stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Žukovski
Historia

Paikkakunnalla sijaitsi aiemmin rautatieläisten Otdyh-niminen datša-asutus. Sen alueelle siirrettiin vuonna 1935 jo aiemmin Moskovassa perustettu Venäjän aerodynamiikan keskusinstituutti TsAGI. Vuonna 1938 taajama sai nimekseen Stahanovo neuvostoliiton kuuluimman iskutyöläisen kaivosmies  Aleksei Stahanovin mukaan. Vuonna 1947 nimi muutettiin Žukovskiksi kuuluisan aerodynaamikon ja TsAGIn perustajan Nikolai Žukovskin mukaan.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Žukovski Wikimedia Commonsissa
Žukovskin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Zhukovskiy city in 1973 (Arkistoitu – Internet Archive) Google Video
Moskovan alueen kaupungit
Boksitogorsk

| Boksitogorsk Бокситого́рск |
| --- | --- |
 vaakuna
 Boksitogorsk
 Koordinaatit: 59°28′25″N, 33°50′48″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:   Boksitogorskin kunnallispiiri
Väkiluku (2010):  16 593
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  187650, 187651
Suuntanumero(t):  +7 81366
 
 http://boksitogorsk.org/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Boksitogorsk (ven. Бокситого́рск) on kaupunki ja kunnallispiirin hallintokeskus Venäjän Leningradin alueen itäosissa Boksitogorskin piirissä. Kaupunki sijaitsee 206 kilometriä Pietarista itään pienen Pjardomljajoen (ven. Пярдомля) varrella, joka Laatokkaan laskevan Säsjoen sivujoki. Asukkaita kaupungissa oli 16 593 (vuonna 2010, asukkaita koko kunnallispiirissä 53 469).
1500-luvulla seudulla sijaitsi Pjardomin pogosta. Nykyinen kaupunki on saanut alkunsa bauksiittiesiintymien yhteyteen vuonna 1929 syntyneestä Boksityn taajamasta. Vuonna 1935 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen nimellä Boksitorgorsk. Vuonna 1950 siitä tuli kaupunki ja vuonna 1952 samannimisen piirin keskus.lähde?
Lähellä sijaitsevien bauksiittiesiintymien mineraali jalostetaan Rusal-konserniin kuuluvassa alumiinitehtaassa kaupungin lounaisosissa.  Kaupungissa on myös kemian tehdas, betonirakennetehdas ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.lähde?
Boksitogorskiin johtaa sivuraide pohjoisesta Pietarin ja Vologdan välisen rautatien Bolšoi Dvorin asemalta, mutta sitä käytetään lähinnä tavaraliikenteeseen.  Noin 11 kilometriä kaupungista pohjoiseen kulkee Uuden Laatokan ja Vologdan välinen maantie (A-114), jonne on kaksi erillistä tieyhteyttä Boksitogorskista.
Aiheesta muualla

Boksitogorsk Leningradin alueen kulttuuri –tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Boksitogorskin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| n k Leningradin alueen kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Antrea  Boksitogorsk  Enso  Hatsina  Ivangorod  Jaama  Kiriši  Koivisto  Kommunar  Korotka  Koskenala  Käkisalmi  Laukaa  Lotinapelto  Lomkka  Lupana  Olhava  Pella  Pikaljovo  Pähkinälinna  Seuloskoi  Sierattala  Sjasstroi  Slantsy  Sosnovyi Bor  Tihvinä  Tusina  Uuras  Uusi-Laatokka  Viipuri  Volossova  |  |
| Kaupunkityyppiset taajamat |  Budogoštš  Haisevaisi  Imeni Morozova  Imeni Sverdlova  Jefimovski  Johannes  Jääski  Kaarlahti  Kuismala  Lepäsi  Naasia  Namkku  Nikolski  Orinansavotta  Paulova  Priladožski  Punaporu  Rahja  Raivola  Rjabovo  Siiverska  Svirstroi  Taaitsa  Toksova  Tolmatšovo  Tuprova  Uljana  Vaaseni  Vahriselkä  Viiritsa  Vornasuo  Voznesenje  |  |
Mikun

