stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venezuelan mielenosoitukset 2014–2019
Vuosien 2018-2019 tapahtumat

Vuonna 2018 Venezuela köyhtyi entisestäänkin. Maduro voitti uuden presidentinvaalit., joissa vain 46% kansasta äänesti. Oppositio ei hyväksynyt vaalitulosta. Niinpä vuoden 2018 lopussa ja vuoden 2019 lopussa opposition toiminta voimistui.  Maduro astui virkaansa vuoden 2019 alussa. Useimmat Etelä- ja Väli-Amerikan maat vetivät tukensa Venezuelalta. Venäjä hyväksyi Maduron presidenttiyden, ja piti vaarallisena sitä, että ulkomaat sekaantuvat maan sisäisin asioihin. Tammikuun lopussa maassa puhkesi suurmielenoituksia. Niissä muisteltiin kymmenien vuosien takaisen sotilasdiktatuurin päättymistä, mutta myös mielenosoitukset kohdistuivat myös hallitukseen. Esnimmäisessä mielenosoitusaallossa kuoli ainakin 20 mielenosoittajaa. Venezuelan poliisin Faes-erikoisjoukot ja colectivos-joukkiot ratsasivat kapinallisia slummeja pidättäen ja tappaen siellä ihmisiä. Oppositiojohtaja julistautui väliaikaiseksi presidentiksi. Yhdysvallat tunnusti oppositiojohtaja Juan Guaidón maan presidentiksi. Armeijan johto tuki Maduroa.
Oppositio marssitti kaduille tuhansia ihmisiä helmikuun alussa 2019. Maduroa tukevat tahot järjestivät omat mielenosoituksensa. Guaido lupasi Maduron kenraaleille armahduksen, jos nämä asettuvat tukemaan häntä. Opposition marssi 2. maaliskuuta sujui rauhallisesti. 3. helmikuuta oli merkkejä, että jotkut armeijan johtajat ja virkamiehet olivat kääntyneet Maduroa vastaan. Trump piti Yhdysvaltain hyökkäystä Venezuelaan yhtenä vaihtoehtona, mutta tämän katsottiin yleisesti luovan nykyistä pahemman tilanteen. Tämä johtui siitä, että Venezuelan rikollisjengeillä oli paljon aseita, ja jengit pystyisivät pitkään vastarintaan. Maalis-huhtikuussa 2017 Venezuelassa oli isoja sähkökatkoja. Maaliskuun lopussa hallinto kielsi Guaidoa osallistumasta politiikkaan. 3. huhtikuuta Venezuelan hallinto poisti Guaidolta syytesuojan, muttei toiminut suoraan tätä vastaan.
Maduro salli huhtikuussa 2019 Punaisen Ristin antaman humanitaarisen avun. YK:n mukaan neljännes maan asukkaista tarvitsi kiireellistä apua. Vappuaattona 2019 tuhannet mielenosoittajat ja sotilaat ottivat väkivaltaisesti yhteen Caracasissa. Guaido julisti aloittavan viimeisen vaiheen vallansiirrossa. Hän väitti Maduron menettäneen armeijan tuen. Muutama korkea virkamies tukikin Guaidoa. Yhdysvaltain ulkoministeri Pompeo väitti Maduron olleen aikeessa paeta Kuubaan, mutta että Venäjä olisi taivutellut hänet jäämään. Pompeon puheet olivat Venäjän mielestä pelkkää informaatiosotaa.
Guaido yritti vallankaappausta, joka kuitenkin lopahti nopeasti. Katumellakoissa ja mielenosoituksissa kuoli ainakin neljä ihmistä. Yhdysvaltain ulkoministeri Pompeo väläytti äärimmillään sotatoimia, ja Venäjä syytti Yhdysvaltain harjoittamaa opposition tukemista kansainvälisen lain vastaiseksi.
Hallituksen kannattajien väkivalta

