stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavo Tuononen
Suomen sisällissota

Tuononen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta  1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan kuormastopäälliköksi 3. jääkärirykmentin esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Tuononen palveli sisällissodan jälkeen kuormastovääpelinä 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi vaihdettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hänet nimitettiin 1. syyskuuta 1928 Uudenmaan rykmentin kengitys– ja kuormastosepäksi. Hän kävi kengitysseppäkoulu ja sen täydennyskurssin vuonna 1930.
Talvi- ja jatkosota

Tuononen osallistui talvisotaan kengitys- ja kuormastoseppänä 1. Prikaatin II pataljoonan Esikuntakomppaniassa. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa tehtävässä 5. Prikaatin III pataljoonassa ja myöhemmin jatkosodan aikana Kadettikomppaniassa. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sotien jälkeen ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Juuassa vuoteen 1947 saakka.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917  Gruppenführer 30. elokuuta 1917  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 3. toukokuuta 1918  Vänrikki 1942 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918, 1940 ja 1942)  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. mitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Oikeusvaikutus

Oikeusvaikutus eli oikeusseuraamus eli oikeusseuraus tarkoittaa oikeudellisen ratkaisun teosta koituvia, oikeussäännösten määräämiä, usein kielteisiä seurauksia, kuten esimerkiksi korvausta tai rangaistusta. Ratkaisun tekijä ottaa huomioon oikeusjutussa toteennäytetyt tosiasiat ja valitsee niiden perusteella sovellettavat oikeussäännökset. Ne saattavat jättää päättäjälle paljonkin harkinnan varaa hänen valitessaan konkreettisia oikeusvaikutuksia.
Yksityisoikeudessa velvoitteen täyttämättä jättämisen seuraamukseen liittyy pakkotäytäntöönpanotoimet eli velvoitteiden tehosteet, joita voidaan käyttää myös yksipuolisissa velkasuhteissa. Keskeisimpiä tehosteita ovat hinnanalennus, luontoissuoritus, menettämisseuraamus, pidättämisoikeus, sopimuksen purku, sopimussakko ja vahingonkorvaus. Rikosoikeudessa oikeusvaikutuksia ovat rangaistukset ja turvaamistoimet, kuten esimerkiksi eristäminen pakkolaitokseen, konfiskaatio ja moottoriajoneuvon kuljettajalle määrätty ajokielto. Hallinto-oikeudellisia seuraamuksia ovat esimerkiksi rikemaksu, seuraamusmaksu, julkinen huomautus tai varoitus.
Tuotetiedon hallinta

Tuotetiedon hallinta (PDM) (engl. product data management) tarkoittaa ohjelmistoympäristöä, joilla hallitaan keskitetysti yrityksen tuotteisiin liittyvää tietoa ja tiedostoja. PDM on osa tuotteen elinkaaren hallintaa.
Ohjelma ja tietokanta

Tyypillisesti järjestelmä koostuu yhdestä tai useammasta palvelimesta, joissa on palvelinohjelma ja tietokanta, johon varsinainen tuotetieto on tallennettu. Tietokantaservereitä voi olla useita, ja ne voivat automaattisesti replikoida ja turvakopioida tietonsa. Laajimmillaan järjestelmät ovat globaaleja.
Varsinaista PDM-ohjelmaa käytetään asiakaskoneilta joko erillisellä pääteohjelmalla, tai nykyisin yhä useammin Internet -selaimessa toimivalla ohjelmalla. PDM-järjestelmä voi olla myös suoraan integroitu ohjelmistoihin, joilla dokumentit tuotetaan, esimerkiksi CAD- ja toimisto-ohjelmiin. Tällöin PDM-ohjelmiston komennot voidaan antaa suoraan vaikkapa CAD-ohjelman sisältä.
PDM-järjestelmien ominaisuuksia

