stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Justinianus I
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Justinianus I Wikimedia Commonsissa
Medieval Sourcebook: Procopius of Caesarea: The Secret History (Arkistoitu – Internet Archive) Prokopioksen Anekdota (englanniksi)
Lacus Curtius, Procopius – Buildnings (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Justinus I | Bysantin keisari | Seuraaja: Justinus II |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Osa Justinianuksen konsulivuotta juhlivaa diptyykkiä, josta käy ilmi Justinianuksen koko nimi "Flavius Petrus Sabbatius Justinianus".
Keisarinna Theodoran kuva Ravennan St. Vitalen kirkossa sijaitsevassa mosaiikissa.
Justinianus ja hänen hovinsa kuvattuna San Vitalen mosaiikissa.
Paavi Vigilius
Bysantin valtakunta ennen Justianuksen valloituksia merkitty punaisella. Valloitetut alueet merkitty vihreällä.
Opus mixtum

Opus mixtum Brestin linnassa
Opus mixtum (lat. mixtum, sekoitettu) oli Antiikin Roomassa käytetty muuriytimen pinnoitustekniikka, jossa vuorottelivat luonnonkivi- (opus incertum tai opus reticulatum) ja tiilikerrokset (opus testaceum).
Menetelmä oli erityisen suosittu Hadrianuksen aikana toisen vuosisadan alussa.
Onega

| Onega (Оне́га) |
| --- | --- |
 Arkangelin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Onega
 Koordinaatit: 63.9059°N, 38.0956°E 
Valtio:   Venäjä
Liittovaltiosubjekti:  Arkangelin alue
Maininta:  1137
Kaupunki:  1780
Väkiluku (2010):  21 359
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  164 830 - 164 899
Suuntanumero(t):  +7 818 39
Rekisterikilpi:  29
 
 www.onegaland.ru Piirin ja kaupungin viralliset sivut 
 OKATO 11420 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Onega (ven. Оне́га, suom. Ääninen) on kaupunki ja Onegan piirin keskus Arkangelin alueella Pohjois-Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Äänisjoen suulla, Vienanmeren rannalla Äänislahden perukassa.
Onegassa on sahateollisuutta ja kaupungissa on puun vientisatama.lähde? Onegasta on rautatieyhteydet länteen Muurmannin radalle Belomorskiin ja itään Arkangelin-Vologdan radalle.
Väestö

Kaupungissa oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 21 359 asukasta; koko piirissä asukkaita oli 35 376.
| Väkiluku | 1897 | 1926 | 1939 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 | 2006 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Onega | 2 700 | 5 300 | 21 300 |  | 25 000 | 25 000 | 26 100 |  | 22 700 |
Venäjän keisarikunnassa järjestettiin väestönlaskenta 1897 ja Neuvostoliitossa 1926, 1939, 1959, 1970, 1979 ja 1989 sekä Venäjän federaation aikana 2002.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa piiristä Arkangelin alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (dvinaland.ru)
Онега-город у моря (Arkistoitu – Internet Archive) Kaupungin epäviralliset verkkosivut (venäjäksi)
Онега, уездный город Архангельской губернии Brockhaus-Jefron tietosanakirja (venäjäksi)
| n k Arkangelin alueen kaupungit |
| --- | --- | --- |
|  Arkangeli  Kargopol  Korjažma  Kotlas  Mezen  Mirnyi  Narjan-Mar  Njandoma  Novodvinsk  Onega (Ääninen)  Šenkursk  Severodvinsk  Solvytšegodsk  Velsk  |  Arkangeli  Kargopol  Korjažma  Kotlas  Mezen  Mirnyi  Narjan-Mar  Njandoma  Novodvinsk  Onega (Ääninen)  Šenkursk  Severodvinsk  Solvytšegodsk  Velsk  |  |
Curt Olsson

Curt Olsson
Curt Olof Olsson (28. syyskuuta 1919 Helsinki – 22. lokakuuta 2014 Helsinki) oli suomenruotsalainen oikeustieteilijä. Hän oli korkeimman oikeuden presidentti vuosina 1975–1989.
Ura

