stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anne (prinsessa)
Ura ratsastajana

Ratsastajana hän on osallistunut vuoden 1976 kesäolympialaisiin Montrealissa. Hän oli kansainvälisen ratsastajainliiton, FEI:n puheenjohtaja vuosina 1986–1994.
Yksityiselämä > Avioliitot

Prinsessa Anne meni naimisiin kapteeni Mark Phillipsin kanssa 14. marraskuuta 1973. Heidän häitään seurasi televisiosta 500 miljoonaa katsojaa, mikä oli sen ajan kuninkaallisten häiden televisiokatsojaennätys. Pari sai kaksi lasta, Peter Phillipsin, joka syntyi 15. marraskuuta 1977 ja Zara Phillipsin, joka syntyi 15. toukokuuta 1981. Lapsilla ei ole kuninkaallisia titteleitä.
Liitto Phillipsin kanssa ajautui kriisiin parin toisen lapsen syntymän aikoihin vuonna 1981, ja suhde päättyi lopulta vuonna 1989. Ennen eroilmoitusta The Sun -lehti julkaisi prinsessan palveluksessa olleen Timothy Laurencen intiimejä kirjeitä, joissa annettiin ymmärtää heidän välillään olevan enemmänkin kuin ystävyyttä. Vuonna 1991 brittilehdistö sai selville Phillipsin pettäneen prinsessa Annea. Phillipsille oli syntynyt avioliiton ulkopuolella lapsi vuonna 1985. Virallisesti prinsessa Annen ja Mark Phillipsin avioliitto päättyi huhtikuussa 1992.
Prinsessa Anne ja merivoimien upseerin Timothy Laurence avioituivat 12. joulukuuta 1992. Prinsessa ja Laurence olivat tapailleet vuodesta 1989 lähtien. Tämä oli ensimmäinen kerta sitten Henrik VIII:n, kun eronnut kuninkaallisen perheen jäsen meni uudelleen naimisiin. Tuohon aikaan Englannin kirkko ei sallinut omissa kirkoissaan eronneiden henkilöiden mennä naimisiin, mikäli heidän entiset puolisonsa olivat vielä elossa. Tämän takia prinsessa Annen ja Timothy Laurencen häät pidettiin Crathien kirkossa, joka sijaitsee Skotlannissa lähellä Balmoralin linnaa. Häät olivat yksityiset ja paikalla oli noin 30 henkilöä. Parilla ei ole lapsia.
Yksityiselämä > Eläimet

Prinsessa Annen elämän suurin intohimo on hevosharrastus ja prinsessa ratsastaa joka päivä. Ratsastuksen parista hän löysi myös ensimmäisen aviomiehensä Mark Phillipsin. Prinsessa pitää myös koirista.
Prinsessa Anne populaarikulttuurissa

Prinsessa Annen kidnappauksen pohjalta tehtiin vuonna 2006 julkaistu televisioelokuva To Kidnap a Princess. Elokuvassa Annea näytteli Jenna Renshaw.
Kuningatar Elisabet II:n valtakautta kuvaavassa Netflix-sarjassa The Crown prinsessa Annea ovat esittäneet Erin Doherty (2019–2020) ja Claudia Harrison (2022).
Kunnianosoitukset > Kansanyhteisön

Kunigatar Elisabet II:n kruunajaismitali (Yhdistynyt kuningaskunta, 1953)
Elisabet II:n perheritarikunta (Yhdistynyt kuningaskunta, 1969)
Pyhän Johanneksen ritarikunta (Yhdistynyt kuningaskunta, 1971)
Royal Victorian Order (Yhdistynyt kuningaskunta, 1974)
Sukkanauharitarikunta (Yhdistynyt kuningaskunta, 1994)
Ohdakkeen ritarikunta (Yhdistynyt kuningaskunta, 2003)
Logohun ritarikunta (Papua-Uusi-Guinea, 2005)
Kanadan sotilasansioiden ritarikunta (Kanada, 2023)
Kunnianosoitukset > Ulkomaalaiset

Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta, 1969)
Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 2017)
Madagaskarin kansallinen ritarikunta (Madagaskar, 2017)
Persian valtakunnan 2500-vuotisjuhlan mitali (Iran, 1971)
Galleria

