stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erland Josephson
Elokuva- ja teatteriura

Erland Josephsonin ammatillinen yhteistyö Ingmar Bergmanin kanssa kesti yli 60 vuotta – Bergman ei ehtinyt työskennellä kenenkään muun kanssa yhtä kauan. He kohtasivat ensimmäistä kertaa jo 1930-luvun lopulla, kun Josephson oli vasta teini-ikäinen. Bergman ohjasi nuorukaista ensimmäistä kertaa 1940 näytelmässä Venetsian kauppias, jossa tällä oli Antonion rooli. Josephson näyttäytyi myös Bergmanin varhaisessa elokuvassa Elämän sateessa (1946), mutta merkittävimmät Bergman-roolinsa hän teki vasta vanhemmalla iällä. Erityisen tunnettu on pääosa aviomiehenä televisiosarjassa Kohtauksia eräästä avioliitosta (1973). Vanhemmiten Josephsonin ja Bergmanin ystävyys syveni, niin että oli luonnollista, että Bergmanin kirjoittamassa ja Liv Ullmannin ohjaamassa televisioelokuvassa Uskoton (2000) Josephsonilla on rooli ystävänsä alter egona: Bergman-nimisenä tapahtumien tarkkailijana. Bergmanin viimeisessä elokuvaohjauksessa, televisiolle tuotetussa Sarabandissa (2003), Josephson niin ikään näyttelee pääosassa. Tämänkin jälkeen Bergman ohjasi Josephsonia vielä teatterissa.
Josephson käsikirjoitti Bergmanin kanssa tämän ensimmäisen värielokuvan Puhumattakaan naisista (1964). Kun Bergman erosi Ruotsin päänäyttämön Dramatenin johtajan paikalta, Josephson otti tuon tuulisen viran vastaan ja hoiti sitä aina vuoteen 1975.
Josephson pysyi pitkään näyttelijänä Ruotsin maaperällä. Hänen ensimmäinen kansainvälinen roolinsa oli vuonna 1977 italialaisen Liliana Cavanin elokuvassa Hyvän ja pahan tuolla puolen, jossa hän esitti pääosaa filosofi Friedrich Nietzschenä. 1980-luvulla Josephson näytteli kahdessa Andrei Tarkovskin loppukauden elokuvassa.
Kirjailijana

Kirjailijanuransa Josephson aloitti runoilijana 1940-luvun puolivälissä. Hän kirjoitti myös muun muassa romaaneja, novellikokoelmia, näytelmiä ja elokuvakäsikirjoituksia. Hänen useista kirjailijana saavuttamistaan palkinnoista mainittakoon Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto vuodelta 1957.
Filmografia > Ingmar Bergmanin ohjaamat elokuvat

1946 – Elämän sateessa
1950 – Onnea kohti
1957 – Elämän kynnyksellä
1958 – Kasvot
1967 – Suden hetki
1969 – Intohimo
1972 – Kuiskauksia ja huutoja
1973 – Kohtauksia eräästä avioliitosta (tv-sarja)
1975 – Taikahuilu (televisioelokuva)
1976 – Kasvotusten
1978 – Syyssonaatti
1982 – Fanny ja Alexander
1983 – Harjoitusten jälkeen (televisioelokuva)
1997 – Narrin seurassa (televisioelokuva)
2003 – Saraband (televisioelokuva)
Filmografia > Andrei Tarkovskin ohjaamat elokuvat

1983 – Nostalgia
1986 – Uhri
Filmografia > Muita elokuvia

1977 – Hyvän ja pahan tuolla puolen (ohjaus Liliana Cavani)
1984 – Angelan sota (ohjaus Eija-Elina Bergholm)
1984 – Dirty Story – Likainen tarina (ohjaus Jörn Donner)
1988 – Olemisen sietämätön keveys (ohjaus Philip Kaufman)
1989 – Seobe (ohjaus Aleksandar Petrović)
1991 – Prosperon kirjat (ohjaus Peter Greenaway)
1995 – Odysseuksen katse (ohjaus Theodoros Angelopoulos)
2000 – Uskoton (ohjaus Liv Ullmann, käsikirjoitus Ingmar Bergman)
Kirjallisuutta

