stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansainyhteisö
Organisaatio ja toiminta

Kansainyhteisö poikkeaa monista muista kansainvälisistä järjestöistä siinä, ettei sillä ole peruskirjaa eikä virallisia sääntöjä. Jäsenmaita sitovat yhteen yhteiset perinteet, instituutiot sekä taloudelliset siteet. Järjestön toiminta perustuu pitkälti sen jäsenten välisiin yhteisneuvotteluihin. Yhteisön mailla ei ole valtaa puuttua toistensa asioihin, eivätkä yhteisön maat toimi yhdessä esimerkiksi ulkopoliittisissa kysymyksissä.
Kansainyhteisön päämies on Britannian monarkki, jonka tehtävä on lähinnä symbolinen. Hän on myös 16 jäsenvaltion valtionpäämies. Kansainyhteisön keskeisin elin on jäsenvaltioiden hallitusten päämiesten tapaaminen, joka järjestetään kahden vuoden välein. Sen yhteydessä eri valtioiden johtajat voivat keskustella yhteisistä haasteista ja asettaa uusia tavoitteita.
Pääsihteerin johtama Kansainyhteisön sihteeristö järjestää järjestön toimintaa ja pyrkii pitämään yllä jäsenvaltioiden suhteita. Sihteeristö toimii yhteistyössä jäsenvaltioiden hallitusten kanssa päämiesten tapaamisen asettamien tavoitteiden toteuttamisessa. Sihteeristön toimisto on Lontoossa Marlborough Housessa. Hallituksen päämiehet valitsevat pääsihteerin, joka voi istua maksimissaan kaksi nelivuotista kautta. Sihteeristö vastaa hallintoneuvostolle, jossa istuu jäsenvaltioiden Britannian korkeat edustajat.
Britannian kuningas Charles III hallitsee myös suoranaisena valtionpäämiehenä Commonwealth realm -nimellä tunnettuja Kansainyhteisön sisäpiirin jäseniä Antigua ja Barbudaa, Australiaa, Bahamaa, Belizeä, Kanadaa, Grenadaa, Jamaikaa, Uutta-Seelantia, Papua-Uutta-Guineaa, Saint Kitts ja Nevisiä, Saint Luciaa, Saint Vincent ja Grenadiineja, Salomonsaaria ja Tuvalua.
Yhteisön tehtävänä on kehittää jäsentensä demokratiaa sekä koordinoida kehitysyhteistyötä rikkaiden ja köyhien jäsenmaiden välillä johtamalla esimerkiksi koulutushankkeita. Kansainyhteisön maiden parhaat urheilijat puolestaan osallistuvat joka neljäs vuosi Kansainyhteisön kisoihin, joissa järjestetään kilpailuja useissa lajeissa.
Historia

