stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Terri Garber

Terri Leslie Garber (s. 28. joulukuuta 1960 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Garber aloitti näyttelemisen 1980-luvulla. Hän esiintyi aluksi saippuasarjassa Texas (1982) ja sen jälkeen komediasarjassa Mr. Smith (1983). Sittemmin hän tuli tunnetuksi esitettyään naispääosaa minisarjassa Jaettu maa (North and South, 1985). Vuosina 1987–1988 hänellä oli Leslie Carringtonin rooli televisiosarjassa Dynastia.
Garber on näytellyt myös sarjoissa Santa Barbara (1991–1992), General Hospital (1993)  ja As the World Turns (2005–2010).
Aiheesta muualla

Terri Garber Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Terri Garber Twitterissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
James Gathers

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | 200 metriä |  |
James Gathers (17. kesäkuuta 1930 – 1. kesäkuuta 2002) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Gathers saavutti 200 metrin juoksussa olympiapronssia Helsingissä 1952. Hänen virallinen loppuaikansa oli 20,8 s. Epävirallisella sähköajanotolla hänelle saatiin loppuaika 21,08 s, jolla hän hävisi kilpailun voittaneelle Andy Stanfieldille 0,27 sekunnilla ja voitti neljänneksi sijoittuneen Emmanuel McDonald Baileyn 0,06 sekunnilla. Yhdysvallat saavutti juoksussa kolmoisvoiton.
Janne Gallen-Kallela-Sirén

| Janne Gallen-Kallela-Sirén |
| --- | --- |
 Gallen-Kallela-Sirén vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1970 (ikä 54) Helsinki
Ammatti:  taidemuseon johtaja
Jorma Janne Gallen-Kallela-Sirén (myös nimellä Janne Sirén, s. 29. syyskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen filosofian tohtori, joka on vuodesta 2013 toiminut Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltion Buffalossa sijaitsevan AKG-taidemuseon (ent. Albright-Knox Art Gallery) johtajana Aiemmin Gallen-Kallela-Sirén työskenteli Tampereen taidemuseon (2004–2007) ja Helsingin kaupungin taidemuseon (2007–2013) johtajana.
Elämä

Gallen-Kallela-Sirénin vanhemmat ovat filosofian tohtori Matti Sirén ja museonjohtaja, sisustusarkkitehti Aivi Gallen-Kallela.
Gallen-Kallela-Sirén opiskeli egyptologiaa Uppsalan yliopistossa, mutta siirtyi sieltä yhdysvaltalaiseen College of the Holy Cross -yliopistoon Massachusettsiin. Vuonna 1993 hän suoritti siellä taidehistorian kandidaatin tutkinnon. Sen jälkeen hän jatkoi taidehistorian opintojaan New Yorkin yliopiston Institute of Fine Artsissa, missä hän suoritti taidehistorian maisterin ja tohtorin tutkinnot. Väitöskirjan hän teki suomalaisen kuvataiteen ja varhaisen nationalismin kohtaamisesta ja yhteen nivoutumisesta vuosina 1880–1900. Otava kiinnostui väitöskirjasta, ja vuonna 2001 Gallen-Kallela-Sirén teki osin väitöskirjaansa pohjautuvan elämäkerran isoisoisästään Akseli Gallen-Kallelasta.
Gallen-Kallela-Sirén työskenteli neljä vuotta dosenttina Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa, missä hän opetti modernin ja nykytaiteen lisäksi estetiikkaa, museologiaa ja taideteoriaa. Gallen-Kallela-Sirén on kuulunut usean suomalaisen kulttuuriorganisaation (mm. Designmuseon, Kuvataideakatemian, taiteen keskustoimikunnan ja valtion kuvataidetoimikunnan) hallituksiin.
Guggenheimin asiamies

Gallen-Kallela-Sirén toimi vuoden 2011 alusta Helsingin kaupungin edustajana Guggenheim-säätiön johdolla toteutettavassa työssä, jossa selvitettiin mahdollisuutta perustaa Guggenheim-museo Suomeen.
Teos

Minä palaan jalanjäljilleni. Akseli Gallen-Kallelan elämä ja taide.  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-117-649-8
Aiheesta muualla

