stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sympoliteia

Sympoliteia (m.kreik. συμπολιτεία) oli antiikin Kreikassa kahden tai useamman poliksen eli kaupunkivaltion liitto. Termi oli peräisin verbistä sympoliteuein, ”jakaa poliittinen elämä”, ”elää kanssa-kansalaisina” tai ”elää saman poliksen kansalaisina”. Se saattoi viitata monenlaisiin liittoihin kaupunkien välillä.
Sympoliteiassa oli sen nimen mukaisesti keskeisenä osatekijänä isopoliteia, toisin sanoen liitossa olleet polikset jakoivat yhteisen kansalaisuuden. Tämä voitiin toteuttaa eri tavalla. Eräs tapa oli se, että joku polis myönsi kansalaisuuden ympäröivän maaseudun tai muiden polisten asukkaille. Varhainen esimerkki on Olynthoksen sympoliteia vuonna 432 eaa., jossa muut polikset säilyivät itsenäisinä ja niillä oli myös omat kansalaisuutensa, mutta ne tulivat osaksi Olynthoksen sympoliteiasta.
Toisaalta sympoliteia saattoi tarkoittaa kahden tai useamman poliksen liittymistä yhdeksi polikseksi, toisin sanoen synoikismosta poliittisessa mielessä. Varhainen esimerkki on Mantineian ja Helissonin sympoliteia 300-luvulla eaa. Joskus varhaisemmat polikset lakkasivat olemasta liiton myötä, kun taas joskus ne säilyivät olemassa uuden poliksen alaisina poliksina tai demoksina. 200–100-luvulla jaa. termiä käytettiin myös liittokuntaan (koinon), kuten esimerkiksi Akhaian liittoon, kuulumisesta. Joskus sympoliteia esiintyy käytännössä synoikismoksen tai isopoliteian synonyyminä.
Isopoliteian lisäksi toinen sympoliteiaan läheisesti liittyvä termi on symmakhia eli sotilaallinen liittoutuminen. Isopoliteian ja symmakhian, joista voitiin sopia myös erikseen, lisäksi sympoliteiaan kuului kuitenkin useimmiten (ainakin jonkinasteinen) yhteinen hallinto.
Tunnettuja sympoliteia-sopimuksia

Sympoliteia-sopimus tunnetaan piirtokirjoitus- tai muiden lähteiden perusteella muun muassa seuraavien kaupunkien väliltä:
Antandros ja Syrakusa (409 eaa.)
Byzantion ja Khalkedon (357 eaa.)
Byzantion ja Perinthos (300-luku eaa.) (?)
Erokhos ja Lilaia (200-luku eaa.?) (?)
Eutresis, Thespiai ja Thisbe (300-luku eaa.?) (?)
Flygonion ja Delfoi (100-luku eaa.)
Flygonion ja Ambryssos (100-luku eaa.)
Gortyn ja Faistos (400–300-luku eaa., 200-luku eaa.)
Gortyn ja Sybrita (300-luku eaa.) (?)
Hypnia ja Myania (100-luku eaa.)
Iulis ja Koressia (300-luku eaa.)
Keoksen tetrapolis ja Eretria (300-luku eaa.)
Kolofon ja Notion (300-luku eaa.)
Korkyra ja Orikos (300-luku eaa.)
Lampsakos ja Ilion (n. 300 eaa.) (?)
Lato ja Lato pros Kamara (100-luku eaa.) (?)
Lyktos ja Khersonasos (n. 183 eaa.)
Mantineia ja Helisson (300-luku eaa.)
Messene ja Naupaktos
Miletos ja Skepsis (400-luku eaa.)
Orkhomenos ja Euaimon (300-luku eaa.)
Plataiai ja Erythrai (400-luku eaa.)
Plataiai ja Eteonos/Skafai (400-luku eaa.)
Plataiai ja Hysiai (400-luku eaa.)
Plataiai ja Skolos (400-luku eaa.)
Stiris ja Medeon (100-luku eaa.)
Stymfalia ja Lusoi (200-luku eaa.)