Tietokantoihin tallennettava tieto on tyypillisesti jollain suunnitteluohjelmalla luotuja tai muokattuja dokumentteja, kuten CAD-malleja, piirustuksia ja laskentatiedostoja, sekä näihin linkitettyjä dokumentteja, esimerkiksi testiraportteja, spesifikaatiota ja osanimikkeitä. Usein järjestelmään on sisäänrakennettu myös visualisointiominaisuus, jolloin koko työryhmä voi tarkastella dokumenttia vaikkei omaisikaan ohjelmaa millä kyseinen tiedosto on luotu. Tyypillisesti eri käyttäjät voivat lisätä myös punakynämerkintöjä visualisointi-ikkunassa tarkasteltuihin asiakirjoihin.
PDM-järjestelmällä hallitaan myös dokumentteihin kuuluvaa metadataa, kuten tietoa siitä kuka on luonut dokumentin, kuka sitä on viimeksi muokannut ja mikä on dokumentin status; onko se esimerkiksi muokattavissa. Järjestelmä kontrolloi myös dokumenttien siirtoa tietokannasta käyttäjien koneelle (engl. check-out) ja palauttamista (engl. check-in), ja pitää huolen dokumenttien eri versioista ja revisiomerkinnöistä.
Ohjelma myös kontrolloi eri käyttäjien ja käyttäjäryhmien eri toimintojen käyttöoikeuksia kuhunkin tiedostoon. Usein käytettävissä on myös kulkukaavio, eli flowchart-moduuli tiedon automaattiseen kulkuun prosessissa ennalta määritetyn mallin mukaan.
Järjestelmässä voidaan tehdä hallittavalle tuotteelle tuoterakenne eli kuvata eri alikokoonpanojen hierarkia pääkokoonpanoon nähden ja tuottaa tämän pohjalta osaluettelo (BOM, Bill of material). Järjestelmässä voi olla myös sisäänrakennettuna tuotekonfiguraattori jolla voidaan hallita hyvinkin monimutkaisia tuotemuunnoksia, eli variaatioita. Tämä mahdollistaa muun muassa tuotekustannusten laskemisen automaattisesti.
PDM-järjestelmien valmistajia

Useimmilla merkittävillä CAD-valmistajilla on tuotevalikoimassaan myös PDM-järjestelmä, joka on suunniteltu toimimaan toimittajan suunnitteluohjelman kanssa. Tämän lisäksi markkinoilla on lukuisa joukko yleiskäyttöisiä PDM-järjestelmiä, jotka toimivat useiden ohjelmistojen tiedostojen kanssa.
Suomessa yritysten eniten käyttämä PDM-järjestelmä vuonna 2011 oli CAD/CAM -yhdistyksen tekemän markkinatutkimuksen mukaan Modultekin Aton (Aton PDM ja SolidPDM). Muita tunnettuja PDM-järjestelmiä ovat muun muassa (SolidWorks) EPDM, Vertex (ohjelmisto) Flow (suomalainen), Econocap Engineering CISS Base (suomalainen), Enovia Smarteam, Enovia LCA, Enovia MatrixOne, Auric Evo (nyk Sovelia PLM), PTC Windchill PDMlink (multi CAD), Teamcenter engineering & enterprise, PDMWorks sekä konfiguroituvien tuotteiden VariSuite (suomalainen). Näistä useat ovat ainakin laajennettavissa myös PLM- eli tuotteen elinkaaren hallintajärjestelmiksi.
Kirjallisuutta

Asko Martio: Tuotekonfigurointi ja tuotetiedon hallinta.  Amartekno Oy, 2015.  ISBN 9789529365289
Sääksvuori Antti: Tuotetiedonhallinta – PDM, s. 201.  Talentum, 2002.  ISBN 951-762-796-3
Hannu Peltonen, Asko Martio, Reijo Sulonen: PDM – Tuotetiedonhallinta, s. 169.  IT Press, 2002.  ISBN 951-826-664-6
Tuotteen elinkaaren hallinta

Tuotteen elinkaaren hallinta, PLM (engl. product lifecycle management), pyrkii ohjelmistokokonaisuuksien avulla hallitsemaan kaikki tuotteeseen liittyvät tiedot ja suunnitteluprosessit. Ohjelmisto kerää kaikki tuotteeseen liittyvät tiedot yhteen tietojärjestelmään, koko toimintaketjun helposti saavutettavaksi. Järjestelmä tukee verkostoitumista: tuotetiedon hajautettua tuottamista, hallintaa, jakelua ja käyttöä.
Elinkaarensa aikana tuote käy läpi eri vaiheita: määrittely, suunnittelu, tuotanto, huolto ja käytöstä poisto. Tuotteen elinkaaren hallinta (PLM) huolehtii tuotetietojen käytettävyydestä tuotteen elinkaaren kaikissa toiminnoissa ja toimintojen rajapinnoissa.
PLM-järjestelmien historia