Paavilainen, Liisa: ”Erland Josephson – Andrei Tarkovskin vaikutuksen alaisena”. Filmihullu 2/2019.
Aiheesta muualla

Erland Josephson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kuvagalleria Erland Josephsonista. Bergmanorama (Arkistoitu – Internet Archive)
Erland Josephsonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Kaimon (1882)

| Kaimon |
| --- | --- |
 Kaimon

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastoarsenaali
Hinta:  615 756 jeniä
Kölinlasku:  1. syyskuuta 1877
Laskettu vesille:  28. elokuuta 1882
Palveluskäyttöön:  3. maaliskuuta 1884
Poistui palveluskäytöstä:  upposi osuttuaan miinaan 5. heinäkuuta 1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 380 t
Pituus:  64,68 m
Leveys:  10,9 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  1 267 ihp
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  210
Aseistus
Aseistus:  1 × Kruppin 170 mm tykki 6 × Kruppin 120 mm tykkiä 1 × Kruppin 75 mm tykki 4 × neliputkista 25,4 mm Nordenfelt-tykkiä 1 × nelipiippuinen 11,5 mm Nordenfelt-konekivääri
Kaimon oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu puurunkoinen kolmimastoinen parkkitakiloitu Kaimon-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1877 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1877. Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1882 ja se 3. maaliskuuta 1884. Valmistuminen vei 6 vuotta 5 kuukautta työvoiman saatavuuden ja rahoitusvaikeuksien vuoksi.
Alus oli suunniteltu rannikkopuolustukseen laivaston pääsuunnittelijan kontra-amiraali Akamatsu Noriyoshin suunnitelmien mukaan ja takiloitu kolmimastoparkiksi, johon asennettiin 1,267 ihp:n höyrykone.
Palvelus

Alus osallistui ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan. Alus suojasi Chemulpon maihinnousua ja otti osaa Jalujoen taisteluun. Vuonna 1895 alus oli mukana Taiwanin maihinnousussa. Sodan jälkeen aluksen takilaa kevenettiin, purjeet poistettiin ja mastoihin asennettiin tilat taistelunjohtoa varten.  Lisäksi alukselle asennettiin Gatling-tyyppiset konekiväärit. Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 kolmannen luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen se oli lähinnä partio- ja rannikonkartoitustehtävissä.
Venäjän–Japanin sodassa alus siirrettiin valvomaan Korean niemimaan ja Tsushiman salmen välistä aluetta. Kaimon osui Port Arthurin edustalla miinaan 5. heinäkuuta 1904, jolloin aluksen upotessa sai surmansa aluksen päällikkö ja 22 miehistönjäsentä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese corvette Kaimon
Käännös suomeksi
Maristiveljet

Maristiveljeskunnan vaakuna.
Maristiveljet (Institutum Fratrum Maristarum a Scholis, F. M. S.) on katolinen sääntökunta, jonka on perustanut Marcellin Champagnat (1789–1840) vuonna 1817 Lavallassa. Sen tehtäviin kuuluu kristillisen koulukasvatuksen antaminen nuorisolle. Vuonna 1981 siihen kuului 6 843 jäsentä.
T.A.T.u.

| t> A.T.u. |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  1999–2014
Tyylilaji:  pop
Kotipaikka:   Moskova, Venäjä
Laulukieli:  englanti venäjä
Jäsenet:  Julija Volkova   Lena Katina  
Levy-yhtiö:  Universal Music Group   Interscope Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
t.A.T.u. (ven. Тату, Tatu) oli venäläinen popduo, jonka jäsenet olivat Julija Volkova ja Lena Katina. Yhtye tuli tunnetuksi ”All the Things She Said” -singlensä ansiosta vuonna 2002. t.A.T.u. oli lännessä Itä-Euroopan menestyneimpiä yhtyeitä.
Yhtye osallistui Eurovision laulukilpailuun vuonna 2003 kappaleella ”Ne ver, ne boisja”, joka tuli finaalissa kolmanneksi.
Duo julkaisi kuusi studioalbumia, joista kolme on englannin- ja kolme venäjänkielisiä. Yhtye hajosi vuonna 2011, ja Volkova ja Katina jatkoivat musiikin tekemistä soolourillaan.
Historia > 200 km/h in the Wrong Lane ja suosio

