stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dielektrinen aine

Dielektrinen aine on sähköeriste, jonka sisällä sähkökenttä on heikompi kuin se olisi tyhjiössä. Eristeissä tasasähköjännite ei aiheuta sähkövirtaa.
Materiaalin eristevakio eli dielektrisyysvakio eli suhteellinen permittiivisyys ε ilmoittaa, kuinka moninkertaiseksi kondensaattorin kapasitanssi kasvaa ilmaeristeiseen kondensaattoriin verrattuna, jos sen levyjen väli täytetään kyseisellä aineella. Paperin eristysvakio on 2–2,8, kiilteen 8, lasin 3–7, paloöljyn 2, veden 80.
Dielektrinen polarisaatio aiheuttaa sähkökentän heikkenemisen eristeen sisällä. Sähkökenttä saa eristävän aineen atomeissa eri merkkiset sähkövaraukset hieman siirtymään tasapainoasemastaan. Siten esimerkiksi positivisesti varattua kondensaattorin levyä kohden siirtyy negatiivista varausta. Kun ulkoinen kenttä poistuu, varaustilanne palautuu ennalleen.
Monissa aineissa on poolisia molekyyleja. Nesteissä ja osittain myös eräissä kiinteissä aineissa tällaiset molekyylit pääsevät kääntymään sähkökentän vaikutuksesta, jolloin sähkövarauksen nettosiirtymä muodostuu suureksi. Siksi eräillä nesteillä on hyvin suuri kyky polarisoitua sähköisesti ja siten heikentää sisälleen tunkeutuvaa sähkökenttää. Eristävässä aineessa olevan kentän voimakkuus saadaan jakamalla ulkopuolisen kentän voimakkuus eristysvakiolla.
Kun ulkopuolinen kenttä kääntää eristävän aineen molekyylejä, se suorittaa työtä kitkavoimia vastaan kuumentaen hieman ainetta. Jos kenttä on nopeasti värähtelevä, kuumentaminen muodostuu huomattavaksi ja sitä voidaan käyttää teknillisesti hyväksi suurten ainekappaleiden kuumentamiseksi tasaisesti samalla kertaa niiden sisäosia myöten . Tähän perustuu muun muassa mikroaaltouunin toiminta. Sähkötekniikassa eristeen häviöitä kuvataan lisäämällä permittiivisyyteen imaginäärinen komponentti. Eristeen häviökerroin on permittiivisyyden imaginääriosan ja reaaliosan suhde.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dielektrinen aine Wikimedia Commonsissa
Club Penguin

| Club Penguin |
| --- | --- |

Kehittäjä:  New Horizon Interactive  RocketSnail Games Disney Interactive Studios
Julkaisija:  Disney Interactive Studios
Jakelija:  Google Play
Pelimoottori:  Adobe Flash Player
Julkaistu:  2005
Lajityyppi:  massiivinen monen pelaajan verkkopeli
Pelimuoto:  moninpeli
Alusta:  Verkkoselain, IOS ja Android
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Club Penguin (CP) oli Miniclip-sivustolla ja omalla sivustollaan toiminut online-moninpeli. Pelissä pelaajien ohjaamat pingviinit pystyivät chattailemaan ja pelaamaan minipelejä lumipeitteisessä virtuaalimaailmassa. Peli julkaistiin 23. lokakuuta 2005. Kesällä 2007 Disney osti pelin oikeudet. Kauppojen jälkeen Disney palkkasi lisää animaattoreita pelinkehitykseen ja mainosti peliä. Vuonna 2008 Club Penguinin pelaajamäärä oli yli 15 miljoonaa.
Club Penguin lakkautettiin 29. maaliskuuta 2017, ja samana päivänä julkaistiin sen seuraaja, Club Penguin Island. Disney lakkautti myöhemmin myös Club Penguin Islandin. Club Penguin Islandin epäviralliseksi korvaajaksi muodostui etenkin koronapandemian alkuaikoina suosiota kerännyt Club Penguin Rewritten, joka kuitenkin suljettiin vuonna 2022 epäiltyjen tekijänoikeusrikkomusten vuoksi.
Club Penguin syntyi pelistä nimeltä Penguin Chat.[lähde? ]
Pelaaminen

