stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mithridates VI
Kolmas Mithridateen sota > Kuolema

Vuoden 65 eaa. keväällä Mithridates pakeni Taurien Khersonesokselle, jossa hänen poikansa Makhares vielä hallitsi, ja alkoi taas koota joukkoja ja varustaa kaupunkejaan. Pian eräs varuskunta alkoi kuitenkin kapinoida. Mithridateen poika Farnakes II käytti tilannetta hyväkseen ja syrjäytti isänsä. Syrjäytetty Mithridates kuoli tämän jälkeen joko oman käden kautta tai jonkun avustamana.
Dion Kassios kertoo, että Mithridates pelkäsi joutuvansa vangiksi ja yritti siksi itsemurhaa. Hän surmasi vaimonsa ja lapsensa myrkyllä, mutta häneen itseensä sama myrkky ei tehonnut, koska hän oli koko ikänsä nauttinut vastamyrkkyjä. Sen jälkeen Mithridates yritti tappaa itsensä miekalla, mutta ei onnistunut vanhuuden ja vastoinkäymisten heikentämänä. Lopulta eräät sotilaat surmasivat hänet miekoin ja keihäin.lähde?
Historioitsija Florus kertoo Mithridateen yrittäneen tappaa itsensä myrkyllä, mutta epäonnistuttuaan tappaneen itsensä miekalla. Aulus Gellius mainitsee Attikan öitä -teoksessaan Mithridateen tehneen itsemurhan, kun taas Appianus kertoo Mithridateen yrittäneen ensin myrkkyjä, mutta epäonnistuttuaan pyytäneen erään kelttiläisen sotilaan tappamaan itsensä.
Appianuksen mukaan Farnakes lähetti isänsä ruumiin Pompeiuksen luokse Sinopeen. Pompeius maksoi Mithridateen hautajaiskulut ja määräsi ruumiin haudattavaksi Sinopessa sijainneeseen hautakammioon, jonne muutkin Pontoksen kuninkaat oli haudattu.
Appianos kertoo Mithridateen sotia käsittelevässä teoksessaan myös Mithridateen viimeisistä suunnitelmista. Mithridates käytti vähäisiä voimavarojaan varustaakseen viimeisiä tukikohtiaan. Appianoksen versiota sekoittaa kuitenkin kertomus, jonka mukaan Mithridates olisi aikonut marssia 36 000 sotilaan kanssa Tonavalle ja sieltä Italiaan Alppien solien kautta. Mithridates olisi pyytänyt aluksi skyyttejä mukaan sotaretkelle, mutta heidän kieltäydyttyään hän olisi ottanut yhteyttä eräisiin salaperäisiin keltteihin, jotka asuivat kaukaisessa maassa ja jotka olivat jo kauan olleet Mithridateen liittolaisia. Pompeiusta syytettiinkin siitä, että hän myöhemmin hyökkäsi Nabatean kimppuun, vaikka Mithridates olisi ollut samalla hetkellä hyökkäämässä Roomaan. Kyse on selvästi pelkästä huhusta, jota Pompeiuksen poliittiset vastustajat käyttivät häntä vastaan.
Mithradiitti

Junianus Justinus kertoo, että nuorena Mithridates yritettiin myrkyttää, minkä jälkeen hän nautti säännöllisesti vastamyrkkyjä eri myrkkyihin. Aulus Cornelius Celsus kertoo kirjassaan De Medicina Mithridateen valmistaneen yleisen vastamyrkyn, jonka hän uskoi tehoavan kaikkiin myrkkyihin. Mithridateen kerrotaan valmistaneen tämän mithradiittina tunnetun vastamyrkyn, joka koostui yli 40 eri aineosasta, yhdessä henkilääkärinsä Krateuaksen kanssa. Kerrotaan, että Mithridiates kokeili myrkkyjä ja vastamyrkkyjä orjiin ja rikollisiin. Hän kokeili niitä myös itseensä ja otti vastamyrkkyä joka päivä.
Celsuksen mainitsema vastamyrkky sisälsi muun muassa palsamipietaryrttiä, rohtokalmojuurta, akasian mehua, kardemummaa, anisruohoa, kuivattuja ruusun lehtiä, persiljaa, kassiakanelia, myrkkyraiheinää, pitkäpippuria, ambrapuiden pihkaa, olibaanihartsia, mirhaa, porkkanan siemeniä, balsamipuun pihkaa, lutukkaa, raparperin juurta ja sahramia.
Huomiot