Kansakunnan perillinen Janne Gallen-Kallela-Sirén (Ylen Elävä arkisto)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef
Gallialaiset

Gallialaispäällikkö Vercingetorixin patsas Ranskassa.
Gallialaiset (lat. galli) olivat kelttiläisiä kieliä puhuneita kelttiheimoja, joita asui roomalaisten Galliaksi kutsumalla alueella nykyisten Ranskan, Belgian, Sveitsin, Alankomaiden, läntisen Saksan ja Pohjoisen Italian seuduilla.
Suhde roomalaisiin

Gallialaiset olivat lähellä valloittaa Rooman 390 eaa. Vuoden 284 eaa. jälkeen Alppien eteläpuolella asuneet gallialaiset, insubrit, ottivat yhteen roomalaisten kanssa Keski-Italiassa, minne insubrit olivat vaeltaneet. Roomalainen siirtokunta Narbo Martius perustettiin vuonna 118 eaa. paikalle, missä nykyään sijaitsee Narbonnen kaupunki. Rooma valloitti Gallian Julius Caesarin johdolla Gallian sodassa 50-luvulla eaa., ja vuonna 52 eaa. hän tukahdutti Vercingetorixin johtaman gallialaiskapinan. Caesar surmautti kymmeniä tuhansia gallialaisia tai myi heidät orjiksi. Sen jälkeen Galliassa saatettiin voimaan roomalainen hallinto. Seuraavina vuosisatoina gallialaiset kapinoivat monta kertaa roomalaisvaltaa vastaan. Vuonna 260 Galliasta tuli yhdessä Espanjan ja Britannian kanssa itsenäinen gallialaisvaltakunta 13 vuodeksi, kunnes Rooma otti sen takaisin hallintaansa. 400-luvulla germaanit valloittavat Gallian.
Kulttuuri

Gallialaiset puhuivat gallian kielen eri murteita, joista on säilynyt vain vähän kirjoituksia. Sivistyneimmät heistä tunsivat kirjoitustaidon. Pääasiallisesti gallialaiset käyttivät kreikkalaisia kirjaimia. Kun roomalaiset olivat valloittaneet Gallian, gallialaiset alkoivat käyttää latinaa kaupankäynnissä, oikeudessa ja hallinnossa, ja galliaa puhuttiin enää vain maaseudulla. Gallian latina kehittyi aikanaan ranskan kieleksi.
Gallialaiset perustivat Galliaan useita linnoitettuja kaupunkeja ja harjoittivat kauppaa ja meriliikennettä Atlantin ja Pohjanmeren rannikoilla. Gallialaisten talot olivat usein suorakulmaisia eivätkä pyöreitä kuten kelttien talot Britanniassa. Gallialaisten käsityötaide ja uskonto oli paljolti samanlaisia kuin muillakin kelteillä. He olivat kuuluisia kupari- ja kultateoksistaan. Uskontoon ja lainkäyttöön liittyviä asioita hoitivat druidit. Jumalia lepyttääkseen gallialaiset uhrasivat ihmisiä, pääasiassa rikollisia. Caesar kutsui gallialaisten pääjumalaa Mercuriukseksi. Rooman vallan aikana Galliassa kehittyi uusi roomalaisgallialainen kulttuuri, kun gallialaiset ottivat käyttöön roomalaisia tapoja ja lakeja.
Gallian heimoja

Akvitaanit (Aquitani)
Allobrogit (Allobroges)
Ambianit (Ambiani)
Andecavit (Andecavi)
Arvernit (Arverni)
Atrebaatit (Atrebates)
Baiokassit (Baiocasses)
Bellovakit (Bellovaci)
Biturigit (Bituriges)
Caletesit (Caleti)
Heedut (Aedui)
Helvetialaiset (Helvetii)
Insubrit (Insubres)
Karnuutit (Carnutes)
Katalaunit (Catalauni)
Mediomatrikit (Mediomatrici)
Medulii
Menapit (Menapii)
Morinii
Namnetit (Namnetes)
Nervit (Nervii)
Pariisit (Parisii)
Piktonit (Pictones)
Redonit (Redones)
Remit (Remi)
Santonit (Santones)
Sekveenit (Sequani)
Senonit (Senones)
Svessionit (Suessiones)
Taurinit (Taurini)
Tolosates
Treverit (Treveri)
Tungrit (Tungri)
Turonit (Turones)
Vangiones
Venetit (Veneti)
Vocontii
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gallialaiset Wikimedia Commonsissa
Gallia ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua. Karttaan on merkitty gallialaisheimojen asuinalueet.
Gangliosidit

