stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen urheilu 1994
Jääkiekko

Lillehammerin talviolympialaisissa ruotsalaisen Curt Lindströmin valmentama Suomi saavutti pronssia. Joukkue voitti kaikki viisi alkulohko-otteluaan ja puolivälierissä Yhdysvallat 6–1. Välierissä Suomi hävisi Kanadalle 3–5 mutta voitti pronssiottelussa Venäjän 4–0.
Miesten maailmanmestaruuskilpailuissa 25.4.–8.5. Italiassa Suomi saavutti hopeaa. Suomi voitti alkulohkossaan neljä ottelua ja pelasi Tšekin kanssa tasan. Puolivälierissä Suomi voitti Itävallan 10–0 ja välierissä Yhdysvallat 8–0. Loppuottelussa Suomi hävisi Kanadalle rangaistuslaukauskilpailussa maalein 3–2. Kisojen tähdistökentälliseen valittiin suomalaisista puolustaja Timo Jutila sekä hyökkääjät Saku Koivu ja Jari Kurri.
Naisten maailmanmestaruuskilpailuissa 11.–17.4. Yhdysvalloissa Suomi saavutti pronssia voitettuaan pronssiottelussa Kiinan 8–1.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Jokerit, hopeaa sai Turun Palloseura ja pronssille sijoittui Rauman Lukko.
NHL:n työsulun vuoksi SM-liigassa pelasi syksyllä 1994 useita maineikkaita NHL-pelaajia kuten Teemu Selänne, Jari Kurri, Esa Tikkanen, Christian Ruuttu, Mikko Mäkelä ja Teppo Numminen.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran keravalainen Shakers, hopeaa sai Tampereen Ilves ja pronssille sijoittui Kiekko-Espoo.
Jääpallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Warkauden Pallo -35, hopeaa sai Lappeenrannan Veiterä ja pronssille sijoittui Oulun Luistinseura.
Karate

Maailmanmestaruuskilpailuissa 4.–11.12. Kota Kinabalussa, Malesiassa Sari Laine voitti kultaa alle 53-kiloisten sarjassa. Mikko Ruotsalainen saavutti pronssia alle 75-kiloisissa ja Suomi saavutti pronssia myös miesten joukkuekilpailussa.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 6.–8.5. Birminghamissa, Englannissa Sari Laine voitti kultaa alle 53-kiloisissa sekä saavutti pronssia avoimessa luokassa.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Kotkan Työväen Palloilijat, hopeaa sai helsinkiläinen Torpan Pojat ja pronssille sijoittui Forssan Koripojat.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Forssan Alku, hopeaa sai vantaalainen Pussihukat ja pronssille sijoittui Forssan Koripojat.
Käsipallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti karjaalainen BK-46, hopeaa sai helsinkiläinen Dicken ja pronssille sijoittui Grankulla IFK.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Dicken, hopeaa sai toinen helsinkiläisseura Kiffen ja pronssille sijoittui Grankulla IFK.
Lentopallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti neljännen peräkkäisen kerran kuopiolainen KuPS-Volley, hopeaa sai Tampereen Isku-Volley ja pronssille sijoittui Raision Loimu.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti neljännen peräkkäisen kerran Vaasan Vasama, hopeaa sai Valkealan Kajo ja pronssille sijoittui elimäkeläinen Korian Ponsi.
Miekkailu

Maailmanmestaruuskilpailuissa 25.6.–8.7. Ateenassa, Kreikassa Minna Lehtola saavutti kalvalla pronssia kaikkien aikojen ensimmäisenä suomalaisena miekkailun MM-mitalistina.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 8.–13.11. Krakovassa, Puolassa Minna Lehtola sijoittui kalvalla 19:nneksi.
Moottoripyöräily

Enduron maailmanmestaruussarjassa Kari Tiainen voitti kultaa nelitahtisten yli 500-kuutioisten luokassa ja Petteri Silván saavutti hopeaa 125-kuutioisissa.
Trialin maailmanmestaruussarjassa Tommi Ahvala saavutti hopeaa.
Paini

Kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailut käytiin 8.–11.9. Tampereella. Tuomo Karila saavutti alle 82-kiloisten sarjassa hopeaa. Mikael Lindgren sijoittui alle 57-kiloisissa neljänneksi sekä Tero Katajisto alle 52-kiloisissa ja Marko Yli-Hannuksela alle 68-kiloisissa kuudenneksi.
Kreikkalais-roomalaisen painin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 15.–17.4. Ateenassa, Kreikassa Ari Härkänen sijoittui alle 62-kiloisten sarjassa neljänneksi.
Painonnosto

Maailmanmestaruuskilpailuissa 18.–27.11. Istanbulissa, Turkissa Karoliina Lundahl voitti kultaa yli 83-kiloisten sarjassa alun perin voittajaksi tulleen kiinalaisen Li Danin jäätyä dopingista kiinni. Maailmanmestaruus oli suomalaisten naispainonnostajien ensimmäinen.
Naisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 7.–9.10. Roomassa, Italiassa Karoliina Lundahl voitti kultaa yli 83-kiloisten sarjassa.
Pesäpallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Oulun Lippo, hopeaa sai Hyvinkään Tahko ja pronssille sijoittui Sotkamon Jymy.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Oulun Lippo, hopeaa sai Siilinjärven Pesis ja pronssille sijoittui Vihdin Pallo.
Naisten Itä–Länsi-ottelun 23.7. Loimaalla voitti Itä jaksoin 2–0 (4–2, 3–0).
Miesten Itä–Länsi-ottelun 24.7. Loimaalla voitti Länsi jaksoin 0–1 (0–2, 1–1).
Pohjoismaiset hiihtolajit

Lillehammerin talviolympialaisten pohjoismaisissa hiihtolajeissa Suomi saavutti viisi mitalia. Mika Myllylä saavutti hopeaa perinteisen tyylin 50 kilometrillä sekä pronssia vapaan tyylin 30 kilometrillä ja Harri Kirvesniemen, Jari Räsäsen ja Jari Isometsän kanssa viestissä. Myllylä sijoittui neljänneksi takaa-ajokilpailussa ja kuudenneksi vapaan tyylin 10 kilometrillä. Räsänen oli takaa-ajossa kuudes, Isometsä 30 kilometrillä kuudes ja Kirvesniemi 10 kilometrillä yhdeksäs. Marja-Liisa Kirvesniemi saavutti pronssia perinteisellä tyylillä sekä 5 kilometrin että 30 kilometrin hiihdossa. Viestissä Pirkko Määttä, Marja-Liisa Kirvesniemi, Merja Lahtinen ja Marjut Rolig sijoittuivat neljänneksi. Rolig oli 30 kilometrillä kahdeksas ja Määttä 5 kilometrillä yhdeksäs. Mäkihypyssä Suomi oli joukkuekilpailussa viides ja Jani Soininen sijoittui suurmäessä viidenneksi ja normaalimäessä kuudenneksi. Yhdistetyssä Suomi sijoittui joukkuekilpailussa kahdeksanneksi ja Jari Mantila oli henkilökohtaisessa kilpailussa parhaana suomalaisena neljästoista.
Keski-Euroopan mäkiviikolla 1993–1994 Janne Väätäinen sijoittui yhteispisteissä yhdeksänneksi.
Mäkihypyn maailmancupissa 1993–1994 Janne Ahonen sijoittui kymmenenneksi.
Yhdistetyn maailmancupissa 1993–1994 Jari Mantila sijoittui yhdeksänneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa 1993–1994 Jari Isometsä sijoittui kolmanneksi, Mika Myllylä neljänneksi ja Marja-Liisa Kirvesniemi kymmenenneksi.
Ratsastus

Maailmanmestaruuskilpailuissa 28.7.–7.8. Haagissa, Alankomaissa Kyra Kyrklund sijoittui kouluratsastuksen Kür-luokassa Edinburg-ratsullaan neljänneksi ja Piia Pantsu kenttäratsastuksessa Cyna-ratsullaan viidenneksi.
Raviurheilu

Kuninkuusraveissa 30.–31.7. Oulussa kuninkuuden voitti Harri Koivusen ohjastama Pette ja kuningatartittelin Antti Teivaisen ohjastama Luisteri.
Salibandy

