stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adrian Smith
Soittovälineistö > Kitarat

Vakituisena kitaranaan Iron Maidenin konserteissa esiintyessään Smith käyttää Jackson Guitarsin valmistamaa Jackson Adrian Smith San Dimas -nimikkomalliaan. Jackson Guitars valmistaa San Dimas -mallin ohella myös toista Smithin nimikkokitaraa, Jackson Adrian Smith SDX:ää. Smith on ollut Jackson Guitarsin kanssa virallisessa sopimuksessa vuoden 2007 elokuusta lähtien. Useiden Jacksonin valmistamien kitaroiden ohella Smith on uransa aikana soittanut myös Dean Guitarsin malleilla, Fender Stratocastereilla sekä Gibsonin Les Paul-, Explorer- ja SG -malleilla. Smithin vuosien saatossa suosimia kitaroita ovat olleet myös muun muassa Ibanez Destroyer,, Hamer Scarab, sekä Lado Guitarsin valmistamat kitarat. Parhaaksi kitarakseen Smith on nimennyt 17-vuotiaana 235 punnalla ostamansa Gibson Les Paul Goldtopin, jota hän käyttää yhä.
Soittovälineistö > Efektit

Dunlop Uni-vibe Wah Controller
Yamaha MFC10 Midi Foot Controller
DigiTech Whammy Pedal
Kaksi Ibanez TS-808 Tube Screameria
Mike Hill B.I.S. Isolation hole
Lexicon MX200 multi-effects unit
Diskografia

