stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Augusta Viktoria
Keisarinna

Keisarinna Auguste Victoria oli sitoutunut hyväntekeväisyyteen. Hän halusi olla mallivaimo, oli mukana 140 hyväntekeväisyysjärjestössä ja perusti naisia avustavan Evangelische Frauenhilfe -järjestön. Lasten terveydenhoito oli hänelle erityisen tärkeää. Kaiserin Auguste Victoria-Haus in Berlin-Charlottenburg oli ensimmäinen saksalainen lastenklinikka, ja sillä oli jopa oma navetta maidontuotantoa varten. Tästä sairaalasta sai Berliinissä tutkijana vuonna 1912–1913 ollut lastenlääkäri Arvo Ylppö ajatuksia Lastenlinnan ja neuvolatoiminnan aloittamiseen Suomessa. Pelkästään Berliinin työväenkaupunginosiin rakennettiin 66 uutta kirkkoa, mikä johtui myös hurskaan keisarinnan uskonnollisuudesta. Ihmiset kutsuivat häntä nimellä Kirkko-oikeus (saks. Kirchenjuste).
Augusta Viktorian suhde anoppiinsa oli hyvä, joskin hän pyrki suojelemaan lapsiaan anoppinsa liberaaleilta ajatuksilta. Kaikesta huolimatta leskikeisarinna Viktorian kuollessa syöpään vuonna 1901 Augusta Viktoria oli tämän vierellä. Anoppinsa kuoltua keisarinnasta tuli Saksan kiistaton ykkösnainen, joka helpotti miehensä stressiä ja pehmensi tämän karkeaa käytöstä.
Perhetragedia maanpaon aikana oli prinssi Joachimin itsemurha vuonna 1920. Keisarinna Auguste Victoria kuoli 62-vuotiaana huhtikuussa 1921 Huis Doornissa Alankomaissa. Hänet on haudattu Antiikkitemppelin mausoleumiin lähelle Neues Palaisia, Sanssoucin linnan puistoon Potsdamiin.
Keisarinnan kuoltua keisari avioitui uudelleen myös leskeytyneen prinsessa Hermine von Schönaich-Carolathin, os. prinsessa von Reuß (1887–1947) kanssa vuonna 1922. Uudesta avioliitosta ei syntynyt lapsia.
Perintö

Historioitsijoiden mukaan keisarinna oli äärimmäisen konservatiivinen ja taantumuksellinen, mutta suosittu maan sosiaalisesti sitoutuneena äitinä. Hän nousi provinssista kotoisin olevasta prinsessasta, jota pilkattiin "Holsteinin lehmäksi", monarkiksi, joka muovaili valtakuntaa 30 vuoden ajan. Hän oli yksi aikansa valokuvatuimmista naisista, josta tehtiin postikortteja.
Saksassa hänen mukaansa on nimetty kirkkoja, klinikoita, kouluja, katuja ja kaivos.
Kunnianosoituksia > Saksalaiset

Mustan kotkan ritarikunta ketjulla (Preussi)
Louisen ritarikunnan erikoisluokka (Preussi)
Pyhän Johanneksen ritarikunnan daami (Preussi)
Pyhän Elisabetin ritarikunnan daami (Baijeri)
Theresen ritarikunnan daami (Baijeri)
Pyhän annan ritarikunnan erikoisluokka (Baijeri)
Sidonien ritarikunnan daami (Saksi)
Maria-Annan ritarikunnan daami (Saksi)
Olgan ritarikunnan daami (Württemberg)
Lähde:
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Elisabetin ritarikunnan suurristi (Itävalta-Unkari, 1900)
Tähtiristin ritarikunnan suurristi (Itävalta-Unkari)
Kuningatar pyhän Isabellan ritarikunnan suurristi (Portugali)
Kaarle I:n ritarikunnan suurristi (Romania)
Kuningatar Maria Luisan ritarikunnan suurristi (Espanja)
Arvokkaan kruunun ritarikunnan suurristi (Japani, 1902)
Viktorian ja Albertin ritarikunnan 1. luokka (Yhdistynyt kuningaskunta)
Lähde:
Galleria

