stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matkustaja 57

| Matkustaja 57> Passenger 57 |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Kevin Hooks
Käsikirjoittaja:  David Lougher Dan Gordon
Tuottaja:  Dan Paulson Lee Rich Dylan Sellers
Säveltäjä:  Stanley Clarke
Kuvaaja:  Mark Irwin
Leikkaaja:  Richard Nord
Lavastaja:  Don K. Ivey
Erikoistehosteet:  William Purcell
Pääosat:  Wesley Snipes Bruce Payne Tom Sizemore
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   6. marraskuuta 1992  12. maaliskuuta 1993
Kesto:  84 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  15 000 000 dollaria
Tuotto:  44 065 653 dollaria (USA)
Katsojat:  29 844 (Suomi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Matkustaja 57 (Passenger 57) on yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 1992. Elokuvan on ohjannut Kevin Hooks ja sen ovat käsikirjoittaneet David Lougher  ja Dan Gordon. Pääosia esittävät Wesley Snipes, Bruce Payne ja Tom Sizemore. Elokuvan nimi tulee siitä, että päähenkilö istuu lentokoneessa paikalla numero 57.
Elokuva julkaistiin ensimmäisen kerran Suomessa videolla videolain aikaan. Tuolloisesta videojulkaisusta oli leikattu 1 minuutti ja 34 sekuntia. Leikattu materiaali sisälsi matkustajien ampumista, kuvakulman verisestä terroristista ja väkivaltaisimpia otoksia John Cutterin ja Charles Ranen välisestä tappelusta. Videolain poistuttua voimasta vuonna 2001 elokuva julkaistiin leikkaamattomana K18-versiona sekä DVD-levynä että videona.
Juoni

Elokuva kertoo lentoyhtiön turvallisuusekspertti John Cutterista, jonka vaimo on kuollut kaupparyöstön yhteydessä. Nyt John on matkalla Los Angelesissa pidettävään työkokoukseen ja hän matkustaa sinne lennolla 163. Samassa koneessa istuu myös mielisairas terroristi Charles Rane, jota ollaan siirtämässä Los Angelesin vankilaan. Lennon aikana Rane ottaa terroristiryhmänsä avulla koneessa vallan ja koneen matkustajat joutuvat panttivangeiksi. Cutter onnistuu pakenemaan kaappauksen aikana koneen alaosaan ja hän päättää aloittaa taistelun terroristeja vastaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Wesley Snipes  | … |  John Cutter   |
|  Bruce Payne  | … |  Charles Rane   |
|  Tom Sizemore  | … |  Sly Delvecchio   |
|  Alex Datcher  | … |  Marti Slayton   |
|  Bruce Greenwood  | … |  Stuart Ramsey   |
|  Robert Hooks  | … |  Dwight Henderson   |
|  Elizabeth Hurley  | … |  Sabina Ritchie   |
Aiheesta muualla

Matkustaja 57 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Matkustaja 57 Elonet.
Martin Madarnas

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Martin Fernández Madarnas
Syntymäaika: 6. marraskuuta 1989 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Rivadavia, Espanja
Pelipaikka: puolustaja
Seura
Seura: vapaa pelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2014 | UD Barbadás | 106 | (13) |
| 2014 | Honka | 2 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 108 | (13) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. toukokuuta 2015.
Martin Fernández Madarnas (s. 6. marraskuuta 1989 Rivadavia, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edusti kaudella 2014 Veikkausliigassa pelannutta FC Honkaa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Martti Peitso

Martti Peitso (24. elokuuta 1924 Raahe – 4. joulukuuta 1994) oli suomalainen kuvanveistäjä. Raahelaissyntyinen Peitso toimi pääosan urastaan, yli kolmekymmentä vuotta, Tammisaaressa.
Peitso opiskeli 1940-luvulla sekä Taideteollisessa oppilaitoksessa että  Helsingin yliopiston piirustussalissa. Vuosina 1950-1954 hän oli Wäinö Aaltosen oppilaana. Vuodesta 1955 hän oli Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston opettaja. Hän osallistui Sibelius-monumentin veistoskilpailuun 1962, jossa hän jatkokilpailussa tuli toiselle sijalle.
Peitso sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen.
Peitson teoksia on runsaasti Tammisaaren museossa.
Kilpailusijoituksia