Olsson valmistui ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista vuonna 1937. Lakitieteen kandidaatiksi Olsson valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1944 ja lisensiaatiksi vuonna 1948. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1950.
Olsson toimi Svenska handelshögskolanin kauppaoikeuden professorina 1952–1970, saman korkeakoulun rehtorina vuosina 1958–1966 ja kauppaoikeuden dosenttina Helsingin yliopistossa 1953–1958. Vuonna 1970 hänet nimitettiin Korkeimman oikeuden jäseneksi. Olsson toimi Finlands lag -teoksen toimitusneuvoston jäsenenä 1969–1986. Hän oli Pohjoismaisten lakimieskokousten Suomen paikallisjohtokunnan jäsen vuosina 1972–1981 ja toimi sen puheenjohtajana 1981–1990. Korkeimman oikeuden presidenttinä (1975–1989) hän toteutti uudistuksen, jolla tuomioistuimesta tuli ennakkopäätöstuomioistuin. Hän julkaisi kirjallisuutta muun muassa yhtiöoikeudesta.
Olsson oli näkyvimpiä ja etevimpiä siviili- ja kauppaoikeuden tutkijoita, ja hänen yhdessä Gunnar Palmgrenin kanssa kirjoittamaansa kirjasta Kauppaoikeutta liikemiehille käytettiin vuosikymmenien ajan kurssikirjana monissa yliopistoissa.lähde? Tutkijana hän liittyi läheisesti niin sanottuun skandinaaviseen realismiin, ja hänen tuotannolleen oli ominaista todellisten taloudellisten voimasuhteiden ymmärtäminen ja huomioon ottaminen. Tämän on sanottu näkyneen myös hänen tuomarintoiminnassaan,kenen mukaan? kun myös korkein oikeus joutui ratkaisuissaan arvioimaan oikeusjärjestyksen ulkopuolisia ilmiöitä, sellaisia kuin 1970-luvun öljykriisit.
Eläkkeelle jäätyään hän julkaisi muistelmansa För lag och rätt i rikets tjänst: Minnen 1937–1989 (1999).
Tunnustukset

Tasavallan presidentti myönsi vuonna 1980 Olssonille Suomen Valkoisen Ruusun suurristin. Vuonna 1984 hänet nimitettiin Uppsalan yliopiston ja Svenska handelshögskolanin kunniatohtoriksi. Olsson kutsuttiin useiden yhdistysten kunniajäseneksi, esimerkiksi Suomen lainopillisen yhdistyksen kunniajäseneksi 1980 ja Ihmisoikeusjuristit ry:n kunniajäseneksi 1985.
Julkaisuja

Aktieförvärvares rätt i förhållande till bolaget. Diss. (Juridiska föreningens i Finland publikationsserie, 21.) Juridiska föreningen i Finland, 1949.
Om köpares borgenärsskydd vid köp av lös egendom. Söderström, 1954. (Ekonomi och samhälle, 1.) ISSN 0424-7256
Palmgren, Gunnar: Juridiken i affärslivet. Utgiven av Curt Olsson. Söderström, 1945. – 7. uud. painos: Söderström, 1975 ISBN 951-52-0233-7.
Palmgren, Gunnar: Kauppaoikeutta liikemiehelle. Suomentanut Väinö Kannel. Julkaissut Curt Olsson. Söderström, 1954. (Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja. 16). ISSN 0356-7214. — 6. uus. p. 1973. ISBN 951-52-0093-8.
Lagen om andelslag, Finlands svenska andelsförbund, 1956.
Olsson, Curt – Portin, Göran (toim.): Lagbok för affärslivet. Rättsvetenskapliga institutionen vid Svenska handelshögskolan, 1959.
Osuuskuntaoikeus. Suomentanut Pirkko-Liisa Aro. Suomen lakimiesliiton kirjasarja, 21. Suomen lakimiesliiton kustannus, 1964. ISSN 0585-9530. — 3. p. 1982. ISBN 951-640-166-X
Yhtiöoikeus. Suomentanut Erkki Wuori. Gaudeamus, 1973. ISBN 951-662-066-3. – 9. uud. p., toinen tekijä Pirkko-Liisa Aro (Haartman): Gaudeamus, 1987. (Economica-sarja.) ISBN 951-662-446-4
Korkein oikeus 60 vuotta. Päätoimittaja Curt Olsson. Korkein oikeus, 1979.
För lag och rätt i rikets tjänst: Minnen 1937–1989. Söderström, 1999. ISBN 951-52-1776-8.
Kirjallisuutta

