stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lamminpäänlammi (Mänttä-Vilppula)

| Lamminpäänlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Mänttä-Vilppula
Koordinaatit:  62°06′34″N, 24°24′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Keurusselän alue (35.62)
Laskujoki:  oja Ukonselkään 
Järvinumero:  35.622.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  116,1 m  
Rantaviiva:  1,009 km  
Pinta-ala:  5,217 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLamminpäänlammi 
Lamminpäänlammi  on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Maakasperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Ukonselän lähialueeseen (35.622) se kuuluu.
Kymijärvi

| Kymijärvi |
| --- | --- |
 Kymijärvi Rekolanpohjan rannalta kuvattuna.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Lahti
Koordinaatit:  60°58′13″N, 25°48′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Tulojoki:  Potilanjoki Alasesta
Laskuoja:  oja Kärkijärveen 
Taajamat:  Lahden kaupunki
Järvinumero:  14.164.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  92,2 m  
Rantaviiva:  24,7275 km  
Pinta-ala:  6,46519 km²  
Tilavuus:  0,0183559 km³  
Keskisyvyys:  2,84 m  
Suurin syvyys:  10,06 m  
Valuma-alue:  40,6 km²  
Saaria:  13 
 fiKymijärvi 
Kymijärvi  on Päijät-Hämeessä Lahdessa Lahden keskustaajaman ja Nastolan kirkonkylän välissä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kymijoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 647 hehtaaria eli 6,5 neliökilometriä. Se on 6,4 kilometriä pitkä ja 2,5 kilometriä leveä. Vaikka järvi pitkä, on sen rantaviivan kulku polveilevaa. Pohjoisrannasta esiin työntyvä Sudenniemi on 650 metriä pitkä ja se jakaa järven järvenselkään ja kolmikilometriseen Myllypohjaan. Sudenniemen ja Niemelänniemen väliin jää 1,2 kilometriä leveä ja lähes kilometrin pitkä lahdelma, jota lahdensuulla oleva Talassaari hieman suojaa. Järven etelärannan keskellä sijaitsee asuttu Hähniemi ja kaakkoispäässä suojeltu Haikkarinkärki. Itäpäässä sijaitsevassa Kyynärönpohjukassa on laskuojan suu.
Järvessä on laskettu olevan 13 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 3,2 hehtaaria, mikä on noin 0,49 % järven kokonaispinta-alasta. Suurin saari on Lammassaari, joka on 200 metriä pitkä ja jonka pinta-ala on yli 1,5 hehtaaria. Saari on suojeltu samassa yhteydessä kuin Haikkarinkärki. Muuta saaret ovat alle hehtaarin kokoisia. Niitä ovat Lammassaaren pohjoispuolella sijaitsevat Luoto ja Kaunissaari sekä Talassaari, joka sijaitsee Sudenniemen ja Niemelänniemen välissä. Muut saaret ovat yli aarin kokoisia luotoja, jotka sijaitsevat järverannan tuntumassa.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 18,4 miljoonaa kuutiometriä eli 0,018 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 2,8 metriä ja suurin syvyys on 10,1 metriä. Järven luoteispäässä on laaja lähes yhdeksänmetrinen syvänne ja keskellä järvenselkää Hähniemen pohjoispuolella sijaitsee pieni Lapinkiven syvänne , jossa on järven syvin kohta.
Järven rantaviivan pituus on 24,7 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 2,0 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa metsämaata, jota tiheään rakennetut Lahden kaupungin asutusalueet rikkovat. Koiskalassa laajat pellot ulottuvat rantojen suojavyöhykkeelle asti. Myllypohjan ympäristössä sijaitsee Lahden keskustan asutusalueita, joiden läpi kulkee valtatie 4 ja Lahti–Heinola-rautatie. Valtatie 24 saa Myllypohjan kohdalta alkuunsa. Järven etelärannan lähellä kulkevat valtatie 12 ja seututie 312 vierekkäin ja seututieltä haaratuu monia teitä, jotka tulevat järven rantaan tai sen tuntumaan. Sellainen on myös yhdystie 14087, joka kulkee järven itäpuolelta kääntyen Kärkjärven kannasta pitkin sen pohjoispuolelle ja risteää siellä valtatietä 4 ja yhtyy yhdystiehen 14085. Myllypohjan ympärillä sijaitsevat Kolavan kaupunginosassa Kaukkari, Järvenpää ja Karisto. Järven etelärannassa sijaitsevat Nastolan Suppala, Villähde, Vanhakartano, Taavila ja Kyynärä. Pohjoisrannassa on vielä yksinäinen Tiiranmäki ja sen länsipuolella Koiskalan kylän peltomaisemat.
Luontoarvoja