↑  Sullan poliittiset viholliset lähettivät Lucius Valerius Flaccuksen johtaman armeijan Traakiaan. Fimbria syrjäytti kuitenkin Flaccuksen ja otti tämän joukot johtoonsa.
Aiheesta muualla

Lauri Hankonen : Negus 2000:n vuoden takaa, Hakkapeliitta, 02.03.1937, nro 9, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Mithridates V | Pontoksen kuningas   | Seuraaja: Farnakes II |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Pontoksen kuninkaan Mithridates VI:n kuva rahassa.
Vähän-Aasian alueet antiikin aikana.
Lucius Cornelius Sulla Felix
Tigranes II:n valtakunta.
Lucius Licinius Lucullus oli vuoden 74 eaa. konsuli.
Gnaeus Pompeius Magnus
Liquid Tension Experiment

| Liquid Tension Experiment |
| --- | --- |

 Liquid Tension Experiment esiintymässä NEARfestillä vuonna 2008.
Tiedot
Toiminnassa:  1997–1999, 2007–2008
Tyylilaji:  progressiivinen metalli, instrumentaalimusiikki progressiivinen rock
Kotipaikka:   New York, Yhdysvallat
Jäsenet:  Tony Levin, basso   John Petrucci, kitara   Mike Portnoy, rummut   Jordan Rudess, kosketinsoittimet  
Levy-yhtiö:  Magna Carta Records  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Liquid Tension Experiment on Yhdysvalloista kotoisin oleva instrumentaalinen, progressiivista metallia esittävä yhtye. Se sai alkunsa vuonna 1997, kun Magna Carta -levy-yhtiön Mike Varney pyysi Dream Theaterin rumpalia Mike Portnoyta kasaamaan superyhtyeen. Lopulta kokoonpanoksi muodostui Portnoy, kitaristi John Petrucci (Dream Theater), kosketinsoittaja Jordan Rudess (Dixie Dregs, nyk. Dream Theater) ja basisti Tony Levin (Yes, King Crimson, Peter Gabriel). Yhtye soitti fuusiojazz-vaikutteista Dream Theaterin tyylistä musiikkia, mutta ilman laulua.
Liquid Tension Experiment on julkaissut kaksi studioalbumia Magna Cartan kautta sekä kolme livealbumia ja CD/DVD-boksin oman levy-yhtiönsä Lazy Tomato Entertainmentin kautta. Yhtyeestä muodostunut Liquid Trio Experiment on myös julkaissut yhden albumin.
Historia > Kokoamisvaikeuksia (1996–1997)

Liquid Tension Experiment sai alkunsa syksyllä vuonna 1996, kun Magna Carta Recordsin Mike Varney ja Pete Morticelli saivat idean luoda progressiivista rockia soittavia superyhtyeitä. He ehdottivat tällaisen yhtyeen perustamista Mike Portnoylle, joka otti tarjouksen vastaan ja rupesi kokoamaan yhtyettä. Kosketinsoittajan paikkaa varten Portnoy otti yhteyttä sekä Jordan Rudessiin että Jens Johanssoniin. Basistin paikkaa hän tarjosi Tony Levinille ja Billy Sheehanille. Rudess ja Levin eivät voineet ottaa tarjousta vastaan muiden kiireiden vuoksi, joten paikan saivat Johansson ja Sheehan. Kitaristin löytäminen osoittautui kuitenkin suureksi ongelmaksi: noin kahdestakymmenestä kitaristista, joihin Portnoy otti yhteyttä, yksikään ei tullut mukaan projektiin joko kiinnostuksen tai ajan puutteen vuoksi. Projekti jouduttiin lopulta hautaamaan, sillä aika loppui muiltakin yhtyeen jäseniltä.
Puoli vuotta myöhemmin Varney ja Morticelli pyysivät Portnoyta yrittämään uudelleen superyhtyeen kokoamista. Aika oli jälleen tiukalla: Portnoyn ensisijaisen yhtyeen Dream Theaterin Falling Into Infinityn julkaisun ja sitä seuraavan kiertueen harjoitusten alkamisen väliin jäi aikaa yksi viikko kappaleiden säveltämiseen ja nauhoittamiseen. Näin ahtaan aikavälin vuoksi Johansson ja Sheehan joutuivat tällä kertaa torjumaan projektin, mutta Rudess ja Levin olivat vapaina ja tulivat mukaan yhtyeeseen. Kitaristin ongelma säilyi kuitenkin yhä, kunnes Portnoyn vaimo Marlene ehdotti Dream Theaterin kitaristia John Petruccia. Portnoy epäröi, sillä hän halusi pitää sivuprojektin täysin erossa Dream Theaterista, mutta muutti lopulta mielensä.
Historia > Ensimmäinen albumi (1997–1998)

