stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heikki Takamäki

Heikki Jouko Takamäki (18. maaliskuuta 1947 Kuortane – 21. heinäkuuta 2023 Tampere) oli suomalainen kauppias ja kaupan alan järjestövaikuttaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Heikki Takamäki syntyi konttorinhoitaja Aaro Takamäen ja Hilja Ahopellon perheeseen. Hän avioitui 1969 kotitalousopettaja Kaija Salmisen kanssa. Takamäki kävi keskikoulun ja opiskeli maanviljelys- ja kauppateknikoksi. Diplomikauppias hänestä tuli 1988. Takamäki oli Keskon Seinäjoen konttorin myyjä 1966–1971 ja neuvoja 1971–1974, Kauhavan Hela-Marketin ja Alahärmän Härmä-Marketin apulaisjohtaja 1974–1979, K-Rauta Takamäen kauppias Alavudella 1979–1994, K-Rauta Rauta-Otra Nekalan toimitusjohtaja Tampereella vuodesta 1994 ja Kesport-Intersport Nekalan kauppias 1995–1999.
Takamäellä oli myös useita luottamustehtäviä. Keskossa hän oli Seinäjoen neuvottelukunnan jäsen 1982–1984, hallintoneuvoston jäsen 1992–1999 ja varapuheenjohtaja 1997–1999, valtuutettu 1994–1998, työvaliokunnan jäsen 1999–2000, hallituksen jäsen vuodesta 2000 ja puheenjohtaja vuodesta 2003. Hän oli myös Suomen Vähittäiskauppiasliiton, vuodesta 1997 K-kauppiasliitto, Seinäjoen piirin johtokunnan jäsen 1980–1982, rautakauppatoimikunnan puheenjohtaja 1980–1982, liiton rautakauppajaoston johtokunnan jäsen vuodesta 1980 ja toinen varapuheenjohtaja 1984–1988 sekä liittohallituksen toinen varapuheenjohtaja 1984–1988, ensimmäinen varapuheenjohtaja 1989–1992 ja puheenjohtaja 1993–2002. Seinäjoen Maila-Jussien johtokuntaan 1975–1984 kuulunut ja Suomen Pesäpalloliiton hopeisen ansiomerkin saanut Takamäki valittiin 2012 Superpesis Oy:n hallituksen puheenjohtajaksi. Kauppaneuvoksen arvonimen Takamäki sai 2004.
Aiheesta muualla

Heikki Takamäen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
HMS Southwold (L10)

| HMS Southwold |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. Samuel White and Company, Cowes
Kölinlasku:  18. kesäkuuta 1940
Laskettu vesille:  29. toukokuuta 1941
Palveluskäyttöön:  9. lokakuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 24. maaliskuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  85,34 m
Leveys:  9,62 m
Syväys:  2,51 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  168
Aseistus
Aseistus:  6 × QF 4"/L45 Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX asennuksina 4 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä neliputkisena asennuksena 2 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä
HMS Southwold (viirinumero L10) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 20. joulukuuta 1939 työnumerolla J6274 osana vuoden 1939 hätäohjelmaa J. Samuel White and Companyltä Cowesista, missä köli laskettiin 18. kesäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 29. toukokuuta 1941 ja valmistui 9. lokakuuta.
Palvelus

Lokakuussa 1941 alus siirtyi vastaanottotestien ja varustamisen jälkeen Scapa Flowhun, jossa se aloitti kouluttautumisen Kotilaivaston mukana. Alus määrättiin koulutuksen jälkeen liittymään Välimeren laivastoon.
Alus liittyi 16. marraskuuta Clydessä saattueeseen WS12Z HMS Dulvertonin kanssa matkatakseen Hyväntoivonniemenreittiä Aleksandriaan. Alus saapui 24. marraskuuta saattueen mukana Freetowniin, josta se jatkoi 28. marraskuuta matkaansa. Alus erkani 14. joulukuuta saattueesta jatkaakseen matkaansa itsenäisesti. Se lähti 29. joulukuuta Mombasasta Adenin kautta Aleksandriaan.
Palvelus > 1942

