stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lahden Reipas (jääkiekko)
Historia > Viipurin Reipas (–1964)

Viipurin Reipas on vuonna 1891 perustettu urheiluseura. Se voitti jääkiekon ensimmäisen Suomen mestaruuden vuonna 1928, joka jäi jääkiekossa seuran ainoaksi.
Historia > Lahden Reipas (1964–1975)

Lahden Reippaan jääkiekkoilijoiden suurin saavutus oli Suomen Cupin voitto vuonna 1966.
Historia > Kiekkoreipas (1975–1989)

Jalkapallo- ja jääkiekkotoiminnan erottua 1975 seura jatkoi nimellä Kiekkoreipas. Jääkiekon 1. divisioonan seura voitti kaudella 1975–1976 ja nousi SM-liigaan säilyen siellä vuoteen 1985 asti. Joukkueen paras sijoitus oli kauden 1978–1979 viides sija.  Seura vastasi lahtelaisesta edustuskiekkoilusta vuoteen 1989 asti. Kiekkoreippaasta NHL:ään varattiin Raimo Summanen (1982), Harri Laurila (1983) ja Jarkko Piiparinen (1984).
Historia > Hockey-Reipas (1989–1992)

1989 edustusjoukkue erotettiin omaksi organisaatiokseen, joka sai nimen Hockey-Reipas. Hockey Reipas Oy ajautui konkurssiin 5,7 miljoonan markan velkojen seurauksena vuonna 1992. Seuran paras sijoitus oli seitsemäs sija kaudelta 1990–1991, jolloin pudotuspelipaikka jäi vain pisteen päähän. Hockey-Reippaan riveistä NHL:ään varattiin vuonna 1991 Janne Laukkanen ja Marko Jantunen.
Historia > Reipas Lahti (1992–1996)

Konkurssin raunioille perustettiin saman tien uusi seura, Reipas Lahti. Seura selvisi ensimmäisistä liigakarsinnoistaan kaudella 1992–1993, mutta seuraavan kauden jälkeen 1. divisioona kutsui liigakarsintojen jumbosijan myötä. Ensimmäisellä 1. divisioonakaudellaan seura sijoittui kahdeksanneksi ja viimeiseksi jääneellä toisella kaudellaan kuudenneksi. Reipas Lahden riveistä NHL-varauksen saivat Jonni Vauhkonen vuonna 1993 ja kolme vuotta myöhemmin Toni Lydman.
Historia > Pelicans (1996–)

Kauden 1995–1996 jälkeen  päätettiin Reipas-nimi imago- ja markkinointisyistä siirtää historiaan ja seuran nimeksi vaihdettiin Pelicans. 1. divisioonassa Pelicans menestyi kausi kaudelta paremmin ollen ensin viides, sitten kolmas ja viimeisellä kaudellaan toinen. Kolmen 1. divisioonakauden jälkeen Pelicans nousi SM-liigaan kauden 1998–1999 voitokkaiden liigakarsintojen myötä, jolloin tilaa liigassa teki kuopiolainen Kalevan Pallo.
Juniorityö

Junioritoiminta on edelleen Kiekkoreippaan vastuulla B-junioreista nuorempiin junioreihin ja seura on maan suurimpia jääkiekon junioriseuroja.
Kiekkoreippaan juniorikoulun tunnetuimpia kasvatteja ovat Kari Eloranta, Erkki Laine ja Hannu Koskinen, joista kaksi ensimmäistä olivat voittamassa Suomen kiekkohistorian ensimmäistä arvokisamitalia Calgaryssa 1988. Myöhemmin tunnetuiksi NHL-pelaajiksi nousivat Toni Lydman ja Pasi Nurminen.
Aiheesta muualla