Pelissä jokainen pelaaja ohjasi omaa pingviinihahmoaan. Pingviiniä ohjattiin klikkaamalla hiirellä kentän kohtaa, johon pelaaja halusi pingviinin saarella liikkuvan. Myös ovet toimivat pelissä klikkaamalla. Pingviinit kävelivät vaappuen oikeiden pingviinien tapaan. Pelissä oli mahdollista myös heittää lumipalloja, tanssia, istua ja vilkuttaa. Club Penguin oli saatavilla englanniksi, portugaliksi, ranskaksi, espanjaksi ja saksaksi. Saatavilla oli epävirallisia käännöksiä muillekin kielille, kuten suomeksi, ruotsiksi ja tanskaksi, mutta ne eivät välttämättä kattaneet koko peliä.
Hahmot > Agentit

Salaiset agentit olivat pelaajia, jotka valvoivat pelin turvallisuutta ja saattoivat antaa porttikieltoja muille pelaajille. Apunaan heillä oli puhelimen näköinen pelinsisäinen tavara, jolla he pystyivät etäsiirtymään haluamaansa paikkaan. Lisäksi agenteilla oli kymmenen salaista tehtävää suoritettavanaan, ja pelin sisällä oli agenteille tarkoitettu salainen päämaja. Agenttien pääviholliset olivat ilkeä Herbert-jääkarhu ja tämän kiltti, mutta uskollinen apuri Klutzy-rapu.
Agentiksi pääsivät ne pelaajat, jotka olivat läpäisseet Club Penguinin agenttitestin. Kutsun testiin pelaaja saattoi saada jo agenttina toimivalta pelaajalta. Salaisia agentteja oli pelissä hyvin paljon, sillä ohjeet testin suorittamiseen löytyivät internetistä.
Vuonna 2010 agenttien puhelimesta julkaistiin uusi versio. Toisin kuin entisten PSA-agenttien tehtävät, EPF-agenttien tehtävät tapahtuivat pelitilassa. Uuden tehtävän alkaessa agentin Spy Phone alkoi vilkkua punaisena, ja tehtävänanto annettiin Command Roomissa (CP). Tehtäväpaikalle saavuttaessa Spy Phone alkoi vilkkua vihreänä. Sitä painamalla pääsi minipeliin, jonka ratkaisemalla pelaaja ansaitsi pingviinilleen EPF-mitalin. Mitaleilla oli mahdollista ostaa agenttivaatteita Spy Phonen Elite Gear-osiosta. Vanhoja PSA-tehtäviä oli mahdollista suorittaa Command Roomin VR-huoneessa. Vanhojen tehtävien joukossa oli myös yksi uusi tehtävä.
Hahmot > Ninjat

Ninjat olivat pingviinejä, jotka olivat pelanneet Card-Jitsu-minipeliä ansaiten vöitä valkoisesta mustaan. Kun pingviini oli ansainnut mustan vyön, hänen täytyi otella senseitä vastaan. Voitettuaan sensein ninja sai naamion ja pääsyoikeuden ninjojen salaiseen piilopaikkaan. Ninjat kykenivät saamaan voimakortteja, ja he pystyivät ostamaan amuletin, jolla pääsi pelaamaan Card-Jitsu fire-, Card-Jitsu water- ja Card-Jitsu snow -minipelejä.
Hahmot > Pufflet

