stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mercedes-Benz W110
W110 esitellään

Huhtikuussa 1961 esiteltiin 190c Frankfurtissa. Erot W111:en, jonka 220 b-perusmallin kori A-pilarista taaksepäin toimi W110:n pohjana, olivat muun muassa W120/W121-sarjasta periytyneiden ajovaloumpioiden pyöreä muoto ja etulokasuojien päällä olleet suuntavilkut, sisustan koristelu bakeliitilla W111:n puupaneloinnin sijaan, hieman vähemmän kromiosia, sirommat puskurit ja takavalot. Tärkeimmät muutokset olivat kuitenkin 50 mm lyhyempi akseliväli ja 145 mm lyhyemmälle keulalle asennettu 1,9-litrainen, 80 hevosvoimainen neljäsylinterinen M121-bensiinimoottori. Karumpi varustelu ja pienempi moottori olivat hyväksi hinnalle, joka laski huomattavasti. Tämä takasi mallin kiitettävän suosion tässä hintaluokassa.
Vuonna 1961 esiteltiin myös toinen uutuus; Mercedekselle tavanomainen diesel-malli 190Dc. Siinä oli neljäsylinterinen Boschin ruiskutuspumpun ruokkima 2,0-litrainen dieselmoottori, joka tuotti 55 hevosvoimaa ja kokoisekseen suuren 130Nm vääntömomentin. Tämä malli oli erityisen suosittu takseissa alhaisen 9L/100 km keskikulutuksen ansiosta. Auto oli avara ja väljä sisätiloiltaan sekä tavaratilaltaan yllellisempien W111 ja W112-sarjojen kanssa jaetun yhteisen pohjalevyn ansiosta.
Vaihteistoina toimivat Mercedeksen oma 4-vaihteinen manuaali joko ratti- tai lattiavalitsimella (jälkimmäinen lisävaruste). Saatavilla oli myös niin ikään lisävarusteeksi 4-vaihteinen AutoGetrag-automaattivaihteisto ratti- tai lattiavalitsimella aina 190Dc:stä lähtien. Lisävarustelista oli runsas; tarjolla oli kattoluukku, kattoteline, nahkapenkit, ilmastointi ja Becker Europa (LMKU)-autoradio ensin putki- ja sittemmin transistorikoneistolla, varustettuna kojelautan keskellä olevan ritilän alle sijoitetulla mono-kaiuttimella. Turvavyöt kuuluivat useimmiten varustukseen Suomeen tuoduissa autoissa.
Elokuussa 1963 sarjan jarrujärjestelmä päivitettiin 2-piiriseksi. Lisäksi etupyörät saivat rumpujarrujen tilalle levyjarrut, takapyörien säilyttäessä edelleen käytössä rumpujarrut.
Daimler-Benz suoritti 10. syyskuuta 1959 ensimmäisen kolaritestinsä käyttäen Mercedes-Benz W110:tä.
Mallit 200, 200 D ja 230

Heinäkuussa 1965 tapahtui W110 korin kasvojenkohotus. Vilkut siirtyivät korkealta etulokasuojista keulaan ajovalojen alle tavanomaisempaan paikkaan ja muutama kromilista tuli muun muassa ikkunalinjaan dynaamisuutta luomaan sekä auton perään hieman suurentuneiden takavalojen ylä- ja alapuolelle.
190c-moottorimalli korvautui 200-mallilla. Pienin bensiinimoottori kasvoi täten kahden litran tuntumaan ja 190c - mallissa ollut Solex 34 PJCB-kaasutin vaihdettiin kahteen Solex 38 PDSJ-kaasuttimeen. Teho nousi 15 hevosvoimalla 95 hevosvoimaan, mutta vääntö kasvoi tuntuvasti moottorin saadessa 5 runkolaakeria edellisen kolmen sijaan.
Dieselmoottori ei muuttunut vain moottorinnumeroltaan ja kauppanimeltään 200D:ksi, vaan siihen tehtiin sisäisiä muutoksia. Bensamallin tavoin moottorin runkolaakerien määrä nostettiin kolmesta viiteen. Näin moottorin "alakerta" tuli vankemmaksi ja vääntöä kestävämmäksi tehon pysyessä ennallaan 55 hevosvoimassa.
W110-korisarjassa esiteltiin myös 230-malli 6-sylinterisellä M180-moottorilla varustettuna. Koska moottori oli likimain sama kuin W111-sarjan malli 230 S:n, W110-sarjan 230 oli täten eräänlainen välimalli W110 ja W111-sarjojen välillä. Moottorin polttoainesyötöstä vastasi 200-mallissa käytetty kaksikurkkuinen Solex 38 PDSI-2-kaasutin moottorin tuottaessa 105 hevosvoimaa 5200 kierroksella minuutissa. Heinäkuussa 1966 Solexien tilalle vaihdettiin 230 S-mallin kaksikurkkuiset Zenith 35/40 INAT-kaasuttimet tehojen noustessa takaisin 120 hevosvoimaan.
Kasvojenkohotuksessa matkustamon muutokset olivat melko vähäisiä. Etuistuimet vaihtuivat vakiovarusteena kiinteä-selkänojaisista säädettäviksi, niiden ollessa aikaisemmin lisävaruste. Lisäksi C-pilareihin tuli aikaisemmin W111-malleissa esitellyt kromikoristeiset matkustamon ilmanpoistoventtiilit. Vuonna 1967 sisustaa päivitettiin vielä vaihtamalla peilit, ovien sisäkahvat ja kojelaudan kytkimistö vastaamaan pari vuotta aiemmin esitellyn W108/W109-sarjan ja tulevan W114/W115-sarjan varustelua.
Muita korimalleja kiristyville Euroopan markkinoille