Pelicansin kotisivut
Alexander Calder

Alexander Calder 1947.
Alexander Calder 1968.
Alexander Calder, käytti myös nimeä Sandy Calder (22. heinäkuuta 1898 Lawnton, Pennsylvania – 11. marraskuuta 1976 New York), oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. 
Hänet tunnetaan mobilen eli liikkuvan veistoksen keksijänä. Paitsi mobileja, Calder teki myös muita veistoksia sekä maalauksia, litografioita, seinävaatteita ja muita taidetekstiilejä.
Calder määritteli kuvanveistotaiteen uudestaan tuomalla siihen mukaan liikkeen. Sitä oli aluksi hänen performansseissaan, mekaanisissa Calderin Sirkuksissa ja myöhemmin hänen motorisoiduissa teoksissaan, sekä lopulta riippuvissa teoksissaan, joita hän kutsui sanalla mobile.
Ura

Calderin molemmat vanhemmat olivat taiteilijoita. He kannustivat lapsiaan luovuuteen, mutta kehottivat välttämään taidetta ammattina, koska se on raskas ja taloudellisesti epävarma. Niinpä Calder opiskeli koneinsinööriksi valmistuen vuonna 1919 ja teki erilaisia insinöörin töitä, mutta ei viihtynyt niissä. Vuonna 1922 hän pestautui laivalle töihin. Herätessään eräänä aamuna auringonnousun aikaan hän koki syvän taiteellisen elämyksen ja päätti ryhtyä taiteilijaksi.
Hän opiskeli taidetta New Yorkissa, jossa kiinnostui myös sirkuksesta. Valmistuttuaan Calder muutti Pariisiin jatkamaan opintojaan. Siellä hän tutustui eurooppalaisiin avantgarde-taiteilijoihin, joita olivat Joan Miró, Piet Mondrian, Jean Arp ja Marcel Duchamp.
Suomessa

Kuusi Alexander Calderin teosta oli esillä tammikuussa 1954 Helsingin Taidehallissa olleessa yhdysvaltalaista taidetta esittelevässä taidenäyttelyssä. Niistä kolme Musta eläin (1940), Suuri gong-gong (1951) ja Lumituisku Sudburyssa (1953) olivat mobiileita, yksi "metalli- ja puusommitelma", sekä kaksi teosta, jotka olivat "stabiilia veistostaidetta" näyttelyluettelon mukaan.
Teoksia

Mobile, 1930-luku
Mobile, 1932.
Kattoon sijoitettuja mobileita Caracasin yliopiston juhlasalissa, 1954.
Neljä elementtiä, 1961. Moderna museet, Tukholma.
Têtes et Queue, 1965.
Le Halebardier, 1971.
L'Homme (1967). Montreal, Kanada
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alexander Calder Kansallisgallerian kokoelmissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  Auckland  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Prinsessakakku

| Prinsessakakku |
| --- | --- |

Alkuperä
Muita nimiä:  Prinsessaleivos
Alkuperämaa:   Ruotsi
Kehittäjä(t):  Jenny Åkerström
Tiedot
Pääainesosat:  kakkupohja, vaniljakreemi, vadelmahillo, marsipaani
Prinsessakakku (ruots. Prinsesstårta) on ruotsalainen leivos, joka on valmistettu kakkupohjasta, vaniljakreemistä ja vadelmahillosta. Kakun päällä on usein vaaleanvihreä marsipaanikuorrute. Alkuperäisen reseptin kehitti Jenny Åkerström vuonna 1948 Östermalmilaisessa talouskoulussa. Leivoksen nimi oli alun perin grön tårta (vihreä kakku). Talouskoulun oppilaiden joukossa olivat prinsessat Margaretha, Märtha ja Astrid. Prinsessat tykkäsivät leivoksesta ja leivos nimettiin heidän mukaan.
Masi Härkönen

| Masi Härkönen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. elokuuta 2006 (ikä 18) Vaasa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Masek
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  179 cm
Paino:  70 kg
Seura
Seura:  Sport
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  1
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2024–
    
Masi Härkönen (s. 7. elokuuta 2006 Vaasa) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa SM-liigajoukkue Vaasan Sportia.
Ura > Seuraura

