stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johanna Mäkelä
Aiheesta muualla

Johanna Mäkelä - Mitä ruokakulttuurin professori tutkii? (2012,  Helsingin yliopisto) (youtube.com)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID
Integroitu markkinointiviestintä

Integroitu markkinointiviestintä eli IMC (engl. integrated marketing communications) on yrityksen toimintatapa, jossa se huolellisesti yhdenmukaistaa ja koordinoi kaikkea viestintäänsä eri kanavissa, jotta siitä ja sen tuottamista hyödykkeistä (tuotteista tai palveluista) syntyisi asiakaskunnassa ja muissa sidosryhmissä mahdollisimman selvä, yhtenäinen ja mieleenjäävä kuva.
Integroitu markkinointiviestintä on strateginen liiketoimintaprosessi, jonka avulla suunnitellaan, kehitetään, toteutetaan ja arvioidaan koordinoitavissa olevaa, mitattavaa ja puhuttelevaa brändikommunikaatiota lyhyellä ja pitkällä aikavälillä kuluttajien, asiakkaiden, potentiaalisten asiakkaiden ja muiden määriteltyjen ja relevanttien sisäisten ja ulkoisten sidosryhmien näkökulmasta.
Integraatioajattelu pitää sisällään organisaation kokonaisuudessaanselvennä, mutta se korostaa markkinoinnin, myynnin ja viestinnän rooleja -ja niiden yhteispeliä. Integraatiossa on kahdeksan ulottuvuuttaselvennä. Integraatiota voidaan soveltaa käytäntöön myös taktisissa operaatioissa, vaikka se määritelmänsä mukaisesti korostaa strategisen markkinoinnin roolia.
Kirjallisuutta

Vierula, Markku: Suuri integraatiokirja - markkinointi, myynti ja viestintä,  toinen uudistettu ja laajennettu painos. Kirjan esipuhe professori Don E. Schultz. AlmaTalent 2014 Vierula, Markku: Suuri integraatiokirja. Markkinointi, myynti ja viestintä. Talentum 2009. ISBN 978-952-14-2139-6.
Mähkät

| Mähkät |
| --- | --- |
 Suomessakin kasvava mähkä (Selaginella selaginoides).
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Liekomaiset Lycopodiophytina
Luokka::  Isoëtopsida
Lahko::  Selaginellales
Heimo::  Mähkäkasvit Selaginellaceae
Suku::  Mähkät Selaginella  P.Beauv.
Katso myös
   Mähkät Wikispeciesissä   Mähkät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mähkät (Selaginella) on sanikkaisten suku, jossa on 690 lajia. Monet lajit elävät autiomaassa, ja käpertyvät kokoon kuivan kauden ajaksi.
Mähkillä on neulasmaiset, mutta ohuet ja pehmeät, vaaleanvihreät hammaslaitaiset lehdet. 
Havukasveja muistuttavan ulkonäkönsä takia mähkiä on alettu käyttää koristekasveina muun muassa jouluistutuksissa.
Mähkät ovat mähkäkasvien (Selaginellaceae) heimon ja Selaginellales-lahkon ainoa suku. Lajit ovat monivuotisia ja maalla kasvavia, harvoin epifyyttejä eli päällyskasveja. Ne ovat erilaisitiöisiä, mikä tarkoittaa, että isoitiöistä kasvaa munasolullisia naarasgametofyyttejä ja pikkuitiöistä siittiöitä tuottavia koirasgametofyytteejä. Juuret ovat yksinkertaisia ja hapsimaisia. Itiöitä tuottavat sporofyytit ovat pystykasvuisia tai alustan myötäisiä; juurakoita ei ole. Lehdet ovat tyypiltään mikrofyllejä eli pikkulehtiä, kierteisesti järjestäytyneitä, kielekkeellisiä ja joko kaikki keskenään samanlaisia tai kahdenlaisia, jolloin ne ovat järjestyneet neljäksi riviksi. Iitöpesäkelehdet ovat lehtien kaltaisia ja muodostavat varren päähän pesäketähkän eli strobiluksen. Itopesäkkeet eli sporangiot sijaitsevat lehtien yläpinnoilla aivan kielekkeen yläpuolella ja ovat varrellisia. Isoitiöt ovat monenmuotoisia ja kuviopintaisia, pikkuitiöt taas vaihtelevissa määrin pallomaisia.
Levinneisyys

