stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruotsin ralli 1991

|  Ruotsin ralli 1991 |
| --- | --- |
 2. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 1991. 
Ajankohta:  16. – 18. helmikuuta 1991
Pituus:  29 erikoiskoetta, 519,90 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Kenneth Eriksson    Staffan Parmander  (Mitsubishi Ralliart Europe)
Toinen:   Mats Jonsson    Lars Bäckman  (Toyota Team Europe)
Kolmas:   Markku Alén    Ilkka Kivimäki  (Subaru Rally Team Europe)
Ruotsin ralli 1991 (viralliselta nimeltään 40. International Swedish Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1991. Kilpailu järjestettiin 16. – 18. helmikuuta 1991. Kilpailu oli kauden toinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 519,9 kilometriä.
Kilpailu kuului vain kuljettajien MM-sarjaan (ei valmistajien MM-sarjaan). Kilpailuun lähti 108 autokuntaa, joista 74 pääsi maaliin.
Tulokset

| Sija> Yleiskilpailu | Kuljettaja> Yleiskilpailu | Kartanlukija> Yleiskilpailu | Auto> Yleiskilpailu | Aika> Yleiskilpailu | Ero> Yleiskilpailu | Yleiskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Kenneth Eriksson |  Staffan Parmander | Mitsubishi Galant VR-4 | 4:56.16 | 0.0 |  |
| 2. |  Mats Jonsson |  Lars Bäckman | Toyota Celica GT-4 (ST165) | 4:56.36 | +0.20 |  |
| 3. |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Subaru Legacy RS | 4:57.20 | +1.04 |  |
| 4. |  Ingvar Carlsson |  Per Carlsson | Mazda 323 GT-X | 5:01.55 | +5.39 |  |
| 5. |  Lasse Lampi |  Pentti Kuukkala | Mitsubishi Galant VR-4 | 5:02.57 | +6.41 |  |
| 6. |  Björn Johansson |  Anders Olsson | Mazda 323 GT-X | 5:05.36 | +9.20 |  |
| 7. |  Hannu Mikkola |  Johnny Johansson | Mazda 323 GT-X | 5:06.10 | +9.54 |  |
| 8. |  Per Eklund |  Jan-Olof Bohlin | Lancia Delta HF Integrale 16v | 5:06.58 | +10.42 |  |
| 9. |  Didier Auriol |  Bernard Occelli | Lancia Delta HF Integrale 16v | 5:08.59 | +12.43 |  |
| 10. |  Leif Asterhag |  Claes Billstam | Toyota Celica GT-4 (ST165) | 5:10.25 | +14.09 |  |
Lähde:
Saint-Cloud’n palatsi

Saint-Cloud’n palatsin päärakennus, piirros noin vuodelta 1720.
Palatsi ympäristöineen, Étienne Allegrainin tekemäksi oletettu maalaus vuodelta 1675.
Saint-Cloud’n palatsi (ransk. Château de Saint-Cloud) oli Pariisin länsipuolella Saint-Cloud’ssa Seinen rannalla sijainnut kuninkaallinen ja keisarillinen palatsi. Se oli ensimmäisen ja toisen keisarikunnan aikana yksi Ranskan hallitsijan tärkeimmistä residensseistä. Itse palatsi tuhoutui vuonna 1870, mutta sen puutarha on säilynyt ja tunnetaan nykyään puistona nimellä Parc de Saint-Cloud.
Historia