Härkönen on Vaasan Sportin kasvatti. Kaudella 2023–2024 hänet valittiin U20 SM-sarjan kuukauden nuoreksi pelaajaksi. Härkönen valittiin kauden päätteeksi sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Hän puki kauden aikana myös neljään  SM-liigaotteluun, mutta Härkönen ei saanut kuitenkaan peliaikaa.
Huhtikuussa 2024 Härkönen teki Sportin kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2024–2025 seuran U20-joukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 27. marraskuuta 2024 Rauman Lukkoa vastaan, kun Miroslav Svobodan kausi oli päättynyt loukkaantumisen vuoksi. Härkösestä tuli ensimmäinen Sportin maalinsuulla debytoinut seuran oma kasvatti 18 vuoteen Mikko Rossin jälkeen. Hän torjui joukkueen 5–1-voittoon päättyneessä ottelussa 29 kertaa. Samuli Kivimäki valitsi Härkösen ottelun ykköstähdeksi. Joulukuussa 2024 Härkönen solmi Sportin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

Härkönen on pelannut yhden nuorten ja kolme poikien maaottelua.
Muuta

Härkösen isä Marko pelasi omalla urallaan maalivahtina 19 SM-liigaottelua Porin Ässissä. Suurimman osan urastaan hän pelasi I-divisioonaa ja Mestistä Vaasan Sportissa. Marko Härkönen on toiminut seurassa sittemmin maalivahtivalmentajana.
Helkavirsi

Helkavirret ovat kalevalamittaisia runoja, virsiä tai lauluja, jotka liittyvät helkaperinteeseen. Helkaperinne puolestaan on liittynyt kristinuskon aikana helluntaihin ja siitä pietrinpäivään olevan ajan sunnuntaipäiviin. Toisaalta helkaperinne on saattanut alun perin alkaa jo esikristillisellä ajalla.
Tunnettu tilaisuus, jossa näitä esitetään, on Sääksmäen Ritvalan helkajuhla.
Runoilija Larin-Kyösti kirjoitti runot Helkavirsiä I ja II kokoelmassaan Kylän lauluja vuonna 1898.
Runoilija Eino Leinon runokokoelma Helkavirsiä ilmestyi kahdessa osassa vuosina 1903 ja 1916.
Muusikko Veltto Virtanen kirjoitti Helkavirsiä III -nimisen runosarjan vuonna 1995.
Aiheesta muualla

Eino Leino - Helkavirsiä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansalliskirjasto: Eino Leinon teoksen arvosteluita sanomalehdissä
Meistriliiga (jääkiekko)

| Meistriliiga |
| --- | --- |
Laji:  jääkiekko
Maa(t):   Viro
Perustettu:  1932 (ensimmäinen ottelu; vuonna 1934 ensimmäinen Viron-mestaruuden jako)
Toimitusjohtaja:  Veiko Süvaoja
Joukkueita:  6 (aikaisemmin 4–7)
Hallitseva mestari:  Narva PSK
Eniten mestaruuksia:  Narva PSK (19)
Sivusto:  Eesti Jäähokiliit – Coolbet Hokiliiga
Meistriliiga (kaudella 2017–2018 Nordic Power Hokiliiga, kaudesta 2018–2019 Coolbet Hokiliiga, kaudesta 2023–2024 Unibet Hokiliiga) on jääkiekon korkein sarjataso Virossa. Sarja on perustettu vuonna 1934.
Välillä siinä on pelannut kuusikin joukkuetta samalla kaudella, mutta kaudesta 2015–2016 kauteen 2019–2020 joukkueita oli vain neljä. Joukkueiden vaihtuvuus on ollut suurta lähinnä taloudellisista syistä. Kaudella 2023–2024 joukkueita oli viisi. Kaudella 2024–2025 joukkueita on kuusi.
Alkuvuodet ja neuvostomiehityksen aika

