stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alfonso III (Asturia)

| Alfonso III |
| --- | --- |
 
Asturian kuningas
Valtakausi:  866–910
Edeltäjä:  Ordoño I
Seuraaja:  Fruela II Ordoño II García I

Alfonso III oli Asturian eli Leónin kuningas vuosina 866–910 isänsä Ordoño I:n jälkeen.
Isänsä tavoin Alfonso pyrki kasvattamaan vaikutusvaltaansa asuttamalla Dueron alueen, jonne hän perusti useita linnoituksia. Tällä tavoin Kastiliasta (espanjan castille ’linnoitus’) muodostui tärkeä etuvartioasema Córdobaa vastaan. Alfonso myös tuki al-Andalusin kapinallisia sekä pieniä puoli-itsenäisiä muslimivaltioita. Hän oli läheisessä yhteistyössä Banu Qasin kanssa ja avusti Ibn Marwania tämän taistelussa Umaijadi-emiirejä vastaan. Yhteistyön tuloksena Ibn Marwan jopa luovutti vangitsemansa emiirin pääministerin Alfonson käsiin. Pian tämän jälkeen Ibn Marwanin oli paettava Alfonson luo, jolloin Córdoban emiiri Muhammad I johti suuren armeijansa Asturiaan. Alfonso otti 878 suuren voiton vastustajastaan Polvorariassa ja kenties ensimmäistä kertaa Córdoban emiiri joutui anomaan rauhaa kristityltä ruhtinaalta. Rauhan solmimisen jälkeen emiiri keskitti voimansa omia kapinallisiaan, muun muassa Ibn Marwania, vastaan.
Alfonson voitto houkutteli pakolaisia al-Andalusista. Hän jatkoi Dueron laakson asuttamista Zamorassa, Torossa ja Simcasissa. Samalla hän julistautui muinaisten visigoottien jälkeläiseksi, ja tuossa ominaisuudessa hän vaati johtoasemaa kristittyjen ruhtinaiden keskuudessa.
Alfonson hallinnon viimeisiä vuosia varjosti hänen poikiensa kapinointi. Isänsä kuoltua nämä jakoivat valtakunnan siten, että García I (910–914) sai Leónin ja Kastilian, Ordoño II (910–925) Galician ja Fruela II (910–925) Asturian ja Oviedon.
Deksametasoni

| --- | --- |


Deksametasoni
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(8S,9R,10S,11S,13S,14S,16R,17R)-9-fluori-11,17-dihydroksi-17-(2-hydroksiasetyyli)-10,13,16-trimetyyli-6,7,8,11,12,14,15,16-oktahydrosyklopenta[a]fenantren-3-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 50-02-2
ATC-koodi: H02AB02
PubChem CID: 5743
DrugBank: DB01234
Kemialliset tiedot
Kaava: C22H29FO5 
Moolimassa: 392,452
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 262 °C 
Liukoisuus veteen: 0,1 g/l (25 °C)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 80–90 %
Proteiinisitoutuminen: 70 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 36–54 h
Ekskreetio: Virtsan mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, intravenoosi, topikaalinen, intraokulaarinen
Deksametasonia natriumfosfaattina ampulleissa.
Deksametasoni (C22H29O5F) on glukokortikoideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Suomessa myyntilupa on deksametasonia sisältävillä lääkevalmisteilla Dexacur, Dexalex, Dexametason, Dexamethason phosphate, Dexamethasone, Dexamethasone phosphate, Dexavit, Dexliq, Neofordex, Oradexon, Pantadexa, Zeqmelit, Axiumopto, Monopex, Oftan Dexa ja Ozurdex. Yhdistettä käytetään lääketieteessä muun muassa nivelreuman, astman ja allergisten oireiden hoitamiseen. Deksametasoni kuuluu WHO:n laatimalle tärkeimpien lääkeaineiden listalle.
Ominaisuudet

Deksametasoni on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähän veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin ja kloroformiin. Deksametasoni on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky dioksaaniliuoksessa on +77,5.
Valmistus

