisanaisille runoille on ominaista opettavaisuus.
Dudinin runoja on suomennettu, sävelletty ja äänitetty: "Lumi" (suom. Veikko Ervasti).
Suomennettua runotuotantoa

Laulu komissaareille, suom. Nikolai Laine, teoksessa:Uuden runon Venäjä, Petrozavodsk, Venäjä:Karjala 1989 ISBN 5-7545-0041-6
Muisti levoton..., suom. Nikolai Laine, teoksessa: Uuden runon Venäjä
Rakas pohjola. Valkeaan yöhön minkä harhan salaatkaan? suom. Pentti Saaritsa, teoksessa:  Purje :merirunoutta neljällä kielellä. Helsinki:Otava 1980 ISBN 951-1-05866-5
Ryömin verissäin..., suom. Taisto Summanen, teoksessa: Uuden runon Venäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mihail Dudin Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Digitaalinen signaalinkäsittely

Digitaalinen signaalinkäsittely, usein myös pelkkä signaalinkäsittely, on digitaalisessa muodossa esitettyjen signaalien käsittelyä numeerisen laskennan menetelmin. Digitaalisen signaalinkäsittelyn merkitys on kasvanut voimakkaasti viime vuosikymmeninä tietokoneiden laskentatehon kasvaessa ja yhä uusien sovelluskohteiden avautuessa. Digitaalisen signaalinkäsittelyn alaan kuuluu keskeisesti myös analogisten signaalien muuttamisen digitaaliseksi  ja päinvastoin. Useimmat digitaaliset signaalit ovatkin digitaaliseksi muutettuja analogisia signaaleja, esimerkiksi audiosignaaleja eli ääntä.
Keskeisiä menetelmiä

Signaalit esitetään usein aika-akselin sijaan taajuusakselilla. Aika-alueen signaalien muuntaminen taajuusalueeseen tehdään usein Fourier-muunnoksella.
Digitaalisen signaalinkäsittelyn keinoin voidaan suuresta joukosta dataa, joka sinänsä on vaikeasti tulkittavissa, saada esille dataa luettavassa, ymmärrettävässä ja käytettävässä muodossa. Triviaali esimerkki tästä on esimerkiksi keskustelun äänittäminen suuressa taustamelussa. Oleellisen datan esille saamiseksi käytetään digitaalisia suodattimia.
Analoginen signaali muutetaan digitaaliseksi AD-muuntimella ja digitaalinen takaisin analogiseksi DA-muuntimella.
Signaaleja käsitellään usein joko tavallisella tietokoneella tai signaalinkäsittelytarkoitukseen erityisesti suunniteltuja digitaalisella signaaliprosessorilla (DSP). Useat reaaliaikaiset säätöjärjestelmät edellyttävät digitaalisen signaalinkäsittelyn keinoin käsiteltyä dataa. Etenkin suuria tai monimutkaista käsittelyä vaativia datamääriä reaaliajassa käsiteltäessä käytetään myös tarkoitusta varten räätälöityjä sovelluskohtaisia mikropiirejä tai FPGA-piirejä.
Digitaalisen signaalinkäsittelyn edut

Analogisiin signaalinkäsittelymetodeihin verrattuna digitaaliset metodit antavat tarkemman tuloksen, ovat helpommin monistettavissa ja muokattavissa sekä ovat halvempia.lähde? Ne ovat myös eräiltä keskeisiltä osin merkittävästi suorituskykyisempiä.lähde?
Historia

