stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Islannin historia
Pieni jääkausi

Samoihin aikoihin kuin Islanti joutui Norjan alaisuuteen, ilmasto kylmeni ja alkoi vuosisatoja kestänyt kausi, jota nykyään sanotaan pieneksi jääkaudeksi. Kasvukausi lyheni ja talvet kylmenivät napapiirin läheisyydessä olevissa maissa kuten Islannissa ja Grönlannissa. Koska Islanti sitä ennenkin oli juuri ja juuri kelvannut maanviljelykseen, ilmastonmuutos muodostui asukkaille kohtalokkaaksi. Tärkeimmän viljalajin, ohran viljelys vaikeutui, ja karja tarvitsi ylimääräistä rehua selviytyäkseen entistä pitemmistä ja kylmemmistä talvista. Viljaa saadakseen asukkaiden oli alettava käydä kauppaa manner-Euroopan kanssa, mikä kuitenkin tuli kalliiksi. Islantilaisten onneksi kuitenkin kirkon määräämät paastopäivät, jolloin sai kyllä syödä kalaa mutta ei lihaa, johtivat siihen, että islantilaisten pyydystämän turskan kysyntä kasvoi, ja kun se lisäksi oli helposti säilöttävissä vientiä varten., siitä tuli Islannille taloudellisesti hyvin tärkeä.
Islanti Norjan ja Tanskan alaisuudessa (1262–1944)

Norjan vallan alkuaikoina Islannissa ei tapahtunut suuria muutoksia. Norja vakiinnutti valtansa hitaasti, ja allting käytti edelleen lainsäädäntö- ja tuomiovaltaa. Kirkollisten kymmenysten ansiosta papisto kuitenkin vaurastui, ja kirkolliset viranomaiset, etenkin Skálholtin ja Hólarin piispat, saivat maassa yhä enemmän vaikutusvaltaa.
Islanti Norjan ja Tanskan alaisuudessa (1262–1944) > Tanskan valtakausi

Islanti oli Norjan vallan alaisena vuoteen 1387, jolloin Norjan kuningassuku sammui Olavi IV Haakoninpojan kuollessa. Tällöin Norja ja sen mukana myös Islanti tuli osaksi Kalmarin unionia, johon kuuluivat myös Ruotsi ja Tanska ja jossa Tanska oli johtava valta. Toisin kuin Norja, Tanska ei tarvinnut Islannin kalaa eikä kotona kudottua villaa. Niinpä Islannin vientikauppa romahti, eikä uusia laivoja ulkomaankauppaa varten enää rakennettu. Grönlantiin 900-luvun lopulla perustettu pieni siirtokunta autioitui vuoteen 1500 mennessä kokonaan, mahdollisesti siksi, että sille elintärkeä kauppa Islannin kanssa oli lakannut.
Kun Tanskassa ja siihen liitetyssä Norjassa Fredrik III:n aikana vuonna 1660 päädyttiin kuninkaan itsevaltiuteen, islantilaisetkin menettivät autonomiansa ja sen mukana myös oikeutensa tehdä lainsäädäntöä koskevia aloitteita. Tanska ei kuitenkaan huolehtinut tarpeeksi Islannin turvallisuudesta. Niinpä vuonna 1627 maahan hyökkäsivät turkkilaiset merirosvot, jotka kaappasivat melkein 300 islantilaista orjiksi.
Islanti Norjan ja Tanskan alaisuudessa (1262–1944) > Uskonpuhdistus

Tanskan kuningas Kristian III teki 1500-luvun puolivälissä luterilaisuudesta valtionuskonnon. Jón Arason ja Ögmundur Pálsson, Skálholtin ja Hólarin silloiset katoliset piispat, kuitenkin vastustivat hänen yritystään panna toimeen uskonpuhdistus myös Islannissa. Tanskan viranomaiset vangitsivat Ögmundurin vuonna 1541, mutta Jón Arason ryhtyi aseelliseen vastarintaan. Uskonpuhdistuksen vastustus loppui vuonna 1550, kun Jón Arason hävisi Sauðafellin taistelun. Tämän jälkeen Jón Arason ja hänen kaksi poikaansa mestattiin Skálholtissa. Sen jälkeen Islannista tuli lopullisesti luterilainen maa, kuten se pitkälti on edelleen.
Tanskan hallitus kielsi vuonna 1602 islantilaisia käymästä ulkomaankauppaa muiden kuin Tanskan kanssa. Kauppamonopoli oli voimassa vuoteen 1854 saakka.
Islanti Norjan ja Tanskan alaisuudessa (1262–1944) > Itsenäisyysliike

