Maapallon kasvihuonetila ja jääkausitila
Merivirtojen vaikutus

Maapallon keskilämpötila on ollut prekambrikauden jälkeen välillä 5–25 °C, kun se nyt on noin 15 °C. Elämme par'aikaa kvartäärikauden jääkausijaksoa, nyt on menossa jääkausien välinen lämmin holoseeni. Seuraavan jääkauden ennustetaan tulevan joskus 5 000–60 000 vuoden kuluttua, jos kasvihuoneilmiö ei poista tulevaa jääkautta. Jääkaudet jatkuvat ehkä kymmeniä miljoonia vuosia. Jääkausijaksojen syy on mannerten erilainen jakauma eri ajanjaksoina maapallon historiassa. Vuosimiljoonien kuluessa selvästi näkyvät mannerliikunnot vaikuttavat huomattavasti merivirtoihin.
Merivirrat tasaavat lämpötilan vaihteluita maapallolla. Tietty mannerten jakauma estää merivirtojen kiertoa, joka tasaa lämpöä ja voi edistää jäätiköitymistä. Maapallolla vallitsee lämmin kausi silloin, kun päiväntasaajan seuduilla kiertää koko maapallon ympäri lämmin merivirta. Kylmä kausi vallitsee, jos mantereet katkovat tämän yhtenäisen päiväntasaajaseudun virtauksen, niin kuin nykyään Pohjois- ja Etelä-Amerikan välinen kannas ja Afrikka ja Euraasia.
Lisäksi on muita tekijöitä. Maapalloa viilentää kylmä merivirta, joka kiertää napaseudulla ympyrää, niin kuin nykyään Etelämannerta kiertävä kylmä virtaus.
Mannerliikunnat aiheuttavat myös mannerten siirtymistä navoille, maan kohoamista ja vuorijonojen muodostumista. Napa-alueen mantereet viilentävät maapalloa. Tasankojen ja vuorijonojen kohoaminen viilentää maapalloa. Samoin suuri määrä lumisia vuoria jäähdyttää maapalloa. Tällöin maapallolle syntyy viileitä, korkealla olevia, ainakin ajoittain lumisia alueita, jotka säteilevät alavia maita enemmän lämpösäteilyä ja jopa jäätyvät, jolloin lämpöä karkaa entistä enemmän. Mannerten ja vuoristojen kohoaminen liittää lumirajan piiriin enemmän alueita ja muutenkin jäähdyttää maapalloa. Jäätiköityminen sitoo vettä alentaen lumirajaa, tehden lisäjäätiköitymisen mahdolliseksi. Tästä seuraava vedenpinnan alentuminen taas alentaa lumirajaa, sillä lumiraja on aina tietyllä korkeudella merenpinnasta.
Merenpinnan ollessa matalalla maa viilenee myös sen takia, että manner heijastaa yleensä Auringon säteilyä pois enemmän kuin meri.
Suuret pohjois-eteläsuuntaiset vuorijonot katkovat kosteita ilmavirtauksia ja synnyttävät jäätiköitä, koska vuoret sadattavat veden huipulleen lumena jäätikön ytimiksi. Niinpä on ajateltu, että suuret niin sanotut supermantereet aiheuttavat herkästi jääkausia.
Kvartäärikauden jäätiköitymiset saattavat johtua myös osin siitä, että Golf-virta kuljettaa kosteaa ilmaa kylmille pohjoisille leveysasteille, jossa kosteus voi muuttua jääksi.
Mannerliikunnoilla voidaan selittää pitkälle maapallon ilmastonmuutokset kymmenien miljoonien vuosien kuluessa.
Liitukaudella vallitsi tilanne, jossa päiväntasaajavirta pääsi kiertämään Aasian ja Afrikan sekä Intian välistä. Myös merenpinta oli nykyistä korkeammalla. Välimeren paikalla oli avoin Tethysmeri, joka yhdisti Atlantin ja Intian valtameren. Panamankannas puuttui. Australia oli kiinni Etelämantereessa ja esti osaltaan maapalloa kylmentävän napavirran pyörimisen Etelämantereen yllä.
Noin 35 miljoonaa vuotta sitten Australia oli ajautunut niin pitkän matkan päähän Etelämantereesta, että kylmä merivirta saattoi pyöriä esteettä mantereen ympärillä ja jäädyttää sen tilapäisesti. Maan merien lämpötila laski tuntuvasti, ja kylmä syvävesi ilmestyi. Mutta muiden muutosten takia Etelämanner suli jonkin ajan kuluttua.
Liitukauden jälkeen myös Grönlannin ja Pohjois-Amerikan väli leventyi, mikä antoi kylmälle Labradorin virralle tilaa toimia.
Nyt, noin 25 miljoonaa vuotta sitten Afrikan ja Euraasian välissä ollut Tethysmeri alkoi kaveta merkittävästi ja lopulta sulkeutui. Näin maakannas kahden suurmantereen välille syntyi noin 14–13 miljoonaa vuotta sitten. Maan lämpötilakehitys kääntyi tämän takia hitaan putoamisen tilaan. Etelämanner jäätyi noin 17–10 miljoonaa vuotta sitten. Etelämanner alkoi jäähdyttää maapalloa entisestään heijastaen lämpöä ulos ja Etelämannerta kiertävän kylmän merivirran välityksellä.
Päiväntasaajavirta joutui kiertämään pitkän mutkan Afrikan ympäri kulkiessaan Intian valtamereltä kohti Amerikkojen väliä, jonne oli nousemassa saaristosta Panamankannas.