Ennen studioon astumista Liquid Tension Experiment kokoontui Portnoyn kotiin aloittamaan sävellystyön. Yhtye, kuten levy-yhtiökin, oli etukäteen huolissaan lyhyestä studioajasta, mutta nämä harjoitukset osoittivat, että yhtye kykeni toimimaan nopeasti. Kokoontumisen aikana kolme ensimmäistä kappaletta, Paradigm Shift, Kindred Spirit, ja Universal Mind saatiin jo suurimmilta osin tehtyä. Muutamia viikkoja myöhemmin 20. syyskuuta 1997 ensimmäisen albumin äänitykset aloitettiin New Yorkin Millbrook Studiosissa. Nauhoitukset saatiin päätökseen jo kuuden päivän kuluttua. Materiaali oli osin sävellettyä, mutta myös suurelta osin improvisoitua. Albumin miksasi seuraavan marraskuun aikana paljon Dream Theaterin kanssa työskennellyt Kevin Shirley. Ensimmäinen albumi Liquid Tension Experiment julkaistiin 10. maaliskuuta 1998.
Historia > Toinen albumi (1998–1999)

Vaikka ensimmäinen albumi ei ollutkaan varsinainen myyntimenestys, Liquid Tension Experiment kokoontui jälleen Millbrook Studiosiin nauhoittamaan toista albumiaan vuoden 1998 lokakuussa. Albumi tehtiin jälleen lyhyessä ajassa luottaen paljon spontaaniin improvisaatioon. Äänitysten aikana John Petruccin oli lähdettävä studiolta tukemaan vaimoaan Renaa heidän kolmannen lapsensa synnytyksessä. Portnoy, Rudess ja Levin jäivät studioon jammailemaan ja äänittivät kahden päivän aikana paljon materiaalia. Osa näistä täysin suunnittelemattomista improvisaatioista päätyi muokatussa muodossa uudelle albumille, ja osa julkaistiin myöhemmin vuonna 2007 Liquid Trio Experiment-nimellä levyllä Spontaneous Combustion alkuperäisessä muodossaan. Yhtyeen erityisen hyvin yhteensopivat musiikilliset mieltymykset johtivat äänitysten loppupuolella siihen, että Portnoy ja Petrucci pyysivät Jordan Rudessia liittymään Dream Theateriin Derek Sherinianin tilalle. Rudess otti tarjouksen vastaan. Liquid Tension Experiment 2:n julkaisun yhteydessä yhtye teki myös muutaman konsertin kiertueen. Konserttien jälkeen Liquid Tension Experiment laitettiin jäihin, sillä nyt jo kolme yhtyeen neljästä jäsenestä kuului Dream Theateriin.
Historia > Odotettu paluu (2008)

Kymmenen vuotta ensimmäisen albumin julkaisun jälkeen Liquid Tension Experiment heräsi jälleen hetkeksi eloon ja teki lyhyen kiertueen Yhdysvalloissa kesäkuussa 2008. Kiertueeseen kuului muun muassa esiintyminen NearFestin pääesiintyjänä. Yhtyeen työskentelylle ominaisesti kiertueen ohjelmiston harjoitteluun jäi vain kaksi päivää. Konserteissa oli varattu aikaa yhtyeen kappaleiden lisäksi myös improvisoidulle osuudelle.
Kiertueelta julkaistiin livealbumi When the Keyboard Breaks: Live in Chicago vuonna 2009. Konsertti oli erikoislaatuinen, koska se oli improvisoitu alusta loppuun. Rudessin kosketinsoitin oli hajonnut kiertuebussissa, ja vika huomattiin vasta lavalla. Varasoitinta ei ollut, joten yhtye ei voinut soittaa kappaleitaan. Rudess poistui lavalta selvittämään ongelmaa sillä aikaa, kun yhtyeen muut jäsenet jäivät improvisoimaan lavalle. Albumi julkaistiin nimellä Liquid Trio Experiment 2 yhtyeen oman levy-yhtiön Lazy Tomato Entertainmentin kautta. Kiertueelta julkaistiin myös albumit Live in NYC ja Live in LA, kuten myös Liquid Tension Experiment Live 2008 - Limited Edition Boxset, joka sisälsi edellä mainitut livealbumit CD:nä ja DVD:nä, kaikkien kiertueen konserttien improvisoidut jamit ja kirjasen.
Jäsenet

