stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Song Kang (näyttelijä)
Varhainen elämä

Song Kang syntyi 23. huhtikuuta vuonna 1994 Etelä-Korean Gyeonggin provinssissa sijaitsevassa Suwonin kaupungissa. Hänen perheeseensä kuuluu äiti, isä ja nuorempi sisarus. Song haaveili kasvaessaan arkkitehdin tai sisustussuunnittelijan ammatista. Hän kommentoi asiaa haastattelussa kertomalla: ”Näin siistejä kuvia ja ajattelin haluavani tehdä sitä, mutta se ei ollut helppoa. Minulla ei ollut mitään tietoa siitä, mistä minun pitäisi aloittaa”. Lopulta kuitenkin Leonardo Dicaprion esitys Jack Dawsonina Titanicissa herätti Songin mielenkiinnon näyttelemiseen .
Song Kang on kertonut olevansa BTS-yhtyeen fani. Hän on horoskoopiltaan härkä ja pituudeltaan 186 cm. Uskonnoltaan Song on kristitty. Hän asuu Soulissa, Etelä-Koreassa.
Ura

Song Kang aloitti näyttelijä- ja televisiouransa vuoden 2017 romanttisessa komediasarjassa nimeltä The Liar and His Lover. Hän valmistui Konkuk Yliopiston Elokuvataiteiden Laitoksesta. Hänen elokuvauransa alkoi roolilla elokuvassa Beautiful Vampire (2018). Song on tunnetuin rooleistaan Netflixin menestyssarjoissa Love Alarm (2019), Sweet Home (2020) ja Navillera (2021). Muita rooleja löytyy sarjoista Nevertheless (2021), Man in the Kitchen (2017–2018), When the Devil Calls Your Name (2019) ja Forecasting Love and Weather (2022).
Song Kang toimi myös juontajana SBS-televisiokanavan Inkigayo nimisessä musiikkiohjelmassa. Hän on myös esiintynyt monissa korealaisissa viihdesarjoissa, kuten Salty Tour (2018), Village Survival, The Eight (2018) ja Happy Together (2018) .
Useat Songin tähdittämistä sarjoista perustuvat webtooneihin eli nettisarjakuviin. Love Alarm, Sweet Home ja Navillera ilmestyivät kaikki alun perin nettisarjakuvina. Myös hänen tuleva sarjansa I Know, But on draama adaptaatio samannimisestä nettisarjakuvasta.
Song Kang nimitettiin ehdolle ”Rookie Award” -palkinnon saajaksi vuoden 2018 SBS Entertainment Awardseissa.
Musiikkivideot

Näyttelemisen rinnalla Song Kang on myös esiintynyt tähän mennessä kolmessa musiikkivideossa. Ennen hänen läpimurtoaan filmikankaalla Songin aikaisimmat roolit olivat kahdessa musiikkivideossa vuonna 2017. Musiikkivideot olivat The Aden Sweet Summer Night ja Suran Love Story. Hänen viimeisin roolinsa oli vuonna 2019 Viben musiikkivideolla Call Me Back.
Filmografia > Elokuva

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Nimi | Rooli | Muistiinpanot | Viitteet |
| 2018 | Beautiful Vampire | Lee So-nyeon | Nettielokuva |  |
Filmografia > Televisio

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Nimi | Rooli | Muistiinpanot | Viitteet |
| 2017 | The Liar and his lover | Baek Jin-woo |  |  |
| 2017–2018 | Man in the Kitchen | Kim Woo-joo |  |  |
| 2019 | Touch Your Heart When the Devil Calls Your Name | Kuljettaja    Luka | Cameorooli |  |
| 2021 | Navillera Nevertheless | Lee Chae-rok Park Jae-eon |  |  |
| 2022 | Forecasting Love and Weather | Lee Shi-woo |  |  |
Filmografia > Web-sarjat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Nimi | Rooli | Muistiinpanot | Viitteet |
| 2019–2021 | Love Alarm | Hwang Sun-oh | Kaudet 1–2 |  |
| 2020 | Sweet Home | Cha Hyun-soo |  |  |
Filmografia > Tosi-tv televisiosarjat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Nimi | Rooli | Muistiinpanot | Viitteet |
| 2018 | Inkigayo | Juontaja | Jaksot 945–979 |  |
| 2018–2019 | Village Survival, the Eight | Osa näyttelijäkastia |  |  |
Filmografia > Musiikkivideot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Nimi | Vuosi | Artisti | Viitteet |
| ”Sweet Summer  Night” | 2017 | The Ade |  |
| ”Love Story” | 2017 | Suran |  |
| ”Call Me Back” | 2019 | Vibe |  |
Russell T Davies

