stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emanuele Birarelli

| Emanuele Birarelli |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Emanuele Birarelli
Syntynyt: 8. helmikuuta 1981 (ikä 43) Senigallia, Italia
Kansalaisuus:   Italia
Lentopalloilija
Pituus:  202 cm
Maajoukkueet
:   Italia
| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten lentopallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten lentopallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten lentopallo. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten lentopallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | Lentopallo |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 | Lentopallo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | AUT/CZE 2011 |  |  |
|  Hopeaa | DEN/POL 2013 |  |  |
Emanuele Birarelli (s. 8. helmikuuta 1981 Senigallia) on italialainen maajoukkuetason lentopalloilija ja lentopallon olympiamitalisti. Pelipaikaltaan hän on keskitorjuja.
Birarelli voitti olympiapronssia Lontoon olympiaturnauksessa 2012.
Käännös suomeksi
Elaine May

| Elaine May |
| --- | --- |
 Elaine May vuonna 1959.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1932 (ikä 92) Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja
Lapset:  Jeannie Berlin
Näyttelijä
Aktiivisena:  1955–
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Elaine May (o.s. Berlin; s. 21. huhtikuuta 1932 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Ura > Yhteistyö Mike Nicholsin kanssa

Ennen kummankin erillisiä ohjaajauria Elaine May ja Mike Nichols tunnettiin komediallisesta yhteistyöstään teatterissa, yökerhoissa ja televisiossa. Se alkoi vuonna 1955 The Compass Players -nimisessä improvisaatioryhmässä Chicagossa. Heidän välinen kemiansa auttoi heitä tekemään nopeaälyisiä improvisaatioita, jotka parodioivat aikansa televisiohaastatteluja ja ihmisten keskusteluja ajankohtaisista aiheista. Heitä alettiin kutsua vierailijoiksi kymmeniin televisio- ja radio-ohjelmiin.
Ura > Elokuvaura

May ohjasi ja käsikirjoitti elokuvan Kun mies on mies (1970), jossa hän myös itse näytteli. Hän on myöhemmin työskennellyt eri ominaisuuksissa muiden muassa elokuvissa Sydäntenmurskaaja (ohjaus, 1972), Taivas saa odottaa (1978), Viikonloppu Kaliforniassa (1978), Tootsie – lyömätön lyyli (1982), Lainahöyhenissä (1996), Päävärit (1998) sekä Keksejä ja konnia (2000). Hänen käsikirjoituksensa elokuvaan Lainahöyhenissä merkitsi pitkän tauon jälkeen paluuta yhteistyöhön Mike Nicholsin kanssa.
Maylle myönnettiin vuonna 1999 parhaan sovitetun käsikirjoituksen Bafta-palkinto. Hän on ollut ehdolla myös Golden Globen (1972) ja kahden Oscar-palkinnon (1979, 1999) saajaksi. Hänen elokuvansa Ishtar (1987) oli epäonnistuminen, joka johti vuonna 1988 huonoimman ohjaajan Razzien saamiseen ja huonoimman käsikirjoittajan Razzie-ehdokkuuteen. Toisaalta Mayn ohjaama Sydäntenmurskaaja (1972) valittiin vuonna 2002 American Film Instituten 100 kaikkien aikojen hauskimman amerikkalaiselokuvan listalle, ja The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Mayn esikoisohjauksen Kun mies on mies kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Yksityiselämä

Vuonna 1949 syntynyt näyttelijä Jeannie Berlin on Elaine Mayn tytär.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elaine May Wikimedia Commonsissa
Emanuel Åström