1. palkinto SAK:n muistomerkkikilpailussa 1957
2. palkinto Sibelius-monumentin jatkokilpailussa Helsingissä 1962
Teoksia

suihkukaivo 1961, Inkeroinen
Vapaudenliekki (Vapaudenkaivo) 1966, Tammisaari.
Suder Mattes, 1966, Sjöstad, Lesjöfors, Ruotsi.
Vuorimies, 1974, Lohja.
Kylpevä 1975, Tammisaari.
Henrik Gabriel Porthan, 1978, Viitasaari.
John Österholmin muistomerkki, 1982, Tammisaari
Kuvia julkisista teoksista

Vapaudenkaivo, 1966, Tammisaari.
Suder Mattes, 1966, Lesjöfors, Ruotsi.
Vuorimies, 1974, Lohja.
Kylpevä, 1975, Tammisaari.
Porthanin patsas, 1978, Viitasaari.
John Österholm, 1982, Tammisaari
Marlon Devonish

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Marlon Devonish |  Marlon Devonish |  Marlon Devonish |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | 4 × 100 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Sevilla 1999 | 4 × 100 m |  |
|  Pronssia | Ateena 1997 | 4 × 100 m |  |
|  Pronssia | Helsinki 2005 | 4 × 100 m |  |
|  Pronssia | Osaka 2007 | 4 × 100 m |  |
|  Pronssia | Berliini 2009 | 4 × 100 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Birmingham 2003 | 200 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1998 | 4 × 100 m |  |
|  Kultaa | Göteborg 2006 | 4 × 100 m |  |
|  Pronssia | München 2002 | 200 metriä  |  |
|  Pronssia | Göteborg 2006 | 200 metriä |  |
Maa:   Englanti
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Kultaa | Kuala Lumpur 1998 |  4 × 100 m |  |
|  Kultaa | Manchester 2002 |  4 × 100 m |  |
|  Kultaa | Delhi 2010 |  4 × 100 m |  |
|  Hopeaa | Manchester 2002 | 200 metriä |  |
Marlon Devonish (s. 1. kesäkuuta 1976 Coventry, Englanti) on englantilainen pikajuoksija.
Devonish voitti 1994 junioreiden MM-kultaa 4 × 100 metrin viestissä. Vuonna 1995 hän voitti juniorien Euroopan mestaruuden kahdellasadalla metrillä ja pikaviestissä. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän sai pronssia 4 × 100 metrin viestissä juostuaan alkuerissä. Vuonna 1998 hän juoksi kultaa voittaneessa pikaviestijoukkueessa sekä Kansainyhteisön kisoissa että EM-kilpailuissa. 1999 Sevillan MM-kisoissa hän saavutti pikaviestijoukkueessa hopeaa.
Kansainyhteisön kisoissa 2002 hän oli 200 metrillä toinen ja saavutti kultaa pikaviestistä. Samana vuonna Münchenin EM-kisoissa hän oli 200 metrillä pronssilla. Pikaviestin kultamitalin hän menetti Dwain Chambersin dopingkäryn seurauksena. 2003 Birminghamin MM-hallikisoissa hän voitti maailmanmestaruuden 200 metrillä ja 2004 Ateenan olympialaisissa olympiakultaa pikaviestistä. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän sai kultaa 4 × 100 metrin viestissä ja pronssia 200 metrillä. 2005 Helsingin, 2007 Osakan ja 2009 Berliinin MM-kisoissa hän oli mukana pronssille juosseessa viestijoukkueessa.
Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän oli neljäs 200 metrillä ajalla 20,62 s. Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän kuului Englannin kultajoukkueeseen pikaviestissä. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui 100 metrin välierissä.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 m: 10,06 (2007)
200 m: 20,19 (2002)
Markus Ånäs

Markus Ånäs (s. 1975) on helsinkiläinen kulttuurin ja talouden toimittaja, kolumnisti ja kirjailija, joka on kirjoittanut kolumnimuotoista testipalstaa.
Ura

Like-uutisissa Ravintoruletti-nimisenä 1997 alkanut palsta jatkui ensin WSOY:n kustantamassa Johnny Kniga kertoo -lehdessä, josta se siirtyi Ånäs testaa -nimellä Alma-konserniin kuuluvaan Kauppalehti Pressoon vuonna 2004. Pääkaupunkiseudulla ilmestyneen Presson lopettamisen jälkeen Ånäs siirtyi Kauppalehden kulttuuripainotteisen sivun tuottajaksi. Hän lähti Kauppalehdestä vuonna 2013.
Muuta