Kansainyhteisö-termin otti käyttöön Britannian pääministeri Archibald Philip Primrose vuonna 1884. Parlamentin puhemies Joseph Chamberlain totesi vuonna 1905, että siirtomaat olivat Britannian “sisarvaltioita”. Vuonna 1918 siirtomaiden päämiehet puhuivat “Vapaiden maiden liitosta” ja “Keisarillisen Kansainyhteisön yhdistyneistä kansakunnista”.
Ajatus itsenäisten valtioiden Kansainyhteisöstä syntyi jo 1800-luvulla, kun Brittiläisen imperiumin sisälle syntyi uusia dominioita, joita aluksi kutsuttiin myös “herruusalueiksi”. Dominiot saivat päättää sisäisistä asioistaan, mutta olivat alisteisia Lontoon ulkopolitiikalle. Kanadan dominion perustamisen jälkeen Lontoossa järjestettiin dominiokonferenssi vuodesta 1887 lähtien. Britannian ja Kanadan välillä omaksutut käytänteet otettiin sittemmin käyttöön muidenkin dominioiden kanssa ja siten niistä tuli kansainvälisen yhteisön kulmakiviä.
Kanadasta luotiin dominio vuonna 1867, Australiasta 1901, Uudesta-Seelannista 1907, Newfoundlandista 1907, Etelä-Afrikasta 1910 ja Irlannista 1922. Vuonna 1926 Lontoossa järjestettiin Imperial Conference. Se oli Britannian ja dominioiden välinen konferenssi, jossa allekirjoitettiin Balfourin julistus. Britanniasta, Irlannista, Australiasta, Uudesta-Seelannista, Kanadasta, Newfoundlandista, Intiasta ja Etelä-Afrikasta tehtiin tasavertaisia maita Brittiläisessä imperiumissa.
Varsinainen Kansainyhteisö perustettiin Westminsterin säädöksellä vuonna 1931, kun brittiläinen imperiumi alkoi murtua ja koska aikaisemmin Britannian hallitsemien alueiden välinen suhde tarvitsi uuden organisaation. Imperiumi oli 1800-luvun lopulla alkanut asettaa siirtomaidensa johtoon hallintoelimiä, jotka toimisivat itsenäisti sisäpolitiikassa. Ne saivat hiljalleen lisää autonomiaa. Vuoden 1926 Imperiumin konferenssi oli julkistanut jokaisen siirtomaahallituksen autonomiseksi toimijaksi. Konferenssin päätöksen mukaan kaikilla oli yhtäläinen asema brittiläisen imperiumin sisällä, ja kaikkia yhdisti uskollisuus Britannian kruunua kohtaan.
Westminsterin säädös vahvisti lopullisesti Kanadan, Etelä-Afrikan, Australian ja Uuden-Seelannin aseman Britannian kanssa samanarvoisina, itsenäisinä valtioina. Myöhemmin Kansainyhteisöön ovat liittyneet useimmat muutkin Britannian entiset siirtomaat sitä mukaa, kun ne ovat itsenäistyneet.
Kansainyhteisöä kutsuttiin Brittiläiseksi kansainyhteisöksi vuoteen 1949 asti, jolloin Lontoon julistus pudotti sanan ’brittiläinen’ pois nimestä. Intia oli sitä ennen ilmoittanut muuttavansa valtiomuotonsa tasavallaksi, mikä oli ollut vastoin Kansainyhteisön silloisia sääntöjä. Lontoon julistuksen jälkeen yhteisön säännöt hyväksyivät jäsenvaltioksi myös tasavallat, sillä niiden valtionpäämiehenä ei enää välttämättä tarvinnut olla Britannian monarkki. Jäsenvaltion tarvitsi vain hyväksyä monarkki Kansainyhteisön johtajana.
Kansainyhteisö kasvoi merkittävästi 1960–1980-lukujen aikana, kun monet entiset siirtomaat itsenäistyivät ja liittyivät järjestöön. Kansainyhteisön sihteeristö perustettiin vuonna 1965, jolloin järjestössä oli 21 jäsenvaltiota. Vuonna 1970 jäseniä oli 31 ja vuonna 1980 jo 44. Viideskymmenes jäsen liittyi vuonna 1990.
Jäsenvaltiot

Kansainyhteisössä on 56 jäsenvaltiota, joista kaikki paitsi neljä valtiota (Gabon, Mosambik, Ruanda, Togo) ovat aikoinaan olleet osana brittiläistä imperiumia.
Nykyiset jäsenvaltiot ovat:
Antigua ja Barbuda
Australia
Bahama
Bangladesh
Barbados
Belize
Botswana
Brunei
Dominica
Etelä-Afrikka
Fidži
Gabon
Gambia
Ghana
Grenada
Guyana
Intia
Jamaika
Kamerun
Kanada
Kenia
Kiribati
Kypros
Lesotho
Malawi
Malediivit
Malesia
Malta
Mauritius
Mosambik
Namibia
Nauru
Nigeria
Pakistan
Papua-Uusi-Guinea
Ruanda
Saint Kitts ja Nevis
Saint Lucia
Saint Vincent ja Grenadiinit
Sambia
Samoa
Seychellit
Sierra Leone
Singapore
Salomoninsaaret
Sri Lanka
Swazimaa
Tansania
Togo
Tonga
Trinidad ja Tobago
Tuvalu
Uganda
Uusi-Seelanti
Vanuatu
Yhdistynyt kuningaskunta
Päämiehet

