stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viron maapäivät

Viron kuvernementin väliaikainen maaneuvosto eli maapäivät (vir. Maanõukogu, Maapäev) oli vuonna 1917 toiminut Viron kuvernementin kansanedustuselin. Se kokoontui uudelleen vuosina 1918–1919 itsenäisen Viron tasavallan ensimmäisenä parlamenttina.
Perustaminen ja valinta

Helmikuun vallankumouksen jälkeen Venäjän väliaikainen hallitus päätti virolaisten toiveesta 12. huhtikuuta (juliaanisen kalenterin 30. maaliskuuta) 1917 myöntää Virolle vuoden 1919 alkuun saakka voimassa olevan väliaikaisen, rajoitetun itsehallinnon. Virolaisten asuinalueet yhdistettiin yhdeksi Viron kuvernementiksi, jonka korkeimmaksi elimeksi määrättiin yleisillä vaaleilla valittava maaneuvosto eli maapäivät. Niillä oli valtuudet ratkaista paikallisia asioita, asettaa veroja sekä tehdä lakiluonnoksia. Niihin valittiin kaksivaiheisella vaalitavalla yksi edustaja 20 000 asukasta kohden.
Venäjän sisäministeriö viivytteli Viron itsehallinnon voimaan saattamista heinäkuun alkuun saakka. Maapäivien vaalit järjestettiin maaseudulla 5. kesäkuuta (23. toukokuuta) mutta kaupungeissa vasta syyskuussa 1917. Vain hieman yli kolmannes äänioikeutetuista äänesti. Maapäiville valittiin 62 edustajaa, joista 42 maaseudulta ja 20 kaupungeista. Heistä 13 edusti Maarahva Liit -puoluetta, 11 radikaalisosialisteja eli myöhempää työpuoluetta, 9 sosiaalidemokraatteja, 8 sosialistivallankumouksellisia, 7 demokraattista puoluetta, 5 bolševikkeja ja 4 radikaalidemokraattista puoluetta, minkä lisäksi joukossa oli yksi baltiansaksalaisten ja yksi vironruotsalaisten edustaja sekä kolme sitoutumatonta. Edustajista kaksi oli naisia.
Toiminta vuonna 1917

Maapäivät kokoontuivat ensi kerran Tallinnan Toompean linnassa 14. (1.) heinäkuuta 1917, jolloin paikalla olivat vain maaseudun edustajat. Porvarillisilla puolueilla oli tässä vaiheessa täpärä enemmistö 20–19. Puhemieheksi valittiin oikeiston ja vasemmiston välisenä kompromissina työpuolueen Artur Vallner. Maapäivät asettivat toimeenpanovallaksi Jaan Raamotin johtaman Viron maahallituksen. Kaupunkien edustajat liittyivät maapäiville 8. lokakuuta (25. syyskuuta), jolloin voimasuhteet kallistuivat vasemmalle. Maapäivien tultua täysilukuiseksi puhemieheksi valittiin 12. lokakuuta (29. syyskuuta) työpuolueen Otto Strandman ja maahallituksen uudeksi johtajaksi 25. (12.) lokakuuta Maarahva Liitin Konstantin Päts. Venäjän perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jälkeen oli tarkoitus pitää uudet maapäivävaalit, joita varten laadittiin uusi vaalilaki, mutta toisia vaaleja ei koskaan pidetty.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Viron työläis- ja sotilasneuvostojen toimeenpanevan komitean puheenjohtaja, bolševikki Jaan Anvelt ilmoitti 26. (13.) marraskuuta 1917, että maapäivät hajotettaisiin kahden päivän kuluttua ja helmikuun 1918 alussa valittaisiin Viron perustava kokous.  Viron ”kansalliset” puolueet olisivat halunneet jatkaa maapäivien toimintaa, mutta bolševikkihallintoa ei uskallettu uhmata ilman sotavoiman tukea. Kokoontuessaan viimeiseen istuntoonsa ennen hajotusta 28. (15.) marraskuuta maapäivät julistautuivat korkeimman haltijaksi Virossa perustavan kokouksen kokoontumiseen asti. Demokraattien Jaan Tõnissonin tekemää ehdotusta vastaan äänesti yhdeksän äärivasemmiston edustajaa. Maapäivät päättivät samalla luovuttaa korkeimman vallan puhemiehistölleen sekä niin sanotulle vanhintenneuvostolle (vanematekogu), jotka voisivat kokoontua maapäivien ollessa hajalla. Vanhintenneuvostolla, johon kuului yksi edustaja kustakin puolueesta, oli oikeus säätää välttämättömiä lakeja ja asetuksia järjestyksen ylläpitämiseksi. Sen puheenjohtajaksi tuli Päts.
Vanhintenneuvosto siirsi vallan 19. helmikuuta 1918 edelleen kolmimiehiselle Viron pelastuskomitealle, jonka muodostivat Päts, Konstantin Konik ja Jüri Vilms. Pelastuskomitea esitti muutamaa päivää myöhemmin Viron itsenäisyysjulistuksen.
Toiminta vuosina 1918–1919

