stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
USS Icefish
Hr. Ms. Walrus

Alankomaiden laivaston sukellusvenemiehiä kuljetettiin MS Rijndamilla Rotterdamista Yhdysvaltoihin Connecticutiin New Londoniin, jossa oli he olivat tammikuusta maaliskuuhun 1953 koulutettavana tulevalla aluksellaan 'Icefishillä. He kävivät aluksella useita kertoja merellä. Icefish poistettiin palveluksesta 21. helmikuuta 1953 ja otettiin samana päivänä palvelukseen Alankomaiden laivastoon Walrus-luokan aluksena nimellä Hr. Ms. Walrus. Sen runkonumeroksi tuli 21. toukokuuta S802.
Alankomaiden prinssi Bernhard vieraili 17. huhtikuuta aluksella. Kun alus oli merisotaharjoituksessa Välimerellä  Sisilian rannikolla, kannelta putosi 27. tammikuuta 1955 mereen mies. Etsinnästä huolimatta pudonnutta ei löytynyt. Vuoden lopulla alus oli Hr. Ms. Zeeleeuwin kanssa Pohjoisella jäämerellä operaatio IJsduetissa.
Alus lähti lokakuussa 1957 Zeeleeuwin kanssa Alankomaiden Antilleille. Matkan aikana aluksella tehtiin Panaman kanavan kummallakin puolella gravitaatiomittauksia. Maaliskuussa 1958 alukset palasivat Alankomaihin.
Joulukuussa 1960 alus kuului laivueeseen Smaldeel 1, johon myös Zeeleeuw kuului. Alus lähti Edinburghiin ja vieraili myös muissa alueen satamissa. Alus lähti toukokuussa 1962 Alankomaiden Uuteen-Guineaan vapauttamaan sisaraluksensa ja palasi Alankomaihin 30. marraskuuta 1962.
Alus poistettiin 15. heinäkuuta 1971 palveluksesta ja myytiin 12. marraskuuta romutettavaksi A. J. Van Den Kooy ja N. V. Pijnackerille 105 105 dollarilla (450 000 guldenia). sen moottorit myytiin edelleen Norjaan, jossa ne sijoitettiin rannikkoalukseen.
Uuden-Seelannin ralli 1997

|  Uuden-Seelannin ralli 1997 |
| --- | --- |
 9. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 1997. 
Ajankohta:  1.–5. elokuuta 1997
Pituus:  24 erikoiskoetta, 395,99 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Kenneth Eriksson    Staffan Parmander  (555 Subaru World Rally Team)
Toinen:   Carlos Sainz    Luis Moya  (Ford Motor Co)
Kolmas:   Juha Kankkunen    Juha Repo  (Ford Motor Co)
Uuden-Seelannin ralli 1997 (viralliselta nimeltään 28. Smokefree Rally New Zealand) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1997. Kilpailu järjestettiin 1.–5. elokuuta 1997. Kilpailu oli kauden yhdeksäs ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 395,99 kilometriä.
Tulokset

| Sija> Yleiskilpailu | Kuljettaja> Yleiskilpailu | Kartanlukija> Yleiskilpailu | Auto> Yleiskilpailu | Aika> Yleiskilpailu | Ero> Yleiskilpailu | Yleiskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Kenneth Eriksson |  Staffan Parmander | Subaru Impreza WRC | 4:14.11 | 0.0 |  |
| 2. |  Carlos Sainz |  Luis Moya | Ford Escort WRC | 4:14.24 | +0.13 |  |
| 3. |  Juha Kankkunen |  Juha Repo | Ford Escort WRC | 4:14.30 | +0.19 |  |
| 4. |  Richard Burns |  Robert Reid | Mitsubishi Carisma GT | 4:15.29 | +1.18 |  |
| 5. |  Possum Bourne |  Craig Vincent | Subaru Impreza 555 | 4:20.05 | +5.24 |  |
| 6. |  Neal Bates |  Coral Taylor | Toyota Celica GT-Four (ST205) | 4:25.33 | +11.42 |  |
Lähde:
Aiheesta muualla