| Päämies | Päämies | Virka-aika |
| --- | --- | --- |
| Yrjö VI |  | 28. huhtikuuta 1949 – 6. helmikuuta 1952 |
| Elisabet II |  | 6. helmikuuta 1952 – 8. syyskuuta 2022 |
| Charles III |  | 8. syyskuuta 2022 – |
Pääsihteerit

| Pääsihteeri | Virka-aika | Valtio |
| --- | --- | --- |
| Arnold Smith | kesäkuu 1965 – 30. tammikuuta 1975 |  Kanada |
| Shridath Ramphal | 1. heinäkuuta 1975 – 30. kesäkuuta 1990 |  Guyana |
| Emeka Anyaoku | 1. heinäkuuta 1990 – 3. huhtikuuta 2000 |  Nigeria |
| Don McKinnon | 3. huhtikuuta 2000 – 1. huhtikuuta 2008 |  Uusi-Seelanti |
| Kamalesh Sharma | 1. huhtikuuta 2008 – 1. huhtikuuta 2016 |  Intia |
| Patricia Scotland | 1. huhtikuuta 2016 – |  Britannia /  Dominica |
Puheenjohtajat

| Järjestys | Puheenjohtaja | Valtio | Virka-aika | Monarkki |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Thabo Mbeki |  Etelä-Afrikka | 12. marraskuuta 1999 – 2. maaliskuuta 2002 | Elisabet II |
| 2. | John Howard |  Australia | 2. maaliskuuta 2002 – 5. joulukuuta 2003 | Elisabet II |
| 3. | Olusegun Obasanjo |  Nigeria | 5. joulukuuta 2003 – 25. marraskuuta 2005 | Elisabet II |
| 4. | Lawrence Gonzi |  Malta | 25. marraskuuta 2005 – 23. marraskuuta 2007 | Elisabet II |
| 5. | Yoweri Museveni |  Uganda | 23. marraskuuta 2007 – 27. marraskuuta 2009 | Elisabet II |
| 6. | Patrick Manning |  Trinidad ja Tobago | 27. marraskuuta 2009 – 25. toukokuuta 2010 | Elisabet II |
| 7. | Kamla Persad-Bissessar |  Trinidad ja Tobago | 26. toukokuuta 2010 – 28. lokakuuta 2011 | Elisabet II |
| 8. | Julia Gillard |  Australia | 28. lokakuuta 2011 – 27. kesäkuuta 2013 | Elisabet II |
| 9. | Kevin Rudd |  Australia | 27. kesäkuuta – 18. syyskuuta 2013 | Elisabet II |
| 10. | Tony Abbott |  Australia | 18. syyskuuta – 15. marraskuuta 2013 | Elisabet II |
| 11. | Mahinda Rajapaksa |  Sri Lanka | 15. marraskuuta 2013 – 9. tammikuuta 2015 | Elisabet II |
| 12. | Maithripala Sirisena |  Sri Lanka | 9. tammikuuta – 27. marraskuuta 2015 | Elisabet II |
| 13. | Joseph Muscat |  Malta | 27. marraskuuta 2015 – 19. huhtikuuta 2018 | Elisabet II |
| 14. | Theresa May |  Britannia | 19. huhtikuuta 2018 – 24. heinäkuuta 2019 | Elisabet II |
| 15. | Boris Johnson |  Britannia | 24. heinäkuuta 2019 – 24. kesäkuuta 2022 | Elisabet II |
| 16. | Paul Kagame |  Ruanda | 24. kesäkuuta 2022 – | Elisabet II   Charles III |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansainyhteisö Wikimedia Commonsissa
| n k Kansainyhteisö |
| --- | --- |
Jäsenvaltiot:  Antigua ja Barbuda  Australia  Bahama  Bangladesh  Barbados  Belize  Botswana  Brunei  Dominica  Etelä-Afrikka  Fidži  Gabon  Gambia  Ghana  Grenada  Guyana  Intia  Jamaika  Kamerun  Kanada  Kenia  Kiribati  Kypros  Lesotho  Malawi  Malesia  Malediivit  Malta  Mauritius  Mosambik  Namibia  Nauru  Nigeria  Pakistan  Papua-Uusi-Guinea  Ruanda  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Salomoninsaaret  Sambia  Samoa  Seychellit  Sierra Leone  Singapore  Sri Lanka  Swazimaa  Tansania  Togo  Tonga  Trinidad ja Tobago  Tuvalu  Uganda  Uusi-Seelanti  Vanuatu  Yhdistynyt kuningaskunta
MV Acavus

