MS-tauti
Etiologia

MS-potilaiden keskushermostossa eli aivoissa ja selkäytimessä on käynnissä dynaaminen prosessi, jossa tulehduspesäkkeitä muodostuu ja korjaantuu jatkuvasti. Magneettikuvissa näkyvää plakkia pidetään merkkinä tulehduksesta, joka vaurioittaa hermojen viejähaarakkeita ja tuhoaa niitä peittävän myeliinivaipan. Myeliini on rasvoista ja valkuaisaineista koostuva solukalvon osa, joka verhoaa hermosyitä parantaen niiden sähkönjohtavuutta. MS-tauti hävittää lisäksi hermoston tärkeitä tukisoluja, kuten myeliiniä muodostavia oligodendrosyyttejä. Näistä vaurioista seuraa heikentynyt kyky välittää hermoimpulsseja.. Laaja ja täydellinen myeliinikato ja siihen liittyvä hermosyyn eli aksonin katkeaminen aiheuttavat pysyviä oireita. Oireiden katoaminen pahenemisvaiheen jälkeen on parhaiten selitettävissä kudosturvotuksen vähentymisellä ja lopullisen vaurion lähellä olleiden, säikähdyksellä selvinneiden hermoratojen toiminnan elpymisellä.
Aivojen valkeaan aineeseen sekä selkäytimeen etenkin kaularangan alueelle muodostuu MS-taudissa plakkia, joka näkyy magneettikuvauksessa (MRI) radiosignaalin voimistumisena. Plakkia on kahdenlaista: tuoretta eli akuuttia sekä kroonista eli pitkään kehittynyttä. Tuoreet plakit ovat pyöreähköjä, ne kasvavat joka suuntaan ja niiden ympärillä oleva aivokudos saattaa olla turvonnut. Krooniset eli pitkään kehittyneet plakit ovat pitkulaisia. Magneettikuvauksessa löydetty MS-plakki ei korreloi kovin hyvin taudin oireiden kanssa ja tavallisissa magneettikuvissa näkyvien aktiivisten plakkien lukumäärä vähenee taudin edetessä. Taudin edetessä niin pitkälle, että se aiheuttaa jatkuvia oireita ja jatkuvasti etenevää toimintakyvyn heikkenemistä, T2-kuvassa näkyvien muutosten määrä alkaa tasapainottua, mutta aivojen surkastuminen ja koko keskushermoston alueella tapahtuva hermojen viejähaarakkeiden kato lisääntyvät lähes eksponentiaalisesti.
2010-luvun alussa havaittiin, että MS-potilailla esiintyy plakkia myös harmaassa aivoaineessa. Harmaassa aineessa näkyvä plakki on yleensä merkki kognitiivisten kykyjen heikkenemisestä. Harmaan aivoaineen katoa esiintyy etenkin taudin pidemmälle edenneessä muodossa.
MS-potilailla on todettu myös aivo-veriesteen heikentymistä ja hypoperfuusiota eli aivojen verenvirtauksen heikkenemistä. Sairauteen liittyvä aivokuoren hermosolujen mitokondrioiden etenevä toiminnanavajaus saattaa selittää oireistoon kuuluvan väsymyksen sekä sen, että pahenemisvaiheista toipuminen muuttuu ajan myötä yhä vaikeammaksi. Erään teorian mukaan oksidatiivisen stressin aiheuttama mitokondrioiden toimintahäiriö saattaisi olla jopa MS-taudin alkusyy. MS-potilaiden vaurioituneissa aksoneissa on havaittu myös glukoositransportterin toimintahäiriöitä.
Suurin osa tutkijoista pitää MS-tautia autoimmuunisairautena, jonka laukaisevat altistavat geenit yhdessä ympäristötekijöiden sekä ehkä myös tulehdusta aiheuttavien mikrobien kanssa. MS-taudin oireet näyttäisivät liittyvän osalla potilaita keskushermostosta verta poistavien kaulan jugularislaskimoiden tai azygoslaskimon synnynnäisiin rakennemuutoksiin, jotka heikentävät veren virtausta keskushermostossa.
MS-taudin perinnöllisyydestä tiedetään, että jos identtisistä kaksosista toinen sairastuu MS-tautiin, 30–40 prosentissa tapauksista toinenkin sairastuu. Konkordanssi näyttäisi olevan voimakkaampaa pohjoiseurooppalaisilla ja naisilla (joiden keskuudessa perinnölliset tekijät ovat tästä päätellen tärkeämpiä MS-taudin synnyssä). Perheenjäsenen sairastuminen MS-tautiin kymmenkertaistaa yksilön riskin sairastua itsekin MS-tautiin.
MS-taudille altistavia geenivariantteja näyttäisi olevan satoja, jotka liittyvät usein merkittävästi immunologisiin reaktioreitteihin ja eräisiin T-solutyyppeihin. MS-tautiriskiin liittyy ainakin HLA-geenejä. MS-taudin riskiä kasvattavat tietyt kaksi geeniä noin 30 prosentilla.
Ympäristötekijöiden osuus MS-taudin synnyssä on päätelty siitä, että taudin esiintymisessä on suurta maantieteellistä vaihtelua. Esimerkiksi tarttuvien bakteerien ja virusten on epäilty vaikuttavan taudin syntyyn. Myös ultraviolettisäteilyn pienempi saanti näyttää liittyvän MS-tautiin, mikä selittäisi sen, miksi tauti on yleisempää kauempana päiväntasaajasta. Ultraviolettisäteilyn vaikutus saattaa välittyä D-vitamiinin kautta, jolla on vaikutuksia immuunijärjestelmään.
MS-taudin synnystä on olemassa erilaisia hypoteesejä :
Neuraalinen hypoteesi, jonka mukaan MS-tauti saa alkunsa keskushermostossa tapahtuvasta tapahtumasta. Krooninen hermosolujen infektio saa aikaan antigeenien vapautumisen, immuunijärjestelmä herkistyy niille ja hyökkää keskushermostoa vastaan.
Keskushermostossa tapahtuu jostain syystä myeliiniä muodostavien oligodendrosyytti-solujen ohjelmoitua kuolemaa. Tästä seuraa tulehdusvaste ja immuunijärjestelmän herkistyminen.
Molekyylien samankaltaisuusilmiö. Jokin tartuntatautia aiheuttava virus saa aikaan immuunijärjestelmän herkistymisen. Viruksen antigeenit ovat saman kaltaisia kuin keskushermoston autoantigeenit, joten immuunijärjestelmä reagoi ristiin myös keskushermostoa vastaan.
Esimerkiksi virusinfektion seurauksena keskushermostosta vapautuu autoantigeenejä, joille auttaja-T-solut herkistyvät keskushermoston ulkopuolella (todennäköisesti imukudoksessa). Sitten auttaja-T-solut ja muut imusolut siirtyvät keskushermostoon. Tämä on erään oppikirjan mukaan nykyinen käsitys MS-taudin käynnistymisestä.
Immuunipuutoshypoteesi, jonka mukaan MS-tauti on immuunipuutostauti, joka johtuu immuunijärjestelmän puutteellisesta kyvystä eliminoida elimistöön päätyneitä mikrobeja.