stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urho Tuominen
Historia

Yhtiön perustaja Urho Tuominen aloitti sähköalalla juoksupoikana 14-vuotiaana. Urho toimi vuodesta 1907 lähtien monttöörin apulaisena ja sitten itsenäisenä matkamonttöörinä eri puolilla Etelä-Suomea. Kesäkuun 1. päivänä 1919 aloitti toimintansa Porin Sähkö- ja Telefooniliike Urho Tuominen. Toiminta aloitettiin Porin kauppatorin varrella olevassa puutalossa Pohjoiskauppatori 1:ssä. Yrityksen alkutaipaleella keskityttiin sähkökoneiden ja -tarvikkeiden myyntiin. Käytännössä oli välttämätöntä laajentaa myös sähköasennuksiin ja korjaustoimintaan. Liiketoiminta laajeni Raumalle 1923. Samana vuonna radiotoiminnan aloittamisen myötä ohjelmaan tulivat myös radiot ja vuotta myöhemmin autot.
Sotavuosien jälkeen aloitettiin sähkökeskusten valmistus 1944. Aluksi tuotteet olivat valurautaisia koteloita, joiden elinkaari on niin pitkä, että niitä saattaa edelleenkin nähdä käytössä. Pian kuitenkin siirryttiin ohutlevytuotteisiin.  Sähkötarvikekaupan rinnalla 1980-luvulla aloitettu maahantuontitoiminta laajeni tytäryhtiöinä Baltiaan 1990-luvulla. Yhtiön Suomen liiketoiminnat yhtiöitettiin erillisiksi yhtiöiksi vuonna 2001. Sähkötukkukaupan liiketoiminta myytiin vuonna 2002. Sähkökeskusten valmistus ja maahantuontiin perustuneet Sähkötekninen kauppa sekä Tehoelektroniikka yhdistettiin Suomessa uudestaan 2012 UTU Oy:ksi. Vuoden 2016 alussa perustettiin uusi liiketoimintayksikkö, UTU Automation Oy, joka toimittaa automaatiotuotteita ja -ratkaisuja. Vuonna 2019 yhtiö laajeni Norjaan, kun UTU osti maasta Hagerin Norjan toiminnot.
Uplistsikhe

Uplistsikhen luolakompleksi ja 800–900-lukujen kolmilaivainen basilika.
Uplistsikhe (georg. უფლისციხე, kirjaimellisesti "herran linnoitus") on muinainen, kiveen hakattu kaupunki Georgian itäosassa noin kymmenen kilometriä Gorin kaupungista itään Šida Kartlin alueella.
Kaupunki on rakennettu Mtkvari-joen korkealle ja kallioiselle vasemmalle rannalle, ja siihen kuuluu erilaisia rakennuksia 400-luvulta eaa. myöhäiskeskiajalle saakka. Se on huomattava erilaisten anatolialaisten ja iranilaisten kivileikkauskulttuurien ainutlaatuisesta yhdistelmästä sekä esikristillisen ja kristillisen arkkitehtuurin rinnakkaiselosta.
Historia

Uplistsikhea pidetään yhtenä Georgian vanhimmista kaupunkimaisista asutuskeskuksista. Se sijaitsee strategisella paikalla muinaisen Kartlin kuningaskunnan (eli antiikin lähteiden Iberian) sydänmaalla, ja se nousi maan merkittäväksi poliittiseksi ja uskonnolliseksi keskukseksi. Kaupungin ikä ja tärkeys johtivat siihen, että keskiaikaisessa georgialaisessa kirjallisessa perinteessä kaupungin perustajaksi kerrotaan myyttinen Uplos, Mtskhetosin poika ja Kartlosin pojanpoika.
Sen jälkeen kun Kartli käännytettiin kristinuskoon 300-luvun alussa Uplistsikhen merkitys vaikuttaa vähentyneen, ja se menetti asemansa uuden, elävän kristityn kulttuurin keskuksille, ensin Mtskhetalle ja myöhemmin Tbilisille. Uplistsikhe nousi kuitenkin uudestaan keskeiseksi georgialaiseksi linnoitukseksi Tbilisin islamilaisen valloituksen aikana 700- ja 800-luvuilla. Mongolien hyökkäykset 1300-luvulla merkitsivät kaupungin loppua: se käytännössä hylättiin, ja sitä käytettiin vain ajoittain väliaikaisena suojana ulkomaiden hyökkäysten aikana.
Arkkitehtuuri

