stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Markus Wolf
Elämä

Wolf syntyi juutalaisperheeseen. Hänen isänsä oli kommunistinen näytelmäkirjailija Friedrich Wolf ja veljensä elokuvaohjaaja Konrad Wolf. Kun kansallissosialistinen puolue nousi valtaan Saksassa, perhe muutti Sveitsin kautta Moskovaan. Opiskeltuaan ensin lentokonetekniikkaa Markus Wolf liittyi Kominterniin. Hänen nuorempi veljensä Konrad toimi sodan jälkeen elokuva-alalla Saksan demokraattisessa tasavallassa.
Sodan jälkeen Wolf lähetettiin journalistina Berliiniin Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle. Kun Saksan demokraattisen tasavallan ulkomaantiedustelupalvelu perustettiin vuonna 1953, hän oli mukana alusta alkaen. Tiedustelupäällikkönä hän onnistui soluttamaan vakoojansa hyvin Länsi-Saksan hallinto- ja yrityspiireihin.
Suurimman osan urastaan Wolf tunnettiin ”kasvottomana miehenä”, koska hänestä oli saatavilla vain vähän tietoja. Vasta vuonna 1978 länsivallat saivat tietää, miltä hän näytti. Wolfin matkustaessa kesäkuussa 1978 reittilennolla Helsingistä Tukholmaan väärällä nimellä Kurt Werner Suomen Suojelupoliisi välitti Ruotsin Säpolle tiedon epäilyttävästä itäsaksalaisesta diplomaatista. Säpo sai hänet salakuvattua Tukholman Kungsträdgårdenilla, ja Länsi-Saksaan loikannut entinen Stasin upseeri Werner Stiller tunnisti myöhemmin valokuvasta ”Wernerin” Wolfiksi. Kuva julkaistiin pian Länsi-Saksan lehdissä. Wolf jäi eläkkeelle vuonna 1986 jatkaakseen kirjoittamista. DDR:ssä häntä pidettiin uudistajana, koska hän tuki Mihail Gorbatšovin politiikkaa.
Vähän ennen Saksan jälleenyhdistymistä Wolf haki turvapaikkaa Venäjältä ja Itävallasta. Kun se evättiin häneltä, hän palasi Saksaan, jossa hänet pidätettiin. Vangittuna Wolf perusteli omaansa ja tiedustelupalvelu HVA:n toimintaa rauhan edistämisellä. Wolf tuomittiin 1993 maanpetoksesta kuuden vuoden vankeusrangaistukseen, mutta tuomio herätti ristiriitaa, ja siitä valitettiin korkeimpaan oikeuteen. Tuomio kumottiin, koska se ei ollut jo lakkautetun DDR:n lakien mukainen. Vuonna 1997 hänet tuomittiin uudestaan Stasi-aikojensa rikoksista.
Markus Wolf kuoli nukkuessaan kotonaan Berliinissä 9. marraskuuta 2006.
Heinrich Wölfflin

Heinrich Wölfflin
Heinrich Wölfflin (21. kesäkuuta 1864 – 19. heinäkuuta 1945)
oli kuuluisa sveitsiläinen taidehistorioitsija, jonka vastakohtapareihin perustuva luokittelu vaikutti suuresti taideteosten formalistisen tulkintamallin muotoutumiseen 1900-luvulla. Muutenkin hänen vaikutuksensa myöhempään taideteosten ja niiden tyylin analysointiin oli huomattava.
Pääteoksessaan Kunstgeschichtliche Grundbegriffe (suomeksi Taidehistorian peruskäsitteet - ei käännetty) vuodelta 1915 Wölfflin esitteli viisi perustavaa vastakohtaista käsitepariaan:
| --- | --- |
lineaari: maalauksellinen
pinta: syvyys
suljettu: avoin muoto
moninaisuus: ykseys
selkeys: epäselvyys
Vastakohtaparien vaihtelu oli Wölfflinin mukaan luonnonlain kaltaista. Analyysimallin inspiraatio olikin tullut luonnontieteestä.
Wölfflin sovelsi vastakohtien teoriaansa renessanssin ja barokin taiteeseen. Hän oli kiinnostunut universaalin historiakäsityksen luomisesta ja formaalisesta tyylihistoriasta. Wölfflin puhui myös esittämismuodoista ja  'optisista mahdollisuuksista', jotka hänen mukaansa ovat rajattuna palettina kunakin aikakautena ihmisen käytössä.
Teoksia

