stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Filippo Coletti

Josef Kriehuberin muotokuva Filippo Colettista
Filippo Coletti (toukokuu 1811 Anagni – 13. tammikuuta 1894 Anagni) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni. Hän suosi uransa alkuvaiheissa Vincenzo Bellinin ja Gaetano Donizettin rooleja. Sittemmin hän erikoistui Giuseppe Verdin ohjelmistoon. Hän kuitenkin tulkitsi myös muun muassa Gioacchino Rossinin oopperaosia vielä uransa loppuvaiheissa.
Coletti opiskeli musiikkia ensin Roomassa ja sitten Alessandro Bustin johdolla Napolissa. Hän debytoi Napolissa kaudella 1834–1835. Sittemmin hän lauloi eri puolilla Italiaa, Lissabonissa, Lontoossa, Pariisissa, Wienissä, Pietarissa, Madridissa ja Yhdysvalloissa. Coletti oli esiintyjänä muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin Don Giovannin Lissabonin-ensiesityksessä. Venetsiassa hän oli mukana kantaesittämässä Giovanni Battista Ferrarin oopperaa Candiano. Giovanni Pacini loi Colettia varten Zampardin roolin oopperassa La fidanzata corsa, jota tämä oli kantaesittämässä 10. joulukuuta 1842.
Coletti osallistui Giuseppe Verdin oopperoista Alziran (1845) ja I masnadierin (1847) kantaesityksiin. Hän jatkoi esiintymistä 1860-luvun loppuun.
Fei Fengji

| Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Kiina> Naisten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | 10 m ilmapistooli, joukkue |  |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | 25 m urheilupistooli, joukkue |  |
|  Hopeaa | Zagreb 2006 | 25 m urheilupistooli |  |
Tyttöjen ammunta
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahti 2002 | 25 m urheilupistooli |  |
|  Kultaa | Lahti 2002 | 25 m urheilupistooli, joukkue |  |
|  Kultaa | Lahti 2002 | 10 m ilmapistooli, joukkue |  |
|  Hopeaa | Lahti 2002 | 10 m ilmapistooli |  |
Fei Fengji (s. 5. elokuuta 1982 Shanghai) on kiinalainen pistooliampuja ja maailmanmestari.
Fei Fengji on voittanut useita MM-mitaleita naisten ja tyttöjen sarjoissa. Kirkkain saavutus näistä on 25 m urheilupistoolin tyttöjen maailmanmestaruus Lahdessa 2002. Lisäksi hän pitää hallussaan tyttöjen 10 m ilmapistoolin joukkuemaailmanennätystä.
Maailmanennätys

|  Joukkuemaailmaennätyksen haltija  |
| --- | --- |
Laji:: 10 m ilmapistooli
Sarja:: Tytöt
Tulos:: 1146
Joukkue::  Kiina Fei, Wang, Sun
Päivämäärä:: 8.7.2002
Paikka:: Lahti
Kilpailu:: MM
Farnese (suku)

| Farnese |
| --- | --- |
 Farnese-suvun vaakuna.
Kotipaikka:  Parma
Aktiivisena:  1100-luvulta
Ala:  hallitsijoina, paaveina
Perustaja:  Ranuccio Farnese il Vecchio
Jäseniä:  Paavali III  Pier Luigi Farnese Elisabet Farnese Alessandro Farnese
Alessandro Farnese oli suvun johtomies 1500-luvun lopulla. Hän on eri henkilö kuin herttua-aseman luonut ja paavina toiminut Alessandro Farnese.
Farnese on italialainen ruhtinassuku, jonka jäsenet olivat Parman ja Piacenzan herttuoita vuosina 1545–1731. Herttuakunta-asema sai alkunsa, kun suvun jäsen Alessandro Farnese toimi 1500-luvun puolimaissa paavina (Paavali III) ja antoi Parman ja Piacenzan herttuakunnat pojalleen Pier Luigi Farneselle. Suku tunnetaan asiakirjoista 1100-luvulta alkaen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Farnese (suku) Wikimedia Commonsissa
Ferdinando Rodolfi

