stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viisi ässää ja muita kertomuksia
Aiheesta muualla

Teos kustantamon sivuilla[vanhentunut linkki].
| n k Mika Waltarin teokset |
| --- | --- |
Romaanit:  Suuri illusioni (1928)  Appelsiininsiemen (1931)  Mies ja haave (1933)  Sielu ja liekki (1934)  Palava nuoruus (1935)  Surun ja ilon kaupunki (1936)  Ihmeellinen Joosef (1938)  Kuka murhasi rouva Skrofin? (1939)  Komisario Palmun erehdys (1940)  Antero ei enää palaa (1940)  Kaarina Maununtytär (1942)  Rakkaus vainoaikaan (1943)  Tanssi yli hautojen (1944)  Sinuhe egyptiläinen (1945)  Mikael Karvajalka (1948)  Mikael Hakim (1949)  Neljä päivänlaskua (1949)  Nuori Johannes (kirjoitettu 1951, julkaistu 1981)  Johannes Angelos (1952)  Turms, kuolematon (1955)  Feliks onnellinen (1958)  Valtakunnan salaisuus (1959)  Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)  Ihmiskunnan viholliset (1964) 
Pienoisromaanit:  Multa kukkii  Vieras mies tuli taloon  Jälkinäytös  Ei koskaan huomispäivää  Fine van Brooklyn  Jokin ihmisessä  Sellaista ei tapahdu  Nainen tuli pimeästä  Ennen maailmanloppua  Kuun maisema  Kultakutri  Jäinen saari  Pariisilaissolmio  Ihmisen vapaus  Koiranheisipuu 
Muut proosateokset:  Jumalaa paossa  Kuolleen silmät  Yksinäisen miehen juna  Dshinnistanin prinssi  Siellä missä miehiä tehdään  Keisarin tekohampaat  Punainen Madonna  Älkää ampuko pianistia  Kiinalainen kissa  Aiotko kirjailijaksi?  Novelleja  Lähdin Istanbuliin  Vallaton Waltari  Ihmisen ääni  Lukittu laatikko ja muita kertomuksia  Kirjailijan muistelmia  Mika Waltarin mietteitä  Joulutarinoita  Matkakertomuksia  Viisi ässää 
Runot:  Lauluja saatanalle  Sinun ristisi juureen  Valtatiet  Muukalaislegioona  Runoja 1925–1945  22.30 – Pikajuna Viipuriin  Pöytälaatikko  Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978  Kieku ja Kaiku 
Näytelmät:  Jättiläiset ovat kuolleet  Isänmaan parhaat  Yö yli Euroopan  Elämämme parhaat vuodet  Kuriton sukupolvi  Akhnaton, auringosta syntynyt  Mies rakasti vaimoaan  Toimittaja rakastaa  Hämeenlinnan kaunotar  Yövieras  Sotilaan paluu  Maa on ikuinen  Tulevaisuuden tiellä  Hankala kosinta  Paracelsus Baselissa  Gabriel, tule takaisin  Rakas lurjus  Elämän rikkaus  Noita palaa elämään  Omena putoaa  Portti pimeään  Huhtikuu tulee  Kutsumaton (vieras)  Myöhästynyt hääyö  Viimeiset ihmiset  Pimeä komero  Miljoonavaillinki  Keisari ja senaattori  Mika Waltarin näytelmät 
Elokuva- käsikirjoitukset:  Sininen varjo  VMV 6  Vieras mies tuli taloon  Helmikuun manifesti  Oi, kallis Suomenmaa  Nuoria ihmisiä  Kulkurin valssi  Pikku Ilona ja hänen karitsansa  Onni pyörii  Tyttö astuu elämään  Tanssi yli hautojen  Nainen on valttia  Neljä rakkautta  Maailman kaunein tyttö  Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu
Viisilukujärjestelmä

