stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Väinö Tannerin säätiö

Väinö Tannerin säätiö perustettiin vuonna 1961 tukemaan erityisesti korkeakoulutasoista opiskelua. Se on nimetty poliitikko Väinö Tannerin mukaan.
Ensimmäiset 25 vuotta säätiö kehitti opiskelija-asumista. Sillä oli opiskelija-asuntolat Helsingin Vallilassa ja Itäkeskuksessa.[lähde? ] Opiskelija-asuntotarjonnan lisäännyttyä säätiö alkoi 1980-luvun lopulla keskittyä apurahojen jakamiseen erityisesti jatko-opintoihin ja nuorille tutkijoile.
Vuosina 1989–1999 säätiö tuki yli kahtasataa nuorta tutkijaa akateemisissa jatko-opinnoissa. Lisäksi se tukee taiteilijoita, ja sillä on Mazzano Romanossa Italiassa taiteilija-ateljee ja kirjailijakoti.
Vuonna 2000 säätiö perusti Tanner-palkinnon ja Tanner-Akatemian. Säätiö on aiemmin jakanut Muutoksentekijä-palkintoa.
Aiheesta muualla

Väinö Tannerin Säätiön kotisivu
SVGA

SVGA (lyhenne sanoista Super Video Graphics Array, myös SuperVGA) on nimitys VGA-näyttöstandardin ominaisuudet (640 × 480 pikseliä 16 värillä) ylittäville PC:n grafiikkaominaisuuksille.
IBM:n julkaisema VGA oli hyvin määritelty standardi, mutta sen jälkeen monet valmistajat julkaisivat siihen omia, keskenään epäyhteensopivia laajennuksiaan, jotka mahdollistivat 800 × 600 tai 1024 × 768 resoluution ja suuremman värimäärän. Näistä alettiin käyttää nimeä SuperVGA.
IBM julkaisi VGA:n jälkeen vielä mm. 8514/A-, XGA- ja XGA-2 -näytönohjaimet, mutta näistä ei tullut yleisesti käytettyjä, pääasiassa siitä syystä, että ne käyttivät IBM:n omaa Micro Channel Architecture -väylää.
Eri valmistajien erilaisten toteutusten vuoksi jokainen suurempia grafiikkatiloja käyttävä ohjelma olisi vaatinut omat ajurinsa lukuisille näyttökorteille. Käytännössä näin tehtiin vain Microsoft Windowsia ja joillekin korteille joitain CAD-ohjelmia varten.
Video Electronics Standards Association (VESA) standardoi osan näistä ominaisuuksista 1989. VESAn standardit määrittävät ns. VESA BIOS Extensionin tai VBE:n.
Võron instituutti

Võron instituutti
Võron instituutti (võroksi Võro Instituut, vir. Võru Instituut) on Viron kulttuuriministeriön alaisuudessa toimiva tutkimus- ja kehityslaitos, jonka tavoitteena on võron kielen ja kulttuurin kehittäminen ja tutkiminen.
Historiaa

Viron valtio perusti instituutin vuonna 1995 etelävirolaiseen kaupunkiin Võruun. Instituutin johtajina ovat olleet Enn Kasak, Kaido Kama ja Külli Eichenbaum. Nykyisin toimii johtajana Rainer Kuuba.
Toimintaa

Instituutilla on monenlaista toimintaa võron kielen ja kulttuurin kehittämisen ja tutkimisen alalla: koulutusohjelmat, kielentutkimus ja kielenhuolto paikannimien tutkimus, kielineuvonta, võronkielisten oppimateriaalien, tieteellisten kokoelmien ja kaunokirjallisuuden julkaiseminen, jokavuotisten kansainvälisten pienten itämerensuomen kielten konferenssien järjestäminen.
Toiminnan päätavoitteena on rohkaista võrolaisia käyttämään heidän omaa kieltään ja säilyttämään heidän perinteistä elämäntapansa.
Instituutin yhteydessä toimii näyttely ja kauppa, josta voi ostaa võronkielistä materiaalia.
Aiheesta muualla

Võron instituutin kotisivu (võroksi) (viroksi) (englanniksi)
Vääntelä

Vääntelä on kylä Liedossa. Se sijaitsee 1 kilometrin päästä Ilmarisista. Vääntelässä on muun muassa Ilmaristen matkailutila.
Vääntelällä on pitkä historia: siellä on yksi Liedon kolmesta keskiajalta periytyvästä kartanosta. Vääntelänkoski Aurajoessa virtaa kylän kaakkoispuolella. Koskessa oli mylly jo 1500-luvulla.  Joen yli tehtiin ajokelpoinen silta vuonna 1907.
Aiheesta muualla