Ånäs on kirjoittanut HIFK:n jääkiekon ja jalkapallon joukkueisiin keskittyvän historiikin, kirjan Ikuisesti sinun, HIFK sekä Hans Välimäen elämäkerran Patakuningas.
Teokset

Like on Like – kirjoja vuodesta 1987 (Like, 2007)
HIFK - Ikuisesti sinun (WSOY, 2015)
Patakuningas (WSOY, 2018)
Kärsimysten kirja (WSOY, 2019)
Marita Vihervuori

Marita Vihervuori on suomalainen ulkomaantoimittaja. Hän toiminut muun muassa Turun Sanomien, Aamulehden ja Austria Presse Agenturin ulkomaankirjeenvaihtajana. Hänen toimipaikkansa on pitkään ollut Wien, ja hän on erikoistunut Lähi-idän ja Balkanin alueeseen.
Vihervuoren ura alkoi 1960-luvulla, kun hän kirjoitti matkoiltaan aikakausilehtiin juttuja kulttuurista, matkailusta ja politiikasta. Vihervuori on myös kirjoittanut matkoistaan kirjoja, jotka ovat tyyliltään sekoitus historiaa ja kirjoittajan matkakertomuksia. Hän on kirjoittanut muun muassa Gaddafin Libyasta ja Jugoslavian hajoamissodista. Lisäksi hän on kirjoittanut muutamia lastenkirjoja ja tietokirjoja. Vuonna 2003 Vihervuori valittiin vuoden freelance-toimittajaksi.
Teokset

Treblinkan viimeinen juutalainen (2013)
Pieni siilikirja (2012)
Tee itse terveyssnapsit, -viinit ja -liköörit (2012)
Tee itse herkulliset hillot, hyytelöt ja marmeladit (2010)
Ötzi, Alppien jäämies (2010)
Musti, maailmankansalainen (2005)
Tervetuloa helvettiin (1999)
Myötäeläjän muistelmat (1990)
Iran, maa mullahin varjossa Allahin nimeen (1989)
Maailmanuskonnot tänään (1989)
Gaddafin vihreät kunnaat (1987)
Pekka Haukinen (1984)
Muru siilinen (1983)
Mark Slade (näyttelijä)

| Mark Slade |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Mark Van Blarcom Slade
Syntynyt: 1. toukokuuta 1939 (ikä 85) Salem, Massachusetts
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Melinda Marie Riccilli (vih. 1968)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1961–1985
Merkittävät roolit:  “Billy Blue Cannon” Karjatila High Chaparral
Palkinnot
 1970 Bambi Award TV Series International Karjatila High Chaparral 1970 Bravo Otto parhaalle miespuoliselle TV-näyttelijälle. 
Aiheesta muualla
IMDb 
Mark Slade (s. 1. toukokuuta 1939 Salem, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten TV-sarjasta Karjatila High Chaparral, jossa hän näytteli tilan poikaa Billy Blue Cannonia. Sitä ennen hän ehti näyttelemään muutamissa muissakin TV-sarjoissa kuten Voyage to the Bottom of the Sea (1964) ja The Wackiest Ship in the Army (1965–1966). Slade lopetti aktiivisen näyttelijän uransa vuoteen 1985. Hänen toistaiseksi viimeinen roolinsa oli vierailevana tähtenä TV-sarjassa Cagney & Lacey
Slade on ollut avioliitossa Melinda Marie Riccillin kanssa vuodesta 1968. Heillä on kaksi lasta.
Marita Nyqvist

Marita Nyqvist (s. 28. huhtikuuta 1985) on suomalainen endurokuljettaja. Hän on kaksinkertainen enduron euroopanmestari naisten joukkuekilpailussa sekä hopea- ja pronssimitalisti yksilökilpailuissa. Nyqvist edustaa Mäntsälän Moottorikerhoa.
Saavutuksia