Ferdinando Rodolfi.
Ferdinando Rodolfi (7. elokuuta 1866 – 12. tammikuuta 1943) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 4. helmikuuta 1889 ja nimitettiin Vicenzan hiippakunnan piispaksi 14. helmikuuta 1911. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francesco Ciceri, jota avustivat Antonio Anastasio Rossi ja Giovanni Cazzani. Rodolfi asetettiin virkaansa 23. heinäkuuta.
Rodolfi kuoli 76-vuotiaana virassa.
Feia

| Feia> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Gobioidei
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Feia  Smith, 1959
Katso myös
   Feia Wikispeciesissä   Feia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Feia on tokkojen (Gobiidae) heimoon kuuluva kalasuku.
Lajit

Sukuun kuuluu FishBasen mukaan seuraavat 4 lajia:
Feia dabra (Winterbottom, 2005)
Feia nota (Gill & Mooi, 1999)
Feia nympha (Smith, 1959)
Feia ranta (Winterbottom, 2003)
Espoon Pesis

| Espoon Pesis |
| --- | --- |

Koko nimi:  Espoon Pesis
Perustettu:  1995
Entiset nimet:   Niittykummun Pesis  1995–2001  NiPe Espoo  2001–2005  Espoon Pesis  2006- 
Kaupunki:  Espoo
Kenttä:  Espoonlahden urheilupuisto
Miesten sarjataso:  Maakuntasarja
Naisten sarjataso:  Suomensarja
Värit:                 sininen, keltainen, valkoinen

Puheenjohtaja:  Sanna Sundell
Omistaja:  Espoon Pesis ry
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Espoon Pesiksen vanha logo.
NiPe Espoon logo. Käytössä 2001-2005
Espoon Pesis on espoolainen  vuonna 1995 nimellä Niittykummun Pesis perustettu pesäpallon erikoiseura. Seurassa on noin 160 lisensoitua pelaajaa. Seuran naisten edusjoukkue pelaa Suomensarjassa ja miesten edustusjoukkue pelaa Maakuntasarjassa kaudella 2022.
Historia > Niittykummun Pesisksestä Espoon Pesikseen

Niittykummun Pesiksen perustamiskirja päivättiin 24. marraskuuta 1995 perustajajäseninään Raija Kortelainen, Birgitta Juntumaa, Tarja Väänänen ja Ari Peltomaa. Ensimmäisenä kautenaan vuonna 1996, Niittykummun Pesiksen toiminnassa oli mukana viisi joukkuetta jotka osallistuivat Suur-Helsingin sarjoihin. Ensimmäisenä kautena seuran E-pojat voittivatkin kyseisen sarjan mestaruuden.
Vuoden 2001 aikana seurassa käynnistyi nimenvaihtoprosessi minkä seurauksena seura sai syksyllä uuden nimen, NiPe Espoo.Seuran toiminta keskittyi vuosien ajan lähinnä noin kuuden juniorijoukkueen ympärillä sekä tytöissä että pojissa. Vuonna 2004 seuran toimintaan tuli mukaan ensimmäistä kertaa myös miesten edustusjoukkue joka pelasi ensimmäisenä kautenaan aluesarjassa. Vuoden 2005 aikana seura lähensi yhteistyötä mm. naapuriseura Puna-mustien kanssa. Tytöt voittivat yhdistelmäjoukkueella alueellisen leirikarsinnan ja sijoittuivat valtakunnallisesti sijalle 15. Samana vuonna miesten joukkue pelasi ensimmäistä kertaa alueen Maakuntasarjassa.
Vuonna 2006 seuran joukkuemäärä oli kasvanut jo 16:een. Seuran miehet pelasivat Puna-Mustista Espoon Pesiksen nimelle siirretyllä joukkueella ensimmäistä kertaa Suomensarjassa.
Vuonna 2007 Poikajoukkueita oli yhteensä 8, joista E- ja D-ikäluokassa sekä peli- että kilpasarjan joukkueet. Miesten joukkue pelasi edelleen maakuntasarjassa. Tyttöjoukkueita oli yhteensä 5 sekä lisäksi Lady-pesisjoukkue, joka voitti kuntopesissarjan ylivoimaisesti.
Vuonna 2008 Tyttöjoukkueita oli pelikauden alkaessa 5, joista C-tytöillä kilpa- ja pelisarjan joukkue. Naisjoukkueita oli 2, jotka pelasivat aluesarjaa. Naisten ykkösjoukkue sijoittui sarjassa toiseksi. Poikajoukkueita oli 7, joista E- D- ja C-ikäisissä kilpa- ja pelisarjan joukkueet – D-ikäisissä yhteensä 3 joukkuetta. C-poikien kilpasarjajoukkue voitti valtakunnallisen Nuorisoleirin pelisarjan ja sijoittui aluesarjassa hopealle. D-poikien kilpasarjajoukkue sijoittui alueen kilpasarjassa pronssille. Miesten joukkueet pelasivat aluesarjaa ja maakuntasarjaa, jossa sijoituttiin pronssille.
Kaudella 2019 Espoon Pesiksen naisten joukkue pelasi ensimmäisenä espoolaisjoukkeena Naisten ykköspesiksessä. Vuonna 2019 seura oli mukana toteuttamassa valtakunnallista Tenavaleiriä sekä vuonna 2021 eteläisen alueen E-junioreiden Itä-Länsi -otteluita.
Kotikenttä

