stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saburō Sakai
Kirjallisuutta

Sakai, Saburo: Samurai: Japanilaisen hävittäjälentäjän muistelmat.  ((Samurai!, 1957.) Tekijän avustajina Martin Caidin ja Fred Saito. Suomentanut Toivo J. Kivilahti)  Porvoo:  WSOY, 1958.
Sakaida, Henry: Japanin laivaston ilmavoimien ässät 1937-1945, Osprey, 2002, ISBN 952-5186-25-3
Aiheesta muualla

New York Times -lehden muistokirjoitus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Warbird's Forumin haastattelu (englanniksi)
http://www.mishalov.com/Sakai.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.acesofww2.com/japan/aces/sakai/
http://www.century-of-flight.net/Aviation%20history/WW2/aces/Saburo%20Sakai.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.j-aircraft.com/research/stories/b32.html
Saburō Sakai haavoittuneena
Kaija Salonen-Kakkuri

Katri Inkeri (Kaija) Salonen-Kakkuri (25. marraskuuta 1915 Viipuri – 16. syyskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen pianisti.
Salonen-Kakkuri opiskeli vuosina 1926–1936 Viipurin musiikkiopistossa Eleonore Friskin ja vuosina 1938–1942 Sibelius-Akatemiassa Kerttu Bernhardin johdolla. Salonen-Kakkuri esiintyi konserttisäestäjänä jo vuodesta 1936, mutta piti ensimmäisen oman konserttinsa Helsingissä vuonna 1942. Sittemmin hän konsertoi eri puolilla Suomea ja esiintyi myös orkesterisolistina. Vuosina 1946–1974 Salonen-Kakkuri työskenteli Sibelius-Akatemiassa opettajana ja säestäjänä.
Hän sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen.
Salkolanjärvi

| Salkolanjärvi |
| --- | --- |
 Jäätynyt Salkolanjärvi helmikuussa 2020.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Varsinais-Suomi, uusimaa
Kunnat:  Somero (Somerniemi) Lohja (Pusula)
Koordinaatit:  60°37′46″N, 23°51′56″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Turpoonjoen valuma-alue (35.98)
Laskujoki:  Taipaleenoja 
Järvinumero:  35.983.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,6 m 
Rantaviiva:  11,007 km 
Pinta-ala:  2,7065 km² 
Suurin syvyys:  13,1 m 
Valuma-alue:  12,78 km² 
 fiSalkolanjärvi 
Salkolanjärvi on pääosin Varsinais-Suomen maakunnassa Somerniemellä Somerolla sijaitseva järvi, josta pieni osa ulottuu Uudenmaan maakuntaan Pusulan Kärkölässä Lohjalla. Järvi laskee alkujaan puutavaran uittoa varten kaivetun Taipaleenojan kautta pääosin Liesjärveen Tammelassa ja kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Salkolanjärven valuma-alueen suuruus on 13 km², josta järven osuus on 21 %. Valuma-alueeseen kuuluu vain kaksi muuta järveä. Valuma-alueesta  noin 92 % on metsämaata. Peltoa ja niittyä on noin 3 %. Järven rannalla on Somerniemen Salkolan kylä, ja järven pohjoispuolitse kulkee valtatie 2.
Maantiede

Järven pinta-ala on 271 hehtaaria, pituus 3,3 kilometriä ja leveys 1,2 kilometriä. Siihen laskee 16 metsäojaa, joista yksi tuo Hullulammin ja Mustalammin vedet. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkunsa 550 metriä pitkä Taipaleenoja Liesjärveen.
Järven rantaviiva on 11 kilometriä pitkä, ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven laskuojan puoleinen pääty rajautuu vasten poikittaista harjua, jota valtatie 2 hyödyntää alustanaan. Rannoille on rakennettu runsaasti loma-asuntoja, joille johtaa tiet valtatieltä 2. Länsirannalla on Somerniemeen kuulunut Salkolan kylä. Someron ja Lohjan välinen raja kulkee järven itäpuolella järven pituussuunnassa ja ylittää hien järveä valtatien lähellä. Näin järvestä 2 prosenttia ja valuma-alueesta 46 prosenttia kuuluu Lohjaan.
Virkistys