Kymijärvi kuuluu Kymijoen-Suomenlahden vesienhoitoalueeseen ja se on luokiteltu kuuluvaksi mataliin vähähumuksellisiin järviin (MVh). Järven ympäristössä maaperä on vaihtelevaa. Järvi rajoittuu etelässa Salpauselän reunamuodostumaan, joka on muodostunut hiekasta ja moreenista. Muualla maaperä on hiekkamaata, soramoreenia, hiesu- ja savimaata ja savimaita. Vuonna 2013 järven ekologinen tila oli Suomen ympäristökeskuksen vesikartan mukaan välttävä . Järveä hoidetaan esimerkiksi hoitokalastuksella, jolloin järvestä pyydetään tonnikaupalla erityisesti särkiä ja lahnoja.
Luontoarvoja > Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1966 alkaen epäsäännöllisesti ja vuodesta 1972 säännöllisesti. Tutkimuksien mukaan järven tilaluokittelussa on tänä aikana tapahtunut taantumia. Veden näkösyvyys on heikentynyt selvästi. Näkösyvyys oli aiemmin molemmin puolin kahta metriä, mutta 2010-luvulla keskiarvo oli kesäaikana 1,4 metriä ja talviaikana 3,1 metriä. Viime vuosina näkösyvyys on heikentynyt lähelle yhtä metriä. Vedenväri kertoo veteen liuenneiden vierasaineiden määriä, joista humuspitoisuus on tärkein seurattava arvo. Vedenvärin väriluku oli 1960–1970-luvuilla korkeintaan 20 mgPt/l. Nykyään väriluku on kesäisin 35 mgPt/l ja talvisin 15 mgPt/l. Järven happamuustaso on lähellä neutraalia. Talvella veden happamuustaso vaihtelee pH 6,8–6,9, mutta kesäisin taso kohoaa välille pH 7,7–7,8. Kesällä pH 8 ylitetään usein, mikä johtuu yksinomaan levien yhteyttämisestä. Järven alkaliteettiä on mitattu vain muutaman kerran ja se on tulosten mukaan korkea eli yli 0,4 mmol litrassa vettä. Korkea alkaliteetti tarkoittaa hyvää puskurikykyä happamoitumista vastaan.
Järveä on pidettävä lievästi rehevänä tai rehevänä järvenä. Kokonaisfosforipitoisuudet ovat 2010-luvun kesäaikana olleet pintavedessä keskimäärin vaihdelleet 30–40 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l). Talvella pitoisuudet laskevat keskimmääräiseen arvoon 13–14 µg/l. Syvänteiden alusvedessä pohjan lähellä arvot kohoavat yli 100 µg/l. Tämä johtuu veden happipitoisuuden laskusta, jolloin sedimentteihin saostuneet ravinteet liukenevat takaisin veteen levien ravinnoksi. Kokonaistyppipitoisuudet ovat 2010-luvun kesinä olleet keskimäärin 640 µg/l ja talvina 720 µg/l. Vapautuneet ravinteet saavat veden ravintoketjun alkupäässä levät kiihdyttämään kasvuaan. Levien määrät vedessä on klorofyllin pitoisuuksina 2010-luvulla mitattuna ovat olleet kesäaikana 20–30 µg/l, mikä vastaa erittäin rehevöityneen järven tilannetta.
Luontoarvoja > Vesikasvillisuus

