stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ferdinand Kübler
Saavutuksia > Yhden päivän kilpailut

Maantieajon MM-kilpailu: 1948 seitsemäs, 1949 hopeaa, 1950 pronssia, 1951 kultaa, 1952 kymmenes, 1953 seitsemäs, 1955 neljästoista
Pariisi–Roubaix: 1952 neljäs, 1954 neljäs
Liège–Bastogne–Liège: 1951 voitto, 1952 voitto, 1954 kolmas
Lombardian ympäriajo: 1949 toinen, 1950 viides
Züri-Metzgete: 1941 kuudes, 1942 neljäs, 1943 voitto, 1946 viides, 1947 kolmas, 1949 kuudes, 1950 toinen
La Flèche Wallonne: 1951 voitto, 1952 voitto, 1953 toinen, 1954 toinen
Gent–Wevelgem: 1954 toinen, 1955 viides
Pariisi–Tours: 1953 toinen
Grand Prix des Nations: 1941 kolmas, 1948 toinen
Bordeaux–Pariisi: 1953 voitto
Pariisi–Bryssel: 1954 kolmas
Milano–Torino: 1956 voitto
Sveitsin maantiepyöräilymestari: 1948, 1949, 1950, 1951, 1954
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Adieu, Ferdi Kübler – muistokirjoitus Tour-voittajalle Velofilo.fr 5.1.2017
Miesten maantiepyöräilyn maantieajon maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef
Johannes Georg Bednorz

|  |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1950 Neuenkirchen, Saksa
Kansalaisuus:   Saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Münsterin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Karl Alexander Müller
Instituutti:  IBM
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Suprajohtavuus
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1987)
Johannes Georg Bednorz (s. 16. toukokuuta 1950) on saksalainen fyysikko. Hän sai vuonna 1987 Nobelin fysiikanpalkinnon Karl Alexander Müllerin kanssa suprajohtavuuden löytämisestä keraamisissa materiaaleissa.
Bednorz syntyi Neuenkirchenissä Länsi-Saksassa. Häntä ohjattiin klassisen musiikin pariin, mutta hän oli enemmän kiinnostunut käytännön kokeellisista asioista, kuten moottoripyörien korjaamisesta. Koulussa kemia viehätti häntä enemmän kuin fysiikka juuri opetuksen kokeellisemman luonteen takia. Hän aloitti kemian opinnot Munterin yliopistossa mutta vaihtoi pääaineekseen kristallografian. Vuonna 1972 hän pääsi kesäharjoittelijaksi IBM:n Zürichin laboratorioon ja tutustui kiteiden kasvattamiseen. Vuonna 1977 hän aloitti väitöskirjansa tekemisen Sveitsissä ETH:ssa.
Vuonna 1982 Bednorz siirtyi IBM:n palvelukseen, missä hän yhdessä Karl Alexander Müllerin kanssa tutki suprajohtavuutta vuodesta 1983 alkaen. Läpimurto tuli kolme vuotta myöhemmin.
Bednorz ja Muller saavuttivat suprajohtavuuden barium-lantaani-kuparioksidissa 35 kelvinin lämpötilassa, eli lämpimämmässä ympäristössä kuin aikaisemmin oli pidetty edes mahdollisena.
Johannes Koskinen

| Johannes Koskinen |
| --- | --- |
 Koskinen vuonna 2020
Suomen oikeusministeri
 Lipposen II hallitus 15.4.1999–16.4.2003 Jäätteenmäen hallitus 17.4.2003–23.6.2003 Vanhasen I hallitus 24.6.2003–23.9.2005  
Edeltäjä:  Jussi Järventaus
Seuraaja:  Leena Luhtanen
Kansanedustaja
 22.3.1991–21.4.2015 17.4.2019–  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Hämeen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1954 (ikä 70) Janakkala
Asuinpaikka:  Hämeenlinna
Puoliso:  Liisa Koskinen (1999–)
Tiedot
Puolue:  SDP
Aiheesta muualla
johannes-koskinen.fi
Hannu Erkki Johannes Koskinen (s. 10. joulukuuta 1954 Janakkala) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut SDP:n kansanedustajana vuosina 1991–2015 ja uudelleen vuodesta 2019. Koskinen oli oikeusministeri Lipposen toisessa hallituksessa vuosina 1999–2003, Jäätteenmäen hallituksessa vuonna 2003 ja Vanhasen ensimmäisessä hallituksessa vuosina 2003–2005.
Ura