| Mikun (Микунь) |
| --- | --- |
 Komin tasavalta Venäjällä, alla kaupungin sijainti tasavallassa
 Mikun
 Koordinaatit: 62.3566°N, 50.0814°E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Komi
Piiri:  Ust-Vymin piiri
Perustettu:  1937
Kaupungiksi:  1959
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunki
 – Pormestari:  Solovjova Nadežda
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  13 km²
Korkeus:  120 m
Väkiluku (2010):  10 732
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  169060
Suuntanumero(t):  +7 (82134)
 
 http://www.mikyn.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mikun (komiksi  ja ven. Ми́кунь) on kaupunki (vuodesta 1959) Komin tasavallan lounaisosassa Ust-Vymin piirissä Venäjällä.
Mikunin rautatieasemaa
Kaupunki sijaitsee Kotlasin ja Vorkutan välisen rautatien varrella, ja sieltä haarautuvat radat Syktyvkariin ja Koslaniin. Matkaa Syktyvkariin on rautateitse 96 kilometriä.
Vuonna 2010 kaupungissa asui 10 732 henkeä. Talous perustuu rautatiehen sekä öljy- ja kaasujohdon huoltoon.lähde?
Aiheesta muualla

Mikunin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kunnallispiirin sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Topografiakarttoja kaupungista ympäristöineen (venäjäksi)
Topografiakartta 1:200k kaupungin alueelta (1968) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Inta | Jemva | Mikun | Petšora | Sosnogorsk | Uhta | Usinsk | Vorkuta | Vuktyl
Komin lippu
Kirov (Kalugan alue)

| Kirov Киров |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kalugan alue Venäjällä, alla sijainti Kalugan alueella
 Kirov
 Koordinaatit: 54°04′37″N, 34°18′08″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kalugan alue
Piiri:  Kirov
Perustettu:  1745
Kaupungiksi:  1936
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  35 km²
Korkeus:  195 m
Väkiluku (2010):  31 888
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  249440–249444
Suuntanumero(t):  +7 48456
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirov (ven. Ки́ров) on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Desnan sivujoen Bolvan varrella 160 kilometriä Kalugasta lounaaseen. Kaupunki on 41 995 asukkaan Kirovin piirin keskus. Kaupungissa asui valtaosa piirin väestöstä eli 31 888 henkeä (vuoden 2010 väestönlaskenta).
Kaupungintalo
Rakennuskeramiikkaa valmistava tehdas
Historiaa ja nykypäivää

Paikkakunta on saanut alkunsa metallitehtaan yhteyteen vuonna 1745 perustetusta Pesotšnjan asutuksesta. 1800-luvun lopussa siellä valmistettiin myös emali- ja fajanssiastioita. Vuonna 1936 Pesotšnjasta tuli kaupunki ja se nimettiin uudelleen bolševikkijohtaja Sergei Kirovin mukaan. Nykyään kaupungissa tuotetaan mm. kylpyhuonekalusteita ja rakennustarvikkeita.
Sen ohi kulkee Vjazman ja Brjanskin välinen rautatie (Fajansovajan asema).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirov (Kalugan alue) Wikimedia Commonsissa
Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
Nettiversio kirjan Goroda Rossii (1994) artikkeleista (venäjäksi)
Dubna

| Dubna Дубна |
| --- | --- |
 Jokilaiva Volgalla Dubnassa
 lippu:  vaakuna
 Dubna
 Koordinaatit: 56°45′04.9″N, 37°12′13.2″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Moskovan alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  71,66 km²
Korkeus:  125 m
Väkiluku (2021):  75 431
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  141980–141986
Suuntanumero(t):  +7 49621
 
 www.naukograd-dubna.ru 
 Kaupungin virallinen portaali (venäjäksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dubna (ven. Дубна́) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä noin 125 km Moskovasta pohjoiseen. Dubna on tiedekaupunki (naukograd) ja ydinfysiikan tutkimuksen keskus. Vuoden 2021 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 75 431.
Sijainti ja kulkuyhteydet

