stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lazare Carnot
Elämäkerta > Vaiheet Napoleonin aikana

Kun kenraali Napoléon Bonaparte kaappasi vallan marraskuussa 1799 ja perusti konsulihallinnon, Carnot pääsi palaamaan Ranskaan. Carnot nimitettiin huhtikuussa 1800 sotaministeriksi, mutta hän erosi jo saman vuoden lokakuussa. Hänet nimitettiin maaliskuussa 1802 jäseneksi senaatin valitsemaan tribunaattiin, jonka tarkoitus oli valvoa ja tarkastaa lainsäätäjäkunnan hyväksymiä lakiehdotuksia. Carnot alkoi nyt päättäväisesti vastustaa vallan keskittämistä. Hän vastusti äänestyksissä kunnialegioonan perustamista, Napoleonin nimittämistä elinikäiseksi konsuliksi sekä keisarikunnan perustamista. Hän jatkoi tribunaatin jäsenenä, kunnes se lakkautettiin vuonna 1807. Väistyttyään julkisesta elämästä Carnot jatkoi tieteellisiä töitään. Hän julkaisi vuonna 1810 paljon huomiota herättäneen sotatieteellisen tutkielman linnoitusten puolustamisesta.
Aivan Napoleonin sotien loppuvaiheessa Carnot tarjoutui keisarillisen armeijan käyttöön, joten Napoleon nimitti hänet tammikuussa 1814 Antwerpenin kuvernööriksi ja ylensi hänet samalla divisioonakenraaliksi. Carnot johti Antwerpenin puolustusta vihollisarmeijoilta ja oli siellä keisarikunnan kukistuessa saman vuoden toukokuussa. Hän vaikutti aluksi kannattavan Bourbon-restauraatiota, mutta julkaisi heinäkuussa 1814 teoksen Mémoire au roi en juillet 1814, jossa hän arvosteli vastavallankumouksellisten puhdistusten voimakkuutta. Satapäiväisen keisarikunnan aikana Carnot toimi Napoleonin uuden hallituksen sisäministerinä maaliskuusta kesäkuuhun 1815. Hänelle myönnettiin maaliskuussa 1815 kreivin ja kesäkuussa päärin arvo. Carnot kannusti Napoleonia jatkamaan vastarintaa vielä tappiollisen Waterloon taistelun jälkeenkin. Napoleonin luovuttua kruunusta Carnot valittiin jäseneksi Ranskaa kaksi viikkoa hallinneeseen väliaikaishallitukseen (Commission de gouvernement). Kuningas Ludvig XVIII:n palattua uudelleen valtaistuimelle Carnot karkotettiin maasta ”kuninkaanmurhaajana”, sillä hän oli yksi Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta äänestäneistä.
Elämäkerta > Viimeiset vuodet

Carnot lähti lopullisesti Ranskasta lokakuussa 1815. Hän asui tammikuusta elokuuhun 1816 Varsovassa Puolassa ja sen jälkeen Saksan Magdeburgissa, jossa hän kuoli 70-vuotiaana vuonna 1823. Hänen muistelmansa julkaistiin kahdessa osassa vuosina 1861–1864 ja valikoitu kirjeenvaihto kolmessa osassa vuosina 1892–1897.
Matemaatikkona

Useimmista vallankumouksellisista poiketen Carnot oli hyvin oppinut mies. Hän julkaisi useita sotilasmatemaattisia ja poliittishistoriallisia tutkimuksia sekä runoja. Hän oli Ranskan tiedeakatemian jäsen vuodesta 1796. Hänen mukaansa on saanut nimensä geometriassa Carnot’n lause.
Jälkimaine

”Voiton järjestäjä” Carnot koki Ranskassa näkyvän arvonpalautuksen kolmannen tasavallan aikana, koska uuden tasavallan legitimoimiseksi haluttiin kohottaa kansallissankariksi sellainen ensimmäisen tasavallan valtiomies, jonka nimeä ei yhdistetty poliittiseen terroriin. Hänen tuhkansa tuotiin Ranskaan ja haudattiin Pariisin Panthéoniin vuonna 1889, hänen pojanpoikansa Sadi Carnot’n (nuoremman) toimiessa presidenttinä.
Carnot’n nimi on kaiverrettu Pariisin Riemukaareen ja Eiffel-torniin.
Jules Roulleaun veistämä Carnot’n patsas pystytettiin vuonna 1882 hänen synnyinkaupunkiinsa Nolayhyn.
Teoksia