Koskinen on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti (1976) ja varatuomari. Hän on ollut Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1989–2004 ja 2008–2015 sekä uudelleen vuodesta 2021 lähtien. Elokuussa 2021 hänet valittiin kaupunginvaltuuston puheenjohtajaksi. Aiemmin hän oli Janakkalan kunnanvaltuutettu vuosina 1977–1988 ja Hämeen maakuntahallituksen puheenjohtaja vuosina 2009–2015.
Eduskuntavaaleissa 2007 Koskinen oli Hämeen Sosialidemokraattien asettama ehdokas ja oli Hämeen vaalipiirin ääniharava 9 045 äänellä. Hän oli vuosina 2007–2010 eduskunnan toinen varapuhemies. Vuosina 2011–2015 Koskinen toimi eduskunnan perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana.
,
Lainkäytön emeritusprofessori Jyrki Virolaisen mukaan Koskinen arvosteli oikeusministerinä kymmeniä tuomioistuinten yksittäisiä ratkaisuja ja sai toimistaan nuhteet oikeuskansleri Jaakko Jonkalta. Virolaisen mukaan Koskisen lausunnon voitiin tulkita ottaneen kantaa Alpo Rusin syyllisyyteen tämän vapauttavan tuomion jälkeen, mistä aiheutui valtiolle vahingonkorvausvelvollisuus ihmisoikeussopimusta rikkovan menettelyn vuoksi. Virolainen arvosteli myös sitä, ettei valtio ole perinyt vahingonkorvausta takaisin Koskiselta.
Koskinen valittiin keväällä 2015 Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtokunnan jäseneksi, eikä ollut ehdolla eduskuntaan vaaleissa 2015. Hän aloitti tehtävässään syyskuussa 2015.
Koskinen nimitettiin joulukuussa 2024 Kimmo Kiljusen seuraajaksi eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajaksi.
Konttila

Konttila (ruots. Kontby) on kylä Iitin kunnassa Kausalan kuntakeskuksessa. Se on kuntakeskuksen eteläisin kylä.
Konttilan kylän asutus on syntynyt noin 1500-luvulla. Kylä jakautuu Ala- ja Ylä-Konttilaan. Kylämaisema muodostuu Haapakimolantien ja Konttilantien varsille. Alueella on sijainnut useita maatiloja ja ammattimaista puutarhatuotantoa. Konttilaan perustettiin 1899 kansakoulu Kausalan ja maakansan oppilaita varten.
Kansakoulu toimi vuoteen 1928 ja oli muussa koulukäytössä vuoteen 1965. Koulussa opiskeli muun muassa murretutkija Aino Valli. Koulurakennus toimi 1980-luvulla kuvanveistäjä Osmi Nyströmin ateljeena ja galleriana.
Konttilan kylässä on vuodesta 1932 toiminut oma kyläkerho, Konttilan kerho. Konttilan kerhon logon on suunnitellut kuvanveistäjä Osmi Nyström vuonna 1992.
Vuonna 2005 Konttilan kerho rakensi kokoontumispaikaksi maitolaiturin Haapakimolantien ja Ylä-konttilantien risteykseen. Vuonna 2016 kerho julkaisi Konttilan kylän historiaa käsittelevän teoksen nimeltään Konttila, Iitin helmi.
Ranskan ympäriajo