| MV Acavus |
| --- | --- |
Tyyppi:  öljytankkeri
Lippuvaltio:   Yhdistynyt kuningaskunta
Omistaja:  Royal Dutch Shell
Rakennustelakka:  Workman Clark and Company, Belfast
Vesillelasku:  24. marraskuuta 1934
Status:  romutettu vuonna 1963 Italiassa
Tekniset tiedot
Pituus:  146,61 m
Leveys:  18,06 m
Syväys:  8,38 m
Bruttovetoisuus (GT):  8 010
Koneisto:  8-sylinterinen Sulzer-dieselmoottori, yksi akseli
Koneteho:  3 500 bhp kW
Nopeus:  11,5 kn
Miehistö:  118
MV Acavus oli vuonna 1934 vesillelaskettu Royal Dutch Shellin öljytankkeri. Alus oli yksi yhdeksästä yhtiön tankkerista, jotka muutettiin toisen maailmansodan aikana MAC-alukseksi (engl. Merchant Aircraft Carrier, MAC). Nämä alukset muodostivat Kuninkaallisen laivaston Rapana-luokan.
Valmistus

Lontoolainen Anglo Saxon/Shell Petroleum Company tilasi aluksen Workman Clark and Companyltä Belfastista, missä köli laskettiin telakkanumerolla 536. Alus laskettiin vesille 24. marraskuuta 1934 ja valmistui tammikuussa 1935.
Historia

Alus aloitti öljyn kuljettamisen Royal Dutch / Shell Linen lipun alla. Alus muutettiin Falmouthissa MAC-alukseksi ja aloitti muutostöiden jälkeen palveluksen lokakuussa 1943.
Aluksella ei ollut lentokonehangaaria ja kykeni edelleen kuljettamaan myös rahtia, vaikka se palvelikin laivaston aluksena. Aluksella palvellut lentokonehenkilöstö ja huoltohenkilöstö olivat ainoat laivaston miehet.
Sodan päätyttyä alus palautettiin alkuperäiseen asuunsa, minkä jälkeen se palveli romuttamiseensa saakka tankkerina. Alus nimettiin vuonna 1963 Iacraksi. Se romutettiin vuonna 1963 Italiassa.
Australian Grand Prix 1998

|  Australian Grand Prix 1998  |
| --- | --- |
 1. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1998. 