| Hemming Emanuel Åström |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1876 Oulu
Kuollut: 24. marraskuuta 1937 (61 vuotta) Oulu
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  toimitusjohtaja
Vanhemmat:  Karl Robert Åström ja Gustava Katarina Ringvall
Puoliso:  Hilda Harriet Smith
Muut tiedot
Lempinimet:  Manne
Hemming Emanuel Åström (16. heinäkuuta 1876 Oulu – 24. syyskuuta 1937 Oulu) oli suomalainen kauppaneuvos ja Veljekset Åström Oy:n pitkäaikainen toimitusjohtaja.
Åströmin vanhemmat olivat nahkatehtailija, kunnallisneuvos Karl Robert Åström ja Gustava Katarina Ringvall ja puoliso vuodesta 1902 Hilda Harriet Smith. Åström kävi kolme luokkaa suomenkielistä Oulun lyseota 1888–1891, yhden luokan Oulun ruotsinkielistä lyseota 1891–1892, Oulun kauppakoulun ja Oulun teollisuuskoulun kemiallisen osaston. Hän opiskeli myös Moskovassa, Lontoossa ja Saksassa 1895–1898 ja 1900–1901.
Kun Veljekset Åströmin perustajaveljekset Hemming ja Karl Robert Åström kuolivat runsaan vuoden sisällä vuosina 1895 ja 1897, Suomen suurin nahkatehdas siirtyi Karl Robertin poikien johtoon. Emanuel Åströmistä tuli toimitusjohtaja 1898, hänen veljensä John Robert oli johtanut yritystä lyhyen aikaa isän kuoleman jälkeen. Vuoteen 1912 mennessä Emanuel ehti toimia toimitusjohtajana, johtokunnan jäsenenä ja Pietarin edustajana, kunnes hän tuona vuonna siirtyi jälleen toimitusjohtajan tehtävään, jossa hän toimi aina vuoteen 1932 asti.
Emanuel Åström omisti 1920-luvulla Pohjolan Osake-Pankista kymmenen prosenttia. Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvo 1920. Emanuelin, lempinimeltään Manne, mukaan on nimetty Mannenkatu Myllytullin kaupunginosassa. Emanuel Åström osallistui myös Oulun kunnallispolitiikkaan, hän oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen 1913–1918.
Elle

| Elle |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  Aikakauslehti
ISSN:  ISSN 0935-462X ja 0013-6298
Perustettu:  1945
Kotimaa:  Ranska
Kieli:  ranska, espanja, saksa, japani ja portugali
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Elle on alkujaan ranskalainen naistenlehti, jota julkaistaan 45 erilaisena painoksena. Lehden perustivat Hélène  Lazareff, Pierre  Lazareff  ja Marcelle Auclair 1945. Lehden nimi on suomeksi feminiinimuoto ranskan sanasta 'hän'.
Daniel Filipacchi ja Jean-Luc Lagardère ostivat vuonna 1981 Hachetten, joka julkaisi myös silloin vaikeuksissa ollutta Elleä. Vuonna 1985 lehteä alettiin julkaista englanniksi Yhdysvalloissa ja Britanniassa. Sittemmin painosten ja kieliversioiden määrä on kasvanut. Hachette on sulautettu nyttemmin omistajayhtiö Lagardère Groupiin.
Elle ilmoitti joulukuussa 2021 luopuvansa turkisten käytöstä kaikessa toimituksellisessa ja mainossisällössään koko maailmassa.
Elle Suomessa

Suomessa Elle alkoi ilmestyä vuonna 2008. Ellen Suomen painoksen laajuudeksi ilmoitettiin vuodenvaihteen 2016–2017 tietojen perusteella 65 000 ja lehden lukijamääräksi 50 000, toisen lähteen mukaan 61 000 (elle.fi). Syksyllä 2017 Aller Media myi lehden Suomen painoksen Fokus Medialle. Lehden kustannus siirtyi Fokus Medialle vuoden 2018 alussa. Ellen julkaiseminen Suomessa päättyi helmikuussa 2020.
Aiheesta muualla

Ranskan Ellen kotisivu (englanniksi) (elle.fr)
Elle International Network: 45 editions around the world (englanniksi)
Ella – Helene Schjerfbeck

| Ella – Helene Schjerfbeck |
| --- | --- |

Kirjailija:  Mari Tossavainen
Genre:  taidehistoria
Suomennos
Kansitaiteilija:  Helene Schjerfbeckin omakuva kansi: Maija Vallinoja
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2022
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  228 sivua, 16 numeroimatonta kuvasivua
ISBN:  978-951-1-44642-2

