stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aaveraketit
Kirjallisuutta

Lagerstedt, Ilpo: Aaveraketteja ja muita taivaan ilmiöitä.  Helsinki:  Books on Demand, 2011.  ISBN 978-952-498-649-6
Aiheesta muualla

The famous ghost rocket picture
Extensive Ghost Rocket chronology by Joel Carpenter on Project 1947 website, many documents and photos.
Ruotsin armeija etsi väitettyä veteen pudonnutta aaverakettia Ylikainuun kunnassa sijaitsevasta Kolmjärvestä.
Acanthistius

| Acanthistius |
| --- | --- |
 Acanthistius cinctus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Koruahvenet Anthiadinae
Suku::  Acanthistius  Gill, 1862
Katso myös
   Acanthistius Wikispeciesissä   Acanthistius Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Acanthistius on ahvenkalojen suku, jonka osa tutkijoista lukee meriahventen (Serranidae) heimoon ja siinä koruahventen (Anthiadinae) alaheimoon, mutta on yleistä epäselvyyttä siitä, mihin se tulisi sijoittaa, ja Smith & Craig (2007) ehdottivatkin sitä incertae sedisiksi suoraan sen alalahkon Percoidei alle. Suvun tyyppilaji on Acanthistius serratus. Acanthistius-lajeja tavataan eteläisen pallonpuoliskon lauhkeissa vesissä. Sukuun luetaan seuraavat 11 lajia:
Acanthistius brasilianus (Cuvier, 1828) – brasilianmeriahven
Acanthistius cinctus (Günther, 1859)
Acanthistius fuscus Regan, 1913
Acanthistius joanae Heemstra, 2010
Acanthistius ocellatus (Günther, 1859)
Acanthistius pardalotus Hutchins, 1981
Acanthistius patachonicus (Jenyns, 1840)
Acanthistius paxtoni Hutchins & Kuiter, 1982
Acanthistius pictus (Tschudi, 1846)
Acanthistius sebastoides (Castelnau, 1861)
Acanthistius serratus (Cuvier, 1828)
Suvussa on myös yksi toistaiseksi kuvaamaton Etelä-Afrikasta Port Alfredista tavattu laji. Sen tieteellinen nimi Acanthistius tulee kreikan kielen sanoista ’akantha’ (”piikki”) ja ’istion’ (”purje”).
Milenko Ačimovič

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Ačimovič vuonna 2009
Henkilötiedot
Syntymäaika: 15. helmikuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Ljubljana, Slovenian ST, Jugoslavian SLT
Pelipaikka: vasen keskikenttäpelaaja
Pituus: 187 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996–1998 | Olimpija | 34 | (7) |
| 1998–2002 | Belgradin Punainen tähti | 102 | (34) |
| 2002–2003 | Tottenham Hotspur | 17 | (0) |
| 2003–2006 | Lille | 47 | (12) |
| 2006–2007 | Al-Ittihad | – | (–) |
| 2007–2010 | Austria Wien | 101 | (30) |
| Yhteensä | Yhteensä | 301 | (83) |
Maajoukkue
| 1998–2007 | Slovenia | 74 | (13) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Milenko Ačimovič (s. 15. helmikuuta 1977 Ljubljana, Slovenian ST, Jugoslavian SLT) on slovenialainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli vasen keskikenttäpelaaja.
Ačimovič aloitti uransa synnyinkaupunkinsa Olimpijassa. Hän siirtyi kesken kauden 1997–1998 Belgradin punaiseen tähteen, jossa voitti Jugoslavian liittotasavallan mestaruuden kausina 1999–2000 ja 2000–2001 sekä cupin kausina 1998–1999, 1999–2000 ja 2001–2002. Ačimovič edusti Punaista tähteä kaikkiaan 102 pääsarjaottelussa, kunnes siirtyi Englannin Valioliigaan Tottenham Hotspuriin kesällä 2002. Hän pelasi seurassa 17 liigaottelua. Yhden Englannissa pelatun kauden jälkeen Ačimovič siirtyi kolmeksi kaudeksi Ranskaan, jossa hän edusti Lilleä 47 Ligue 1:n ottelussa. Vuosina 2006–2007 Ačimovič pelasi Saudi-Arabian Valioliigaa Al-Ittihadissa. Sieltä Ačimovič siirtyi Itävallan Bundesliigaan Austria Wieniin, jota hän edusti 101 liigaottelussa ja jossa hän voitti Itävallan cupin kaudella 2008–2009. Ammattilaisuransa Ačimovič lopetti kauden 2009–2010 jälkeen.
Slovenian maajoukkueessa Ačimovič pelasi vuosina 1998–2007 yhteensä 74 A-maaottelua ja teki niissä 13 maalia. Hän oli mukana EM-kilpailuissa 2000 ja MM-kilpailuissa 2002. Jälkimmäisissä hän teki maalin Paraguayta vastaan.
Ačimovič teki puolesta kentästä voittomaalin Ukrainaa vastaan pelatussa EM-kilpailujen 2000 jatkokarsintaottelussa. Slovenian selviydyttyä EM-turnaukseen hän oli kisajoukkueen nuorin pelaaja.
Acta diurna