Mercedes-Benz on aina ollut perinteinen alusta muun muassa ruumisautoille ja ambulansseille, ja niin on ollut myös Mercedes W110.
Mercedes-Benz W120/W121 eli "ponttooni"-koria ei käytetty vielä kovinkaan runsaasti kyseisissä autotyypeissä ja siksipä W110-kori oli ensimmäisiä "nykyaikaisia" perustoja ruumisautoille ja ambulansseille. Näitä koreja ei kuitenkaan Daimler-Benz itse valmistanut, vaan useat eurooppalaiset koripajat loivat omia näkemyksiään, kuten Lorchissa sijainnut Binz.
W120-koristakin oli valmisteilla farmarimalli, mutta nämäkin harvinaisuudet toimitti Mercedeksen hovihankkija Binz. Niinpä oli luonnollista että W110-koristakin tuli farmarimalli, Universal jota valmisti myös Binz, mutta päätyönään ja Mercedeksen valtuuttamana Belgialainen IMA. IMA valmisti Universal-versiota myös W111 korista kuusisylinterisin moottorein.
Lisäksi muutamia harvinaisia lava-auto muunnelmia sekä limusiinimalleja pidennetyin akselivälein ja korein on ollut valmistuksessa kuten muun muassa Binzillä.
Mallinumerot selkiytyvät

Uudistus Mercedeksissä, oli myös muutos kohti selkeämpiä mallinumeroita 200 ja 200D mallien osalta. Mercedes-Benz oli vuosia käyttänyt autojen mallinumeron perään lisättyä pientä kirjainta (a, b, c, d) erottelemaan sekä saman korisarjan päivitettyjä malliversioita (esim. W120 sarjan 180, 180a, 180b ja 180c) että erottelemaan samaa mallinumeroa käyttäneitä eri korisarjojen malleja toisistaan (esim. W121-sarjan 190b ja W110-sarjan 190c).
190c ja 190Dc -mallien tunnistetiedoissa sitkeästi notkunut pieni c-kirjain poistui vuoden 1965 faceliftin myötä ja tästä lähtien vuoteen 1993 asti noudatettiin samaa kaavaa mallinumeroiden osalta: Bensiinimallissa mallinumero oli moottorin iskutilavuus suuntaa antavasti pyöristettynä 10 cm3 tarkkuudelle, ja dieselmalleissa mallinumeron perään lisättiin iso D-kirjain.
Kalliimmissa malleissa seikkaili S tarkoittaen valmistajan kalliimpaa ja ylellisempää mallistoa, Sonderklasse (suom. erikoisluokka), joka nykyään tunnetaan Mercedes-Benz S-sarjana. Myös E-kirjain pysyi käytössä ilmaisemaan bensiinimalleissa käytettyä Boschin valmistamaa polttoaineen suoraruiskutustekniikkaa kunnes Daimler-Benz siirtyi 1993 käyttämään suoraruiskutusta kaasuttimien sijaan kaikissa bensiinimoottoreissa.
Mallit