Viron jääkiekon mestaruussarjan katsotaan alkaneen 7. helmikuuta 1932, jolloin Tallinnan jääkiekkojoukkue pelasi Riiassa Latvian mestarijoukkuetta vastaan. Varsinainen sarjatoiminta käynnistyi Virossa kaudella 1934–1935. Aluksi sarjan toiminta oli katkonaista: Vain kausilla 1934, 1936, 1937, 1939 ja 1940 jaettiin kultamitalit. Näillä kausilla ei kuitenkaan jaettu pronssimitaleita. Sitten Neuvostoliitto miehitti Viron. Jääkiekkotoiminta käynnistyi kuitenkin uudelleen, ja vuonna 1946 sarja pelattiin jälleen. Tuosta kaudesta alkaen pelattiin kulta-, hopea- sekä pronssimitaleista. Viron itsenäistyttyä uudelleen vuonna 1991 sarja jatkui keskeytyksettä.
Sarjassa edelleen mukana olevista joukkueista perinteikkäin on Meistriliigan alkuvuosia hallinnut, vuonna 1976 perustettu Narva Kreenholm. Se oli alun perin vuonna 1953 perustetun Narva Paemurru Spordikoolin, eli Neuvostoliiton aikana perustetun urheilukoulun jääkiekkojaoston joukkue. Kreenholmin ykkösjoukkue pelasi Neuvostoliiton kolmossarjaa kauden 1991–1992 loppuun saakka, ja sen kakkosjoukkue osallistui Meistriliigaan sen ensimmäisellä kaudella. Sekä koulu että joukkue ovat edelleen toiminnassa.
Nykyään

Meistriliiga on käytännössä amatöörisarja, jossa vain noin puolenkymmentä parasta pelaajaa saa pelaamisesta palkkaa. Käytännössä he ovat ulkomaalaisvahvistuksia. Siksi parhaat pelaajat lähtevät usein jo nuorina pelaamaan Viron ulkopuolelle, ja se heijastuu vääjäämättä liigan tasoon. Katsojia otteluissa on muutamista kymmenistä muutamiin satoihin. Vaikka yleisömäärät ovat matalia verrattuna esimerkiksi Suomen Liigaan, paikalle saapuneet kannattajat ovat äänekkäitä, riehakkaita ja luovat tunnelmaa halleihin. Pelaajien ja katsojien vuorovaikutus onkin paikoin todella välitöntä.
Itsenäisyyden palauttamisen jälkeisenä 30 kauden aikana Viron-mestaruuden on voittanut peräti 11 eri nimistä joukkuetta, mutta sponsorinimien ja muiden vastaavien muutosten takaa löytyy tosiasiallisesti kuusi eri seuraa.
Kaudella 2016–2017 mestaruuden voitti otteluvoitoin 1–3 Narva PSK, ja HC Viking jäi hopealle. Kaudella 2017–2018 mestaruuden voitti otteluvoitoin 3–1 HC Viking, ja Tartu Kalev Välk jäi hopealle. Pronssia sai HC Vipers voitettuaan pronssiottelussa Narva PSK:n maalein 5–6. Seuraavalla kaudella 2018–2019 puolestaan Tartu Välk 494 voitti mestaruuden, kun se kukisti Narva PSK:n otteluvoitoin 3–0. Kaudella 2019–2020 runkosarjan ja Viron-mestaruuden voitti Tartu Välk 494. Pudotuspelejä ei pelattu koronaviruspandemian takia.
Kaudella 2020–2021 joukkueita oli viisi, ja pudotuspelien ulkopuolelle jäi 16 ottelua käsittäneen runkosarjan jälkeen HC Vipers. Pudotuspelit alkoivat suoraan välieristä, joissa paras ensimmäisestä -järjestelmällä pelatuissa peleissä loppuotteluun selvisivät Välk 494 ja HC Panter. Paras kolmesta -järjestelmällä pelatussa loppuottelusarjassa Viron-mestaruuden voitti Välk 494 otteluvoitoin 2–1. Kaudella 2021–2022 joukkueita oli seitsemän, ja niistä yksi oli Latviasta. Kaudella sarja vietti 90-vuotisjuhlakauttaan. Mestaruuden voitti Välk 494 neljättä kertaa peräkkäin. Kaudella 2022–2023 joukkueiden määrä oli seitsemän, mutta kaksi niistä oli Latviasta. Kauden voitti latvialainen Kurbads, joten Viron-mestaruus jaettiin parhaalle virolaisjoukkueelle, joka oli Tallinna HC Panter. Kaudella 2023–2024 mestaruuden voitti Narva PSK, kun se kukisti Tartu Välk 494:n loppuottelusarjassa lukemin 3–0.
Nykyään > Suomalaispelaajia

