stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
A. W. Rancken
Ranckenin suunnittelemat kunnanvaakunat

| --- | --- |
 Virallisessa käytössä olevat vaakunat  Föglön vaakuna (yhdessä Matts Dreijerin kanssa)   Helsingin vaakuna   Inkoon vaakuna   Kaskisten vaakuna   Kirkkonummen vaakuna   Siuntion vaakuna   Valkeakosken vaakuna :  Virallisesta käytöstä poistuneet vaakunat  Kalannin vaakuna   Pohjan vaakuna   Snappertunan vaakuna   Tammisaaren maalaiskunnan vaakuna
Rakennussuunnitelmia

Rancken suunnitteli myös joitakin kirkkojen korjaus- tai restaurointitöitä:
Ruskon kirkko, restaurointi (1927)
Pyhämaan uusi kirkko, sisätilojen korjaus (1934)
Sipoon vanha kirkko, restaurointi (1935)
Muistomerkkejä

Rancken on suunnitellut muun muassa Snappertunan ja Bromarvin sankarimuistomerkit.
Bromarvin sankarimuistomerkki, 1946, Raasepori.
Snappertunan sankarimuistomerkki, 1948, Raasepori.
Siuntion sankarimuistomerkki, 1949, Siuntio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta A. W. Ranckenin suunnittelemat vaakunat Wikimedia Commonsissa
A. W. Rancken : Kuvia Laitilassa, Suomen Kuvalehti, 16.08.1924, nro 33, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
A. W. Rancken : Kaupunkimallit Hakasalmen huvilassa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 09.03.1930, nro 10, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Kangaslampi (Mäntyharju, Koirakivi)

| Kangaslampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju (Pertunmaa)
Koordinaatit:  61°25′50″N, 26°34′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskujoki:  Kankijoki Enonveteen 
Järvinumero:  14.172.1.052
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  107,1 m  
Pituus:  240 m  
Leveys:  220 m  
Rantaviiva:  0,673 km  
Pinta-ala:  2,718 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKangaslampi 
Kangaslampi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla ja Pertunmaalla Koirakiven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 107,1 metriä mpy.
Jōmon-kausi

Paleoliittinen kausi
Jōmon-kausi
Yayoi-kausi
Yamato-kausi
Kofun-kausi
Asuka-kausi
Nara-kausi
Heian-kausi
Kamakura-kausi
Kenmu-restauraatio
Muromachi-kausi
Nanboku-chō-kausi
Sengoku-kausi
Azuchi-Momoyama-kausi
Nanban-kaupan kausi
Edo-kausi
Bakumatsu
Meiji-kausi
Taishō-kausi
Japani I maailmansodassa
Shōwa-kausi
Miehitetty Japani
Heisei-kausi
Reiwa-kausi
Jōmon-kausi (jap. 縄文時代, Jōmon-jidai) on aikakausi Japanin esihistoriassa, joka kattaa noin vuodet 10 000 eaa. – 300 eaa.
Arkeologien nykyisen näkemyksen mukaan jäätiköityminen oli johtanut siihen, että Japani oli yhteydessä muuhun Aasiaan maateitse vuodesta 40 000 eaa. alkaen. Arkeologisten todisteiden perusteella tiedetään Homo sapiensin saapuneen Japaniin vuosien 35 000 eaa. ja 30 000 eaa. välillä. Saapuneilla ihmisillä olivat metsästäjä-keräilijöitä ja he osasivat tehdä kivityökaluja. Kivityökaluja, merkkejä asutuksesta ja ihmisten jäänteitä on löydetty ympäri Japania kaikilta sen saarilta. Termi "jōmon" tarkoittaa "nauhamerkittyä", mikä viittaa saviastioiden pintaan narulla kiedotulla kepillä painettuihin kuvioihin.
Jōmon-kauden alku (10 000–4 000 eaa.)

