stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Janne Laine (kaupunginjohtaja)

Janne Kristian Laine (s. 9. huhtikuuta 1969 Honkajoki) on Savonlinnan kaupunginjohtaja. Hän oli Honkajoen kunnanjohtaja vuosina 1999–2003 ja Ikaalisten kaupunginjohtaja vuosina 2003–2006, ja vuodesta 2006 hän on ollut Savonlinnan kaupunginjohtaja. Laine on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Vuonna 2017 hän oli ehdolla Kouvolan kaupunginjohtajaksi, mutta hävisi äänestyksessä täpärästi Marita Toikalle. Vuonna 2023 hän haki Kuopion kaupunginjohtajan paikkaa.
Lainetta pyydettiin keskustan ehdokkaaksi vuoden 2015 eduskuntavaaleihin, mutta asiaa harkittuaan hän päätyi kieltäytymään tarjouksesta.
Vuoden 2022 aluevaltuustovaaleissa hänet valittiin aluevaltuustoon keskusta edustajana ja hän tuli valituksi myös aluehallituksen jäseneksi. Itä-Savo kertoi Laineen suunnittelevan ehdokkuutta vuoden 2025 aluevaltuustovaaleissa. Lopulta Laine ei asettautunut ehdolle aluevaaleihin.
Satakunnassa Laine oli maakuntahallituksen puheenjohtaja. Opiskelijapolitiikkaan hän osallistui muun muassa Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana ja Suomen Ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajana.
Laine on Suur-Savon sähköyhtiön hallituksen puheenjohtaja ja BLC-Turvayhtiön hallituksen varapuheenjohtaja.
Sisäministeri Kai Mykkänen myönsi Laineelle vuonna 2018 väestönsuojelun I luokan ansiomitalin.
Laine on merkittävä BLC-osuuskunnan omistaja. Laineen kerrottiin vuonna 2023 olevan maan suurituloisin kaupunginjohtaja.
Laine sai vuonna 2023 Mustan Pässin arvonimen kaupungin etujen valvomisesta sekä talouden tasapainottamisesta.
Julkisuus ja kritiikki

Julkisuudessa on kiitelty Laineen talousosaamista, edunvalvonta- ja neuvottelutaitoja sekä ahkeruutta. Laineeseen kohdistuva kritiikki on kuitenkin yltynyt 2020-luvulla.
Esimerkiksi Ylen artikkelissa on kirjoitettu, että osassa tapauksista taustalla vaikuttaa poliittiset erimielisyydet. Vuonna 2020 kiistaa herätti Savonlinnan sosiaali- ja terveydenhuoltoon liittyvät kysymykset. Erimielisyyttä herätti linjaus siitä, tekeekö Savonlinna yhteistyötä jatkossa Kuopion vai Mikkelin kanssa. Osa paikallispoliitikoista esitti epäilyjä, ettei Laine olisi käynyt neuvotteluja asiassa Kuopion kanssa sovitulla tavalla. Laine on torjunut nämä syytökset. Hänen mukaansa hän on toiminut asianhoidossa kuten on sovittu, eikä Kuopion kanssa neuvottelemiselle ollut edellytyksiä.
Helsingin Sanomat on kirjoittanut Savonlinnan kaupungin Venäjä-myönteisyydestä, josta haastateltavat kritisoivat Lainetta. Laine on kiistänyt syytökset.
Vuonna 2022 lehtien palstoilla käytiin mielipidekeskustelua Laineen mahdollisesta roolista sekä viranhaltijana että poliitikkona. Laine torjui kritiikin.
Keväällä 2023 keskusteltiin Laineen mahdollisesta jääviydestä Etelä-Savon hyvinvointialuetta koskevassa päätöksenteossa. Kesällä 2023 puhututti myös Laineen rooli Suur-Savon sähkö -konsernissa. Laine on torjunut molemmissa tapauksissa kritiikin.
Laineen suhtautuminen Pride-liikkeeseen on kiinnittänyt huomiota julkisuudessa.
Keskustelua on käyty myös kaupunginjohtajan johtajasopimuksen päivittämisestä ja siihen liittyvistä erimielisyyksistä.
Julkisuus ja kritiikki > Syytöksiä ja väitteitä johtamiskulttuurista

