Henrik IV (Englanti)

| Henrik IV |
| --- | --- |
 Tuntemattoman taiteilijan Henrik IV:tä esittävä maalaus 1500-luvun lopulta tai 1600-luvun alusta, kauan hänen kuolemansa jälkeen.
Englannin kuningas
Valtakausi:  30. syyskuuta 1399  – 20. maaliskuuta 1413
Kruunajaiset:  13. lokakuuta 1399
Edeltäjä:  Rikhard II
Seuraaja:  Henrik V

Syntynyt:  Henry of Lancaster, Henry Bolingbroke 3. huhtikuuta 1367 Bolingbroken linna, Lincolnshire, Englannin kuningaskunta
Kuollut:  20. maaliskuuta 1413 (45 vuotta) Lontoo, Englannin kuningaskunta
Hautapaikka:  Canterburyn tuomiokirkko, Kent, Englanti
Puoliso:  Mary de Bohun  Navarran Joanna
Lapset:  Edward   Henrik V   Thomas  John   Humphrey   Blanche   Filippa
Suku:  Lancaster
Isä:  Juhana Gent
Äiti:  Blanche
Uskonto:  katolilainen
Nimikirjoitus:  
Henrik IV (engl. Henry of Lancaster, Henry Bolingbroke); (3. huhtikuuta 1367 Bolingbroken linna, Lincolnshire, Englannin kuningaskunta – 20. maaliskuuta 1413) Lontoo) oli Englannin kuningas vuosina 1399–1413. Hän oli ensimmäinen Lancasterin hallitsijahuoneen kuningas.
Henrik oli häntä edeltäneen kuningas Rikhard II:n serkku. Hänen isänsä oli Juhana Gent, Edvard III:n poika ja Rikhardin setä. Henrik syntyi Bolingbroken linnassa Lincolnshiressa, mistä juontuu hänen alkuperäinen nimensä Henry Bolingbroke. Hän ja Rikhard olivat lapsuudessaan leikkitovereita ja heidät hyväksyttiin yhdessä sukkanauharitarikuntaan vuonna 1377.
Kaikesta huolimatta Henrik osallistui isänsä Juhanan johtaman aatelisten neuvoston (Lords Appellant) kapinaan Rikhardia vastaan vuonna 1387 tämän ollessa kuningas. Rikhard ei kuitenkaan rankaissut serkkuaan, vaan jopa ylensi tämän Derbyn kreivistä Herefordin herttuaksi.
Serkusten välejä koeteltiin uudelleen vuonna 1398, kun Rikhard karkotti Henrikin ja Norfolkin herttuan Thomas de Mowbrayn estääkseen veriset riidat näiden välillä. Henrikin isä kuoli karkotusta seuranneena vuonna, ja Rikhard mitätöi Henrikin oikeuden tämän perintömaihin. Maanpaossa Henrik tapasi toisen karkotetun, Thomas Arundelin, ja yhdessä he palasivat Englantiin Rikhardin ollessa sotaretkellä Irlannissa. Henrik aloitti sotatoimet, joilla hän valtasi alueita Englannista ja saikin pian tarpeeksi valtaa kaapatakseen kuninkuuden itselleen. Rikhard vangittiin ja perimysjärjestyksessä virallisesti seuraavana ollut Edmund de Mortimer ohitettiin.
Vuonna 1380 Henrik avioitui Mary de Bohunin (n. 1369–1394) kanssa, joka oli Herefordin jaarli Humphrey de Bohunin ja Herefordin kreivitär Joan de Bohunin toinen tytär. Mary oli suuren omaisuuden perijätär. Heille syntyi seitsemän lasta:
Edward Plantaget (1382) kuoli sylilapsena
Henrik V (1387–1422)
Thomas of Lancaster, Clarencen herttua (1388–1421)
John of Lancaster, Bedfordin herttua (1389–1435)
Humphrey of Lancaster, Gloucesterin herttua (1390–1347)
Blanche of England (1392–1409), avioitui 1401/1402 Pfalz-kreivi Ludwig der Bärtige III:n kanssa
Philippa of England (1394–1430), avioitui 1406 Eerik Pommerilaisen kanssa.
Mary kuoli vuonna viimeisen lapsen synnytyksessä vuonna 1394 ja vuonna 1403 Henrik nai Navarran Joannan, Navarran kuninkaan Kaarle II:n tyttären. He eivät kuitenkaan enää saaneet lapsia. Sillä, että Henrikillä oli neljä poikaa jo valtaannousun vuonna 1399, oli todennäköisesti suuri merkitys hänen kuninkaaksi hyväksymisekseen. Olihan Rikhard lapseton ja Rikhardin laillinen perijä vasta seitsemänvuotias.
Henrikin perinnöllinen oikeus valtaistuimeen oli heikko, mikä osaltaan johti suureen määrään kapinayrityksiä. Suuri osa hänen hallituskaudestaan kuluikin puolustautumiseen erilaisilta salajuonilta ja liittoutumilta. Kuninkaalle oli hyödyksi hänen poikansa sotilaalliset taidot, vaikka Henrik V myöhemmin anastikin paljon valtaa isältään. Ongelmista huolimatta Henrik IV selviytyi niistä ja onnistui vakiinnuttamaan Lancaster-suvun vallan.
Hallituskautensa loppupuolella Henrikiä vaivasi heikkenevä terveys. Hän kärsi ihosairaudesta ja ajoittaisista kohtauksista, jotka lopulta johtivat hänen kuolemaansa maaliskuussa 1413. Tautia ei ole osattu määritellä, mutta sille on annettu useita mahdollisia selityksiä epilepsiasta sydänsairauteen. Henrikiä ei haudattu Westminster Abbeyyn, vaan tapojen vastaisesti Canterburyn tuomiokirkkoon.