Ranskan kuningatar Katariina de’ Medici lahjoitti alueen vuonna 1577 italialaiselle Jérôme de Gondille, joka rakennutti paikalle Hôtel d’Aulnay -nimisen huvilan. Ranskan kuningas Henrik III murhattiin täällä vuonna 1589 hänen piirittäessään Pariisia sisällissodan aikana. Gondin suku omisti talon vuoteen 1654, minkä jälkeen se siirtyi pankkiiri Barthélemy Hervartille. Ranskan kuningas Ludvig XIV osti sen vuonna 1658 kesäasunnoksi veljelleen Orléansin herttua Filipille. Rakennus laajennettiin palatsiksi pääosin vuosina 1676–1678 arkkitehti Antoine Le Pautren suunnitelmien mukaan, mutta julkisivuihin tehtiin vielä myöhemmin arkkitehti Jules Hardouin-Mansartin suunnittelemia muutoksia. Maisema-arkkitehti André Le Nôtre suunnitteli palatsin ympärille 460 hehtaarin laajuisen puiston, johon kuului muun muassa suuri keinotekoinen vesiputous, grande cascade. Palatsin sisustamiseen osallistui taidemaalari Pierre Mignard. Saint-Cloud’n palatsi oli yli sadan vuoden ajan kuninkaallisen Orléansin suvun omistuksessa. Vuonna 1785 kuningas Ludvig XVI osti sen vaimolleen kuningatar Maria Antoinettelle. Arkkitehti Richard Mique suunnitteli palatsille uuden sisustuksen.
Ensimmäisen tasavallan aikana kansalliskonventti päätti vuonna 1793, että Saint-Cloud’n palatsia ja puistoa tulisi ylläpitää valtion varoilla kansan käytössä. Napoleon Bonaparten marraskuussa 1799 valtaan nostanut brumairekuun 18. päivän vallankaappaus tapahtui Saint-Cloud’ssa: parlamentin molemmat kamarit oli kutsuttu kokoontumaan palatsin alueella, vanhojen neuvosto Apollon-salissa ja viidensadan neuvosto orangeriassa, jolloin Napoleonia tukeneet sotilaat piirittivät kokousedustajat ja pakottivat heidät hyväksymään vallanvaihdoksen. Vuodesta 1801 Saint-Cloud’n palatsi oli Napoleonin pääasunto. Napoleon julisti siellä keisarikunnan perustetuksi toukokuussa 1804. Myös Napoleonin ja hänen toisen vaimonsa Marie Louisen vihkiäisseremonia vietettiin Saint-Cloud’ssa vuonna 1810. Napoleonin kukistuttua Pariisin antautumissopimus allekirjoitettiin Saint-Cloud’ssa heinäkuussa 1815.
Bourbon-restauraation ja heinäkuun monarkian aikana Saint-Cloud’n palatsi oli kuninkaan käytössä, mutta ei tämän pääasuntona. Kaarle X kuitenkin allekirjoitti siellä vuoden 1830 heinäkuun ordonanssit. Toisen keisarikunnan perustamisen jälkeen Napoleon III palautti palatsin entiseen loistoonsa ja teki siitä yhden virallisista residensseistään, jossa hän vastaanotti korkea-arvoisia vieraita. Hänet julistettiin siellä keisariksi marraskuussa 1852 ja siellä hän myös allekirjoitti sodanjulistuksen Preussille heinäkuussa 1870. Saksalaiset joukot miehittivät palatsin Ranskan–Saksan sodan aikana 19. syyskuuta 1870 ryhtyessään piirittämään Pariisia. Palatsi tuhoutui, kun ranskalaisten läheisestä Mont Valérienin linnakkeesta ampumat palokranaatit sytyttivät sen tuleen 13. lokakuuta 1870. Rauniot purettiin kolmannen tasavallan aikana vuonna 1891, koska ne muistuttivat kukistetusta keisarikunnasta.
Nykytila

Saint-Cloud’n palatsista ovat säilyneet puutarha ja ulommat rakennukset, joita käyttää nykyään École normale supérieure. Paikalla on myös museo. Puretun palatsin osia myytiin ulkomaille, ja niitä päätyi useisiin muihin rakennuksiin: yksi päätykolmio on Bulgarian entisessä kuninkaallisessa kesäasunnossa Evksinogradissa, pääportaikon reliefikoristeet kuninkaallisessa Laekenin linnassa Belgiassa ja pääsisäänkäynnin ristikkoportti Château de la Puntassa Ajacciossa.
Vuonna 2006 perustettiin yhdistys, joka haluaa rakentaa Saint-Cloud’n palatsin uudelleen. Palatsi rakennettaisiin yksityisen rahoituksen turvin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Cloud’n palatsi Wikimedia Commonsissa
Domaine national de Saint-Cloud (ranskaksi)
Arne Haapakoski : Saint Cloud. Keisariajan kesälinna Seinen rannalla, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 18.05.1930, nro 20, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Palatsi tulipalon jälkeen vuonna 1870.
Palatsin sijaintipaikka vuonna 2014.
Konsta Saajanto