Éloge de Vauban (1783)
Reflexions sur la méthaphysique du calcul infinitésimal (1797)
Géométrie de position (1803)
Traité de la défense des places fortes (1810)
Don Quichote (1820), humoristinen runoelma
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lazare, Nicolas, Marguerite Carnot (ranskaksi) Ranskan kansalliskokous
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Sycomore  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Carnot’n syntymäkoti Nolayssa.
Carnot Wattignies’ssa, Georges Moreau de Toursin historiamaalaus vuodelta 1893.
Carnot’n patsas Nolayssa.
Borleyn pappila

Borleyn pappila ennen paloa
Borleyn pappila tunnettiin englantilaisena kummitustalona. Pappila sijaitsi Stourjoen pohjoisrannalla Borleyssä Essexissä. Se rakennettiin vuonna 1862. Rakennuksessa ja sen lähiympäristössä väitetään tehdyn sen olemassaolon aikana lukuisia kummitushavaintoja sekä koetun paranormaaleja ilmiöitä. Niitä tutki vastaaviin ilmiöihin perehtynyt tutkija Harry Price, jonka tämä tutkimus teki tunnetuksi. Pappila tuhoutui tulipalossa 1939. Price suoritti vielä tutkimuksia raunioissa 1943. Rauniot purettiin 1944.
Pappilan rakennutti kirkkoherra Henry Bull. Hänen jälkeensä siinä asui poikansa pastori Harry Bull vuoteen 1927. 1928 pappilaan muutti pastori Guy Smith vaimoineen ja juuri he ottivat yhteyttä Daily Mirror - lehden kautta Society for Psychich Research - yhdistykseen monien havaitsemiensa ilmiöiden vuoksi. Lehti lähetti paikalle aluksi reportterin mutta järjesti myös yhdistyksen tutkijan Harry Pricen paikalle.
Smithit muuttivat pois 1929 ja sinne muutti pastori Lionel Foyster perheineen 1930. 1935 rakennus jäi tyhjäksi.
Ilmiöitä

Borleyn kylässä oli jo ennen pappilan rakentamista kerrottu kummittelevasta nunnasta, joka vaelteli pappilan mailla. Aaveen sanottiin olleen nunnan joka oli yrittänyt karata munkin kanssa. Rangaistukseksi hänet olisi lukittu huoneeseen ja näännytetty nälkään. Munkki olisi hirtetty. Nunnan aave häiritsi Henry Bullin perhettä katselemalla toistuvasti ruokasalin ikkunasta perheen aterioidessa, ja Bull muurautti ikkunan umpeen. Aaveen näkivät useat perheen ulkopuoliset henkilöt eri aikoina. Henry Bull ei pelännyt kummittelua, vaan rakennutti huvimajan, josta voisi katsella ulkona hämärän aikoihin liikkunutta aavetta.
Pastori Smithin vaimo uskoi nähneensä aave-hevosvaunut. Rakennuksessa kuultiin palvelijoiden kellojen soittoa, vaikka ne oli poistettu käytöstä ja niihin johtavat sähköjohdot katkaistu. Lisäksi kuultiin lapsen askeleita. Ovet lukittuivat itsestään ja seiniin ilmestyi graffiteja jotka oli osoitettu "MF :lle".
Ikkunoissa kerrottiin havaitun valoja ja outoja hajuja kuvailtiin. Esineet liikkuivat talossa ja sen ympärillä. Price itse kuvaili ensimmäisellä käynnillään miten verannan lasikaton läpi oli lennähtänyt kivi hänen ollessaan siellä. Itse rakennus oli muutoin tyhjä ja lukittu.
Erityisesti Lionel Foysterin vaimo Marianna kuvaili kummittelua väkivaltaiseksi. Hänet olisi esimerkiksi heitetty vuoteesta alas ja että häntä kohti olisi singottu esineitä.
Price vuokrasi pappilan tutkimuksia varten vuoden ajaksi 1937. Hänellä oli apunaan 48 havainnoitsijaa. Hän suhtautui kerrottuihin tapahtumiin skeptisesti. Tutkimustensa aikana Price näki erään lehtimiehen kanssa varjomaisen hahmon puutarhassa. Erään lukitun ja tyhjän huoneen ikkuna hajosi sisältä ulospäin ja siitä lensivät kynttilänjalka ja tiiliskivi. Tutkimuksen työntekijä kuvaili miten ryhmän työskentelyynsä käyttämän huoneen ovi sulkeutui ja meni lukkoon hänen ollessaan siellä avaimen ollessa sisäpuolella. Erääseen suljettuun huoneeseen ilmestyivät kultasormus ja takki, joita kukaan ryhmässä ei ollut nähnyt aikaisemmin. Myös lämpötilojen vaihtelua havaittiin ja mitattiin. Vielä tulipalon jättämissä rauniossakin kuultiin koputuksia sekä havaittiin valoja ja lämpötilojen vaihteluita.
Raunioissa 1943 tekemissään kaivauksissa Price löysi kellarista n. 30-vuotiaan naisen leukaluun ja osia pääkallosta. Hän oli vakuuttunut, että ne olivat tarinoiden nunnan jäänteet. Price järjesti asianmukaisen hautauksen. Ilmiöiden sanottiin vaimentuneen ja hävinneen ennen raunioiden purkamista 1944.
Harry Price julkaisi tutkimustensa tulokset kirjassa The Most Haunted House in England. Teos teki hänet yhdeksi tunnetuimmista paranormaalien ilmiöiden tutkijoista. Price kuoli 1948.
Epäilyä