Andersson, Edward (toim.): Juhlajulkaisu Curt Olsson 1919.28/9.1989 — Festskrift Curt Olsson 1919.28/9.1989.  (Juridiska föreningens i Finland publikationsserie, 54)  Helsingfors:  Lakimiesliiton kustannus, 1989.  ISSN 0357-0797  ISBN 951-640-455-3
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Antti Hannikainen | Korkeimman oikeuden presidentti 1975–1989 | Seuraaja: Olavi Heinonen |
| n k  Korkeimman oikeuden presidentit |
| --- | --- | --- |
:  Nybergh  Grotenfelt  Pehkonen  Neovius  Möller  Tarjanne  Piipponen  Hannikainen  Olsson  Heinonen  Sevón  Koskelo  Esko  Leppänen 
| n k Hanken |
| --- | --- | --- |
| Rehtorit |  Rosenqvist (1909–1918)  Brock (1918–1919)  Lesch (1919–1945)  Palmgren (1945–1949)  Stadius (1949–1958)  Olsson (1958–1966)  Hustich (1966–1971)  Mickwitz (1971–1975)  Wahlbeck (1975–1984)  Lerviks (1985–1993)  Stenius (1993–2010)  Liljeblom (2010–2015)  Spens (2015–2022)  Björkman (2022–)  |  |
| Opiskelijaelämä |  Svenska Handelshögskolans Studentkår  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Optio-oikeus

Optio-oikeus eli valintaoikeus (lat. optio, valinta) tarkoittaa oikeutta valita eri vaihtoehdoista.
Taloustieteessä optio-oikeus merkitsee yrityksen osakkaan tai työntekijän mahdollisuutta valita ostaako vai jättääkö ostamatta yrityksen osakkeita ennalta päätettyyn hintaan määrättyyn päivään mennessä. Aihetta käsitellään tarkemmin sivulla optio.
Kansainvälisessä oikeudessa optio-oikeus tarkoittaa toisen valtion hallintaan luovutettavalla alueella asuvien ihmisten oikeutta valita pysyvätkö he aluetta aiemmin hallinneen valtion kansalaisina vai vaihtavatko he kansalaisuuttaan. Optio-oikeudesta sovitaan tavallisesti valtiosopimuksella, jossa sovitaan myös määräpäivä, johon mennessä oikeutta on käytettävä. Tavallisesti sopimus velvoittaa vanhan kansalaisuutensa säilyttävän henkilön muuttamaan pois luovutettavalta alueelta. Valintaoikeuden tarjoamisella yritetään lieventää aluemuutoksen asukkaille aiheuttamia seurauksia. Esimerkiksi Suomen ja Venäjän kesken 1920 solmitussa Tarton rauhassa annettiin Petsamon alueen venäläiselle väestölle optio-oikeus.
Opus latericium

Hauta, jonka julkisivu on pinnoitettu opus latericium -tekniikalla, Via Appian varrella.
Opus latericium (lat. later, tiili) oli Antiikin Roomassa käytetty muuriytimen pinnoitustekniikka, jossa opus caementicium -ydin vuorattiin tiilipinnoituksella siten, että tiilet aseteltiin niiden kapea sivu ulospäin. Alun perin termi tarkoitti kokonaan tiilirakenteista seinäpintaa, mutta keisariajalla, jolloin menetelmä levisi laajaan käyttöön, sen merkitys muuttui tähän muotoon. Menetelmä tunnetaan myös nimellä opus testaceum (lat. testa, poltettu savi).
Operaatio Gallop