Preettori

| --- | --- |
Rooman valtakunta
  Osa historian artikkelisarjaa  Rooman valtakunnan hallinto
Ajanjaksot
Rooman kuningaskunta 753 eaa. – 510 eaa.  Rooman tasavalta 510 eaa. – 27 eaa.  Rooman keisarikunta 27 eaa. – 476 jaa.
 Länsi-Rooma 330–476:  Itä-Rooma 330–1453  Trebizond 1204–1461  Theodoro 1204–1475
Virkamiehet
Konsuli Preettori Prokonsuli Propreettori: Ediili Kvestori Tribuuni Kensori
Poikkeusvirat
Diktaattori Magister equitum Sotatribuuni-konsuli: Kuningas Triumviraatti Decemviri
Tribunicia potestas: 
Arvonimet
Keisari
Legaatti Dux Officium Prefekti Vicarius Vigintisexviri: Liktori Magister militum Imperaattori Princeps senatus Pontifex maximus Tetrarkki
Instituutiot ja lait
Rooman senaatti Cursus honorum Rooman kansankokoukset: Rooman laki Rooman kansalaisuus Imperium
Preettori (lat. praetor) oli Rooman valtakunnan virkamies. Preettorien tehtäviin kuului oikeuden jakaminen ja provinssien hallinta. Preettorit saattoivat myös komentaa armeijoita silloin kun johtajana ei ollut konsuli.
Kuten konsuleilla myös preettoreilla oli imperium, käskyvalta jolla he saattoivat päättää alaistensa hengestä. Preettoria seurasi aina kaksi liktoria (Rooman kaupungin ulkopuolella kuusi).
Preettoriksi valittavan täytyi olla 39-vuotias tai vanhempi. Roomalaisen virkamiesuran cursus honorumin mukaisesti hänen oli myös täytynyt toimia kvestorina.
Ensimmäinen preettori valittiin 356 eaa. Vuonna 246 eaa. valittiin myös toinen preettori, praetor peregrinus, joka tuomitsi Rooman kansalaisten ja peregrinien väliset kiistat. Vuonna 227 eaa. alettiin valita kaksi uutta preettoria hallitsemaan uusia Sisilian ja Sardinian provinsseja. Vuonna 197 eaa. valittiin kaksi lisää hallitsemaan Espanjaan muodostettuja provinsseja. Sulla lisäsi preettorien määrän kahdeksaan ja Julius Caesar vuorostaan lisäsi heidän määränsä ensin kymmeneen, sitten kahteentoista, neljääntoista ja lopulta kuuteentoista. Augustus vakiinnutti määrän kahteentoista.
Syrakusan arkaainen teatteri

| Syrakusan arkaainen teatteri |
| --- | --- |
 Syrakusan arkaainen teatteri.
Sijainti:  Neapoliin arkeologinen alue, Syrakusa, Sisilia, Italia
Koordinaatit:  37°04′31″N, 15°16′25″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen teatteri / buleuterion(?)
Valmistumisvuosi:  500-luku eaa. tai 400-luvun eaa. alku
Tilavuus:  n. 1 000 henkeä
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Syrakusa ja Pantalican nekropolis 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syrakusan arkaainen teatteri (tutkimuksessa usein ”Lineaarinen/Suora teatteri”) oli pieni antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Syrakusassa Sisiliassa nykyisessä Italiassa. Se oli rakennettu arkaaisella kaudella, todennäköisesti 500-luvulla eaa. tai 400-luvun eaa. alussa. Teatterin rauniot sijaitsevat Neapoliin arkeologisella alueella nykyisen kaupungin länsiosassa.
Teatterin katsomoa.
