stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Stooges
Historia > Esikoislevy ja Fun House (1969–1970)

Vuonna 1969 ilmestyi esikoislevy The Stooges, joka sisälsi muun muassa kappaleet "I Wanna Be Your Dog" ja "1969". Albumin tuotti aiemmin The Velvet Underground -yhtyeessä vaikuttanut John Cale. Albumi ei ilmestyessään saanut suurta suosiota, mutta on myöhemmin se on noussut rockin klassikkojen asemaan.
Seuraavana vuonna ilmestynyt LP-levy Fun House vei yhtyeen musiikkia vieläkin hyökkäävämpään suuntaan. Levyllä oli myös free jazz vaikutteita, koska Juuri ennen sen äänityksiä yhtyeeseen otettiin mukaan jazz-saksofonisti Steve Mackay. Scott Asheton kuvaili Stoogesin Fun House levyn musiikkia "kovaa rokkaavaksi jazziksi". Albumin tunnettuja kappaleita ovat muun muassa "TV Eye", "Loose" ja "1970".
Kesäkuussa 1970 yhtye soitti kuuluisan konserttinsa Cincinnati Pop Festivaleilla. Konsertista näytettiin myöhemmin kooste Yhdysvaltojen valtakunnallisessa TV:ssä. Samalla se oli Iggy Popin ensimmäinen TV esiintyminen.Yhtyeen soittaessa kappaleita "TV Eye" ja "1970" Iggy Pop hyppäsi yleisön sekaan, jotka nostivat hänet käsillään ilmaan. Joku yleisöstä antoi Popin käteen maapähkinävoipurkin, jonka sisällön hän sotki rintaansa ja osan hän heitteli yleisön päälle. Dead Boys-yhtyeen laulaja Stiv Bators väitti myöhemmin olevansa purkin Popille antanut henkilö.
Elokuussa 1970 basisti Dave Alexander jouduttiin erottamaan yhtyeestä päihdeongelmansa takia. Viimeisessä konsertissaan Goose Lake Festivaaleilla Alexander joutui esiintymään suuren yleisön edessä ja hän nautti ennen lavalle nousua runsaasti päihteitä. Keikka sujui hänen osalta huonosti ja Iggy Pop erotti hänet heti konsertin jälkeen.
Korvaavaksi basistiksi otettiin ensin roudari Zeke Zettner, sekä roudari Bill Cheatham ylennettiin toiseksi kitaristiksi. Molemmat tahtoivat kuitenkin loppuvuonna takaisin roudarin työhön, ja heidät korvattiin kitaristi James Williamsonilla sekä basisti Jimmy Reccalla. Zettner kuoli myöhemmin heroiinin yliannostukseen vuonna 1973.
Pian Fun Housen julkaisun jälkeen yhtyeen toiminta muuttui hyvin epäsäännölliseksi. Syy tähän oli yhtyeen jäsenten liiallinen päihteiden käyttö. Vain Ron Asheton kieltäytyi kovista huumeista. Iggy Pop ei usein pystynyt kunnolla esiintymään huumeiden vaikutuksen alaisena, ja levy-yhtiö hylkäsi yhtyeen. Heinäkuussa 1971 The Stooges vetäytyi tauolle. Elektra Records irtisanoi yhtyeen levytyssopimuksen oltuaan tyytymätön sen musiikkiin. Lisäksi yhtyeen kotitalo Fun House sai purkutuomion. Asiaa juhlistaakseen Scott Asheton ja Bill Cheatham ampuivat haulikoilla talon seinät säpäleiksi.
Historia > Paluu ja romahdus (1972–1974)

