Amerikan Suomalainen Legioona
Vapaaehtoisyksikön muodostaminen

Suomen Vapaussodan Rintamamiehet Amerikassa -järjestö aloitti syksyllä 1939 ”Rajanturva”-keräyksen Suomen hyväksi. Keräyksen saldo oli noin 15 000 dollaria (vuonna 2017 noin 270 000 dollaria). Myöhemmin aseveliyhdistys päätti keskittyä vapaaehtoisten taistelijoiden matkakustannusten keräämiseen ja varustamiseen. Osin yhdistyksen ahkeran tiedotustoiminnan ja osin amerikansuomalaisten sanomalehtien propagandan ansiosta vapaaehtoistoiminta Pohjois-Amerikassa järjestyi. Kaikkiaan varoja onnistuttiin kokoamaan 48 619 dollaria, joista kuljetuksiin Suomeen käytettiin 37 276 dollaria ja matkoihin takaisin 4 480 dollaria, ja rahaa jäi vielä kassaankin. Ensimmäisellä laivalla sodan syttymisen jälkeen, 9. joulukuuta 1939 Suomeen matkusti 59 vapaaehtoista, joista 54 oli miehiä ja viisi naisia. Tämä joukko oli perillä Torniossa 24. joulukuuta.
Ensimmäisten vapaaehtoisten mukana saapunut luutnantti Albert Penttilä sai luvan heti saavuttuaan liittyä vanhan sotilastoverinsa kenraalimajuri Paavo Talvelan osastoon 16 miehen kanssa, ja siirtyi taisteluihin Laatokan Karjalaan. Amerikansuomalaisen sissiosaston johtaja Albert Penttilä ylennettiin 31.12.1939 kapteeniksi ja hän toimi rintamalla myös pataljoonan komentajana. Australialainen sotakirjeenvaihtaja James Aldridge haastatteli Penttilää rintamalla ja raportoi Yhdysvaltoihin, kuinka amerikansuomalaiset ”Karjalan synkissä metsissä tappelevat ryssää vastaan niin kuin villikissat”.
Suomeen saapuneista miehistä 25 komennettiin TJR 8:aan Jyväskylään, ja muutamia laivastoon, ilmavoimiin, Punaiselle Ristille ja Lapin ryhmän esikuntaan.
Vuodenvaihteessa Suomi-seuran sihteeri ja Amerikan Suomalaisen Legioonan tuleva valistusupseeri Rafael Engelberg ehdotti vapaaehtoisasiaa hoitaneelle kenraaliluutnantti Oscar Enckellille yhtenäisen amerikansuomalaisen yksikön luomista. Tällaisella joukolla katsottiin olevan hyvät edellytykset taistella, sekä myös tietynlaista mainosarvoa Atlantin takana. Tammikuun 6. päivänä 1940 saapui Ouluun uusi 31 miehen joukko, ja 20. tammikuuta 58 miestä. Helmikuun 18. saapui suurin, 158 vapaaehtoisen erä, joka liitettiin muihin, Ouluun majoittuneisiin vapaaehtoisiin. Tällöin annettiin myös ”osasto Kempin” ensimmäinen virallinen päiväkäsky.  ”Osasto Amerikan Suomalaisille” oli määrätty johtajaksi viipurilainen ratsumestari Eino Kemppi, joka oli ollut poissa vakituisesta palveluksesta jo yli kymmenen vuotta.
Osasto jaettiin kahteen komppaniaan. Ensimmäisen komppanian päälliköksi asetettiin luutnantti T. von Alfthan ja toisen kapteeni Anto Eskola. Ensimmäiseen komppaniaan kuluivat kaikki ennen 17. helmikuuta saapuneet, toiseen sen jälkeen tulleet. 22. helmikuuta saapui Ouluun taas 51 miestä, jonka jälkeen annetussa päiväkäskyssä numero 3 käytettiin ensimmäisen kerran nimitystä Amerikan Suomalainen Legioona.
Amerikan Suomalaisen Legioonan 1. komppania lähti Tuirasta rintamalle luutnantti Tauno Simon johtamana 9. maaliskuuta 1940 ja se saapui  Ryhmä Sihvon puolustuslohkolle 12. maaliskuuta 1940. Aamulla 13. maaliskuuta komppania sai käskyn siirtyä etulinjaan, mutta kesken tehtävänannon käsky peruutettiin rauhan tultua.
Osaston miehet olivat värikästä joukkoa, heistä ammatikseen merimiehen oli ilmoittanut kuutisenkymmentä, sekatyömiehiä oli viisikymmentä ja kaivosmiehiä kolmekymmentä. Kapteeni Albert Penttilä oli sisällissodassa palvellut jääkäri ja muukalaislegioonalainen, vänrikki Erik Munsterhjelm aatelisherra ja luutnantti Herman Nykänen mestaripainija. Kanadansuomalaisten mukana saapui myös Hugh William Alexander ”Bill” Newell, joka kieltäytyi allekirjoittamasta vapaaehtoisten palvelusopimusta. Hänet palautettiin Kanadaan, jossa Newellistä tuli Torontoa kuohuttanut silkkisukkamurhaaja hänen surmattuaan suomalaisen vaimonsa.
Yhdysvaltain lainsäädäntö ei sallinut omien kansalaistensa värväytymistä vieraan maan armeijaan ennen talvisodan loppuvaiheita, joten värväystoiminnan täytyi näiltä osin kiertää sääntöjä. Esimerkiksi ruotsalainen kreivi Folke Bernadotte värväsi amerikkalaisia lentäjiä salaisessa huoneistossa New Yorkin Manhattanilla. Monia amerikkalaisia hankkiutuikin ”hiihtolomalle” Ruotsiin, josta he etsivät tiensä Helsinkiin ja Suomen asevoimiin.
Lentäjistä kyseenalaista kuuluisuutta herätti Vincent Schmidtin luotsaama joukko, johon kuului myös Monte Carlossa asunut amerikkalainen Harry Schell, josta tuli myöhemmin F1-kuljettaja. Rauhan jo solmittua Suomeen saapui ”Musta Kotka”, Hubert Fauntleroy Julian, jonka meriiteiksi jäi vain noin 15 minuutin lentomatka sekä valtion maksettavaksi jääneet hotelli- ja vaatelaskut.