stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Länsi-Euroopan nainen keskiajalla
Terveys

Alempien yhteiskuntaluokkien naisten ruokavalio perustui kasvis-, vilja- ja maitotuotteisiin ja nälänhädän aikaan villikasveihin ja korvikkeisiin. Yläluokkaisten naisten ruokavalioon saattoi kuulua enemmän lihaa ja kalliita ruoka-aineita, ja ruokavarastojen ansiosta nälänhädät eivät välttämättä vaikuttaneet heidän ruokavalioonsa yhtä paljon. Nälänhädät lisääntyivät 1300-luvulta lähtien. Viikoittaisten uskonnollisten paastojen aikana eläinperäiset tuotteet olivat kiellettyjä ruoka-aineita.
Suurin osa naisista synnytti kotonaan. Sairaaloissa synnyttävät naiset olivat köyhiä tai lapsi syntyi avioliiton ulkopuolella. Etenkin kaupungissa naisen apuna saattoi olla kätilö, mutta toisinaan apuna oli vain sukulaisia tai muita läheisiä ihmisiä. Jos synnytys oli vaikea, kätilöt asettivat tavallisesti äidin hengen lapsen hengen edelle. Italian Firenzessä noin 20 prosenttia naimisissa olleista naisista kuoli synnytyksen aiheuttamiin komplikaatioihin 1300–1400-luvun aikaan.
Noituus

Keskiajalla kansan keskuudessa oli vallalla uskomuksia siitä, että naisilla oli erityisiä siteitä yliluonnollisten voimien hallintaan. Naiset saattoivatkin käyttää arjessa oppimiaan taikoja, rukouksia ja käytäntöjä, joiden tarkoituksena saattoi olla esimerkiksi onnen tuottaminen rakkaudessa, hedelmällisyydessä tai muissa lapseen liittyvissä asioissa. Toisaalta taikojen tarkoitus saattoi olla auttaa hyvin arkisissakin asioissa, kuten ruoanlaitossa tai ruoan hankkimisessa, eivätkä naiset välttämättä edes kokeneet tekevänsä noituutta. Taikuutta saattoivat työnsä ohessa käyttää myös ainakin parantajat. Vaikka miehetkin tekivät taikoja, keskiaikaisissa yhteisöissä niitä saatettiin pitää erityisesti naisten alueena.
1100-luvulla kirkko alkoi entistä ankarammin arvostella ja käydä fyysisesti käsiksi esimerkiksi kansanparantajiin ja muita kirkon ulkopuolisiin ryhmiin. 1300–1500-lukujen aikana kirkon kannanotot muuttuivat jatkuvasti voimakkaammin noituuden vastaisiksi, kunnes 1450–1550-luvulla eli myöhäiskeskiajalla Euroopassa alkoivat noitavainot, jotka jatkuivat vielä keskiajan jälkeenkin. Noitaoikeudenkäyntejä käytiin kuitenkin jo 1360-luvulta lähtien.
Arviot noitavainoissa kuolleiden lukumäärästä vaihtelevat paljon, mutta erään arvion mukaan kaksi kolmasosaa kuolleista oli naisia. Suuremmassa osassa Eurooppaa suurin osa noituudesta tuomituista oli naisia, joskin joillain alueilla enemmistö oli miehiä. Noitien kuulustelijat nostivat usein esiin noitien seksuaaliset suhteet ja ruman ulkonäön. Historiantutkija Päivi Setälä arvelee, että koska sekä noidat että naiset yhdistettiin seksuaalisuuteen, naiset olivat helpommin noitasyytösten kohteina. Toisaalta noitien kerrottiin vihaavan vauvoja ja osaavan tehdä voiteita, jonka myös kätilöt taisivat. Oli alueellisia eroja sen suhteen, kuinka usein kätilöt joutuivat syytetyiksi noituudesta, mutta kätilön ammatin ja lääkintätaidon hallitseminen saattoivat asettaa ihmiset helpommin kohteiksi noitasyytöksille. Naiset työskentelivät miehiä useammin parantajan ja kätilön ammateissa, ja siksi he olivat suuremmassa vaarassa joutua syytösten kohteiksi. Ainakin Ranskassa noitiin yhdistettiin nimenomaan vanha ikä ja naissukupuoli, ja noituussyytökset kohdistuivat helposti prostituoituihin, kätilöihin ja vanhoihin, naimattomiin naisiin.
Kirjallisuutta