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ella – Helene Schjerfbeck on taidehistorian tutkija Mari Tossavaisen teos, jonka aiheena on taidemaalari Helene Schjerfbeck. Kirjan on kustantanut Otava, ja se on ilmestynyt 2022. Kirjassa on kuvaliite, jossa on valokuvia Schjerfbeckistä ja hänen maalauksistaan. Kirja on perusteellisesti lähteytetty, ja siinä on henkilöhakemisto.
Tossavaisen aineistona ovat olleet uusi löytö, kokoelma kirjeitä, joiden vastaanottaja on Lina Ingman, sekä materiaali eri arkistoista. Uutena hahmona Schjerfbeckin elämässä Tossavainen tuo esiin Schjerfbeckien kotikoulun opettajan Lina Ingmanin. Ingman tuki Schjerfbeckiä tämän uran alkuvaiheissa, ja he kävivät kirjeenvaihtoa. Kirjeensä Schjerfbeck allekirjoitti nimellä Ella, joka oli hänen lapsuusaikainen lempinimensä. Kirjeet on lahjoitettu Kansalliskirjastoon vuonna 1941. Arkistossa Schjerfbeck on nimellä Ella Schjerfbeck, ja siksi kirjeet eivät ole aiemmin osuneet tutkijoiden silmiin.
Ingman on jäänyt aiemmassa tutkimuksessa vähälle huomiolle. Tossavainen huomauttaa, että yleensä taiteilijoiden tukijoista nostetaan esiin perheenjäsenet, ystävät ja yhteiskunnallisesti merkittävät henkilöt, ja siksi monen taiteilijan tärkeätkin tukijat ovat tuntemattomia.
Tossavainen pohtii johdanto-osuudessa eettistä kysymystä kirjeiden käytöstä aineistona. Kun taiteilija on eläessään halunnut suojata minäänsä julkisuudelta, kuten Schjerfbeck, ja tuhonnut saamansa kirjeet, hän kysyy ”onko [silloin] oikein tutkia perinpohjaisesti edesmennyttä taiteilijaa”.
Teos jakautuu johdantoon ja kolmeen pääotsikkoon. Ensimmäisessä osassa Tossavainen kuvaa Lina Ingmania ja hänen yhteyksiään. Toinen osa valottaa Schjerfbeckin työtä, käytännön vaatimuksia ja taloutta sekä esittää ajatuksia taidekaupasta. Sen jälkeen aiheena on ”vanha Ella” ja huolenpito, jossa Tossavainen kirjoittaa pohdintoja teosten ja kirjeiden uskonnollisista teemoista ja pyhyydestä.
Arviot

Arviossaan Helsingin Sanomissa Pirkko Kotirinta harmittelee valittua kerrontatyyliä. Tossavainen nimittäin esittää alkuperäiset kirjesitaatit enintään lähdeviitteissä. Kotirinta olisi toivonut suomennoksia niistä tekstiin. Hän kiittää taidekauppias Gösta Stenmanin vuonna 2009 vapautuneen arkiston käyttöä. Arkisto ei vielä ole ollut aikaisempien tutkijoiden, kuten Riitta Konttisen, käytössä. Kotirinta kehuu myös Tossavaisen tekemän työn määrää ja tämän aiempaa tutkimusta koskevia kommentteja.
Aiheesta muualla

Ella kustantajan sivulla Otava
Emanuele Belardi

Emanuele Belardi (s. 9. lokakuuta 1977) on italialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Serie B:ssä pelaavaa Reggina Calciota. Belardi on aiemmin pelannut muun muassa Juventuksessa, jossa hän oli joukkueen kakkosvahti Gianluigi Buffonin takana sekä Udinesessa slovenialaisen Samir Handanovičin kakkosvahtina.
HMCS Columbia