Näyte mayojen seinäkirjoituksesta La Mojarrasta.
Viisilukujärjestelmä on kehittynyt kaksilukujärjestelmästä, kun puhuttuun kieleen otettiin lisää lukusanoja ja pienet luvut esitettiin sanoilla yksi, kaksi, kolme, neljä ja viisi. Lukusanan viisi saattoi monissa kielissä tarkoittaa myös sanaa käsi . Puhdasta viisilukujärjestelmää käyttäviä heimoja tunnetaan muun muassa Etelä-Amerikan intiaaneissa , mutta myös viitteitä sen esihistoriallisesta käytöstä tiedetään. Viisilukujärjestelmää ei pidä sekoittaa kantalukujärjestelmään, jossa kantalukuna on viisi. Myös roomalaisia numeroita voidaan pitää eräänlaisena viisilukujärjestelmänä.
Luku kaksitoista voitiin esittää sanomalla joko "viisi viisi kaksi" tai "kaksi viitosta ja kaksi lisää" tai "kaksi viitosta kaksi". Lukusanat lasketaan siten yhteen, jolloin lukusanontaa eli lukumerkintää voidaan pitää additiivisena merkintänä.
Historia

Varsin hyvin voidaan väittää, että viisilukujärjestelmä kehittyi alkeellisimmista 2− ja 3− lukujärjestelmistä, kun isommaksi yksiköksi otettiin käden kaikki sormet. Suuret lukumäärät ilmoitettiin "käsimäärien" lukumäärä ja montako "sormea" näiden lisäksi tarvittiin lisää.
Varhaisin tunnettu lukumerkintä lienee Karl Absolonin vuonna 1937 entisestä Tšekkoslovakian Věstonicesta löytämä noin 30 000 vuotta vanha suden luu, jonka sivulle on vedetty 20 ja 2 ja 30 viirua mahdollisesti merkitsemään joidenkin asioiden lukumäärää. Viidellä jaollisuus voi olla sattumaa, mutta toisaalta tutkijat ovat havaitsevinaan viiruissa ryhmittelyä.
Koska esihistoriasta ei ole jäänyt paljonkaan todisteita viisilukujärjestelmästä, tulee merkkejä siitä etsiä kirjoittavien kansojen käyttämistä menetelmistä. Keski-Amerikan mayat käyttivät pienille luvuille additiivista merkitsemistapaa, jossa yksiköt merkittiin pisteillä ja viitoset viivoilla. Näillä merkeillä merkittiin teksteissä luvut 1−20 varsin helposti. Muinaisilla kiinalaisilla sauvaluvuilla yksikkölukuja merkittiin viivalla, joten luvut 1−5 merkittiin yksinkertaisesti 1−5 pystyviivalla.
|   | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vaakaviivoin |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Pystyviivoin |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Viisilukujärjestelmä, joka käytti viittä lukusanaa ja mahdollisesti kirjoittaessaan lukuja toistamalla merkkejä, kohtasi suuremmilla luvuilla esittämisvaikeuksia. Monesti lukujärjestelmää vain laajennettiin eteenpäin joko 10−, tai 20−järjestelmäksi. Kiinalaiset merkitsivät luvut 6−9 käyttäen 1−4 pystyviivaa, jotka yhdistettiin poikittaisella viivalla, ja näin saatiin käyttöön "toista vitosta". Näitä uusia järjestelmiä kutsutaan 5−10−järjestelmiksi ja 5−20−järjestelmiksi. Täytyy vielä muistaa, että näiden rinnalla käytettiin myös 12− ja 60−järjestelmiä, jotka saattoivat ottaa vaikutteita 5−10− ja 5−20−järjestelmistä. Näitä kaikkia piirteitä voidaan vieläkin löytää Länsi-Eurooppalaisista kielistä ja tavoista laskea.
Mayojen steeloissa ja seinäkirjoituksissa käytetään viisilukujärjestelmää myös suurille luvuille.
Raimo Viitala