Rally-Maps.com erikoiskokeet kartalla (englanniksi)
Osakilpailut MM-rallikaudella 1997
Monaco
Ruotsi
Kenia
Portugali
Espanja
Ranska
Argentiina
Kreikka
Uusi-Seelanti
Suomi
Indonesia
Italia
Australia
Iso-Britannia
Rallin maailmanmestaruussarjan Uuden-Seelannin rallit
| --- | --- |
1970-luku:   1977  1979 
1980-luku:   1980  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990-luku:   1990  1991  1992  1993  1994  1995  1997  1998  1999 
2000-luku:   2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008 
2010-luku:   2010  2012 
2020-luku:   2020  2022
Uuden-Seelannin ralli 2002

|  Uuden-Seelannin ralli 2002 |
| --- | --- |
 12. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 2002. 
Ajankohta:  4.–6. lokakuuta 2002
Pituus:  26 erikoiskoetta


Palkintokoroke
Voittaja:   Marcus Grönholm  Timo Rautiainen  (Peugeot Total)
Toinen:   Harri Rovanperä  Voitto Silander  (Peugeot Total)
Kolmas:   Tommi Mäkinen  Kaj Lindström  (555 Subaru World Rally Team)
Uuden-Seelannin ralli 2002 (virallisesti 33. Propecia Rally New Zealand) oli Rallin MM-sarjan kauden 2002 12. osakilpailu, joka ajettiin 4.–6. lokakuuta 2002. Kilpailun keskuspaikka oli Aucklandissa ja kilpailussa oli 26 erikoiskoetta.
Kilpailun voitti Marcus Grönholm, joka voitti kuljettajien maailmanmestaruuden ja Peugeot voitti valmistajien mestaruuden. Kilpailun loppua kohden Harri Rovanperän vauhti hidastui hydrauliikkaongelman vuoksi ja Petter Solberg oli saavuttamassa häntä kun hän joutui keskeyttämään moottorivaurion vuoksi. Jani Paasonen keskeytti neljänneltä sijalta lauantaina. Colin McRae keskeytti ensimmäisenä päivänä kun hän ajoi ulos kuultuaan nuotin väärin.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Marcus Grönholm |  Timo Rautiainen | Peugeot 206 WRC | 3:58.45,4 |  | 10 |
| 2. |  Harri Rovanperä |  Voitto Silander | Peugeot 206 WRC | 4:02.33,0 | +3.47,6 | 6 |
| 3. |  Tommi Mäkinen |  Kaj Lindström | Subaru Impreza WRC 2001 | 4:03.11,7 | +4.26,3 | 4 |
| 4. |  Carlos Sainz |  Luis Moya | Ford Focus RS WRC 02 | 4:04.34,3 | +5.48,9 | 3 |
| 5. |  Juha Kankkunen |  Juha Repo | Hyundai Accent WRC | 4:05.55,6 | +7.10,2 | 2 |
| 6. |  Freddy Loix |  Sven Smeets | Hyundai Accent WRC | 4:06.37,9 | +7.52,5 | 1 |
Lähde:
Aiheesta muualla

Rally-Maps.com, erikoiskokeet kartalla (englanniksi)
Osakilpailut MM-rallikaudella 2002
Monte Carlo
Ruotsi
Korsika
Katalonia
Kypros
Argentiina
Akropolis
Safari
Suomi
Saksa
Sanremo
Uusi-Seelanti
Australia
Wales
Rallin maailmanmestaruussarjan Uuden-Seelannin rallit
| --- | --- |
1970-luku:   1977  1979 
1980-luku:   1980  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990-luku:   1990  1991  1992  1993  1994  1995  1997  1998  1999 
2000-luku:   2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008 
2010-luku:   2010  2012 
2020-luku:   2020  2022
Urho Nissilä