Miesten ensimmäiset Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin 9.–14.5. Helsingissä. Suomi saavutti hopeaa hävittyään loppuottelussa Ruotsille 1–4.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti joensuulainen Josba, hopeaa sai helsinkiläinen SSV ja pronssille sijoittui helsinkiläinen Viikingit.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Espoon Oilers, hopeaa sai helsinkiläinen Tapanilan Erä ja pronssille sijoittui joensuulainen Josba.
Suunnistus

Maailmancupin kokonaispisteissä Janne Salmi sijoittui toiseksi ja Mika Kuisma kolmanneksi.
Tiomilassa 7.–8.5. Hälleforsnäsissä, Ruotsissa miesten viestin kärjessä olivat suomalaisjoukkueet Turun Suunnistajat, Helsingin Suunnistajat ja Espoon Suunta. Naisten viestin voitti Hämeenlinnan Suunnistajat ja myös kolmos- ja nelossija tulivat Suomeen.
Jukolan viesti kilpailtiin 18.–19.6. Pyhä- ja Luostotuntureiden ympäristössä Pelkosenniemellä ja Sodankylässä. Miesten viestissä suomalaisjoukkueet ottivat kolmoisvoiton Turun Suunnistajien johdolla. Voittajajoukkueessa suunnistivat Jyrki Nieminen, Jouni Hannula, Rasmus Ødum, Tommi Tölkkö, Jukka Nikulainen, Petri Forsman ja Janne Salmi, jotka kaikki kuuluivat myös Tiomilan voittaneeseen kymmenikköön. Venlojen viestin voitti Tampereen Pyrintö.
Taitoluistelu

Lillehammerin talviolympialaisten jäätanssissa Susanna Rahkamo ja Petri Kokko sijoittuivat neljänneksi. Naisten yksinluistelussa Mila Kajas sijoittui 12:nneksi.
Maailmanmestaruuskilpailuissa 20.–27.3. Chibassa, Japanissa Susanna Rahkamo ja Petri Kokko saavuttivat jäätanssissa pronssia. Suomen edellinen taitoluistelun MM-mitali oli vuodelta 1933.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 18.–23.1. Kööpenhaminassa, Tanskassa Susanna Rahkamo ja Petri Kokko sijoittuivat jäätanssissa neljänneksi.
Uinti

Maailmanmestaruuskilpailuissa 1.–11.9. Roomassa, Italiassa Antti Kasvio voitti kultaa 200 metrin vapaauinnissa ja Jani Sievinen 200 metrin sekauinnissa maailmanennätysajalla 1.58,16. Kasvio sai hopeaa 400 metrin vapaauinnissa ja Sievinen 400 metrin sekauinnissa.
Yleisurheilu

Euroopan-mestaruuskilpailut käytiin 7.–14.8. Helsingin olympiastadionilla. Suomi sijoittui yhdellä kulta- ja yhdellä hopeamitalilla kisojen mitalitilastossa 12:nneksi. Sari Essayah voitti kultaa 10 kilometrin kävelyssä ja Seppo Räty saavutti hopeaa keihäänheitossa. Neljänneksi sijoittui Mika Halvari kuulantyönnössä, viidenneksi Markus Koistinen kuulantyönnössä, kuudenneksi Antti Haapakoski 110 metrin aitajuoksussa, Sanna Hernesniemi 200 metrin juoksussa ja Ritva Lemettinen maratonilla, seitsemänneksi Risto Ulmala 5 000 metrin juoksussa, Valentin Kononen 50 kilometrin kävelyssä, Sanna Hernesniemi 100 metrin juoksussa, Kirsi Rauta maratonilla, Suomen miesten joukkue 4 × 100 metrin viestijuoksussa ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa ja Suomen naisten joukkue 4 × 100 metrin viestijuoksussa sekä kahdeksanneksi Harri Hänninen maratonilla, Tina Rättyä seitsenottelussa ja Suomen naisten joukkue 4 × 400 metrin viestijuoksussa.
Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 11.–13.3. Pariisissa, Ranskassa Sari Essayah sijoittui 3 000 metrin kävelyssä kuudenneksi ja Mika Halvari kuulantyönnössä kahdeksanneksi.
Sari Essayah teki 5 000 metrin kävelyssä kahdesti Euroopan-ennätyksen: 3.7. Kokemäellä ennätysaika oli 20.34,76 ja 9.7. Tuusulan Kalevan kisoissa 20.28,62.
Ari Pakarinen juoksi 9.7. Tuusulan Kalevan kisoissa 100 metrillä sähköajanoton Suomen-ennätyksen 10,42 ja Vesa-Pekka Pihlavisto seuraavana päivänä 400 metrin aitajuoksun sähköajanoton Suomen-ennätyksen 49,75, jota hän 26.7. Lappeenrannan eliittikisoissa paransi aikaan 49,69. Marika Salminen hyppäsi 10.7. Kalevan kisoissa kolmiloikan Suomen-ennätyksen 13,61.
Tohtori T ja naiset

