stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Orontes

| Orontes |
| --- | --- |
 Orontes Antakyassa, Turkissa
Alkulähde:  Antilibanon
Laskupaikka:  Välimeri
Maat:  Libanon, Syyria, Turkki
Pituus:  570 km
Virtaama:  11 m³/s
Valuma-alue:  23 000 km²
Orontes (arab. (العاصي, Nahr-el-Asi‎) on Välimeren koilliskulmaan laskeva noin 570 kilometrin pituinen joki.  Se alkaa Antilibanonin vuorilta Libanonista, kulkee Syyrian länsiosien kautta etelästä pohjoiseen rannikon suuntaisena ja laskee Välimereen Turkin alueella lähellä Antakyaa (antiikin Antiokiaa).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orontes Wikimedia Commonsissa
Orontes Hamassa, Syyriassa
Eugene Ormandy

Eugene Ormandy (oikealla) vierailee Jean Sibeliuksen luona Ainolassa vuonna 1951 Sibelius-viikon aikana. Keskellä viikon taiteellinen johtaja Nils-Eric Ringbom.
Eugene Ormandy (alk. Jenő Ormándy-Blau; 18. marraskuuta 1899 Budapest, Unkari – 12. maaliskuuta 1985 Philadelphia, Yhdysvallat) oli unkarilaissyntyinen yhdysvaltalainen kapellimestari ja viulisti.
Ormandy opiskeli Unkarin musiikkiakatemiassa viulunsoittoa Jenő Hubayn johdolla. Hän opiskeli myös filosofiaa yliopistossa. Ormandy muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1921 ja otti nimen Ormandy. Hän toimi ensin viulistina ja myöhemmin kapellimestarina Capitol Theater Orchestrassa, joka säesti mykkäelokuvia.
Ormandy nimitettiin Minneapolisin sinfoniaorkesterin kapellimestariksi vuonna 1931, ja hän toimi tehtävässä vuoteen 1936 asti. Tänä aikana hän teki ensimmäiset levytyksensä RCA Victor -yhtiölle. Näihin sisältyivät Anton Brucknerin 7. sinfonia ja Gustav Mahlerin 2. sinfonia. Esitysten korkea laatu toi hänelle mainetta poikkeuksellisena lahjakkuutena.
Parhaiten Ormandy kuitenkin muistetaan peräti 44 vuotta kestäneestä suhteestaan Philadelphian orkesteriin, jonka varakapellimestariksi hän tuli Leopold Stokowskin alaisuuteen vuonna 1936. Jo pari vuotta myöhemmin hänet nimitettiin orkesterin musiikilliseksi johtajaksi, tehtävään jota hän hoiti eläkkeelle siirtymiseensä asti vuoteen 1980.
Ormandyn kapellimestaritaidetta luonnehtii upea orkesterisointi. Hän kiinnitti huomiota varsinkin jousisektioiden legato-sointiin kontrolloimalla jousen käyttöä ja äänenmuodostusta.
Ormandy saavutti suurimmat menestyksensä myöhäisromantiikan ja 1900-luvun alkuvuosien musiikin tulkkina. Hän edisti erityisesti Sergei Rahmaninovin musiikin tunnetuksi tulemista ja johti hänen Sinfonisten tanssiensa kantaesityksen. Ormandy myös levytti Rahmaninovin kanssa tämän Paganini-muunnelmat. Ormandy vastasi myös useiden Dmitri Šostakovitšin sinfonioiden kantaesityksistä Yhdysvalloissa.
Ormandy vieraili orkestereineen lähes kaikkialla maailmassa. Suomessa hän vieraili Sibelius-viikolla muun muassa vuonna 1951, 1952 ja 1965 ja orkesterinsa kanssa 1955 ja tapasi Jean Sibeliuksen.
Kirjallisuutta

Ardoin, John: The Philadelphia Orchestra: A Century of Music.  Philadelphia:  Temple University Press, 1999.  ISBN 1-56639-712-X
Aiheesta muualla

The University of Pennsylvania Glee Club Award of Merit (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef
Ornithology