Endres, Franz Carl & Nurminen, Kyllikki: Ikuinen nainen: naisen kulttuurihistoria. KJG, 1953.
Heinonen, Meri: Ikuisuuden odotus: uskonto keskiajan kulttuurissa. Gaudeamus, 2000.  ISBN 951-662-788-9.
Lahtinen, Anu & Ilmakunnas, Johanna & Aalto, Ilana: Perheen jäljillä: perhesuhteiden moninaisuus Pohjolassa 1400–2020. Vastapaino, 2021.  ISBN 978-951-768-852-9.
Nenola, Aili: Miessydäminen nainen: Naisnäkökulmia kulttuuriin. SKS, 1984. Teoksen verkkoversio.  ISBN 951-746-415-0.
Oikarinen, Maarit: "Naisen rajat ja rajattomuus: teoriaa ja todellisuutta keskiajan naisista", Keskiajan rajoilla. Toimittaneet Lamberg, Marko & Niiranen, Susanna & Franzen, Bo. Atena, 2002.  ISBN 951-796-270-3.
Ojala-Fulwood, Maija: Perhe ja verstas: Itämeren kaupunkien käsityöläiselämää keskiajalla ja uuden ajan alussa. Gaudeamus, 2021.  ISBN 978-952-345-137-7.
Rahikainen, Marjatta & Vainio-Korhonen, Kirsi: Työteliäs ja uskollinen: naiset piikoina ja palvelijoina keskiajalta nykypäivään. SKS, 2006.  ISBN 9517468466.
Utrio, Kaari: Eevan tyttäret: eurooppalaisen naisen, lapsen ja perheen historia. Tammi, 1984.  ISBN 951306090X.
Utrio, Kaari: Familia: Eurooppalaisen perheen historia 1–3. Tammi, 1995–1996.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsi-Euroopan nainen keskiajalla Wikimedia Commonsissa
Naiset järjen, hyveen ja kohtalon henkilöityminä.
Nainen menee naimisiin 1400-luvun lopussa.
Kirjan kuvituksessa nainen ja mies leipovat 1300-luvun alussa.
Naiset metsästävät 1400-luvulla.
Naissotilaita keskiajalla.
Luudalla lentävä noitanainen 1450-luvulta.
Roland Rahm

| Roland Rahm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Roland Olof Rahm
Syntynyt: 18. elokuuta 1955 (ikä 69) Huddinge, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Koripalloilija
Pituus:  205 cm
Paino:  97 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
 :  Alviks BK
Maajoukkueet
1977–x:   Ruotsi
Ottelut (pisteet):  157 (1 903)
Aiheesta muualla
FIBA
Roland Olof Rahm (s. 18. elokuuta 1955 Huddinge) on ruotsalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Alviks BK:ta edustanut Rahm pelasi Ruotsin miesten maajoukkueessa 157 maaottelua ja teki niissä 1 903 pistettä. Hän kuului maajoukkueen turnauskokoonpanoihin Moskovan kesäolympialaisissa 1980 ja Ranskan EM-kilpailuissa 1983.
Aiheesta muualla

Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Merikotka-tutkimuskeskus

Meriturvallisuuden ja -liikenteen tutkimuskeskus Merikotka (Merikotka-tutkimuskeskus) on Kotkassa toimiva tutkimuskeskus. Merikotka-tutkimuskeskus tekee monitieteistä ja soveltavaa tutkimusta meriliikenteen turvallisuuden parantamiseksi, onnettomuuksien ennaltaehkäisemiseksi ja meriympäristön suojelemiseksi.
Merikotkan osaaminen perustuu Helsingin yliopiston, Aalto-yliopiston, Turun yliopiston ja Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulun tutkimukseen ja yhteistyöhön. Tutkimuskeskuksen ytimenä toimii Meriturvallisuuden ja -liikenteen tutkimusyhdistys, Merikotka ry.
Aiheesta muualla

Merikotka-tutkimuskeskuksen kotisivut
Riittäähän noita linnassa

| Riittäähän noita linnassa Noitalinna huraa! |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1997
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 60.00
 Levymerkki: Megamania
Noitalinna huraa! muut julkaisut
| Kolinaa 1991 | Riittäähän noita linnassa 1997 | Roskaprinssi (EP) 2017 |
Riittäähän noita linnassa tai Kyllähän noita linnassa on Noitalinna huraa! -yhtyeen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1997 levymerkillä Megamania.
Kappaleet

