Béla II
Kuningas

Tapani II kuoli lavantautiin 1. maaliskuuta 1131 vain 30-vuotiaana. Tätä seurasi vallanperimyskiista, joka ratkesi siihen, että valtakunnan ylimyksistä Bélaa kannatti suurempi osa kuin kruununperilliseksi nimettyä Tapanin sisarenpoikaa Saulia. Béla II kruunattiin Unkarin kuninkaaksi 28. huhtikuuta 1131 Székesfehérvárissa.
Lapsesta pitäen sokeana ja muiden avun varassa elänyt Béla ei kyennyt hallitsemaan yksin, vaan todellista valtaa käyttivät tarmokas kuningatar Ilona sekä kuningasparille uskolliset ylimykset. Joissakin asiakirjoissa kuningatar Ilona mainitaan miehensä rinnalla tämän kanssahallitsijana. Ilonan kerrotaan vuonna 1131 Aradin valtiopäivillä vaatineen rangaistusta niille Unkarin aatelismiehille, jotka olivat olleet osallisina Álmosin ja Bélan sokaisemiseen, ja järjestäneen todellisen verilöylyn, jossa surmattiin 68 miestä.
Bélan haastajaksi ilmaantui Boris, Kiovan ruhtinaan Vladimir Monomahin tyttärenpoika. Borisin äiti Eufemia oli ollut kuningas Kálmánin toinen vaimo, joka jäätyään kiinni aviorikoksesta oli lähetetty takaisin isänsä hoviin, missä Boris syntyi ja kasvoi. Kálmán ei koskaan ollut tunnustanut häntä pojakseen, mutta Boris alkoi vaatia Unkarin kruunua itselleen. Hän kävi ensiksi Bysantissa, missä yritti saada tukea valtapyrkimyksilleen ja avioitui ylhäisen Anna Dukainan kanssa. Liitosta syntyi kaksi poikaa, Konstantinos Kalamanos ja Stefanos, jotka siis saivat nimensä Kálmánin ja Tapani Pyhän mukaan.
Kun Bysantin hallitsija ei ollut kiinnostunut tukemaan Borisin hankkeita, tämä lähti Puolaan ja sai Bolesław III:n hovissa suopean vastaanoton. Lukuisat Unkarin aateliset olivat halukkaita siirtymään Borisin puolelle, mutta Béla tukijoineen sai hankkeesta vihiä ja onnistui eliminoimaan tärkeän osan oppositiosta. Lopulta Bélan armeija itävaltalaisten tuella voitti taistelussa Borisin ja tämän puolalaiset liittolaiset 22. heinäkuuta 1132. Taitavan diplomatian avulla Bélan hovi onnistui eristämään Puolan ja saamaan liittolaisekseen Saksan Lothar III:n, jonka vaatimuksesta Puola luopui tukemasta Borisia.
Paavi Innocentius II:n kanssa Béla pysyi hyvissä väleissä, vaikka Kálmánin tapaan menetteli omavaltaisesti kirkon suhteen mm. piispannimityksissä. Katolista kirkkoa kohtaan Béla oli muuten suopea ja avokätinen, ja hänet tunnettiin anteliaisuudestaan Unkarin ulkopuolellakin: esimerkiksi Bambergin piispa Otto sai häneltä lahjoituksia Pommerin-lähetysretkeään varten.
Bélan taitava ulkopolitiikka näkyi myös valtakunnan laajenemisena. Hän valloitti Venetsialta takaisin keskisen Dalmatian (mm. Split) ja miehitti osan Serbiasta ja Bosniasta.
Viimeisinä elinvuosinaan Béla alkoholisoitui, ja hänen kerrotaan juovuksissa syyllistyneen järjettömyyksiin.
"Kun kuningas Béla oli vakiinnuttanut valtakuntansa, hän nautiskeli paljon viiniä. Hänen hovimiehensä huomasivat, että mitä tahansa he pyysivät kuninkaalta hänen ollessaan juopuneena, hän suostui siihen, eikä juopumuksensa jälkeen voinut perua lupaustaan. Humalassa hän luovutti munkit Pochin ja Saulin vihollistensa käsiin, ja heidät tapettiin ilman syytä." — Chronicon Pictum (unk. Képes Krónika), 1358-1373, (luku 162.117), s. 137
Kuningas Béla II kuoli 32-vuotiaana helmikuussa 1141. Häntä seurasi valtaistuimelle vanhin poika, 11-vuotias Géza II.