Mähkäkasvit ovat levinneet ympäri maapallon, eniten lajeja on kuitenkin tropiikissa. Muutama laji elää arktisilla alueilla ja jokunen jopa kuivuusaavikoilla. Jälkimmäiset kuivuvat elottoman näköisiksi, mutta saadessaan kosteutta virkoavat eloon (englanniksi resurrection plants, 'ylösnousemuskasvit').
Evoluutio

Mähkäkasvit ovat nykykasveista lähintä sukua lahnanruohokasveilla (Isoëtaceae); molemmat ovat erilaisitiöisiä ja sukusoluja tuottavat gametofyytit ovat endosporisia, itiöiden sisään jääviä. Mähkäkasvit lienevät kehittyneet jostakin hiilikauden erilaisitiöisistä ruohovartisten sanikkaisten ryhmästä. Pseudodendron-nimistä hiilikautista fossiilia pidetään nykyään mähkäkasveihin kuuluvana, vaikka se jossakin suhteessa muistuttaa sinettipuita (Sigillaria). Suurin osa mähkäkasvifossiileista on kuitenkin peräisin liitu- ja tertiäärikausilta. Joillakin mähkäkasveilla on lehdissään haaroittunut suonisto, kuten saniaisten ja siemenkasvien lehdissä, joita nimitetään makrofylleiksi. Makrofyllit ovat siten kehittyneet ainakin kahteen eri otteeseen versokasvien keskuudessa.
Lajeja

Selaginella apoda – keltamähkä
Selaginella braunii – siromähkä
Selaginella davidii – nauhamähkä
Selaginella denticulata – hammasmähkä
Selaginella dregei – liekomähkä
Selaginella erythropus – hurmemähkä
Selaginella haematodes – pitsimähkä
Selaginella helvetica, Euroopassa ja Aasian itäosissa.
Selaginella kraussiana – pikkumähkä
Selaginella lepidophylla – peikonmähkä eli jerikonruusu
Selaginella martensii – sammalmähkä
Selaginella mittenii – suomumähkä
Selaginella moellendorffii – havumähkä
Selaginella pallescens – mätäsmähkä
Selaginella peruviana – häntämähkä
Selaginella rodriguesiana – mauritiuksenmähkä
Selaginella sanguinolenta – nuoramähkä
Selaginella selaginoides – mähkä eli lettomähkä eli pikkumähkä, Pohjois-Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa
Selaginella substipitata – karibianmähkä
Selaginella uncinata – sinimähkä
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Mähkät – Selaginella
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Mähkät (Selaginella)
United States Department of Agriculture (USDA): Selaginella (englanniksi)
Flora of China: Selaginella (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q379743  Wikispecies: Selaginella  APDB: 194813  APNI: 62118  BioLib: 3055  CoL: 7F6X  eFloraSA: Selaginella  EoL: 38351  EPPO: 1SELG  Euro+Med PlantBase: 0293b710-06ca-461a-8bcb-f10eba2d73b7  FloraBase: 20876  FNA: 130007  FoAO2: Selaginella  FoC: 130007  GBIF: 2688177  GRIN: 11040  iNaturalist: 58771  IPNI: 63705-3  IRMNG: 1370237  ITIS: 17064  NBN: NHMSYS0000463408  NCBI: 3246  NZOR: 2865358f-c5c3-4798-9aed-67caeb7aa1c6  Open Tree of Life: 144816  Paleobiology Database: 282557  PLANTS: SELAG  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30003748-2  Tropicos: 40034882  VASCAN: 1674  VicFlora: f3419222-f8f5-4510-9a41-80a7830e5a54  WFO: wfo-4000034966
J. Pekka Mäkelä

