stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jim Pembroke Band

| Jim Pembroke Band> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1979–1980
Tyylilaji:  rock
Kotipaikka:  Helsinki
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Jim Pembroke, laulu, piano   Ronnie Österberg, rummut   Hasse Walli, kitara   Make Lievonen, basso   Antero Jakoila, kitara   Mats Huldén, basso   Sakari Kukko, piano, saksofoni   Pekka Nylund, kitara   Luumu Kaikkonen, kitara   Jukka Syrenius, kitara   Olli Haavisto, slide- ja pedal steel kitarat   Timo Vakkilainen, kitara, mandoliini   Petteri Salminen, kitara  
Levy-yhtiö:  Ponsi   EMI Parlophone  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jim Pembroke Band oli Jim Pembroken yhtye, joka toimi vuosina 1979–1980. Yhtyeen kokoonpano vaihteli sen toiminnan aikana: sen ensisinglellä soittaa Pembroken lisäksi Ronnie Österberg, Hasse Walli, Antero Jakoila ja Make Lievonen, mutta albumilla kokoonpanossa soitti Pembroken ja Österbergin lisäksi Mats Huldén, Olli Haavisto, Timo Vakkilainen, ja Petteri Salminen. Heidän lisäkseen yhtyeessä ehtivät demovaiheessa soittaa ainakin Sakari Kukko, Pekka Nylund, Luumu Kaikkonen ja Jukka Syrenius. Yhtyeeltä julkaistiin sen olemassaolon aikana kaksi singleä ja albumi Flat Broke. Lisäksi kaksi yhtyeen livekappaletta julkaistiin kokoelmalevyillä: Otis Rush -coveri "All Your Love" albumilla Metropolis ja Randy Newman -coveri "It's Money That I Love" albumilla Provinssi-rock ’80 Live.
Diskografia

Flat Broke (1980)
Diskografia > Singlet

"Hard Top Lincoln" / "Golden Days" (1979)
"Money Is King" / "The Nashville Co-Writers' Plan" (1980)
Daan Jippes

Daan Jippes Helsingin kirjamessuilla 2008.
Daniel Jan "Daan" Jippes (s. 14. lokakuuta 1945 Amsterdam, Alankomaat) on yksi 2000-luvun alun suosituimpia Aku Ankka -piirtäjiä ja yksi Carl Barksin uskollisimpia seuraajia. Jippes piirsi underground-sarjakuvia ennen Disney-hahmojen pariin siirtymistään. Jippesin tyyli pohjaa ankkataiteilija Carl Barksin luomaan piirrostyyliin. Hänestä on myös käytetty nimitystä ”Disney-sarjakuvien Michelangelo”.
Jippes aloitti sarjakuvien lukemisen ja piirtämisen jo lapsena. Ensimmäiset Disney-työnsä hän teki 1970-luvun alussa: ne olivat pääosin kansikuvia, joista monet liittyivät Barksin, Floyd Gottfredsonin ja Paul Murryn tekemiin sarjakuviin.  Disney-uransa alkuaikoina hän teki yhteistyötä Freddy Miltonin kanssa. Yhteistyö loppui 1980-luvun alussa, kun Jippes muutti Yhdysvaltoihin työskennelläkseen Disneyn studioilla.
Daan Jippes on piirtänyt uusiksi kaikki sarjakuvat, joihin Barks teki käsikirjoituksen 1960- ja 1970-luvulla, mutta joita Barks ei piirtänyt itse. Alun perin piirtäjinä toimivat Tony Strobl ja Kay Wright. Niitä on julkaistu englanniksi pääasiassa Uncle Scrooge-lehdessä sekä myös muutamassa muussa Gemstone-kustantamon lehdessä. Kesällä 2008 Gemstone aloitti albumisarjan, jossa oli tarkoitus julkaista kaikki Jippesin tähän mennessä piirtämät sarjat. Sarjaa ehti kuitenkin ilmestyä vain yksi numero ennen kuin Gemstone luopui Disney-lehtien julkaisemisesta.
Suomeksi on julkaistu vuonna 2002 kirja nimellä Ankantekijät 1: Ihmissusia ja sudenpentuja, joka sisältää edellä mainittuja Barks-Jippes-sarjoja. Syyskuussa 2008 ilmestyi Ankantekijät 10: Lannistumaton laivuri, joka sisältää Jippesin ja Miltonin yhteisiä sarjoja. Carl Barksin kootuissa on julkaistu kaikki Barksin käsikirjoituksiin perustuvat Jippesin piirtämät tarinat.
Albumeja