Keskustelua kaupunginjohtaja Janne Laineen johtamiskulttuurista on käyty julkisuudessa vuonna 2019. Tuolloin johtamiskulttuuria kritisoitiin, mutta moni myös puolusti Lainetta lehtien palstoilla.
Yle kirjoitti vuonna 2022, kuinka osa Savonlinnan kaupungin päättäjäviroissa toimineista on tyytymättömiä Laineen väitettyyn käytökseen. Artikkelissa Laine kiistää syytökset.
Janne Laineesta tehtiin Ylen tietojen mukaan hyvinvointialue Eloisassa huoli-ilmoitus joulukuussa 2023. Ilmoitus koski Laineen väitettyä käytöstä. Laine kiistää artikkelissa syytökset.
Syksyllä 2024 Laineesta tehtiin työsuojeluilmoitus. Kaupunginhallituksen kerrottiin harkitsevan kirjallisen huomautuksen antamista kaupunginjohtajalle väitetystä häirinnästä ja epäasiallisesta käytöksestä. Alkukeväästä 2025 Savonlinnan kaupunginhallitus käsitteli työsuojeluilmoitusasiaa. Työsuojeluilmoituksista ei annettu huomautusta, mutta Savonlinnan kaupunginjohtaja asetettiin "käytöstarkkailuun". Tuolloin kaupunginhallitus katsoi, että näyttöä häirinnästä ei ollut.  Laine vaati myöhemmin oikaisua työsuojeluilmoitusta koskevaan päätökseen.
Helmikuussa 2025 Yle kertoi, kuinka keskustelua Laineen väitetyistä toimintatavoista käydään koko Etelä-Savossa. Artikkelissa useat anonyymit lähteet kritisoivat Laineen tapaa toimia ja johtaa. Laine kiistää artikkelissa väitteet. Saman kuukauden aikana julkisuudessa perusteltiin Laineen luottamuksen selvittämistä muun muassa Laineen väitettyyn käytökseen viitaten. Laine on kiistänyt syytökset.
Julkisuus ja kritiikki > Kaupunginjohtajan luottamuksen arviointi

Syksyllä 2020 Savonlinnassa haluttiin selvittää kaupunginjohtaja Laineen luottamus. Luottamuksen selvittäminen venyi monimutkaiseksi vyyhdiksi, jossa selvitettiin muun muassa jääviyskysymyksiä ja  asiakirjojen julkisuutta. Selvityksen aikana kaupunginhallitus huomasi soveltaneensa kunta- ja hallintolakia virheellisesti. Lisäksi kaupunginhallituksen menettelystä tehdyssä oikeudellisessa arvioinnissa löydettiin kaupunginhallituksen toimista seikkoja "jotka voivat merkitä virka-aseman väärinkäyttöä". Vuonna 2020 tehtiin valtuustoaloite kaupunginjohtajan irtisanomiseksi. Aloite kaatui, kun sitä kannatti hiukan alle puolet valtuutetuista ja sitä vastusti niukka enemmistö.
Helmikuussa 2025 alettiin valmistella uudelleen kaupunginjohtajan irtisanomista. Mediatietojen ja tiedotteiden perusteella merkittävä joukko kaupunginvaltuutettuja sekä varavaltuutettuja oli allekirjoittanut aloitteen, jossa katsovat kaupunginjohtajan menettäneen heidän luottamuksensa. Laine on kertonut Itä-Savo -lehdelle tarvittaessa riittauttavansa erottamisprosessin. Laine on julkisuudessa pitänyt luottamuspulan syitä tekaistuina ja saamaansa kritiikkiä edunvalvonnasta aiheettomana. Lisäksi Laine on kertonut Ylen haastattelussa, ettei hänelle ole annettu epäluottamuksen perusteita pyynnöistä huolimatta.
Ennen aloitetta Laineelle oli tarjottu erosopimusta, josta hän oli kieltäytynyt. Ylen artikkelin mukaan Laine kieltäytyi viitaten sopimuksensa laillisuusriskeihin.  Laineen johtajasopimus vuodelta 2006 on jäänyt päivittämättömäksi. Ylen artikkelissa kerrotaan Kuntaliiton arvioineen sopimuksen poikkeukselliseksi.
Erottamista varten kaupunginvaltuusto päätti perustaa helmikuussa 2025 tilapäisen valiokunnan, joka antaa päätösehdotuksen valtuustolle huhtikuuhun mennessä. Tuolloin valtuusto tekee päätöksen mahdollisesta irtisanomisesta. Osa paikallispoliitikoista on myös kritisoinut julkisesti irtisanomismenettelyn käynnistämistä ja irtisanomismenettelyn yhteydessä käytettyjä perusteita.
Margaretha Zetterberg