| Raimo Viitala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1932 Turku, Suomi
Kuollut: 16. lokakuuta 1991 (59 vuotta) Vammala
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Taidemaalari
Raimo Ensio Viitala (10. heinäkuuta 1932 Turku – 16. lokakuuta 1991 Vammala) oli suomalainen taidemaalari, kuvataidetoimittaja ja taidekriitikko.  Hän toimi Suomen kuvataideuutisten päätoimittajana ja Tyrvään Sanomien kuvataidetoimittajana. Lisäksi Viitala toimi kuvataideopettajana. Viitala pääsi taiteilijaeläkkeelle 1990.
Viitala opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1952–1955. Viitalan debyyttinäyttely oli Turussa vuonna 1956. Hän oli yksi turkulaisen Pro Arte 57 -taiteilijaryhmän perustajajäsenistä. Ryhmään kuuluivat turkulaistaiteilijat Alpo Jaakola, Olavi Vaarula, Max Salmi, Antti Lampisuo, Antti Nieminen ja Helge Stén. Uuden ryhmän ilmaisu oli läpileikkaus 1950-luvun lopulla vallinneista modernistisista taidesuunnista. Pro Arte 57 järjesti näyttelyitä vuosina 1957–1959. Viitala toimi myös Ryhmä 100 -ryhmässä vuodesta 1963.
Viitalan vanhemmat olivat taidemaalari Ensio Taneli Viitala ja parturikampaajayrittäjä Vilma Josefiina o.s. Toivonen. Hänen puolisonsa oli mielenterveydenhoitaja Ritva Anneli o.s. Perkiö.lähde?
Kirjallisuutta

Viitala, Raimo: Sydän-Sastamalan kuvataiteilijat.  Vammala:  Tyrvään seudun kotiseutuyhdistys, 1979.  ISBN 951-9279-08-3
Stanimir Stoilov

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Stanimir Kolev Stoilov
Syntymäaika: 13. helmikuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Haskovo, Bulgaria
Lempinimi: Murray
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  –1990 1990–1992 1992–1993 1993–1994 1994–1995 1995–1997 1997–1998 1998–2003 |  FK Haskovo  PFK Levski Sofia  Fenerbahçe SK  TsSKA Sofia  PFK Levski Sofia  SC Campomaiorense  PFK Slavija Sofia  PFK Levski Sofia |   |
Maajoukkue
| 1992–2000 |  Bulgaria | 14 (3) |
Valmennusura
2004–2008 2007 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2012–2014 2014–2018 2018–2019:  PFK Levski Sofia  Bulgaria  PFK Liteks Lovetš  Bulgaria  Anorthosis Famagusta  PFK Botev Plovdid  FK Astana  Kazakstan
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Stanimir Stoilov (bulg. Станимир Стоилов) (s. 13. helmikuuta 1967) on bulgarialainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Ura pelaajana

Stoilov aloitti jalkapallouransa pienessä kotikaupunkinsa seurassa FK Haskovossa. 1990 hän siirtyi suurseura PFK Levski Sofiaan, jossa pelasi kahden kauden ajan. 1992 hän siirtyi Turkkiin Fenerbahçeen, mutta palasi jo yhden kauden jälkeen takaisin kotimaahansa, tosin TsSKA Sofiaan. Yhden kauden jälkeen Stoilov palasi Levskiin, josta siirtyi 1995 portugalilaiseen SC Campomaiorenseen.
1997 Stoilov palasi Bulgariaan ja edusti yhden kauden PFK Slavija Sofiaa. 1998 hän palasi jälleen Levskiin, jossa pelasi uransa viimeiset vuodet päättäen aktiiviuransa vuonna 2003.
Bulgarian jalkapallomaajoukkuetta Stoilov edusti kahdeksan vuoden ajan. Hän pelasi kuitenkin vain 14 A-maaottelua ja tehden 3 maalia.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Bulgarian mestaruus (4): 1995, 2001, 2001, 2002
Bulgarian Cup (5): 1991, 1992, 2000, 2002, 2003
Ura valmentajana