| Ranskan ympäriajo |
| --- | --- |
Viimeisin kilpailu: 2024
Paikalliset nimet: Le Tour de France
Alue:  Ranska ja ympäröivät valtiot
Ajankohta: heinäkuu
Tyyppi: Suuri etappiajo (Grand Tour)
Johtaja: Christian Prudhomme
Historia
Ensimmäinen: 1903
Kilpailuja yht.: 111 (2024)
Ensimmäinen voittaja:  Maurice Garin
Eniten voittoja:  Jacques Anquetil  Bernard Hinault  Eddy Merckx  Miguel Indurain (5 voittoa)
Viimeisin voittaja:  Tadej Pogačar (2024)
Eniten päiviä keltapaidassa:  Eddy Merckx (96)
Eniten etappivoittoja:  Mark Cavendish (35)
Ranskan ympäriajo eli Tour de France, lyhyemmin Tour, on Ranskassa joka vuoden heinäkuussa järjestettävä maantiepyöräilykilpailu. Ranskan ympäriajo on arvostetuin kolmesta suuresta pyöräilyn etappikilpailuista, joista kaksi muuta ovat Italian ympäriajo ja Espanjan ympäriajo.
Ranskan ympäriajo ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1903, ja se on siitä lähtien järjestetty joka vuosi paitsi maailmansotien aikana 1915–1918 ja 1940–1946.
Kilpailu kestää noin kolme viikkoa, ja siihen kuuluu noin 20 yhden päivän mittaista etappia. Kilpailun kokonaispituus on 2010-luvulla vaihdellut 3 300 ja 3 700 kilometrin välillä. Maaliin päässeiden ajajien keskinopeus koko kilpailun ajalta on noin 40 kilometriä tunnissa.
Kilpailun reitti ja lähtöpaikka vaihtelee vuodesta toiseen. Joskus reitti on käynyt myös naapurimaiden Englannin, Belgian, Italian, Saksan ja Espanjan maaperällä. Reitti kulkee vaihtelevien maasto- ja ilmasto-olojen halki. Kilpailuun kuuluu myös Alpeilla ja Pyreneillä ajettavia vuorietappeja. Niiden yksittäiset nousut luokitellaan vähiten raskaasta nelosluokasta raskaisiin ykkösluokan nousuihin, ja kaikkein raskaimmat nousut ovat luokittelemattomia.
Pyöräilijöiden muodostama pääjoukko eli ranskaksi peloton. Kuva vuoden 2005 Tourin 8. etapilla. Joukon keulassa T-Mobilen vaaleanpunaiset ja Discovery Channelin sini-musta-valkoiset värit.
Kilpailijat kuuluvat noin 20 ammattilaistalliin, joista jokaisessa on yhdeksän ajajaa. Valtaosa etapeista ajetaan yhteislähtönä, jolloin joukkuetaktiikka on tärkeässä roolissa. Muutama etappi ajetaan henkilökohtaisena aika-ajona yksin kelloa vastaan, ja nimenomaan henkilökohtaiset aika-ajoetapit ovat siivittäneet monet ajajat kokonaiskilpailun voittoon. Myös joukkueittain ajettava aika-ajo on useana vuonna kuulunut kilpailuun yhtenä etappina.
Historia

Ensimmäinen Ranskan ympäriajo ajettiin vuonna 1903. Kilpailun perusti toimittaja Henri Desgrange, joka halusi markkinoida sen avulla L'Auto-urheilulehteään. Aluksi pyörissä ei saanut olla ketjuvaihteita, ajajien oli huollettava pyöränsä itse, eikä toisia ajajia saanut peesata. Vuorietapit tulivat mukaan vuonna 1910.
Vuoteen 1930 asti joukkueiden sponsoreina toimi lähinnä polkupyörävalmistajia. Sen jälkeen tallit olivat kansallisia ja alueellisia, kunnes vuonna 1962 kaupalliset tallit palasivat takaisin. Talleja ovat sen jälkeen rahoittaneet esimerkiksi pankit, vakuutusyhtiöt ja kuluttajatavaroiden valmistajat.
Dopingin käyttöön Tourilla alettiin suhtautua vakavasti vuonna 1967, kun brittiläinen kilpailija kuoli lämpöhalvaukseen käytettyään amfetamiinia. 1990-luvulla paljastui EPO-hormonin käyttöä. Yhdysvaltalaisen Lance Armstrongin kaikki seitsemän voittoa mitätöitiin jälkikäteen vuonna 2012 kun hänen dopinginkäyttönsä oli tullut ilmi. Armstrongin tilalle päätettiin olla nimeämättä uusia voittajia. Alkuperäinen voittaja on hylätty dopingkäryn vuoksi myös vuosina 2006 ja 2010.
Kilpailut ja johtajanpaidat