Gangliosidien GM1, GM2 ja GM3 rakenne
Gangliosidit ovat sfingolipideihin kuuluvia biologisesti eläimille hyvin tärkeitä glykolipidejä. Niitä esiintyy erityisesti aivojen harmaassa aineessa, mutta myös useissa muissa kudoksissa. Gangliosideilla on tärkeä rooli muun muassa hermokudoksessa, maksassa ja munuaisissa.
Ominaisuudet, esiintyminen ja tehtävät

Gangliosideja tunnetaan yli 60 erilaista. Niille tyypillistä on sialihaposta ja glukoosista, galaktoosista ja N-asetyyligalaktosamiinista koostuva rakenne, joka muodostuu usein haarautuneesta oligosakkaridiketjusta, sfingosiinista ja rasvahappo-osasta, joka on tyypillisimmin steariinihappo. Sialihapporyhmien määrä vaihtelee yhdestä kolmeen. Molekyylimassaltaan gangliosidit ovat 200–250 kDa. Fysiologisissa olosuhteissa gangliosidit ovat negatiivisesti varautuneita. Gangliosidit ovat kiteisiä yhdisteitä, jotka liukenevat polaarisiin liuottimiin kuten veteen, metanolin ja kloroformin seokseen, dimetyyliformamidiin ja tetrahydrofuraaniin. Vedessä gangliosidit muodostavat usein misellejä.
Gangliosidejä esiintyy erityisesti hermokudoksessa, mutta myös maksassa, munuaisissa, pernassa ja haimassa. Gangliosidit vaikuttavat muun muassa solujen kasvuun, aineenvaihduntaan, hermokudoksen uusiutumiseen ja aivojen toimintaan. Ne toimivat esimerkiksi reseptoreina, joihin sitoutuvat monet hormonit, kuten tyreotropiini, serotoniini ja eräät toksiinit kuten koleratoksiini ja tetanustoksiini. Gangliosidien biosynteesi tapahtuu Golgin laitteessa, jossa serebrosideihin liitetään sokeriyksiköitä. Sokeriyksiköiden lähteenä toimivat niin kutsutut aktivoidut sokerit eli sokeridien nukleotidijohdannaiset.
Gangliosidien rooli sairauksissa

Eräiden gangliosidien pitoisuuden on havaittu olevan koholla eräissä syöpäsairauksissa, esimerkiksi melanoomassa, neuroblastoomassa ja glioblastoomassa. Tay–Sachsin taudissa gangliosideja hajottavan entsyymin heksosaminidaasi A:n toiminta on puutteellista, minkä vuoksi gangliosideja kertyy aivoihin. Tämän vuoksi aivojen lysosomit täyttyvät lipideistä ja turpoavat. Tauti on useimmiten tappava jo nuorena.
Timo Kaunisto

| Timo Kaunisto |
| --- | --- |
 Timo Kaunisto kesäkuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1963 (ikä 61) Alastaro
Poliitikko
Puolue:  keskusta
Asema:  kansanedustaja (2007–2011)
Vaalipiiri:  Varsinais-Suomen vaalipiiri (ehdolla 2003, kansanedustaja 2007–2011) Hämeen vaalipiiri (ehdolla 2015)
Kotipaikka:  Hämeenlinna
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Timo Reino Juhani Kaunisto (s. 27. tammikuuta 1963 Alastaro) on suomalainen maatalousyrittäjä ja Suomen Keskustaa edustava poliitikko. Kaunisto on toiminut kansanedustajana vuosina 2007–2011 ja keskustan varapuheenjohtajana vuosina 2010–2012.
Perhe, opinnot ja työtehtävät > Perhe