Julija Volkova (s. 1985) ja Lena Katina (s. 1984) ystävystyivät, kun he olivat 7–8-vuotiaina samassa lapsiyhtyeessä nimeltä Neposedy. Duoon kaksikko valittiin tuottaja Ivan Šapovalovin  järjestämän koelaulutilaisuuden kautta.
t.A.T.u.:n vuonna 2000 julkaisema ensimmäinen single ”Ja sošla s uma” nousi Venäjällä suosituksi. Kohua aiheutti kappaleen video, jossa tytöt on puettu koulupukuihin ja he laulavat sateessa kaltereiden takana. Videossa nähdään myös tyttöjen suutelevan. Vuonna 2002 duo löi itsensä läpi Euroopassa saman kappaleen englanninkielisellä versiolla ”All the Things She Said”. Kappale menestyi maailmalla hyvin, ja se nousikin listaykköseksi muun muassa Britanniassa ja Saksassa ja pärjäsi myös Yhdysvalloissa, jossa se parhaimmillaan pääsi singlelistan sijalle 20. Ensisinglen menestyksen jälkeen julkaistiin duon ensimmäinen englanninkielinen albumi 200 km/h in the Wrong Lane, joka sisälsi venäjänkielisen albumin kappaleita englanniksi käännettyinä; osaan kappaleista tehtiin myös uudet taustat. Levyä on myyty maailmanlaajuisesti yli viisi miljoonaa kappaletta.
Seuraava single ”Not Gonna Get Us” (”Nas ne dogonjat”) ilmestyi kevättalvella 2003, mutta se ei menestynyt yhtä hyvin kuin edeltäjänsä. Kappaleen video kuitenkin aiheutti kohua, ja sen englanninkielisestä versiosta poistettiin kohtaus, jossa tytöt ajavat varastamallaan rekalla työmiehen yli.
Kolmantena singlenä julkaistiin ”30 Minutes”. Kappaleen musiikkivideolla petetty Volkova tekee pommi-iskun huvipuiston karuselliin. Albumin viimeisenä singlenä julkaistiin The Smiths -cover ”How Soon Is Now?”.
200 km/h in the Wrong Lane -albumiin pohjautuvan kiertueen jälkeen julkaistiin Remixes-remixalbumi. Albumin uudet kansainväliset julkaisut olivat aiemmin Venäjällä julkaistu Prostyje dviženija (englanniksi ”Simple Motions”) ja t.A.T.u.:n Euroviisu-kilpailukappale ”Ne ver, ne boisja”. Tytöt olivat kilpailun suuri ennakkosuosikki, mutta jäivät lopulta kolmanneksi. Vuonna 2009 he esiintyivät Euroviisuissa ensimmäisen semifinaalin väliaikanumerossa yhdessä Venäjän armeijan kuoron kanssa.
Tulevaisuus

