stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pýlos
Historia > Myöhempi historia

Vuonna 1278 frankkikomentaja Wilhelm de la Roche (Guillaume de la Roche) rakennutti antiikin aikaisen Pyloksen kaupungin kukkulalle Navarínon vanhan linnan, Palaíokastron eli Palaionavarínon (Palaiókastro Navarínou). Osmaniturkkilaiset valtasivat alueen vuonna 1500. He rakennuttivat vuonna 1573 Navarínon uuden linnan eli Niókastron Navarínonlahden kaakkoisrannalle. Se vartioi lahden eteläistä sisäänkäyntiä.
Nykyinen Pýloksen kaupunki on kehittynyt uuden linnan viereen. Kaupungin vanha nimi Navaríno (Ναβαρίνο, Ναυαρίνο) on oletettavasti ollut alun perin Avaríno(s) (Αβαρίνο(ς)) ja viitannut avaareihin, jotka asettuivat alueelle 500-luvulla. Se on muuttunut Navarínoksi, kun tavan mukaan on käytetty akkusatiivia ilmaisussa εἰς τὸν Ἀβαρῖνον, eis ton Avarinon, ”Avarínoon”, ja artikkelin viimeinen kirjain v, n, on siirtynyt nimen ensimmäiseksi kirjaimeksi. Toisen selityksen mukaan nimi Navaríno tulisi paikan turkinkielisestä nimimuodosta Anavarín (Αναβαρίν).
Kaupunki esiintyy usein uuden ajan historiassa, koska sen luonnonsatama on ollut Peloponnesoksen länsirannikon paras. Venetsialaiset saivat sen haltuunsa vuonna 1685 Francesco Morosinin johdolla, ja se säilyi heillä vuoteen 1715. Kreikan vapaussodan aikana 20. lokakuuta 1827 sen edustalla käytiin Navarinon taistelu, jossa olivat vastakkain turkkilaisten laivasto ja yhdistynyt Englannin, Ranskan ja Venäjän laivasto.
Pýlos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Pýlos-Néstoraksen kunnaksi yhdessä Chiliochórian, Korónin, Methónin, Néstoraksen ja Papafléssaksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Pýloksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Ampelókipoi | Ampelókipoi | 35 |
| Ampelókipoi | Káto Ampelókipoi | 64 |
| Chomatáda | Chomatáda | 185 |
| Chomatáda | Perivolákia | 125 |
| Glyfáda | Glyfáda | 219 |
| Íklaina | Íklaina | 313 |
| Kallithéa | Arapólakka | 35 |
| Kallithéa | Kallithéa | 629 |
| Kynigós | Kynigós | 245 |
| Kynigós | Vozikéika | 13 |
| Mesochóri | Mesochóri | 157 |
| Pappoúlia | Pappoúlia | 103 |
| Pappoúlia | Plátanos | 84 |
| Pídasos | Pídasos | 166 |
| Pýla | Balodimaíika | 26 |
| Pýla | Pýla | 121 |
| Pýlos | Elaiófyto | 81 |
| Pýlos | Giálova | 275 |
| Pýlos | Palaiónero | 19 |
| Pýlos | Pýlos | 2 345 |
| Pýlos | Schinólakka | 47 |
| Pýlos | Sfaktiría (saari) | 0 |
Yhteensä: 5 287
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pýlos Wikimedia Commonsissa
Antiikin Pyloksen kaupungin kukkula ja keskiaikainen Palaíokastron eli Palaionavarínon linna. Rinteessä niin kutsuttu Nestorin luola.
Pýloksen Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen (Koímisis tis Theotókou) kirkko.
Pyhästä taudista

| Pyhästä taudista> Περὶ ἱερῆς νούσου |
| --- | --- |
 Teoksen alku Hippokrateen teosten laitoksesta Opera quae extant vuodelta 1588.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Hippokrates(?)
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  lääketiede
Julkaistu:  n. 400 eaa.
Suomennos
Suomentaja:  Marke Ahonen
Kustantaja:  Duodecim
Julkaistu:  2021
ISBN:  978-952-360-227-4
Sarja: Corpus Hippocraticum
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pyhästä taudista (m.kreik. Περὶ ἱερῆς νούσου, Peri hierēs nūsū; lat. De morbo sacro) on Hippokrateen nimiin laitettujen teosten kokoelmaan Corpus Hippocraticumiin kuuluva lääketieteellinen teos, joka käsittelee epilepsiaa pyrkien esittämään sille naturalistisen selityksen.
Historia