Vuosina 2000–2021 Meistriliigassa on pelannut yhteensä 28 suomalaista. Menestynein heistä on Suomi-sarjassa tehokkaasti pelannut ja Oulun Kärpissä SM-liigaakin pelannut Jussi Nieminen. Nieminen pelasi Virossa yhteensä yhdeksän kautta eri joukkueissa, ja parhaalla kaudellaan hän teki 17 otteluun 27+35=62 tehopistettä.
Joukkueet

| Nykyiset joukkueet ja muita joukkueita 2010-luvulta alkaen | Kaupunki | Kotihalli | Perustettu |
| --- | --- | --- | --- |
| Narva PSK | Narva | Narva jäähall | 2003 |
| HK Kalev-Välk Tartu/Tartu Välk 494 (ei osallistunut kaudella 2016–2017) | Tartto | Astri Arena | 1994 |
| Everest Kohtla-Järve (ei osallistunut kausilla 2016–2017 ja 2017–2018) | Kohtla-Järve | Kohtla-Järve jäähall | 2011 |
| HC Vipers (ei osallistunut kausilla 2018–2019, 2019–2020, eikä kausina 2022–2023 ja 2023–2024) | Tallinna | Tondiraba jäähall |  |
| HC Panter/Purikad (ei osallistunut kausilla 2016–2017, 2017–2018, 2018–2019, 2019–2020) | Tallinna | Haabersti jäähall | 2001 |
| Kohtla-Järve Viru Sputnik (ei osallistunut kausilla 2016–2017, 2017–2018, 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021) | Kohtla-Järve | Kohtla-Järve jäähall | 2003 |
Sarjaan aikaisemmin osallistuneita joukkueita: 
| HC Kurbads Kausina 2021–2022 ja 2022–2023 osallistunut latvialainen joukkue | Riika | Kurbads Ledus Halle |  |
| HS Riga Kaudella 2022–2023 osallistunut latvialainen joukkue | Riika | Hokeja halle Riga |  |
| HC Viking Tallinn (kaudella 2018–2019 nimellä Tallinna Kalev/Viking, ei ole osallistunut kauden 2020–2021 jälkeen) | Tallinna | Jeti jäähall ja Tondibara jäähall | 2010 |
| HC Tallinn (ei ole osallistunut kauden 2017–2018 jälkeen) | Tallinna | Škoda jäähall | 2016 |
| Noortekoondis (Viron alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue, ei ole osallistunut kauden 2017–2018 jälkeen) | Viljandi | Viljandi jäähall |  |
Voittajat > Viron-mestaruudet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  1934 - Kalev Tallinn  1936 - ASK Tartu  1937 - Kalev Tallinn  1939 - ASK Tartu  1940 - Sport Tallinn  1946 - Dünamo Tallinn  1947 - Dünamo Tartu  1948 - Dünamo Tallinn  1949 - Dünamo Tallinn  1950 - LTM Tallinn  1951 - LTM Tallinn  1952 - Dünamo Tallinn  1953 - Dünamo Tallinn  1954 - Dünamo Tallinn  |  1955 - Dünamo Tartu  1956 - Kalev Kohtla-Järve  1957 - Dünamo Tartu  1958 - Kalev Tallinn  1959 - Kalev Tallinn  1960 - Kalev Tallinn  1961 - Kalev Tallinn  1962 - Kalev Tallinn  1963 - Ekskavaator Tallinn  1964 - Taksopark Tallinn  |  1965 - Tempo Tallinn  1966 - Ekskavaator Tallinn  1967 - Kreenholm Narva  1968 - Tempo Tallinn  1969 - Kreenholm Narva  1970 - Keemik Kohtla-Järve  1971 - Kreenholm Narva  1972 - Keemik Kohtla-Järve  1973 - Kreenholm Narva  1974 - Keemik Kohtla-Järve  |  1975 - Kreenholm Narva  1976 - Keemik Kohtla-Järve  1977 - Keemik Kohtla-Järve  1978 - Talleks Tallinn  1979 - Keemik Kohtla-Järve  1980 - Keemik Kohtla-Järve  1981 - Talleks Tallinn  1982 - Kalev Sillamäe  1983 - Keemik Kohtla-Järve  1984 - Keemik Kohtla-Järve  |  1985 - Keemik Kohtla-Järve  1986 - Kreenholm II Narva  1987 - Keemik Kohtla-Järve  1988 - Kreenholm II Narva  1989 - Keemik Kohtla-Järve  1990 - Kreenholm II Narva  1991 - Kreenholm II Narva  1992 - Kreenholm Narva  1993 - Kreenholm Narva  1994 - Kreenholm Narva  |  1995 - Kreenholm Narva  1996 - Kreenholm Narva  1997 - Välk 494 Tartu  1998 - Kreenholm Narva  1999 - Välk 494 Tartu  2000 - Välk 494 Tartu  2001 - Narva 2000  2002 - Välk 494 Tartu  2003 - Välk 494 Tartu  2004 - HC Panter Tallinn  |  2005 - HK Stars Tallinn  2006 - HK Stars Tallinn  2007 - HK Stars Tallinn  2008 - Kalev-Välk Tartu  2009 - GMP Stars Tallinn  2010 - Viru Sputnik Kohtla-Järve  2011 - Tartu Kalev-Välk  2012 - Tartu Kalev-Välk  2013 - Tallinna Viiking Sport  2014 - Tallinna Viiking Sport  |  2015 - Tartu Kalev-Välk  2016 - Narva PSK  2017 - Narva PSK  2018 - HC Viking Tallinn  2019 - Välk 494 Tartu  2020 - Välk 494 Tartu  2021 - Välk 494 Tartu  2022 - Välk 494 Tartu  2023 - Riia HK Kurbads (Viron-mestari: Tallinna HC Panter)  2024 - Narva PSK  |
Voittajat > Mitalitaulukko vuoteen 2011