| --- | --- |
 Urchin Black Leather Fantasy (1977, single)  She's a Roller (1977, single)  Urchin (2004) Iron Maiden Pääartikkeli: Iron Maidenin diskografia Killers (1981)  The Number of the Beast (1982)  Piece of Mind (1983)  Powerslave (1984)  Somewhere in Time (1986)  Seventh Son of a Seventh Son (1988)  Brave New World (2000)  Dance of Death (2003)  A Matter of Life and Death (2006)  The Final Frontier (2010)  The Book of Souls (2015)  Senjutsu (2021) Adrian Smith and Project Silver and Gold (1990) :  Psycho Motel State of Mind (1996)  Welcome to the World (1997) Bruce Dickinson Accident of Birth (1997)  The Chemical Wedding (1998) Primal Rock Rebellion Awoken Broken (2012) Vierailevana esiintyjänä Earthshaker – Earthshaker (1983, kappaleessa ”Dark Angels (Animals)”)  Hear ’n Aid – Stars (1985, kappaleessa ”Stars”)  Iron Maiden – Live at Donington (1992, kappaleessa ”Running Free”)  Michael Kiske – Instant Clarity (1996, kappaleissa ”The Calling”, ”New Horizons” ja ”Hunted”)  Eri esittäjiä – Humanary Stew: A Tribute to Alice Cooper (1998, kappaleessa ”The Black Widow”)  Dave Colwell – Guitars, Beers & Tears (2010, kappaleissa ”Reach Out” ja ”Make Up Your Mind”)  Kym Mazelle – Destiny (2010, kappaleessa ”My Shoes”)  The Royal Philharmonic Orchestra Plays the Music of Rush (2012, kappaleessa ”Red Barchetta”)  Celtic Pride – Light Up The Sky (2012, kappaleessa ”The Patriot”)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adrian Smith Wikimedia Commonsissa
Iron Maiden
| --- | --- |
Studioalbumit:   Iron Maiden  Killers  The Number of the Beast  Piece of Mind  Powerslave  Somewhere in Time  Seventh Son of a Seventh Son  No Prayer for the Dying  Fear of the Dark  The X Factor  Virtual XI  Brave New World  Dance of Death  A Matter of Life and Death  The Final Frontier  The Book of Souls  Senjutsu 
Livealbumit:   Live After Death  A Real Live One  A Real Dead One  Live at Donington  A Real Live Dead One  Rock in Rio  BBC Archives  Beast over Hammersmith  Death on the Road  Flight 666 – The Original Soundtrack  En Vivo!  Maiden England ’88  The Book of Souls: Live Chapter  Nights of the Dead, Legacy of the Beast: Live in Mexico City 
EP:t:   The Soundhouse Tapes  Live!! +one  Maiden Japan  No More Lies 
Kokoelmat:   Best of the Beast  Ed Hunter  Edward the Great  Best of the 'B' Sides  The Essential Iron Maiden  Somewhere Back in Time  From Fear to Eternity 
Boksit:   The First Ten Years  Eddie's Head  Eddie's Archive 
Singlet:   ”Running Free”  ”Sanctuary”  ”Women in Uniform”  ”Twilight Zone”  ”Purgatory”  ”Run to the Hills”  ”The Number of the Beast”  ”Flight of Icarus”  ”The Trooper”  ”2 Minutes to Midnight”  ”Aces High”  ”Wasted Years”  ”Stranger in a Strange Land”  ”Can I Play with Madness”  ”The Evil That Men Do”  ”The Clairvoyant”  ”Infinite Dreams”  ”Holy Smoke”  ”Bring Your Daughter... to the Slaughter”  ”Be Quick or Be Dead”  ”From Here to Eternity”  ”Wasting Love”  ”Fear of the Dark (live)”  ”Hallowed Be Thy Name (live)”  ”Man on the Edge”  ”Lord of the Flies”  ”Virus”  ”The Angel and the Gambler”  ”Futureal”  ”The Wicker Man”  ”Out of the Silent Planet”  ”Wildest Dreams”  ”Rainmaker”  ”The Reincarnation of Benjamin Breeg”  ”Different World”  ”El Dorado”  ”Satellite 15... The Final Frontier”  ”Coming Home”  ”Speed of Light”  ”Empire of the Clouds”  ”The Writing on the Wall”  ”Stratego” 
Videotallenteet:   Live at the Rainbow  Video Pieces  Behind the Iron Curtain  Live After Death  12 Wasted Years  Maiden England  The First Ten Years  From There to Eternity  Donington Live 1992  Raising Hell  Classic Albums: The Number of the Beast  Rock in Rio  Visions of the Beast  The Early Days  Death on the Road  En Vivo!  Maiden England '88 
Katso myös:   Jäsenet  Diskografia  Kappaleluettelo  Kiertueet  Tribuutit  Eddie  Blaze Bayley  Michael Kenney  Psycho Motel  Samson  Urchin  Lauren Harris 
Smith esiintymässä The Beast on the Road -kiertueella vuonna 1982.
Smith esiintymässä Ottawassa vuonna 2010.
Synefriini

| Synefriini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-[1-hydroksi-2-(metyyliamino)etyyli]fenoli
CAS-numero:  94-07-5
PubChem CID:  7172
SMILES:  CNCC(C1=CC=C(C=C1)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H13NO2
Moolimassa:  167,21 g/mol
Sulamispiste:  184–185 °C
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Synefriini, p-synefriini, on alkaloidi, jota on luonnostaan joissakin kasveissa ja eläimissä. Sitä valmistetaan myös synteettisesti.
Synefriiniä käytetään ravintolisissä. Sen korkeat pitoisuudet voivat aiheuttaa muutoksia sydämen ja verisuoniston toimintaan sekä myös keskushermostoon. Kofeiini vahvistaa sen vaikutusta.
Ainetta on monissa rasvanpolttoon käytetyissä valmisteissa.
Synefriini on efedriinin kaltainen aine, jota esiintyy luonnostaan Citrus-sukuun kuuluvien kasvien hedelmien kuorikerroksessa. Pomeranssinkuorivalmisteissa sitä voi olla merkittäviä määriä.
Synefriinin kemiallinen kaava on C9H13NO2, moolimassa 167,205 g/mol ja CAS-numero 94-07-5.
Aiheesta muualla

