stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marty Liquori

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Marty Liquori |  Marty Liquori |  Marty Liquori |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Cali 1971 | 1 500 metriä |  |
Martin ”Marty” Liquori (11. syyskuuta 1949 Montclair, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija.
Liquorista tuli vuonna 1967 kolmas high school -oppilas, joka alitti neljän minuutin rajan maililla, kun hän juoksi ajan 3.59,8. Liquori edusti Yhdysvaltoja Méxicon olympialaisissa 1968. Hän sijoittui 1 500 metrillä kahdenneksitoista. Liquori voitti Villanovan yliopistolle NCAA:n yliopistomestaruuden maililla 1969–1971 ja AAU:n amatöörimestaruuden 1970 ja 1971. Vuosina 1969 ja 1971 hänet listattiin maailman parhaaksi 1 500 metrin juoksijaksi. Pan-Amerikan kisoissa 1971 hän voitti kultaa 1 500 metrillä.
Liquori siirtyi yliopiston jälkeen juoksemaan 5 000 metriä, jolla hän teki kaksi Yhdysvaltain-ennätystä 11 päivän sisään kesällä 1977. Jälkimmäinen ennätys syntyi Düsseldorfissa ajalla 13.15,06. Liquori listattiin vuonna 1977 maailman parhaaksi 5 000 metrin juoksijaksi. Méxicon olympialaiset olivat kuitenkin hänen ainoa olympiaesiintymisensä, sillä 1972 ja 1976 hän kärsi loukkaantumisista. Liquori lopetti uransa, kun Jimmy Carter ilmoitti Yhdysvaltojen boikotoivan Moskovan olympialaisia.
Urheilu-uransa jälkeen Liquori oli perustamassa Athletic Attic -liikeketjua, joka myi juoksukenkiä. Hän on myös toiminut urheilukommentaattorina olympialaisten televisio- ja radiolähetyksissä.
Marty McFly

| Marty McFly |
| --- | --- |
 Marty elokuvassa Paluu tulevaisuuteen II.
Näyttelijä(t):  Michael J. Fox
Ensi- esiintyminen:  Paluu tulevaisuuteen
Viimeinen esiintyminen:  Paluu tulevaisuuteen III
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Ikä:  17 (1985)
Kotipaikka:  Hill Valley, Kalifornia, Yhdysvallat
Suhteet
Vanhemmat:  Lorraine Baines McFly George McFly
Sisarukset:  Dave McFly Linda McFly
Puoliso(t):  Jennifer Parker McFly
Lapset:  Marty McFly Jr. Marlene McFly
Isovanhemmat:  Stella Baines Sam Baines
Tutut:  Emmett Brown
Infobox OKNimi-testi OK: 
Marty McFly on kuvitteellinen hahmo Paluu tulevaisuuteen -trilogiassa. Martya näyttelee Michael J. Fox.
Martyn vanhemmat ovat George McFly ja Lorraine Baines McFly. Marty on vanhempiensa kolmesta lapsesta nuorin. Marty McFly harrastaa kitaransoittoa ja skeittaamista. Marty seurustelee Jennifer Parker -nimisen tytön kanssa. McFlyn yksi luonteenpiirteistä on se, ettei hän siedä sitä, että häntä kutsutaan pelkuriksi tai vastaavaksi. Trilogian viimeisessä elokuvassa hän kuitenkin pääsee eroon tästä luonteenpiirteestään.
Elokuvatrilogiassa Marty ja hänen ystävänsä Emmett ”Doc” Brown matkustavat eri vuosiin DeLoreanista muokatulla aikakoneella. Elokuvissa seikkaillaan vuosissa 1985, 1955, 2015 ja 1885. Paluu tulevaisuuteen -elokuvassa Marty on 17-vuotias ja päätyy aikaan, jolloin hänen vanhempansa olivat 17-vuotiaita. Michael J. Fox kertoi päässeensä viimeisen elokuvan aikana aikaan, johon hän oikeasti halusikin, villiin länteen.
Käännös suomeksi
Sakari Marila

Matti Sakari Marila (s. 27. elokuuta 1945 Ilmajoki ) on suomalainen taidemaalari ja professori emeritus. Hänen taideteokset tunnetaan värikkäistä maalauksista.
Henkilöhistoria