”Ornithology” on Charlie Parkerin ja Benny Harrisin säveltämä jazzkappale vuodelta 1946. Parker nauhoitti kappaleen Hollywoodissa 28. maaliskuuta 1946. Single palkittiin Grammy Hall of Fame -palkinnolla vuonna 1989.
Kappaleen sointukulku perustuu Morgan Lewisin säveltämään vuoden 1940 jazzstandardiin ”How High the Moon”. Nimi ”Ornithology” (suom. ”ornitologia”) on viittaus Parkerin lempinimeen ”Bird” (”lintu”).
Kokoonpano

Parkerin ensimmäisen nauhoituksen kokoonpano maaliskuulta 1946.
Charlie Parker – alttosaksofoni
Miles Davis – trumpetti
Lucky Thompson – tenorisaksofoni
Dodo Marmarosa – piano
Vic McMillan – kontrabasso
Roy Porter – rummut
Arvin Garrison – kitara
Aiheesta muualla

Steve Coleman: Chalie Parker: Ornithology (Live at Birdland 1950) Jazz.com. Arkistoitu 9.9.2010. Viitattu 25.4.2011. (englanniksi)
Stephen Thomas Erlewine: Ornithology Allmusic. (englanniksi)
Orthagoria

| Orthagoria> Ὀρθαγορία |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orthagoria (m.kreik. Ὀρθαγορία) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa nykyisen Kreikan alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Orthagorian historiasta ei tiedetä juuri mitään. Plinius vanhemman mukaan Orthagoria olisi ollut Maroneian vanhempi nimi. Erään toisen antiikin aikaisen maantieteilijän mukaan se olisikin ollut Stageiran vanhempi nimi. ​Nykyisin kaupungin arvellaan yleensä sijainneen Maroneiasta itään.
Orthagoria on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi muun muassa sillä perusteella, että se löi omaa hopea- ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Orthagoreus (Ὀρθαγορεύς).
Orkneylaisten saaga

Sivu Orkneylaisten saagasta 1300-luvulla kirjoitetusta Flateyjarbók-käsikirjoituksesta.
Orkneylaisten saaga on muinaisnorjankielinen kertomus Skotlannin pohjoispuolella sijaitsevien Orkneysaarten historiasta 800–1100-luvuilla. Saagan suomennos ilmestyi vuonna 2008 Antti Tuurin kääntämänä.
Saagan kirjoitti vuoden 1200 paikkeilla joku islantilainen, mahdollisesti Snorri Sturluson. Saaga sisältää sekä täysin tarunomaista ainesta että todellisten historiallisten tapahtumien kuvausta. Saaga alkaa mytologisella tai sepitteellisellä kuvauksella Norjan perustamisesta. Finnlandin ja Kvenlandin kuninkaan poika Nórr lähtee sotaretkelle, asettuu aloilleen ja perustaa Norjan. Sitten seuraa puoliksi myyttinen kertomus siitä, miten Norjan kuningas valtaa Orkneysaaret. Alkukappaleiden jälkeen esitellään tapahtumia ja ihmisiä, joiden historiallisuus vaihtelee. Orkneysaarilla tunnetaan nämä henkilöt myös kansanperinteessä.
Sisältö lyhyesti

