stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Xinjiangin tuotanto- ja rakennuskomennuskunta
Hallinto

Bingtuan on sekä maan keskushallituksen että Sinkiangin uiguurien autonomisen alueen hallituksen ohjauksissa. Hallinto- ja talousasioissa sillä on maakuntatason valtuutus. Tilastoissa Bingtuanin pinta-ala ja väkiluvut lasketaan yleensä Sinkiangin luvuihin, mutta BKT-luvut esitellään yleensä erikseen.
Bingtuanin johtajistoon kuuluu ensimmäinen poliittinen komissaari, poliittinen komissaari ja komentaja. Ensimmäisen poliittisen komissaarin roolin täyttää autonomisen alueen kommunistipuolueen sihteeri. Bingtuanin esikunta sijaitsee Ürümqissa.
Bingtuan jakautuu 14 divisioonaan ja niistä edelleen 185 rykmentteihin. Divisioonat ovat:
| Nimi | Perustettu | Sijainti | Päämaja |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. divisioona | 1953 | Aksun prefektuuri | Aral |
| 2. divisioona | 1953 | Bayingolinin mongolien autonominen prefektuuri | Tiemenguan |
| 3. divisioona | 1966 | Kašgarin prefektuuri ja Kizilsun kirgiisien autonominen prefektuuri | Tumxuk |
| 4. divisioona | 1953 | Ilin kazakkien autonominen prefektuuri   (suoraan hallinnassa olevat alueet) | Kokdala |
| 5. divisioona | 1953 | Bortalan mongolien autonominen prefektuuri | Shuanghe |
| 6. divisioona | 1953 | Changjin hui-kiinalaisten autonominen prefektuuri | Wujiaqu |
| 7. divisioona | 1953 | Ilin kazakkien autonominen prefektuuri ja Karamay | Huyanghe |
| 8. divisioona | 1953 | Shihezi | Shihezi |
| 9. divisioona | 1962 | Tarbagatayn prefektuuri | Eminin piirikunta |
| 10. divisioona | 1959 | Altayn prefektuuri ja Tarbagatayn prefektuuri | Beitun |
| 11. (rakennus)divisioona | 1953 | Ürümqi | Ürümqi |
| 12. divisioona | 1982 | Ürümqi ja Turfan | Ürümqi |
| 13. divisioona | 1982 | Kumul | Kumul |
| 14. divisioona | 1982 | Hotanin prefektuuri | Kunyu |
Hallinto > Bingtuanin hallitsemat kaupungit

Bingtuan on perustanut 11 keskikokoista kaupunkia. Ja se hallitsee 10 niistä suoraan. Näiden kaupunkien hallinto on yhdistetty hallitsevien divisioonien johtokuntaan. Esimerkiksi divisioonan poliittinen komissaari toimii kaupungin puolueen sihteerinä ja divisioonan komentaja toimii kaupungin pormestarina, jne. Nämä kaupungit ovat muodollisesti piirikuntatason kaupunkeja Sinkiangin uiguurien autonomisen alueen suorassa ohjauksessa, mutta autonomisen alueen hallitus ei yleensä puutu hallintoasioihin näissä kaupungeissa.
| Kaupunki | Kaupunki | Kaupunki | Vuosi, jolloin nimetty kaupungiksi | Hallinnon ajanjakso |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuytun | Kuytun | 奎屯市 | 1975 | 1953 – 1975 |
| ↳ | Tianbein uusi piiri | 天北新区 | - | 2002 lähtien |
| Shihezi | Shihezi | 石河子市 | 1976 | 1953 – 1975, 1981 lähtien |
| Aral | Aral | 阿拉尔市 | 2002 | 1953 – 1975, 1981 lähtien |
| Wujiaqu | Wujiaqu | 五家渠市 | 2002 | 1953 – 1975, 1981 lähtien |
| Tumushuke | Tumushuke | 图木舒克市 | 2002 | 1966 – 1975, 1981 lähtien |
| Beitun | Beitun | 北屯市 | 2011 | 2002 lähtien |
| Tiemenguan | Tiemenguan | 铁门关市 | 2012 | 2002 lähtien |
| Shuanghe | Shuanghe | 双河市 | 2014 | 2002 lähtien |
| Kokdala | Kokdala | 可克达拉市 | 2015 | 2003 lähtien |
| Kunyu | Kunyu | 昆玉市 | 2016 | 2003 lähtien |
| Huyanghe | Huyanghe | 胡杨河市 | 2019 | 2010 lähtien |
Aiheesta muualla