Marila opiskeli vuosina 1967- 70 Suomen Taideakatemian koulussa ja vuosina 1970­ - 71 Accademia di belle arti di Firenze:ssä. Hän piti debyyttinäyttelynsä  Jyväskylässä 1971. Taiteellisen tuotantonsa rinnalla Marila toimi pitkään opetus- ja hallinnollisissa tehtävissä Taideteollisessa korkeakoulussa, jossa hän aloitti opettajana vuonna 1972 ja jatkoi siellä uraansa 37 vuotta. Vuodesta 1997 alkaen Marila toimi professorin virassa, josta hän eläköityi vuonna 2011.
Taiteellinen tuotanto

Marila tunnetaan hehkuvien värien käyttäjänä. Uusimpressionistisista guassimaalauksista aloittanut taiteilija siirtyi myöhemmin sekatekniikkaan. Hänen maalauksensa ovat olleet kirkassävyisiä, ja sivellin ja piirrostekniikka on nopea ja tyylittelevä. 2000-luvulla hänen värinsä ovat lämpimiä ja ilmaisu lähenee abstraktia. 
Marila on tehnyt myös lasimaalauksia, kuten Valtioneuvoston lisärakennuksen 16 neliön lasimaalauksen Karkelot (1982).
Taiteellinen tuotanto > Julkisia teoksia

Kevään saapuessa, 1977. (Valtion virastotalo, Ivalo)
Karkelot, 1982. (Lasimaalaus, Valtioneuvoston paviljonki, Helsinki)
Energiavirrat, 1983. (Keravan Energialaitos)
La Vie Merveilleuse, 1984. (Seinämaalaus ranskalaiseen risteilyalukseen)
Lasimaalaus, 1986. (Reitzin säätiö, Helsinki)
Päivien kehrä, 1986. (Seinämaalaus (Arkistoitu – Internet Archive), Valamon luostari, Heinävesi)
Sanansaattajat, 1986. ((Arkistoitu – Internet Archive) Alttarimaalaus, Kivistön kirkko, Vantaa)
Syke, 1987. (Lasimaalaus, ­Helsingin Osuuspankki, Mikonkadun konttori)
Viva!, 1992. (Lasimaalaus, Kanneltalo, Helsinki)
Marouan Laghnej

| Marouan Laghnej> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Marouan Laghnej
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1986 (ikä 38) Kairouan, Tunisia
Kansalaisuus:   Tunisia
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä/Heittävä takamies
Pituus:  189 cm
Paino:  92 kg
Nyk. joukkue:  JS Kairouan
Sarja:  Tunisian koripalloliiga
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2006–:  JS Kairouan
Maajoukkueet
2007–:  Tunisia
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten koripallo.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten koripallo.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten koripallo.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Maa:   Tunisia> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Madagaskar 2011 |  |  |
Marouan Laghnej (arab. مروان الأغنج‎, s. 22. huhtikuuta 1986 Kairouan) on tunisialainen koripalloilija. Pelintekijänä ja heittävänä takamiehenä pelaava Laghnej edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa JS Kairouania.
Laghnej pelasi vuonna 2004 Tunisian alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa ja kuului myös vuoden 2007 Afrikan kisoissa Tunisian joukkueeseen.
Luonto-Portti

LuontoPortti on verkkosivusto, jolla on eliölajeja esittelevä maksuton tietopankki. Sen perustajat ovat Eija ja Jouko Lehmuskallio.
Kahdeksalla kielellä toteutetulle sivustolle on vuodesta 2008 lisätty lajeja niin, että niitä vuonna 2014 on lähes kaksituhatta. Lajeja on kasveja, lintuja, nisäkkäitä, perhosia, kaloja ja sieniä. Ulkomaisia lajeja on suunnilleen toiset kaksituhatta, mutta suomalaiset lajit on päätavoite.
Jouko Lehmuskallio on ollut Yleisradiossa tekemässä erityisesti luontodokumentteja. Hän kuvaa lajeja jatkuvasti. Eija Lehmuskallio on kiertänyt Helsingin kouluissa esittelemässä kasveja tunnistettavaksi, ja selvisi etteivät opettajatkaan tunnistaneet lajeja.
Luonto-Porttiin perehtyminen kuuluu nykyisin luokanopettajien ja biologian ja maantieteen opettajien koulutukseen. Helsingin yliopiston ja Ilmatieteen laitoksen kanssa on tekeillä hanke, jossa aletaan kerätä kansalaisilta tietoa lajien uusista esiintymispaikoista.
Luonto-Portti on saanut vuonna 2012 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.
Aiheesta muualla

