stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Final Fantasy VI
Juoni > Hahmot

Final Fantasy VI sisältää enemmän pelattavia hahmoja kuin mikään muu Final Fantasy -pääsarjan osista. Yhteensä heitä on neljätoista: Terra Branford, syntymästään lähtien taikuutta taitanut nuori nainen, joka manipuloituna taisteli vuosia Imperiumin puolesta; Locke Cole, vastuuntuntoinen, "aarteenmetsästäjän" tittelistään erittäin tarkka nuorukainen; Edgar Roni Figaro, Figaron valtakunnan kuningas, joka hyvillä suhteillaan Imperiumiin yritää peitellä Returnersille antamaansa tukea; Sabin Rene Figaro, Edgarin lihaksikas pikkuveli, joka lähti nuorena kodistaan karummille seuduille opettelemaan taistelulajeja; Celes Chere, aiemmin Imperiumia palvellut kenraali, joka menneisyytensä takia joutuu usein todistamaan uskollisuuttaan uutta seuruettaan kohtaan; Shadow, palkkasoturina toimeentulonsa ansaitseva ninja, joka suorittaa palveluksia milloin Returnersille, milloin Imperiumille päätyen lopulta ensimmäisen puolelle; Cyan Garamonde, samuraioppien mukaisesti koulutettu Doman kuningaskunnan ritari, joka liittyy Returnersiin kostaakseen Imperiumille perheensä kuoleman; Gau, orpo, koko ikänsä korvessa viettänyt poika; Setzer Gabbiani, jännitystä etsivä rikas uhkapeluri, joka on erikoistunut kortteihin myös aseina; Strago Magus, maagien sodassa taistelleista sotureista polveutuva vanhus; Relm Arrowny, Stragon 10-vuotias ja taiteellisesti lahjakas lapsenlapsi; Mog, ihmisten kieltä puhuva ja tanssiliikkeillä taisteleva moogle; Umaro, luukaiverruksia ihaileva Mogin jetiystävä; Gogo, muiden ryhmäläisten hyökkäyksiä jäljittelevä salaperäinen muukalainen. Mog, Umaro ja Gogo ovat vapaavalintaisesti hankittavia hahmoja.
Väliaikaisesti ohjattavissa ovat myös Terran sotilaskumppanit Biggs ja Wedge, Returnersin johtaja Banon sekä kenraali Leo Cristophe. Maailman hallintaa havittelevat Returnersin arkkiviholliset ovat Imperiumin keisari Gestahl sekä tämän sosiopaattisesti käyttäytyvä hovimaagi Kefka Palazzo. Muutamaan otteeseen kohdataan paha-aikeinen Ultros-mustekala, joka pyrkimyksenä on yleensä vaikeuttaa päähenkilöiden tehtävää. Final Fantasyn Cid-nimisen hahmon perinnettä pitää yllä magitek-tutkija Cid del Norte Marguez.
Pelin monipuolisena pidetyn hahmosuunnittelun on sanottu syventyneen hahmojen inhimillisiin piirteisiin eikä vain pelillisiin ominaisuuksiin. Hahmojen graafinen suunnittelija Yoshitaka Amano on kaikista suunnittelemistaan hahmoista valinnut suosikikseen Final Fantasy VI:n Terran. Toukokuussa 2008 IGN-verkkosivusto esitteli mielestään 25 parasta Final Fantasy -hahmoa, joiden joukkoon olivat Final Fantasy VI:sta päässeet Ultros, Celes, Setzer ja parhaimpana Kefka, joka sijoittui kuudenneksi. IGN piti Kefkaa myös pelisarjan suurimpana pahantekijänä ja yhtenä ikimuistettavimmista roolipelien antagonisteista. Pelin hahmoista Terra, Celes, Kefka ja Ultros ovat esiintyneet GameFAQsin suosituimpia pelihahmoja mittaavissa "Character Battle" ja "Got Villains?" -kilpailuissa.
Kehitys > Suunnittelu