PLM perustuu PDM- eli tuotetiedon hallinta -malliin, joita kehitettiin 1990-luvun alkupuolelta lähtien. Käytännössä yrityksissä on toteutettu PDM-järjestelmiä noin vuodesta 1995 lähtien. Ensimmäiset PLM-järjestelmät kehitettiin vuosina 1998–2000.
PLM-järjestelmien etuja

PLM-järjestelmien avulla voidaan:
jakaa tietämystä, tiedostoja ja asiantuntemusta nopeasti ja helposti eri tiimien jäsenille
hallita monimutkaisia tuotesuunnittelu- ja tuotantoprosesseja, sekä reagoida entistä nopeammin esimerkiksi kansainvälisten markkinoiden ja standardien vaatimuksiin
tuoda laadullisesti paremmin varmistettuja tuotteita markkinoille kilpailijoita nopeammin hyödyntämällä yrityksessä valmiina olevia suunnittelumalleja ja tietämystä
lisätä liikevoittoa parantamalla asiakasuskollisuutta, lisäämällä markkinaosuutta ja lyhentämällä aikaa, joka kuluu tuotteiden saantiin markkinoille.
PLM-järjestelmien toiminta

PLM-järjestelmät integroivat kaikki tuotteen elinkaareen sisältyvät vaiheet koko yrityksen sisällä yhteen tietojärjestelmään. PDM, eli tuotetiedon hallinta on PLM-järjestelmän perusosa. PLM-järjestelmällä on yhteys yrityksen tuotannonohjausjärjestelmiin ja laitetasolla myös tuotantokoneisiin. PLM-järjestelmä hakee tarvittavat tiedot toiminnanohjausjärjestelmistä (ERP), alihankintaketjun hallintajärjestelmästä (SCM) ja asiakastietojärjestelmistä (CRM), liittää ne tuotetietoihin ja toimittaa ne sen jälkeen koko yrityksen käyttöön. Näin tiedon keskipisteessä on nimenomaan itse tuote.
PLM-järjestelmien toiminta > Tuotteen elinkaaren hallinta tukee verkostoitumista

Usein nykyisin pyritään suuri osa yrityksen toiminnoista hajauttamaan yrityksen sisällä tai ulkoistamaan. Tällöin tuotekehitys ja -suunnittelu, valmistuksen suunnittelu, valmistus ja tuotanto täytyy hajauttaa ajallisesti ja paikallisesti. PLM-järjestelmän avulla tämä hajautus voidaan tehdä käytännöllisesti katsoen kuinka laajalle tahansa. PLM-ohjelmistojen tavoite on integroida ja muuntaa eri toimijoiden sovellutukset keskenään yksiselitteiseksi sekä mahdollistaa ajan tasalla oleva tietojen siirto.
PLM-ratkaisujen avulla yritykset voivat jakaa myös keskenään yleisiä liiketoimintaprosesseja ja tuotteeseen liittyvää yleistä tietämystä. Nykyisellään eri järjestelmien toimivuus ja tiedonsiirto eri yritysverkkojen välillä on usein ongelmallista, koska ne muodostuvat monien eri yritysten kehittämistä ohjelmistosovelluksista, eivätkä välttämättä toimi yhdessä. Järjestelmän avulla sopimusvalmistajat voidaan kuitenkin kytkeä suoraan päämiehen järjestelmään rajoitetuilla käyttöoikeuksilla, mikä lisää huomattavasti tuoteprojektien tehokkuutta sekä nopeutta.
Aiheesta muualla

Asko Martio: Tuotekonfigurointi ja tuotetiedon hallinta Amartekno Oy. ISBN 9789529365289
Sääksvuori Antti: Product Lifecycle Management (3rd edition 253 sivua) Springer. ISBN 3540781730
Jim Brown: Digital Manufacturing - The PLM Approach to Better Manufacturing Processes 2004. Tech-Clarity, Inc. Viitattu 30.4.2007. (englanniksi)
Lauri Kaskela: Yrityksen tietojärjestelmät 8.8.2005. TIEKE Tietoyhteiskunnan kehittämiskeskus ry.. Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 30.4.2007. (englanniksi)
CIMdata, Inc: CIMdata Complimentary Reports CIMdata, Inc. Viitattu 5.5.2007. (englanniksi)
Oikosarvet