Maapäivät kokoontuivat uudelleen Saksan miehityksen päättymisen jälkeen 20. marraskuuta 1918. Ne asettivat 27. marraskuuta Pätsin johtaman väliaikaisen hallituksen ja luovuttivat sille vallan antaa lakeja ja määräyksiä, solmia valtiosopimuksia sekä päättää valtion lainoista ja sitoumuksista. Maapäivät hajaantuivat lopullisesti huhtikuussa 1919, kun Viron perustava kokous aloitti toimintansa.
Westbury

Westbury voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Westbury, paikkakunta Wiltshiressä, Englannissa
Westbury, paikkakunta Quebecissä, Kanadassa
Westbury, paikkakunta New Yorkissa, Yhdysvalloissa
Peter Westbury (1938–2015), brittiläinen kilpa-autoilija
Westbury, hollantilaisen C&A-kauppaketjun vaatemerkki.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Westbury”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Werner Korff

| Mitalit> Maa:  / Saksa.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  / Saksa.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  / Saksa.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  / Saksa> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lake Placid 1932 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Italia 1934 |  |  |
Werner Korff (18. joulukuuta 1911 Berliini – 11. helmikuuta 1999) oli saksalainen jääkiekkoilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Korff kuului Saksan miesten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa olympiapronssia Lake Placidissa 1932 ja MM-pronssia Italiassa 1934. Koska turnauksilla oli samanaikaisia eritasoisia arvoja, oli Lake Placidin olympiapronssi samalla MM-pronssi ja Italian MM-pronssi myös Euroopan mestaruus. Vuoden 1933 MM-kilpailuissa Korffin edustama Saksa sijoittui viidenneksi mutta oli eurooppalaisista maista kolmanneksi paras ja saavutti siten EM-pronssia.
Aiheesta muualla