Päivämäärä:  8. maaliskuuta 1998
Sijainti:  Melbourne Grand Prix Circuit, Melbourne, Albert Park Australia
Ratatyyppi:  katurata
Radan pituus:  5,302 km
Kilpailun pituus:  58 kierrosta, 307,516 km
Sää:   aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Mika Häkkinen   (McLaren-Mercedes)
Paaluaika:  1.30,010
Palkintokoroke
Voittaja:   Mika Häkkinen   (McLaren-Mercedes)
Toinen:   David Coulthard   (McLaren-Mercedes)
Kolmas:   Heinz-Harald Frentzen   (Williams-Mecachrome)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Mika Häkkinen   (McLaren-Mercedes)
Kierrosaika:  1.31,649 (kierroksella 39)
Australian Grand Prix 1998 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 8. maaliskuuta 1998 Melbournen katuradalla Australiassa. Kilpailu oli kauden 1998 avauskilpailu ja se oli McLarenin täydellistä hallintaa: Mika Häkkinen voitti ja David Coulthard oli toinen yli kierroksen erolla muihin.
Kilpailussa nähtiin erikoinen tilanne, kun ensimmäisenä ajanut Mika Häkkinen ajoi varikolle, mutta pysähtymisen sijaan ajoi vai varikon läpi. Tilanne johtui häiriöstä Häkkisen ja tallin radioliikenteessä. Johtoon siirtynyt David Coulthard kuitenkin laski Häkkisen edelleen, minkä ansiosta Häkkinen voitti kilpailun. Kilpailun jälkeisessä lehdistötilaisuudessa Coulthard kertoi sopineen Häkkisen kanssa, että heistä se, joka oli ensimmäisen mutkan jälkeen kärjessä, saisi rauhassa ajaa kilpailun voittoon. Coulthard noudatti sopimusta päästämällä Häkkisen ohitseen.
MTV3-kanavalla kilpailua selostaneet Matti Kyllönen ja Erkki Mustakari kommentoivat tilanteen tapahtuessa seuraavasti:
»Matti Kyllönen: McLarenit tulevat peräkkäin ja Häkkinen ohittaa! – – Sieltä se tulee! Mitä merkillistä tuossa tapahtui? David Coulthardin auto hidastui. Häkkinen ohittaa ja nousee kärkeen, ykköseksi! Hyvä Suomi, se tulee sieltä sittenkin. Raivokasta ajoa, mutta mikä oli tuon kuvion merkitys? Ei kai voi olla niin, että talli ohjaa Häkkiselle voiton? Ei voi olla.

Erkki Mustakari: Se kyllä tuntuisi aika uskomattomalta. – – Mutta niin hitaasti menee kyllä David Coulthard tuossa, että hieman tulee tuo Jerezin kauden päätöskilpailu mieleen, kun matkaa maaliin oli kolme kierrosta. Tässä kohtaa ei voi muuta käyttää kuin – – ilmaisua ”mene ja tiedä”.»
Aika-ajot