Vääntelä Liedon kotiseutuportaali
Rán

Rán ja hänen miehensä Ægir F. W. Heinen kuvaamana.
Rán (muinaisnorjaa, suom. varas) on skandinaavisen mytologian meren jumalatar. Hän on meren jumala Ægirin vaimo ja heillä on yhdeksän lasta, jotka kuvaavat merten aaltoja. He asuvat kodissaan Læsø-saaren alla. Kotia valaisee vain hänen kultansa hohde. Tarinan mukaan Rán veti hukkuvia merimiehiä kotiinsa suurella kalastusverkolla, jos heillä oli mukanaan kultaa.
Walter Bagehot

| Walter Bagehot |
| --- | --- |
 Walter Bagehot
Henkilötiedot
Syntynyt: 1826
Kuollut: 1877 (50–51 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  taloustiede
Tunnetut työt:  The English Constitution  Lombard Street
 Nimikirjoitus
Walter Bagehot (1826−1877) oli englantilainen taloustieteilijä ja tietokirjailija. Oltuaan ensin pankkiirina Bagehot tuli 1860 viikkolehti The Economistin päätoimittajaksi. Hänen tärkein teoksensa on The English Constitution (1867), jossa hän esittelee Britannian valtiomuodon. Yhteiskuntafilosofiaansa hän esitti kirjassa Physics and Politics, jossa näkyy darvinismin vaikutus. Hänen huomattavin taloustieteellinen teoksensa on Lombard Street, jossa hän valaisee silloisia Lontoon rahamarkkinoita ja niiden kansainvälistä merkitystä. Hänen pienet kirjoitelmansa ilmestyivät hänen kuolemansa jälkeen (1879–1881) kokoelmina Literary Studies, Economic Studies, Biographical Studies.
Kirjallisuutta

Pekurinen, Mika: Luonto politiikan oppikirjana: Walter Bagehotin evolutionistinen yhteiskuntafilosofia. Teoksessa Halmesvirta, Anssi & Valta, Reijo (toim.): Aatteiden kamppailu elintilasta. Viktoriaanisen ajan näkemyksiä ihmisestä ja yhteiskunnasta, s. 13−50.  (Jyväskylän yliopiston historian laitos. Yleisen historian tutkimuksia 10)  Jyväskylä:  Kampus kustannus: Kampus kirja, 1999.  ISBN 951-9113-48-7.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Walter Bagehot Wikimedia Commonsissa
Walter Andreas Schwarz

Walter Andreas Schwarz (2. kesäkuuta 1913 Aschersleben, Saksan keisarikunta – 1. huhtikuuta 1992 Heidelberg, Saksa) oli saksalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja, kabareetaiteilija, kirjailija, käsikirjoittaja ja kääntäjä. Schwarz ja hänen perheensä joutuivat juutalaistaustansa vuoksi Holzenin keskitysleirille, jossa Schwarz oli toisen maailmansodan päättymiseen asti. Schwarz sanoi selvinneensä leiriltä, koska leirin komentaja oli hänen vanha lapsuudenystävänsä.
Schwarz valittiin edustamaan Saksaa kaikkien aikojen ensimmäiseen Eurovision laulukilpailuun 1956. Tuona vuonna jokainen maa esitti kilpailussa kaksi laulua, joista Schwarz esitti kappaleen Im Wartesaal zum großen Glück, jonka Schwarz oli myös säveltänyt ja sanoittanut. Tuona vuonna vain voittaja julkaistiin, eikä kappaleen sijoitusta tiedetä. Schwarz jatkoi uraansa kirjailijana ja radiokuunnelmien käsikirjoittajana. Vuonna 1985 Schwarz esiintyi Saksan euroviisukarsinnan väliaikanumerossa useiden muiden Saksan entisten euroviisuedustajien kanssa. Schwarz asui vuosia Lontoossa, mutta muutti takaisin Saksaan ennen kuolemaansa.
Töitä > Kirjoja

Die Frucht der Ungesetzlichkeit (1982)
Der Bürger Karl Marx aus Trier (1983)
Töitä > Radiokuunnelmia