Kaunisto syntyi Alastarolla maanviljelijäperheeseen. Hän solmi avioliiton opiskeluaikanaan vuonna 1988. Avioliitosta syntyi kaksi lasta vuosina 1993 ja 1995. Kauniston 22 vuotta kestänyt avioliitto päättyi eroon vuonna 2010.
Heinäkuussa 2010 Kauniston kerrottiin seurustelevan vihreiden kansanedustajan Kirsi Ojansuun kanssa. Kaunisto ja Ojansuu avioituivat marraskuussa 2011, jolloin Ojansuu otti nimen Ojansuu-Kaunisto.
Perhe, opinnot ja työtehtävät > Koulutus

Kaunisto on koulutukseltaan agronomi ja filosofian tohtori. Kauniston kasvipatologian alaan kuuluva pro gradu -opinnäytetyö käsitteli ohran verkkolaikkuresistenssiä.
Timo Kauniston historian alan väitöskirja "Vaikea vihreys. Keskustapuolueen ympäristöpolitiikka 1968-1987" tarkastettiin Itä-Suomen yliopistossa huhtikuussa 2023.
Perhe, opinnot ja työtehtävät > Työtehtävät ja luottamustoimet

EU:ta vastustanut Kaunisto oli vuonna 1994 "Ei EU:lle" -kampanjan toiminnanjohtaja. Tämän lisäksi Kaunisto on työskennellyt Maaseudun Tulevaisuuden ja Turun Sanomien toimittajana. Vuosina 1990–1995 hän toimi MTK:n tiedotuspäällikkönä. Kaunisto oli Suomen Siipikarjaliiton puheenjohtaja 1997–2002
Vuosina 1995–2011 Kaunisto toimi maatalousyrittäjänä puolisonsa kotitilalla Laitilassa viljellen vuodesta 2000 samalla myös vanhempiensa kotitilaa Alastarolla. Päätuotantosuuntana Laitilan tilalla oli vuosina 1997–2005 luomukanatalous. Vuodesta 2011 hän on toiminut maatalousyrittäjänä kotitilallaan Alastarolla. Tilalla on keskitytty bioenergian tuotantoon ja matkailu- ja tapahtumayrittäjyyteen. Tätä varten Kaunisto on kunnostanut vanhoja hirsirakennuksia, kuten Hennijoen vanhan kansakoulun kokonaisuuden.
Kaunisto aloitti Agronomiliiton toiminnanjohtajana joulukuussa 2022.
Perhe, opinnot ja työtehtävät > Harrastukset

Vuosina 1996–2019 Kaunisto on toiminut Maaseudun Tulevaisuuden kolumnistina. Hän on harrastanut jalkapalloa eri sarjatasoilla vuosina 1980-2020. Kaunisto pelaa veteraanikiekkoa Lauttakylän Lujissa Waareissa.
Poliittinen toiminta > 1999–2006

Kaunisto oli Suomen keskustan ehdokkaana Europarlamenttivaaleissa 1999 ja sai 16 299 ääntä, jotka riittivät toiseen varasijaan.
Laitilan kunnanvaltuustoon Kaunisto valittiin kunnallisvaaleissa 2000.
Eduskuntavaaleissa 2003 Kaunisto oli Suomen keskustan ehdokkaana Varsinais-Suomen vaalipiirissä ja tuli valituksi ensimmäiselle varasijalle 4 333 äänellä.
Poliittinen toiminta > 2007–2011

Kaunisto valittiin Suomen Keskustan ehdokkaana kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 2007 Varsinais-Suomen vaalipiirissä ja keskustan varapuheenjohtajaksi kesäkuussa 2010.
Kaunisto oli ehdolla keskustan puheenjohtajaksi kesäkuun 2010 puoluekokouksessa yhdessä Mari Kiviniemen, Mauri Pekkarisen ja Paavo Väyrysen kanssa. Hän ei tullut valituksi, mutta nousi sen sijaan varapuheenjohtajaksi. Hän sai kolmesta varapuheenjohtajasta toiseksi eniten kannatusta, 1 415 ääntä.
Eduskunnassa Kaunisto tunnettiin ydinvoimaa vastustavan ryhmän johtajana.
Kun Michael Hornborg vuonna 2009 luopui MTK:n puheenjohtajuudesta, Kauniston nimi oli esillä Hornborgin eräänä seuraajaehdokkaana. Kaunisto kuitenkin kieltäytyi.
Kaunisto oli ehdolla vuoden 2011 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi saatuaan 4 174 ääntä, jotka riittivät ensimmäiseen varasijaan. Eroa keskustan listalta viimeisenä valituksi tulleeseen Annika Saarikkoon oli 11 ääntä.
Myöhemmin Kaunisto arvioi, että hänen vuonna 2010 tapahtunut avioeronsa oli yksi olennainen syy hänen putoamiseensa eduskunnasta vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Kaunistoon tämän johdosta kohdistuneen suhtautumisen muutoksen kertoi havainneensa myös samassa vaalipiirissä keskustan ehdokkaana ollut Annika Saarikko.
Poliittinen toiminta > 2011–2015