Kaupunki on Moskovan alueen pohjoisin. Se sijaitsee Volgan varrella, joen molemmin puolin, juuri Ivankovon tekojärven ja sen padon alapuolella, Moskovan kanavan yhtymäkohdassa. Dubnasta on rautatieyhteys Moskovaan Savjolovon asemalle.lähde?
Tutkimus- ja yritystoiminnasta

Dubna on kuuluisa erityisesti siellä sijaitsevan kansainvälisen hiukkasfysiikan tutkimuskeskuksen OIJaI:n (ven. ОИЯИ) takia. Dubna sai kaupunkioikeudet tutkimuskeskuksen perustamisen aikaan 1956 ja kansallisen tiedekaupungin (naukograd) aseman 2001. Keskuksessa on vuosina 1964-2010 löydetty yhdeksän uutta alkuainetta. Alkuaine numero 105 dubnium nimettiin kaupungin mukaan. Kaupungissa toimii myös satelliittitietoliikenteen viestikeskus ja kalustetuotantoa harjoittava Ekomebel-yritys. Dubnassa sijaitsee lisäksi ohjusteollisuuteen erikoistunut MKB Raduga -yritys.lähde?
Dubnan nähtävyydet

Dubnan nähtävyyksiin kuuluu muun muassa maailman toiseksi suurin Lenin-patsas. Patsas on pystytetty vuonna 1937. Leninin patsaan vieressä on ollut Stalin-patsas joka oli samana vuonna valmistunut mutta se tuhottiin vuonna 1963.
Kaupungissa on myös Iljušin Il-2 -lentokoneen muistomerkki. Toisen maailmansodan aikana lentokoneesta tuli Neuvostoliiton ilmavoimien symboli.
Maailman toiseksi suurin Lenin-patsas.
Iljušin Il-2 -lentokoneen muistomerkki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dubna Wikimedia Commonsissa
http://www.dubna.org/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.dubna.ru/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Moskovan alueen kaupungit
Ivankovon tekoaltaan vesivoimala
Dubnan hiukkasfysiikan tutkimuskeskuksen (OIJaI) hiukkaskiihdyttimen äärellä
Dubnan satelliittitietoliikennekeskuksen lautasantenneja
Papukaijakalat

| Papukaijakalat |
| --- | --- |
 Naamiopapukaijakala (Cetoscarus bicolor)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Labroidei
Heimo::  Papukaijakalat Scaridae  Rafinesque, 1810
Suvut
 Bolbometopon  Calotomus  Cetoscarus  Chlorurus  Cryptotomus  Hipposcarus  Leptoscarus  Nicholsina  Scarus  Sparisoma 
Katso myös
   Papukaijakalat Wikispeciesissä   Papukaijakalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Papukaijakalat (Scaridae) on ahvenkalojen heimo. Heimoon kuuluu 9 sukua ja noin 83 lajia, joita tavataan trooppisilla koralliriutoilla Atlantilla, Intian valtamerellä ja Tyynellämerellä.
Papukaijakalat on nimetty värikkään ulkoasun ja linnun nokkaa muistuttavan suun takia, jota se käyttää päästäkseen käsiksi syömänsä korallin sisäosaan. Jotkut lajit hakkaavat päätään riuttaan, kunnes siitä irtoaa suuria kimpaleita. Kalat murskaavat sitten korallinkappaleet levymäisillä hampaillaan syöden korallin pehmeän sisuksen. Jäte kulkeutuu ruoansulatuskanavan läpi ja erittyy hienona valkoisena korallihiekkana, joka liukenee veteen ja osa siitä päätyy uudelleen korallien käyttöön. Papukaijakalat vaurioittavat koralleja, mutta se ei ole riutalle kohtalokasta. On myös arveltu, että ne estävät koralliyhdyskuntia tukahtumasta kasvuunsa. Ne pitävät myös riutoilla kasvavat levät kurissa.
Puola