Islannin ilmasto oli 1700-luvulla huonoimmillaan koko sinä aikana, jolloin maa on ollut asuttu. Samaan aikaan vuonna 1783 Laki-tulivuori purkautui ja syöksi ilmoille noin 12,5 kuutiokilometriä laavaa. Tulvat, tuhka ja savut aiheuttivat 9 000 ihmisen kuoleman, ja karjasta kuoli 80 prosenttia. Seuranneen nälänhädän aikana menehtyi neljäsosa maan väestöstä. Kun Norja erotettiin Kielin rauhansopimuksella vuonna 1814 Tanskasta, Islanti jäi Tanskan valtaan.
1800-luvulla Islannin ilmasto huononi entisestään, ja seurauksena oli suuri maastamuutto Pohjois-Amerikkaan, etenkin Kanadan Manitobaan. Islannissa heräsi kuitenkin kansallishenki, johon vaikuttivat mannereurooppalaiset romanttiset ja nationalistiset aatteet. Itsenäisyysliike kehittyi varsinkin Jón Sigurðssonin vaikutuksesta. Allting oli lakkautettu jo vuonna 1800, mutta se perustettiin uudestaan 1843 neuvoa-antavaksi kokoukseksi, ja sitä pidettiin vuosisatoja toimineen alltingin jatkajana.
Islanti Norjan ja Tanskan alaisuudessa (1262–1944) > Itsehallinto ja itsenäisyys

Kun Islannin asuttamisesta tuli 1874 kuluneeksi tuhat vuotta, Tanska myönsi Islannille itsehallinnon, jota laajennettiin 1904. Islannin perustuslaki vahvistettiin 1874, ja sitä uudistettiin 1903. Sen mukaan oli Reykjavíkissa erityinen Islannin asioiden ministeri, joka oli vastuussa alltingille. Ensimmäisenä tähän virkaan nimitettiin Hannes Hafstein. 1. joulukuuta 1918 Tanskassa vahvistettiin unionilaki, jolla Islanti tunnustettiin itsenäiseksi kuningaskunnaksi, jolla oli kuitenkin yhteinen kuningas Tanskan kanssa. Kyseessä oli siis personaaliunioni. Islanti otti käyttöön myös oman lipun. Sopimuksen mukaan Tanska kuitenkin huolehti myös Islannin ulkopolitiikasta ja maanpuolustuksesta.
Islanti Norjan ja Tanskan alaisuudessa (1262–1944) > Toinen maailmansota ja tasavallan perustaminen

Kun Saksa miehitti 9. huhtikuuta 1940 Tanskan, yhteydenpito Tanskan ja Islannin välillä vaikeutui. Siksi Islannin allting päätti seuraavana päivänä äänestyksellä ottaa maan ulkopolitiikan omiin käsiinsä. Islannille valittiin myös väliaikainen valtionhoitaja Sveinn Björnsson, josta myöhemmin tuli Islannin tasavallan ensimmäinen presidentti. Toisen maailmansodan ensimmäisen vuoden ajan Islanti pysytteli tiukasti puolueettomana ja vastusti sekä Britannian että Saksan yrityksiä puuttua maan asioihin.
Britannian sotalaivasto saapui kuitenkin Reykjavíkiin 10. toukokuuta 1940 ja nousi maihin (Operaatio Fork). Islannin hallitus esitti siihen vastalauseen ja sanoi tapahtunutta törkeäksi Islannin puolueettomuuden loukkaukseksi. Samana päivänä pääministeri Hermann Jónasson piti radiopuheen, jossa hän kehotti islantilaisia suhtautumaan brittiläisiin sotajoukkoihin vieraanvaraisesti. Islanti oli sen jälkeen liittoutuneiden miehittämänä koko sota-ajan.
Enimmillään Islannissa oli 25 000 brittisotilasta. Heinäkuussa 1941 Islannin puolustus siirrettiin sopimuksella Yhdysvaltojen vastuulle. Britannia tarvitsi kaikkia sotajoukkojaan lähempänä kotimaata, niinpä allting hyväksyi Yhdysvaltojen kanssa tehdyn sopimuksen. Maahan tuli 40 000 amerikkalaista sotilasta, mikä oli enemmän kuin islantilaisten aikuisten miesten lukumäärä. Islannin asukasluku oli tuolloin noin 120 000.
Kansanäänestyksen perusteella Islanti muutettiin tasavallaksi 17. kesäkuuta 1944, jolloin Tanska oli yhä Saksan miehittämänä. Tanskan kuningas Kristian X lähetti kuitenkin Islannin kansalle onnitteluviestin.
Islannin tasavalta