Ennen digitaalisen signaalinkäsittelyn kehittymistä vallalla oli analoginen signaalinkäsittely. Tällöin signaaleja käsiteltiin analogisten komponenttien, kuten vastusten, kelojen, kondensaattorien, transistorien ja operaatiovahvistimien avulla.
Digitaalisen signaalinkäsittelyn historia ulottuu aikaan ennen varsinaisia signaaliprosessoreita, mutta sovelluksia alkoi tulla 1980-luvulla, jolloin tulivat ensimmäiset digitaaliset signaaliprosessorit (DSP). Etenkin alkuvaiheessa digitaaliseen signaalinkäsittelyyn käytettiin yleiskäyttöisiä 8-bittisiä, 8/16-bittisiä ja 32-bittisiä mikroprosessoreita. Sen jälkeen signaalinkäsittelyä on tehty paljon tarkoitukseen suunnatuilla DSP-piireillä ja myöhemmin myös FPGA-piireillä (engl. Field-programmable gate array).
1970-luvulla ja vielä 1980-luvullakin käytettiin tutkimustyössä paljon reaaliaikaista 200 kanavaista SAICOR SAI-51B spektrianalysaattoria.
Historia > Digitaalisen signaalinkäsittelyn historiaa Suomessa

Digitaalisen signaalinkäsittelyn matemaattinen abstrakti teoria tuli Suomeen, Tampereen teknilliseen yliopistoon syksyllä 1976 professori Yrjö Neuvon järjestämillä kaksivuotisilla jatko-opinnoilla syksystä 1976 kevääseen 1978. 
Kurssilla koko kahden vuoden ajan vuosina 1976–1978 mukana olivat teekkarit Tapio Saramäki, Markku Renfors, Raimo O. Toivonen.
Sovellusalueita

Kuvankäsittely
digitaalinen kuvankäsittely
hahmontunnistus
animaatiot
sääkarttojen tuottaminen satelliittikuvien perusteella
Puheteknologia
puheanalyysi
puheentunnistus
puhujantunnistus
puhesynteesi
puheenkoodaus
Audiosignaalinkäsittely
äänen muokkaus, kuten Auto-Tune
äänenpakkaus, kuten MP3
äänen sisältöanalyysi
äänisynteesi
Tietoliikenne
digitaalinen modulaatio ja demodulaatio
tiedonsiirtokanavan häiriöiden tunnistus ja korjaaminen
vastaanottimen synkronointi lähetteeseen (ajoitus ja taajuus)
monen antennin lähetys- ja vastaanottotekniikat (MIMO)
Lääketiede
röntgenkuvaus, tietokonekerroskuvaus, magneettikuvaus ja ultraäänikuvaus
EEG-aivokuvaus
kaikuluotaus
Lähteitä

Huttunen, Heikki: Signaalinkäsittelyn menetelmät. Tampereen teknillinen yliopisto, Tampere 2005. ISSN 1459-4609. ISBN 952-15-1432-9. PDF.
Ifeachor, Emmanuel C. & Jervis, Barrie W.: Digital Signal Processing: A Practical Approach. Addison-Wesley 1993. ISBN 0-201-54413-X
Kirjallisuutta

Wanhammar, Lars & Saramäki, Tapio: Digital Filters Using MATLAB.  Springer, 2020.  ISBN 978-3-030-24062-2
Oppenheim, Alan V. & Schafer, Roland W.: Digital Signal Processing.  Prentice-Hall, Inc., 1975.  ISBN 0-13-214635-5
Rabiner, Lawrence R. & Gold, Bernard: Theory and Application of Digital Signal Processing.  Prentice-Hall, Inc., 1975.  ISBN 0-13-914101-4
Saramäki, Tapio: Design of Digital Filters Requiring a Small Number of Aritmetic Operations.  (Väitöskirja)  TTKK, 1981.  ISBN 951-720-578-3
Renfors, Markku: On the Design of Efficient Digital Filters Using Graph Theoretic Equivalence Transformations.  (Väitöskirja)  TTKK, 1982.  ISBN 951-720-673-9
Neuvo, Yrjö & Simula, Olli & Bärling, Pekka: Microprogrammable digital filter.  (Tutkimusraportti)  TTKK, 1979.  ISBN 951-720-384-5
Oppenheim, Alan V. & Schafer, Ronald W.: Digital Signal Processing.  Prentice-Hall, 1975.  ISBN 0-13-214635-5
Schwartz, Mischa & Shaw, Leonard: Discrete Spectral Analysis. Detection and Estimation.  McGraw-Hill, 1975.  ISBN 978-0070556621
Agrawala, Ashok K. & Rauscher, Tomlinson G.: Foundations of Microprogramming.  Academic Press, 1976.  ISBN 978-0120451500
Graham, Robert M.: Principles of Systems Programming.  John Wiley and Sons, Inc., 1975.  ISBN 0-471-32100-1
Gallager, Robert G.: Information Theory and Reliable Communication.  John Wiley and Sons, Inc., 1968.  ISBN 0-471-29048-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Usenet-keskusteluryhmä (Arkistoitu – Internet Archive) digitaalisesta signaalinkäsittelystä (englanniksi)
DSP-kirja verkossa (englanniksi)
History of Signal Processing – IEEE Signal Processing Society
Tapio Saramäki sivullaan
Markku Renfors sivullaan
Raimo Olavi Toivonen sivullaan[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Écossaise