Renaissance und Barock 1888
Die Klassische Kunst 1898
Kunstgeschichtliche Grundbegriffe 1915
Wolfsschlucht

Wolfsschluchtin bunkkeri.
Wolfsschlucht ('Sudenrotko') oli koodinimi Adolf Hitlerin päämajoille Belgiassa ja Ranskassa.
Hitlerin päämajoja kutsuttiin saksaksi nimityksellä Führerhauptquartiere tai lyhennettynä FHQu. Sen lisäksi niille annettiin koodinimiä, kuten Wolfsschanze (Itä-Preussissa) ja Wehrwolf (Ukrainassa). Wolf ('Susi') oli Hitlerin itsestään suosima lempinimi; hänen etunimensä Adolf on lyhenne muinaissaksalaisesta erisnimestä Adelwolf, joka tarkoittaa 'jalo susi'.
Wolfsschlucht 1 sijaitsi Belgiassa Brûly-de-Peschen kylän lähellä. Hitler käytti sitä päämajana kesäkuussa 1940 saksalaisten hyökätessä Ranskaan.
Wolfsschlucht 2 rakennettiin Margivaliin, Ranskaan. Tämä päämaja rakennettiin operaatio Merileijonaa, Saksan invaasiota Englantiin silmällä pitäen. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1941 ja se kesti kaksi vuotta. Päämaja koostui valtavasta betonibunkkeriverkostosta toimistoineen ja asuintiloineen sekä ilma- ja maapuolustusalueineen. Hitler, joka ei koskaan toteuttanut operaatio Merileijonaa juuri suunnittelua pitemmälle, vieraili päämajakompleksissa muutaman kerran.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia Wolfsschlucht 1:stä puolalaisella sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Beppe Wolgers

Beppe Wolgers vuonna 1968.
John Bertil "Beppe" Wolgers (10. marraskuuta 1928 Tukholma – 6. elokuuta 1986 Östersund) oli ruotsalainen kirjailija, kääntäjä, sanoittaja, näyttelijä ja viihdyttäjä.
Wolgersin ensimmäiset teokset kirjailijana olivat leikkimielisiä, jopa naiiveja runokokoelmia: Jag sjunger i skon (1953) ja Bilden av vattnet (1954). Myöhemmin hän kirjoitti vakavasävyisiä runokokoelma, jotka saivat herätteen Jämtlannin luonnosta ja ihmisistä. Hän kirjoitti myös satukokokoelmia.
Wolgers sanoitti noin tuhat laulua ja erikoistui sanoittamaan ruotsiksi ulkomaisia sävelmiä, kuten "Walkin' My Baby Back Home", "Waltz for Debby", "Dat Here", "Take Five", ja "Bachianas brasileiras" nro 5. Hän teki myös useita kirjoja ja elokuvia lapsille ja kuuluisan sarjan, jossa esitti vuosina 1968–1974 Ruotsin televisiossa hassuttelevaa iltasadun kertojaa lapsille. Hän esitti Peppi Pitkätossun isää vuonna 1969 esitetyssä televisiosarjassa. Hän kuoli Östersundissa mahahaavaan.lähde?
Suomennetut teokset

Tuulihattu (Dunderklumpen!), suom. Kaija Pakkanen. Helsinki: Weilin + Göös 1975 ISBN 951-35-1414-5 (kuvakirja)
Kirja numeroista (1, 2, 3 -bok eller En loppbiten struts är en 9), suom. Laila Niukkanen, Östersundom: Kirjalito 1985 ISBN 951-28-1356-4 (satukokoelma)
William ja Ester Otsakorven Säätiö