| Konsta Saajanto |
| --- | --- |
 Saajanto Tubeconissa 2018.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Taikuri Konde, hurhur
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1997 (ikä 27) Oulu
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  tubettaja
Muut tiedot
Aktiivisena:  2013–
Tyyli:  Komedia
Järjestö:  United Screens
Aiheesta muualla
Kotisivu
Konsta Joonas Aleksi Saajanto (5. kesäkuuta 1997 Oulu), tunnettu käyttäjänimellään HurHur, on alun perin oululainen tubettaja, jonka Youtube-kanavalla on heinäkuussa 2024 yli 266 tuhatta tilaajaa ja yli 72 miljoonaa katselukertaa. Saajannolla on myös omat vaatemerkit ”Romuna” ja ”Kek”. Hänet tunnetaan nykyisin myös kanavalta Iha Just Imus, jolle hän lataa videoita yhdessä Olli Litmasen kanssa.
Ura

Saa­jan­to aloit­ti tu­bet­ta­mi­sen vi­de­oi­mal­la tai­ka­temp­pu­ja van­hal­le Tai­ku­ri Kon­de -ka­na­val­leen. Myö­hem­min hän kiin­nos­tui pe­li­vi­de­ois­ta ja pe­rus­ti vi­de­oi­ta var­ten uu­den HurHurGa­mes-ka­na­van. Ka­na­van sisällön muututtua Saajanto vaihtoi kanavan nimeksi HurHur. Hänen kanavansa suosio kasvoi nopeasti vuonna 2016, kun hän latasi kanavalleen Illuminati-videoita, joissa hän parodioi salaliittoteorioita.
Kanavan kasvua kiihdyttivät myöhemmin useat muutkin sarjat. Esimerkiksi nuorille suunnattu uutisohjelma SOS, sekä VKKV (Viimeksi Käskin Kuvaamaan Videon) jossa Saajanto reagoi seuraajiensa lähettämiin videoihin.
Kanavan suosituimmilla videoilla, kuten Joululaulu, Fortnite Biisi ja Pidä pääsi 24h on yli kaksi miljoonaa katselukertaa.
Ura > Iha Just Imus

Syyskuussa 2019 Saajanto perusti uuden YouTube-kanavan Olli Litmasen kanssa käyttäjänimellä Iha Just Imus. Kanava keräsi kolmessa kuukaudessa yli 100 000 tilaajaa ja on nykyisin yksi katsotuimmista suomenkielisistä YouTube-kanavista.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Vuosi | Palkintogaala | Kategoria | Kanava | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | Shortland YLE | Vuoden tekijä | HurHur | Ehdokkuus |
| 2019 | Shortland YLE | Vuoden tekijä | HurHur | Ehdokkuus |
| 2020 | Grand One | Paras digitaalinen sisältömarkkinointi | HurHur | Ehdokkuus |
| 2020 | Grand One | Paras vaikuttajamarkkinointi | HurHur | Kunniamaininta |
| 2020 | Creator Awards | Vuoden viihdekanava | Iha Just Imus | Voitto |
| 2022 | Tubecon Awards | Vuoden viihdekanava | Iha Just Imus | Voitto |
| 2022 | Creator Awards | Vuoden trendaavin | Iha Just Imus | Ehdokkuus |
| 2024 | Tubecon Awards | Vuoden Viihde | Iha Just Imus | Voitto |
| 2024 | Tubecon Awards | Vuoden Video | Iha Just Imus | Ehdokkuus |
| 2024 | Tubecon Awards | Vuoden YouTube-vaikuttaja | Iha Just Imus | Voitto |
Palkinnot ja ehdokkuudet > Videot

| Vuosi | Palkintogaala | Kategoria | Kanava | Video | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | Tubecon Awards | Vuoden komediavideo | HurHur |  | Voitto |
| 2019 | Tubecon Awards | Vuoden kaupallinen yhteistyö | HurHur | Pidä pääsi 24h | Voitto |
| 2024 | Tubecon Awards | Vuoden Video | Iha Just Imus | Ota kiinni ja voita 10 000 € | Ehdokkuus |
Saajannon työ palkittiin Tubecon-tapahtumassa vuonna 2018 vuoden komediavideo -palkinnolla ja 2019 vuoden kaupallinen yhteistyövideo -palkinnolla sekä Creator Awards Finland -gaalassa Vuoden viihdekanava -palkinnolla. Lisäksi hän on ollut kahdesti ehdokkaana YLEn järjestämässä Shortland -videokilpailussa.
YouTube julkaisi listan vuoden trendaavimmista musiikkivideoista vuoden 2019 lopussa, jossa 5. sijalla oli Saajannon ♪ NikojaSanttu Diss Track - HurHur ft. MiskaMH.
Liikenneturvan kanssa yhteistyössä tehty musiikkivideo Pidä pääsi 24h - HurHur ft. NikojaSanttu keräsi vuodessa yli miljoona näyttökertaa, sekä palkittiin vuoden kaupallisena yhteistyönä.
Musiikkiura