| Tohtori T ja naiset> Dr. T and the Women |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Altman
Käsikirjoittaja:  Anne Rapp
Tuottaja:   Robert Altman  Cindy Cowan 
Säveltäjä:  Lyle Lovett
Kuvaaja:  Jan Kiesser
Leikkaaja:  Geraldine Peroni
Pääosat:   Richard Gere  Helen Hunt  Farrah Fawcett  Laura Dern  Shelley Long  Kate Hudson  Liv Tyler  Tara Reid 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Levittäjä:  Artisan Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  2000
Kesto:  122 min
Alkuperäiskieli:  englanti saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tohtori T ja naiset (Dr. T and the Women) on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Robert Altmanin ohjaama elokuva.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Gere  | … |  Dr. Sullivan Travis (Dr. T)   |
|  Helen Hunt  | … |  Bree Davis   |
|  Farrah Fawcett  | … |  Kate Travis   |
|  Laura Dern  | … |  Peggy   |
|  Shelley Long  | … |  Carolyn   |
|  Kate Hudson  | … |  Dee Dee Travis   |
|  Liv Tyler  | … |  Marilyn   |
|  Tara Reid  | … |  Connie Travis   |
|  Robert Hays  | … |  Harlan   |
|  Matt Malloy  | … |  Bill   |
|  Andy Richter  | … |  Eli   |
|  Lee Grant  | … |  Dr. Harper   |
|  Janine Turner  | … |  Dorothy Chambliss   |
Käännös suomeksi
Lenore Zann

| Lenore Zann |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta 1959 (ikä 64)  Sydney
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Zan
Aktiivisena:  1980–
Merkittävät roolit:  J.J. (Def-Con 4) Rogue (X-Men)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Lenore Zann (s. 22. marraskuuta 1959 Sydney) on australialais-kanadalainen näyttelijä, joka muistetaan pääroolista elokuvassa Def-Con 4 ja Roguen ääniroolista animaatiosarjassa X-Men.
Elämäkerta

Zann syntyi Sydneyssä, Australiassa, josta hän muutti vanhempiensa kanssa Kanadaan ollessaan 8-vuotias. Perhe asui aluksi Reginassa, Saskatchewanissa ennen muuttoaan Truroon, Nova Scotiaan, jossa Zann kävi high schoolin.
Hänen isoisoisänsä Zanninovich syntyi Jugoslaviassa, jostä hän muutti Australiaan.
Aiheesta muualla

Lenore Zann TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lenore Zann Voice Chasersissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet
Hiljainen kaksintaistelu

| Hiljainen kaksintaistelu> Shizukanaru Ketto |
| --- | --- |
 Alkuperäinen japanilainen mainosjuliste
Ohjaaja:  Akira Kurosawa
Käsikirjoittaja:  Senkichi Taniguchi Akira Kurosawa
Tuottaja:  Sōjirō Motoki
Säveltäjä:  Akira Ifukube
Kuvaaja:  Akira Ifukube
Pääosat:  Toshirō Mifune Takashi Shimura
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Levittäjä:  Daiei Film (käännä suomeksi) Netflix
Kesto:  1:35:2
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiljainen kaksintaistelu on Akira Kurosawan ohjaama elokuva vuodelta 1949. Siinä on mielenkiintoisia, kenties ajan henkeä kuvaavia yhteyksiä Mika Waltarin Suureen Illusioniin ja Michael Arlenin Vihreään hattuun. Antibioottien yleistymisen myötä ”parantumaton, tappava tauti” menetti hohtoaan, mutta AIDSin tulon myötä teos tuli ajankohtaisemmaksi.
Hiljaisessa kaksintaistelussa nuori lääkäri työskentelee isänsä klinikalla pahamaineisessa kaupunginosassa. Hän saa vahingossa potilaan verestä syfilistartunnan. Suojellakseen morsiantaan hän purkaa kihlauksensa ja päättää hoitaa itseään salaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Toshiro Mifune  | … |  nuori lääkäri   |
|  Takashi Shimura  | … |  hänen isänsä   |
|  Miki Sanjo  | … |  morsian   |
Naisen orja