William ja Ester Otsakorven Säätiö on vuonna 1928 Viipurissa perustettu pienyrittäjiä ja ammattiin opiskelevia tukeva apurahasäätiö. Säätiö toimii Kymenlaakson, Etelä- ja Pohjois-Karjalan alueella.
Säätiön perustivat William Otsakorpi ja  Ester Otsakorpi,
Säätiön perustaminen

William ja Ester Otsakorpi olivat jo vuonna 1926 tehneet päätöksen lahjoittaa Karamellitehdas Oy Siriuksen vuosittainen voitto (tai ainakin 100 000 mk vuosittain) karjalaiselle sivistystyölle.  He olivat myös päättäneet perustaa rahaston pienikorkoisten lainojen myöntämiseksi yrittäjille ja opiskelijoille, mutta eivät ehtineet suunnitelmaansa toteuttaa. Miehensä kuoltua Ester Otsakorpi perusti pariskunnan nimeä kantavan säätiön 11.12.1928 allekirjoittamallaan säädekirjalla.
Säätiön tarkoituksena oli säädekirjan mukaan "edistää ja tukea Karjalan, pääasiallisesti Kannaksen ja Raja-Karjalan suomalaisten pientilallisten ja pienteollisuuden harjoittajien pyrkimyksiä heidän taloudellisen ja henkisen asemansa kohottamiseksi sekä samassa tarkoituksessa avustaa maintuilta seuduilta kotoisinolevia ja siellä asuvia suomalaisia miehiä ja naisia pääsemään osallisiksi tietopuolisesta ja ammatillisesta sivistyksestä maanviljelys-, kotitalous- ja puutarhakouluissa, alemmissa ja keskiammattikouluissa ynnä valmistaa tällaisen sivistyksen jo saaneille tilaisuuden ammatillisiin opintomatkoihin niin kotimaassa kuin ulkomaillakin".
Säätiön omaisuudeksi luovutettiin mm. viisi kaupunkikiinteistöä ja kaksi maatilaa Viipurissa, Kuokkalan höyrysaha Kivennavalla sijaitsevine tiloineen, Karamellitehdas Siriuksen, Kansalli-Osake-Pankin, Savo-Karjalan Osakepankin ja Suomen Sokerin osakkeita.
Toimintamuodot

Ensimmäisinä vuosikymmeninä säätiön toiminta oli pientä. Lainoja myönnettiin opiskelijoille ja pienyrittäjille. Sotavuodet, Karjalan menetys ja sen mukana myös säätiöllä Viipurissa olleiden kiinteistöjen menettäminen, vaikeuttivat säätiön toimintaa. Pitkäjännitteisen sijoitustoiminnan myötä säätiön varallisuus on kuitenkin kasvanut. Varallisuuden kasvun ja opintolainojen valtiontakauksen myötä säätiö alkoi myöntää lainojen lisäksi apurahoja. Lainoja myönnetään yhä toiminta-alueen (Kymenlaakso, Etelä- ja Pohjois-Karjala) yrittäjille ja ammattiin opiskeleville. Lisäksi säätiö myöntää ajoittain Otsakorven Säätiön palkinnon menestyneelle yrittäjälle ja on järjestänyt toiminta-alueensa oppilaitoksille laatukilpailuja. Merkittävimmäksi toimintamuodoksi ovat kuitenkin muodostuneet apurahat.
Apurahoja myönnetään toiminta-alueen ammattiin valmistaville oppilaitoksille - aikuisopistoille, ammattiopistoille ja ammattikorkeakouluille opetusta kehittäviin hankkeisiin. Alueensa ammattiin opiskeleville säätiö myöntää apurahoja ulkomaisiin harjoitteluihin ja vaihtoihin. Myös opettajille myönnetään apurahoja opetuksen kehittämiseen ja kansainvälistymiseen. Apurahoja myönnetään vuosittain yli miljoonalla eurolla kolmen maakunnan alueelle.
Säätiön hallinto