Bingtuanin virallinen verkkosivusto (kiinaksi)
Bingtuanin museo Shihezin kaupungissa.
Wolfman Jack

Wolfman Jack vuonna 1979.
Wolfman Jack (oik. Robert Smith, 21. tammikuuta 1938 New York, New York – 1. heinäkuuta 1995) oli yhdysvaltalainen DJ.
Smith aloitti uransa radiossa virginialaisella WYOU-AM-radioasemalla nimellä Daddy Jules. Siirtyessään Shreveportiin KCIJ-asemalle Louisianaan hän vaihtoi nimekseen Big Smith. Siellä ollessaan hän loi itselleen Wolfman Jackin karheaäänisen hahmon.
1960-luvun puolessavälissä Wolfman siirtyi meksikolaiselle XERF-AM-asemalle. XERF-AM:n ja myöhemmin XERB-AM:n suuritehoisten lähettimien ansiosta lähetykset olivat kuultavissa lähes koko Yhdysvaltojen lounaisosassa.
Wolfman Jack palasi Yhdysvaltoihin 1969 KDAY -asemalle Los Angelesiin. Seuraavana vuonna hän aloitti Yhdysvaltain armeijan AFRTS:n (United States Armed Forces Radio and Television Service) kanssa yhteistyön, joka jatkui vuoteen 1986 asti. Vuonna 1972 Wolfman siirtyi WNBC:lle New Yorkiin.
Wolfman Jack esiintyi myös elokuvissa, ja hänellä oli muun muassa rooli George Lucasin elokuvassa American Graffiti.
Häneltä on ilmestynyt myös muutama albumi, esim. vuonna 1975 Fun & Romance (Columbia KC 33501). Albumilla vierailevia muusikoita ovat Jeff Baxter ja Jim Hodder (molemmat entisiä Steely Danin jäseniä), Steve Cropper, Venetta Fields, Danita Jones ja Clydie King.
Wolfman Jack valittiin Radio Hall of Fameen vuonna 1996.
Aiheesta muualla

Wolfman Jackin viralliset kotisivut
Wolfman Jack Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
TomTom

| TomTom N> V. |
| --- | --- |
Osake:  Euronext: TOM2
ISIN:  NL0000387058
Perustaja:  Harold Goddijn ja 3 muuta pääomistajaa
Kotipaikka:  Amsterdam, Alankomaat
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Liikevaihto:   987 milj. € (2016)
Nettotulos:   12 milj. € (2016) 
Henkilöstö:   4 716 (2016) 
Omistaja:  Harold Goddijn 11,3 % Corinne Vigreux 11,2 % Pieter Geelen 11,2 % Peter-Frans Pauwels 11,2%
Kotisivu:  www.tomtom.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
TomTom ONE
TomTom Navigator 6
TomTom N.V. on hollantilainen autojen ja moottoripyörien GPS-satelliittien signaaliin ja sähköisiin karttoihin perustuvia paikannuslaitteita kehittävä ja valmistava − alallaan Euroopan suurin − yhtiö.
TomTomin pääkonttori on Amsterdamissa. Vuonna 1991 perustetulla yhtiöllä on lähes 5 000 työntekijää. Yhtiötä johtaa yksi pääomistajista Harold Goddijn. TomTomin liikevaihto on ollut laskussa, sillä liikevaihto oli vuonna 2016 1,0 mrd. euroa sen oltua vuonna 2009 noin 1,5 mrd. euroa.
Vuonna 2008 TomTom osti digitaalisia karttoja tekevän Tele Atlas -yhtiön 2,9 miljardilla eurolla.
Aiheesta muualla