Orthoceras sp.
Oikosarvisten fossiileja, Marokko.
Oikosarvisten fossiileja, Öölanti, Ruotsi
Oikosarvet on yhteisnimitys kaikille suoran putken sisällä eläneisiin pääjalkaisiin nilviäisiin ja siihen kuuluu monenlaisia mustekalan kaltaisia eläimiä. Niiden fossiloituneita jäänteitä on löytynyt kymmeniä tuhansia ja toisinaan kokonaiset kivet muodostuvat yksinomaan niiden jäänteistä. Joihinkin fossiileihin on tallentunut kuoren alkuperäinen väri. Vaikka jotkut oikosarvet kasvoivat jättiläismäisiin mittoihin, suurin osa oli vain muutaman senttimetrin pituisia. Oikosarvia olivat esimerkiksi Orthoceras ja Cameroceras. Ne kehittyivät noin 495 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä kambrikaudella ja kuolivat sukupuuttoon noin 225 miljoonaa vuotta myöhemmin myöhäisellä triaskaudella. Tuon aikakauden välissä ne olivat merten yleisimpiä eläimiä.
Kuten muilla pääjalkaisilla, oikosarvilla oli pään alapuolella sifoniksi kutsuttu voimakas ja lihaksikas putki, joka toimi samalla periaatteella kuin suihkumoottori. Kun eläin pusersi vettä kovalla paineella putken läpi, se alkoi liikkua hitaasti vastakkaiseen suuntaan. Hyponomi oli taipuisa, joten eläin saattoi liikkua sen avulla mihin suuntaan tahansa. Useimpien pääjalkaisten tavoin oikosarvet luultavasti piileskelivät päiväsaikaan meren syvänteissä ja hämärissä painanteissa. Yöllä ne tulivat matalaan veteen pyydystämään kaloja, trilobiitteja ja meriskorpioneja. Oikosarvilla oli ilmeisesti huono näkö, joten ne aistivat saaliin ehkä hajuaistinsa avulla. Saaliiseen ne tarttuivat pitkillä lonkeroillaan ja repivät sen kappaleiksi papukaijan nokkaa muistuttavalla suullaan. Niiden lonkeroissa oli urat, mutta ei samankaltaisia imukuppeja kuin nykyään elävillä mustekaloilla ja kalmareilla.
Oi kallis kaupunki

Oi kallis kaupunki on syksyllä 1974 ja keväällä 1975 ensiesitetty suomalainen televisiosarja, jonka pääosissa nähdään iskelmälaulajana suosituksi tullut Kim Floor ja nuori näyttelijä Eija Nousiainen. Yle TV2:n Teatteritoimituksen tuottamaan sarjaan tehtiin yhdeksän jaksoa. Jorma Savikon kirjoittamissa, aikakaudelle tyypillisissä yhteiskunnallisesti valveutuneissa tarinoissa konservatiivinen pintaliitäjä (Floor) seikkailee Lahtea muistuttavan kaupungin kunnallispolitiikassa ja oppii vastuullista politiikantekoa. Sarjan ohjasi Matti Tapio.
Sarjan jaksot

Vaalit
Ratkaisu
Poplaulaja
Valinta
Skandaali
Oppositio
Lehmänkauppoja
Puolueeton työväenlehti
Kapinoitsija
Aiheesta muualla