Luku 1-3 legendaarinen tarina Norjan asuttamisesta.
Luku 4 kertoo Norjan kuninkaan Harald Kaunotukan Orkneysaarten, Shetlandinsaarten ja Hebridien valloittamisesta. Harald lahjoitti Orkneysaaret ja Sheltlandinsaaret vastustajalleen jaarli Ragnvald Mørejarlille. Hän myöhemmin lahjoitti alueet veljelleen Sigurdille, joka oli Harald-kuninkaan luottomies.
Luku 5 kertoo Sigurdin valloituksista skottien mailla sekä hänen kuolemastaan jalkaan tulleen haavan vuoksi.
Luku 6-7 kertoo Ragnvald Mørejarlin pojan Einarin hallinnasta.
Luku 8 kertoo Einarin taisteluista Harald Kaunotukan poikien kanssa sekä Einarin poikien Arnkelin, Erlendin ja Torfinnin hallinnasta.
Luku 9-10 kertoo Torfinnin poikien Arfinnin, Havardin, Lotin ja Hlödvigin hallinnasta ja keskenäisistä kinoistaan.
Luku 11-12 kertoo Hlödvigin pojan, Sigurd paksun hallinnasta. Mainitaan myös Clontarfin taistelu vuodelta 1014.
Luku 13-20 kertoo Sigurdin pojista: Sumarlidi, Einar, Brusi ja Torfinn sekä heidän suhteistaan Norjan kuninkaan Pyhään Olaviin.
Luku 21-29 kertoo Torfinnin sotaretkistä. Hänen sanotaan olleen Orkneysaarten mahtavin jaarli. Hänen hallinnastaan yhdessä Ragnvaldin, hänen pojan Brusin, heidän taisteluistaan ja Ragnvaldin kuolemasta.
Luku 30-32 kertoo Torfinnin viimeisistä hallitusvuosista sekä hänen pyhiinvaellusmatkastaan Roomaan.
Luku 33 kertoo Torfinnin poikien, Paulin ja Erlendin, hallinnasta.
Luku 34 kertoo Harald Ankaran taisteluista Englannissa ja hänen kuolemastaan Stamford Bridgen taistelussa (vuonna 1066).
Luku 35-37 kertoo Paulin ja Erlendin vaikeista suhteista sekä Paulin pojan, Hakonin matkasta Ruotsiin.
Luku 38-42 kertoo Norjan kuninkaan Maunu Paljassäären valloittaneen Orkneysaaret ja Orkneyn jaarli Maunu Erlendinpoika pakeni Skotlantiin. Maunu sai nimen Pyhä Maunu.
Luku 43 kertoo Maunu Paljassäären kuolemasta Irlannissa.
Luku 44-49 kertoo Pyhän Maunun paluusta Orkneysaarille sekä hänen yhteishallinnastaan Haakon Maununpojan kanssa.
Luku 50 kertoo Pyhän Maunun kuolemasta.
Luku 51-53 kertoo Haakonin yksinvallasta.
Luku 54-56 kertoo Haakonin poikien, Haraldin ja Palin, hallinnasta, heidän kiistoistaan sekä Haraldin kuolemasta myrkytetyn viitan vuoksi.
Luku 57 kertoo Pyhään Maunuun liittyvistä ihmeistä.
Luku 58-61 kertoo Pyhän Maunun serkusta Rögnvald Kali Kolssonista.
Luku 62 kertoo Norjan tapahtumista sekä Norjan kuninkaiden valtataisteluista.
Luku 63-72 kertoo Rögnvald Kalin yrityksistä valloittaa Orkneysaaret.
Luku 73 kertoo, kuinka Rögnvald Kali onnistui valloittamaan osan saarista.
Luku 74 kertoo jaarli Paulin vankeudesta Orkneyn viikingin Svein Asleifarssonin luona.
Luku 75 kertoo jaarli Paulin katoamisesta (kuolemasta?). Tämä on saagan arvoituksellisimpia tarinoita.
Luku 76-85 kertoo Rögnvald Kalin hallinnasta.
Luku 86-89 kertoo Rögnvald Kalin ristiretkestä Pyhään maahan (vuonna 1153).
Luku 90-93 kertoo Orkneysaarista Rögnvaldin Kalin poissa ollessa.
Luku 94-102 kertoo Rögnvaldin Kalin hallinnasta paluunsa jälkeen (vuonna 1155).
Luku 103-104 kertoo Rögnvaldin Kalin kuolemasta (vuonna 1158).
Luku 105-112 kertoo Harald Maddaninpojan hallinnasta (Haakon Paulssonin pojanpoika).
Suomennos

Orkneylaisten saaga.  ((Orkneyinga saga.) Suomentanut Antti Tuuri)  Helsingissä:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-20966-9
Aiheesta muualla

Orkneylaisten saagan käännös(englanniksi)
Ville Ropponen: Miehekästä, siivekästä ja veristä. Kiiltomato.net 28.07.2008.
Kings of Kvenland
Oripään seudun yhteiskoulu