Operaatio Gallop oli toisessa maailmansodassa puna-armeijan suorittama sotilasoperaatio itärintamalla. Operaatio alkoi 29. tammikuuta 1943 ja sen suorittivat Nikolai Vatutinin komentaman Luoteen rintaman joukot. Se oli seurausta Stalingradin taistelusta. Operaation tarkoituksena oli murtautua heikkojen saksalaisten linjojen läpi ja vallata Luhanskin ja Donetskin kaupungit ja edetä Asovanmerelle katkaisten saksalaisten joukot Donetskin itäpuolelta. Yhdessä operaatio Zvesdan kanssa neuvostojoukot murtautuivat heikkojen saksalaislinjojen läpi työntäen saksalaiset Luhanskin länsipuolelle. Saksalaiset muodostivat uuden Erich von Mansteinin komentaman Etelän armeijaryhmän, joka muodostettiin armeijaryhmä A:n, B:n ja armeijaryhmä Donin hajonneista osastoista, ja onnistuivat neuvostoliittolaisten joukkojen huoltolinjojen venymisen seurauksena käynnistämään vastahyökkäyksen ja valtaamaan Harkovan takaisin Kolmannessa Harkovan taistelussa. Saksalaiset aloittivat viimeisen hyökkäyksensä Kurskia kohti, joka torjuttiin heinäkuussa 1943.
Aiheesta muualla

Glantz, David M. (1995). When Titans Clashed: How the Red Army Stopped Hitler. Lawrence, KS: University Press of Kansas. ISBN 0-70060-899-0.
Nipe, George M. Jr. (2000). Last Victory in Russia: The SS-Panzerkorps and Manstein's Kharkov Counteroffensive—February–March 1943. Atglen, PA: Schiffer Publishing. ISBN 0-76431-186-7.
Merkinnän syy: Malline, joukkojen kokoonpanot ja taistelukuvaus puuttuvat
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Operation Gallop
Käännös suomeksi
Operaatio Anthropoid

Jan Kubiš
Jozef Gabčík
Operaatio Anthropoid oli koodinimi Tšekkoslovakian pakolaishallituksen suunnittelemalle saksalaisen SS-kenraali Reinhard Heydrichin murhalle, joka toteutettiin Prahassa vuonna 1942. Böömin ja Määrin protektorina toiminut Heydrich oli julmien otteidensa takia tšekkoslovakialaisten vihaama.
Operaatio käynnistettiin Britanniassa Tšekkoslovakian pakolaishallituksen presidentin Edvard Benešin ja pääministeri Jan Šrámekin aloitteesta.
Vaikka Beneš vastusti salamurhia, hän myöntyi tähän hankkeeseen. Tšekkoslovakialaiset Jan Kubiš ja Jozef Gabčík saivat brittiläisen agenttikoulutuksen operaation toteuttamiseksi.
Agentit pudotettiin laskuvarjoilla Pilseniin puoli vuotta ennen iskua. Heydrich oli Prahassa Libeňin esikaupungissa 27. toukokuuta 1942 matkalla Mercedes 320 -avoautolla toimistolleen, joka sijaitsi Prahan linnassa, kun agentit iskivät auton kimppuun. Gabčíkin aseeseen tuli kuitenkin toimintahäiriö juuri ratkaisevalla hetkellä. Autoa kuljettanut SS-mies luuli Gabčíkin olevan yksin ja pysäytti auton surmatakseen hänet. Silloin Kubiš heitti voimakkaan käsikranaatin autoon. Räjähdyksessä Heydrich haavoittui kuolettavasti. Hän kuoli 38-vuotiaana prahalaisessa sairaalassa 4. kesäkuuta 1942.
Kostoksi saksalaiset turvallisuusjoukot surmasivat viikkoa myöhemmin Lidicen pikkukaupungin kaikki miehet, lähettivät muut asukkaat Chełmnon keskitysleireille ja polttivat alueen talot.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maxwell Hawkins: Reinhard Heydrich: Assassination Youtube. History Day 2007 finalist film.
Onnenpensaat