Pyhästä taudista ajoitetaan noin vuoteen 400 eaa. Se on perinteisesti laitettu Hippokrateen nimiin, mutta sen todellista kirjoittajaa ei tunneta. Teos on varhaisimpia kuvauksia epilepsiasta ihmisillä. Epilepsiaa pidettiin antiikin aikana usein ”pyhänä tautina”, koska sen kohtausten katsottiin tulleen jumalilta. Kirjoittaja pyrkii selittämään sitä puhtaasti naturalististen eli luonnollisten tekijöiden kautta. Tämä voidaan nähdä merkittävänä siirtymänä lääketieteessä yliluonnollisista selityksistä kohti naturalismia ja rationalismia.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Hippokrates: Pyhästä taudista. Teoksessa Hippokrates: Valitut teokset, s. 43–74.  (Suomennokset, yleisen johdannon sekä tekstien johdanto-osat laatinut Marke Ahonen)  Helsinki:  Duodecim, 2021.  ISBN 978-952-360-227-4
Hippokraattinen teos ”Pyhästä taudista”. (Kääntänyt ja johdannolla varustanut Heikki Solin) Hippokrates - Suomen Lääketieteen Historian Seuran vuosikirja, 1985, 2. vsk, s. 9–26.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Hippocrates: The Sacred Disease. Teoksessa Hippocrates: Volume II.  (Prognostic. Regimen in Acute Diseases. The Sacred Disease. The Art. Breaths. Law. Decorum. Physician (Ch. 1). Dentition. Translated by W. H. S. Jones. Loeb Classical Library 148)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1923.
Jouanna, Jacques (ed.): Hippocrate.  (Tome II, 3e Partie: La maladie sacrée. Collection des Universités de France, Budé)  Paris:  Les Belles Lettres, 2003.
Aiheesta muualla

Hippocrates: Περὶ ἱερῆς νούσου. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Hippocrates: De morbo sacro (On the Sacred Disease). Perseus. (englanniksi)
Taurian palatsi

Taurian palatsin päärakennus.
Taurian palatsi (ven. Таври́ческий дворе́ц, Tavritšeski dvorets) on Pietarin keskustan ja Smolnan välillä sijaitseva uusklassista arkkitehtuuria edustava palatsi. Katariina II rakennutti palatsin vuosina 1783–1789 suosikilleen, Taurian ruhtinaalle Grigori Potjomkinille. Sen on suunnitellut arkkitehti Ivan Starov.
Yksikerroksiset käytävät liittävät doorilaisen pylväikön ja matalan kupolin koristaman päärakennuksen kaksikerroksisiin sivurakennuksiin, jotka muodostavat leveän etupihan. Alun perin piha oli yhdistetty kanavalla suoraan Nevaan, mutta vuosina 1858–1863 palatsin eteen pystytettiin Pietarin vesilaitoksen rakennusryhmä.
Palatsi toimi aikanaan lukuisten maalaiskartanoiden mallina. Sen vaatimattoman arvokkaan ulkoasun vastapainona olivat loistokkaat sisätilat, joissa järjestettiin upeita juhlia. Kahdeksankulmaisen kupolisalin yhdisti valtavaan talvipuutarhaan suurenmoinen joonialaisten pylväiden reunustama valkoinen pylvässali. Palatsin takana sijaitsee samaan aikaan rakennettu maisematyyppinen Taurian puisto.
Potjomkinin kuoltua Taurian palatsi toimi yhtenä Katariina II:n suosikkiresidensseistä. Paavali I:n aikana siitä tehtiin ratsukaartin kasarmi. Vuonna 1801 palatsi palautui tsaariperheen käyttöön, ja arkkitehti Luigi Rusca uudisti osan sen sisätiloista. Samaan aikaan taiteilija I. Scotti teki palatsin yhä jäljellä olevat kattomaalaukset.
Talvipuutarhasta tehtiin vuosina 1906–1907 Venäjän valtakunnanduuman istuntosali. Helmikuun vallankumouksen jälkeen palatsi toimi väliaikaisen hallituksen, Pietarin työläisneuvoston ja Venäjän neuvostojen toimeenpanevan keskuskomitean kokouspaikkana. Tammikuun 18. päivänä 1918 siellä ehti kokoontua Venäjän perustuslakia säätävä kokous. Myöhemmin palatsissa pidettiin neuvostojen, VKP(b):n ja Kominternin edustajakokouksia ja kongresseja. Vuonna 1918 se nimettiin Moisei Uritskin mukaan, mutta nimitys ei vakiintunut käyttöön. 1930-luvulla palatsiin oli sijoitettu Neuvostoliiton kommunistinen maatalousyliopisto ja toisen maailmansodan jälkeen vuoteen 1990 saakka Leningradin puoluekorkeakoulu. Nykyään siellä toimii IVY-maiden parlamenttien yhteistyöelin.
Taurian palatsin osoite on ulitsa Špalernaja 47. Lähin metroasema on Tšernyševskaja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Taurian palatsi Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Tatra V 809