Pufflet olivat pingviinien lemmikkejä, joita pystyi ostamaan pelinsisäisestä lemmikkikaupasta. Niitä oli kymmentä eri väriä, joiden lisäksi saatavilla oli myös sateenkaari-puffle, jonka sai läpäisemällä kaikki Puffle Hotelin tehtävät, ja kultainen puffle, jonka saavutti poraamalla Mine Cavella. Rekisteröitymättömät pelaajat pystyivät ostamaan enintään kaksi pufflea, joiden värivaihtoehdot olivat sininen ja punainen. Rekisteröityneet käyttäjät pystyivät ostamaan enintään 20 pufflea. Puffleja hoidettiin virtuaalilemmikin tavoin. Niitä oli mahdollista taluttaa myös oman iglun ulkopuolella. Joitakin puffleja pystyi ottamaan mukaan peleihin. Jäsenmaksua maksaneet pelaajat pystyivät ostamaan joitain erityisiä puffleja ja puffleille hattuja, kun taas tavalliset pingviinit pystyivät hankkimaan hattuja ja erityispuffleja vain koodeilla.
Club Penguinissa järjestettiin Party-nimisiä juhlia, joista sai uuden keräilypinssin, uusia kalusteita igluun sekä vaatteita pingviinille. Juhlissa oli mahdollista kerätä NPC-hahmoista tehtyjä postimerkkejä. Tällaisia Party-henkilöitä olivat esimerkiksi PH (lyhennös sanasta: Puffle Handler) Gary (keksijä), Rockhopper (merirosvo), Cadence (DJ), Franky (soittaja), G Billy (soittaja), Petey K (soittaja), Stompin' Bob (soittaja), Aunt Arctic (lehden kirjoittaja), Sensei (ninjojen "opettaja"), Rookie (EPF apuri) ja Herbert (jääkarhu). Klutzy (rapu) oli Party-henkilö, josta ei voinut saada uniikkia postimerkkiä.
Maailma

Club Penguinissa joihinkin pelimaailman paikkoihin voi päästä vain kartan kautta, ja jotkut paikat olivat löydettävissä vain tiettyinä päivinä.
Joka pelaajalla oli oma iglunsa, jota rekisteröitynyt ja jäsenmaksua maksava pelaaja voi myös sisustaa. Muut pelaajat pystyivät menemään rekisteröitymättömän pelaajan igluun vain, jos pelaaja oli merkitty ystäväksi. Ainoastaan rekisteröityneet pelaajat pystyivät tekemään omasta iglustaan kaikille vapaakulkuisen ja ostamaan sinne tavaroita.
Lemmikkikauppa (The Pet Shop) sijaitsi Plazassa. Rekisteröityneet pelaajat pystyivät ostamaan sieltä leluja puffleilleen. Katalogista oli mahdollista ostaa muitakin lemmikkejä.
Club Penguinissa järjestettiin ajoittain juhlia, jolloin lähes koko pelimaailma oli koristeltu. Silloin peliin ilmestyi paikkoja, joihin pääsivät vain jäsenet.
Ninjojen piilopaikkaan (Ninja Hideout) pääsi Dojo Courtyard -alueelta. Sieltä ninjat pystyivät ostamaan ninja-asun, iglun ja huonekaluja.
EPF eli Elite Penguin Force -agenttien tukikohta sijaitsi entisen Sport Shopin, eli Every Phoning Facilityn kohdalla. Agenteilla oli oma salainen päämaja, EPF Command Room, jossa he pystyivät tekemään agenttitehtäviä. Päämajaan pääsi vakoojapuhelimen ja Everyday Phoning Facilityn kautta. Päämajassa oli myös VR-huone, johon pääsi tube transportin kautta. Siellä oli mahdollista nähdä myös vuosien 2005, 2007 ja 2010 päämajat. Samasta paikasta alkoi salaisten tehtävien suorittaminen, josta sai palkkioksi erilaisia lahjoja. Pelissä pystyi myös liittymään PSA -agenttiryhmittymään, jossa pystyi suorittamaan tehtäviä.
Maailma > The Penguin Times

The Penguin Times oli Club Penguinin oma lehti. Se ilmestyi joka torstai, ja se kertoi viimeisimmistä tapahtumista kuten kilpailuista, juhlista, uusista alueista ja peleistä. Lehdessä oli myös vitsejä, arvoituksia ja sarjakuvia, joita pelaajat pystyivät itse lähettämään lehteen. Lehden kirjoittaja oli Aunt Arctic, josta oli tehty peliin myös postimerkki.
Maailma > Keräilypinssi