PubChem: Synephrine (englanniksi)
Human Metabolome Database: p-Synephrine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Synephrine (englanniksi)
ChemBlink: Synephrine (englanniksi)
Liber Herbarum II: Synefriinia sisältäviä kasveja
Fenetyyliamiinit eli fenyylietyyliamiinit
| --- | --- |
Amfetamiinit:  3C-E | 4-FMP | 4-MTA | Alfametyylidopamiini  | Amfetamiini  | Bentsfetamiini  | Bromo-DragonFLY | Deksamfetamiini | Dimetoksiamfetamiini | DOB | DOC | DOI | DOM | Efedriini | Fenfluramiini | Katiini | Levoamfetamiini | Levometamfetamiini | Lisdeksamfetamiini | MBDB | MDA | MDE | MDMA | Metamfetamiini | PMA | Pseudoefedriini | Tranyylisypromiini
Katekoliamiinit:  Adrenaliini |  Dopamiini | Metyylidopa | Noradrenaliini
Katinonit:  4-bromimetkatinoni | Bupropioni | Katinoni | Mefedroni | Metkatinoni | Dimetyylikatinoni
Muut:  2C-B |  2C-B-FLY | 2CBFly-NBOMe | 2C-C | 2C-D | 2C-E | 2C-F | 2C-I | 2C-N | 2C-SE | 2C-T | 2C-T-2 | 2C-T-4 | 2C-T-7 | 2C-T-8 | 2C-T-21 | 2C-TFM | 25C-NBOMe | 25I-NB34MD | 25I-NBF | 25I-NBMD | 25I-NBOMe | 25P-NBOMe | 25TFM-NBOMe | Allyylieskaliini | Eskaliini | Fenformiini | Fentermiini |  HOT-7 | Meskaliini |  Metyylifenidaatti | Synefriini | Trifluorimeskaliini | Tyramiini
Sergio Gómez

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Sergio Gómez Martín
Syntymäaika: 4. syyskuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Badalona, Espanja
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 171 cm
Paino: 68 kg
Seura
Seura: Real Sociedad
Junioriseurat
2006–2008: Trajana
2008–2009: Badalona
2009–2010: Espanyol
2010–2018: FC Barcelona
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018–2021 | Borussia Dortmund | 2 | (0) |
| 2019–2021 (laina) | Huesca | 68 | (1) |
| 2021–2022 | RSC Anderlecht | 46 | (7) |
| 2022–2024 | Manchester City | 18 | (0) |
| 2024– | Real Sociedad | 9 | (0) |
Maajoukkue
| 2016–2018 | Espanja U17 | 22 | (8) |
| 2018 | Espanja U18 | 4 | (2) |
| 2018–2019 | Espanja U19 | 14 | (1) |
| 2019– | Espanja U21 | 14 | (7) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. toukokuuta 2024.
Sergio Gómez Martín (s. 4. syyskuuta 2000 Badalona) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän edustaa Real Sociedadia ja Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta. Gómez on 171 senttimetriä pitkä, vasenjalkainen ja painaa 68 kilogrammaa. Manchester Cityssä  hänellä oli aiemmin sopimus vuoteen 2026 asti. Manchester Cityyn Gómez siirtyi belgialaisesta RSC Anderlechtista 13 miljoonan euron siirtokorvauksella elokuussa 2022. Manchester Cityn edustusjoukkueessa Gómez on pelannut 38 ottelua, joissa hän on syöttänyt kaksi maalia, näistä ensimmäisen lokakuun 2022 Manchesterin derbyssä keskitys Erling Braut Haalandin maaliin. Debyyttinsä Manchester Cityssa Gómez teki valioliiga-ottelussa Crystal Palacea vastaan elokuussa 2022. Kesäkuussa 2023 Transfermarkt arvioi Gómezin arvon olleen 13 miljoonaa euroa.
Saavutukset