| HMCS Columbia |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Newport News Shipbuilding and Drydock Company, Newport News, Yhdysvallat
Kölinlasku:  30. maaliskuuta 1918
Laskettu vesille:  4. heinäkuuta 1918
Palveluskäyttöön:  24. syyskuuta 1940
Loppuvaihe:  romutettu elokuussa 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 200 t
Pituus:  95,82 m
Leveys:  9,43 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  145
Aseistus
Aseistus:  3 x 4"/L50 -tykkiä 1 x 3" ilmatorjuntatykki 3 x .5" konekivääriä 6 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMCS Columbia (viirinumero I49) oli Kanadan laivaston Town-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiast, missä köli laskettiin 30. maaliskuuta 1918. Alus laskettiin vesille 4. heinäkuuta Yhdysvaltain laivaston Newport-luokan tyypin C aluksena USS Haraden kumminaan kapteeni Jonathan Haradenin lapsenlapsi Mabel B. Stephens. Alus otettiin palvelukseen Yhdysvaltain laivastossa 7. kesäkuuta 1919 Norfolkin laivastontelakalla ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni R. H. Booth.
Palvelus

Haraden liitettiin Eurooppaan sijoitettuun Yhdysvaltain laivaston osastoon. Alus varustettiin Newportissa ennen lähtöä New Yorkista 30. kesäkuuta 1919 Adrianmerelle. Se saapui 28. heinäkuuta Spalatoon Dalmatian rannikolle, mistä alus osallistui Itävallan kanssa tehtyjen aselepoehtojen valvontaan. Alus oli myös tukikohta-aluksena Triestessä ja Fiumessa, minkä lisäksi se osallistui erilaisiin laivastoharjoituksiin. Alus lähti 23. lokakuuta 1919 Norfolkin laivastotukikohtaan, jonne se saapui 18. marraskuuta.
Alus lähti 7. huhtikuuta 1920 Norfolkista Charlestoniin Etelä-Carolinaan, jossa se oli alueen reserviviirikön kanssa 15. maaliskuuta 1921 saakka. New Yorkissa tehdyn huollon päätyttyä 2. toukokuuta alus lähti Newportiin Uuden Englannin rannikon koululaivaksi. Alus palasi Charlestoniin 12. lokakuuta, mistä se siirtyi edelleen Philadelphiaan 10. huhtikuuta.
Alus siirrettiin 17. heinäkuuta 1922 reserviin Philadelphiassa, missä se palautettiin 4. joulukuuta 1939 palvelukseen maailmanpoliittisen tilanteen kiristyessä. Koeajojen ja Guantanamonlahdella pidetyn koulutusjakson jälkeen alus aloitti puolueettomuuden valvonnan aluksi Kuuban vesillä ennen siirtymistä Newportiin 6. maaliskuuta 1940. Aluksen valvonta-alueena oli Block Islandilta Nantucketin suulle. Partioinnin osana alus teki kolme koulutuspurjehdusta Chesapeakenlahdelle.
Yhdysvaltain ja Britannian hallituksen 3. syyskuuta 1940 tekemän sopimuksen nojalla alus päätettiin siirtää Britannian kuninkaalliselle laivastolle. Se saapui 7. syyskuuta Bostoniin, josta se lähti 18. syyskuuta edelleen Halifaxiin. Alus poistettiin 24. syyskuuta Yhdysvaltain laivaston palveluksesta.
HMCS Columbia