Prinsessa ratsailla vuonna 2018.
Prinsessa Anne ja Timothy Laurence vuonna 2014.
Prinsessa Annen monogrammi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta prinsessa Anne Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Lady Louise Windsor | Yhdistyneen kuningaskunnan kruununperimysjärjestys 16. | Seuraaja: Peter Phillips |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  Te Papa (New Zealand)
Ykkösen kausi 2025

| Ykkösen kausi 2025 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  12
Ajankohta:  2025
Ylempi sarjataso:  Ykkösliiga 2025
Alempi sarjataso:  Kakkonen 2025
  ← 2024 :  2026 → 
Ykkösen kausi 2025 on Suomen jalkapallon kolmanneksi korkeimman sarjatason Ykkösen 53. kausi. Sarjassa on mukana 12 joukkuetta.
Sarjassa pelataan kaksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen sarja jakautuu kuuden joukkueen ylempään jatkosarjaan ja kuuden joukkueen alempaan jatkosarjaan, jotka pelataan yksinkertaisina sarjoina. Runkosarjan pisteet tulevat mukaan jatkosarjoihin.
Ylemmän jatkosarjan voittajajoukkue nousee suoraan Ykkösliigaan ja toiseksi sijoittunut joukkue etenee kaksiosaiseen liigakarsintaan Ykkösliigaan toiseksi huonoiten sijoittunutta joukkuetta vastaan. Alemman jatkosarjan kaksi viimeisintä joukkuetta putoavat suoraan sarjatasoa alemmaksi Kakkoseen.
Joukkueet

| Joukkue | Kunta | Kotikenttä | Sijoitus edellisellä kaudella |
| --- | --- | --- | --- |
| Atlantis FC | Helsinki | Pukinmäen liikuntapuisto | 14 Ykkösen 4. |
| EPS | Espoo | Espoonlahden urheilupuisto | 11 Ykkösen 9. |
| FC Inter 2 | Turku | Veritas Stadion | 12 Kakkonen B:n 1. |
| FC Jazz | Pori | Porin stadion | 12 Ykkösen 6. |
| JJK Jyväskylä | Jyväskylä | Harjun stadion | 02 Ykkösen 7. |
| KPV | Kokkola | Kokkolan keskuskenttä | 01 Ykkösen 2. |
| KuPS Akatemia | Kuopio | Väre Areena | 14 Ykkösen 10. |
| MP | Mikkeli | Mikkelin urheilupuisto | 14 Ykkösliigan 10. |
| OLS | Oulu | Castrenin kenttä | 11 Ykkösen 3. |
| PKKU | Kerava | Kalevan urheilupuisto | 15 Ykkösen 8. |
| RoPS | Rovaniemi | Rovaniemen keskuskenttä | 13 Ykkösen 5. |
| TamU | Tampere | Tammelan stadion | 15 Kakkonen B:n 3. |
Sarjataulukko

| Sij>  | Joukkue[ n k ]  | O | V | T | H | TM | PM | ME | P | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Atlantis | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Nousee Ykkösliigaan. |
| 2 | EPS | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Pääsee Ykkösliigan karsintapeleihin. |
| 3 | FC Inter 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
| 4 | FC Jazz | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
| 5 | JJK | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
| 6 | KPV | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |

| 7 | KuPS Akatemia | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
| 8 | MP | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
| 9 | OLS | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
| 10 | PKKU | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
| 11 | RoPS | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Putoaminen Kakkoseen |
| 12 | TamU | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Putoaminen Kakkoseen |
↑  Joukkueet pelaavat kahdesti toisiaan vastaan (22 ottelua), jonka jälkeen sarja jakautuu kahteen osaan (6 parasta ja 6 huonointa).
Runkosarja