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 4. huhtikuuta 1996 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Kuopio, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Paino: 65 kg
Lempinimi: Upi, Mölymäen Modric
Seura
Seura: Puskás Akadémia
Pelinumero: 16
Junioriseurat
2008–2014: KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2018 | KuPS | 89 | (14) |
| 2015–2018 | → KuFu-98 | 4 | (4) |
| 2018–2020 | Zulte Waregem | 3 | (1) |
| 2019–2020 | → MSV Maastricht (laina) | 8 | (0) |
| 2020 | → KuPS (laina) | 21 | (5) |
| 2021 | KuPS | 25 | (8) |
| 2022–2023 | Suwon FC | 22 | (2) |
| 2023 | KuPS | 15 | (6) |
| 2024– | Puskás Akadémia | 1 | (0) |
Maajoukkue
| 2011 | Suomi U15 | 1 | (0) |
| 2015 | Suomi U19 | 2 | (0) |
| 2017–2018 | Suomi U21 | 4 | (1) |
| 2021– | Suomi | 12 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. helmikuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 23. helmikuuta 2023.
Urho Nissilä (s. 4. huhtikuuta 1996 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Unkarin pääsarjassa pelaavaa Puskás Akadémiaa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Ura

Nissilä on Kuopion Palloseuran kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen kerran seuran edustusjoukkueen paidassa kevättalvella 2015 Liigacupissa. Veikkausliigassa Nissilä debytoi toukokuussa 2015 HIFK Fotbollia vastaan. Nissilä pelasi kolme ja puoli kautta KuPS:n veikkausliigajoukkueessa ja siirtyi kesällä 2018 Belgiaan SV Zulte Waregemin joukkueeseen. Nissilä ei onnistunut kuitenkaan vakiinnuttamaan paikkaansa Waregemin joukkueessa. Hän pääsi pelaamaan vain kahdessa ottelussa. Vuoden 2020 alussa KuPS neuvotteli Waregemin kanssa Nissilän vuokraamisesta KuPS:iin. Nissilä siirtyi lainalle kaudeksi 2020 KuPS:n riveihin.  Tammikuussa 2021 Nissilä teki KuPS:in kanssa sopimuksen kaudesta 2021. Tammikuussa 2022 edelliskaudella vuoden Veikkausliigapelaajaksi valittu Nissilä teki sopimuksen Korean pääsarja K League 1:ssa pelaavan Suwon FC:n kanssa. Hän pelasi kaudella 2022 yhteensä 22 liigaottelua, joissa onnistui kahdesti maalinteossa. Helmikuussa 2023 Suwon tiedotti, ettei Nissilä jatka seurassa. Maaliskuussa 2023 Nissilä siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa KuPS:iin.
Tammikuussa 2024 Nissilä allekirjoitti kesään 2025 ulottuvan sopimuksen unkarilaisseura Puskás Akadémian kanssa.
Maajoukkue

Nissilä debytoi helmikuussa 2015 Suomen alle 19-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa, jonka kapteenina hän on myös toiminut. Syyskuussa 2021 Nissilä pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa ystävyysottelussa Walesia vastaan.
Yksityiselämä

Nissilä kasvoi Kuopiossa vanhoillislestadiolaisessa perheessä, johon kuului yksinhuoltajaäiti ja seitsemän lasta. Nissilän äiti ei olisi halunnut Urhon pelaavan jalkapalloa joukkueessa, mutta antoi hänelle kuitenkin luvan, kun Urho oli 10-vuotias. Nissilä ei ole enää vanhoillislestadiolainen.
Kuorisiirto