Danier ( = Daan Jippes): Aivopähkinä.  ((Hoofden op hol, 2006.) Kääntänyt Anssi Rauhala. Havank 1)  Apollo, 2009.  ISBN 978-952-5769-06-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Daan Jippesin haastattelu
S. Santikko: Aivopähkinä kesähelteille. Kvaak.fi 5.6.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Johannes IV

| Johannes IV |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Zadar
Kuollut: 12. lokakuuta 642 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  24. joulukuuta 640
Paavius päättyi:  12. lokakuuta 642
Edeltäjä:  Severinus
Seuraaja:  Theodorus I
72. paavi Johannes IV (k. 12. lokakuuta 642) oli paavina 24. joulukuuta 640 – 12. lokakuuta 642. Hänen kastenimensä on tuntematon. Hän syntyi nykyisen Kroatian alueella (siihen aikaan Dalmatia), mutta synnyinvuotta ei tiedetä. Hänestä tuli paavi Severinuksen jälkeen. Paavius alkoi vuonna 640 ja loppui hänen kuollessaan vuonna 642.
Johannes V

| Johannes V |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 635 Antiokia
Kuollut: 2. elokuuta 686 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  23. heinäkuuta 685
Paavius päättyi:  2. elokuuta 686
Edeltäjä:  Benedictus II
Seuraaja:  Konon
Johannes V (635–2. elokuuta 686) oli paavina 23. heinäkuuta 685 – 2. elokuuta 686. Hän oli syntyisin Syyriasta, ja hyvän kreikankielentaitonsa ansiosta hän pääsi paavin edustajaksi Konstantinopoliin vuoden 680 kirkolliskokoukseen. Johannes V on haudattu pietarinkirkkoon.
Jodibentseeni

| Jodibentseeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  591-50-4
PubChem CID:  11575
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)I
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H5I
Moolimassa:  204,0 g/mol
Sulamispiste:  -31 °C
Kiehumispiste:  188 °C
Tiheys:  1,62 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,18 g/l (25 °C)
Jodibentseeni (C6H5I) on aromaattinen orgaaninen yhdiste ja bentseenin jodattu johdannainen. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa muita kemikaaleja.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa jodibentseeni on puhtaana väritöntä nestettä. Valon vaikutuksesta yhdiste hajoaa helposti osittain muodostaen jodia, minkä vuoksi nesteen väri muuttuu keltaiseksi tai ruskeaksi. Tämän vuoksi jodibentseeni pitää säilyttää valolta suojattuna. Yhdiste liukenee hyvin niukasti veteen ja paremmin useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin.
Valmistus ja käyttö

Tyypillisin tapa valmistaa jodibentseeniä on Sandmeyer-reaktiolla aniliinin diatsoniumsuolasta ja kaliumjodidin vesiliuoksesta. Toinen tapa yhdisteen synteesiin on bentseenin ja jodin välinen reaktio väkevän typpihapon läsnä ollessa 50 °C:n lämpötilassa.
Jodibentseeniä käytetään muun muassa jodia sisältävien röntgenkuvausvarjoaineiden valmistamiseen.
Johannes VI

| Johannes VI |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 655 Efesos
Kuollut: 11. tammikuuta 705 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  30. lokakuuta 701
Paavius päättyi:  11. tammikuuta 705
Edeltäjä:  Pyhä Sergius I
Seuraaja:  Johannes VII
Johannes VI (655–11. tammikuuta 705) oli paavina 30. lokakuuta 701 – 11. tammikuuta 705. Hän oli syntyperältään kreikkalainen. Hän avusti Bysantin keisari Justinianus II:n eksarkkia Italiassa, ja esti tätä käyttämästä väkivaltaa roomalaisia kohtaan. Osaksi suostuttelemalla, osaksi lahjomalla hän sai myös Beneventon ruhtinaan vetäytymään keisarikunnan mailta.
Johannes IV Laskaris