Final Fantasy VI oli ensimmäinen Final Fantasy -peli, jota ei ohjannut sarjan luojana tunnettu Hironobu Sakaguchi. Tuottajana toimineen ja pelikonseptin luoneen Sakaguchin korvasivat espereiden taikatoiminnon kehittänyt Hiroyuki Itō ja pelin käsikirjoittanut Yoshinori Kitase. Juonen laadintaan osallistui myös Soraya Saga, joka loi taustatarinan kahdelle hahmolle, Edgar ja Sabin Figarolle.
Hahmojen ja pelitunnuksen kuvituksesta vastasi kaikkien aiempien osien tavoin Yoshitaka Amano. Peli oli Amanon viimeinen 1990-luvun Final Fantasy -projekti, jossa hän toimi päähahmosuunnittelijana. Paikan täytti myöhemmin Tetsuya Nomura, jonka rooli Final Fantasy VI:ssa oli suunnitella joitakin hahmoja. Nomura kuului myös pelin grafiikkaohjaajiin, joita hänen lisäkseen olivat Tetsuya Takahashi, Hideo Minaba ja Kasuko Shibuya. Useamman käytettävissä olevan värin ansiosta 24 pikselin pituisista hahmo-spriteista saatiin peliä edeltäviin Final Fantasy -osiin verrattuna yksityiskohtaisempia. Hahmoille luotiin myös aiempaa enemmän liikettä, ilmeitä ja tunteita kuvaavia animaatioita. SNES-peleille ominaista Mode 7 -tekstuurigrafiikkaa hyödyntämällä muutoin kaksiulotteisen pelin taustasta saatiin täysin pyöritettävä chocobon ja ilmalaivan ohjaamisen yhteydessä.
Kehitys > Käännöstyö

Ennen Final Fantasy VI:a Pohjois-Amerikassa oli ilmestynyt kaksi Final Fantasyn pääsarjaan kuuluvaa osaa, ensimmäinen Final Fantasy sekä Final Fantasy IV. Jotta pelin amerikkalainen julkaisu ei olisi ollut ristiriidassa Final Fantasy II:ksi nimetyn neljännen osan kanssa, julkaistiin se vastaavasti nimellä Final Fantasy III. Final Fantasy VI:n käänsi japanista englanniksi tuolloin Squarella työskentelevä Ted Woolsey, jonka muita käännöstöitä ovat Chrono Trigger ja Secret of Mana. Työstettävänään Woolseylla oli noin 1 300 sivua tekstiä, jotka hän käänsi 30 päivässä omatoimisesti. Final Fantasy VI:n amerikkalainen versio erosi japanilaisesta lähinnä Woolseyn käännöksen ja Nintendo of American senaikaisen sensuurin takia. Yhtiö ei muun muassa suvainnut uskonnollisia termejä, ja siksi loitsu Holy (suom. pyhä) vaihdettiin muotoon Pearl (suom. helmi). Pelistä poistettiin myös seksuaalisia viittauksia ja päihteisiin liittyvät pubit nimettiin kahviloiksi.
Pelihahmojen nimenvaihdoksiin liittyvät syyt vaihtelivat. Esimerkiksi Stragus sai nimen Strago kuuden merkin rajan vuoksi. Terran nimeen Woolsey päätyi sen takia, että tämän alkuperäinen nimi Tina oli angloamerikkalaiseksi hyvin yleinen. Myös useat peliä ennakkoon kokeilleista inhosivat nimeä Tina. Nimiä saatettiin vaihtaa tekijänoikeudellisistakin syistä, kuten siitä, että jollakin hahmolla oli sama nimi kuin jonkin tunnetun elokuvan päähenkilöllä. Woolseyn mōguri-olennoille keksimä englanninkielinen nimitys oli moogle. Vaikka nimeä ei käytetty Final Fantasy VII:n eikä Final Fantasy VIII:n käännöksissä, vakiintui se pelisarjan myöhempiin osiin.
Musiikki