Uplistsikhen kompleksi voidaan alustavasti jakaa kolmeen osaan: eteläiseen (alempaan), keskiseen ja pohjoiseen (ylempään). Keskiosa on suurin, ja siihen kuuluu valtaosa Uplistsikhen kiveen kaiverretuista rakennelmista. Se yhdistyy eteläiseen osaan kapean kiveen leikatun polun ja tunnelin kautta. Kapeat kujat ja joskus portaikot lähtevät säteittäin kaupungin "pääkadulta" eri rakennelmia kohti.
Vuoden 1920 maanjäristys tuhosi useita kaupungin herkimmistä alueista täydellisesti. Monumentin vakaus on edelleen vakavasti uhattuna, joten Georgian kulttuuriperinnön rahasto (Maailmanpankin ja Georgian hallituksen yhteisprojekti) aloitti sen rajallisen konservaatio-ohjelman vuonna 2000.
Uplistsikhen keskiosan luolarykelmä.
Usko K. Lausala

Usko Keijo Lausala (13. joulukuuta 1915 Rauma – 1. marraskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Lausala julkaisi 1964 Tuomarin tarinoita -nimisen novellikokoelman.
Teoksia

Tuomarin tarinoita.     Kustannustuote, Helsinki 1964
Tiitisen lista

Tiitisen lista on suojelupoliisin vuonna 1990 saama nimilista henkilöistä, joiden on epäilty olleen tietäen tai tietämättään yhteydessä Itä-Saksan turvallisuuspalveluun Stasiin. Listalla on 18 nimeä, ja se tulee julkiseksi vuonna 2050, mutta se on ollut tutkijoiden käytössä vuodesta 2015. Listalla mainittuja henkilöitä kohtaan ei käynnistetty esitutkintaa eikä heitä epäillä rikoksista. Helsingin Sanomat on saanut listasta tietoja. Niiden mukaan lista antaa hieman suuntaa siitä, kenestä Itä-Saksan tiedustelupalvelu Stasi oli kiinnostunut, ei siitä, ketkä heille vakoilivat. Suojelupoliisin mukaan listalla on vain epämääräistä vihjetietoa.
Tiitisen lista sai julkisuudessa nimensä suojelupoliisin silloisen päällikön Seppo Tiitisen mukaan. Lista saatiin Länsi-Saksan turvallisuuspalvelu Bundesnachrichtendienstilta BND, ja se sisältää lyhyen johdanto-osan sekä luettelon 18 suomalaisesta henkilöstä. Asiakirja eroaa niin sanotusta Rosenholz-aineistosta, sillä Tiitisen listassa ei ole kyse vakoojiksi värvätyistä ihmisistä. Seppo Tiitinen ei sanojensa mukaan muista listan nimiä, jotka valtaosin olivat hänelle tuntemattomia. Tiitisen mukaan luettelossa oli ainakin tutkijoita ja yhteiskunnallisia asioita harrastavia henkilöitä. Helsingin Sanomain tietolähteen mukaan luettelossa oli kahdesta kolmeen silloista kansanedustajaa, muttei ministereitä tai muita kärkipoliitikkoja.
Asiakirjasta ei ilmene, ovatko luettelossa mainitut henkilöt olleet tietoisia Itä-Saksan edustajan todellisesta taustasta. Supo katsoo, ettei listan sisällöstä voi tehdä päätelmiä henkilöiden kanssakäymisen laadusta tai moitittavuudesta, mutta jos tiedot julkaistaisiin, ne olisivat omiaan loukkaamaan heidän yksityisyyttään. Tutkija Kimmo Elon mukaan pelkän nimilistan julkistaminen olisi julkisen keskustelun kannalta vahingollista, sillä se voisi johtaa tarpeettomaan leimaamiseen. Itä-Saksan nimilistoille saattoi päätyä vain siksi, että henkilöä pidettiin kiinnostavana.
Vuonna 2023 Suojelupoliisin silloinen johtaja Antti Pelttari kommentoi, että listan julkaiseminen heikentäisi Suomen luotettavuutta kansainvälisten tiedusteluyhteistyökumppanien silmissä. Jos syntyisi käsitys, että Suomessa salaisen tiedustelutiedon luottamuksellisuus ei ole turvattua, johtaisi se hänen mukaansa siihen, että tiedustelu saa vähemmän tietoa, mikä taas johtaisi Suomen turvallisuuden heikkenemiseen. Pelttari on korostanut, että korkein hallinto-oikeus on kahdesti todennut perusteet sille, että lista pidetään salassa. Hänen mukaansa lista on saanut täysin kohtuuttoman merkityksen julkisessa keskustelussa.
Tiitisen listan historia