Järven vesikasvillisuutta kartoitettiin vuonna 2013. Sen yhteydessä huomattiin, että veden sameus rajoittaa kasvien kasvusyvyyksiä. Raja sijaitsee 1,7–1,8 metrin syvyydessä. Inventoinnissa havaittiin 32 kasvilajia, mutta rantojen valtalaji on järviruoko. Ruovikon ulkoreunaa seuraa ulpukkavyöhyke ja kauempana on välkevitaa. Suojaisissa lahdissa tavataan järviruokoa, järvikaislaa, järvikortetta ja kapeaosmankäämiä. Etelrannoilla Salpausselän pohjaveden kirkastamalla vyöhykkeellä esiintyy rantalitukkaa sekä pohjaruusukelajeja kuten esimerkiksi tummalahnanruohoa ja nuottaruohoa, myös uposlehtisistä heinävitaa ja ruskoärviää. Rehevien lahdelmien lajike on vielä kanadanvesirutto.
Luontoarvoja > Kalakanta ja hoitokalastus

Järven rehevöitymistä vastaan taistellaan hoitokalastamalla siitä pois ravinteita kalojen muodossa. Vaikka hoitokalastus saattaa olla valikoivaa, saadaan järven kalakannasta jonkinlainen yleiskuva. Sitä on harjoitettu vuodesta 1995 alkaen nuotalla, rysällä ja katiskalla. Jokaisella nuottakalastuskerralla on saatu kaloja kymmeniä tuhansia kilogrammoja, joten kalaa on runsaasti. Suurin hoitokalastuksella poistettu saalis 50 000 kilogrammaa saatiin vuonna 1996. Nuottakalastuksessa valtalajina on särki, jota on biomassana mitattuna noin 40 %. Muita kalalajeja ovat olleet ahven, jota oli toiseksi eniten, hauki, kiiski, kuha, lahna, salakka ja suutari.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Kymijärven valuma-alueeseen (14.164) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 92,2 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan, jonka pääjärvi se on, ja siihen kuuluvalta Alasenjärvestä, joka laskee siihen Potilanjokea myöten. Muita tulo-ojia ovat Siperianoja ja eräät pelto-ojat. Järven laskuoja laskee Kyynärässä 250 metrin pituisena Kärkjärven etelärantaan, missä sijaitsee Levoniemen takana vesireitin seuraava laskujoki Härhönjoki, joka laskee Alvojärveen. Sitten reitti jatkaa Kukkasjokea pitkin Iso-Kukkaseen, Salajärveen, Ruuhijärveen, Sylvöjärveen ja lopulta Arrajoen kautta Arrajärveen, joka kuuluukin Kymijoen vesireittiin.
Aiheesta muualla

Luode Consulting: Automaattisen vedenlaadun  seuranta-aseman tietoja Kymijärven Myllypohjasta (järven luoteisosasta; 1, 4 ja 8 metrin syvyydestä)[vanhentunut linkki] (luodedata.fi)
Vesistöennusteet: Kymijoen vesistöalue (ymparisto.fi)
(14.1)
Lahti
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Ahtiala · Asemantausta · Hennala · Jalkaranta · Jokimaa · Järvenpää · Kartano · Kerinkallio · Keski-Lahti · Kilpiäinen · Kiveriö · Kivimaa · Koiskala · Kolava · Kujala · Kunnas · Kytölä · Kärpänen · Laune · Metsäkangas · Mukkula · Myllypohja · Möysä · Niemi · Nikkilä · Okeroinen · Paavola · Pesäkallio · Pirttiharju · Renkomäki · Salpausselkä · Sopenkorpi · Viuha · Ämmälä
Asuinalueet:  Anttilanmäki · Harjunalusta · Hiekkanummi · Kariniemi · Karisto · Liipola · Lotila · Metsäkangas · Petsamo · Riihelä · Saksala · Soltti · Venetsia
Järvet:  Alasenjärvi · Joutjärvi · Kymijärvi · Merrasjärvi · Pikku-Vesijärvi · Vesijärvi
Saaret:  Enonsaari
Museot:  Lahden kaupunginmuseon yksiköt: Hiihtomuseo · Historiallinen museo · Kuvakokoelma · Lahden visuaalisten taiteiden museo Malva · Radio- ja tv-museo · Sotilaslääketieteen museo  Muut: Askon museo · Ravintolamuseo · Sairaalamuseo · Suomen sotilasmusiikkimuseo
Rakennukset ja alueet:  Jokimaan ravikeskus · Lahden kaupungintalo · Lahden rautatieasema · Lahden teatteritalo · Lahden kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto · Lahden kisapuisto · Lahden stadion · Radiomäki · Ristinkirkko · Salpausselän hyppyrimäet · Sibeliustalo
Puistot:  Fellmaninpuisto · Erkonpuisto · Kariniemen puisto · Lanu-puisto · Pikku-Vesijärven puisto
Luonnonsuojelualueet:  Häränsilmä-lampi · Linnaistensuo · Pesäkallio
Patsaat, muistomerkit ja -laatat:  Hakkapeliittain kotiinpaluu · Hirvi-patsas · Lahden taistelussa kaatuneiden saksalaisten muistomerkki · Launeen neidot · Lumisota · Mannerheimin ratsastajapatsas · Mikael Agricolan muistomerkki · Punavankien muistomerkki · Vapauden Hengetär
Tapahtumat:  F1 Powerboat Racing · Lahden julistebiennale · Lahden kansainvälinen kirjailijakokous · Lahden markkinat · Lahden runomaraton · Salpausselän Kisat · Summer Up
Sonja van den Ende