Mika Häkkinen saavutti lauantaina 7. maaliskuuta 1998 ajetuissa aika-ajoissa F1-uransa toisen paalupaikan. Kukaan ei karsiutunut.
| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika | Ero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 8 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 1.30,010 |  |
| 2 | 7 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 1.30,053 | +0,043 |
| 3 | 3 |  Michael Schumacher | Ferrari | 1.30,767 | +0,757 |
| 4 | 1 |  Jacques Villeneuve | Williams-Mecachrome | 1.30,919 | +0,909 |
| 5 | 15 |  Johnny Herbert | Sauber-Petronas | 1.31,384 | +1,374 |
| 6 | 2 |  Heinz-Harald Frentzen | Williams-Mecachrome | 1.31,397 | +1,387 |
| 7 | 5 |  Giancarlo Fisichella | Benetton-Playlife | 1.31,733 | +1,723 |
| 8 | 4 |  Eddie Irvine | Ferrari | 1.31,767 | +1,757 |
| 9 | 10 |  Ralf Schumacher | Jordan-Mugen-Honda | 1.32,392 | +2,382 |
| 10 | 9 |  Damon Hill | Jordan-Mugen-Honda | 1.32,399 | +2,389 |
| 11 | 6 |  Alexander Wurz | Benetton-Playlife | 1.32,726 | +2,716 |
| 12 | 14 |  Jean Alesi | Sauber-Petronas | 1.33,240 | +3,230 |
| 13 | 20 |  Toranosuke Takagi | Tyrrell-Ford | 1.33,291 | +3,281 |
| 14 | 18 |  Rubens Barrichello | Stewart-Ford | 1.33,383 | +3,373 |
| 15 | 12 |  Jarno Trulli | Prost-Peugeot | 1.33,739 | +3,729 |
| 16 | 17 |  Mika Salo | Arrows | 1.33,927 | +3,917 |
| 17 | 23 |  Esteban Tuero | Minardi-Ford | 1.34,646 | +4,636 |
| 18 | 19 |  Jan Magnussen | Stewart-Ford | 1.34,906 | +4,896 |
| 19 | 20 |  Ricardo Rosset | Tyrrell-Ford | 1.35,119 | +5,109 |
| 20 | 16 |  Pedro Diniz | Arrows | 1.35,140 | +5,130 |
| 21 | 14 |  Olivier Panis | Prost-Peugeot | 1.35,215 | +5,205 |
| 22 | 22 |  Shinji Nakano | Minardi-Ford | 1.35,301 | +5,291 |
|   |   | karsinta-aika 107 % |   | 1.36,311 | +6,301 |
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 8 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 58 | 1'31:45.996 | 1 | 10 |
| 2 | 7 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 58 | 0.702 | 2 | 6 |
| 3 | 2 |  Heinz-Harald Frentzen | Williams-Mecachrome | 57 | +1 krs. | 6 | 4 |
| 4 | 4 |  Eddie Irvine | Ferrari | 57 | +1 krs. | 8 | 3 |
| 5 | 1 |  Jacques Villeneuve | Williams-Mecachrome | 57 | +1 krs. | 4 | 2 |
| 6 | 15 |  Johnny Herbert | Sauber-Petronas | 57 | +1 krs. | 5 | 1 |
| 7 | 6 |  Alexander Wurz | Benetton-Playlife | 57 | +1 krs. | 11 |   |
| 8 | 9 |  Damon Hill | Jordan-Mugen-Honda | 57 | +1 krs. | 10 |   |
| 9 | 11 |  Olivier Panis | Prost-Peugeot | 57 | +1 krs. | 21 |   |
| Kesk. | 5 |  Giancarlo Fisichella | Benetton-Playlife | 43 | Takasiipi | 7 |   |
| Kesk. | 14 |  Jean Alesi | Sauber-Petronas | 41 | Moottori | 41 |   |
| Kesk. | 12 |  Jarno Trulli | Prost-Peugeot | 26 | Vaihdelaatikko | 11 |   |
| Kesk. | 20 |  Ricardo Rosset | Tyrrell-Ford | 25 | Vaihdelaatikko | 19 |   |
| Kesk. | 17 |  Mika Salo | Arrows | 23 | Vaihdelaatikko | 16 |   |
| Kesk. | 23 |  Esteban Tuero | Minardi-Ford | 22 | Moottori | 17 |   |
| Kesk. | 22 |  Shinji Nakano | Minardi-Ford | 8 | Ohjaus | 22 |   |
| Kesk. | 3 |  Michael Schumacher | Ferrari | 5 | Moottori | 3 |   |
| Kesk. | 16 |  Pedro Diniz | Arrows | 2 | Hydrauliikka | 20 |   |
| Kesk. | 10 |  Ralf Schumacher | Jordan-Mugen-Honda | 1 | Kolari | 9 |   |
| Kesk. | 19 |  Jan Magnussen | Stewart-Ford | 1 | Kolari | 18 |   |
| Kesk. | 21 |  Toranosuke Takagi | Tyrrell-Ford | 1 | Ulosajo | 13 |   |
| Kesk. | 18 |  Rubens Barrichello | Stewart-Ford | 0 | Vaihdelaatikko | 14 |   |
Muuta

Nopein kierros: Mika Häkkinen 1.31,649
Tilanne kuljettajien MM-sarjassa

| Sija | Kuljettaja | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 10 |
| 2. |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 6 |
| 3. |  Heinz-Harald Frentzen | Williams-Mecachrome | 4 |
| 4. |  Eddie Irvine | Ferrari | 3 |
| 5. |  Jacques Villeneuve | Williams-Mecachrome | 2 |
| 6. |  Johnny Herbert | Sauber-Petronas | 1 |
Jung Ahyeon