Hallitusta tukevat colectivo-kansalaisjärjestöt uhkailivat ja käyttivät paikoin väkivaltaa mielenosoittajiin.milloin? Presidentti Maduro tuomitsi kaikkien käyttämän laittoman väkivallan, mutta hallituksen joukot eivät puuttuneet colectivosien toimintaan. Hallituksen joukot käyttivät monesti väkivaltaa mielenosoittajia vastaan, muun muassa hakkasivat heitä henkihieveriin ja pidättivät syyttömiä. Ihmisoikeusjärjestö HRW:n mukaan viranomaiset sivuuttivat kaikki hallituksen turvajoukkojen tekemät ihmisoikeuksien loukkaukset, muun muassa kidutukset. Hallitus loi vuonna 2017 "terrorismin vastaisen" erikoispoliisin Faesin, joka kuitenkin monesti myös ampui mielenosoittajia. Niinpä se oli pelätty "kuolemanpartio". Faesin uskottiin yleisesti olevan hallituksen väline, jonka toimin ja niillä pelottelemalla pyrittiin pitämään opposition vastarinta kurissa.
Hallituksen vastustajien väkivalta

Myös mielenosoittajat syyllistyivät laittomuuksiin: he tekivät palavia katubarrikadeja, joita kutsuttiin nimellä guarimbas, jotka estivät laittomasti vapaan liikenteen.milloin? Mutta Venezuelan turvallisuusjoukkojen oli ne helppo poistaa. Niinpä mielenosoittajat alkoivat tehdä niistä tukevampia. Guarimboja vastustettiin, koska ne väärin tekivät kaikista niiden lähellä asuvista epäiltyjä ja niiden poliittinen vaikutus oli vähäinen. Mielenosoittajat virittelivät myös hallitukselle ansalankoja, guayas. Yksi lanka kuitenkin tappoi sivullisen moottoripyöräilijän. Mielenosoittajat myös käyttivät moottoripyörien kumien puhkaisuun nauloista ja putkenpätkistä tehtyjä ansoja.
Mielenosoittajat tekivät polttopulloja. He tuhosivat muun muassa ruuanjakeluyhtiöiden ajoneuvoja ja busseja. Mielenosoittajat myös hyökkäilivät julkisiin rakennuksiin ja tuhosivat niitä joskus pahoin sytyttämällä tulipaloja ja rikkomalla ikkunoita.
12. helmikuuta 2014 Caracasissa pidetty rauhallinen mielenosoitus äityi kuitenkin osin väkivaltaiseksi.
Jotkut hallituksen vastustajat heittelivät polttopulloja.
Mielenosoittajien tekemä barrikadi.
Kansalliskaartin sotilaat kohtaavat opiskelijamielenosoittajia.
Albina Palmqvist

Albina Maria Palmqvist (1. kesäkuuta 1829 Kööpenhamina – 12. toukokuuta 1903 Helsinki) oli suomalainen porvarisnainen. Hänet tunnetaan kirjailija Aleksis Kiven romanttisen rakkauden kohteena ja Kiven todennäköisenä muusana. Albina Palmqvistin kautta Kivi sai ensikosketuksensa maailmankirjallisuuteen.
Elämä