Margaretha Zetterberg (myös nimellä Greta Setterberg, 1733–1803) oli suomalainen kehruumestaritar ja kehruun opettaja.
Margaretha Zetterberg oli kehruumestaritarkollegojensa Elisabeth Forsell ja Maria Öberg kanssa Suomen ensimmäisiä virallisen ammattitutkinnon suorittaneita, hyväpalkkaisia naisia sekä naisten ammattikoulutuksen pioneereja, jotka levittivät rukilla kehruun taitoa ympäri Suomen siihenastisen värttinällä tapahtuneen kehruun korvaamiseksi ja langan laadun parantamiseksi.
Porvoolainen Zetterberg sai oppinsa ruotsalaissyntyiseltä Elisabeth Forsellilta, joka toimi aluksi Turun seudulla ja sitten Porvoossa kunnes muutti takaisin Ruotsiin. Tämän jälkeen porvoolaiset lähettivät Zetterbergin Tukholmaan saamaan lisää kehruuoppia. Menestynyt mestaritar palasi Porvooseen ja toi Suomeen uusimpia villan ja pellavan käsittelytekniikoita. Hän meni naimisiin, muttei ole tietoa jatkoiko hän työskentelyä kehruun parissa sen jälkeen.
Kirjallisuutta

Vainio-Korhonen, Kirsi: Suomen herttuattaren arvoitus. Suomalaisia naiskohtaloita 1700-luvulta. Edita Publishing Oy, Helsinki, 2009, ISBN 9789513754617
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia
Otavan kirjasto

Otavan kirjasto on kustannusyhtiö Otavan vuonna 1982 perustama kirjasarja, joka tunnetaan käännösromaaneistaan. Sarjassa on ilmestynyt yli 300 teosta.
Sarjan kirjailijoista Nobelin kirjallisuuspalkinnon ovat vuodesta 1999 lähtien saaneet Günter Grass (1999), Gao Xingjian (2000), V. S. Naipaul (2001), Imre Kertész (2002), J. M. Coetzee (2003), Elfriede Jelinek (2004), Doris Lessing (2007), J. M. G. Le Clézio (2008), Herta Müller (2009), Mario Vargas Llosa (2010) Olga Tokarczuk (2018) ja Peter Handke (2019).
Zimbabwen kansallinen kirjasto- ja dokumentointipalvelu

| Zimbabwen kansallinen kirjasto- ja dokumentointipalvelu> National Library and Documentation Service (of Zimbabwe) |
| --- | --- |
Osoite:  Hallinto: Ambassador House, Union Avenue (P.O. Box CY121), Causeway, Harare, Zimbabwe Kansalliskirjasto: National Free Library of Zimbabwe, 12th Ave (Post O. Box. 1773), South Park, Bulawayo, Zimbabwe
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Zimbabwen kansallinen kirjasto- ja dokumentointipalvelu (engl. National Library and Documentation Service (of Zimbabwe), lyh. NLDS) on Zimbabwen pääkaupungista Hararesta käsin johdettu valtiollinen kirjastolaitos.
NLDS perustettiin Zimbabwen parlamentin päätöksellä vuonna 1985. Se vastaa esimerkiksi Zimbabwen kansalliskirjaston (engl. National Library of Zimbabwe) toiminnasta. Kirjastolaitoksen tulisi myös perustaa maakunta- ja paikalliskirjastoja, mutta varojen puutteen takia laajaa yleisten kirjastojen verkkoa ei ole maahan saatu luotua.
Käytännössä kansalliskirjastona toimii Bulawayossa sijaitseva ja vuonna 1945 perustettu National Free Library of Zimbabwe, joka on nykyään osa NLDS:ä.
Aikuisten, yli 15-vuotiaiden zimbawelaisten lukutaito oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan 86,5 prosenttia vuonna 2015.
Aiheesta muualla