Official site
TomTom User Forums
PoiEdit - POI Editor for Windows
PoiView  - POI Editor for Mac OS X (Arkistoitu – Internet Archive)
OpenTom - TomTom open firmware project
Tyre - Trace Your Route Everywhere
Yrjö Rajatora

Kai Yrjö Rajatora, entinen Rydman (22. maaliskuuta 1918 Tampere – 13. syyskuuta 2009 Tampere)  oli suomalainen upseeri, joka toimi muun muassa Panssarikoulun johtajana.
Rajatoran vanhemmat olivat asemapäällikkö Johan Rydman ja Fanny Oster. Hänen puolisonsa vuodesta 1942 oli Toini Meriluoto.
Rajatora tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1938, Kadettikoulusta hän valmistui 1939 ja Sotakorkeakoulusta 1949. Talvisodan aikana Rajatora toimi nuorempana upseerina Reserviupseerikoulussa, jatkosodassa  hän toimi komppanianpäällikkönä Jääkäripataljoona 7:ssä, nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Jalkaväen aliupseerikoulussa, panssarintorjuntaosaston johtajana 10. divisioonassa ja komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 1:ssä. Rajatora haavoittui Olkkoilassa 1941 ja oli 30% sotainvalidi.
Komppanianpäällikkönä Jääkäripataljoona 2:ssä Rajatora toimi 1945–1946, toimistoupseerina ja -päällikkönä Kevyen prikaatin–Panssariprikaatin esikunnassa 1949–1957  ja pataljoonankomentajana Porin prikaatissa 1957–1958. Taistelukoulussa hän toimi johtajan apulaisena 1958–1959, esikuntapäällikkönä Savon prikaatissa 1959–1962 ja Panssariprikaatissa 1962–1964. Panssarikoulun johtaja hän oli 1964–1965, Hämeen sotilasläänin esikunnan päällikkö 1965–1966, Panssarintorjuntapataljoonan komentaja 1966–1968 ja Sisä-Suomen sotilasläänin esikunnan päällikkö 1968–1972. Vakinaisesta palveluksesta Rajatora erosi 1972.
Rajatora ylennettiin reservin vänrikiksi ja vänrikiksi 1939, luutnantiksi 1941, kapteeniksi 1943, majuriksi 1955, everstiluutnantiksi 1959 ja everstiksi 1970.
Theofanes Continuatus

Theofanes Continuatus (kreik. συνεχισταί Θεοφάνους; myös Scriptores post Theophanem,  "Theofaneen jälkeen tulleet kirjoittajat") oli latinankielinen nimi Bysantin keisarikunnan historiaa käsittelevälle kirjakokoelmalle, joka on säilynyt 1000-luvulta (Vat. gr. 167 manuscript). Kokoelma käsittää Bysantin keisarien elämäkerrat vuosilta 813–961. Nimi ”Theofaneen seuraajat” viittaa siihen, että nämä tuntemattomien henkilöiden laatimat teokset jatkavat pyhän Theofaneen kirjoittamaa kronikkaa, joka kattoi vuodet 285–813. Kokoelma käsittää neljä kirjaa, joiden tyyli poikkeaa Theofaneen teksteistä.
Ensimmäinen kirja kertoo keisarien hallitusajasta vuodesta 813 vuoteen 867 (Leo V:stä lähtien Mikael III:een asti). Ne otettiin käyttöön keisari Konstantinos VII:n (hallitsi 913–959) aikana, minkä vuoksi niistä näkyy myös Makedonian dynastian näkökulma asioihin. Tuntematon kirjoittaja käytti ilmeisesti samoja lähteitä kuin Genesius.
Toisen kirjan nimi on Vita Basilii (eli "Basileioksen elämä"), ja se on keisari Basileios I:n (hallitsi 867–886) elämäkerta. Sen kirjoitti ilmeisesti hänen pojanpoikansa Konstantinos VII noin vuonna 950. Kirja oli kuin ylistyskirjoitus Basileiokselle ja siinä vähäteltiin hänen jälkeläisensä Mikael III saavutuksia.
Kolmas kirja kertoo vuosista 886–948. Sen tyyli ja sisältö muistuttaa Simeon Metafrastin tyyliä.
Neljäs kirja jatkuu vuoteen 961 asti. Sen on kirjoittanut ilmeisesti Theodoros Dafnopates kenties ennen vuotta 963.
Aiheesta muualla