Säätiöllä on sääntöjensä perusteella valtuuskunta (hallintoneuvosto) ja hallitus sekä virkailija. Säätiön ensimmäiseen valtuuskuntaan kuuluivat rouva Ester Otsakorpi, pankinjohtaja Eero Hyvärinen (pj), maanviljelijä Vilho Hyytiäinen, asessori Kauno Järvinen, kauppias Lennart Karhulaakso, maaherra Arvo Manner, johtaja Aleksander Parviala, johtajatar Hellä Pelkonen, kunnallisneuvos Enok Pusa, pankinjohtaja Hannes Saarinen, varatuomari Vilho Sarkanen ja professori Väinö Seiro. Hallituksen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi kouluneuvos Arvo Inkilä, varapuheenjohtajana Ester Otsakorpi, muina jäseninä isännöitsijä Jalmari Ahokas, ja pankinjohtaja Hannes Saarinen.
Nykyään säätiön valtuuskuntaan kuuluu 12 jäsentä. Puheenjohtaja on oikeustieteen kandidaatti, kauppatieteiden maisteri Tomi Englund, varapuheenjohtaja professori Kai Myrberg, muina jäseninä lääketieteen lisensiaatti Anssi Linnankivi, toimitusjohtaja, kauppatieteiden maisteri Antero Parkkonen, varatuomari Timo Pellikka, tekniikan tohtori Anneli Pirttilä, huippuvalmennuspäällikkö Teija Ripattila, kauppatieteiden maisteri Juha Ruskola, Lea Sairanen, kauppatieteiden maisteri Arno Seiro ja oikeustieteen tohtori Pekka Timonen.
Säätiön hallitukseen kuuluvat varatuomari, kauppaneuvos Risto Kiljunen, toiminnanjohtaja Eija Alhojärvi, kasvu- ja kansainvälistymiskoordinaattori Asko Jaakkola, maaseutuyrittäjä Eila Piippo ja johtaja Esko Torsti.
Aiheesta muualla

William ja Ester Otsakorven Säätiö
Maria Wine

| Maria Wine |
| --- | --- |
 Maria Wine
Henkilötiedot
Syntynyt: 1912 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut: 2003 (90–91 vuotta)
Ammatti:  runoilija, prosaisti
Puoliso:  Artur Lundkvist
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  Vinden ur mörkret
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Maria Wine (1912 Kööpenhamina, Tanska – 2003) oli tanskalaissyntyinen ruotsalainen kirjailija. Hän kirjoitti ruotsiksi. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1936 kriitikko Artur Lundkvist.
Wine on tunnettu erityisesti lyyrikkona, ja hän käsittelee runoissaan surua, rakkautta ja arkea unenomaisessa todellisuudessa. Runot, jotka etenkin alkuaikoina heijastavat henkilökohtaisia tuntoja, ovat vapaamittaisia ja musikaalisia. Esikoiskokoelma Vinden ur mörkret ilmestyi 1943. Hän kirjoitti myös pienimuotoista proosaa.
Palkinnot ja tunnustukset

Nils Ferlin-priset: 1985
Suomennettuja runoja

Julkaisussa: Taite: runouslehti, 2000, nro 2, suom. Jukka Airio
Joskus olen niin lähelläsi, Runo on kokoelmasta Kärleken: den ljusa, den mörka – dikter i urval, 1985.
Pieni lintu (En liten fågel), Runo on kokoelmasta Utan längtan, 1977.
Rakas, älä puhu minulle (Älskade tala inte till mig), Runo on kokoelmasta Kärleken: den ljusa, den mörka – dikter i urval, 1985.
Rakastamaton, Runo on kokoelmasta Kärleken: den ljusa, den mörka – dikter i urval, 1985.
Siili (Igelkotten), Runo on kokoelmasta Djurkrets, 1971.
Susi (Vargen), Runo on kokoelmasta Djurkrets, 1971.
Taskurapu, Runo on kokoelmasta Djurkrets, 1971.
Muita:
Rakkaus mutta ei se joka juoksee hehkuvin jaloin (Kärlek men inte den som springer på glödande fötter), suom. mahdollisesti Irmeli Helin. Teoksessa: Iloksi toisillemme, suom. Irmeli Helin, Helsinki: Kirjapaja 1985 ISBN 951-621-581-5
Joutsen (Svanen), suom. Lasse Heikkilä. Teoksessa: Lasse Heikkilä, Miekkalintu: teemoja, Helsinki: Otava 1949
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maria Wine Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Jiří Wolker