Der Untertan (1965)
Anna Karenina (1967)
Jud Süß (1986)
Per Anhalter durch die Galaxis (1991)
Walter Appelqvist

Viljo Walter Olavi Appelqvist (2. elokuuta 1900 Viipuri – 2. lokakuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja kirjallisuudentutkija.
Walter Appelqvist toimi Jyväskylän tieteellisen kirjaston (vuodesta 1936 Kasvatusopillisen korkeakoulun kirjasto) johtajana 1930–1941 ja Helsingin yliopiston kirjaston vanhempana alikirjastonhoitajana 1941–1964.
Teoksia

Musiikkisanasto ; toim. Walter Appelqvist. Gummerus 1937, 2. painos 1948, 3. täyd. painos 1956
Kustannusliike Gummeruksen vaiheet. Gummerus 1937
Viipurin kaupungin kirjasto bolshevikkivallan aikana, eripainos Kansanvalistus ja Kirjastolehti 5/1943. Helsinki 1943
Suomalaisen tiedeakatemian toimitusten A-sarjan nid. I-LIX hakemisto. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series A, Tom. 60. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1946
Suomalaisen tiedeakatemian toimitusten B-sarjan niteitten I-LXI, 62-69 hakemisto. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B, 70. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1952
Matti Pohto, "vanhaan kirjaan kokoja" : elämäkerta ja satavuotismuisto. Otava 1959, 1967
Emanuel Kanajärvi : kirjamies ja korvenraivaaja. Otava 1964
Suomennoksia

Jonas Backman : Tutkielma oppineesta kauppiaasta : 1742 ; suomennos latinankielestä Adolf Carling ja Walter Appelqvist ; johdannon kirjoittanut ja toimitustyön suorittanut Einari Kaskimies. Myynti- ja mainoskoulu, Helsinki 1956
Ráisduattarháldi

| --- | --- |
Sijainti:  Tromssan lääni, Norja
Vuoristo:  Skandit
Korkeus merenpinnasta:  1 361 m
Prominenssi:  506  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ráisduattarháldi tai Ráisduottarháldi on Haltin tunturiryhmän korkein huippu ja se sijaitsee Norjassa noin 2 kilometrin päässä Suomen korkeimmasta kohdasta samassa kivikossa, välissä on matala kannas. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 361 metriä.
Hallinnollisesti huippu sijaitsee Kaivuonon (norj. Kåfjord) ja Raisin (norj. Nordreisa) kuntien rajalla.
Lyhin reitti huipulle on kulkea Norjan puolelta Guolasjärven rannalta, jonne pääsee autolla. Yhden päivän aikana pystyy helposti käymään sekä Norjan että Suomen puoleisilla huipuilla. Autotie on huonossa kunnossa pitkälle heinäkuuhun ja myös sen jälkeen nousuun suositellaan nelivetoautoa ja taitavaa kuljettajaa. Matka Guolasjärveltä huipuille on suhteellisesta lyhyydestään huolimatta erittäin rankka, eikä sitä missään nimessä suositella ensikertalaisille tai huonokuntoisille vaeltajille. Matka muodostuu terävistä kivistä, joten horjahtaminen voi johtaa vakavaan loukkaantumiseen.
Võnnu

| Võnnu |
| --- | --- |
 Võnnun entisen kunnan alue.
 Koordinaatit: 58°17′00″N, 27°03′00″E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Tartumaa
Kunta:  Kastren kunta
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  pienkauppala
 
 www.vonnu.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Võnnu (saks. Wendau) on pienkauppala ja entinen kunta Tartumaan maakunnassa Virossa.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Haaslavan, Mäksan ja Võnnun kunnat sekä kaksi Meeksin kunnan kylää (Järvselja ja Rõka) yhdistettiin Kastren kunnaksi.
Entinen kunta

Võnnun kunnan asukasluku oli 1 184 (2010), pinta-ala 232,63 neliökilometriä ja asukastiheys 5,1 asukasta neliökilometrillä. Haaslava, Mäksa, Vara ja Meeksi olivat Võnnun naapurikuntia. Etelässä kunta rajoittui Põlvan maakuntaan ja koillisessa Peipsijärveen.
Kyyjärvi oli Võnnun ystävyyskunta.
Entinen kunta > Väestö

Vuonna 2011 Võnnun kunnassa oli 1 141 asukasta, joista 1 095 (96,0 %) oli virolaisia, 33 (2,9 %) venäläisiä ja 12 (1,1 %) muita kansallisuuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Võnnu Wikimedia Commonsissa
Vesa Punkari