Harry Price itse epäili ilmiöiden aitoutta. 1940 hän julkaisi mielipiteen, että Marianna Foyster olisi järjestänyt osan ilmiöistä silmänkääntötempuilla. Kummitteluun liittyvä tarina rakastuneista ja karkaamista yrittäneistä munkista ja nunnasta tai nunnakokelaasta on ollut suosittu Britannian kansanperinteessä. Kokonaisuudessaan hän silti piti kummittelua aitona.
Ollessaan jo vanhus Marianna Foyster tunnusti lavastaneensa kummittelua saadakseen hiljaiseen elämäänsä vaihtelua Lontoossa. 1979 hän väitti kahdelle Britannian parapsykologisen seuran edustajan tekemässä haastattelussa, että hänen miehensä oli aiheuttanut poltergeist- ilmiöt. Toisaalta hän sanoi että osaa ilmiöistä ei oltu lavastettu, ja outoja ilmiöitä oli havaittu jo ennen kuin Price kiinnitti pappilaan huomiota.
Pricen arvostelijat pilkkasivat tutkimusmenetelmiä sekä julkista ilmoittelua tarkkailijoiden saamiseksi pappilan tutkimuksia varten. Hänen arveltiin myös itse lavastaneen ilmiöitä.
E.J Dingwall, Kathleen Goldney ja Trevor Hall kirjoittivat kirjan The Haunting of Borley Rectory jonka S.P.R julkaisi 1956. Kirja oli erittäin skeptinen Pricestä sekä rehellisenä tutkijana että persoonana. Erityisesti Dingwallin motiivit kirjan kirjoittamiseksi saattoivat kuitenkin olla kyseenalaiset. Goldney totesi Pricestä toisessa yhteydessä, että Price saattoi olla älyllisesti epärehellinen ts. hieman herkkäuskoinen muttei itse alentuisi väärentämään ilmiöitä.
Aiheesta muualla

Borley Rectory Pictures, The Foxearth and District Local History Society (englanniksi). Sivustolla on valokuvia tutkimusten ajalta, pappilassa asuneista henkilöistä jne.
Borleyn pappila palon jälkeen
Shirley Booth

| Shirley Booth |
| --- | --- |
 Shirley Booth vuonna 1950.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Thelma Ford
Syntynyt: 30. elokuuta 1898
Kuollut: 16. lokakuuta 1992 (94 vuotta)
Puoliso:  Ed Gardner (1929-1942) William H. Baker, Jr. (1943-1951)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1925–1974
Merkittävät roolit:  Lola Delaney (Tule takaisin, pikku Sheba) Hazel Burke  (Hazel)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Shirley Booth (oik. Thelma Ford 30. elokuuta 1898 New York, New York Yhdysvallat – 16. lokakuuta 1992 North Chatham, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Pitkällä urallaan hän ehti näytellä niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin.
Shirley Booth sai urallaan Tony Awardin, Oscarin, Emmy Awardin ja Golden Globen. Parhaan naispääosan Oscar tuli elokuvasta Tule takaisin, pikku Sheba (1952), ja samasta osastaan hän sai myös Tonyn ja Golden Globen. 1960-luvun sarjassa Hazel hän esitti nimiosaa ja sai kaksi Emmyä.
Shirley Boothilla on tähti Hollywood Walk of Famella elokuvaurastaan.
Aiheesta muualla