Acta diurna (lat., päivittäiset tapahtumat) oli Julius Caesarin aloitteesta 59 eaa. perustettu Rooman virallinen julkaisu. Se kaiverrettiin joko kiveen tai metalliin julkisille paikoille, kuten Forumille. Roomalaiset kutsuivat julkaisuja myös nimillä Acta, Diurna, Acta Popidi ja Acta Publica.
Ensimmäinen Acta diurna ilmestyi noin vuonna 131 eaa. Aluksi siinä julkistettiin oikeudenkäyntien tuloksia. Myöhemmin julkaisu alkoi sisältää julkisia tiedotuksia ja muita mainitsemisen arvoisia asioita, kuten syntymiä, avioliittoja ja kuolemia. Julkaisun annettiin olla esillä muutama päivä, minkä jälkeen se otettiin alas ja arkistoitiin (yhtään kappaletta ei kuitenkaan ole säilynyt näihin päiviin).
Joskus kirjurit tekivät julkaisusta jäljennöksiä ja lähettivät niitä Rooman provinssien hallitsijoille. Myöhemmin keisarit käyttivät julkaisua omien ilmoitustensa tekemiseen. Acta diurnan muut osiot olivat oikeuslaitoksen, kunnan ja armeijan ilmoitukset. Senaatin ilmoitukset pidettiin salaisina, kunnes Julius Caesar teki niistä julkisia vuonna 50 eaa. Myöhemmät hallitsijat kuitenkin sensuroivat ne.
Acta diurnan julkaisu loppui, kun keisari muutti Konstantinopoliin. Julkaisua on etenkin aiemmin verrattu alkeellisiin sanomalehtiin. Nykytutkimus on kuitenkin ottanut etäisyyttä tästä tulkinnasta.
Eduskuntavaalit 1924