2011
International Six Days Enduro (ISDE) naisten yksilökilpailu 1. sija
International Six Days Enduro naisten joukkuekilpailu MM 2. sija
2012
Enduron naisten yksilökilpailun EM-hopeaa
2014
Naisten Cross Country Suomen Cup  1. sija
2015
Enduron naisten joukkuekilpailun (Sanna Kärkkäinen, Marita Nyqvist, Annamaria Karikuusi) Euroopan mestaruus
Enduron naisten yksilökilpailun EM-pronssia
Naisten Cross Country Suomen Cup 3. sija
2016
Enduron naisten joukkuekilpailun (Annamaria Karikuusi, Marita Nyqvist, Jennifer Siekkinen) Euroopan mestaruus
Enduron naisten yksilökilpailun EM-hopeaa
Naisten Cross Country Suomen Cup 2. sija
2018
Enduron naisten joukkuekilpailun (Sanna Kärkkäinen, Marita Nyqvist, Iina Turkki, Pauliina Sievänen) EM-hopeaa
Naisten Cross Country Suomen Cup  1. sija
Cross Countryn Eurooppa Cupin naisten luokan mestaruus
Max Syring

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kuva Max Syringistä vuodelta 1934. |  Kuva Max Syringistä vuodelta 1934. |  Kuva Max Syringistä vuodelta 1934. |  |
Maa:   Saksa
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pariisi 1938 | 10 000 m |  |
Max Syring (20. elokuuta 1908 Reuben – 14. huhtikuuta 1983 Hampuri) oli saksalainen yleisurheilija. Hän kilpaili 1930-luvulta aina 1950-luvun alkuun asti ja sen jälkeen toimi valmentajana. Hänen paras saavutuksensa oli Pariisin vuoden 1938 EM-kisojen 10 000 metrin pronssimitali.
Max Syring nousi kansalliselle tasolle Saksassa 1930-luvun alussa. Syksyllä 1931 hän saavutti ensin 10 000 metrillä Saksan ennätyksen 31.26,8 ja vähän myöhemmin 5 000 metrin ennätyksen 14.49,6. Molemmissa juoksuissa Syring sijoittui toiseksi voittajana ollessa legendaarinen Paavo Nurmi. Seuraavana vuonna hän voitti niin 5 000 kuin 10 000 metrin Saksan mestaruudet ja valittiin näin Saksan edustajaksi Los Angelesin vuoden 1932 kisoihin. Hänen sijoituksensa Los Angelesissa olivat 10 000 metrillä viides ajalla 31.35,0 ja 5 000 metrillä kuudes ajalla 14.59,0. Syring oli sen jälkeen Saksan ehdoton kestävyysjuoksun ykkösnimi. Hän voitti vuoteen 1943 mennessä seitsemän 5 000 metrin ja kuusi 10 000 metrin mestaruutta.
Seuraavina vuosina Syring oli Saksan paras pitkänmatkan juoksija. Hän voitti joka vuosi 1930-luvun lopulle asti Saksan mestaruuksia. Vuoden 1934 Torinon EM-kisoissa hän keskeytti 10 000 metrillä ja karsiutui Berliinin vuoden 1936 olympialaisten 5 000 metrin loppukilpailusta. Vuoden 1938 EM-kisojen 10 000 metrillä Syring saavutti sitten parhaan kansainvälisen menestyksensä sijoittumalla kolmanneksi Suomen Ilmari Salmisen ja Italian Giuseppe Beviacquan jälkeen.
Toisen maailmansodan aikana kilpailut loppuivat talven 1942 ja 1943 aikana. Vasta sodan jälkeen kesällä 1946 oli mahdollista kilpailla, ja hän jatkoi uraansa kotiseudullaan Wittenbergissä uuden itäsaksalaisen paikallisen urheiluseuran SG Lokomotive Wittenbergin riveissä, seuran aiempi nimi oli ollut SG Wittenberg. Vielä vuonna 1952 Syring saavutti Itä-Saksan mestaruuskisoissa pronssia 5 000 metrillä ja hopeaa 10 000 metrillä.
Kaikkiaan Max Syring edusti Saksaa 30 yleisurheilumaaottelussa ja vielä sodan jälkeen Itä-Saksaa yhdessä maaottelussa. Parhaat tuloksensa Syring saavutti 5 000 metrillä vuonna 1939 ajalla 14.39,0 ja 10 000 metrillä vuonna 1940 ajalla 30.06,6.
Syring jatkoi uransa jälkeen valmennustehtävissä SC Lokomotive Leipzigissa, jossa hänen menestynein valmenettavansa oli Klaus Richtzenhain. Vuonna 1956 Syring muutti Länsi-Saksan puolelle Hampuriin, jossa hän työskenteli myyntitehtävissä ja toimi vapaa-ajallaan Hamburger SV:n yleisurheilujaoston tehtävissä.
Asiasta muualla