Werner Korff Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Varsovan laulu

| Varsovan laulu |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Matti Kassila
Käsikirjoittaja:  Matti Kassila Juha Nevalainen
Perustuu:  Walentin Chorellin tekstiin
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Harry Bergström
Kuvaaja:  Kalle Peronkoski
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Pääosat:  Chris Paischeff Åke Lindman Matti Oravisto Hannes Veivo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  27. helmikuuta 1953
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varsovan laulu on Matti Kassilan ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1953. Elokuva kertoo viinan salakuljettajien ja poliisin välisistä yhteenotoista. Elokuvaa kuvattiin Helsingin keskustassa ja Hampurissa syksyllä 1952.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Chris Paischeff  | … |  Ilse   |
|  Åke Lindman  | … |  M/S Veran kapteeni, ”Bear”   |
|  Matti Oravisto  | … |  perämies Lauri Koskinen, ”Lord Nelson”   |
|  Hannes Veivo  | … |  Voitto Jalmari Bister   |
|  Kauko Laurikainen  | … |  Lauri Elias Koskinen   |
|  Leo Riuttu  | … |  komisario Ahmavirta   |
|  Matti Aulos  | … |  etsivä Kymäläinen   |
|  Kullervo Kalske  | … |  etsivä Komppa   |
|  Pentti Viljanen  | … |  kokki   |
|  Aarne Laine  | … |  Pasilan Romun omistaja   |
|  Anton Soini  | … |  laivamies   |
|  Heikki Packalén  | … |  konemestari   |
|  Heimo Lepistö  | … |  salakuljetusveneen omistaja / työmies   |
|  Veijo Pasanen  | … |  merivartija   |
|  Pentti Siimes  | … |  merivartija   |
|  Uljas Kandolin  | … |  merivartija Lahtinen   |
|  Leevi Linko  | … |  merivartioaseman päivystäjä   |
|  Pentti Irjala  | … |  Pentti, Jollaksen radisti   |
|  Maila Toivo  | … |  Jollaksen keskuksenhoitaja   |
|  Erkki Salin  | … |  merivartiopiirin komentaja   |
|  Pentti Auer  | … |  nuorempi merivartioupseeri / poliisi   |
|  Eino Kaipainen  | … |  kapteeniluutnantti Koivusalo   |
|  Veikko Sorsakivi  | … |  poliisiradisti   |
|  Urho Westman  | … |  VMV:n ruorimies   |
|  Lasse Saxelin  | … |  merivartija / poliisi   |
|  Olavi Suominen  | … |  merivartija   |
|  Martti Romppanen  | … |  poliisi   |
|  Tommi Rinne  | … |  poliisi   |
|  Theodor Weissman  | … |  tullitarkastaja   |
|  Irja Kuusla  | … |  keittiöapulainen   |
|  Unto Kuhankoski  | … |  laivamies   |
|  Esko Väänänen  | … |  laivamies   |
|  Yrjö Ikonen  | … |  rikospoliisin päällikkö   |
|  Hilkka Kinnunen  | … |  perämies Koskisen vaimo   |
|  Heikki Kalliokoski  | … |  tullivartija   |
|  Kalle Rouni  | … |  paksukainen   |
|  Armas Jokio  | … |  mies Hampurin satamakadulla   |
|  Nestori Lampi  | … |  kapakoitsija   |
|  Kauko Kokkonen  | … |  päivystävä konstaapeli   |
|  Irja Rannikko  | … |  Bisterin vaimo   |
|  Raija Mirjamo  | … |  Annikki Bister   |
|  Holger Salin  | … |  poliisi kadulla   |
|  Seppo Sariola  | … |  poliisi   |
|  Mauno Hyvönen  | … |  poliisi   |
|  Keijo Komppa  | … |  vanginvartija   |
|  Arvo Jorma  | … |  vanginvartija puhelimessa   |
|  Matti Lehtelä  | … |  sahaava mies   |
|  Edvin Kajanne  | … |  Helander, levynleikkaaja   |
|  Uolevi Lönnberg  | … |  poliisi   |
|  Kyösti Erämaa  | … |  poliisi   |
|  Usko Kantola  | … |  poliisi   |
|  Eero Berg  | … |  uutistenlukijan ääni   |
Tuotanto

Matti Kassila on muistelmissaan kertonut, että tämän hänen itsensä ja Juha Nevalaisen käsikirjoittaman ja tuottajan painostuksesta mukaan tulleen Valentin Chorellin dramatisoiman elokuvan tarkoitus oli olla paljon enemmän cinéma verité -elokuva, mutta muun muassa budjetti rajoitti kuvaukset Hampurissa pelkiksi sataman yleiskuviksi. Osin englanninkielisenä elokuva oli tarkoitettu myös kansainväliseen levitykseen, missä ei onnistuttu.[lähde? ]
Arviot