Deksametasonisynteesin lähtöaineena on 16α-metyyliprednisoloniasetaatti, joka dehydrataan, jolloin muodostuu kaksoissidos sykloheksaanirenkaaseen. Tämä yhdiste reagoi hypobromihapokkeen lähteen esimerkiksi natriumhypobromiitin kanssa muodostaen bromialkoholin. Käsiteltäessä tätä yhdistettä heikolla emäksellä esimerkiksi kaliumasetaatilla muodostuu epoksidi, joka reagoi vetyfluoridin kanssa deksametasoniksi.
Käyttö

Deksametasonin tulehdusta hillitsevät ja allergiaoireita lieventävät vaikutukset ovat potentimpia kuin monilla muilla glukokortikoideilla. Yhdiste on aihiolääke, joka metaboloituu vaikuttavaksi aineeksi maksassa. Esimerkiksi prednisoloniin verrattuna tulehdusta lievittävät vaikutukset ovat viisinkertaiset ja hydrokortisoniin verrattuna noin kolmekymmentäkertaiset. Deksametasonia voidaan käyttää muun muassa reuman, vaikeiden allergioiden, hyönteistenpistojen ja käärmenpuremien hoitamiseen, palovammojen hoitoon, vaikeiden astmakohtausten hoitoon, silmätulehdusten hoitoon, yhdessä muiden antiemeettien kanssa syöpähoidoista aiheutuvan pahoinvoinnin hoitoon, keskosten hengitysongelmien hoitoon ja valekuristustaudin hoitoon sekä Cushingin oireyhtymän diagnosointiin. Eläinlääketieteessä deksametasonia voidaan käyttää tulehdustilojen ja autoimmuunisairauksien hoitoon. Aineen vaikutus perustuu glukokortikoidireseptoreihin sitoutumiseen, minkä vuoksi prostaglandiinien ja leukotrieenien biosynteesi estyy. Deksametasoni kuuluu pitkävaikutteisiin glukokortikoideihin. Deksametasonia käytetään usein asetaattiesterinä tai fosfaatti- tai isonikotinaattisuolana.
Kesäkuussa 2020 uutisoitiin, että deksametasonilla oli saatu merkittäviä tuloksia koronaviruksen aiheuttaman covid-19-taudin lääkehoidossa Oxfordin yliopiston tekemässä tutkimuksessa. Raportin mukaan deksametasonista oli hyötyä vakavista hengitystietulehduksen oireista kärsivillä covid-19-potilailla, kun taas lievempiin oireisiin deksametasonilla ei näyttänyt olevan vaikutusta. Lääkettä annetaan tablettimuodossa niille potilaille jotka eivät ole tehohoidossa, ja laskimonsisäisesti tehohoidossa oleville potilaille. Koronavirustartunnan saanutta Yhdysvaltain presidenttiä Donald Trumpia hoidettiin deksametasoni-lääkkeellä.
Kehitysmaissa maanviljelijät käyttävät käsikauppatuotteena saatavaa lääkettä karjan lihottamiseen.
Bangladeshissa lääkettä syötetään seksityöntekijöille. Se lisää ruokahalua ja saa prostituoidut lisäämään painoaan ja näyttämään terveemmiltä, sekä alaikäiset näyttämään vanhemmilta, mikä myös houkuttelee muodokkaammista naisista pitäviä asiakkaita.
Haittavaikutukset

Tyypillisimpiä deksametasonin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat suolisto-oireet, unettomuus, keskosilla kasvuun ja kehitykseen liittyvät häiriöt, korkea verenpaine, lisämunuaisten toimintahäiriöt, euforia ja muut vaikutukset psyykeen, kuten yli-ihmistuntemus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Deksametasoni Wikimedia Commonsissa
Human Metabolome Database (HMDB): Dexamethasone (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Dexamethasone (englanniksi)
Bristol University School of Chemistry, Molecule of the Month: Dexamethasone (englanniksi)
Viirupäämuura

| Viirupäämuura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Viirupäämuurat Terenura
Laji::  maculata
Kaksiosainen nimi
 Terenura maculata  (Wied-Neuwied, 1831) 

