Irakin joukkotuhoaseet
Irakin joukkotuhoaseet 2000-luvun alussa

YK:n turvallisuusneuvosto päätti  3. huhtikuuta vuonna 1991, että Irak ei saisi myydä öljyään, ennen kuin oltiin varmoja että maalla ei ole joukkotuhoaseita. Irak päätti tuhota joukkotuhoaseensa itse ilman YK:n valvontaa vuonna 1991 ja tekikin sen suureksi osaksi.
Ensimmäisessä IAEA:n tarkastuksessa käytiin katsomassa raunioina olevaa Tarniyan laitosta, jossa oli rikastettu uraania pommitarkoituksiin vaikka irakilaiset väittivät laitosta käytetyn mm. galvanointiin ja muihin kemiallisiin tarkoituksiin. YK:n UNSCOM:in asetarkastajat saapuivat David Kayn johdolla Irakiin vuonna 1991 ja löysivät mm. rekkoja joissa oli uraanin rikastukseen sopineita calutroneja ja papereita jotka todistivat maan kehitelleen ydinasetta. IAEA löysi ja hävitti suurimman osan Irakin ydinohjelmasta vuonna 1992. IAEA totesi vuosina 1991–1997 tehdyissä tarkastuksissa, että Irakille ei ollut ainakaan helposti piilotettavia toimintoja ydinohjelmassaan. Vuonna 1998 oli Irakilla jäljellä todistettavasti korkeintaan 5–10 % joukkotuhoaseistaan. Mutta Irak peitteli ja temppuili, kun YK:n Unscom yritti tarkastaa maan kemiallisia ja biologisia aseita.
Irakilaiset antoivat tarkastajille epätäydellisiä tai vääriä tietoja, ja näitä pyynnöstä korjatakseen uusia "lopullisia" ilmoituksia yksi toisensa perään. Irakilaiset eivät päästäneet asetarkastajia ilman jonkinlaista ennakkotietoa laitoksen henkilökunnalle ja joskus esteltiin tuntikausia, ennen kuin tarkastajat pääsivät katsomaan jotain tyhjillään olevaa rakennusta. Tarkastuksissa piti olla mukana korkea irakilaisviranomainen. Irakilaiset puhuivat tarkastusten yhteydessä maansa turvallisuudesta. Joskus tarkastajia vastassa oli Irakin varapääministeri Tariq Aziz. Viivyttelyjen katsottiin todistavan, että Irak peitteli joukkotuhoaseitaan. Irakin selvästi näkyvä tarkastusten vastustus vei lopulta siihen, että melkein kaikki Unscomin jäsenet vedettiin Irakista marraskuussa 1997 ja myös IAEA keskeytti tarkastukset. Venäjän ja Yhdysvaltain diplomaatit onnistuivat selvittämään tämän kriisin, mutta seuraavana vuonna kriisi toistui. Vuoden 1998 lopuilla Richard Bulter ilmoitti turvallisuusneuvostolle, että Irak ei ollut toiminut Unscomin kanssa niin kuin sen olisi pitänyt.
Kansainvälisen ydinenergiajärjestön IAEA:n mukaan ydinaseohjelma oli 1998 mennessä purettu. Silti Yhdysvallat epäili ennen Saddamin kaatamiseen johtanutta hyökkäystään Saddamin hämäävän. Irak ajoi asetarkastajat maastaan ulos 1998. Irak temppuili joukkotuhoasetarkastajien kanssa 1990-luvulla ja syötti tiedustelupalveluille liioiteltuja arvioita joukkotuhoaseistaan lähinnä siksi, että pelkäsi Iranin hyökkäystä maahansa. 2000-luvun alussa CIA:n käsiinsä saama loikkari koodinimeltä Curveball kertoi Yhdysvaltain tiedustelupalvelulle väärin, että Irakilla olisi liikkuvia laboratorioita, joissa tehtäisiin biologisia aseita. 
CIA:n saamat tiedustelutiedot saivat Yhdysvallat harkitsemaan Irakin sotaa, koska se pelkäsi hyökkäystä maahansa WTC-iskun luomissa tunnelmissa. Toisaalta Irakista syyskuussa 2002 pois vedetyt CIA:n vakoilijat sanoivat, että Saddam on lopettanut joukkotuhoaseohjelmansa, koska ei ollut kyllin rahaa ja tekniikkaa.
Yhdysvaltain puolustusministeri Colin Powell väitti YK:sa 5. helmikuuta 203, että Irakilla on todistetusti runsaasti biologisia ja kemiallisia aseita. Tiedot perustuivat lähinnä muutaman epäluotettavan loikkarin CIA:lle antamiin vääriin tietoihin.
Irakin sodan jälkeen Yhdysvaltain hallinnon alaisuudessa toimineet asetarkastajat David Kayn ja myöhemmin Charles Duelferin johtamina eivät löytäneet Irakista suuria määriä joukkotuhoaseita, niin kuin ei Yhdysvaltain armeijakaan ollut vuonna 2003 löytänyt. Yhdysvaltain väitteet Irakin joukkotuhoaseista olivat liioiteltuja, vaikka Irak ei ehkä kansainvälisen yhteisön kanssa paras mahdollinen yhteistyökumppani ollutkaan.
Scud-ohjuslavetti