Valtatien varressa toimi aikanaan Salkolan motelli ja samassa yhteydessä on harjun rinteessä Someron kaupungin uimaranta.
Historia

Järven nimi on aiemmin ollut "Punjärvi", mutta järveä on kutsuttu Salkolanjärveksi ainakin 1600-luvulta lähtien. Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Salkola Träsk" ja sen länsirannalla oli tuolloin neljän talon Salkolan kylä. Järven vanha, luontainen lasku-uoma, joka näkyy Kalmbergin kartassa ja sen pohjana olleessa Salkolan kylän isonjaon kartassa vuodelta 1795, laski nykyisen valtatien kummankin puolen mutkitellen pohjoiseen Honkolansuon poikki ja yhtyi Lehesjokeen nykyisen valtatien 2 kohdalla. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä oli "Salkolanjärvi". Tähän karttaan on tukinuittoa helpottamaan 1800-luvulla kaivettu Taipaleenoja merkitty suorana ojana ja järven vanhaa lasku-uomaa ei enää ole piirretty näkyviin. Järven vanhan, Lehesjokeen yhtyvän lasku-uoman ennallistamista on kaavailtu.
Matti Salo

Matti Salo vuonna 1960 nuoren veljentyttärensä kanssa.
Matti Antero Salo (12. joulukuuta 1933 Tampere – 1. joulukuuta 2017 Espoo) oli suomalainen elokuvakriitikko ja -tutkija. Hän työskenteli Suomen elokuva-arkistossa (Kavi) vuoteen 1998, jolloin hän jäi eläkkeelle. Elokuva-arvostelijana hän kirjoitti 1950-luvulta alkaen kritiikkiä Suomen Sosialidemokraattiin ja Päivän Sanomiin ja myöhemmin muun muassa Helsingin Sanomiin.
Salo valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1963. Hänen pro gradunsa aihe oli Joseph Conradin poliittiset romaanit, ja hän jatkoi samasta aiheesta teoksessaan Viitta ja tikari: Johdatus poliittiseen jännityselokuvaan. Salo jatkoi opintojaan Brandeisin yliopistossa Yhdysvalloissa 1966–1967. Hän kuului suomalaisen akateemisen elokuvantutkimuksen pioneereihin, sillä hän alkoi 1960-luvun lopulla luennoida elokuvasta opinahjossaan Helsingin yliopistossa.
Salo menehtyi 83-vuotiaana Espoossa. Hänet on haudattu Gräsan uurnalehtoon Espooseen.
Teokset

Seinä vastassa: Johdatus Hollywoodin mustan elokuvan, film noirin, lähteille.  (Suomen elokuva-arkisto B)  Helsinki:  Valtion painatuskeskus, 1982.  ISBN 951-859-171-7
Joseph Losey – vainottu muukalainen. Like kustannus, 1989. ISBN 951-8929-04-1
Musta käytävä: Abraham Polonskyn pitkä vaellus. Esipuhe Abraham Polonsky. Suomen elokuva-arkisto: VAPK-kustannus, 1991. ISBN 951-37-0576-5
Hiljaiset sankarit (The brave ones): Käsikirjoituksen tekijät Hollywoodin mustalla listalla. Suomen elokuva-arkisto & Painatuskeskus, 1994. ISBN 951-37-1244-3
Viitta ja tikari: Johdatus poliittiseen jännityselokuvaan.  Helsinki:  Like, 2015.  ISBN 978-952-01-1214-1
Raimo K. R. Salokangas

Raimo K. R. Salokangas (s. 12. syyskuuta 1944) on suomalainen psykiatri ja emeritusprofessori. Hän on ollut Turun yliopiston psykiatrian professori ja Turun yliopiston psykiatrian klinikan ylilääkäri.
Teokset