| Vuosi | Malli | Korisarja | Moottorimalli | Moottorityyppi | Iskutilavuus | Teho | Vääntö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4/1961–8/1965 | 190c | W110.010 | M121.924 | R4 Bensiini | 1897 cm3 | 59 kW (80hv) @ 5000 r/min | 142,2 Nm @ 2500 r/min |
| 4/1961–8/1965 | 190Dc | W110.110 | OM621.912 | R4 Diesel | 1988 cm3 | 44 kW (55hv) @ 4200 r/min | 117,7 Nm @ 2400 r/min |
| 7/1965–2/1968 | 200 | W110.010 | M121.940 | R4 Bensiini | 1988 cm3 | 71 kW (95hv) @ 5200 r/min | 154 Nm @ 3600 r/min |
| 7/1965–2/1968 | 200D | W110.110 | OM621.918 | R4 Diesel | 1988 cm3 | 44 kW (55hv) @ 4200 r/min | 117,7 Nm @ 2400 r/min |
| 7/1965–7/1966 | 230 | W110.011 | M180.945 | R6 Bensiini | 2306 cm3 | 78 kW (105hv) @ 5200 r/min | 173,6 Nm @ 3600 r/min |
| 7/1966–2/1968 | 230* | W110.011 | M180.949 | R6 Bensiini | 2306 cm3 | 90 kW (120hv) @ 5400 r/min | 178,5 Nm @ 4000 r/min |

(* 230-mallin tehoa nostettiin muuttamalla kaasuttimia ja maksimikierroksia)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz W110 Wikimedia Commonsissa
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mercedes Kotisivu (Suomi).
Mirjam Salminen

Mirjam Salminen (ent. Joutsen, s. 1929, Sortavala) on suomalainen näyttelijä. Salminen toimi myös kuvaussihteerinä 1950-luvulta alkaen.
Elokuvarooleja Salmisella on harvakseen, mutta kuitenkin muutamia. Ensimmäinen elokuvarooli oli miehensä Ville Salmisen elokuvassa Evakko (1956) ja viimeinen kaksikymmentä vuotta myöhemmin elokuvissa Tapahtui kaukana (1949), Rosvo-Roope (1949), Köyhä laulaja (1950), Tapahtui kaukana (1950), Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta (1950), Rintamalotta (1956), Anu ja Mikko (1956), Kuriton sukupolvi (1957), Taas tyttö kadoksissa! (1957), Vääpelin kauhu (1957), Kulkurin masurkka (1958),  Asfalttilampaat (1968), Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut (1969), Kun taivas putoaa... (1972) ja Lottovoittaja UKK Turhapuro (1976).
Mirjam Salminen näytteli mm. pakolaisäitiä elokuvissa Täällä Pohjantähden alla (1968) ja Pohjantähti (1973).
Mirjam ja Ville Salmisen poika on elokuvaaja Timo Salminen.
Ihmisen äitilinjan haplotyyppi

Ihmisen äitilinjan haplotyyppi on mitokondrion DNA:sta määritelty ihmisen perimän tyyppi. Suomalaisten äitilinjan haplotyypit ovat tavallisimmin U5 ja H1.
Äitilinjan haplotyypit