Katso myös
   Viirupäämuura Wikispeciesissä   Viirupäämuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viirupäämuura (Terenura maculata) on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Viirupäämuura on pienikokoinen lintu ja kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat pääosin toisiaan ulkonäöltään. Viirupäämuurakoiraan pää on valkoinen mustin raidon ja naaraan pää on kellertävä ja mustaraidallinen. Kurkussa ja rinnassa on myös mustia viiruja ja vatsa on väriltään vaalean keltainen. Lajin selkä on punaruskea ja siivet mustat. Viirupäämuura siivissä on kaksi valkoista raitaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Viirupäämuuraa tavataan Brasilian kaakkoisrannikolta, Paraguaysta ja Argentiinan koilliskärjestä. Lajin elinympäristöä ovat kosteat trooppiset metsät ja niiden reunamaat, erityisesti tiheiköt. Lintu liikkuu pareittain ja voi liittyä sekaparviin. Viirupäämuuran ravintoa ovat hyönteiset.
Formoteroli

| --- | --- |


Formoteroli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N-[2-hydroksi-5-[1-hydroksi-2-[1-(4-metoksifenyyli)propan-2-yyliamino]etyyli]fenyyli]formamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 73573-87-2
ATC-koodi: R03AC13
PubChem CID: 3410
DrugBank: DB00983
Kemialliset tiedot
Kaava: C19H24N2O4 
Moolimassa: 344,402
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 138–140 °C (fumaraattisuolan dihydraattina)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 61–64 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 10 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Inhalaatio
Formoteroli (C19H24N2O4) on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä keuhkoputkia laajentavana lääkeaineena astman ja keuhkoahtaumataudin hoidossa.
Ominaisuudet ja käyttö

Formoterolia käytetään yleensä fumaraattisuolan dihydraattina, joka on kiteistä ainetta. Lääkeaine vaikuttaa sitoutumalla β2-adenergisiin reseptoreihin ja on sen agonisti eli aktivoi sitä. Tämän seurauksena keuhkoputkia ympäröivä sileä lihaskudos rentoutuu ja keuhkoputket pääsevät laajenemaan. Formoterolin vaikutus alkaa noin 5 minuutin kuluttua lääkkeen oton jälkeen ja kestää noin 12 tuntia. Se kuuluu siis pitkävaikutteisiin β2-reseptorien agonisteihin. Formoteroli on kiraalinen yhdiste, jota myydään joko (R,R)- ja (S,S)-enantiomeerejä sisältävänä raseemisena seoksena tai pelkkänä (R,R)-enantiomeerina eli arformoterolina. (R,R)-enantiomeeri on lääkeaineena noin 1 000 kertaa (S,S)-enantiomeeria tehokkaampi.  Formoterolia käytetään inhalaattoreissa erityisesti vaikean ja keskivaikean astman hoidossa yhdessä glukokortikoidien kanssa.
Haittavaikutukset

Formoterolin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla pääkipu, väsymys, nenän tukkoisuus, vatsakivut ja huonovointisuus.
Valmistus

Formoterolin synteesin ensimmäisissä vaiheissa p-hydroksiasetofenoni nitrataan ja hydroksyyliryhmä suojataan bentsyylieetterinä. Seuraavassa vaiheessa suoritetaan bromaus ja tässä reaktiossa muodostuva tuote reagoi N-bentsyyli-1-(4-metoksifenyyli)propan-2-amiinin kanssa. Tämän jälkeen nitroryhmä pelkistetään raudan avulla aminoryhmäksi ja karbonyyliryhmä natriumboorihydridin avulla hydroksyyliryhmäksi. Seuraavaksi yhdiste reagoi muurahaishapon kanssa ja suojaryhminä toimivat bentsyyliryhmät poistetaan vedyttämällä. Näin muodostuu raseeminen seos. On myös kehitetty asymmetrinen synteesimenetelmä, jossa muodostuu ainoastaan formoterolin (R,R)-enantiomeeria.
Viiruselkämuuranen

| Viiruselkämuuranen |
| --- | --- |
 Koiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Mymorchilus
Laji::  strigilatus
Kaksiosainen nimi
 Myrmorchilus strigilatus  (Wied-Neuwied, 1831) 

