Vesuviuksen tulivuorenpurkaus 79
Purkaus

Purkauksen alkamispäiväksi on perinteisesti oletettu 24. elokuuta 79 Plinius nuoremman kirjoittaman silminnäkijäkuvauksen mukaan. Vuonna 2018 Pompejista löydetty seinäkirjoitus kuitenkin viittaisi purkauksen tapahtuneen vasta lokakuun 17. päivän jälkeen. Joidenkin tutkijoiden mielestä purkaus tapahtui vasta loka–marraskuussa, sillä vainajilla on ollut lämpimämmät vaatteet kuin elokuun paahteessa olisi ollut tarpeen. Kauppojen hedelmä- ja vihannestiskeissä on ollut esillä lokakuun lajikkeita. Viiniruukutkin oli sinetöity, mikä tavallisesti tapahtui vasta lokakuun lopulla. Ja erään naisen kukkarosta löytyi maininta keisari Tituksen arvonimestä, jonka tämä sai vasta syyskuussa.
Alkuperäiset kuvaukset purkauksen alkuvaiheista eivät ole säilyneet, ja ainoa säilynyt kuvaus on Dion Kassioksen noin vuonna 210 julkaisema kertomus. Sen realistisissa kohdissa Kassios kuvaa muun muassa maanjäristyksiä, jylinää ja kaivojen kuivumista.
Purkaus käynnistyi, kun vuoren alla kohonnut magma saavutti pohjavesikerroksen. Magma höyrysti veden, mistä syntyneet räjähdykset poistivat kraatterin tukkineen vanhan laavatapin. Purkausaukosta nousseesta magmasta erkaantui vulkaanisia kaasuja, joiden räjähdykset muuttivat laavan höyryksi, kuumaksi tuhkaksi ja hohkakiveksi.
Kraatterista noussut arviolta kolmen kilometrin korkuinen savupilvi kasasi 3–6 senttimetrin paksuisen tuhkakerroksen vuoren itäpuolelle. Varsinainen purkaus alkoi kello 10–11 tienoilla suurella jyrähdyksellä. Kraatterista sinkoutui suuria kiviä, tulta ja savua. Aurinko pimeni ja päivä muuttui yöksi. Vesuviuksen purkaus on äärimmäisen rajun Plinius-tyypin purkauksen prototyyppi.
Keskipäivän aikoihin jättimäistä pylväsmäistä ukkospilveä muistuttanut purkauspilvi nousi jo 25 kilometrin korkeuteen. Hohkakiven painavimmat osat vyöryivät vuoren kaakkoisrinnettä pitkin alaspäin. Iltapäivän aikana Pompejiin satoi 1,4 metrin korkuinen tuhka- ja hohkakivikerros, joka romahdutti talojen katot. Herculaneum sen sijaan säästyi tuhkasateelta, kuten muutkin tulivuoren länsipuolen kaupungit. Kauhistuneet ihmiset pakenivat kuka minnekin, moni kohti Napolia.
Ensimmäisen purkauspäivän iltana kello kahdeksan aikoihin alkanut uusi tuhka- ja hohkakivisade hautasi Pompejin lopullisesti. Seuraavana yönä tuhkasta ja hohkakivestä muodostunut purkauskartio romahti useaan kertaan ja aiheutti sarjan pyroklastisia vyöryjä, jotka virtasivat vuoren rinteitä alas. Ensimmäinen niistä tuhosi Herculaneumin. Toinen oli ensimmäistä suurempi, ja ylitettyään Herculaneumin se vyöryi aina seitsemän kilometrin päähän vuoresta. Seuraavat pyroklastiset vyöryt suuntautuivat vuoren kaakkoispuolelle. Kolmas vyöry tuhosi Oplontisin ja saavutti myös Pompejin kaupunginmuurin. Neljäs vyöry peitti koko Pompejin ja tappoi kaiken elämän siellä. Viides vyöry kulki jälleen Pompejin yli ja ylti lähelle Stabiaeta. Kuudes pyroklastinen vyöry tapahtui toisena purkauspäivänä kello kahdeksalta aamulla. Se oli kaikkein suurin, ja se ylti 17 kilometrin päähän vuoresta Stabiaeen, missä se surmasi muun muassa Plinius vanhemman. Yksi tämän vyöryn haaroista ylti aina Misenumiin saakka. Tämän jälkeen purkaus alkoi hiipua, ja purkaus loppui seuraavana yönä.
Monet Pompejin asukkaat jäivät satimeen tuhkan täyttämään kaupunkiinsa ja kuolivat koteihinsa. Jotkut kuolivat kattojen romahtaessa, toiset hautautuivat tuhkaan, ja viimeiset eloonjääneet tukehtuivat tulikuumiin pyroklastisiin vyöryihin. Moni kaupungista paennut kuoli kaoottisella pakomatkalla pimeässä tuhkasateessa. Tarpeeksi aikaisin lähteneet pääsivät veneillä Napoliin turvaan.
Pompeijiin jäi kuolemaan arviolta runsaat kaksituhatta ihmistä. Ruumiita kaupungista on löytynyt toistaiseksi noin 1 150, mutta kaupungin ulkopuolista seutua ei ole tutkittu. Pelastautuneiden määrää ei osata arvioida.
Herculaneumilaiset onnistuivat pakenemaan kaupungistaan ajoissa, koska tuuli ei tuonut sinne tuhkaa kuten Pompejiin. Kaupungista on löytynyt vain muutama ruumis, ja on mahdollista, että osa vainajista oli jo kuollut ennen kuin pyroklastiset vyöryt saapuivat. Tulivuori kuitenkin saavutti ja surmasi sadat pakomatkalla olleet ihmiset rannalle, minne he olivat menneet odottamaan veneitä Napoliin. Herculaneum hautautui lopulta 20 metrin paksuisten vulkaanisten kerrosten alle.