Vuonna 2012 t.A.T.u. yhdistyi konsertin ajaksi romanialaisessa televisio-ohjelmassa, jossa he esittivät kappaleet ”All the Things She Said” ja ”All About Us”. Myöhemmin vuonna 2013 he tekivät muutamia keikkoja Venäjällä ja Ukrainassa. He tekivät myös yhdessä Snickers-mainoksen Japanissa ja esittivät siellä kappaleensa ”All the Things She Said” mainoksen esitystilaisuudessa. t.A.T.u. on julkisesti kertonut Romanian konsertin jälkeen miettivänsä paluuta. Volkova kertoi heidän päättäneen palata, mutta perui pian puheensa. Katina on työstänyt omaa sooloalbumia ja maininnut, että se on hänen ykkösasiansa ja että jos t.A.T.u. vielä joskus tekee jotain, se olisi vain pientä sivuprojektia. Volkovalla puolestaan on ongelmia kurkkunsa kanssa, mikä saattaa estää paluun ja mahdollisesti myös oman soolouransa jatkamisen.
Vuoden 2013 loppupuolella lokakuussa, marraskuussa ja joulukuussa he kävivät esiintymässä muutamissa tapahtumissa. Vuoden 2014 alkupuolella t.A.T.u. esiintyi Sotšin olympiakisoissa. 11. helmikuuta 2014 t.A.T.u.:n Facebook-sivuilla julkaistiin kuvan kera tieto, että t.A.T.u. esittelisi perjantaina 14. helmikuuta 2014 uuden singlen ja esittäisi sen Big Love Show’ssa Moskovassa. He esittivät kappaleen yhdessä venäläisen räppärin Legalizen kanssa, ja sille kuvattiin myöhemmin myös video. Kappaleen studioversio sai ensi-iltansa Venäjällä 23. helmikuuta 2014, vaikka Katina on ilmoittanut katkaisevansa kaiken yhteyden Volkovaan kiristyksen ja painostuksen vuoksi. Katinan päätöksen vuoksi t.A.T.u.:n konsertit peruttiin.
Jäsenet

Julija Volkova
Lena Katina
Julkaisut > Albumit

200 po vstretšnoi (200 по встречной, 2001)
200 km/h in the Wrong Lane (2002)
Remixes (2003)
Dangerous and Moving (2005)
Ljudi-invalidy (Люди-инвалиды, 2005)
The Best (2006)
Vesjolyje ulybki (2008)
Waste Management (2009)
Julkaisut > Singlet

”Ja sošla s uma” (Я сошла с ума, 2000)
”Nas ne dogonjat” (Нас не догонят, 2001)
”30 minut” (30 минут, 2001)
”Prostyje dviženija” (Простые движения, 2002)
”All the Things She Said” (2002)
”Not Gonna Get Us” (2003)
”Ne ver, ne boisja” (Не верь, не бойся, 2003)
”30 Minutes” (2003, promojulkaisu)
”How Soon Is Now?” (2003)
”Ljudi-invalidy” (Люди-инвалиды, 2005)
”All About Us” (2005)
”Friend or Foe” (2005)
”Gomenasai” (2006)
”Loves Me Not” (2006, promojulkaisu)
”Belyi plaštšik” (Белый плащик, 2007)
”220” (2008)
”You and I” (2008)
”Snegopady” (2009)
”Snowfalls” (2009, englanninkielinen versio singlestä ”Snegopady”)
”Ljubov v každom mgnovenii” (2014)
Kaikista muista singleistä paitsi kappaleesta ”You and I” on tehty myös musiikkivideo.
Julkaisut > DVD:t

Screaming for More (2003)
Anatomy of Tatu (dokumentti, 2004)
The Best (2006)
Truth: Live in St. Petersburg (live, 2006)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tatun virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tatu Myspacessa (englanniksi)
Tenryū (1883)