Kuorisiirto on shakkitermi, jolla tarkoitettiin tapahtumaa, jossa toinen pelaajista kirjoitti seuraavan siirroistaan muistiin ja sinetöi sen kirjekuoreen.
Kuorisiirto tehtiin yleensä, kun halutiin jatkaa peliä myöhemmin tai kun tietty siirtoraja oli saavutettu. Kun peliä jatkettiin, siirto näytettiin ja tehtiin laudalla, minkä jälkeen vastustajan kello laitettiin käyntiin.
Kuorisiirto ja pelin lykkääminen oli yleistä ennen, mutta nykyään vahvojen tietokoneiden takia sitä ei käytetä turnauksissa. Viimeistä kertaa kuorisiirron sai tehtyä FIDE:n turnauksista vuoden 1996 shakin maailmanmestaruusturnauksessa.
Vatunki (Ii)

Vatungin tuulivoimalat nähtynä Myllykankaan Merihelmen lintutornista. Etualalla Onsajanmatalan saari.
Vatunki on niemi ja pieni kyläalue Perämeren rannikolla Iin kunnassa, Pohjois-Pohjanmaalla, entisen Kuivaniemen alueella. Niemen uloimmassa kärjessä sijaitsee Vatungin palvelusatama, jossa on muun muassa polttoaineiden jakelupiste, matkailuvaunualue, huoltorakennus sekä kesäravintola Suviranta Vatunki. Satamassa on laituripaikkoja sekä kalastusaluksille että huviveneille. Satamassa järjestetään vuosittain erilaisia tapahtumai mm. RoppaRantaRock ja Venetsialaiset.
Vatungin niemellä sijaitsee viisi Leppäkosken omistamaa Kuivaniemen tuulivoimapuiston tuulivoimalaitosta. Tuulivoimapuiston vuosituotanto on yli 10 gigawattituntia. Tuulipuisto on rakennettu vuosina 1995–2002. Loput tuulivoimapuiston voimaloista sijaitsee niemen edustalla olevalla Kuivamatalan saarella.
Vatunki-nimi johtuu ruotsin kielen sanasta vatungen, joka merkitsee merestä esiin pistäviä kiviä.
Vatungissa on Krimin sodan tapahtumiin liittyvä muistomerkki, joka kertoo englantilaisten maihinnousuyrityksestä. Maihinnousu lyötiin paikallisin siviilivoimin takaisin. Muistomerkin läheiselle laavulle on esteetön kulku, jossa on myös nuotiopaikka
Aiheesta muualla

Vapo.fi: Vatungin tuulipuisto
Ii
| --- | --- |
Kylät:  Alaranta · Iin Asemankylä · Kuivaniemen Asemakylä· Halttula · Iin Hamina · Illinsaari · Jakkukylä · Jokikylä · Koni · Kuivaniemi · Laitakari · Luola-aapa · Meriläisenperä · Myllykangas · Nyby · Oijärvi · Ojakylä · Olhava · Paasonperä · Pohjois-Ii · Sorosenperä · Vuornos · Väli-Olhava · Yli-Olhava · Yliranta
Liikenne:  Iijoen rautatie- ja maantiesilta · Iin rautatieasema· Kuivaniemen rautatieasema · Lähessuon laituri · Myllykankaan rautatieasema · Olhavan rautatieasema · V. Alamäki · Veljekset Salmela · Yhdystie 8520  · Yhdystie 8523
Vesistöt:  Iijoki · Kivijoki · Kuivajoki · Muhojoki · Olhavanjoki · Oijärvi
Rakennukset ja rakennelmat:  Iin kirjasto · Iin kirkko · Iin lukio · Iin pappila · Kestilän saha · Kuivaniemen kirkko · Nybyn lasitehdas · Pahkakosken voimalaitos · Raasakan voimalaitos · Ulkokrunnin loisto · Ulkokrunnin tunnusmajakka
Muuta Iihin liittyvää:  Hiastinlahti · IIK!!-kauhuelokuvafestivaali · Iin Energia · Iin vaakuna · Kruununsaari ja hautausmaa · Taidekeskus KulttuuriKauppila · Litokaira · Nimettömänmatala · Olhavan taistelu · Suurhiekka · Vatunki
Klockars