Kirjailijan kieli ja mieli : Lauri Viidan elämä sairauden valossa Psychiatria Fennica, 2012. ISBN 978-952-5166-20-0
Aleksis Kiven elämä ja sairaudet. Psykiatrian tutkimussäätiö 2018.  ISBN 978-952-5166-28-6
Tuula Salo

| Tuula Salo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. helmikuuta 1958 (ikä 67) Jyväskylä
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  suupatologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oulun yliopisto (HLL 1983, HLT 1985)
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Oulun yliopisto
Tunnetut työt:  Myogel
Aiheesta muualla
Tuula Salo Tuhat-tutkijaportaalissa
Tuula Anneli Salo (o.s. Viitanen; s. 18. helmikuuta 1958 Jyväskylä) on suomalainen hammaslääketieteen tohtori, joka toimii Helsingin ja Oulun yliopistojen suupatologian professorina.
Salo tuli ylioppilaaksi Jyväskylän normaalikoulusta vuonna 1977. Hän valmistui Oulun yliopistosta hammaslääkäriksi (HLL 1983) ja väitteli vuonna 1985 Oulun yliopistossa syövän tyvikalvoja pilkkovasta entsyymistä (HLT 1985). Hänen englanninkielinen  väitöskirjansa oli otsikoitu Basement membrane (type IV) collagen specific collagenase : purification, characterization and association with cellular proliferation and transformation. Suupatologian erikoispätevyyden hän sai 1997.
Hänet nimitettiin Oulun yliopiston apulaisprofessoriksi 1998. Hän toimi useissa opetus- ja tutkijatehtävissä, ja oli ulkomaillakin vierailevana tutkijana (Los Angeles, USA 1986–1987; Birmingham, Alabama 1990; ja Vancouver, Kanada 1995–1996). Oulun yliopiston professoriksi Salo nimitettiin vuonna 2004. Vuonna 2017 hän sai professuurin myös Helsingin yliopistosta.
Hän on kehittänyt ihmisen syöpäsolujen kasvutavan ja aggressiivisuuden testaamiseen sopivaa, kohdun lihaskasvaimista valmistettua myoomageeliä.
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Salo on ollut vuodesta 2010.
Salo on kertonut julkisuudessa, että hänellä on lukihäiriö, joka vaikeuttaa työntekoakin. Hän tajusi sen ollessaan jo työelämässä.
Salon puoliso oli aiemmin virkaatekevä professori Heikki Salo ja vuodesta 2002 lähtien professori Leo Tjäderhane.
Aiheesta muualla

Tuula Salo. University of Helsinki. Oral and maxillofacial diseases, Clinicum (englanniksi) (researchgate.net)
Salo Tuula. Oral cancer research group (englanniksi) (oulu.fi)
Tuula Salon Google Scholar-profiili (jostain syystä sähköposti ja kampus osoittaa Brasiliaan) (englanniksi) (google.com)
T. Sorsa, L. Tjäderhane, T. Salo: Matrix metalloproteinases (MMPs) in oral diseases (DOI  https://doi.org/10.1111/j.1601-0825.2004.01038.x)+Oral Diseases, 10 (6): 311-318. 5.11.2004. Viitattu 6.4.2019. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  ORCID
Irja Salla

| Irja Salla> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Taju Birgitta Tiara Sallinen
Syntynyt: 5. tammikuuta 1912 Sortavala
Kuollut: 27. syyskuuta 1966 (54 vuotta) Sipoo
Kirjailija
Salanimi: Irja Salla
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Taju Birgitta Tiara Sallinen, tunnettu paremmin kirjailijanimellään Irja Salla, (5. tammikuuta 1912 Sortavala – 27. syyskuuta 1966 Sipoo) oli suomalainen kirjailija. Hän oli sotavuosina suosittu, mutta jäi sitten unohduksiin.
Teokset

Kaksi tietä (romaani, 1939).
Romaanitrilogia Liisa-Beatan tarina :
Lisa-Beata (1940).
Kohtalon päivä (1942).
Unissakävijä (1943).
Rakkautta raunioilla (matkapäiväkirja Saksan-matkalta, 1944).
Hävityksen keskellä. Rakkautta raunioilla II (1947).
Lisa-Beatan tarina -trilogia yhteisniteenä (1952).
Isä ja minä, Muistelma Tyko Sallisesta (muistelma, 1957).
Kootut teokset 1−5 (1967)
Wien. Café Westbahnhof, teoksessa: Kadonnutta kahvilaa etsimässä, toim. Eero Balk ja Tapani Kärkkäinen. Helsinki: Otava 2000 ISBN 951-1-15972-0
Palkinnot

Valtion kirjallisuuspalkinto 1943
Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinto 1945
Aiheesta muualla