Pinssi oli pelin pikkukuva, joka asetettiin pelaajakortin vasempaan yläreunaan. Se vaihtui perjantaisin kahden viikon välein. Pinssit olivat piilotettuina eri alueille, ja ne saattoivat olla lähes mitä tahansa esineitä tai kuvia. Pinssit olivat valkoreunaisia ja pienikokoisia. Joskus pinssin saaminen näkyviin vaatii useamman esineen klikkailemista. Niitä voi olla myös piilossa jonkun esineen sisällä. Jokainen pelaaja pystyi ostamaan eri maiden lippukuvioisia pinssejä vaatekauppakatalogin takasivuilta. Joitain pinssejä oli mahdollista saada vain jäsenyydellä (engl. member tai membership).
Eino Railio

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Eino Railio vuonna 1908. |  Eino Railio vuonna 1908. |  Eino Railio vuonna 1908. |  |
Maa:   Suomi
Miesten voimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuevoimistelu |  |
Johan Einar ”Eino” Railio (synt. Dahlgren, 11. kesäkuuta 1886 Helsinki – 3. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Helsingin Kisa-Veikkoja.
Railio voimisteli Suomen joukkueessa sen voittaessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908.
Don Richardson (ohjaaja)

Don Richardson (30. huhtikuuta 1918 New York, Yhdysvallat – 10. tammikuuta 1996 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen ohjaaja ja näyttelemisen opettaja.
Richardson teki pitkän uran sekä ohjaajana että opettajana. Hän ohjasi kolme Broadway-tuotantoa sekä yli 800 jaksoa televisiosarjoihin. Hän opetti sekä Barnard Collegessa että American Academy of Dramatic Artsissa sekä kirjoitti näyttelemisestä kirjan Acting Without Agony: An Alternative to the Method.
Richardsonin kehittämä tekniikka perustuu lihasmuistiin, ja Richardsonin mielestä näytteleminen on kuin urheilua. Harjoitusten tarkoituksena on saada näyttelijä toimimaan lihasmuistinsa varassa. Näyttelijän ei pitäisi ajatella seuraavia liikkeitensä, vaan niiden pitäisi tulla luonnostaan ilman ajattelua. Richardsonin oppilaisiin kuuluivat muun muassa Anne Bancroft, Grace Kelly, Elizabeth Montgomery ja Zero Mostel.
Curzonin linja

Curzonin linja on alkujaan Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministerin George Curzonin mukaan nimensä saanut Puolan itäraja. Sitä ehdotettiin Puolan ja Neuvosto-Venäjän rajaksi alkujaan ensimmäisen maailmansodan voittajavaltojen konferenssissa 8. joulukuuta 1919, kun Puola oli vastikään itsenäistynyt uudestaan. Tuolloin valtakunnanraja tuli kuitenkin kulkemaan huomattavasti idempänä, mutta se siirrettiin suunnilleen Curzonin linjalle toisen maailmansodan jälkeen. Nykyäänkin linja on pääosin Puolan sekä Valko-Venäjän ja Ukrainan välisenä rajana.
Historia > Puolan jaot

Vielä 1700-luvun puolivälissä Puola oli laaja valtakunta, joka ulottui Mustallemerelle saakka. Puolan jaoissa vuosina 1772 ja 1793 Venäjä, Itävalta ja Preussi anastivat siltä alueita ja jakoivat ne keskenään, ja lopulta kolmannessa jaossa 1795 Puola menetti kokonaan itsenäisyytensä, kun loputkin sen alueista jaettiin naapurivaltioiden kesken. Curzonin linja vastaa pääosin Preussin ja Venäjän välistä rajaa Puolan kolmannen jaon jälkeen. Wienin kongressissa myös suuri osa Preussin ja Itävallan valtaamista Puolan alueista joutui Venäjälle, ja siitä muodostettiin autonominen niin sanottu Kongressi-Puola. Se kuitenkin menetti autonomiansa 1800-luvun loppupuolella.
Historia > Maailmansotien välinen aika