Ihmisen äitilinjan haplotyyppien sukupuu van Ovenin ja myöhemmin julkaistun tutkimusten mukaan.
L (Mitokondrio-Eeva)
L0
L1-6
L1
L2-6
L5
L2'3'4'6
L2
L3'4'6
L6
L3'4
L4
L3
M
M8: CZ (C, Z)
M9: E
M12'G: G
M29'Q: Q
D
N
N1: I
N2: W
N9: Y
A
S
X
R
R0 (FMKA pre-HV)
HV: (H, V)
pre-JT or R2'JT
JT: (J, T)
R9: F
R11'B: B
P
U (aikaisemmin UK)
U8: K
O
Äitilinjan haplotyypit > Euroopan haploryhmät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Haploryhmä | Mahdollinen syntyaika | Mahdollinen syntypaikka |
| N | 75 000 vuotta sitten | Länsi-Aasia tai Intia |
| R | 70 000 vuotta sitten | Länsi-Aasia tai Intia |
| U | 60 000 vuotta sitten | Pohjois- ja Itä-Afrikka tai Intia (Etelä-Aasia) |
| pre-JT | 55 000 vuotta sitten | Keski-itä |
| JT | 50 000 vuotta sitten | Keski-itä |
| U5 | 50 000 vuotta sitten | Länsi-Aasia |
| U6 | 50 000 vuotta sitten | Pohjois-Afrikka |
| U8 | 50 000 vuotta sitten | Länsi-Aasia |
| pre-HV | 50 000 vuotta sitten | Lähi-itä |
| J | 45 000 vuotta sitten | Intia tai Lähi-itä tai Kaukasus |
| HV | 40 000 vuotta sitten | Lähi-itä |
| H | Yli 35 000 vuotta sitten | Länsi-Aasia |
| X | Yli 30 000 vuotta sitten | Koillis-Eurooppa |
| U5a1 | 30 000 vuotta sitten | Eurooppa |
| I | 30 000 vuotta sitten | Kaukasus tai Koillis-Eurooppa |
| J1a | 27 000 vuotta sitten | Lähi-itä |
| W | 25 000 vuotta sitten | Koillis-Eurooppa tai Luoteis-Aasia |
| U4 | 25 000 vuotta sitten | Keski-Aasia |
| J1b | 23 000 vuotta sitten | Lähi-itä |
| T | 17 000 vuotta sitten | Mesopotamia |
| K | 16 000 vuotta sitten | Lähi-itä |
| V | 15 000 vuotta sitten | Iberia, siirtynyt Skandinaviaan |
| H1b | 13 000 vuotta sitten | Eurooppa |
| K1 | 12 000 vuotta sitten | Lähi-itä |
| H3 | 10 000 vuotta sitten | Länsi-Eurooppa (Espanja) |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ihmisen äitilinjan haplotyyppi Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 | 36 | 37 | 38 | 39 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
  Ihmisen äitilinjan (mtDNA) haploryhmien polveutumiskaavio
|   | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) | Mitokondrio-Eeva (L) |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   | L0 | L1–6 | L1–6 | L1–6 | L1–6 | L1–6 | L1–6 | L1–6 | L1–6 | L1–6 | L1–6 | L1–6 | L1–6 | L1–6 | L1–6 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   | L0 | L1 | L2 |   |   |   | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | L4 | L5 | L6 |   |
|   | L0 | L1 | L2 |   |   |   | M | M | M | M | M | M | M | N | N | N | N | N | N |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | L4 | L5 | L6 |   |
|   | L0 | L1 | L2 | CZ | CZ | D | E | G | Q |   | O | A | S | R | R | R | R | R | R | R | R | R | R | R | R | R |   | I | W | X | Y |  |  |  |   | L4 | L5 | L6 |   |
|   | L0 | L1 | L2 | C | Z | D | E | G | Q |   | O | A | S | B | F | R0 | R0 |   | pre-JT | pre-JT |   |   | P | P |   | U |   | I | W | X | Y |  |  |  |   | L4 | L5 | L6 |   |
|   | L0 | L1 | L2 | C | Z | D | E | G | Q |   | O | A | S | B | F | HV | HV |   | JT | JT |   |   | P | P |   | K |   | I | W | X | Y |  |  |  |   | L4 | L5 | L6 |   |
|   | L0 | L1 | L2 | C | Z | D | E | G | Q |   | O | A | S | B | F | H | V |   | J | T |   |   | P | P |   | K |   | I | W | X | Y |  |  |  |   | L4 | L5 | L6 |   |
Ihmisen äitilinjan haplotyyppien levittäytyminen maailmassa.
Ihmisen äitilinjan haploryhmien sukupuu ja levinneisyys.
The Death of Slim Shady (Coup de Grâce)

| The Death of Slim Shady (Coup de Grâce) Eminem |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 12. heinäkuuta 2024
 Levy-yhtiö: Shady/Aftermath/Interscope Records
Listasijoitukset
  1. (albumilista)    9. (fyysinen albumilista)
Eminemin muut julkaisut
| Curtain Call 2 2022 | The Death of Slim Shady (Coup de Grâce) 2024 |   |
The Death of Slim Shady (Coup de Grâce) on Eminemin uran viiminen albumi, joka julkaistiin 11. heinäkuuta 2024. Albumilla on 19 kappaletta, joihin lukeutuvat ”Fuel”, ”Habits” ja ”Renaissance”.
Kappaleet