Southwold liittyi 5. tammikuuta 1942 Aleksandriassa Välimeren laivaston 5. hävittäjälaivueeseen, jonka tehtävänä oli saattueiden suojaaminen ja meriliikenteen valvonta. Alus osallistui laivueen mukana Tobrukin varuskunnan huoltamiseen ja joukkojen siirtoihin.
Helmikuussa alus suojasi Malta saattuetta MW9B, joka joutui voimakkaaseen ilmahyökkäykseen. Saattue joutui palaamaan Aleksandriaan. Alus oli 20. maaliskuuta saattueen MW10 reitillä sukellusveneidentorjuntapartiossa HMS Avon Valen, HMS Beaufortin, HMS Dulvertonin, HMS Eridgen, HMS Heythropin ja HMS Hurworthin kanssa ennen saattueen lähtöä Aleksandriasta (operaatio MG1), minkä aikana Heythrop torpedoitiin Bardian edustalla. Seuraavana päivänä alus lähti Tobrukissa tankattuaan liittyäkseen saattueeseen MW10, kun saatiin tieto Italian laivaston osaston merellä olosta. Alus suojasi risteilijöitä HMS Cleopatra ja HMS Penelope, kun hävittäjät tekivät torpedohyökkäyksen Italian laivastoa vastaan. Se palasi saattueen suojaksi Italian laivaston vetäytyessä (Sirten lahden toinen taistelu). Saattue joutui tämän jälkeen ilmahyökkäykseen.
Seuraavana päivänä ilmahyökkäykset jatkuivat. Saattueen kärsittyä pahoin ilmahyökkäyksissä sen alukset saivat määräyksen pyrkiä itsenäisesti satamaan. Southwold ja Beaufort määrättiin suojaamaan huoltoalus HMS Breconshireä. Southwold osui 24. maaliskuuta kovassa merenkäynnissa brittiläiseen miinaan pyrkiessään ohittamaan Breconshireä, joka oli vaurioitunut ilmahyökkäyksessä liikuntakyvyttömäksi. Hävittäjä kärsi pahoja vaurioita muun muassa suuren vuodon konehuoneeseen sekä sähkövoiman katoamisen. Hinaaja Ancient otti aluksen hinaukseen, mutta aluksen runko katkesi. Aluksen hitaasti vajotessa aaltoihin Dulverton pelasti sen eloonjääneet. Aluksen konehuoneen täyttyessä vedellä sai surmansa yksi upseeri ja viisi miehistönjäsentä.
Hauron

Hauron oli muinaisessa Egyptissä palvottu alun perin kanaanilainen jumala. Kanaanilaisessa mytologiassa Hauron oli mahdollisesti Astarten poika. Häntä palvottiin ilmeisesti aavikolla kulkijoiden ja paimenten suojelijana, ja Egyptissä jumalaa kutsuttiinkin nimellä "voitokas paimen". Hauron mainitaan egyptiläisissä teksteissä keskivaltakunnan ajoilta lähtien, mutta egyptiläiseksi jumalaksi hänet omaksuttiin ilmeisesti uuden valtakunnan aikaan. Jostakin tuntemattomasta syystä Hauron yhdistettiin vahvasti Gizan sfinksiin, ja tälle rakennettiin kappeli sfinksin eteen uuden valtakunnan aikaan.
Harjunilurit

| Harjunilurit |
| --- | --- |
 Männynharjuniluri (Carphoborus cholodkovskyi)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Kärsäkäsmäiset Curculionoidea
Heimo::  Kärsäkkäät Curculionidae
Alaheimo::  Kaarnakuoriaiset Scolytinae
Tribus::  Polygraphini
Suku::  Harjunilurit Carphoborus  Eichhoff, 1864
Katso myös
   Harjunilurit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harjunilurit (Carphoborus) on kovakuoriaisten lahkoon kuuluva kaarnakuoriaissuku. Sukuun kuuluu yli 40 lajia, mutta lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Suomessa suvun edustajia on tavattu kolme lajia. Harjunilureita esiintyy lähinnä mäntykasvit-heimon (Pinaceae) puissa. Harjunilurien sukuun kuuluvia lajeja on tavattu pääasiassa Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa.
Sukuun kuuluvia lajeja