| Russell T>  Davies |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1963 (ikä 61) Swansea, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  käsikirjoittaja, televisiotuottaja
Puoliso:  Andrew Smith
Russell T. Davies (oikealta nimeltään Stephen Russell Davies, s. 27. huhtikuuta 1963 Swansea) on brittiläinen televisiotuottaja ja käsikirjoittaja. Hän on käsikirjoittanut muun muassa televisiosarjoja Älä kerro äidille, Toinen tuleminen, Doctor Who ja Torchwood. Hänet kutsuttiin Royal Society of Literaturen jäseneksi vuonna 2022.
Doctor Who

Davies aloitti Doctor Whon käsikirjoittamisen vuonna 2005. Hän toimi tuolloin sarjan pääkäsikirjoittana ja johtavana tuottajana. Davies lopetti sarjan käsikirjoittamisen sen viidennellä kaudella vuonna 2009, ja Steven Moffat seurasi Daviesia sarjan pääkäsikirjoittana.
Davies kehitti ohjelmasta myöhemmin myös spin-off-sarjat Torchwood ja The Sarah Jane Adventures.
| Daviesin käsikirjoittamat Doctor Who -tarinat> Vuosi | Daviesin käsikirjoittamat Doctor Who -tarinat> Kausi | Daviesin käsikirjoittamat Doctor Who -tarinat> Jaksojen alkuperäiset nimet | Daviesin käsikirjoittamat Doctor Who -tarinat> Jaksojen suomenkieliset nimet |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Kausi 1 | Rose  The End of the World   Aliens of London / World War Three   The Long Game   Boom Town   Bad Wolf / The Parting of the Ways | Rose kohtaa Tohtorin  Maailmanloppu Lontoon muukalaiset / Kolmas maailmansota  Pitkän pitkä peli  Nousukkaiden kaupunki  Iso paha susi / Tiet eroavat |
| 2005 | Jouluspesiaali | The Christmas Invasion | Hyökkäys jouluna |
| 2006 | Kausi 2 | New Earth  Tooth and Claw  Love & Monsters  Army of Ghosts / Doomsday | Uljas uusi Maa  Kynsin hampain  Tavis tahtoo Tohtorin  Edesmenneet rakkaamme / Tuomiopäivä |
| 2006 | Jouluspesiaali | The Runaway Bride | Morsian karkuteillä |
| 2007 | Kausi 3 | Smith and Jones  Gridlock  Utopia  The Sound of Drums  Last of the Time Lords | Vakka ja kansi  Moottoritie on kuuma  Utopia  Rummut pärisevät  Lajinsa viimeinen |
| 2007 | Jouluspesiaali | Voyage of the Damned | Kirottujen laiva |
| 2008 | Kausi 4 | Partners in crime  Midnight  Turn Left  Stolen earth / Journey´s end | Vanhat toverit  Huviretki helvettiin  Älä muuta suuntaa  Pois raiteilta / Matkan pää |
| 2008–2010 | Välikauden erikoisjaksot | The Next Doctor Planet of the Dead (yhdessä Gareth Robertsin kanssa)  Untitled Tonight's the Night sketch  The Waters of Mars (yhdessä Phil Fordin kanssa)  The End of Time (part 1 and part 2) | Seuraava Tohtori? Kuolleiden planeetta (yhdessä Gareth Robertsin kanssa)  Nimetön 'Tonight's the Night' sketsi  Vaaralliset vedet (yhdessä Phil Fordin kanssa)  Kaiken loppu (osat 1 ja 2) |
Aiheesta muualla