Renaissance – 1.38
Habits – 4.58 (mukana White Gold)
Trouble – 0.41
Brand New Dance – 3.26
Evil – 3.50
All You Got (skit) – 0.24
Lucifer – 4.21 (mukana Sly Pyper)
Antichrist – 5.14
Fuel – 3.33  (with JID)
Road Rage – 3.37 (mukana Dem Jointz ja Sly Pyper)
Houdini – 3.47
Breaking News (skit) – 0.37
Guilty Conscience 2 – 5.25
Head Honcho – 3.54 (mukana Ez Mil)
Temporary – 4.57 (mukana Skylar Grey)
Bad One – 4.30 (mukana White Gold)
Tobey – 4.44 (mukana BabyTron ja Big Sean)
Guess Who's Back (skit) – 1.03
Somebody Save Me – 3.50 (mukana Jelly Roll)
Emil Backenius

Emil Isidor Backenius (myöh. Palasmaa, 16. tammikuuta 1884 Pukkila – 6. marraskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen painija. Vuonna 1912 hän osallistui Tukholman olympialaisten kreikkalais-roomalaisen painin yli 82,5 kg:n sarjaan, sijoittuen jaetulle viidennelle sijalle toisen suomalaisen Kalle Viljamaan kanssa. Helsingin Atleettiklubia edustanut Backenius voitti saman sarjan SM-kultaa vuonna 1914.
Salme Karppinen

Salme Maria Karppinen (s. 1. kesäkuuta 1937, Sotkamo) on suomalainen näyttelijä.
Salme Karppinen valmistui Teatterikoulusta 1958 ja työskenteli kahteen otteeseen Turun kaupunginteatterissa, välillä Tampereen Teatterissa ja vuodet 1966–1979 Kotkan kaupunginteatterissa. Helsingin, Jyväskylän ja Vaasan vuosien jälkeen hän palasi 1987 Kotkaan, jossa hän keväällä 1993 vietti 35-vuotistaiteilijajuhlaansa ja jatkoi uraansa aina 2010-luvulle.
Hänet on myös nähty muutamissa elokuvissa vuosina 1958–1985 sekä vuonna 2000 valmistuneessa lyhytelokuvassa Pakkaus. Kaiken lisäksi Salme Karppinen on näytellyt televisioelokuvissa ja ollut mukana Televisioteatterin toiminnassa. Salme Karppisen tunnetuimmat elokuvaroolit olivat Kaarina elokuvassa Sven Tuuva (1958) sekä kartanonomistajan rouva Irene Peteri elokuvassa Totuus on armoton (1963).
Karppinen on ollut naimisissa vuodesta 1961 alkaen. Avioliitosta on yksi lapsi.lähde?
Michael Gilbert

Michael Gilbert (17. heinäkuuta 1912 Billinghay – 8. helmikuuta 2006 Luddesdown) oli englantilainen dekkari- ja jännityskirjoista tunnettu kirjailija. Hän kirjoitti noin 30 romaania ja kymmenkunta kertomuskokoelmaa, joihin kuului klassisia salapoliisiromaaneja, trillereitä, poliisiromaaneja, oikeussalidraamoja, vakoilujännäreitä ja ei-fiktiivisiä rikoskirjoja.
Gilbert alkoi kirjoittaa esikoisromaaniaan Katedraalin varjossa jo 1930-luvulla opiskellessaan lakia Lontoon yliopistossa ja toimiessaan välillä katedraalikoulun opettajana Salisburyssa, mutta teos ilmestyi vasta maailmansodan jälkeen vuonna 1947. Gilbert palveli sodassa tykistössä Pohjois-Afrikassa ja joutui saksalaisten vangitsemana vankileirille Italiaan. Hän käytti vankileirikokemuksiaan romaanissa Kuolema vankileirillä (1952), jonka pohjalta on tehty myös elokuva. Gilbert työskenteli pitkään asianajajana ja kirjoitti useimmat romaaninsa töiden ohessa, muun muassa työmatkalla junassa Kentin ja Lontoon välillä. Gilbert työskenteli kirjailija Raymond Chandlerin asianajajana ja 1960-luvulla Bahrainin hallituksen lainopillisena neuvonantajana. Vielä vuonna 2002 ilmestyi kertomuskokoelma The Curious Conspiracy juhlistamaan Gilbertin 90-vuotissyntymäpäivää.
Suomessa WSOY julkaisi suomennettuna Gilbertin teokset Katedraalin varjossa, Kuolema vankileirillä ja Taivaan tuuliin SaPo-sarjassaan jo 1950-luvulla. Suomeksi ovat ilmestyneet myös romaanit Pimeä polku (1978), Tv-tähden kuolema (1980) ja Viimeinen isku (1982) sekä muutama novelli.
Risto Siltanen