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Joukkue |  Kulta |  Hopea |  Pronssi |
| Narva PSK (ennen vuotta 1999 Narva Kreenholm, vuosina 1999–2003 Narva 2000) | 16 | 14 | 7 |
| Kohtla-Järve HK Keemik (vuosina 1952–1961 Kohtla-Järve Kalev; 1961–1969 Kohtla-Järve PK; 1969–1997 ja 2004– Kohtla-Järve HK Keemik; 1997–2001 Kohtla-Järve Central) | 13 | 8 | 11 |
| Tallinn Kalev | 7 | 4 | 3 |
| Tartu Kalev-Välk (vuosina 1994–2007 Tartu Välk 494) | 7 | 3 | 3 |
| Dünamo Tallinn | 6 | 4 | 3 |
| HK Stars | 4 | 1 | 1 |
| Dünamo Tartu | 3 | 7 | 3 |
| Tallinna Talleks | 2 | 7 | 3 |
| Tallinna Ekskavaator | 2 | 5 | 4 |
| Tartu ASK | 2 | 2 | 0 |
| Tallinna Tempo | 2 | 1 | 3 |
| Tallinna LTM | 2 | 1 | 0 |
| Kohtla-Järve Viru Sputnik | 1 | 2 | 0 |
| HC Panter (mestaruuskaudella 2003–2004 nimellä HC Panter/Hansa Sport) | 1 | 1 | 2 |
| Sillamäe Kalev | 1 | 0 | 3 |
| Tallinna Sport | 1 | 0 | 0 |
| Tallinna Taksopark | 1 | 0 | 0 |
| Tallinna TVMK | 0 | 2 | 4 |
| Tallinna JSK | 0 | 2 | 1 |
| Tallinna Ohvitseride Maja | 0 | 1 | 1 |
| Narva LNSK | 0 | 1 | 1 |
| Tallinna THK-88 | 0 | 1 | 1 |
| Viljandi Spartak | 0 | 1 | 0 |
| Narva Ehitaja | 0 | 1 | 0 |
| Tallinna Monstera | 0 | 1 | 0 |
| Viljandi Dünamo | 0 | 0 | 1 |
| EPA | 0 | 0 | 1 |
| Narva Üldehitustrust | 0 | 0 | 1 |
| Tallinna LNSK | 0 | 0 | 1 |
| Tallinna Hokitsenter | 0 | 0 | 1 |
| Tallinna HK Vipers | 0 | 0 | 1 |
| Tallinna KK-GMP | 0 | 0 | 1 |
Aiheesta muualla