| Kotona \ Poissa | ATL | EPS | FCI | JAZ | JJK | KPV | KPS | MIP | OLS | PKU | RPS | TMU |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atlantis | — |  20 huh  |  6 kes  |  6 hei  |  14 kes  |  1 elo  |  25 hei  |  23 tou  |  10 elo  |  2 tou  |  30 elo  |  2 hei  |
| EPS |  11 hei  | — |  11 tou  |  12 huh  |  24 tou  |  8 kes  |  27 kes  |  26 huh  |  19 hei  |  23 elo  |  10 elo  |  2 elo  |
| FC Inter 2 |  18 elo  |  26 hei  | — |  18 tou  |  7 hei  |  26 kes  |  3 kes  |  11 huh  |  24 elo  |  6 elo  |  3 tou  |  20 huh  |
| Jazz |  26 huh  |  1 hei  |  1 elo  | — |  10 elo  |  23 elo  |  16 hei  |  25 hei  |  10 tou  |  26 kes  |  8 kes  |  23 tou  |
| JJK |  21 elo  |  6 elo  |  27 huh  |  2 kes  | — |  11 tou  |  18 kes  |  25 kes  |  13 hei  |  16 elo  |  18 tou  |  19 hei  |
| KPV |  17 tou  |  16 elo  |  30 elo  |  14 kes  |  26 hei  | — |  3 tou  |  1 kes  |  12 huh  |  19 huh  |  6 elo  |  5 hei  |
| KuPS Akatemia |  11 tou  |  30 elo  |  10 elo  |  20 huh  |  11 huh  |  20 hei  | — |  1 elo  |  24 tou  |  6 hei  |  15 kes  |  8 kes  |
| MP |  8 elo  |  6 hei  |  2 hei  |  3 tou  |  30 elo  |  10 elo  |  17 tou  | — |  8 kes  |  29 hei  |  19 huh  |  15 kes  |
| OLS |  1 kes  |  3 tou  |  15 kes  |  28 hei  |  20 huh  |  2 hei  |  6 elo  |  16 elo  | — |  18 tou  |  7 hei  |  30 elo  |
| PKKU |  19 hei  |  14 kes  |  24 tou  |  30 elo  |  6 kes  |  12 hei  |  28 huh  |  11 tou  |  2 elo  | — |  2 hei  |  10 elo  |
| RoPS |  28 kes  |  1 kes  |  19 hei  |  16 elo  |  2 elo  |  24 tou  |  23 elo  |  12 hei  |  26 huh  |  12 huh  | — |  10 tou  |
| TamU |  12 huh  |  15 tou  |  11 hei  |  6 elo  |  2 tou  |  25 huh  |  15 elo  |  22 elo  |  28 kes  |  1 kes  |  25 hei  | — |
Ensimmäiset ottelut pelataan 11. huhtikuuta, 2025. Lähde: 
Värit: sininen = kotivoitto; keltainen = tasapeli; punainen = vierasvoitto.
Kuukauden pelaajat

| Kuukausi | Kuukauden pelaaja> Pelaaja | Kuukauden pelaaja> Seura | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
Huhtikuu: 
Toukokuu: 
Kesäkuu: 
Heinäkuu: 
Elokuu: 
Syyskuu:
Ilkka Hakalehto

| Ilkka Hakalehto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1936 Helsinki
Kuollut: 24. marraskuuta 2009 (73 vuotta) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  Itsenäisyyspuolue
Entiset puolueet:  Keskustapuolue, Vapaan Suomen liitto, Perussuomalaiset
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Kotipaikka:  Helsinki
Ilkka Matti Tapani Hakalehto (22. huhtikuuta 1936 Helsinki – 24. marraskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja poliitikko. 1990-luvulta alkaen Hakalehto tunnettiin erityisesti Euroopan unionin ja varsinkin Suomen EU-jäsenyyden vastustajana. Hän toimi 1994–2004 Vapaan Suomen Liiton ensimmäisenä puheenjohtajana ja oli perussuomalaisten ehdokkaana vuoden 2000 presidentinvaaleissa. Hakalehto toimi myös Muutosvoimat Suomi -yhteistyöpuolueessa Vapaan Suomen Liiton kautta.
Elämä

Hakalehto syntyi Helsingissä. Hänen vanhempansa olivat lääninrovasti Niilo Hakalehto ja Kaarina Hakalehto. Vuonna 1963 Hakalehto avioitui Vappuliisa Kukon kanssa. Pari sai kaksi lasta.
Poliittinen ura > Keskustapuolue