Suomen 11. eduskuntavaalit järjestettiin 1.–2. huhtikuuta 1924.
Elokuussa 1923 oli Suomen Työväenpuolueen kaikki 27 kansanedustajaa vangittu maanpetoksesta syytettyinä. Tämän vuoksi eduskunta oli jäänyt vajaalukuiseksi. Eduskunta ehti toimia vajaalukuisena useiden kuukausien ajan, mutta lopulta tämä asiantila antoi presidentti Kaarlo Juho Ståhlbergille aiheen määrätä eduskunta hajotettavaksi ja uudet vaalit toimitettavaksi. Muussa tapauksessa seuraavat vaalit olisi pidetty heinäkuun alussa 1925. Vaalien perusteella muodostettiin Ingmanin II hallitus, jota seurasivat Tulenheimon hallitus, Kallion II hallitus ja Tannerin hallitus.
Uusia kansanedustajia olivat mm. SDP:n Johan Fredrik Aalto, Maalaisliiton Kaarlo Hänninen, Toivo Janhonen ja Eino Tuomivaara, Kokoomuksen Sakari Ainali, Aukusti Neitiniemi, Erkki Paavolainen ja Ernsti Turja, Sosialistien Edvard Huttunen, Mauritz Rosenberg, Emil Tabell ja Bruno Tenhunen, RKP:n Otto Jacobsson, Josef Mangs ja Rolf Witting, sekä Edistyspuolueen Walto Tuomioja. Eduskuntaan palanneita olivat mm. SDP:n Valentin Annala, Kalle Hakala ja Johan Helo, Maalaisliiton Pekka Ville Heikkinen ja August Raatikainen, Edistyspuolueen Uuno Brander, sekä Kokoomuksen Hedvig Gebhard.
Eduskunnasta poisjääneitä olivat mm. SDP:n Oliver Eronen ja Vilho Korhonen, Maalaisliiton Vilkku Joukahainen ja Väinö Kivilinna, Kokoomuksen Tekla Hultin, Matti Pesonen ja Heikki Renvall, sekä RKP:n Wilhelm Roos.
Tulokset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Äänestysaktiivisuus | 57,4 % | −1,1 |
| Puolue | Puolue | Edustajat | Edustajat | Äänet> Osuus | Äänet> Osuus | Äänet> Lukumäärä | Äänet> Lukumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 60 | +7 | 29,02 % | +4,0 | 255 068 | +38 207 |
|   | Maalaisliitto | 44 | −1 | 20,25 % | −0,0 | 177 982 | +2 581 |
|   | Kansallinen Kokoomuspuolue | 38 | +3 | 18,99 % | +0,8 | 166 880 | +9 764 |
|   | Ruotsalainen kansanpuolue | 23 | −2 | 12,03 % | −0,4 | 105 733 | −1 681 |
|  | Sosialistinen työväen ja pienviljelijäin vaaliliitto | 18 | −9 | 10,45 % | −4,4 | 91 839 | −36 342 |
|   | Kansallinen Edistyspuolue | 17 | +2 | 9,09 % | −0,1 | 79 937 | +261 |
|  | Talonpoikaiskansan puolue |  |  | 0,05 % | –  | 456 | –  |
|  | Muut |  |  | 0,12 % | +0,0 | 1 046 | +274 |
|  | Yhteensä | 200 |  | 100 % |  | 878 941 | +13 520 |
Lähde: Tilastokeskus
Danielin kirja

| Danielin kirja> דניאל.Tanak Ketuvim.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Susanna ja vanhimmat. Artemisia Gentileschi, 1610 (Galleria Borghese, Rooma).
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Daniel
Kirjoituspaikka:  Babylon (Babylonin vankeus)
Ajoitus:  n. 200–120 eaa.lähde?
Teksti
Genre:  profeetallinen kirja
Alkukieli:  heprea ja aramea
Lyhenne:  Dan.
Lukuja:  14
Jakeita:  530
Edeltävä: < Hes.Seuraava: Hoos. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Danielin kirja (hepr. ‏ספר דניאל‎, Sefer Dani'el) on yksi Raamatun Vanhan testamentin profeettakirjoista. Se on Raamatun 27. ja juutalaisen Raamatun Tanakin kolmannen pääosion Ketuvimin yhdeksäs kirja. Kirjan keskushenkilö on profeetta Daniel. Se sisältää sekä joukon kertomuksia että apokalyptisia näkyjä. Kirja on kirjoitettu hepreaksi ja arameaksi.
Historia

Danielin kirja kasvoi vaiheittain, aluksi oli vain erillisiä, aramealaisia tarinoita Persian ja helleenien valtakausilta. Mahdollisesti 200-luvulla eaa. nämä tarinat kerättiin ja yksi tai useampi kirjoittaja kasasi ne yhdeksi kokonaisuudeksi. Näistä muotoutuivat arameankieliset luvut 2–7, joihin 100-luvulla eaa. lisättiin näkyjä (luvut 8–12), ja kirjan esittely, ensimmäinen luku. Danielin kirja kuuluu kristikunnan käyttämään Vanhan testamentin kaanoniin. Septuagintassa ja kristittyjen Vanhassa testamentissa Danielin kirja on sijoitettu profeettakirjojen joukkoon. Juutalaisessa Raamatussa eli Tanakissa kirja ei kuitenkaan kuulu profeettojen osioon Nevi'imiin, vaan viimeiseen osioon nimeltä Ketuvim tai Hagiorapha (”Kirjoitukset”), johtuen siitä, että profeettakirjojen kokoonpano oli jo muotoutunut ennen kuin Danielin kirja saavutti riittävän merkittävyyden päästäkseen heprealaiseen Raamattuun.
Historia > Ajoitus