Vuonna 2012 Kaunisto oli ehdolla keskustan puheenjohtajaksi, mutta jäi keskustan puoluekokouksessa 9. kesäkuuta 2012 järjestetyn puheenjohtajavaalin ensimmäisellä kierroksella viimeiseksi.
Vuonna 2014 Kaunisto oli keskustan ehdokkaana Suomen europarlamenttivaaleissa 2014.
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa kotipaikkansa Hämeenlinnaan muuttanut Kaunisto oli ehdokkaana Hämeen vaalipiirissä. Vaaleissa hän sai 2731 ääntä, ja tuli valituksi ensimmäiselle varasijalle. Vuoden 2017 ja 2021 kuntavaaleissa Kaunisto valittiin Hämeenlinnan kaupunginvaltuustoon. Hän on toiminut myös vuodesta 2017 Hämeen maakuntahallituksessa ja vuosina 2021-22 Hämeenlinnan kaupunginhallituksessa.
Kaunisto oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Hän keräsi 2 566 ääntä, mikä ei riittänyt valintaan.
Julkaisuja

Muutaman perssiljan tähre.  (Kolumnikokoelma)  [Laitila]:  Timo Kaunisto, 2002.
Reilun pelin rakentaja. Kohti vihreää vallankumousta.  Laitila:  Viestintä Tuulihaukka, 2010.  ISBN 978-952-92-7213-6
Vaikea vihreys. Keskustapuolueen ympäristöpolitiikka 1968-1987. Väitöskirja 2023. Itä-Suomen yliopisto, yhteiskuntatieteiden ja kauppatieteiden tiedekunta.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Timo Kaunisto Wikisitaateissa
Timo Kauniston kotisivut Timo Kaunisto. Arkistoitu 20.4.2010. Viitattu 26.1.2010.
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (51):  Ahonen  Alatalo  Anttila  Autio  Haapoja (2007–2009†)  Hautala (2009–2011)  Heikkinen  Hoskonen  Hyssälä  Hänninen  Kaikkonen  Kalli  Kalmari  Kaltiokumpu  Karjula  Karpela  Katainen  Kaunisto  Kerola  Kiviniemi  Kiviranta  Komi  Korhonen  Korkeaoja  Kääriäinen  Laukkanen  Lehtomäki  Leppä  Lintilä  Manninen  Mieto  Oinonen  Pakkanen  Paloniemi  Pekkarinen  Pentti  Puumala  Rantakangas  Rehula  Reijonen  Rossi  Salovaara  Seurujärvi  Sihto  Särkiniemi (2010–2011)  Tiilikainen  Tölli  Markku Uusipaavalniemi (2007–2010)  Vanhanen (2007–2010)  Vehkaperä  Vehviläinen  Vilkuna  Väyrynen 
1Susanna Haapoja kuoli 30. toukokuuta 2009, hänen tilalleen eduskuntaan nousi Lasse Hautala. 2Matti Vanhanen luopui kansanedustajuudesta ja siirtyi Perheyritysten liiton toimitusjohtajaksi 2010. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Seppo Särkiniemi. 2Markku Uusipaavalniemi erosi keskustan eduskuntaryhmästä 2010 ja liittyi perussuomalaisiin.
| n k Varsinais-Suomen vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (17):  Andersson  Hemmilä  Hyssälä  Kanerva  Kantola  Kaunisto  Kiviranta  Koskinen  Lapintie  Laxell  Niinistö  Orpo  Paasio  Taimela  Virolainen  Wallin  Yrttiaho 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Gangut-luokka