Hakalehto aloitti poliittisen uransa keskustan riveissä 1970-luvulla. Hän nousi Helsingin kaupunginvaltuustoon vaaleissa 1972. Hakalehto oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1973–2004 sekä Helsingin kaupunginhallituksen jäsen 1979–1980 ja 1983–1984. Hän oli Paasikivi-seuran pääsihteeri (1968–1972) ja Asukasliiton puheenjohtaja (1974–1991). Vuoden 1975 eduskuntavaaleissa Hakalehto jäi ensimmäiselle varasijalle. Vuosina 1977–1978 Hakalehto kuului Suomen YK-valtuuskuntaan. Hän oli keskustan puoluevaltuuskunnan jäsen sekä Helsingin piirijärjestön ja kunnallisjärjestön puheenjohtaja. Hakalehto oli Paasikiven–Kekkosen linjan vankka tukija. Kaupunginvaltuutettuna Hakalehto otti rohkeasti yhteen vallanpitäjien kanssa. Helsingin metroa koskeneen lahjusjupakan aikana Raimo Ilaskivi teki Hakalehdosta rikosilmoituksen, koska koki tämän halventavan viranomaisia. Syytettä ei nostettu, mutta kaupunki nosti uuden kanteen perusteettomien ansionmenetyskorvausten nostamisesta ja petoksesta. Syyte kaatui hovioikeudessa. Hakalehto paljasti myös Rakennus-Ruolan lahjusjutut. Vuonna 1973 Hakalehto piti valtuustohistorian pisimmän puheen (4 tuntia 45 minuuttia).
Hakalehto jätti keskustan vuonna 1987.
Poliittinen ura > Sitoutumaton

Kunnallisvaaleissa 1988 Hakalehto valittiin valtuutetuksi Kansalaisten Yhteistoiminta -vaaliliitosta, ja myöhemmin Pääkaupunkiseudun Sitoutumattomista. Hän oli Kansalaisten Yhteistoiminnan puheenjohtaja 1989–1997 ja Pääkaupunkiseudun Sitoutumattomien puheenjohtaja 1992–1997.
Poliittinen ura > Vapaan Suomen liitto

Vuonna 1994 Hakalehto oli perustamassa Vapaan Suomen Liittoa, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi hänet valittiin. Hän johti puoluetta vuoteen 2004, ja toimi tämän jälkeen – Itsenäisyyspuolueeksi nimensä vaihtaneen – järjestön varapuheenjohtajana vuoteen 2008. Kuolemaansa asti Hakalehto oli puolueensa kunniapuheenjohtaja.  Hakalehto oli VSL:n tukeman Muutosvoimat Suomi -yhteistyöpuolueen hallituksen puheenjohtaja vuosina 2002–2006.
Vuoden 1994 presidentinvaaleissa Hakalehto antoi tukensa Keijo Korhoselle. Vuoden 2000 presidentinvaaleissa Hakalehto oli Itsenäisen Suomen Puolesta 2000 -kansalaisliikkeen ja Perussuomalaisten presidenttiehdokas. Raimo Vistbackan johtama kansalaisliike oli PS:n ja VSL:n muodostama yhteiselin EU-kriittisten voimien kokoamiseksi. Hakalehto sai 31 405 (1,0 %) ääntä, jolla hän jäi kuudenneksi seitsemän ehdokkaan joukossa.
Poliittinen ura > Päätoimittajana

Hakalehto oli myös Suomalaisen Suomen vt. päätoimittaja 1966, Helsinki-Lehden päätoimittaja 1989-1992 ja Vapaa Suomi -lehden päätoimittaja 1997–2004.
Tieteellinen ura

Hakalehto valmistui ylioppilaaksi Pälkäneen yhteiskoulusta vuonna 1954. Hän meni opiskelemaan Helsingin yliopistoon ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1958, lisensiaatiksi 1964 ja tohtoriksi 1966. Hakalehdon väitöskirjan aiheena oli 1920-luvun SKP. Pitkän uransa aikana Hakalehto tutki poliittisia toimijoita oikeistosta vasemmistoon. Hän oli Helsingin yliopiston poliittisen historian dosentti vuodesta 1979 alkaen.
Muu toiminta

Hakalehto oli HOK-Elannon edustajiston jäsen (Yhteiseksi hyväksi -vaaliliitto). Hän kuului myös Helsingin Vartiokylän seurakunnan kirkkoneuvostoon, Helsingin Puhelinyhdistyksen edustajistoon ja Helsingin osuuskaupan edustajistoon.
Teoksia