| Tatra V 809 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Ringhoffer Tatra a.s., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  1940
Tuotantomäärä:  2 kappaletta
Korimalli:  1. prototyyppi: cabriolet 2. prototyyppi: sedan
Muotoilija:  Hans Ledwinka
Edeltäjä:  Tatra V 799
Henkilöluku:  5
Iskutilavuus:  1. prototyyppi: 2 470 cm³ 2. prototyyppi: 2 969 cm³
Teho:  50 hv
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  neliveto
Tatra V 799 oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama maastoauton prototyyppi vuodelta 1940. Auton suunnittelu alkoi Saksan asevarustelusta vastanneiden viranomaisten määräyksestä vuonna 1939 Tatran tehtaiden jouduttua muiden sudeettialueiden mukana Saksan käsiin. Prototyyppejä valmistui yhteensä kaksi niin teknisesti kuin ulkonäöltäänkin varsin erilaista kappaletta.
Teknisiä tietoja

Ensimmäisessä prototyypissä oli voimanlähteenä nelisylinterinen, nelitahtinen ilmajäähdytteinen rivimoottori, joka oli varustettu kannen yläpuolisella nokka-akselilla. Vaihteistossa oli neljä nopeutta eteen ja yksi taakse, mutta kaksiportainen alennusvaihde tuplasi vaihteiden määrän. Sekä etu- että taka-akseli olivat vetäviä ja niissä oli tasauspyörästöjen lukot. Kori oli avomallinen ja siinä oli paikat viidelle hengelle. Tämä yksilö on säilynyt ja näytteillä Tatran museossa Kopřivnicessa.
Toinen prototyyppi suunniteltiin Pohjois-Afrikan vaativiin olosuhteisiin Deutsches Afrikakorpsin käyttöön. Siinä oli umpimallinen kori ja voimanlähteenä T87-mallin ilmajäähdytteinen V8-moottori.
Aiheesta muualla

Kuva umpikorisesta V 809 -mallista
| n k Tatra-mallit |
| --- | --- |
Henkilöautot:  10  11  12  17  20  26  30  31  52  54  57  70  75  77  80  87  87-603  97  600 Tatraplan  603  613  623  700 
Kuorma-autot ja hyötyajoneuvot:  13  22  23  24  25  26  27  28  43  49  50  51  72  74  81  84  86  92  111  114  115  116  128  130  138  141  147  148  157  163 JAMAL  400  401  500  700  805  813  815  Beta 
Sotilasajoneuvot:  57K  72  76  79  82  85  9393  111  805  809  810  813  815  816  DANA  OT-62  OT-64  OT-810  RM-70  V 750  V 799  V 809 
Kilpa-autot ja prototyypit:  11 Targa Florio  15  18  90  137  107  201  602 Tatraplan Sport  603 A  603-2 B5  603-2 B6  603 MB  603 NP  603 X  604  605  607  625  Baghira  Delfin  JK 2500  Mikrobus  MTX V8  Prezident  V 570  V 855
Tatra V 799

| Tatra V 799 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia
Valmistaja:  Závody Tatra a.s., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  1937
Tuotantomäärä:  2 kappaletta
Korimalli:  cabriolet
Muotoilija:  Hans Ledwinka
Edeltäjä:  Tatra V 750
Seuraaja:  Tatra V 809
Henkilöluku:  5
Iskutilavuus:  2 191 cm³
Teho:  50 hv / 3000 1/min
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  neliveto
Tatra V 799 oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama maastoauton prototyyppi vuodelta 1937. Auto suunniteltiin Tšekkoslovakian puolustusministeriön V 750 -mallista antaman palautteen pohjalta.
Teknisiä tietoja