| Naisen orja> Of Human Bondage |
| --- | --- |
 Bette Davis ja Leslie Howard
Ohjaaja:  John Cromwell
Käsikirjoittaja:  Romaani: W. Somerset Maugham Käsikirjoitus: Lester Cohen
Tuottaja:  Pandro S. Berman
Säveltäjä:  Max Steiner
Tuotantosuunnittelija:  Carroll Clark
Pukusuunnittelija:  Walter Plunkett
Pääosat:  Leslie Howard Bette Davis Frances Dee
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  RKO Pictures
Levittäjä:  RKO Pictures Netflix
Ensi-ilta:  28. kesäkuuta 1934
Kesto:  83 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Naisen orja (Of Human Bondage) on vuonna 1934 ensi-iltansa saanut draamaelokuva. Elokuvan ohjasi John Cromwell ja tuotti Pandro S. Berman. Elokuvan päärooleissa esiintyivät Leslie Howard, Bette Davis ja Frances Dee. Elokuva oli Davisin läpimurtorooli, josta tuli ensimmäinen hänen yhdestätoista Oscar-ehdokkuudestaan. Elokuva perustuu vuonna 1915 ilmestyneeseen romaaniin, jonka kirjoitti W. Somerset Maugham. Elokuva uudelleenfilmatisoitiin vuosina 1946 ja 1964. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli RKO Pictures. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 28. kesäkuuta 1934 ja Suomessa 15. maaliskuuta 1936.
Tarina

Elokuva kertoo lääketiedettä harjoittavasta miehestä, Philip Careystä (Howard), joka rakastuu pakkomielteisesti naiseen, Mildred Rogersiin (Davis), joka käyttäytyy laskelmoivasti ja kylmäsydämisesti miesparkaa kohtaan. Mies ei kuuntele läheistensä neuvoja eikä huomaa parempien naisten olevan aivan lähellä. Vastakohdat vetävät toki puoleensa, mutta yksipuolinen rakkaus osoittaa traagisuutensa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Leslie Howard   | … |   Philip Carey    |
|   Bette Davis   | … |   Mildred Rogers    |
|   Frances Dee   | … |   Sally Athelny    |
|   Kay Johnson   | … |   Norah    |
|   Reginald Denny   | … |   Harry Griffiths    |
|   Alan Hale   | … |   Emil Miller    |
|   Reginald Sheffield   | … |   Cyril Dunsford    |
|   Reginald Owen   | … |   Thorpe Athelny    |
|   Desmond Roberts   | … |   tri. Jacobs   |
Aiheesta muualla

Naisen orja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Naisen orja Elonet.
Bette Davis elokuvan trailerissa.
Of Human Bondage
Bringing Out the Dead

| Bringing Out the Dead |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Martin Scorsese
Käsikirjoittaja:  Paul Schrader
Perustuu:  Joe Connellyn romaaniin
Tuottaja:   Scott Rudin  Barbara De Fina 
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Kuvaaja:  Robert Richardson
Leikkaaja:  Thelma Schoonmaker
Tuotantosuunnittelija:  Dante Ferretti
Pääosat:   Nicolas Cage  Patricia Arquette  John Goodman  Ving Rhames  Tom Sizemore 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Touchstone Pictures  Paramount Pictures 
Levittäjä:  Paramount Pictures Disney+
Ensi-ilta:  1999
Kesto:  122 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Bringing Out the Dead on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Joe Connellyn romaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät Nicolas Cage, John Goodman, Ving Rhames, Tom Sizemore, Patricia Arquette ja Marc Anthony. Elokuvan on ohjannut Martin Scorsese. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti saamastaan hyvästä kritiikistä huolimatta.
Juoni