Johannes IV Laskaris
Johannes IV Laskaris (1250–1305) oli Nikaian keisarikunnan hallitsija ja Bysantin keisari maanpaossa vuosina 1258–1261.
Hän oli vain 8-vuotias kun hänen isänsä Theodoros II Laskaris kuoli vuonna 1258. Hänen holhoojakseen valittiin Mikael Palaiologos joka myöhemmin antoi tehdä itsestään hallitsijakumppanin.
Kun Mikael valtasi takaisin Konstantinopolin vuonna 1261, käski hän sokaista Johanneksen jottei hän enää pystyisi hallitsemaan. Johannes vangittiin linnaan joka sijaitsi Marmaranmeren rannalla. Hän kuoli vuonna 1305. Johannes IV Laskaris oli viimeinen Laskaris-suvun keisareista.
Kirjallisuutta

Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
John Julius Norwich: Byzantium: The Decline and Fall.  Viking, 1991.  ISBN 0-679-41650-1
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Theodoros II Laskaris | Bysantin keisari Maanpaossa Nikaiassa, Nikaian keisarikunta | Seuraaja: Mikael VIII Palaiologos |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
1 2 3  John IV Lascaris | Byzantine, Nicaean, Despot | Britannica www.britannica.com. Viitattu 28.9.2024. (englanniksi)
Jizya

Kuitti maksetusta jizya-verosta vuodelta 1615 (Osmanien valtakunta, bulgarialainen Tšokmanovon kylä).
Jizya tai džizja (arab. جزية‎) on vero, jonka islam šaria-lain mukaisesti määrää muslimien alaisuuteen jääneille kristityille ja juutalaisille eli dhimmeille. Heidän lukumääränsä oli Lähi-idän kalifaatissa huomattavan suuri satojen vuosien ajan. Vero mainitaan jo Koraanissa: ”Taistelkaa heitä vastaan, kunnes he maksavat nöyrinä veronsa” (9:29).
Jizya-vero oli joidenkin tietojen mukaan kaksinkertainen muslimien maksamaan veroon verrattuna.  1300-luvulla kirjoitettu šariakäsikirja Reliance of the Traveller  ilmoittaa veron määräksi yhden dinaarin vuotta ja henkeä kohti (noin 4,235 g kultaa). Veroa ei kerätty naisilta, lapsilta, eikä mielisairailta. Jos vero jätettiin maksamatta, kalifi päätti rangaistuksesta. Se oli joko kuolemantuomio, orjuus, panttivangin asema tai vapautus.
Erilaisia tulkintoja