Puolan tasavalta (puol. Rzeczpospolita Polska) eli Puola (puol. Polska) on valtio Keski-Euroopan itäosassa Itämeren etelärannalla. Sen rajanaapureita ovat lännessä Saksa, lounaassa Tšekki, etelässä Slovakia, kaakossa Ukraina, idässä Valko-Venäjä ja koillisessa Liettua ja Venäjään kuuluva Kaliningradin alue. Puolan pääkaupunki on Varsova. Maan pinta-ala on 312 679 neliökilometriä, ja siellä asuu noin 38 miljoonaa ihmistä. Sudeettien ja Karpaattien vuoria lukuun ottamatta Puola on jääkausien muovaamaa hedelmällistä tasankoa, jota halkovat Veiksel ja Oder sivujokineen.
Puola on saanut nimensä varhaiskeskiajalla läntisessä Puolassa asuneesta polaanien heimosta. Polaanien nimi puolestaan juontuu mahdollisesti sanasta pole (pelto).
Puola oli yksi Keski-Euroopan mahtavimmista valtioista viime vuosituhannen puolivälissä. 1600-luvun puolivälin jälkeen se on tullut moneen kertaan naapuriensa valloittamaksi ja jakamaksi. Maailmansotien välisenä aikana se oli uudelleen itsenäinen, mutta toisessa maailmansodassa sekä Saksa että Neuvostoliitto valtasivat sen alueita. Vuodesta 1955 Neuvostoliiton romahtamiseen saakka se oli osa Varsovan liitoksi kutsuttua kommunistista blokkia Puolan kansantasavaltana. 1990-luvulla Puolassa siirryttiin suunnitelmataloudesta markkinatalouteen. Puola liittyi sotilasliitto Natoon 1999 ja Euroopan unioniin 2004.
Puolan tärkeitä kulttuurivaikuttajia ovat olleet säveltäjä Frédéric Chopin ja muut romantikot sekä elokuvaohjaajat, kuten Andrzej Wajda, Roman Polański ja Krzysztof Kieślowski. Tieteessä ovat vaikuttaneet muun muassa Nikolaus Kopernikus ja Marie Curie.
Maantiede

Puola on itäisen Keski-Euroopan suurin valtio, vaikkakin selvästi pienempi kuin itänaapurinsa Ukraina ja Venäjä. Puolan väkiluku on 38,4 miljoonaa ja pinta-ala 312 685 neliökilometriä. Pääkaupunki on Varsova, ja muita suuria kaupunkeja ovat Krakova, Łódź, Wrocław, Poznań, Gdańsk, Szczecin, Bydgoszcz, Lublin, Katowice ja Białystok.
Puola sijaitsee lähes kokonaisuudessaan pohjoisen Euroopan tasangolla, jonka muodot ovat jääkausien jäätiköiden muovaamia. Maan keskimääräinen korkeus merenpinnasta on vain 173 metriä, mutta maan etelärajalla kohoavat Sudeettien ja Karpaattien vuoret. Karpaattien Tatravuoristossa on Puolan korkein huippu, 2499 metrin Rysy.
Tasankoa halkovat monet suuret joet, kuten Veiksel (puol. Wisła), Oder (puol. Odra), sen sivujoki Warta ja Veikselin sivujoki Bug. Tasaisessa maassa on myös yli 9 300 järveä, etupäässä maan pohjoisosissa. Masuria on suurin järvialue ja suosittu matkailukohde.
Maantiede > Ilmasto