| J>  Pekka Mäkelä |
| --- | --- |
 J. Pekka Mäkelä Helsingin Finnconissa 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1962 (ikä 62) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kääntäjä, kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  science fiction, tietokirjallisuus
Kirjallinen suuntaus: reaalifantastikot
Esikoisteos:  391 (2004)
Aiheesta muualla
yrttimaa.net
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
J. Pekka Mäkelä (s. 5. toukokuuta 1962 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja kirjallisuuden suomentaja.
Mäkelä on kirjoittanut useita kirjoja. Vuonna 2018 ilmestynyt romaani Hunan valittiin Finlandia-palkintoehdokkaaksi.
Esikoisromaani 391 (2004) on aikamatkustustarina antiikin lopun Aleksandriaan. Toinen romaani Alshain (2006) sijoittuu tulevaisuuteen siirtokuntaplaneetalle, joka kiertää Kotkan tähdistön Alshain-tähteä (Beta Aquilae). Romaanissa Nedut (2007) neanderthalinihmiset palaavat avaruudesta Maapallolle. Karsta (2009) kertoo ihmiskunnan ja Aurinkokunnan muiden rotujen välisen sodan jälkeisestä ajasta. Muurahaispuu (2012) sijoittuu kirjoitusajankohdan Helsinkiin. Uusin romaani Alas (2013) sijoittuu samaan jatkumoon ja samalle planeetalle kuin Alshain ja on toinen osa planeetalle sijoittuvaa viiden kirjan kokonaisuutta.
Mäkelä kuuluu reaalifantastikot-kirjailijaryhmään.
Mäkelä on kirjoittanut myös musiikin tekemisen ja äänittämisen harrastajana ensimmäisen suomenkielisen kotistudio-oppaan nimeltä Kotistudio (Like, 2002), jonka uudistettu versio, Kivi Larmolan kanssa tehty Oma studio ja äänittämisen taito ilmestyi vuonna 2009.
Mäkelä on suomentanut muun muassa tieteiskirjallisuutta (muun muassa Philip K. Dick, Sean Stewart ja China Miéville) ja musiikkikirjallisuutta.
J. Pekka Mäkelä on ollut mukana Vihreiden toiminnassa. Vuodesta 2006 hän on toiminut Koillis-Helsingin Vihreiden varapuheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa hän oli ehdolla Helsingin kaupunginvaltuustoon ja sai 125 ääntä.
Teoksia

Kotistudio.  Like, 2002 (2. laajennettu painos 2003).  ISBN 952-471-269-5
391.  (Like scifi)  Like, 2004.  ISBN 952-471-294-6
Alshain.  (Like scifi)  Like, 2006.  ISBN 952-471-709-3
Nedut.  (Like scifi)  Like, 2007.  ISBN 978-952-471-993-3
Mäkelä, J. Pekka & Larmola, Kivi: Oma studio ja äänittämisen taito.  Helsinki:  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0293-7
Karsta.  (Like scifi)  Like, 2009.  ISBN 952-01-0339-2
Muurahaispuu.  Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0746-8
Alas.  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0948-6
Hunan. Like 2018. ISBN 978-952-01-1752-8.
Pahasilmä.  Like, 2021.  ISBN 978-951-1-35738-4
Aiheesta muualla

J. Pekka Mäkelän kotisivut
Kirjailijan esittely Liken sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Sanojen ajan artikkeli J. Pekka Mäkelästä Kirjasampo.fi:ssä
J. Pekka Mäkelä Kirjasampo.fi:ssä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Marja-Leena Mäkelä

Marja-Leena Mäkelä (aik. Alanärä, s. 13. lokakuuta 1946 Alajärvi) on suomalainen kirjailija, kirjastonhoitaja ja kirjavinkkauksen uranuurtaja.
Mäkelä innostui kirjoista lapsuudessaan Ilmajoen Koskenkorvalla, missä hänen äitinsä toimi sivukirjaston hoitajana. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa ja toimi kirjastonhoitajana Ilmajoella ja Seinäjoella.
Mäkelä on toiminut kirjallisuuden ja kulttuurin läänintaiteilijana, Pohjanmaan kirjailijat ry:n puheenjohtajana ja Suomen nuorisokirjallisuuden instituutin hallituksen jäsenenä. Vuonna 2000 hän sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon ja vuonna 2001 Suomen kirjastoseuran Hilkka M. Kauppi -palkinnon. Vuonna 2013 Suomen nuorisokirjailijat ry palkitsi hänet Pääskynen-palkinnolla ja vuonna 2015 Suomen Kirjailijaliitto Kirjailija kiittää -palkinnolla.
Marja-Leena Mäkelä esitti nimiosaa marraskuussa 2015 Seinäjoen kaupunginteatterin Verstasnäyttämöllä ensi-iltansa saaneessa näytelmässä Vanharoosa. Juulia Soidinahon käsikirjoittama ja Venla Korjan ohjaama teos perustuu iäkkäiltä kerättyihin tarinoihin.
Marja-Leena Mäkelän tytär on dekkarikirjailija Vera Vala.
Teoksia