Pikkuveli – 3.21
Onkija – 2.48
Aamulla – 2.31
Keinu – 2.57
Musta köksä – 1.50
Rautasaapas – 3.14
Huvikumpu – 2.18
Puujalkaiset – 3.59
Tunti – 1.59
Peräseinäjoen Teräsmies – 2.57
Ero – 2.47
Valopaikka – 2.45
Otso karvalaulu – 2.29
Kaikki valot – 3.34
Kulmikas – 3.34
Järvellä – 3.20
Kanan lento – 2.36
Kalpeanaama – 3.09
Vetinen Poppanen – 3.26
Haetko mut vielä? – 2.51
Sirkus – 5.43
Riitta Viiperi

Riitta Viiperi (s. syyskuu 1960) on entinen suomalainen malli, joka myös näytteli 1980-luvulla kolmessa Lauri Törhösen elokuvassa. Hän esitti pääosaa, mielisairaanhoitaja Tuulikkia, Törhösen ensimmäisessä pitkässä elokuvassa Palava enkeli (1984) ja näytteli sivuosia Törhösen tv-draamassa Pano (1986) ja pitkässä näytelmäelokuvassa Riisuminen (1986). Viiperi palasi Törhösen ohjattavaksi vuoden 2012 elokuvassa Vares – Huhtikuun tytöt.
Riitta Viiperi haki tyttökaverinsa kanssa 14-vuotiaana  kesätöihin farkkumerkki Beaversille. He pääsivätkin Hurriganesin kiertueelle, jossa heidän tehtävänsä oli myydä Beavers-tuotteita. Viiperi kävi abiturienttivuonnaan Kerttu Selinin mallikoulua ja lähti mallintöihin heti ylioppilaaksi päästyään. Vuonna 1982 hän voitti Tähtimalli-kisan, mistä alkoi pitkä mallinura muun muassa Anna- ja Jaana-naistenlehdissä sekä Vatevan muotinäytöksissä. Hän tapasi espanjalaisen Rafael Canomanuelin, jäi Espanjaan ja perusti perheen. Viiperi on työskennellyt 2010-luvulla lentoemäntänä.
Riitta Viiperin poika on malli River Viiperi.
Aiheesta muualla

Riitta Viiperi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Richard F. Canning Trophy

Richard F. Canning Trophy on American Hockey Leaguessa vuosittain itäisestä konfrenenssista Calder Cup -finaaleihin etenevälle joukkueelle annettava palkinto. Ennen vuotta 1996 se annettiin pohjoisesta divisioonasta tai konfrenenssista tulevalle joukkueelle.
Palkinto on nimetty AHL:n entisen puheenjohtajan Richard F. Canningin mukaan. Hän oli kyseisessä tehtäväss vuosina 1958-1961. Yhteensä hän palveli yli viisikymmentä vuotta AHL:ssä eri tehtävissä.
Viimeisimpänä palkinto on annettu sen ensimmäistä kertaa voittaneelle St. John's IceCapsille, joka eteni Calder Cup -finaaleihin voittamalla itäisen konfrenenssin finaaleissa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin kuudessa ottelussa.
Voittajat > North -divisioona (1990-1995)

1989-90 - Springfield Indians - 1
1990-91 - Springfield Indians - 2
1991-92 - Adirondack Red Wings - 1
1992-93 - Springfield Indians - 3
1993-94 - Portland Pirates - 1
1994-95 - Albany River Rats - 1
Voittajat > Northern -konfrenenssi (1996-1997)

1995-96 - Portland Pirates - 2
1996-97 - Hamilton Bulldogs - 1
Voittajat > Eastern -konfrenenssi (1998-)