The Stoogesin ollessa tauolla Iggy Pop tapasi yhtyettä ihailleen David Bowien syksyllä 1971. Bowie halusi auttaa Popin uraa. Iggy Pop sai uuden levytyssopimuksen Columbia Recordsilta. Maaliskuussa 1972 Iggy Pop ja kitaristi James Williamson matkustivat Lontooseen. He olivat perustaneet The Stoogesin uudelleen ja käyttivät nyt nimeä Iggy & The Stooges. He eivät löytäneet Lontoosta mieleisiään muusikoita ja pyysivät Ashetonin veljeksiä mukaan. Ron Asheton siirtyi vastahakoisesti basistiksi. Kokoonpano siirtyi Fun Housen kokeelliselta linjalta repivään, suoraviivaiseen garage rockiin ja rock and rolliin.Vuonna 1973 ilmestyi kokoonpanon ainoaksi jäänyt studioalbumi  Raw Power. Albumista on tullut The Stoogesin ehkä tunnetuin levy. Erityisesti kappaleesta "Search and Destroy" on vuosien saatossa tullut merkittävä rock klassikko.
Lontoosta yhtye muutti Los Angelesiin asumaan, missä Iggy Pop ystävystyi New York Dolls yhtyeen kitaristin Johnny Thundersin kanssa ja ajautui entistä syvemmin huumeisiin. Vuoden 1974 helmikuussa yhtye hajosi mielenterveys- ja päihdeongelmien johdosta. Erityisesti Iggy Pop oli huumeiden vuoksi huonossa kunnossa. Sekasortoinen jäähyväiskonsertti Detroitissa äänitettiin ja julkaistiin myöhemmin Metallic K.O. albumina vuonna 1976.
Historia > Hajoamisen jälkeen

The Stoogesin jälkeen Iggy Popilla oli suuria ongelmia huumausaineiden kanssa. Hän äänitti uusia kappaleita Los Angelesissa James Williamsonin kanssa. Nuo äänitykset julkaistiin vuonna 1977 Kill City -nimisenä albumina. David Bowie halusi auttaa vanhaa ystäväänsä ja hänen avulla Iggy Pop sai ison levytyssopimuksen RCA levy-yhtiöltä.
Punk-liikkeen nousun myötä ajankohta oli aiempaa otollisempi. Iggy Popin ensimmäiset sooloalbumit The Idiot ja Lust for Life vuonna 1977 nostivat hänet suosituksi ja samalla myös The Stoogesin musiikki alkoi saavuttaa arvostusta. Iggy Popin sooloura jatkui menestyksekkäästi 2000-luvulle saakka, ja The Stoogesin albumit nousivat suosittujen rock-klassikoiden joukkoon.
Vuonna 1999 julkaistiin vuoden 1970 Fun House -albumin kaikki äänitykset sisältävä boxi 1970: The Complete Fun House Sessions, jota laitettiin myyntiin vain 3 000 kappaletta. Iggy Pop miksasi Raw Powerin uudelleen vuonna 1997, sillä hän ei koskaan pitänyt David Bowien alkuperäisestä miksauksesta.
Jäsenet

| --- | --- |
Alkuperäinen  (1967–1970):  Iggy Pop – laulu  Ron Asheton – kitara  Dave Alexander – basso  Scott Asheton – rummut
(1970):  Iggy Pop – laulu  Ron Asheton – kitara  Dave Alexander – basso  Scott Asheton – rummut  Steve Mackay – saksofoni
(1970–1971):  Iggy Pop – laulu  Ron Asheton – kitara  Bill Cheatham – kitara  Zeke Zettner – basso  Scott Asheton – rummut  Steve Mackay – saksofoni
(1971–1972):  Iggy Pop – laulu  Ron Asheton – kitara  Jimmy Recca – basso  Scott Asheton – rummut
(1972–1974):  Iggy Pop – laulu  James Williamson – kitara  Ron Asheton – basso  Scott Asheton – rummut
(2003–2009):  Iggy Pop – laulu  Ron Asheton – kitara  Mike Watt – basso  Scott Asheton – rummut  Steve Mackay – saksofoni
(2009–2011):  Iggy Pop – laulu  James Williamson – kitara  Mike Watt – basso  Scott Asheton – rummut  Steve Mackay – saksofoni
(2011–2014):  Iggy Pop – laulu  James Williamson – kitara  Mike Watt – basso  Scott Asheton – rummut  Steve Mackay – saksofoni  Toby Dammit – rummut
Iggy Pop – laulu
Ron Asheton – kitara (1967–1972, 2003–2009), basso (1972–1974)
Dave Alexander – basso (1967–1970)
Scott Asheton – rummut (1967–1974, 2003–2014)
Steve Mackay – saksofoni (1970–1971, 2003–2015)
Bill Cheatham – kitara (1970–1971)
Zeke Zettner – basso (1970–1971)
Jimmy Recca – basso (1971–1972)
James Williamson – kitara (1972–1974, 2009–2016)
Mike Watt – basso (2003–2016)
Toby Dammit – rummut (2011–2016)
Diskografia > Studioalbumit