Pysyvämpi asutus antoi sysäyksen noin vuoden 10 000 eaa. mesoliittiselle tai neoliittiselle kulttuurille. Nykyisten ainujen kaukaiset esi-isät – jotka kuuluivat monimuotoisen Jōmon-kulttuurin piiriin (10 000 eaa. – 300 eaa.), jättivät selkeimmät jäljet historiaan. Heidän kulttuurinsa oli olemassa suurin piirtein samaan aikaan kuin Mesopotamian, Niilin ja Indus-virran kulttuurien kanssa.
Jōmon-kauden alku (10 000–4 000 eaa.) > Varhainen keramiikka

Löytöihin perustuen arvellaan, että jōmon-ihmiset olisivat saattaneet valmistaa ensimmäisenä kivikauden keramiikkaa maailmassa (ajoitettu 11 000 eaa.). Näiden saviastioiden ikä määritettiin toisen maailmansodan jälkeen radiohiilimenetelmällä. Kuitenkin jotkut tutkijat epäilevät, että saviastioita olisi valmistettu Manner-Aasiassa jo ennen Japania, sillä Venäjältä ja Kiinasta löydetyt saviastiat ovat joko yhtä vanhoja tai vanhempia. Jōmon-ihmiset valmistivat astioita kasvavalla taidolla painelemalla kepeillä ja naruilla märkiä saviastioita. Jōmon-kaudella tyyli muuttui, ja yleiseksi tuli koristelu, jossa astian yläosa muistutti liekkejä, minkä takia sitä on kutsuttu liekehtiväksi keramiikaksi. Uskotaan, että näillä astioilla oli ennen kaikkea kultillinen merkitys samoin kuin löydetyillä rehevillä naishahmoilla (dogu).
Jōmon-kauden alku (10 000–4 000 eaa.) > Neoliittiset piirteet

Saviastioiden valmistaminen viittaa yleisesti pysyvämpään asutukseen, tai asutukseen joka on pysähtymässä yhdelle paikalle. Siispä jōmon-ihmiset olivat yksiä ensimmäisistä paikallaan tai osittain paikallaan pysyvistä ihmisistä. He käyttivät kivityökaluja, jousia, ansoja sekä olivat luultavasti taitavia rannikko- ja syvänveden kalastajia. He harjoittivat alkeellista maanviljelyä ja asuivat luolissa. Myöhemmin he muuttivat pieniin ryhmiin asumaan kuopissa tai pienissä maan päällisissä majoissa jättäen jälkeensä runsaasti jätteitä nykyaikaisen arkeologian tutkijoille. Toisinaan sanotaan Japanissa olleen varhaisimmat maanviljelyn muodot (Ingpen & Wilkinson) jo 10 000 eaa. – 2 000 vuotta ennen kuin viljely alkoi Lähi-idässä. Kuitenkin jotkut tutkimukset osoittavat että Syyriassa, Jordaniassa, Turkissa ja Irakissa olisi ollut maanviljelyä jopa 11 000 vuotta sitten.
Jōmon-kauden alku (10 000–4 000 eaa.) > Väestön kasvu

Osittain paikoillaan pysynyt asutus nopeutti väestönkasvua huomattavasti alkeellisen viljelyn ohella ja jōmon-kaudella on Japanissa asunut poikkeuksellisen tiheässä ihmisiä. Cavalli-Sforzan tekemien tutkimuksien pohjalta on havaittavissa geneettistä liikuntaa Japaninmereltä kohti muuta Itä-Aasiaa. Tämä näkyy kolmantena suurena geneettisenä liikkeenä ("suuren laajentumisen" jälkeen Afrikasta ja toisen Pohjois-Siperiasta) joka kertoo ihmisten laajentaneen alueitaan varhaisen jōmon-kauden aikana. Nämä samat tutkimukset myös ehdottavat, että ihmiset olisivat liikkuneet Tyynenmeren rantoja jopa Amerikkaan asti.
Varhaisesta myöhäiseen Jōmoniin (4 000 eaa. – 400 eaa.)