Promotio A.D. MCMLX, 1961.
Suomen kommunistinen puolue ja sen vaikutus poliittiseen ja ammatilliseen työväenliikkeeseen 1918–1928, WSOY 1966. (väitöskirja)
Oman ajan historia ja politiikan tutkimus, 1967.
Näkökulmia menneisyyteen : Eino Jutikkalan juhlakirja, WSOY 1967.
Historiallinen arkisto 63, 1968.
Suomi kansainvälisen jännityksen maailmassa, WSOY 1969.
Politiikan näköaloja, toim. Ilkka Hakalehto ja Anna-Riitta Mikkonen, WSOY 1969.
J. K. Paasikivi Suomen politiikassa, Otava 1970.
Väinö Tanner : taipumattoman tie, Kirjayhtymä 1973.
Väinö Tanner : omalla linjalla, Kirjayhtymä 1974.
Kunnallispolitiikan ydinkysymyksiä keskustalaisesta näkökulmasta tarkasteltuna, Maaseudun sivistysliitto 1975. (suunnittelutyöryhmässä)
Maalaisliitto-keskustapuolueen historia 1 : Maalaisliitto autonomian aikana 1906–1917, Kirjayhtymä 1986.
Näennäinen demokratia, 1991.
Itsenäisyys vaarassa : kamppailu Suomesta 1917 vallankumouksesta 1990-luvun eurohuumaan, Karprint 1993.
Epäluottamuslause hallituksen EU-politiikalle : Raportti Suomen EU-jäsenyyden kohtalokkaista seurauksista, 1994.
Mihin Suomea viedään? : Maamme nykytila ja tulevaisuus asiantuntijoiden arvioimana, Vapaan Suomen liitto 1995.
EU-kaappaus : Raportti tapahtuneesta, Vapaan Suomen liitosta, Suomen tulevaisuudesta, 1995.
Yrjö Leinon salattu kujanjuoksu : oliko ministeri kaksoisagentti?, Karprint 2001.
Itsenäisyydestä on kysymys : vaiettu totuus EU:n perustuslaista, Itsenäisyyspuolue; Vapaan Suomen liitto 2005. (toim. Ilkka Hakalehto ja Antti Pesonen)
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Ilkka Hakalehdon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (käyttäjätunnuksella).
Tilastokeskus: Ilkka Hakalehdon (PS) kannatus kunnittain Presidentinvaaleissa 2000, I kierros (kartta)
| --- | --- |
Itsenäisyyspuolueen puheenjohtaja 1994–2004: Seuraaja: Antti Pesonen
| n k Perussuomalaisten ehdokkaat Suomen presidentinvaaleissa |
| --- | --- |
 2000: Ilkka Hakalehto  2006: Timo Soini  2012: Timo Soini  2018: Laura Huhtasaari  2024: Jussi Halla-aho 
| n k Suomen vuoden 2000 presidentinvaalien ehdokkaat |
| --- | --- |
 Tarja Halonen (SDP)  Esko Aho (Kesk.)  Riitta Uosukainen (Kok.)  Elisabeth Rehn (RKP)  Heidi Hautala (Vihr.)  Ilkka Hakalehto (PS)  Risto Kuisma (Rem.) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Sekstos Empeirikos

Sekstos Empeirikos
Sekstos Empeirikos (m.kreik. Σέξτος Ἐμπειρικός, lat. Sextus Empiricus; 100-luvun loppu) oli antiikin kreikkalainen lääkäri ja filosofi, joka edusti pyrrhonistista skeptismiä. Hän eli Aleksandriassa ja Ateenassa.
Lääketieteeseen liittyvissä töissään Sekstos Empeirikos kuului lisänimestään huolimatta metodiseen koulukuntaan. Filosofina hän on suurin myöhemmän kreikkalaisen skeptisyyden edustaja. Hän opiskeli erään Roomassa lääkärinä toimineen Herodotos Tarsoslaisen alaisuudessa. Hänet tunnetaan ennen kaikkea siitä, että hän kehitti ja muotoili aikaisempien skeptikoiden oppeja, sekä siitä, että hän kirjoitti laajan selonteon skeptiseen koulukuntaan kuuluneista edeltäjistään.
Teokset