Prinsessa Auguste Victoria, Heinrich von Angeli 1880
Keisarinna Auguste Victoria puolisonsa valtaantulovuonna 1888
Keisarinna Auguste Victoria ja keisari Vilhelm II lastensa kanssa 1896
Keisarinna Auguste Victoria, valokuvaaja Wilhelm Niederastroth 1918. Surureunainen muistopostikortti vuodelta 1921.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Augusta Viktoria Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  Musée d'Orsay 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef
Niiles-Jouni Aikio

Niiles-Jouni Aikio (s. 1947 Inari) on saamelainen poromies, joikaaja, laulaja ja näyttelijä. Hänellä oli kaksi tytärtä, Maaren (1978–2018) ja Bigga, sekä kaksi poikaa, Asla ja Ante. Niiles-Jouni Aikio toimi pitkään Levillä tilausravintola Saamen Kammin isäntänä.
Aikio muistetaan parhaiten roolistaan Oula Nahkamaana Rauni Mollbergin elokuvasta Maa on syntinen laulu. Vuonna 2006 hän opetti Conan O'Brienille joikaamista tämän kuvausmatkalla Suomessa ja lisäksi Aikio on joikannut ja laulanut useilla eri artistien levyillä.
Elokuva- ja tv-roolit

Maa on syntinen laulu, 1973
Herra Huu - Jestapa jepulis penikat sipuliks, 1973
Let's Dance!, 1991
Kuninkaat, 2001
Late Night with Conan O'Brien, 2006
Mustan lohikäärmeen salaisuus ( Jensets der morgenröte), 1985
Käännöstekstejä

Geahcan dan mailbmmi
Hunka lunka
Okto ijas
Diskografia

Lappi vuonna 2000, 1985
Shamaani Duo, 1995
Sámi Musihkka, 2001
Niiles-Jouni Aikio, 2002
Sami Yoik Music, 2003
Kirjat

Timo Kurula: Niiles-Jounin saamelaisia makuja (Kassiopeia Finland, 2005) ISBN 952-99655-0-8 (sid.)
Luettelo Lasse Heikkilän tuotannosta

Tämä on luettelo runoilija Lasse Heikkilän tuotannosta.
Teokset

Miekkalintu, runokokoelma, Otava 1949 – 2. p. 1959
Paatos ja lyyra, runokokoelma, Otava 1950
Sinä, runokokoelma, Otava 1951
Unet ja Medeia, runokokoelma, Otava 1953
Matkalla, kertomuskokoelma , Otava 1952
Eksynyt
Eräs ilta
Kotimatkalla
Kuudes käsky
Lähtö
Muuan tie
Romeo ja Julia
Tielle
Valhe
Ofelia, näytelmä, Otava 1955
Carmen, runokokoelma, Otava 1956
Terra Mariana, runokokoelma, Otava 1959
Valitut runot, Otava 1976 ISBN 951-1-02242-3
Yhden kesän, oi Jumalat. Runoja vuosilta 1949-1961. Otava 1993 ISBN 951-1-12629-6
Balladi Ihantalasta, Kopijyvä 1999 ISBN 952-5092-20-8 – uud. laitos 2007 – 4. p. Minerva 2016 ISBN 978-952-312-408-0
Julius Caesar

| Julius Caesar |
| --- | --- |
 Julius Caesarin rintakuva
Rooman diktaattori
 49–44 eaa.  
Seuraaja:  Octavianus
Rooman konsuli
 44 eaa.  
 46–45 eaa.  
 48–47 eaa.  
 59–58 eaa.  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gaius Julius Caesar
Syntynyt: 12. tai 13. heinäkuuta 100 eaa. Rooma, Italia, Rooman tasavalta
Kuollut: 15. maaliskuuta 44 eaa. (55 vuotta) Rooma, Italia, Rooman tasavalta
Arvonimi: pontifex maximus (63–44 eaa.)  pater patriae (44 eaa.)
Gaius Julius Caesar (/ˈkeːsːɑr/; lat. Gaius Iulius Caesar [ˈɡaː.i.ʊs ˈjuː.li.ʊs ˈkae̯.sar]; 12. tai 13. heinäkuuta 100 eaa. – 15. maaliskuuta 44 eaa.) oli roomalainen valtiomies, sotilas ja kirjailija. Hän valloitti Gallian Rooman valtakunnalle ja oli ensimmäinen roomalainen, joka yritti valloittaa Britannian. Caesar aloitti ja voitti sisällissodan, jonka jälkeen hänestä tuli valtakunnan kiistaton johtaja. Hänet julistettiin elinikäiseksi diktaattoriksi. Tyytymättömät aristokraatit murhasivat hänet tasavallan nimissä Rooman senaatin istunnossa vuonna 44 eaa. Caesarin adoptoimasta Octavianuksesta tuli ensimmäinen Rooman keisari Augustus. Arvonimi keisari on johdettu Caesarin nimestä.
Poliittinen ura > Pontifex maximus