National Library and Documentation Services (NLDS) (englanniksi) (facebook.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat
Žirjatino

| Žirjatino (Жирятино) |
| --- | --- |
 Brjanskin alue Venäjällä, alla taajaman sijainti alueella
 Žirjatino
 Koordinaatit: 53.2238°N, 33.7349°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Brjanskin alue
Piiri:  Žirjatinon piiri
Väkiluku (2010)  ():  2 537
Postinumero:  242030
Suuntanumero(t):  +7 48344
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Žirjatino (ven. (Жирятино) on kylä ja Žirjatinon piirin keskus Venäjän Brjanskin alueella, maanteitse lähes 55 kilometriä Brjanskista länteen.  Vuonna 2010 kylässä asui 2 537 ja koko piirissä 7 442 henkeä.
Jo rapistumaan päässyt koulurakennus Žirjatinossa (2008).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Žirjatino Wikimedia Commonsissa
Žirjatinon piirin sivusto (venäjäksi) (juratino.ru)
Wärtsilä

| Wärtsilä Oyj Abp |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: WRT1V
ISIN:  FI0009003727
Perustettu:  12. huhtikuuta 1834
Toimitusjohtaja:  Håkan Agnevall
Puheenjohtaja:  Tom Johnstone
Kotipaikka:  Hiililaiturinkuja 2 Helsinki, Suomi
Toimiala:  moottorien ja turbiinien valmistus
Tuotteet:  kone- ja sähkötekniset tuotteet, laitokset ja järjestelmät, niiden varaosat, käyttö- ja huoltopalvelut
Liikevaihto:   6,0 mrd euroa (2023)
Liikevoitto:   497 milj. euroa (2023)
Henkilöstö:  17 666 (2023)
Kotisivu:  www.wartsila.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wärtsilä Oyj Abp on suomalainen konepajateollisuutta harjoittava pörssiyhtiö. Se valmistaa muun muassa voimalaitoksia, energiajärjestelmiä ja diesel- ja hybridimoottoreita laivateollisuudelle sekä niihin liittyviä palveluita.
Yhtiö on toiminut pitkän historiansa aikana toiminut monella alalla, esimerkiksi telakka-, paperikone-, lukko-, keramiikka- ja lasiteollisuudessa. Vuonna 2023 Wärtsilä oli liikevaihdolla mitattuna Suomen 18. suurin yritys.
Yrityksen pääkonttori sijaitsee Helsingin Salmisaaressa.
Historia > Yhtiön juuret (1834–1906)