The Stooges (Elektra, 1969)
Fun House (Elektra, 1970)
Raw Power (Columbia, 1973) (nimellä Iggy & The Stooges)
Skull Ring (Virgin, 2003) (Iggy Popin sooloalbumi, jolla The Stooges soittaa muutamalla kappaleella)
The Weirdness (Virgin, 2007)
Ready to Die (Virgin, 2013) (nimellä Iggy & The Stooges)
Diskografia > Livealbumit

Metallic K.O. (Skydog, 1976) (nimellä Iggy & The Stooges)
Live in Detroit (MVD, 2004)
Telluric Chaos (Skydog, 2005)
Have Some Fun: Live at Ungano’s (Rhino, 2010)
Diskografia > Boxit

1970: The Complete Fun House Sessions (1999) (julkaistu ainoastaan 3 000 kappaletta)
Heavy Liquid (2005)
Diskografia > Singlet

I Wanna Be Your Dog (Elektra, 1969)
1969 (Elektra, 1969)
Down On The Street (Elektra, 1970)
I Got A Right (Bomp!, 1972)
Search And Destroy / Pentration (Columbia, 1973)
Shake Appeal (Columbia, 1973)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Stooges Wikimedia Commonsissa
| n k The Stooges |
| --- | --- |
 Iggy Pop  Ron Asheton  Dave Alexander  Scott Asheton  Steve Mackay  Bill Cheatham  Zeke Zettner  Jimmy Recca  James Williamson  Mike Watt  Toby Dammit 
Studioalbumit:  The Stooges  Fun House  Raw Power  Skull Ring  The Weirdness  Ready to Die 
Livealbumit:  Metallic K.O.  Live in Detroit  Telluric Chaos  Have Some Fun: Live at Ungano’s 
Boxit:  1970: The Complete Fun House Sessions  Heavy Liquid 
Singlet:  ”I Wanna Be Your Dog”  ”1969”  ”Down On The Street”  ”I Got A Right”  ”Search And Destroy” / ”Pentration”  ”Shake Appeal” 
Stoogesin ensimmäisen albumin mainos vuodelta 1969
Iggy Pop ja Stooges vuonna 2006
Seteli

Ylhäältä alas Yhdysvaltain 10 dollarin seteli, Englannin 10 punnan seteli, ja Euroopan unionin 10 euron seteli.
Seteli on paperista tehtyä käteistä rahaa.
Historia

Kiinassa käytettiin hallinnon liikkeelle laskemaa paperirahaa viimeistään 1000-luvun alussa. Näitä messinkilaatoilla painettuja seteleitä ei ole säilynyt nykyaikaan. Vanhin säilynyt seteli on peräisin Kiinasta noin vuodelta 1170.
Ensimmäiset eurooppalaiset setelit julkaistiin vuonna 1661 Ruotsissa. Muut Euroopan maat alkoivat julkaista omia seteleitään vain kuukausia Ruotsin jälkeen. Usein maat julkaisivat hätäisesti niin paljon seteleitä, että niiden arvo romahti. Lakien puutteessa mikä tahansa taho saattoi alkaa painaa omaa paperirahaansa, kunhan ihmiset vain hyväksyivät sen maksuvälineeksi.
Ajan myötä seteleihin opittiin lisäämään erilaisia turvatekijöitä niin, että niitä alkoi olla vaikea väärentää.
Kun setelien käyttö kasvoi kansantalouksien kasvaessa, eikä luottokortteja tai sähköistä pankkitoimintaa ollut vielä keksitty vaan kauppa käytiin käteisellä, setelien nimellisarvot kasvoivat. Yhdysvalloissa alettiin 1800-luvulla painaa jopa 10 000 dollarin seteleitä ja Englannissakin 1 000 punnan seteleitä.
2000-luvulla muovi on joissain maissa korvannut setelipaperin valmistusmateriaalina.
Valmistus