Stoilov aloitti valmennusuransa jo pelaajavuosiensa lopulla toimien PFK Levski Sofian apuvalmentajana. Vuonna 2004 hän aloitti Levskin päävalmentajana ja johdatti seuraa menestyksekkäästi niin kotimaassa kuin eurokentilläkin. Stoilovin johdolla Levski eteni kaudella 2005/06 UEFA Cupissa puolivälieriin ja seuraavalla kaudella seurasta tuli ensimmäinen bulgarialaisseura Mestarien liigan lohkovaiheessa. Visiitti kansainvälisellä huipulla jäi kuitenkin lyhyeksi ja Levski olo lohkonsa jumbo jääden pisteittä. Tosin vastukset olivat huippuluokkaa Chelsean, FC Barcelonan ja SV Werder Bremenin muodossa.
Kotimaan kentillä Stoilov luotsasi Levskin mestariksi liigassa ja cupissa kahdesti. Hän toimi kesäkuussa 2007 myös lyhyen aikaa Bulgarian maajoukkueen valmentajana luotsaten joukkuetta kahdessa EM2008-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan. Molemmat ottelut päättyivät Bulgarian voittoon.
Toukokuussa 2008 Stoilov sai potkut Levski Sofiasta seuran jäätyä liigakakkoseksi. Pian potkujensa jälkeen Stoilov siirtyi PFK Liteks Lovetšin päävalmentajaksi. Tammikuussa 2009 hän allekirjoitti sopimuksen Bulgarian jalkapalloliiton kanssa ja hän luotsaa Bulgarian maajoukkuetta MM2010-karsintojen loppuun saakka.
Elokuussa 2009 Stoilov jätti tehtävänsä Liteks Lovetšin päävalmentajana seuran pudottua UEFA Europa Leaguen lohkovaiheesta.
Bulgaria lähti Stoilovin johdolla myös EM2012-karsintoihin, mutta sen hävittyä kahdessa ensimmäisessä ottelussa Englannille (4–0) ja Montenegrolle (0–1) Stoilov erosi tehtävistään.
Joulukuun lopussa 2010 Stoilov teki kauden loppuun ulottuvan sopimuksen kyproslaisen Anorthosis Famagustan kanssa.  Hän sai potkut tehtävästään syyskuussa 2011.
Joulukuussa 2012 Stoilovista tuli Bulgarian liigassa pelaavan PFK Botev Plovdidin päävalmentaja.  Stoilovin johdolla Botev eteni kaudella 2013/14 Bulgarian cupin finaaliin, mutta hävisi sen PFK Ludogorets Razgradille. Kesäkuussa 2014 Stoilov siirtyi FK Astanan päävalmentajaksi. Stoilovin johdolla seura nousi Kazakstanin liigassa kolmossijalta mestariksi. Astana eteni Eurooppa-liigassa karsintojen viimeiseen vaiheeseen, mutta hävisi Villarrealille. Kaudella 2015/16 Astana raivasi ensimmäisetä kertaa tiensä Mestarien liigan lohkovaiheeseen pudottamalla karsinnoissa HJK:n, APOELin ja NK Mariborin. Astana oli vahva kotijoukkue ja pelasi kotonaan tasapelit Galatasarayta, Atlético Madridia ja SL Benficaa vastaan. Pisteet eivät kuitenkaan riittäneet lohkon viimeistä sijaa korkeammalle. Kaudella 2015 Stoilov johdatti Astanan myös toiseen perättäiseen Kazakstanin mestaruuteen. Stoilovin johdolla Astana voitti kaikkiaan neljä perättäistä Kazakstanin mestaruutta, kunnes bulgarialainen jätti seuran kauden 2017 jälkeen.
Maaliskuussa 2018 Stoilovista tuli kaksivuotisella sopimuksella Kazakstanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Hän jätti tehtävänsä tammikuussa 2019.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Kazakstanin mestaruus (4): 2014, 2015, 2016, 2017
Kazakstanin cup: 2016
Kazakstanin supercup: 2015
Bulgarian mestaruus (2): 2006, 2007
Bulgarian Cup (3): 2005, 2007, 2009
Bulgarian Supercup (2): 2005, 2007
Viivakirjoahven

| Viivakirjoahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Huulikalamaiset Labroidei
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Alaheimo::  Kiklat Cichlinae
Suku::  Mesonauta
Laji::  festivus
Kaksiosainen nimi
 Mesonauta festivus  (Heckel, 1840) 
Synonyymit
 Mesonauta festiva 
Katso myös
   Viivakirjoahven Wikispeciesissä   Viivakirjoahven Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viivakirjoahven (Mesonauta festivus) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan luonnossa Etelä-Amerikassa Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Perussa. Sitä voidaan pitää akvaariossa.
Villinä viivakirjoahvenen havaittu enimmäispituus on 12,1 senttimetriä. Suurin luonnossa tavattu paino on 97.41 grammaa. Akvaario-olosuhteissa se on tavallisesti 15 senttimetrin mittainen. Viivakirjoahvenen sukupuoli on vaikea määrittää, vaikkakin joskus koirailla on pidentynyt selkäevä. Tavallisesti viivakirjoahven elää noin 10-vuotiaaksi.
Viivakirjoahvenille sopii runsaskasvinen akvaario, jossa on kestäviä kasveja kuten vallisnerioita ja melalehtiä.
Solar Fields