Kirjan syntyvaiheista esiintyy useita teorioita. Perinteisesti kirjan on katsittu syntyneen pakkosiirtolaisuuden aikaan Babyloniassa noin 500-luvulla eaa. Tieteellinen raamatuntutkimus esittää syntyajaksi noin 160-lukua eaa. Danielin kirja ei sisälly 200-luvun kaanoniin. Lisäksi ennustusten muotoon puetut historiatiedot kuten viittaukset seleukki-kuningas Antiokhos IV Epifaneen (175–164 eaa.) valtakauteen näyttävät olevan päteviä noin vuoteen 167 eaa. asti mutta kirjoittaja ei tunne vuoden 164 eaa. tapahtumia kuten Antiokhoksen kuolemaa. Katso myös: Eenokin kirja. Danielin kirjan ajoitus perustetaan myös tekstissä oleviin elementteihin. Esimerkiksi kuningas Nebukadnessarin nimestä, joka Jeremian ja Hesekielin kirjoissa on muodossa "Nebuchadrezzar", esiintyy Danielin kirjassa muoto "Nebuchadnezzar", joka on myöhempi muoto kuin edellinen. Lisäksi musiikki-instrumenteilla on kirjassa kreikkalaiset nimet, ei heprealaisia, kuten voisi olettaa. Tämä antaa olettaa kirjoittamisen tapahtuneen hellenistisenä aikana.
Sisältö

Kirjassa on kaksi toisistaan selvästi erottuvaa osaa:
Joukko kertomuksia.
Neljä apokalyptistä näkyä.
Kirjasta on olemassa suppeampi ja laajempi versio. Laajemmassa versiossa, joka on säilynyt Septuagintassa mutta ei heprealaisessa Raamatussa, on mukana joukko lisäyksiä, jotka eivät sisälly heprealaiseen Raamattuun. Näitä pidetään protestanttisten kristittyjen ja juutalaisten keskuudessa apokryfisinä, katolisten ja ortodoksisten kristittyjen keskuudessa deuterokanonisina.
Sisältö > Danielin kirjan päähenkilöstä

Qumranissa uskottiin kirjan päähenkilön Danielin olleen profeetta (4Q174 [4QFlorilegium]), mitä tukevat myös historioitsija Josephus (Juutalaisten muinaisajat 10.11.7 §266), ja Liber antiquitatum biblicarum (L.A.B., "Profeettojen elämät" 4.6, 8).
Danielin kirjan kertomuksissa päähenkilö Daniel esiintyy unien ja näkyjen tulkitsijana, mutta ei profeettana.
Sisältö > Danielin kirjan kertomukset