Stasin arkistot tuhottiin osittain Itä-Saksan romahtaessa vuonna 1989, mutta Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu onnistui hankkimaan Stasin ulkomaantiedustelupalvelun Hauptverwaltung Aufklärung, eli HVA:n arkistoista kriisitilannetta varten tehdyn kopion toisesta Itä-Euroopan maasta niin sanotussa Rosewood-operaatiossa (saks. Rosenholz).
Seppo Tiitisen mukaan suojelupoliisi sai listan Länsi-Saksan tiedustelupalvelun BND:n Helsingin aseman päälliköltä kevätkesällä 1990. BND:n Helsingin päällikkö epäili listan koostuneen ”entisen MfS-residentin kontakteista Helsingissä”. MfS tarkoittaa Stasia ja residenttipäällikköä. On oletettu, että Saksojen yhdistymisen jälkeen Itä-Saksan oli suostuttava tiedonluovutuksiin. Vuonna 1990 Suomen tasavallan presidentti Mauno Koivisto päätti suojelupoliisi silloisen päällikön Seppo Tiitisen esityksestä, ettei lista anna aihetta lisätutkimuksiin, ja lista arkistoitiin suojelupoliisin kassakaappiin.
Oikeuskansleri Paavo Nikulan mukaan Tiitinen ei toiminut väärin jättäessään käynnistämättä esitutkintaa listan perusteella. Korkeimman hallinto-oikeuden mukaan suojelupoliisin päätös salata Tiitisen lista on Suomen lain mukainen. Myös Helsingin käräjäoikeus päätyi samaan lopputulokseen päätöksessään 25. huhtikuuta 2007.
Helsingin hallinto-oikeuden 24. kesäkuuta 2008 tekemän päätöksen mukaan suojelupoliisin on annettava lista sitä pyytäneelle toimittajalle. Nelosen uutisten toimittaja Susanna Reinbothin mielestä tilanne oli vuoden 2003 päätöksen jälkeen oleellisesti muuttunut. Poliisiylijohtaja Mikko Paatero toivoi, että suojelupoliisi valittaisi oikeuden päätöksestä, minkä suojelupoliisi tekikin Paateron lausunnon jälkeen ennen valitusajan umpeen kulumista 24. syyskuuta 2008. Toukokuussa 2010 Korkein hallinto-oikeus antoi päätöksen suojelupoliisin valitukseen. Suojelupoliisin päätös olla antamatta asiakirjasta tietoa pysytettiin ja hallinto-oikeuden päätös kumottiin. Korkeimman hallinto-oikeuden mukaan ei ollut ilmeistä, että tiedon antaminen asiakirjasta ei vaaranna valtion turvallisuutta.
Puolueettomat tutkijat ovat voineet saada tutustua aineistoon vuodesta 2015 alkaen. Tutkijoiden on sitouduttava olemaan julkaisematta listan nimiä. Historiantutkija Riku Keski-Rauskan mukaan listan on saanut kuulla vain historian emeritusprofessori Timo Soikkanen ulkoministeriön historiikin kirjoittamisen yhteydessä vuosina 1956–1981 mutta ei nähdä itse listaa. Listan sisältöön saa tutustua vain tekemällä lupahakemuksen. Ensimmäinen lupahakemus tehtiin tammikuussa 2018, mutta lupaa ei myönnetty.
Käsitteistöä