Sekstos Empeirikokselta tunnetaan kolme teosta: Pyrrhonismin pääpiirteet (Pyrrhōneioi hypotypōseis, PH); sekä kaksi teosta, joista käytetään yhdessä nimitystä Matemaatikkoja vastaan (Adversus Mathematicos, M). Ensin mainittu on pyrrhonistisen filosofian yleisesitys, merkittävin antiikin aikainen lähde pyrrhonismiin. Viimeksi mainittu koostuu osista, jotka on suunnattu erilaisia tiedon lajeja vastaan, ja niitä vastaan, jotka katsovat tietoa omaavansa. Teoksen nimen mathēmatikos tarkoittaa oppineita yleensä.
Teoksen Matemaatikkoja vastaan kuusi ensimmäistä kirjaa tunnetaan perinteisesti myös omilla nimillään: Grammaatikkoja vastaan (kirja I), Reetoreja vastaan (kirja II), Geometrikkoja vastaan (kirja III), Aritmeetikkoja vastaan (kirja IV), Astrologeja vastaan (kirja V) sekä Muusikkoja vastaan (kirja VI).
Teoksen kirjat VII–XI ovat säilyneet epätäydellisesti. Tutkijat ovat arvelleet, että teoksen alusta puuttuu ainakin yksi ja mahdollisesti jopa viisi kirjaa. Säilyneitä kirjoja on kutsuttu perinteisesti nimillä Loogikkoja vastaan (kirjat VII–VIII), Fyysikkoja vastaan (kirjat IX–X) ja Eetikkoja vastaan (kirja XI). Nämä kirjat erotetaan joskus kirjoista I–VI käyttämällä niistä nimitystä Dogmaatikkoja vastaan. Tällöin Loogikkoja vastaan muodostaa kirjat I–II, Fyysikkoja vastaan kirjat III–IV ja Eetikkoja vastaan kirjan V, huolimatta siitä, että todellisuudessa teoksen alkuosa puuttuu.
On huomattava, ettei kumpikaan nimistä Pyrrhonismin pääpiirteet ja Matemaatikkoja vastaan esiinny alkuperäisissä käsikirjoituksissa, vaan ne on kehitetty myöhemmin.
Filosofia

Sekstos esitti, että ataraksian ("mielenrauhan") saavuttamiseksi filosofin tulee ensin oppia välttämään lopullisia arvostelmia, eli hänen tulee uskoa yhtä suuressa määrin mihin tahansa väitteeseen ja sen kieltävään väitteeseen. Päinvastoin kuin Platonin Akatemian skeptikot, pyrrhonistit eivät ajatelleet, että mistään ei voisi tietää mitään. Heistä tällainen väite kuulosti dogmatismilta ja suorastaan paradoksilta, jossa tiedettäisiin ainakin se, ettei mitään voida tietää. Sen sijaan he välttivät ottamasta kantaa edes siihen, voidaanko mistään tietää mitään.
Sekstos erotteli tavat, joilla filosofi saattoi lähestyä tietoa. Ainoastaan ilmiöistä tehdyt havainnot saattoivat antaa jotain tietoa. Hän ei kieltänyt, että aistihavainnot olivat olemassa, mutta kielsi sen, että niiden antamia tuloksia voitaisiin arvioida objektiivisesti. Hänelle hunaja saattoi vaikuttaa makealta, mutta se, oliko se todellisuudessa makeaa, oli epäilyksen alaisena, koska väite "hunaja on makeaa" oli arvostelma siitä, miltä se vaikutti.
Monet Sekstoksen skeptisistä argumenteista muistuttavat ensimmäisellä vuosisadalla eläneen filosofi Nagarjunan argumentteja.
Sekstoksen teosta Pyrrhonismin pääpiirteet luettiin Euroopassa laajalti 1500–1700 -luvuilla. Se vaikutti merkittävästi muun muassa David Humeen. Hänen filosofiansa on usein käsitetty väärin samanlaiseksi skeptisyydeksi, jota René Descartes arvioi ja jonka hän hylkäsi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sekstos Empeirikos Wikimedia Commonsissa
Sexti Empirici Adversus mathematicos, hoc est, adversus eos qui profitentur disciplinas, Gentiano Herveto Aurelio interprete, Parisiis, M. Javenem, 1569 (Vicifons). (latinaksi)
Antiikin filosofia  Skeptinen koulukunta
| --- | --- |
Pyrrhonilainen skeptisismi:  Pyrrhon  Timon  Ainesidemos  Agrippa  Sekstos Empeirikos 
Akatemialainen skeptisismi:  Arkesilaos  Bion  Lakydes  Karneades  Kleitomakhos
Immersiomenetelmä