Älvänän pakinoita. Kirjastopalvelu 1987. ISBN 9516921930.
Kirjavinkkarikirja, yhdessä Sirkka Kultin kanssa, BTJ Kirjastopalvelu 1995.
Runon vuoksi – Diktens flod (toim.). Vaasan läänin taidetoimikunta 1997. ISBN 951-53-1496-8.
Sanajalkaseikkailu yhdessä Esa Kakkurin ja Kari Alanärän kanssa, BTJ Kirjastopalvelu, 1999. ISBN 9789516924604.
Kirjastokaskuja, yhdessä Sirkka Kultin kanssa, BTJ Kirjastopalvelu 2000.
Satuseikkailu kirjastossa, yhdessä Sirkka Kultin kanssa, BTJ Kirjastopalvelu 2002. ISBN 951-692-514-6.
Timantinmetsästäjä, luovan kirjoittamisen opas. Yhdessä Seita Parkkolan ja Virpi Talvitien kanssa. WSOY 2004. ISBN 951-0-28149-2.
Elämän nopia kaari, runoja. Cultura 2009. ISBN 9789529501625.
Vinkataan kirja kaverille. Cultura 2010. ISBN 9789529501632.
Kirjavinkkarikirja.  (Uudistettu laitos)  Helsinki:  Avain, 2015.  ISBN 978-952-304-079-3
Evert Mäkelä

Evert Mäkelä
Evert Mäkelä (Mäkinen) (2. huhtikuuta 1892 Orivesi – 2. huhtikuuta 1918 Rautu) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.
Perhe ja koulutus

Mäkelän vanhemmat olivat palstatilallinen Konsta Mäkinen ja Eriika Kallentytär. Hän kävi kansakoulun.
Jääkärikausi

Mäkelä työskenteli valajana Tampereella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Mäkelä astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Raudussa, jossa hän kaatui 2. huhtikuuta 1918 ja haudattiin Juupajoen sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Torniossa.
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Myrkytys

Myrkytys on minkä tahansa aineen myrkyllisen annoksen aiheuttama häiriö elintoiminnoissa. Se voi aiheuttaa toiminnallisia vaikutuksia (esim. päänsärky lievässä häkämyrkytyksessä), pysyviä rakenteellisia muutoksia (esim. aivovaurio vaikeassa häkämyrkytyksessä) tai kuoleman (vaikeassa häkämyrkytyksessä kuolema voi seurata aivojen tai sydämen hapenpuutteesta). Myrkyttäytyminen on yksi yleisimmistä itsemurhan tekotavoista.
Myrkytysten hoito

Tärkein hoito myrkytyksissä on oireiden hoito, erityisesti verenkierrosta ja hengityksestä huolehtiminen sekä viimeistään sairaalassa nestetasapainosta huolehtiminen. Lääkehiili voi estää tehokkaasti myrkyn imeytymistä, sitä paremmin, mitä aikaisemmin ja enemmän sitä annetaan (aikuisille 50–100 g, lapsille 1–2 g/kg esim. jogurtissa). Aikaisemmin yleisesti käytetty mahahuuhtelu ei ole kovin tehokas ja voi olla vaarallinen, ja sen käyttö on vähentynyt. Samoin ennen yleistä oksettamista ei juuri enää käytetä.
Vastamyrkkyjä eli antidootteja on käytettävissä muutamissa tapauksissa, niistä ehkä tavallisimpina opioidimyrkytysten hoito naloksonilla ja bentsodiatsepiinimyrkytyksen hoito flumatseniililla. Myös organofosfaattimyrkytyksissä (hyönteismyrkkyjä) on tehokas atropiinihoito ja tarvittaessa obidoksiimi. Periaatteessa vastalääkkeitä on olemassa mm. useita lääkkeitä, raskasmetalleja ja eräitä käärmeenmyrkkyjä vastaan. Happi on tehokas häkämyrkytyksessä ja etanoli metanolimyrkytyksessä.
Myrkytysten ehkäisy