Varhaisella ja myöhäisellä Jōmon-kaudella tapahtui väestönkasvun räjähdys. On arvioitu, että Japanissa oli noin 100 000 Jōmon-kulttuurin asuinpaikkaa ja että vuoden 2400 eaa. tienoilla väestön suuruus olisi ollut noin 265 000. Toisin sanoen jo silloin Japanin saarten väestötiheys olisi ollut yksi maailman korkeimpia.
Nämä kaksi kautta osuvat juuri maailmanlaajuiseen lämpöiseen kauteen, jolloin ilmasto oli muutamia asteita nykyistä lämpimämpi ja meret 5–6 metriä nykyistä korkeammalla. Useita kauniisti muotoiltuja ja suunniteltuja astioita on säilynyt tuolta ajalta, esimerkiksi saviastioita joiden koristelut kuvaavat tulta. Vuoden 1500 eaa. jälkeen ilmasto kylmeni ja väestön määrä nopeasti supistui. Verrattain vähän arkeologisia kohteita on löydetty sitä myöhemmältä ajalta.
Arkeologisista tutkimuksista voidaan nähdä, että jōmon-kauden lopussa tapahtui dramaattisia muutoksia. Alkeellinen viljely oli muuttunut hienostuneeksi riisiviljelykseksi ja oli hallinnon alaisuudessa. Monia muita japanilaisen kulttuurin elementeistä saattaa olla peräisin tältä ajalta, heijastaen muuttovirtaa Japaniin mantereelta ja etelän saarilta. Näihin elementteihin kuuluu esimerkiksi šinto-mytologia, naimisiinmenotavat, arkkitehtuurinen tyyli ja monet teknologiset keksinnöt kuten lakattuja puuesineitä, tekstiilejä, metalliesineitä ja lasiesineitä.
Jōmon-kauden esihistorialliset kohteet Pohjois-Japanissa on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2021.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jomon Pottery (Arkistoitu – Internet Archive) Current World Acheologyssä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jomon Japan (englanniksi)
The Paleolithic Period/Jomon Period (Arkistoitu – Internet Archive) Minnesotan yliopiston EMuseumissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Varhainen Jōmon-ruukku
Keskisen Jōmon-kauden ruukku. (3 000 eaa. - 2 000 eaa.)
Myöhäis-jōmonin aikainen savipatsas
Pieni-Hirvanen

| Pieni-Hirvanen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Äänekoski, Uurainen, Laukaa
Koordinaatit:  62°29′45″N, 25°41′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Niiniveden valuma-alue (14.34)
Laskujoki:  Hirvasjoki Niiniveteen 
Järvinumero:  14.342.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,8 m  
Pituus:  1,8 km  
Leveys:  750 m  
Rantaviiva:  4,98 km  
Pinta-ala:  50,288 ha  
Tilavuus:  0,0011887 km³ 
Keskisyvyys:  2,36 m  
Suurin syvyys:  7,4 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni-Hirvanen 
Pieni-Hirvanen  on Keski-Suomessa Äänekosken, Uuraisten ja Laukaan rajalla Hirvaskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 50 hehtaaria, se on 1,8 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Se sijaitsee pääosin Äänekosken ja Uuraisten kuntien alueella, mutta pieni osa lounaassa kuuluu Laukaaseen. Kuntien yhteinen rajapaikka on järven eteläosassa sijaitseva Hapankivi. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 1,2 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys on 7,4 metriä. Sen rantaviivan pituus on 5,0 kilometriä. Eteläosan Hitonmäen ja Hirvasmäen rinteitä lukuun ottamatta järvi on asutuksen ja peltomaan ympäröimä. Valtatie 4 kulkee järven länsipuolelta.
Luontoarvoja

Pieni-Hirvanen on kirkasvetinen järvi, jonka matalilla rannoilla kasvaa ulpukkaa, lummetta, vitoja ja siimapalpakkoa. Järvi muodostaa ympäröivien peltojen kanssa paikallisesti arvokkaan maisema-alueen.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Niiniveden valuma-alueella (14.34), jonka Hirvasjoen alueeseen (14.342) se kuuluu. Siihen laskee etelästä Iso-Hirvasesta Hovilanjoki, lännestä Ison Pirttilammen laskuoja sekä pohjoisesta Pienen Pirttilammen laskuoja. Järven oma laskujoki on Hirvasjoki, joka kulkee Hirvaskankaan ja Koiviston Myllypohjan läpi ja laskee lopulta Niiniveden Hirvaslahteen. Pieni-Hirvasen vedenpinnan korkeus on 110,8 metriä mpy., joten pudotusta välillä kertyy noin 17 metriä.
Walter Ahlström