Shirley Booth Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Shirley Booth NNDB:ssä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Emmy Awards  FID 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  SNAC
René Lorain

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  René Lorain |  René Lorain |  René Lorain |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | 4 × 100 metriä |  |
René Zacharie Alfred Lorain (19. maaliskuuta 1900 – 25. lokakuuta 1984) oli ranskalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili enimmäkseen pikajuoksuissa. Hän saavutti Antwerpenin olympialaisissa 1920 hopeaa 4 × 100 metrin viestistä yhdessä René Tirardin, René Mourlonin ja Émile Ali-Khanin kanssa. Henkilökohtaisissa lajeissa hän karsiutui 100 metrin juoksun alkuerissä ja 200 metrin juoksun puolivälierissä.
Lorain voitti 100 metrillä Ranskan mestaruuden vuonna 1921. Hän juoksi 100 metrillä Ranskan ennätyksen 11,0 s vuonna 1920 ja 10,9 s vuonna 1921.
Caravaggio

| Michelangelo Merisi da Caravaggio |
| --- | --- |
 Ottavio Leonin piirros Caravaggiosta, noin 1621.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1571 Milano, Lombardia
Kuollut: 18. heinäkuuta 1610 (38 vuotta) Porto Ercole, Toscana
Kansalaisuus:  Italia
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  barokki
 Nimikirjoitus
Caravaggio (29. syyskuuta 1571 Milano – 18. heinäkuuta 1610 Porto Ercole; oikealta nimeltään Michelangelo Merisi da Caravaggio; hänestä käytetään hänen kotikylänsä nimeä) oli italialainen taidemaalari barokin ajalta. Hän maalasi dramaattisia, isokokoisia töitä pyhimyksistä ja muista uskonnollisista aiheista. Hänen tummasävyisissä töissään on erityisen mestarillista valon ja varjon käyttö chiaroscurolla sekä ihmisen ihon ja lihaksiston kuvaaminen.
Elämä > Nuoruus

Caravaggio syntyi vuonna 1571 Milanossa. Hänen isänsä Fermo Merisi oli Caravaggion markiisin arkkitehti ja tilanhoitaja. Hänen äitinsä Lucia Aratori oli syntynyt vauraaseen perheeseen. Caravaggion vanhemmilla oli hyvät välit Sforzan ja Colonnan hallitsijasukujen kanssa.lähde?
Vuonna 1576 Milanoon levisi ruttoepidemia, jota perhe pakeni Caravaggioon Bergamon liepeille. Sittemmin Caravaggio tunnettiin kaupungin nimellä. Vuonna 1577 Caravaggion isä kuoli ja hänen äitinsä jäi lastensa yksinhuoltajaksi kuolemaansa saakka vuonna 1584. Caravaggio aloitti opintonsa taidemaalariksi samana vuonna kuin hänen äitinsä kuoli. Hänen opettajansa oli milanolainen taidemaalari Simone Peterzano, joka itse oli ollut venetsialaisen Tizianin oppilas. Peterzanon opissa Caravaggio tutustui Lombardian renessanssiajan taiteeseen, joka oli lähempänä saksalaista naturalismia kuin roomalaista manierismia.lähde?
Elämä > Rooma