Itä-Saksan tiedustelupalvelun arkistoaineistosta ja sen osista käytetyt suomenkieliset nimitykset ovat vakiintumattomia ja osin ristiriitaisia.
Sisäministeriön tarkastuskertomuksen selitykset Stasi-termeille:
Stasi-aineistolla tarkoitetaan entisen Itä-Saksan turvallisuusministeriötä (Ministerium für Staatssicherheit) koskevaa tiedustelutietoa ja asiakirjoja.
Rosenholz-aineisto. Stasin tiedottaja- ja yhteyshenkilökortisto, jonka Yhdysvaltain CIA sai Rosenholz-nimisessä operaatiossa ennen Itä-Saksan romahtamista. Alkuperäinen aineisto on mikrofilmille siirrettyjä valokuvia Stasin asiakirjoista ja korteista. CIA toimitti Saksaan 381 CD-levyn laajuisen kopion Itä-Saksan tiedustelupalvelulta viemästään tiedusteluaineistosta.
Tiitisen lista on suojelupoliisin aikanaan saamaa tiedustelutietoa. Tiitisen lista sisältää pelkkiä nimiä suomalaisista henkilöistä, joihin Stasin Helsingin edustaja piti yhteyttä.
Tiitisen listalla ei Helsingin Sanomien tietojen mukaan ole merkittäviä poliitikkoja tai päättäjiä. Tiitisen listalla olevat nimet eivät lehden mukaan esiinny niin sanotussa Rosenholz-aineistossa eivätkä he myöskään olleet tekemisissä Stasin kanssa. Jos Tiitisen listalla oleva henkilö olisi vastannut Stasin uteluihin myönteisesti, lehti arvelee, että hänet olisi otettu pois Tiitisen listalta ja siirretty Rosenholz-aineiston henkilö- tai tapauksesta riippuen jopa operaatiokorttiin.
Rusi-lista on Alpo Rusin kokoama lista henkilöistä, joilla Rusin mukaan oli jatkuva yhteys Itä-Saksan edustustoon Helsingissä vuosina 1969–1977. Rusi julkaisi käyttämänsä arkistolähteet syksyllä 2007 ilmestyneessä kirjassaan. Alpo Rusi ilmoitti 7. maaliskuuta 2007 kertovansa kirjassaan Vasemmalta ohi oman epäilynsä siitä, keitä on Tiitisen listalla. Rusin listalla on 12 nimeä, jossa oli mukana suuri joukko etenkin SDP-vaikuttajia. Helsingin Sanomat kommentoi listan esittämisen olevan Rusilta virhe. ”Todisteita tai näyttöä asiasta Alpo Rusi ei julkaise”.
F-16-kortisto sisältää Stasia kiinnostaneiden henkilöiden oikean ja mahdollisen peitenimen. Korteista vain 2–5 prosenttia kuului henkilöille, joista oli tullut Stasin kontakti, avustaja tai värvätty vakooja. F-22-kortisto on erillinen, jossa on tiedusteluoperaatioiden yksityiskohtia.
Sira-rekisteri on salakielinen aineisto, jota Itä-Saksan ulkomaantiedustelu HVA hankki. Salaus pystyttiin purkamaan 1990-luvun lopulla, jolloin saatiin käsitys Suomea koskeneesta Stasin toiminnasta. Siitä ilmenee yksittäisten tiedusteluoperaatioiden koodi- ja peitenimet ja kuvaus aineiston sisällöstä.
Kirjallisuutta