Albina Palmqvistin vanhemmat olivat räätälimestari Albin Palmqvist (1804–1855) ja Ane Nielsen (1807–1886). Hänellä oli vanhempi sisar Sofia (1828–1894), veljet Ludvig "Lullu" (1831–1880) ja Edmund (1840–1871) sekä nuorempi sisar Hilma (1842–1925). Albin Palmqvist oli rakennuttanut 1830-luvulla Helsinkiin Pohjoisesplanadin ja Fabianinkadun kulmaan suurehkon kivitalon, josta perhe joutui sittemmin muuttamaan talousvaikeuksien takia Kaivokadulle, missä he omistivat puutalon. Albina Palmqvist ei tullut toimeen vanhempiensa kanssa ja elämä riitaisassa perheessä johti tuskatiloihin. Albina oli kiinnostunut kirjallisuudesta ja musiikista, ja sai niistä henkireiän.
Albina Palmqvist tutustui Aleksis Kiveen kenties Edmundin kautta; toinen vaihtoehto on Kiven opiskelukaveri Rudolf Bandly. Albinan äidinkieli oli ruotsi, eikä hän taitanut suomea, siten hän seurusteli myös Kiven kanssa ruotsiksi. Hän opasti nuorta Kiveä maailmankirjallisuuden klassikoiden pariin. Palmqvist ja Kivi tapasivat keskustella lukemistaan kirjoista, ja Palmqvistien laaja kirjasto oli lajissaan aarreaitta ajan Helsingissä. Kirjasto oli enimmäkseen ruotsinkielinen.
Kivi kosi Albina Palmqvistia kirjeitse vuonna 1854, mutta tämän vanhemmat eivät suostuneet. Kosinta lienee kaatunut ainakin osittain Kiven vähävaraisuuteen. Palmqvist asui vuosina 1857–1861 pitkiä aikoja äitinsä sukulaisten luona Kööpenhaminassa, missä hän tutustui kuvanveistäjä Walter Runebergiin. Kivi kosi Palmqvistia toistamiseen kesällä 1865, mutta vastaus oli jälleen kielteinen. Kivi kuoli 1872.
Albina Palmqvist adoptoi Edmundin tyttären Annan 1873. Hän asui Annan (1865–1939) ja äitinsä kanssa Pohjoisesplanadin talossa, Ane Nielsen oli tuolloin jälleen varoissaan. Albina Palmqvist peri äidiltään huomattavan omaisuuden. Suuri osa varoista meni Annan puolisolle Matti Kurikalle (1863–1915), jonka omistama sanomalehti Viipurin Sanomat ajautui tuonnempana vararikkoon, ja Albina Palmqvist menetti sitä myötä valtaosan omaisuudestaan. Äitinsä kuoleman jälkeen Albina asui Anna ja Matti Kurikan luona Viipurissa.
Kurikoiden liitto päättyi eroon ja Anna avioitui Nurmekseen, minne myös Albina Palmqvist muutti joksikin aikaa. Palmqvist palasi Helsinkiin, missä hän asui sisarensa Hilman kanssa. Hilman puoliso August Robert Svanström (1838–1901) oli Aleksis Kiven läheinen ystävä. Albina Palmqvist kuoli lyhyen sairastelun jälkeen 73-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Finna: Albina : Aleksis Kiven suuri rakkaus
Akebono Tarō