Vesa Punkari (s. 23. joulukuuta 1976) on salibandyn maailmanmestari ja entinen suomalainen salibandyn huippupelaaja.
Pelaajaura Suomessa

Vesa Punkari pelasi Suomen salibandyliigassa yhteensä yhdeksän kautta, 188 runkosarjan ottelua sekä 55 Playoff ottelua. Salibandyliigassa hän on edustanut kausina 1995-1998 ja 2003-2006 Tamperelaista Gunnersia sekä kausina 2008-2011 Tamperelaista Classicia. Kaudet 1998-2003 Punkari pelasi Ruotsin pääsarjassa (SSL) ja kaudet 2006-2008 Sveitsin pääsarjassa (NLA). Punkari aateloitiin Salibandyliigan Legenda-pelaajaksi vuonna 2016.
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten salibandy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Praha 2008 | Salibandy |  |
|  Hopeaa | Tukholma 2006 | Salibandy |  |
|  Pronssia | Zürich 2004 | Salibandy |  |
|  Hopeaa | Helsinki 2002 | Salibandy |  |
|  Hopeaa | Oslo 2000 | Salibandy |  |
|  Pronssia | Praha 1998 | Salibandy |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1996 | Salibandy |  |
| Seurajoukkueet  | Seurajoukkueet  | Seurajoukkueet  |  |
|  Kultaa | SV Wiler-Ersigen 2008 | NLA |  |
|  Kultaa | SV Wiler-Ersigen 2007 | NLA |  |
|  Pronssia | Balrog IK 2003 | SSL |  |
|  Hopeaa | Balrog IK 2002 | SSL |  |
|  Pronssia | Balrog IK 2001 | SSL |  |
Pelaajatilastot
| Runkosarja | Runkosarja | O | M | S | P | J |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 95-96 | Gunners | 18 | 8 | 6 | 14 | 6 |
| 96-97 | Gunners | 21 | 4 | 7 | 11 | 14 |
| 97-98 | Gunners | 18 | 6 | 7 | 13 | 39 |
| 99-00 | Sjöstad IF | 28 | 8 | 7 | 15 | 18 |
| 00-01 | Balrog IK | 29 | 14 | 13 | 27 | 25 |
| 01-02 | Balrog IK | 27 | 8 | 11 | 19 | 29 |
| 02-03 | Balrog IK | 21 | 2 | 11 | 13 | 21 |
| 03-04 | Gunners | 21 | 12 | 14 | 26 | 22 |
| 04-05 | Gunners | 33 | 20 | 21 | 41 | 32 |
| 05-06 | Gunners | 31 | 18 | 31 | 49 | 14 |
| 06-07 | Wiler-Ersigen | 23 | 13 | 27 | 40 | 16 |
| 07-08 | Wiler-Ersigen | 12 | 9 | 8 | 17 | 8 |
| 08-09 | Classic | 16 | 6 | 9 | 15 | 8 |
| 09-10 | Classic | 25 | 3 | 15 | 18 | 14 |
| 10-11 | Classic | 5 | 3 | 0 | 3 | 0 |
|  | Yhteensä | 328 | 134 | 187 | 321 | 266 |
| Playoff | O | M | S | P | J |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Suomi | 55 | 16 | 18 | 34 | 56 |
| Ruotsi | 26 | 7 | 13 | 20 | 26 |
| Sveitsi | 16 | 5 | 7 | 12 | 8 |
| Yhteensä | 97 | 28 | 38 | 66 | 90 |
Kansainvälinen pelaajaura

Kaudet 1998-2003 Punkari pelasi Ruotsissa Karlstadissa, Finspångissa sekä Tukholmalaisessa Balrog Oilersissa. Ruotsin pääsarjassa yhteensä 105 runkosarjan ottelua ja 26 Playoff ottelua pelanneen suomalaisen saavutuksina on hopeaa finaaleista Balrogin kanssa v. 2002 sekä kaksi pronssia. Kaudet 2006-2008 hän pelasi Sveitsin pääsarjassa (NLA) yhteensä 35 runkosarjan ottelua ja 16 Playoff ottelua edustaen, Bernin Kantonin joukkuetta SV Wiler-Ersigeniä, jonka riveissä voitti kaksi peräkkäistä mestaruutta. Kaudella 2007 Punkari pelasi Wiler-Ersigenin paidassa salibandyn Euroopan Cupissa jossa hänet valittiin turnauksen Allstars puolustajaksi.
Maajoukkueura