Rusi, Alpo: Tiitisen lista. Stasin vakoilu Suomessa 1960–1989.  Helsinki:  Gummerus, 2011.  ISBN 978-951-208-607-8.
Aiheesta muualla

Tikka, Juha-Pekka: Tästä on kyse Tiitisen listassa. Ilta-Sanomat.
Aamulehden Stasi-artikkelit (Arkistoitu – Internet Archive)
Alpo Rusin tekemä kooste Rusi-jupakan tapahtumista (Arkistoitu – Internet Archive)
Heidi Hautala: Työryhmä selvittämään Stasin arkistoja[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 15.7.2003.
Stasi, Suomi ja DDR. Yle:n MOT 22. toukokuuta 2000.
Eräiden suojelupoliisin vihjetietojen julkistaminen. 38/20/02. Valtioneuvoston oikeuskansleri 18. marraskuuta]] 2002.
Alpo Rusi accuses Security Police of political conspiracy (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 16.9.2003. (englanniksi)
Stasin lonkerot ulottuivat myös Suomeen. Operaatio Rosenholz. Ilkka Remes.
Pelkästään Rosenholz-aineiston perusteella ei voi tehdä pitäviä johtopäätöksiä (Arkistoitu – Internet Archive). Sisäministeri Kari Rajamäki lehdistötiedotteessa 7.8.2003
Der Einfluss der DDR auf Finnland(DDR:n vaikutusvalta Suomessa) Prof. Dr. Seppo Hentilä. (saksaksi)
Matti Muukkonen tietokirjailija Pekka Virkin vieraana Jälkisuomettumisen ruumiinavaus -ohjelmasarjassa, jossa he keskustelevat muun muassa Tiitisen listasta ja Rosenholz-aineistosta sarjan 3. jaksossa Tiitisen listan tulilanka palaa, 16.10.2023.
Ministerium für Staatssicherheitin eli Stasin tunnus.
Turvaistuin

Värikkäällä kankaalla päällystetty turvaistuin varustettuna viisipisteturvavyöllä.
Turvaistuin on lapsen turvalaite autossa matkustamiseen. Suomessa tieliikennelaki määrää lasten turvalaitteiden käytöstä, ja turvalaitteen käyttö onkin tärkeää, sillä onnettomuustilanteessa autossa irrallaan matkustavalla lapsella on monta kertaa suurempi riski kuolla tai loukkaantua kuin turvalaitteessa matkustavalla.
Ensimmäisen turvaistuimen kehitti ruotsalainen lääkäri Bertil Aldman vuonna 1964.
Turvalaitteita on monenlaisia riippuen lapsen iästä ja koosta. Turvaistuimella tarkoitetaan usein mitä tahansa turvalaitetta, mutta tarkempana käsitteenä turvaistuin tarkoittaa noin yhdeksän kuukauden – neljän vuoden ikäiselle lapselle tarkoitettua turvalaitetta, joka on kiinnitetty autoon joko auton turvavöillä tai ISOFIX-kiinnikkeillä.
Lapsi kiinnitetään turvaistuimeen istuimen omilla valjailla. Kiinnitystapa on yleisimmin viisipisteturvavyö. Turvaistuin voidaan asentaa joko selkä menosuuntaan, kasvot menosuuntaan tai molempiin suuntiin riippuen mallista. Suomessa myytävissä turvaistuimissa tulee olla e-hyväksymismerkintä, joka kertoo niiden täyttävän tietyt turvaistuimille asetetut kriteerit. Onnettomuudessa ollut turvaistuin ei anna lapselle enää kunnolla suojaa, joten kolarin jälkeen tulee hankkia uusi turvaistuin, vaikka vanha päällisin puolin näyttäisikin vielä ehjältä. Turvaistuimet menettävät myös vanhetessaan turvallisuuttaan materiaalien menettäessä ominaisuuksiaan, ja turvaistuimien maksimi-iäksi onkin annettu noin viisi vuotta.
Turvaistuinpakko