Sonja van den Ende (s. 22. tammikuuta 1964) on alankomaalainen kansalaisjournalisti, jota usein on kuvailtu Venäjä-mieliseksi salaliittoteoreetikoksi. Myrotvorets pitää häntä Venäjän sotapropagandistina, hyökkäyssodan tukijana ja osallisena informaatio-operaatioihin.
Ende raportoi Syyriasta sodan aikana. Hän syytti Yhdysvaltoja ja Israelia joukkotuhonnasta Syyriassa. Vladimir Putinin hän koki syyrialaisten puolustajaksi. Venäjän aloitettua täysimittaisen sodan Ukrainassa helmikuussa 2022 Ende lähti Venäjälle. Aleksandr Duginin värväämänä hän siirtyi maaliskuussa 2022 Ukrainaan, jossa hän osallistui Venäjän miehittämillään alueilla järjestämiin lehdistökiertueisiin. Syksyllä 2022 Ende osallistui neljän ukrainalaisen alueen Venäjään liittämiseksi järjestettyyn laittomaan kansanäänestykseen, jonka yhteydessä hänet esiteltiin kansainvälisenä vaalitarkkailijana. Ende esiteltiin tarkkailijana taas vuonna 2023 Venäjän laittomasti järjestämissä aluevaaleissa miehitetyillä alueilla. Ende on luonnehtinut Venäjän pitämiä näennäisiä vaaleja hyviksi tilaisuuksiksi näyttää asioiden "todellinen laita" Euroopan unionille, joka hänen mukaansa on ymmärtänyt Ukrainan tilanteen väärin.
Ende on kirjoittanut GRU:n omistamille disinformaatiosivustoille ja toiminut kolumnistina tiedotusvälineissä, joita johti Jevgeni Prigožin. Hän on myös esittänyt salaliittoteorioita covid-19-pandemiasta ja Maailman talousfoorumista. Sanojensa mukaan Ende ei voi palata Alankomaihin, koska hänet pidätettäisiin. Tiedossa ei kuitenkaan ole alankomaalaista rikostutkintaa hänen toimistaan. Kiinalainen Global Times on kuvaillut Endeä Naton propagandan paljastajaksi. Ende on väittänyt kiinalaisissa tiedotusvälineissä olevansa sensuurin uhri Euroopassa. Alankomaissa oleskellessaan Ende on asunut Rotterdamissa. Hänen kuvaajanaan on toiminut hänen tyttärensä. Ende on väittänyt olevansa sukua Bašar al-Assadille entisen miehensä kautta.
Lahokapo

| Lahokapo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Pimikkökuoriaismaiset Tenebrionoidea
Heimo::  Boridae
Suku::  Boros
Laji::  schneideri
Kaksiosainen nimi
 Boros schneideri  (Panzer, 1795) 
Katso myös
   Lahokapo Wikispeciesissä   Lahokapo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lahokapo (Boros schneideri) on melko kookas vanhojen metsien kovakuoriaislaji. Se on kooltaan 14 mm pitkä ja väriltään tummanruskea. Sitä esiintyy Itä- ja Pohjois-Euroopasta Siperiaan ulottuvalla alueella. Lahokapo kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin toisessa liitteessä mainittuihin eläinlajeihin. Suomessa lahokapo on rauhoitettu.
Koko ja ulkonäkö