Maajoukkueurallaan Punkari edusti Suomea yhteensä 105 maaottelussa ja 7 MM-kisoissa. Hän voitti Suomen paidassa maailmanmestaruuden vuonna 2008 Prahassa, Tšekin MM-kisoissa ja on lisäksi saavuttanut 4 MM-hopeaa ja 2 MM-pronssia. MM-kisojen Allstars puolustajaksi Punkari valittiin Norjan kisoissa vuonna 2000. Kansainvälisissä maaotteluissa hän on tehnyt 38 maalia ja antanut 24 maaliin johtanutta syöttöä eli yhteensä 62 pistettä.
Aiheesta muualla

Pelaajakortti salibandyliigan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2006
3 Kavekari |
7 Vehkaoja |
8 Kivilehto |
9 Salminen |
10 Manner |
12 Bollström |
13 Nyman |
15 Jussila |
16 Lehtonen |
17 Mikko Kohonen |
18 Kirjonen |
19 Punkari |
20 Väänänen |
21 Laine |
23 Järvi |
24 Vänttinen |
26 Sandström |
27 Hintikka |
29 Mika Kohonen |
31 Toivoniemi |
32 Isomäki |
33 Nieminen |
50 Tiitu |
Valmentaja Nykky
Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2008
6 Järvinen |
7 Vehkaoja |
8 Kivilehto |
9 Forsten |
15 Jussila |
17 Mikko Kohonen |
18 Kirjonen |
19 Punkari |
22 Kukkola |
23 Järvi |
24 Koskelainen |
25 Savolainen |
26 Lehti |
27 Hyvärinen |
29 Mika Kohonen |
31 Toivoniemi |
33 Kavekari |
40 Vänttinen |
46 Naumanen |
50 Tiitu |
52 Manner |
Valmentaja Nykky
Rusalka Dnistrovaja

Rusalka Dnistrovaja 1837.
Rusalka Dnistrovaja ('Dnestrin nymfi'), alaotsikko Ruthenische Volks-Lieder, oli ensimmäinen ukrainalainen kirjallinen kalenteri. Se julkaistiin Galitsiassa.
Kalenterin kokosivat Ruteenikolmikon jäsenet Markijan Šaškevytš, Jakiv Holovatskyi ja Ivan Vahylevytš. Se painettiin 1836 Unkarin Budassa uudistetulla, hraždanka-kirjaimistolla tuhannen kappaleen painoksena. Kalenterissa on eri puolilta Galitsiaa kerättyjä kansalauluja ja kolmikon omia runoja ja proosaa sekä serbialaisten kansanrunojen käännöksiä ja katkelmia Václav Hankan Králové Dvůr -käsikirjoituksesta. Lisäksi mukana on keskiaikaista lyriikkaa ja sankarirunoutta, Holovatskyin kommentti Lvivin Pyhän Vasilin luostarin kirjaston slaavilaisista käsikirjoituksista sekä Šaškevytšin katsaus vuonna 1835 ilmestyneestä Josyp Lozynskyn teoksesta Ruskoje wesile, joka käsittelee ukrainalaisia häätapoja.
Šaškevytš tähdentää alkusanoissa ukrainan kansankielen, suullisen kansarunouden ja -proosan kauneutta. Mukana on luettelo tärkeimmästä Venäjän vallan aikaisesta kirjallisuudesta ja kansanrunoudesta. Poliisi takavarikoi Lvivissä kalenterin alkuperäisestä tuhannen kappaleen painoksesta 800, ja Galitsiassa julkaisun levittämisen kielsi paikallinen sensori Venedykt Levytsky, syynä kieli ja ortografia. Levityskielto ei koskenut Itävallan keisarikunnan muita osia, ja kielto kumottiin 1848. Myhailo Pavlyk on kuitenkin esittänyt, että sensuuritoimellaan Levytsky suojeli kolmikkoa vankeustuomiolta. Julkaisulla oli kuitenkin merkittävä vaikutus Länsi-Ukrainassa kansallisen tietoisuuden ja kirjallisuuden heräämiseen.  Kalenteri julkaistiin uudestaan Ternopilissä 1910 ja myöhemmin faksimilepainoksina Kiovassa 1950 ja 1972 sekä Yhdysvalloissa Philadelphiassa 1961.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rusalka Dnistrovaja Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Rusalka Dnistrovaja on Wikiaineistossa (ukrainaksi)
Riku Hokkanen