Koulutalon vanha osa. Vasemmalla olevassa siivessä oli juhlasali. Rakennuksen oikean puoleisessa päädyssä oleva portaikko oli varattu opettajien käyttöön. Koulutalon seinässä oleva reliefit ovat taiteilija Viljo Syrjämän.
Oripään Seudun Yhteiskoulu oli Varsinais-Suomessa Oripäässä vuonna 1948 toimintansa aloittanut viisiluokkainen yksityinen oppikoulu.
Koulu muuttui vuonna 1969 Oripään ja Pöytyän kuntien yhteiseksi Oripään–Pöytyän kunnalliseksi keskikouluksi.  Sen toiminta päättyi vuonna 1976 peruskoulun koulupiirijakoon:  Oripää ja Alastaro muodostivat yhteisen peruskoulun yläasteen koulupiirin ja Pöytyän kunta sai kumppaneikseen Auran ja Karinaisten kunnat. Tämän jälkeen Oripää ja Alastaro muodostivat yhteisen peruskoulun yläasteen oppilasalueen, jossa peruskoulun yläaste sijaitsi Alastarolla. Kun Alastaro 2000-luvulla liittyi Loimaan kaupunkiin, sama kouluyhteistyö jatkui Loimaan kaupungin ja Oripään kunnan välillä.
Koulun tilat

Koulu aloitti toimintansa tilapäistiloissa entisessä suojeluskuntatalo Suojalassa. Lääninarkkitehti Rafael Hellemaan suunnittelema oma koulutalo oli muuttokunnossa 1950, rakennus vihittiin käyttöön 28. helmikuuta 1951. Matalalla nivelellä vanhaan osaa yhdistyvä lisärakennus valmistui käyttökuntoon syksyllä 1962 ja laajennuksen juhlalliset vihkiäiset olivat 2. helmikuuta 1963. Suunnittelijana oli arkkitehti Lauri Sipilä. Koulun lopettamisen jälkeen rakennuksissa toimivat Oripään koulu, kunnanvirasto, kirjasto ja kuntosali.
Vuonna 1951 valmistui koulun viereen neliasuntoinen opettaja-asuntola. Se on sittemmin purettu ja sen tontilla on päiväkoti ja kunnan liikuntahalli.
Koulun tilat > Kuvia

Laajennusosa valmistui 1962.
Koulun päädyssä on taiteilija Viljo Syrjämän helleniläistyylinen reliefi.
Laajennusosan takapuolella olevassa siivessä oli vahtimestarin asunto ja sen yläpuolella koulun kirjasto.
Rehtorit ja johtajat

| --- | --- |
 Yhteiskoulun rehtorit Rolf Ali-Melkkilä (1948–1954)  Markus Rislakki (1954–1959)  O. A. (Orvo Aulis) Kahiluoto (1959–1967)  Eero Heino (1967–1968)  Eero Jäynäs (1968–1969) :  Kunnallisen keskikoulun johtajat Eero Jäynäs (1969–1971)  Jukka Korvenpää (1971–1976)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oripään seudun yhteiskoulu Wikimedia Commonsissa
Oroottihappo

| Oroottihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,2,3,6-tetrahydro-2,6-diokso-4-pyrimidiinikarboksyylihappo
CAS-numero:  65-86-1
PubChem CID:  967
SMILES:  C1=C(NC(=O)NC1=O)C(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H4N2O4
Moolimassa:  156,102 g/mol
Oroottihappo (C5H4N2O4) on pyrimidiinirakenteen sisältävä karboksyylihappo. Oroottihappo esiintyy välituotteena pyrimidiiniemästen biosynteesissä. Aikaisemmin sitä kutsuttiin B13-vitamiiniksi, mutta sillä ei todistettavasti ole vitamiinin vaikutusta.
Biokemia

Eliöissä oroottihapon biosynteesi tapahtuu seuraavasti. Karbamoyylifosfaatti reagoi aspartaamihapon kanssa muodostaen karbamoyyliaspartaamihappoa aspartaattikarbamoyylitransferaasin katalysoimana. Tämä muunnetaan dihydro-orotaasientsyymin avulla pyrimidiinirakenteen sisältäväksi dihydro-oroottihapoksi, josta muodostuu oroottihappoa. Oroottihappomolekyyliin liitetään riboosisokeri, jolloin muodostuu orotidiinimonofosfaattia, josta eliöt voivat tuottaa muut pyrimidiiniemäkset.
Oroottihapon kohonnut pitoisuus virtsassa on usein merkki erään ureakierron vaihetta katalysoivan entsyymin ornitiinitranskarbamylaasin puutostilasta.
Aiheesta muualla