LuontoPortti (Arkistoitu – Internet Archive).
Marcelo Ríos

| Marcelo Ríos |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. joulukuuta 1975 
Tennispelaaja
Pituus:  175  cm
Paino:  75 kg
Kätisyys:  vasenkätisyys, kahden käden rysty
Ammattilaisena:  1994–2004
Palkintorahat:  9 713 771 USD
Kaksinpeli
Voitot/tappiot:  391–192
Nelinpeli
Voitot/tappiot:  36–58
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Marcelo Ríos vuonna 2004.
Marcelo Andrés Ríos Mayorga (s. 26. joulukuuta 1975 Santiago de Chile) on entinen chileläinen ammattilaistennispelaaja. Myös lempinimillä El Chino ja El zurdo de Vitacura tunnettu Ríos nousi vuonna 1998 ensimmäisenä latinalaisamerikkalaisena miesten kaksinpelin maailmanlistan kärkeen.
Uran alku

Ríos alkoi pelata tennistä suhteellisen myöhäisellä iällä, 11-vuotiaana. Hän oli nuorena myös lahjakas jalkapalloilija. Vuonna 1993 hän nousi juniorien maailmanlistan kärkeen ensimmäisenä latinalaisamerikkalaisena. Hän voitti vuoden aikana poikien kaksinpelin Yhdysvaltain avoimissa ja ensimmäisen satelliittiturnauksensa Chilessä.
Ríos aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994 ja voitti ensimmäisen haastajatason turnauksensa samana vuonna Dresdenissä. Hän otti seuraavana vuonna Bolognassa ensimmäisen ATP-tason turnausvoittonsa voitettuaan loppuottelussa uruguaylaisen Marcelo Filippinin suoraan kahdessa erässä. Turnaus pelattiin massakentällä. Hän voitti vuoden aikana myös kaksi muuta ATP-turnausta, Amsterdamissa ja Kuala Lumpurissa. Amsterdamin massakenttäturnauksen loppuottelussa hän voitti isäntämaan Jan Siemerinkin ja Kuala Lumpurissa mattoalustalla pelatun turnauksen loppuottelussa australialaisen Mark Philippoussissin. Vuonna 1996 hän otti turnausvoiton massa-alustalla Sankt Pöltenissä ja nousi ensimmäisenä chileläisenä maailmanlistalla kymmenen parhaan joukkoon.
Huippuvuodet

Vuonna 1997 Ríos voitti Monte Carlossa Monacossa ensimmäisen Masters-sarjan turnauksensa, Monte Carlo Mastersin. Hän kaatoi loppuottelussa espanjalaisen Álex Corretjan suoraan kolmessa erässä. Tammikuussa 1998 Ríos pelasi ensimmäisen ja ainoan kerran  urallaan Grand Slam -turnauksen loppuottelussa. Hän sai Australian avointen loppuottelussa vastaansa Petr Kordan. Ríosin tie loppuotteluun oli vakuuttava, hän hävisi turnauksen kuudessa ensimmäisessä ottelussaan yhteensä vain kolme erää ja häntä pidettiin ennen finaalia ennakkosuosikkina. Korda voitti kuitenkin loppuottelun nopeasti, vain tunnin ja 25 minuutin jälkeen suoraan kolmessa erässä luvuin 6–2, 6–2, 6–2. Ríos, joka oli ensimmäinen chileläinen Grand Slam -loppuottelussa sitten vuoden 1960, ei kyennyt nousemaan omalle tasolleen koko ottelun aikana.
Maaliskuussa 1998 Ríos nousi ensimmäisenä latinalaisamerikkalaisena miespelaajana kaksinpelin maailmanlistan kärkeen voitettuaan kuukauden aikana kaksi Masters-sarjan turnausta. Indian Wells Mastersin loppuottelussa kaatui Greg Rusedski neljän erän jälkeen ja Key Biscaynessä pelatun Miami Mastersin loppuottelussa Andre Agassi suoraan kolmessa erässä. Molemmat turnaukset pelattiin kovalla alustalla. Ríos piti maailmanlistan kärkisijaa hallussaan kuusi viikkoa. Tänä aikana hän ei kuitenkaan pystynyt puolustamaan ykköspaikkaansa loukkaantumisen takia. Hän päätti kauden maailmanlistan toisella sijalla Pete Samprasin jälkeen. Indian Wellsiin ja Key Biscaynen turnausten lisäksi hän voitti vuoden aikana turnaukset Aucklandissa, Roomassa (Rome Masters), Sankt Pöltenissä ja Singaporessa sekä toiseksi viimeistä kertaa järjestetyn Grand Slam Cupin. Ríos on ainoa miespelaaja, joka on pitänyt hallussaan kaksinpelin maailmanlistan kärkisijaa voittamatta yhtään Grand Slam -turnausta.
Vuonna 1999 Ríos voitti kolme turnausta, Hampurissa (Hamburg Masters), Sankt Pöltenissä ja Singaporessa. Kaksi ensiksi mainittua turnausta pelattiin massa-alustalla ja molempien loppuottelussa Ríos voitti Mariano Zabaletan, viimeksi mainittu pelattiin kovalla alustalla ja sen loppuottelussa hän voitti Mikael Tillströmin Ruotsista.
Uran viimeiset vuodet