Final Fantasy VI:n musiikki on usein laskettu Final Fantasy -sarjan ja säveltäjä Nobuo Uematsun parhaimmistoon. Uematsu on itse luonnehtinut pelin sävelmiä Final Fantasy IV:n ja Final Fantasy V:n onnistuneeksi yhdistelmäksi. Kuten aikaisemmissakin Final Fantasy -peleissä, Final Fantasy VI:ssa ovat läsnä alkuvalikossa soiva preludi ja voitetun taistelun päätteeksi kuultava fanfaari. Muilta osin pelin musiikki painottuu taisteluihin sekä hahmoille ja paikkakunnille omistettuihin teemoihin. Hironobu Sakaguchin pyynnöstä Uematsu laati kaikille 14 pelihahmoille omat tunnuskappaleensa. Uematsu ei itse pitänyt tarpeellisena niin monen hahmoteeman säveltämistä, koska kaikki päähenkilöt eivät ole keskenään yhtä merkittäviä. Tunnussävelistä useimmin käytetty on "Terra’s Theme", joka soi pelin alkuteksteissä ja maailmankartalla. Terraa käsittelevissä kohtauksissa kappaleen tosin korvaa sitä muistuttava "Awakening".
"Aria di Mezzo Carattere" on pelin keskivaiheille sijoittuvaa oopperakohtausta säestävä aaria. Laulun esittävälle Celekselle annettiin syntetisoitu ääni, joka sanojen sijaan toisti vain kappaleen melodiaa. Varsinaista lauluääntä on esiintynyt "Aria di Mezzo Caratteren" toisinnoissa, kuten pelin PlayStation-käännöksessä olevan animaation taustamusiikissa ja Svetla Krastevan italiankielisin sanoin laulamassa versiossa, joka on kuultavissa Final Fantasy VI Grand Finale -levyltä. Final Fantasy VI:n kappaleisiin lukeutuu myös Final Fantasy -sarjan pisin taistelukappale, "Dancing Mad", joka kestää lähes 18 minuuttia. "Dancing Mad" säestää pelin lopussa käytävää neljää perättäistä taistelua. Final Fantasy VI:n pisintä sävellystä edustaa kuitenkin yli 21-minuuttinen "Balance Is Restored", joka soi viimeistä yhteenottoa seuraavien kohtausten aikana.
Musiikki > Levyt

Final Fantasy VI:n soundtrack Final Fantasy VI Original Sound Version julkaistiin viikkoa ennen pelin ilmestymistä. Albumiin sisältyy 3 CD-levyä ja pelin kaikki 61 kappaletta, joiden äänenlaatu säilytettiin Super Nintendon SPC700-äänipiirin mukaisena. Pohjois-Amerikassa kokoelma oli saatavilla nimellä Final Fantasy III: Kefka’s Domain, joka eroaa Original Sound Versionista erilaisella kansikuvituksella ja kappalenimillä. Muita vuoden 1994 aikana ilmestyneitä albumeita ovat pianolle sovitettua Final Fantasy VI -musiikkia sisältävä Final Fantasy VI Piano Collections sekä Final Fantasy VI Grand Finale, johon on nauhoitettu 11 Milanon sinfoniaorkesterin tulkitsemaa kappaletta. Pelin musiikista julkaistiin myös kaksi EP-levyä, joita ovat kaksiosainen Final Fantasy VI Stars sekä uudelleen muokatusta ja ennen julkaisemattomasta musiikista koostuva Final Fantasy VI Special Tracks.
5. lokakuuta 1999 julkaistuihin pohjoisamerikkalaisiin Final Fantasy Anthology -peleihin lisättiin Music From FFV and FFVI Video Games
-levy, jonka musiikki on Original Sound Versionin tavoin otettu muuntelemattomana suoraan pelistä. Kappaleita albumissa on yhteensä 22; näistä 12 on Final Fantasy VI:sta.
Alustakäännökset > PlayStation