Écossaise (ransk. écossaise ’skotlantilainen’) on keskieurooppalainen kansantanssi 1700-luvun lopulta. Tyypiltään se on ryhmässä tanssittava kontratanssi 2/4-tahtilajissa. Nimestään huolimatta sillä ei ole mitään yhteistä skotlantilaisen tanssimusiikin kanssa, vaan sen juuret liittyvät englantilaisiin tansseihin (country dance). Écossaise oli Keski-Euroopassa suosittu seuratanssi 1830-luvulle saakka. Se on vaikuttanut suomalaiseen sottiisiin ja jenkkaan.
Monet säveltäjät  ovat käyttäneet écossaisen muotoa, muun muassa Franz Schubert (opus 18, 33 ja 67), Ludwig van Beethoven ja Frédéric Chopin (opus 72).
Dunderbergin konepaja

K. F. Dunderbergin konepaja oli suomalainen omana aikanaan keskisuuri metalliteollisuusyritys, joka toimi Tampereen Nalkalassa osoitteessa Näsilinnankatu 29 1800-luvun lopulta aina 1950-luvulle saakka.
Vuonna 1854 kupariseppämestari C. G. Dunderberg perusti Tampereelle oman kupari- ja levysepänliikkeensä. Liike siirtyi 1886 hänen pojalleen Karl Fredrik Dunderbergille (1861–1928), joka laajensi sen vähitellen konepajaksi ja valimoksi. 1900-luvun alussa Dunderbergin konepajassa oli noin sata työntekijää. Konepajan yhteydessä oli myös naulatehdas, joka kuitenkin lopetettiin 1930. K. F. Dunderbergin kuoltua liikettä johti hänen leskensä Maria Dunderberg (1873–1949).
Dunderbergin konepaja valmisti muun muassa höyrykoneita, lokomobiileja, keskuslämmitys- ja vesijohtolaitteita, höyrykattiloita, höyrylaivoja sekä erilaisia koneistoja sahoja, myllyjä, leipomoita ynnä muita varten. 1930-luvulla konepaja valmisti myös bensiini- ja petrolikäyttöistä K.F.D.-venemoottoria.
Kirjallisuutta

Juhani Valanto: Dunderbergien tarina.  Hämeen Museoseura ry, Tampere 2004. ISBN 952-91-8147-7
Aiheesta muualla

Kansalliskirjaston pienpainate-arkisto: K.F.D.-venemoottorin esite vuodelta 1937
Pierre Drieu La Rochelle

| Pierre Drieu la Rochelle |
| --- | --- |
 Pierre Drieu la Rochelle
Henkilötiedot
Syntynyt: 1893
Kuollut: 1945 (51–52 vuotta)
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pierre Drieu la Rochelle (1893 Pariisi, Ranska – 1945 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Saksan miehittäessä Ranskaa hän toimi vuodesta 1940 yhteistyössä saksalaisten miehittäjien kanssa.
Drieu la Rochelle julkaisi esikoisrunokokoelman Interrogation 1917 mutta siirtyi myöhemmin esseisiin, joissa hän arvostelee niin amerikkalaista teknistymistä kuin venäläistä materialismiakin. Oman sukupolvensa nimikkorunoilijana hänen romaaneissaan on aiheena sodan käyneiden miestin kokemus. Länsieurooppalainen kulttuuri oli lähellä hänen sydäntään. Hän pohti kirjoituksissaan itsemurhaa ja lopulta sitten surmasikin itsensä.
Elämäkerta