Tony Levin – basso
John Petrucci – kitara
Mike Portnoy – rummut
Jordan Rudess – kosketinsoittimet
Julkaisut > Studioalbumit

Liquid Tension Experiment (1998)
Liquid Tension Experiment 2 (1999)
Liquid Tension Experiment 3 (2021)
Julkaisut > Livealbumit

When the Keyboard Breaks: Live in Chicago (2009)
Live in NYC (2009)
Live in LA (2009)
Liquid Tension Experiment Live 2008 - Limited Edition Boxset (2009)
Aiheesta muualla

Liquid Tension Experimentin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Liquid Tension Experiment levy-yhtiö Magna Cartan sivustolla (englanniksi)
Liquid Tension Experiment Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Mon Repó

| Mon Repó> Μον Ρεπό |
| --- | --- |
 Mon Repón palatsi.
Sijainti:  Palaiópoli, Keski-Korfu ja Diapontiset saaret, Korfu, Jooniansaaret, Kreikka
Koordinaatit:  39°36′22″N, 19°55′34″E
Rakennustyyppi:  palatsi
Valmistumisvuosi:  1826
Käyttäjä:  Palaiópolin arkeologinen museo
Tyylisuunta:  uusklassinen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mon Repó (kreik. Μον Ρεπό) eli Mon Repos (ransk.) on palatsi Palaiópolissa Korfun saarella Kreikassa. Se valmistui vuonna 1826. Nykyisin palatsissa toimii Palaiópolin arkeologinen museo.
Historia

Mon Repón palatsin rakennutti Yhdistyneen kuningaskunnan protektoraatin Jooniansaarten yhdysvaltojen kolmas käskynhaltija Sir Frederick Adam vuonna 1826. Hänen kerrotaan rakennuttaneen sen lahjaksi korfulaiselle vaimolleen Diamantína (Nína) Palatianoúlle. Palatsin suunnitteli arkkitehti Sir George Whitmore, joka suunnitteli myös Korfun kaupungissa sijaitsevan Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsin.
Myöhemmin Mon Repó toimi käskynhaltijoiden kesäpaikkana. Vuonna 1833 rakennukseen avattiin taidekoulu, ja sen puutarha avattiin yleisölle vuonna 1834. Vuodesta 1840 rakennuksessa toimi pappisseminaari. Kun Jooniansaaret liitettiin Kreikkaan vuonna 1864, palatsi lahjoitettiin Kreikan kuninkaalle Yrjölle. Tämän jälkeen se toimi Kreikan kuningasperheen kesäpaikkana. Juuri Yrjö antoi palatsille ranskankielisen nimen Mon Repos, ”minun lepopaikkani”. Palatsin vieraisiin kuului muun muassa Itävallan keisarinna Elisabet, joka ihastui saareen ja rakennutti sinne myöhemmin oman palatsina, Achílleion. Prinssi Philip, Edinburghin herttua, syntyi palatsissa vuonna 1921.
Toisen maailmansodan aikana palatsi toimi saaria miehittäneen Italian Jooniansaarten kuvernöörin Piero Parinin asuntona. Kuningasperhe omisti asunnon virallisesti vuoteen 1967 saakka. Kreikan julistauduttua tasavallaksi palatsi luovutettiin Korfun kunnalle. Sen omistuksesta syntyi kuitenkin kiista, sillä entinen kuningas Konstantin II piti sitä yksityisomaisuutenaan, kun taas Kreikan valtio piti sitä valtiolle kuuluvana. Vuonna 1991 oikeus päätti palatsin kuuluvan korfulaisille, minkä jälkeen palatsin alue avattiin yleisölle. Vuonna 2002 Euroopan ihmisoikeustuomioistuin määräsi entiselle kuninkaalle yhteensä seitsemän miljoonaa euroa korvauksia palatsin sekä eräiden muiden omistusten menettämisestä.
Nykyisin palatsi on kunnostettu ja se on yksi Korfun suosituimpia nähtävyyksiä. Palatsi toimii Palaiópolin arkeologisena museona, jossa on esillä lukuisia antiikin aikaisia löydöksiä palatsin ympäristöstä.
Rakennus