Saajanto on julkaissut paljon huumoripitoista musiikkia omalle Youtube-kanavalleen, sekä albumin Bägillinen Bägereitä vuonna 2019, joka koostuu enimmäkseen YouTubeen julkaistujen kappaleiden remasteroiduista versioista.
Lisäksi Saajanto kuuluu EQUO-nimiseen ruotsinkieliseen poikabändiin, johon Saajannon lisäksi kuuluvat Simo Judin, Buliel ja Gudomsligh€t. Yhtye on julkaissut neljä kappaletta: Jättebra, Tänker På Dig, Jag Talar Inte Svenska ja Rannalle. Hän on julkaissut myös artistinimellä Hur kappaleen Kiihdytän kai.
Maria Amalia (Ranskan kuningatar)

Maria Amalia, Louis Hersentin maalaama muotokuva vuodelta 1836.
Maria Amalia (ransk. Marie-Amélie Thérèse de Bourbon; 26. huhtikuuta 1782 Caserta, Molempain Sisiliain kuningaskunta – 24. maaliskuuta 1866 Esher, Surrey, Iso-Britannia) oli Ranskan kuninkaan Ludvig Filip I:n puoliso ja Ranskan viimeinen kuningatar.
Elämä

Maria Amalia oli syntyjään Molempain Sisiliain kuningaskunnan prinsessa. Hänen vanhempansa olivat kuningas Ferdinand I ja itävaltalaissyntyinen kuningatar Maria Karoliina. Vallankumouksen aikana teloitettu Ranskan kuningatar Maria Antoinette oli Maria Amalian täti.
Maria Amalia sai uskonnollisen kasvatuksen eikä osoittanut kiinnostusta politiikkaan. Molempain Sisiliain kuningasperhe joutui pakenemaan Napoleonin sotien aikana kahdesti Napolista Palermoon Sisilian saarelle, minkä lisäksi Maria Amalia asui vuosina 1800–1802 äitinsä kanssa Itävallan hovissa. Sisiliassa hän tutustui niinikään maanpaossa eläneeseen Orléansin herttua Louis Philippeen (Ludvig Filip), ja he menivät naimisiin Palermossa 25. marraskuuta 1809. He asettuivat Ranskaan Napoleonin kukistuttua vuonna 1814, pakenivat Englantiin satapäiväisen keisarikunnan aikana vuonna 1815 ja palasivat Ranskaan vuonna 1817.
Ludvig Filipistä tuli Ranskan kuningas ja Maria Amaliasta kuningatar vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen seurauksena. Maria Amalia pelkäsi uutta vallankumousta ja vältteli julkista elämää. Kun Ludvig Filip syöstiin vallasta vuoden 1848 helmikuun vallankumouksessa, syrjäytetty kuningaspari pakeni jälleen Englantiin. Maria Amalia asui loppuikänsä Englannin Claremontissa.
Maria Amalia on haudattu miehensä kanssa Dreux’n kuninkaalliseen kappeliin Ranskaan. Maria Amalian päiväkirjat julkaistiin kahdessa osassa vuosina 1938–1943.
Lapset