Ensimmäinen osa, joka käsittää ensimmäiset kuusi lukua, sisältää sarjan heikosti toisiinsa liittyviä, opettavaisia kertomuksia, joissa ihmeillä on merkittävä rooli. Ensimmäinen tarina on kirjoitettu hepreaksi, loput arameaksi lähtien toisen luvun neljännestä jakeesta. Aramealaisen osan alussa on kaldealaisten puhe.
Kertomukset lyhyesti:
Daniel ja hänen kolme ystäväänsä kieltäytyvät syömästä lihaa hovissa.
Kuningas Nebukadnessar näkee unen patsaasta, jossa on osia neljästä metallista ja savesta. Daniel tulkitsee unen tarkoittavan neljää suurta maailmanvaltaa, antaa kunnian tulkinnasta Jumalalle.
Danielin aikaisemmin mainitut kolme ystävää Sadrak, Meesak ja Abednego kieltäytyvät kumartamasta kultaista kuvapatsasta jonka Nebukadnessar on tehnyt. Heidät heitetään tuliseen pätsiin, mutta Jumala estää heidän kuolemansa; enkeli on heidän kanssaan pätsissä, eivätkä he vahingoitu lainkaan.
Nebukadnessar uneksii korkeasta puusta, Daniel tulkitsee näyn.
Kuningas Belsassarin pidot, Daniel tulkitsee seinälle ilmestyneen kirjoituksen Mene, mene, tekel, ufarsin.
Daniel leijonien luolassa.
Kertomukset sijoittuvat Babylonian pakkosiirtolaisuuden aikaan, aluksi Nebukadnessarin hoviin ja myöhemmin hänen seuraajiensa Belsassarin ja Persian kuninkaan Dareioksen hoveihin. Easton's Bible Dictionary sanoo Danielista: "Pakkosiirtolaisuuden historioitsija, kirjoittaja joka yksin antaa kuvan kaikista tapahtumista tuolta pimeältä ja synkältä aikakaudelta jona Israelin harppu riippui Eufratin varrella kasvavissa puissa. Hänen tarinoidensa voidaan sanoa välittävän Aikakirjojen ja Kuningasten kirjojen ja toisaalla Esran kirjan välillä, tai (tarkemmin) täyttävän aukon jonka Aikakirjojen kirjoittaja jättää yhdessä viimeisen lukunsa jakeista: 'Kaikki hengissä säilyneet vietiin pakkosiirtolaisuuteen Babyloniaan, ja he joutuivat olemaan kuninkaan ja hänen seuraajiensa orjina siihen asti, kun persialaiset tulivat maan hallitsijoiksi.'"
Nykyiset maalliset Babylonian ja akhaialaisen Persian historioitsijat eivät käytä Danielin kertomuksia lähdemateriaalina. Kuten Jewish Encyclopedian (1901–1906) kirjoittajat asian asettivat: "Ne sisältävät useita yksityiskohtia joita ei voida sovittaa yhteen muiden historiallisten lähteiden antamien tietojen kanssa. — — Pitkään jatkuneen oraalisen tradition aikana vähemmän tärkeät Babylonin kuninkaat ovat helposti voineet unohtua, ja viimeinen kuningas, jonka Kyyros kukisti, on voitu sekoittaa hyvin tunnetun Nebukadnessarin seuraajaan. "Meedialaisen Dareioksen" (esiintyy Daniel leijonien luolassa -kertomuksessa henkilöllisyyttä on aseteltu lukuisten Dareios-nimisten Persian hallitsijoiden ylle. Maalliset historioitsijat sanovat, että Persian Kyyros II oli kukistanut Median kuningaskunnan ennen kuin hän valloitti Babylonin, joten kaupungissa ei koskaan ollut meedialaista hallintoa. Jotkut historioitsijat esittävät, että Dareioksen hahmo Danielin kirjassa perustuu Dareios Suureen, joka hallitsi Persiaa vuosina 522–486 eaa., siis juutalaisten Babylonin pakkosiirtolaisuuden päättymisen jälkeen.
Sisältö > Apokalyptiset näyt Danielin kirjassa

Toinen osa kirjasta, loput kuusi lukua kertomusten lisäksi, on ilmestyskirjallisuutta, varhainen näyte apokalyptisestä kirjallisuudesta. Kirjoittaja, puhuen nyt ensimmäisessä persoonassa, kertoo näkyjä, vain hänelle uskottuja. 
Myös apokalyptinen osa kirjasta käsittää tekstiä kahdesta eri lähteestä, arameaksi kirjoitettua (jakeeseen 7:28 asti), ja hepreaksi kirjoitettua (luvut 8–12). Osa sisältää kolme näkyä ja yhden pidennetyn profeetallisen julistuksen. Käsiteltävänä on pääasiassa Israelin kohtalo:
Näky Babylonian kuninkaan Belsassarin ensimmäisenä hallitusvuotena (7:1) koskee neljää suurta eläintä (7:3), jotka edustavat neljää tulevaa kuningasta (7:17) tai valtakuntaa (7:23). Näistä neljäs kohtelee kaltoin koko maailmaa, syöden ja tallaten ja murskaten sen (7:23). Neljäs valtakunta tuottaa kymmenen kuningasta, joita sarvet vertauskuvaavat. Tulee vielä yksi sarvi, yksi kuningas, samasta pedosta. Tämä kuningas kukistaa kolme kuningasta (7:24), puhuu Korkeinta vastaan ja Korkeimman pyhiä vastaan. Hän pyrkii muuttamaan juhla-ajat ja lain. (7:25) (Molemmat ovat juutalaisille äärimmäisen tärkeitä.) Ajan ja kahden ajan ja puolen ajan (useiden tulkintojen mukaan kolme ja puoli vuotta [profeetallisen päivän voidaan katsoa vastaavan yhtä vuotta jolloin 360+720+180=1260 vuotta]) jälkeen hänet tuomitaan ja hänen valtansa otetaan häneltä pois (7:26). Kuninkuus ja valta ja kaikkien valtakuntien mahti kaiken taivaan alla annetaan Korkeimman pyhien kansalle (7:27).
Belsassarin kolmannen hallitusvuoden näky (8:1–27) koskee pässiä ja vuohipukkia. Daniel tulkitsee vuohipukin tarkoittavan "Jaavanin kuningaskuntaa" (Helleenien valtakuntaa) (8:21).
Näky Dareioksen, Kserkseen pojan, ensimmäisenä hallitusvuotena (Dan. 9) koskee seitsemää viikkoa, tai seitsemääkymmentä vuosiviikkoa (9:24), joiden aikaiset tapahtumat kirjoittajan kansalle ja kaupungille (Jerusalemille) kerrotaan hänelle Gabrielin kautta (9:21).
Kirjan lopussa on pitkä näky, joka kirjoittajalle annettiin Persian kuninkaan Kyyroksen kolmantena hallitusvuotena (10:1–12:13).
Sisältö > Apokryfiset tai deuterokanoniset lisäykset