| Riku Hokkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. joulukuuta 1992 (ikä 31) Vihti, Suomi
Pesäpalloilija
Lempinimi:  Riksa, Rippe
Ulkopelipaikka:  polttolinja
Sisäpelirooli:  vaihtaja
Seura:  Manse PP
Pelaajaura
Junioriseurat
–2013:  Hyvinkään Tahko Vihdin Pallo
Ammattilaisjoukkueet
2008-2010 2011 2011-:  Vihdin Pallo Puna-Mustat Hyvinkään Tahko
Riku Hokkanen (s. 15. joulukuuta 1992 Vihti) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Manse PP:tä.
Ura

Hokkasen kasvattajaseura on Vihdin Pallo. Hän pelasi Vihdissä Suomensarjaa kausina 2008-2010. Niistä viimeisenä hän 22:ssa pelaamassaan ottelussa löi 15 ja toi 42 juoksua sekä sai 119 kärkilyöntiä. Hokkanen siirtyi kauden jälkeen Hyvinkään Tahkoon. Sopimus oli kaksivuotinen. Hän oli kauden aikana säännöllisesti mukana Tahkon yhteistyöseura Puna-Mustien harjoituksissa ja otteluissa. Hokkanen pelasi kauden aikanapoikien Superpesistä sekä kymmenen ottelua Superpesiksessä Tahkon joukkueessa ja Ykköspesistä Helsingin Puna-Mustissa Ykköspesistä 15 ottelua. Hokkanen palkittiin ensimmäisessä ottelussaan Ykköspesiksessä joukkueensa parhaana ja hän keräsi kehuja. Hokkanen teki Superpesis-debyyttinsä loppukaudella ottelussa Kankaanpään Mailaa vastaan. Debyyttinsä jälkeen Hokkanen pelasi jokaisessa Tahkon loppukauden ottelussa.
Kaudella 2012 Hokkanen pelasi Tahkossa junioripelejä ja Superpesistä. Hän saavutti kauden päätteeksi Tahkon joukkueessa A-poikien SM-pronssia. Hokkanen pelasi kauden aikana myös A-poikien Itä-Länsi-ottelussa. Hokkanen pidensi kauden alussa sopimustaan kauden 2013 loppuun saakka. Kauden päätteeksi sopimusta jatkettiin vielä vuoden 2015 loppuun asti.
Hokkanen pelasi kaudella 2013 jokaisessa Tahkon 31 ottelussa. Hän löi kauden aikana kahdeksan juoksua. Lisäksi Hokkanen valittiin toisena peräkkäisenä vuotena A-poikien Itä-Länteen. Hokkanen oli harjoituskauden aikana armeijassa eikä osallistunut Tahkon talviharjoituksiin. Hokkanen pelasi kauden aikana myös poikien Superpesistä.
Hokkanen edustaa kaudella 2020-2021 Hyvinkään Tahkoa. Hokkanen pelaa vaihtajana ja polttajana.
Ruukin Into

Ruukin Into on siikajokelainen urheiluseura, aikaisemmalta nimeltään Ruukin Isku (1918–1938), on perustettu 1938. Seurassa on pelattu pesäpalloa, lentopalloa, jalkapalloa, kaukalopalloa ja vuodesta 1998 lähtien salibandya. Nykyisin Innossa harrastetaan aktiivisimmin frisbeegolffia. Seuran nimi tulee Ruukin taajamasta.
Viipurin Taiteenystävät

Eräs Viipurin taiteenystävien aikaansaannos oli Uno Ullbergin suunnittelema Viipurin taidemuseo, joka valmistui vuonna 1930.
Viipurin Taiteenystävät (lyh. VTY, ruots. Wiborgs Konstvänner) on Viipurissa vuonna 1890 perustettu yhdistys, joka nykyisin pitää yllä taidekokoelmaa ja hankkii uutta taidetta varojen mukaan.
Yhdistys järjesti Viipurissa taidenäyttelyitä ja toimi taidemuseon saamiseksi Viipuriin. Taiteenystävät piti yllä myös Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulua vuosina 1891-1939. Sotien jälkeen yhdistys jatkoi toimintaa Helsingissä pienimuotoisena. Sen kokoelma sijoitettiin Lahden ja Hämeenlinnan taidemuseoihin, sekä myöhemmin myös Etelä-Karjalan taidemuseoon Lappeenrantaan.
Historia > Perustaminen