Eesti Jäähokiliit
HC Vipersin kotihalli, Tondiraban jäähalli
Buraq

Muhammedin ratsu Buraq (1910)
Buraq 1600-luvulla tehdyssä maalauksessa Suurmogulien valtakunnasta.
Buraq (arab. البُراق‎, al-Burāq) on islamilaisessa perimätiedossa esiintyvä ihmiskasvoinen ratsu, jolla profeetta Muhammed matkusti yöllä Mekasta Jerusalemiin Ibn Hishamin 800-luvulla kirjoittaman elämäkerran mukaan. Samanlainen olento esiintyy persialaisessa tarinaperinteessä.
Buraqia on kuvailtu valkoiseksi eläimeksi, joka on puoliksi muuli, puoliksi aasi, ja jolla on siivet sen ruumiin molemmin puolin. Joissain perinteissä sitä kuvaillaan ratsuksi, jolla oli naisen pää ja riikinkukon pyrstö. Monissa indoeurooppalaisissa kielissä, joihin myös persia kuuluu, sanan "buraq" vastineet (lat. burricus, it. bricco etc.) tarkoittavat aasia, muulia tai pientä hevosta.
Buraq esiintyy Ibn Hishamin tarinassa Muhammedin yömatkasta, jossa Muhammed ratsasti yöllä Mekasta Jerusalemiin ja takaisin. Jerusalemissa Muhammed tapasi profeettoja ja kiipesi Jaakobin tapaan tikapuita pitkin taivaaseen, jossa hän tinki Jumalan kanssa muslimien päivittäisten rukousten määrän viiteen, kun taas Jumalan alkuperäinen vaatimus oli viisikymmentä.
Buraq on myös nimi, jonka muslimit antoivat 1800-luvulla Temppelivuoren länsimuurille, koska Buraq oli pantu tarinan mukaan juuri sinne liekaan. Tämä perimätieto nousi esiin siinä vaiheessa, kun juutalaisia alkoi muuttaa runsain määrin Jerusalemiin, ja muurin kävijämäärät lisääntyivät. Sitä ennen Buraqin kiinnityspaikkojen kerrottiin sijainneen muualla.
Luettelo Pohjois-Amerikan aavikoista

Tämä on luettelo Pohjois-Amerikan aavikoista. Suurin osa Pohjois-Amerikan mantereen aavikoista sijaitsee maanosan länsilaidalla Kalliovuorten ja Sierra Madre Orientalin välissä.
Yleiskatsaus

Seuraavassa on kolme suurta kuumaa ja kuivaa aavikkoa Pohjois-Amerikassa, kaikki sijaitsevat Lounais-Yhdysvalloissa ja Pohjois-Meksikossa.
Chihuahuan aavikko on suurin kuuma aavikko Pohjois-Amerikassa, joka sijaitsee Lounais-Yhdysvalloissa ja Pohjois-Meksikossa. Sen kokonaispinta-ala on 360 000 neliökilometriä.
Sonoran aavikko on aavikko, joka sijaitsee Lounais-Yhdysvalloissa ja Luoteis-Meksikossa. Se on toiseksi suurin kuuma aavikko Pohjois-Amerikassa. Sen kokonaispinta-ala on 310 000 neliökilometriä.
Mojaven aavikko on kuumin aavikko Pohjois-Amerikassa, joka sijaitsee pääasiassa Kaakkois-Kaliforniassa. Sen kokonaispinta-ala on 57 000 neliökilometriä.
Painted Desert.
White Sandsin aavikko.
Hevosia aavikolla Yhdysvalloissa.
Rainbow Basin.
Suurin kylmä aavikko on Great Basinin aavikko.
Koko lista