Wärtsilän juuret ovat vuonna 1834 Tohmajärven Värtsilän kylään perustetussa sahassa, jonka kiteeläinen teollisuusmies Nils Ludvig Arppe osti vuonna 1836.
Arppe oli myynyt 1820-luvulta lähtien puun- ja raudanjalostuslaitoksiensa tuotteita Pietariin. Puhoksen sahallaan hän rakensi Suomen ensimmäisen höyrylaivan Ilmarisen vuonna 1833. Arppella oli myös vuonna 1832 Pielisjoen Kuurnaan perustettu saha, jonka senaatti käski purkaa pelättyään sahan hävittävän maakunnan metsät. Sahaa rakentaessaan hän oli hankkinut metsiä, maaomaisuutta hän sai myös kahden vaimonsa myötäjäisinä. Valtion mukaan Arppella oli liikaa maata ja se otti häneltä 10 000 hehtaaria maata. Kuurnan sahan purkupäätöksestä harmistuneena Arppe alkoi jalostaa rautaa Värtsilän Juukajoen sahalla, jolla oli myös koskioikeudet. Hänellä oli toimintaa myös Ilomantsissa ja Möhkönkoskella. Möhköstä tuli Suomen suurin järvimalmin jalostaja. Värtsilässä käsiteltiin Kiihtelysvaaralta ja Tohmajärveltä saatua järvimalmia. Möhkössä oli noin 2 000 työntekijää.
Värtsilän sahan rinnalle Arppe rakennutti Wärtsilän rautaruukin, joka sai priviegionsa 1850. Ruukin masuuni käynnistyi syyskuussa 1852. Järvimalmia käyttänyt ruukki menestyi erityisen hyvin, kun vuosina 1853–1856 käyty Krimin sota lisäsi rautatuotteiden kysyntää.
Vuonna 1859 Arppe osti Läskelän vesisahan läheltä Värtsilää ja palasi siten puunjalostuksen pariin.
Elokuussa 1861 Värtsilän ruukilla otettiin käyttöön uusi putlaus- ja valssilaitos johon kuului seitsemän putlausuunia, kolme hitsausuunia, kaksi höyryvoimalla toiminutta valssia ja kaksi höyryvasaraa. Putlauksen avulla takkiraudasta poistettiin ylimääräinen hiili ja fosfori, jolloin raudasta tuli taontakelpoista kankirautaa. Arppe kuoli vuonna 1861, minkä jälkeen saha ja rautaruukki siirtyivät hänen perillisilleen ja heidän perustamalleen osakeyhtiölle, jonka nimeksi tuli vuonna 1898 Wärtsilä Aktiebolag.
Historia > Ab Wärtsilä Oy (1907–1938)

Wärtsilä Aktiebolagista muodostettiin vuonna 1907 uusi yhtiö nimeltään Ab Wärtsilä Oy.
Wärtsilän taloudellinen tilanne parani erityisesti ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän sotatarviketilausten vuoksi. Vuonna 1916 Wärtsilä rahoittikin voitoillaan kartonkiyritys Hämekoski Oy:n oston. Hämeenkosken nimi muutettiin Karelia Wood Oy:ksi ja sen tuotantosuunta muutettiin Venäjän rajan sulkeuduttua vanerituotannoksi.lähde?
Wärtsilän taloudellinen tilanne alkoi huonontua vuonna 1923 johtuen raudan kansainvälisestä ylitarjonnasta. Julkaistuaan vuoden 1925 huonon tuloksen seuraavan vuoden huhtikuussa toimitusjohtaja Lars Wilhelm Åberg pyysi eroa tehtävästään.lähde? Hänen seuraajanaan aloitti diplomi-insinööri Wilhelm Wahlforss. 1930-luvun laman aikaan yritys tuotti raskaita tappioita, mutta Wahlforss onnistui saneeraamaan yrityksen kuntoon esimerkiksi neuvottelemalla henkilökunnan kanssa palkanalennuksista.
Vuonna 1935 Wärtsilästä tuli Kone- ja Siltarakennus Oy:n enemmistöomistaja. Samalla se sai määräysvallan
Hietalahden Sulkutelakalla Helsingissä ja Crichton-Vulcanin telakalla Turussa. Kone- ja Siltarakennus Oy:n tuotteita olivat esimerkiksi paperikoneet ja Abloy-lukot. Wärtsilän pääkonttori muutti Karjalasta Helsinkiin.
Historia > Wärtsilä-yhtymä Oy (1938–1964)