Autossa oli voimanlähteenä nelisylinterinen, nelitahtinen ilmajäähdytteinen rivimoottori, joka oli varustettu kannen yläpuolisella nokka-akselilla.
Voimansiirrossa oli nelivaihteinen vaihteisto ja kaksiportainen alennusvaihde, joka tuplasi vaihteiden määrän. Sekä etu- että taka-akseli olivat vetäviä. Kantavana rakenteena oli Tatralle tunnusomaisesti keskusputkirunko.
Autossa hyödynnettiin runsaasti muiden Tatra-mallien komponentteja. Moottorissa oli käytetty T92-mallin ja akselistoissa T87-mallin osia.
V 799 suunniteltiin viidelle hengelle ja avomallisessa teräskorissa oli puinen kehikko. Ovia ei ollut. Päällä oli irrotettava kangaskatto. Sivuilla oli varapyörät, jotka oli asetettu suunnilleen etu- ja taka-akselien puoliväliin. Auto oli tarkoitettu vetämään yksiakselista V 407 -mallista perävaunua, jonka kantavuus oli 140 kg. Huippunopeus perävaunun kanssa oli 82 km/h, ilman perävaunua 90 km/h.
Prototyypit

Prototyypeistä ensimmäinen valmistettiin Tšekkoslovakian asevoimille ja se luovutettiin vuoden 1937 loppupuoliskolla. Sen tuotantomallinimeksi tuli T79. Auto kävi läpi perinpohjaiset testit, joissa tutkittiin sen maastokelpoisuutta. Lokakuussa asevoimilta tuli tilaus 50 ajoneuvosta. Seuraavana vuonna Tšekkoslovakian sudeettialueet, mukaan lukien Tatran tehtaat Kopřivnicessa, siirtyivät kansallissosialistisen Saksan haltuun, joten tilaus peruttiin. Prototyyppi kuitenkin onnistuttiin siirtämään turvaan ennen saksalaisten saapumista. Toinen prototyyppi, joka oli tehty Romanian asevoimia varten, jäi Tatran tehtaalle.
Taxtakópirin piiri

| Taxtakópirin piiri |
| --- | --- |
 Qaratereńin järvi.
 Piiri Karakalpakstanin kartalla.
Valtio:  Uzbekistan
Tasavalta:  Karakalpakstan
Perustettu:  1928
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Taxtakópir
Pinta-ala:  21 120 km²
Väkiluku (2024):  38 900
Taxtakópirin piiri (karakalpakiksi Taxtakópir rayonı, uzb. Taxtakoʻpir tumani) on paikallishallintoalue Uzbekistaniin kuuluvan Karakalpakstanin tasavallan itäosassa. Sen pinta-ala on 21 120 neliökilometriä ja asukasmäärä 38 900 henkeä (vuonna 2024). Piirin hallinnollinen keskus on Taxtakópirin taajama.
Taxtakópirin piiri rajoittuu kaakossa Ellikqalan, etelässä Beruniyn, lounaassa Qaraózekin ja luoteessa Moynaqin piireihin, idässä Navoiyn alueeseen ja koillisessa Kazakstaniin. Alue on etupäässä Kyzylkumin aavikon reunalla sijaitsevaa tasankoa. Keinokastellut viljelysmaat saavat vetensä Qızketkenin kanavasta haarautuvan Quwanıshjarman kanavan kautta. Suurin järvi on 126 neliökilometrin laajuinen Qaratereń.
Vuonna 1928 perustettuun piiriin kuuluu yksi taajama, 8 maaseudun itsehallintoaluetta ja 39 maaseutuasutusta. Kaupunkiväestön osuus on 43 prosenttia (vuonna 2024). Asukkaat ovat etupäässä karakalpakkeja ja kazakkeja.
Piirin maatalous tuottaa puuvillaa, vehnää, riisiä, vihanneksia, perunaa, meloneja, lihaa, maitoa ja vuotia. Karjanhoito on erikoistunut karakullampaiden kasvatukseen. Lisäksi on muun muassa elintarviketeollisuutta.
Tavajärvi (järvi Karjalan tasavallassa)

