Bilitisin laulut
Tutkijoiden näkemyksiä > Feministinen kritiikki

Feministisissä analyyseissä Louÿsiin on yleensä suhtauduttu kielteisesti, koska hänen on katsottu hyväksikäyttäneen lesbolaisuutta mieslukijoiden miellyttämiseksi. HLBT-tutkija Lillian Fadermanin (1971) mielestä Louÿsin näkemys lesbolaisuudesta on ”kevytkenkäinen, ailahtelevainen, narsistinen, sadomasokistinen ja lapsellinen jäljitelmä heteroseksuaalisesta suhteesta”. Elyse Blankleyn (1974) mukaan Bilitis ja hänen rakastajattarensa muistuttavat prostituoituja, jotka koskettelevat toisiaan miesasiakkaan kiihottamiseksi, ja nämä kuvaukset saattaavat olla pariisilaisten bordellien inspiroimia. Kuvaus Mytilenen lesboyhteisön toiminnasta rajoittuu Blankleyn mukaan pelkkään juoruiluun, mikä trivialisoi tai sivuuttaa normaalin naisten välisen vuorovaikutuksen. Gretchen Schultzin (2001) mukaan Bilitisin laulujen naisnäkökulma on näennäinen: todellisuudessa kyse on miehen harjoittamasta voyeurismista. ”Louÿsin miespuoliset lukijat tirkistelevät – – makuuhuoneeseen ja vuodevaatteiden alle, nuuhkien lesboparin vuodetta naisen tuoksun toivossa.”
Ranskan kielen professori Tama Lea Engelkingin (2005) mukaan feministinen tulkinta on vakuuttava ja lesbolaisuuden käsittely vaikuttaisikin olleen Louÿsille ennen muuta esteettinen valinta. Näkökulma ei kuitenkaan selitä sitä, että Bilitisin laulut muodostui oman aikansa lesbojen parissa sangen suosituksi. Barney oli feministi ja Pariisin lesboyhteisön aktiivi sekä ensimmäisiä homoseksuaalisesta rakkaudesta kirjoittaneita naisia. Tämä ei kuitenkaan estänyt Louÿsia ja Barneytä ystävystymästä. Barney ei tosin hyväksynyt kaikkia Louÿsin näkemyksiä eikä kyennyt samaistumaan Bilitisin ja Mnasidikan heterosuhdetta jäljittelevään rakkauteen. Engelking myös huomauttaa, ettei Louÿs vaikuta juurikaan olleen kiinnostunut Bilitisistä runoilijana vaan pelkästään seksuaalisena olentona. Kirjoittamaan runojen fiktiivinen kertoja ryhtyy vasta menetettyään mahdollisuuden rakkauteen.
Käännöstutkija Lawrence Venuti (1998) kuvailee Bilitisin laulujen ”lukeutuvan kiehtovimpien pseudokäännösten joukkoon”. Venutin mukaan Louÿs kuvaa naista miehen katseen ja seksuaalisuuden kohteena. Aidoista antiikin runoista mukailluissa teksteissä kirjailija korostaa Bilitisin lapsenkaltaista heikkoutta ja viattomuutta sekä alistumista miehen hyväksikäytettäväksi. Runojen puhuja Bilitis näyttäisi siten hyväksyvän häntä ympäröivän patriarkaalisen vallan. Bilitisin laulut onkin Venutin mielestä ennen kaikkea pornografinen kuvaus Louÿsin omista, 1800-luvun lopun arvoja ja käsityksiä vastaavista heteroseksuaalisista fantasioista. Tämä heijastelee kirjan boheemeista älykkömiehistä koostunutta yleisöä, joka hylkäsi porvarillisen taiteen ja moraalin arvot. Myöhemmin Bilitisin laulujen miehinen tirkistely kuitenkin uudelleentulkittiin lesbolaiseksi utopismiksi, jolloin teoksesta muodostui naisten seksuaali-identiteetin rakentamisen väline. Tama Lea Engelkingin mukaan lesbot eivät omaksuneet Louÿsin kuvaamaa fantasiaa sellaisenaan, vaan loivat teoksen avulla oman ”sapfisen visionsa”. Louÿs soveltui tähän tehtävään hyvin, koska hänet tunnettiin lesbojen puolustajana, hän auttoi mielellään aloittelevia kirjailijoita ja tunsi kirjallisuuspiirien vaikuttajia.