Alalajit
 M. s. strigilatus  M. s. suspicax 
Katso myös
   Viiruselkämuuranen Wikispeciesissä   Viiruselkämuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viiruselkämuuranen (Myrmorchilus strigilatus) on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Viiruselkämuuranen kasvaa 16–17 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat enimmäkseen toisiaan ulkonäöltään. Laji on ruskean-, mustan- ja valkoisenkirjava. Päälaki, selkä ja siivet ovat ruskeat ja niissä on mustia raitoja. Siivissä on myös valkoista. Viiruselkämuurasen silmäkulmajuova ja posket ovat valkoiset ja silmienympärystä ja kurkku mustat. Koiraslinnulla on musta rinta, mutta naaraalla valkoinen. Viiruselkämuurasen vatsa on valkoinen ja kyljet kellertävät.
Levinneisyys ja elintavat

Viiruselkämuurasen levinneisyysalue on kaksiosainen. Alalajia M. s. strigilatus tavataan Brasilian kaakkoisosista ja alalajia M. s. suspicax Boliviasta luoteiseen Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat metsät ja pensaikkoiset alueet. Viiruselkämuuranen liikkuu yksin tai pareittain.
Antti Marjoniemi

Antti Marjoniemi (24. joulukuuta 1904 Nivala – 20. tammikuuta 1922 Kiimasjärvi, Vienan Karjala) oli suomalainen vapaaehtoinen heimosoturi, joka surmattiin Karjalan kansannousun yhteydessä. Tapaus sai 1930-luvulla laajaa julkisuutta Toivo Antikaisen oikeudenkäynnin yhteydessä.
Taustaa

Nivalan Karvoskylässä syntyneen Marjoniemen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Marjoniemi (1864–1935) ja Johanna Marjoniemi. Marjoniemen talo oli varakas ja kaikki perheen 10 lasta kävivät kansanopiston. Antti Marjoniemi kuului Nivalan suojeluskuntaan, mutta hän ei osallistunut Suomen sisällissodan taisteluihin. Hän lähti Itä-Karjalaan 17-vuotiaana ilman vanhempiensa lupaa yhdessä viiden muun nivalalaisnuorukaisen kanssa.
Karjalan kansannousu

Sissipäällikkö Ilmarisen (Jalmari Takkinen) johtamat karjalaiset olivat aloittaneen kapinan venäläisiä vastaa lokakuussa 1921. Kapinalliset olivat jakaantuneet kolmeen osastoon, joista Uhtualla ja Kiestingissä toiminut Vienan Rykmentti eteni kohti Louhea, Kiimasjärvellä päämajaansa pitänyt Karjalan Metsäsissirykmentti taas kohti Sorokkaa ja Repolan pataljoona eteni etelään vallaten Porajärven vuoden lopulla. Kapinallisten vahvuus oli kaikkiaan 2 500 miestä. Suomen puolelta kapinallisia lähti avustamaan noin 500 vapaaehtoista, joista ensimmäiset saapuivat Karjalaan marraskuun lopulla 1921. Suomalaisten osuus oli suurin Repolan Pataljoonassa, jota komensivat ensin jääkärikapteeni Gustaf Svinhufvud ja sen jälkeen joulukuun puolivälistä alkaen jääkärimajuri Paavo Talvela. Metsäsissirykmentin komentajaksi tuli kapteeni Emil Hiukka ja vänrikki Paul Marttina taas johti kaukopartiota, joka yritti katkaista Muurmannin radan siinä kuitenkaan onnistumatta. Koska kapinalliset eivät saaneet Muurmannin rataa katkaistua puna-armeija onnistui tuomaan paikalle 20 000 miehen vahvuiset joukot kapinaa kukistamaan.
Antikaisen hiihtopataljoonan retki

