Esko Roine
Ura > Tampereen Työväen Teatterin näyttelijänä 1967–1973

Roine-Halttusen pariskunnan esikoinen Sami Esko syntyi Tampereella kesäkuussa 1967. Esko Roine näytteli samana kesänä Pyynikin Kesäteatterissa Hella Wuolijoen draamassa Niskavuoren Heta. Hänellä oli Jaakon rooli. Niin ikään kesällä 1967 hän parodioi iskelmätähteä epäonnistuneessa laulunäytelmässä Ruista ranteessa. Roine näytteli Pyynikin Kesäteatterin 1960-luvun suurmenestyksessä Tuntematon sotilas Hietasen roolin vuosina 1967–1969. Edvin Laineen ohjaama Väinö Linnan romaaniin perustuva näytelmä keräsi katsojia sadoin tuhansin. Ennen Roinetta Hietasen oli näytellyt Matti Varjo.
Samaan aikaan äärivasemmistolaisuus levisi taideväen keskuudessa, mutta paradoksaalisesti se ei saanut juurikaan jalansijaa Työväen Teatterissa. Roine oli sosiaalisesti ajatteleva, mutta ei innostunut jyrkästä vasemmistolaisuudesta, etenkin kun siihen liittyi väkivaltaisia piirteitä. Eräät hänen kollegoistaan alkoivat jaella kuolemantuomioita muun muassa Vili Auviselle, joka oli Eila Roineen puoliso.
Tampereen Työväen Teatterissa Esko Roineella ei ollut alkuun helppoa, sillä häntä rasitti vertailu isäänsä Eero Roineeseen. Hänen odotettiin olevan uusi Eero. Hän ei itse uskonut olevansa isänsä kaltainen tarinaniskijä, eikä hän siihen pyrkinytkään.
Roineen ensimmäinen rooli Työväen Teatterissa oli Vihreähattuinen komediassa Ruusubaletti. Näytelmän keskushahmon, Herrantertun, näytteli Kirsti Wallasvaara. Roine sai roolisuorituksestaan Aamulehden Olavi Veistäjältä tylyt arvostelut. Seuraava rooli onnistui paremmin. Kyse oli komediasta Eripurainen pari, jossa Roine näytteli Arlechinon osan. Positiivinen kritiikki kohdistui hänen käsiensä ja jalkojensa ilmeikkyyteen.
1960-luvun lopun tapaus oli musiikkinäytelmä Teatterilaiva, jossa Roine näytteli sankariroolin parinaan Salme Laaksonen. Esko Elstelän ohjaama musikaali voitti puolelleen niin kriitikot kuin yleisönkin, jota kertyi yhteensä lähes 29 000. Roineen laulutaito yllätti hänen siskonsa Eilan, joka oli lentää selälleen kuullessaan veljensä laulavan. Roineen laulu teki vaikutuksen myös Inkeri Rantasaloon, joka kysyi tämän kiinnostusta liittyä oopperan kuoroon. Roine kieltäytyi, mitä hän myöhempinä vuosina on hieman katunut kuultuaan tenorien tulotasosta. Lisäksi hän olisi välttänyt teatterinjohtajan työn huonot puolet. Ester Naparstok vieraili Suomessa Teatterilaivan aikana ja ehdotti Roineelle, että hän avaa tälle tien Broadway-musikaalien tähdeksi, mistä Roine kieltäytyi osin perhesyiden takia.
»Liisa [Roine] ja Esko on hyviä laulajia. Ne tietää, miten otetaan terssi alempaa tai ylempää.» 
(Eila Roine. Eila Roine, s. 366)
Vuonna 1969 Roine näytteli ensi kerran Kai Savolan ohjauksessa. Humanismiin taipuvainen Savola oli vastikään aloittanut Työväen Teatterin johtajana ja hänen ensimmäinen ohjauksensa oli venäläinen Maria. Roineen roolina oli ratsumestari Viskovski, ja Olavi Veistäjä arvioi roolityön erittäin onnistuneeksi ja vivahteikkaaksi. Yleisöä se ei kuitenkaan innostanut. Vili Auvinen sen sijaan sai teatterin kassakoneet kilisemään Dario Fon komedioilla, kuten Rouva joutaa pellolle, jossa Roine teki 26 roolia. Lyhimmät piipahdukset näyttämöllä kestivät vain joitakin sekunteja. Näytelmän ensi-ilta oli 17. huhtikuuta 1969 ja se esitettiin 24 kertaa. Katsojia kertyi yli 8 000.
