Marilyn Monroe
Ura > Läpimurtoroolit

Monroe sai Columbia Picturesilla esitystaidon opettajakseen saksalaisen Natasha Lytessin, jonka yksityistunneilla hän opiskeli muun muassa puhetekniikkaa. Heidän työsuhteensa kesti kuusi vuotta, mutta Lytessin oppien tuloksena Monroen replikointi valkokankaalla oli sangen teennäistä. Monroe pääsikin liioitellusta ääntämyksestään eroon vasta vuosia myöhemmin uuden valmentajan avulla. Sam Spiegelin järjestämissä uudenvuodenjuhlissa 1949 Monroe esiteltiin agentti Johnny Hydelle. Hydesta tuli Monroen merkittävä tukija sekä rakastaja hänen uransa alku­vaiheessa. Hän hankki Monroelle pikkuroolin Marxin veljesten elokuvassa Sardiinimysteerio (1949). Hyden suhteiden avulla Monroe sai myös sivu­osat kaupallisesti menestyneissä elo­kuvissa Asfaltti­viidakko (1950) ja Kaikki Eevasta (1950). Vaikka hänen osuutensa Asfaltti­viidakossa kesti vain muutaman minuutin, hänet mainittiin Photoplay-lehdessä lupaavana tulokkaana.
Hyde kuoli sydän­kohtaukseen vuonna 1950, ja Monroe otti läheisen ystävänsä ja tukijansa kuoleman hyvin raskaasti. Hyde ehti ennen kuolemaansa järjestää Monroelle uuden sopimuksen 20th Century Foxin kanssa, mutta studion johtaja Darryl F. Zanuck ei edelleenkään uskonut hänen menestyvän. Monroen suosio oli kuitenkin kasvanut Kaikki Eevasta -elo­kuvan ansiosta, ja agentti Hugh French sai solmittua hänelle Foxin kanssa seitsen­vuotisen sopimuksen touko­kuussa 1951.
Monroe kirjoittautui vuonna 1951 Kalifornian yliopistoon opiskelemaan muun muassa kirjallisuutta. Samana vuonna hän teki sivu­rooleja kohtalaisesti menestyneissä Foxin komedia­elo­kuvissa. Roolit olivat aiempaa isompia, ja Monroen nimi pääsi alku­teksteissä ensimmäisten joukkoon. Myös kriitikot alkoivat huomioida hänen rooli­töitään, ja hänestä alettiin julkaista täysi­mittaisia lehti­artikkeleita. Monroen yleisön­suosio kasvoi hurjaa vauhtia, ja hän sai jo useita tuhansia ihailija­kirjeitä viikossa. Photoplay äänesti vuonna 1952 Monroen Hollywoodin nopeimmin nousevaksi tähdeksi. Hän sai suopeita arvioita erityisesti työläis­naisen roolistaan elo­kuvassa Purkaus yössä (1952), johon hänet oli lainattu RKO Picturesille. Vaaleita viettelijättäriä esittänyt Monroe halusi kokeilla kykyjään myös haastavammissa rooleissa ja opiskeli näyttelemistä Michael Chekhovin johdolla. Samaan aikaan Monroen vanhat alaston­kuvat tulivat julkisuuteen, mikä synnytti tunnetun ”kalenteriskandaalin”, ja teki hänestä ”päivän isoimman uutisen”. Monroe sai kansan sympatiat puolelleen myöntämällä auliisti olleensa rahan tarpeen vuoksi alaston­mallina, ja tämä sinetöi hänen kuuluisuutensa. Kohun keskellä Life-lehti kysyi Monroelta, eikö hänellä tosiaan ollut mitään päällään kuvauksissa, johon hän vastasi: ”Olihan minulla radio päällä.”
Monroe teki kolme elokuvaa loppuvuonna 1952. Hänen ensimmäinen pää­roolinsa oli trillerissä Draama hotellissa (1952), missä hän näytteli psyykkisesti häiriintynyttä lasten­hoitajaa. Vaativa rooli oli hermostuttanut häntä tavattomasti, mutta hänen koekuvauksensa vakuutti jopa Zanuckin. Tässä vaiheessa Monroe alkoi myös saada mainetta hankalana työ­toverina, sillä hän myöhästeli usein tai saattoi jättää kokonaan tulematta paikalle. Lisäksi hän unohteli repliikkejään ja vaati kohtauksistaan uusinta­ottoja kunnes oli täysin tyytyväinen omaan suoritukseensa. Tämä oli Monroelle ominaista läpi hänen uransa. Kolme viikkoa myöhemmin julkaistusta episodi­elo­kuvasta Neljä helmeä (1952) Monroe sai hyvät arvostelut, vaikka hänen osuutensa oli lyhyt. Komedioissa Rakas, minä nuorrun ja Laittomasti naimisissa hän esitti tyypiteltyjä hölmöjä vaaleaverikköjä, millä korostettiin ennen kaikkea hänen eroottista veto­voimaansa. Ensin mainitussa elo­kuvassa Monroe nähtiin ensimmäistä kertaa platina­blondina.