Päivitetty 18. lokakuuta 2024.
Saavutukset > Manchester City

Englannin Valioliigan mestari: 2022–2023, 2023–2024
Mestarien liiga: 2022–2023
FA Cup: 2022–2023
UEFA Super Cup: 2023
Seurajoukkueiden maailmanmestaruus: 2023
Saavutukset > Borussia Dortmund

DFL-supercup: 2020
Saavutukset > SD Huesca

Segunda Divisiónin mestari: 2019–2020
Saavutukset > Espanja

Alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestari: 2017
Alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestari: 2019
Olympiakultaa: 2024
Saavutukset > Yksilönä

RSC Anderlechtin vuoden pelaaja 2022
Vares – Sukkanauhakäärme

| Vares – Sukkanauhakäärme |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Lauri Törhönen
Käsikirjoittaja:  Mika Karttunen
Perustuu:  Reijo Mäen romaaniin Sukkanauhakäärme
Tuottaja:   Jukka Helle  Markus Selin 
Säveltäjä:   DJ Slow  Samuli Laiho 
Kuvaaja:  Jari Mutikainen
Leikkaaja:  Kimmo Kohtamäki
Lavastaja:  Antti Nikkinen
Pääosat:   Antti Reini  Petri Manninen  Katja Kiuru  Ari Wirta  Carl-Kristian Rundman  Rebecca Viitala  Ilkka Villi  Panu Vauhkonen  Markku Toikka  Juho Markkanen  Maria Järvenhelmi  Jasper Pääkkönen  Ilkka Heiskanen  Eppu Salminen  Matti Onnismaa 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Solar Films
Ensi-ilta:   2011-08-055. elokuuta 2011  
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  88 811
Edeltäjä:  Vares – Huhtikuun tytöt
Seuraaja:  Vares – Kaidan tien kulkijat
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vares – Sukkanauhakäärme on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut suomalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Lauri Törhönen. Se on jatkoa elokuvalle Vares – Huhtikuun tytöt. Elokuva perustuu Reijo Mäen romaaniin Sukkanauhakäärme.
Elokuva tuli vuokralle DVD:lle ja Blu-raylle 30. marraskuuta 2011 ja myyntiin 2. joulukuuta 2011.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Reini  | … |  Jussi Vares   |
|  Katja Kiuru  | … |  Inga   |
|  Petri Manninen  | … |  Torsten Rapp    |
|  Carl-Kristian Rundman  | … |  Pauli Kontio    |
|  Rebecca Viitala  | … |  Annika Kontio    |
|  Ari Wirta  | … |  Voitto Fjäder   |
|  Ilkka Villi  | … |  Jesus Lobo    |
|  Markku Toikka  | … |  Wasenius    |
|  Juho Markkanen  | … |  Nero   |
|  Panu Vauhkonen  | … |  Rönkkö   |
|  Vesa Wallgren  | … |  Kunkku   |
|  Sökö Kaukoranta  | … |  Korsio    |
|  Laura Elo  | … |  Kaunispää   |
|  Matti Onnismaa  | … |  Pastori Alanen    |
|  Eppu Salminen  | … |  Juhani Luusalmi    |
|  Jasper Pääkkönen  | … |  Kyypakkaus    |
|  Maria Järvenhelmi  | … |  Anna Huttunen    |
|  Ilkka Heiskanen  | … |  Komisario Hautavainio   |
Erot elokuvan ja kirjan välillä

Kyypakkaus ei ole kirjassa.
Kirjassa Vareksen nainen ei ole Anna Huttunen, vaan Mari Mattson. Mari on kokonaan korvattu Annalla.
Kirjassa Vareksen autoa ei räjäytetä.
Kirjassa Torsten Rapp rakentaa oman haulikon sängynjalasta, ei kävelykepistä.
Kirjassa ei ole Luusalmea.
Kirjassa Vares muuttaa uuteen asuntoon ruumisautolla. Alanen auttaa häntä muutossa. Elokuvassa Alanen vain tutkii Vareksen kirjakokoelmaa. Ruumisautolla muuttaminen kuitenkin mainitaan elokuvassa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (suomeksi)
Vares – Sukkanauhakäärme Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vares – Sukkanauhakäärme Elonet. (suomeksi)
Yksityisetsivä | Jäätynyt enkeli | Pahan suudelma | Huhtikuun tytöt | Sukkanauhakäärme | Kaidan tien kulkijat | Uhkapelimerkki | Pimeyden tango | Sheriffi
Isomäen jäähalli