Jiří Wolker
Jiří Wolker (1900–1924) oli tšekkiläinen kirjailija, tšekkiläisen lyriikan suuria esikuvia. Hän on Tšekin proletaarirunouden loistavin edustaja. Hän määritteli luokkakantaisen proletaarirunouden argumentit. Wolker oli yksi modernismia kukistaneista tšekinkielisistä proletaarirunoilijoista. Hän kuoli keuhkotautiin.
Wolker aloitti lakiopinnot Prahan yliopistossa, mutta opinnot jäivät kesken, kun hän aloitti kirjailijantyön. Wolker julkaisi vain kaksi, fantasian sävyttämää runokokoelmaa. Esikoiskokoelmassa Host do domu (1921) on uskoa ihmiseen ja sitä leimaa kristillinen altruismi. Toinen kokoelma Těžká hodina on yhteiskunnallinen ohjelmanjulistus, ja sitä on pidetty tšekinkielisen työläisrunouden merkkiteoksena.
Anna-Maija Raittilan suomentama Wolkerin runo "Kerjäläiset" sisältyy antologiaan Suurempi kuin sydämeni (Kirjapaja 1982 ISBN 951-621-339-1). Runojen suomennoksia on julkaistu Hälläpyörässä (3/1965).
Jiří Wolker
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jiří Wolker Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
With or Without You

| ”With or Without You” U2 |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: The Joshua Tree
 B-puoli: ”Luminous Times (Hold on to Love)” ”Walk to the Water”
 Äänitetty : 1986 Danesmoate House, Dublin, Irlanti
 Julkaistu: 21. maaliskuuta 1987
 Formaatti: CD, LP, C-kasetti
 Tekijä(t): Bono
 Tuottaja(t): Daniel Lanois ja Brian Eno
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 04.56
 Levy-yhtiö: Island
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 5. (4/1987)
U2:n muut singlet
| ”The Unforgettable Fire” 1985 | ”With or Without You” 1987 | ”I Still Haven’t Found What I’m Looking For” 1987 |
”With or Without You” on irlantilaisen rock-yhtye U2:n kappale. Se on kolmas raita yhtyeen vuonna 1987 julkaistulla viidennellä studioalbumilla The Joshua Tree, ja se julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 21. maaliskuuta 1987. Kappaleesta tuli yhtyeen uran siihen asti suurin singlemenestys ja ensimmäinen listaykköseksi Yhdysvalloissa ja Kanadassa noussut kappale. Suomessa single nousi virallisen listan sijalle 5. ”With or Without Youn” on säveltänyt ja sanoittanut U2:n laulaja Bono.
Kappale on tunnettu kitaristi The Edgen Infinite Guitarilla soittamista, yhtämittaisesti jatkuvista kitaraosuuksista, basisti Adam Claytonin bassomelodiasta ja laulaja Bonon voimakkaasta tulkinnasta. ”With or Without You” kehittyi alun perin vuonna 1985 äänitetystä demokappaleesta, jota yhtye työsti ahkerasti läpi The Joshua Treen äänittämisen. Kappale on tyyliltään balladi, ja se sai inspiraationsa Bonon henkilökohtaisista tuntemuksista.
Kappaleen säveltäminen ja äänittäminen