Wärtsilän yritystoiminnassa alkoi uusi vaihe, kun Kone- ja Siltarakennus Oy fuusioitiin Wärtsilään vuonna 1938. Yhtiön nimeksi muutettiin tällöin Wärtsilä-yhtymä O/Y, ja Wilhelm Wahlforss nimitettiin sen pääjohtajaksi.  Kyseessä oli 1930-luvun merkittävin yrityskauppa Suomessa. Wahlforssin lisäksi keskeisenä kaupan järjestelijänä toimi Pohjoismaiden Yhdyspankin johtaja Rainer von Fieandt. Wärtsilään fuusioitiin myös vastikään ostettu Taalintehdas sekä Turussa, Pietarsaaressa ja Vaasassa sijainneet tytäryhtiöt. Työtekijämäärä yhtymän syntyhetkellä oli 6 055, joista Wärtsilän konepajalla työskenteli 978, Hämekosken vaneritehtaalla 756, Kotkan telakalla 190, Kone ja Silta-yksikössä Helsingissä 1 681, Hietalahden telakalla 420, Crichton-Vulcanilla 1 398, vuonna 1936 ostetulla Onkilahden konepajalla Vaasassa 148 ja Pietarsaaressa 484. Yritykset olivat Wärtsilän omistamia osakeyhtiöitä. Wärtsilän alkoi valmistaa dieselmoottoreita ostettuaan valmistuslisenssin Kruppilta. Aluksi dieseltoimiala palveli yhtiön omien telakoiden tarpeita.lähde?
Vuonna 1939 Taalintehtaan teräsvalimon osakekanta siirtyi kokonaan Wärtsilän omistukseen saksalaisen omistajaryhmän ja pääjohtaja Wilhelm Wahlforsin langon Gustaf Woldemar Wreden myydessä omistuksensa. Loppuvuonna 1939 ennen Talvisotaa Wärtsilä muodostui kaikkiaan yhdeksästä erillisestä konepaja-, telakka- ja metsäteollisuusyrityksestä sijaintipaikkoinaan Värtsilä, Hämekoski, Kotka, Helsinki, Taalintehdas, Turku, Vaasa ja Pietarsaari.
Wärtsilän ensimäinen dieselmoottori valmistui vuonna 1942 Turussa.
Toisen maailmansodan jälkeen Wärtsilällä oli merkittävä rooli sotakorvausteollisuudessa. Suomen laivanrakennusteollisuus kasvoi kansainvälisesti kilpailukykyiseksi ja merkittäväksi teollisuudenalaksi. Sotakorvausten jälkeen tilauksia saatiin niin Neuvostoliitosta kuin muualtakin maailmasta. Wärtsilä-yhtymästä sotakorvaustuotteiden tuottamiseen osallistuivat muun muassa:lähde?
Kone ja silta (konepaja- ja metalliteollisuus)
Vaasan konepaja Onkilahdessa (konepaja- ja metalliteollisuus)
Kotkan konepaja (konepaja- ja metalliteollisuus)
Pietarsaaren konepaja (konepaja- ja metalliteollisuus)
Taalin rautatehdas (konepaja- ja metalliteollisuus)
Alkuvuonna 1954 Wärtsilä päätti alkaa suunnitella omia dieselmoottoreita Vaasassa. Suunnittelutyötä johtamaan valittiin Wilmer Wahlstedt.
Wärtsilän ensimmäinen itse suunnittelema dieselmoottori, kolmesylinterinen Wärtsilä Vasa 14, käynnistettiin kesäkuussa 1959. Samana vuonna yhtiö myi ensimmäisen suunnittelemansa moottorin, kuusisylinterisen Vasa 614:n, Silja Linen M/S Skandialle.
Historia > Metra Oy Ab (1991–1999)