Caesar päätti hakea pontifex maximuksen virkaa sen edellisen haltijan Caecilius Metelluksen kuoltua 63 eaa. Tämä yleensä vanhempien valtiomiesten uran viimeiseksi asemaksi tarkoitettu elinikäinen ylipapin virka sisälsi poliittisia riskejä. Jopa sen hakeminen saattoi merkitä hänen saavuttamansa suosion kadottamista, sillä virasta kilpaili myös vaikutusvaltainen ennakkosuosikki Lutatius Catulus, sekä Servilius Vatia, joka oli aiemmin ollut Caesarin esimiehenä Vähä-Aasiassa. Lisäksi Caesaria pidettiin liian nuorena ja maallistuneena papiston johtajaksi. Virasta käyty kamppailu kääntyi kuitenkin merkitsemään poliittista tappiota vain hänen kilpailijoilleen, joista epätoivoiseksi käynyt Catulus yritti jopa lahjoa Caesarin. Äänestyspäivänä lähtiessään kotoaan hän sanoi äidilleen "Äiti, tänään näet minut joko ylipappina, tai hylkiönä, pakolaisena!" Hänet kuitenkin valittiin ylipapiksi kansansuosion ja Cassuksen rahojen avulla. Itse uskonasioihin Caesar suhtautui hyvin välinpitämättömästi ja pragmaattisesti, ja hän piti virkaa lähinnä välineenä, jonka avulla hän saattoi saavuttaa omat poliittiset päämääränsä. Hän pysyi kuitenkin tehtäviensä tasalla ja oli työpaikallaan usein ensimmäisenä aamulla, vaikka juhlavat vierasillalliset venyivät joskus yöhön asti. Virka toi mukanaan tyylikkään virka-asunnon, joka sijaitsi Sacra vian varrella lähellä Vestan temppeliä ja Vestan neitsyiden taloa, joiden valvominen kuului Caesarin tehtäviin.
Samana vuonna Roomaa oli ravistellut konsuli Marcus Tullius Ciceroa vastaan suunnattu Catilinan salaliitto, joka yltyi sisällissodaksi. Lucius Sergius Catilinan johtamaan salaliittoon osallistui useita virkamiehiä, mutta Cicero oli saanut vihiä kapina-aikeista jo ennen sen alkua. Catalinan poistuttua Roomasta hänen tukenaan olleita virkamiehiä pidätettiin ja asetettiin tuomiolle. Tappiostaan katkera Lutatius Catulus jopa syytti Caesaria osallisuudesta salaliittoon. 5. joulukuuta senaatissa keskusteltiin salaliittolaisten tuomiosta ja Caesar piti kiihkottoman ja huolellisesti perustellun puheen, jossa hän ehdotti kuolemantuomioiden sijasta elinkautisia ehdottomia vankeusrangaistuksia, jotka toteutettaisiin eri puolella Italiaa. Salaliiton kohteena ollut Cicero ei pitänyt tästä ja kutsui optimaatteihin kuuluneen Caesarin vastustajan Marcus Porcius Caton puhumaan kuolemanrangaistuksen puolesta. Puheenvuoron aikana Cato huomasi, että Caesarille tuotiin kirje. Cato esitti uskovansa, että Caesar käy kirjeenvaihtoa salaliittolaisten kanssa ja vaati tätä esittämään kirjeen senaatille. Caton lukiessa kirjettä ääneen paljastuikin, että se olikin hänen oman sisarpuolensa Servilian lähettämä rakkauskirje Caesarille, joka oli Servilian pitkäaikainen rakastaja. Cato paiskasi kirjeen takaisin Caesarille huutaen "Pidä se, juoppolalli!" Tuomioista äänestettiin ja Caesarille kävi ilmi, että hän on jäämässä tappiolle. Hän yritti estää äänestyksen jatkamisen, mutta vartijoina toimineet equitesit ajoivat hänet ulos paljastetuilla miekoilla uhaten. Caesar pysytteli loppuvuoden senaatista ulkona, minkä ansiosta Cicero sai hänestä hetkellisen erävoiton.
Poliittinen ura > Avioero ja politiikan käänteet