DrugBank: Orotic Acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: Orotic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Orotic acid (englanniksi)
ChemBlink: Orotic acid (englanniksi)
Orjien kapina

| Orjien kapina> La rivolta degli schiavi |
| --- | --- |
 Elokuvan yhdysvaltalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Nunzio Malasomma
Käsikirjoittaja:  Duccio Tessari, Stefano Strucchi
Perustuu:  Nicholas Wisemanin romaaniin Fabiola (1854)
Tuottaja:  Paolo Moffa
Säveltäjä:  Angelo Francesco Lavagnino
Kuvaaja:  Cecilio Paniagua
Leikkaaja:  Eraldo Judiconi
Pukusuunnittelija:  Vittorio Rossi
Lavastaja:  Ramiro Gomez
Pääosat:  Lang Jeffries, Rhonda Fleming, Dario Moreno, Ettore Manni, Gino Cervi, Wandisa Guida
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Länsi-Saksa, Espanja
Tuotantoyhtiö:  Società Ambrosiana Cinematografica, Ultra Film, C. B. Films
Ensi-ilta:  30. joulukuuta 1960 (Italia) 13. lokakuuta 1961 (Suomi)
Kesto:  105 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia ja muita kieliversioita
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orjien kapina (ital. La rivolta degli schiavi) on vuonna 1960 valmistunut italialais-saksalais-espanjalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Nunzio Malasomma. Sen pääosia esittävät Lang Jeffries ja Rhonda Fleming.
Juoni

Kristittyjen vainot jatkuvat 300-luvun Roomassa. Keisari Maximinuksen pankkiirin Claudiuksen tytär Claudia yrittää pelastaa serkkunsa Agnesen, mutta joutuu itse vangiksi. Claudiuksen orja Vibio auttaa Claudian pakoon, ja katakombeissa he kohtaavat Agnesen ja kristityksi kääntyneen pretoriaanikaartin päällikön Sebastianuksen. Lisää kristittyjä jää vangeiksi ja Sebastianus kokee marttyyrikuoleman. Vibion johtama kapina pakottaa keisarin lopettamaan vainon ja Vibio ja Claudia saavat toisensa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lang Jeffries  | … |  Vibio   |
|  Rhonda Fleming  | … |  Claudia   |
|  Dario Moreno  | … |  keisari Massimiano   |
|  Ettore Manni  | … |  Sebastiano   |
|  Gino Cervi  | … |  Claudio   |
|  Wandisa Guida  | … |  Agnese   |
|  Rafael Rivelles  | … |  Rutilio   |
|  Serge Gainsbourg  | … |  Corvino   |
|  Van Aikens  | … |  Iface   |
|  Dolores Francine  | … |  Ljubala   |
|  Fernando Rey  | … |  Valerio   |
|  Julio Pefia  | … |     |
|  José Nieto  | … |     |
|  Burt Nelson  | … |  Catulo   |
|  Antonio Casas  | … |  Sesto   |
|  Benno Hoffmann  | … |     |
|  Rainer Penkert  | … |     |
Tuotanto

Elokuva on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa ja ulkokuvien osalta Madridissa ja sen lähistöllä. Se perustuu kardinaali Nicholas Wisemanin romaaniin Fabiola (1854), josta Alessandro Blasetti oli tehnyt edellisen elokuvaversion vuonna 1949. Käsikirjoituksen liäksi myös ohjauksessa näkyy Duccio Tessarin kädenjälki.
Orjien kapina on värikäs katakombiseikkailu, jossa on runsaasti tunnettuja näyttelijöitä. Sen äitelää pyhimystarinaa tasapainottaa runsain mitoin viljelty ironia. Huomiota herättävät muun muassa keisarin musta henkivartiokaarti sekä ranskalainen laulaja Serge Gainsbourg salaisen poliisin sadistisena päällikkönä. Rhonda Fleming ja Lang Jeffries olivat elokuvaa tehdessään häämatkallaan, mutta avioliitto oli pian ohitse. Jeffries jäi Eurooppaan, jossa hän teki useita peplum-elokuvia.
Aiheesta muualla

Orjien kapina Elonet.
Orjien kapina Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Luettelo pikkuplaneetoista: 382001–383000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
382001:stä ja päättyen 383000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 383001–384000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
383001:stä ja päättyen 384000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Ariel Ortega