Chronographiae Quae Theophanis Continuati Nomine Fertur Liber Quo Vita Basilii Imperatoris Amplectitur, ed. & trans. I. Ševčenko (CFHB 42, Berlin, 2011).
Codoñer, J. Signes. El periodo del Segundo Iconoclasmo en Theophanes Continuatus. Amsterdam, 1995.
Alexander Kazhdan. Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford University Press, 1991.
Yannopoulos, P. "Les vicissitudes historiques de la Chronique de Théophane." Byzantion 70 (2000). s. 527–53.
Lisätietoja

Theophanes continuatus, Joannes Cameniata, Symeon Magister, Georgius Monachus... ex recognitione Immanuelis Bekkeri, E. Weber, Bonn, 1838.
Paul Stephenson, Theophanes Continuatus (Theofanesin seuraajista lisätietoja)
Tobias Moretti

| Tobias Moretti |
| --- | --- |
 Tobias Moretti Berliinin filmifestivaaleilla 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tobias Bloéb
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1959 (ikä 65)  Itävalta
Näyttelijä
Aktiivisena:  1981
Merkittävät roolit:  Richard Moser Poliisikoira Rex tv-sarjassa (1994–1998)
Palkinnot
 12 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Tobias Moretti (s. 11. heinäkuuta 1959) on itävaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten televisiosarjasta Poliisikoira Rex, jossa hän näytteli Richard Moseria vuosina 1994–1998. Muut hänen tunnetut esiintymisensä ovat elokuvissa Troilus ja Cressida (1981), Man Is Man ja "Die Schatzinsel" (suom. Aarresaari). Hän on ollut vuodesta 1997 naimisissa Julia Morettin kanssa, ja parilla on kolme lasta; Antonia (s. 1998), Lenz Valentino (s. 2001) ja Rosa Cäcilia (s. 2011).
Viola Renvall

Saga Viola Magdalena Renvall-Krokfors, kirjailijanimeltään Viola Renvall, (6. huhtikuuta 1905 Tampere – 28. maaliskuuta 1998 Turku) oli suomalainen opettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Elämäkerta

Viola Renvall syntyi vuonna 1905 Tampereella. Hänen vanhempansa olivat maisteri Wilhelm Renvall ja Anna Nymann. Renvall valmistui 1932 filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta ja toimi sitten ruotsin kielen ja historian opettajana eri kouluissa. Hän meni 1936 naimisiin opettaja ja kirjailija Hjalmar Krokforsin kanssa. He asuivat aluksi Pohjanmaalla Ähtävällä ja Kruunupyyssä kunnes muuttivat 1950 Paraisille.
Ensimmäisen runokokoelmansa Inom kretsen Renvall julkaisi vuonna 1929. Hän kirjoitti aluksi loppusoinnillisia runoja mutta siirtyi vapaamittaisiin runoihin 1950-luvun alussa. Runojen ohella Renvall kirjoitti myös satukirjoja lapsille ja julkaisi muistelmateoksen lapsuus- ja nuoruusvuosistaan Tampereella (Det hände i Tammerfors : en skolflicka berättar).
Renvallin mukaan on nimetty Paraisten kaupungintalon kupeessa sijaitseva Viola Renvallin ruusupuisto, jossa on myös Renvallin muistomerkki.
Teoksia