Puolan ilmasto on väli-ilmasto leudomman Länsi-Euroopan meri-ilmaston ja ankaramman Itä-Euroopan mannerilmaston välillä. Lunta on koko maassa, pohjoisessa noin 40 päivän ajan, idässä ja etelässä 60 päivän ajan ja Karpaateilla sadan päivän ajan vuodessa. Sadetta saadaan ympäri vuoden, eniten kesällä. Vuotuinen sademäärä on 500–625 mm.
Maantiede > Kasvillisuus ja eläimistö

Puolassa oli ennen paljon tiheää metsikköä, mutta nykyään suurin osa maasta on viljeltyä. Puola kuuluu lauhkeaan lehtimetsävyöhykkeeseen. Tyypillisiä puulajeja alavilla seudulla ovat koivut, lepät, tammi, vaahtera, tuomi, pähkinäpensas, jalavat, lehmukset, pyökki ja haapa. Havupuuvaltaisia metsiä on hiukan yli puolet, ja mänty, kuusi ja lehtikuusi muodostavat 75 % puuston tilavuudesta.
Tunnetuin aarniometsä on Białowieza, jossa elää luonnonvaraisia visenttejä ja puolalaisia villihevosia. Puolassa on kaikkiaan 23 kansallispuistoa, joista yhdeksän keskittyy vuoristoluonnon, kaksi muiden ylänköalueiden, kymmenen sisävesien ja kosteikkojen ja kaksi Itämeren rannikon suojeluun.
Historia > Varhaiset vaiheet

Ensimmäisen Puolan valtion katsotaan saaneen alkunsa 900- ja 1000-luvuilla, mutta Puolan alueella on asunut ihmisiä jo kivikaudella. Maanviljelystä on jäänteitä 6000 vuotta eaa. Pronssikaudella Puolan alueella tehtiin polttohautauksia vuodesta 1400 eaa. alkaen. Kulttuuripiirteet olivat levinneet laajalle, Tonavan laaksossa ja koko Keski-Euroopassa harjoitettiin samanlaisia tapoja. Rautakausi alkoi noin 700-luvun puolivälissä eaa. Keltit ja myöhemmin roomalaiset toivat kulttuurivaikutteita 200-luvulta eaa. aina 500-luvulle jaa. Rooman valtakunnan romahtamisen jälkeen alueella liikkui slaavilaisia heimoja. Heistä voimakkaimmiksi nousivat polaanit, jotka antoivat nimen myöhemmin Puolan valtiolle.
Historia > Puolan perustaminen ja Puola-Liettuan liittovaltio

Myyttisenä Puolan perustajana pidetään Piastia, mutta ensimmäinen historiallinen hallitsija oli Mieszko I, joka kääntyi kristinuskoon vuonna 966. Kun kuningas Bolesław Krzywousty kuoli vuonna 1138, valtakunta jaettiin hänen poikiensa kesken. Vuonna 1320 Władysław I:stä tuli uudelleenyhdistyneen Puolan kuningas. Valtakunta nousi loistoonsa Jagellojen suvun aikana, kun Liettuan kanssa tehtiin liitto 1386 ja puolalais-liettualaiset löivät Saksalaisen ritarikunnan Tannenbergin taistelussa (1410).
Lublinin sopimuksella 1569 perustettiin Puola-Liettuan liittovaltio, jonka johdossa oli vaaleilla valittu kuningas. Puola-Liettualle oli ominaista aatelisvalta, talonpoikien heikko asema, kansan heterogeenisuus ja joidenkin vähemmistöjen vahva autonomia, mikä teki siitä hyvin hajanaisen valtion.
Historia > Puolan jaot