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ariel Ortega vuonna 2013. |  Ariel Ortega vuonna 2013. |  Ariel Ortega vuonna 2013. |  |
Maa:   Argentiina
Miesten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | jalkapallo |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Mar del Plata 1995 | jalkapallo |  |
Ariel Arnaldo Ortega (s. 4. maaliskuuta 1974 Libertador General San Martín, Argentiina) on argentiinalainen aktiiviuransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ortega aloitti ammattilaisuransa vuonna 1991 kotimaansa pääsarjan River Platessa. Hän edusti vuonna 2012 päättyneellä urallaan myös muun muassa Valenciaa, Sampdoriaa, Parmaa, Fenerbahçea ja Newell's Old Boysia.
Ortega pelasi Argentiinan maajoukkueessa 86 ottelua ja teki niissä 17 maalia vuosina 1993–2010. Hän edusti Argentiinaa MM-kisoissa vuosina 1994,  1998 ja 2002. Vuoden 2002 turnauksessa hän pelasi Argentiinan kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Ortega oli myös saavuttamassa kultaa Pan-Amrikan kisoissa 1995 ja olympiahopeaa vuoden 1996 kesäolympialaisissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ariel Ortega Wikimedia Commonsissa
Ariel Ortega Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Argentiinan joukkue – Kesäolympialaiset 1996
1 Bossio |
2 Ayala |
3 Chamot |
4 Zanetti |
5 Almeyda |
6 Sensini |
7 C. López |
8 Simeone |
9 Crespo |
10 Ortega |
11 Morales |
12 Cavallero |
13 Pineda |
14 Paz |
15 Bassedas |
16 G. López |
17 Delgado |
18 Gallardo |
Valmentaja Passarella
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Roa |
2 Ayala |
3 Chamot |
4 Pineda |
5 Almeyda |
6 Sensini |
7 López |
8 Simeone |
9 Batistuta |
10 Ortega |
11 Verón |
12 Burgos |
13 Paz |
14 Vivas |
15 Astrada |
16 Berti |
17 Cavallero |
18 Balbo |
19 Crespo |
20 Gallardo |
21 Delgado |
22 Zanetti |
Valmentaja Passarella
Argentiinan joukkue – Copa América 1999
1 Burgos |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Ibarra |
5 Simeone |
6 Samuel |
7 Barros Schelotto |
8 Zanetti |
9 Palermo |
10 Ortega |
11 López |
12 Bizzarri |
13 Vivas |
14 Pochettino |
15 Berizzo |
16 Guglielminpietro |
17 Husaín |
18 Cagna |
19 Calderón |
20 Aimar |
21 González |
22 Riquelme |
Valmentaja Bielsa
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Burgos |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Pochettino |
5 Almeyda |
6 Samuel |
7 C. López |
8 Zanetti |
9 Batistuta |
10 Ortega |
11 Verón |
12 Cavallero |
13 Placente |
14 Simeone |
15 Husaín |
16 Aimar |
17 G. López |
18 Kily |
19 Crespo |
20 Gallardo |
21 Caniggia |
22 Chamot |
23 Bonano |
Valmentaja Bielsa
Organopiiyhdisteet

Organopiiyhdisteet sisältävät piin ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen
Organopiiyhdisteet ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenne sisältää hiilen ja piin välisen kovalenttisen sidoksen. Organopiiyhdisteillä on useita käyttökohteita teollisuudessa ja orgaanisissa synteeseissä, esimerkiksi silikonit ovat organopiiyhdisteitä. Eri organopiiyhdisteitä on syntetisoitu yli 100 000.
Organopiiyhdisteiden historiaa

Ensimmäisen kerran organopiiyhdisteitä syntetisoitiin vuonna 1863, kun Charles Friedel ja James Crafts valmistivat tetraetyylisilaania piitetrakloridista ja dietyylisinkistä. Organopiiyhdisteihin kuohdistuva kiinnostus oli pitkään tämän jälkeen akateemista ja synteesit suoritettiin laboratorioimttakaavassa, kunnes 1930-luvun loppupuolella organopiiyhdisteistä ruvettiin kehittämään sähköneristeitä. Organopiiyhdisteiden valmistuksessa suuri askel tapahtui 1940-luvulla, kun halogeenisilaanien valmistamiseen kehitettiin niin kutsuttu suora eli Müller-Rochow-prosessi, jossa alkyylihalidit reagoivat piin kanssa. Toinen merkittävä askel organopiiyhdisteiden valmistukseen oli vuonna 1947 kehitetty hydrosilylaatioreaktio, jolla organopiiyhdisteitä voidaan valmistaa alkeeneista.
Organopiiyhdisteitä > Silaanit