Daviesin fanisivusto
Santa (elokuva)

| Santa |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Marius Ivaskevieius
Käsikirjoittaja:  Marius Ivaskevieius
Tuottaja:  Petri Rossi
Kuvaaja:  Tuomo Hutri
Pääosat:  Tommi Korpela
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Liettua Suomi
Tuotantoyhtiö:  Cine Works Oy
Ensi-ilta:   2014-12-3131. joulukuuta 2014 (Liettua)  
Alkuperäiskieli:  suomi, liettua
Budjetti:  1 100 000 € (SES 150 000 €)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Santa on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut suomalais-liettualainen jouluaiheinen elokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Marius Ivaskevieius. Elokuvan pääosassa esiintyy Tommi Korpela.
Santaa kuvattiin Rovaniemellä kesällä 2012.
Elokuva sai ensi-iltansa Liettuassa 31. joulukuuta 2014.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tommi Korpela  | … |  Jussi   |
|  Sandra Dauksaite-Petrulene  | … |  Inga   |
|  Ovidijus Petravicius  | … |  Vincas    |
Aiheesta muualla

Santa. Suomen Elokuvasäätiö – SES. Arkistoitu 18.8.2014.
Scottin piirikunta (Virginia)

Scottin piirikunta (engl. Scott County) on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 21 566 vuonna 2019. Piirikunnan väkiluvultaan suurin asutuskeskus on Gate Cityn kunta. Piirikunta perustettiin 24. marraskuuta 1814.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Scottin piirikunta (Virginia) Wikimedia Commonsissa
Samuli Paulaharjun Säätiö

Samuli Paulaharjun Säätiö sr on suomalainen säätiö, joka perustettiin Kurikan kaupungin lahjoittamalla peruspääomalla vuonna 1998.
Säätiön tarkoituksena on tukea Pohjanmaan kulttuurielämää, kansanperinteen keräämistä ja keruutulosten julkaisemista sekä kotiseututyön ja perinteisen käsityötaidon ja rakennustaidon kehittämistä ja harrastamista, kulttuuriympäristön suojelua ja näihin liittyvää kirjallisuutta. Tarkoituksena on myös edistää Samuli Paulaharjun elämäntyön tunnetuksi tekemistä.
Säätiö on järjestänyt parin vuoden välein julkisia seminaareja näistä aihepiireistä ja julkaissut esityksiä vuosikirjoissaan. Se on jakanut pienehköjä apurahoja tarkoituksensa mukaisiin kohteisiin. Vuonna 2013 se julkaisi suurteoksen Kyröönjoki – Meirän joki, joka kuvaa monipuolisesti Kyrönjoen vesistöalueen historiaa, elinkeinoja, joen tilaa ja yhteiskunnallista kehitystä kartoin, piirroksin, valokuvin ja tekstein.
Sayabec

| Sayabec |
| --- | --- |
 vaakuna
 Sayabec
 Koordinaatit: 48°34′00″N, 67°41′00″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Québec
Hallintoalue:  Bas-Saint-Laurent
Aluekunta:  La Matapédia
Perustettu:  1982
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  130,48 km²
Väkiluku (2011):  1 864
 – Väestötiheys:  14,3 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
 
 Municipalité de Sayabec 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sayabec on vajaan 2 000 asukkaan kaupunki Québecin provinssin itäosissa Kanadassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sayabec Wikimedia Commonsissa
Samuli Pajarinen

Samuli Pajarinen (17. syyskuuta 1885 Polvijärvi – 23. kesäkuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Pajarisen vanhemmat olivat maanviljelijä Ivan Pajarinen ja Maria Piiroinen ja puoliso vuodesta 1911 Anni Aleksandra Tuominen. Pajarinen kävi kuusi luokkaa Joensuun lyseota 1900–1906 ja sai Suomen Liikemiesten Kauppaopiston päästötodistuksen 1909. Opintomatkoja hän teki useisiin maihin Skandinaviassa ja Keski-Euroopassa 1920-luvulla. Pajarinen oli Uusi Rautakauppa H. Lemisen konttoristi, prokuristi, johtaja ja osakas Helsingissä 1909–1912, Valjasliike-yhtiön perustaja ja toimitusjohtaja 1912–1921, Valjas- ja Nahkatavara -yhtiön eli vuodesta 1935 Espen perustaja, toimitusjohtaja 1921–1955 ja johtokunnan puheenjohtaja 1921–1962. Hän oli myös Nahkateos-yhtiön perustaja ja toimitusjohtaja 1928–1955, Salkkuteos-yhtiön perustaja ja toimitusjohtaja 1937–1955 sekä Kumian Mylly -yhtiön toimitusjohtaja 1938–1955. Pajarisella oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1948. Pajarisen huomattavien lahjoitusten myötä perustettiin Anni ja S. Pajarisen rahasto Suomen Kulttuurirahastoon ja Kauppaneuvos Samuli Pajarisen rahasto Liikesivistysrahastoon.
Saksan valtakunnanpresidentti