1997-98 - Saint John Flames - 1
1998-99 - Providence Bruins - 2
1999-00 - Hartford Wolf Pack - 1
2000-01 - Saint John Flames - 2
2001-02 - Bridgeport Sound Tigers - 1
2002-03 - Hamilton Bulldogs - 2
2003-04 - Wilkes-Barre/Scranton Penguins - 1
2004-05 - Philadelphia Phantoms - 1
2005-06 - Hershey Bears - 1
2006-07 - Hershey Bears - 2
2007-08 - Wilkes-Barre/Scranton Penguins - 2
2008-09 - Hershey Bears - 3
2009-10 - Hershey Bears - 4
2010-11 - Binghamton Senators - 1
2011-12 - Norfolk Admirals - 1
2012-13 - Syracuse Crunch - 1
2013-14 - St. John's IceCaps - 1
2014-15 - Manchester Monarchs - 1
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Richard F. Canning Trophy
Käännös suomeksi
Rodney Saulsberry

| Rodney Saulsberry |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Rodney Jerome Saulsberry
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1956 (ikä 68)  Detroit, Michigan
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Robert Saulsberry Rodney Sulsberry
Aktiivisena:  1980–
Merkittävät roolit:  Robbie Robertson (Hämähäkkimies) James Rhodes (The Invincible Iron Man) Heavy Duty (G.I. Joe: The Rise of Cobra)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Rodney Jerome Saulsberry (s. 11. heinäkuuta 1956 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä, joka on julkaissut muun muassa kaksi kirjaa "You Can Bank on Your Voice" ja "Step Up to the Mic!", jotka käsittelevät ääninäyttelemistä.
Ura

Saulsberry syntyi Detroitissa, jossa hän myös opiskeli yliopistossa. Muutettuaan Kaliforniaan hän teki pitkään cameorooleja televisiosarjoihin 1980-luvulta aina 1990-luvulle asti, jonka aikana Saulsberry kiinnostui äänityöstä. Enimmäkseen hän on toiminut mainosäänenä useille televisio- ja radiokanaville, sekä äänittänyt satoja trailereita. Näiden ohella Saulsberry on lainannut ääntään animaatioihin 1990-luvulta lähtien, joista hänet muistetaan parhaiten Robbie Robertsonin ääniroolista Hämähäkkimiehessä, joka lukeutui 1990-luvun suosituimpiin animaatioihin. Lisäksi Saulsberry on ollut mukana muun muassa eri animaatioelokuvien, kuten Leijonakuninkaan laulukuorossa.
Erityisesti hän nousi julkisuuteen julkaistuaan ensimmäisen kirjansa Yhdysvalloissa "You Can Bank on Your Voice" vuonna 2004 ja toisen "Step Up to the Mic!" maaliskuussa 2007.
Aiheesta muualla

Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ristijärven rautatieasema

Ristijärven rautatieasema (lyh. Rjv) on Suomen rataverkon liikennepaikka Ristijärven kunnassa rataosalla Kontiomäki–Ämmänsaari. Liikennepaikan etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 676,8 ratakilometriä mitattuna Pieksämäen rautatieaseman kautta.
Liikennepaikka avattiin liikenteelle 1. joulukuuta 1939. Se muutettiin miehittämättömäksi kesäkuussa 1969. Henkilöliikenne lakkautettiin 23. toukokuuta 1982 ja itse liikennepaikka lakkautettiin 15. heinäkuuta 1982. Liikennepaikka otettiin uudelleen epäkaupallisen liikenteen käyttöön 17. marraskuuta 1988.
Ristijärven asemarakennus valmistui vuonna 1935. Se on Ämmänsaaren radan vanhin liikennepaikkarakennus. Rakennuksen on suunnitellut Thure Hellström.
Ristijärvi toimii nykyään vain liikenteenohjauksen luvananto- ja ilmoittautumispaikkana, ja se on merkitty radalle liikennepaikan rajamerkein.[lähde? ] Liikennepaikan ratapiha ja vaihteet on purettu. Asemarakennus on yksityisomistuksessa.
Ruokojärvi (Kankaanpää)

| Ruokojärvi |
| --- | --- |
 Kankaanpään Ruokojärvi Rivieran uimarannalta kirkon suuntaan katsottuna kesällä 2024
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Kankaanpää
Koordinaatit:  61°47′29″N, 22°24′15″E
Järvinumero:  36.027.1.002 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  76  m 
 fiRuokojärvi 
Ruokojärvi on Karvianjoen vesistöön kuuluva järvi Kankaanpäässä Satakunnassa.
Järvi on matala ja sameahkovetinen. Sen pinta-ala on 94 hehtaaria. Järven vedet laskevat Kuralanojan kautta Kankaanjärveen ja edelleen Pitäjänojaa Karvianjokeen.
Kankaanpään kirkonkylän keskus on rakentunut järven itärannalle, vanhoille erämaille syntyneestä talonpoikaisasutuksesta.
Rodrigo Galatto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Rodrigo José Galatto
Syntymäaika: 10. maaliskuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Porto Alegre, Brasilia
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 193 senttimetriä
Seura
Seura: Neuchâtel Xamax
Junioriseurat
2002–2003: Grêmio
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2007 2005 2008–2010 2010 2010–2011 2011– | Grêmio → Brasil Pelotas Paranaense → Liteks Lovetš Málaga Neuchâtel Xamax | 21 (0) 0 (0) 58 (0) 14 (0) 4 (0) 0 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 23. heinäkuuta 2011.
Rodrigo José Galatto (s. 10. maaliskuuta 1983 Porto Alegre, Brasilia) on brasilialainen jalkapallomaalivahti.
Seurajoukkueura