| Tenryū / 天龍 |
| --- | --- |
 Tenryū

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastontelakka
Kölinlasku:  9. helmikuuta 1878
Laskettu vesille:  18. elokuuta 1883
Palveluskäyttöön:  5. maaliskuuta 1885
Poistui palveluskäytöstä:  21. joulukuuta 1911
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 572 t
Pituus:  67,4 m
Leveys:  9,8 m
Syväys:  5 m
Koneteho:  1 260 ihp
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  210
Aseistus
Aseistus:  1 × Kruppin 170 mm tykki 1 × Kruppin 150 mm tykkiä 4 × Kruppin 120 mm tykkiä 1 × 3″ tykki 4 × neliputkista 25 mm Nordenfelt-tykkiä
Tenryū (jap. 天龍) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1883 vesillelaskettu puurunkoinen kolmimastoinen parkkitakiloitu Kaimon-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1877 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 9. helmikuuta 1878. Alus laskettiin vesille 18. elokuuta 1883 ja valmistui 5. maaliskuuta 1885.
Aluksella aloitettiin valmistajan koeajot 26. helmikuuta 1885, jolloin painopisteen todettiin olevan paljon korkeammalla kuin Kaimonissa. Ongelmaa pidettiin seurauksena rakennustöiden aikaisten takiloinnin ja varustuksen muutoksista sekä 40 prosentin hiilivaraston lisäämisestä. Alus luovutettiin 5. maaliskuuta Yokosukan laivastoasemalle, jolloin sille oli asennettu vakauden lisäämiseksi puiset pilkekölit. Kaikesta huolimatta aluksen palvelukseenotto viivästyi kevääseen 1886.
Palvelus

Alus osallistui ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan Lushunkoun ja Jalun taisteluihin. Sodan jälkeen aluksen takilaa kevennettiin, purjeet poistettiin ja mastoihin asennettiin taistelutilat sekä asennettiin Gatling-tyyppiset konekiväärit. Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 toisen luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen se oli lähinnä rannikonvalvontatehtävissä. Aluksella syttyi marraskuussa 1897 tulipalo, jonka aiheuttamat vauriot vaativat laajoja korjauksia.
Venäjän–Japanin sodassa alus oli Kōben laivastotukikohdan vartioaluksena. Sodan päätyttyä alus siirrettiin Maizurun laivastoalueelle, missä se oli koululaivana. Alus siirrettiin reserviin 21. joulukuuta 1911 ja myytiin romutettavaksi 20. lokakuuta 1912.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese corvette Tenryū
Käännös suomeksi
The Notebook – Rakkauden sivut

| The Notebook – Rakkauden sivut> The Notebook |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nick Cassavetes
Käsikirjoittaja:  Jeremy Leven Jan Sardi
Perustuu:  Nicholas Sparksin romaaniin Kuuntele vain muistojasi (The Notebook)
Tuottaja:  Toby Emmerich Mark Johnson
Säveltäjä:  Aaron Zigman
Kuvaaja:  Robert Fraisse
Leikkaaja:  Alan Heim
Pääosat:  Ryan Gosling   Rachel McAdams
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  New Line Cinema
Levittäjä:  New Line Cinema Netflix
Ensi-ilta:  20. lokakuuta 2004
Kesto:  123 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  29 milj. dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Notebook – Rakkauden sivut (engl. The Notebook, televisioesityksessä Rakkauden sivut) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Nick Cassavetesin ohjaama romanttinen draamaelokuva, joka kertoo rakkauden kestämisestä. Se perustuu Nicholas Sparksin romaaniin Kuuntele vain muistojasi (1996). Elokuvan pääosissa ovat Ryan Gosling ja Rachel McAdams.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Ryan Gosling   | … |   Noah Calhoun   |
|   Rachel McAdams   | … |   Allison Hamilton   |
|   James Garner   | … |   Noah Calhoun/”Duke” vanhana   |
|   Gena Rowlands   | … |   Allie Calhoun vanhana   |
|   Joan Allen   | … |   Anne Hamilton   |
|   James Marsden   | … |   Lon Hammond   |
|   Sam Shepard   | … |   Frank Calhoun   |
|   David Thornton   | … |   John Hamilton   |
|   Kevin Connolly   | … |   Fin    |
|   Heather Wahlquist   | … |   Sara Tuffington   |
|   Ed Grady   | … |   Harry   |
|   Starletta DuPois   | … |   Nurse Esther   |
Aiheesta muualla

The Notebook – Rakkauden sivut Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ivar Aasen