Super Nintendon lisäksi Final Fantasy VI on virallisesti sovitettu kahdelle konsolille. Molemmat käännökset ovat TOSEn laatimia, ja niistä ensimmäinen ilmestyi Sony PlayStationille vuonna 1999. Japanissa peliä markkinoitiin kyseiselle alustalle sekä yksittäisenä pelinä että osana Final Fantasy Collectionia, joka Final Fantasy VI:n ohella sisälsi Final Fantasy IV:n ja Final Fantasy V:n. Vastaavanlainen kokoelma – joka ei tosin sisältänyt neljättä osaa – julkaistiin samana vuonna Pohjois-Amerikassa nimellä Final Fantasy Anthology. Euroopassa peli sai ensijulkaisunsa maaliskuussa 2002, kun PlayStation-versio toimitettiin PAL-alueille.
Grafiikka ja audio säilytettiin PlayStationilla pelin alkuperäisessä laadussa, mutta käännöksessä on myös uudistuksia. Pelin avaukseen ja loppuun sijoitettiin videot, joissa esitetään tarinan keskeisimpiä kohtauksia tietokoneanimoituina. Pelaamisen helpottamiseksi taas kehitettiin Memo File -toiminto, jonka avulla pelitilanne voidaan tallentaa tilapäisesti pelihahmon sijainnista riippumatta. Memo-tallennus säilyy PlayStationin keskusmuistissa aina konsolin sammuttamiseen asti. Pelattavuutta pyrittiin myös parantamaan SNES-pelissä ilmenevien ohjelmointivirheiden poistamisella. Muut lisäominaisuudet koostuvat läpipeluun myötä aukenevista bonuksista, joiden kautta pelaaja voi seurata erilaisia gallerioita ja hahmojensa kehitystä.
Alustakäännökset > Game Boy Advance

Final Fantasy VI:n toinen sovitus julkaistiin Game Boy Advancelle, ja se kantaa nimeä Final Fantasy VI Advance. Pelissä on sekä SNES- että PlayStation-esikuvista poikkeavia muutoksia. Advancen amerikkalaisessa ja eurooppalaisessa julkaisussa käsikirjoitusta sekä loitsujen nimiä muokattiin vastaamaan enemmän japanilaisversiota. Samoin kuin muissa GBA:lle käännetyissä Final Fantasy -osissa, versio sisältää parannellun grafiikan ja pelin musiikkia toistavan soittimen. Uusia ympäristöjä ovat puolestaan Dragon's Den -luolasto ja Soul Shrine, jossa pelin aikana kohdatut viholliset voidaan haastaa tauottomien taisteluiden muodossa. Pelissä voidaan lisäksi käyttää neljää uutta esperiä ja kolmea uutta taikaa.
Alustakäännökset > Mobiiliversiot ja PC

Peli julkaistiin vuonna 2014 Android- ja iOS-järjestelmille. Älypuhelimille räätälöidyn ohjauksen lisäksi mobiiliversio sisälsi visuaalisia muutoksia sekä hahmoihin että ympäristöihin. Mobiiliversioon perustuva PC-versio julkaistiin Steam-palvelussa joulukuussa 2015.
Aiheesta muualla

Square Enixin virallinen Final Fantasy VI -sivusto (englanniksi)
Square Enixin virallinen Final Fantasy VI Advance -sivusto (japaniksi)
Nintendon virallinen Final Fantasy VI Advance -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Final Fantasy VI MobyGamesissa (englanniksi)
Final Fantasy VI Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Final Fantasy -pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:  Final Fantasy  II  III  IV  V  VI  VII  VIII  IX  X  XI  XII  XIII  XIV  XIV: A Realm Reborn  XV  XVI 
Alasarjat:  Final Fantasy Crystal Chronicles  Compilation of Final Fantasy VII  Ivalice Alliance  Fabula Nova Crystallis Final Fantasy XIII 
Jatko-osat:  Final Fantasy X-2  Final Fantasy XII: Revenant Wings  Final Fantasy IV the After: Tsuki no Kikan  Final Fantasy XIII-2  Lightning Returns: Final Fantasy XIII 
Sivutarinat ja spin-off-pelit:  Mystic Quest  Final Fantasy Mystic Quest  Final Fantasy Tactics  Final Fantasy Tactics Advance  Dissidia: Final Fantasy  Dissidia 012 Final Fantasy  Dissidia Final Fantasy NT 
Uudelleenjulkaisut:  Final Fantasy I–II  Final Fantasy Origins  Final Fantasy I & II: Dawn of Souls  Final Fantasy Collection  Final Fantasy Anthology  Final Fantasy Chronicles 
Anime ja elokuvat:  Final Fantasy: Legend of the Crystals  Final Fantasy: The Spirits Within  Final Fantasy: Unlimited  Final Fantasy VII: Advent Children  Last Order: Final Fantasy VII  Kingsglaive 
Pelihahmon ohjaaminen maailmankartalla
Esimerkki Final Fantasy VI:n taistelusta
Kefka Palazzo PlayStation-version animaatiossa
Eurooppalaisjulkaisun kansikuva
John Milius