Espoon Pesis pelaa kotiottelunsa Espoonlahdessa sijaitsevassa Mailapuistossa, Olarinniityn hiekkatekonurmella, Tuuliniityn hiekkatekonurmella, Kilon koulun hiekkatekonurmella ja Saunalahden koulun kentällä.
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
C-pojat: 
| C-pojat |  Hopeaa | 2024 | 1 |  |
C-tytöt: 
| C-tytöt |  Hopeaa | 2017 | 1 |  |
D-pojat: 
| D-pojat |  Pronssia | 2022 | 1 |  |
D-tytöt: 
| D-tytöt |  Pronssia | 2024 | 1 |  |
E-tytöt: 
| E-tytöt |  Hopeaa | 2023 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 5 |  |
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Finis Conner

| Finis Conner> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  keksijä, liikemies
Finis Conner on yhdysvaltalainen liikemies ja tietokoneiden kiintolevyjen kehittäjä.
Ura

Conner perusti 1970-luvun alussa Alan Shugartin kanssa tietokoneiden oheislaitteita kehittävän ja valmistavan Shugart Associatesin, jonka merkittävin saavutus oli kahdeksantuumainen levyke. Vuonna 1979 Shugart ja Conner perustivat Seagate Technology -yrityksen, joka kehitti kiintolevyjä pc-tietokoneisiin. Yritys toi markkinoille 5¼-tuumaisen kiintolevyn, jonka kapasiteetti oli viisi megatavua. Seagatesta kasvoi maailman johtava kiintolevyjen valmistaja.
Vuonna 1986 Conner perusti Conner Peripherals -yrityksen, joka kehitti 3½- ja 2½-tuumaiset kiintolevyt pc-tietokoneisiin. 1990-luvulla Seagate osti Conner Peripheralsin. 2010-luvulla Conner työskenteli johtotehtävissä Milleniatassa, joka on Utahissa toimiva optisia tallennusjärjestelmiä kehittävä yritys.
Aiheesta muualla