Männynharjuniluri (Carphoborus cholodkovskyi)
Kuusenharjuniluri (Carphoborus rossicus)
Pikkuharjuniluri (Carphoborus minimus)
Carphoborus teplouchovi
Aiheesta muualla

iNaturalist: Harjunilurit (Carphoborus)
ITIS: Carphoborus (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Carphoborus (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Genus Carphoborus (englanniksi)
Heinolan hautausmaa

Heinolan hautausmaa sijaitsee Heinolassa Siltakadun varrella. Hautausmaa on viiden hehtaarin kokoinen ja siellä on noin 7 500 hautapaikkaa. Hautausmaalla on arkkuhautoja, uurnahautoja, muistolehto ja sankarivainaja-alue. Päätös hautausmaan perustamisesta on vuodelta 1807.
Pääportin vieressä on vuodelta 1955 peräisin oleva kappeli, joka on arkkitehti Bertel Strömmerin suunnittelema. Tiettävästi ensimmäinen hautausmaalle haudattu henkilö oli saarnaaja Gustaf Streng, joka haudattiin vuonna 1814. Sankarihaudoissa lepää 110 sodissa 1939–1944 kuollutta sankarivainajia.
Muistolehto otettiin käyttöön vuonna 1989 ja se on tuhkahauta-alue. Alueen muistomerkki on tehty luonnonkivistä, ja siihen voidaan haluttaessa kiinnittää vainajien nimikylttejä. Muistolehdossa olevan suihkulähteen ympärillä on toisaalle haudattujen vainajien muistelupaikka.
Lisäksi Heinolan seurakunnilla on kaksi muuta hautausmaata entisen Heinolan maalaiskunnan kirkonkylässä: uusi hautausmaa ja vanha hautausmaa kirkkoalueella.
Haifan

| Haifan |
| --- | --- |
 Haifan
 Koordinaatit: 13°19′02″N, 44°16′16″E 
Valtio:   Jemen
Maakunta:  Taiz
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haifan (arab. حيفان‎, Ḥayfān) on kaupunki Jemenissä Taizin kaupungin kaakkoispuolella.
Maantiede

Haifan sijaitsee Taizin kaupungin kaakkoispuolella Hugarijjan alueella. Haifanin läpi kulkee pääreitti Adenin ja Tazin välillä.
Historia

Haifan oli 1900-luvun alkupuolella huomattava nykyaikaisten vaikutteiden tuoja Pohjois-Jemenissä. Tähän vaikutti etenkin sen sijainti Adenin satamaan johtavalla reitillä. Monet Pohjois-Jemenissä myöhemmin vaikuttaneet uuden sukupolven poliitikot olivat lähtöisin Haifanista. Heihin lukeutui esimerkiksi Jemenin arabitasavallan pääministeri Abd al-Aziz Abd al-Ghani. Vaikka Haifan sijaitsi Pohjois-Jemenissä, kaupungista lähtöisin oli myös joitakin Etelä-Jemeniläisiä vaikuttajia, kuten Jemenin demokraattisen tasavallan päämies Abd al-Fattah Ismail.
Haifan hyötyi paitsi asemastaan nykyaikaisten vaikutteiden kulkureitillä, mutta myös suurehkosta joukosta paikallisia ulkomailla. Ulkomailla työskennelleet haifanilaiset lähettivät takaisin kotikaupunkiin rahaa, jonka turvin rakennettiin esimerkiksi kouluja ja kaivoja.
Väestö

Haifanin asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.
HMS Viceroy

| HMS Viceroy |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Woolston
Kölinlasku:  12. joulukuuta 1916
Laskettu vesille:  17. marraskuuta 1917
Palveluskäyttöön:  5. helmikuuta 1918
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi kesäkuussa 1948
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 085 t (standardi) 1 512 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,4 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä P Mk I - asennuksina 1 x 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Viceroy (viirinumerot D91 ja L21) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Thornycroftin V-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin elokuussa 1916 osana vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 9. tilausta John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 12. joulukuuta. Alus laskettiin vesille 17. marraskuuta 1917 ja valmistui 14. tammikuuta 1918.
Palvelus

Vastaanottotestien päätyttyä alus liitettiin Atlantin laivaston 2. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana  alus siirtyi Välimeren laivastoon. Alus siirrettiin reserviin sodanjälkeisten säästötoimien seurauksena. Vuonna 1939 alus päätettiin muuttaa saattajaksi niin sanotun WAIR-ohjelman puitteissa, mutta muutostyöt aloitettiin vasta 1940.
Alus myytiin romutettavaksi 1948.
Aiheesta muualla