Toivo Antikaisen johtama 136 miehen hiihtopataljoona teki 20. tammikuuta 1922 yllätysiskun syvälle sissien selustaan Kiimasjärven kylään, jossa sijaitsi metsäsissien esikunta ja muun muassa kenttäsairaala. Antikaisen joukko, joka koostui valtaosin Suomesta 1918 paenneista punaisista oli muodostettu Pietarin suomalaisen sotakoulun oppilaista. Joukko lähti liikkeelle 7. tammikuuta Maaselän asemalta ja eteni 980 kilometrin pituisella hiihtomarssilla Paatenen, Honkaniemen, Repolan ja Saarenpään kautta Kiimasjärvelle, Antikaisen joukko yllätti kylää vartioineen karjalaisista koostuneen reservikomppanian, mutta esikunnan ja kenttäsairaalan väki onnistui suurimmaksi osaksi pakenemaam. Antikaisen vangiksi jäi noin 40 karjalaista sekä sairaalassa potilaana ollut Antti Marjoniemi. Kylässä olleet sissien ampumatarvike- ym. varastot tuhottiin tai otettiin mukaan sotasaaliiksi.
Paluumatkalla Antikainen alkoi ensimmäisessä yöpymisleirissä kuulustella Marjoniemeä, joka ei kuitenkaan paljastanut mitään tietojaan. Tästä suuttuneena Antikainen pakotti Marjoniemen pistimien avulla palavaan nuotioon istumaan, jossa hän sitten paloi kuoliaaksi. Antikaisen joukossa mukana ollut Hjalmar Front kertoi muistelmissaan kuulleensa Marjoniemen tuskanhuudot, vaikkei hän ollut itse silminnäkijänä. Myös toinen Antikaisen joukon mukana ollut suomalainen Ludvig Arajärvi kertoi myöhemmin, että Marjoniemi poltettiin. Antikaisen retkellä mukana olleen Toivo Vähän elämäkerran kirjoittaja Oleg Tihonov taas on esittänyt, että Vähä surmasi Antikaisen käskystä Marjoniemen ja pari muuta vankia katkaisemalla näiden kaulavaltimot puukolla.
Jälkinäytös

Helmikuun lopulla 1928 Marjoniemen vanhemmat saivat sanantuojan kautta tiedon, että sotaretkelle jäänyt Antti olikin hengissä ja oli nyt palaamassa kotiinsa. Antiksi esittäytynyt mies kertoi päässeensä kesällä 1927 vapaaksi pietarilaisesta vankilasta, jossa hän oli ollut viiden vuoden ajan. Hän oli sitten palannut Suomeen ja asunut eri paikkakunnilla ennen Nivalaan tuloaan. Monet kyläläiset ja Antin kanssa Vienassa olleet entiset heimosoturit epäilivät miehen tarinaa, mutta Antin vanhemmat ja Marjoniemen talon muu väki uskoivat kuitenkin siihen. Totuus paljastui parin viikon päästä, kun Anttina esiintynyt mies osoittautuikin Keiteleeltä kotoisin olleeksi Jussi eli Juho Jauhiaiseksi. Jauhiainen oli jo aiemmin syyllistynyt huijauksiin esiintyen metsäherrana, saarnamiehenä ja Amerikasta palanneena kadonneeksi luultuna miehenä.
Jauhiainen tuomittiin myöhemmin petoksesta 7,5 vuoden kuritushuonerangaistukseen. Tapausta käsiteltiin paikallisissa lehdissä muun muassa oululaisessa Kalevassa ja kirjailija Pentti Haanpää sai siitä aiheen näytelmäänsä Pojan paluu. Näytelmässä Torniainen-niminen huijaripäähenkilö esiintyy Kankaan talon Aunuksen sotaretkellä kadonneena Ossi-poikana. Haanpää käsitteli samaa aihepiiriä vielä 1938 ilmestyneessä veijariromaanissaan Taivalvaaran näyttelijä.
Antikaisen oikeudenkäynti