"Rakkautta raunioilla" - Seikkailijatar Irja Sallan unohdettu matkakuvaus Saksasta 1943-44 (Esoteerinen maantiede ja periferiaterapia 9.1.2011)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Markku Salomaa

Markku Salomaa (1954 Forssa – 30. huhtikuuta 2024) oli suomalainen valtiotieteen tohtori, päätoimittaja ja sotahistorioitsija.
Salomaa opiskeli Tampereen yliopistossa lehdistöoppia ja taloushallintoa. Hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi 1992 Helsingin yliopistossa aiheenaan suomalaiset Neuvostoliitossa koulutuksensa saaneet punaupseerit. Salomaa oli tutkijana Tampereen yliopistossa ja Leicesterin yliopistossa sekä Suomen Akatemiassa. Hän oli Itä-Suomen yliopiston sotahistorian dosentti ja Ulkopolitiikan tutkimuksen säätiön johtaja. Salomaa työskenteli myös uutistoimittajana Ilta-Sanomissa, päätoimittajana yli 20 vuoden ajan Rakennusliiton Rakentaja-lehdessä ja puoli vuotta 2007–2008 Turun Sanomissa ennen kuin hänet erotettiin alkoholiongelmansa takia.
Salomaa kannatti Suomen liittymistä Natoon mutta ehdotti myös vaihtoehtona kahdenvälisen puolustussopimuksen tekemistä Yhdysvaltojen kanssa, missä tapauksessa Suomi olisi hänen mukaansa voinut luopua omista meri- ja ilmavoimistaan.
Teoksia

Salomaa, Markku ; Koskinen, Sirpa: Ay-liike ja ay-lehti : Rakentaja – rakennustyöläisten äänenkannattaja : lukijatutkimus.  (Julkaisusarja 1986, nro 2)  Helsinki:  Rakennustyöläisten liitto, tiedotusosasto, 1985.
Punaupseerit.  (Helsingin yliopistossa hyväksytty väitöskirja)  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-17445-9
Teräksenkovaa politiikkaa : läntisiä arvioita Venäjän sotilaspolitiikan suunnasta.  (Ulkopoliittisen instituutin julkaisuja nro 3)  Helsinki:  Gaudeamus, 1995.  ISBN 951-662-632-7
Erikoisjoukot iskevät ensimmäisinä.  Jyväskylä:  Docendo.  ISBN 978-952-291-132-2
Puhutaan Natosta.  Jyväskylä:  Docendo, 2015.  ISBN 978-952-291-129-2
Kylmän sodan toinen erä.  Jyväskylä:  Docendo, 2015.  ISBN 978-952-291-176-6
Suvorov, Aleksander: Voittamisen taito : venäläisen sotataidon klassikko.  (sis. Aimo Ruusunen ; Markku Salomaa: Aleksander Suvorov historiallisena henkilönä & Markku Salomaa: Suvorovin merkitys venäläiselle sotatieteelle)  Jyväskylä:  Docendo, 2015.  ISBN 978-952-29117-4-2
Punaupseerien nousu ja tuho. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-32381-5
Hiski Salomaa : vapauden kaiho.  Helsinki:  Lector, 2020.  ISBN 978-952-73223-4-5
Sivilisaatioiden sota.  Helsinki:  Lector, 2020.  ISBN 978-952-73223-7-6
Tarza : pasifistin odysseia voimapolitiikan maailmassa.  Helsinki:  Lector, 2021.  ISBN 978-952-73224-8-2
Sif Ruud

Sif Ruud vuonna 1962
Sif Einarsdotter Ruud Fallde (6. toukokuuta 1916 Tukholma – 15. elokuuta 2011 Tukholma) oli ruotsalainen Guldbagge-palkittu näyttelijä. Hän pääsi Dramateniin vuonna 1953. Hän sai tunnustusta muun muassa Madam Flodin roolista televisiosarjassa Hemsöborna 1960-luvulla.
Sif Ruud solmi ensimmäisen avioliittonsa käsikirjoittaja Sune Bergströmin kanssa ja sai ensimmäisen lapsensa vuonna 1944. Avioliitto päättyi eroon, ja vuonna 1954 Ruud meni uusiin naimisiin Per-Olof Fallden (k. 2007) kanssa. Tästä liitosta syntyi kaksi lasta. Ruudille myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2000.
Elokuvia