Itämeren purjehdus 1921(englanniksi)
V-luokan hävittäjät (1917)
Haifa Wehbe

Haifa Wehbe.
Haifa Wehbe (arab. هيفا وهبي‎, s. 10. maaliskuuta 1972) on libanonilainen malli, näyttelijä ja laulaja. Arabimaailmassa hänet tunnetaan taiteilijanimellään ”Miss Lebanon” ja myöhemmin hänen ilmestyneen debyyttialbuminsa Huwa az-Zaman (suom. Se on aikaa) -nimellä. Hänen musiikkityylinsä on arabiankielistä pop-musiikkia, jossa sekoittuvat länsimainen ja arabialainen tyyli.
Wehbe syntyi libanonilaiselle isälle ja egyptiläiselle äidille pienessä maalaiskaupungissa Etelä-Libanonissa. Hän kasvoi kuunnellen jazzia ja R&B:tä. Malli hänestä tuli hyvin nuorena voitettuaan tittelin ”Miss South Lebanon” 16 vuoden ikäisenä. Vuonna 1995 hän avioitui ja sai tyttären nimeltään Zeinab. Vuonna 2006 hänet listattiin aikakauslehden 50 kauneimman ihmisen joukkoon.
Wehbe on uskonnoltaan šiiamuslimi. Hän on myös saanut aikaan kohua pukeutumisellaan joissain islaminuskoisissa maissa. Hän on esiintynyt Pepsin mainoksissa ranskalaisen jalkapalloilijan Thierry Henryn kanssa.
Diskografia > Albumit

Huwa az-Zaman (2002)
Baddi 'Ayš (2005)
Habibi Ana (2008)
MJK - Maliket Jamal koun (2012)
Diskografia > Singlet

Agoul Ahwak
Regab
Ya Hayat Albi
Tegy Izzay'
Ana Haifa
Baddi 3iesh
Wahdi
Ma Sar
Bos El Wawa
Mosh Adra Astana
Baba Fein
Aiheesta muualla

Haifa Webben viralliset kotisivut (englanniksi)
Haifa Webben Fans (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hard Drivin’

| Hard Drivin’ |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Atari
Julkaisija:  Atari Games
Suunnittelija:  Atari
Julkaistu:  1989
Lajityyppi:  kilpa-ajosimulaatio
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  ZX Spectrum, DOS, Amiga, Atari ST, Commodore 64, Amstrad CPC, Sega Mega Drive, Atari Lynx ja kolikkopeli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Hard Drivin’ on Atarin kehittämä ajopeli. Peli on julkaistu vuonna 1989 kolikkopelinä ja myöhemmin useille muille alustoille.
Peli on yksi varhaisista täytettyä polygonigrafiikkaa käyttävistä videopeleistä.
Peli on päävalikossaan merkitty vuodelle 1988, mutta peli on julkaistu vasta kesällä 1989.
Jatko-osa Race Drivin’ julkaistiin vuonna 1990.
Aiheesta muualla

Hard Drivin’ MobyGamesissa (englanniksi)
Hard Drivin’ Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
Hard Drivin’ Arcade History -sivustolla (englanniksi)
Heavenly Music

| Heavenly Music |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Josef Berne
Käsikirjoittaja:   Reginald Le Borg  Edward James  Paul Girard Smith  Michael L. Simmons 
Tuottaja:   Jerry Bresler  Sam Coslow 
Säveltäjä:   Nathaniel Shilkret  Max Terr 
Kuvaaja:  Robert Surtees
Leikkaaja:  Albert Akst
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:  1943
Kesto:  22 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heavenly Music on Josef Bernen ohjaama yhdysvaltalainen lyhytelokuva vuodelta 1943. Sen tuottivat Jerry Bresler ja Sam Coslow ja käsikirjoittivat Reginald Le Borg, Edward James, Paul Girard Smith ja Michael L. Simmons. Elokuva palkittiin vuoden 1944 Oscar-gaalassa parhaan kaksikelaisen lyhytelokuvan palkinnolla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Fred Bardy  | … |  Ted Barry   |
|  Mary Elliott  | … |  Joy   |
|  Eric Blore  | … |  Mr. Frisbie   |
|  Steven Geray  | … |  Ludwig van Beethoven   |
Aiheesta muualla