Caesar vietti vuoden 62 eaa. preettorin virassa, johon hän astui 1. tammikuuta. Samana päivänä hän kutsui koolle julkisen kokouksen, jossa hän määräsi Lutatius Catuluksen tutkittavaksi, sillä Caesarin mukaan tämä oli viivytellyt tehtävässään kunnostaa Capitoliumilla oleva Juppiterin suurtemppeli. Tämä oli lähinnä kosto siitä, että Catulus oli aiemmin senaatissa esittänyt Caesarin olleen osallinen Catilinan salaliitossa. Seuraavaksi hän esitti, että salaliiton viimeisten jäsenten kukistajaksi valittaisiin Pompeius hänen vastustajansa Ciceron sijasta. Caesarin liittolainen, kansantribuuni ja Pompeiuksen legioonankomentaja Quintus Caecilius Metellus Nepos julisti esityksen forumilla, mutta Ciceron liittolainen ja Pompeiuksen vastustaja Cato tukijoineen vesitti esityksen. Tilaisuudessa nousi lisäksi pieni mellakka. Reaktiona väkivaltaisuuksiin senaatti määräsi sekä Nepoksen että Caesarin pidätettäväksi viroistaan. Nepos palasi Pompeiuksen leiriin ja Caesar vastusti määräystä aluksi, mutta käänsikin suuntaa vaistottuaan mahdollisuuden hyötyä tilanteesta ja erosi oma-aloitteisesti mainiten yhä kannattavansa esitystään. Seuraavana aamuna hänen kotitalonsa eteen ilmaantui todennäköisesti palkattu väkijoukko, joka vaati hänen palauttamistaan preettoriksi. Caesar ilmaantui kuistilleen ja vetosi paikallaolijoihin, että nämä lopettaisivat mielenilmauksen ja hajaantuisivat. Tästä vaikuttunut senaatti piti hätäkokouksen, jossa Caesaria kehuttiin arvokkaasta käytöksestä ja hänet päätettiin kutsua takaisin virkaan.
Saman vuoden keväällä nousi skandaali, kun paljastui, että Publius Clodius Pulcher oli naiseksi pukeutuneena salaa päässyt vain naisille tarkoitettuihin Bona Dea -palvontamenoihin, joita vietettiin Caesarin kotona tämän vaimon Pompeian johdolla. Yläluokkaiseen Claudian sukuun kuulunut Clodius oli kvestori ja senaatin jäsen, mutta maineeltaan häntä pidettiin elostelijana ja öykkärinä. Clodius hiippaili Caesarin asunnossa, kunnes eräs palvelustytöistä paljasti hänet. Todennäköisesti uteliaan Clodiuksen tarkoituksenaan oli nähdä palvonnat omin silmin, mutta huhut väittivät Pompeian olevan hänen rakastajattarensa ja päästäneen hänet salaa sisälle. Vaikka Caesar itse sanoi uskovansa, että Pompeia oli syytön tapahtuneeseen, otti hän kuitenkin avioeron vaimostaan. Clodiuksen oikeudenkäynnissä Caesarilta kysyttiin eron syytä, ja hän vastasi: "Koska vaadin, että vaimoni tulee olla vapaa myös pelkistä epäilyksistäkin." Kaksinaismoralismiin taipuvaisella Caesarilla puolestaan oli vuosien varrella ilmeisesti useita syrjähyppyjä, muun muassa Pompeiuksen vaimon Mucian kanssa. Clodius olisi saanut kuolemantuomion mikäli hänet olisi todettu syylliseksi. Tuomio näytti varmalta, sillä Cicero pystyi todistamaan Clodiuksen käyttämää alibia vastaan. Crassus kuitenkin lahjoi valamiehistön ja Clodius vapautettiin äänin 31–25, minkä jälkeen hänet lähetettiin Sisiliaan hoitamaan kvestorinvirkaa.
Poliittinen ura > Takaisin Hispaniaan