| Magnus Birgersson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Solar Fields
Aktiivisena:  2001–
Tyylilajit:  IDM, ambient, psybient, downtempo
Soittimet:  piano ja multi-instrumentalisti 
Levy-yhtiöt:  Ultimae Records, Joof Recordings
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Solar Fields (oikealta nimeltään Magnus Birgersson, s. 1950) on ruotsalainen elektronisen musiikin säveltäjä ja tuottaja.
Hän on julkaissut uransa aikana yli 15 albumia, jotka sisältävät studioalbumien lisäksi myös videopelien ja elokuvien soundtrackeja, kuten Digital Illusions CE:n kehittämään ja Electronic Arts -yhtiön julkaisemaan Mirror's Edge -videopeliin.
Ura

Göteborgista kotoisin oleva säveltäjä, äänisuunnittelija ja multi-instrumentalisti Magnus Birgersson loi Solar Fieldsin 90-luvun lopulla. Magnus kasvoi musiikillisessa perheessä ja on itse soittanut pianoa ja syntetisaattoria 70-luvulta lähtien. 80-luvun puolivälissä hän alkoi hyödyntämään tietokoneita syntetisaattorien kanssa. Ambient-julkaisuidensa lisäksi hän on myös ollut kitaristina useissa rock-yhtyeissä, pianistina jazz -yhtyeissä sekä kosketinsoittajana drum and bass -yhtyeissä. Nykyään hän tekee lisäksi yhteistyötä Vincent "Aes Dana" Villuisin, H.U.V.A. Network- sekä T.S.R.-yhtyeiden kanssa. Jälkimmäisessä ovat mukana myös Daniel Segerstad ja Johannes Hedberg Carbon Based Lifeforms -yhtyeestä.
Solar Fields -nimen alla hän on julkaissut yli viisitoista albumia sekä vieraillut yli kuudellakymmenellä eri julkaisulla. Hänen ensimmäinen studioalbuminsa oli Reflective Frequencies, joka julkaistiin Ultimae Records -yhtiön kautta vuonna 2001. Kaksi vuotta myöhemmin hän julkaisi toisen albuminsa Blue Moon Station, mikä edeltäjänsä tavoin oli yhdistelmä downtempoa, ambientia ja trancea.
Vuoden 2005 lopulla Solar Fields julkaisi albumit Leaving Home ja Extended, joista jälkimmäinen on saatavilla vain rajoitettuna painoksena.
Hänen viides albuminsa EarthShine, joka julkaistiin vuonna 2007, sisälsi edellisiin albumeihinsa nähden huomattavasti enemmän progressivisen trancen elementtejä. Pian tämän jälkeen Electronic Arts ja DICE tarjosivat Solar Fieldsille mahdollisuuden säveltää Mirror's Edge -videopelin soundtrack, joka julkaistiin 14. marraskuuta 2008. Soundtrack pääsi muun muassa VGChartz-sivuston "Top 20 Original Soundtracks in Gaming" -listan sijalle 16.
Seuraavan vuonna 2009 Solar Fields sävelsi ja julkaisi seuraavana albuminsa Movements. Albumi äänestettiin kymmenen parhaan joukkoon Echoes-radion kuuntelijoiden äänestyksessä ja se toimi lisäksi kanadalaisen studion Alientrapin vuonna 2011 julkaiseman Capsized-pelin soundtrackina.
Vuonna 2010 hän julkaisi Movements-albumin pohjalta uudelleenmiksatun version nimeltä Altered - Second Movements, sekä aloitti Origin-albumisarjan säveltämisen. Kyseinen sarja koostuu neljästä albumista, jotka sisältävät aiemmin keskeneräisiksi jääneitä ja julkaisemattomia kappaleita. Until We Meet the Sky ja Random Friday sävellettiin lisäksi samaan aikaan.
2013 Solar Fields julkaisi toisen osan Origin-sarjasta, albumin nimeltä Origin #02. Hän julkaisi myös "Cluster"-demon saman vuoden lopulla. "Pulse"-kappale julkaistiin 30. kesäkuuta 2014 Joof Recordings -yhtiön kautta.
2014 Solar Fields julkaisi kolme albumia nimillä RED, GREEN ja BLUE. Albumit sisältävät artistin aiemmin julkaisemattomia kappaleita sekä remixejä.
Hän sävelsi myös 9.6.2016 (Euroopassa, 7.6.2016 Pohjois-Amerikassa) Mirror's Edgen jatko-osan (Mirror’s Edge Catalystin).
Diskografia > Studioalbumit