Amerikkalainen orientalisti John L. Esposito kertoo, että jizya-vero oli vastine sille, että ei-muslimit saivat jatkaa rauhassa oman uskontonsa harjoittamista muslimien alaisuudessa. Heitä suojattiin ulkopuolista hyökkäystä vastaan ilman, että heidän kuitenkaan täytyi itse osallistua asepalvelukseen. Tämä erikoisasema suojeltuna (dhimmi) merkitsi entiseen verrattuna alempia veroja ja entistä suurempaa paikallista itsenäisyyttä. Saman ajatuksen esitti brittiorientalisti Sir Thomas Walker Arnold.  Toisaalta dhimmit eivät olleet oikeutettuja sotasaaliiseen, jota jaettiin vain aseissa olleille miehille.
Mark R. Cohenin mukaan jo keskiajan uskonoppineet väittelivät siitä, oliko jizya luonteeltaan alistava rangaistus vai pitikö se ymmärtää korvauksena muslimien antamasta suojelusta. Keskiajan muslimit päätyivät yleensä siihen, että tarkoituksena oli nöyryyttää dhimmejä.  Tähän viittasi paitsi Koraanin teksti, myös monet šarian säädökset. Kun dihmmeiltä perittiin heille määrättyä korotettua henkiveroa (jizya), se piti malikiittien ohjeen mukaan tehdä nöyryyttävällä tavalla: ”zakat kuuluu muslimeille heidän puhdistamisekseen ja annettavaksi takaisin köyhille, kun taas jizya on määrätty Kirjan kansoille heidän nöyryyttämisekseen”. Erään suosituksen mukaan dhimmiä piti kuristaa kurkusta ja sanoa: ”Oi dhimmi, Allahin vihollinen, maksa jizya, jonka olet velkaa sinulle antamastamme suojelusta ja osoittamastamme kärsivällisyydestä.” Muita keinoja olivat veron maksaminen polvillaan, niskaan lyöminen tai puisen maksukuitin ripustaminen dhimmin kaulaan. Toisin kuin malikiitit, imaami Shafi'ia seurannut koulukunta kuitenkin korosti veron keräämistä ystävällisesti.
Sosiaaliantropologi Ernest Gellner löytää jizyan luonteen siitä, että islam oli heimoyhteiskuntien uskontoa ja heijasti niiden arvomaailmaa. Paimentolaiskulttuurit onnistuivat liikkuvuutensa ansiosta välttämään keskushallinnon lähettämät veronkerääjät toisin kuin ne väestöt, jotka olivat asettuneet aloilleen. Verojen maksua ylipäätään pidettiin nöyryytyksenä ja osoituksena vapauden menetyksestä. Koraanin lause ”Taistelkaa heitä vastaan, kunnes he maksavat nöyrinä veronsa” on ymmärrettävä tätä taustaa vasten: verottaminen oli paimentolaisten näkökulmasta aina alistamista.
Orientalisti Claude Cohen on todennut, että Koraanin kohdassa 9:29 oleva puhe nöyryydestä (an yadin) on vaikeatulkintainen, koska sanaa ei esiinny missään muualla Koraanissa eikä muissa varhaisissa teksteissä. Hän pitää mahdollisena, että siinä tarkoitetaan veronmaksun nöyryyttävyyttä yleensä eikä kehotusta erikseen nöyryyttää verotettavaa henkilöä. Islamin shafi'i -koulukunta onkin tulkinnut kohdan juuri näin, ja toteaa, että vero on kerättävä "lempeydellä ja kohteliaasti".
Nykytilanne

Dhimmi-lainsäädäntö oli voimassa Osmanien valtakunnassa vuoteen 1856 asti. Vaikka šarialaki on periaatteessa ikuinen, nykyisissä muslimimaissa jizya-vero ei ole käytössä. Jizya-veroa on kuitenkin satunnaisesti kerätty vielä nykyisinkin sellaisissa maissa kuin Pakistan, Afganistan tai Irak.
Christian Lindroos

| Christian Lindroos> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Carl-Gustaf Christian Lindroos
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1967 (ikä 57) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä, teatterijohtaja ja -ohjaaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1991–
Palkinnot
 Bergbomin palkinto 2009 Pro Cultura Esbo, 2007 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Carl-Gustaf Christian Lindroos (s. 25. heinäkuuta 1967 Helsinki) on suomalainen näyttelijä sekä teatterinjohtaja ja -ohjaaja.
Ura

Lindroos opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1987–1991 ja valmistui Teatteritaiteen maisteriksi. Lindroos toimi freelance-näyttelijä-ohjaajana vuosina 1991–2001. Espoolaisen Unga Teaterin taiteellisena johtajana 2002–2015. Loppuvuodesta 2015 hän aloitti Seinäjoen kaupunginteatterin taiteellisena johtajana. Toukokuussa 2019 Lindroos valittiin Porin Teatterin taiteelliseksi johtajaksi. Tehtävässään hän aloitti 1.1.2020.
Filmografia (valikoitu)

Party, ohjaaja: Christian Lindblad (1991) rooli: Rölle
Maisteri, ohjaaja: Tomi Tiukkala (1998) rooli: Pillu-Erkki
Kaksi kotia, ohjaaja Klaus Härö (2013) rooli: Rofa
Tv-sarja Ihon alla (2015) rooli: Antti Eskelin
En autobiografi, ohjaus Mari Mantela (2016) rooli: Nilsson
Miami, ohjaaja Zaida Bergroth (2017) rooli: Jakke
Tv-sarja Transport, ohjaaja Auli Mantila (2021) rooli: Jukka isomäki
Lastennäytelmiä (valikoitu)