Inom kretsen : visor. Schildt, Helsingfors 1929
Juni. Schildt, Helsingfors 1931
Skogsfolket ; med teckningar av Ingrid Hagström-Bade. Schildt, Helsingfors 1932
En stjärna var det. Schildt, Helsingfors 1933
Den borttappade hallonmasken och andra sagor ur skogsfolkets värld ; med teckningar av Ingrid Hagström-Bade. Wahlström & Widstrand, Stockholm 1935
Mot synranden. Schildt, Helsingfors 1936
Ingegärd på Rönninge ; teckningar av Ingrid Hagström-Bade. Schildts ungdomsböcker 30. Schildt, Helsingfors 1938
Den olydiga stjärnan. Schildts ungdomsböcker 43. Schildt, Helsingfors 1940
Livsvilja. Schildt, Helsingfors 1942
Svartbackabyn. Schildt, Helsingfors 1946
Väg och vinge. Helsingfors 1947
Människor med delad håg : några berättelser. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland r.f., Helsingfors 1947
Jesu liv ; illstr. Eeli Jaatinen. Bildkonst, Helsingfors 1948 (suomeksi nimellä Jeesuksen elämä. Kuvataide, Helsinki 1948)
Möte med tystnaden. Schildt, Helsingfors 1950
Osynlig närhet. Schildt, Helsingfors 1954
Månbrev. Schildt, Helsingfors 1957
Innerst. Schildt, Helsingfors 1962
99 dikter : 1929-1962. Schildt, Helsingfors 1965
Blå vind : dikter. Schildt, Helsingfors 1969
Vårfrudag : dikter. Schildt, Helsingfors 1972
Tio sagor om Skogsfolket ; teckn. av Ia Falck. Schildt, Helsingfors 1973
Höstens glädje : dikter. Schildt, Helsingfors 1976
Vintergäck : dikter. Schildt, Helsingfors 1979
Juldikter. Församlingsförbundet, Helsingfors 1980
Ibland om kvällarna : dikter. Schildt, Helsingfors 1983
Var stilla en stund : dikter i urval 1933 - 1983 : äänikasetti, runot ja lukija Viola Renvall. Studio FsR, Nykarleby 1983
Färdvägar : dikter i urval 1929-1983. Schildt, Helsingfors 1986
Under regnbågen : dikter. Åbolands litteraturförening, Åbo 1990
Det hände i Tammerfors : en skolflicka berättar. Åbolands litteraturförening, Åbo 1992
Juldikter ; red. Arla Nykvist. Församlingsförbundet, Helsingfors 1998
Teoksia > Virsiä > Suomen ruotsinkielinen virsikirja

Suomen kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa on seuraavat virret:
På min väg av själviskhet. (1942) Virsi 85
O Herre, i dina händer. (1933) Virsi 341
Natanael står inför Herren Kristus. (1980. 1981) Virsi 345
Teoksia > Virsiä > Ruotsin kirkon virsikirjoissa

Ruotsin kirkon virsikirjassa (Den svenska psalmboken):
O Herre, i dina händer / Nyt käsiisi taivaan Herra. Virsi 520 (Suomennos Anna-Mari Kaskinen, 1996)
Kirjallisuutta

U. Sjölind, Saga Viola Magdalena Renvall – en författares liv, 2009
Aiheesta muualla

Lisa Nylander, "Viola Renvall, Sommarljusets och barnens skildrare", Onnen semiotiikka s. 21–28 (Arkistoitu – Internet Archive)
Uppslagsverket Finland
Tolvsnäs

Tolvsnäs on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön länsiosassa meren rannalla.
Tolvsnäs on asutukseltaan hajanainen kylä, eikä sillä ole kyläkeskusta. Kylän länsi- ja itälaidoilla kohoavat korkeat kalliot ja etelälaidalla avautuu merenselkä Tolvsnäsfjärden. Kylän asutus sijaitsee kallioden välisessä laaksossa, joka jatkuu laajana peltoaukiona pohjoiseen Västankärrin puolelle. Kylän asutus jakautuu Skogin ja Tolvsnäsin kulmakuntiin, joiden väliin jää matala mäki Malmbacken. Kylän alueella on järvi Skogträsket ja rannikolla on käytännössä muuhun saareen kiinni kasvanut Byholmen. Tolvsnäsin länsiosa on laaja kallioinen metsäalue, jossa kohoavat korkeat mäet Brännbergen ja Ängviksbergen. Kylän länsirannalla on yksityinen lomakylä. Muutenkin kylän rannoilla on runsaasti kesäasutusta. Tolvnäsin kylään kuuluvat myös Kemiönsaaren länsilaidan pienet saaret, suurimpana Nötön ja Näverholmen.
Historia