| Risto Siltanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. lokakuuta 1958 (ikä 66) Mänttä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Risto Siltanen (s. 31. lokakuuta 1958 Mänttä) on entinen jääkiekkoilija ja valmentaja. Hän oli Pekka Rautakallion ohella ensimmäinen huipputason uran NHL:ssä luonut suomalaispuolustaja. Siltasen seuroja NHL:ssä olivat Edmonton Oilers, Hartford Whalers ja Quebec Nordiques. Fyysisesti Siltanen oli lyhyt, mutta tanakka. Siltanen tunnettiin NHL:ssä kovasta lyöntilaukauksestaan.
Ura

Hän aloitti uransa Tampereen Ilveksessä, jonka riveissä voitti SM-hopeaa 1990 ja pronssia vuonna 1989. Hänet valittiin SM-liigan vuoden tulokkaaksi 1977. Risto Siltanen valittiin useita kertoja SM-liigan tähtikentälliseen, ja SM-liigan parhaaksi puolustajaksi hänet valittiin vuonna 1990.
Siltanen pelasi urallaan SM-liigassa 363 ottelua kirjauttaen 96 maalia, 102 syöttöä ja 336 jäähyminuuttia.
NHL:ssä Siltanen pelasi 562 ottelua saavutuksinaan 90 maalia, 265 syöttöä ja 266 jäähyminuuttia.
Siltanen edusti Suomea 73 A-maaottelussa, 23 nuorisomaaottelussa ja 9 poikamaaottelussa.
Siltasen maajoukkueuran kohokohtia oli Kanada-cup 1981, kun hän Tapio Levon kanssa muodosti Suomen ykköskentällisen puolustajaparin. Seuraavan kevään MM-kisoihin Suomessa Siltanen olisi ehtinyt, kun Edmonton Oilers yllättäen putosi jatkosta NHL:n pudotuspeleissä. Kotikisojen kokoonpano oli kuitenkin melkein valmis ja vain Siltasen joukkuetoveri Jari Kurri saatiin mahdutettua mukaan. Vuoden 1983 MM-turnauksesta Siltanen lähetettiin kesken kaiken kotiin henkilökohtaisten syiden vuoksi. Vuonna 2013 antamassaan haastattelussa Siltanen kertoi, ettei ole vieläkään antanut julkista nöyryytystä anteeksi päävalmentajana toimineelle, ja kotiin lähetyksestä vastanneelle Alpo Suhoselle. Suhosen mukaan Siltanen oli saapunut joukkuepalaveriin humaltuneena. Siltanen myönsi nauttineensa alkoholia edellisiltana, mutta vetosi jalkavamman aiheuttamaan harjoituskyvyttömyyteensä.
Saavutuksia ja palkintoja

19-vuotiaiden EM-pronssi 1976
nuorten MM-kisat (1977, 1978)
SM-liigan vuoden tulokas 1977
SM-liigan All-Stars 1977, 1989, 1990
MM-kisat (1977, 1978, 1983)
NHL-varaus: St Louis Blues, 10. kierros, 173. valinta kesä 1978
Kanada-cup 1981
SM-pronssi 1989
Ilveksen puolustajien yhden kauden maaliennätys, 19-maalia (1989)
SM-liigan vuoden puolustaja 1990
1-divisioonan voitto 1994
Suomen Jääkiekkoleijona numero 112
Aiheesta muualla

Risto Siltanen nhlfinns.com:ssa
Siltasen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Ylen Elävä arkisto: Risto Siltasen henkilökuva vuodelta 1978
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kari Makkonen | Jarmo Wasaman muistopalkinnon voittaja 1977 | Seuraaja: Markku Kiimalainen |
Miinalaiva Poseidon

| Miinalaiva Poseidon |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Crichton-Vulcan, Turku
Laskettu vesille:  1898
Palveluskäyttöön:  lokakuu 1939
Tekniset tiedot
Uppouma:  835 t
Koneteho:  650 hv
Aseistus
Aseistus:  1 x 75 mm   1 x konekivääri
Miinat:  60 miinaa
Miinalaiva Poseidon oli Suomen merivoimien miinalaiva. Alun perin Poseidon oli Ångfartygsaktiebolaget Poseidonille 1898 rakennettu alus.
Historia