Islanti kukoisti sodan aikana, ja sinne siirrettiin useiden ulkomaisten pankkien valuuttavarannot. Maassa oli kolmen puolueen enemmistöhallitus, jossa olivat Islannin itsenäisyyspuolue (Sjálfstæðisflokkurinn), sosiaalidemokraatit (Alþýðuflokkurinn) ja sosialistit (Sósíalistaflokkurinn). Hallitus päätti panostaa erityisesti kalastuslaivaston uudistamiseen, kalanjalostusteollisuuden kehittämiseen ja maatalouden nykyaikaistamiseen. Toimenpiteiden ansiosta islantilaisten elintaso pysyi sodan jälkeenkin korkeana.
Hallituksen talouspolitiikka oli keynesiläistä, ja hallituksen päämääränä oli luoda kehittyneessä maassa tarpeellinen teollinen infrastruktuuri. Erityisen tärkeänä pidettiin työttömyyden minimoimista ja kalastuksen tukemista muun muassa valuuttapolitiikan keinoin. Koska Islannin talous oli riippuvainen kalan saatavuudesta ja kysynnästä maailmalla, taloudellinen kehitys pysyi hyvin epävakaana 1990-luvulle saakka, jolloin talous monipuolistui merkittävästi.
Islannin tasavalta > Nato-jäsenyys

Islanti ja Yhdysvallat sopivat lokakuussa 1946, että Yhdysvaltojen vastuu Islannin puolustuksesta lakkaa mutta Yhdysvalloille jäisi tiettyjä oikeuksia Keflavikissä, erityisesti oikeus sijoittaa sinne sotajoukkoa uudestaan sodan uhatessa.
Islanti liittyi Natoon vuonna 1949. Sopimuksen mukaan Islanti ei kuitenkaan osallistuisi hyökkäystoimiin mitään muuta maata vastaan.lähde? Nato-jäsenyyttä vastaan pidettiin vuonna 1949 laajoja mielenosoituksia. Korean sodan alettua Yhdysvallat sopi Islannin kanssa, että vastuu Islannin puolustuksesta siirtyi jälleen Yhdysvalloille. Sopimus allekirjoitettiin 5. toukokuuta 1951, ja sen mukaan amerikkalaiset sotilaat pysyivät vastalauseista huolimatta Islannissa vuoteen 2006 saakka. Vaikka maassa ei enää nykyään ole amerikkalaista sotilastukikohtaa, Yhdysvallat on yhä sitoutunut huolehtimaan Islannin puolustuksesta, sillä molemmat maat ovat Naton jäseniä ja Naton peruskirjan mukaan hyökkäys Islantiin katsottaisiin samalla hyökkäykseksi kaikkia Nato-maita vastaan.
Islannin tasavalta > Turskasodat

Turskasodat olivat 1950-luvun lopulta 1970-luvun puoliväliin saakka kestänyt Islannin ja Britannian välinen konfliktisarja. Ensimmäinen turskasota oli vuonna 1958, jolloin Britannia ei voinut estää Islantia laajentamasta kalastusvyöhykettään neljästä 12 meripeninkulman levyiseksi.
Toinen turskasota käytiin 1972–1973, jolloin Islanti laajensi vyöhykkeen 50 meripeninkulman eli 93 kilometrin levyiseksi. Kolmas turskasota alkoi marraskuussa 1975, kun vyöhyke laajennettiin 200 meripeninkulmaan saakka. Britannia ei tunnustanut aluelaajennuksia vaan jatkoi kalastusta vyöhykkeiden sisällä ja kiisteli kalastusoikeudesta. Islanti hankki Puolasta uusia rannikkovartioaluksia valvomaan kalastusta alueella. Britannia vastasi hankkimalla 22 fregattia ja muita sotalaivoja suojaamaan omia kalastusaluksiaan. Muutamia laivoja ammuttiinkin, laivojen henkilöstöstä haavoittui ja kuoli muutamia.
Tapahtumat saivat vakavamman käänteen, kun Islanti uhkasi sulkea amerikkalaisen Keflavikin tukikohdan, minkä silloin katsottiin vakavasti haittaavan Naton kykyä puolustaa Atlantin valtameren aluetta Neuvostoliitolta. Britannian hallitus kielsi siksi kansalaisia kalastamasta Islantia ympäröivällä 200 meripeninkulman levyisellä vyöhykkeellä vaikka asiasta ei tehty sopimusta Islannin kanssa.
Islannin tasavalta > ETA-jäsenyys ja talousuudistukset