Tolvsnäs ja Skog ovat olleet kaksi eri kylää 1500-luvulla. Tolvsnäsissä oli tuolloin viisi taloa ja Skogissa kaksi. Tolvnäsin talot ovat yhdistetty ja kylä on päätynyt vuonna 1614 Axel Oxenstiernan omaisuudeksi osana hänelle läänitettyä Kemiön vapaaherrakuntaa. Tolvsnäsin yksinäistalosta tuli säteri vuonna 1625 ja Skogin taloista tuli säterin aputiloja. Oxenstiernan kauppalaivasto piti satamaa Tolvsnäsissä ja kylästä on ollut yhteyksiä Tukholmaan ja Rääveliin.
Säteri on peruutettu kruunulle vuonna 1681, jolloin siitä muodostettiin ratsutila. Tolvsnäs ostettiin perinnöksi vuonna 1754 ja Skogin tilat ovat jatkaneet Tolvsnäsin lampuoteina. Suomen sodassa Tolvsnäsin satama huolsi Ruotsin joukkoja saaristossa ennen niiden vetäytymistä Suomesta. Skog on liitetty Tolvsnäsiin 1870-luvulla ja Bölen kylän Södergård liitettiin 1880-luvulla. Amos Anderson osti Tolvsnäsin 1920-luvulla ja muodosti siitä Söderlångvikin kartanoon kuuluvan ulkotilan. Samoihin aikoin kylän neljä torppaa ovat itsenäistyneet.
Tolvsnäsin päärakennus ei ole säilynyt ja vanhan kylätontin tienoolla on jäljellä työväenasutusta. Myös Skogin vanhat tilat ovat hävinneet. Sotien jälkeen kylään lohkottiin 24 uutta pientilaa, jolloin kylä on saanut nykyisen hajanaisen rakennuskantansa. 1960-luvusta lähtien kylään on rakennettu kesämökkejä, merkittävimpänä länsirannan lomakylä.
Wolfin lääketieteen palkinto

Wolfin lääketieteen palkinto on yksi Wolfin säätiön jakamista Wolfin palkinnoista. Palkinto lääketieteessä on jaettu vuodesta 1978 lähtien. Palkinnon arvioidaan olevan maailman kolmanneksi arvostetuin lääketieteen palkinto Nobelin lääketieteen ja Albert Lasker -palkintojen jälkeen. Runsas kolmannes palkituista on myöhemmin saanut lääketieteen Nobelin.
Palkitut

Lähde:
1978 – George D. Snell, Jean Dausset, Jon J. van Rood
1979 – Roger W. Sperry, Arvid Carlsson, Oleh Hornykiewicz
1980 –  Cesar Milstein, Leo Sachs, James L. Gowans
1981 – Barbara McClintock, Stanley N. Cohen
1982 – Jean-Pierre Changeux, Solomon H. Snyder, James W. Black
1983–1984 – ei jaettu
1984 – 85 – Donald F. Steiner
1986 – Osamu Hayaishi
1987 – Pedro Cuatrecasas, Meir Wilchek
1988 – Henri G. Hers, Elizabeth F. Neufeld
1989 – John Gurdon, Edward B. Lewis
1990 – Maclyn McCarty
1991 – Seymour Benzer
1992 – M. Judah Folkman
1993 – Ei jaettu
1994–1995 – Michael J. Berridge, Yasutomi Nishizuka
1995–1996 – Stanley B. Prusiner
1997 – Mary Frances Lyon
1998 – Michael Sela, Ruth Arnon
1999 – Eric R. Kandel
2000 – Ei jaettu
2001 – Avram Hershko, Alexander Varshavsky
2002–2003 – Ralph L. Brinster, Mario Capecchi, Oliver Smithies
2004 – Robert A. Weinberg, Roger Y. Tsien
2005 – Alexander Levitzki, Anthony R. Hunter, Anthony J. Pawson
2006–2007 – Ei jaettu
2008 – Howard Cedar, Aharon Razin
2009 – ei jaettu
2010 – Axel Ullrich
2011 – Shinya Yamanaka, Rudolf Jaenisch
2012 – Ronald Evans
2013 – ei jaettu
2014 – Nahum Sonenberg, Gary Ruvkun, Victor Ambros
2015 – John Kappler, Philippa Marrack ja Jeffrey Ravetch
2016 – C. Ronald Kahn, Lewis C. Cantley
2017 – James P. Allison
2019 – Jeffrey M. Friedman
2020 – Jennifer Doudna, Emmanuelle Charpentier
2021 – Joan Steitz, Lynne Elizabeth Maquat, Adrian Krainer
Timo Sokura