Ranskan ympäriajoon kuuluu samanaikaisesti monta kilpailua. Kokonaiskilpailun johtaja pitää yllään keltaista paitaa, maillot jaune. Parhaan mäkiajajan, vuorten valtiaan, päällä on punapilkkuinen valkoinen paita, maillot à pois rouges. Paras kirimies kantaa päällään vihreää paitaa, maillot vert ja kokonaiskilpailussa parhaiten sijoittuneella alle 25-vuotiaalla ajajalla on valkoinen paita, maillot blanc.
Vaativuus

Ranskan ympäriajoa pidetään yleisesti yhtenä maailman rankimpina yhtäjaksoisina urheilusuorituksina jo pelkästään vuoristo-osuuksiensa takia. Kilpailun voittajan on oltava pyöräilyn varsinainen monilahjakkuus, sillä käytännössä voittajan on oltava vahva sekä vaativissa vuoristonousuissa että aika-ajossa. Moni vahva ajaja, jolla on heikkouksia joissakin näistä osa-alueista keskittyykin kokonaiskilpailun voiton sijasta yksittäisillä etapeilla pärjäämiseen mikä selittääkin sen että joidenkin ajajien unelmana on voittaa Tourilla pelkästään yksi etappi. Valtaosalla ajajista tehtävänä on kuitenkin ensisijaisesti oman tallin vahvimpien ajajien tukeminen.
Tilastoja > Voittajat

Eniten kokonaiskilpailun voittoja, viisi kappaletta, on neljällä ajajalla: ranskalaisilla Jacques Anquetililla ja Bernard Hinaultilla, belgialaisella Eddy Merckxilla ja espanjalaisella Miguel Indurainilla. Muutamien vuosien ajan menestyksekkäin kilpailija oli seitsemään voittoon vuosina 1998–2005 pyöräillyt yhdysvaltalainen Lance Armstrong. Vuonna 2012 paljastuneen dopinginkäytön johdosta Armstrongin kaikki voitot kuitenkin mitätöitiin.
Eddy Merckx on ainoa kilpailija, joka on voittanut mäkikilpailun, yhdistelmäkilpailun, pistekilpailun ja kokonaiskilpailun sekä aggressiivisimman ajajan palkinnon samana vuonna (1969).
Tilastoja > Voittajat > Eniten kokonaiskilpailun voittoja

| Sija | Nimi | Maa | Voitot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Bernard Hinault |  Ranska | 5 |
| = | Eddy Merckx |  Belgia | 5 |
| = | Jacques Anquetil |  Ranska | 5 |
| = | Miguel Indurain |  Espanja | 5 |
| 5 | Chris Froome |  Yhdistynyt kuningaskunta | 4 |
| 6 | Greg LeMond |  Yhdysvallat | 3 |
| = | Louison Bobet |  Ranska | 3 |
| = | Philippe Thys |  Belgia | 3 |
| = | Tadej Pogačar |  Slovenia | 3 |
Tilastoja > Voittajat > Viime vuosien voittajia