Vuonna 1592 Caravaggio lähti Milanosta Roomaan, sillä hän oli osallistunut riitoihin ja tappeluihin. Hän saapui Roomaan kodittomana ja rahattomana, mutta hän pääsi töihin paavi Klemens VIII:n hovimaalarin Giuseppe Cesarin oppilaaksi maalaten kukkia ja hedelmiä. Cesarin ateljeessa työskennellessään Caravaggio maalasi muun muassa ensimmäisen teoksensa Hedelmää kuorivan pojan, Pojan ja hedelmäkorin ja Nuoren sairaan Bacchuksen.lähde?
Caravaggio lähti Cesarin ateljeesta vuonna 1595 ja tutustui kardinaali Francesco Maria del Monteen, josta tuli hänen mesenaattinsa. Del Monte ihastui Caravaggion maalauksiin, kuten Ennustajaan ja Korttihuijareihin, jotka edustivat roomalaisessa taiteessa aiemmin vierasta realismia. Korttihuijarit oli Caravaggion uran virstanpylväs, josta on tehty viisikymmentä kopiota. Caravaggion ystäviin kuuluivat maalari Prospero Orsi, arkkitehti Onorio Longhi ja sisilialainen taiteilija Mario Minniti. Minniti oli mallina Caravaggion maalauksissa, esimerkiksi teoksissa Poika ja hedelmäkori ja Liskon puraisema poika. Caravaggio maalasi Del Montelle lisää jokapäiväisten aiheiden maalauksia, kuten Muusikot, Luutunsoittaja, Bacchus ja Liskon puraisema poika. Hän siirtyi tekemään maalauksia Raamatun aiheista, joista ensimmäinen oli Katuva Magdaleena. Jatkossa hän maalasi myös uskonnolliset teokset Pyhä Franciskus ekstaasissa, Lepohetki pakomatkalla Egyptiin, Pyhä Katariina Aleksandrialainen, Isaakin uhraus, Martta ja Maria Magdaleena ja Judit leikkaa Holoferneen pään irti.lähde?
Vuonna 1599 Caravaggio sai del Monten avulla työksi maalata kolme apostoli Matteusta esittävää maalausta San Luigi dei Francesin kirkon Contrarelli-kappeliin. Kaksi ensimmäistä teosta, Matteuksen marttyyrikuolema ja Matteuksen kutsuminen, olivat sensaatio Roomassa. Caravaggiolta tilattiin enemmän uskonnollisia töitä, mutta hänen maalaustensa väkivalta, kidutus ja kuolema olivat sen ajan ihmisistä rahvaanomaista. Caravaggion luonnonmukaiset maalaukset poikkesivat suuresti Michelangelon klassisesta idealismista, johon roomalaiset olivat mieltyneet. Hänen töitään syytettiin myös kristillisyyden pilkkaamisesta. Paavalin kääntymys närkästytti erästä Santa Maria del Popolon viranomaista, jonka mielestä Caravaggio oli maalannut hevosen Paavalia keskeisemmälle paikalle. Madonna ja käärme maalattiin Pietarinkirkon sivualttarille, mutta se otettiin pois jo kahden päivän kuluttua ja siirrettiin Sant'Anna dei Palafrenierin kirkkoon, koska maalausta pidettiin herjaavana. Lakimies Laerzio Albertin Santa Maria della Scalan kirkkoon tilaama Neitsyen kuolema herätti suurta pahennusta. Caravaggion aikalainen Luigi Mancini kirjoitti, että Caravaggio oli ottanut Neitsyt Marian malliksi kuolleen prostituoidun, joka oli hukkunut Tiberiin. Toinen aikalainen Giovanni Baglioni puolestaan esitti, että skandaalin syy oli Marian paljaat jalat. Silti Peter Paul Rubens ylisti Neitsyen kuolemaa Caravaggion mestariteokseksi ja sai mesenaattinsa, Mantovan herttuan Vincenzo Conzagan ostamaan sen vuonna 1607.lähde?
Elämä > Napoli, Malta ja Sisilia