| Saksan valtakunnanpresidentti |
| --- | --- |
 Reichspräsident
 
Virka-asunto:  Valtakunnanpresidentin linna
Kauden pituus:  7 vuotta
Perustettu:  11. helmikuuta 1919
Ensimmäinen:  Friedrich Ebert
Viimeinen:  Paul von Hindenburg (perustuslaillisesti) Karl Dönitz (de facto)
Lakkautettu:  2. elokuuta 1934 (Paul von Hindenburgin kuolema)  23. toukokuuta 1945 (Flensburgin hallituksen lakkauttaminen)
Saksan valtakunnanpresidentinlinna Berliinin Wilhelmstraßella
Saksan valtakunnanpresidentti (saks. Reichspräsident) oli tasavaltaisen (1919–1933) sekä kansallissosialistisen (1933–1943) Saksan valtakunnan ja Suur-Saksan valtakunnan (1943–1945) valtionpäämies. Vuosina 1949–1990 Länsi-Saksaa ja vuodesta 1990 jälleenyhdistynyttä Saksaa on johtanut liittopresidentti. Itä-Saksaa johti vuosina 1949–1990 presidentti.
Valinta

Weimarin tasavallan perustuslain mukaan valtakunnanpresidentti valittiin suoralla, salaisella, yleisellä ja yhtäläisellä kansanvaalilla, jossa jokainen 35 vuotta täyttänyt Saksan kansalainen oli äänioikeutettu (art. 41). Presidentin vaalikausi kesti seitsemän vuotta, vaalikausien määrää ei perustuslaissa rajattu. Mikäli kukaan ehdokkaista ei ensimmäisellä vaalikierroksella saavuttanut ehdotonta enemmistöä eli yli puolta äänistä, riitti toisella kierroksella suhteellinen enemmistö eli suurin osuus äänistä.
Valtuudet