| Vuosi | Kokonaiskilpailun voittaja  | 2>  | 3>  | Mäkikilpailun voittaja  | Pistekilpailun voittaja  | Paras nuori kilpailija  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 |  Tadej Pogačar |  Jonas Vingegaard |  Remco Evenepoel |  Richard Carapaz |  Biniam Girmay |  Remco Evenepoel |
| 2023 |  Jonas Vingegaard |  Tadej Pogačar |  Adam Yates |  Giulio Ciccone |  Jasper Philipsen |  Tadej Pogačar |
| 2022 |  Jonas Vingegaard |  Tadej Pogačar |  Geraint Thomas |  Jonas Vingegaard |  Wout van Aert |  Tadej Pogačar |
| 2021 |  Tadej Pogačar |  Jonas Vingegaard |  Richard Carapaz |  Tadej Pogačar |  Mark Cavendish |  Tadej Pogačar |
| 2020 |  Tadej Pogačar |  Primož Roglič |  Richie Porte |  Tadej Pogačar |  Sam Bennett |  Tadej Pogačar |
| 2019 |  Egan Bernal |  Geraint Thomas |  Steven Kruijswijk |  Romain Bardet |  Peter Sagan (7.) |  Egan Bernal |
| 2018 |  Geraint Thomas |  Tom Dumoulin |  Chris Froome |  Julian Alaphilippe |  Peter Sagan (6.) |  Pierre Latour |
| 2017 |  Chris Froome (4.) |  Rigoberto Urán |  Romain Bardet |  Warren Barguil |  Michael Matthews |  Simon Yates |
| 2016 |  Chris Froome (3.) |  Romain Bardet |  Nairo Quintana |  Rafal Majka (2.) |  Peter Sagan (5.) |  Adam Yates |
| 2015 |  Chris Froome (2.) |  Nairo Quintana |  Alejandro Valverde |  Chris Froome |  Peter Sagan (4.) |  Nairo Quintana |
| 2014 |  Vincenzo Nibali |  Jean-Christophe Péraud |  Thibaut Pinot |  Rafal Majka |  Peter Sagan (3.) |  Thibaut Pinot |
| 2013 |  Chris Froome |  Nairo Quintana |  Joaquim Rodríguez |  Nairo Quintana |  Peter Sagan (2.) |  Nairo Quintana |
| 2012 |  Bradley Wiggins |  Chris Froome |  Vincenzo Nibali |  Thomas Voeckler |  Peter Sagan |  Tejay van Garderen |
| 2011 |  Cadel Evans |  Andy Schleck |  Fränk Schleck |  Samuel Sánchez |  Mark Cavendish |  Pierre Rolland |
| 2010 |  Alberto Contador  Andy Schleck |  Denis Menšov |  Samuel Sánchez |  Anthony Charteau |  Alessandro Petacchi |  Andy Schleck |
Tilastoja > Osanottoja

Useimmin Ranskan ympäriajoon ovat osallistuneet vuoteen 2019 mennessä Sylvain Chavanel 18 kertaa (vuosina 2001–2018) sekä George Hincapie, Stuart O’Grady ja Jens Voigt 17 kertaa. Chavanel, Hincapie ja Joop Zoetemelk ovat selviytyneet 16 kertaa maaliin.
Suomalaisista kilpailuun ovat ottaneet osaa Joona Laukka vuosina 1997 ja 1998, Kjell Carlström vuosina 2005, 2006 ja 2007 ja Jussi Veikkanen vuonna 2009.
Tilastoja > Aikaeroja

Ranskan ympäriajon alkuvuosina kilpailijat ajoivat yksinään ja säännöissä toisinaan kiellettiin ryhmässä ajaminen. Tämä johti suuriin aikaeroihin kilpailun voittajan ja toiseksi tulleen välillä. Nykyään kilpailijat ajavat ryhmässä, joten aikaerot ovat pienentyneet. Alla olevassa taulukossa on listattu kymmenen pienintä aikaeroa voittajan ja toiseksi tulleen välillä. Suurin aikaero oli vuoden 1903 Ranskan ympäriajossa, jolloin kilpailun voitti Maurice Garin 2h 49m 45s ennen Lucien Pothieriä.
| Aikaero | Vuosi | Kilpailijat |
| --- | --- | --- |
| 8s | 1989 | Greg LeMond – Laurent Fignon |
| 23s | 2007 | Alberto Contador – Cadel Evans |
| 32s | 2006 | Óscar Pereiro – Andreas Klöden |
| 38s | 1968 | Jan Janssen – Herman Van Springel |
| 39s | 2010 | Alberto Contador – Andy Schleck |
| 40s | 1987 | Stephen Roche – Pedro Delgado |
| 48s | 1977 | Bernard Thévenet – Hennie Kuiper |
| 55s | 1964 | Jacques Anquetil – Raymond Poulidor |
| 58s | 2008 | Carlos Sastre – Cadel Evans |
Tilastoja > Etappivoitot