Caravaggio joutui usein katutappeluihin, mistä johtuen hänen nimensä päätyi 1600-luvun alussa Rooman poliisin merkintöihin. 29. toukokuuta 1606 Caravaggio tappoi kaksintaistelussa nuoren miehen nimeltä Ranuccio Tomassoni. Kaksintaistelua edelsi Caravaggion ja Tomassonin välinen kärhämä. Yhteenotolle on esitetty monia eri syitä, kuten riita prostituoidusta, uhkapelistä tai pallopelistä. Del Monte ei voinut enää suojella Caravaggioa Rooman viranomaisilta, jotka halusivat saada hänet oikeuden eteen. Caravaggio kuitenkin pakeni Roomasta Napoliin, jossa häntä suojeli Colonnan suku. Napolissa Caravaggio työsti kirkkoihin maalauksia ennen kuin hän purjehti Maltalle. Hän toivoi saavansa töitä Maltan ritarikunnan suurmestarilta Alof de Wignacourtilta. Wignacourt löi Caravaggion ritariksi ja nimitti hänet Maltan ritarikunnan viralliseksi maalariksi. Caravaggio maalasi Maltan ritarikunnalle uransa suurikokoisimman maalauksen Johannes Kastajan mestauksen, joka oli myös hänen ainoa teoksensa, johon Caravaggio laittoi allekirjoituksensa. Vuoden 1608 elokuussa Caravaggio kuitenkin pidätettiin ja vangittiin syytettynä pahoinpitelystä. Hänet erotettiin Maltan ritarikunnasta ja hän pakeni Maltalta.lähde?
Caravaggio matkusti Sisiliaan, jossa hänen vanha ystävänsä Mario Minniti asui perheensä kanssa Syrakusassa. Caravaggio sai Syrakusassa ja Messinassa arvovaltaisia ja hyvin maksettuja tilauksia, mutta hän lähti Sisiliasta vain yhdeksän kuukauden oleskelun jälkeen. Hän palasi Napoliin Colonnojen luokse. Napolissa Caravaggion kimppuun hyökättiin ja hänen kasvonsa haavoittuivat. Hän maalasi Salome Johannes Kastajan pää käsissään ja lähetti sen de Vignacourtille anteeksipyynnöksi, jotta hän voisi palata Maltalle. Caravaggio maalasi teoksen Pyhä Franciskus meditoi, joka on Carpineto Romanon Pyhän Pietarin kirkossa. Kopio maalauksesta on Chiesa di Santa Maria Immacolata a via Veneton kirkossa Roomassa. Sitä luultiin aiemmin Caravaggion maalaukseksi, mutta teosten restauroinnissa se paljastui kopioksi, jonka tekijä on oletettavasti Bartolomeo Manfredi.
Caravaggio maalasi Daavid ja Goljatin päänselvennä kardinaali Scipione Borgheselle, joka oli paavi Paavali V:n sukulaispoika. Borghese oli Euroopan suurimpia taiteenkerääjiä, joka keräsi Caravaggion töiden lisäksi Tizianin, Rafaelin ja Gian Lorenzo Berninin teoksia. Caravaggio toivoi Borghesen kautta Paavali V:n kutsuvan hänet takaisin Roomaan. Vuonna 1610 hän sai tietää, että hänelle Roomassa langetettu kuolemantuomio oli kumottu. Hänen viimeiseksi maalauksekseen jäi Pyhän Ursulan marttyyrikuolema. Caravaggio aikoi palata Roomaan, mutta hän kuoli kuumeeseen kesken matkan Porto Ercolessa Toscanassa.lähde?
Vuonna 2010 tutkijat löysivät Caravaggion luut, jotka tunnistettiin DNA-kartoituksella ja hiiliajoituksella.
Jälkimaine

Caravaggion Matteus-aiheiset maalaukset Contarelli-kappelissa innoittivat uraansa aloittavia roomalaisia taidemaalareita. Ensimmäisiä Caravaggion seuraajia olivat Orazio Gentileschi ja Giovanni Baglione. Gentileschi oli Caravaggioa vanhempi, mutta hän päätyi Englannin kuningas Kaarle I:n hovimaalariksi. Hänen tyttärestään Artemisia Gentileschista tuli yksi ensimmäisistä naispuolisista taidemaalareista, jotka maalasivat historiallisia ja uskonnollisia maalauksia ajalla, jolloin niiden kaltaisten herooisten teemojen katsottiin olevan naisten ulottumattomissa. Sen sijaan Baglionea Caravaggio syytti maalaustensa tyylin ja aiheiden plagioinnista. Vuonna 1603 Baglione haastoi Caravaggion kunnianloukkauksesta oikeudenkäyntiin, jossa Caravaggio todettiin syylliseksi ja vangittiin kahdeksi viikoksi. Caravaggion kuoltua Baglione kuitenkin kirjoitti hänen ensimmäisen elämäkertansa. Myöhemmin Caravaggioa seurasivat Carlo Saraceni, Bartolomeo Manfredi ja Orazio Borgianni. Napolissa Caravaggio innoitti Battistello Caraccioloa ja Carlo Sellitoa. Caravaggion teoksista ottivat oppia myös 1620-luvulla Utrechtin alankomaalaiset taidemaalarit, mukaan lukien Hendrick ter Bruggen, Gerard van Honthorst, Andries Both ja Dirck van Baburen.lähde?
Italialainen taidehistorioitsija Roberto Longhi piti Caravaggioa yhtenä suurimmissa länsimaalaisista taidemaalareista. Hän kirjoitti Caravaggion perinnöstä: "Ribera, Vermeer, La Tour ja Rembrandt eivät olisi olleet olemassa ilman häntä. Ja Delacroix’n, Courbet’n ja Manet’n taide olisi ollut tyystin erilaista."lähde tarkemmin?
Jälkimaine > Caravaggio ja Suomi