Timo Sokura (s. 11. helmikuuta 1958 Lappeenranta) on suomalainen tanssija, koreografi ja teatterinjohtaja. Hän toimi Lappeenrannan kaupunginteatterin johtajana elokuusta 2015 kesäkuuhun 2019.
Ura

Sokuran ura esittävän taiteen parissa alkoi vuonna 1969 Lappeenrannan kaupunginteatterin oppilaskoulussa. Hän toimi Lappeenrannan kaupunginteatterin avustajana vuosina 1969–1977 ja perustamansa espoolaisen TOTEM-teatterin vakituisena vierailijana vuosina 1987–1992.
Tanssia Sokura opiskeli Sonja Tammelan balettikoulussa Lappeenrannassa vuosina 1969–1977, Suomen kansallisoopperan balettikoulussa Helsingissä vuosina 1977–1979 ja Mudra-koulussa Brysselissä vuosina 1979–1981. Hän tanssi Suomen kansallisbaletissa vuosina 1977–1979 ja vantaalaisessa Tanssiteatteri Raatikossa vuosina 1982–1986.
Koreografina Sokura on työskennellyt 1980-luvulta alkaen muun muassa TOTEM-teatterissa ja Tanssiteatteri Raatikossa, Kemin, Lappeenrannan, Lahden ja Kotkan kaupunginteattereissa sekä Kouvolan ja Hämeenlinnan teattereissa. Kemin kaupunginteatterille hän teki myös muutamia ohjauksia.
Vuosina 2004–2008 Sokura toimi Kemin kaupunginteatterin johtajana ja sittemmin viiden vuoden ajan Suomen kansallisoopperan tuottajana. Joulukuussa 2014 hänet valittiin 14 hakijan joukosta Lappeenrannan kaupunginteatterin johtajaksi elokuusta 2015 alkaen.
Sokura on toiminut myös opettajana ja juontajana sekä lukuisissa luottamustoimissa, kuten Suomen tanssitaiteilijain liiton ja Tanssin tiedotuskeskuksen puheenjohtajana.
Sokura sai opetus- ja kulttuuriministeriön Suomi-palkinnon vuonna 1997.
Thibaut II (Navarra)

Thibaut II:n kuninkaallinen sinetti
Thibaut II, lisänimeltä Nuori, (6. joulukuuta 1239 – 4. joulukuuta 1270) oli Navarran kuningas ja nimellä Thibaut V Champagnen kreivi.
Nuoruus

Thibaut oli Thibaut I:n ja tämän kolmannen vaimon, Margarita de Bourbonin vanhempi poika. Hän peri isänsä arvonimet 14-vuotiaana, mutta hänen äitinsä ja Aragonian Jaakko I toimivat sijaishallitsijoina kunnes Thibaut tuli täysi-ikäiseksi v. 1256. Thibaut vahvisti Navarran fuerot, eräänlaisen perustuslain, joka rajoitti hänen valtaansa. Hän yritti perustella hallitsijanasemaansa jumalallisella oikeudella, joka oli uusi ajatus Navarrassa. Paavi Aleksanteri IV voiteli Thibautin 1257, ja kruunasi tämän 1259.
Sisäpolitiikka