Mon Repó sijaitsee noin kolme kilometriä saaren pääkaupungista Korfun kaupungista etelään. Palatsi on rakennettu Análipsis-kukkulalle antiikin Korkyran kaupungin eli nykyisen Palaiópolin arkeologisen alueen keskelle.
Palatsin päärakennus yhdistelee uusklassista tyyliä ja brittiläistä siirtomaa-arkkitehtuuria. Rakennus on kolmikerroksinen ja koristeltu pylväin ja erkkerein.
Palatsia ympäröi suuri puutarha, jonka laajuus on 100 hehtaaria. Puutarha on parhaimmillaan ollut yli 2 000 eri puolilta brittiläistä imperiumia tuodun kasvilajin kasvitieteellinen puutarha. Puutarhassa on lukuisia antiikin aikaisia raunioita. Näihin lukeutuvat muun muassa Apollonin temppeli, Heran temppeli, hellenistisen ajan agora, niin kutsuttu Alkinooksen satama, roomalainen kylpylä sekä varhaiskristillinen Pyhän Kerkyran basilika.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mon Repó Wikimedia Commonsissa
Mon Repón palatsi.
Palatsin sisätiloja.
Palatsin sisätiloja ja Palaiópolin arkeologisen museon näyttelyä.
Mongolien Jin-dynastian valloitus

Mongolien Jin-dynastian valloitus viittaa mongolien vuosien 1211 ja 1234 välillä suorittamaan Jin-dynastian valloitukseen nykyisessä Pohjois-Kiinassa. Jin-dynastian kukistuttua mongolit hallitsivat Pohjois-Kiinaa ja jatkoivat sittemmin Kiinan valloitustaan hyökkäämällä Song-dynastiaa vastaan vuonna 1235.
Tausta

Tšingis-kaani yhdisti mongoliheimot oman valtansa alle vuoteen 1206 mennessä ja aloitti levittämään valtaansa Kiinaan jo muutaman vuoden päästä tästä. Tangutien Xi-dynastia ja Xia-dynastia liittoutuivat mongolien kanssa vuonna 1209, mikä mahdollisti Jin-dynastiaa vastaan tehtävän hyökkäyksen valmistelut. Džurtšenien perustama Jin-dynastia oli samaan aikaan heikentynyt eteläistä Song-dynastiaa vastaan käydyssä sodassa vuosina 1207-1208. Lisäksi valtakunnan alaisuudessa olevien han-kiinalaisten ja kitaanien keskuudessa oli herännyt närää džurtšeni-hallinnon alla. Monet näiden kansojen ylimystöstä loikkasivatkin mongolien puolelle ja Tšingis-kaani saattoi näin luottaa Jin-dynastian alueen tunteviin neuvonantajiin.
Hyökkäys

Mongoliarmeija aloitti hyökkäyksensä vuonna 1211 edeten kolmena osana Jin-dynastian alueille pohjoisesta. Tšingis-kaani johti keskimmäistä ryhmää henkilökohtaisesti. Mongolit hävittivät Jin-dynastian maita useiden vuosien ajan ja keskittivät lopulta vuonna 1214 hyökkäyksensä Jin-dynastian pääkaupunki nykyisen Pekingin alueella sijainnutta Zhongdua vastaan. Kaupungin linnoitukset osoittautuivat kuitenkin hankalasti voitettaviksi ja mongolit solmivat rauhan ja vetäytyivät. Vähän rauhan solmimisen jälkeen Jin-dynastian keisari siirsi pääkaupunkinsa Bianjingiin eli nykyiseen Kaifengiin. Tšingis-kaanin mielestä tämä rikkoi solmittua rauhaa ja mongolit hyökkäsivät jälleen Jin-dynastian alueelle valloittaen tällä kertaa Zhongdun kaupungin vuonna 1215. Piiritystaisteluissa kokemattomat mongolit hyötyivät todennäköisesti Jin-dynastian loikkareista, jotka tunsivat piirityssodankäynnin ja piirityslaitteiston mongoleja paremmin.
Vuoden 1215 jälkeen Jin-dynastiasta oli jäljellä enää pieni puskurivaltio mongolien ja Song-dynastian välillä. Maan lopullinen tuho lykkääntyi mongolien käydessä sotaa Xi- ja Xia-dynastioiden kanssa vuosina 1226-1227 ja Tšingis-kaanin kuollessa vuonna 1227. Mongolien Jin-dynastian valloitus jatkui vuonna 1230 ja tällä kertaa he olivat liittoutuneet Song-dynastian kanssa, joka tavoitteli takaisin džurtšenien heiltä aikanaan valtaamia alueita. Mongolit piirittivät Bianjingin vuonna 1232 ja seuraavana vuonna Jin-keisari Aizong pakeni piiritetystä kaupungista juuri ennen sen kukistumista. Aizong asettui tämän jälkeen Henanin alueella sijaitsevaan Cain prefektuuriin, mutta teki itsemurhan epätoivoisen tilanteen johdosta vuonna 1234 lopettaen näin jin-dynastian vastarinnan mongoleja vastaan.
Seuraukset