Taidemaalari Antero Kahila on maalannut rekonstruktion Caravaggion maalauksesta Pyhä Matteus ja enkeli. Alkuperäisteos tuhoutui toisen maailmansodan aikana, kun liittoutuneiden ilmapommitus Berliiniin sytytti tulipalon Bode-museossa (silloinen Kaiser-Friedrich-museo). Mustavalkoisten valokuvien ja taustatutkimusten perusteella toteutettu rekonstruktio valmistui vuonna 2008. Se oli esillä Sinebrychoffin taidemuseon näyttelyssä, jossa oli mukana työhön liittyvää materiaalia.
Caravaggio kirjallisuudessa

Ilja Leonard Pfeijfferin teoksen Grand Hotel Europa yhtenä juoniaiheena on Caravaggion kadonneen teoksen etsintä. Jyrki Erran romaanissa Lyijyvalkoinen päähenkilö on suomalainen Caravaggio-asiantuntija Axel Wallas. Hän matkustaa Roomaan kadonneen maalauksen vuoksi.
Teoksia > 1592–1599

Hedelmää kuoriva poika, 1592.
Poika ja hedelmäkori, 1593.
Ennustaja, 1594.
Korttihuijarit, 1594.
Katuva Magdaleena, 1594.
Nuori sairas Bacchus, 1593–1594. Caravaggion omakuva Bacchuksena
Muusikot, 1595.
Pyhä Franciskus ekstaasissa, 1595.
Liskon puraisema poika, 1596.
Luutunsoittaja, 1596.
Bacchus, 1596.
Lepohetki pakomatkalla Egyptiin, 1597.
Medusa, 1597.
Pyhä Katariina Aleksandrialainen, 1598.
Isaakin uhraus, 1598.
Martta ja Maria Magdaleena, 1598.
Judit leikkaa Holoferneen pään irti, 1598.
Narkissos, 1599.
Teoksia > 1600–1606

Matteuksen marttyyrikuolema, 1600.
Pietarin ristiinnaulitseminen, 1601.
Paavalin kääntymys, 1601.
Emmauksen ateria, 1601.
Amor Vincet Omnia, 1602.
Kristuksen ristiltäotto, 1602.
Pyhä Matteus ja enkeli, 1602.
Johannes Kastaja erämaassa, 1604–1605.
Ecce Homo, 1605.
Pyhä Hieronymus, 1605.
Paavali V:n muotokuva, 1605–1606.
Madonna ja käärme, 1606.
Neitsyen kuolema, 1606.
Teoksia > 1606–1610

Salome Johannes Kastajan pää käsissään, 1609.
Pyhä Franciskus meditoi, 1610.
Daavid ja Goljatin pää, 1610.
Pyhän Ursulan marttyyrikuolema, 1610.
Kirjallisuus

Ilja Leonard Pfeijffer, Grand Hotel Europa), suom. Sanna van Leeuwen. Helsinki: Gummerus 2021 ISBN 978-951-24-1756-8 (romaani)
Jyrki Erra, Lyijyvalkoinen, Helsinki: Otava 2020 ISBN 978-951-1-33750-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Caravaggio Wikimedia Commonsissa
Caravaggion elämäkerta
Galleria Caravaggion teoksista (englanniksi)
Jones, Jonathan: Beyond Caravaggio review: a masterpiece of surprise The Guardian. 9.10.2016. Guardian News and Media. Viitattu 11.10.2016. (englanniksi)
Prodger, Michael: Villainy and visionaries: how Caravaggio’s followers saw the light The Guardian. 7.10.2016. Guardian News and Media. Viitattu 11.10.2016. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav 2  3  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Prado  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Matteuksen kutsuminen, 1600.
Johannes Kastajan mestaus, 1608.