Tammikuussa 1991 virallisesti toimintansa aloittaneella Metralla oli kymmenen toimialaa. Metraan siirettiin Wärtsilän osaksi omistama Ovako Imatra.
Vuosina 1992–1994 Metra luopui rakentamiseen liittyvistä tuotteista ja aineista ja myi ne Partek Oy Ab:lle. Vuonna 1994 Metra sulki tytäryhtiönsä Lohjan Finncement Oy:n tehtaat, joissa valmistettiin muun muassa sementtiä. Myös enemmistö Abloysta myytiin.
Wärtsilä Diesel oli kasvanut voimakkaasti Wärtsilän ja Metran ostettua 1990-luvulla lukuisia pieniä dieselvalmistajia. Yrityskauppoihin kuului NOHABin ohella esimerkiksi SACM ja Stork.
Vuonna 1996 Metra myi Cimcorpin Swisslog Holding AG:lle.
Vuonna 1997 Wärtsilä Diesel nousi suurten dieselvalmistajien joukkoon, kun se osti konkurssiin ajautuneen Bremer Vulkanin omistaman puolikkaan New Sulzer Dieselistä (NSD). Loppuosuus kuului Italian valtion omistamalle telakkayhtiö Fincantierille. NSD oli erikoistunut suuriin, hidaskäyntisiin kaksitahtimoottoreihin, kun taas Wärtsilä Dieselin erikoisalaa olivat keskinopeat nelitahtidieselit. Yritysten fuusioiduttua sai alkunsa Wärtsilä NSD. Vuosina 1995–2000 Wärtsilä valmisti nopeakäyntisiä dieselmoottoreita yhdessä yhdysvaltalaisen Cumminsin kanssa Cummins-Wärtsilä-yhteisyrityksessä.
Toukokuussa 1998 Metra kertoi aikeistaan jakautua kolmeksi itsenäiseksi pörssiyhtiöksi: dieselyhtiö Wärtsilä NSD, kylpyhuonekeramiikkaa valmistava Sanitec ja Metra Invest, johon kuului muun muassa Imatra Steel, osuus Assa Abloy -yhtiöstä ja Metran omistamat kiinteistöt ja osakkeet. Metra oli ensimmäinen Helsingin pörssin yritys, joka aikoi hyödyntää uutta osakeyhtiölain diffuusiopykälää, joka mahdollisti jakautumisen. Metra päätti kuitenkin lykätä jakautumista, vaikka toimialojen itsenäisyyttä olikin jo alettu lisätä. Metran konsernijohtajana toimi Georg Ehrnrooth ja sen suurimpia osakkeenomistajia olivat Fiskars, vakuutusyhtiöt ja säätiöt. Wärtsilä NSD:n osuus konsernin 16 miljardin markan liikevaihdosta oli 75 prosenttia.
1990-luvulla Metra karsi toimialojaan luopumalla muun muassa Lohjalta siirtyneistä rakennusmateriaaliteollisuudesta sekä elektroniikkatehtaasta, josta myöhemmin tuli Elcoteq Oyj sekä Wärtsilältä siirtynneestä lasi- (Iittalan ja Nuutajärven tehtaat) ja posliinitehtaista (Arabia). Metra keskittyi sen jälkeen merimoottorien ja voimaloiden valmistamiseen ja huoltoon.lähde?
Vuonna 1999 Metran tytäryhtiö Sanitec vietiin pörssiin.Vuosituhannen molemmin puolin Metra myi pois loputkin Abloyn ja Sanitecin (entiset Arabian kylpyhuoneposliinit) osakkeensa ja osti Fincantierin osuuden Wärtsilä NSD:stä.
Historia > Wärtsilä Oyj Ab (2000–2019)