Aikalaisarviossaan Jerker A. Eriksson (Nya Pressen) ei antanut ymmärtämystä Kassilan työtavalle: ”...hänen ohjaustyönsä on joitakin reippaita jaksoja lukuun ottamatta rahvaanomaista ja perustuu tehokeinoihin, siitä puuttuu kurinalaisuus ja se on hidastempoista.” Näyttelijät ja erityisesti näyttelijöiden valinta saivat kiitosta. Esimerkiksi Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) kirjoitti: ”Henkilövalinta on kaikkein parhaita. Kassilalla näyttääkin olevan oikea silmä tähän niin kuin vain harvalla meikäläisellä.” Samoin kuvaaja Kalle Peronkoski sai kiitosta esimerkiksi Modest Savtschenkolta (Työkansan Sanomat).
Myöhemmiltä kriitikolta elokuva on saanut kiitosta paitsi erinomaisen näyttelijäntyön, myös kuvauksen oivaltavan visuaalisuuden osalta. Elokuvassa yhdistetään viranomaisten dokumenttiaineistoa englanninkieliseen melodraamaan. Kriitikko Arto Pajukallio (Helsingin Sanomat 14.11.2011) kehotti vertaamaan sitä runsaat puoli vuosisataa nuorempaan elokuvaan Rööperi ja kysyi, kumpi puhuttelee todenmukaisemmin.
Werner von Erdmannsdorf

Vasemmalta: Friedrich Stephan, Werner von Erdmannsdorff ja Heinz Kattner.
Heinrich Werner Bernhard von Erdmannsdorff (26. heinäkuuta 1891 Bautzen, Saksa – 5. kesäkuuta 1945 Ljubljana, Jugoslavia) oli monin kunniamerkein palkittu Saksan maavoimien jalkaväenkenraali toisessa maailmansodassa. Hänet palkittiin Rautaristin ritariristillä.
Erdmannsdorff jäi toukokuussa 1945 brittien sotavangiksi. Hänet luovutettiin Jugoslaviaan[lähde? ] ja teloitettiin 1945 Ljubljanassa yhdessä panssarikenraali Gustav Fehnin, kenraaliluutnantti Friedrich Stephanin ja kenraalimajuri Heinz Kattnerin kanssa.[lähde? ]
Erdmannsdorffin veli oli jalkaväenkenraali Gottfried von Erdmannsdorff.[lähde? ]
Käännös suomeksi
Westend (täsmennyssivu)

Westend tai West End voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Westend, kaupunginosa Espoossa
Westend, kaupunginosa Berliinissä
Westend, kaupunginosa Frankfurt am Mainissa
Westend, kaupunginosa Wiesbadenissa
West End, kaupunginosa Lontoossa
West End, kaupunginosa Bostonissa
Westend, itävaltalainen yhtye, edusti Itävaltaa vuoden 1983 euroviisuissa
West End -teatteri, yhteisnimitys Lontoon tietyllä alueella toimiville arvostetuille teattereille
WestEnd City Center, kauppakeskus Budapestissa
West End, The 69 Eyes -yhtyeen albumi vuodelta 2019
Wat Tyler Cluverius IV

Wat Tyler Cluverius IV (1934 – 14. helmikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen laivaston upseeri ja diplomaatti. Hän toimi Yhdysvaltain Bahrainin-suurlähettiläänä 1970-luvulla.
Arlingtonissa Massachusettsissä syntynyt Cluverius varttui Chicagossa. Hän valmistui Northwestern-yliopistosta journalistiksi ja sen jälkeen laivaston upseerikoulusta Rhode Islandilla. Hän kuului sukunsa neljänteen polveen, joka palveli laivastossa, hänen tapauksessaan vuosina 1957–1962. Myöhemmin hän opiskeli lisäksi arabiaa ja sai Indianan yliopistosta maisterin ja sitten tohtorin arvot. Vuonna 1967 hän siirtyi Yhdysvaltain ulkoministeriön palvelukseen, ja hänet nimitettiin maan suurlähettilääksi Bahrainiin harvinaisen nuorena vuonna 1976.
Cluverius poistui ulkoministeriön palveluksesta vuonna 1988 ja siirtyi johtamaan rauhanjärjestöä. Hän kuoli 14. helmikuuta 2010 Clevelandissa Ohiossa sairastettuaan pitkään syöpää ja muistisairautta.
Perhe

Cluverius nai vuonna 1959 Judith Dvorovyn, josta erosi vuonna 1989. Myöhemmin hän avioitui ranskalaissyntyisen ja Israeliin muuttaneen Leah Konstablerin kanssa. He saivat kaksi lasta, jotka olivat Wat Tyler Cluverius V ja Charlotte Cluverius. Jälkimmäinen liittyi suvun tavan mukaan laivastoon.
Willy–Nicky-sähkeet