Klockars on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Birgit Klockars (1912–1996), lähetyssaarnaaja, historiantutkija ja kirjailija, Johannes Klockarsin tytär
Camilla Klockars (o.s. Bäck, s. 1966), metodistipastori
Johannes Klockars (1867–1932), rehtori, toimittaja ja poliitikko, kunnallisneuvos
Pehr Klockars (1752–1814), talonpoikaissäädyn puhemies Porvoon valtiopäivillä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Klodomir

Klodomir valvoo Sigismundin teloitusta.
Klodomir, myös Chlodomer tai Chlodomir, (n. 496–21. kesäkuuta 524 Vézeronce) oli frankkien kuningas vuosina 511–524. Klodomir oli yksi Klodvigin neljästä pojasta, joiden kesken frankkien valtakunta jaettiin Klodvigin kuoleman jälkeen. Muut olivat Klotar I, Kildebert I ja Teoderik I. Klodomir sai Klodvigin kuoltua vuonna 511 hallittavakseen neljänneksen isänsä valtakunnasta. Hänen alueensa olivat läntisessä ja keskisessä Ransakassa, ja hän oli veljeksistä ainoa, jolla oli maata Loire-joen kumallakin puolen. Hänen hallintokaupunkinsa oli Orléans, ja hänen alueisiinsa kuuluivat Toursin, Poitiers'n ja Orléansin hiippakunnat.
Klodomir oli naimisissa Guntheucan kanssa, ja heillä oli kolme poikaa: Teodebald, Gunthar ja Klodoald.
Vuonna 523 hän liittyi veljiensä Klotarin ja Kildebertin sotaretkeen frankkien itäisiä naapureita burgundeja vastaan. Klodomir vangitsi burgundien kuninkaan Sigismundin ja palasi kotiin. Sigismundin veli Gundomar kuitenkin palasi Burgundiin mukanaan suuri sotajoukko, ja tuhosi frankkien varuskunnan, joka oli jätetty Burgundiin. Klodomir murhautti vuonna 524 Sigismundin ja tämän pojat ja lähti sen jälkeen johtamaan uutta sotaretkeä burgundeja vastaan, tällä kertaa velipuolensa Teoderikin kanssa. Klodomir sai tällä retkellä surmansa Vézeroncen taistelussa. Tämän jälkeen Klotar otti puolisokseen Klodomirin lesken Guntheucan mutta murhautti Klodomirin pojat Teodebaldin ja Guntharin. Klodoaldin onnistui päästä pakoon, ja hän vetäytyi luostariin. Hän perusti myöhemmin Saint-Cloudin luostarin Pariisiin.
Tõnis Kint

| Tõnis Kint> Viron pakolaispresidentti |
| --- | --- |
 23. joulukuuta 1970–1. maaliskuuta 1990  
Edeltäjä:  Aleksander Warma (pakolaishallitus)
Seuraaja:  Heinrich Mark (pakolaishallitus)
Viron pääministeri (pakolaishallitus)
 1964-1970  
Edeltäjä:  Aleksander Warma (pakolaishallitus)
Seuraaja:  Heinrich Mark (pakolaishallitus)
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1896 Taevere, Viljandinmaa, Liivinmaan kuvernementti
Kuollut: 5. tammikuuta 1991 (94 vuotta) Örnsköldsvik, Ruotsi
Ammatti:  agronomi, tutkija, pakolaispoliitikko
Puoliso:  Salme Redlich (vih. ) Magda Marianne Rassmann (vih. 1953)
Tõnis Kint (17. elokuuta 1896 Taevere, Viljandinmaa, Liivinmaan kuvernementti – 5. tammikuuta 1991 Örnsköldsvik, Ruotsi) toimi Viron tasavallan pakolaishallituksen väliaikaisena presidenttinä 23. joulukuuta 1970 – 1. maaliskuuta 1990. Hänen seuraajansa oli Heinrich Mark, joka luovutti 8. lokakuuta 1992 valtuutensa Viron tasavallan johtoon riigikogussa pitämässään puheessa Lennart Merelle.
Venäjän keisarikunnan aika