Bono sävelsi ”With or Without Youn” varhaisen version vuonna 1985 rumpali Larry Mullen Jr.:n kotitalossa, jonne yhtye oli kokoontunut perehtymään The Unforgettable Fire Tour -kiertueen aikana kirjoitettuun kappalemateriaaliin. U2 jatkoi kappaleen työstämistä STS Studios -äänitysstudiolla The Joshua Treen äänittämisen alkaessa, mutta yrityksistä huolimatta yhtye ei saanut taltioitua kappaletta haluamallaan tavalla. Kappale koostui Yamahan rumpukoneella tuotetusta rytmistä ja basisti Adam Claytonin lyhytskaalaisella Ibanez -bassolla soittamasta kuviosta. Kitaristi The Edge on sanonut kappaleen varhaisen version olleen ”hirveä”, ja Adam Clayton on todennut version kuulostaneen yhtyeen mielestä ”liian tunteelliselta” ja ”perinteiseltä, koska sointukulku vain jatkui muuttumattomana.”
The Joshua Treen äänitysten aikana muu yhtye halusi viedä kappaletta musiikillisesti toiseen suuntaan, mihin Bono suhtautui vastahakoisesti.  Albumin tuottaneiden Daniel Lanoisin ja Brian Enon ohjeistuksesta The Edge muutti kitarasoundiaan voimakkaammaksi, Clayton lisäsi bassonsa äänenvoimakkuutta, ja Mullen soitti sähkörumpusetillä.  Kappale ei edelleenkään löytänyt yhtyeelle mieleistä muotoa, ja U2 harkitsi jopa sen hylkäämistä kokonaan.
Daniel Lanois ja Brian Eno eivät enää halunneet jatkaa kappaleen työstämistä, joten Bono jatkoi ”With or Without Youn” parissa tuttavansa Gavin Fridayn kanssa. Bono on sanonut ”With or Without Youn” hittipotentiaaliin uskoneen Fridayn pelastaneen kappaleen. Brian Eno lisäsi sävellykseen kosketinsoittimilla soitetun arpeggio -osan, mutta kappaleen kohtalo oli yhä vaakalaudalla. Tällöin The Edgelle toimitettiin varhainen prototyyppi kanadalaisen kitaristi Michael Brookin kehittämästä Infinite Guitarista, joka mahdollisti pidennettyjen nuottien soittamisen samalla tavalla kuten E-Bow.
Bono ja Gavin Friday kuuntelivat studiolla ”With or Without Youn” pohjaraitaa kuullessaan The Edgen toisessa huoneessa Infinite Guitarilla soittaman efektimelodian soivan kappaleen päälle. Bono ja Friday vaikuttuivat kuulemastaan efektin ja kappaleen yhdistelmästä suuresti, ja The Edge äänitti kappaleeseen Infinite Guitar -efektinsä välittömästi kahdella otolla.
Bono kirjoitti kappaleen sanoituksen vuonna 1986 vieraillessaan Ranskan Rivieralla. Hänellä oli sanoitusta kirjoittaessaan vaikeuksia sovittaa yhteen rooliaan aviomiehenä ja muusikkona.
Musiikki

”With or Without You” kulkee 4/4 -tahtiosoituksessa ja sen tempo on 110 iskua minuutissa.
Matti Wäre

Matti Aarre Uolevi Wäre (23. marraskuuta 1908 Helsinki – 9. marraskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Oulun yliopiston vesirakennuksen professori 1961–1966 ja maataloushallituksen insinööriosaston päällikkö 1966–1970. Hän tutki vesitaloutta ja vesihuoltoa.
Tekniikan tohtoriksi 1949 väitellyt Wäre oli jo vuosina 1942–1961 maataloushallituksessa vesiteknillisen tutkimustoimiston johtaja.
Stephen Wäkevä

Stephen Wäkevä 1890-luvulla.
Stephen Wäkevä (1833 Säkkijärvi – 1910) oli venäläinen hopeaseppä, jolla oli suomalaiset sukujuuret.
Hän oli oppipoikana Pietarissa vuonna 1847. Hänen työpajansa toimitti Fabergélle pöytähopeaesineitä. Enimmäkseen tuotteet olivat teeastiastoja, kolpakoita ja punssikulhoja. Hänen hopealeimansa oli kirjaimet S.W ympyrän sisällä. Myös hänen kaksi poikaansa Alexander Wäkevä ja Konstantin Wäkevä työskentelivät Fabergélla. He ottivat haltuunsa isänsä työpajan, kun tämä kuoli vuonna 1910.
Ossian Wikström

Ossian Rurik Wikström (19. toukokuuta 1888 Jyväskylä – 4. elokuuta 1975) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanianpäällikkönä Valkoisen Armeijan riveissä.
Perhetausta