Ensimmäisen maailmansodan aikana Puola julistautui itsenäiseksi, mitä myös sodan voittajavaltiot tukivat. Alkujaan ei kuitenkaan ollut lainkaan selvää, missä sen rajat tulisivat kulkemaan. Puolan ja Saksan välinen raja vahvistettiin vuonna 1919 Versailles’n rauhansopimuksessa. Samaan aikaan, Venäjän sisällissodan aikana Neuvosto-Venäjä ja Puola kuitenkin kävivät yhä kiistaa rajoistaan, ja pian Puolan ja Venäjän välille syttyi sota. Curzon ryhtyi asiassa välittäjäksi, ja heinäkuussa 1920 hän esitti rajalinjan neuvostohallituksen hyväksyttäväksi aselepolinjana. Se noudatti vain osittain Venäjän vallan aikaisen ns. Kongressi-Puolan itärajaa. Rajalinja oli tarkoitettu vastaamaan kutakuinkin Puolan sekä Valko-Venäjän ja Ukrainan välistä kieli- ja kansallisuusrajaa, mutta ei tarkalleen, sillä sen läheisyydessä eri kansallisuuksia asui paljolti samoillakin alueilla. Neuvostohallitus ei aluksi hyväksynyt ehdotusta, koska sotilaallinen tilanne oli heille edullinen, mutta myöhemmin sitä ei hyväksynyt myöskään Puola, kun tilanne kääntyi Puolan eduksi. Riian rauhansopimuksessa vuonna 1921 Puolan raja vahvistettiinkin noin 200 kilometriä Curzonin linjaa idemmäksi, ja täten Puolan alue laajeni noin 135 000 neliökilometriä. Näin ollen Puolassa asui puolalaisten ohella myös runsaasti valkovenäläistä, ukrainalaista ja liettualaista väestöä. Lisäksi Puolaan liitettiin myös Vilna, jota Liettua oli vaatinut pääkaupungikseen. Liettua esitti Vilnaa koskevia vaatimuksia monesti myöhemminkin, ja kaupunki muodostuikin pitkäaikaiseksi Puolan ja Liettuan väliseksi kiistakysymykseksi.
Historia > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan alkuvaiheessa syyskuussa 1939 Saksa miehitti nopeasti Puolan (Puolan offensiivi), mutta Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti Neuvostoliitto valtasi sen itäosan ja liitti sen alueisiinsa. Saksan ja Neuvostoliiton miehittämien alueiden välinen raja tuli kulkemaan suunnilleen Curzonin linjan mukaisesti, mutta poikkesi siitä pohjoisessa Białystokin tienoilla sekä etelässä Galician alueella. Neuvostoliiton valtaamat alueet liitettiin Valko-Venäjän ja Ukrainan sosialistisiin neuvostotasavaltoihin. Tehdessään Liettuan kanssa sopimuksen sotilastukikohdista Neuvostoliitto luovutti sille Vilnan, mutta miehitti seuraavana vuonna Liettuan kokonaisuudessaan, samoin kuin Viron ja Latvian.
Kun Saksa vuonna 1941 hyökkäsi Neuvostoliittoon, se miehitti pian myös Neuvostoliiton valtaaman osan Puolaa, mutta sodan loppuvaiheessa Neuvostoliitto miehitti koko Puolan.
Liittoutuneiden välisissä neuvotteluissa toisen maailmansodan aikana 1942–1945 Josef Stalin vetosi Curzonin aikoinaan tekemään ehdotukseen ja vaati Curzonin linjaa Neuvostoliiton sodanjälkeiseksi länsirajaksi. Neuvotteluissa ehdotettiin kuitenkin kahta toisistaan hieman poikkeavaa rajalinjaa, joista käytettiin nimityksiä ”A” ja ”B”. Ne poikkesivat toisistaan siten, että vaihtoehdon ”B” muokaan Lwów olisi jäänyt Puolalle, vaihtoehdon ”A” mukaan sekin olisi tullut Neuvostoliitolle. Teheranin ja Jaltan konferensseissa Franklin D. Roosevelt ja Winston Churchill yrittivät taivutella Stalinia myönnytyksiin, mutta eivät onnistuneet.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Sodan jälkeen vuonna 1945 maiden välinen raja tuli kulkemaan pääosin vaihtoehdon ”A” mukaisesti. Rajalinjan tunnustivat jo saman vuoden heinäkuussa myös länsiliittoutuneet. Korvauksena menettämistään alueista Puola sai Stalinin tuella laajoja alueita Saksan itäosista, ja sen länsirajaksi tuli Oder–Neisse-linja. Sitä länsiliittoutuneet eivät kuitenkaan hyväksyneet muutoin kuin väliaikaisena ratkaisuna, ja toisin kuin Puolan itäraja, se olikin vielä pitkään kansainvälisenä kiistakysymyksenä.
Kun Neuvostoliitto vuonna 1991 hajosi, toisen maailmansodan jälkeinen rajalinja muodostui itsenäistyneiden Ukrainan ja Valko-Venäjän länsirajaksi Puolaa vastaan, pohjoisosaltaan Puolan ja Liettuan väliseksi rajaksi.
Kansallisuudet Curzonin linjan itäpuolella