Heavenly Music Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Heavenly Music
Käännös suomeksi
Gustav Lantschner

| Mitalit> Miesten alppihiihto.Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten alppihiihto.Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten alppihiihto.Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Miesten alppihiihto> Maa:   Saksa. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Garmisch-Partenkirchen 1936 | alppiyhdistetty |  |
Maa:   Itävalta
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Cortina d’Ampezzo 1932 | syöksylasku |  |
|  Hopeaa | Innsbruck 1933 | pujottelu |  |
|  Pronssia | Cortina d’Ampezzo 1932 | alppiyhdistetty |  |
Gustav Adolf Lantschner (12. elokuuta 1910 Innsbruck, Itävalta-Unkari – 19. maaliskuuta 2011 Krailling, Baijeri, Saksa) oli itävaltalais-saksalainen alppihiihtäjä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Lantschner voitti vuoden 1932 MM-kisoissa kultaa syöksylaskussa ja sijoittui alppiyhdistetyssä pronssille. Seuraavan vuoden MM-kilpailuissa hän ylsi pujottelussa hopealle.
Vuonna 1935 elokuvanteon perässä Saksaan muuttanut Lanschner sai maan kansalaisuuden, ja seuraavana vuonna hän sijoittui Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisten alppiyhdistetyssä hopealle toisen saksalaisen, Franz Pfnürin, jälkeen.
Vuonna 2010 sata vuotta täyttänyt Lantscher asui Münchenissä.
Gulf Air

| Gulf Air |
| --- | --- |

 IATA: GF  –  ICAO: GFA 
Kutsukoodi:  GULF AIR
Perustettu:  1950
Laivaston koko:  34
Kohteiden määrä:  47
Solmukohdat:  Bahrainin kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:  Manama, Bahrain
Kanta-asiakasohjelma:  Gulf Air Frequent Flyer Programme
Avainhenkilö(t):  Ahmed AlHammadi (toimitusjohtaja)
Yhtiön sivut:  www.gulfair.com
Gulf Airin entinen Airbus A340-300.
Gulf Air (arab. طيران الخليج‎, Ṭayarān al-Khalīj) (IATA: GF, ICAO: GFA) on Bahrainin kansallinen lentoyhtiö. Se on perustettu vuonna 1950 ja se operoi 34 koneella Afrikkaan, Aasiaan, Australiaan, Eurooppaan ja Lähi-itään. Gulf Air on Arab Air Carriers Organizationin jäsen ja sillä on code sharing- ja muita yhteistyösopimuksia useiden muidenkin yhtiöiden kanssa.
Laivasto

Laivaston keski-ikä maaliskuussa 2023 on 7,2 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A320-200 | 11 | — | Poistuu laivastosta vuonna 2026. Korvataan Airbus A320neo -koneilla. |
| Airbus A320neo | 6 | 6 | Korvaa Airbus A320-200 -koneet. |
| Airbus A321-200 | 4 | — | Poistuu laivastosta vuonna 2026. Korvataan Airbus A321neo -koneilla. |
| Airbus A321neo | — | 8 | Korvaa Airbus A321-200 -koneet. |
| Airbus A321LR | 6 | 3 |  |
| Boeing 787-9 Dreamliner | 7 | 3 |  |
| Yhteensä | 34 | 20 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gulf Air Wikimedia Commonsissa
Arab Air Carriers Organizationin (AACO) jäsenet
Afriqiyah Airways
Air Algérie
Air Arabia
Air Cairo
Badr Airlines
EgyptAir
Emirates
Etihad Airways
Express Air Cargo
flydubai
FlyEgypt
flynas
Gulf Air
Iraqi Airways
Jordan Aviation
Kuwait Airways
Libyan Airlines
Mauritania Airlines
Middle East Airlines
Nile Air
Nouvelair
Oman Air
Palestinian Airlines
Qatar Airways
Royal Air Maroc
Royal Jordanian
Saudia
SaudiGulf Airlines
Sudan Airways
Syrian Arab Airlines
Tassili Airlines
Tunisair
Yemenia
Gulf Airin Airbus A320 laskeutumassa Toulouse-Blagnacin lentoasemalle.
Gulf Airin Airbus A321-200.
Gulf Airin Airbus A321LR laskeutumassa Lontoon Heathrow'n lentoasemalle.
Gulf Airin Boeing 787-9 Dreamliner laskeutumassa Shahjalalin kansainväliselle lentoasemalle.
HMS Victory