Caesarin epämääräiset juonittelut olivat saattaneet hänet outoon valoon optimaattien silmissä ja hän halusi poistua Roomasta niin pian kuin mahdollista. Preettorina vietetyn vuoden jälkeen hänelle myönnettiin Hispania Ulteriorin provinssin prokonsulin virka, mutta Clodiuksen tapauksen käsittely viivytti virkaanastumista aina maaliskuuhun asti. Tällöin esiin nousi uusi ongelma, sillä Caesarille rahaa lainanneet tulivat epäluuloisiksi ja pyrkivät estämään hänen lähtönsä kaikin keinoin. Hänen velkansa oli valtava, yli 25 miljoonaa sestertiusta. Caesarin pelastajaksi tuli jälleen Crassus, joka takasi tai sovitti raskaimmat velat maksamalla velkojille 830 talenttia, eli yli 20 tonnin verran hopeaa.
Hispaniassa Caesar soti menestyksekkäästi paikallisia heimoja vastaan, ja sotilaat huusivat hänet imperaattoriksi erään suuren taistelun jälkeen. Sotaretkellään hän sai haltuunsa suuren ryöstösaaliin, josta hän maksoi omia velkojaan, mutta myös osuudet sotilailleen sekä lähetti suuren osan odotusten mukaisesti Roomaan. Näistä ansioista Caesarille myönnettiin triumfi, voittajan paraati Rooman halki. Provinssia koetteli taloudellinen kriisi, joten siviilipolitiikassaan Caesar keräsi suosiota purkamalla 70-luvulta eaa. voimassa olleen rangaistusveron ja antamalla asetuksen, joka kielsi velkojia perimästä enempää kuin kaksi kolmasosaa velallisen vuotuisista ansioista. Omista jättimäisistä velkoistaan Caesar näytti onnistuneen hoitamaan valtaosan Hispanian vuotensa aikana. Keinoista, joilla hän keräsi tarvittavan summan ei ole varmuutta. On epäilty, että hän kiristi provinssin asukkailta kiskuriveroja tai ryösti sotaretkellään myös rauhanomaisia kyliä. Tämä on epätodennäköistä, sillä hänen poliittiset vihollisensa Roomassa olisivat luultavimmin nostaneet vastaavista rikoksista hälyn. Sen vuoksi on todennäköisempää, että Caesar käytti hyväksyttyjä keinoja. Yksi näistä oli keräyskierrokset provinssissa. Caesar saattoi pyytää lahjoituksia itselleen varakkaalta maa-aatelilta ja liikemiehiltä, jotka saattoivat olla valmiitakin maksamaan saadakseen suosiollisen kontaktin Roomaan.
Caesarin Triumfi osoittautui kuitenkin ongelmaksi, koska Caesar halusi asettua ehdolle konsuliksi vuonna 59 eaa. Vaalissa oli oltava henkilökohtaisesti paikalla Rooman kaupungissa. Lain mukaan voittokulkuettaan odottava sotapäällikkö ei kuitenkaan voinut astua kaupunkiin ennen sitä. Tämän katsottiin näet vievän hänen pyhän imperium-valtansa. Caesar pyysi poikkeuslupaa asettua ehdolle in absentia (poissa olevana), mutta Cato esti hänen anomuksensa käsittelyn senaatissa pitämällä erittäin pitkän puheen. Caesar luopui triumfista ja päätti asettua ehdolle konsuliksi.
Triumviraatti

Caesarilla oli kansan suosio takanaan, mutta taatakseen menestyksensä hän liittoutui nyt rikkaan Crassuksen ja Pompeiuksen kanssa muodostaen ensimmäisen triumviraatin. Tämä oli epävirallinen liitto, jonka oli tarkoitus edistää kaikkien osanottajien etua. Hän antoi liiton vakuudeksi ainoan tyttärensä Julian Pompeiukselle vaimoksi. Crassus ja Pompeius kustansivat Caesarin kulut konsulinvaalin yhteydessä, ja Caesar taas lupasi ajaa Crassuksen ja Pompeiuksen mieleistä politiikkaa.
Pompeiuksella oli myös suuri kansansuosio ja paljon veteraaneja tukenaan. Tasavallan lopunaikojen sekavassa ilmapiirissä poliittisia päätöksiä vauhditettiin usein väkivallalla, ja veteraanit muodostivat uskollisen tukijoukon, joka voitiin tarvittaessa mobilisoida rähinöimään kaduilla tai äänestyksiin. Caesarin konsulikumppaniksi optimaatit saivat valituksi Marcus Calpurnius Bibuluksen. Senaatti yritti suitsia Caesarin valtaa määräämällä hänen konsulikautensa jälkeiseksi provinssiksi eli vastuualueeksi tyhjänpäiväisen toimen "metsät ja karjapolut", joka ilmeisesti tarkoitti jonkinlaista metsänhoitajan tointa.
Triumviraatti > Konsuli