Teatteri sijaitsi noin 100 metriä länteen myöhemmästä, klassisella kaudella 400-luvulla eaa. rakennetusta Syrakusan teatterista. Arkaainen teatteri oli muodoltaan suorakulmio, ja sen katsomossa oli suorat kallioon kaiverretut penkkirivit. Katsomon leveys oli noin 27,5 metriä, ja siihen mahtui arviolta noin 1 000 katsojaa. Myöhemmissä kreikkalaisissa teattereissa oli tyypillisesti aina puolikaarenmuotoinen katsomo. Teatterin rakenne voi olla merkki sen arkaaisuudesta, mutta toisaalta on myös epäilty sitä, oliko rakennus lainkaan tarkoitettu teatteriksi; sitä on ehdotettu myös buleuterioniksi eli kaupungin neuvoston kokoontumispaikaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syrakusan arkaainen teatteri Wikimedia Commonsissa
Suuri vokaalisiirtymä

Kaavio englannin kielen vokaalien muutoksista suuressa vokaalien siirtymässä
Suuri vokaalisiirtymä (engl. Great Vowel Shift) tarkoittaa englannin kielessä pääasiassa vuosien 1400 ja 1700 välisenä aikana tapahtuneita äänteenmuutoksia. Muutokset tapahtuivat ensin Etelä-Englannissa, mutta muuttunut ääntäminen on sittemmin levinnyt käytännöllisesti katsoen kaikkiin englannin kielen muotoihin. Näissä äänteenmuutoksissa muuttui kaikkien keskienglannin kaikkien pitkien vokaalien ääntämys. Suppeat pitkät suljetut vokaalit /i:/ ja /o:/ muuttuivat useimmissa tapauksissa diftongeiksi, muut pitkät vokaalit taas jokainen astetta suppeammiksi. Samoihin aikoihin myös joidenkin konsonanttien ääntämys muuttui tai niitä ei enää eräissä tapauksissa äännetty ollenkaan. Toisinaan nämäkin muutokset luetaan kuuluvaksi samaan tapahtumasarjaan, joka tunnetaan suurena vokaalisiirtymänä.
Englannin oikeinkirjoitus vakiintui pitkälti 1400- ja 1500-luvuilla. Pian sen jälkeen suuressa vokaalisiirtymässä kielen ääntämys muuttui perusteellisesti, mutta oikeinkirjoitusta ei juuri muutettu. Tämä onkin keskeisin syy siihen, miksi englannin kielen ääntäminen ja oikeinkirjoitus poikkeavat niin paljon toisistaan. Suurta vokaalisiirtymää tutki ensimmäisenä järjestelmällisesti tanskalainen kielitieteilijä Otto Jespersen (1860–1943), joka myös nimesi sen.
Syyt

Suuren vokaalisiirtymän syitä ei tunneta. Tutkijat ovat väitelleet asiasta runsaasti, mutta yksimielisyyteen ei ole päästy. Suurimmat muutokset tapahtuivat 1400- ja 1500-luvuilla, ja niiden alkuperä on ainakin osittain foneettinen. Asiaan vaikuttaneiksi syiksi on arveltu seuraavia:
Väestön liikkuminen: Tämä on yleisimmin hyväksytty teoria. Jotkut tutkijat ovat väittäneet, että nopea väestön siirtymä Kaakkois-Englannista Englannin keskiosiin mustan surman jälkeen sai aikaan murteiden yhteentörmäyksen, jonka seurauksena Lontoon asukkaiden puhuma kielimuoto eriytyi kaupunkiin muualta muuttaneiden puhumasta kielestä niin, että vokaalijärjestelmä muuttui.
Ranskalaiset lainasanat: Toiset ovat väittäneet, että englantiin tulleet lukuisat ranskalaisperäiset lainasanat olivat keskeinen syy äänteenmuutoksiin.
Keskiluokkainen hyperkorrektius: On myös väitetty, että ranskalainen ääntämys sai keskiluokan piirissä arvostetun prestiisiaseman, joka kenties liittyi siihen, että samoihin aikoihin Englannin aiemmin ranskaa puhunut aatelisto siirtyi käyttämään englantia. Tämän vuoksi sanoja olisi ryhdytty ääntämään hyperkorrektisti, mikä lopulta johti siihen, että vokaalit alettiin ääntää ranskaa epäonnistuneesti jäljitellen.
Sota Ranskaa vastaan: Vastakkainen teoria väittää, että päinvastoin Ranskaa vastaan käytyjen sotien ja ranskalaisvastaisten tunteiden vaikutuksesta englantia päin vastoin alettiin tietoisesti ääntää tavalla, joka mahdollisimman vähän muistuttaisi ranskaa.