Willy–Nicky-sähkeet ovat henkilökohtaisia sähkeitä, joita Saksan keisari Vilhelm II ja Venäjän keisari Nikolai II lähettivät toisilleen niin sanotun heinäkuun kriisin aikana juuri ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista 29. heinäkuuta – 1. elokuuta 1914. Toisilleen sukua olleet hallitsijat keskustelivat lämminhenkisesti ja kunnioittavaan sävyyn siitä, miten sota voitaisiin vielä välttää. Viestien alkuperäiskieli on englanti. Vilhelm II allekirjoitti viestinsä nimellä ”Willy” ja Nikolai II nimellä ”Nicky”. Viimeinen viesti lähti Vilhelmiltä Nikolaille samana päivänä, jona Saksa julisti sodan Venäjälle. Sähkeidenvaihto on myöhemmin julkaistu.
Aiheesta muualla

Sähkeiden alkuperäinen sisältö (englanniksi) Firstworldwar.com
Wat Tyler

Wat Tylerin kuolemaa esittävä yksityiskohta 1300-luvun lopun käsikirjoituksesta.
Walter Tyler, yleensä Wat Tyler, (4. tammikuuta 1341 – 15. kesäkuuta 1381) oli Englannin vuoden 1381 talonpoikaiskapinan johtaja.
Wat Tylerin elämästä ennen kapinaa on vähän luotettavia tietoja. Hänen oletetaan syntyneen Essexissä, mutta ei osata varmuudella sanoa, miksi ja kuinka hän siirtyi Kentiin johtamaan kapinaa. Tylerin ja muiden kapinallisjohtajien motiivit ovat usein hämärän peitossa, sillä ajan historiankirjoittajat olivat lähinnä ylimyksiä ja kuninkaan lakeijoita. Yleensä Tylerin, Jack Strawin ja John Ballin on sanottu ajaneen feodaalijärjestelmän purkamista.
Uutiset alempien yhteiskuntaluokkien kapinoista Ranskassa ja Flanderissa kiihdyttivät mieliä myös Englannissa. Vuonna 1380 kuningas Rikhard II:n määräyksestä kerättiin väestönvero, jossa maksettavaksi määrätty summa, kolme groatia, oli sama riippumatta siitä, oliko verotettava köyhä renki vai varakas maanomistajaylimys. Valtaistuimelle lapsena noussut Richard II oli vasta 14-vuotias, joten kapinalliset syyttivät verosta Juhana Gentiä ja muita kuninkaalle läheisiä ylimyksiä.
Tyler nosti armeijan ja marssi aluksi Canterburyyn. Kun hänen armeijansa eteni Lontooseen, se oli kasvanut 50 000 miehen vahvuiseksi. 14. kesäkuuta kapinalliset vangitsivat joukon epäsuosittuja ylimyksiä, etunenässä Canterburyn arkkipiispan Simon Sudbury. Vangit surmattiin. Lisäksi kapinalliset tuhosivat Savoy Palacen ja tappoivat kuninkaan sedän. Kuninkaalle lähetettiin välittäjä, joka esitteli kapinallisten vaatimukset. Kuningas suostui tapaamaan kapinalliset seuraavana päivänä Mile Endissä ja kuuntelemaan heidän valituksensa muun muassa verotuksesta.
15. kesäkuuta Lontoon Smithfieldiin kokoontui yli 20 000 ihmistä. Tyler päätti ratsastaa yksin neuvottelemaan etäämmällä olevan kuninkaan luo. He keskustelivat hetken aikaa, mutta yllättäen Lontoon pormestari Sir William Walworth veti esiin miekkansa ja löi aseistautumatonta Tyleria. Virallisessa kuvauksessa Tyleria syytettiin kuninkaan solvaamisesta. Tylerin pudottua hevosen selästä kuninkaan aseenkantaja Ralph de Standish pisti häntä vielä toistamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wat Tyler Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Walter Pidgeon