Caesar ryhtyi täyttämään lupauksiaan kumppaneilleen tultuaan valituksi. Hän esitti senaatille Pompeiukselle mieluisen maalain, joka kuitenkin hylättiin. Niinpä Caesar vei esityksensä kansankokoukseen. Optimaattien kanssa liittoutuneet kansantribuunit kuitenkin kaatoivat lain veto-oikeudellaan. Tämän seurauksena Pompeius lähetti veteraanisotilaansa mellakoimaan Forumille. Lain vastustajat heitettiin väkivalloin ulos Forumilta ja laki hyväksyttiin. Bibulus yritti vielä estää lain voimaantulon kutsumalla senaatin koolle kotiinsa. Tämä ei onnistunut, joten Bibulus vetäytyi kotiinsa eikä suostunut tulemaan ulos, vaan ilmoitti odottavansa enteitä. Bibuluksen olisi teknisesti ottaen pitänyt pystyä estämään lain voimaantulo, mutta (laittomasti) kukaan ei välittänyt konsulin mielipiteestä, ja näin Caesarin laki tuli voimaan. Maalaki toimi kuitenkin puutteellisesti. Sen oli tarkoitus asuttaa kyllästyneitä veteraaneja ja helpottaa kaupunkiköyhälistön asemaa, mutta maanjakotoimikunnan toiminta kangerteli. Pompeiukselle kuitenkin riitti, että hänen veteraaninsa saatiin asutettua ja tämä lailla jotenkuten saavutettiin. Kun Bibulus ei hoitanut konsulintehtäviään, Roomassa viisasteltiin, että sen ja sen asiakirjan ovat kirjoittaneet Julius ja Caesar.
Seuraavaksi saatettiin virallisesti voimaan Pompeiuksen sotaretkillään valtakunnan itäosiin luoma hallintomalli. Crassuksen toiveesta publikaaneille palautettiin osa heidän keräämistään tuloista hämäräperäisessä rahansiirtelyoperaatiossa. Caesarille annettiin seuraavaksi poikkeuksellinen neljän vuoden prokonsulin imperium Galliaan ja Illyriaan. Tästä seurasi yksi maailmanhistorian kuuluisimmista sotaretkistä. On ironista, että Pompeius oli näin keskeisellä sijalla tapahtumaketjussa, jonka seurauksena hän menetti päänsä kaukaisessa Egyptissä vuosia myöhemmin.
Gallian sota

Konsulikautensa loputtua Caesar pääsi viideksi vuodeksi prokonsuliksi Gallia Cisalpinaan ja Illyriaan. Hän kuitenkin aloitti Gallian sodan, jossa Gallia ja osa Germaniaa liitettiin Roomaan. Kun Caesar vuonna 59 eaa. otti provinssin haltuunsa, hän sai kuulla helvetialaisten aikeista kulkea Roomalle kuuluvien alueiden läpi. Helvetialaiset olivat joutuneet liikkeelle germaaniheimo sveebien luoman paineen vuoksi. Caesar katsoi hetkensä tulleen. Hän viivytteli ensin vastausta helvetialaisten läpikulkupyyntöön. Kun turhautuneet helvetialaiset yrittivät tulla alueelle väkisin, Caesar kokosi heti yhteen saatavilla olevat joukot ja aloitti taistelun. Caesarin omien propagandaksi tarkoitettujen sanojen mukaan 370 000 vastustajasta (joihin kuului naisia ja lapsia) vain 130 000 selvisi taistelusta hengissä. Samalla hän kulki armeijoineen pitkälle Rooman alueiden ulkopuolelle. Vieras armeija luonnollisesti vihastutti monia itsenäisiä gallialaisheimoja. Caesarin voitto herätti huomiota myös Roomassa.
Seuraavaksi Caesar hyökkäsi sveebien kimppuun, joita vastaan gallialaisheimot olivat pyytäneet Caesarilta apua. Vuonna 57 eaa. Caesar löi belgit, jotka olivat koonneet armeijaa roomalaisten aiheuttaman uhan varalle. Seuraavana vuonna Caesar joutui lähettämään joukkojaan ympäri Galliaa kukistamaan pienempiä kapinayrityksiä. Muun muassa Crassuksen poika Publius Crassus lähetettiin Akvitaniaan ja Decimus Junius Brutus Albinus, sittemmin Caesarin murhaaja, lähetettiin kukistamaan rannikolla eläviä venetejä. Lopulta monet heimot saatiin kukistettua ja Roomaan lähetettiin satoja tuhansia vankeja orjiksi.
Gallian sota > Silta Reinillä ja retki Britanniaan