| Isomäen jäähalli |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Metsämiehenkatu 21 28500 Pori
Koordinaatit:  61°28′25″N, 021°45′55″E
Avattu:  1964 (tekojäärata) 1971 (jäähalli)
Remontoitu:  1986–1987 1993 1996 1998 2014–2016
Omistaja:  Porin kaupunki
Aiemmat nimet:  Porin jäähalli, West Areena
Käyttäjät
 Porin Ässät  Karhu HT 
Katsojakapasiteetti
 8 000 (1971–1987)  7 500 (1987–1996)  7 000 (1996–1998)  6 500 (1998–2015)  6 280 (2015–2016)  6 350 (2016–2022)  6 150 (2022– ) 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Isomäen jäähalli (mainosnimeltään vuosina 2015–2022 Isomäki-areena, 2022–2023 West Arena  ja vuodesta 2023 Enersense Areena) on Porissa Isomäen urheilukeskuksessa   sijaitseva jäähalli, joka avattiin vuonna 1971. Hallin pääkäyttäjä on jääkiekon SM-liigassa pelaava Porin Ässät ja sen kapasiteetti on 6 150 katsojaa. Kiinteistö Oy Porin Jäähalli on Porin kaupungin kokonaan omistama.
Historia > Tekojääradan aika

Isomäen jäähalli rakennettiin alun perin tekojääradaksi vuonna 1964 ja se korvasi Herralahden kaupunginosassa sijainneen Juhannuslehdon luonnonjään. Heti seuraavana vuonna tekojäällä pelattiin Suomessa järjestettyjen jääkiekon MM-kisojen B-sarjan otteluita.
Historia > Uusi jäähalli

Tekojää katettiin jäähalliksi vuonna 1971 Ässien ensimmäisen Suomen mestaruuden jälkeen ja sen kapasiteetiksi tuli noin 8 000 katsojaa. Hallissa ei ollut lainkaan istumapaikkoja, vaan kaukaloa kiersi kolmelta sivulta osittain puurakenteinen seisomakatsomo. Hallia paranneltiin 1970-lukun aikana ja esimerkiksi ensimmäinen noin 500 hengen istumakatsomo saatiin vuosikymmenen lopulla. Samalla jäähalli sai ensimmäiset kunnolliset pukuhuoneet. Aikaisemmin joukkueet olivat joutuneet vaihtamaan varusteitaan parinsadan metrin päässä sijaitsevan Porin stadionin pukusuojissa ja kävelemään sieltä jäähallille. Halliin valmistui myös uutta seisomakatsomoa pukuhuonetilojen päälle hallin maauimalan puoleiseen päätyyn. Keväällä 1978 nähtiin Isomäessä kaikkien aikojen yleisöennätys, kun SM-liigan ratkaisevaa finaaliottelua Ässien ja Tapparan välillä ahtautui katsomaan arvioiden mukaan jopa 13 000 henkeä. Ottelun viralliseksi yleisömääräksi ilmoitettiin 9 364 katsojaa.
Historia > Suuret saneeraukset