Setelit on perinteisesti tehty setelipaperista, joka on valmistettu puusta, puuvillasta tai pellavasta. Puusellusta valmistetut setelit eivät ole yhtä kestäviä kuin puuvillasta ja pellavasta valmistetut. Nykyisin seteleitä tehdään myös muovista. Muoviseteleitä käytti vuonna 2016 jo yli 20 maata, kuten Australia, Kanada, Yhdistynyt kuningaskunta ja Romania. Muovista (synteettisestä polymeeristä) tehdyt setelit ovat vedenkestäviä ja kierrätettäviä sekä kevyempiä, pitkäikäisempiä, edullisempia ja vaikeammin väärennettäviä kuin paperiset setelit. Toisaalta ne saattavat olla liukkaita, takertua toisiinsa ja taittua huonosti.
Setelit ovat nykyisin monivärisiä. Setelit painetaan yleensä joko kohopainossa, litografiana ja offsetpainossa, tai syväpainossa. Syväpainoa käytetään nykyisin paljon seteleiden etualan elementteihin, ja litografiaa ja offsetia taustaan. Syväpainolla painetuissa elementeissä näkyy mikroskoopilla hiukan pehmeät reunat, siinä kun litografialla ja offsetilla reunat ovat terävät.
Tekstit ja kuvitus

Seteleissä on nykyisin aina sekä painettu etupuoli että kääntöpuoli. Entisaikoina vain etupuolet painettiin, ja kääntopuolet jätettiin tyhjiksi.
Nykyisin maailmalla käytössä olevissa seteleissä on useita yhteisiä piirteitä. Ne eivät kuitenkaan esiinny aina kaikissa seteleissä.
Setelin liikkeeseen laskija, joka on yleensä maan keskuspankki. Sen nimi on yleensä setelin etupuolen yläosassa, ja joskus myös kääntöpuolella englanniksi.
Setelin arvo, lähes aina numeroina ja usein myös sanoina. Monikielisen maan seteleissä numerot ja sanat voivat olla eri kirjoitusjärjestelmillä ja kielillä.
Lupaus maksaa setelin haltijalle setelin arvo kolikkoina. Nykyisin tätä näkyy enää harvoin, sillä setelien arvo ei enää ole sidottu kultaan tai hopeaan.
Setelin liikkeeseen laskun päiväys, joka voi olla tarkka päivämäärä tai pelkkä liikkeeseenlaskuvuosi, joskus useamman kuin yhden kalenterin mukaisena. Päiväys voi myös olla osa setelin sarjanumeroa.
Setelin liikkeeseen laskun valtuuttavan lain päiväys.
Setelisarjan numero tai kirjaintunnus.
Yksilöllinen sarjanumero.
Yksi tai useampi allekirjoitus. Se on usein setelin liikkeeseenlaskijatahon päällikön tekemä, mutta allekirjoittaja vaihtelee maittain.
Kuvitusta, kuten vinjettejä tai maan historiaan ja kulttuuriin liittyviä kuvia.
Turvatekijöitä, joilla vaikeutetaan väärentämistä ja helpotetaan aidon setelin tunnistamista. Euroseteleiden turvatekijöitä ovat esimerkiksi karheutta aiheuttava kaiverruspainatus, vesileima, turvalanka, hologrammi, valoa vasten täydentyvä kuvio sekä erikoispainovärit.
Varoitus väärentäjille.
Taiteena ja harrastuksena

Setelien suunnittelua kutsutaan setelitaiteeksi. Setelien suunnittelijoina on usein ollut merkittäviä taiteilijoita, Suomessa esimerkiksi arkkitehti Eliel Saarinen, muotoilija ja kuvanveistäjä Tapio Wirkkala ja julistetaiteilija Erik Bruun.
Seteleiden tutkimus ja myös niiden keräilyharrastus ovat osa rahatiedettä eli numismatiikkaa.
Setelien liikkumisia seurataan harrastusmielessä. Esimerkiksi euroseteleitä seurataan Eurobilltrackerissa ja dollareita Where is George -sivustolla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Setelit.com
Stockholms Bancon julkaisema Euroopan ensimmäinen seteli.
Painosta tulleita leikkaamattomia seteliarkkeja.
Yhdysvaltain 100 dollarin setelin etupuoli ja kääntöpuoli.
Peugeot 508