Vuonna 2000 Ríos voitti yhden ATP-tason turnauksen, massakenttäturnauksen Umagissa, ja vuonna 2001 uransa kaksi viimeistä ATP-tason turnausta, tammikuussa Dohassa ja syyskuussa Hongkongissa. Loukkaantumiset varjostivat hänen ammattilaisuransa loppuvuosia. Heinäkuussa 2003 pelatun Davis Cupin toisen kierroksen jälkeen Ríos oli poissa pelikentiltä lähes vuoden. Vuoden 2003 aikana hän pelasi vain kuudessa kaksinpeliturnauksessa, kahdessa nelinpeliturnauksessa sekä joukkueturnauksissa Davis Cup ja World Team Cup. Ríos teki paluun keväällä 2004, jolloin hän pelasi kahdessa haastajatason turnauksessa.
Heinäkuussa 2004 Ríos ilmoitti lopettavansa uransa. Hän järjesti loppuvuonna jäähyväiskiertueen kotimaassaan, jonka aikana hän kävi useissa kaupungeissa tapaamassa faneja ja pelaamassa ystävyysotteluita paikallisten ja kansainvälisten pelaajien kanssa. Kiertue päättyi 22. joulukuuta Santiagossa, jolloin hän kohtasi argentiinalaisen Guillermo Corian. Hän voitti uransa aikana 18 ATP-tason turnausta kaksinpelissä ja yhden nelinpelissä.
Ammattilaisuransa jälkeen Ríos palasi maaliskuussa 2006 pelikentille Merrill Lynch Tour of Champions -veteraanikiertueella. Hän voitti kiertueen, jolla pelasivat myös muun muassa Sergi Bruguera, Goran Ivanišević ja John McEnroe, ylivoimaisesti. Hän voitti vuoden aikana kuusi turnausta häviämättä yhtään ottelua. Maaliskuussa 2007 Ríos kohtasi Santiagossa näytösottelussa Andre Agassin, joka kaatui eräluvuin 6–3, 3–6, 6–4.
Yksityiselämä

Ríos on ollut naimisissa kahdesti, vuosina 2000–2004 Giuliana Sotelan kanssa, jonka kanssa hänellä on yksi tytär, vuonna 2001 syntynyt Constanza. Keväällä 2005 Ríos avioitui María Eugenia "Kenita" Larraínin kanssa, mutta liitto päättyi eroon jo samana vuonna.
Ríosilla on Aspergerin oireyhtymä.
Uran yhteenveto