Akebono Tarō
Akebono Tarō (jap. 曙 太郎, 8. toukokuuta 1969 Waimanalo, Havaiji – huhtikuu 2024), alun perin Chadwick Haheo Rowan, oli yhdysvaltalaissyntyinen sumopainija. Havaijilla syntynyt Akebono oli ensimmäinen ulkomaalainen, joka saavutti suurmestarin eli yokozunan arvon. Akebono voitti urallaan 11 mestaruutta. Hänen aktiiviuransa kesti vuodesta 1988 vuoteen 2001. Akebonon kamppailu japanilaisia veljeksiä Takanohanaa ja Wakanohanaa vastaan kasvatti sumon suosiota 1990-luvulla.
Rowan vietti lapsuutensa Havaijin Oahun saarella ja pääsi lukioon koripallostipendillä. Alle vuoden päästä hän kuitenkin keskeytti opintonsa, koska hänellä oli erimielisyyksiä valmentajansa kanssa eikä hän viihtynyt oppitunneilla. Vuonna 1988 hän noudatti isänsä neuvoa ja tapasi havaijilaisen Jesse Kuhauluan, joka oli japanilaisen sumotallin vetäjä. Kuhaulua oli entinen sumopainija, joka oli nimellä Takamiyama noussut sumon mestariksi eli ōzekiksi. Hän sai taivuteltua isokokoisen Rowanin liittymään talliinsa.
Ensimmäisen puolen vuoden ajan Rowanilla oli valtava koti-ikävä, ja hän itki melkein joka ilta. Hän osasi japania heikosti, eikä sopeutunut helposti tallikavereidensa joukkoon. Harjoituksissa Rowan kuitenkin osoittautui uskomattoman voimakkaaksi, mutta 204-senttisenä ja 225-kiloisena hänellä oli ongelmia säilyttää tasapainonsa kamppailuissa.
Sitkeällä harjoittelulla Rowan kehitti vähitellen tekniikkaansa ja taitojaan, ja maaliskuussa 1988 hän teki ensiesiintymisensä ammattimaisen sumon piirissä. Rowan otti ottelunimekseen Akebono (Aamunkoitto). Hän eteni nopeasti alasarjojen läpi, tehden matkan varrella useita ennätyksiä. Vuonna 1990 Akebono nostettiin ylimpään sarjaan (makuuchi), jossa menestys oli aluksi keskinkertaista.
Vuonna 1992 Akebonon onni kääntyi. Toukokuussa hän voitti ensimmäisen ylimmän sarjan mestaruutensa, ja hänet ylennettiin ōzekiksi. Akebono voitti myös marraskuun turnauksen ja heti perään vuoden 1993 tammikuun turnauksen. Tämän turnausvoiton jälkeen Akebono sai yokozunan arvon. Hän oli saavuttanut sumon ylimmän arvon vain 30 kilpailun jälkeen, mihin kukaan ei ollut aiemmin pystynyt.
Seuraavista kahdeksasta turnauksesta Akebono voitti neljä, ja hän saavutti erinomaiset tulokset myös muissa. Vuoden 1994 keskivaiheilla loukkaantumiset alkoivat kuitenkin vainota häntä, ja hänen oli jätettävä väliin yhä useampia turnauksia. Vastoinkäymisistä huolimatta Akebono jatkoi uraansa. Hän lopetti uransa vuonna 2001, voitettuaan sumon ylimmällä sarjatasolla yhteensä 11 mestaruutta ja 566 ottelua. Akebono ei onnistunut saavuttamaan yhdessäkään turnauksessa täydellistä zenshō-yūshō-suoritusta eli 15 otteluvoittoa, mutta neljässä turnauksessa hän voitti 14 turnauksen 15 ottelustaan.
Akebono toimi kilpauransa jälkeen kaksi vuotta entisen tallinsa valmentajana. Sen jälkeen hän otteli erilaisten itsepuolustuslajien otteluissa ja toimi satunnaisesti showpainijana. Vuonna 1996 Akebono sai Japanin kansalaisuuden ja muutti viralliseksi nimekseen Akebono Tarō.
Iota Scorpii

Iota Scorpii (ι Sco / ι Scorpii) on optinen kaksoistähti, joka koostuu kahdesta täysin erillisestä tähdestä: ι¹ Scorpii and ι² Scorpii. Tähdet ovat taivaalla 0,5 asteen ja ehkä 1 900 valovuoden päässä toisistaan.
ι¹ Scorpii