| Walter Pidgeon |
| --- | --- |
 Pidgeon esiintymässä radiossa 1942.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1897 Saint John, New Brunswick, Kanada
Kuollut: 25. syyskuuta 1984 (87 vuotta) Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Walter Pidgeon (23. syyskuuta 1897 Saint John, New Brunswick, Kanada – 25. syyskuuta 1984 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kanadalainen näyttelijä. Bostoniin hän muutti vuonna 1919. Hän oli kahdesti ehdokkaana parhaan miespääosan Oscar-palkinnon saajaksi. Ensimmäinen ehdokkuus tuli vuonna 1942 elokuvasta Rouva Miniver ja toinen vuotta myöhemmin elokuvasta Madame Curie. Pidgeonin muita elokuvia olivat muun muassa Vihreä oli laaksoni (1941) ja Kielletty planeetta (1955).
Pidgeon on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Valikoitu filmografia

Saratoga (1937)
Ihmismetsästys (Man Hunt, 1941)
Kukkia varjossa (Blossoms in the Dust, 1941)
Vihreä oli laaksoni (How Green Was My Valley, 1941)
Rouva Miniver (Mrs. Miniver, 1942)
Madame Curie (1943)
Mrs Parkington (Mrs. Parkington, 1944)
Salainen sydän (The Secret Heart, 1946)
Särkyneiden haaveiden kaupunki (The Bad and the Beautiful, 1952)
Muistojen Pariisi (Last Time I Saw Paris, 1954)
Kielletty planeetta (Forbidden Planet, 1956)
Myrskyä Washingtonissa (Advise and Consent, 1962)
Funny Girl (1968)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Walter Pidgeon Wikimedia Commonsissa
Western Union

| Western Union |
| --- | --- |

Osake:  NYSE: WU
ISIN:  US9598021098
Kotipaikka:  Meridian, Colorado
Toimiala:  finanssipalvelut
Tuotteet:  rahasiirto
Henkilöstö:  7 000 (2011)
Kotisivu:  www.westernunion.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Western Union on yhdysvaltalainen rahasiirtopalveluja tarjoava yritys. Western Union työllisti noin 7 000 henkilöä maailmanlaajuisesti vuonna 2011.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Western Union Wikimedia Commonsissa
Wieke Dijkstra

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Wieke Dijkstra |  Wieke Dijkstra |  Wieke Dijkstra |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten maahockey
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | Maahockey |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Madrid 2006 | Maahockey |  |
|  Hopeaa | Rosario 2010 | Maahockey |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 2009 | Maahockey |  |
|  Hopeaa | Manchester 2007 | Maahockey |  |
| Champions Trophy  | Champions Trophy  | Champions Trophy  |  |
|  Kultaa | Quilmes 2007 | Maahockey |  |
|  Kultaa | Amsterdam 2011 | Maahockey |  |
|  Hopeaa | Nottingham 2010 | Maahockey |  |
|  Pronssia | Sydney 2003 | Maahockey |  |
|  Pronssia | Amsterdam 2006 | Maahockey |  |
|  Pronssia | Mönchengladbach 2008 | Maahockey |  |
|  Pronssia | Nottingham 2010 | Maahockey |  |
Wieke Dijkstra (s. 19. kesäkuuta 1984 Amsterdam) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja, joka pelasi keskikentällä. Hän edusti muun muassa Larenia.
Alankomaiden maajoukkueessa Dijkstra pelasi enimmäkseen puolustajana. Hän voitti joukkueessa yhden olympiakullan Pekingistä 2008, kultaa ja hopeaa sekä MM-kisoista että EM-kisoista sekä kaksi kultaa Champions Trophy-kilpailusta.
Dijkstra pelasi maajoukkueessa 123 ottelua.
Westfalenin evankelinen kirkko

| Westfalenin evankelinen kirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  yhdistynyt kirkko (pitää sisällään sekä luterilaisia että reformoituja)
Johtaja:  puheenjohtaja (präses) Annette Kurschus
Yhteistyötahoja:  Saksan evankelinen kirkko
Toiminta-alue:  Nordrhein-Westfalenin alueella
Seurakuntia:  490 (1.10.2018)
Jäseniä:  2 150 027 jäsentä, osuus alueen väestöstä 27,2% (31.12.2019)
Kotisivu:  https://www.evangelisch-in-westfalen.de/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Westfalenin evankelisen kirkon toimialue.
Westfalenin evankelinen kirkko (saks. Evangelische Kirche von Westfalen) on yksi Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Bielefeld.
Kirkolla oli vuoden 2018 lokakuussa 490 seurakuntaa. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 2 150 027 jäsentä.
Aiheesta muualla