Tavajärvi (ven. Озеро Табаярби, Ozero Tavajarvi) on Koutajoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallassa Venäjällä. Järvi laskee Tavajokea pitkin itään Pääjärveen. Järven korkeus merenpinnasta on 265,8 metriä.
Ennen Toista maailmansotaa järvi sijaitsi kokonaan Suomen alueella Kuusamossa. Osana Suomelta Neuvostoliitolle luovutettua Sallan–Kuusamon alueetta järvi tuli Toisen maailmansodan jälkeen kuulumaan kokonaan Neuvostoliittoon ja myöhemmin Venäjään. Järven läntisin pää Kuntilahdessa ulottuu vain vajaan sadan metrin päähän Suomen rajasta.
Järven kuuluessa Suomeen sen rannoilla sijaitsi Kuusamon Tavajärven kylä,  joka yhdessä Paanajärven kanssa oli toinen Kuusamon luovutetun alueen suurimmista kylistä.
Aiheesta muualla

Tavajärven saariluettelo Kirjastovirma. Arkistoitu 31.10.2019. Viitattu 31.10.2019.
Tatsuta (1894)

| Tatsuta / 龍田 |
| --- | --- |
 Tatsuta

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Armstrong Whitworth, Elswick
Kölinlasku:  7. huhtikuuta 1893
Laskettu vesille:  6. huhtikuuta 1894
Palveluskäyttöön:  31. heinäkuuta 1894
Poistui palveluskäytöstä:  1. huhtikuuta 1916
Tekniset tiedot
Uppouma:  660 t
Pituus:  77,1 m
Leveys:  8,38 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  5 069 shp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  100
Aseistus
Aseistus:  2 × 4,7″ QF -tykkiä 4 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 5 × 18″ torpedoputkea
Tatsuta (jap. 龍田) oli keisarillisen Japanin laivaston panssaroimaton risteilijä. Alus valmistui vuonna 1894 ja se poistettiin alusluettelosta vuonna 1916.
Valmistus

Japani tilasi aluksen Armstrong Whitworthilta Elswickistä osana vuoden 1891 hankintoja korvaamaan Chishima. Armstrongin varkauskirjassa on 15. syyskuuta 1892 merkintä Japanin kanssa tehdystä sopimuksesta, jonka mukaan tuli valmistaa noin 850 tonnin uppouman ja 21 solmun omaava torpedoalus (engl. torpedo catcher). Ilmoitus ei kuitenkaan sisällä tietoa, miksi aluksen luovutus ajankohdaksi on merkitty syyskuu 1894.
Aluksen köli laskettiin tammikuussa 1893 Elswickin telakalla numerolla 609, ja alus laskettiin vuotta myöhemmin vesille 6. huhtikuuta nimellä Tatsuta. Alus valmistui nelisen kuukautta myöhemmin 24. heinäkuuta aloittaen valmistajan koeajot, joissa aluksen nopeudeksi normaalilla uppoumalla mitattiin 20,5 solmua.
Alus oli teräsrunkoinen, Phillip Wattsin suunnittelema ja se oli varustettu kahdella parkkitakiloidulla mastolla. Aluksen pääaseina oli kaksi 4,7 tuuman tykkiä ja apuaseina neljä kolmen naulan tykkiä. Aseistusta täydensi viisi torpedoputkea.
Palvelus