Yleiset muutokset

Suurin ero vuonna 1400 puhutun keskienglannin ja nykyenglannin ääntämysten välillä on pitkien vokaalien välillä.
Keskienglannissa oli seitsemän vokaalia. Niistä /a/, /e/, /i/, /o/ ja /u/ äännettiin kutakuinkin samoin kuin vastaavat vokaalit useimmissa mannereurooppalaisissa kielissä ja myös suomessa; kaksi muuta olivat /ɔ/ ja /ɛ/, jotka merkittiin kirjainyhdistelmillä ea / ja oa. Kun englannin oikeinkirjoitusta kuitenkaan ei suuresta vokaalisiirtymästä huolimatta sanottavasti muutettu, samat vokaalikirjaimet tarkoittavat englannissa nykyisin varsinkin pitkinä aivan eri äänteitä kuin useimmissa muissa latinalaista aakkostoa käyttävissä kielissä. Tämä kuvastuu vokaali­kirjainten englannin­kielisissä nimissäkin: niinpä a on /ei/, e /i:/, i /ai/, o /ou/ ja u /ju:/.
Myös saksan kielessä oli jo aikaisemmin tapahtunut vokaalien äänteenmuutoksia, jotka muistuttavat englannin suurta vokaalisiirtymää, mutta saksassa oikeinkirjoitustakin on sen mukaisesti muutettu. Niinpä keskiyläsaksan sanasta bizen on tullut nykysaksan beißen.
| Sana | merkitys | Vokaalin ääntämys> Myöhäinen keskienglanti ennen suurta vokaalisiirtymää | Vokaalin ääntämys> Nykyenglanti suuren vokaalisiirtymän jälkeen |
| --- | --- | --- | --- |
| bite | purra | /iː/ | aɪ |
| meet | tavata | /eː/ | iː |
| meat | liha | /ɛː/ | iː |
| serene | juhlallinen | /ɛː/ | iː |
| mate | puoliso | /aː/ | eɪ |
| out | ulos | /uː/ | aʊ |
| boot | saapas | /oː/ | uː |
| boat | vene | /ɔː/ | oʊ |
| stone | kivi | /ɔː/ | oʊ |
| Sana | Merkitys | Diftongin ääntämys> Myöhäinen keskienglanti ennen suurta vokaalisiirtymää | Diftongin ääntämys> Nykyenglanti suuren vokaalisiirtymän jälkeen |
| --- | --- | --- | --- |
| day | päivä | /æɪ/ | eɪ |
| they | he | /æɪ/ | eɪ |
| boy | poika |  |  |
| law | laki | /ɑʊ/ | ɔː |
| knew | tiesi | /eʊ/ | juː |
| dew | kaste | /ɛʊ/ | juː |
| know | tietää | /ɔʊ/ | oʊ |
Nämä taulukot osoittavat tärkeimmät vuoden 1400 jälkeen tapahtuneet vokaalien muutokset. Ääntämys on merkitty kansainvälisen foneettisen aakkoston mukaisesti, ja nykyinen ääntämys vastaa englannin yleiskielistä käytäntöä (Received Pronunciation). Suuri vokaalisiirtymä tapahtui noin vuosien 1400 ja 1600–1700 välillä. Äänteenmuutoksia on tapahtunut vielä vuoden 1700 jälkeenkin, mutta niiden ei yleensä katsota kuuluvan suureen vokaalisiirtymään.