33 ajajaa on voittanut vähintään 10 etappia (mukaan lukien puolitetut etapit ja pois lukien joukkueaika-ajot). Vielä aktiivisten ajajien nimet on lihavoitu.
| Sija | Nimi | Maa | Etappivoitot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Mark Cavendish |  Yhdistynyt kuningaskunta | 35 |
| 2 | Eddy Merckx |  Belgia | 34 |
| 3 | Bernard Hinault |  Ranska | 28 |
| 4 | André Leducq |  Ranska | 25 |
| 5 | André Darrigade |  Ranska | 22 |
| 6 | Nicolas Frantz |  Luxemburg | 20 |
| 7 | François Faber |  Luxemburg | 19 |
| 8 | Jean Alavoine |  Ranska | 17 |
| 9 | Jacques Anquetil |  Ranska | 16 |
| 9 | René Le Greves |  Ranska | 16 |
| 9 | Charles Pelissier |  Ranska | 16 |
| 12 | Freddy Maertens |  Belgia | 15 |
| 13 | Philippe Thys |  Belgia | 13 |
| 13 | Louis Trousselier |  Belgia | 13 |
| 15 | Gino Bartali |  Italia | 12 |
| 15 | Mario Cipollini |  Italia | 12 |
| 15 | Robbie McEwen |  Australia | 12 |
| 15 | Miguel Indurain |  Espanja | 12 |
| 15 | Peter Sagan |  Slovakia | 12 |
| 15 | Erik Zabel |  Saksa | 12 |
| 21 | Jean Aerts |  Belgia | 11 |
| 21 | Louison Bobet |  Ranska | 11 |
| 21 | Raffaele Di Paco |  Italia | 11 |
| 21 | André Greipel |  Saksa | 11 |
| 25 | Jan Raas |  Alankomaat | 10 |
| 25 | Gerrie Knetemann |  Alankomaat | 10 |
| 25 | Joop Zoetemelk |  Alankomaat | 10 |
| 25 | Walter Godefroot |  Belgia | 10 |
| 25 | Charly Gaul |  Luxemburg | 10 |
| 25 | Maurice Archambaud |  Ranska | 10 |
| 25 | Antonin Magne |  Ranska | 10 |
| 25 | Henri Pelissier |  Ranska | 10 |
| 25 | Thor Hushovd |  Norja | 10 |
Kolme ajajaa on yhtenä vuonna voittanut vähintään 8 etappia:
Charles Pélissier (1930)
Eddy Merckx (1970)
Freddy Maertens (1976)
Tilastoja > Etappivoitot > Etappivoitot maittain

| Määrä | Maa |
| --- | --- |
697:  Ranska
471:  Belgia
265:  Italia
170:  Alankomaat
127:  Espanja
Tilastoja > Nopeimmat etapit

Ranskan ympäriajon nopein etappi ajettiin vuoden 1999 kilpailussa Lavalista Blois'in. Etapin pituus oli 194,5 km ja sen voitti Mario Cipollini ajalla 3 h 51 m 45 s. Cipollinin keskinopeus oli 50,34 km/h. Nopein täysimittainen aika-ajoetappi oli vuoden 2005 avausetappi Fromentinesta Noirmantier-en-l'lle (19 km). Sen voitti David Zabriskie, jonka keskinopeus nopeus oli 54,676 km/h. Chris Boardman ajoi vuoden 1994 prologissa tätäkin nopeammin. Hänen keskinopeutensa 7,2 kilometrin mittaisella etapilla oli 55,152 km/h. Kaikkein nopein etappi Ranskan ympäriajossa on ollut vuoden 2005 67,5 kilometrin mittainen kilpailun joukkueaika-ajo. Etapin voitti Discovery Channel -joukkue, jonka keskinopeus oli 57,32 km/h.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut
Tourin kulttuurihistoriaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Velofilo – Tour de Francen tiimoilta Tour de France -aiheinen blogi, kirjoittaja Tommi Wallenius
Ranskan ympäriajo
UCI World Tour
| --- | --- |
Kaudet:   (UCI World Ranking 2009  UCI World Ranking 2010)  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024 
Kilpailut:   Tour Down Under  Pariisi–Nizza  Tirreno–Adriatico  Milano – San Remo  Katalonian ympäriajo  E3 Prijs Vlaanderen  Gent–Wevelgem  Flanderin ympäriajo  Baskimaan ympäriajo  Pariisi–Roubaix  Amstel Gold Race  La Flèche Wallonne  Liège–Bastogne–Liège  Tour de Romandie  Italian ympäriajo  Critérium du Dauphiné  Sveitsin ympäriajo  Ranskan ympäriajo  Puolan ympäriajo  Eneco Tour  Clásica de San Sebastián  Espanjan ympäriajo  Vattenfall Cyclassics  GP Ouest-France  Grand Prix Cycliste de Québec  Grand Prix Cycliste de Montréal  Lombardian ympäriajo 
Kilpailijoita vuoden 1936 Ranskan ympäriajossa.
Ranskan ympäriajon arvopaidat. Oikealla kilpailun arvostetuin keltainen kokonaiskilpailun johtajan paita.
Espanjalainen Miguel Indurain voitti ensimmäisenä kilpailun viidesti peräkkäin vuosina 1991–1995.
Kuvassa oikealla Ranskan ympäriajon ensimmäinen voittaja Maurice Garin vuonna 1903.
Vaarinkaktus