Käytyään ensimmäisen asteen koulunsa Taveressä ja Tartossa Tõnis Kint siirtyi opiskelemaan Riian ammattikorkeakoulun rakennusosastolla, joka evakuoitiin Moskovaan ensimmäisen maailmansodan rintaman siirryttyä kohti Liivinmaata. Hänet mobilisoitiin tässä vaiheessa Venäjän armeijaan. Hän sai sotilaskoulutuksen Tsaritsynissä ja edelleen Moskovassa, josta hänet siirrettiin eteläiseen osaan itärintamaa Transilvanian alueelle.
Vuoden 1918 alusta hän siirtyi Viroon osana Viljandissa muodostettua 2. virolaista jalkaväkirykmenttiä. Maaliskussa 1918 saksalaiset Viron alueen miehittäjät kuitenkin hajottivat virolaisyksikön. Tämän jälkeen hän jatkoi maanviljelyksen opintojaan saksalaismiehittäjien Riikaan avaamassa Baltian teknisen yliopiston maatalousosastolla.
Toiminta itsenäisessä sotienvälisen ajan Virossa

Vuoden 1918 lopulla käynnistyneessä Viron vapaussodassa Kint palveli panssarijunassa toimien nuorempana upseerina konekivääriryhmässä. Helmikuu-toukokuu 1920 hän toimi panssarijunan komentajana. Sodan lopussa hänet ylennettiin luutnantiksi.
Vapaussodan jälkeen Tõnis Kint jatkoi opintojaan Tarton yliopiston maataloustieteellisessä tiedekunnassa, ja vuonna 1924 hän suoritti opintojaan Tanskassa, Norjassa ja Ruotsissa. Kint suoritti agronomin tutkinnon vuonna 1927. Vuosina 1928–1932 Kint toimi maatalouden kirjanpito-osaston päällikkönä ja edelleen vuoteen 1938 toimitusjohtajana. Vuosina 1938-1940 hän toimi Viron maatalouskomitean puheenjohtaja.
Neuvostoliiton ja Saksan miehitysvallan aika

Neuvostomiehityksen alussa heinäkuussa 1940 suoritettiin Riigivolikogun vaalit. Tõnis Kint oli yksi niistä harvoista, joka asettui kommunistien johdolla perustetun Viron työväenliitto ETRL (vir. Eesti Töötava Rahva Liit) vastustajaksi. Hänet kuitenkin poistettiin ehdokaslistalta miehitysviranomaisten pyynnöstä, koska hänen vaalipuheenvuoronsa oli "haitallinen Viron kansalle". Tähän aikaan hän työskenteli kotitilallaan Taeveressä. Kesällä 1941 hän pakeni karkotusta poistumalla kotoa etsinnän ajaksi.
Saksalaismiehityksen aikana hän toimi lyhyen aikaa Viron kuntain markkinahallinnon johtajana, mutta hänet erotettiin miehitysviranomaisten kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi. Sen jälkeen hän asui isänsä maatilalla ja työskenteli Viron kuluttajakeskuksessa.
Maanpakolaisena  Ruotsissa