Yksityiskohtaisemmin > Keskienglannin vokaalijärjestelmä

Kuten edellä todettiin, ennen suurta vokaalisiirtymää Etelä-Englannissa puhutussa keskienglannissa oli seitsemän pitkää vokaalia, joita nykyisessä kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa vastaavat merkit /iː eː ɛː aː ɔː oː uː/. Niistä /ɔː/ oli /a/:n ja /o:/:n välinen pyöreä puoliväljä takavokaali, //ɛ:/ taas suomen e:n ja ä:n välinen lavea puoliväljä etuvokaali, muut vastasivat samoilla kirjaimilla merkittyjä suomen kielen vokaaleja. Nämä vokaalit esiintyivät esimerkiksi sanoissa bite, meet, meat, mate, boat, boot ja out.
|  | etuvokaali | takavokaali |
| --- | --- | --- |
| suppea | /iː/: bite | /uː/: out |
| puolisuppea | /eː/: meet | /oː/: boot |
| puoliväljä | /ɛː/: meat | /ɔː/: boat |
| väljä | /aː/: mate | – |
Kaikissa näissä sanoissa oli pitkä vokaali, mutta ne lausuttiin keskienglannissa täysin toisin kuin kuin nykyenglannissa.
Myös eräiden lyhyiden vokaalien ääntämys muuttui, joskin toisin kuin pitkien. Niinpä lyhyt /a/ muuttui useimmissa tapauksissa suomen ä:n kaltaiseksi /æ/:ksi (esimerkiksi sanoissa man ja cat), lyhyt /u/ taas suomen a:ta muistuttavaksi mutta hieman suppeammaksi vokaaliksi /ʌ/ (esimerkiksi sanassa hut).
Yksityiskohtaisemmin > Muutokset

Noin vuoden 1300 jälkeen keskienglannin pitkille vokaaleille tapahtui seuraavat muutokset:
Diftongisoituminen  – suppeat vokaalit /iː uː/ muuttuivat diftongeiksi /ai/ ja /ou/.
Vokaalin nousu – viisi muuta vokaalia, /eː ɛː aː ɔː oː/, muuttuivat kukin asteen verran suppeammiksi.
Nämä muutokset tapahtuivat vähitellen useiden vuosisatojen kuluessa, ja ne voidaan jakaa kahteen vaiheeseen. Ensimmäisessä vaiheessa suppeat vokaalit /i:/ ja /u:/ muuttuivat diftongeiksi /ei ou/ tai /əi əu/. Toisessa vaiheessa väljä vokaali /a:/ muuttui useimmissa tapauksissa /e:/:ksi, puoliväljät vokaalit /ɛː ɔː/ taas suljetuiksi vokaaleiksi :i :o:/.
Suuressa vokaalisiirtymässä eri vokaalit eivät sulautuneet yhteen, joten varhaisessa nykyenglannissa siirtymän jälkeen oli yhtä monta vokaalifoneemia kuin keskienglannissa ennen siirtymää. Esimerkiksi sanojen meet ja meat vokaalit olivat erilaisia, mutta nykyisin molemmat sanat lausutaan /miːt/.
Myöhemmin, 1500- ja 1600-luvuilla, tapahtui kuitenkin useitakin sulautumisia, joista joidenkin vaikutus näkyy yksittäisissä nykyenglannin sanoissa, kuten great, jossa oleva vokaali ääntyy diftongina /eɪ/, kuten sanassa mate, ei pitkänä vokaalina /iː/, kuten sanassa meat.
Seuraava kaavio esittää yksinkertaistetusti muutokset, jotka tapahtuivat myöhäisen keskienglannin (ME), varhaisen nykyenglannin (EModE) ja nykyenglannin (ModE) välillä. Siitä käyvät ilmi ääntämiset vuosina 1400, 1500, 1600 ja 1900, jotka voidaan myös kuunnella äänitiedostoista.