Marjoniemen tapaus nousi vielä kerran lehtien otsikoihin, kun Suomeen salaa tullut Toivo Antikainen pidätettiin marraskuussa 1934 Kirkkonummella. Antikaista vastaan alkoi helmikuussa 1935 oikeudenkäynti, jossa häntä syytettiin valtiopetoksesta ja Marjoniemen murhasta. Oikeudenkäynnin aikana esitettiin jopa väite, että Antikaisen joukko olisi syönyt nuotiolla paistuneen Marjoniemen lihaa ja tämän perusteella oikeistolehdet vaativat kuolemanrangaistusta Antikaiselle. Kaksi vuotta kestäneen oikeudenkäynnin jälkeen Antikainen tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksesta ja elinkautiseen vankeuteen Marjoniemen murhasta. Antikainen luovutettiin talvisodan jälkeen Neuvostoliittoon, jossa hän kuoli lento-onnettomuudessa lähellä Arkangelia lokakuussa 1941.
Aiheesta muualla

Saarroksissa Kiimasjärvellä. Vuoden 1922 Vienankarjalan retkellä mukana ollut kertoo Antti Marjoniemen kohtalosta, Hakkapeliitta, 30.04.1935, nro 18, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tom Krause

| Tom Krause |
| --- | --- |
 Jeane ja Tom Krause 1960-luvun alkupuolella.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tom Gunnar Krause
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1934 Helsinki
Kuollut: 6. joulukuuta 2013 (79 vuotta) Hampuri
Aiheesta muualla
www.tom-krause.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tom Gunnar Krause (5. heinäkuuta 1934 Helsinki – 6. joulukuuta 2013 Hampuri) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Ura

Tom Krause suoritti lääketieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa mutta keskeytti lääkärinopinnot ja lähti laulajaksi. Hän opiskeli muun muassa Wienin musiikkiakatemiassa 1956–1959. Hänen uransa lähti nousuun Berliinin oopperasta 1959, ja pari vuotta myöhemmin hän debytoi New Yorkin Metropolitan-oopperassa.
Krausesta tuli maailmankuulu baritoni, joka on menestynyt niin ooppera- kuin konserttilavoillakin. Hän on esiintynyt Metropolitanin lisäksi muun muassa La Scalan, Wienin, Münchenin ja Pariisin oopperoissa sekä Salzburgin, Edinburghin, Glyndebournen ja Bayreuthin musiikkijuhlilla. Hän lauloi Berliinin filharmonikkojen, Chicagon ja Clevelandin orkestereiden, New Yorkin filharmonikoiden, Amsterdamin Concertgebouw'n ja Orchestre de Paris'n solistina. Suomessa hän esiintyi muun muassa Savonlinnan oopperajuhlilla ja Kansallisoopperassa.
Krause teki yli 70 levytystä, joista monet on  palkittu. Jean Sibeliuksen laulujen levytyksestä 1984 Krause sai muun muassa Edison Prize- ja Deutsche Schallplattenpreis -palkinnot. Hänet tunnetaan erityisesti Mozartin oopperaroolien ja saksalaisten liedien esittäjänä.
Krause toimi Sibelius-Akatemian professorina 1989–1990 ja vuosina 1994–2000 Hampurin musiikkikorkeakoulun yksinlaulun professorina. Sittemmin hän opetti Espanjassa Madridin Escuela Superior de Musica Reina Sofia -musiikkikorkeakoulussa. Hän piti mestarikursseja eri puolilla maailmaa. Krause asui pitkään Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Tom Krausen puoliso oli Jeane o.s. Meunier vuodesta 1960. Heille syntyi tytär Danielle vuonna 1961.
Krausesta sanottua

"Tom Krausen valtteja ovat ainutlaatuisen lämmin, täyteläinen ja jalosointinen baritoniääni, täydelliset kielelliset ja kulttuurilliset valmiudet kansainväliselle uralle sekä taiteellinen syvämietteisyys ja musikaalisuus." (Matti Lehtonen Turun Sanomissa 2003.)
"Oopperalaulajan uraansa Tom Krause on onnistuneesti yhdistänyt konsertti- ja liedlaulajan uran laulaen mm. klassiset Franz Schubertin ja Robert Schumannin laulusarjat. Ennen kaikkea hän on kuitenkin aikamme keskeinen Sibeliuksen laulujen tulkitsija. – – Viime vuosina hänet on totuttu näkemään maailman kaikkien suurten laulukilpailujen tuomaristoissa ja mestariluokan opettajana." (Sibelius-Akatemian opetus- ja tutkimusneuvosto kunniatohtoripromootiossa 2003.)
Kirjallisuutta