Max Syring sports-reference-tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Max Syring Munzinger-tietokannassa
Max Syringin tulokset brinkster.net - tietokannassa
Saksan 5 000 metrin mestarit
Saksan 10 000 metrin mestarit
Mark Slaughter

Mark Slaughter
Mark Allen Slaughter (s. 4. heinäkuuta 1964 Las Vegas, Nevada) on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Slaughterin kitaristi, laulaja ja perustajajäsen.
Ennen Slaughterin perustamista vuonna 1988 Mark vaikutti mm. yhtyeissä Xcursion, Roz Parade ja Vinnie Vincent Invasion. Viimeksi mainitussa oli ollut mukana lisäksi Dana Strum, joka kuului Mark Slaughterin kanssa Slaughterin alkuperäiseen kokoonpanoon. Slaughter on laulanut taustoja mm. Lordin albumeilla Babez for Breakfast ja To Beast Or Not To Beast.
Mark Slaughter asuu lähellä Nashvilleä, Tennesseessä vaimonsa ja Brandon- ja Elijah-poikiensa kanssa.
Mansen Räpsä

| Mansen Räpsä |
| --- | --- |

Koko nimi:  Mansen Räpsä
Perustettu:  2011
Lakkautettu:  2015
Kaupunki:  Hämeenkyrö, Suomi
Kenttä:  Kaupin pesäpallostadion Tampere   Hämeenkyrön pesäpallokenttä
Naisten sarjataso:  Superpesis
Värit:                

Yhteistyöseurat:  Manse PP   Hämeenkyrön Räpsä   Ruoveden Pirkat
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mansen Räpsä  oli kausina 2011–2015 Naisten Superpesiksessä pelannut pesäpallojoukkue. Kauden 2015 päätyttyä Mansen Räpsä lakkautettiin ja sen Superpesis-sarjapaikan peri Manse PP.
Räpsä oli Hämeenkyrön Räpsän, Manse PP:n ja Ruoveden Pirkkojen naisten vuonna 2011 perustettu yhteinen edustusjoukkue. Mansen Räpsä pelasi kotiottelunsa Tampereella Kaupin pesäpallostadionilla ja Hämeenkyrön pesäpallokentällä. Mansen Räpsän sarjapaikan Superpesiksessä omisti Hämeenkyrön Räpsä ry.
Historia > Mansen Räpsän perustaminen

Mansen Räpsä sai alkunsa kauden 2010 jälkeen kun Manse PP ja Hämeenkyrön Räpsä ryhtyivät neuvottelemaan yhteistyöstä. Neuvotteluiden tarkoituksena oli edustusjoukkueiden yhdistäminen ja Superpesis-paikan tavoittelu.
Kesällä 2011 käynnistyi ensimmäinen kausi Mansen Räpsän nimellä. Ykkösjoukkue Räpsä pelasi tuolloin Ykköspesistä ja kakkosjoukkue Manse PP maakuntasarjaa. Kakkosjoukkue toimi väliaskeleena edustusjoukkueeseen Hämeenkyrön B-tytöille, jotka pelasivat Tyttöjen Superpesistä. Koska Mansen Räpsä halusi osoittaa olevansa koko alueen joukkue, seurassa päädyttiin jakamaan Räpsän kotiottelut Hämeenkyrön ja Tampereen välillä.
Lopulta kesällä 2013 Räpsä pelasi pääsarjaa, kakkosjoukkue Ruoveden Pirkat ykköspesistä ja kolmosjoukkue Manse PP naisten suomensarjaa. Useampi Ruoveden Pirkkojen pelaaja pelasi kesän 2013 aikana myös Superpesistä Räpsän mukana.
Historia > Paikka Superpesikseen