Maria Amalialle ja Ludvig Filipille syntyi kymmenen lasta: nuorena kuollut kruununprinssi Ferdinand-Philippe (1810–1842), prinsessa Louise d’Orléans (1812–1850), josta tuli Leopold I:n puolisona Belgian kuningatar, kuvanveistäjä Marie d’Orléans (1813–1839), Nemoursin herttua Louis d’Orléans (1814–1896), prinsessa Clémentine d’Orléans (1817–1907), Joinvillen prinssi François d’Orléans (1818–1900), Aumalen herttua Henri d’Orléans (1822–1897), Montpensier’n herttua Antoine d’Orléans (1824–1900) sekä lapsina kuolleet prinsessa Françoise (1816–1818) ja prinssi Charles (1820–1828).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maria Amalia (Ranskan kuningatar) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Ludvig Filip (kesk.), Maria Amalia (oik.) ja heidän lapsensa, tuntemattoman taiteilijan maalaus 1830-luvulta.
Härjedalinnurmikka

| Härjedalinnurmikka> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Kladi::  Commelinids
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Nurmikat Poa
Laji::  alpigena × alpina
Synonyymit
 Poa × herjedalica Harry Sm. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Härjedalinnurmikka (Poa alpigena × alpina eli Poa × herjedalica) on nurmikoiden sukuun kuuluva arktinen heinäristeymä, jonka kantalajit ovat tunturi- ja pohjannurmikka. Pohjannurmikkaan verrattuna sillä on rönsyt, jotka erkaantuvat tyvitupesta. Tunturinurmikkaan verrattuna sillä on tiheään mätästävä kasvutapa. Härjedalinnurmikan kukintona on leveä röyhy, se on siitepölytön ja itusilmullinen.
Pohjoismaissa härjedalinnurmikka on harvinainen ja sitä esiintyy Skandien vuoristossa eteläisestä Norjasta Ruijaan. Suomessa sitä kasvaa Enontekiöllä Kilpisjärven seudun tuntureilla. Se kasvaa kosteilla niityillä, rannoilla, lumenviipymillä ja jäätiköiden reunoilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Poa alpigena × alpina
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Poa x herjedalica (myös suomenkielinen nimi mainittu)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q15514136  GBIF: 4121143  IPNI: 417184-1  Open Tree of Life: 3950741  Plant List: kew-434986  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:417184-1  Tropicos: 25534730  WFO: wfo-0000891309
RAC-ralli 1983

|  RAC-ralli 1983 |
| --- | --- |
 12. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1983. 
Ajankohta:  19.–23. marraskuuta 1983
Pituus:  59 erikoiskoetta, 797,19 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Stig Blomqvist    Björn Cederberg  (Audi Sport UK)
Toinen:   Hannu Mikkola    Arne Hertz  (Audi Sport)
Kolmas:   Jimmy McRae    Ian Grindrod  (Rothmans Opel Rally Team)
RAC-ralli 1983 (viralliselta nimeltään 39. Lombard RAC Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1983. Kilpailu järjestettiin 19.–23. marraskuuta 1983 Bathissa. Kilpailu oli kauden viimeinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 797,19 kilometriä.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Stig Blomqvist |  Björn Cederberg | Audi Quattro A2 | 8:50.28 | 0.0 |  |
| 2. |  Hannu Mikkola |  Arne Hertz | Audi Quattro A2 | 9:00.21 | +9.53 |  |
| 3. |  Jimmy McRae |  Ian Grindrod | Opel Manta 400 | 9:12.19 | +21.51 |  |
| 4. |  Lasse Lampi |  Pentti Kuukkala | Audi Quattro A2 | 9:16.57 | +26.29 |  |
| 5. |  Russell Brookes |  Mike Broad | Vauxhall Chevette 2300 HSR | 9:19.01 | +28.33 |  |
| 6. |  John Buffum |  Neil Wilson | Audi Quattro A2 | 9:21.16 | +30.48 |  |
| 7. |  Juha Kankkunen |  Juha Piironen | Toyota Celica TCT | 9:31.49 | +41.21 |  |
| 8. |  Kalle Grundel |  Reinhard Michel | Volkswagen Golf GTI | 9:38.20 | +47.52 |  |
| 9. |  Mikael Sundström |  David Orrick | Opel Ascona | 9:42.18 | +51.50 |  |
| 10. |  Mats Jonsson |  Johnny Johansson | Opel Ascona B | 9:45.07 | +54.39 |  |
Lähde:
Aiheesta muualla