Danielin kirjan apokryfisia tai deuterokanonisia lisäyksiä ovat:
3. luvussa:
Asarjan rukous ja pelastava enkeli
Kolmen miehen kiitosvirsi tulessa
13. luku: Susanna ja vanhimmat
14. luku: Bel ja lohikäärme
Nämä eivät sisälly juutalaisiin eivätkä useimpiin protestanttisiin laitoksiin, mutta ne ovat mukana Septuagintassa sekä ortodoksisessa ja katolisessa kaanonissa. Tällöin 3. luvun loppuosan jakeiden numerointi poikkeaa siitä, mikä se on esimerkiksi suomalaisessa Raamatussa. Kolmen miehen kiitosvirsi tulessa on osa ortodoksista aamumessua ja osa katolisen kirkon aamuliturgiaa sunnuntaille ja juhlapäiville.
Muun muassa joissakin suomalaisissa raamattupainoksissa nämä apokryfiset lisäykset on julkaistu kirjan muista osista erillisinä, sijoitettuna muiden apokryfikirjojen tavoin Vanhan ja Uuden testamentin väliin.
Kirjallisuutta > Suomeksi

”Danielin kirjan lisäykset”, Vanhan testamentin apokryfikirjat.  (Toimituskunta: Juhani Pihkala ym. 2. korjattu painos (1. painos 2009))  Helsinki:  Kirjapaja, 2010.  ISBN 978-951-607-780-5
Peltola, Olavi: ”Danielin kirja”, Löytöretki Vanhaan testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-174-X  Teoksen verkkoversio.
Kirjallisuutta > Englanniksi

Hammer, Raymond: The Book of Daniel.  (The Cambridge Bible commentary)  Cambridge University Press, 1976.  ISBN 0521097657
Phillips, John: Exploring the Book of Daniel: An Expository Commentary.  (The John Phillips Commentary Series)  Kregel Academic, 2004.  ISBN 0825433991
Stefanovic, Zdravko: Daniel: Wisdom to the Wise : Commentary on the Book of Daniel.  Pacific Press Publishing, 2007.  ISBN 0816322120
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Danielin kirja Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Danielin kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Danielin kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1933)
Danielin kirja. Suomenkieliset käännökset (1992, 1933 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä hepreankielinen alkuteksti (Biblia Hebraica). Uskonkirjat.net.
Kuusi apokryfikirjaa, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon asettaman käännöskomitean käännösehdotus kuudelle eri apokryfikirjalle. Sisältää Danielin kirjan lisäykset.
Aiheesta muualla > Muuta

Gigot, Francis: Book of Daniel Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi) Roomalais-katolisen kirkon ensyklopedia
Hirsch, Emil G. & König, Eduard: Book of Daniel. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Daniel
Ketuvim
Psalmien kirja · Sananlaskujen kirja · Jobin kirja · Laulujen laulu · Ruutin kirja · Valitusvirret · Saarnaajan kirja · Esterin kirja · Danielin kirja · Esran kirja/Nehemian kirja · Aikakirjat (Ensimmäinen aikakirja · Toinen aikakirja)
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Maailmanloppu ja lopun ajat kristillisessä eskatologiassa
Antikristus | Apokalypsi | Eskatologia | Danielin kirja | Harmageddonin taistelu | Ilmestyskirja | Jeesuksen toinen tuleminen | Pedon luku | Tuhatvuotinen valtakunta | Tuomiopäivä | Vihan ja ahdistuksen aika | Väärä profeetta | Ylöstempaus
Daniel leijonien luolassa. Briton Rivièren maalaus Vastaus kuninkaalle (1890, Manchester City Art Gallery).
Käännös suomeksi
Adamauan massiivi