Ríos voitti ammattilaisuransa aikana yhteensä 18 ATP-tason kaksinpeliturnausta, joista yhdeksän pelattiin massalla, seitsemän kovalla alustalla ja kaksi mattoalustalla. Eniten turnausvoittoja hän saavutti vuonna 1998, yhteensä seitsemän. Kolmentoista kaksinpelin ATP-turnauksen loppuottelussa Ríos oli häviävänä osapuolena. Turnauksista seitsemän pelattiin massalla ja kuusi kovalla alustalla.
Ríos voitti urallaan myös yhden nelinpeliturnauksen, Amsterdamin massakenttäturnauksen vuonna 1995. Turnauksen loppuottelussa hän ja Sjeng Schalken voittivat Wayne Arthursin ja Neil Broadin suoraan kahdessa erässä. Vuonna 2001 hän ja Schalken hävisivät Scottsdalessa Arizonassa pelatun turnauksen loppuottelussa Donald Johnsonille ja Jared Palmerille kahdessa erässä. Ríos oli myös osa Chilen voitokasta World Team Cup -joukkuetta vuonna 2003.
Ríosia pidettiin sukupolvensa lahjakkaimpana tennispelaajana, mutta tulinen ja oikukas luonteenlaatu estivät pysyvän pääsyn kirkkaimmalle huipulle. Ríosin parhaimpina päivinä tennis muuttui käsitteeksi, jonka monet sanovat olevan "taidetta". Erityisesti massakentillä häntä pidettiin ilmiömäisenä taikurina. Hänellä ei ylipäätään ollut heikkoja osa-alueita, vaan chileläinen nousi monesti verkolle napsimaan helpot pisteet lentolyönneillä, jotka usein pomppasivat vastustajan puolelta takaisin omalle kenttäalueelle.
Aiheesta muualla

Marcelo Ríosin pelaajaprofiili ATP:n sivuilla
Saharanpussitiainen

| Saharanpussitiainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pussitiaiset Remizidae
Suku::  Afrikanpussitiaiset Anthoscopus
Laji::  punctifrons
Kaksiosainen nimi
 Anthoscopus punctifrons  (Sundevall, 1850) 

Katso myös
   Saharanpussitiainen Wikispeciesissä   Saharanpussitiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Saharanpussitiainen (Anthoscopus punctifrons) on pussitiaisten heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi Karl Jakob Sundevall 1850.
Koko ja ulkonäkö

Pussitiaisen kokoinen, vihertävä pikkulintu.
Esiintyminen

Laji elää Afrikassa Sahelin puoliautiomaalla. Esiintymisalueen laajuus on noin 1,3 miljoonaa neliökilometriä. Lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Sahelin akasiaa ja pensaikkoa kasvavat savannit.
Lisääntyminen

Pesä on taitavasti kasvinosista punottu oksasta riippuva kori, jossa lentoaukko on pesän yläosan sivulla.
Ravinto

Hyönteissyöjä.
Marouan Kechrid

| Marouan Kechrid> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Marouan Kechrid
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1981 (ikä 43) Dreux, Ranska
Kansalaisuus:   Tunisia  Ranska
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  176 cm
Paino:  85 kg
Nyk. joukkue:   Maghreb Fès
Sarja:  Marokon koripalloliiga
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2001–2004 2004–2009 2009–2010 2010–2011 2011 2011–2012 2012–:   JS Kairouan  IR Tanger  Amal Essaouira  Maghreb Fès  US Monastir  ES Sahel  Maghreb Fès
Maajoukkueet
2005–:   Tunisia
Ottelut (pisteet):  24 (214)
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten koripallo.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten koripallo.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Miesten koripallo.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Maa:   Tunisia> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Madagaskar 2011 |  |  |
|  Pronssia | Libya 2009 |  |  |
Marouan Kechrid (arab. مروان كشريد‎, s. 2. kesäkuuta 1981 Dreux, Ranska) on ranskalais-tunisialainen koripalloilija. Pelintekijänä pelaava Kechrid edustaa Marokon pääsarjassa pelaavaa Maghreb Fèsia.
Kechrid oli voittamassa kaksi peräkkäistä Tunisian mestaruutta vuosina 2002 ja 2003. Sittemmin hän siirtyi pelaamaan Marokkoon, jossa Kechrid oli voittamassa IRT Tangertin joukkueessa kaksi Marokon mestaruutta vuosina 2008 ja 2009. Maajoukkuetasolla Kechrid oli voittamassa Tunisialle Afrikan mestaruus pronssia vuoden 2009 Afrikan kisoissa ja hänet valittiin myös seuraavana vuonna pidettyihin MM-kisoihin, Tunisian maajoukkueeseen.
Margherita Sarfatti