Lasten myrkytyksiä on lukumääräisesti kaikkein eniten ja niiden ehkäisy on tärkeää. Lääkkeet, liuottimet, alkoholijuomat, tupakkatuotteet ja hyvin emäksiset pesuaineet tulisi säilyttää lasten ulottumattomissa. Lääkepakkausten lapsilukot ja läpipainopakkaukset auttavat ehkäisyssä. Myrkyllisiä kasveja on syytä välttää, jos perheessä on pieniä lapsia. Sienten keräämisessä ravintokäyttöön on tärkeää huomioida, että tunnistaa varmuudella keräämänsä sienen lajin.
Häkämyrkytys on nykyään petollinen, kun asunnot ovat hyvin tiiviitä. Takassa tai uunissa ei saa olla hiillosta, kun pellit suljetaan. Hiukkaspitoisuuteen perustuvan palovaroittimen oheen on hyvä hankkia myös häkävaroitin.
Alkoholista ei usein tajuta, kuinka lähellä tappavia annoksia Suomessa liikutaan ns. ”tavanomaisen” alkoholinkäytön yhteydessä. Erityisen hengenvaarallista on lääkkeiden tai huumeiden käyttö yhdessä alkoholin kanssa. Alkoholin myyminen ja välittäminen alaikäiselle on laitonta ja lain noudattaminen ehkäisisi vuosittain useita nuorten alkoholimyrkytyksiä. Lasten tai nuorten alkoholinkäyttö johtaa kuitenkin harvoin kuolemaan. Vuosien 1969–2003 seurantajaksolla alkoholimyrkytyksiin kuoli vain kolme alle 16-vuotiasta. Alkoholin osuus lasten ja nuorten myrkytystapauksissa on Suomessa suurempi kuin muualla Euroopassa tai Yhdysvalloissa.
Myrkyttäminen

Myrkyttäminen on myrkytyksen aiheuttamista: myrkyn tarkoituksellista panemista johonkin, tai myrkyn antamista jollekin eliölle tappamistarkoituksessa. Myrkkyä on käytetty usein murhissa, salamurhissa, itsemurhissa, teloituksissa ja sodassa. Sitä on käytetty myös metsästyksessä ja kalastuksessa sekä torjunta-aineena.
Salamurhassa myrkyttäminen on usein tehty myrkyttämällä uhrin ruoka. Myös monenlaisia esineitä on käytetty myrkyn saamiseksi uhrin kehoon huomaamatta. Teloituksissa myrkyttämismenetelmänä on usein käytetty kaasukammiota tai myrkkyruisketta.
Myrkkyä on käytetty nuolenkärjissä sodassa, metsästyksessä ja kalastuksessa. Keltit käyttivät nuolissaan jouluruusua ja muut eurooppalaiset lehtoukonhattua, kiinalaiset ukonhattua, eteläamerikkalaiset intiaanit myrkkysammakkoa sekä intiaanit ja afrikkalaiset myrkkykäärmeitä.
Sodankäynnissä kemiallisena aseena on käytetty esimerkiksi ensimmäisestä maailmansodasta alkaen sinappikaasua. Japanilainen Korkein totuus -kultti surmasi 12 ihmistä sariinilla hermokaasuhyökkäyksessä Tokion metroon 1995.
Eläinkuntaa vastaan suunnatussa torjunnassa myrkyttämistä on käytetty taudinlevittäjiä kuten malariasääskeä ja puutiasia vastaan, sekä maataloustuholaisia kuten koloradonkuoriaista ja kärsäkkäitä vastaan.
Tunnettuja myrkyllä surmattuja tai itsemurhaan pakotettuja ovat esimerkiksi Sokrates, Erwin Rommel, Georgi Markov ja Aleksandr Litvinenko. Lisäksi esimerkiksi Rooman keisarien Augustuksen ja Claudiuksen on epäilty kuolleen myrkyttämisen uhreina. Myrkyttäminen oli tunnetusti hyvin yleistä renessanssin ja sitä seuranneen ajan Italiassa. Borgian suku myrkytti illalliskutsuillaan useita vastustajiaan. Katariina de’ Medicin väitetään tuoneen myrkyttämisen tavat Italiasta Ranskaan 1500-luvulla, ja häntä on kutsuttu ensimmäiseksi kokeelliseksi toksikologiksi. Nuo vuosisadat tunnettiinkin käytetyimmän myrkkynsä mukaan ”arsenikin aikakautena”. Tunnettuja myrkyllä itsemurhan tehneitä ovat esimerkiksi Demosthenes, Kleopatra VII, useat natsijohtajat ja Alan Turing.
Myrkytykset Suomessa