| Vaarinkaktus |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Suku::  Vaarinkaktukset Cephalocereus
Laji::  senilis
Kaksiosainen nimi
 Cephalocereus senilis  (Haw.) Pfeiff. 
Katso myös
   Vaarinkaktus Wikispeciesissä   Vaarinkaktus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vaarinkaktus (Cephalocereus senilis) on hidaskasvuinen, pylväsmäinen ja liereävartinen kaktuslaji, jota käytetään huonekasvina. Sen vartta ja piikkejä peittävät hopeanhohtoiset hapset. Se voi olla suorassa auringon paahteessa, ja multa saa kuivua kastelukertojen välissä rutikuivaksi. Vaarinkaktusta kastellaan harvoin. Talvella lämpötilan olisi syytä olla 10–15 astetta, kesällä vaarinkaktusta voi pitää pihalla tai parvekkeella. Huonekasvina se ei kuki.
Vaarinkaktus kasvaa luonnonvaraisena Meksikossa. Luonnossa se voi kasvaa 15 metriä korkeaksi ja olla halkaisijaltaan 40 senttimetriä. Kasvu käy kuitenkin hitaasti; 20 vuodessa siitä tulee vasta 60 senttimetriä korkea. Luonnossa kasvi kukkii valkoisin tai vaaleanpunaisin kukin. Kukat ovat 5–10 senttimetriä pitkät.
Edwin Armstrong

| Edwin Howard Armstrong |
| --- | --- |
 Edwin Armstrong vuonna 1950.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. joulukuuta 1890 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 31. tammikuuta 1954 (63 vuotta) New York, New York
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  insinööri, keksijä
Puoliso:  Marion Armstrong
Edwin Howard Armstrong (18. joulukuuta 1890 New York, New York – 31. tammikuuta 1954 New York) oli yhdysvaltalainen insinööri ja muun muassa FM-radion keksijä.
Armstrong opiskeli sähkötekniikkaa Columbian yliopistossa. Jo opiskeluaikanaan 1913 hän keksi takaisinkytkentään perustuvan vahvistinpiirin. Kytkentä käytti Lee De Forestin kehittämää Audion-elektroniputkea. De Forest ei ollut itse juurikaan hyödyntänyt keksintöään, sillä hän ei täysin pystynyt ymmärtämään sen toimintaa, ja ilman takaisinkytkentää sen vahvistus oli varsin heikko. Kuultuaan Armstrongin saavutuksista, De Forest käskittyi omassa tutkimustyössään takaisinkytkentäpiireihin ja hankki useita patentteja alalta. Vuonna 1920 hän aloitti oikeustaistelun Armstrongin patentteja vastaan. Taistelu patenteista kesti 14 vuotta ja päätyi lopulta De Forestin voittoon. Oikeuden päätöksestä huolimatta Armstrongia pidetään yleisesti takaisinkytkentäpiirin keksijänä.
Vastoinkäymisistä huolimatta Armstrongista tuli varakas mies muiden keksintöjensä, kuten supervastaanottimen, ansiosta, jonka hän oli keksinyt palvellessaan majurina Yhdysvaltain armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana. Merkittävän osan rahoistaan hän sijoitti RCA:n osakkeisiin, jolle hän oli myös myynyt useita keksintöjään. Hän ei koskaan kuitenkaan siirtynyt virallisesti RCA:n työntekijäksi, vaan hän toimi Columbian yliopiston professorina muodollista yhden dollarin vuosikorvausta vastaan.