Armstrong lupasi toimittaa alukselle miehistön, joka siirtäisi tilatun aluksen Japaniin. Tatsuta lähti Tyne-joelta 31. heinäkuuta eli vain kaksi päivää ennen kuin Japani julisti sodan Kiinalle. Britannian viranomaiset pysäyttivät aluksen Adenissa marraskuussa, mutta jo hieman sen jälkeen viranomaiset ilmoittivat aluksen ja sen miehistön vapauttamisen olevan valmisteilla. Adenissa alus suoritti nopeuskoeajot 28. maaliskuuta 1895, ja japanilainen miehistö vastaanotti uuden aluksensa. Vaikka sotatoimet jatkuivat edelleen, aluksen osallisuudesta niihin ei ole tietoja.
Tatsuta kuului vuonna 1900 boksarikapinan aikaan Takun edustalla olleeseen amiraali Togon laivueeseen. Aluksen kattilat vaihdettiin vuonna 1903 Miyabara-kattiloihin, jolloin sen paksuhko savuhormi korvattiin kolmella kapeammalla. Venäjän–Japanin sodan alkaessa alus luokiteltiin yhteysalukseksi ja se liitettiin 1. laivueen 1. viirikköön, joka valvoi Port Arthurin sulkua. Taistelulaivojen Yashiman ja Hatsusen tuhoutuessa 15. toukokuuta 1904 miinoituksessa laivueen komentaja kontra-amiraali Nashiba siirsi lippunsa Tatsutalle. Alus kuitenkin ajoi jo samana iltana sakeassa sumussa Kuan Lun Taossa karille, missä se oli lähes kuukauden ennen irrotusta ja Yokosukaan laivastontelakalle siirtämistä.
Alus poistui telakalta elokuun lopulla liittyen laivastoon syyskuussa. Marraskuussa Tatsuta valtasi saksalaisen höyrylaiva SS Veteranin, joka oli matkalla Shanghaista Port Arthuriin. Tsushiman meritaistelussa alus oli Togon 1. laivueen yhteysaluksena. Ensimmäisen taistelupäivän päätteeksi Togo lähetti aluksella viestin koko laivastolle suunnata pohjoiseen ja palata seuraavaksi aamuksi Ullondon saaren lähistölle. Aluksen kolmen naulan tykit korvattiin vuonna 1905 kolmen tuuman tykeillä ja 14 tuuman torpedoputket vaihdettiin 18-tuumaisiksi.
Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 ensimmäisen luokan tykkiveneeksi, ja se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1916, jolloin aluksen aseistus poistettiin. Kuitenkin alus jatkoi erilaisissa laivaston tukitehtävissä, ja se siirrettiin sukellusveneiden emälaivaksi 9. joulukuuta 1918 nimettynä Nagauramaruksi (jap. 長浦丸), koska aiempi nimi siirrettiin rakenteilla olevalle kevyelle risteilijälle. Aluksen nimi lyhennettiin 1. heinäkuuta 1920 Nagauraksi. Alus siirrettiin reserviin 12. maaliskuuta 1926 ja se myytiin romutettavaksi 6. huhtikuuta.
Tauko

Tauko on musiikkitermi, joka tarkoittaa ääneti olemista nuoteissa taukomerkin määrittämän ajan. Nuottikirjoituksessa käytetyt erinäköiset taukomerkit tarkoittavat eri pituisia taukoja, ja kestoltaan ne vastaavat eri nuotteja. Orkesterisävellyksissä vähintään tahdin kestoista kaikkien soittimien taukoa kutsutaan kenraalitauoksi. Joskus nuotteihin merkitään taukomerkkejä käyttämättä, esimerkiksi fermaatilla, niin sanottu esityksellinen henkonen eli kesuura. Yksittäisessä soitinäänessä pitkän selvärajaisen jakson tai jopa koko sävellyksen osan kestävä tauko merkitään termillä tacet.
10 tahdin pituinen tauko
Taukomerkit

Nuottiarvoja vastaavia taukoja kuvaavat merkit ovat vasemmalta lukien: neloiskokotauko (neljä kertaa kokonuotin mittainen tauko), kaksoiskokotauko, kokotauko, puolitauko, neljäsosatauko, kahdeksasosatauko, kuudestoistaosatauko sekä kolmaskymmeneskahdesosatauko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tauko Wikimedia Commonsissa
| n k Nuottikirjoitus |
| --- | --- | --- |
| Nuotit |  etumerkit  nuotti  sävel  tauko  |  |
| Nuottiviivasto |  al fine  da capo  dal segno  dynamiikka  kooda  klaavi  sävellaji  tahti  tahtilaji  tempo  |  |
| Keskeistä teoriaa |  harmonia  intervalli  isku  melodia  sävelasteikko  sointu  teema  transponointi  |  |
| Muuta |  mensuraalinotaatio  musiikkitermejä  nuotinnus  partituuri  tabulatuuri  |  |
Tavoitehinta

Tavoitehinta on tuotteen projektinhallinnassa käytettävä termi, jolla tarkoitetaan suunnitteluvaiheessa tuotteelle määritettävää hintaa. Lähtökohtana suunnittelussa on tuotteelle tavoiteltu menekki. Tavoitehinnan perusteella arvioidaan projektin kustannustekijöiden vaikutuksia projektin kannattavuuden kannalta.
Sijoittamisessa tavoitehinnalla tarkoitetaan hintaa, jolla sijoittaja haluaa myydä omistuksensa. Se voi olla myös hinta, jonka sijoittaja on valmis maksamaan sijoituskohteesta.
Rakentamisessa tavoitehinnalla kuvataan suunnitteluvaiheessa tai tavoitehintaurakassa asetettua kattohintaa.
Sijoitustutkijoiden antamien tavoitehintojen luotettavuuden historia