Drieu La Rochelle syntyi normandialaiseen kansallismieliseen porvarisperheeseen, joka oli muuttanut asumaan Pariisin XVII kaupunginosaan. Perheessä oli sekä taloudellisia että aviollisia ongelmia. Hän saattoi kuitenkin käydä arvostettua yhteiskunnallisiin aloihin painottunutta korkeakoulua École libre des sciences politiquesia. Ensimmäisen maailmansodan seurauksena hän sai vakavia henkisiä ongelmia, ja lisäksi hän haavoittui kolmesti. Vuonna 1934 ilmestynyt novellikokoelma La Comédie de Charleroi ilmentää hänen kokemuksiaan sodasta. Sotaseikkailujen lisäksi hänellä oli myös useita rakkausseikkailuja, sillä hän on argentiinalaisen Victoria Ocampon ja myös Christiane Renault’n (autotehtailija Louis Renault’n puoliso) rakastaja.
Drieu oli henkisesti ja tyylillisesti lähellä surrealisteja eritoten 1920-luvulla. Heistä läheisin oli ehkä Louis Aragon, joskin ystävyys myöhemmin katkesi. Hän oli kiinnostunut ranskalaisesta fasismiin suuntautuneesta Action française -liikkeestä mutta ei kutenkaan liittynyt sen mihinkään virtaukseen. Hän tuli yleisesti tunnetuksi vuonna 1922 julkaisemallaan esseellä ”Mesure de la France”. Drieu voidaan luokitella 1920-luvun aikana tasavaltalaiseksi, uskonnottomaksi, antiklerikaaliksi ja individualistiksi, joka oli lähellä tuolloista Radikaalia puoluetta.
1930-luvulla hän julistautui samalla kertaa sekä sosialistiksi että fasistiksi, mikä olisi voinut olla hänen erilaisten ajatustensa ratkaisumalli ja samalla vastaus nykyaikaisen yhteiskunnan materiaaliseen rappioon. Vähän ennen toista maailmansotaa hän liittyi fasistiseen Parti populaire français -puolueeseen ja ryhtyi sen lehden päätoimittajaksi. Aivan sodan aattona hän kuitenkin erosi puolueesta ja lehden toimituksesta.
Ranskan miehityksen aikana hän johti La Nouvelle Revue Française -aikakauslehteä ja otti voimakkaasti kantaa saksalaisten natsien kanssa tehtävän yhteistyön puolesta. Pariisin vapautuksen jälkeen hän ei kuitenkaan suostunut maanpakoon eikä piiloutumaanlähde?, vaikka useat hänen ystävänsä, eritoten André Malraux, sitä hänelle suosittelivat. Yritettyään useita kertoja itsemurhaa hän kuoli 5. maaliskuuta 1945.
Teokset