Pinokkio, Pinocchio (Svenska Teatern, dramaturgi ja ohjaaja, 2001)
Hundarnas Kalevala, Koirien Kalevala (Unga Teatern, dramaturgi ja ohjaaja, 2007–2017)
Aladdin ja ihmeellinen lamppu (Unga Teatern, dramaturgi ja ohjaaja, 2009)
Oliver Twist (Unga Teatern, dramaturgi ja ohjaaja, 2013)
Näytelmäkulma.fi
Muita näytelmiä (valikoitu)

The Producers - Kevät koittaa Hitlerille (Porin Teatteri, ohjaaja, 2011)
Kuninkaan puhe (Porin Teatteri, dramaturgi ja ohjaaja, 2015)
Tuntematon sotilas (Porin Teatteri, dramaturgi ja ohjaaja, 2017)
Tästä asti aikaa (Seinäjoen Kaupunginteatteri, ohjaaja, 2018)
Aiheesta muualla

Näytelmäkulma (Dramacorner.fi)
Tuntematon sotilas -näytelmä (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Joffre-luokka

| Joffre-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  18 000 t (standardi) 20 000 t (kuormattu)
Pituus:  236 m (kokonaispituus)
Leveys:  24,6 m
Syväys:  6,6 m
Koneteho:  120 000 shp
Nopeus:  33,5 solmua
Miehistöä:  1 250
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 130 mm DP -tykkiä 40 lentokonetta
Ilmatorjunta:  8 x 37 mm ilmatorjuntatykkiä 28 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Joffre-luokka oli Ranskan laivaston kahden ennen toista maailmansotaa suunnitteleman lentotukialuksen muodostama alusluokka. 
Ainoastaan toisen aluksen rakennustyöt aloitettiin ennen projektin lakkauttamista vuonna 1940.
Aluksen vaatimuksena oli suurempi konekapasiteetti kuin edeltäneellä jo palveluksessa olevalla Béarnilla.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Joffre | Ateliers et Chantiers de la Nazaire Penhoët | 18. marraskuuta 1938 | ei | ei | työt keskeytetty 1940 |
| Painlevé | Atelieres et Chantiers de la Nazaire Penhoët | ei | ei | ei | tilattiin, mutta ei rakennettu |
Jodiheptafluoridi

| Jodiheptafluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  16921-96-3
PubChem CID:  85645
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  IF7
Moolimassa:  259,9
Ulkomuoto:  Väritön kaasu
Sulamispiste:  4,5 °C
Kiehumispiste:  4,8 °C (sublimoituu)
Tiheys:  2,669 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Jodiheptafluoridi (IF7) on jodin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Ainetta voidaan käyttää fluoraavana reagenssina.
Ominaisuudet

Rakenteeltaan jodiheptafluoridi on pentagonaalinen bipyramidi. Se on ainoa interhalogeeniyhdisteistä, johon on keskusatomiin sitoutunut seitsemän muuta halogeeniatomia. Tämä johtuu jodiatomin suuresta koosta ja jodin hapetusasteen +VII suhteellisesta pysyvyydestä. Jodiheptafluoridi on reaktiivinen yhdiste ja reagoi useimpien alkuaineiden kanssa. Yhdiste liukenee veteen, mutta hydrolysoituu perjodihapoksi ja vetyfluoridiksi. Jos vettä on vähän, muodostuu vetyfluoridia ja jodipentafluoridioksidia. Kuumennettaessa jodipentafluoridi reagoi piidioksidin kanssa muodostaen jodipentafluoridioksidia ja piitetrafluoridia. Yhdiste muodostaa komplekseja sekä Lewis-happojen että Lewis-emästen kanssa.
Valmistus

Jodiheptafluoridia valmistetaan alkuaineistaan jodista ja fluorista 250–300 °C:n lämpötilassa. Pienessä mittakaavassa voidaan käyttää myös kaliumjodidin tai palladiumjodidin ja fluorin välistä reaktiota.
Johannes VI Kantakuzenos