Peugeot 508 on Peugeot’n vuodesta 2010 lähtien valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka korvasi Peugeot 407:n sekä myös suuremman kokoluokan Peugeot 607:n.
Peugeot 508 I (2010–2018)

| Peugeot 508 I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kazakstan  Kiina  Malesia  Nigeria  Ranska
Valmistaja:  Peugeot
Konserni:  Groupe PSA
Valmistusvuodet:  2010–2018
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Peugeot 407
Seuraaja:  Peugeot 508 II
Teknisesti samankaltaisia:  Citroën C5 Citroën C6
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  PSA PF3
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,6–2,2 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen robotti 6-vaihteinen automaatti
Ensimmäisen sukupolven 508 esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2010. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin Citroën C5.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä 508 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2011 esiteltiin farmarimallin maastohenkisempi versio 508 RXH. Sen maavara on 50 millimetriä korkeampi kuin normaalissa SW-farmarimallissa.
Vuonna 2014 tehtiin muutoksia ajovaloihin, etusäleikköön ja puskureihin. Myös takavaloja uudistettiin. Ohjaamossa kojelautaan tuli seitsemäntuumainen kosketusnäyttö, jonka myötä fyysisten painikkeiden määrä väheni. Uusia varusteita olivat kuolleen kulman valvontajärjestelmä sekä peruutuskamera.
Peugeot 508 II (2018–)

| Peugeot 508 II |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kiina  Malesia  Ranska
Valmistaja:  Peugeot
Konserni:  Groupe PSA
Valmistusvuodet:  2018–
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen liftback 5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Peugeot 508 I
Seuraaja:  Peugeot 508 II
Teknisesti samankaltaisia:   EMP2-pohjalevyn mallit * Citroën Berlingo III Citroën C4 Picasso II  Citroën C5 Aircross  Citroën C5 X  Citroën C6 (2016)  Citroën Jumpy III  Dongfeng Fengshen A9  DS 7 Crossback  DS 9  Fiat Doblò III  Fiat Scudo III  Opel Astra L  Opel Combo D  Opel Grandland  Opel Vivaro C  Peugeot 308 II  Peugeot 308 III  Peugeot 3008 II  Peugeot 408 II  Peugeot 5008 II  Peugeot Expert III  Peugeot Partner III  Toyota Proace II  Toyota Proace City  
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  PSA EMP2
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,2–1,6 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 8-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven 508 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2018. Se perustuu samalle EMP2-pohjalevylle kuin esimerkiksi pienempi Peugeot 308. Se on edeltäjäänsä kahdeksan senttimetriä lyhyempi, kuusi senttimetriä matalampi ja uuden perusrakenteen ansiosta noin 70 kilogrammaa kevyempi. Edellismallista poiketen uusi 508 ei ole sedan, sillä takaluukku on saranoitu takalasin yläreunaan. Farmarimalli SW esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2018.
Vuoden 2018 Euro NCAP -kolaritestistä 508 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Kantonin autonäyttelyssä syksyllä 2018 esiteltiin ainoastaan Kiinan markkinoilla myytävä 508L. Se on kokonaispituudeltaan 100 millimetriä ja akseliväliltään 55 millimetriä pidennetty versio, joka lisäksi on korimalliltaan perinteinen sedan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peugeot 508 Wikimedia Commonsissa
Peugeot’n automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  108  208  301  308  408  508  2008  3008  5008  Rifter  Traveller 
Nykyiset hyötyajoneuvot:  Partner  Expert  Boxer  Pick Up  Landtrek 
Entiset mallit:  104  106  107  1007  201  202  203  204  205  206  207  301  302  304  305  306  307  309  401  402  403  404  405  406  407  504  505  601  604  605  607  806  807  4007  4008  Bipper  RCZ  Hoggar  iOn  D3  D4  J5  J7  J9 
Peugeot 508 SW
Peugeot 508 RXH
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Facelift-mallin Peugeot 508 SW.
Peugeot 508 SW
Peugeot 508L
Sergei Lazarev