Lajokapo on 11–14 mm pitkä, huomattavasti pituuttaan kapeampi, lieriömäinen kovakuoriainen. Väriltään se on tummanruskea ja kiiltäväpintainen.
Toukka on helposti tunnistettava. Se on litteä, lähes 30 mm pitkä ja sen viimeisessä jaokkeessa on tunnusomaiset perälisäkkeet.
Levinneisyys

Keski-Euroopasta lahokapo on hävinnyt kokonaan ja läntisin tunnettu esiintymä on Białowiezan metsässä, Puolassa. Puolassa on myös muutamia muita esiintymispaikkoja. Loput eurooppalaiset esiintymät ovat Baltian maissa, Suomessa ja Ruotsissa. Venäjällä sitä tavataan Siperiaan saakka. Ruotsissa laji elää ilmeisesti enää vain Gotska Sandönillä. Suomessa lajilla on yhtenäinen esiintymisalue itärajalla Ilomantsista Kuusamoon. Lisäksi kuoriaiselta tunnetaan hajanaisia esiintymispaikkoja sisämaassa, eristyksissä sekä toisistaan että itärajan esiintymästä. Näitä ovat esimerkiksi Seitsemisen kansallispuiston ja Pyhä-Häkin esiintymät.
Lahokapo kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin toisessa liitteessä mainittuihin eläinlajeihin ja Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU). Suomessa lahokapo on rauhoitettu
Elinympäristö ja elintavat

Lahokapo asuttaa vanhoja männiköitä, joissa on jatkuvasti saatavilla juuri kuolleita puita. Toukkia tavataan paljon aikuista kuoriaista useammin ja käsitys lajin levinneisyydestä perustuukin ennen kaikkea toukkahavaintoihin. Toukka elää vasta kuolleen, vielä pystyssä olevan männyn kaarnan alla, mutta joidenkin tietojen mukaan sitä on tavattu myös koivuilta ja Latviassa laji on tavattu tammesta. Myös palaneet puut kelpaavat elinpaikaksi. Toukkien kehityksen aikana kuolleessa puussa elävät Aureobasidium-suvun sinistäjäsienet muuttavat puun pinnan mustaksi ja toukka ilmeisesti käyttää näitä sieniä ravinnokseen. Sen on myös todettu saalistavan muita hyönteistoukkia. Lahokapo saalistaa ainakin pölkkyhärkiä (Sinodendron cylindricum). Riippuvuus sienistä aiheuttaa sen, että yksittäinen puu kelpaa lajin lisääntymispaikaksi vain vähän aikaa. Toukan kehitys kestää ainakin kaksi vuotta ja kuoriaiset aikuistuvat loppukesällä. Lisääntyminen tapahtuu ilmeisesti kuitenkin vasta talvehtimisen jälkeen seuraavana keväänä.
Laji on aikaisemmin ollut koko maassa yleinen, mutta ikimetsien häviäminen on hävittänyt myös kuoriaiset. Sopivien elinympäristöjen puute hajottaa esiintymät nykyään laikuiksi. Noin kaksi kolmasosaa lahokavon esiintymistä Suomessa on suojelualueilla ja loputkin niiden tuntumassa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Lahokapo (Boros schneideri)
kuva aikuisesta kuoriaisesta
Joensuun yliopisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Metsähallitus[vanhentunut linkki]
suojelutaso Suomessa
suojelutaso EU:n alueella[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Estonian eBiodiversity[vanhentunut linkki] (viroksi)
UniProt: Taxonomy -  Boros schneideri (englanniksi)
Lahokapon toukka.
Sophus Andersen