Lasten turvaistuinten pakollisuusiän nostot estivät 8 000 lapsen syntymän mutta pelastivat vain 57 ihmishenkeä, MIT:n ja Bostonin tutkijat laskivat. Ikää nostaneissa osavaltioissa kolmannen lapsen hankinta väheni, koska autoihin yleensä mahtuu vain kaksi turvaistuinta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta turvaistuimet Wikimedia Commonsissa
Lapsimatkustaa.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Trance metal

| Trance Metal |
| --- | --- |
Alkuperä:  Trance Elektroninen musiikki Metallimusiikki
Alkuperämaa:  Pohjois-Amerikka, Itä-Aasia, Yhdistynyt kuningaskunta
Kehittymisen ajankohta:  2000-luvun alussa
Tyypillisiä soittimia:  syntetisaattori rumpukone sähkökitara rummut basso Tietokone
Trance Metalli on eräs metallimusiikin alalajeista. Termillä tarkoitetaan musiikkia, jossa raskaaseen rock musiikkiin sekoitetaan konemusiikin elementtejä, erityisesti melodisia nousevia ja laskevia kosketinääniä, sekä usein toistuvia syntetisaattoriääniä luomaan ambienssia. Yleinen tempo kappaleissa on 130bpm ja 160bpm välillä. Laulu koostuu usein death metal tyyppisestä örinästä ja puhtaan laulun sekoituksesta. Usein myös naislauluääntä samplataan kappaleisiin.
Tyylilaji tuli tunnetuksi Blood Stain Child nimisen yhtyeen myötä 2000 luvun alussa, kun he siirtyivät Idolator-albumillaan melodisesta death metalista elektronisempaan suuntaan. Kuitenkin vasta heidän Mozaiq-albumillaan trance metal genre oli syntynyt sen tunnettuun muotoon ja hyvä esimerkki genrestä on FREEDOM-kappale, josta on myös tehty musiikkivideo.  Myös yhtyeet kuten Silent Descent, Crossfaith ja Lost Eden ovat vaikuttaneet suuresti genren syntymiseen.
Vaikutteet

Yhtyeet, joita luokitellaan trance metalli genreen, ottavat yleensä vaikutteita trancesta, eurodancesta, dark ambientista ja industrial metalli tyylisestä musiikista. Usein vaikutteina on myös pohjoismaiset melodista death metallia soittavat yhtyeet, kuten Eternal Tears Of Sorrow, In Flames, Soilwork sekä Norther, mutta paljon poikkeuksiakin on.
Trance-vaikutteisia yhtyeitä

Trance-vaikutteisia metalliyhtyeitä on ajan saatossa ollut lukuisia, mutta huomattavimpia trance musiikin elementtejä voi huomata Pain-yhtyeen sekä Infected Mushroom -yhtyeiden musiikissa. Muita trance elementtejä sisältäviä yhtyeitä on mm. Project Silence, Crossfaith, ＮＥＷ ＢＲＥＥＤ, FEAR FROM THE HATE, Escape the Day, Upon This Dawning, Silent Descent, Noosphera, Lost Eden, Celldweller, 2 Times Terror, T3CHN0PH0B1A sekä Black Light Discipline, Punto Omega, Timecry sekä Korean ARES.
Viime vuosina moni artisti on ottanut musiikkiinsa pieniä elementtejä Trance metal -genren viitoittamasta suunnasta.
Tunnetuimpia Trance metal -yhtyeitä

Blood Stain Child
Crossfaith
Escape the Day
Noosphera
Silent Descent
Suomalaisia Trance metal -yhtyeitä