| Margherita Sarfatti |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1880 Venetsia, Italian kuningaskunta
Kuollut: 30. lokakuuta 1961 (81 vuotta) Cavallasca, Italia
Kansalaisuus:  italialainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja, taidearvostelija
Puoliso:  Cesare Sarfatti (1902–1924)
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Benito Mussolini (1925)
Margherita Sarfatti o.s.  Grassini (8. huhtikuuta 1880 Venetsia – 30. lokakuuta 1961 Cavallasca) oli italialainen toimittaja, taidekriitikko, keräilijä, suojelija, seurapiirihenkilö, Italian fasistipuolueen merkittävä propagandaneuvonantaja. Hän kirjoitti Benito Mussoliniin elämäkerran ja oli myös yksi tämän monista rakastajattarista.
Elämäkerta

Margherita Sarfattin vanhemmat olivat Amedeo Grassini ja Emma Levi. Isä Amedeo oli varakas juutalainen juristi ja liikemies. Hän oli Venetsian hallituksen veroasianajaja ja Giuseppe Melchiorre Sarton (myöhemmin paavi Pius X) läheinen ystävä. Isänsä tavoin Amadeo Grassini sai Italian kruunun ritarikunnan ritarin arvon.
Sarfatti asui lapsena palazzossa joka sijaitsi Venetsiassa Canal Granden varrella, ja hän sai kotiopetusta. Hän kiinnostui kuitenkin pian sosialismin aatteista ja karkasi 18-vuotiaana vanhempiensa kotoa ja meni naimisiin Cesare Sarfattin kanssa, joka oli padovalainen juutalainen juristi. Cesare Sarfatti oli häntä 13 vuotta vanhempi mutta sosialistiset aatteet olivat heille yhteisiä. Pariskunta muutti 1902 Milanoon. Heistä tuli siellä kaupungin taide-elämän keskeisiä henkilöitä, ja he pitivät viikoittain salonkia, josta tuli futuristien ja taidesuuntaus novecenton keskus. He saivat kaksi poikaa, Roberton ja Amedeon, ja yhden tyttären, Fiammettan. Pojista vanhempi Roberto liittyi ensimmäisen maailmansodan aikana Italian armeijaan ja kaatui 18-vuotiaana Monte Baldossa.
Margherita Sarfatti tutustui 1911 Benito Mussoliniin, joka oli häntä kolme vuotta nuorempi, ja he aloittivat suhteen. Menetettyään miehensä 1924 Sarfatti kirjoitti Mussolinin elämäkerran. Se ilmestyi ensin 1925 Britanniassa nimellä The Life of Benito Mussolini ja seuraavana vuonna Italiassa nimellä Dux. Siitä julkaistiin 17 painosta ja se käännettiin 18 kielelle, myös suomeksi, nimellä Mussolini: elämäkerta. Kirja oli menestys, koska kirjoittaja tunsi Mussolinin.
Sarfatti on ikuistettuna Guido Cadorinin freskoissa (nykyisessä) Grand Hotel Palacessa, joka sijaitsee Roomassa Via Venetolla numerossa 70. "Fiammetta ja minä halusimme tulla kuolemattomiksi salongin freskoissa", hän huomatti viitaten tyttäreensä, joka on kuvattuna freskoissa hänen kanssaan.
Fasistihallituksen politiikka muuttui antisemistiseksi vasta vuonna 1938, jolloin Mussolini taipui Saksan painostuksesta ja rasistinen rotumanifesti säädettiin. Puolueen jäsenyys oli ollut sitä ennen avoin myös juutalaisille. Italian olojen muuttuessa Sarfatti muutti 1938 Argentiinaan ja Uruguayhin. Hän työskenteli El Diarion toimittajana Montevideossa. Sodan jälkeen vuonna 1947 Sarfatti palasi kotimaahan, ja hänestä tuli jälleen Italian taiteen piirissä vaikutusvaltainen henkilö.kenen mukaan?
Populaarikulttuurissa

Näyttelijä Susan Sarandon näyttelee Sarfattia elokuvassa Cradle Will Rock (1999), jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Tim Robbins, Sarandonin pitkäaikainen kumppani.[lähde? ]
Teokset