Oi kallis kaupunki Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tornio

| Tornio Torneå |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  65°50′55″N, 024°08′50″E
Maakunta:  Lapin maakunta
Seutukunta:  Kemi-Tornion seutukunta
Kuntanumero:  851
Hallinnollinen keskus:  Tornion keskustaajama
Perustettu:  1621
Kuntaliitokset:  Alatornio (1973) Karunki (1973)
Pinta-ala ilman merialueita:  1 227,86 km² 72:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  1 348,53 km² 83:nneksi suurin 2022 
– maa:  1 188,70 km²
– sisävesi:  39,16 km²
– meri:  120,67 km²
Väkiluku:  20 973 49:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  17,64 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  16,9 %
– 15–64-v.:  58,9 %
– yli 64-v.:  24,2 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  96,1 %
– ruotsinkielisiä:  0,5 %
– saamenkielisiä:  0,1 %
– muut:  3,4 %
Kunnallisvero:  8,4 % 216:nneksi suurin 2025 
Työttömyysaste:  8,8 % (Heinäkuu 2024) 
Kaupunginjohtaja:  Jukka Kujala
Kaupunginvaltuusto:  43 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • PS   • SDP   • Vas.   • Kok.   • KD:   20 8 5 5 4 1
www.tornio.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tornio (ruots. Torneå) on Suomen kaupunki Lapin maakunnassa Perämeren rannalla Tornionjoen suulla Ruotsin rajalla. Tornio on Tornionjokilaakson keskus ja tärkein Suomen ja Ruotsin välinen rajanylityspaikka.
Tornion väkiluku on 20 973 (31. joulukuuta 2024) ja pinta-ala 1 348,53 km² (1. tammikuuta 2022), josta 1 188,70 km² maata, 39,16 km² sisävesiä ja loput 120,67 km² merta.
Tornio oli Suomen pohjoisin kaupunki, kunnes Rovaniemen kuntamuoto vaihtui kauppalasta kaupungiksi vuonna 1960. Vuonna 1621 perustettuna Tornio on Lapin kaupungeista vanhin. Tornion naapurikunnat ovat Kemi, Keminmaa, Tervola ja Ylitornio. Tornion kaupungilla on paljon yhteistyötä Ruotsin puoleisen rajanaapurinsa, Haaparannan, kanssa.
Maantiede > Sijainti

Tornio sijaitsee Perämeren pohjoisrannikolla Suomen ja Ruotsin rajalla. Tornion keskusta on Suensaaressa, joka on maankohoamisen myötä ja keinotekoisen maantäytön vuoksi laajentunut Ruotsin rajalle asti. Ruotsin ja Suomen välinen rajanvedon periaate, jonka mukaan valtakunnanraja kulkee Muonion- ja Tornionjokien syvimmässä uomassa, tekee Tornion keskustan kohdalla poikkeuksen.
Tornion naapurikunnat kaakossa ovat Kemi ja Keminmaa, koillisessa Tervola, pohjoisessa Ylitornio ja lännessä Ruotsin Haaparanta. Suoraan Torniota vastapäätä sijaitseva Haaparannan kaupunki muodostaa Tornion kanssa kaksoiskaupungin, toisesta valtiosta ja aikavyöhykkeestä huolimatta. Kemin kaupunki sijaitsee noin 25 kilometriä Torniosta kaakkoon. Yhdessä ympäröivien kuntien kanssa nämä kaksi kaupunkia muodostavat Kemi–Tornion seutukunnan.
Maantiede > Alue

Kaupungin keskusta on vain osa Tornion alueesta, joka saavuttaa Tornionjoen. Kaupungin suurin pituus on 83 kilometriä ja suurin leveys 44 kilometriä. Merialueita lukuun ottamatta alueen pinta-ala on 1 228,38 neliökilometriä (41,37 neliökilometriä sisävesiä). Tätä myötä kaupungissa on pieni väestötiheys: 18,9 asukasta neliökilometriä kohden. Suurin osa maa-alueesta on rakennettua aluetta.
Tornion maisemat ovat vaikuttavia Tornionjoen myötä. Yli 500 kilometriä pitkänä se on Euroopan suurin vapaana virtaava joki. Vaihteluista huolimatta virtaama on Suomen oloissa suuri: Karungin kohdalla vettä virtaa 367 kuutiometriä sekunnissa, enimmillään 3 180 kuutiometriä sekunnissa. Tornio kuuluu boreaaliseen vyöhykkeeseen. Vallitsevat puulajit ovat kuusi ja mänty, yleisin lehtipuu on koivu. Noin puolet koko alueesta sisältää suota. Korkein Tornion kohta on 189 metriä korkea Kaakamavaara. Rannikkoalueet nousevat merenpintaan nähden 6–8 millimetriä vuosittain maankohoamisen myötä. Rannikko on karikkoista ja sen ulkoisin alue kuuluu Perämeren kansallispuistoon.
Maantiede > Alueen kaavoitus