Jäähalliin tehtiin ensimmäinen suuri saneeraus vuosina 1986–1987. Aikaisemmin kylmään halliin asennettiin lämpöeristys sekä lämmitys ja istumakatsomoa laajennettiin. Uuden itäpäädyn istumakatsomon myötä Isomäen jäähallin yleisökapasiteetti pieneni 7 500 katsojaan. Toinen saneeraus tehtiin vuonna 1993 kun pitkän sivun istumakatsomoa laajennettiin ja hallin kylmälaitteet uusittiin. Länsipäädyn seisomakatsomo korvattiin uusilla istumapaikoilla vuonna 1996. Jäähalliin tehtiin kolmas suuri saneeraus vuonna 1998. Istumakatsomoita rakennettiin lisää ja puinen seisomakatsomo korvattiin uudella betonisella rakennelmalla ja sitä pienennettiin edelleen. Samalla halliin valmistui kaksikerroksinen lisäosa, joka käsitti muun muassa uusia ravintola-, myynti- ja saniteettitiloja sekä nykyaikaiset aitiot. Lipunmyynti siirrettiin myös ulkona olleista lippuluukuista sisätiloihin. Kapasiteetti pieneni 1990-luvulla kahdessa vaiheessa noin tuhannella katsojalla kun seisomapaikkoja korvattiin istumapaikoilla ja kaudella 1998–1999 istumapaikkoja oli ensimmäistä kertaa enemmän kuin seisomapaikkoja. Uusitussa hallissa oli enää 2 500 seisomapaikkaa ja istumakatsomoihin mahtui nyt 4 000 henkeä. Vuonna 2010 jäähalliin asennettiin moderni videokuvaa näyttävä tulostaulu eli ns. "mediakuutio".
Historia > Vuosien 2014–2015 remontin jälkeen

Viimeisin suuri peruskorjaus toteutettiin vuosina 2014–2015, jolloin hallin pukukoppitiloja päivitettiin ja päätyyn rakennettiin uusi kolmikerroksisen lisäosa. Myös ravintola- ja yleistötiloja parannettiin ja laajennettiin. Remontin yhteydessä uusittiin myös koko hallin tekniikka.  Samalla seisomakatsomon kapasiteetti pieneni noin 2 200 katsojaan. Uudistuksen yhteydessä Porin Ässien pääyhteistyökumppaniksi tuli Länsi-Suomen Osuuspankki. Se nimesi jäähallin Isomäki Areenaksi. Halliin mahtuu uusimman remontin jälkeen 6 350 henkeä. Vuonna 2022 seuran jouduttua talousvaikeuksiin Porin kaupunki osti HC Ässät Pori Oy:ltä tämän omistamat Kiinteistö Oy Porin Jäähallin osakkeet, minkä jälkeen kaupunki omistaa hallin yksin.
Porin Ässien nimisponsorioikeus päätyi vuonna 2022 mainostoimisto West Creative Oy:lle. Sopimuksen perusteella Ässät käytti viestinnässään hallista nimeä West Areena heinäkuun 2023 loppuun. Syyskuussa 2023 kerrottiin sponsorointisopimuksesta Ässien ja Enersense-konsernin välillä. Syksystä 2023 alkaen Ässät käyttää hallista nimitystä Enersense Areena. Sopimuksen kesto on useita vuosia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isomäen jäähalli Wikimedia Commonsissa
Porin kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)
Jääkiekon SM-liigan areenat
Lasse Kukkonen