| Gangut-luokka |
| --- | --- |
 Luokan nimikkoalus Gangut

Tekniset tiedot
Uppouma:  24 800 t
Pituus:  181,2 m
Leveys:  26,9 m
Syväys:  8,99 m
Koneteho:  52 000 shp (39 MW)
Nopeus:  24,1 solmua
Miehistöä:  1 149
Aseistus
Meritorjunta:  12 × Obuhov 12"/L52 -tykkiä kolmoistorneissa 16 × 4,7" tykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  1 × 3" ilmatorjuntatykki
Gangut-luokka oli Venäjän keisarikunnan laivaston dreadnought-taistelulaivaluokka, johon kuului neljä alusta. Luokan alukset tilattiin 1909, mutta niiden aloittaminen viivästyi duuman vahvistaessa tilauksen vasta 1911. Alukset valmistuivat joulukuusta 1914 tammikuuhun 1915, vaikka niiden aseistuksen asentaminen vei vielä reilut puoli vuotta.
Tilaus

Vuoden 1908 alussa julistettiin avoin tarjouskilpailu, johon vastasi kuusi venäläistä ja 21 ulkomaista telakkaa. Kaikkiaan vastaanotettiin 51 erilaista suunnitelmaa. Laivaston tekninen komitea totesi saksalaisen Blohm & Vossin esityksen olevan paras ja yleisesikunta piti parhaana Cunibertin esitystä.  Jälkimmäinen kuitenkin oli pyynnön vastainen, koska sen 120 millimetrin apuaseet oli sijoitettu torneihin eikä kasematteihin.
Esitys tilauksen tekemisestä Saksasta herätti vastustusta niin Venäjällä kuin Ranskassa. Venäjän pääministeri esitti ainoastaan piirustusten lunastamista ja varsinaisen tilauksen tekemistä venäläisiltä telakoilta. Suunnitelmat piti piirtää uudelleen, missä työssä saatiin apua John Brown and Companyltä. Aluksen neljä kolmiputkista 12 tuuman Obuhov -tykeillä varustettua tornia takasivat kolmanneksen raskaamman täyslaidallisen kuin vastaavilla saksalaisilla tai brittiläisillä taistelulaivoilla. 120 millimetrin apuaseiden sijoittelu ei ollut onnistunut, koska ne olivat välittömästi raskaampien tykkien alapuolella ja siten painevaikutuksen alla.
Alusten voimanlähteenä oli B-tornin jakamat kaksi kattilahuoneryhmää ja Y-tornin tasalla oleva varsinainen konehuone. Kattiloina oli Yarrowin -kattilat eikä Belleville-kattilat kuten aiemmissa venäläisissä aluksissa. Tämä lisäsi nopeutta noin 1,5 solmua, mikä tarjosi pienen nopeus edun muihin Itämeren alueen taistelulaivoihin.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Gangut | Amiraliteetin telakka, Pietari | 16. kesäkuuta 1909 | 7. lokakuuta 1911 | joulukuu 1914 | myyty romutettavaksi 1959 |
| Petropavlovsk | Itämeren telakka, Pietari | 16. kesäkuuta 1909 | 9. syyskuuta 1911 | joulukuu 1914 | tuhoutunut korjauskelvottomaksi 23. syyskuuta 1941 |
| Poltava | Amiraliteetin telakka, Pietari | 16. kesäkuuta 1909 | 10. heinäkuuta 1911 | 17. joulukuuta 1914 | poistettu alusluettelosta 1925 |
| Sevastopol | Itämeren telakka, Pietari | 16. kesäkuuta 1909 | 27. kesäkuuta 1911 | 17. marraskuuta 1914 | myyty romutettavaksi 1957 |
János Garay (miekkailija)

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | säilä |  |
János Garay (23. helmikuuta 1889 Budapest – 30. maaliskuuta 1945 Mauthausen) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Garay saavutti säilämiekkailun joukkuekilpailussa hopeaa ja henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia Pariisin 1924 olympialaisissa. Neljä vuotta myöhemmin Amsterdamin olympialaisissa hän voitti joukkuekilpailussa kultaa mutta ei menestynyt henkilökohtaisessa kilpailussa.
Euroopan-mestaruuden Garay voitti henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1925 ja joukkuekilpailussa vuonna 1930.
Juutalainen Garay kuoli Mauthausenin keskitysleirillä maaliskuussa 1945. Hänet valittiin International Jewish Sports Hall of Fameen vuonna 1990.
Saavutukset