Crain's Chicago Business: Finis Conner
Eva Gyldén

Eva Kaarina Gyldén (8. huhtikuuta 1930, Viipuri – 30. lokakuuta 2006, Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hän valmistui näyttelijäksi Suomen Teatterikoulusta.
Valmistuttuaan Gyldén meni Lahden kaupunginteatteriin 1953, sieltä Kotkan kaupunginteatteriin ja sitten Tampereelle. Gyldén näytteli Tampereen Työväen Teatterissa 34 vuotta ja jäi sieltä eläkkeelle 1993. Hän näytteli paitsi näytelmissä, myös musikaaleissa, opereteissa ja oopperoissa päärooleissa. Operettirooleista merkittävin oli Elizan rooli My Fair Ladyssa (1985). Gyldén esiintyi myös Tampereen oopperassa ja työskenteli Tampereen konservatorion oopperaluokan opettajana ja ohjaajana 1974–1990.
Aiheesta muualla

Eva Gyldénin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Eva Gyldén Elonetissä.
Eva Gyldén Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Evankeliumiharmonia

Evankeliumiharmonia on neljän evankeliumin teksteistä koostettu Jeesuksen historia. Tunnetuin teos on 100-luvun loppupuolella eläneen syyrialaisen oppineen Tatianos Assyrialaisen Diatessaron (neljän eli kanonisen evankeliumin pohjalta esitetty Jeesuksen Kristuksen evankeliumi), joka on säilynyt arabiankielisenä käännöksenä vuoden 900 vaiheilta (julkaistu 1888). Kreikankielinen katkelma 200-luvulta löytyi vuonna 1933 Irakista Dura-Europoksesta.
Victor Capualainen on mukaillut Diatessaronia latinankielisessä evankeliumiharmoniassa vuodelta 556, johon perustuvat useat vastaavat keskiaikaiset teokset. Rovasti K. A. Heikel on julkaissut suomenkielisen evankeliumiharmonian nimellä Jeesuksen Kristuksen elämä eli neljä evankeliumia aikajärjestykseen yhdistettynä (1908). Se perustuu erääseen Waldemar Rudinin teokseen.
Eva Haule

Eva Sybille Haule-Frimpong (s. 16. heinäkuuta 1954 Stuttgart Saksan liittotasavalta) on saksalainen RAF-terroristijärjestön kolmannen sukupolven jäsen. Haule vangittiin elokuussa 1986. Hän sai elinkautistuomion murhista ja terroriteoista. Haulen tuomion vähimmäisaika päättyi elokuussa 2007, jolloin hänet vapautettiin 21 vankilassa istutun vuoden jälkeen.
Haule aloitti toiminnan terrorijärjestössä 1984. 5. marraskuuta 1984 Haule teki iskun asekauppaan, josta vietiin aseita ja ammuksia. Samana vuonna 18. joulukuuta Haulen on väitetty osallistuneen pommi-iskuun Naton ylläpitämää koulua vastaan. Haulen on väitetty ajaneen räjähtein lastatun auton koulun ulkopuolelle. Isku kuitenkin epäonnistui teknisten ongelmien vuoksi, ja pommit saatiin puretuksi.
Haule osallistui 1. helmikuuta 1985 Ernst Zimmermanin murhaan. Zimmerman oli MTU Aero Engines -yhtiön johtokunnan puheenjohtaja.
Haule osallistui yhdessä Birgit Hogefeldin kanssa 8. elokuuta 1985 Edward Pimentalin kidnappaamiseen ja murhaan. Motiivina oli surmatun henkilöllisyyspaperit, joilla terroristijärjestö onnistui soluttautumaan murhayötä seuraavana päivänä sisään Frankfurtin lähistöllä sijainneeseen Yhdysvaltain lentotukikohtaan. Haule on myös yhdistetty kyseiseen pommi-iskuun lentotukikohtaa vastaan, jossa kuoli kaksi yhdysvaltalaista henkilöä ja kaksikymmentä loukkaantui.
Eva Haule vangittiin Rüsselsheimin kaupungissa 2. elokuuta 1986. Häntä syytettiin epäonnistuneesta pommi-iskusta, terrorijärjestöön kuulumisesta, ryöstöstä ja asiakirjojen väärentämisestä. Haule tuomittiin 28. kesäkuuta 1988 15 vuoden vankeuteen. Eva Haulen oli määrä vapautua vankilasta jo 2001, mutta häntä vastaan nostettiin uusia syytteitä uusien todisteiden valossa Pimentalin murhasta ja lentotukikohtaa vastaan tehdystä pommi-iskusta.
Aiheesta muualla