Adamauan massiivi on pohjoisessa ja keskisessä Afrikassa, pääosin Kamerunin keskiosassa sijaitseva osaksi vulkaanisten kivilajien peittämä ylänköalue. Korkeimmillaan se kohoaa 2 650 metriä merenpinnan tason yläpuolelle. Alue on noin 150–350 kilometrin levyinen ja jakaa maan kahteen osaan. Se on myös useimpien Kamerunin jokien (mm. Benue) alkulähde. Bauksiitin louhinta alueella aloitettiin 1976–1977, lisäksi on löydetty tinaesiintymiä. Tiheämetsäisten laaksojen välisillä laidunalueella elää lukuisia pääasiassa fulbeheimoon kuuluvia perheitä seebulaumoineen. Alue on nimetty Modibbo Adaman, fulbeheimon emiraatin perustajan, mukaan.
Adalin sulttaanikunta

| Adalin sulttaanikunta  |
| --- | --- |
   Adal vasalleineen vihreällä 
Valtiomuoto:  sulttaanikunta
Pääkaupunki:  Dakar, Harar
Uskonnot:  islam
Adal (somaliksi Adaal, ge'eziksi አዳል ʾAdāl, arab. عدل‎) oli islamilainen sulttaanikunta 1300–1500-luvuilla nykyisen Etiopian itäosassa ja Somalian pohjoisosassa. Sen väestö koostui seemiläisiä ja kuušilaisia kieliä puhuvista argobbista, afareista, somaleista ja muista kansoista.
Aluksi Adal oli yksi Ifatin vasalleista. Myöhemmin siitä tuli Walashma-dynastian keskusalue. Asukkaat harjoittivat maanviljelyä, karjanhoitoa ja kaupankäyntiä. Pääkaupunkina toimi Dakar ja vuodesta 1520 lähtien Harar.
1400-1500-lukujen vaihteessa Adalin hallitsijat kävivät jatkuvia uskonsotia kristityn Etiopian kanssa. 1400-luvun lopusta lähtien maata hallitsivat Zeilan emiiri Muhfuz sekä Ahmad Gran, jonka onnistui valloittaa suurin osa Etiopiaa. Etiopialaiset valtasivat alueensa takaisin portugalilaisten avulla vuonna 1543. Oromot hävittivät Adalin lopullisesti 1500-luvun jälkipuoliskolla. Sen perinteiden jatkajia olivat Hararin emiirikunta sekä afarien sulttanikunnat Aussa ja Tadjoura.
Hr. Ms. Abraham Crijnssen (F816)

| Hr>  Ms. Abraham Crijnssen |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Abraham Crijnssen

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Royal Schelde, Vlissingen, Alankomaat
Kölinlasku:  25. lokakuuta 1978
Laskettu vesille:  16. toukokuuta 1981
Palveluskäyttöön:  6. tammikuuta 1983
Poistui palveluskäytöstä:  Yhdistyneille arabiemiirikunnille 1997 nimellä Abu Dhabi
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 500 t (kuiva) 3 900 t (kuormattu)
Pituus:  130,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6 m
Koneteho:  2-akselinen COGOG: 2 x Rolls Royce Olympus TM 3B -kaasuturbiinia 51 600 shp 2 x Rolls Royce Tyne TM 1C -kaasuturbiinia 9 800 shp
Nopeus:  30 solmua 20 solmua
Miehistöä:  176
Aseistus
Aseistus:  2 x neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 x kahdeksan ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten laukaisualusta 1 x OTO Melara Compatto 76 mm/L62 -tykki 1 x 30 mm Goalkeeper CIWS 4 x 324 mm Mk46 -torpedoputkea 2 x Westland Lynx -helikopteria
Hr. Ms. Abraham Crijnssen (runkonumero F816) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Kortenaer-luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 25. lokakuuta 1978. Alus laskettiin vesille 16. toukokuuta 1981 ja se valmistui 6. tammikuuta 1983.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1997 ja se myytiin Yhdistyneille arabiemiirikunnille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Abu Dhabi. Alus on poistettu palveluksesta ja siitä on tehty huvijahti.