Lista pohjoisesta etelään.
Great Basinin aavikko
Sagebrush steppe (Nevada)
Forty Milen aavikko (Luoteis-Nevada)
Smoke Creekin aavikko (Nebada)
Carsonin aavikko
Utah
Great Salt Laken aavikko, Utah
Sevierin aavikko
Black Rock Desert volcanic field
Escalante Desert (3,270 sq mi)
Coloradon laakio
Utah
San Rafaelin aavikko
Colorado, johon kuuluu pieniä aavikko alueita
Bisti Badlandsin aavikko, New Mexico
Painted Desert, Arizona
Mojaven aavikko
High Desert, Kalifornia
Kuolemanlaakso, Kalifornia
Amargosan aavikko, Nevada
Sonoran aavikko
Coloradon aavikko, etelä Kalifornia
Yuhan aavikko, Kalifornia
Yuma Desert, lounais Arizona
Lechuguillan aavikko, lounais Arizona
Tule aavikko Arizona, Sonora, ja Meksiko
Gran Desierto de Altar, Sonora ja Meksiko
Baja Californian aavikko Baja California ja Meksiko
El Vizcaíno, Baja California, Meksiko
Chihuahuan aavikko
Trans-Pecosin aavikko, länsi Texas
White Sands
Aiheesta muualla

Amerikan aavikot Amerikkaprojekti. Viitattu 26.10.2018.
Cameron, Roy Eugene: North American Desert Encyclopædia Britannica. Viitattu 26.10.2018 (englanniksi).
The North American Deserts & Deserts of the World, Hot Deserts - Cold Deserts DesertUSA. Viitattu 26.10.2018 (englanniksi).
Ethan Shaw: A Captivating Look at the "Big Four" North American Deserts RootsRated.  21.11.2017. Arkistoitu 26.10.2018. Viitattu 26.10.2018 (englanniksi).
North American Deserts Arizona-Sonora Desert Museum. Viitattu 26.10.2018 (englanniksi).
Pariona, Amber: The Major Deserts Of The United States Worldatlas.com.  25.4.2017. Viitattu 26.10.2018 (englanniksi).
Kylmät aavikot1. Thompson-Okanagan Plateau 2. Columbia Basin 3. Northern Basin Range 4. Wyoming Basin 5. Great Basinin aavikko 6. Coloradon laakio 7. Arizona/New Mexico Plateau 8. Snake River Plain

  Kuumat aavikot9. Mojaven aavikko 10. Sonoran aavikko 11. Baja Californian aavikko 12. Chihuahuan aavikko
SN 1572

| SN 1572 |
| --- | --- |
 Tyko Brahen supernova (SN 1572)
 Epookki
Supernovatyyppi:  Ia
Galaksi:  Linnunrata
Tähdistö:  Kassiopeia
Rektaskensio:  0h 25.3m
Deklinaatio:  +64° 09′
Galaktiset koordinaatit:  g.120.1+1.4
Löytöpäivä:  6. marraskuuta 1572
Kirkkaus:  –4
Etäisyys:  8000–9800 valovuotta 2,5–3 kiloparsekia
Fyysiset ominaisuudet
Tähti:  3C 10
SN 1572 eli Tyko Brahen supernova, B Cassiopeiae (B Cas) oli Tyypin Ia supernova, joka näkyi Kassiopeian tähdistössä vuonna 1572. Se on yksi vajaasta kymmenestä supernovasta, jotka ovat tunnetun historian aikana näkyneet paljain silmin. Se tuli näkyviin marraskuun alussa 1572, jolloin sen havaitsivat toisistaan riippumatta monet henkilöt eri puolilla maailmaa.
Supernovajäänne on havaittu myös optisesti, mutta se löydettiin ensin radio­aallon­pituuksilla. Siitä käytetään usein nimitystä 3C 10, joka on radiolähdettä tarkoittava merkintä, mutta yhä yleisemmin se tunnetaan myös nimellä Tykon supernovajäänne.