John Milius (s. 11. huhtikuuta 1944 St. Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
John Milius on yksi ”Movie Brats” -joukkoon nimetyistä, 1970-luvulla kuuluisuuteen nousseista elokuvantekijöistä George Lucasin, Francis Ford Coppolan, Martin Scorsesen, Steven Spielbergin ja Brian De Palman kanssa. Miliuksen tuotanto on ollut laaja ja monipuolinen. Hänen kuuluisimpiin käsikirjoituksiinsa kuuluvat Ilmestyskirja. Nyt sekä Likainen Harry ja hänen menestynein ohjauksensa on Conan barbaari. Miliuksen käsialaa ja tuotantoa on myös HBO:n televisiosarja Rooma.
Milius on tunnettu Hollywoodissa suorasanaisuudestaan sekä militaristisista ja konservatiivisista mielipiteistään. Juutalaistaustainen Milius on itse kuvaillut itseään ”zen-anarkistiksi”. Hänen persoonallisuutensa, mielipiteensä ja elokuviensa vaihteleva menestys on ollut syynä siihen, että häneltä ovat loppuneet välillä työt. Vuorostaan Milius ei ylistä Hollywoodia, vaan arvostelee sen asenteellisuutta, vaihtelevia virtauksia ja tuotantokoneiston vaikutusta luovaan työhön. Hän odottaa päivää, jolloin elokuvapiratismi kaataa suuret tuotantoyhtiöt.
Aiheesta muualla

John Milius Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rotten Tomatoes: John Milius
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Buffy Sainte-Marie

| Buffy Sainte-Marie |
| --- | --- |
 Buffy Sainte-Marie vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. helmikuuta 1941 (ikä 83) Stoneham, Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Kanada
Ammatti:  muusikko, kuvataiteilija, intiaaniaktivisti
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1963–2023
Tyylilajit:  folk, country, pop/rock
Merkittävät teokset:  "Universal Soldier" "Up Where We Belong"
Soittimet:  kitara
Levy-yhtiöt:  
Aiheesta muualla
buffysainte-marie.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Buffy Sainte-Marie (syntymänimeltään Beverly Jean Santamaria, s. 20. helmikuuta 1941 Stoneham, Massachusetts, Yhdysvallat) on kanadalainen folkmuusikko, kuvataiteilija ja kansalaisaktivisti. Sainte-Marie aloitti muusikon uransa 1960-luvun alussa. Hänen laulujaan ovat esittäneet useat tunnetut artistit. Sainte-Marielle myönnettiin vuonna 1983 Oscar-palkinto Upseeri ja herrasmies -elokuvan tunnuskappaleesta "Up Where We Belong".
Nuoruus

Sainte-Marie kertoo syntyneensä oman käsityksensä mukaan Saskatchewanissa Kanadassa cree-intiaaneihin kuuluvan piapot-intiaanikansan reservaatissa vuonna 1941. Valkoinen yhdysvaltalaisperhe adoptoi hänet vauvana ja kasvatti hänet Yhdysvalloissa. Sainte-Marie sanoo syntymätodistuksensa tuhoutuneen sairaalan tulipalossa.
Sainte-Marie on elänyt koko aikuisikänsä identiteetiltään julkisesti intiaanina. Hänen oma kertomuksensa intiaanisyntyperästään on kuitenkin kyseenalaistettu jo 1970-luvulta lähtien. Syksyllä 2023 kanadalaisen CBC-yleisradioyhtiön tutkimusryhmä kertoi Sainte-Marien vahvistetun syntymätodistuksen ja muiden asiakirjojen sekä hänen sukulaistensa kertomusten ja geenitutkimusten osoittavan Sainte-Marien olevan oikeasti amerikanitalialaista syntyperää. Hän syntyi Stonehamissa Massachusettsissa Yhdysvalloissa, ja hänen alkuperäinen nimensä on Beverly Jean Santamaria. Vasta myöhemmin, Sainte-Marien ollessa jo aikuinen, piapotperhe adoptoi hänet creiden lakien ja tapojen mukaisesti. Sainte-Marie kuitenkin kertoi vielä noihinkin aikoihin alkuperästään vaihtelevia ja ristiriitaisia tarinoita. Hänen sukulaisensa ovat kertoneet Sainte-Marien pyrkineen usein vaientamaan syntyperänsä epäilijät uhkaamalla näitä oikeusjutuilla. He pitivät Sainte-Marien väitteitä intiaanitaustastaan julkisuustemppuna.
Ura