Jung Ah-Yeon, Ahyeon (s. 11. huhtikuuta 2007 Etelä-Korea) on eteläkorealainen laulaja ja tanssija. Hän kuuluu tyttöyhtyeeseen Babymonster. Jungin piti debytoida muun ryhmän kanssa kappaleella Batter Up 27.11.2023, mutta muut tytöt debytoivat ilman häntä aikataulujen mukaisesti.  Jung Ah-Yeon tulee kuitenkin debytoimaan ryhmässä Babymonsterin ensimmäisen minialbumin julkaisupäivänä eli 1.4.2024.
HMS Abercrombie (1915)

| HMS Abercrombie |
| --- | --- |
 HMS Abercrombie

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast
Kölinlasku:  12. joulukuuta 1914
Laskettu vesille:  15. maaliskuuta 1915
Palveluskäyttöön:  1. toukokuuta 1915
Poistui palveluskäytöstä:  toukokuu 1919
Loppuvaihe:  myyty 25. kesäkuuta 1927
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 150 t
Pituus:  102,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  27,4 m
Syväys:  3,1 m
Koneteho:  2 000 ihp
Nopeus:  10 solmua
Miehistöä:  198
Aseistus
Aseistus:  2 x BL 14"/L45 Mk II -tykkiä kaksoistornissa 2 x QF 12 naulan 18 cwt laivatykkiä 1 x QF 3 naulan ilmatorjuntatykki 1 x QF 2 naulan ilmatorjuntatykki 4 x .303 Maxim-konekivääriä
HMS Abercrombie oli Britannian kuninkaallisen laivaston Abercrombie-luokan monitori ensimmäisessä maailmansodassa.
Taustaa ja valmistus

Bethlehem Steelin Charles M. Schwab tarjosi 3. marraskuuta 1914 amiraliteetin ensimmäiselle merilordille Winston Churchillille neljä BL 14 tuuman 45 pituuskaliiperin Mk II -kaksoistykkitornia, jotka hampurilainen telakka A. G. Vulcan oli tilannut Kreikan laivaston BN Salamista varten. Torneja ei kuitenkaan voitu toimittaa brittien kauppasaarron vuoksi saksalaiselle telakalle. Kuninkaallinen laivasto suunnitteli torneja varten monitoriluokan, joka oli suunniteltu nimenomaan rannikkomaalien tulittamiseen.
Alus tilattiin Belfastista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 12. joulukuuta 1914 telakkanumerolla 472 nimettynä HMS Admiral Farragutiksi. Nimi oli kunnianosoitus Yhdysvaltain laivaston amiraali David Farragutille. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1915 ja valmistui 29. toukokuuta. Yhdysvaltain ollessa edelleen puolueeton alus nimettiin uudelleen 31. toukokuuta palvelukseen otettaessa HMS M1:ksi ja edelleen 19. kesäkuuta HMS General Abercrombieksi. Lopulta 21. kesäkuuta aluksen nimeksi tuli HMS Abercrombie.
Palvelus

Abercombie lähti 24. kesäkuuta risteilijä HMS Theseuksen saattamana ja hinaamana Dardanelleille tukemaan Gallipolin taistelua. Ne saapuivat 12. heinäkuuta Kephaloon, jossa monitorista tehtiin tukevien joukkojen lippulaiva. Alus siirtyi tulittamaan turkkilaisten asemia. Alukseen tuli lukuisia osumia, mutta se ei vaurioitunut pahoin. Alus muodosti syyskuussa sisaralustensa kanssa erityislaivueen 1. viirikön. Cape Hellesin evakuoinnin jälkeen tammikuussa 1916 alus siirrettiin Imbrosiin, josta käsin se toisinaan tulitti turkkilaisten asemia.
Toukokuussa alus oli Maltalla huollettavana, jonka jälkeen se palasi Imbrokseen. Alus osallistui lokakuussa Salonikan rintaman taisteluihin, joiden päätyttyä se tuki maajoukkoja useissa kohteissa Egeanmeren rannikolla ennen paluutaan Kephaloon alkuvuodesta 1917. Alus oli jälleen toukokuussa 1917 huollettavana Maltalla ja taas vuotta myöhemmin, jolloin sen tykit vaihdettiin. Näinä viimeisinä vuosina alus ei juurikaan osallistunut taistelutoimiin. HMS Endymionin upottanut sukellusvene oli lähellä upottaa myös Abercrombien elokuussa 1918. Aselevon astuttua voimaan alus purjehti Dardanellien läpi Mustallemerelle.
Helmikuussa 1919 alus palasi Britteinsaarille. Se siirtyi huhtikuussa Imminghamiin odottamaan poistoa. Alus poistettiin palveluksesta toukokuussa samana vuonna ja riisuttiin aseista Portsmouthissa kesäkuussa 1920. Alus myytiin romutettavaksi toukokuussa 1921, mutta se säilyi edelleen reservissä. Alus myytiin uudelleen 25. kesäkuuta 1927 romutettavaksi Wardille Inverkeithingiin.
Luettelo vuonna 1912 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1912 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