Ivar Aasen
Ivar Andreas Aasen (5. elokuuta 1813 Ørsta – 23. syyskuuta 1896 Kristiania) oli norjalainen kielentutkija ja kirjailija.
Aasen keräsi norjan kielen murrekokoelman ja julkaisi 1848 kieliopin sekä muita norjan kieleen liittyviä teoksia, joita pidetään norjan kielitieteen perusteoksina. Aasen on uusnorjan kirjakielen luoja, ja hän osoitti, että sitä voi käyttää kirjallisena kielenä. Aasen kirjoitti myös kaunokirjallisuutta ja runoja.
Boeing 737, jonka pyrstöön on maalattu Aasenin kuva.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Aasenin kuvan yhden Boeing 737-800 -lentokoneensa pyrstöön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivar Aasen Wikimedia Commonsissa
Ivar Aasen Europeanassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Tour de Romandie

| Tour de Romandie |
| --- | --- |
 Vuoden 2012 reitti
Tiedot
Ajankohta:  huhtikuun loppu, toukokuun alku
Alue:  Romandie, Sveitsi
Paikalliset nimet:  Tour de Romandie (ranskaksi)
Laji:  maantie
Kilpailu:  UCI World Tour
Tyyppi:  etappikilpailu
Historia
Ensimmäinen:  1947
Kilpailuja yht.:  77 (vuoteen 2024 mennessä)
Ensimmäinen voittaja:   Désiré Keteleer
Eniten voittoja:   Stephen Roche (3)
Viimeisin voittaja:   Carlos Rodríguez
Tour de Romandie eli Romandien ympäriajo on maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka kuuluu UCI World Tour -sarjaan. Huhtikuun lopulla tai toukokuun alussa ajettava kilpailu järjestetään Sveitsin ranskankielisellä seudulla, Romandiessa. Kilpailu ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1947, jolloin se juhlisti Sveitsin kilpapyöräilyn 50-vuotista historiaa.
Tour de Romandie alkaa perinteisesti prologilla, joka on usein ajettu Genevessä, ja päättyy tavallisesti toiseen aika-ajoon mäkisessä maastossa, usein Lausannessa. Kilpailun on useimmin voittanut Irlannin Stephen Roche, kolme kertaa. Neljä Tour de Romandien voittajaa oli voittanut Tour de Francen samana vuonna; Stephen Roche vuonna 1987, sitten Cadel Evans vuonna 2011, Bradley Wiggins vuonna 2012 ja Chris Froome vuonna 2013.
Viimeinen aika-ajo alkaa perinteisesti Lausannen pohjoispuolella sijaitsevalta stadionilta, menee alamäkeen etelään Léman-järvelle (Genevenjärvi) ja palaa takaisin ylämäkeen stadionille. Voittaja ja useat kymmenen parhaan joukkoon päässeet ovat yleensä erinomaisia aika-ajoissa.
Kilpailun reitti kulkee yleensä pohjoiseen kohti Länsi-Sveitsin Jura-vuoristoa ja Alppien vuoristoja.
Kilpailuun osallistuneita suomalaisia ovat Jussi Veikkanen vuonna 2007 ja Jaakko Hänninen vuonna 2021.
Vuonna 2022 osana kilpailun 75-vuotisjuhlaa järjestettiin ensimmäistä kertaa naisten kilpailu, nimeltään Tour de Romandie Féminin. Kilpailun voitti eteläafrikkalainen Ashleigh Moolman-Pasio. Naisten kilpailu kuuluu UCI Women's World Tour -asrjaan.
Miesten voittajat