Walter Ahlström vuonna 1898.
Antti Walter Ahlström (22. toukokuuta 1875 Noormarkku – 18. joulukuuta 1931 Noormarkku) oli suomalainen vuorineuvos, joka toimi A. Ahlström Osakeyhtiön pääjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1907. Walter Ahlström avioitui norjalaissukuisen Hildur Johanna (Lilli) Nevanderin (1877–1939) kanssa. Heillä oli neljä lasta; Antti, Erik ”Erkki” Harry Johan, Irma Hildegard, sekä Maire (Gullichsen-Nyströmer).
Ura

Walter Ahlström oli kauppaneuvos Antti Ahlströmin ja hänen vaimonsa Eva o.s. Holmströmin poika, joka nousi A. Ahlström -yhtiön hallintoneuvostoon vuonna 1896 Antti Ahlströmin kuoltua. Perheyrityksestä muodostettiin vuonna 1907 A. Ahlström Osakeyhtiö, jonka kotipaikaksi tuli Noormarkku. Ahlströmistä tuli sekä pääjohtaja että hallituksen puheenjohtaja. Aluksi kaikki osakkeet olivat Eva Ahlströmin nimissä, mutta hän jakoi ne myöhemmin kuudelle lapselleen. Walter Ahlströmin kaudella yhtiö muuttui sahateollisuuden harjoittajasta kemiallista ja mekaanista metsäteollisuutta, konepajoja ja lasitehtaita sisältäväksi monialayritykseksi. Vuorineuvoksen arvon Walter Ahlström sai vuonna 1925.
Walter Ahlström oli erittäin kiinnostunut tekniikasta. Tätä osoittaa muun muassa hänen 50-vuotispäivänään 1925 tekemänsä runsaskätinen lahjoitus Walter Ahlström -säätiöön, joka oli perustettu insinöörien kouluttamiseksi Suomen teollisuuteen. Säätiö on nykyään yksi Millennium-palkintosäätiön jäsenorganisaatioista. Walter Ahlströmin tytär oli Maire Gullichsen, joka tunnetaan yhtenä Suomen kaikkien aikojen merkittävimmistä mesenaateista.
Ahlström Osakeyhtiö rakennutti vuorineuvos Walter Ahlströmiä varten juniin liitettävän salonkivaunun, koska tämän täytyi matkustella paljon yhtymän hajalleen sijainneiden teollisuuslaitosten vuoksi. Vuonna 1927 valmistuneeseen Suomessa ainutlaatuiseen salonkivaunuun kuului salonki, kaksi makuukabinettia, neljä I luokan makuuhyttiä, palvelijainhuone ja keittiö.
Vuonna 1923 Ahlströmin Varkauden konepajan telakalta valmistui Walter Ahlströmille moottorialus Standard, jonka suunnitteli insinööri Joh. Carlström. Teräsrunkoisen kaksikerroksisen laivan pituus oli 21,95 metriä, leveys 4,0 metriä ja syväys 1,4 metriä. Laivalla oli 150 hevosvoiman kuusisylinterinen moottori ja sen kulkunopeus oli 12 solmua.
Kirjallisuutta

Siltala, Sakari: Korkea peli: Teollisuustitaani Walter Ahlströmin elämä.  Helsinki:  Siltala, 2023.  ISBN 978-952-388-215-7
Aiheesta muualla

Ahlström, Walter hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Talousvaikuttajat  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Hannu Manninen

| Hannu Manninen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1978 (ikä 46) Rovaniemi, Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Juhis
Seura:  Ounasvaaran Hiihtoseura 
Laji:  yhdistetty ja maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  1993–2008, 2009–2011, 2017–2018
Voitot:  48
Palkintokorokkeella:  90
 Tietolaatikko päivitetty 16.12.2018 
Aiheesta muualla
www.hannumanninen.net
| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Maa:  Suomi> Miesten yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Salt Lake City 2002 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Nagano 1998 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ramsau 1999 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Sapporo 2007 | sprinttikilpailu |  |
|  Kultaa | Sapporo 2007 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Trondheim 1997 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Lahti 2001 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Val di Fiemme 2003 | joukkuekilpailu |  |
Hannu Kalevi Manninen (s. 17. huhtikuuta 1978 Rovaniemi) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka voitti olympiakultaa, kolme maailmanmestaruutta ja neljä kertaa maailmancupin kokonaiskilpailun. Hän edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa. Hän kilpaili myös maastohiihdossa ja sijoittui muun muassa Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 sprinttihiihdon kahdeksanneksi.
Ura > Menestysvuodet