Viipurin Taiteenystävät perustettiin Viipurissa 18.3.1890 edistämään kuvataiteita alueella. Perustavan kokouksen kutsui koolle taiteenharrastaja Thella Frankenhaeuser Viipurin Seurahuoneelle. Paikalla olivat muun muassa konsuli Eugen Wolff, joka toimi puheenjohtajana, Suomen Taideyhdistyksen Viipurin asiamies rouva Lilli Fabritius, paperi- ja taidekauppias Conrad Oldenburg, Viipurin lääninarkkitehti Berndt Ivar Aminoff, rouva Matilda Lagerspetz, kaupungin arkkitehti Brynolf Blomqvist ja kauppaneuvos Wilhelm Hackman. Uuden yhdistyksen tavoitteiksi kirjattiin piirustuskoulun perustaminen ja taidekokoelman hankkiminen.
Piirustuskoulu aloitti toimintansa 15. lokakuuta 1891 Hougbergin talossa, Juusteeninkatu 3:ssa. Talosta vuokrattiin koulun käyttöön yksi sali ja kaksi pienempää huonetta. Ensimmäiseksi opettajaksi ja rehtoriksi valittiin taidemaalari Arvid Liljelund. Liljelund oli harkinnut jo vuonna 1880 Viipuriin asettumista, mutta ajatus jäi silloin toteuttamatta. Hän saapui uudelleen kaupunkiin vuonna 1886 ollessaan kiertomatkoilla Karjalassa. Kaupungissa hän sai maalatakseen Eugen Wolffin pojan muotokuvan saman vuoden syksyllä. Hän tutustui pian kaupungin merkkihenkilöihin ja sai Viipurista niin paljon lisätilauksia, että jäi kaupunkiin vuodeksi työskentelemään. Aikaisempiakin tuttuja hänellä oli kaupungissa muuan muassa Jac. Ahrenberg. Aikaisemmin Liljelund oli toiminut opettajana vuosina 1869–1876 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä.
Historia > Näyttelyt ja kokoelman perustaminen

Arvid Liljelund oli järjestänyt vuonna 1887 Viipurissa kaksi suurta taidenäyttelyä, joissa oli esillä tunnettujen suomalaisten taiteilijoiden teoksia. Näyttelyjen järjestäminen jatkui sittemmin Viipurin Taiteenystävien puitteissa 1890-luvun lopulla. Hänen toimintansa ansiosta näyttelyissä olivat edustettuina Suomen taiteen suuret nimet kuten Albert Edelfelt, Berndt Lindholm, Hjalmar Munsterhjelm, Oscar Kleineh, Eero Järnefelt, Pekka Halonen ja Victor Westerholm. Viipurin kaupunki osti ensimmäiset maalaukset tulevaa taidemuseota varten vuonna 1893 Taiteenystävien järjestämästä näyttelystä. Teokset olivat Albert Edelfeltin Larin Paraske ja Berndt Lindholmin Ilta metsässä (molemmat maalaukset ovat nykyisin Hämeenlinnan Taidemuseossa). Vuosinäyttelyt järjestettiin yleensä helmi-maaliskuussa ja näyttelyhuoneisto oli Karjaportin ja Harmaidenveljestenkadun kulmauksessa sijainneen talon ns. Pirunkirkon toisen kerroksen suuri sali. Näyttelyhuoneiston yilaongelmat nostivat 1900-luvun alkuvuosina esille kysymyksen kelvollisen näyttely- ja konserttitilan rakentamisesta kaupunkiin. Yhdistyksessä keskusteltiin asiasta ja parhaimmaksi nousi rakennushanke, joka sisältäisi taidemuseon, näyttelyhuoneiston ja koulun. Jo vuonna 1905 Uno Ullberg teki ensimmäiset suunnitelmat Viipurin taidemuseoksi.
Viipurin Taiteenystävien taidekokoelman kartuttamista varten perustettiin vuonna 1900 rahasto, jonka turvin hankittiin teoksia. Ensimmäiset teokset tulivat kuitenkin lahjoituksina vuonna 1895. Yksi näistä on tunnetun salonkimaalari Gunnar Berndtsonin maalaus Veneessä lammella, joka on nykyisin Hämeenlinnan Taidemuseossa.