Bargum, Johan – Forsström, Tua (toim.): ”Tom Krause: Och Gud vet vilka alla änglar...”, Min musik: Finlandssvenska tonkonstnärer berättar, s. 127–144.  Helsingfors:  Söderström, 1997.  ISBN 951-52-1673-7
Granberg, Jan: Tom Krause var en filosofisk storsångare. Hufvudstadsbladet, 8.12.2013.  Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Hirvensalo, Eeva: ”Krause, Tom (1934–2013)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 427–428.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0  / Teoksen verkkoversio.
Savolainen, Pentti: Tom Krause: Täydellinen vapaus.  Helsinki:  Ajatus Kirjat, 2003.  ISBN 951-20-6195-3
Aiheesta muualla

Tom Krausen kotisivut. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tom Krausen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Tom Krause.[vanhentunut linkki] YLE Elävä arkisto.
Krause. (Arkistoitu – Internet Archive) Fazer Artists.
Elokuva Talvinen matka (2007).
Krause. Bach-kantatas. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Fruela II (Asturia)

| Fruela II |
| --- | --- |
 
Asturian kuningas
Valtakausi:  924–925
Edeltäjä:  Ordoño II
Seuraaja:  Alfonso IV

Fruela II oli isänsä Alfonso III:n jälkeen 910-925 Galician ja veljensä Ordoño II:n jälkeen vuonna 925 Asturiaan kuuluneiden Leonin ja Kastilian kuningas.
Astorgan piispa Sampiron mukaan Fruela teki kahden veljensä kanssa salaliiton isäänsä vastaan, jonka he ajoivat pois valtakunnastaan. Alfonso teki tällöin pyhiinvaellusmatkan Santiago de Compostelaan ja vielä ennen kuolemaansa poikiensa suostumuksella yhden sotaretken muslimeja vastaan. Vallanjaossa veljeksistä vanhin García I sai Leonin ja Kastilian, joita oli luultavasti hallinnut jo isänsä elinaikana, Ordoño II (910–925) Galician ja Fruela (910–925) Asturian ja Oviedon.
Ordoñon kuoltua 925 hänen veljensä Fruela II hallitsi hetken aikaa Leonia, eli koko muinaista Asturiaa, kunnes Ordoñon pojat Alfonso IV ja Ramiro II syöksivät Navarran kuninkaan tuella tämän vallasta.
Tomb of Horrors

| Tomb of Horrors |
| --- | --- |
 Kansi vuoden 1981 painoksesta, kansikuvan piirtänyt Jeff Dee
Suunnittelija:  Gary Gygax
Julkaisija:  TSR, Inc.
Julkaisuvuosi:  1978
Tyylilaji:  fantasia
Pelijärjestelmä:  Advanced Dungeons & Dragons 1st edition
Tomb of Horrors on Gary Gygaxin Dungeons & Dragons -roolipelille kirjoittama seikkailu, jonka TSR julkaisi ensimmäisen kerran vuonna 1978. Se tapahtuu Greyhawkin maailmassa. Pelaajahahmot tutkivat Acererak-nimisen lichin hautaa, joka on ansojen ja hirviöiden täyttämä.
Gygax kirjoitti Tomb of Horrorsin alun perin vuoden 1975 Origins Game Fair -pelimessuille.
Wizards of the Coast julkaisi seikkailun viidennen laitoksen säännöille huhtikuussa 2017 osana Tales from the Yawning Portal -antologiaa..
Vastaanotto

Verkkosivusto SF Site kuvasi seikkailua klassikoksi, joka yllätti pelaajat vähäisillä hirviöillä ja ansojen paljoudella. Black Isle Studiosin kehittämään tietokoneroolipeli Icewind Daleen otettiin vaikutteita moduulista. Feargus Urquhart totesi, että pelin haluttiin muistuttavan ensimmäisistä retkistä Tomb of Horrorsin kaltaisiin luoliin, jossa on ansoja joka nurkalla ja epäkuolleet kiipeilevät seiniltä.