Interrogation, 1917
Fond de cantine, 1920
État-civil, 1921
La Valise vide, 1921
Mesure de la France , 1922
Plainte contre inconnu, 1924
L’Homme couvert de femmes, 1925)
Le Jeune Européen, 1927
Genève ou Moscou, 1928
Blèche, 1928
Adieu à Gonzague 1929
Une femme à sa fenêtre, 1930
L’Europe contre les patries 1931
Le Feu Follet 1931
Journal d’un homme trompé 1934
La Comédie de Charleroi 1934
Socialisme fasciste, 1934
Béloukia, 1936
Doriot ou la vie d'un ouvrier français, 1936
Avec Doriot, 1937
Rêveuse Bourgeoisie, 1937
Gilles, 1939 (teos sensuroitiin ja ilmestyi uudelleen sensuroimattomana 1942
Ne plus attendre, 1941
Notes pour comprendre le siècle, 1941
L’Homme à cheval, 1943
Les Chiens de paille, 1944 (tuhottu, mutta teos ilmestyi uudelleen 1964)
Mémoires de Dirk Raspe, 1944 (keskeneräinen, ilmestyi 1966)
Le Français d’Europe, 1944 (tuhottu, ilmestyi 1994)
Kirjallisuutta

Tarmo Kunnas, Fasismin lumous, Atena 2013 ISBN 978-951-796-933-8
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Theodore Dreiser

Theodore Dreiser
Theodore Herman Albert Dreiser (27. elokuuta 1871 Terre Haute Indiana Yhdysvallat – 28. joulukuuta 1945 Hollywood Kalifornia Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Dreiserin vanhemmat olivat saksalaisia siirtolaisia, joiden perheeseen syntyi kolmetoista lasta. Dreiser kävi kansakoulun ja lähti 16-vuotiaana töihin Chicagoon. Indianan yliopistossa hän opiskeli vuoden, mutta joutui keskeyttämään opinnot varattomuuden takia. Vuonna 1892 hän pääsi Chicago Daily Globe -lehden toimittajaksi, mistä avautui kriitikon ja lehtimiehen ura.lähde?
Kirjallinen tuotanto

Dreiseria pidetään usein amerikkalaisen naturalistisen kirjallisuuden perustajana ja yhtenä sen merkittävänä edustajana. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Amerikkalainen murhenäytelmä (An American Tragedy, julkaistu 1925), josta on tehty myös elokuva nimeltä Paikka auringossa (A Place in the Sun, 1951) ja Jennie Gerhardt (Jennie Gerhardt, julkaistu 1911). Dreiserin esikoisteos Sister Carrie (Sisar Carrie) ilmestyi vuonna 1900, mutta kustantaja päästi sen julkisuuteen vasta kuusi vuotta myöhemmin. Siihen perustuva elokuva Viattomuuden kasvot ilmestyi vuonna 1952.
Teokset > Suomennokset

Amerikkalainen murhenäytelmä: Romaani.  (An American tragedy, 1925.)  Suomentanut Lauri Miettinen. Helsinki:  Tammi, 1947.
Jennie Gerhardt, suom. Helvi Vasara. Otava, 1939. Sarja: Nykyajan valioromaaneja 7 (3. p. 1960)
Kadonnut Phoebe, suomentaja Jouko Linturi, teoksessa: Amerikkalaisia kertojia, Tammi 1959
Vapaa, suomentaja Pekka Tarkka, teoksessa: Aikamme mestarikertojia, Tammi 1963
Käsi (The Hand), suomentaja Anita Puumalainen, Sari Kallioinen, teoksessa: Amerikkalaiset aaveet, WSOY 1995 ISBN 951-0-20244-4
Teokset > Alkukielinen tuotanto

Dreiserin teoksia ovat:
Sister Carrie, 1900 (julkaistu 1906)
Jennie Gerhardt, 1911
The Financier, 1912
The Titan, 1914
The 'Genius', 1915
An American Tragedy, 1925.
Dzjaržynskin mäki