Thibaut pyrki vastustamaan vallan hajatumista aatelille ja vähentämään fuerojen hänelle asettamia rajoituksia kääntymällä porvariston puoleen. Thibaut verotti porvareita raskaasti, mutta nämä kannattivat häntä silti, koska saivat kuninkaalta vapauksia, arvovaltaa ja poliittista vaikutusvaltaa. Thibaut perusti Espinalin (nyk. Aurizberri/Espinal) kaupungin v. 1269.
Thibaut jatkoi isänsä uudistuksia. Hän paransi hallintoa, valtion taloudenpitoa, ja järjesti Navarran ensimmäisen väestönlaskennan 1266; sen mukaan Navarran väkiluku oli 150 000. Thibaut jatkoi myös isänsä valtataistelua Pamplonan piispan kanssa, mikä liittyi baskien ja oksitaanien välisiin kiistoihin.
Ulkopolitiikka

Thibaut löysi itselleen tukijan Ranskan kuninkaasta Ludvig IX:tä, joka johdonmukaisesti tuki toisia kuninkaita näiden vasalleja vastaan. Thibaut nai Ludvigin tyttären Isabellan 6. huhtikuuta 1255. Thibaut toimi Ludvigin neuvonantajana, ja Ludvig vastaavasti auttoi sovittelemaan Navarran sisäisiä kiistoja. Kun Kastilian Alfonso X:n tytär Berengaria kihlattiin Ludvigin pojan Louisin kanssa, Kastilia antoi Navarralle oikeuden käyttää Fuenterrabían ja San Sebastiánin satamia.
Heinäkuussa 1270 Thibaut lähti Ludvigin mukana kahdeksannelle ristiretkelle. Ludvig menehtyi punatautiin Tunisin piirityksen aikana, ja Thibaut kuoli lapsettomana Sisilian Trapanissa ollessaan paluumatkalla. Hänen jälkeensä kuninkaaksi tuli hänen veljensä Henrik. Thibautin leski Isabella palasi Ranskaan, missä hän kuoli muutamaa kuukautta myöhemmin, ja haudattiin Provinsiin.
World Championship of Online Poker

World Championship of Online Poker (WCOOP) on maailman suurin netissä pelattava pokeriturnaussarja, jonka järjestää pokerihuone, Pokerstars. Sarjaa on järjestetty vuodesta 2002 ja sen tarkoitus on olla eräänlainen vastine World Series of Pokerille.
Turnauksien sisäänostot vaihtelevat sadoista dollareista tuhansiin dollareihin asti ja pelimuotoja on useita erilaisia. Wcoopin pääturnauksessa pelimuotona on No limit Texas Hold'em.
Jokaisen Wcoop-sarjan turnauksen voittaja saa palkintorahojen lisäksi itselleen myös 14 karaatin kultaisen rannekkeen.
Suomalaisista parhaiten Wcoopissa on menestynyt Jani "Kiiski" Vilmunen, joka on voittanut Wcoopissa kaksi ranneketta. Eniten rannekkeita Wcoopissa on saavuttanut amerikkalainen pokeriammattilainen Dan Kelly, joka on voittanut neljä Wcoop-titteliä.
WCOOP -rannekkeen voittajat maittain

Yhdysvallat – 104
Kanada – 61
Yhdistynyt kuningaskunta – 43
Venäjä – 43
Norja – 22
Ruotsi – 22
Meksiko – 21
Alankomaat – 18
Saksa – 16
Australia – 12
Suomi – 12
Itävalta – 11
Tanska – 9
Puola – 9
Brasilia – 8
Belgia – 5
Ukraina – 5
Argentiina – 4
Bulgaria – 4
Kreikka – 4
Unkari – 3
Irlanti – 3
Romania – 3
Taiwan – 3
Etelä-Afrikka – 3
Costa Rica – 2
Kypros – 2
Viro – 2
Ranska – 2
Liettua – 2
Panama – 2
Portugali – 2
Sveitsi – 2
Uruguay – 2
[lähde? ]