Islannin presidentiksi vuonna 1980 valitusta Vigdís Finnbogadóttirista tuli ensimmäinen demokraattisilla vaaleilla valittu naispuolinen valtionpäämies maailmassa ja maailman toinen naispresidentti Argentiinan Isabel Martínez de Perónin jälkeen. Vigdis valittiin uudelleen kolmasti, ja hän toimi Islannin presidenttinä vuoteen 1996.
Davíð Oddssonin johtama Islannin itsenäisyyspuolue muodosti 1991 hallituksen yhdessä sosiaalidemokraattisen puolueen kanssa. Hallitus ryhtyi purkamaan markkinoiden säännöstelyä ja yksityistämään pieniä ja suuria yrityksiä. Samaan aikaan talous vakaantui ja pitkään jatkunut inflaatio pysähtyi. Islanti liittyi Euroopan talousalueeseen 1994.
Itsenäisyyspuolue muodosti 1994 hallituksen Edistyspuolueen kanssa. Hallitus jatkoi vapaakauppapolitiikkaa sekä yksityisti kaksi liikepankkia ja valtion omistaman teleliikenneyhtiö Siminnin. Yritysten tulovero oli ollut jopa 50 prosenttia, mutta se alennettiin 18 prosenttiin.lähde? Myös perintöveroa alennettiin huomattavasti, ja varallisuusvero poistettiin kokonaan. Kalastajille oli jo 1970-luvulla vahvistettu kiintiöt, joita voitiin myös myydä, ja järjestelmää kehitettiin. Hallitus pysyi vallassa vuosien 1999 ja 2003 vaalien jälkeenkin.  Davíð Oddsson luopui 2004 pääministerin virasta, jota hän oli pitänyt hallussaan 13 vuotta. Hänen seuraajakseen tuli ensin Edistyspuolueen johtaja Halldór Ásgrímsson, sitten vuonna 2006 Geir H. Haarde, joka oli Davíð Oddssonin seuraaja Itsenäisyyspuolueen johtajana. Islannissakin oli 1990-luvun alussa taloudellinen taantuma, mutta vuodesta 1994 lähtien talous on kasvanut jatkuvasti noin neljä prosenttia vuodessa.lähde?
Kiistoista huolimatta Islannin hallitukset ovat tukeneet Yhdysvaltojen ulkopolitiikkaa ja kannattanut ainakin nimellisesti myös Naton toimia Kosovossa ja Irakissa. Yhdysvallat poisti sotilastukikohtansa Islannista maaliskuussa 2006. Viimeiset neljä F-15-konetta poistuivat maasta 12. elokuuta 2006. Keflakvikin sotilastukikohta suljettiin kokonaan saman vuoden syyskuussa.
Toukokuun 2007 vaalien jälkeen Geir H. Haarden johtama Itsenäisyyspuolue pysyi hallituksessa, johon nyt tulivat mukaan myös sosiaalidemokraatit. Islantia kohtasi lokakuussa 2008 vakava talouskriisi, ja pankkijärjestelmä romahti. Islannin oli otettava suuria lainoja IMF:ltä ja muilta mailta.
Islannin presidentiksi valittiin kesäkuussa 2016 Gudni Johannesson, joka seurasi 20 vuotta presidenttinä toiminutta Ólafur Ragnar Grímssonia. Marraskuusta 2017 maan pääministerinä on ollut Vihreän vasemmiston Katrín Jakobsdóttir, joka johtaa oikeistolaisen Itsenäisyyspuolueen, keskustalaisen Edistyspuolueen ja oman vasemmistolaisen puolueensa muodostamaa koalitiota.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Islannin historia Wikimedia Commonsissa
Islannin historian alkuperäislähteitä
| n k Euroopan historia maittain |
| --- | --- |
Valtiot:  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaanivaltio  Venäjä  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta 
Muut alueet:  Abhasia  Artsakh  Etelä-Ossetia  Euroopan unioni  Färsaaret  Gibraltar  Kosovo  Pohjois-Kypros  Transnistria 
Islanti Olaus Magnuksen kartassa (Carta marina).
Landnámabókin sivu Árni Magnússon -instituutissa Reykjavíkissa.
Harald Kaunotukka peri Norjan kruunun isänsä jälkeen.
Þingvellir, alltingin kokoontumispaikka.
Islannista löydetty Thorin patsas 900-luvulta.
Tanskan Kristian III.
Vaimoke