Möte med livet (1952)
Mansikkapaikka (1957)
Den kära leken (1959)
Naapurirakkautta (1960)
Kielot kuiskaavat kuolemaa (1961)
Valkoisen naisen arvoitus (1962)
Kourallinen rakkautta (1974)
Paratiisitori (1977)
Loma Kreikassa (1978)
Pensionaatti Oskar (1995)
Att stjäla en tjuv (1996)
Aiheesta muualla

Sif Ruud Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Sif Ruud
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef 
Käännös suomeksi
Kustaa Salminen

Kustaa Vilhelm Salminen (16. syyskuuta 1885 Paattinen – 6. syyskuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen maalari, joka toimi Suomen sisällissodan aikana punakaartin Satakunnan rintaman päällikkönä maaliskuussa 1918. Hän aiheutti Tampereen taistelun taistelun aikana vahingossa Tampereen esikunnan räjähdysonnettomuuden, jossa kaupungin  puolustusta johtanut punapäällikkö Hugo Salmela sai surmansa.
Elämä > Varhaiset vuodet

Salminen syntyi Paattisissa ja varttui Paraisten Malmilla. Hänen isänsä oli maanviljelijä, myöhemmin perheellä oli ajuriliike. Salminen muutti 16-vuotiaana Turkuun, ryhtyi maalariksi, liittyi 17-vuotiaana maalarien ammattiliittoon ja toimi työpaikkansa luottamusmiehenä. Vuonna 1908 hän meni naimisiin Kemiöstä kotoisin olleen ruotsinkielisen Laina Sinisalon (synt. Söderholm) kanssa ja he muuttivat Helsinkiin. Salminen kuului urheiluseura Helsingin Jyryyn.
Elämä > Punakaartissa ennen sisällissotaa

Salminen liittyi vuonna 1917 silloisen työpaikkansa Katajanokan sotasataman työntekijöiden perustamaan punakaartiin eli niin sanottuun Portun pataljoonaan. Hänet valittiin marraskuun 1917 yleislakon aikana Helsingin työväen järjestyskaartin komppanianpäälliköksi ja hän piti jonkin aikaa valtaa kaartilaisten valtaamalla Kaivohuoneella. Marraskuun lopussa Salmisesta tuli koko Helsingin järjestyskaartin päällikkö. Hän kuului Helsingin järjestyskaartin kolmimiehiseen lähetystöön, joka vieraili 26. marraskuuta sosiaalidemokraattien ylimääräisessä puoluekokouksessa, ja käytti siellä puheenvuoron lähetystön nimissä. Hän myös edusti Helsingin kaartia Tampereella joulukuussa pidetyssä järjestyskaartien valtakunnallisessa kokouksessa. Salminen jatkoi Helsingin punakaartin päällikkönä sisällissodan puhkeamiseen asti.  Hän allekirjoitti 27. tammikuuta 1918 punakaartien ylipäällikön Ali Aaltosen antaman liikekannallepanokäskyn yhdessä Armas Toivosen kanssa.
Mikko Salmi

Mikko Salmi vuonna 2015.
Mikko Salmi (s. 30. elokuuta 1975 Ylitornio) on suomalainen poliitikko, journalisti, muusikko ja pappi.
Ura