Syksyllä 1969 Roine näytteli ilkeää majuri Varroa unkarilaisessa näytelmässä Tótin perhe, jota hän piti yhtenä parhaimmista roolitehtävistään. Varro pääsi yllättämään Roineen, jonka yleensä onnistui jättää roolit teatteriin ja vaihtaa siviiliminään. Hän arveli hirviömäisen Varron päässeen ihon alle, koska hänellä ei ollut vielä riittävästi kokemusta näyttelijän työstä. Aamulehden Matti Rosvall oli vaikuttunut Roineen roolisuorituksesta, ja piti sitä osuvana Kellariteatterin lyhyiden etäisyyksien näyttämölle.
Fon farssi Kalliisti maksettu ilonpito esitettiin Kellariteatterissa 29. marraskuuta 1970 Auvisen ohjaamana. Farssi sai peräti 91 esityskertaa ja katsojia teatterisalin pienuudesta huolimatta yli 10 000. Miljoonaperinnön ympärille rakennetun melko yksinkertaisen musiikkihupailun pohjana on ihmisen ahneus. Roine näytteli postinkantajaa, jota eroamassa olevan avioparin nainen alkaa vietellä, sillä perintö on tarkoitettu mainitun pariskunnan lapselle, jota ei kuitenkaan ole. Kalliisti maksettu ilonpito on erityisen tarkka ajoitusten suhteen. Jotta kohtaukset eivät menisi puihin, ajoitusten on oltava sekunnintarkkoja, ei sinne päin. Näytelmä sai myös kriitikkojen suosion. Siitä tehtiin niin ikään televisiotaltiointi, joka ei kuitenkaan onnistunut, kuten teatterikappaleiden televisiointien kohdalla usein käy.
Roine-Halttusen avioparin toinen lapsi, tytär Susanna syntyi tammikuussa 1971. Roineet olivat muuttaneet omakotitaloon, jonka he jakoivat Liisa Roineen ja tämän aviopuolison Seppo Mäen kanssa. Talo jaettiin kahdeksi asunnoksi. Niin ikään tammikuussa 1971 sai ensi-iltansa Teuvo Pakkalan yli 70 vuotta vanha musiikkinäytelmä Tukkijoella. Klassikkoteokseen oli vuosikymmenten aikana kertynyt melkoinen pölykerros, jonka ohjaaja Auvinen siivosi ja sai esiin elinvoimaisen version, johon hän lisäsi useita lauluja. Tukkijoella esitettiin suurella näyttämöllä 1970-luvun aikana yli 300 kertaa ja se sai lähes 160 000 katsojaa. Roineen roolina oli tukkipoika Huotari, jonka mielitiettyä näytteli Salme Laaksonen. Duon esittämä "Tula tuulan tei" sai jäyhän tamperelaisyleisön laulamaan mukana, mitä Olavi Veistäjä piti pienenä ihmeenä.
Suomen Kansallisteatteriin 1973 siirtynyt Roine näytteli Huotarin runsaat 200 kertaa. Hänen jälkeensä Huotaria näytteli Ilmari Saarelainen. Roine nostaa esiin Vili Auvisen ansiot ohjaajana. Auvisen rytmitaju oli erinomainen ja hän osasi yhdistää taiteelliset ambitiot kaupallisiin tavoitteisiin. Roineen mukaan "Vili pyrki tekemään kansanteatteria".
Roine näytteli viimeisinä Työväen Teatterin vuosinaan Tukkijoen ohella muun muassa Aleksis Kiven harvoin nähdyssä teoksessa Karkurit. Hän roolinaan oli Niilo. Olavi Veistäjä kehui Roineen osasuoritusta ilkeänä Niilona. "Niilo ei ollut pikimusta konna vaan pikemminkin ovela ja huikentelevainen veijari ---", Veistäjä arvioi. Karkurit keräsi runsaat 9 000 katsojaa. William Shakespearen Myrsky näyteltiin Kellariteatterissa 101 kertaa ja katsojia kertyi yli 12 000. Roineen osana oli Sycoraxin poika Caliban. Olavi Veistäjä arvosti Roineen tapaa rakentaa Caliban. Tämä ei tehnyt Calibanista psykopaattia, vaan yksinkertaisen, lapsuutensa traumoihin juuttuneen hahmon, josta ei puuttunut komiikkaa.
»Tekstissä on kaikki mitä näyttelijän tarvitsee tietää. -- enkä ymmärrä, miksi näytelmän henkilöille pitäisi keksiä kuvitteellisia taustoja ja lapsuudentapahtumia.» 
(Esko Roine. Esko Roine, s. 150)