| Vaimoke |
| --- | --- |
 Vaimokkeen DVD-laitoksen kansikuva.
Ohjaaja:  Valentin Vaala
Käsikirjoittaja:  Valentin Vaala   Tauno Tattari
Perustuu:  Hilja Valtosen romaaniin Vaimoke Helsinki: Otava, 1933
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Harry Bergström
Kuvaaja:  Theodor Luts
Leikkaaja:  Valentin Vaala
Lavastaja:  Armas Fredman
Pääosat:  Ansa Ikonen   Tauno Palo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  12. huhtikuuta 1936
Kesto:  89 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  817 974 mk
Seuraaja:  Mieheke
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaimoke (ruots. Så tuktas en man) on Valentin Vaalan ohjaama suomalainen romanttinen komedia vuodelta 1936. Elokuva perustuu Hilja Valtosen saman nimiseen romaaniin, ja se on ensimmäinen Valtosen romaanien filmatisointi. Vaimoke on Ansa Ikosen ensimmäinen pääosaelokuva, ja se teki hänestä kaikkien tunteman filmitähden. Elokuva oli ensi-iltavuotensa suosituin.
Vaimokkeen keskushenkilö on Ikosen näyttelemä voimakastahtoinen lukkarin tytär Kirsti, joka joutuu kiperiin tilanteisiin tuttaviensa tekemän vedonlyönnin seurauksena. Vastapuolena on vetoa lyönyt nuori agronomi Esko, joka aikoo kosia ensimmäistä vastaantulevaa naista. Vedosta tietoinen Kirsti suostuu avioliittoon antaakseen itserakkaalle miehelle opetuksen olemalla hankala puoliso. Petollinen neiti Pietarinen tuo omat mausteensa lemmensoppaan.
Musiikki

Vaimokkeen tunnussävelmän on säveltänyt Harry Bergström. Sanoituksen teki Eine Laine. Elokuvassa kuullaan myös iskelmä ”Bulu bulu bulu”, jonka sävelsi niin ikään Bergström ja sanoitti R. R. Ryynänen. Arvi Tikkala levytti sekä ”Vaimokkeen” että ”Bulu bulu bulun” vuonna 1936. Ansa Ikonen lauloi ”Vaimokkeen” levylle vuonna 1974, jolloin se julkaistiin albumilla Ansa & Tauno. Pirkka-Pekka Petelius levytti ”Bulu bulu bulusta” oman tulkintansa vuonna 1984.
Tuotanto

Vaimoke on varhaisin Hilja Valtosen teksteihin perustuva elokuva. Lisäksi se on ensimmäinen elokuva, johon Harry Bergström sävelsi musiikin. Valtoselta ilmestyi vuonna 1933 samanniminen kirjeromaani. Se koostuu 27 kirjeestä, jotka Kirsti Leivo lähettää sisarelleen Eevalle New Yorkiin vuosina 1932 ja 1933. Vaimokkeen kuvauskäsikirjoituksesta vastasi toimittaja Tauno Tattari, joka siirsi tapahtumat talviseen aikaan ja päätti uuden vuoden vastaanottoon viipurilaisessa ravintolassa.
Vaimokkeen kuvaukset aloitettiin 28. tammikuuta 1936 ja lopetettiin saman vuoden maaliskuussa. Ulkokuvia otettiin Kuopiossa hotelli Atlaksessa, Puijon näkötornissa ja rautatieasemalla sekä Viipurissa rautatieasemalla ja Rautatientorilla. Lisäksi kuvattiin Espoon vanhan kirkon ympäristössä. Studiona toimi Vironkadun studio Helsingissä. Osa Puijon talvikuvista epäonnistui ja ne oli korvattava studio-otoksilla. Kohtauksessa, jossa Kirsti laskettelee alas Puijon rinnettä, turvauduttiin sijaisnäyttelijään.
Ikoselle maksettiin Kirstin osasta vain 5 000 markkaa. Hänellä oli elokuvassa yksitoista roolipukua, mikä hänen mukaansa oli ”aivan tavatonta siihen aikaan”.
Televisiossa Vaimoke esitettiin ensi kerran 14. lokakuuta 1967.
Vastaanotto