Kirkon kotisivut (saksaksi)
Wouter Hutschenruijter

Wouter Hutschenruijter. Adrianus Johannes Ehnlen litografia P. Wotken daguerrotypian pohjalta.
Wouter Hutschenruijter (1796–1878) oli alankomaalainen säveltäjä. Hän oli kapellimestarina ja opettajana merkittävä Alankomaiden musiikkielämän nousun kannalta. Hutschenruijterin sävellystuotantoon kuuluu muun muassa ooppera, neljä sinfoniaa ja runsaasti puhallinorkesterikappaleita (myös sovituksia).
Vol. 4 (Lullacryn albumi)

| Vol>  4 Lullacry |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 3. syyskuuta 2005
 Tuottaja(t): Anssi Kippo
 Tyylilaji: goottimetalli, heavy metal
 Kesto: 39.58
 Levy-yhtiö: Spinefarm Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 34.
Lullacryn muut julkaisut
| Fire Within 2004 | Vol. 4 2005 | Where Angels Fear 2012 |
Vol. 4 on suomalaisen goottimetallin yhtyeen Lullacryn neljäs studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2005 levymerkillä Spinefarm Records. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 34.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt S. Vauhkonen ja sanoittanut S. Kivilahti, ellei toisin mainittu.
Perfect Tonight – 3.53
Love, Lust, Desire – 3.42 (san. S. Vauhkonen)
Fire Within – 3.29
Stranger in You – 3.42
Heart Shaped Scars – 4.23
Soul in Half – 4.11
Killing Time – 3.19
I Want You – 4.02 (säv. S. Vauhkonen, T. Lainio, san. T. Lainio)
King of Pain – 5.34
Zero – 3.43
Kappaleet > Japanin bonuskappaleet

I Stole Your Love – 3.04 (Kiss -cover)
L.O.V.E. Machine – 3.50 (W.A.S.P. -cover)
Kokoonpano

Tanja Lainio – laulu
Sami Vauhkonen – kitara
Sauli Kivilahti – kitara
Heavy Hiltunen – basso
Jukka Outinen – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Aila Leppikangas, E. Valovirta*, Heikki Pöyhiä, J. Outinen, Tunkki, Vesseli – taustalaulu
Euge Valovirta – kitara (kappale 1)
Jameye – kosketinsoitin
Kokoonpano > Tuotanto

Anssi Kippo – tuottaja, äänittäjä, musiikkiohjelmoija, kosketinsoitin
Mikko Karmila – äänittäjä, miksaaja
Mika Jussila – masteroija
Ville Juurikkala – valokuvat
Arvostelut

Imperiumi: 8½/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Albumi Vol. 4 (Lullacryn albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Vol. 4 discogs.com -sivustolla
Lullacry
| --- | --- |
Studioalbumit:   Sweet Desire  Be My God  Crucify My Heart  Vol. 4  Where Angels Fear 
Kokoelmat:   Legacy: 1998–2014 
EP:t:   Fire Within
Vuori-isokirvinen

| Vuori-isokirvinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Västäräkit Motacillidae
Suku::  Kirviset Anthus
Laji::  hoeschi
Kaksiosainen nimi
 Anthus hoeschi  (Stresemann, 1938) 

Katso myös
   Vuori-isokirvinen Wikispeciesissä   Vuori-isokirvinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vuori-isokirvinen (Anthus hoeschi) on etelafrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Etelä-Afrikan Lohikäärmevuoret ja Lesothon. Se talvehtii Angolassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Sambiassa. Erwin Stresemann kuvaili lajin holotyypin Damaramaasta Namibiasta 1938.