1600-luvun puolivälissä Puola menetti asemansa, ja maahan asettivat kuninkaan milloin Saksi, milloin Ruotsi ja milloin Venäjä. Vuosina 1733–1735 käytiin Puolan perimyssota. Maan sisäinen hajanaisuus ja keskusvallan heikkous johtivat 1700-luvun lopulla Puolan jakoihin, joissa Venäjä, Preussi ja Itävalta jakoivat maan keskenään kolmessa vaiheessa vuosina 1772, 1793 ja 1795.
Napoleon muodosti 1807 Puolasta uudelleen itsenäisen Varsovan herttuakunnan Saksin kuninkaan alaisuudessa, mutta Wienin kongressissa Puola jaettiin jälleen. Venäjälle kuuluva Puolan itäosa, niin sanottu Kongressi-Puola, oli autonominen kuningaskunta, jolla oli liberaali perustuslaki ja jonka perustuslaillinen hallitsija oli Venäjän keisari. Vuoden 1830 kapinan jälkeen Kongressi-Puola menetti parlamenttinsa, ja vuonna 1864 se liitettiin toisen kapinan jälkeen suoraan Venäjän alaisuuteen Veikselin aluepiirinä. 1800-luvun lopulla puolalaisen kulttuurin keskukseksi muodostui Itävallan Galitsia, erityisesti Krakovan vapaakaupunki.
Historia > Puolan tasavalta 1918–1939

Ensimmäisessä maailmansodassa Saksa ja Itävalta-Unkari miehittivät Venäjän Puolan. Vuonna 1916 alueelle perustettiin vain nimellisesti itsenäinen Puolan kuningaskunta, joka käytännössä oli Saksan hallitsema nukkevaltio.
Saksan antautumisen jälkeen marraskuussa 1918 perustettiin itsenäinen Puolan tasavalta. Puolan rajoista syntyi paljon kiistoja. Versailles’n rauhansopimuksella Puola sai Saksalta Posenin alueen sekä osan Länsi-Preussia, josta muodostui Itämereen saakka ulottunut Puolan käytävä. Välittömästi sen itäpuolelle jäi pääasiassa saksalaisten asuttama Danzigin vapaakaupunki, joka julistettiin Kansainliiton valvomaksi vapaakaupungiksi. Puolan käytävä erotti Itä-Preussin alueen muusta Saksasta.
George Curzon ehdotti jo vuonna 1919 Puolan itärajan sijoittamista suunnilleen nykyiselle kohdalleen. Ehdotus, joka ei kuitenkaan toteutunut, tuli tunnetuksi Curzonin linjana. Puola kävi Venäjän bolševikkeja vastaan sodan, joka päättyi 18. maaliskuuta 1921 solmittuun Riian rauhaan. Ukraina ja Valko-Venäjä jaettiin Neuvostoliiton ja Puolan kesken, ja muun muassa Brest, Hrodna ja Lwów jäivät Puolalle. Sodan aikana Puola valloitti myös Vilnan, jota Liettua oli vaatinut pääkaupungikseen mutta joka jäi Puolalle sodan jälkeenkin. Siitä muodostui pitkäaikainen kiista Puolan ja Liettuan välille.
Toukokuun 1926 marsalkka Piłsudskin johtama vallankaappaus nosti valtaan Sanacja-liikkeen, ja Piłsudski hallitsi Puolaa aina kuolemaansa 1935 asti. Sen jälkeen vastakkain olivat maltillisemman presidentti Ignacy Mościckin ”presidentin miehet” ja Piłsudskin asevoimien tarkastajaksi nimittämän Edward Rydz-Śmigłyn ”marsalkan miehet”.
Historia > Toinen maailmansota 1939–1945

