USS Wasp (CV-7)
Palvelus > Admiral Hipperin etsintä

Alus lähti 22. elokuuta koulutuspurjehdukselle, jonka aikana lentäjille annettiin Virginian rannikolla koulutusta toimimisesta lentotukialuksella. Pari päivää myöhemmin Atlantin laivaston risteilijöiden komentaja kontra-amiraali H. Kent Hewitt siirsi Hampton Roadsissa lippunsa alukselle.
Alus lähti 25. elokuuta kevyt risteilijä USS Savannahin ja hävittäjien USS Monssen ja Kearnyn kanssa merelle etsimään Saksan laivaston raskasta risteilijää Admiral Hipperiä, jonka oli ilmoitettu olevan saalistusmatkalla Atlantin länsiosissa. Osasto havaitsi 30. elokuuta Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivan HMS Rodneyn.
Osasto ankkuroi 2. syyskuuta Parianlahdelle Trinidadiin, missä Hewitt siirsi lippunsa Savannahille. Wasp oli ankkurissa, kunnes se lähti 6. syyskuuta valvomaan Yhdysvaltain puolueettomuutta. Merellä olleen aluksen päällikkö sai tiedon USS Greerin joutuneen sukellusveneen hyökkäyksen kohteeksi.
Aluksen piti palata 18. syyskuuta Bermudalle, mutta se sai uudet ohjeet siirtyä Newfoundlandiin. Alus saapui 22. syyskuuta Placentia Bayhin, missä se tankattiin seuraavana päivänä laivaston tankkerilta USS Salinasilta. Alus lähti vielä samana päivänä USS Wichitan, neljän suojanneen hävittäjän ja korjausalus USS Vulcanin kanssa Islantiin Hvalfjorduriin, jonne osasto saapui 28. syyskuuta. Kaksi päivää ennen saapumista oli saatu laivaston operaatiopäälliköltä amiraali Harold R. Starkilta käsky tuhota kaikki kohdatut akselivaltain sota-alukset.
Saattuetoiminnan lisääntyessä alus lähti 6. lokakuuta USS Vincennesin ja neljän hävittäjän kanssa partioimaan Pohjois-Atlantille, kunnes palasivat Little Placentia Bayhin 11. lokakuuta. Alus lähti 17. lokakuuta Norfolkiin, minne se saapui 20. lokakuuta. Se lähti Bermudalle, minne matkatessa lentomiehistö harjoitteli. Alus ankkuroi 1. marraskuuta Grassy Bayhin, mistä se partioi Bermudan lähivesillä kuun lopun.
Alus lähti 3. joulukuuta Grassy Baystä ja kohtasi merellä USS Wilsonin, joka oli pelastusaluksena lentomiehistöjen harjoitellessa. Alusten miehistöille järjestettiin myös tykistökoulutusta ennen paluuta ankkuripaikalle kaksi päivää myöhemmin. Yhdysvallat julisti sodan Japanille 7. joulukuuta ja Saksa sekä Italia julistivat sodan Yhdysvalloille 11. joulukuuta.
Laivaston johto oli huolissaan Ranskan pyrkimyksestä kotiuttaa Karibialla ja Länsi-Intiassa olevat sotalaivansa, joten Wasp, USS Brooklyn sekä niitä suojanneet hävittäjät USS Sterret ja Wilson lähtivät Grassy Baystä kohti Martiniqueta. Virheelliset tiedustelutiedot  loivat mielikuvan, että Vichyn Ranskan laivaston apuristeilijä Barfleur olisi jo lähtenyt. Ranskaa oli varoitettu mahdollisuudesta, että alus vallattaisiin tau upotettaisiin kohdattaessa. Tieto osoittautui virheelliseksi ja alus oli edelleen satamassa. Martiniquen tilanteen rauhoituttua Wasp lähti Hampton Roadsiin USS Long Islandin ja niitä saattaneiden USS Stackin ja Sterretin kanssa kolme päivää ennen joulua. Kaksi päivää myöhemmin lentotukialus kiinnittyi Norfolkin laivastontelakan laituriin huoltoon.
Alus lähti 14. tammikuuta 1942 Norfolkista Argentiaan Newfoundlandiin ja Maineen Casco Bayhin. Task Group 22.6:n mukana alus lähti 16. maaliskuuta Norfolkiin. Seuraavana aamuna nousi sumu, jolloin Wasp törmäsi Stackin kylkeen. Hävittäjän kylki repesi, jolloin konehuone numero 1 täyttyi vedellä. Se erkani osastosta ja lähti Norfolkin laivastontelakalle korjattavaksi. Muu osasto saapui 21. tammikuuta Norfolkiin, mistä lähdettiin paluumatkalle Casco Bayhin kolme päivää myöhemmin. Kontra-amiraali John W. Wilcoxin Task Force 39:n mukana alus lähti 26. maaliskuuta Britteinsaarille. Osaston tehtävänä oli vahvistaa Kotilaivastoa. Matkalla Wilcox huuhtoi mereen. Tunnin etsintöjen jälkeen ruumis löytyi kellumasta kasvot alaspäin.
Taistelulaiva Wichitalla ollut kontra-amiraali Robert C. Giffen otti osaston komentoonsa. TF39 kohtasi 3. huhtikuuta kontra-amiraali S. S. Bonham-Carterin johtaman Britannian kuninkaallisen laivaston osaston, joka ohjasi amerikkalaiset Scapa Flowhun.