Tornion kaupunki on jaoteltu kaupunkialueeseen ja muihin alueisiin. Keskusta on osa Suensaarta, joka oli ennen joen ympäröimä, mutta nykyään osin maankohoamisen ja osin keinotekoisen rakentamisen vuoksi yhdistyneenä Ruotsin rannikkoon. Suensaari on historiallinen kaupunki, jossa sijaitsevat vanha puukirkko sekä päätie Hallituskatu. Pohjoinen osa saarta kuuluu Juhannussaareen. Itäisellä Tornionjoen rannalla sijaitsevat kaupunginosat Särkinärä, Kiviranta, Torppi, Pudas, Miukki, Palosaari ja Luotomäki. Joki erottaa Kirkkoputaan kohdalta saaren, jossa sijaitsevat Pirkkiö, Kirkonmäki, Kokkokangas, Näätsaari, Puuluoto ja Röyttä.
Tornion keskeinen kaupunkialue koostuu seuraavista kaupunginosista (suluissa vuoden 2005 asukastiedot):
Juhannussaari (1 653 asukasta)
Luotomäki (1 074 asukasta)
Kiviranta (2 861 asukasta)
Kokkokangas (3 023 asukasta)
Miukki (356 asukasta)
Palosaari (1 544 asukasta)
Pirkkiö (340 asukasta)
Pudas (1 021 asukasta)
Puuluoto ja Röyttä (346 asukasta)
Raumo (723 asukasta)
Ruohokari (522 asukasta)
Särkinärä (231 asukasta)
Suensaari (1 934 asukasta)
Torppi (142 asukasta)
Vanha Pirkkiö (320 asukasta)
Kaupungin muut alueet koostuvat seuraavista kylistä:
Aapajärvi (137 asukasta)
Aapajoki (297 asukasta)
Alavojakkala (530 asukasta)
Arpela (593 asukasta)
Kaakamo (1 021 asukasta)
Kantojärvi (168 asukasta)
Karunki (651 asukasta)
Könölä (158 asukasta)
Korpikylä (130 asukasta)
Kourilehto (173 asukasta)
Kukkola (210 asukasta)
Laivaniemi (736 asukasta)
Liakka (329 asukasta)
Palovaara (71 asukasta)
Ruottala (192 asukasta)
Sattajärvi (200 asukasta)
Yliliakka (304 asukasta)
Ylivojakkala (231 asukasta)
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Torniossa oli 21 928 asukasta, joista 19 218 asui taajamissa, 2 500 haja-asutusalueilla ja 210:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Tornion taajama-aste on 88,5 %. Tornion taajamaväestö jakautuu seitsemän eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Tornion keskustaajama | 16 885 |
| 2 | Kemin keskustaajama* | 858 |
| 3 | Karunki | 517 |
| 4 | Puuluoto | 280 |
| 5 | Arpela | 276 |
| 6 | Liakka | 202 |
| 7 | Yli-Liakka (Yliliakka) | 200 |
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Kemin keskustaajama (johon Kaakamon kylä kuuluu) ulottuu pääosin Kemin kaupungin ja osittain myös Keminmaan kunnan alueelle.
Maantiede > Ilmasto

Ilmasto Torniossa on lauhkea ja siinä on myös piirteitä meri-ilmastosta.
Vuosittainen keskilämpötila Torniossa on 0–2 °C. Lämpimin kuukausi on heinäkuu keskilämpötilalla 16 °C, kylmin on helmikuu −11 °C:lla. Terminen kasvukausi on 135–145 päivän pituinen. Vuosittainen sademäärä on 500–550 millimetriä. Pysyvä lumipeite on yleensä keskimarraskuusta toukokuun alkupäiviin asti.
Tornion keskusta sijaitsee noin 80 kilometriä napapiiristä etelään. Kesäpäivänseisauksen aikoihin aurinko ei laske ollenkaan horisontin taakse. Talvella alueella on hyvinkin pitkään pimeää, kun päivän pituus on vain kolme tuntia.
Historia > Tornionlaakson kivikausi

Tornionjoen suisto on ollut asutettu viimeisestä jääkaudesta lähtien. Vuoteen 1995 mennessä alueelta on löydetty 16 muinaista asumusta. Ne ovat samankaltaisia kuin Vuollerimista noin 6000–5000 eaa. löydetyt. Suurin osa nykyisestä kaupunkialueesta on kuitenkin noussut merestä vasta viimeisen vuosituhannen aikana jääkauden jälkeisen maankohoamisen vuoksi. Vuoden 1000 tienoilla Tornionjoen suu sijaitsi Kukkolankosken kohdalla, 14 kilometriä nykyisestä kaupungin keskustasta pohjoiseen.
Historia > Kaupungin perustaminen