Puna-armeija tunkeutui syyskuussa 1944 Viroon. Tällöin Tõnis Kint lähti 22. syyskuuta 1944 pienellä kalastusveneellä Ruotsiin. Aluksi hän työskenteli arkiston assistenttina Ruotsin maatalousyliopistossa Uppsalan Ultunassa. Vuonna 1949 hän sai agronomin viran Tukholman läänistä. Vuodesta 1951 eläkkeelle jäämiseensä vuonna 1975 hän toimi tutkijana Maatalouden tutkimuslaitoksessa (ruots. Jordbrukets Utredningsinstitut). Tõnis Kint valittiin Ruotsin maaseudun kehittämisseuran (ruots. Sällskapet för Landsbygdsutveckling) kunniajäseneksi.
Ammattityönsä ohella Tõnis Kint oli aktiivinen pakolaishahmo. Vuodesta 1950 hän oli Vapaan Viron Maatalousliiton hallituksen jäsen ja puheenjohtaja yli 20 vuotta. Vuodesta 1957 hän oli Teataja-lehden päätoimittaja. Hän oli yksi Viron kansallisneuvoston perustajista ja sen puheenjohtaja vuosina 1971–1975.
Tõnis Kint oli maanpaossa olevan Viron tasavallan hallituksen maatalousministeri ja vt. sotaministeri 1953–1963, pääministeri 1964–1970, ja presidenttinä 23. joulukuuta 1970 alkaen. Tõnis Kint erosi virastaan terveydellisistä syistä 1. maaliskuuta 1990. Tõnis Kint on siten ollut pisimpään Viron valtionpäämies. Hän kuoli 5. tammikuuta 1991 Örnsköldsvikissä ja haudattiin Tallinnan metsähautausmaalle.
Tunnustukset ja muisto

Tõnis Kint on sanut toiminnastaan :
vuonna 1938 Viron Punaisen Ristin III luokan mitalin,
vuonna 1966 Viron Kansallissäätiön kultamitalin,
vuonna 1983 Viron ulkomaantaistelun säätiön stipendin ja
vuonna 1983 Puolan Lontoon pakolaishallituksen myöntämän Jälleensyntyneen Puolan ritarikunnan mitalin.
Viron tasavallan postilaitos julkaisi vuonna 2016 Tõnis Kintistä postimerkin Viron tasavallan valtionpäämiesten sarjassa.
Täpläkäärmeenpää

| Täpläkäärmeenpää |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Channoidei
Heimo::  Käärmeenpäät Channidae
Suku::  Channa
Laji::  pleurophthalma
Kaksiosainen nimi
 Channa pleurophthalma  Bleeker, 1851 
Katso myös
   Täpläkäärmeenpää Wikispeciesissä   Täpläkäärmeenpää Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Täpläkäärmeenpää (Channa pleurophthalma) on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva kalalaji. Pieter Bleeker kuvaili lajin tieteelle vuonna 1851.
Ulkonäkö ja koko

Täpläkäärmeenpäällä on kyljissään neljä mustaa keltareunaista laikkua. Laji voi kasvaa enintään noin 40 senttimetrin mittaiseksi.
Elinympäristö ja levinneisyys

Laji elää trooppisissa olosuhteissa. Täpläkäärmeenpäätä tavataan Aasiasta Sumatrassa Indonesiassa sekä Borneossa. Lajin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan ilmälläpidettävä.
Kuntoutuksen ohjaaja

Kuntoutuksen ohjaaja (AMK) on sosiaali- ja terveysalan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Kuntoutuksen ohjaajan koulutuksen laajuus on 210 opintopistettä. Tutkinto suoritetaan kuntoutusohjauksen ja -suunnittelun koulutusohjelmassa, ja opinnot kestävät 3,5 vuotta.
Kuntoutuksen ohjaaja edistää kuntoutusta tarvitsevien selviytymistä ja toimintamahdollisuuksia. Kuntoutuksen ohjaaja myös toimii kuntoutujan tukena ja yhdyshenkilönä kuntoutusorganisaation suuntaan. Kuntoutuksen ohjaaja voi työskennellä esimerkiksi sosiaali- ja terveystoimen tai järjestöjen palveluksessa, kuntoutuskeskuksissa ja työvoimahallinnossa. Kuntoutuksen ohjaaja voi myös toimia itsenäisenä yrittäjänä.
Vuoden 2018 alusta kuntoutuksen ohjaajat ovat olleet sosaalihuollon laillistettavia ammattihenkilöitä.
Uranopolis