Olympiakultaa säilän joukkuekilpailussa 1928
Olympiahopeaa säilän joukkuekilpailussa 1924
Olympiapronssia säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1924
EM-kultaa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1925
EM-kultaa säilän joukkuekilpailussa 1930
Aiheesta muualla

Garay International Jewish Sports Hall of Famen sivuilla
RN Garigliano (1854)

| Garigliano |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia
Kölinlasku:  1850
Laskettu vesille:  1854
Palveluskäyttöön:  1861
Poistui palveluskäytöstä:  1883
Tekniset tiedot
Uppouma:  330 t (normaali)
Pituus:  42,9 m
Leveys:  6,8 m
Syväys:  2,5 m
Koneteho:  120 ihp
Miehistöä:  66
Aseistus
Aseistus:  4 × 200 mm tykkiä
RN Garigliano (ital. Regia Nave Sirena) oli Italian kuninkaalliseen laivastoon yhteysalua (ital. Avvisi a ruote).
Valmistus

Bourbonien laivasto tilasi aluksen Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta nimellä Principessa Clotilde. Sen köli laskettiin 1850 ja alus laskettiin vesille 1854. Alus liitettiin laivastoon 1861. Koululaivana palvelut alus nimettiin myöhemmin Maria Teresaksi.
Palvelus

Alus luokiteltiin 1863 2. luokan avisoksi ja edelleen 1877 3. luokan alukseksi. Vuodesta 1875 alkaen aluksen aseistuksena oli kaksi 75 millimetrin tykkiä ja kaksi konekivääriä. Alus poistettiin palveluksesta 1883.
Gallträsk

| Gallträsk |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Kauniainen
Koordinaatit:  60°13′05″N, 24°43′50″E
Järvinumero:  81.055.1.009 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  31,5  m tai 32  m 
Rantaviiva:  1,62  km 
Pinta-ala:  0,117 km²
Keskisyvyys:  1 m
 fiGallträsk 
Gallträsk on järvi Kauniaisissa. Sen pinta-ala on noin 11,7 hehtaaria ja keskisyvyys noin metri. Se on ainoa kokonaisuudessaan Kauniaisten alueella sijaitseva järvi. Järvestä virtaa vettä koilliskolkasta alkunsa saavan ojan kautta Espoon Lippajärveen. Järven länsipäässä sijaitsee pieni suojeltu Träskmossenin suoalue.
Historia

Gallträsk on muodostanut Kauniaisten huvila-alueen ytimen Grankullan (suom. Kauniaisten) perustamisesta 1906 lähtien. Se oli tuolloin varsin hyväkuntoinen järvi ja erittäin suosittu uimakohde matalien rantojensa ja puhtaan vetensä vuoksi.
1920-luvulla kasvaneen asukastiheyden vuoksi lampeen päästettyjen haja-asutuksen jätevesien määrä lähti rajuun nousuun. Yhdessä lähistöllä sijainneen paristonpurkulaitoksen kemikaalipäästöjen kanssa järvi pilaantui niin huonoon kuntoon, että Kauniaisten kauppala joutui asettamaan sen uimakieltoon 1950-luvulla. Päästöt aiheuttivat myös rehevöitymisprosessin käynnistymisen, joka on lisännyt pohjasedimenttiä ja johtanut järven mataloitumiseen.
Kauppala alkoi kiinnittää huomiotaan järveen vuonna 1967, kun järven tila oli todettu huonoksi. Kauppala suoritti tutkimuksen järven tilasta ja päätyi lopputulokseen: järvi on heikossa tilassa. Tutkimuksen jälkeen viemäröintijärjestelmiä uudistettiin 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin käytännössä jätepäästöt järveen jäivät olemattomiksi. Huolimatta päästöjen vähenemisestä rehevöityminen jatkui järven sisäisen kuormituksen johdosta.