Valloitettuaan Jin-dynastian mongolien hallitseman Pohjois-Kiinan ja Song-dynastian väliseksi rajaksi muodostui Huaijoki. Mongolien eteneminen Kiinaan ei kuitenkaan pysähtynyt Jin-dynastian valloitukseen, vaan Tšingisin perilliset Möngke-kaani ja tämän veli Kublai-kaani johtivat joukkonsa Song-dynastiaa vastaan vuonna 1250 valloittaen sen alueet vuoteen 1279 mennessä.
Monólithos (Ródos)

| Monólithos Μονόλιθος |
| --- | --- |
 Monólithoksen johanniittalinnan rauniot.
 Monólithos
 Koordinaatit: 36°7′53″N, 27°44′27″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Ródos
Kunta:  Ródos
Kunnallisyksikkö:  Attávyros
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  6901030401
Väkiluku (2011):  181
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Monólithos (kreik. Μονόλιθος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Attávyroksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Attávyroksen kunnallisyksikköön. Kylä muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Μονολίθου, Topikí Koinótita Monolíthou). Kylän väkiluku on 181 (vuonna 2011).
Monólithoksen johanniittalinnan raunioita.
Monólithos sijaitsee Ródoksen länsiosassa parin kilometrin päässä merenrannasta. Monólithoksesta on matkaa Apolakkián kylään noin kymmenen kilometriä ja saaren eteläkärjessä sijaitsevaan Prasonísiin puolestaan 30 kilometriä.
Monólithoksen nykyisestä keskustasta kahden kilometrin päässä, 250 metriä ympäröivän tasangon yläpuolelle kohoavan yhtenäisen kallion päällä, sijaitsee Johanniittain ritarikunnan rakentaman linnan rauniot muureineen. Muurien sisäpuolella sijaitsee myös pieni kappeli. Raunioille pääsee portaita pitkin.
Nimi ”Monólithos” tarkoittaakin juuri yhtenäistä kalliota, monoliittiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monólithos (Ródos) Wikimedia Commonsissa
Tietoa ja kuvia Monólithoksesta (englanniksi)
Parfait-Louis Monteil