Manninen voitti yhdistetyn maailmancupin neljästi peräkkäin kausina 2003–2004, 2004–2005, 2005–2006 ja 2006–2007. Kauden 2005–2006 voiton hän varmisti jo tammikuun lopussa kun vielä kuusi osakilpailua oli jäljellä. Manninen voitti yhteensä 48 maailmancupin osakilpailua, mikä oli pitkään ennätys yhdistetyn maailmancupissa. Jarl Magnus Riiber ohitti hänet tässä tilastossa maaliskuussa 2022. Manninen osallistui urallaan 202 yhdistetyn maailmancupin osakilpailuun. Joukkuekilpailuissa hän voitti olympiakultaa Salt Lake Cityn olympialaisista 2002 ja maailmanmestaruuden Ramsaun kisoista 1999 ja Sapporosta 2007. Sapporon kisoissa hän voitti myös sprinttikisan, mikä jäi hänen ainoaksi henkilökohtaiseksi aikuisten arvokilpailumitaliksi. Mannisen sprinttikilpailun kulta oli Suomen ensimmäinen henkilökohtainen maailmanmestaruus yhdistetyssä 49 vuoteen (Paavo Korhonen Lahdessa 1958). Nuorten MM-kultaa hän voitti vuonna 1995.
Manninen kilpaili kansainvälisellä tasolla myös maastohiihdossa. Maastohiihdon maailmancupissa hän osallistui kolmesti sprinttikilpailuun parhaan sijoituksen ollessa kahdeksas joulukuussa 2002 Sveitsin Linzissä. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 Manninen osallistui myös sprinttihiihtoon sijoittuen kahdeksanneksi, mikä oli Suomen mieshiihtäjien paras sijoitus kyseisistä olympialaisista. Maastohiihdon Suomen mestaruuskilpailuista Mannisella on kultamitali sprinttihiihdosta vuodelta 2002 ja viides sija 50 kilometrin vapaan tyylin kilpailusta vuodelta 2005. Hän on osallistunut myös Tukholman maratonille vuonna 2011, sijoitus 256.
Ura > Ensimmäinen paluu

Toukokuun lopulla 2008 Manninen ilmoitti lopettavansa kilpauransa keskittyäkseen lentäjänopintoihinsa Suomen Ilmailuopistossa. Manninen palkittiin pitkästä urheilu-urastaan vuoden 2008 Urheilugaalassa.
Syksyllä 2009 Manninen ilmoitti jatkavansa kilpauraansa. Välivuoden jälkeen ensimmäisessä maailmancupin kilpailussaan Kuusamossa marraskuussa 2009 hän sijoittui toiseksi ja voitti heti seuraavana päivänä järjestetyn kilpailun. Kuukauden mittaisen tauon jälkeen Manninen voitti 2. tammikuuta 2010 Oberhofin ensimmäisen osakilpailun.
Manninen lopetti uransa kesällä 2011 keskittyäkseen perheeseensä ja työuraansa liikennelentäjänä.
Ura > Toinen paluu

Manninen pyörsi kuitenkin päätöksensä ja osallistui vuoden 2016 yhdistetyn SM-kisoihin Taivalkoskella ja sijoittui neljänneksi, häviten pronssimitalin vain 0,3:lla sekunnilla. Hän vahvisti elokuussa 2016 kilpailevansa myös kaudella 2016–2017.
Mannisen ensimmäisen maailmancupin kilpailun Lahdessa 7. tammikuuta 2017 sijoitus oli 18. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli joukkuekilpailussa viides. Maaliskuussa 2017 Manninen ilmoitti jatkavansa uraansa ainakin vuoden 2018 talviolympialaisiin saakka. Pyeongchangin olympialaisissa Manninen sijoittui normaalimäen kilpailussa sijalle 23, minkä lisäksi hän oli mukana kuudenneksi sijoittuneessa Suomen viestijoukkueessa.
Manninen palkittiin maaliskuussa 2018 Holmenkollen-mitalilla. Hän oli 16. suomalaisurheilija joka on saanut kyseisen mitalin. Se on korkein ja arvostetuin palkinto, jonka hiihtourheilija voi Norjassa saada. Palkintoa on jaettu vuodesta 1895 lähtien.
Manninen lopetti uransa vuoden 2018 Salpausselän kisojen jälkeen.
Yksityiselämä