| Word> Word.Word | Vokaalin ääntämys> Myöhäinen ME.1400 | Vokaalin ääntämys> EModE.1500 | Vokaalin ääntämys> EModE.1600 | Vokaalin ääntämys> ModE.by 1900 | Äänitiedosto> Äänitiedosto.Äänitiedosto |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| bite (purra) |  /iː/ (ohje) | /ei/ | /ɛi/ |  /aɪ/ (ohje) |  |
| out (ulos) |  /uː/ (ohje) | /ou/ | /ɔu/ |  /aʊ/ (ohje) |  |
| meet (tavata) |  /eː/ (ohje) |  /iː/ (ohje) |  /iː/ (ohje) |  /iː/ (ohje) |  |
| boot (saapas) |  /oː/ (ohje) |  /uː/ (ohje) |  /uː/ (ohje) |  /uː/ (ohje) |  |
| meat (liha) |  /ɛː/ (ohje) |  /ɛː/ (ohje) |  /eː/ (ohje) |  /iː/ (ohje) |  |
| boat (vene) |  /ɔː/ (ohje) |  /ɔː/ (ohje) |  /oː/ (ohje) |  /oʊ/ (ohje) |  |
| mate (puoliso) |  /aː/ (ohje) | /æː/ |  /ɛː/ (ohje) |  /eɪ/ (ohje) |  |
Näistä säännönmukaisuuksista on kuitenkin joukko poikkeuksia. Esimerkiksi labiaalikonsonanttien edellä sekä myös /j/:n jäljessä {{IPA|/u:/ ei muuttunut, vaan se on säilynyt ennallaan, kuten esimerkiksi sanoissa soup ja rooom (joista jälkimmäinen kirjoitettiin keskiajalla roum.)
Yksityiskohtaisemmin > Ensimmäinen vaihe

Ensimmäisessä vaiheessaan suuri vokaalisiirtymä vaikutti puolisuppeisiin (/eː oː/) ja suljettuihin suppeisiin (/iː uː/). Näistä edelliset esiintyvät esimerkiksi sanoissa beet ja boot, jälkimmäiset sanoissa bite ja out. Puolisuppeat vokaalit /eː oː/ muuttuivat suppeiksi /iː uː/ ja ennestään suppeat /iː uː/ diftongeiksi. Tämä tapahtui kauttaaltaan ennen vuotta 1500, ja niinpä tuolloin sanat beet ja boot lausuttiin jo samoin kuin nykyenglannissa. Sanoissa bite ja out äännettiin jo tuolloin diftongit, mutta ei samat diftongit kuin nykyisin.
| Word | Vokaalin ääntämys> 1400 | Vokaalin ääntämys> 1550 |
| --- | --- | --- |
| bite | /iː/ | /ɛi/ |
| meet | /eː/ | /iː/ |
| out | /uː/ | /ɔu/ |
| boot | /oː/ | /uː/ |
Tutkijat ovat yksimielisiä siitä, että keskienglannin suppeat vokaalit /iː uː/ muuttuivat diftongeiksi ennen vuotta 1500 mutta eri mieltä näiden diftongien silloisesta laadusta. Lassin mukaan sanat bite (purra) ja out (ulos) lausuttiin diftongistumisen jälkeen /beit/ ja /out/. Myöhemmin diftongit /ei ou/ olisivat muuttuneet ensin muotoon /ɛi ɔu/, myöhemmin muotoon /əi əu/ ja lopulta nykyiseen muotoonsa /aɪ aʊ/.  Tähän viittaa varhaisten ortoepistien jättämä todistusaineisto ajalta ennen Hodgesia (1644).
Muun muassa Dobson (1968), Kökeritz (1953) ja Cercignani (1981) ovat teoreettisin perustein kuitenkin väittäneet, vastoin 1500-luvulta säilynyttä todistusaineistoa, että pitkät vokaalit /iː uː/ muuttuivat suoraan diftongeiksi /əi əu/, mahdollisesti kuitenkin aluksi muotoihin /ɨi ɨu/.
Todistusaineisto englannin pohjoisista murteista ja Skotlannista viittaa siihen, että ensimmäisinä muuttuivat puolisuppeat vokaalit /eː oː/. Kun nämä keskienglannin vokaalit muuttuivat yhä enemmän /i:/n ja /u:/:n kaltaisiksi, jotka nekin molemmat esiintyvät jo keskienglannissa, viimeksi mainitut muuttuivat tämän siirtymän vaikutuksesta diftongeiksi /ei ou/. Tämäntyyppistä äänteenmuutosta, jossa yhden vokaalin ääntämys muuttuu toisen vokaalin kaltaiseksi, minkä vuoksi myös jälkimmäisen ääntämyksen on muututtava, sanotaan "työntäväksi ketjuksi".