Project Silence
2 Times Terror
Black Light Discipline
Tunnin juoksu

Tunnin juoksu on yleisurheilulaji, jossa tavoitteena on yhdessä tunnissa juosta mahdollisimman pitkä matka. Kansainvälinen yleisurheiluliitto WA noteeraa virallisen maailmanennätyksen tunnin ratajuoksussa.
Laji oli suosittu 1800-luvulla. Ensimmäisenä 18 kilometrin rajan ylitti John Levett vuonna 1854 juostuaan 18 023 metriä. Vuosina 1862–1863 senecoihin kuulunut Lewis Bennett (tunnettiin myös nimellä Deerfoot) paransi ennätystä neljästi parhaan tuloksen ollessa 18 589 metriä. Tämä tulos rikottiin vasta 1890-luvulla kun Fred Bacon juoksi 18 743 m vuonna 1897 ja Harry Watkins 18 878 m vuonna 1899. Ensimmäinen kansainvälisen yleisurheiluliiton vahvistama amatöörijuoksijan tekemä maailmanennätys oli Alfred Shrubbin vuonna 1904 juoksema 18 742 metriä. Ensimmäinen vahvistettu naisten maailmanennätys oli Silvana Cruciatan vuonna 1981 juoksema 18 084 metriä.
Nykyiset viralliset maailmanennätykset sekä miehissä että naisissa on juostu Brysselissä 4. syyskuuta 2020. Mo Farah juoksi tuolloin 21 330 metriä ja Sifan Hassan 18 930 metriä.
Virallisen maailmanennätyksen kehitys

| Tulos (m) | Urheilija | Maa | Paikka | Pvm |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 18 742 | Alfred Shrubb |  Yhdistynyt kuningaskunta | Glasgow, Yhdistynyt kuningaskunta | 5.11.1904 |
| 19 021 | Jean Bouin |  Ranska | Tukholma, Ruotsi | 6.7.1913 |
| 19 210 | Paavo Nurmi |  Suomi | Berliini, Saksa | 7.10.1928 |
| 19 339 | Viljo Heino |  Suomi | Turku, Suomi | 30.9.1945 |
| 19 558 | Emil Zátopek |  Tšekkoslovakia | Praha, Tšekkoslovakia | 15.9.1951 |
| 20 052 | Emil Zátopek |  Tšekkoslovakia | Stará Boleslav, Tšekkoslovakia | 29.9.1951 |
| 20 190 | Bill Baillie |  Uusi-Seelanti | Auckland, Uusi-Seelanti | 24.8.1963 |
| 20 232 | Ron Clarke |  Australia | Geelong, Australia | 27.10.1965 |
| 20 664 | Gaston Roelants |  Belgia | Leuven, Belgia | 28.10.1966 |
| 20 784 | Gaston Roelants |  Belgia | Bryssel, Belgia | 20.9.1972 |
| 20 907 | Jos Hermens |  Alankomaat | Papendal, Alankomaat | 28.9.1975 |
| 20 944 | Jos Hermens |  Alankomaat | Papendal, Alankomaat | 1.5.1976 |
| 21 101 | Arturo Barrios |  Meksiko | La Fléche, Ranska | 30.3.1991 |
| 21 285 | Haile Gebrselassie |  Etiopia | Ostrava, Tšekki | 27.6.2007 |
| 21 330 | Mo Farah |  Yhdistynyt kuningaskunta | Bryssel, Belgia | 4.9.2020 |

| Tulos (m) | Urheilija | Maa | Paikka | Pvm |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 18 084 | Silvana Cruciata |  Italia | Rooma, Italia | 4.5.1981 |
| 18 340 | Tegla Loroupe |  Kenia | Borgholzhausen, Saksa | 7.8.1998 |
| 18 517 | Dire Tune |  Etiopia | Ostrava, Tšekki | 12.6.2008 |
| 18 930 | Sifan Hassan |  Alankomaat | Bryssel, Belgia | 4.9.2020 |
Aiheesta muualla

One Hour Race Guide (pdf). Kansainvälisen yleisurheiluliiton ohjeet tunnin juoksun kilpailun järjestämiseen. (englanniksi)
Usko Kantola