Galatto on Grêmion kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 26. marraskuuta 2005 ottelussa Náuticoa vastaan.
Vuonna 2008 Galatto siirtyi Paranaenseen, jossa hän onnistui nopeasti saamaan itselleen ykkösvahdin paikan. Hän pelasi 1½-kauden aikana maan pääsarjatasolla yhteensä 58 ottelua.
22. tammikuuta 2010 hän siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella bulgarialaiseen Liteks Lovetšiin. Hän teki joukkueessa ensiesiintymisensä 26. helmikuuta 2010 ottelussa Lokomotiv Mezdraa vastaan.
6. elokuuta 2010 Galatto teki kolmivuotisen sopimuksen espanjalaisen Málagan kanssa, joka maksoi hänestä 1,2 miljoonan euron siirtokorvauksen.
Aiheesta muualla

Esittely Sambafoot-sivustolla[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Esittely Zerozero.pt-sivustolla (portugaliksi)
Ritva Lehto

| Ritva Lehto |
| --- | --- |
 Miss Suomi 1967 Ritva Lehto, ympärillään vasemmalta toinen perintöprinsessa Hedy Rännäri, neljäs perintö­prinsessa Sinikka Uotinen, kolmas perintö­prinsessa, lehdistön ihanne­tyttö Terttu-Irmeli Haisala ja ensimmäinen perintö­prinsessa Satu Kostiainen.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. lokakuuta 1945 Kangasala
Kuollut: 9. elokuuta 1971 (25 vuotta) Oulu
Kansalaisuus:  suomalainen
Ritva Helena Lehto (28. lokakuuta 1945 Kangasala – 9. elokuuta 1971 Oulu) oli suomalainen missi. Hän voitti Miss Suomi -kilpailun 21-vuotiaana vuonna 1967. Lehto sijoittui samana vuonna Miss Universum -kilpailussa neljänneksi, Miss Eurooppa -kilpailussa kuudenneksi ja Miss Skandinavia -kilpailussa toiseksi perintöprinsessaksi.
Tullessaan missiksi Lehto opiskeli suomen kieltä ja kirjallisuutta Tampereen yliopistossa. Seuraavana vuonna Lehto kuitenkin muutti Turkuun ja ryhtyi opiskelemaan sairaanhoitajaksi, mutta keskeytti opintonsa keväällä 1971 vaikeiden migreenikohtausten vuoksi. Hän avioitui 31. heinäkuuta samana vuonna ja muutti miehensä Aarne Oikarisen kanssa Ouluun. Lehto kuoli Oulussa tehtyään itsemurhan yhdeksän päivää häiden jälkeen.
Kirjallisuutta

Erkkilä, Markku: Ritva Lehto – Miss Suomi 1967.  Helsinki:  Books on Demand, 2011.  ISBN 978-952-498-470-6.
Rodriguesin sokeus

Rodriguesin sokeus on autosomin kautta peittyvästi periytyvä oireyhtymä.
Taudinkuvaan kuuluvat pienisilmäisyyden ja sarveiskalvon puutteellisuuden aiheuttama sokeus sekä normaalista poikkeavat hampaat. Sairastuneet jäävät lyhytkasvuisiksi ja ovat keskitasoisesti kehitysvammaisia.
Rodriguesin sokeus havaittiin ensimmäisen kerran vuonna 1992 veljellä ja siskolla, jotka olivat syntyneet Rodriguesin saarella.
Rubiinisatakielet

| Rubiinisatakielet |
| --- | --- |
 Rubiinisatakieli (Calliope calliope)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Rubiinisatakielet Calliope  Gould, 1836
Katso myös
   Rubiinisatakielet Wikispeciesissä   Rubiinisatakielet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rubiinisatakielet (Calliope) on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. John Gould kuvasi suvun vuonna 1836.
Lajit