Vaimoke oli taloudellinen menestys, sen yleisösuosio oli vuoden 1936 paras Suomessa. Vaimoke oli pääosanäyttelijöidensä lopullinen läpimurto suomalaisen elokuvan suurimmaksi tähtipariksi. Tämän elokuvan myötä syntyi käsite Ansa & Tauno.
Helsingin Sanomien aikalaiskriitikko kehui Vaimoketta: ”On heti alusta pitäen onniteltava Suomi-Filmiä siitä, että se on ottanut huvielokuva-aiheekseen tämän kevyen romaanin, joka ei aseta vakavia päämääriä ohjaajalle eikä näyttelijöille. On samalla myös lausuttava tunnustus siitä, että suomalainen yleisö saa mainion todistuksen Suomi-Filmin pystyväisyydestä myös hauskuudessa ja huumorissa kilpailemaan tasavertaisena ulkomaalaisten tekijöiden rinnalla.” Uuden Suomen arvostelija kirjoitti: ”Suomi-Filmi on Vaimoketta valmistaessaan tehnyt erittäin huolellista työtä ja saanutkin aikaan elokuvan, jota voidaan pitää ehkäpä parhaimpana tähänastisista kotimaisista äänielokuvista.” Karjalan Suunnassa arvostelun tehneen Ilmari Unhon mukaan ”käsikirjoitus on monin kohdin riemastuttavan herkullinen ja antaa se etenkin näyttelijöille verrattoman hyviä tilaisuuksia näyttää taitoaan sekä replikoinnissa että etenkin ilmeilyssä.” Vaimoke oli näyttelijävoitto Ikoselle. Aikalaiskriitikot vertasivat häntä Heidi Blåfieldiin ja ylistivät hänen charmiaan ja välittömän aitoa työskentelyään.
Erään 2010-luvun kriitikon mukaan Vaalan ohjaustyö on innotonta, mutta ”farssi sisältää kiintoisan ironisen näkemyksen avioliitosta”. Arto Pajukallio taas on todennut elokuvan sujuvaksi viihdekomediaksi. KAVI:n tutkijan Kirsti Raitarannan mukaan ”tarinan käänteet ennakoivat romanssia, mutta dialogissa on ytyä. Elokuvassa vasta 22-vuotias Ansa Ikonen jättää Tauno Palon tyystin altavastaajaksi sanavalmiina ja kirpakkana puolisona.”
Aiheesta muualla

Vaimoke Ylen sivuilla.
Kirsti (Ansa Ikonen) laulaa elokuvan tunnussävelmää. Ikonen levytti ”Vaimoke”-kappaleen 38 vuotta elokuvan ensi-illan jälkeen.
Kirsti (Ansa Ikonen) ja Esko (Tauno Palo).
Valentin Vaala ohjaa Ansa Ikosta. Kameran takana Theodor Luts ja Sulo Tammilehto.
Packalén

Packalén on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anne Packalén (s. 1959), suomalainen runoilija
Bengt Packalén (s. 1946), suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija
Gustaf Packalén (1872–1955), suomalainen yritys- ja järjestöjohtaja ja vientiasiantuntija, kauppaneuvos
Jaakko Packalén (1886–1935), suomalainen insinööri ja Teknillisen korkeakoulun lehtori
Jeni Packalén (s. 1977), suomalainen oopperalaulaja
Karl Anshelm Packalén (1845–1900), suomalainen liikemies, maanviljelijä ja valtiopäivämies
Marja Packalén (s. 1948), suomalainen näyttelijä
Matti Packalén (1947–2018), suomalainen yritysjohtaja
Nils Kristian Packalén (1832–1902), suomalainen Venäjän armeijan kenraalimajuri
Petra Packalén (s. 1983), suomalainen päätoimittaja
Robin Packalen (s. 1998), suomalainen poplaulaja
Teemu Packalén (s. 1987), suomalainen vapaaottelija
Tom Packalén (s. 1969), suomalainen kansanedustaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Vágur