Margherita G. Sarfatti: Mussolini: elämäkerta; tekijän luvalla suomentanut L. T. Heinonen. Gummerus, Jyväskylä 1927
Aiheesta muualla

David Levine: A caricature
Margherita Sarfatti Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mussolinis Femme-Fatale, New York Review of Books, July 15, 1993
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Margherita Sarfatti
Käännös suomeksi
Saarijärven työväentalo

| Saarijärven työväentalo |
| --- | --- |
 Saarijärven työväentalo
Osoite:  Oppitie 1
Sijainti:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°42′18″N, 25°14′59″E
Valmistumisvuosi:  1800-luku
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  puulauta
Kerrosluku:  3
Kerrosala:  714 m²
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saarijärven työväentalo sijaitsee Saarijärven keskustassa osoitteessa Oppitie 1. Sen omistaa Saarijärven työväenyhdistys. Työväentaloa käyttää aktiivisesti Saarijärven teatteri ja eläkkeensaajat. Työväentaloa vuokrataan erilaisiin tapahtumiin, kokouksiin, juhliin ja moneen muuhun tarkoitukseen.
Historia

Saarijärven työväenyhdistys perustettiin 29. toukokuuta vuonna 1904. Aloitteen yhdistyksen perustamisesta teki Otto Rams. Alustavassa kokouksessa 27. maaliskuuta valittiin asiaa hoitamaan viisihenkinen toimikunta, johon valittiin D. Kalenius, T. Sillman, O. Rossi, J. Sikstus ja O. Virkkanen. Yhdistys liittyi Suomen sosialidemokraattiseen puolueeseen (SDP) 19. syyskuuta 1904. Jäsenmäärä oli alussa 59.
Vuonna 1918 käydyssä kansalaissodassa työväenyhdistyksen jäsenet kehottivat välttämään kutsuntoja, minkä vuoksi he joutuivat helmikuun lopulla kuulusteluihin. Suojeluskuntalaiset tekivät työväenyhdistyksen jäsenten luona kotitarkastuksia, kielsivät kokoukset ja takavarikoivat pöytäkirjat. Maaliskuussa suojeluskunta otti työväentalon haltuunsa ja teki siitä vanki- ja työleirin. Sinne vangittiin kutsuntalakkolaisia ja yllyttäjiä. Vankileiri lopetettiin syksyyn mennessä, mutta työväentalon takavarikko kesti vuoden 1919 tammikuulle asti. Vuonna 1985 Saarijärvelle saatiin muistomerkki leireillä kaatuneiden kunniaksi. Se oli aluksi kaupungintalon ja tien 13 välissä, mutta vuonna 2011 Saarijärven seurakunta antoi luvan sen siirtämiseksi kirkon seinustalle.
Rakennus > Rakennuksen historia

Talo rakennettiin 1800-luvulla. Tarkkaa rakennusvuotta ei tiedetä. Maaliskuussa 1908 työväenyhdistys kiinnostui Pasasen rakennuksesta, joka maksoi 10 000 markkaa. Talon oli vuokrannut Pasaselle A. Mannila, ja vuokrasopimuksen kiinnityksissä oli jotain epäselvää. Kauppoja ei voitu tehdä vielä keväällä 1908, ja siksi työväenyhdistys vuokrasi Pasaselta kahdeksi vuodeksi tilat. Näihin tiloihin siirrettiin kirjaston ja lukusalin toiminta sekä kokoustoiminta ja alaosastojen toiminta. Heinäkuussa 1908 hovioikeus määräsi Saarijärven kihlakunnanoikeuden vahvistamaan Pasaselle Kantolan vuokrasopimuksen. 11. elokuuta 1908 työväenyhdistys teki kaupat Kantolan maan rakennuksista. Samalla kauppakirjalla työväenyhdistykselle siirrettiin 19. elokuuta 1874 tehty vuokraoikeus. Vuokra-aikaa oli jäljellä vielä 16 vuotta. Työväenyhdistys maksoi 100 markkaa käteisellä, loput piti maksaa yhdeksän vuoden sisään 5 %:n korolla. Omistusoikeus siirtyisi vasta sitten, kun koko summa oli maksettu.