Sophus Andersen
Sophus Emil Andersen (8. joulukuuta 1859 Kööpenhamina – 19. syyskuuta 1923 Kööpenhamina) oli tanskalainen säveltäjä ja musiikkikritiikko.
Andersen opiskeli lapsena ensin pianonsoittoa isänsä Fritz Andersenin ja sitten viulunsoittoa Frederik Hilmerin johdolla. Vuonna 1877 hän pääsi ylioppilaaksi, minkä jälkeen hän opiskeli sävellystä Thorvald Hansenin ja laulamista Albert Meyerin johdolla. Myöhemmin Andersen itse työskenteli Meyerin konservatoriossa. Vuonna 1890 Andersen suoritti opettajatutkinnon ja aloitti työskentelyn opettajana Kööpenhaminassa. Vuonna 1906 hän sai kyvyistään sävellyksessä stipendin (Det anckerske Legat), jonka turvin hän opiskeli Saksassa, Ranskassa, Italiassa ja Lähi-idässä. København-lehden musiikkiarvostelijana hän toimi vuodesta 1892.
Andersenin tuotanto koostuu enimmäkseen laulumusiikin teoksista, joiden joukossa on romansseja ja hengellisiä lauluja. Laajamuotoisempia hänen teoksistaan ovat 2den April (1901), Husmandskantate (1903) ja melodraama Historien om en Moder (1909) ja musiikki kansannäytelmään Barken Margrethe af Danmark (1919). Andersen meni 29. maaliskuuta 1899 Kööpenhaminassa naimisiin Alvilda Margrethe Victoria Olsenin (1859–1924) kanssa.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Sophus Schandorph

| Sophus Schandorph |
| --- | --- |
 Sophus Schandorph
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1836 Ringsted, Tanska
Kuollut: 1. tammikuuta 1901 (64 vuotta)
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sophus Schandorph (8. toukokuuta 1836 Ringsted, Tanska – 1. tammikuuta 1901 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hän valmistui teologian kandidaatiksi mutta aloitti jo varhain romaanisten kielten ja kirjallisuuden opinnot, väitteli 1874 filosofian tohtoriksi väitöskirjalla Goldoni og Gozzi sekä kirjoitti myöhemmin muutamia kirjallisuushistoriallisia tutkielmia ja käänsi Giacomo Leopardin ja Alessandro Manzonin lyriikkaa.
Schandorphin pari pientä runokokoelmaa 1863 ja 1868 olivat jo sisällöltään romantiikkaa, ja Ude i skoven, draamakohtauksia, (1867) polemisoi niin poroporvareita kuin opiskelijoiden nurkkakuntaisuuttakin vastaan, mutta ne eivät muuten vaikuta hänen myöhemmän tuotantonsa sukulaisilta. Georg Brandesin ja kirjallisen läpimurron ansiosta hän julkaisi 1876 kertomuskokoelman Fra provinsen, ja myöhemmin seurasi useita suuria ja pieniä realismin henkeen kirjoitettuja kertomuksia: Uden midtpunkt (1879, sittemmin dramatisoitu), Smaafolk (1880), Thomas Fris’s historie (1881), terävä hyökkäys kansallisliberalismia vastaan, Et aar i embede (1883), joka käsittelee vanhan ja uuden kirjallisuuden murroskohta, puhdasoppisuutta ja vapaa-ajattelua, Skovfogedbørnene (1884), Det gamle apothek (1885), Birgittes skæbne (1888) ja Vilhelm Vangs studenteraar (1894).
Pienissä kertomuksissaan hän kuvaa själlantilaista kansanelämää ja kaupunkilaisia (kokoelma Ti fortællinger 1891). Schandorph kokeili myös huvinäytelmien kirjoittamista. Hän julkaisi 1882 Samlede digte, ældre og nyere, jossa lisänä on Fest- og søgnedage (1886) ja Oplevelser (1889–1898). Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyi Fortællinger, udgave for folket (1901) ja Samlede romaner (1904–1905), mutta Emil Elberlingin mukaan vaikuttaa siltä kuin hän olisi niissä jo menettänyt otteensa lukijamaailmaan ja painumassa unohduksiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sophus Schandorph Wikimedia Commonsissa
Lamminpään osuuskuntatalo

| Lamminpään osuuskuntatalo |
| --- | --- |

Osoite:  Vuorentaustantie 4, 33420 Tampere
Sijainti:  Lamminpää, Tampere
Koordinaatit:  61°31′24″N, 23°38′04″E
Valmistumisvuosi:  1947
Rakennuttaja:  Osuuskunta Lamminpää
Omistaja:  Osuuskunta Lamminpää
Runkorakenne:  ranko
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  1,5
Kerrosala:  260 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lamminpään osuuskuntatalo on Tampereen Lamminpään kaupunginosassa sijaitseva työväentalo.
Historiaa