Ennen perustamistaan Tornio tunnettiin kauppateiden kohtaamispaikkana, josta Pohjolan tuotteet, lohi ja Lapin turkikset, lähtivät maailman markkinoille.
Tornio on saanut nimensä Suomen länsirajaa pitkin laskevan Tornionjoen mukaan. Tornionjoen nimen alkuperästä on kiistelty, mutta nykykäsityksen mukaan se sisältää vanhan hämäläisen sotakeihästä tarkoittavan sanan ’tornio’. Ruotsin sanaan ’torne’ (torni) perustuvaa selitystä ei pidetä enää uskottavana. Torniojärvi (pohjoissaameksi Duortnosjávri) lienee saanut nimensä joen mukaan, sillä vanhimmissa tunnetuissa asiakirjoissa järven nimeksi mainitaan Iretresk.
Tornio sai kaupunkioikeutensa Ruotsin kuninkaan Kustaa II Aadolfin määräyksestä 12. toukokuuta 1621 ja on virallisesti perustettu Suensaareen (sudensaari). Nimi on mahdollisesti tullut erään alueen maanomistajan mukaan, tai sitten sanasta Swensarö, ruotsalaisten saari.
Tornio oli perustamisensa aikaan silloisen maailman pohjoisin kaupunki.
Kaupunki perustettiin tunnustukseksi Tornion saavuttamasta asemasta kaupankäynnin keskuspaikkana 1500-luvun kuluessa. Tornio kasvoi pohjoisen suurimmaksi kauppakaupungiksi ja oli muutamia vuosia Ruotsin kuningaskunnan varakkain kaupunki. Huolimatta vilkkaasta kaupankäynnistään Lapin ja merentakaisten alueiden kanssa kaupungin väkiluku pysytteli runsaan 500 ihmisen tasolla satojen vuosien ajan.
1700-luvulla Torniossa vieraili muutamia keskieurooppalaisia tutkimusmatkailijoita, jotka tulivat tutkimaan arktisia alueita. Merkittävin tutkimusmatka tapahtui vuosina 1736–1737, kun Pierre Louis Moreau de Maupertuis tutkimusryhmineen Ranskan akatemiasta saapui tekemään mittauksia Tornionjoen varrelle. Muun muassa Aavasaksan laelta tehtyjen kolmiomittauksien avulla onnistuttiin todistamaan, että Maa on navoiltaan litistynyt pallo, geoidi.
Historia > Tornio Venäjän vallan aikana

Lapin kaupankäynti, josta Tornio oli riippuvainen, alkoi hiipua 1800-luvun aikana. Maannousun vuoksi joki oli tullut liian kapeaksi vesiliikennöintiin ja Tornion satama jouduttiin siirtämään alajuoksua kohti. Merkittävin isku varakkaalle kaupungille tapahtui kuitenkin Suomen sodassa vuonna 1808, jonka päätteeksi Suomi liitettiin osaksi Venäjän keisarikuntaa. Raja vedettiin Muonionjoen syvintä väylää pitkin jatkuen Tornionjoen suistoon asti. Linjaus jakoi Lapin kahteen osaan, mikä oli kohtalokasta kaupankäynnille. Muusta rajalinjauksesta poiketen Venäjän keisari vaati Tornionjoen syvimmän väylän länsipuolella sijaitsevaa Suensaarta ja sen mukana Tornion keskustaa liitettäväksi Venäjään. Ruotsalaiset perustivat Haaparannan kylän (nykyään kaupunki) rajan länsipuolelle tasapainottamaan Tornion menetystä.
Venäjän vallan aikana Tornio oli pieni varuskuntakaupunki. Kaupankäynti vilkastui vain Krimin sodan ja ensimmäisen maailmansodan aikoihin. Tällöin Torniosta muodostui tärkeä rajanylityspaikka. Ensimmäisen maailmansodan aikana Torniolla ja Haaparannalla oli ainoa yhteys Venäjän ja heidän läntisien liittolaistensa välillä.