Valtakunnanpresidentillä oli Saksan keisarikunnan peruina laajat valtaoikeudet. Hän nimitti valtakunnankanslerin ja tämän ehdotuksesta muut valtakunnanministerit (art. 53). Sekä kanslerin että yksittäisten ministerien oli kuitenkin nautittava parlamentarismin mukaisesti valtiopäivien luottamusta, joten valtiopäivien enemmistö voi milloin tahansa erottaa sekä valtakunnankanslerin hallituksineen että yksittäisen ministerin. Valtakunnanpresidentti saattoi myös hajottaa valtiopäivät ja määrätä uudet vaalit toimeenpantaviksi – tämä oli tosin mahdollista vain kerran samalla perusteella (art. 25). Valtakunnanpresidentti oli sotavoimien ylipäällikkö (art. 47). Hän myös nimitti valtionhallinnon virkamiehet ja upseerit (art. 46). Presidentillä oli armahdusoikeus yksittäistapauksissa, armahduslakien säätäminen oli jätetty valtiopäivien tehtäväksi (art. 49). Presidentillä oli oikeus antaa lainsäädäntöä täydentäviä asetuksia, jotka valtiopäivät tosin voivat yksinkertaisella enemmistöllä kumota. Presidentillä ei ollut oikeutta olla allekirjoittamatta perustuslaillisessa järjestyksessä säädettyä lakia, mutta hän voi halutessaan alistaa lain kansanäänestykseen (art. 73).
Erityisen tärkeäksi osoittautui valtakunnanperustuslain artikla 48, jonka mukaan valtakunnanpresidentillä oli oikeus julistaa maahan hätätila ja hallita tämän aikana hätätila-asetuksin, jotka astuivat voimaan välittömästi ja voivat käsitellä myös normaalisti valtiopäivien lainsäädäntövaltaan kuuluvia asioita. Presidentin hätätila-asetuksia käytettiin usein normaalin lainsäädäntömenettelyn sijasta sekä Weimarin tasavallan alkuaikoina 1919–1923 että sen poliittisesti myrskyisänä loppukautena 1929–1933. Vaikka valtakunnanperustuslaki oli tarkoittanut presidentin hätätila-asetukset käytettäviksi vain todellisen hätätilan aikana, jolloin normaali lainsäädäntötyö olisi tosiasiallisesti mahdotonta, käytettiin niitä usein vain valtiopäivien ohittamiseksi lainsäädännössä. Hätätilana pidettiin tuolloin valtiopäivien heikkoutta ja riitaisuutta sekä kyvyttömyyttä päättää riittävän laajapohjaisen hallituksen muodostamisesta, joka olisi pystynyt pitkäjänteiseen hallitustyöskentelyyn.
Perustuslain mukaan valtakunnanpresidentin oikeudet siirtyivät väliaikaisesti mutta rajoittamatta valtakunnankanslerille, mikäli presidentti erosi, kuoli tai tuli muuten kykenemättömäksi hoitamaan virkaansa (art. 51). Perustuslaissa kuitenkin todettiin, että asia voidaan lainsäädäntöteitse ratkaista toisellakin tavalla. Presidentti Friedrich Ebertin kuoltua yllättäen 28. helmikuuta 1925 valtiopäivät säätivät 10. maaliskuuta 1925 lain, jonka mukaan valtakunnanpresidentin valtaoikeudet siirrettiin Saksan korkeimman oikeuden presidentille, kunnes uusi presidentti oli valittu virkaansa.
Erottaminen

Weimarin tasavallan perustuslain mukaan valtiopäivillä oli oikeus panna valtakunnanpresidentti viralta 2/3 enemmistöllä. Tämä päätös tuli kuitenkin alistaa kansanäänestykseen. Mikäli kansa äänestyksessä hylkäsi viraltapanon, oli presidentin hajotettava valtiopävät ja määrättävä uudet vaalit toimeenpantavaksi (art. 43). Tätä mahdollisuutta ei Weimarin tasavallan aikana kertaakaan käytetty.
Saksan valtakunnanpresidentit