| Iota1/2 Scorpii |
| --- | --- |
Bayerin designaatio:  Iota Scorpii
HR-designaatio:  HR 6615/6631
HD-designaatio:  HD 161471/161912
Fyysiset ominaisuudet
Näennäinen kirkkaus:  3,02/4,78 mv
Absoluuttinen kirkkaus:  -5,68 Mv
Valovoima:  29 000 / 21 000 aurinkoa
Spektriluokka:  F2 Iae / A6Ib
Väri-indeksi:  B-V 0,51 U-B 0,27
Lämpötila:  6 700 K
Massa:  12 M☉
Säde:  125/60 R☉
Pyörimisnopeus:  36/39 km/s
Astrometriset ominaisuudet
Tähdistö:  Scorpius
Rektaskensio (J2000):  17h 47m 35,1s
Deklinaatio (J2000):  -40° 07′ 37″
Etäisyys:  1 792,10 ± 856,63 / 3 700 ± 2 700 valovuotta 549,45 ± 262,64 / 1 100 ± 800 parsekia
Parallaksi:  1,82 ± 0,73 mas
Säteisnopeus:  -27,6 km/s
Ominaisliike:  RA:0,44 dekl:-6,40 mas/v
 Näkyy leveysasteiden 50° N  ja 90° S välillä. 
Iota-1 Scorpii on kellanvalkea kirkas ylijättiläistähti, joka näkyy Maahan kirkkaudella 2.99 tai 3.02 noin 1 800 ± 700 valovuoden päästä, mikä on mitattu parallaksista. Tähden, jonka spektrityyppi on F2-F3Ia, valoa himmentää merkittävästi tähtienvälinen pöly. Luminositeetti on ehkä 29 000 Aurinkoa, lämpötila 6 700 kelviniä, säde 125 Auringon sädettä (0,6 AU) ja massa 12 Auringon massaa. Pyörimisnopeus päiväntasaajalla on ainakin 36 km/s.
ι ² Scorpii

Iota-2 Scorpii on valkea A-tyypin ylijättiläinen, jonka näennäinen kirkkaus on +4,81. Tähden etäisyysarvio on hyvin epätarkka: 3 700 ± 2 700 valovuotta. Tähden pintalämpötila on 8 800 Kelviniä. Koska tähden etäisyys tunnetaan huonosti, myös arvio kokonaissäteilyluminositeetille on karkea, noin 21 000 kertaa Auringon luminositeetti. Lämpötilasta ja tästä luminositeetista arvioitu tähden säde on noin 60 Auringon sädettä.
Pyörimisnopeus päiväntasaajalla on  vähintään 39 km/s. Iota 2 Scorpii menettää harvinaisen hitaasti massaansa, noin kaksi miljardisosaa Auringon massasta vuodessa.
Härkösen rautatieasema

Härkösen rautatieasema (lyh. Hkö) on lakkautettu rautatieliikennepaikka suljetulla Haapamäki–Pori-radalla. Se sijaitsee Härköskylässä Virtain kunnassa Kuruntien läheisyydessä.
Härkösen laiturivaihde sijoitettiin lähelle paikkaa, jossa rata ylitti Virtain ja Kurun välisen maantien. Pysäkkirakennus on rakennettu Thure Hellströmin tyyppipiirustusten mukaan vuonna 1936. Rakentamisen aikaan Härköseen suunniteltiin satamaraidetta, mutta se jäi toteuttamatta. Härkönen avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1937.
Liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi 16. syyskuuta 1968. Henkilöliikenne loppui radalla 31. toukokuuta 1981, ja liikennepaikka lakkautettiin 1. lokakuuta 1981. Laiturirakennus on yksityisomistuksessa ja sivuraiteet on purettu. Kun Virrat–Kuru-maantie peruskorjattiin ja korotettiin kantatieksi 65, rata katkaistiin uuden tien risteyskohdasta Härkösen aseman itäpuolella ja vanha rautatien alikäytävä poistettiin käytöstä.
Ilona Mitrecey