Vuonna 1921 Puolaan tuli kuulumaan 188 000 neliökilometrin laajuiset alueet Curzonin linjan itäpuolella. Asukkaita tällä alueella oli 12 miljoonaa, ja vuoden 1931 väestönlaskennan mukaan ne kuuluivat eri kansallisuuksiin seuraavasti:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Puolalaisia   | 4 794 000   | 39.9 %   |
| Ukrainalaisia   | 4 139 000   | 34.4 %   |
| Juutalaisia  | 1 045 000   | 8.4 %    |
| Valkovenäläisiä   | 993 000   | 8.5 %   |
| Venäläisiä   | 120 000   | 1.0 %   |
| Liettualaisia   | 76 000   | 0.6 %   |
| Muita ja kansallisuudeltaan tuntemattomia   | 845 000   | 6.4 %    |
Alueen asukkaat kuuluivat eri uskontokuntiin seuraavasti:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Roomalaiskatolisia:   | 4 016 000   | 33.4 %   |
| Kreikkalaiskatolisia ja uniaatteja:   | 3 050 000   | 25.4 %   |
| Ortodokseja:   | 3 529 000   | 29.3 %   |
| Muita kristittyjä:   | 180 000   | 1.5 %   |
| Juutalaisia  | 1 222 000   | 10.2 %   |
Curzonin linjan itäpuolellakin puolalaiset olivat enemmistönä eräissä kaupungeissa kuten Lwówissa, Vilnassa ja Hrodnassa. Toisen maailmansodan jälkeen valtaosa uuden rajan itäpuolelle jääneistä puolalaisista karkotettiin. Valko-Venäjällä asuu kuitenkin yhä noin 500 000 puolalaista, noin 5 % väestöstä.
Aiheesta muualla

Slavic Research Center
Puolalaisten asuinalueet 1912 ja aluevaatimukset. Leveät vihreät viivat osoittavat valtakunnanrajoja ennen ensimmäistä maailmansotaa, kapea vihreä viiva on ns. Kongressi-Puolain itäraja, joka oli voimassa 1815–1915.
Puola ja Baltian uudet valtiot brittiläisessä karttakirjassa vuodelta 1920, jolloin uusien valtioiden rajat olivat osittain vielä määrittelemättä.
Puolan rajamuutokset toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen.
Daniel Fonseca