| Sergei Lazarev> Серге́й Вячеславович Лазарев |
| --- | --- |
 Sergei Lazarev vuonna 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1983 (ikä 41) Moskova, Neuvostoliitto
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  englanti, venäjä
Aktiivisena:  1993–
Tyylilajit:  pop, dance
Soittimet:  piano 
Yhtyeet:  Smash!!
Levy-yhtiöt:  Sony
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Sergei Vjatšeslavovitš Lazarev (ven. Серге́й Вячеславович Лазарев, s. 1. huhtikuuta 1983 Moskova) on venäläinen laulaja. Lazarev edusti Venäjää vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa Tukholmassa ja vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa.
Lazarev tuli tunnetuksi oltuaan jäsenenä popduossa Smash!! Duo hajosi vuonna 2006lähde?. Ensimmäisen sooloalbuminsa, Don't Be Faken, Lazarev julkaisi jo vuonna 2005. Vuonna 2006 Lazarev osallistui Venäjän Dancing On Iceen sijoittuen toiseksi. Vuonna 2015 Lazarev julkaisi kokoelma-albuminsa, The Bestin. Joulukuussa 2015 hänet valittiin edustamaan Venäjää vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa. Hän esitti euroviisuissa kappaleen You Are the Only One, jolla hän sijoittui kilpailun kolmanneksi 491 pisteellä. Lazarev edusti Venäjää jälleen vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivssa Israelissa. Edustuskappale Scream pääsi toisesta semifinaalista finaaliin. Finaalissa se sijoittui kolmanneksi 370 pisteellä.
Diskografia

Albumit
Don't Be Fake (2005)
TV Show (2007)
Electric Touch (2010)
Lazarev. (2013)
V epitsentre (2017)
The One (2018)
Kokoelma-albumit
The Best (2015)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sergei Lazarev Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Latvia 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Levänen (Kuopio, Virmaanpää)

| Levänen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio
Koordinaatit:  62°47′33″N, 27°04′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Virmasveden alue (14.72)
Laskujoki:  Pahkajoki Pieneen Petäjäjokeen 
Järvinumero:  14.728.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102,3 m  
Pituus:  1,5 km  
Leveys:  780 m  
Rantaviiva:  6,101 km  
Pinta-ala:  50,109 ha  
Tilavuus:  0,00125308 km³ 
Keskisyvyys:  2,5 m  
Suurin syvyys:  9,9 m  
Saaria:  6 
 fiLevänen 
Levänen  on Pohjois-Savossa Kuopiossa  Virmaanpään lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,5 kilometriä pitkä, 780 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 50 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan 6 saarta. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 1,25 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00125 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 2,5 metriä ja suurin syvyys on 9,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 6,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Petäjäjoen valuma-alueeseen (14.728) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,3 metriä mpy.
Puuvuori

Puuvuori nähtynä alueelle tulevalta tieltä
Kuva ympäristöteoksen Puuvuori sisältä
Puuvuori on ympäristötaideteos Pinsiössä Ylöjärvellä. Sen on suunnitellut Agnes Denes ja se on toteutettu vuonna 1996.
Puuvuoren keinotekoiselle, 28 m korkealle, kartiomaiselle soravuorelle on istutettu 10 600 mäntyä matemaattisen kaavan mukaan. Pohjakuvio on ellipsi, jonka halkaisijat ovat 420 m ja 270 m.
Teoksen vaiheet

Teoksen Puuvuori paikka on kiviainestoimittaja Rudus Oy:n käyttämä sorakuoppa. Teos liittyy soranottopaikan maisemointiin.
Taiteilija Agnes Denes suunnitteli maataideteoksen Puuvuori vuonna 1982.
Teos julkistettiin YK:n Ympäristö- ja kehityskonferenssissa Rio de Janeirossa 5.6.1992. Se vihittiin taideteokseksi 14.6.1996 pidetyssä tilaisuudessa. Silloin presidentti Martti Ahtisaari istutti teoksen viimeisen puun.
Teoksen rakentamisesta vastasi Ylöjärven kaupunki yhdessä Ruduksen kanssa ja taustalla on ollut Strata-työryhmä. Teoksen tekemistä on ollut tukemassa YK ja Suomen Ympäristöministeriö. Mäntyjä istuttivat muun muassa opiskelijaryhmät ja Ylöjärven kunnan nuorten työpaja. Teoksen kullekin männylle valittiin oma nimikkohenkilönsä. Näiden joukossa ovat muun muassa valtioiden johtajia. 2013 voitiin aloittaa laaja markkinointi ja tiedottaminen, koska pieninä taimina istutetut alueen puut olivat kasvaneet. Aluetta on kunnostettu moneen otteeseen talkoilla.
Aiheesta muualla