Talohankkeen Lamminpäässä aloitti Voimistelu- ja urheiluseura Lamminpään Korpi 1930-luvulla. Seura piti vuosikymmenen puolivälissä arpajaiset, jotka tuottivat 53 000 markkaa, mutta tonttia toimitaloa varten ei kuitenkaan löytynyt. Lopulta tontti saatiin ostettua, mutta pian kaupan jälkeen Lamminpää liitettiin Tampereeseen ja tontille asetettiin rakennuskielto. Tontti saatiin vaihdettua toiseen, mutta talvisota katkaisi jälleen suunnitelmat. Välirauhan aikaan vuonna 1941 taloasiaa pyrittiin edistämään edelleen. Korpi katsoi, ettei enää pystynyt viemään asiaa eteenpäin yksin, joten perustettiin Osuuskunta Lamminpää. Jatkosota katkaisi hankkeen jälleen, mutta vuonna 1945 työ jatkui. Osuuskuntaan liittyi muun muassa omakotiyhdistys, vasta laillistettuja kansandemokraattisia yhdistyksiä sekä yksityishenkilöitä. Osuuskunta osti metsää rakennuspuita varten, ja Voimistelu- ja urheiluseura Korpi myi aiemmin hankkimansa tontin osuuskunnalle. Talo rakennettiin talkoilla, ja talkootunteja kertyi yhteensä tuhansia. Koska rakennusaineista oli pulaa, ihmiset toivat myös kodeistaan mitä irti saivat: esimerkiksi nauloja, saranoita ja putkia. Avajaisia vietettiin loppuvuodesta 1947.
Toimintaa työväentalolla

Talolla on järjestetty muun muassa tanssia, laulua, kokouksia, keskusteluja, vaalitilaisuuksia, voimistelua, näytelmiä ynnä muuta. 2010-luvulla siellä ovat toimineet muun muassa Lamminpään Korpi, Suomi-Venäjä-seura, Länsi-Tampereen vasemmisto, Lamminpää-Tohlopin omakotiyhdistys ja Tohlopin kalastus- ja suojeluyhdistys eli ToKaSu. Talo on myös häitä ja muita juhlia viettävien suosiossa. Myös bingoa ja elokuvanäytöksiä on ollut.
Rakennus

Talon pinta-ala on 260 m², mihin kuuluu sali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, kokoustila ja wc-tilat. Sitä on peruskorjattu vuosina 1984, 1995, 2006 ja 2020. Talo on rankorakenteinen, pystylaudoitettu ja keltaiseksi maalattu.
Sophisticated Lady

”Sophisticated Lady” on Duke Ellingtonin säveltämä jazzstandardi vuodelta 1933. Ellington sävelsi kappaleen aluksi instrumentaaliksi, ja myöhemmin Irving Mills ja Mitchell Parish kirjoittivat siihen sanat. Ellingtonin ensinauhoitus nousi listalla kolmannelle sijalle ja Glen Gray ja Don Redman nousivat myös omilla versioillaan singlelistalle vuonna 1933.
Ellingtonin saksofonisti Toby Hardwick ja pasunisti Lawrence Brown ovat sanoneet säveltäneensä osan kappaleesta, ja Ellingtonin elämäkerran kirjoittaja Stuart Nicholsonin mukaan tekijöiksi oli alun perin merkitty Ellington, Hardwick, Brown ja Mills. Hardwick ja Brown jätettiin kuitenkin mainitsematta lopullisessa julkaisussa eivätkä he näin ollen saaneet oikeutta kappaleen rojalteihin.
Kokoonpano

Ellingtonin alkuperäisen nauhoituksen kokoonpano helmikuulta 1933.
Duke Ellington (piano)
Arthur Whetsol (trumpetti)
Cootie Williams (trumpetti)
Freddy Jenkins (trumpetti)
Lawrence Brown (pasuuna)
Juan Tizol (pasuuna)
Joe ”Tricky Sam” Nanton (pasuuna)
Barney Bigard (klarinetti, tenorisaksofoni)
Otto Hardwick (klarinetti, alttosaksofoni)
Johnny Hodges (alttosaksofoni)
Harry Carney (baritonisaksofoni)
Fred Guy (banjo)
Wellman Braud (kontrabasso)
Sonny Greer (rummut)