| HMS Victory |
| --- | --- |
 HMS Victory

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  23. heinäkuuta 1759
Laskettu vesille:  7. toukokuuta 1765
Palveluskäyttöön:  12. maaliskuuta 1778
Loppuvaihe:  museolaiva
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 163 t (tyhjä) 3 500 t (maksimi)
Pituus:  69,34 m (kokonaispituus) 56,08 m (tykkikannen pituus)
Leveys:  15,74 m
Syväys:  6,55 m
Propulsio:  täystakiloitu purjepinta-ala 5 440 neliömetriä
Miehistöä:  850
Aseistus
Aseistus:  30 lyhyttä 42 naulan tykkiä 28 keskipitkää 24 naulan tykkiä 30 pitkää 12 naulan tykkiä 12 pitkää 6 naulan tykkiä
HMS Victory oli Britannian kuninkaallisen laivaston 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva. Se oli Trafalgarin taistelussa 21. lokakuuta 1805 amiraali Horatio Nelsonin lippulaiva, jonka kannella hän sai kuolettavan osuman tarkka-ampujan luodista. Alus on ainoa nykypäivään asti säilynyt Ranskan vallankumoussotiin ja Napoleonin sotiin osallistunut sotalaiva maailmassa. Victory on edelleen  kuninkaallisen laivaston komentajan lippulaiva ja nimellisesti palveluksessa.
Valmistus

Seitsenvuotisen sodan aikana laivaston esikunta (engl. Navy Board) teki 6. kesäkuuta 1759 päätöksen laivaston täydentämisestä kahdellatoista uudella Sir Thomas Sladen suunnittelemalla aluksella. Esikunta hyväksyi 14. kesäkuuta Sladen suunnitelmat aluksista ja tilausvaltuutus annettiin 7. heinäkuuta. Victory tilattiin 24. kesäkuuta 1759 Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 23. heinäkuuta 1759 päärakennusmestarina John Lock. Alus nimettiin 30. lokakuuta 1760 annetun Amiraliteetin määräyksen mukaisesti Victoryksi sodassa saatujen voittojen kunniaksi.
Aluksen rakentamisesta vastannut mestari Lock kuoli vuonna 1762, jolloin hänen tilalleen tuli Edward Allin. Sodan päättyessä 1763 osa telakan työntekijöistä irtisanottiin, mikä hidasti töitä aluksella. Alus laskettiin vesille 7. toukokuuta 1765. Rungon, mastojen ja puomien rakentaminen maksoi 57 748 puntaa 1 šillingin ja 7 pennyä, johon lisättiin 5 426 puntaa 1 šillinki ja 5 pennyä takilointiin ja varustamiseen. Aluksen valmistumisen aikaisena aseistuksena oli 30 kappaletta lyhyitä 42 naulan tykkejä, 28 kappaletta keskipitkiä 24 naulan tykkejä, 30 kappaletta pitkiä 12 naulan tykkejä ja 12 kappaletta 6 naulan tykkejä.
Koepurjehduksen jälkeen alusta ei kuitenkaan otettu palvelukseen, vaan se siirrettiin reserviin. Alus ankkuroitiin niin kutsutulle Gillingham Watersin alueelle, kunnes Ranska liittyi mukaan Yhdysvaltain vapaussotaan. Vuonna 1768 aluksella todettiin vuoto ja se siirrettiin 7. maaliskuuta Chathamin telakalle tiivistettäväksi. Kaksi viikkoa myöhemmin alus palautettiin ankkuripaikalleen, mistä se siirrettiin 18. toukokuuta 1771 Chathamin telakalle kunnostettavaksi ja laskettiin vesille 10. lokakuuta. Työ maksoi 4 276 puntaa 9 šillinkiä ja 9 pennyä.
Palvelus 1778–1783