Professori Jürgen Handke on kuitenkin väittänyt, että jonkin aikaa keskienglannin pitkä /i:/:tä vastaava vokaali lausuttiin eri sanoissa eri tavoin, toisinaan /i:/ ja toisinaan /əi/. Esimerkiksi sanassa high olisi tuolloin lausuttu pitkä /i:/, sanoissa like ja my sen sijaan diftongi/əi/. Niinpä loogisista syistä suppeat vokaalit /iː uː/ olisivat muuttuneet diftongeiksi ennen kuin /e:/ ja /o:/ muuttuivat niiden kaltaisiksi. Tämän tyyppistä muutosta sanotaan "vetäväksi ketjuksi".
Yksityiskohtaisemmin > Toinen vaihe

Suuren vokaalisiirtymän toinen vaihe vaikutti keskienglannin väljään vokaaliin /aː/, esimerkiksi mate,selvennä sekä puoliväljiin vokaaleihin /ɛː ɔː/, jotka esiintyivät sanoissa meat ja boat. Noin vuoteen 1550 mennessä keskienglannin pitkä /aː/ oli muuttunut etuvokaaliksi /æː/. Myöhemmin, vuoden 1600 jälkeen, se kehittyi edelleen vokaaliksi /ɛː/, samaan aikaan kun keskienglannin puoliväljät vokaalit /ɛː ɔː/ muuttuivat puolisuppeiksi vokaaleiksi /eː oː/.
| Sana | Vokaalin ääntämys> 1400 | Vokaalin ääntämys> 1550 | Vokaalin ääntämys> 1640 |
| --- | --- | --- | --- |
| meat (liha) | /ɛː/ | /ɛː/ | /eː/ |
| mate (puoliso) | /aː/ | /aː/, /æː/ | /ɛː/ |
| boat (vene) | /ɔː/ | /ɔː/ | /oː/ |
Yksityiskohtaisemmin > Myöhemmät yhteensulautumiset

Suuren vokaalisiirtymän ensimmäisessä ja toisessa vaiheessa pitkät vokaalit siirtyivät, kuitenkin ilman että alkuperältään erilaiset vokaalit olisi alettu ääntää samalla tavalla. Vasta toisen vaiheen jälkeen jotkin vokaalit ovat sulautuneet yhteen, toisin sanoen ero niiden väliltä on hävinnyt. Nämä myöhemmät muutokset vaikuttivat myös keskienglannin diftongiin /ai/, joka esiintyi esimerkiksi sanassa day (päivä), niin että se yksinkertaistui pitkäksi vokaaliksi /ɛː/, ja se alettiin näin ollen ääntää samoin kuin sanoissa mate esiintyvä vokaali, joka keskienglannissa oli äännetty /a:/. Joissakin murteissa myös keskienglannin sanoissa meet ja meat esiintyvät vokaalit, joista edellinen oli keskienglannissa äännetty /e:/, jälkimmäinen /ɛː/, esimerkiksi sanassa meat, alettiin ääntää samoin.
1500- ja 1600-luvuilla esimerkiksi vokaalit sanoissa meet, meat, mate ja day äännettiin englantilaisen kielialueen eri osissa eri tavoin.  Kaikissa kielimuodoissa kuitenkin vähintään kaksi ennen erilaista pitkää vokaalia tai diftongia samankaltaistui keskenään. Alla olevassa taulukossa esitetään neljä eri kielimuodoissa esiintynyttä ääntämystä. Nykyenglannin ääntämys on kehittynyt sarakkeessa 4 esitetystä. Nykyisin esimerkiksi sanat meet ja meat lausutaan samoin: kummassakin on pitkä {{IPA|/i:/), kun taas sanoissa mate ja day on kummassakin sama diftongi /eɪ/, joka on kehittynyt 1500-luvulla äännetystä pitkästä vokaalista  /eː/.