Johannes VI Kantakuzenos
Johannes VI Kantakuzenos (1295 – 15. kesäkuuta 1383) oli Bysantin keisari vuosina 1347–1354.
Kun Andronikos III:sta tuli vuonna 1328 keisari, hänen ystävästään Johannes Kantakuzenoksesta tuli yksi valtakunnan tärkeimmistä miehistä. Ennen vuonna 1341 tapahtunutta kuolemaansa Andronikos teki Kantakuzenoksesta poikansa Johanneksen holhoojan ja valtakunnan hallitsijan siihen asti, kunnes poika olisi täysi-ikäinen. Johannes Kantakuzenos julistautui kuitenkin itse keisariksi. Seurasi sisällissota, jossa molemmat osapuolet saivat apua serbeiltä ja turkkilaisilta. Sota päättyi 1347, ja Johannes Kantakuzenoksesta tehtiin Johannes V:n hallitsijakumppani.
Johannes VI:n hallituskaudella Bysantin valtakunta oli jo tuhon partaalla. Valtakunta soti genovalaisia vastaan, jotka hallitsivat Galataa. Samaan aikaan serbit yrittivät laajentaa valtakuntaansa Bysantin kustannuksella. Ensimmäisen kerran myös turkkilaiset asettuivat asumaan Euroopan puolelle, mikä tapahtui sen jälkeen, kun Johannes VI ei pystynyt maksamaan palkkaamilleen turkkilaisille.
Johannes V Palaiologos palasi valtaan vuonna 1354. Kantakuzenos vetäytyi luostariin, jossa hän kirjoitti omia tekojaan puolustelevan historiateoksen vuosilta 1320–1356.
Kirjallisuutta

Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
John Julius Norwich: Byzantium: The Decline and Fall.  Viking, 1991.  ISBN 0-679-41650-1
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Johannes V Palaiologos | Bysantin keisari hallitsijakumppani: Johannes V Palaiologos | Seuraaja: Johannes V Palaiologos |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Espanja 2  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Johannes III Dukas

Johannes III Dukas
Johannes III Dukas Vatatzes (1193 – 3. marraskuuta 1254) oli Bysantin keisari maanpaossa Nikaian keisarikunnassa vuosina 1222–1254.
Vuonna 1212 hän avioitui keisari Theodoros I Laskariksen ja keisarinna Anna Komnena Angeluksen tyttären Eirene Laskarinan (n. 1194/1199–1240) kanssa. Kun Theodoros kuoli vuonna 1222, Johannes valittiin hänen seuraajakseen.
Johannes ja Eirene saivat yhden pojan, Theodoroksen. Eirene loukkaantui kuitenkin pahasti pudottuaan ratsailta eikä pystynyt enää saamaan lapsia. Hän vetäytyi luostariin ja otti uudeksi nimekseen Eugenia.
Johannes avioitui uudelleen Pyhä saksalais-roomalainen keisarin Fredrik II:n aviottoman tyttären Constanzen (1230–1307) kanssa. Avioliitto oli lapseton.
Johannes teki sopimuksen seldžukkien kanssa ja sai näin valtakunnan itärajan varmistettua. Hän kohdisti nyt katseensa länteen. Johanneksen laivasto häiritsi latinalaisten toimintaa merellä ja hän sai vallattua Rodoksen. Hän kukisti myös latinalaisen keisarin taistelussa.
Vuonna 1235 hän yritti yhdessä bulgarialaisten kanssa vallata Konstantinopolin ja palata siten valtaistuimelleen, mutta yritys epäonnistui. Hän sai kuitenkin Epeiroksen despotaatin ja Thessalonikan valtansa alle.
Kirjallisuutta

Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
John Julius Norwich: Byzantium: The Decline and Fall.  Viking, 1991.  ISBN 0-679-41650-1
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Theodoros I Laskaris | Bysantin keisari Maanpaossa Nikaiassa, Nikaian keisarikunta | Seuraaja: Theodoros II Laskaris |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Kreikka 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
1 2 3 4 5  John III Ducas Vatatzes | Byzantine ruler, Nicaean Empire, Greek statesman | Britannica www.britannica.com. Viitattu 28.9.2024. (englanniksi)
Seppo Lindblom

| Seppo Lindblom |
| --- | --- |
 Kauppa- ja teolisuusministeri Seppo Lindblom Rakennusvalmisteen kalustelevytehtaan vihkiäisissä 23. lokakuuta 1984 Forssassa.
Ministeri kauppa- ja teollisuusministeriössä
 Paasion II hallitus 23.2.1972–4.9.1972  
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Sorsan IV hallitus 6.5.1983–30.4.1987  
Edeltäjä:  Esko Ollila
Seuraaja:  Ilkka Suominen
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1935 Helsinki
Ammatti:  taloudellisen tutkimuslaitoksen johtaja, pankinjohtaja
Puoliso:  Anneli Mirjami Johansson (1958-)
Tiedot
Puolue:  Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Koulutus:  valtiotieteen tohtori (2002)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Seppo Olavi Lindblom (s. 9. elokuuta 1935 Helsinki) on suomalainen sosiaalidemokraattinen talousmies ja poliitikko sekä entinen ministeri ja Postipankin pääjohtaja.
Lindblomin isä oli ammattiyhdistysjohtaja Olavi Lindblom. Lindblom itse liittyi SDP:hen ja Akateemiseen sos.dem. yhdistykseen 1950-luvun puolivälissä. Lindblom pääsi ylioppilaaksi 1954 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1960.
Koiviston sihteerinä

Lindblom työskenteli Suomen Työväen Säästöpankin konttorinhoitajana 1958–1960 ja Suomen Pankin tutkijana 1960–1968. Hän tuli julkisuuteen toimiessaan pääministeri Mauno Koiviston poliittisena sihteerinä 1968–1970. 1970-luvun alussa Lindblom oli Työväen Taloudellisen Tutkimuslaitoksen esimiehenä 1970–1972, valtiovarainministeriön kansantalousosaston päällikkönä 1973–1974 ja valtioneuvoston tulopoliittisena virkamiehenä 1973–1974.
Lindblom ei tuntenut Koivistoa kovin läheisesti suostuessaan tämän sihteeriksi vuonna 1968, mutta siitä alkoi näiden kahden yli neljä vuosikymmentä jatkunut poikkeuksellisen läheinen ystävyys ja yhteistyö.
Pankkimiehenä

Suomen Pankissa Lindblom oli johtajana 1974–1982 ja johtokunnan jäsenenä 1982–1987. Viimeksi Lindblom oli Postipankin pääjohtajana 1988–1995. Hän joutui lähtemään Postipankista 1995 pankin New Yorkin sivukonttorin aiheuttamien satojen miljoonien markkojen tappioiden synnyttämän arvostelun jälkeen. Tällöin entinen presidentti Koivisto puolusti häntä voimakkaasti. Lindblom itse puolustautui toteamalla, ettei osannut varautua pankin New Yorkin konttorin jättitappioihin ja pääjohtajan erottamiseen johtaneisiin ongelmiin, vaikka "koko kansantalouden taseiden kertomista uhkakuvista olin sen sijaan osannut varoittaa. Olin näköjään ollut väärään aikaan väärässä paikassa".
Ministerinä

Lindblom oli kauppa- ja teollisuusministerinä Rafael Paasion II hallituksessa 1972 ja Kalevi Sorsan IV hallituksessa 1983–1987. Ylijohtajakaudellaan Lindblom sotkeutui Zavidovo-vuotoon eli presidentin muistion julkistamiseen syksyllä 1972.
Toiminta 2000-luvulla

Lindblom toimi Kauppa- ja teollisuusministeriön alaisen Invest in Finlandin hallituksen puheenjohtajana 2000–2004. Eläkevuosinaan Lindblom väitteli sosiaalipolitiikan alalta valtiotieteen tohtoriksi 2002. Hän on myös julkaissut runsaasti talousalan kirjallisuutta.
Perhe

Lindblomin puolisona on ollut vuodesta 1958 Anneli Mirjami Johansson. Heillä on neljä tytärtä, joista vanhin on Helsingin yliopiston rehtori Sari Lindblom.