| Valtakunnanpresidentti | Valtakunnanpresidentti | Virkakausi | Puolue | Puolue | Huomioita | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Friedrich Ebert | 11. helmikuuta 1919 – 28. helmikuuta 1925 | sosiaalidemokraatti |  | Kuoli virassaan luonnollisista syistä |  |
|  | Paul von Hindenburg | 12. toukokuuta 1925 – 2. elokuuta 1934 | sitoutumaton |  | Kuoli virassaan luonnollisista syistä |  |
|  | Adolf Hitler (Johtaja ja Valtakunnankansleri) | 2. elokuuta 1934 – 30. huhtikuuta 1945 | kansallissosialisti |  | Itsemurha |  |
|  | Karl Dönitz | 30. huhtikuuta 1945 – 23. toukokuuta 1945 | kansallissosialisti |  | Pidätys; virka lakkautettu |  |
1. Friedrich Ebert: Weimarin perustuslakia säätävä kansalliskokous valitsi Friedrich Ebertin Saksan valtakunnanpresidentiksi 11. helmikuuta 1919. Päivää aikaisemmin kansalliskokous oli säätänyt lain valtiovallan väliaikaisesta jakamisesta, jonka § 7 perusteella vaali suoritettiin. Hänet valittiin virkaansa alun perin siksi, kunnes samana päivänä hyväksytyn Weimarin tasavallan perustuslain mukaiset presidentinvaalit olisi pidetty ja uusi presidentti astunut virkaansa. 24. lokakuuta 1922 valtiopäivät kuitenkin pidensivät hänet virkakauttaan 30. kesäkuuta 1925 asti vedoten maassa vallitsevaan levottomuuteen, joka teki presidentinvaalien järjestämisen vaikeaksi. Koska vaali rikkoi perustuslakia, sen säätäminen edellytti 2/3 perustuslakienemmistöä. Ebert kuoli virassa 25. helmikuuta 1925 sairastuttuaan äkillisesti umpilisäkkeen tulehdukseen.
* Walter Simons: Valtiopäivät päättivät 10. maaliskuuta 1925, että valtakunnanpresidentin valtaoikeudet siirtyvät väliaikaisesti, mutta jakamattomina Saksan korkeimman oikeuden presidentille, kunnes uusi virkaan valittu presidentti on astunut virkaansa. Tämän mukaisesti Korkeimman oikeuden presidentti Walter Simons toimi Saksan virkaatekevänä valtakunnanpresidenttinä 11. maaliskuuta ja 30. huhtikuuta 1925 välisenä aikana.
2. Paul von Hindenburg: Hindenburg valittiin valtakunnanpresidentiksi presidentinvaaleissa 26 huhtikuuta 1925 ja toiselle kaudelleen 10. huhtikuuta 1932. Hän kuoli virassa 2. elokuuta 1934 pitkällisen sairauden murtamana.
3. Adolf Hitler yhdisti valtalain säädösten vastaisesti valtakunnanpresidentin viran valtakunnankanslerin virkaan heti Hindenburgin kuoltua. Tämä vahvistettiin kansanäänestyksessä 19. elokuuta 1934. Hitler ei kuitenkaan käyttänyt valtakunnanpresidentin arvonimeä, vaan otti käyttöön nimityksen "Johtaja (Führer) ja valtakunnankansleri". Hitler teki itsemurhan Führerbunkerissa 30. huhtikuuta 1945.
4. Karl Dönitz otti valtakunnanpresidentin viran hoitoonsa Hitlerin kuoleman jälkeen 1. toukokuuta 1945. Hitler oli päivää aikaisemmin nimittänyt suuramiraali Dönitzin valtakunnanpresidentiksi poliittisessa testamentissaan. Dönitz määräsi 8. toukokuuta 1945 tapahtuneen ehdottoman antautumisen. Hänen virkakautensa päättyi käytännössä hänen pidätykseensä 23. toukokuuta 1945.
Standaarit

1919–1921
1921–1926
1926–1933
1933–1934
1934–1945
30. huhtikuuta 1945 – 23. toukokuuta 1945
Sepp Herberger

Herbergerin syntymän satavuotisjuhlamerkki (1997)
Josef ”Sepp” Herberger (28. maaliskuuta 1897 Mannheim, Württemberg, Saksa – 20. huhtikuuta 1977 Weinheim, Baden-Württemberg, Saksa) oli saksalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Herberger toimi Saksan maajoukkueen päävalmentajana vuodesta 1936 vuoteen 1964 sekä johti joukkuetta MM-kisoissa vuosina 1938, 1954, 1958 ja 1962. Hän johdatti Saksan sen ensimmäiseen maailmanmestaruuteen vuonna 1954.
Sepp Herberger nimettiin Saksan urheilun Hall of Fameen sen perustamisen yhteydessä vuonna 2008. Nimitys aiheutti paljon kritiikkiä hänen natsimenneisyytensä vuoksi. Herberger oli liittynyt natsipuolueeseen vuonna 1933.
San Stefanon rauha

San Stefanon rauhaa allekirjoitetaan.
Bulgarian rajat San Stefanon rauhan jälkeen tummalla viivalla.
San Stefanon rauha solmittiin Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan välillä Turkin sodan (1877–1878) päätteeksi.
Rauhansopimus