Hannu Manninen on naimisissa Heli Mannisen kanssa ja heillä on kolme poikaa, vuonna 2008, 2011 ja  2013 syntyneet lapset. Hänen sisarensa Pirjo Muranen on maastohiihdon kolminkertainen maailmanmestari. Myös isoveli Kari Manninen kilpaili yhdistetyn maailmancupissa vuosina 1996–2000 osallistuen yhdeksään osakilpailuun. Hannu ja Heli Manninen asuvat nykyään Vihdissä, ja Heli työskentelee opettajana.
Manninen valmistui Suomen Ilmailuopistosta liikennelentäjäksi keväällä 2011 ja on sen jälkeen työskennellyt ensin Nordic Regional Airlinesilla ja vuodesta 2016 alkaen Finnairilla. Vuonna 2024 hän työskenteli Finnairin laajarunkolaivastossa (A330/350).
Saavutuksia > Talviolympialaiset

Talviolympialaiset 2002: kultaa joukkuekilpailu
Talviolympialaiset 1998: hopeaa joukkuekilpailu
Talviolympialaiset 2006: pronssia joukkuekilpailu
Saavutuksia > Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut

Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1999: kultaa joukkuekilpailussa
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2007: kultaa sprintissä ja joukkuekilpailussa
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1997: hopeaa joukkuekilpailussa
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2001: pronssia joukkuekilpailussa
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2003: pronssia joukkuekilpailussa
Saavutuksia > Yhdistetyn maailmancup > Sijoitukset kokonaiskilpailussa

1993–1994: 60., 33 pistettä
1994–1995: 40., 150 pistettä
1995–1996: 8., 639 pistettä
1996–1997: 5., 875 pistettä
1997–1998: 5., 763 pistettä
1998–1999: 2., 1667 pistettä
1999–2000: 9., 898 pistettä
2000–2001: 11., 700 pistettä
2001–2002: 8., 911 pistettä
2002–2003: 4., 678 pistettä
2003–2004: 1., 1392 pistettä
2004–2005: 1., 1466 pistettä
2005–2006: 1., 1500 pistettä
2006–2007: 1., 765 pistettä
2007–2008: 14., 333 pistettä
2009–2010: 8., 474 pistettä
2010–2011: 39., 39 pistettä
2016–2017: 59., 13 pistettä
2017–2018: 55., 17 pistettä
Saavutuksia > Yhdistetyn maailmancup > Maailmancupin henkilökohtaisten matkojen osakilpailuvoitot