Immersiomenetelmä on tapa mitata jalokiven tai mineraalin valon taitto karkeasti taitekertoimeltaan tunnetun nesteen avulla.
Immersiomenetelmässä viistehiottu läpinäkyvä kivi upotetaan nesteeseen, ja nesteen läpi näkyvät kiteen ääriviivat kertovat kiteen valon taiton suhteessa nesteen valon taittoon.
Vaaleat ääriviivat ja mustat viisteiden särmät: kiven taitekerroin on pienempi kuin nesteen.
Tummat ääriviivat ja vaaleat viisteiden särmät: kiven taitekerroin on suurempi kuin nesteen.
Leveät ääriviivat: kiven ja nesteen taitekertoimet poikkeavat suuresti toisistaan.
Epämääräiset ääriviivat: taitekerroin on sama sekä nesteellä että jalokivellä.
Frans Ilomäki

Frans Herman Ilomäki (4. joulukuuta 1891 Kurikka – 3. helmikuuta 1958) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä, puuseppä Herman Ilomäki ja Katariina Sofia Ketola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Maria Elisabet Kaupin kanssa.
Opinnot

Ilomäki kävi Kurikan tietopuolisen käsityökoulun vuosina 1904–1909 ja puolitoista vuotta Vaasan kauppa-apulaiskoulua vuosina 1911–1912 ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Oulun yhteislyseossa vuonna 1929. Hän suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja tykistö- ja tiedonantokurssin vuonna 1926 sekä komentajakurssin vuosina 1927–1928. Piiripäälliköiden täydennyskurssin hän kävi vuonna 1937 Suojeluskuntain päällystökoulussa.
Jääkärikausi

Tämä kurikkalainen liikeapulainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 19. tammikuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 31. toukokuuta 1916 ja takaisin 1. komppaniaan 23. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti vuonna 1917 Polangenissa järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Ilomäki saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, missä hän toimi aluksi joukkueenjohtajana ja 25. huhtikuuta 1918 alkaen komppanianpäällikkönä. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Ilveksessä, Hotakassa ja Muolaalla.
Sisällissodan jälkeinen aika

Ilomäki palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, joka nimettiin myöhemmin ensin Kajaanin sissipataljoonaksi ja myöhemmin Pohjanmaan jääkäripataljoonaksi. Hän toimi pataljoonassa komppanianpäällikkönä, pataljoonan talouspäällikkönä ja hoiti useita kertoja pataljoonan komentajan tehtäviä vuosina 1920–1925. Ilomäki osallistui vuonna 1920 Petsamon retkikuntaan, missä hän toimi 3. komennuskunnassa 3. komppanian päällikkönä. Hänet siirrettiin 31. joulukuuta 1925 suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin ensin Oulun suojeluskunnan paikallispäälliköksi ja 1. maaliskuuta 1926 alkaen Oulun suojeluskuntapiirin 3. alueen ja 1. kesäkuuta 1928 alkaen 1. alueen päälliköksi. Hänet komennettiin 1. joulukuuta 1931 ja siirrettiin saman vuoden heinäkuusta alkaen Kainuun suojeluskuntapiirin päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota

Ilomäki osallistui talvisotaan ylimääräisten harjoitusten aikana Kuhmon kertausharjoituskeskuksen komentajana ja itse taisteluiden alettua hän sai komentoonsa Kuhmossa toimivat joukot (Ryhmä Ilomäki). Välirauhan aikana hän sai komentoonsa Jalkaväkirykmentti 65:n, minkä komentajan paikalta hänet siirrettiin myöhemmin Kainuun suojeluskuntapiirinpiirin komentajaksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Jalkaväkirykmentti 31:n komentajaksi ja osallistui taisteluihin Rukajärven suunnan ja Rusutjärven suunnan sekä Omelian motin pilkkomiseen. Vuonna 1943 hänet siirrettiin Maaselän sotilasläänin komentajaksi, missä hän palveli sodan loppuun saakka, jolloin hänet siirrettiin suojeluskuntajärjestöön, mutta joutui suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen takia lakkautuspalkalle, jonka jälkeen hän siirtyi verotarkastajaksi Kainuuseen ja oli tarkastajana aina vuoteen 1951 saakka. Myöhemmin hän asui Oulussa, jonne hänet myös haudattiin.