Wasp erkani 9. huhtikuuta osastosta ja lähti Clyden estuaariin ja Greenockiin. Seuraavana päivänä lentotukialus siirtyi ylös Clydeä ohittaen John Brownin telakan, minkä jälkeen aluksen lentokoneet siirrettiin maihin. Alukselle siirrettiin 13. huhtikuuta Glasgow'ssa King George Dockilla 47 Supermarine Spitfire Mk V -hävittäjiä. Seuraavana päivänä alus lähti Clyden estuaarista suojanaan Kotilaivaston Force W, johon kuuluivat muun muassa taisteluristeilijä HMS Renown, ilmatorjuntaristeilijät HMS Cairo ja HMS Charybdis. Lentotukialuksen lähisuojana olivat hävittäjät USS Madison ja USS Lang.
Osasto läpäisi 19. huhtikuuta Gibraltarinsalmen ja seuraavana päivänä Waspilta lähetettiin 11 Grumman F4F-4 Wildcat ilmasuojaksi. Spitfiret lähetettiin Maltalle pian tämän jälkeen. Viimeisen koneen noustua osasto lähti paluumatkalle. Waspille kuormattiin toinen Spitfire osasto, joka kuljetettiin Välimerelle 3. toukokuuta. Lentokoneet nousivat 9. toukokuuta lentotukialukselta, minkä jälkeen aloitettiin paluumatka.
Tyynenmeren tilanne pakotti Waspin palaamaan Norfolkin laivastontelakalle huollettavaksi, mistä se vapautui 6. kesäkuuta. Alus lähti Tyynellemerelle TF37:n mukana. Osasto läpäisi 10. kesäkuuta Panaman kanavan, jolloin osaston nimeksi tuli TF18. Alus saapui 19. kesäkuuta San Diegoon, missä sille loput lentokoneet. Aluksen lentomiehistöjen koulutus jatkui lähivesillä 22.-23. kesäkuuta.
Alus lähti 1. heinäkuuta Tongalle viiden rahtialuksen saattueessa, joka kuljetti 2. merijalkaväkirykmenttiä. Wasp saapui 18. heinäkuuta Tongatabulle matkalla sattuneiden viivästysten jälkeen. Alus muodosti Saratogan ja Enterprisen kanssa vara-amiraali Frank Jack Fletcherin johtaman tukiosaston, jonka tehtävänä oli suojata Guadalcanalille tehtävää maihinnousua.
Wasp lähti 6. elokuuta kohti Guadalcanalia ja saapui varhain seuraavana aamuna lentokoneiden lähetys alueelleen 84 mailia Tulagista. Kello 0557 ensimmäiset lentokoneet nousivat alukselta. Hyökkäyksessä ei menetetty yhtään konetta, mutta aiheutettiin maihinnousu alueella merkittäviä tappioita viholliselle. Ensimmäisenä taistelupäivänä maihin oli saatu noin 10 000 miestä varusteineen. Lentotukialukset siirtyivät yöksi kauemmas alueesta.
Seuraavana aamuna Wasp palasi alueelle aloittaen hävittäjäsuojan lennättämisen maihinnousualueella. Päivällä käydyissä ilmataisteluissa menetettiin joitakin lentokoneita, mutta illalla Fletcher määräsi lentotukialukset vetäytymään alueelta polttoaineen käydessä vähiin. Operaatiosta vapauduttuaan alus suojasi seuraavan kuukauden saattueita.
Vara-amiraali Fletcher määräsi aluksen siirtymään etelämmäs tankkaamaan, eikä se siten osallistunut 24. elokuuta Itä-Salomonien taisteluun. Wasp suojasi 16. syyskuuta Hornetin, North Carolina ja 10 muun sotalaivan kanssa 7. merijalkaväkirykmenttiä Guadalcanalille kuljettanutta saattuetta. Wasp oli aamunkoittaessa noin 150 mailia kaakkoon San Cristobalista, missä se lähetti lentokoneita sukellusveneidentorjuntalennoille. Koneet palasivat noin kello 10. Kello 14.20 alus kääntyi tuuleen lähettääkseen kahdeksan hävittäjää ja 18 SBD-3 konetta ilmaan sekä vastaanottaakseen kahdeksan F4F-3 ja kolme SBD:tä, jotka olivat olleet ilmassa. Keisarillisen Japanin laivaston sukellusvene I-19 laukaisi neljän torpedon viuhkan, jonka kaksi torpedoa osuivat lentotukialukseen sytyttäen polttoaineen tuleen ja muuttaen aluksen keulaosan tulimereksi.
Aluksen päällikkö käski kello 15.20 jättämään aluksen, koska kaikki sammutustyöt osoittautuivat mahdottomiksi toteuttaa. Kello 16.00 kaikki elossa olleet olivat poistuneet alukselta. Aluksen suojana olleiden hävittäjien miehistöt pelastivat 1 946 eloonjäänyttä lautoilta ja merestä. USS Lansdowne laukaisi hylkyyn viisi torpedoa, joista kolme osui. Hylky ei kuitenkaan uponnut. Liekehtivä hylky upposi lopulta kello 21.00 keula edellä.