Salmi valmistui ylioppilaaksi Puolalanmäen lukiosta vuonna 1994 ja teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2000. Opiskeluaikanaan Salmi oli Turun kaupunginteatterissa nuorisomusikaali Flyin`Jay´n pääroolissa vuosina 1995–1996. Vuosina 2000–2002 hän työskenteli nuorisosihteerinä Nuorten Keskus ry:ssä ja vuosina 2002–2007 Töölön seurakunnan pastorina. Hän perusti Pop-messun, jota on järjestetty Töölön seurakunnassa keväästä 2005 lähtien.
Salmi tuli julkisuuteen voittamalla vuoden 2003 Golden Stars -kilpailun Seinäjoen Tangomarkkinoilla. Vuonna 2005 hän julkaisi ensimmäisen levynsä Jyviä ja pakanoita. Vuosina 2005–2006 Salmi juonsi Subtv:llä Tunnustusten yö -keskusteluohjelmaa. Vuosina 2008–2015 Salmi juonsi Toivon päivä -lähetystä Radio Deissä. Marraskuussa 2007 ilmestyi Salmen tuottama ja Edel Records Finlandin julkaisema Suomen ensimmäinen Virsikaraoke-DVD. Salmi tuotti toukokuussa 2008 julkaistun Veisukaraoke-DVD:n. Salmen toinen sooloalbumi Jeesuksen ikäinen mies julkaistiin lokakuussa 2009.
Mikko Salmi on ollut kolumnistina Kalevassa, Oulu-lehdessä, Sanassa ja Vantaan Laurissa. Vuonna 2013 Salmi oli Oulun seurakuntayhtymän digitaalisen viestintäyksikön Rauhan aseman toimituspäällikkönä. Vuosina 2012–2016 Salmi toimi viestintäalan yrittäjänä Sielun Soundi -nimisen yrityksensä kautta. Vuosina 2016–2018 hän toimi Demokraattia julkaisevan Kustannus Oy Demokraatin toimitusjohtajana. Mikko Salmi oli SDP:n pää-äänenkannattajan  Demokraatin päätoimittajana syyskuusta 2015 maaliskuun loppuun 2019.
Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Salmi valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon SDP:n listalta. Salmi sai vaaleissa 812 ääntä. Hän oli SDP:n ehdokkaana kevään 2015 eduskuntavaaleissa. Äänisaalis oli 3 008 ääntä.  Salmi oli ehdolla SDP:n puoluesihteeriksi helmikuun puoluekokouksessa vuonna 2017. Vuosina 2012–2015 Salmi toimi Oulun kaupunginhallituksen jäsenenä. Hänet valittiin kuntavaaleissa 2017 uudestaan Oulun kaupunginvaltuustoon 480 äänellä.
Salmi hakeutui Oulun kaupunginjohtajaksi vuonna 2022. Hän pääsi hakuprosessissa kolmen parhaan joukkoon.
Salmi oli 2023 eduskuntavaaleissa ehdokkaana Oulun vaalipiirissä SDP:n listalta. Hän sai 1 368 ääntä eikä tullut valituksi.
Salmi on toiminut myös Oulun kaupungin viestintäjohtajana. Hän on saanut tehtävässä toimiessaan kaksi varoitusta: vuonna 2019 epäasiallisesta toiminnasta sekä vuonna 2024 kaupungin linjausten vastaisesta toiminnasta. Joulukuussa 2024 syntyi uusi mediakohu Salmen kielenkäytöstä ja kritiikistä paikallista yrittäjää kohtaan, minkä jälkeen Salmi irtisanoutui. Irtisanoutumisen jälkeen Oulun kaupunki ilmoitti tekevänsä Salmesta rikosilmoituksen, sillä kaupunki epäilee hänen laskuttaneen kaupungilta kuluja määräyksien vastaisesti.
Yksityiselämä

Mikko Salmi on Oulun hiippakunnan emerituspiispan Samuel Salmen poika. Hänellä on kolme lasta, joista yksi on jo aikuinen.
Teokset

Päivän Salmi. Aurinko Kustannus 2008. ISBN 978-951-618-972-0.
Hunsvotin evankeliumi. Kirjapaja 2014. ISBN 978-952-288-170-0.
Aiheesta muualla

Mikko Salmen sivusto
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Salmisaari

| Salmisaari> Sundholmen |
| --- | --- |
 Tammasaarenlaiturin toimistotaloja
Kaupunki:  Helsinki
Osa-alueet:  osa Ruoholahden osa-aluetta
Postinumero(t):  00180
Lähialueet:  Kotkavuori, Lapinlahti, Jätkäsaari
Salmisaari (ruots. Sundholmen) on Helsingin alue, joka kuuluu Länsisataman kaupunginosan Ruoholahden osa-alueeseen.
Salmisaari (aikaisemmin nimeltään Tammasaari, ruots. Märrholmen) sijaitsee Helsinginniemen länsipuolella. Se liitettiin Länsisataman varhaisaikoina maantäytön avulla kiinteäksi osaksi kantakaupunkia. Salmisaaren pienalue on saanut nimensä tästä saaresta.
Historiaa