| Lasse Kukkonen |
| --- | --- |
 Lasse Kukkonen Metallurg Magnitogorskin paidassa ottelussa Torpedo Nižni Novgorodia vastaan joulukuussa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. syyskuuta 1981 (ikä 43)  Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kukkolasse
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  Oulun Kärpät
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  5 (jäädytetty)
Tehtävä:  kehitysjohtaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–2020
Seurat:  Kärpät (SM-liiga) Norfolk Admirals (AHL) Chicago Blackhawks (NHL) Philadelphia Flyers (NHL) Philadelphia Phantoms (AHL) Avangard Omsk (KHL) Metallurg Magnitogorsk (KHL) Rögle BK (SEL)
NHL-varaus:  151. varaus, 2003 Chicago Blackhawks
Aiheesta muualla
www.kukkolasse.fi
Lasse Juhani Kukkonen (s. 18. syyskuuta 1981 Oulu) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut jääkiekkopuolustaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Kausina 2004–2005, 2013–2014, 2014–2015 ja 2017–2018 hän voitti Suomen mestaruuden Oulun Kärpissä. Kukkonen on Kärppien kasvatti, ja hän pelasi seurassa koko SM-liigauransa. Lisäksi hän pelasi NHL:ssä Chicago Blackhawksissa ja Philadelphia Flyersissa yhteensä neljän kauden ajan. AHL-farmiliigassa Kukkonen edusti Philadelphia Phantomsia ja Norfolk Admiralsia.
Kukkonen edusti Suomen jääkiekkomaajoukkuetta arvokisoissa vuodesta 2005 ja voitti kuusi arvokisamitalia: olympiahopeaa Torinon talviolympialaisista 2006, olympiapronssia Vancouverin talviolympialaisista 2010, olympiapronssia Sotšin talviolympialaisista 2014, MM-hopeaa Venäjän MM-kilpailuista 2007, MM-pronssia Latvian MM-kilpailuista 2006 ja MM-kultaa Slovakian MM-kilpailuista 2011. Lisäksi Kukkonen on voittanut MM-hopeaa nuorten MM-kilpailuista vuonna 2001, ja alle 18-vuotiaiden kultaa vuonna 1999.
Ura > Oulun Kärpät

Kukkonen aloitti jääkiekon Oulun Kärpissä ja nousi joukkueen I-divisioonassa pelaavaan edustusjoukkueseen kaudella 1999–2000. Kukkonen pelasi kaudella 22 ottelua, ja keräsi niissä yhteensä neljä syöttöpistettä. Kärppien kausi I-divisioonassa sujui erinomaisesti ja kaudeksi 2000–2001 Juhani Tammisen valmentama oululaisjoukkue nousi SM-liigaan. SM-liigassa Kärpät sijoittui runkosarjassa yhdeksänneksi ja oli viimeinen pudotuspeleihin selviytynyt joukkue. Kukkosen rooli joukkueessa kasvoi ja hän pelasi runkosarjakaudella 47 ottelua tehopistein 1+5=6. Pudotuspeleissä Kärpät menestyi hyvin ja voitti avauskierroksella Helsingin Jokerit. Joukkue kuitenkin hävisi seuraavalla kierroksella TPS:lle otteluvoitoin 3–0 ja putosi SM-liigan finaaleista. Kärppien kausi päättyi tappioon pronssiottelussa Tampereen Ilvestä vastaan. Kukkonen pelasi kaikki Kärppien pudotuspeliottelut ja teki yhdeksässä ottelussa tehot 0+2.
Kaudella 2001–2002 Kärpät sijoittui SM-liigan runkosarjassa kuudenneksi ja selvisi kirkkaasti mukaan pudotuspeleihin. Runkosarjassa Kukkonen pelasi 55 ottelua tehden kaksi maalia ja yhteensä 8 tehopistettä. Kärppien hyvä runkosarjavire ei kuitenkaan jatkunut pudotuspeleissä, vaan Jokerit voitti joukkueen puolivälierissä ja otti samalla revanssin edelliskauden avauskierroksen tappiosta. Kukkonen pelasi Kärppien puolustuksessa pudotuspeleissä neljä ottelua, joissa hän syötti kolme maalia.
Kausi 2002–2003 oli sekä Kukkoselle että Kärpille menestys. Kärpät pelasi loppuottelusarjassa, jossa se kuitenkin joutui taipumaan Tapparalle otteluvoitoin 3–0. Tehopisteet 6+12=18 runkosarjassa tehnyt ja seuransa kapteenina toiminut 21-vuotias Kukkonen valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Lisäksi hänet palkittiin SM-liigan tehopelaajalle annettavalla Matti Keinonen -palkinnolla.
Ura > NHL-varaus ja tulokaskausi Chicago Blackhawksissa (2003–2004)