Orgaanisia silaaneja voidaan pitää silaanin (SiH4) johdannaisina, joiden rakenteessa yksi tai useampi vetyatomeista on korvautunut alkyyli- tai aryyliryhmällä. Tetrasubstituoituneet silaanit ovat hyvin stabiileja ja inerttejä, eivätkä reagoi helposti. Tämä johtuu siitä, että hiilen ja piin välinen kovalenttinen sidos on hyvin vahva. Vähemmän orgaanisilla ryhmillä substituoidut silaanit ovat taipuvaisempia hapettumaan ilman hapen vaikutuksesta. Silaanit voivat polymeroitua yhdisteiksi, joissa on piiatomien välisiä sidoksia.
Organopiiyhdisteitä > Halogeenisilaanit

Halogeenisilaanit ovat organopiiyhdisteitä, joiden yleinen rakenne voidaan esittää kaavalla R4-nSiXn, missä X on jokin halogeeni, tyypillisimmin kloori. Halogeenisilaanit hydrolysoituvat helposti silanoleiksi ja edelleen siloksaaneiksi ja näiden yhdisteiden valmistus on niiden tärkein käyttökohde.
Organopiiyhdisteitä > Silanolit ja siloksaanit

Silanolit ovat alkoholien piianalogeja ja sisältävät funktionaalisen ryhmän R3SiOH. Ne ovat suhteellisen reaktiivisia ja polymeroituvat helposti joko suoraketjuisiksi tai rengasrakenteisiksi siloksaaneisksi, joiden rakenteessa on R3SiOSiR3-ryhmä. Silikonit ovat polysiloksaaneja.
Organopiiyhdisteitä > Aminosilaanit ja silatsaanit

Kun halogeenisilaani reagoi ammoniakin tai amiinin kanssa korvautuu halogeeniryhmä aminoryhmällä, jolloin muodostuu aminosilaani. Aminosilaanit ovat tyypillisesti kiteisiä kiinteitä ainetita, jotka hydrolysoituvat veden vaikutuksesta. Usein muodostuu yksinkertaisten aminosilaanien sijasta silatsaaneja, joiden rakenne muistuttaa siloksaaneja.
Organopiiyhdisteitä > Kaksoissidoksia sisältävät organopiiyhdisteet

Hiilen ja piin välisen kaksoissidoksia sisältäviä organopiiyhdisteitä kutsutaan sileeneiksi tai sila-alkeeneiksi. Yhdisteet hajoavat helposti ilman hapen vaikutuksesta, mutta ovat stabiileja hapettomissa olosuhteissa, erityisesti silloin, kun alkyyli- tai aryyliryhmät ovat hyvin suurikokoisia. Yhdisteet, jotka sisältävät syhmän R2Si=SiR2, ovat nimeltään disileenejä. Ne ovat väriltään keltaisia tai oransseja ja stabiileja korkeissakin lämpötiloissa, kunhan alkyyliryhmä on riittävän steerisesti estynyt. Tunnetaan myös eräitä heterosyklisiä organopiiyhdisteitä kuten silabentseeni.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Organopiiyhdisteet Wikimedia Commonsissa
Tetrametyylisilaani on tyypillinen silaani
Siloksaaneille tyypillinen tunnusomainen ryhmä
Orobiai

| Orobiai> Ὀρόβιαι.Sijainti |
| --- | --- |
 Orobiai
Koordinaatit:  38°49′21″N, 23°12′51″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Roviés, Mantoúdi-Límni-Agía Ánna, Euboia, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Euboia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orobiai (m.kreik. Ὀρόβιαι, lat. Orobiae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Euboian saarella Kreikassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Mantoúdi-Límni-Agía Ánnan kunnan Roviésin kylää.