Suomessa tapahtuu arviolta 10 000 sairaalahoitoa vaativaa myrkytystä vuodessa. Myrkytystietokeskus vastaa vuosittain noin 30 000:een ihmisen myrkytysepäilyihin liittyvään puheluun. Suurin osa kyselyistä koskee alle 6-vuotiaiden lasten myrkytyksiä. Lasten myrkytysepäilyjä koskevissa kyselyissä painottuvat parasetamoli ja muut särkylääkkeet ja D-vitamiini, kasvit ja pesuaineet. Aikuisten myrkytystiedusteluissa painottuvat lääkkeet, pesuaineet, alkoholit, sekä petrolituotteet ja liuottimet.
Myrkytykset Suomessa > Myrkytyskuolemat Suomessa

Myrkytykseen kuolee Suomessa noin 1 200 ihmistä vuodessa. Näistä on tapaturmia noin kaksi kolmasosaa ja itsemurhia noin neljäsosa. Sairaalahoidossa ennuste on hyvä, kuolemaan johtaa alle yksi sadasta sairaalassa hoidetusta myrkytyksestä. Lasten ja nuorten myrkytyskuolemat ovat harvinaisia, häkämyrkytyksiä lukuun ottamatta yksikään lapsi ei kuollut vuonna 2006 tapaturmaisesti myrkytykseen.
Yleisin kuolemaan johtavan myrkytyksen syy on alkoholi, noin 550 kuolemaa vuodessa. Riskiryhmä on ennen muuta keski-ikäiset miehet. 1990-luvulla metanolia sisältävien tuulilasinpesunesteiden aiheuttamat kuolemat lisääntyivät, kun Euroopan unionin yhteiskäytännöt palauttivat Suomen markkinoille vuosia sitten kielletyt metanolia denaturointiaineena sisältävät pesunesteet. Varoitusmerkinnöillä ja vähentämällä metanolia sisältävien tuulilasin pesunesteiden käyttöä myrkytykset ovat vähentyneet.
Lääkeaineista aiheutuu noin 550 kuolemantapausta vuodessa. Tärkeimpiä aiheuttajia ovat opioidit, masennuslääkkeet ja psykoosilääkkeet. Noin puolessa tapauksista mukana on alkoholi. Suomalaista tutkimustietoa tulehduskipulääkkeiden aiheuttamista kuolemantapauksista ei ole mutta Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea arvelee yhdysvaltalaisten tutkimusten perusteella, että tulehduskipulääkkeet saattavat olla vuosittain osallisina 150–300 kuolemantapauksessa. Tulehduskipulääkkeet eivät aiheuta varsinaista myrkytystä, mutta vakavin sivuvaikutus on lisääntynyt riski mahasuolikanavan verenvuotoon.
Huumausaineiden aiheuttamat kuolemat keskittyvät nuoriin, suurin ikäryhmä on 20–24-vuotiaat, mutta nuorimmat 15–16-vuotiaita. Kuolemaan johtavia häkämyrkytyksiä on vuosittain noin sata, suurin osa liittyy tulipaloihin, usein alkoholin vaikutuksen alaisena. Jonkin verran kuolemia aiheutuu liian aikaisesta tulisijan peltien sulkemisesta tai virheellisestä nestekaasulaitteen käytöstä. Osa on itsemurhia.
Myrkytykset Suomessa > Taulukot myrkytyskuolemista Suomessa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Aiheuttaja | 2008 | 2009 | 2010 |
| Alkoholit | 542 (4) | 466 (3) | 408 (8) |
| Lääkeaineet | 553 (239) | 636 (301) | 541 (242) |
| Häkä | 108 (28) | 99 (21) | 90 (24) |
| Muu | 10 (6) | 10 (4) | 9 (3) |
| Yhteensä | 1 213 (277) | 1 211 (329) | 1 048 (277) |
Lähde: Helsingin yliopiston Hjelt-instituutin oikeuskemian laboratorion tutkimukset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Aiheuttaja | 2008 | 2009 | 2010 |
| Etanoli | 522 (115) | 432 (78) | 375 (93) |
| Metanoli | 15 (2) | 30 (9) | 24 (5) |
| Etyleeniglykoli | 4 (0) | 4 (1) | 8 (1) |
| Isopropanoli | 1 (1) | 0 | 1 (0) |
| Yhteensä | 542 (118) | 466 (88) | 408 (99) |
Lähde:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lääkeaine | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |
| Buprenorfiini | 28 | 35 | 32 | 38 | 49 |
| Tramadoli | 28 | 41 | 36 | 35 | 47 |
| Kodeiini | 49 | 44 | 61 | 46 | 39 |
| Amitriptyliini | 48 | 35 | 34 | 39 | 32 |
| Levomepromatsiini | 32 | 30 | 36 | 26 | 24 |
| Tsopikloni | 29 | 31 | 30 | 29 | 21 |
| Fentanyyli | 3 | 7 | 15 | 6 | 20 |
| Ketiapiini | 10 | 12 | 12 | 25 | 17 |
| Mirtatsapiini | 14 | 19 | 14 | 16 | 16 |
| Metadoni | 13 | 16 | 18 | 20 | 15 |
| Pregabaliini | 1 | 7 | 9 | 12 | 15 |
Lähde:
Kirjallisuutta