Dzjaržynskin mäki eli Hara Dzjaržynskaja (valkoven. Гара Дзяржы́нская, ven. Гора́ Дзержи́нская) 
on Valko-Venäjän korkein kohta, 345 metriä merenpinnasta.  Mäki muodostaa paikallisen huipun Valko-Venäjän luoteisten osien Itämereen laskevien vesistöjen ja etelään Mustalle merelle laskevan Dneprin vesistön välisellä vedenjakajalla.
Dzjaržynskin mäki on Valko-Venäjän korkein kohta
Dzjaržynskin loivalla mäellä sijaitseva merkkikivi.
Dzjaržynskin mäki sijaitsee Minskin alueella Dzjaržynskin piirissä (koordinaatit noin: 53°50′55.4″N, 27°03′55.6″E). Minskistä on tälle pääkaupungin länsipuolella sijaitsevalle mäelle ja sen loivan huipun merkkikivelle linnuntietä vajaa 35 kilometriä.
Paikan nimi oli ennen vuotta 1958 Svjataja Hara (valkoven. (Святая гара,  Svjataja Hara, ven. Свята́я гора), mutta Neuvostoliiton aikana mäki sai nimensä Neuvosto-Venäjän salaisen poliisin johtajan Feliks Dzeržinskin ja hänestä nimensä saaneen Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan paikkakunnan mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia monumentista Dzjaržynskin mäellä (venäjäksi)
Keskustelua mäen merkityksestä Valko-Venäjällä (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Neuvostoliiton aikaiset 1:200 000 ja 1:1 000 000 topografiakartat alueesta. (Korkeusmerkinnät 342 m ja 345 m) (venäjäksi)
Alue satelliittikuvasta nähtynä (venäjäksi) (wikimapia.org)
Ecash

ECash- mikromaksamisjärjestelmä oli verkkoraha eli elektroninen käteinen raha. Se otettiin käyttöön Suomessa maaliskuussa 1996. Pankkien painostuksesta palvelu ajettiin alas.
Aiheesta muualla

Elektra-projektin loppuraportti kohta 8.3 Eunet Ecash Elektroninen julkaiseminen ja julkaisujen verkkovälitys, 1998
Matti O. Huttunen

| Matti O>  Huttunen.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. lokakuuta 1943 Helsinki
Ammatti:  lääkäri
Muut tiedot
Koulutus: lääketieteen ja kirurgian tohtori
Matti Olavi Huttunen (s. 30. lokakuuta 1943 Helsinki) on suomalainen psykiatri, psykoterapeutti  ja kirjailija. Psykiatrian professorinakin toiminut Huttunen on kirjoittanut lääkkeellisestä ja psykoterapeuttisesta psykiatrisesta hoidosta useita kirjoja sekä lukuisia tieteellisiä artikkeleja. Hän on korostanut, etteivät kyseiset hoitomuodot ole toisiaan poissulkevia, vaan ne pitäisi nähdä toisiaan täydentävinä.
Huttusen oikeutta toimia terveydenhuollon ammattihenkilönä on vuoden 2024 tietojen mukaan rajoitettu.
Dynaaminen korkeus

Dynaaminen korkeus on korkeussuure, joka lasketaan pisteen ja korkeusdatumin nollatason välisestä geopotentiaalierosta jakamalla se pisteestä riippumattomalla painovoima-arvolla. Tavallisimmin käytetään normaalipainovoiman arvoa ellipsoidilla leveydellä 45 astetta, tai normaalipainovoiman keskimääräistä arvoa mittausalueella.
H^{dyn}={\frac {C}{\gamma _{0}^{45}}}
Dynaaminen korkeus kuvastaa geopotentiaalieroja (sitä, miten vesi virtaa) ja on vakio ekvipotentiaalipinnalla, toisin kuin normaalikorkeus ja ortometrinen korkeus. Dynaamisia korkeuksia on siksi käytetty vesistöalueilla väylien ja voimalaitosten suunnitteluun ja hoitoon. Suomessa dynaamiset korkeudet eivät ole olleet käytössä.
Meteorologiassa ja oseanografia

Meteorologiassa ja oseanografiassa käytetty dynaaminen korkeus ei ole sama kuin geodesian dynaaminen korkeus, vaan vastaa (yleensä likimääräisesti laskettua) geopotentiaalilukua.
Muuta kirjallisuutta

Torge, W. (2001). Geodesy. Third completely revised and extended edition. W. de Gruyter, Berlin, New York, ISBN 3-11-017072-8.