Haraden luovutettiin 24. syyskuuta 1940 Halifaxissa Britannian kuninkaalliselle laivastolle, jolloin sen miehistöksi tuli kanadalaisia. Aluksen nimenä oli aluksi HMCS Haraden. Alus palveli Halifaxissa, kunnes se määrättiin tammikuussa 1941 telakalle Britteinsaarille.
Alus lähti 15. tammikuuta Britteinsaarille todennäköisesti saattueetta suojaten. Helmikuussa alus siirrettiin Devonportin telakalle, jossa sille asennettiin saattajan tarvitsemat järjestelmät. Maaliskuussa palvelukseen palattuaan alus liittyi läntisen alueen saattajiin ja se liitettiin 4. saattajaryhmään. Columbia määrättiin toukokuussa palaamaan Kanadaan St. Johniin koottavaan Newfoundlandin saattajaosastoon (engl. Newfoundland Escort Force, NEF). Kesäkuussa alus siirtyi Kanadaan aloittaen saattuepalveluksen. Se oli saattajana tammikuuhun 1942, jolloin alus siirrettiin Halifaxin telakalle huoltoon.
Palvelukseen palattuaan alus siirrettiin läntiseen saattajaosastoon (engl. Western Local Escort Force, WLEF), jonka osana se suojasi Kanadan satamien välisiä saattueita. Kanadan saattajaryhmä 4:n suojaaman saattueen SL107 jouduttua sukellusveneiden maaliksi Islannin eteläpuolella, alus määrättiin avustamaan taistelussa 24. lokakuuta.
Alus avusti tammikuussa 1943 St Johnsin ja Bostonin välillä touvinsa katkaissutta ja tuuliajolle joutunutta HMCS Caldwellia. Columbia otti aluksen hinaukseen ja hinasi sen Halifaxiin telakalle. Alus siirrettiin 1. helmikuuta St Johnsissa telakalle, mistä se palasi palvelukseen toukokuussa jatkaen WLEF:n mukana saattueiden suojaamista. Kesäkuussa alus siirrettiin Kanadan saattajaryhmä W4:ään, josta se siirrettiin joulukuussa W10:een. Alus ajoi Moretoninlahdella karille 25. helmikuuta 1944, jolloin sen keula vaurioitui. Alus odotti telakalle pääsyä, kunnes sen vauriot korjattiin tilapäiskorjauksena Bay Bullsilla. Se kuitenkin korjauksesta huolimatta poistettiin palveluksesta ja alus hinattiin syyskuussa varastolaivaksi Liverpooliin. Alus poistettiin palveluksesta 12. kesäkuuta 1945 Sydneyssä ja se asetettiin poistolistalle. Alus myytiin International Iron and Steelille romutettavaksi. Hylky hinattiin elokuussa Hamiltoniin, jonne se saapui 9. elokuuta.
Emanuela Viola

| Mitalit> Maa:   Italia.Naisten uinti.Välimeren kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Naisten uinti.Välimeren kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Naisten uinti.Välimeren kilpailut  | Maa:   Italia> Naisten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lattakia 1987 | 100 m perhosuinti |  |
Emanuela Viola (s. 12. tammikuuta 1972) on italialainen entinen uimari.
Viola voitti 100 metrin perhosuinnissa pronssia Välimeren kilpailuissa 1987 ajallaan 1.03,51. Hän oli kisojen aikaan vasta 15-vuotias. Viola osallistui samassa lajissa Soulin olympialaisiin 1988, mutta putosi jatkosta oltuaan erässään jaetulla viimeisellä tilalla.
Hasan Orbay

Hasan Orbay (s. 14. elokuuta 1979 Ankara) on turkkilainen jousiampuja. Hän edustaa seuratasolla İzmir BB:tä. Orbay on ollut FITA:n ranking-listalla parhaimmillaan sijalla 38, jonka hän saavutti vuonna 2001.
Orbay osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Sydneyssä 2000. Tuolloin hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksastoista ja ampui myös maansa viidenneksi sijoittuneessa joukkueessa. Orbay oli EM-kisoissa 2004 henkilökohtaisessa kilpailussa 17. ja sijoittui samassa lajissa 33:nneksi Ateenan olynmpialaisissa 2004.
HMS Audacious (1785)

| HMS Audacious |
| --- | --- |
 HMS Audacious

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Randall & Brent, Rotherhithe
Kölinlasku:  elokuu 1783
Laskettu vesille:  23. heinäkuuta 1785
Palveluskäyttöön:  helmikuu 1792
Loppuvaihe:  romutettu 1815
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 624 27/94 bm
Pituus:  51,26 m (tykkikansi) 41,99 m (köli)
Leveys:  14,35 m
Syväys:  6,05 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Audacious oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1785 vesillelaskettu Arrogant-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 22. lokakuuta 1782 Rotherhithestä John Randall & Brentiltä, missä köli laskettiin elokuussa 1783. Se laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1785 ja valmistui lokakuussa Deptfordissa ja Woolwichissa, joissa sen varustamiskustannukset olivat 11 850 puntaa. Alusta kunnostettiin ja varustettiin palvelukseen ottoa varten Chathamissa elokuusta 1791 alkaen 23. helmikuuta 1793 saakka.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1792 Kanaalin laivastoon päällikkönään William Parker. Se osallistui 1.-2. elokuuta 1798 Abukirin taisteluun.
Alus romutettiin elokuussa 1815.
Hasan Halmurzajev