Kim Lindströmin mukaan 1999 ja 2000 luvuilla sijoitustutkijoiden antamat tavoitehinnat olivat Soneran yliarvostetusta osakkeesta erittäin optimistisia ja antavat hyvän kuvan tuon ajan pilvilinnojen rakentelusta.
Pyrrha (kaupunki)

| Pyrrha> Πύρρα.Sijainti |
| --- | --- |
 Pyrrha
Koordinaatit:  39°9′24″N, 26°17′12″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Achladerí, Polichnítos, Lesbos, Pohjois-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Lesbos, Aiolis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyrrha (m.kreik. Πύρρα; myös Pyrra) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Lesboksen saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren keskiosissa kaupungin mukaan ”Pyrrhan Euripoksena” tunnetun Kallonínlahden itärannalla, lähellä nykyistä Achladerín kylää.
Pyrrha oli lesboslaisen pentapoliin jäsen eli yksi saaren viidestä merkittävimmästä kaupungista (muut olivat Mytilene, Methymna, Eresos ja Antissa). Peloponnesolaissodan aikaan vuonna 428 eaa. Pyrrha liittyi Mytilenen kapinaan Ateenan valtaa vastaan, mutta Ateena valtasi sen Pakheen johdolla. Pyrrha ei ollut olemassa enää Strabonin aikaan ajanlaskun alun tienoilla. Plinius vanhemman mukaan kaupunki olisi uponnut mereen maanjäristyksen seurauksena.
Pyrrhan akropoliilla eli linnavuorella on joitakin muurien sekä muiden rakennusten jäänteitä. Noin viisi kilometriä kaupungista pohjoiseen sijaitsi lesboslaisen pentapoliin yhteinen Zeuksen ja Heran pyhäkköalue, joka tunnetaan nykyisin Mésan pyhäkköalueena. Kaupungista oli kotoisin muun muassa filosofi Menedemos (n. 350 eaa.).
FS Taureau (1865)

| Taureau |
| --- | --- |
 Piirros aluksesta

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Toulon
Kölinlasku:  lokakuu 1863
Laskettu vesille:  10. kesäkuuta 1865
Palveluskäyttöön:  elokuu 1866
Poistui palveluskäytöstä:  1896
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 433 t
Pituus:  60,00 m (vesiraja)
Leveys:  14,78 m
Syväys:  5,40 m
Koneteho:  1 790 ihp
Nopeus:  12,5 solmua
Miehistöä:  132
Aseistus
Aseistus:  1 × 24 cm Mle 1864 tai Mle 1866 -tykki
Taureau oli Ranskan laivaston vuonna 1865 vesillelaskettu puurunkoinen Henri Dupuy de Lômen erityisesti törmäämään suunnittelema alus.
Valmistus

Alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin loka-marraskuussa 1863. Alus laskettiin vesille 10. kesäkuuta 1865 ja se otettiin palvelukseen elokuussa 1866.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1896.
Tarvasjoki

| Tarvasjoki> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Lieto |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°35′00″N, 022°44′15″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Loimaan seutukunta
Kuntanumero:  838
Hallinnollinen keskus:  Tarvasjoen kirkonkylä
Perustettu:  1869
Kuntaliitokset:  Osa Liedosta (1924)
Liitetty:  2015
– liitoskunnat:  Lieto Tarvasjoki
– syntynyt kunta:  Lieto
Pinta-ala:  102,40 km²  (1.1.2014)
– maa:  101,96 km²
– sisävesi:  0,44 km²
Väkiluku:  1 968   (31.12.2014)
– väestötiheys:  19,3 as./km² (31.12.2014)
Tarvasjoki on Suomen entinen kunta Varsinais-Suomen maakunnassa. Vuoden 2015 alusta se on osa Lietoa. Ennen kuntaliitosta Tarvasjoella asui 1 968 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 102,40 km2, josta 0,44 km2 oli vesistöjä.
Tarvasjoen naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Aura, Lieto, Marttila, Paimio ja Pöytyä, johon vuonna 2005 liitettiin Tarvasjokeen pohjoisessa rajoittunut Karinainen.
12. kesäkuuta 2014 valtioneuvosto teki vuoden 2013 kuntarakennelakiin perustuen päätöksen Tarvasjoen liittämisestä naapurikuntaansa Lietoon. Liitos astui voimaan 1. tammikuuta 2015.