Alus asetettiin linjaliikenteeseen Turku–Lyypekki-linjalle, joka kuitenkin lakkautettiin 1904. Alus myytiin Hampurin-Amerikan linjalle, jolta aluksen osti 1912 Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö - Finska Ångfartygs Aktiebolaget. Aluksen kotipaikka oli Helsinki.
Palvelus

Alus otettiin merivoimien palvelukseen lokakuussa 1939 ylimääräisten harjoitusten alettua. Aluksen valmistelut sujuivat nopeasti, vaikka ammattitaitoisen henkilöstön puute sitä haittasikin. Talvisodan aikana Poseidon laski miinoja Itämerelle. Alus oli edelleen jatkosodan alussa miinalaivana ennen palauttamistaan omistajalleen. Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö myi 1944 aluksen Ph. U. Strengberg & Companylle.
Päälliköt

Aluksen päällikköinä toimivat talvisodassa luutnantti M. Mäkelä 25. joulukuuta 1939 saakka ja sen jälkeen kapteeniluutnantti P. Juntunen.
Raimo Helminen

| Raimo Helminen |
| --- | --- |
 Helminen Ilveksessä elokuussa 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1964 (ikä 60) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Raipe, Maestro
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  SaiPa
Sarja:  Liiga
Tehtävä:  päävalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1982–2008
Seurat:   Ilves (SML)  New York Rangers (NHL)  New Haven Nighthawks (AHL)  Minnesota North Stars (NHL)  New York Islanders (NHL)  Springfield Indians (AHL)  Malmö IF (Allsv./SEL) 
NHL-varaus:  35. varaus, 1984 New York Rangers
Valmennusura
Vuodet:  2009–
Seurat:   Suomen 19-v. maajoukkue  Ilves  Suomen 20-v. maajoukkue  Barys Astana  Kazakstanin maajoukkue  Helsingin Jokerit  TPS  HC Pustertal-Val Pusteria  SaiPa 
Raimo Ilmari Helminen (s. 11. maaliskuuta 1964 Tampere) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi pitkän uran keskushyökkääjän pelipaikalla. Helminen pelasi SM-liigassa ainoastaan yhdessä joukkueessa, Tampereen Ilveksessä. Lisäksi hän edusti Yhdysvalloissa NHL:ssä New York Rangersia, Minnesota North Starsia ja New York Islandersia sekä Ruotsissa Malmötä. Helminen voitti maailmanmestaruuden lisäksi sekä Suomen- että Ruotsin-mestaruuden ja Euroopan cupin. Peliuransa jälkeen hän on valmentanut Suomen 20-vuotiaiden maajoukkuetta, Ilvestä, KHL-seura Barys Astanaa, Kazakstanin maajoukkuetta. Kausilla 2016–2019 Helminen toimi KHL-seura Jokerien apuvalmentajana. Kaudeksi 2020–2021 hän solmi päävalmentajasopimuksen TPS:n kanssa. Helminen toimii Lappeenrannan SaiPan päävalmentajana vuoteen 2026 ulottuvalla sopimuksella.
Helminen pelasi seuratasolla ammattilaisena 26 vuotta. Hän aloitti SM-liigassa kaudella 1982–1983, ja hänen viimeinen kautensa oli kausi 2007–2008. Häntä pidetään Ilveksen tunnuskuvana. Suomen maajoukkueessa Helminen pelasi 331 ottelussa, joten hän on pelannut enemmän maaotteluja kuin kukaan toinen miesjääkiekkoilija maailmassa. Helminen pelasi Suomen edustusjoukkueessa 19 arvoturnauksessa. Joukossa ovat kuudet olympialaiset. Helmisellä on yhteensä kuusi MM- ja kolme olympiamitalia.
Helminen tunnettiin pelaajana lähinnä pelinrakentajana, ja monesti hän syöttikin mieluummin joukkuetoverilleen ennen kuin yritti itse laukoa. Hänet muistetaan myös vaatimattomana ja hiljaisena henkilönä, joka ei haastatteluissa sanonut montakaan sanaa. Uran jälkeen Helmistä on muistettu monilla kunnianosoituksilla. Hänet on valittu jääkiekkoleijonaksi, ja Ilves on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa 41 ja Suomen maajoukkue pelinumeron 14. Helmisen pelaajauraa varjostivat veroepäselvyydet, jotka syntyivät Malmön pelivuosilta.