Rally-Maps.com (englanniksi)
Osakilpailut MM-rallikaudella 1983
Monaco
Ruotsi
Portugali
Kenia
Ranska
Kreikka
Uusi-Seelanti
Argentiina
Suomi
Italia
Norsunluurannikko
Yhdistynyt kuningaskunta
Rallin maailmanmestaruussarjan Walesin rallit
| --- | --- |
1970-luku:   1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980-luku:   1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990-luku:   1990  1991  1992  1993  1994  1995  1997  1998  1999 
2000-luku:   2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010-luku:   2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019
Mark (nimi)

| Mark |
| --- | --- |

Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  25. huhtikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Markku, Markus
Vastineita eri kielissä:  Marc, Marco, Marek
Nimen alkuperä:  Marcus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mark on miehen etunimi. Se on lyhentymä latinalaisperäisestä nimestä Marcus ja käytössä varsinkin englanninkielisissä maissa sekä Pohjois­maissa, Alanko­maissa ja Venäjällä.
Suomessa nimi Mark on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 1 960 henkilölle. Markin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 25. huhtikuuta.
Kuvitteellisia Mark-nimisiä

Mark Hoffman, elokuvasarjassa Saw
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mark (nimi) Wikimedia Commonsissa
Rico Henry

Rico Henry syyskuussa 2015.
Rico Henry (s. 8. heinäkuuta 1997 Birmingham) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia.
Henry nousi Englannin ykkösliigassa tuolloin pelanneeseen Walsallin edustusjoukkueeseen joulukuussa 2014. Hän pelasi joukkueessa 46 liigaottelua ja keväällä 2016 kaksi nousukarsintaottelua. Maaleja hän teki kaksi. Lisäksi hän pelasi neljä FA Cupin ja kolme liigacupin ottelua ja teki jälkimmäisissä yhden maalin, joka oli voittomaali mestaruussarjan kärkipään joukkueisiin kuulunutta Brightonia vastaan.
Henry siirtyi elokuussa 2016 mestaruussarjassa tuolloin pelanneeseen Brentfordiin. Ensimmäisellä sarjakaudellaan hän pelasi 12, toisella kahdeksan ja kolmannella 14 liigaottelua ensin olkapäävamman ja sitten polvivamman pidettyä hänet pitkään poissa kentiltä. Ensimmäisen mestaruussarjamaalinsa hän teki tammikuussa 2019 Stokea vastaan. Kaudella 2019–2020 Henry pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki 46 sarjaottelua ja lisäksi kaikki kolme nousukarsintaottelua, joista viimeinen Fulhamia vastaan päättyi tappioon. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 30 sarjaottelua ja teki maalin lokakuussa Lutonia vastaan. Nousukarsinnassa hän pelasi vain ensimmäisessä ottelussa eikä ollut kokoonpanossa kahdessa jälkimmäisessä ottelussa, joiden voittojen myötä Brentford nousi Valioliigaan.
Henry pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa 13. elokuuta 2021 Arsenalia vastaan. Hän pelasi Brentfordin maalein 2–0 voittamassa ottelussa täydet minuutit. Hän pelasi ensimmäisellä valioliigakaudellaan 34 ottelua, jotka yhtä lukuun ottamatta avauskokoonpanossa, ja teki maalin marraskuussa peräkkäisissä otteluissa Norwichia ja Newcastlea vastaan sekä toukokuussa Evertonia vastaan. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 37 valioliigaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa. Kaudella 2023–2024 hän pelasi kauden viisi ensimmäistä valioliigaottelua, minkä jälkeen oli polvivamman vuoksi loppukauden sivussa. Hän ei ole pelannut kaudella 2024–2025 otteluakaan 17. joulukuuta mennessä.
Henry on pelannut Englannin alle 19- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa.
Suomen Nato-keskustelu

Suomen tasavallan lippu
Naton lippu
Suomen pääministeri Sanna Marin ja Naton pääsihteeri Jens Stoltenberg Helsingissä 25. lokakuuta 2021.
Suomen Nato-keskustelu oli 1990-luvulta Suomen Nato-jäsenyyteen käynnissä ollut julkinen yhteiskunnallinen keskustelu Suomen suhteesta sotilasliitto Natoon. Keskustelu kiivastui Venäjän hyökättyä Ukrainaan, ja Suomi liittyi sotilasliiton täysjäseneksi huhtikuussa 2023.
12. toukokuuta 2022, alle kaksi kuukautta Venäjän Ukrainan-hyökkäyksen alkamisesta, Suomen tasavallan presidentti Sauli Niinistö ja pääministeri Sanna Marin kertoivat kannattavansa Suomen Nato-jäsenyyttä. Jäsenyyshakemuksen eduskuntakäsittely alkoi maanantaina 16. toukokuuta. Eduskunta varautui käymään Nato-jäsenyyden lähetekeskustelun samana päivänä. 17. toukokuuta Suomi jätti Naton jäsenhakemuksen Brysseliin. Kesäkuun 2022 kyselyn mukaan 79 prosenttia suomalaisista kannatti Nato-jäsenyyttä.
Suomen Nato-jäsenyys hyväksyttiin Brysselissä 4. huhtikuuta 2023. Suomesta tuli Naton 31. jäsenvaltio.
Suomen ulkopolitiikan historiaa > Toisen maailmansodan jälkeinen aika ja kylmä sota