Usko Toivo Kantola (11. syyskuuta 1913 Sysmä – 27. heinäkuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Kantola näytteli pitkään Helsingin Kansanteatterissa. Kantola oli ahkera esiintyjä opereteissa, sillä hän oli alkujaan oopperalaulaja. Pitkän teatteriuran lisäksi Usko Kantola näytteli sivurooleja noin 30 elokuvassa. Usko Kantola näytteli muun muassa elokuvissa Kuningas kulkureitten (1953), Pieni luutatyttö (1958) ja Sven Tuuva (1958).
Filmografia

Mieheke (1936)
Syyllisiäkö? (1938)
Serenaadi sotatorvella (1940)
Salainen ase (1943)
Varuskunnan ”pikku” morsian (1943)
Syntynyt terve tyttö (1943)
Katariina ja Munkkiniemen kreivi (1943)
Neiti Tuittupää (1943)
Nainen on valttia (1944)
Dynamiittityttö (1944)
Professori Masa (1950)
Tytön huivi (1951)
Yhden yön hinta (1952)
Kolmiapila (1953)
Kuningas kulkureitten (1953)
Varsovan laulu (1953)
Olemme kaikki syyllisiä (1954)
Opri (1954)
Sininen viikko (1954)
Pastori Jussilainen (1955)
Pekka ja Pätkä puistotäteinä (1955)
Nukkekauppias ja kaunis Lilith (1955)
Ratkaisun päivät (1956)
Risti ja liekki (1957)
Vieras mies (1957)
Pieni luutatyttö (1958)
Sven Tuuva (1958)
Kovaa peliä Pohjolassa (1959)
Aiheesta muualla

Usko Kantola Elonetissä.
Margaret Avery

| Margaret Avery |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. tammikuuta 1944 (ikä 80) Mangum, Oklahoma, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Puoliso:  Robert Gordon Hunt (1974–1980)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1972–
Aiheesta muualla
margaretavery.com
IMDb 
Elonet
Margaret Avery (s. 20. tammikuuta, 1944 Mangum, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän sai parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden roolistaan elokuvassa Häivähdys purppuraa (1985).
Aiheesta muualla

Margaret Avery Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marvelous Nakamba

Marvelous Nakamba
Marvelous Nakamba (s. 19. tammikuuta 1994 Hwange) on zimbabwelainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Lutonia. Hän on pelannut Zimbabwen maajoukkueessa vuodesta 2015.
Nakamba siirtyi vuonna 2012 kotimaastaan ranskalaisseura Nancyyn, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi toukokuussa 2014 kaksi Ligue 2:n ottelua. Kesällä 2014 hän siirtyi alankomaalaisseura Vitesseen, jossa hän pelasi kolmen kauden aikana 67 Eredivisien ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän voitti KNVB-cupin 2017. Kesällä 2017 hän siirtyi belgialaisseura Club Bruggeen, jossa hän pelasi kahden kauden aikana 53 Jupiler Pro Leaguen ottelua. Hän voitti Belgian-mestaruuden kaudella 2017–2018. Kesällä 2019 Nakamba siirtyi Englannin Valioliigaan nousseeseen Aston Villaan. Hän pelasi kauden aikana 29 Valioliigan ottelua, joista 19 ottelua avauskokoonpanossa. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 13 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa yhdeksän. Seuraavalla kaudella hän oli polvivamman vuoksi 3,5 kuukautta kentiltä sivussa. Hän pelasi 16 liigaottelua, näistä kymmenen avauksessa. Kauden 2022–2023 alkupuoliskolla hän ei pelannut otteluakaan. Kevätkaudella hän pelasi lainasopimuksella Lutonissa pudotuspelit mukaan lukien 20 Englannin Mestaruussarjan ottelua. Hän siirtyi Lutoniin vakituisesti kesällä 2023.
Nakamba pelasi Zimbabwen maajoukkueessa ensimmäisen kerrabn kesäkuussa 2015 Malawia vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2017 hän pelasi kaksi ottelua ja Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 yhden ottelun.