| Sana | keski- englanti | eri alueilla 1500-luvulla esiintyneet ääntämykset> 1 | eri alueilla 1500-luvulla esiintyneet ääntämykset> 2 | eri alueilla 1500-luvulla esiintyneet ääntämykset> 3 | eri alueilla 1500-luvulla esiintyneet ääntämykset> 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| meet (tavata) | /eː/ | /iː/ | /iː/ | /iː/ | /iː/ |
| meat (liha) | /ɛː/ | /ɛː/ | /eː/ | /eː/ | /iː/ |
| day (päivä) | /ai/ | /ɛː/ | /eː/ | /ɛː/ | /eː/ |
| mate (puoliso) | /aː/ | /æː/ | /eː/ | /ɛː/ | /eː/ |
Nykyenglannissa siis tyypillisesti sanat meet ja meat äännetään samoin. Sen sijaan esimerkiksi sanoissa great ja steak esiintynyt pitkä vokaali on muuttunut diftongiksi /eɪ/, joka on kehittynyt ylläolevassa taulukossa esitetystä pitkästä vokaalista /eː/.
Aiheesta muualla

Vokaalin pituus Alegsa Online. Viitattu 9.3.2023.
Terttu Nevalainen, Irma Taavitsainen (toim); Matti Rissanen: ”Miksi englannin oikeinkirjoitus on niin merkillistä”, Englannin aika: Elävän kielen kartoitusta, s. 224–244.  Helsingin yliopisto, 2015.  ISBN 978-951-51-0990-3  Teoksen verkkoversio.
Käännös suomeksi
Sýntagma

| Sýntagma Σύνταγμα |
| --- | --- |
 Sýntagma-aukio.
 Kaupungin kartta, jossa Sýntagma korostettuna.
Kaupunki:  Ateena, Attika, Kreikka
Suuralue:  1.
Koordinaatit:  37°58′32″N, 23°44′05″E
Lähialueet:  Akadimía, Kansallispuutarha, Kolonáki, Pláka
Sýntagma (kreik. Σύνταγμα; myös Síntagma) eli Sýntagma-aukio (kreik. Πλατεία Συντάγματος, Plateía Syntágmatos, ”Perustuslain aukio”) on aukio Ateenan ydinkeskustassa Kreikassa. Se on myös aukiota ympäröivä kaupunginosa, joka kuuluu kaupungin 1. suuralueeseen.
Sýntagma-aukio on Ateenan keskusaukio. Se on nimetty sen Kreikan perustuslain kunniaksi, joka Kreikan kuningas Otto oli pakotettu hyväksymään vuonna 1843. Perustuslaki oli itsenäistyneen Kreikan ensimmäinen ja teki maasta perustuslaillisen monarkian.
Sýntagma-aukiota ja sen pohjoislaidan suuria hotelleja.
Aukio sijaitsee Kreikan parlamenttitalon edustalla. Rakennus toimi aiemmin Kreikan kuninkaan palatsina, ja ennen uudelleennimeämistä aukio tunnettiin nimellä Plateía Anaktóron (Πλατεία Ανακτόρων, ”Palatsiaukio”). Parlamenttitalon edessä aukion puolella on Tuntemattoman sotilaan hauta.
Aukiolla on suihkulähde sekä puistikkoa. Se on monien julkisten kokoontumisten keskuspaikka. Useita Kreikan historian merkittäviä tapahtumia on juhlistettu aukiolla. Erityisesti Kreikan velkakriisin aikana aukio on tullut tunnetuksi monien mielenosoitusten pitopaikkana. Aukion ympäristö toimii myös eräänä kaupungin julkisen liikenteen keskuspaikoista. Sen alla sijaitsee Sýntagman metroasema.
Aukiota reunustavat kadut Vasilíssis Amalías idässä, Óthonos etelässä, Filellínon lännessä ja Vasiléos Georgíou A' pohjoisessa. Aukiolta saa alkunsa länteen suuntautuva Ermoú-katu, joka on yksi Ateenan merkittävimmistä ostoskaduista. Aukion pohjoislaidalla ovat kaupungin merkittävimmät hotellit Grande Bretagne ja George II.
Sýntagman alueen pohjoispuolella sijaitsee Akadimían kaupunginosa, koillispuolella Kolonáki, kaakkoispuolella Kansallispuutarhan alue ja länsipuolella Ateenan vanhakaupunki Pláka.