IS: Toinenkin RAF-terroristi saattaa vapautua (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Eva Haule
Käännös suomeksi
Emma Caulfield

| Emma Caulfield |
| --- | --- |
 Emma Caulfield vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1973 (ikä 51) San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat
Näyttelijä
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.myspace.com/emmacaulfield
IMDb 
Elonet
Emma Caulfield, alk. Emma Chukker, (s. 8. huhtikuuta 1973 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka läpimurtorooli oli Anya Jenkins televisiosarjassa Buffy, vampyyrintappaja. Hän näytteli kostodemoni Anyaa sarjan kolmannelta kaudelta alkaen ja teki satunnaisia vierailuja aina sarjan viidennelle kaudelle asti, jonka jälkeen hänestä tuli sarjan vakituinen näyttelijä kunnes se päättyi vuonna 2003. Hän on myös näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Beverly Hills 90210 ja Monk sekä elokuvissa Darkness Falls (2003) ja Bandwagon (2004). Joskus hänen nimensä esiintyy muodossa Caufield.
Elämänvaiheet

Caulfield on kuvaillut teinikäistä itseään "musikaaliteatterinörtiksi". Hän aloittikin näyttelijän opintonsa jo lukioikäisenä sandiegolaisissa La Jolla Playhousessa ja Old Globe Theatressa. Jälkimmäisessä hänet palkittiin kunniamaininnalla Excellence in Theatre Arts. Myöhemmin Caulfield opiskeli psykologiaa San Franciscon yliopistossa. Hän kuitenkin keskeytti opintonsa panostaakseen uraansa näyttelijänä. Caulfield on ollut kerran naimisissa, mutta on sittemmin eronnut. Hänen läheisiin ystäviinsä kuuluvat hänen Buffyn aikaiset kollegansa Alyson Hannigan, Anthony Head ja Tom Lenk.
Ura

Caulfiedin ensimmäisiä rooleja televisiossa oli Susan Keats nuortensarjassa Beverly Hills 90210. Hän näytteli sarjassa vuosina 1995–1996 ja ehti olla mukana noin 30 jaksossa. Seuraavaksi hän sai roolin saippuasarja General Hospitalista, jossa hän esitti Lorraine Milleria. Lisäksi Caulfield vieraili muutamissa muissa televisiosarjoissa.
Ura > Buffy

Vuonna 1998 Caulfield sai pienen roolin televisiosarjasta Buffy, vampyyrintappaja. Hän esitti niin kutsuttua viikon hirviötä, kostodemoni Anyankaa, kolmannen kauden jaksossa Toivomus. Jakson päätteeksi Anyanka muuttui takaisin ihmiseksi. Caulfieldia pyydettiin uusimaan roolinsa vielä saman kauden myöhemmässä jaksossa Kaksoisolento, jossa ihmisnimen Anya ottanut entinen kostodemoni yritti saada voimiaan takaisin. Caulfield palasi rooliin vielä muutamaan otteeseen enimmäkseen juonellisista syistä. Sarjan luoja Joss Whedon kuitenkin piti hahmosta ja näyttelijästä, ja Anya jäi sarjaan. Caulfield näytteli Anyaa lähes jokaisessa Buffyn seuraavan kauden jaksossa. Viidennen kauden alkaessa hänet kohotettiin sarjan vakituisen näyttelijän asemaan. Caulfield jatkoi Anyana aina sarjan loppuun asti vuoteen 2003.
Ura > Muut työt