Neuvostoliitto ja Saksa solmivat 23. elokuuta 1939 Molotov–Ribbentropin sopimuksen ja sopivat salaisessa lisäpöytäkirjassa Puolan jakamisesta omiin etupiireihinsä. Saksa hyökkäsi Puolaan 1. syyskuuta 1939 (Puolan offensiivi), mistä toisen maailmansodan katsotaan alkaneen ja Neuvostoliitto aloitti oman hyökkäyksensä 17. syyskuuta. Puolan länsiosasta osa liitettiin suoraan Saksaan, ja osasta tehtiin Saksan alainen Puolan kenraalikuvernementti. Neuvostoliitto miehitti maan itäosat suunnilleen Curzonin linjaan saakka. Kun Saksa vuonna 1941 aloitti sodan Neuvostoliittoa vastaan, se miehitti lyhyen ajan kuluessa myös Neuvostoliitolle joutuneen osan Puolaa.
Miehitetyssä Puolassa toimi vastarintaliike ja ensin Pariisissa ja myöhemmin Lontoossa pakolaishallitus. Sodan aikana noin 400 000 puolalaista taisteli itärintamalla neuvostojoukkojen mukana ja 200 000 länsirintamalla pakolaishallituksen alaisuudessa. Huhtikuussa 1943 Neuvostoliitto katkaisi yhteydet pakolaishallitukseen sen vaadittua Katynin tapahtumien tutkimista. Heinäkuussa 1944 puna-armeija eteni Puolaan asti ja Chełmissä perustettiin Puolan kansallisen vapautuksen komitea (puol. Polski Komitet Wyzwolenia Narodowego, PKWN), joka pian siirtyi Lubliniin, jolloin sitä alettiin kutsua ”Lublinin komiteaksi”. Puna-armeijan lähestyessä Varsovaa puolalaiset nousivat saksalaisia miehittäjiä vastaan. Varsovan kansannousu kesti kaksi kuukautta, ja siihen osallistui 40 000 huonosti aseistautunutta puolalaista. Heitä vastassa oli aluksi 15 000, lopulta 30 000 saksalaista tankkeineen, lentokoneineen ja tykistöineen.
Noin kuusi miljoonaa puolalaista eli noin 15 prosenttia väestöstä kuoli toisen maailmansodan aikana. Noin kolme miljoonaa heistä oli juutalaisia, joista suurin osa kuoli natsi-Saksan tuhoamisleireillä eri puolilla Puolaa. Lisäksi sota jätti suuren osan maasta raunioiksi, ja sodan aineelliset ja henkiset arvet säilyivät pitkään.
Sodan jälkeen sekä Puolan itä- että länsiraja siirrettiin entistä lännemmäksi. Entiset itäosat jäivät Neuvostoliitolle, ja vastineeksi Puola sai Saksalta Taka-Pommerin, Sleesian ja puolet Itä-Preussista. Länsirajaksi tuli Oder-Neisse-linja. Puola menetti viidenneksen sotaa edeltäneestä pinta-alastaan, kolmanneksen väkiluvustaan ja yli kolmanneksen taloudellisista voimavaroistaan. Puolaan liitettyjen alueiden saksalaisväestö karkotettiin maasta. Kaikkiaan Itä-Euroopasta siirrettiin Saksaan yli kymmenen miljoonaa ihmistä. Väestönsiirtoja tehtiin myös itärajalla: noin 810 000 puolalaista siirrettiin uuden rajan länsipuolelle, ja 630 000 ukrainalaisiin etnisesti tai kielellisesti kuuluvaa ihmistä siirrettiin rajan taakse itään.
Historia > Kansantasavalta 1945–1989