Vielä 1900-luvun alussa Salmisaari oli kalastajien ja kesäasukkaiden asuttama saari, kunnes sen ja Helsinginniemen välinen salmi täytettiin ja Salmisaaresta tuli osa mannerta. Salmisaaren teollistuminen alkoi 1930-luvulla, kun kieltolain kumoamisen myötä syntyi Oy Alkoholiliike Ab. Sille tarvittiin tuotantotiloja, ja paikaksi valikoitui Salmisaari. Vuonna 1940 valmistunut Salmisaarentalo Lauttasaaren sillan pielessä toimi pitkään Alkon pääkonttorina, ja vieressä oli alkoholijuomien tuotantotiloja. Alkosta eriytetty Altia piti Salmisaarentalossa pääkonttoriaan vuoteen 2004 saakka, kunnes talosta tuli Helsingin oikeustalo. 1930-luvun lopulla Alkoholiliikkeen rakennusten eteläpuolelle rakennettiin Suomen Kaapelitehtaan rakennus, joka nyt tunnetaan Kaapelitehdas-kulttuurikeskuksena. Vuodesta 1953 lähtien Salmisaaressa on toiminut Helsingin Energian omistama Salmisaaren voimalaitos.
Uudisrakentaminen

Salmisaaren entisen voimalan hiilivarastoalueelle Länsiväylän välittömään läheisyyteen on rakennettu muun muassa eläkevakuutusyhtiö Varman toimitalo (arkkitehtitoimisto Tuomo Siitonen, 2009), muita toimistotiloja ja liikuntatalo. Ne kaikki noudattavat alkuperäisten teollisuusrakennusten punatiilistä julkisivutyyliä.
 Alueella sijaitsee myös Wärtsilän pääkonttori. Tanssin talo valmistui Kaapelitehtaan yhteyteen vuonna 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salmisaari Wikimedia Commonsissa
Varman Salmisaareen rakennuttama toimitilakokonaisuus (Arkistoitu – Internet Archive)
Kauppila, Olli: Viinejä ja väkeviä. Salmisaaren tehtaan 50-vuotishistoriikki. Helsinki 1990. ISBN 9518913358.
Salmisaaren voimalaitos nähtynä Lapinlahden sillalta.
Uudisrakennuksia teollisuusalueella
Antti Salminen

| Antti Salminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. syyskuuta 1983 (ikä 41) Tampere
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Palkinnot
 Kalevi Jäntin palkinto 2014   Tähtivaeltaja-palkinto 2015 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Antti Eemeli Salminen (s. 19. syyskuuta 1983 Tampere) on suomalainen filosofi, runoilija, tietokirjailija ja kirjallisuudentutkija. Hän on toiminut Niin & näin -lehden toisena päätoimittajana vuodesta 2010. Salminen on myös osa-aikainen vieraileva professori Taideyliopiston kirjoittamisen maisteriohjelmassa.
Elämä ja ura

Keväällä 2001 Salminen voitti HumArt-kustannuksen runokilpailun, jonka myötä häneltä julkaistiin runokokoelma Jälkikuvia tomussa. Salminen kävi vielä tuolloin Tampereen klassillista lukiota, josta hän valmistui ylioppilaaksi keväällä 2003. Hän aloitti yleisen kirjallisuustieteen opinnot Tampereen yliopistossa jo abiturienttina syksyllä 2002 ja valmistui maisteriksi keväällä 2006. Tohtoriksi Salminen väitteli syksyllä 2010 Paul Celanin poetiikasta.
Salminen on Tampereen yliopiston yleisen kirjallisuustieteen dosentti, erikoisalanaan kirjallisuudenfilosofia.lähde? Hän suoritti siviilipalveluksensa Tampereen yliopiston julkaisemassa Aikalainen-lehdessä vuonna 2005 ja on toiminut lehden toimittajana ja päätoimittajana. Salminen on ottanut kantaa yliopistomaailman muutoksiin ja julkaisi vuonna 2010 Juha Suorannan ja Tere Vadénin kanssa aihetta käsittelevän teoksen Tuleva yliopisto. Vuonna 2013 Salminen ja Tere Vadén julkaisivat pohdiskelevan teoksen Energia ja kokemus.
Vuonna 2013 ilmestyi Salmisen toinen runokokoelma Nollankuori ja vuonna 2014 esikoisromaani Lomonosovin moottori, joka sai Kalevi Jäntin palkinnon sekä Tähtivaeltaja-palkinnon.