Sainte-Marie aloitti musiikkiuransa folkin parissa 1960-luvun alussa. Hänet esiteltiin julkisuudessa intiaaninaisena. Vuonna 1964 Billboard Magazine valitsi hänet vuoden parhaaksi uudeksi artistiksi. Hänen laulujaan ovat esittäneet muun muassa Elvis Presley, Barbra Streisand ja Glen Campbell. Suomalainen folklaulaja Hector aloitti levytysuransa vuonna 1965 kappaleella ”Palkkasoturi”, joka on cover Sainte-Marien sodanvastaisesta kappaleesta ”Universal Soldier” (1964).
1970-luvulla Sainte-Marie ryhtyi esittämään rockia, countrya ja popia.
Vuonna 1983 Sainte-Marie sai Oscar-palkinnon elokuvalaulustaan "Up Where We Belong". Hän oli naimisissa kappaleen tuottajan, säveltäjä Jack Nitzschen kanssa
Sainte-Marie ilmoitti vuonna 2023 jättävänsä julkiset esiintymiset terveyssyistä.
Sainte-Marie on myös arvostettu kuvataiteilija, luennoitsija sekä opettaja ja kansalaisaktivisti. Hän tekee opetusmateriaalia alkuperäiskansoille käyttäen välineenä internetiä ja on aina pyrkinyt tuomaan intiaanien oikeuksia esille lauluissaan ja puheissaan.
Sainte-Marie on vieraillut kolmesti Suomessa: Sandvikin festivaalilla vuonna 1966, Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla vuonna 2007 ja Savoy-teatterissa Helsingissä vuonna 2013.
Vuonna 2015 Sainte-Marien esikoisalbumi It's My Way (1964) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Vuonna 2021 Kanada julkaisi postimerkin, jossa on Sainte-Marien kuva. Hän on saanut Kanadassa paljon muitakin tunnustuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buffy Sainte-Marie Wikimedia Commonsissa
Hannu Björkbacka: Buffy Sainte-Marie Kaustisella 2007, Keskipohjanmaa 16.7.2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannu Björkbacka: Running for the Drum, Keskipohjanmaa 19.12.2008[vanhentunut linkki]
Hannu Björkbacka: Buffy Savoy-teatterissa 2013 - Changing Woman - muuttuva nainen , Keskipohjanmaa 17.7.2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Sainte-Marie esiintymässä Alankomaissa vuonna 1968.
Hyvinkään-Riihimäen talousalue

Hyvinkään-Riihimäen talousalue muodostuu Hyvinkään ja Riihimäen kaupungeista sekä Hausjärven  ja Lopen kunnista. Alueen neljän kunnan yhteenlaskettu väkiluku on noin 91 500 ja pinta-ala 1 489 neliökilometriä. Hyvinkää kuuluu Uudenmaan maakuntaan ja Helsingin seutukuntaan, kun taas Riihimäki, Hausjärvi ja Loppi kuuluvat Kanta-Hämeen maakuntaan ja muodostavat Riihimäen seutukunnan.
Hyvinkään-Riihimäen talousalue muodostaa yhteisen työssäkäynti- ja asiointialueen, joka on myös pääkaupunkiseudun lähiliikenteen ulottuvissa. Talousalueen työmatkalaisista noin 45 % pendelöi päivittäin joko talousalueen sisällä tai alueelta ulospäin. Hyvinkäältä ja Riihimäeltä pendelöi talousalueen sisällä ja talousalueelta ulos 42–43 % työvoimasta. Hausjärvellä pendelöivien määrä on 61 % ja Lopella 50 %. Talousalueen kunnissa asuvasta työvoimasta 10–35 % käy töissä pääkaupunkiseudulla.
Talousalueen kunnat tekevät yhteistyötä eri muodoissa muun muassa julkisen palvelun peruspalveluiden, terveydenhuollon, koulutuksen ja infrastruktuurin järjestämisessä sekä elinkeinoelämän palveluissa. Talousalueen ylimpänä yhteistyöelimenä toimii talousaluetoimikunta.
Alueen pääväyliä ovat Hyvinkään ja Riihimäen alueiden läpi kulkeva moottoritietasoinen valtatie 3 välillä Helsinki–Tampere, Hyvinkään kautta kulkeva valtatie 25 sekä Lopen, Riihimäen ja Hausjärven läpi kulkeva kantatie 54. Hyvinkään-Riihimäen alueen rautatiet ovat Helsingin ja Tampereen välinen Suomen päärata sekä Riihimäki–Lahti-rata ja Hyvinkää–Karjaa-rata Hankoon.
Aiheesta muualla