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hasan Halmurzajev vuonna 2016  |  Hasan Halmurzajev vuonna 2016  |  Hasan Halmurzajev vuonna 2016  |  |
Maa:  Venäjä
Miesten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | –81 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Budapest 2017 | 81 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kazan 2016 | –81 kg |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Gwangju 2015 | –81 kg |  |
Hasan Magometovitš Halmurzajev (s. 9. lokakuuta 1993 Nazran, Ingušia) on venäläinen judoka ja olympiavoittaja sekä Euroopan-mestari. 182 senttimetriä pitkä ja 81 kilogrammaa painava Halmurzajev kilpailee alle 81-kiloisten sarjassa.
Halmurzajev saavutti kultaa alle 81-kiloisten sarjasta vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta voittaen finaalissa Yhdysvaltain Travis Stevensin. MM-kilpailuista hänellä on yksi pronssi vuodelta 2017 ja EM-kilpailuista yksi kulta vuodelta 2016. Vuoden 2015 kesäuniversiadeista Gwangjusta Halmurzajev saavutti kultaa.
Vuoden 2010 nuorten kesäolympialaisista Singaporesta Halmurzajev saavutti hopeaa. Eri ikäluokkien MM-kilpailuista hänellä on yksi kulta ja nuorten EM-kilpailuista kaksi kultaa, yksi hopea ja yksi pronssi.
Hannu Karjalainen

Hannu Karjalainen (s. 1978 Haapavesi) on suomalainen kuvataiteilija. Hän valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun valokuvataiteen koulutusohjelmasta vuonna 2005. Karjalainen piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vuonna 2004. Yhteisnäyttelyihin hän on osallistunut vuodesta 2003 lähtien. Vuoden nuoreksi taiteilijaksi Karjalainen valittiin 2009.
Karjalaisen kiinnostus kuvataiteeseen syntyi elokuvan kautta. Kiinnostuksen herätti Michelangelo Antonionin Blow-Up – erään suudelman jälkeen, jonka hän näki televisiosta 1990-luvun alussa. Myös Andrei Tarkovskin elokuvat ovat olleet hänelle merkittäviä kokemuksia.
Karjalaiselle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.
Hannu Kalliojärvi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1963
Syntymäpaikka: Kyyjärvi, Suomi
Pituus: 175 cm
Lempinimi: Hanski
Hannu Kalliojärvi on suomalainen lentopallovalmentaja, joka valmentaa Kyyjärven Kykyn 1-sarjan miesten joukkuetta. Kalliojärvi on ammatiltaan betonityöntekijä.
Ecdeiocoleaceae

| Ecdeiocoleaceae |
| --- | --- |
 Ecdeiocolea monostachya
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Yksisirkkaiset Lilianae eli Monocotyledoneae
Lahko::  Poales
Heimo::  Ecdeiocoleaceae  D.F.Cutler & Airy Shaw
Suvut
 Ecdeiocolea  Georgeantha 
Katso myös
   Ecdeiocoleaceae Wikispeciesissä   Ecdeiocoleaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ecdeiocoleaceae on pieni australialainen kasviheimo koppisiemenisten Poales-lahkossa. Heimon lähisukulaisia ovat heinäkasvit (Poaceae).
Tuntomerkit

Heimon kasveissa oleva piidioksidi on hiekkana, ei suurina kappaleina kuten yleensä. Korren ilmaraot sijaitsevat uurteiden pohjalla. Lehdet ovat surkastuneita, tupellisia; tupen yläreunassa on korvakemaiset muodostumat. Korsi on haarova. Kukinto koostuu tähkylämäisistä kukkaryhmistä. Kukat ovat vastakohtaisia ja yksineuvoisia. Kehälehtiä on kaksi tai neljä, ja hedekukassa on neljä hedettä. Hedelmä on joskus selkäluomainen kota.
Levinneisyys

Ecdeiocoleaceae-heimon kasvit kasvavat Lounais-Australiassa.
Luokittelu

Heimossa on kaksi sukua, Ecdeiocolea ja Georgeantha, ja kolme lajia. Viimeaikaisen arvion mukaan heimon evoluutiossa tapahtunut erilaistuminen on noin 36,7 miljoonaa vuotta vanhaa.
Aiheesta muualla

Levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/ecdeiocoleaceaemap.gif
Kuvia: https://florabase.dpaw.wa.gov.au/browse/profile/23418
Dialektinen materialismi

Friedrich Engels.
Dialektinen materialismi on Karl Marxin, Friedrich Engelsin ja Moses Hessin luoma filosofinen teoria, joka yhdisti G. W. F. Hegelin luoman idealistisen dialektiikan materialismiin siten, että Hegelin dialektiikasta poistettiin objektiivinen idealismi ja se siirrettiin materialistiselle pohjalle. Marxista ja Engelsistä riippumatta Josef Dietzgen omassa filosofiassaan yhdisteli Feuerbachin materialismia ja Hegelin dialektiikkaa. Marx antoi tunnustuksen Dietzgenin työlle dialektisen materialismin teorian hyväksi Pääoman ensimmäisen osan toisessa painoksessa.
Materialismi

Materialismi kiistää aineesta riippumattoman hengen olemassaolon. Sen mukaan aineellinen todellisuus on ainoa olemassaoleva todellisuus. Dialektisen materialismin mukaan todellisuus on objektiivinen eli havaitsijasta riippumaton. Muissa filosofisissa suuntauksissa tätä ei yleensä sanota materialismiksi vaan realismiksi.
Dialektisen materialismin tieto-opillinen puoli

Tiedostuksessa on kaksi osapuolta, subjekti (ihminen) ja objekti, jonka kanssa hän on vuorovaikutuksessa. Ihmisten esineellistä materiaalista toimintaa sanotaan dialektisessa materialismissa käytännöksi. Tieto on inhimillisen toiminnan tulos. Objektiivinen totuus tarkoittaa tietoa, jonka sisältö ei riipu subjektista (ihmisestä). Dialektisen materialismin tieto-oppi tunnustaa sekä absoluuttisen että suhteellisen totuuden olemassaolon. Dialektisen materialismin mukaan tiedon totuuden arviointiperuste on viime kädessä tiedon perustana olevassa toiminnassa eli yhteiskuntahistoriallisessa käytännössä. Tiedon sisältö on objektiivinen todellisuus ja tiedon perusominaisuus on kohteen heijastaminen sellaisena kuin se on.
Kirjallisuutta

Afanasjev, Viktor: Filosofian alkeet.  ((Osnovy filosofskih znani.) Suomentaneet Robert Kolomainen, Raija-Liisa Pöllä ja Viola Zakrevskaja)  Moskova:  Edistys, 1976.
Iovtšuk, M. T. & Oizerman, T. I. & Štšipanov, I. J. (toim.): Filosofian historia 1. Esimarxilaisen filosofian historia.  ((Istorija filosofii, Tom 1. Istorija domarksistskoj filosofii.) Venäjänkielisen laitoksen toimittaneet M. T. Iovtšuk, T. I. Oizerman ja I. J. Štšipanov. Suomentanut Robert Kolomainen)  Moskova:  Progress, 1982.
Iovtšuk, M. T. & Oizerman, T. I. & Štšipanov, I. J. (toim.): Filosofian historia 2. Marxilais-leniniläisen filosofian historia.  ((Istorija filosofii, Tom 2. Istorija marksistsko-leninskoj filosofii, 1975.) Suomentanut Robert Kolomainen)  Moskova:  Progress, 1982.
Konstantinov, F. V. ym.: Marxilais-leniniläisen filosofian perusteet.  (Osnovy marksistsko-leninskoj filosofii.) 3. täydennetty painos (1. painos 1972)  Moskova:  Progress, 1980.
Oizerman, Teodor: Filosofian pääsuuntaukset: Historiallis-filosofisen prosessin teoreettinen analyysi.  (Suomentanut Vesa Oittinen)  Moskova:  Edistys, 1977.
Šeptulin, Aleksandr: Dialektiikan kategoriat ja lait.  (Suomentanut Kerttu Kyhälä-Juntunen)  Moskova:  Edistys, 1977.