| Onnenpensaat |
| --- | --- |
 Riippaonnenpensas (Forsythia suspensa)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Oliivikasvit Oleaceae
Suku::  Onnenpensaat Forsythia  Vahl
Katso myös
   Onnenpensaat Wikispeciesissä   Onnenpensaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onnenpensaat (Forsythia) on kasvisuku, joka kuuluu oliivikasvien heimoon. Suvussa on 11 lajia, joista kymmentä esiintyy Itä-Aasiassa, Kiinassa, Koreassa ja Japanissa. Euroopassa puolestaan esiintyy yhtä lajia, euroopanonnenpensasta joka kasvaa Balkanilla Montenegrossa ja Albaniassa. Monia onnenpensaslajeja ja niistä jalostettuja lajikkeita viljellään koristepensaina. Monet onnenpensaat kukkivat erityisen näyttävästi keltaisin kukin varhain keväällä ennen lehtien puhkeamista.
Lajeja

euroopanonnenpensas (Forsythia europaea)
kiinanonnenpensas (Forsythia giraldiana)
mantšurianonnenpensas, mantsurianonnenpensas (Forsythia mandshurica)
koreanonnenpensas (Forsythia ovata)
riippaonnenpensas (Forsythia suspensa)
törmäonnenpensas (Forsythia viridissima)
komeaonnenpensas (Forsythia × intermedia) (riippaonnenpensas × törmäonnenpensas)
Kiinanonnenpensaan kukka.
Koreanonnenpensaan kukka.
Riippaonnenpensaan kukka.
Kukkiva onnenpensas.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Onnenpensaat (Forsythia)
Suomen Lajitietokeskus: Onnenpensaat – Forsythia
ITIS: Forsythia (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Forsythia (englanniksi)
Flora of China: Forsythia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q672980  Wikispecies: Forsythia  CoL: 8VXQ4  EPPO: 1FOSG  FNA: 112951  FoC: 112951  GBIF: 3172281  GRIN: 4734  iNaturalist: 60580  IPNI: 37040-1  ITIS: 32961  NBN: NHMSYS0000458870  NCBI: 55182  NZOR: 7f3a7746-30db-4f09-9037-14cae0a89449  Open Tree of Life: 1011455  Paleobiology Database: 41498  Paleobiology Database: 41498  PLANTS: FORSY  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331614-2  Tropicos: 40010461  VASCAN: 1179  WFO: wfo-4000014961
Petronella Oortman

Petronella Oortman (1656 –  27. marraskuuta 1716) oli alankomaalainen nukkekotiharrastaja. Hänen nukkekotinsa on osa Alankomaiden kansallismuseon pysyviä kokoelmia. Häntä ei tule sekoittaa Petronella Oortmans-de la Courtiin (1624 – 1707), jonka nukkekoti on osa Utrechtin keskusmuseon kokoelmia.
Elämä

Petronella Oortman syntyi Amsterdamissa ja kasvoi Singelin kanaalin ympäristössä. Hänen isänsä oli aseentekijä ja hänellä oli kuusi sisarusta.
Oortman oli jäänyt jo kerran leskeksi naidessaan silkkikauppiaan Johannes Brandtin. He asuivat Amsterdamin Warmoesstraatilla.
Muiden Amsterdamin varakkaiden naisten tapaan myös Oortman teetti itselleen nukkekodin ja sisusti sitä vuosien 1686 ja 1705 välillä kalliilla kankailla ja pienoismalleilla.
Tuohon aikaan herrasmiehillä oli usein kuriositeettikabinetti, johon kerättiin harvinaisia tai epätavallisia esineitä, ja Oortmanin nukkekodissakin on sellainen alaoikealla olevassa huoneessa.
Nukkekodit olivat kuriositeettikabinettien tapaan statussymboleita, jotka sisustettiin saman näköisiksi kuin oma kotikin. Ei tiedetä, kuinka tarkka kopio Petronella Oortmanin kodista nukkekoti oli tai missä päin taloa se tarkalleen ottaen sijaitsi, mutta se kuvasi Oortmanin unelmia ja tavoitteita. Nukkekotia saatettiin esitellä vieraille hyvinkin pitkään, jopa koko ilta.
Oortmanin kuoltua nukkekodin sai hänen tyttärensä Hendrina, ja vuonna 1743 sen sai Hendrinan veli Jan. Hendrinan mukaan hänen äitinsä käytti nukkekotiin 30 000 guldenia, mikä vastasi tuohon aikaan oikean talon hintaa. Janin inventaarissaselvennä sen arvoksi arvioitiin kuitenkin vain 700 guldenia. Valtio osti nukkekodin vuonna 1821 ja kansallismuseo vuonna 1875. Jacob Appel teki vuonna 1710 nukkekodista maalauksen.
Elämä > Nukkekoti