Koulu M, Mervaala E, Farmakologia ja toksikologia, 9. p., Kustannus Oy Medicina, Kuopio 2013. ISBN 978-951-97316-5-0. Vanhemmat painokset luettavissa verkossa.
Kinos M, Mustonen H, Paatela A, Pohjalainen T Vilska J. Myrkytystieto. Kandidaattikustannus Oy, Helsinki 1992. ISBN 951-8951-05-5.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Myrkytystietokeskus
Terveyskirjasto: Kalle Hoppu, Suvi Pajarre-Sorsa Antidootit ja muut myrkytyslääkkeet – mitä mistä milloin (pdf)
Myrkytyksissä tavallisimmin käytettyjä antidootteja (pdf)
Annakaisa Reponen: Tavallisimmat antidootit akutologiassa, Oulun yliopisto/OYS Sisätautien klinikka, 1.11.2001
Myrkytyskuolemat ovat vähentyneet, lääkkeiden päihdekäyttö lisääntyy (Suomessa tapahtuneet myrkytyskuolemat vuosina 2011–2013) Suomen Lääkärilehti 48/2015.
Pentti Mäkeläinen

Pentti Keijo Mäkeläinen (s. 17. kesäkuuta 1944 Hiitola) on suomalainen tekniikantutkija. Hän on ollut Teknillisen korkeakoulun teräsrakennetekniikan professori vuodesta 1989. Hänen tutkimuskohteitaan ovat rakenteiden mekaniikka, muovirakenteet ja palotekniikka.
Mäkeläinen on toiminut vierailevana professorina Delftissä 1986–1987, Lausannessa 1992–1993 ja Brisbanessa 2000–2001. Hän on Tallinnan teknillisen yliopiston kunniatohtori (2003).
Iniö

| Iniö> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Parainen |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Turunmaan seutukunta
Kuntanumero:  150
Hallinnollinen keskus:  Norrby
Perustettu:  1869
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Houtskari Korppoo Nauvo Parainen Iniö
– syntynyt kunta:  Länsi-Turunmaa (nykyään Parainen)
Pinta-ala:  334,63 km²  (1.1.2008)
– maa:  64,83 km²
– sisävesi:  0,37 km²
– meri:  269,43 km²
Väkiluku:  249   (31.12.2008)
– väestötiheys:  3,84 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  12,4 %
– 15–64-v.:  61,8 %
– yli 64-v.:  25,9 %
Iniö on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa ja oli osa Länsi-Suomen lääniä. Kunta oli kaksikielinen, 70 prosentilla sen asukkaista oli äidinkielenään ruotsi ja 30 prosentilla suomi. Parainen, Nauvo, Korppoo, Houtskari ja Iniö yhdistyivät vuoden 2009 alussa uudeksi Länsi-Turunmaan kaupungiksi, jonka nimi vuoden 2012 alussa muutettiin Paraisiksi.
Iniön naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Brändö, Houtskari, Korppoo, Kustavi, Taivassalo ja Velkua. Kunnassa oli vuoden 2008 lopussa 249 asukasta, joten se oli lakkaamishetkellään Suomen toiseksi pienin kunta Sottungan jälkeen ja pienin Ahvenanmaan ulkopuolella sijainnut kunta. Iniön pinta-ala oli 334,63 km², josta 64,83 km² on maata, 0,37 km² sisävesialueita ja loput 269,43 km² merivesialueita.
Iniön vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1956.
Iniössä toimii osavuosiasukasyhdistys Iniö deltidsboende – Iniön osavuosiasukkaat rf.
Kartta Turunmaan kuntaliitoksista. Iniö oli pohjoisin Länsi-Turunmaan vuonna 2009 muodostaneista kunnista.