| Ilona Mitrecey> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. syyskuuta 1993 (ikä 31)
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  ranska
Aktiivisena:  2004–2007
Tyylilajit:  pop, eurodance
Levy-yhtiöt:  Scorpio Music
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ilona Mitrecey (s. 1. syyskuuta 1993) on ranskalainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten kappaleestaan ”Un monde parfait”, joka sijoittui singlelistojen kärkisijoille Keski-Euroopan maissa.
Mitreceyn debyyttisingle ”Un Monde Parfait” julkaistiin Ranskassa helmikuussa 2005. Kappale oli julkaistu Italiassa jo vuonna 2004. Se nousi heti Ranskan singelistan sijalle kaksi. Seuraavalla viikolla kappale nousi listan kärkeen, jossa se vietti 15 peräkkäistä viikkoa, ja se pysyi yhteensä 28 viikkoa kymmenen parhaan joukossa. Single sai Ranskassa timanttilevyn 500 000 kappaleen myynnistä, ja sen on arvioitu myyneen Ranskassa puolitoista miljoona kappaletta. Se pääsi singelistojen kolmen parhaan joukkoon myös Itävallassa, Saksassa ja Sveitsissä ja listaykköseksi Belgian Valloniassa.
Albumi Un Monde Parfait julkaistiin lokakuussa 2005, ja se nousi heti Ranskan albumilistan kakkoseksi. Levy myi Ranskassa 200 000 kappaletta ja sai tuplakultalevyn.
Mitreceyn toinen albumi Laissez-nous respirer julkaistiin loppuvuonna 2006. Se ylsi parhaimmillaan Ranskan albumilistalla sijalle 70. Albumin jälkeen Mitrecey vetäytyi julkisuudesta. Vuonna 2014 antamassaan haastattelussa hän sanoi, ettei aio palata musiikin pariin.
Vuonna 2007 Mitrecey oli yksi kymmenestä Euroopan komission myöntämän EBBA-palkinnon saajasta.
Ahaetullinae

| Ahaetullinae |
| --- | --- |
 Piiskakäärme (Ahaetulla prasina)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Tarhakäärmeet Colubridae
Alaheimo::  Ahaetullinae  Figueroa et al., 2016
Synonyymit
 Ahaetuliinae Figueroa et al., 2016 
Katso myös
   Ahaetullinae Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ahaetullinae on tarhakäärmeiden (Colubridae) alaheimo, johon kuuluu 64 lajia. Se on varsinaisten tarhakäärmeiden (Colubrinae) sisarryhmä, ja suppeassa merkityksessä nämä kaksi alaheimoa ovat tarhakäärmeiden heimon ainoat. Aiemmin myös Ahaetullinae luokiteltiin osaksi varsinaisia tarhakäärmeitä, mutta se erotettiin omaksi alaheimokseen, koska sen suvut muodostavat selvästi monofyleettisen ryhmän.
Ahaetullinae-käärmeet elävät puissa, ja niiden elinympäristöä ovat lähinnä metsät. Levinneisyysalue ulottuu Pakistanista, Sri Lankasta ja Intiasta Nepaliin ja Bangladeshiin pohjoisessa, ja jatkuu itään käsittäen koko Kaakkois-Aasian sekä Kiinan eteläosat, Filippiinit, Papua-Uuden-Guinean ja Australian koillisosat. Liitokäärmeet (Chrysopelea) ovat tunnettuja liitokyvystään, ja Dendrelaphis-suvun lajit osaavat hyppiä.
Suvut

Piiskakäärmeet (Ahaetulla)
Liitokäärmeet (Chrysopelea)
Dendrelaphis
Dryophiops
Proahaetulla
Whina Cooper

| Whina Cooper |
| --- | --- |
 Cooper Hamiltonissa vuonna 1975
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 1895  Hokianga, Uusi-Seelanti
Kuollut: 26. maaliskuuta 1994 (98 vuotta)  Panguru, Uusi-Seelanti
Kansalaisuus:   uusiseelantilainen
Ammatti:  kansalaisaktivisti
Arvonimi: kuia
Puoliso:  Richard Gilbert (1917–1935) William Cooper (1941–1949)
Lapset:  7
Whina Cooper (9. joulukuuta 1895 – 26. maaliskuuta 1994) oli uusiseelantilainen kansalaisaktivisti, joka puolusti maorien oikeuksia Uudessa-Seelannissa.
Varhainen elämä