Sukuun kuuluu seuraavat 5 lajia:
Himalajansatakieli (Calliope pectoralis)
Calliope tschebaiewi
Rubiinisatakieli (Calliope calliope)
Tulisatakieli (Calliope pectardens)
Surusatakieli (Calliope obscura)
Ritva Luostarinen

Ritva Sirkku Kaarina Luostarinen (28. marraskuuta 1935 Joensuu – 10. joulukuuta 1986) oli suomalainen lastenkirjailija.
Teoksia

Tapahtui Pumpernikkelissä ; kuv. Maija Karma. WSOY 1969
Levoton lehmä eli Armiidan matka Maailman Ääriin ; kuv. Unski Jäsberg. WSOY 1974, myös näytelmänä 1984
Kummallinen kirahvi ; kuv. Unto Jäsberg. WSOY 1975
Satu piparkakunsyöjästä teoksessa Kuottarulla ; sadun kert. Leena Erkkilä ; kuv. Eeva Mehto. WSOY 1976, 10. painos 1992
Lumottu karkkipurkki ; kuv. Jaana Aalto. Kuukauden kirja 93. Sanoma, Lasten oma kirjakerho, Helsinki 1982
Joulupääsiäinen ; kuv. Antero Reinikainen. Sanoma, Helsinki 1986
Rhondda Cynon Taf

| Rhondda Cynon Taf County Borough Bwrdeistref Sirol Rhondda Cynon Taf |
| --- | --- |
 Näkymä Pontypriddin kaupunkiin
 Alueen sijainti Walesissa
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Maa:  Wales
Preserved county:  Mid Glamorgan
Perustettu:  1996
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Tonypandy
Pinta-ala:  424,13 km²
Väkiluku (2015):  237 411
 – väestötiheys:  548,4 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  GB-RCT
 – NUTS:  UKL15
 
Hallintoalueen internetsivut
Rhondda Cynon Taf County Borough (kymriksi Bwrdeistref Sirol Rhondda Cynon Taf) on yksi Walesin hallintoalueista. Se sijaitsee maan eteläosassa Cardiffin luoteispuolella ja sen pääkaupunkina toimii Tonypandy. Hallintoalueella on arviolta 237 411 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 424,13 neliökilometriä.
Rhondda Cynon Taf muodostettiin vuonna 1996, kun Mid Glamorganin alueen hallintoalueet Rhondda, Cynon Valley ja Taff-Ely liitettiin yhteen lukuun ottamatta Creigiaun ja Pentyrchin kaupunkeja.
Kuvia

Craig y Llyn -vuori
Pontypriddin kaupunkia
Nant Berw Wionin vesiputous
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rhondda Cynon Taf Wikimedia Commonsissa
Hallintoalueen internetsivut
Walesin hallintoalueet
Anglesey
Blaenau Gwent
Bridgend
Caerphilly
Cardiff
Carmarthenshire
Ceredigion
Conwy
Denbighshire
Flintshire
Gwynedd
Merthyr Tydfil
Monmouthshire
Neath Port Talbot
Newport
Pembrokeshire
Powys
Rhondda Cynon Taf
Swansea
Torfaen
Vale of Glamorgan
Wrexham
Meopta

| Meopta - optika, s> r.o. |
| --- | --- |

Perustettu:  1933 (Optikotechna)
Perustaja:  Alois Beneš Alois Mazurek
Kotipaikka:  Tšekin tasavalta
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  optinen teollisuus
Tuotteet:  kiikarit, tähtäimet, ammattioptiikka
Kotisivu:  www.meopta.com/en/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaksisilmäinen peiliheijastuskamera Meopta Flexaret VII.
Meopta on vuonna 1933 perustettu tšekkiläinen optisen alan yritys, joka tunnettiin Suomessakin 1950-luvulta alkaen muun muassa Flexaret-kameroistaan sekä Opemus- ja Axomat-suurennuskoneistaan. Nykyisin Meopta valmistaa kuluttajille kiikareita ja aseiden tähtäimiä sekä ammattikäyttöön sotilas- ja ilmailuteknisiä ja tieteelliseen käyttöön tarkoitettuja optisia laitteita sekä digitaalisia elokuvaprojektoreita. Meoptan tehtaat sijaitsevat Tšekin tasavallassa ja Yhdysvalloissa.
Historiaa