Buffyn jälkeen Caulfield näytteli elokuvassa Darkness Falls (2003). Se oli hänen ensimmäinen elokuvansa. Vuonna 2004 hän oli mukana tv-elokuvassa I Want to Marry Ryan Banks ja tuotti elokuvan Bandwagon yhdessä ystävänsä Karri Bowmanin kanssa. Caulfield myös näytteli elokuvassa. Samana vuonna hän vieraili yhden jakson verran televisiosarjassa Monk.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emma Caulfield Wikimedia Commonsissa
Emma Caulfield Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Emma Caulfield Elonetissä.
Aleksander Lauréus

| Aleksander Lauréus |
| --- | --- |
 Aleksander Lauréus, omakuva noin vuodelta 1805.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. tammikuuta 1783 Turku
Kuollut: 21. lokakuuta 1823 (40 vuotta) Rooma, Italia
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  Taidemaalari
Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Romantiikka
Caspar David Friedrich, , 1818.
Pääsuunnat
Romantiikka | Kansallisromantiikka
Muut virtaukset
Düsseldorfin koulukunta | Hudson River -koulukunta |  Goottikulttuuri | Karelianismi
Aiheet
Vastavalistus | Romantiikan musiikki | Pittoreski | Subliimi | Yhtenäistaideteos | Boheemi | Ossianin laulut | Maailmantuska
Teokset
Medusan lautta | Vapaus johtaa kansaa
Tekijät
Ivan Aivazovski | Albert Bierstadt | William Blake | John Constable | Eugène Delacroix | Robert Wilhelm Ekman | Caspar David Friedrich | Henry Fuseli | Théodore Géricault | Francisco de Goya | Aleksander Lauréus | Friedrich Overbeck | Vasili Tropinin | William Turner
Aleksander Lauréus, myös Alexander Lauraeus (4. tammikuuta 1783 Turku – 21. lokakuuta 1823 Rooma, Italia) oli suomalainen taidemaalari. Lauréus sai kuninkaallisen hovimaalarin arvonimen vuonna 1811, ja hänet nimitettiin Taideakatemiaan vuonna 1812. Hän toimi jonkin aikaa opettajana Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa (Kungliga Akademien för de Fria Konsterna) Tukholmassa.
Elämäkerta

Lauréuksen vanhemmat olivat teologian tohtori, Turun suomalaisen seurakunnan kirkkoherra Alexander Lauréus (s. 1758) ja Ulrika Lovisa o.s. Simolin. Äitinsä puolelta hän kuului transsylvanialais-unkarilaiseen Báthoryn kreivilliseen sukuun. Heidät vihittiin Turussa 29. syyskuuta 1782. Isä oli leski, ja hänen ensimmäinen puolisonsa oli Martha Catharina Frostera. Myös Alexanderin isänisän nimi oli Alexander (s. 1725). Alexanderilla oli ainakin 14 sisarusta. Hänen puolisonsa oli Margareta Charlotta Thynelius.
Lauréus oli Ulrika Lovisan esikoispoika. Äiti kuoli seitsemännen lapsensa synnytykseen 1794. Alexander oli 11-vuotias, kun isä solmi heti suruajan jälkeen uuden avioliiton 31-vuotiaan Maria Juliana Vinqvistin kanssa. Alexander aloitti koulunkäynnin Turun katedraalikoulussa ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1800. Tuolloin häntä kiinnostivat Rousseaun kirjat. Hän opiskeli luultavasti Turun piirustuskoulussa 1800–1802, jolloin opettajana toimi Erik Johan Hedberg. Lauréus sai 1802 Turun läänin maaherra Olof Wibeliuksen johtamalla varainkeruulla kootun 195 riikintaalerin 32 killingin suuruisen stipendin Tukholmassa Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa (Kungliga Akademien för de Fria Konsterna) opiskelua varten.
Lauréus lähti syksyllä 1802 Tukholmaan ja aloitti opiskelut Taideakatemian ala-asteella niin sanotussa prinsiippikoulussa 1802–1803. Johtajana oli tuolloin Lorenz Pasch, ja opettajina toimivat muun muassa J. T. Sergel, Louis Masleriez, C. F. von Breda ja Pehr Hilleström. Alexanderia olivat tukemassa kuninkaallinen sihteeri Gummér ja suomalaissyntyinen eversti, taideakatemian jäsen J. A. von Gertten. Vuosina 1804–1805 Lauréus opiskeli mallikoulussa, Taideakatemian ylemmällä asteella. Hän sai yksityishenkilöltä 50 riikintaalerin piirustuskilpailun palkinnon, jonka turvin hän kävi kotonaan Turussa ja ehkä myös Ahvenanmaalla. Hän maalasi isänsä ja äitipuolensa muotokuvat. Lauréus ei ilmeisesti enää sen jälkeen käynyt Suomessa. Suomi liitettiin Venäjään 1809. Samana vuonna Lauréus kutsuttiin Taideakatemian agréksi, ja hän sai hovimaalarin arvon. Hän asui Ruotsissa yhdessä Margareta Charlotta Thyneliuksen kanssa. Vuonna 1812 Lauréus nimitettiin Taideakatemian varsinaiseksi jäseneksi. Vuosina 1815–1816 hän hoiti tilapäistä piirustuksen professuuria Taideakatemiassa 150 riikintaalerin vuosipalkalla.
Lauréukselle myönnettiin 1817 kolmivuotinen matkastipendi, ja hän lähti syyskuussa Thyneliuksen kanssa Pariisiin. Matka kesti kolme kuukautta. Pariisissa hän opiskeli Pierre-Narcisse Guérinin ateljeessa 1817–1820. Vuonna 1820 hän lähti Thyneliuksen ja upseeri-taiteilija Michael Gustaf Anckarsvärdin seurassa Italiaan Roomaan, jälleen Taideakatemian kolmivuotisen stipendin turvin. Lauréus sairastui ja kuoli 21. lokakuuta 1823. Pariisin ajalta maalauksia on vähän, mutta Rooman ajalta töitä on runsaammin.
Tuotanto