Rauhansopimus allekirjoitettiin San Stefanossa (nykyinen Yeşilköy) Marmaranmeren rannalla 3. maaliskuuta 1878. Bulgariassa päivää juhlitaan nykyisin maan itsenäisyyspäivänä. Venäjä saneli pitkälti rauhanehdot ja kasvatti vaikutusvaltaansa Balkanilla voimakkaasti.
San Stefanossa sovittiin itsehallinnollisen Suur-Bulgarian ruhtinaskunnan luomisesta. Tämä takasi Venäjälle satamayhteyden Välimerelle. Serbia ja Montenegro saivat itsenäisyyden ja erosivat Osmanien valtakunnasta. Myös Romania sai itsenäisyyden ja Dobrudjan provinssin, mutta menetti Venäjälle Bessarabian eteläosan. Bosnia ja Hertsegovina saivat autonomian ja lupauksen uudistuksista. Suuri osa Koillis-Anatoliasta liitettiin Venäjään.
Seuraukset

Muut Euroopan suurvallat pelästyivät Venäjän vallan äkillistä kasvua, ja vielä samana vuonna kokoontui Berliinin kongressi, jossa San Stefanon rajoja muutettiin radikaalisti Osmanien valtakunnalle edullisemmiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Stefanon rauha Wikimedia Commonsissa
Sami Hopponen

Sami Hopponen (s. 7. syyskuuta 1987 Polvijärvi) on suomalainen harmonikansoittaja.
7-vuotiaasta asti harmonikkaa soittanut Hopponen voitti Hopeinen Harmonikka -kilpailun Ikaalisissa vuonna 1997 ja Kultainen Harmonikka -kilpailun vuonna 2007. Hopposen muita saavutuksia ovat useat Pohjoiskalotin avoimen Viihdeharmonikkakilpailun voitot, useat Suomen pelimannimestaruudet, Lieto accordeon vuosina 1998, 1999, 2000 ja 2001 sekä Suomen Tangohanuristi -titteli vuonna 2006. Hän on uransa aikana voittanut yhteensä 14 valtakunnallista harmonikkakilpailua.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Hopponen keikkailee ympäri Suomea yksin ja Karavaani-orkesterin kanssa ja on myös esiintynyt ulkomailla, muun muassa Ruotsissa ja Portugalissa.
Levytykset ja sävellykset

Hopposen ensimmäinen levy ilmestyi hänen ollessaan 12-vuotias. Levyllä olevat kappaleet "Valssi ystävälle" ja "Syksyn tunteita" ovat Hopposen itsensä säveltämiä. Vuonna 2008 Hopposelta ilmestyi "Myrsky", joka on kahdentoista kappaleen pitkäsoitto.
Aiheesta muualla

Sami Hopposen kotisivut
Seppo Koskinen

Seppo Koskinen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Seppo Koskinen, lääkäri ja THL:n tutkimusprofessori
Seppo Koskinen (s. 1950), työoikeuden professori
Sedu Koskinen (s. 1957), ravintoloitsija ja yrittäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Seppo Koskinen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Seppo Koski (balettitanssija)

Seppo Einari Koski (10. maaliskuuta 1941 Helsinki – 31. joulukuuta 2007) oli suomalainen balettitanssija ja balettipedagogi. Hänet kiinnitettiin Suomen Kansallisoopperan balettiin 1962, ja hän oli ensitanssija vuodesta 1970. Häntä on pidetty teknisesti taitavana ja luonnehtimiskykyisenä. Hän tanssi päärooleja esimerkiksi baleteissa Romeo ja Julia, Joutsenlampi, Carmen ja Spartacus.
Kosken puoliso oli balettitanssija Seija Silfverberg.
Seppo Koski

Seppo Koski tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Seppo Koski (1941–2007), balettitanssija ja balettipedagogi
Seppo Juhani Koski (1947–2015), diplomi-insinööri, tekniikan tutkija ja lujuusopin professori
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Seppo Koski”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sepp Haider

Josef "Sepp" Haider (s. 26. syyskuuta 1953) on itävaltalainen ralliautoilija. Hän osallistui 14 rallin MM-sarjan kilpailuun, joista ensimmäinen oli Ruotsin ralli 1977 ja viimeinen oli Australian ralli 1993. Hän voitti yhden MM-sarjan osakilpailun, joka oli Uuden-Seelannin ralli 1988. Samassa kilpailussa hän ajoi ensimmäisen erikoiskoevoittonsa ja nousi ensimmäistä kertaa palkintopallille.
Aiheesta muualla

Profiili eWRC-sivustolla (englanniksi)