Cooper syntyi vuonna 1895 Hokiangassa, ja sai nimekseen Hōhepine Te Wake. Hänen isänsä oli Heremia Te Wake ja äiti Kare Pauro Kawatihi. Molemmat olivat taustaltaan maoreja, ja isä oli Ngāti Manawa- ja Te Kaitutae -hapujen johtaja, vaikka olikin pākehā-maori (puoliksi amerikkalainen).
Vuonna 1911 Cooper alkoi työskentelemään paikallisessa kaupassa, jossa hän osoittautui taitavaksi kauppiaaksi ja järjestäjäksi. Kaksi vuotta myöhemmin hän alkoi opettamaan koulussa, josta hän kuitenkin lähti kaksi vuotta myöhemmin.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Cooper oli katolilainen.
Aktivistina

Cooper osallistui ensimmäiseen mielenosoitukseensa ollessaan 18-vuotias, kun valkoihoinen oli aikeissa kuivata maorien käyttämä suo.
Vuonna 1916 muutti takaisin lapsuudenkotiinsa ja alkoi työskennellä paikallisen osuuskunnan operoimassa kaupassa. Samaan aikaan hän myös iski silmänsä Richard Gilbertiin. Pari meni salaa naimisiin vuonna 1917, minkä johdosta Cooperin sisarukset katkaisivat suhteensa tähän joksikin aikaa.
Cooper hyödynsi kaupan alalta tulevaa kokemustaan yhteisönsä hyväksi perustaen mm. postitoimiston, terveysaseman ja monitoimitalon, jossa erityisesti naiset pääsivät ääneen. 1930-luvulle tultaessa Cooper tunnustettiin Hokiangan pohjoisosissa asuvien maorien johtajaksi. Näihin aikoihin hän myös tapasi William Cooperin, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1941. Whinan ensimmäinen mies, Richard, kuoli vuonna 1935, ja Whina oli jo tuolloin raskaana Williamille. William puolestaan kuoli vuonna 1949, minkä jälkeen Whina muutti Aucklandiin.
Vuonna 1951 Cooper oli perustamassa Maori Women's Welfare League -nimistä yhdistystä, joka pyrkii edistämään terveyttä ja kodinhoitoa maorinaisten keskuudessa. Cooper toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtaja. 1950-luvun puoliväliin mennessä yhdistyksellä oli jo yli 300 paikallisosastoa ja 4000 jäsentä. Tämän johdosta hänelle myönnettiin brittiläisen imperiumin ritarikunnan ensimmäinen luokka. Hänet ylennettiin myöhemmin ylempään luokkaan.
1960-luvun lopulla Cooper lähti mukaan politiikkaan sitoutumattomana ehdokkaana, muttei tullut valituksi. Vuonna 1968 hän myös järjesti tapahtuman, jossa juhlittiin Waitangin sopumusta, sekä pyrittiin valistamaan Uuden-Seelannin valkoihoisia sen sisällöstä.
Aktivistina > Vuoden 1975 marssi

Cooperin suurin ja näkyvin saavutus oli hänen vuonna 1975 järjestämänsä marssi, jossa 79-vuotiaan Cooperin johtama väkijoukko marssi Pohjoissaaren pohjoiskärjestä Wellingtoniin, Uuden-Seelannin parlamenttiin. Tarkoituksena oli osoittaa mieltä maan harjoittamaa politiikkaa vastaan, jossa maorien maat oltiin viety. Marssi alkoi 14. syyskuuta 50 henkilön voimin. Tuhannen kilometrin marssin varrella mukaan liittyi lisää mielenosoittajia, ja pääkaupunkiin päästyään parlamentin edustalla mieltään osoitti 5000 henkilöä. Tapahtumassa parlamentille luovutettiin myös noin 60 000 henkilön allekirjoittama adressi, jossa osoitettiin tuki marssin ajamien asioiden puolesta.
Marssi oli siinä mielessä merkittävä, että sen seurauksena perustettiin Waitangin tuomioistuin, jonka tehtävä oli selvittää Waitangin sopimuksen mahdollisia rikkomuksia.
Viimeiset vuodet