Lauréuksen maalauksia on ollut näyttelyissä Italiassa Milanossa ja Roomassa vuonna 1937.
Pääosa Lauréuksen tuotannosta jäi aluksi Ruotsiin, mutta Suomen kansallinen herääminen vaikutti 1850-luvulta alkaen siihen, että teoksia ostettiin Suomeen. Nykyisin teoksia on Ateneumin, Turun, Tampereen ja Imatran taidemuseoissa, Cygnaeuksen galleriassa, Kansallismuseossa, Taidesäätiö Meritassa, Gyllenbergin ja Serlachiuksen taidemuseoissa. Ulkomailla maalauksia on Ruotsissa: Tukholmassa Nationalmuseumissa, Göteborgin taidemuseossa, Tukholman kaupunginmuseossa, Uddevallan Bohusläns museumissa ja Norjassa Oslossa Nasjonalgallerietissa.
Lauréuksen aikana Suomessa tuotettiin maalaustaidetta varsin vähän. Sen vuoksi hänen värikkäät ja kansanomaiset laatukuvansa olivat kansallisesti tienraivaajan asemassa.
Taidehistorioitsija Lotta Nylundin väitöskirja Lauréuksesta on tekeillä (toukokuu 2023). Näyttely Sinebrychoffin taidemuseossa on avoinna 20. elokuuta 2023 asti.
Palkinnot

Tukholman kuninkaallisen taideakatemian agré 1809
Maalauksia

Lautta, jossa on lukuisia matkustajia ja karjaa, 1808.
Gubben med skåpet, 1809.
Gubben med skåpet, 1809, yksityiskohta.
Öiset ratsastajat, 1815, etsaus.
Roomalainen osteria, 1820.
Tanssikohtaus italialaisessa majatalossa, 1822.
Viininviljelijän perhe, 1822.
Ryöstökohtaus, 1823.
Kirjallisuutta

Kasimir Leino: Hovimaalaaja Aleksander Lauréus ja hänen ympäristönsä, 1908.
Stjernschantz, Torsten: Alexander Lauréus: en konsthistorisk studie, Schildt, 1914.