| Uranopolis> Οὐρανόπολις |
| --- | --- |
 Uranopoliin pyhäkön arkeologista aluetta.
Sijainti
 Uranopolis
Koordinaatit:  40°21′49″N, 23°56′05″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Néa Róda (?), Aristotélis, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Aiheesta muualla
  Uranopolis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uranopolis (m.kreik. Οὐρανόπολις, Ūranopolis tai Ouranopolis, myös Οὐρανούπολις, Ūranūpolis tai Ouranoupolis; lat. Uranopolis) oli antiikin aikainen kaupunki Akten eli Athoksen niemellä nykyisin Chalkidikína tunnetulla niemimaalla Kreikassa.
Maantiede

Uranopoliin kaupunki sijaitsi Akten eli Athoksen niemellä lähellä sen kapeinta kohtaa. Kaupunki sijoitetaan nykyisen Néa Ródan kylän tienoille. Kaupungin lähellä sijaitsi persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. kaivettu niin kutsuttu Kserkseen kanava.
Historia

Uranopolis, suomeksi ”Taivaan kaupunki”, perustettiin hellenistisen kauden alussa vuonna 315 eaa. Sen perustaja oli Aleksarkhos, Makedonian kuningas Kassandroksen veli. Koska Plinius vanhempi mainitsee Uranopoliin mutta ei Sanea, joka sijaitsi myös Akten niemellä, on päätelty, että Uranopolis olisi perustettu Sanen paikalle ja korvannut sen. Muutoin kaupungin historiasta ei tiedetä mitään.
Nykyinen Ouranoúpolin kylä on perinyt nimensä kaupungista, vaikka sijaitseekin jonkin verran eri paikassa, etelämpänä niemen länsirannikolla.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungista on vain vähän arkeologisia löytöjä. Merkittävin arkeologinen kohde ovat pyhäkön jäänteet, jotka sijaitsevat Néa Ródan lounaispuolella. Arkeologinen kohde tunnetaan sekä nimellä Uranopolin pyhäkkö että Néa Ródan pyhäkkö. Pyhäkkö ajoittuu myöhäiseltä arkaaiselta kaudelta 500-luvun eaa. lopulta hellenistiselle kaudelle 100-luvulle eaa. Näin se on ollut olemassa sekä Sanen että Uranopoliin kaupungin aikana. Esinelöytöihin lukeutuvat siivekkäitä Nike-jumalattaria esittävät terrakottapatsaat. Paikan kaivaukset suoritettiin vuonna 1999. Seudulta on löydetty myös hellenistiselle kaudelle ajoittuvan talon jäänteet, roomalaisaikainen hauta 200-luvulta jaa. sekä muun muassa öljylamppuja ja rahoja.
Vuonna 2020 suoritetuissa tutkimuksissa on havaittu, että nykyisen Ouranoúpolin kylän ja Drénian saaren välillä on ollut antiikin aikana kannas, jolla on ollut asutusta. Jäänteitä on löydetty merenpohjasta noin 5–15 metrin syvyydestä. Yksi Drénian pienistä lähisaarista on edelleen nimeltään Ártemis, ja alueella on mahdollisesti ollut Artemiille omistettu pyhäkkö. Erään teorian mukaan kyseessä olisi antiikin Uranopoliin sijaista Akrothooin kaupunki, joka upposi Simplikioksen kautta säilyneen, alun perin Theofrastoksen antaman tiedon mukaan mereen maanjäristyksessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uranopolis Wikimedia Commonsissa
Uranopoliin lyömä raha. Kuvituksessa kahdeksansakarainen tähti sekä istuva Afrodite Urania.
Uranopoliin pyhäkön raunioita.