Parfait-Louis Monteil.
Monteilin tutkimusmatkan reitti.
Parfait-Louis Monteil (18. huhtikuuta 1855 Pariisi – 29. syyskuuta 1925 Herblay-sur-Seine) oli ranskalainen sotilas ja tutkimusmatkailija.
Monteil valmistui Saint-Cyrin sotilasakatemiasta ja palveli Senegalissa ja Annamissa. Vuosina 1886–1888 hän tutki rautatien rakentamista Bafoulabén ja Bamakon välille nykyisessä Malissa.
Vuonna 1890 Monteil lähetettiin tutkimaan Ranskan ja Britannian siirtomaiden rajaksi sovittua Sokoton kalifaatin pohjoisrajaa nykyisessä Nigerissä. Hän lähti pienen ranskalaisjoukon ja alkuasukassotilaiden kanssa Saint-Louisista Senegaljokea pitkin Kayesiin ja eteni maitse ranskalaisten hiljattain valloittamaan Ségouun sekä Ouagadougoun kautta Nigerin länsiosaan.
Monteil vieraili vuonna 1891 Argungun ja Sokoton kalifikunnissa ja jatkoi Kanon kautta Bornuun ja Tšadjärvelle, jonne hän saapui huhtikuussa 1892. Retkikunta kääntyi sen jälkeen pohjoiseen ja saapui N’Guigmin, Bilman ja Murzuqin kautta joulukuussa Tripoliin. Monteil kirjoitti seuraavana vuonna matkakirjan, josta hän sai Ranskan maantieteellisen seuran kultamitalin.
Monteil lähti vuonna 1894 tutkimusretkelle Ubangijoelle ja Niilin yläjuoksulle. Saavuttuaan Gaboniin hänet siirrettiin Norsunluurannikolle taistelemaan Samori Tourén joukkoja vastaan. Monteilin retkikunnan tehtävänä oli puolustaa Ranskan protektoraatiksi alistunutta Kongia, mutta vihamieliset baulet pakottivat hänet vetäytymään häpeällisesti. Tämä tappio oli yksi kenraalikuvernöörin johtaman Ranskan Länsi-Afrikan perustamisen syistä. Monteil yritti myöhemmin osallistua politiikkaan ja oli mukana Tunisian eteläosan valloituksessa.
Molybdeenidisulfidi

| Molybdeenidisulfidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1317-33-5
PubChem CID:  14823
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  MoS2
Moolimassa:  168,08 g/mol
Ulkomuoto:  Mustia suomumaisia kiteitä
Sulamispiste:  1 185 °C
Tiheys:  5,05 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Molybdeenidisulfidi eli molybdeeni(IV)sulfidi (MoS2) on molybdeeni- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa sitä tavataan molybdeenihohdemineraalina. Yhdistettä käytetään voiteluaineena ja katalyyttinä.
Rakenne ja ominaisuudet

Molybdeenisulfidin alkeiskoppi on heksagonaalinen. Ionit järjestäytyvät kerroksittain muodostaen rakenteen, joka muistuttaa grafiittia. Molybdeenidisulfidin rakenteessa molybdeeni-ionit muodostavat kerroksia sulfidi-ionikerrosten välisiin tiloihin ja sulfidikerrokset ovat toisiinsa nähden lomittain. Jokainen molybdeeni-ioni on sitoutunut kuuteen sulfidi-ioniin ja on trigonaalisen prisman kärki. Sulfidi-ionikerrosten välillä vaikuttavat heikot Van der Waals -voimat.
Monet molybdeenidisulfidin ominaisuuksista johtuvat sen kerrosmaisesta rakenteesta. Sulfidi-ionien välillä vaikuttavat voimat mahdollistavat kerrosten liikkumisen toisiinsa nähden. Molybdeenidisulfidi muistuttaa grafiittia myös siinä suhteessa, että siitä voidaan valmistaa putkimaisia nanorakenteita. Myös erilaiset kerrosrakenteisille yhdisteille tyypilliset interkalaatioyhdisteet ovat mahdollisia. Molybdeenisulfidi on puolijohde ja diamagneettinen yhdiste.
Molybdeenisulfidi on liukenematonta veteen. Vahvoihin happoihin kuten kuningasveteen se kuitenkin liukenee. Molybdeenisulfidi hapettuu hapen läsnä ollessa molybdeenitrioksidiksi noin 400 °C lämpötilassa.
Valmistus

Teolliseen käyttöön sopivaa molybdeenidisulfidia saadaan puhdistamalla molybdeenihohteesta. Sitä voidaan valmistaa myös kuumentamalla molybdeenimetallia rikin kanssa tai kuumentamalla molybdeenitrisulfidia tai ammoniumtetratiomolybdaattia.
Käyttö

Molybdeenidisulfidia käytetään grafiitin tavoin kitkaa pienentävänä voiteluaineena. Käytettävät tuotteet ovat molybdeenisulfidin ja öljyn tai 2-propanolin tai polyalkyleeniglykolien muodostamia dispersioita. Voiteluaineena molybdeenidisulfidin käyttölämpötila on välillä -240 – +370 °C. Tätä korkeammissa lämpötiloissa se hapettuu molybdeenitrioksidiksi.
Molybdeenidisulfidia voidaan käyttää katalyyttinä muun muassa atsidien hajotuksessa. Yhdistettä käytetään myös metallisen molybdeenin tuotannossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Molybdeenidisulfidi Wikimedia Commonsissa