Wikströmin vanhemmat olivat kauppias Karl Vilhelm Viktor Wikström ja Eugenia Hjelmina Sofia Koskelin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Lisbet Birgit Hjeltin kanssa, josta hän erosi vuonna 1932 ja avioitui uudelleen vuonna 1945 senaattori Kyösti Auerin tyttären lääketieteen lisensiaatti Irja Mailis Auerin (s. 1902) kanssa.
Opinnot

Wikström kävi kuusi luokkaa Porvoon suomalaista yhteiskoulua ja suoritti insinöörintutkinnon Saksassa Mittweidan teknillisessä opistossa vuonna 1914.
Insinöörinä jääkäriksi Saksaan

Wikström työskenteli AEG:n (Allgemeine Elektrizitäts-Gesellschaft) palveluksessa Helsingissä vuosina 1918 - 1909 ja Berlinissä vuosina 1909 – 1911 sekä Chemnitzissä vuosina 1914 – 1915, kunnes hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 24. huhtikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän suoritti pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui 28. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Wikström palveli sisällissodan jälkeen I pataljoonan komentajana 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin ensin Porin jalkaväkirykmentti 2 ja myöhemmin Savon jääkärirykmentti. Armeijasta hän erosi 22. lokakuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen 1. joulukuuta 1920 alkaen Oy Finlayson-Forssa ab:n palveluksessa käyttöinsinöörinä ja toimi samalla vuosina 1921 - 1931 Forssan suojeluskunnan paikallispäällikkönä.
Talvi- ja jatkosota

Wikström osallistui talvisotaan erikoistehtävissä Turun teollisuuspiirissä ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 4:n komendantiksi. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Lounais-Hämeen suojeluskuntapiirin esikuntaan, mistä hänet kotiutettiin vielä samana vuonna.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 8. joulukuuta 1915  Gruppenführer 5. helmikuuta 1916  Zugführer 25. elokuuta 1917  Yliluutnantti (Kapteeni) 11. helmikuuta 1918  Majuri 22. lokakuuta 1919 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Kaupan oma merkki

Ruotsalaisen vähittäismyyntikaupan oman merkin tuotteita.
Kaupan oma tuotemerkki (myös kaupan oma merkki, engl. private label) viittaa vähittäiskaupan tuotteisiin, joita myydään valmistajan merkin sijasta kaupan omalla nimikkeellä. Historiallisesti kaupan omat tuotemerkit ovat pyrkineet kilpailemaan merkkituotteiden kanssa lähinnä hinnalla, mikä on mahdollista tuottajien kilpailutuksen ja pienempien pakkaus- ja markkinointikulujen ansiosta. Hintaa voidaan myös pienentää muuttamalla tuotteen reseptiä ja hankkimalla tuotteet suurissa erissä kansainvälisten hankintaorganisaatioiden kautta. Kaupan omat tuotemerkit voivat lisäksi täydentää kaupan valikoimaa esimerkiksi eri makuisilla tai laatuisilla tuotteilla joita merkkituotteet eivät tarjoa ja tuoda markkinoille kokonaan uusia tuotteita tai tuoteryhmiä.
Kaupan omien merkkien keksijänä pidetään ranskalaista Carrefour-ketjua, joka toi vuonna 1976 markkinoille ensimmäiset ”vapaat tuotteensa” (ransk. produits libres). Suomessa Tuko aloitti omien tuotteiden kehittämisen myös jo 1970-luvulla, ja vuonna 1983 ne nimettiin T-kaupan sinivalkoisiksi tuotteiksi. Kesko lanseerasi ensimmäiset Pirkka-tuotteensa 1986. Lidl-kauppaketjun koko liiketoimintaidea perustuu kaupan omiin tuotemerkkeihin.
Suomessa kaupan omien merkkien osuus myynnistä on noin 24 prosenttia. S-ryhmän ja Keskon myynnistä omia merkkejä on noin viidennes (n. 20%), kun taas Lidlillä osuus on noin 75 prosenttia. Suomessa myytäviä kaupan omia merkkejä ovat muun muassa Pirkka, Coop ja Eldorado.