Suomi joutui katkaisemaan suhteensa Saksaan toisen maailmansodan lopulla. Sodan päätyttyä ulkopolitiikan tavoitteeksi tuli luoda riittävän hyvät suhteet Neuvostoliittoon, jottei Suomi joutuisi sotaan itänaapurinsa kanssa. Suomen hallitus kieltäytyi Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain suhteita kiristäneestä Yhdysvaltain tarjoamasta Marshall-avusta vedoten huteriin kansainvälisiin suhteisiinsa. Pian tämän jälkeen tehtiin Suomen ja Neuvostoliiton välinen YYA-sopimus, joka lähensi valtioita poliittisesti. Idän suhteet olivat melko vakaat muutamia lyhyempiaikaisia viilenemisiä lukuun ottamatta. Ulkopolitiikassa noudatettiin niin sanottua Paasikiven–Kekkosen linjaa. Kylmän sodan ulkopolitiikkaa leimasi niin sanottu ”suomettuminen”, jossa Suomen ulkopolitiikka tapahtui pitkälti Neuvostoliiton suurvaltapolitiikan ehdoilla. Tämä tarkoitti esimerkiksi sitä, että Suomi pystyi lisäämään ulkopoliittista aktiivisuuttaan vain alueilla, joilla ei esiintynyt kahden suurvallan välisiä eturistiriitoja. Ulkopoliittisen liikkumavaran puitteissa Suomi pääsi kuitenkin integroitumaan länsimaisille markkinoille liittymällä useisiin kansainvälisiin talousjärjestöihin.
Suomen ulkopolitiikan historiaa > Naton salainen armeija

Yleisradion dokumentissa Kylmän sodan suomalaisagentit vahvistettiin jo aikaisemmin paljastuneet tiedot Länsi-Euroopassa toimineen Gladio-vastarintaverkoston toiminnasta myös Suomessa. Vaikutusvaltaiset sotilaspoliittiset piirit vakoilivat muun muassa Urho Kekkosta ja Neuvostoliittoa CIA:n ja Naton laskuun. Taustalla oli myös Britannian ulkomaiden vakoilusta vastaava MI6.
Gladion tarkoituksina oli saada vasemmisto vaikuttamaan väkivaltaiselta. Niin sanottu stay behind -organisaatio perustettiin toisen maailmansodan jälkeen. Länsivaltojen näkemyksen mukaan Neuvostoliitto uhkasi Suomea Euroopan maista eniten, ja ne halusivat näin varautua Neuvostoliiton hyökkäykseen ja suojella Eurooppaa enemmältä kommunismilta.
Nato-henkinen vastarintaverkosto ulotti toimintansa myös Suomeen. Nato johti ja koordinoi Gladio-maiden toimintaa, ja suomalaiset upseerit vierailivat salaa Naton päämajassa Brysselissä. Kirjailija ja toimittaja Jukka Rislakin mukaan länsimaiden sponsoroimalla suomalaisella verkostolla oli radioita, räjähdysaineita ja aseita. Toiminta jatkui 1980-luvulle asti.
Vuonna 1991 Ruotsin lehdistö paljasti puolueettoman Suomen stay behind -armeijan päämajan olleen Tukholmassa. Tällöin puolustusministeri Elisabeth Rehn kutsui paljastuksia ”saduksi” ja luonnehti sitä ”uskomattomaksi tarinaksi, josta hän ei tiennyt mitään”. Myös Suomen armeijan tiedustelupäällikkönä toiminut kenraali Raimo Heiskanen antoi Yleisradiolle lausunnon, jonka mukaan Suomen sotilastiedustelulla ei ole ollut tietoa vastarintatoiminnasta.