Elokuva kertoo loppuunpalaneen ensihoitajan Frank Piercen (Nicolas Cage) elämästä 1990-luvun Manhattanilla. Frank on Manhattanilla asuva ensihoitaja, joka työskentelee yövuorossa kahden miehen ambulanssitiimissä. Usein työhönsä väsynyt ja masentunut Frank näkee haamujen kävelevän kaupungin kaduilla, erityisesti nuoren naisen haamun, jota hän ei puoli vuotta aikaisemmin ollut onnistunut pelastamaan. Hänet määrätään työvuoroon joka päivä eri henkilön kanssa: Larryn (John Goodman), Marcusin (Ving Rhames) ja Tomin (Tom Sizemore). Työskennellessään heidän kanssaan hän ystävystyy sydänkohtauksen saaneen potilaan tyttären Maryn (Patricia Arquette) kanssa, joka on entinen narkomaani. Työvuorojensa välissä Frank taistelee uutta Manhattanin kaduille saapunutta huumetta vastaan ja yrittää kukistaa myös omat sisäiset demoninsa.
Aiheesta muualla

Bringing Out the Dead Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Martin Scorsese |
| --- | --- |
Filmografia
Elokuvat:  Kuka kolkuttaa ovelleni (1967)   Vapauden verinen laulu (1972)   Sudenpesä (1973)  Alice ei asu enää täällä (1974)   Taksikuski (1976)  New York, New York (1977)   Kuin raivo härkä (1980)   Koomikkojen kuningas (1983)   Illasta aamuun (1985)   Suuret setelit (1986)   Kristuksen viimeinen kiusaus (1988)   New York Stories (1989)   Mafiaveljet (1990)  Cape Fear (1991)   Viattomuuden aika (1993)   Casino (1995)  Kundun (1997)  Bringing Out the Dead (1999)   Gangs of New York (2002)   Lentäjä (2004)  The Departed (2006)   Suljettu saari (2010)   Hugo (2011)  The Wolf of Wall Street (2013)   Silence (2016)  
Dokumentit:  Street Scenes (1970)   Italianamerican (1974)  American Boy: A Profile of Steven Prince (1978)   The Last Waltz (1978)   A Personal Journey with Martin Scorsese Through American Movies (1995)   My Voyage to Italy (1999)   The Blues: Feel Like Going Home (2003)   No Direction Home (2005)   Shine a Light (2008)   A Letter to Elia (2010)   Public Speaking (2010)   George Harrison: Living in the Material World (2011)   The 50 Year Argument (2014)
Sini Terävä

| Sini Terävä |
| --- | --- |
 Sini Terävä vihreiden puoluekokouksessa 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta 1984 (ikä 39) Jyväskylä
Poliitikko
Puolue:  Vihreä liitto
Asema:  puoluevaltuuskunnan jäsen
Kotipaikka:  Helsinki
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Sini Marjut Tuulikki Terävä (s. 22. marraskuuta 1984 Jyväskylä) on suomalainen vihreä poliitikko.
Ura

Terävä on työskennellyt Suomen ylioppilaskuntien liiton sosiaalipoliittisena sihteerinä. Aiemmin hän on ollut Tuija Braxin eduskunta-avustajana ja vuonna 2009 Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden puheenjohtajana yhdessä Erkki Perälän kanssa. Ennen valintaansa ViNOn puheenjohtajaksi Terävä oli sen varapuheenjohtajana vuonna 2006 ja hallituksen jäsenenä vuonna 2007.
Terävä valittiin kunnallisvaaleissa 2008 Turun kaupunginvaltuuston varajäseneksi 239 äänellä. Vuosina 2009–2011 hän toimi myös liikuntalautakunnan jäsenenä. Terävä oli ehdolla myös kunnallisvaaleissa 2004. Eduskuntavaaleissa 2007 hän sai 605 ääntä muttei tullut valituksi. Terävä on ollut Turun yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen jäsen 2007 ja edustajiston jäsen 2008–2010. Kaudella 2014–2017 Terävä oli Yhteiskunta-alan korkeakoulutettujen liittovaltuuston jäsen.
Terävä on ollut vihreiden puoluehallituksen jäsen 2009–2011 ja puoluevaltuuskunnan jäsen 2005–2009 ja 2013–2015. Hän toimi myös vuonna 2012 hyväksytyn puolueen periaateohjelman valmistelleen työryhmän puheenjohtajana yhdessä Oras Tynkkysen kanssa.
Terävä on toiminut Amnestyssä. Hän on pasifisti ja feministi sekä yleisen asevelvollisuuden vastustaja.
Yksityiselämä