Nukkekodissa on yhdeksän huonetta. Huoneet ovat säilyneet pitkälti samannäköisinä kuin Appelin maalauksessa, mutta kaikki nuket lastenhuoneessa olevaa lukuun ottamassa ovat kadonneet. Myös nukkien vaatteet ovat kadonneet. Pelihuoneen seinämaalaus on Willem Frederiksz van Royenin tekemä ja ryijyhuoneen koristelut Johannes Voorhoutin tekemiä. Posliiniesineet tilattiin Kiinasta.
Jessie Burton sai nukkekodista inspiraation kirjoittaa romaaninsa The Miniaturist (2014).
Nukkekoti Alankomaiden kansallismuseossa.
Jacob Appelin maalaus nukkekodista (1710).
Operaatio Tähti

Operaatio Tähti (ven. Звезда, Zvezda) oli puna-armeijan operaatio toisessa maailmansodassa itärintamalla. Se oli seurausta Stalingradin taistelusta. Operaation tarkoituksena oli vallata Harkovan ja Kurskin kaupungit, ja sen suorittivat 2. helmikuuta 1943 alkaen Filipp Golikovin johtaman Voronežin rintaman joukot. Puna-armeija onnistui valtaamaan molemmat kaupungit, mutta huoltolinjojen venymisen seurauksena sotamarsalkka Erich von Manstein onnistui suorittamaan vastahyökkäyksen, jonka seurauksena Harkova vallattiin takaisin kolmannessa Harkovan taistelussa. Yritys Kurskin takaisin valtaamiseksi kuitenkin epäonnistui Kurskin taistelussa. Operaatio suoritettiin samanaikaisesti operaatio Gallopin kanssa.
Aiheesta muualla

Glantz, David M. (1991). From the Don to the Dnepr: Soviet Offensive Operations, December 1942-August 1943. London, England: Frank Cass. ISBN 0-7146-4064-6. s. 151
Merkinnän syy: Malline, joukkojen kokoonpanot ja taistelukuvaus puuttuvat
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Operation Star
Käännös suomeksi
Sofi Oksanen

| Sofi Oksanen |
| --- | --- |
 Sofi Oksanen 2010. Kuva: Magnus Fröderberg/norden.org.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. tammikuuta 1977 (ikä 48) Jyväskylä
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aikakausi:  2003–
Esikoisteos:  Stalinin lehmät (2003)
Palkinnot
 Finlandia-palkinto 2008 Kalevi Jäntin palkinto 2008 Vuoden Kristiina -palkinto 2008 Waltari-palkinto 2008 Runeberg-palkinto 2009  Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 2010   Pro Finlandia 2012 
Aiheesta muualla
sofioksanen.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sofi-Elina Oksanen (s. 7. tammikuuta 1977 Jyväskylä) on suomalainen kirjailija ja näytelmäkirjailija.
Hänet tunnetaan erityisesti palkitusta romaanistaan Puhdistus, joka sai Finlandia-palkinnon (2008), Runeberg-palkinnon (2009), Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon (2010) ja ranskalaisen Prix Femina -palkinnon (2010). Romaani oli ehdolla myös ranskalaisen Prix Médicis -palkinnon saajaksi.
Oksanen on lisäksi kirjoittanut kolumneja useisiin lehtiin ja toimittanut Imbi Pajun kanssa Viron historian vaiheista neuvostomiehityksen aikana kertovan artikkelikokoelman Kaiken takana oli pelko. Viron lähihistoriaa hän on käsitellyt myös kaunokirjallisissa teoksissaan Stalinin lehmät, Puhdistus ja Kun kyyhkyset katosivat. Oksasen tyylistä on sanottu, että hänen teostensa naispäähenkilöiden kautta historia muuttuu henkilökohtaiseksi kokemukseksi. Lisäksi hän itse on kertonut pitävänsä autofiktion kirjoittamisesta.
Tausta