Cooper palasi kotiseuduilleen vuonna 1983 ja kuoli Pangurussa 26. marraskuuta 1994 ollessaan 98-vuotias. Hänen hautajaisissaan oli paikalla useita tuhansia ihmisiä, minkä lisäksi tilaisuutta seurasi suoran televisiolähetyksen välityksellä yli miljoona katsojaa.
Kunnianosoituksia

Brittiläisen imperiumin ritarikunta (Iso-Britannia, 1981)
Uuden-Seelannin ritarikunta (Uusi-Seelanti, 1991)
Uuden-Seelannin naisten äänioikeuden 100-vuotisjuhlamitali (Uusi-Seelanti, 1993)
Cooperin elämästä kertova elokuva Whina sai ensi-iltansa 23. kesäkuuta 2022, ja Cooperia esitti Rena Owen.
Cooper sai patsaan Hokiangaan vuonna 2020, ja sen paljasti pääministeri Jacinda Ardern. Patsas osoittaa kohti Wellingtonia muistuttaakseen pääkaupungin poliitikkoja Cooperin tekemästä työstä.
Impetusteoria

Impetusteoria oli keskiaikainen fysikaalinen teoria liikkeestä. Sen mukaan kun kappale saatetaan liikkeeseen, se saa eräänlaista liikettä ylläpitävää voimaa, impetusta, joka liikkeen myötä kuluu pois.
Impetusteoria oli korjaus Aristoteleen liikettä koskeviin teorioihin. Aristoteles oli määritellyt liikkeen paikan muutoksena. Hän katsoi, että kaikkien kappaleiden luonnollinen tila on lepotila ja jokaiseen liikkeeseen on olemassa syy. Syitä hän katsoi olevan kahdenlaisia: 1) jokaisen kappaleen luontainen voima tai pyrkimys etsiytyä luonnolliselle paikalleen (aristoteelinen painovoimateoria); 2) jonkin ulkoisen kappaleen tai väliaineen käyttämä kontaktivoima (esimerkiksi veto tai työntö).
Impetusteoriassa perusperiaate oli seuraava: Kun esimerkiksi joku henkilö heittää jonkin kappaleen, hän antaa sille heittäessään tietyn määrän impetusta. Tämä impetus on eräänlainen voima, joka saa kappaleen liikkumaan siihen suuntaan, jossa liike sai alkunsa. Kappaleen liike jatkuu impetuksen ansiosta samaan suuntaan, vaikka henkilö irrottaa otteensa kappaleesta, ja se lakkaa, kun impetus on kulunut loppuun.
Impfondo

| Impfondo |
| --- | --- |
 Impfondo
 Koordinaatit: 1°38′N, 18°4′E 
Valtio:  Kongon tasavalta
Alue:  Likouala
Väkiluku (2007):  33 911
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Impfondo on kaupunki Kongon tasavallassa. Se sijaitsee valtion koillisissa osissa. Impfondo on Likoualan alueen suurin kaupunki ja pääkaupunki, ja koko maan viidenneksi suurin kaupunki. Impfondon asukasluku on noin 33 911 (2007).
Oubanguijoki virtaa Impfondon läpi. Kaupungissa on muun muassa lentokenttä.
Viisajärvi

| Viisajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°35′10″N, 23°35′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Vanhantajokeen 
Järvinumero:  35.314.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  111,4 m  
Rantaviiva:  1,067 km  
Pinta-ala:  7,373 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiViisajärvi 
Viisajärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Vahannan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,4 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vahantajoen valuma-alueeseen (35.314) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,4 metriä mpy.