Eero Yli-Vakkuri: Ympäristötaiteen konservoinnin jäljillä; Mustekala.info 10.4.2018
Aira Kalela; Agnes Denes - Tree Mountain; Ministry of Environment. Finland 1996
Kirsi Matson-Mäkelä: Ympäristötaiteen huippunimen maataideteokset saavat uuden elämän; Yle 21.9.2012
De Burgh

suvun vaakuna
de Burgh on vanha normannilaista alkuperää oleva irlantilainen aatelissuku. Sen nimi on englantilaistunut muotoon Burke tai Bourke. Suvun jäseniin kuuluu Skotlannin kuningatar Elizabeth de Burgh, Robert Brucen vaimo.
Aiheesta muualla

1911 Encyclopædia Britannica/Burgh
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:House of Burgh
Käännös suomeksi
Amerikkalaisen jalkapallon pelipaikat

Amerikkalaisen jalkapallon pelipaikat ovat amerikkalaisen jalkapallon joukkueissa eri pelaajille määritellyt tehtävät ja sijainnit suhteessa joukkuetovereihin ja vastustajiin.
Pelipaikat jaetaan tavallisesti kolmeen osaan: hyökkääjiin, puolustajiin ja erikoisjoukkueisiin. Hyökkääjiin kuuluva pelinrakentaja on amerikkalaisessa jalkapallossa hyökkäyksen tärkein pelipaikkalähde?. Pelinrakentaja myös yleensä osallistuu aloituskokoukseen eli huddleen.
Hyökkäys > Hyökkäyksen linja

Sentteri (engl. Center, lyhenne C) on amerikkalaisessa jalkapallossa hyökkäyksen linjan keskimmäinen pelipaikka. Sentterin kolme päätehtävää ovat koko hyökkäyksen linjan blokkauskuvioiden kutsuminen aloituslinjassa ennen liikkeelle lähtöä, aloitussyötön (engl. snap) antaminen pelinrakentajalle sekä blokkaaminen eli pelinrakentajan tai palloa kantavan keskushyökkääjän suojeleminen puolustajien taklausyrityksiltä. Sentterillä on syytä olla johtamisominaisuuksia, sillä hän on vastuussa pelin aloittamisesta ja aloituskokouksesta.
Hyökkäyksen sisemmät linjamiehet (engl. Guard eli G) sijoittuvat sentterin molemmille puolille. Heidän tehtävinään, kuten muillakin hyökkäyksen linjamiehillä, on blokata tietä keskushyökkääjille juoksupeleissä tai blokata puolustajia, etteivät he pääse taklaamaan heittoa yrittävää pelinrakentajaa. Hyökkäyksen linjamiehet voivat blokata puolustajia ojennetuilla käsillään tai syöksymällä puolustajien vartaloon tai jalkoihin. Hyökkääjät eivät saa tarttua käsillään puolustaviin pelaajiin. Sisemmän linjamiehet ovat isokokoisia ja painavat tavallisesti 100–125 kilogrammaa. He ovat myös ja voimakkaita, mutta monesti hieman pienempiä ja teknisempiä kuin ulommat linjamiehet.lähde?
Hyökkäyksen ulommat linjamiehet (engl. Offensive Tackle eli OT) pelaavat hyökkäyksen linjan päissä. Hyökkäyksen muodostelmassa he voivat olla myös LT/LG -merkinnällä (left-, righttackle)selvennä. He ovat usein joukkueen kookkaimpia pelaajia painaen 110–150 kilogrammaa. He ovat tavallisesti myös joukkueen pelaajista voimakkaimpia.lähde? Heillä on samat tehtävät kuin muillakin hyökkäyksen linjamiehillä.