Hyrinet -seutuportaali (Arkistoitu – Internet Archive)
Yhteistoimintaa Hyvinkään-Riihimäen talousalueella

Hyria koulutus Oy
Hyvinkään-Riihimäen alueen kuntien verkkopalvelu Hyrinet (Arkistoitu – Internet Archive)
Hyvinkään-Riihimäen osaamiskeskus
Hyvinkään-Riihimäen Seudun Uusyrityskeskus (Arkistoitu – Internet Archive)
Hyvinkään-Riihimäen talousalueen aluekeskusohjelma (Arkistoitu – Internet Archive)
Hyvinkään-Riihimäen talousalueen KOKO-ohjelma[vanhentunut linkki]
YritysVoimala Oy, Hyvinkään-Riihimäen  talousalueen kuntien yrityspalveluyhtiö
RHL-Data Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
Riihimäen-Hyvinkään kauppakamari (Arkistoitu – Internet Archive)
Riihimäen seudun terveyskeskuksen kuntayhtymä
Lamma

| Lamma |
| --- | --- |
 Ilmakuva Yung Shue Wanin kylästä Lammalla.
Maantiede
Muut nimet:  南丫島
Koordinaatit:  22°12′N, 114°07′E
Merialue:  Etelä-Kiinan meri
Pinta-ala:  13,85 km²
Korkein kohta:  Mount Stenhouse (353 m)
Valtio
Valtio:  Hongkong, Kiina
Piiri:  Islands
Väestö
Väkiluku:  n. 6 500 (2021)
Asutuskeskukset:  Yung Shue Wan Sok Kwu Wan
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lamma (kiin.: 南丫島; Jyutping: Naam4aa1 dou2), tunnetaan myös nimellä Pok Liu Chau (kiin.: 博寮洲; Jyutping: Bok3liu4 zau1) tai yksinkertaisesti Pok Liu, on Hongkongin kolmanneksi suurin saari ja osa Islandsin piiriä.
Lammalla on noin 6 500 asukasta. Se on ollut alun perin kalastajayhteisö, mutta siitä on sittemmin tullut suosittu turistikohde, joka tunnetaan rannoistaan, mereneläviä tarjoilevista ravintoloistaan ja patikointimahdollisuuksistaan.
Maantiede ja luonto

Lamma on Hongkongin kolmanneksi suurin saari Lantaun ja Hongkongin saaren jälkeen. Sen pinta-ala on 13,85 neliökilometriä. Lammalla ja läheisillä Po Toi -saarilla oli yhteensä 6 724 asukasta vuonna 2021. Heistä lähes kaikki asuivat Lammalla, sillä Po Toin asukasluku on noin sata. Saarella on kaikkiaan 19 kylää, mutta näistä huomattavia ovat vain saaren pohjoisosassa oleva suurin kylä Yung Shue Wan ja saaren itäpuolella oleva pienempi Sok Kwu Wan. Näiden välillä kulkee seitsemän kilometrin mittainen kävelyreitti.
Saaren asutus on keskittynyt sen pohjoisosaan, eteläosa puolestaan on vuoristoisempi. Lamman korkein kohta on 353 metrin korkuinen Mount Stenhouse.
Lamman saarella Sham Wanissa sijaitsee Hongkongin ainoa tunnettu uhanalaisen liemikilpikonnan pesimäpaikka.