Vuonna 56 eaa. Caesar sopi Crassuksen ja Pompeiuksen kanssa, että hänen prokonsulikauttaan jatkettaisiin ja että Crassus ja Pompeius valittaisiin konsuleiksi seuraavana vuonna. Crassuksen tuli saada konsulikautensa jälkeen provinssikseen Syyria ja Pompeiuksen Hispania. Tämän jälkeen Caesar palasi joukkojensa pariin valmistelemaan hyökkäystä Britanniaan. Mutta ennen sitä hän joutui taistelemaan germaaneja vastaan, jotka olivat ylittäneet Reinin. Lyötyään Galliaan hyökänneet germaanit Caesar päätti rakennuttaa sillan Reinin yli. Tarkoituksena oli näyttää "barbaareille", kuinka mahtava Rooman armeija oli. Pian sillan valmistuttua läheiset heimot lähettivät panttivankeja Caesarille. Saatuaan näin selustansa suojattua Caesar lähti kahden legioonan voimin Britanniaan. Vaikka roomalaiset löivätkin paikalliset heimot, oli heidän palattava sen jälkeen, kun heidän laivastonsa vaurioitui myrskyssä. Vuonna 54 eaa. Caesar teki uuden yrityksen 800 laivan voimin, mutta tämäkään hyökkäys ei tuottanut pysyviä tuloksia. Samana vuonna Caesarin tytär Julia kuoli synnytyksen yhteydessä. Seuraavana vuonna Crassus sai surmansa sodassa parthialaisia vastaan. Pompeiuksen ja Caesarin välit viilenivät, ja Pompeius menikin naimisiin Caesarin vihamiehen, Metellus Scipion, tyttären kanssa.
Vuonna 52 eaa. Galliassa syttyi suuri kapina erään nuoren gallialaispäällikön, Vercingetorixin, johdolla. Moninaisten vaiheiden jälkeen Caesar sai Vercingetorixin ja tämän 80 000 sotilasta piiritettyä Alesian kaupunkiin. Alesian piiritys on eräs sotahistorian kuuluisimmista piirityksistä. Caesar rakennutti kaupungin ympärille muureja ja vallihautoja, joiden tarkoitus oli pitää gallit kaupungissa. Piiritysrenkaan ympärille rakennettiin myös ulospäin suuntautuvia puolustusasemia estämään Vercingetorixin veljen johtamien liittolaisten pääsy kaupunkiin ja sitä piirittävien roomalaisten kimppuun. Vaikka liittolaiset yrittivätkin murtaa roomalaisten saartorenkaan, saivat roomalaiset lopulta heidät lyötyä. Vercingetorixin oli pakko antautua.
Roomassa järjestettiin Caesarin Alesiassa saaman voiton kunniaksi kahdenkymmenen päivän supplicatio-juhla. Sota jatkui kuitenkin yhä, koska yksittäiset heimot jatkoivat vastarintaa. Viimein vuonna 50 eaa. merkittävät kapinat oli saatu kukistettua. Caesarin menestys oli kuitenkin aiheuttanut närää Roomassa, jossa epäiltiin menestyksekkään sotapäällikön pyrkivän Rooman kuninkaaksi. Sodan loputtua poliittisen tilanteen kärjistyminen oli väistämätöntä.