Syyskuussa 2000  Metra muutti nimensä takaisin Wärtsiläksi. Wärtsilä NSD yhdistettiin emokonserniin. Wärtsilä osti muun muassa potkureita valmistavan Lipsin sekä useita laivojen ja voimalaitosten huoltoon erikoistuneita yrityksiä. Työntekijöitä uudessa Wärtsilä Oyj:ssä oli kaikkiaan 10 715, joista ulkomailla työskenteli kaksi kolmasosaa. Wärtsilästä kehittyi järjestelmätoimittaja, joka kykeni toimittamaan täydellisiä voimanlähde- ja propulsiopaketteja laivoihin sekä voimalaitoksia avaimet käteen -toimituksina. Wärtsilä kykeni tarjoamaan myös kattavan huoltoverkoston tuotteilleen koko niiden elinkaaren ajaksi. 2000-luvun alussa Wärtsilä alkoi panostaa myös bioenergiaan ja polttokennotekniikkaan.lähde?
Vuonna 2001 Wärtsilä osti suomalaisen Sermet Oy:n, joka valmisti pieniä ja suuria  biopolttoaineilla, öljyllä ja kaasulla toimivia kattilalaitoksia. Sanitec myytiin saksalaiselle BC Partnersille.lähde?
Vuonna 2003 Wärtsilän ja CSSSC-laivanrakennuskonsernin yhteisyritys CME alkoi valmistaa potkureita Kiinassa.
Vuonna 2004 Wärtsilä lopetti Turun dieselmoottoritehtaansa toiminnan ja siirsi toiminnan Italian Triesteen.
Vuonna 2005 Wärtsilä avasi ensimmäisen oman tuotantoyksikkönsä Kiinaan. Se sijaitsi Wuxissa. Suomessa se oli perustamassa Oy Ovako Ab:tä, jonka omistukseen se siirsi Imatra Steel Oy (Ovako Imatra Oy Ab):n. Vuonna 2006 Wärtsilä myi Ovako-osuutensa pääomasijoittajalle.
Vuonna 2007 Wärtsilä aloitti yhteistyön Hyundai Heavy Industriesin kanssa. Ne perustivat Etelä-Koreaan yhteisyrityksen, joka valmisti monipolttoainemoottoreita LNG-aluksille.
Vuonna 2008 Metso ja Wärtsilä perustivat yhteisyrityksen, johon liitettiin Metson Heat & Power -liiketoiminta ja Wärtsilän Biopower-liiketoiminta. Wärtsilän osuus yrityksestä oli 40 prosenttia.
Vuonna 2014 kiinalainen CSSC osti Wärtsilän tappiollisen kaksitahtimoottoriliiketoiminnan.
Jaakko Eskola aloitti Wärtsilän konsernijohtajana marraskuussa 2015 Björn Rosengrenin siirryttyä ruotsalaisen Sandvikin toimitusjohtajaksi. Wärtsilä 31 -moottori esiteltiin. Guinessin ennätyskirjan mukaan se on maailman tehokkain nelitahtidieselmoottori.
Vuonna 2018 Wärtsilä uudisti strategiaansa ja kertoi tavoittelevansa sataprosenttisesti uusiutuvaan energiaan perustuvia energiajärjestelmiä. Saman vuoden elokuussa se kertoi perustavansa Vaasan Vaskiluotoon uuden teknologiakeskuksen Vaasassa toimineille 3 000 työntekijälle. Keskuksessa haluttiin keskittyä merenkulun ja energiateknologian tutkimukseen, tuotekehitykseen ja tuotantoon yhteistyössä asiakkaiden, yliopistojen ja startupien kanssa. Vaasasta tuli samalla Wärtsilän maailmanlaajuisten toimintojen kehityskeskus.
Historia > Wärtsilä Oyj Ab (2020–)

Loppuvuonna 2020 Wärtsilällä oli lähes 18 000 työntekijää, joista Suomessa noin viidennes. Suomen yksiköistä suurin oli Vaasa, jossa työskenteli noin 3 000 henkilöä.lähde?
Håkan Agnevall aloitti Wärtsilän toimitusjohtajana helmikuussa 2021 Jaakko Eskolan jäädessä eläkkeelle.
Heinäkuussa 2022 Wärtsilä ilmoitti sulkevansa Triesten tehtaan ja siirtävänsä tehtaan toiminnot Vaasaan.
Vuonna 2022 Vaasaan avattiin Sustainable Technology Hub, STH, joka keskittyy hiilidioksidipäästöjen poistamiseen. Keskuksessa sijaitsee tutkimus- ja tuotekehityksen lisäksi myös valmistusta ja tukitoimintoja.
Helmikuussa 2024 Wärtsilä kertoi harkitsevansa energian varastoliiketoiminnan ja neljän muun liiketoimintayksikkönsä myyntiä, sillä ne eivät tukeneet suoraan sen hiilineutraaliuteen pyrkivää strategiaa. Kesäkuussa Wärtsilä kertoi laajentavansa Vaskiluodon teknologiakeskustaan, jossa työskenteli 3 400 työntekijää. Investoinnin arvo oli 20 miljoonaa euroa ja laajennuksen arvioitiin valmistuvan vuonna 2026.