Reflective Frequencies (2001)
Blue Moon Station (2003)
Extended (2005)
Leaving Home (2005)
EarthShine (2007)
Movements (2009)
Altered (Second Movements) (2010)
Origin #01 (2010)
Until We Meet The Sky (2011)
Random Friday (2012)
Origin #02 (2013)
Red (2014)
Green (2014)
Blue (2014)
Ourdom (2018)
Origin #03 (2019)
Diskografia > Soundtrackit

Borderline (2004)
Second Chance (2005)
Universeum - To Live in Space (2005)
Vaniljtigern (2006)
Mirror's Edge (2009)
Superkär (2011)
Capsized (2011)
Mirror's Edge Catalyst (2016)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Facebook-yhteisö
Myspace (Arkistoitu – Internet Archive)
Diskografia Discogs-sivustolla
Last.fm-sivusto
Music4Gamesin haastattelu Mirror's Edge -soundtrackista (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Taiteenala:  MusicBrainz 2
Viirunauruli

| Viirunauruli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pyrstötimalit Leiotrichidae
Suku::  Naurulit Garrulax
Laji::  lanceolatus
Kaksiosainen nimi
 Garrulax lanceolatus  (Verreaux, 1870) 
Synonyymit
 Babax lanceolatus 
Katso myös
   Viirunauruli Wikispeciesissä   Viirunauruli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viirunaurulin muna
Viirunauruli (Garrulax lanceolatus) eli aiemmalta nimeltään kiinantimali on Etelä- ja Itä-Aasiassa tavattava pyrstötimaleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan viirunauruli on 23–26 cm. Laji on väritykseltään vaaleanruskea ja höyhenpuvussa on punaruskeita raitoja. Myös linnun päälaki on punaruskea. B. l. woodi -alalajilla raidat ovat väriltään mustia. Nuorilla linnuilla raidoitus ei ole yhtä selkeää kuin aikuisilla viirunauruleilla.
Levinneisyys ja elinympäristö

Viirunaurulia tavataan Intiasta, Myanmarista, Hongkongista sekä Kiinasta. Linnun elinympäristöä ovat avoimet metsät, tiheiköt ja bambuviidakot. Viirunaurulin elinympäristöt sijaitsevat yleensä 1 200–2 800 metrin korkeudella merenpinnasta.
Viitaruosteheltta

| Viitaruosteheltta> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 
Suomessa::  Elinvoimainen
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Hymenogastraceae
Suku::  Ruosteheltat Naucoria
Laji::  bohemica
Kaksiosainen nimi
 Naucoria bohemica  Velen. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viitaruosteheltta (Naucoria bohemica) on ruostehelttojen sukuun kuuluva sieni. Sen ruskea lakki on yhdestä neljään senttimetriä leveä ja muodoltaan kartiomainen. Sen tiheässä sijaitsevat heltat ovat irto- tai tasatyvisiä ja ne kuultavat kostean lakin yläpinnalle. Viitaruosteheltan vaalea jalka on neljästä seitsemään senttimetriä pitkä ja alle puolen sentin paksuinen. Sen vaalea maltokerros on ohut ja miedonmakuinen. Se ei tuoksu voimakkaasti. Tämän sienen itiöpöly on ruskeaa.
Viitaruosteheltta ei ole ruokasieni. Se esiintyy melko yleisesti puistoissa ja muissa rehevän ja kosteanpuoleisissa metsissä esimerkiksi leppien lähellä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Viitaruosteheltta – Naucoria bohemica
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10667929  BioLib: 353336  EoL: 189045  EPPO: NAUCBO  Fungorum: 258600  GBIF: 2534044  iNaturalist: 499670  IRMNG: 10646153  MycoBank: 258600  NatureServe: 2.1062764  NBN: NBNSYS0000038587  NCBI: 171468  Open Tree of Life: 1092777  Laji.fi: MX.72456
Viiruvatsaorneero

| Viiruvatsaorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Pensasorneerot Syndactyla
Laji::  subalaris
Kaksiosainen nimi
 Syndactyla subalaris  (P. L. Sclater, 1859) 
Alalajit
 S. s. colligata  S. s. lineata  S. s. mentalis  S. s. olivacea  S. s. ruficrissa  S. s. striolata  S. s. subalaris  S. s. tacarcunae 
Katso myös
   Viiruvatsaorneero Wikispeciesissä   Viiruvatsaorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viiruvatsaorneero (Syndactyla subalaris) on Etelä-Amerikassa tavattava orneeroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan viiruvatsaorneero on noin 18&ndash19 cm. Yläruumiistaan laji on väriltään tumman ruskea. Päässä ja selässä on kapeita vaaleampia viiruja. Viiruvatsaorneeron pyrstö ja perä ovat väriltään tumman punaruskeat. Kurkku on linnulla vaalean kellertävä. Vatsa on vaaleamman ruskea ja siinä on kapeita vaaleita viiruja. Nuorten viiruvatsaorneerojen väritys on huomattavasti aikuisia kirkkaampi.
Elinympäristö ja elintavat

Viiruvatsaorneeroa tavataan vuoristo seuduilta Costa Ricasta ja Panamasta sekä Andeilla alueella, joka ulottuu Venezuelasta Peruun. Lajin elinympäristöä ovat vuoristometsät yleensä yli 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta ja vuoristojen reunamaat. Laji liikkuu puiden latvustoissa hyppimällä ja elää yleensä yksin tai pareittain.
Viisas

Pallas Athene edusti antiikin kreikkalaisille viisautta.
Viisas tarkoittaa yleisesti ihmistä, jolla on viisautta — joka osoittaa esimerkiksi oppineisuutta ja laajoja tietoja, tai kykyä ajatella tai harkita asioita selkeästi ja syvällisesti. Eri ajattelijoilla on ollut erilaisia näkemyksiä siitä, millainen ihminen on viisas.
Platon

Platon tekee dialogissaan Pidot selvän eron filosofin (filosofos) ja viisaan (sofos) välille. Ero selitetään rakkauden käsitteen avulla. Rakkaudelta puuttuu se kohde, jota se etsii. Siksi filosofilla (kirjaimellisesti ”viisauden rakastajalla”) ei ole sitä viisautta mitä hän etsii. Viisas sen sijaan ei rakasta eikä etsi viisautta, koska hänellä jo on viisaus. Platonin mukaan on olemassa kahdenlaisia olentoja, jotka eivät tee filosofiaa:
Jumalat ja viisaat, koska he ovat viisaita.
Järjettömät ihmiset, koska he luulevat olevansa viisaita.
Filosofin asema on näiden kahden ryhmän välissä. Filosofi ei ole viisas; mutta tajutessaan tämän, hän etsii viisautta ja rakastaa sitä. Tämä ero filosofin ja viisaan välillä oli myöhemmin merkittävässä osassa stoalaisessa filosofiassa, joka kehittyi Platonin jälkeen.
Stoalaisuus

Stoalaiset katsoivat viisaan olevan yksilö, joka ei voi kärsiä mitään vahinkoa kohtalon taholta. Elämän ongelmat, joita ihmiset kohtaavat — kuten sairaus, köyhyys, arvostelu, huono maine ja kuolema — eivät aiheuttaneet viisaassa mitään murhetta, ja elinolot, joita muut ihmiset tavoittelevat — kuten terveys, varallisuus, ylistys, maine ja pitkä elämä — olivat viisaan mielestä vain tarpeetonta ylimääräistä. Stoalaiset näkivät viisaan täysin riippumattomana ulkoisista olosuhteista, ja tämän onnellisuuden (eudaimonia) riippuvaksi ainoastaan viisaan omasta hyveellisyydestä..
Viisas saavuttaa tämän haavoittumattomuuden tiedon kautta, tulkitsemalla vaikutelmia oikein. Tämä on keskeisellä sijalla stoalaisessa tietoteoriassa.