Lähde: Pro Cycling Stats
1947   Désiré Keteleer
1948   Ferdi Kübler
1949   Gino Bartali
1950   Édouard Fachleitner
1951   Ferdi Kübler
1952   Wout Wagtmans
1953   Hugo Koblet
1954   Jean Forestier
1955   René Strehler
1956   Pasquale Fornara
1957   Jean Forestier
1958   Gilbert Bauvin
1959   Kurt Gimmi
1960   Louis Rostollan
1961   Louis Rostollan
1962   Guido de Rosso
1963   Willy Bocklant
1964   Rolf Maurer
1965   Vittorio Adorni
1966   Gianni Motta
1967   Vittorio Adorni
1968   Eddy Merckx
1969   Felice Gimondi
1970   Gösta Pettersson
1971   Gianni Motta
1972   Bernard Thévenet
1973   Wilfried David
1974   Joop Zoetemelk
1975   Francisco Galdos
1976   Johan De Muynck
1977   Gianbattista Baronchelli
1978   Johan van der Velde
1979   Giuseppe Saronni
1980   Bernard Hinault
1981   Tommy Prim
1982   Jostein Wilmann
1983   Stephen Roche
1984   Stephen Roche
1985   Jörg Müller
1986   Claude Criquielion
1987   Stephen Roche
1988   Gerard Veldscholten
1989   Phil Anderson
1990   Charly Mottet
1991   Tony Rominger
1992   Andy Hampsten
1993   Pascal Richard
1994   Pascal Richard
1995   Tony Rominger
1996   Abraham Olano
1997   Pavel Tonkov
1998   Laurent Dufaux
1999   Laurent Jalabert
2000   Paolo Savoldelli
2001   Dario Frigo
2002   Dario Frigo
2003   Tyler Hamilton
2004   Tyler Hamilton
2005   Santiago Botero
2006   Cadel Evans
2007   Thomas Dekker
2008  Andreas Klöden
2009  Roman Kreuziger
2010  Simon Špilak
2011  Cadel Evans
2012  Bradley Wiggins
2013  Chris Froome
2014  Chris Froome
2015  Ilnur Zakarin
2016  Nairo Quintana
2017  Richie Porte
2018  Primož Roglič
2019  Primož Roglič
2020 ei järjestetty
2021  Geraint Thomas
2022  Aleksandr Vlasov
2023  Adam Yates
2024  Carlos Rodríguez
Naisten voittajat

Lähde: Pro Cycling Stats
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
"Tour de Romandie" ProCyclingStats-sivustolla (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tour de Romandie Wikimedia Commonsissa
UCI World Tour
| --- | --- |
Kaudet:  (UCI World Ranking 2009  UCI World Ranking 2010)  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024 
Kilpailut:  Tour Down Under  Pariisi–Nizza  Tirreno–Adriatico  Milano – San Remo  Katalonian ympäriajo  E3 Prijs Vlaanderen  Gent–Wevelgem  Flanderin ympäriajo  Baskimaan ympäriajo  Pariisi–Roubaix  Amstel Gold Race  La Flèche Wallonne  Liège–Bastogne–Liège  Tour de Romandie  Italian ympäriajo  Critérium du Dauphiné  Sveitsin ympäriajo  Ranskan ympäriajo  Puolan ympäriajo  Eneco Tour  Clásica de San Sebastián  Espanjan ympäriajo  Vattenfall Cyclassics  GP Ouest-France  Grand Prix Cycliste de Québec  Grand Prix Cycliste de Montréal  Lombardian ympäriajo
Euro Hockey Tour

| Euro Hockey Tour |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Euro Hockey Tour 2024–2025 

Laji:  Jääkiekko
Maa(t):   Suomi    Ruotsi    Tšekki    Sveitsi
Perustettu:  1996
Joukkueita:  4
Hallitseva mestari:   Ruotsi
Eniten mestaruuksia:   Suomi ja  Venäjä (9)
Euro Hockey Tour (EHT) on vuosittain pelattava jääkiekkosarja, johon ottavat osaa Suomen, Ruotsin, Tšekin ja Sveitsin A-maajoukkueet. Sarjaan osallistuvat pelaajat pelaavat pääosin Euroopan pääsarjoissa sekä KHL-liigassa.
Pistelaskujärjestelmä

Pisteitä jaetaan siten, että varsinaisella peliajalla saavutetusta voitosta saa 3 pistettä, jatkoajalla tai rangaistuslaukauksilla saavutetusta voitosta 2 pistettä, jatkoajalla tai rangaistuslaukauksilla kärsitystä tappiosta yhden pisteen ja varsinaisella peliajalla kärsitystä tappiosta ei saa pisteitä.