Onnistuneen SM-liigakauden jälkeen Chicago Blackhawks varasi Kukkosen viidennellä kierroksella 151. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa kesällä 2003.
NHL-kaudella 2003–2004 Kukkonen pelasi runkosarjassa vain 10 ottelua ja vietti kauden pääosin Chicagon AHL-liigan farmiseura Norfolk Admiralsissa. Admiralsissa Kukkonen kuitenkin pelasi hyvin tehden 59 ottelussa 14 pistettä. Kesällä 2004 Kukkonen ja Chicago purkivat sopimuksensa, osittain lähestyvän NHL:n työsulun takia, ja Kukkonen palasi kaudelle 2004–2005 takaisin Kärppiin.
Ura > Paluu Kärppiin

Kärppiin kaudelle 2004–2005 palannut Kukkonen pelasi SM-liigan runkosarjassa 55 ottelua tehoin 5+13=18. NHL:n työsulku toi SM-liigaan monia Pohjois-Amerikan huippupelaajia, kuten Saku Koivun, joka edusti kaudella kasvattajaseuraansa TPS:ää. Kukkonen oli Kärppien kauden suurin tähti ja loppuotteluun tiensä pelannut joukkue kukisti finaaleissa Jokerit otteluvoitoin 3–1 ja voitti Suomen mestaruuden. Kärppien varakapteeni Kukkonen keräsi pudotuspeleissä kaksi tehopistettä 12 ottelussa.
Huolimatta pelien jatkumisesta NHL:ssä Kukkonen pelasi kauden 2005–2006 SM-liigassa. Hän oli Kärppien kapteeni ja teki runkosarjassa oman piste-ennätyksensä, tehot 11+16=27. Kukkonen valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen toistamiseen urallaan ja palkittiin myös parhaan puolustajan Pekka Rautakallio -palkinnolla. Kärpät pelasi jälleen pudotuspeleissä ja voitti tällä kertaa SM-pronssia, mikä oli Kukkosen uran toinen SM-mitali.
Ura > Chicago Blackhawks ja Philadelphia Flyers

Loistava SM-liigakausi avasi Kukkoselle ovet takaisin NHL:ään ja hän palasi Chicagoon kaudelle 2006–2007 yksivuotisella sopimuksella. Kukkonen teki ensimmäisen NHL-maalinsa 25. lokakuuta 2006 Colorado Avalanchea vastaan pelatussa ottelussa. Hän ehti pelata Blackhawksissa 54 ottelua tehopistein 5+9=14, ennen kuin hänet kaupattiin Philadelphia Flyersiin kolmen joukkueen välisessä kaupassa. Vaihdossa Chicago sai Philadelphialta laitahyökkääjä Kyle Calderin, jonka seura kuitenkin kauppasi välittömästi Detroit Red Wingsiin saaden vaihdossa Jason Williamsin.
Philadelphiassa Kukkonen sai puolustajaparikseen Joni Pitkäsen, joka oli pelannut Kukkosen kanssa myös Kärpissä. Loppukaudella Kukkonen pelasi Flyersissä 20 ottelua, joissa hän ei onnistunut tekemään pisteitä. Seuraava kausi 2007–2008 oli Philadelphia Flyersiltä varsin menestyksekäs. Se pelasi hienon runkosarjan ja selvitti tiensä pudotuspeleissä aina konferenssifinaaleihin ja pelasi paikasta loppuottelussa, mutta joutui kuitenkin lopulta taipumaan Pittsburgh Penguinsille. Runkosarjassa Kukkosen pisteet olivat 1+4=5 ja pudotuspeleissä 0+2=2. Kukkonen pelasi runkosarjassa 53 ottelua ja pudotuspeleissä 14 ottelua.
Alkukaudella 2008–2009 Kukkonen edusti Flyersin AHL-farmiseura Philadelphia Phantomsissa 26 ottelussa. Flyersissa hän pelasi 22 ottelua mutta joukkue ei päässyt pudotuspeleihin ja Kukkonen palasi NHL-kauden jälkeen farmiseuraan pelaamaan neljä pudotuspeliottelua tehden niissä kaksi maalia.