Meopta sai alkunsa vuonna 1933 Tšekkoslovakian Přeroviin perustetusta Optikotechna-yhtiöstä. Se valmisti aluksi kondensori- ja muita linssejä mutta laajensi pian suurennuskoneiden, kiikarien, tähtäimien, diaprojektorien ja kameroiden valmistukseen. Natsimiehityksen aikana tehdas palveli miehitysjoukkoja ja valmisti sotilasoptiikkaa.[lähde? ]
Toisen maailmansodan jälkeen Optikotechna kansallistettiin ja sai uudeksi nimekseen Meopta. Sen tuotteista tuli myös länsimaissa poikkeuksellisen suosittuja ollakseen peräisin ”rautaesiripun takaa”. Meoptasta tuli oman kertomansa mukaan itäblokin ainoa elokuvaprojektorien valmistaja ja maailman suurin suurennuskoneiden valmistaja. Tosin myös italialainen Durst ilmoittautui aikoinaan suurennuskoneiden suurimmaksi. Meoptan monet valokuva- ja kaitafilmikameramallit olivat myös suosittuja länsimaissa. Samalla Meopta oli myös Varsovan liiton maiden puolustusvoimien merkittävä laitetoimittaja erityisesti 1970-luvulla, jolloin sotilastekniikasta tuli kolme neljännestä sen liikevaihdosta.[lähde? ]
Itäblokin vapauduttua 1990 sotilastekniikan tuotanto loppui kokonaan, ja yrityksen liikevaihto pieneni murto-osaan. Meopta saneerattiin muun muassa vähentämällä työvoiman määrä 2 500:sta 500:aan ja yksityistettiin uuden Tšekin tasavallan ainoaksi optisen alan valmistajaksi.
Nykyisin Meoptalla on valmistusta myös Yhdysvalloissa, aiemmin New Yorkin osavaltion Suffolkin piirikunnan Hauppaugessa ja vuodesta 2017 Floridassa, Pascon piirikunnan Trinityssä.
Entisiä tuotteita > Suurennuskoneet

Meoptan suurennuskonemalleja olivat kinofilmille tarkoitetut Axomat ja Proximus sekä erikokoisille rullafilminegatiiveille tarkoitetut Opemus ja Magnifax.
Entisiä tuotteita > Valokuvakamerat

Suomeen tuotiin 1950-luvulla paljon Meoptan kaksisilmäisiä Flexaret-kameroita, joita sai helpommin ja halvemmalla kuin Rolleiflexejä ja muita länsimaiden rullafilmikameroita. Flexaret perustui Meoptan aiempaan Autoflex-malliin. Varhaisissa Flexareteissa kuvausobjektiivina on 3-linssinen Mirar 4,5/80 ja sulkimena Prontor, myöhemmissä Belar 3,5/80 ja sulkimena Metax, Prontor tai Prestor. Joissakin Flexaret-malleissa voi käyttää myös kinofilmiä tai ottaa rullafilmille 4,5×6 cm kokoisia kuvia. Viimeiset Flexaret-kamerat tehtiin 1970-luvulla.
Meopta valmisti 1950-luvulla kinofilmietsinkameroita nimeltä Opema I ja II, joiden kuvakokona oli aluksi epätavanomainen 24×32 mm, kunnes siirryttiin standardiruutuun 24×36 mm. 1950-luvun tuotantoon kuului myös 16 millimetrin filmiä käyttävä Mikroma-miniatyyrikamera.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meopta Wikimedia Commonsissa
Meopta-yhtiön historiasivusto (englanniksi)
Rodriguezinkerttunen

| Rodriguezinkerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttuset Acrocephalidae
Suku::  Ruokokerttuset Acrocephalus
Laji::  rodericanus
Kaksiosainen nimi
 Acrocephalus rodericanus  (Newton, 1865) 
Katso myös
   Rodriguezinkerttunen Wikispeciesissä   Rodriguezinkerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rodriguezinkerttunen (Acrocephalus rodericanus) on Maskareenien saariryhmään kuuluvalla Rodriguesin saarella elävä varpuslintu. Alfred Newton kuvaili lajin holotyypin Rodriguesilta 1865.