Victory otettiin palvelukseen torstaina 12. maaliskuuta 1778 päällikkönään Sir John Lindsay, jonka tehtävänä oli huoltaa ja varustaa alus merelle lähtöä varten. Päällikön tehtävät otti vastaan 15. toukokuuta Jonathan Faulkner. Alus määrättiin Kanaalin laivaston komentajan amiraali Augustus Keppelin lippulaivaksi ja aluksella oli avustavana lippu-upseerina kontra-amiraali John Campbell. Keppelin laivasto lähti 8. kesäkuuta koulutuksen päätyttyä merelle. Ennen merelle lähtöä 30 kappaletta aluksen 42 naulan tykeistä vaihdettiin Keppelin määräyksestä kevyempiin ja helpommin käsiteltäviin 32 naulan tykkeihin.
Alus osallistui 23. heinäkuuta Ushantin taisteluun osaston lippulaivana. Taistelun seurauksena aluksen takila hajosi lähes täydellisesti. Taistelun päätyttyä Keppelin osasto purjehti Cowsandiin korjaamaan vaurioita. Alus saapui 27. lokakuuta ankkuriin Spitheadiin, kunnes siirtyi 10. maaliskuuta 1779 Portsmouthiin.
Henry Collins otti aluksen päällikkyyden vastaan 27. maaliskuuta 1779. Alus oli huhtikuussa telakalla huollettavana, mistä se siirtyi 27. huhtikuuta takaisin ankkuripaikalleen Spitheadiin. Amiraali Sir Charles Hardy nosti lippunsa aluksella 17. toukokuuta.
Alus palveli loppuvuoden ajan Kanaalin laivastossa kotisatamanaan Spithead. Se siirtyi 8. helmikuuta 1780 Portsmouthiin, jossa se siirrettiin maaliskuussa telakalle kuparoitavaksi. Alus poistui telakalta kuukauden lopulla, minkä jälkeen se siirtyi varustettavaksi.
John Clayton vastaanotti aluksen päällikkyyden Collinsilta 19. huhtikuuta 1780. Alus siirtyi 24. toukokuuta amiraali Sir Francis Gearyn lippulaivaksi, mistä hän luopui 16. elokuuta. Aluksen päälliköksi määrättiin huhtikuussa 1781 John Howarth. Kontra-amiraali Richard Kempenfelt nosti syyskuussa lippunsa aluksella, mistä hän siirtyi 21. joulukuuta HMS Royal Georgelle.
Amiraali Richard Howen alaisuudessa alus lähti 11. syyskuuta 1782 merelle suojaten saattueen Portugaliin. Osallistuttuaan Cape Spartelin taisteluun ja avustettuaan lokakuussa Gibraltarin piirityksen murtamisessa alus palasi Spitheadiin perjantaina 15. marraskuuta. Alus purjehti 27. marraskuuta Portsmouthiin, missä se siirrettiin 5. joulukuuta telakalle huollettavaksi. Aluksen mastot poistettiin, ja miehistö poisti pari päivää myöhemmin 304 tonnia painolastia.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1783. Telakalla aluksella todettiin kuparoinnin aiheuttaneen aluksen runkoon vaurioita. Aluksen kunnostuksen kulut olivat kaikkiaan 15 372 puntaa 19 šillinkiä ja 9 pennyä. Aluksen puoli- ja etukansien kuuden naulan tykit korvattiin 12 naulan tykein. Telakalta palattuaan alus ankkuroitiin Portsmouthin satamaan.
Palvelus 1778–1783 > Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat palvelusjakson aikana seuraavat upseerit:
Sir John Lindsay 9. huhtikuuta – 15. toukokuuta 1778
Jonathan Faulknor 14. toukokuuta 1778 – 27. maaliskuuta 1779
Henry Collins 28. maaliskuuta 1778 – 12. toukokuuta 1780
John Clayton 13. toukokuuta 1780 – 16. huhtikuuta 1781
John Howarth 17. huhtikuuta – 22. marraskuuta 1781
Henry Cromwell 23. marraskuuta 1781 – 8. huhtikuuta 1782
John Bourmaster 9. – 18. huhtikuuta 1782
Henry Duncan 19. huhtikuuta – 5. joulukuuta 1782
Roger Curtis 6. – 8. joulukuuta 1782
Thomas Byard 9. joulukuuta 1782 – 13. helmikuuta 1783