PKNW julistautui jo sodan aikana Puolan ainoaksi lailliseksi hallitukseksi. Siihen kuului aluksi kommunistien ja eri vasemmistopuolueiden edustajia, mutta vuoden 1944 lopussa siihen liittyi myös useita pakolaishallituksen jäseniä. Tammikuussa 1945 PKWN muodosti Varsovassa Puolan tasavallan väliaikaisen hallituksen.
Vuoden 1947 vaalien jälkeen johtoon nousi Puolan yhdistynyt työväenpuolue (PZPR) stalinisti Bolesław Bierutin johdolla, ja 1952 Puola julistettiin virallisesti kansantasavallaksi. Stalinin kuoleman jälkeen Puolan johtoon nousi Władysław Gomułka. 1960-luvulla Puolan talousongelmat olivat jatkuvia, ja vuoden 1970 levottomuuksien jälkeen Gomułkan korvasi Edward Gierek. Länsilainojen turvin Puolan talouskasvu oli 1970-luvun alussa maailman nopeimpien joukossa. Vuoden 1973 öljykriisi johti kuitenkin uuteen talouskriisiin ja hinnankorotukset synnyttivät levottomuuksia. Puolalainen Krakovan piispa Karol Wojtyła valittiin lokakuussa 1978 paaviksi nimellä Johannes Paavali II, ja hän vieraili kotimaassaan kesäkuussa 1979.
1980-luvun alussa Puola oli raskaissa veloissa. Lihan hintaa yritettiin nostaa 1980, mikä johti lakkoihin ja ammattiliitto Solidaarisuuden perustamiseen. Sitä johti Gdańskin Lenin-telakan sähkömies Lech Wałęsa. Solidaarisuus pakotti hallituksen neuvotteluihin, ja syyskuussa 1980 Stanisław Kania korvasi Gierekin. Opposition voiman kasvun ja puolueen vallan murenemisen vuoksi johtoon nimitettiin 1981 puolustusministeri kenraali Wojciech Jaruzelski, joka julisti maan sotatilaan. Lähes kaikki Solidaarisuuden johtajat pidätettiin. Länsimaat asettivat Puolan ja Neuvostoliiton boikottiin ja levottomuudet jatkuivat vuosia. Sotatila kumottiin vähitellen ja vangitut vapautettiin 1980-luvun kuluessa.
Huhtikuussa 1989 hallitus ja Solidaarisuus-liike pääsivät sopimukseen, että kesäkuussa maassa oli järjestettävä osittain vapaat parlamentti­vaalit. Näissä vaaleissa Solidaarisuus sai lähes kaikki vapaasti valittavissa olleet paikat. Saman vuoden elokuussa maahan muodostettiin uusi Solidaarisuus-aktivisti Tadeusz Mazowieckin johtama hallitus, mikä merkitsi loppua kommunistien vuosi­kymmeniä kestäneelle valta-asemalle.
Solidaarisuuden aikaa kuvattiin myös useissa puolalaisissa elokuvissa. Niistä ehkä tunnetuin on Krzysztof Kieslowskin ohjaama Ei loppua (1984).
Politiikka > Sisäpolitiikka

Puolan nykyinen perustuslaki hyväksyttiin kansanäänestyksessä 25. toukokuuta 1997. Hallituksen eli ministerineuvoston, jota johtaa pääministeri, nimittää presidentti pääministerin ehdotuksen mukaan, ja parlamentin alahuone vahvistaa valinnan. Hallitus valitaan tyypillisesti alahuoneen enemmistökoalition jäsenistä.
Valtionpäämies on presidentti, joka valitaan kansanvaalilla viisivuotiskaudeksi. Kansa valitsee myös parlamentin eli kansalliskokouksen, jossa on 460-jäseninen alahuone (Sejm) ja 100-jäseninen ylähuone. Alahuoneen jäsenet valitaan D'Hondtin menetelmällä nelivuotiskausiksi. Puolueilla on 5 prosentin äänikynnys, mikä ei kuitenkaan koske kansallisten vähemmistöjen puolueita. Ylähuoneen jäsenet valitaan lohkovaalilla vaalipiireittäin.
| Sejm | Senaatti | puolue |
| --- | --- | --- |
| 235 (234) | 61 (64) | Laki ja oikeus, PiS |
| 138 (136) | 34 (33) | Kansalaisfoorumi, PO |
| 42 (32) | (-) | Kukiz’15 |
| 28 (27) | (-) | Nowoczesna Ryszarda Petru |
| 16 (15) | 1 (–) | Polskie Stronnictwo Ludowe, |
| (4) |  | Koło Poselskie Unii Europejskich Demokratów |
| (3) |  | Koło Poselskie Republikanie |
| (3) |  | Koło Poselskie Wolni i Solidarni |
| 1 | (–) | saksalainen vähemmistö |
| (5) | 4 (3) | riippumattomat |