Ennen kautta 2013 Räpsä ehti jo asettaa viralliseksi tavoitteeksensa nousun Superpesikseen. Tavoitteen toteutumisen aikataulu kuitenkin ennenaikaistui kun Peto-Jussit ja Ylihärmän Pesis-Junkkarit tekivät päätöksen vetäytyä sarjasta. Näin ollen kaksi paikkaa jäi auki pääsarjassa ja Pesäpalloliitto päätti täyttää paikat hakemusmenettelyn perusteella. Mansen Räpsä sai tunnustusta ansiokkaasta toiminnasta lähialueyhteistyössä ja akatemiatoiminnassa ja näin ollen seuralle myönnettiin paikka Superpesiksestä kaudeksi 2013.
Ensimmäinen kausi Superpesiksessä

Räpsän ensimmäinen kausi (2013) Superpesiksessä oli onnistunut, vaikka se jäikin pudotuspeleistä ulos kirvelevästi vain yhdellä pisteellä. Räpsän sijoitus oli lopulta yhdeksäs. Edellä olevista joukkueista Mansen Räpsä onnistui kauden aikana voittamaan vain Vihdin, joten sijoitus oli oikeutettu. Pääsarjakokematon joukkue haastoi kuitenkin ajoittain erinomaisesti jopa sarjan parhaita joukkueita.
Joukkueesta löytyi ensimmäisellä kaudella myös henkilökohtaisia onnistujia. Kärkietenijä Henna Peltokangas sijoittui etenijätilastossa kahdeksanneksi (42) ja lyöjäjokeri Susanna Kylä-Kause lyöjätilastossa yhdeksänneksi (0+38). Lisäksi Nina Taipale löi 0+27 juoksua ja peräti kolme pelaajaa joukkueesta ylsi yli sadan kärkilyönnin: Peltokangas, Jatta Vuorinen ja Anne Tolonen.
Tilastomenestyjien lisäksi moni suurelle yleisölle tuntematon Räpsä-pelaaja pelasi kesällä 2013 hienon läpimurtokauden pääsarjassa. Etenkin, peräti kolme kunnaria lyönyt, ykkösvahti Sanna Vistinmäki sekä kesken kauden syöttämään nostettu, vasta 18-vuotias, lukkari Leena Ojanen yllättivät kauden aikana monet hienoilla otteillaan.
Kauden päätteeksi kapteeni ja kakkosvahti Nina Taipale, 25, valittiin naisten Superpesiksen vuoden tulokkaaksi. Itälänsi-edustuksia ei Räpsän pelaajille ensimmäisellä pääsarjakaudella tullut.
Kauden jälkeen, syksyllä 2013, Räpsä vahvisti rivejään hankkimalla Turusta Oona Svärdin ja Iina Lehkosen. Joukkue menetti kesän 2013 ryhmästä ainoastaan uransa päättäneen Mari Vesaluoman sekä Pohjanmaalle palanneen Roosa Pakkalan, joten kesään 2014 Räpsä pääsee vahvistuneella joukkueella. Pelinjohdossa jatkavat Juha Antikainen ja Vesa Ranta.
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä-Länsi-valinnat

Jatta Vuorinen (2014, 2016)
Nina Taipale (2015)
Masoud Al Adba

| Mitalit> Maa:   Qatar.Poikien ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Qatar.Poikien ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Qatar.Poikien ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Qatar> Poikien ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Nikosia 2007 | Kaksoistrap |  |
Masoud Al Adba (s. 6. heinäkuuta 1988) on qatarilainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Masoud Al Adba on saavuttanut MM-kilpailuissa poikien sarjassa kultaa Nikosiassa 2007 kaksoistrapissa tuloksella 137.
Mauro Caviezel