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Daniel Fonseca Garis
Syntymäaika: 13. syyskuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Montevideo, Uruguay
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 183 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989–1990 | Nacional | 14 | (4) |
| 1990–1992 | Cagliari | 50 | (17) |
| 1992–1994 | Napoli | 58 | (31) |
| 1994–1997 | Roma | 65 | (20) |
| 1997–2001 | Juventus | 42 | (10) |
| 2001–2002 | River Plate | 2 | (0) |
| 2002 | Nacional | 7 | (2) |
| 2002–2003 | Como | 2 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 240 | (84) |
Maajoukkue
| 1990–1997 | Uruguay | 30 | (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten jalkapallo.Copa América  | Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten jalkapallo.Copa América  | Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten jalkapallo.Copa América  | Maa:   Uruguay> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Uruguay 1995 |  |  |
Daniel Fonseca Garis (s. 13. syyskuuta 1969 Montevideo) on entinen uruguaylainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Fonseca pelasi pääsarjatasolla yhteensä 240 ottelua, joista suurimman osan – 217 ottelua – Italian Serie A:ssa, jossa hän edusti Cagliaria, Napolia, Romaa, Juventusta ja Comoa. Fonseca voitti Italian-mestaruuden Juventuksessa kaudella 1997–1998. Henkilökohtaisella tasolla hänen uransa huippuhetkiä olivat Napolissa pelatut kaudet, jotka olivat hänen ainoat kymmenen maalin kautensa. Fonseca teki Napolille 16 maalia kaudella 1992–1993 ja 15 maalia seuraavalla kaudella.
Lisäksi Fonseca pelasi pääsarjatasolla Uruguayn Primera Divisiónin Nacionalissa, jossa hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 1989 ja jossa hän vielä uransa loppuvaiheessa voitti maan mestaruuden kaudella 2002, sekä Argentiinan Primera Divisiónin River Platessa, jossa hän pelasi kaksi ottelua kaudella 2001–2002.
Uruguayn maajoukkueessa Fonseca pelasi 30 ottelua ja teki kymmenen maalia vuosina 1990–1997. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 1990 ja Copa América 1995 -kotikisoissa, jotka Uruguay voitti.
Eino Pusa

Einar (Eino) Pusa (31. lokakuuta 1903 Uusikirkko – 10. heinäkuuta 1993 Mikkeli) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Pusan vanhemmat olivat Salomon Tuomaanpoika Pusa ja Ulla Valtonen ja puoliso vuodesta 1927 Hanna Sirkiä. Pusa kävi kansakoulun Uudellakirkolla ja kauppakoulun Viipurissa 1929. Hän oli Viipurin kaupungin poliisilaitoksen palveluksessa 1926–1930, E. Pusa Oy:n osakas Viipurissa 1927–1940 ja Suur-Savon Pukimon, vuodesta 1955 E. Pusa Oy, osakas ja toimitusjohtaja Mikkelissä vuodesta 1942. Pusa oli myös Lahdessa sijainneen Muoti-Pusa Oy:n vuodesta 1971 ja vuodesta 1975 Kiinteistö Oy Pusankulman, Kulma-Pusa Oy:n ja Pusa-Yhtymä Oy:n osakas. Sotilasarvoltaan hän oli reservin ylikersantti. Kauppaneuvoksen arvonimen Pusa sai 1988.
Eirik Hestad

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 26. kesäkuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Molde, Norja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 183 cm
Seura
Seura: Molde
Pelinumero: 19
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013– | Molde | 9 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 9 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 10. toukokuuta 2015.
Eirik Hestad (s. 26. kesäkuuta 1995 Molde) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2015 Norjan pääsarjassa pelaavaa Moldea.
Hestad teki ensiesiintymisensä Norjan pääsarjassa 29. syyskuuta 2013, kun Molde pelasi vieraissa 1–1-tasapelin Haugesundia vastaan. Se oli hänen ainoa sarjaottelunsa kaudella 2013. Kaudella 2014 Hestad edusti Moldea kahdeksassa liigaottelussa ja voitti Norjan-mestaruuden.
Designing a Nervous Breakdown

| Designing a Nervous Breakdown The Anniversary |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1999
 Julkaistu: 25. tammikuuta 2000
 Tyylilaji: indie rock, emo
 Kesto: 39.59
 Levy-yhtiö: Vagrant
The Anniversaryn muut julkaisut
|   | Designing a Nervous Breakdown 2000 | Your Majesty 2002 |
Designing a Nervous Breakdown on kansasilaisen emo-yhtyeen The Anniversaryn debyyttialbumi, jonka julkaisi Vagrant Records
Kappaleet

The Heart Is A Lonely Hunter – 3.08
All Things Ordinary – 3.51
Perfectly – 3.35
The D in Detroit – 4.16
Emma Discovery – 3.14
Shu Shubat – 3.59
Till We Earned A Holiday – 4.33
Without Panasos – 4.46
Hart Crane – 2.47
Outro in No Minor – 5.47
Arvostelut

Pitchfork: 6.8/10
Aiheesta muualla

Discogs: Designing a Nervous Breakdown Discogs.com -sivutolla (englanniksi)