8. maaliskuuta 1996 Falun, normaalikilpailu
11. tammikuuta 1997 Saalfelden, normaalikilpailu
8. maaliskuuta 1997 Lahti, normaalikilpailu
11. joulukuuta 1997 Steamboat Springs, normaalikilpailu
29. joulukuuta 1997 Oberwiesenthal, normaalikilpailu
21. marraskuuta 1998 Rovaniemi, normaalikilpailu
24. marraskuuta 1998 Rovaniemi, sprintti
29. marraskuuta 1998 Lillehammer, sprintti
10. joulukuuta 1998 Steamboat Springs, sprintti
29. joulukuuta 1998 Oberwiesenthal, sprintti
4. maaliskuuta 2000 Lahti, sprintti
16. maaliskuuta 2002 Oslo, sprintti
29. marraskuuta 2002 Kuusamo, sprintti
15. joulukuuta 2002 Harrachov, sprintti
13. joulukuuta 2003 Val di Fiemme, yhteislähtö
10. tammikuuta 2004 Seefeld, sprintti
11. tammikuuta 2004 Seefeld, normaalikilpailu
25. tammikuuta 2004 Sapporo, normaalikilpailu
27. tammikuuta 2004 Sapporo, yhteislähtö
15. helmikuuta 2004 Oberstdorf, sprintti
28. helmikuuta 2004 Oslo, sprintti
28. marraskuuta 2004 Kuusamo, sprintti
30. joulukuuta 2004 Oberhof, normaalikilpailu
6. tammikuuta 2005 Schonach, normaalikilpailu
8. tammikuuta 2005 Seefeld, sprintti
9. tammikuuta 2005 Seefeld, normaalikilpailu
23. tammikuuta 2005 Liberec, sprintti
29. tammikuuta 2005 Sapporo, yhteislähtö
30. tammikuuta 2005 Sapporo, normaalikilpailu
4. maaliskuuta 2005 Lahti, sprintti
13. maaliskuuta 2005 Oslo, sprintti
25. marraskuuta 2005 Kuusamo, normaalikilpailu
3. joulukuuta 2005 Lillehammer, normaalikilpailu
4. joulukuuta 2005 Lillehammer, sprintti
30. joulukuuta 2005 Oberhof, normaalikilpailu
6. tammikuuta 2006 Schonach, normaalikilpailu
14. tammikuuta 2006 Val di Fiemme, yhteislähtö
15. tammikuuta 2006 Val di Fiemme, sprintti
21. tammikuuta 2006 Harrachov, sprintti
22. tammikuuta 2006 Harrachov, normaalikilpailu
28. tammikuuta 2006 Seefeld, sprintti
29. tammikuuta 2006 Seefeld, normaalikilpailu
19. maaliskuuta 2006 Sapporo, yhteislähtö
30. joulukuuta 2006 Ruhpolding, normaalikilpailu
4. helmikuuta 2007 Zakopane, yhteislähtö
29. marraskuuta 2009 Kuusamo, normaalikilpailu
2. tammikuuta 2010 Oberhof, normaalikilpailu
6. maaliskuuta 2010 Lahti, normaalikilpailu
Saavutuksia > Muut

Lieksan Vaskiyhdistetyn voitto: 2004, 2005, 2010, 2017
Vuokatin mäkikarnevaalien voitto: 2003, 2004, 2005
Lapin urheilutoimittajakerho on valinnut Hannu Mannisen neljästi Lapin parhaaksi urheilijaksi, vuosina 1997, 2004, 2007 ja 2010.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hannu Manninen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Ylen Elävä arkisto: Hannu Manninen
Yhdistetyn sprintin maailmanmestarit
1999: Bjarte Engen Vik | 2001: Marco Baacke | 2003: Johnny Spillane | 2005: Ronny Ackermann | 2007: Hannu Manninen
Yhdistetyn maailmancupin kokonaiskilpailun voittajat
83–84: Tom Sandberg | 84–85: Geir Andersen | 85–86: Hermann Weinbuch | 86–87: Torbjørn Løkken | 87–88: Klaus Sulzenbacher | 88–89: Trond-Arne Bredesen | 89–90: Klaus Sulzenbacher | 90–91: Fred Børre Lundberg | 91–92: Fabrice Guy | 92–93: Kenji Ogiwara | 93–94: Kenji Ogiwara | 94–95: Kenji Ogiwara | 95–96: Knut Tore Apeland | 96–97: Samppa Lajunen | 97–98: Bjarte Engen Vik | 98–99: Bjarte Engen Vik | 99–00: Samppa Lajunen | 00–01: Felix Gottwald | 01–02: Ronny Ackermann | 02–03: Ronny Ackermann | 03–04: Hannu Manninen | 04–05: Hannu Manninen | 05–06: Hannu Manninen | 06–07: Hannu Manninen | 07–08: Ronny Ackermann | 08–09: Anssi Koivuranta | 09–10: Jason Lamy Chappuis | 10–11: Jason Lamy Chappuis | 11–12: Jason Lamy Chappuis | 12–13: Eric Frenzel | 13–14: Eric Frenzel | 14–15: Eric Frenzel | 15–16: Eric Frenzel | 16–17: Eric Frenzel | 17–18: Akito Watabe | 18–19: Jarl Magnus Riiber | 19–20: Jarl Magnus Riiber | 20–21: Jarl Magnus Riiber | 21–22: Jarl Magnus Riiber | 22–23: Johannes Lamparter
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva  Yle