| Vágur |
| --- | --- |
 Näkymä Váguriin.
Valtio:  Färsaaret
Saari:  Suðuroy
Kunta:  Vágurin kunta
Hallinto:  
 – Pormestari:  Dennis Holm (2013–)
Väkiluku:  1 331
 – Väestötiheys:  47 as./km²
 
 www.eysturkommuna.fo 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vágur (IPA: [ˈvɔavʊɹ], tansk. Våg) on kylä Färsaarilla. Se sijaitsee Suðuroylla Vágsfjørðurin vuonossa. Vágur on samannimisen kunnan keskustaajama ja saaren keskuspaikka. Taajamassa on 1 331 asukasta, ja se on saaren toiseksi suurin taajama Tvøroyrin jälkeen.
Vágurissa on tärkeät telakka ja kalasatama, jossa on kalastuslaivaston kotipaikka sekä useita kalan vastaanottopaikkoja ja kalanjalostusteollisuutta.
Maantiede

Vágur on Vágsfjørðurin vuonossa, joka on saaren toiseksi pisin vuono ja sijoittuu saaren itärannikolle. Vágsfjørðurissa on myös eteläinen vuonohaara Lopransfjørður. Suurin osa Vágurin asutuksesta on vuonon pohjoisrannalla.
Vágsfjørðurista on matkaa lännen puolella olevalle Vágseiðille kilometrin verran, ja matkan varrella on järvi Vatnið, josta käytetään myös nimityksiä Vágsvatn ja Eiðisvatn. Järveä kiertää polku.
Vágseiðista lähtivät aiemmin rannikkokalastajat, kun sää itäpuolella oli liian huono. 200 metrin korkeudelta kalliolta, jonka nimi on Eggjarnar eli Skúvanes, on näkymä etelään Beinisvørðiin.
Hvannadalurissa Vágurin pohjoispuolella on 30 hehtaarin laajuinen istutusmetsä, jonne istutettiin eri puulajeja 1950-luvulla.
Vágurista on maantieyhteys etelämpänä vuonon pohjoispuolella olevaan Porkerin kylään ja edelleen kohti Hovia. Tie jatkuu edelleen pohjoisempana oleviin kyliin tietunnelin kautta. Porkeriin johtavan tien varrella on Nesin kylä, joka tilastollisesti ja hallinnollisesti kuuluu Váguriin. Vágurista luoteeseen menee vuoristotie Fámaran maatilalle ja Botnur voimalaitokselle. Vuonon suuntaisesti etelään on tunneli Lopran, Akrarin ja Sumban kyliin.
Historia

Nimi on fäärinkielinen luontonimitys, aalto, joka on käytössä monissa paikannimissä pitkin Färsaaria. Vágur ei ole viikinkiaikainen asutus, ja se mainitaan ensimmäisen kerran Hundabræviðissä 1300-luvun lopulla. Kráarbøurissa Vágurissa on vanha hautakumpu Tormansgrøv keskiajalta. Kylä mainitaan nimillä Suddre Wagh 1447 ja Vaij maakirjassa 1584. 1700-luvun alkupuolella köyhäksi mainitussa kylässä on parikymmentä taloa. Väestönlaskennassa 1801 kylässä oli 16 taloa.
Vágurin alkuperäinen kirkonpaikka oli Kikjukletturissa. Uskonpuhdistuksen jälkeen piti entinen katolinen pappi, veli Andrass kylässä Färsaarten ensimmäisen luterilaisen saarnan. Kirkjukletturin viimeinen kirkko rakennettiin 1853, mutta se siirrettiin 1939 Hoviin. Keskellä kylää sijaitsevan Vágurin kirkon perustus laskettiin 1927, ja kirkko vihittiin 1939.
Vágurissa on kansallissankari Nólsoyar Pállin muistomerkki.
Väkiluvun kehitys

| Vestmanna |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1985 | 1985 |    | 1 731 | 1 731 |
| 1990 | 1990 |    | 1 651 | 1 651 |
| 1995 | 1995 |    | 1 419 | 1 419 |
| 2000 | 2000 |    | 1 367 | 1 367 |
| 2005 | 2005 |    | 1 398 | 1 398 |
| 2010 | 2010 |    | 1 375 | 1 375 |
| 2015 | 2015 |    | 1 331 | 1 331 |