Unkarin kansannousu
Seuraukset

Kansannousun aikana oli kuollut 2 600–3 000 unkarilaista. Lisäksi surmansa oli saanut noin 700 neuvostoliittolaista sotilasta. Kansannousun jälkiselvittelyjen aikana pantiin toimeen 360 kuolemantuomiota. Eri pituisia vankilatuomioita annettiin 16 000. Noin 180 000 unkarilaista pakeni ulkomaille. Suurin osa heistä jäi Euroopan maihin ja eniten pakolaisia otti vastaan Saksan liittotasavalta ja Itävalta. Suomi ei ottanut vastaan pakolaisia ulkopoliittisten vaikutteiden takia. Maasta paenneet unkarilaiset perustivat järjestöjä ja toimittivat esimerkiksi radiolähetyksiä Unkariin. Kysymys pakolaisista hiersi Unkarin ja länsimaiden välejä vielä pitkään.
Imre Nagy oli paennut Jugoslavian-suurlähetystöön Budapestissa. Kádár oli luvannut Nagyin voivan lähteä lähetystöstä vapaasti, vaikka todellisuudesta hänestä oli annettu pidätyskäsky. Lähetystöstä poistunut Nagy vietiin välittömästi venäläisellä koneella Romaniaan, jossa hänen annettiin ymmärtää olevansa puolueettoman paikallisen kommunistisen puolueen vieras. Nagya kuulusteltiin olosuhteisiin nähden hellävaraisesti. Hänen haluttiin kuitenkin tunnustavan Kádárin hallituksen, johon hän ei koskaan taipunut. Kansainvälinen kommunistinen liike oli ottanut jyrkän kannan Unkarin tapahtumia vastaan, ja etenkin kiinalaiset halusivat tehdä Imre Nagystä esimerkin. Nagy pidätettiin Unkarin sisäministeriön alaisen yksikön toimesta ja hänet lennätettiin takaisin Unkariin. Häntä ja muita kansannousun johtoon kuuluneita vastaan järjestettiin 6. helmikuuta 1958 alkanut oikeudenkäynti. Imre Nagy, Pál Maléter, Sándor Szilágyi ja Miklós Gimes tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin 16. kesäkuuta samana vuonna.
Kádárille kansannousun jälkeisen kurinpalautuksen toteuttaminen oli välttämätöntä. Neuvostoliitto olisi voinut helposti vaihtaa hänen tilalleen esimerkiksi Ferenc Münnichin tai jopa Ernő Gerőn tai Mátyás Rákosin. Ideologisesti vastavallankumousta perusteltiin sillä, että Imre Nagyin hallitus ei ollut estänyt aseellisten ryhmien toimintaa ja se oli näin myös vastuussa Budapestin puoluetalon piirityksestä. Kansannousun aikana käyttöön otettu monipuoluejärjestelmä lakkautettiin. Toisaalta Kádárin hallitus alkoi myöhemmin tehdä asteittaisia uudistuksia. 23. lokakuuta Kádárin hallitus ilmoitti ottavansa omakseen kansannousun ”jalot tavoitteet”. ÁVH lakkautettiin ja kansannousun aikana perustettujen työläisneuvostojen asemaa parannettiin. 22. maaliskuuta 1963 annettiin asetus yleisestä armahduksesta, joka käsitti paitsi kansannoususta tuomitut, mutta myös esimerkiksi entiset ÁVH:n upseerit. Unkari siirtyi niin sanottuun gulassikommunismiin.
Kommunistijohtoinen Unkari siirtyi monipuoluejärjestelmään vuonna 1989 ja viimeiset neuvostojoukot poistuivat maasta 19. kesäkuuta 1991. Vuonna 1995 annettiin ensimmäiset tuomiot kansannousun ajan siviiliväestöön kohdistuneista ampumisista. Imre Nagy rehabilitoitiin ja uudelleenhaudattiin. Unkarin kansannousun alkamispäivästä 23. lokakuuta tehtiin yksi Unkarin kolmesta kansallispäivästä.
Suomen menettely syksyn 1956 Unkari-äänestyksessä YK:ssa vaikutti Unkarin kohtaloihin yhtä vähän kuin länsimaiden protesti Neuvostoliittoa vastaan. Jukka Tarkan mukaan Neuvostoliitto tuskin huomasikaan suomalaisten Jaakobin painia; sen sijaan suomalaisten pidättyminen Unkari-äänestyksestä vaikutti kielteisesti yhdysvaltalaisten suhtautumiseen Suomen puolueettomuuspolitiikkaa kohtaan. Suomen äänestyskäyttäytymisestä tuli Max Jakobsonin mukaan ennakkotapaus, joka viitoitti Suomen YK-politiikan vuosikymmeniksi eteenpäin. Samassa hengessä Suomi äänesti vuonna 1968, kun Neuvostoliitto miehitti Tšekkoslovakian, ja vuonna 1980, kun neuvostojoukot olivat hyökänneet Afganistaniin. Nämä tapaukset noudattivat presidentti Urho Kekkosen vuonna 1961 esittämää määritelmää, jonka mukaan Suomella oli kansainvälisissä kriiseissä mieluummin lääkärin kuin tuomarin rooli. Tämä ei kuitenkaan Jakobsonin mukaan estänyt Suomea asettumasta vuonna 1983 tuomarien puolelle, kun Yhdysvallat oli miehittänyt Grenadan. Jukka Tarkan mukaan Suomen toiminta Unkarin kriisissä vuonna 1956 oli Suomen ensimmäinen kansainvälisessä ympäristössä ottama askel pakon saneleman varovaisuuden tiellä, jota myöhemmin alettiin kutsua suomettumiseksi.