9. tammikuuta – Carl Jahn, suomalainen kaivertaja ja taiteilija (s. 1844)
28. tammikuuta – Eloy Alfaro, Ecuadorin presidentti 1895–1901 ja 1906–1911 ja henkirikoksen uhri (s. 1842)
Helmikuu

6. helmikuuta – James B. Weaver, yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja edustajainhuoneen jäsen (s. 1833)
6. helmikuuta – Johan Alarik Roos, suomalainen pappi ja valtiopäivämies (s. 1853)
17. helmikuuta – Alois von Aehrenthal, itävaltalainen kreivi, suurlähettiläs ja Itävalta-Unkarin ulkoministeri 1906–1912 (s. 1854)
Maaliskuu

13. tai 14. maaliskuuta – Johannes Askolin, suomalainen kauppias, tehtailija ja kauppaneuvos (s. 1843)
Huhtikuu

RMS Titanicin uppoamisessa kuolivat muun muassa seuraavat henkilöt:
15. huhtikuuta – Thomas Andrews, irlantilainen Harland and Wolff -telakan toimitusjohtaja ja RMS Titanicin suunnittelija (s. 1873)
15. huhtikuuta – John Jacob Astor IV, yhdysvaltalainen liikemies ja miljardööri (s. 1864)
15. huhtikuuta – Archibald Butt, yhdysvaltalainen sotilasavustaja (s. 1865)
15. huhtikuuta – Thomas Byles, englantilainen katolinen pappi (s. 1870)
15. huhtikuuta – Sidney Leslie Goodwin, englantilainen poika (s. 1910)
15. huhtikuuta – Benjamin Guggenheim, yhdysvaltalainen liikemies, kaivosmagnaatti ja miljardööri (s. 1865)
15. huhtikuuta – Wallace Henry Hartley, brittiläinen viulisti ja RMS Titanicin orkesterin johtaja (s. 1878)
15. huhtikuuta – Charles Melville Hays, yhdysvaltalainen Grand Trunk Railwayn pääjohtaja (s. 1856)
15. huhtikuuta – William Lahtinen, amerikansuomalainen pappi ja lestadiolainen saarnaaja (s. 1876)
15. huhtikuuta – Hugh McElroy, brittiläinen RMS Titanicin pursimies (s. 1874)
15. huhtikuuta – James Paul Moody, brittiläinen RMS Titanicin kuudes perämies (s. 1887)
15. huhtikuuta – William Murdoch, brittiläinen RMS Titanicin ensimmäinen perämies (s. 1873)
15. huhtikuuta – Eino Panula, suomalainen poika (s. 1911)
15. huhtikuuta – Jack Phillips, englantilainen RMS Titanicin vanhempi sähköttäjä (s. 1887)
15. huhtikuuta – Edward J. Smith, englantilainen RMS Titanicin kapteeni (s. 1850)
15. huhtikuuta – William Thomas Stead, englantilainen toimittaja ja tutkivan journalismin pioneeri (s. 1849)
15. huhtikuuta – Isidor Straus, saksalais-yhdysvaltalainen liikemies ja poliitikko (s. 1845)
15. huhtikuuta – George Widener, yhdysvaltalainen liikemies, raitiovaunupohatta ja miljardööri (s. 1861)
15. huhtikuuta – Henry Wilde, englantilainen RMS Titanicin yliperämies (s. 1872)
20. huhtikuuta – Leopold Söderström, suomalainen kirjakauppias, kirjankustantaja ja valtiopäivämies (s. 1831)
Toukokuu

7. toukokuuta – Viktor Maximilian Aspelund, suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijan jalkaväenkenraali (s. 1842)