Sofi Oksanen syntyi Jyväskylässä vuonna 1977. Hän vietti lapsuutensa Halssilan kaupunginosassa suomalaisen sähköasentajaisän ja virolaisen diplomi-insinööriäidin ainoana lapsena. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1996 Voionmaan lukiosta kirjoittaen neljä laudaturia ja kaksi eximiaa. Oksanen on opiskellut kirjallisuustiedettä Helsingin yliopistossa, kirjoittamista Jyväskylän yliopistossa ja dramaturgiaa Teatterikorkeakoulussa.
Aatemaailmaltaan hän on feministi. Oksanen kuuluu näkyvästi goottialakulttuuriin. Hän on kertonut kärsineensä nuorempana syömishäiriöstä.
Ura > Ensimmäiset teokset

Esikoisromaanissaan Stalinin lehmät (2003) Oksanen käsitteli Neuvosto-Viroa ja maahanmuuttajuuden aiheuttamia ongelmia syömishäiriöiden kautta. Romaani on virolais-suomalainen kehityskertomus, joka kyseenalaistaa pohjoismaisen tasa-arvoihanteen todellisuuden. Se kuvaa virolaisten elämää Suomessa aikana, jolloin virallista historian kirjoitusta sävytti suomettuminen, virolaisia pidettiin ryssinä ja virolaisia naisia prostituoituina. Teos kertoo virolaiseen arkeen kuulunutta vaikenemista seuranneesta ihmissuhteiden mykistymisestä ja kärjistymisestä. Romaani oli ehdokkaana Runeberg-palkintoon ja Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkintoon. Sen käännösoikeudet on myyty 20 kielelle.
Toisessa romaanissaan Baby Jane (2005) Oksanen käsitteli paniikkihäiriötä, sen seurauksia läheisten elämässä ja väkivaltaa naisten välisissä parisuhteissa. Toisin kuin Oksasen muut romaanit, Baby Jane sijoittuu 1990-luvun Helsinkiin ja kaupunkilaiseen elämänmenoon. Romaanin nimi viittaa Robert Aldrichin ohjaamaan elokuvaan Mitä tapahtuikaan Baby Janelle? Romaanista on tehty myös elokuva. Tuotantoyhtiö on Oktober ja ohjaaja Katja Gauriloff.
Näytelmällä Puhdistus Oksanen jatkoi Viron lähimenneisyyden parissa. Vanha Aliide Truu löytää pihaltaan naiskaupan uhriksi joutuneen nuoren Zaran. Naisten menneisyys avautuu takaumina. Näytelmä sai ensi-iltansa Kansallisteatterissa helmikuussa 2007. Sen ohjasi Mika Myllyaho, ja pääosassa esiintyi Tea Ista (Aliide Truu). Esitystä kuvattiin kauden teatteritapaukseksi. Loppuunmyydyt esitykset jatkuivat kolme kautta. Näytelmä muuttui myös romaaniksi Puhdistus (2008). Romaanissa naisen ruumis vertautuu miehitettävään maahan – valtion ja naisen ruumiin välistä suhdetta Oksanen käsitteli myös esikoisromaanissaan. Puhdistuksen kirjoitustyyliä on verrattu Helvi Hämäläiseen. Puhdistus oli ensimmäinen romaani, joka sai sekä Finlandia- että Runeberg-palkinnon. Se oli vuoden 2008 myydyin kotimainen kaunokirja (102 200 kpl).