Sini Terävän puoliso on vihreiden entinen puoluesihteeri Lasse Miettinen.
Aiheesta muualla

Sini Terävän verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Sini Terävän blogi
| n k Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajat |
| --- | --- |
 Antero Eerola (1993)  Vesa Kotilainen (1996–1997)  Anssi Leino (1998)  Azar Saiyar (1999–2000)  Markus Drake (2001–2003)  Mari Puoskari (2004)  Olli-Poika Parviainen (2005)  Tapio Laakso (2006–2007)  Amu Urhonen (2007)  Heikki Korpela (2008)  Laura Nordström (2008)  Erkki Perälä (2009)  Sini Terävä (2009)  Paloma Hannonen (2010–2011)  Heikki Sairanen (2010)  Inka Venetvaara (2011)  Hanna Hakko (2012)  Aleksi Laine (2012)  Maria Ohisalo (2013–2014)  Veli-Matti Partanen (2013)  Aaro Häkkinen (2014)  Saara Ilvessalo (2015–2016)  Ozan Yanar (2015)  Jaakko Mustakallio (2016–2017)  Iiris Suomela (2017–2018)  Sameli Sivonen (2018–2019)  Amanda Pasanen (2019–2020)  Brigita Krasniqi (2020–2021)  Peppi Seppälä (2021–2022)  Jami Haavisto (2022–2023)  Selinä Nera (2023–)  Miro Ilvonen (2024–)
Saint-Clément-sur-Durance

| Saint-Clément-sur-Durance |
| --- | --- |
 Kunnan keskusta
 vaakuna
 Saint-Clément-sur-Durance
 Koordinaatit: 44°38′59″N, 6°34′45″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpes-Côte d’Azur
Departementti:  Hautes-Alpes
Arrondissementti:  Briançon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  25,1 km²
Väkiluku (2021):  322 
 – Väestötiheys:  12 as./km²
Kunnan numero:  05134
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint-Clément-sur-Durance on kunta eteläisessä Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Durancejoen varrella, noin 35 kilometriä Briançonin kaupungista etelään.
Tour Lombarde
Varhaisimmat kirjalliset merkinnät Saint-Clémentista ovat vuoden 1124 arkistoista. Niistä selviää, että Saint-Clément on ollut silloin riippuvainen Embrunin tuomiokapitulista, jonka paavi Eugenius III on vahvistanut. Luultavasti kunta on nimetty paavi Klemens I:n kunniaksi. Kunnan nähtävyys on 1200-luvulta peräisin oleva vartiotorni Tour Lombarde, joka on rakennettu kunnan keskustan yläpuoliselle rinteelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Clément-sur-Durance Wikimedia Commonsissa
Rachid Mekloufi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 12. elokuuta 1936
Syntymäpaikka: Sétif, Ranskan Algeria
Kuolinaika: 8. marraskuuta 2024 (88 vuotta)
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 174 cm
Junioriseurat
:  USM Sétif
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1954–1958 1958–1960 1961–1962 1962–1968 1968–1970 |  Saint-Étienne  FLN  Servette  Saint-Étienne  Bastia | 102 (59)  19 (13) 192 (78) 67 (20) |
Maajoukkue
| 1956–1957 1963–1965 |  Ranska  Algeria | 4 (0) 8 (5) |
Valmennusura
1969–1970 1971–1972 1975–1979 1982 1983:  Bastia  Algeria  Algeria  Algeria  Algeria
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Rachid Mekloufi (arab. رشيد مخلوفي‎; 12. elokuuta 1936 Sétif, Ranskan Algeria – 8. marraskuuta 2024) oli algerialainen valmentaja ja jalkapalloilija.