Mauro Caviezel (oikealla) vuonna 2016.
| Mitalit> Maa:  Sveitsi.Miesten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Sveitsi.Miesten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Sveitsi.Miesten alppihiihto.MM-kilpailut  | Maa:  Sveitsi> Miesten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sankt Moritz 2017 | alppiyhdistetty |  |
Mauro Caviezel (s. 18. elokuuta 1988) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa SV Beverin -seuraa.
Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2005 Caviezel saavutti pronssia supersuurpujottelussa. Beaver Creekin / Vailin MM-kilpailuissa 2015 hän oli superalppiyhdistetyssä kolmastoista. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sai alppiyhdistetyssä pronssia kuusi sadasosasekuntia kilpailun voittaneelle Luca Aernille hävinneenä. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 häm sijoittui alppiyhdistetyssä 12:nneksi ja syöksylaskussa 13:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän oli alppiyhdistetyssä seitsemäs ja syöksylaskussa yhdeksäs.
Maailmancupissa Caviezel kilpaili ensimmäisen kerran Kranjska Goran pujottelussa maaliskuussa 2008. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2014 oltuaan 12:s Wengenin superalppiyhdistetyssä. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran tammikuussa 2014 oltuaan Kitzbühelin superalppiyhdistetyssä viides. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Aspenin supersuurpujottelussa maaliskuussa 2017. Hän sijoittui alppiyhdistetyn cupissa viidenneksi kaudella 2017–2018.
Kaudella 2018–2019 hän oli kolmas Lake Louisen supersuurpujottelussa sekä toinen Beaver Creekin syöksylaskussa ja supersuurpujottelussa. Soldeun supersuurpujottelussa hän oli toinen. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi, supersuurpujottelun ja alppiyhdistetyn cupeissa kolmanneksi ja syöksylaskucupissa viidenneksi.
Kaudella 2019–2020 Caviezel sijoittui Lake Louisen supersuurpujottelussa kolmanneksi. Saalbach-Hinterglemmissä hän oli syöksylaskussa kolmas ja supersuurpujottelussa toinen. Hinterstoderissa hn sijoittui toiseksi supersuurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä. Hän voitti supersuurpujottelucupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi.
Caviezel voitti kaudella 2020–2021 Val d’Isèren supersuurpujottelun. Val Gardenan supersuurpujottelussa hän sijoittui toiseksi. Supersuurpujottelucupissa hän oli neljäs.
Myös hänen veljensä, Gino Caviezel, on alppihiihtäjä.
Aiheesta muualla

Gino ja Mauro Caviezelin kotisivut[vanhentunut linkki]
Martin Smedberg-Dalence

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Martin Ramiro Guillermo Smedberg-Dalence
Syntymäaika: 10. toukokuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Norrköping, Ruotsi
Pelipaikka: oikea keskikenttäpelaaja
Pituus: 187 cm
Paino: 80 kg
Seura
Seura: IFK Göteborg
Pelinumero: 11
Junioriseurat
: Gunnilse IS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001–2003 | Gunnilse IS | 50 | (10) |
| 2004–2006 | IFK Göteborg | 6 | (0) |
| 2005 | → Västra Frölunda IF (laina) | 15 | (1) |
| 2006 | → Ljungskile SK (laina) | 30 | (10) |
| 2007–2009 | Ljungskile SK | 113 | (17) |
| 2010–2013 | IFK Norrköping | 89 | (6) |
| 2014– | IFK Göteborg | 31 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 334 | (46) |
Maajoukkue
|  | Ruotsi U17 | 14 | (0) |
|  | Ruotsi U19 | 21 | (0) |
| 2014– | Bolivia | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. kesäkuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 16. kesäkuuta 2015.
Martin Ramiro Guillermo Smedberg-Dalence (s. 10. toukokuuta 1984 Norrköping) on bolivialais-ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa pelaavaa IFK Göteborgia.
Mecado

| Mecado |
| --- | --- |

Perustettu:  1996
Lakkautettu:  1998
Perustajat:  Robert-Jan Hertog
Tyylilajit:  gabber, tanssimusiikki
Kotimaa:  Alankomaat
Sijainti:  Alphen aan den Rijn
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mecado (koko nimeltä Music Entertainment Creative Artist Development Organisation) (myös muodossa MECADO) oli vuosina 1996–1998 toiminut alankomaalainen levy-yhtiö. Levy-yhtiön perusti Robert-Jan Hertog, joka oli aiemmin toiminut Arcade Musicin varajohtajana. Yritys alkuaikoina keskittyi pääasiassa kokoelmalevyjen julkaisuihin, jotka sisälsivät gabbermusiikkia. Myöhemmin levy-yhtiö alkoi julkaisemaan myös eri artistien tanssimusiikkia sisältäviä kokoelmalevyjä. Näitä levyjä myytiin aikoinaan myös Suomen kaupoissakin. Levy-yhtiö asetettiin konkurssiin helmikuussa 1998, kun gabber-musiikin suosio oli laskenut sekä kokoelmalevyjen myynti oli romahtunut huomattavasti.