stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miehitetty Japani
Antautuminen

Japani antautui liittoutuneille 14. elokuuta 1945 keisari Hirohiton hyväksyttyä Potsdamin julistuksen ehdot. Seuraavana päivänä Hirohito julisti Japanin antautuneeksi radiossa, ja päivästä tuli V-J-päivä (Victory over Japan Day). Potsdamissa Yhdysvaltojen presidentti Harry Truman, Ison-Britannian pääministeri Clement Attlee ja Neuvostoliiton diktaattori Josif Stalin olivat sopineet Japanin keisarikunnan miehityksen menettelytavoista. Neuvostoliitto olisi vastuussa Pohjois-Koreasta, Sahalinista sekä Kuriileista, kun taas Yhdysvallat ja Britannia vastaisivat Japanista, Etelä-Koreasta ja Japanin jäljellä olevista alueista Oseaniassa.
2. syyskuuta Japani antautui muodollisesti ja allekirjoitti Japanin antautumissopimuksen (engl. Japanese Instrument of Surrender). Kenraali Douglas MacArthurin oli periaatteessa tarkoitus vastata liittoutuneiden asettamalle neuvontakomissiolle, mutta käytännössä hän teki kaiken itse. Hänen ensimmäinen prioriteettinsa oli rakentaa ruoanjakelujärjestelmä, sillä hallituksen romahdettua ja tärkeimpien kaupunkien tuhouduttua pommituksissa lähes koko maa näki nälkää.
Kun ruokahuolto oli aloitettu, MacArthur ryhtyi hankkimaan keisari Hirohiton luottamusta. Miehet tapasivat ensimmäisen kerran 28. syyskuuta[lähde? ], ja heistä otettiin kuuluisa valokuva, jossa MacArthur näyttäytyy rauhallisen oloisena arkisessa khaki-univormussaan – Yhdysvaltain ulkoministeriön virkailija John K. Emersonin sanoin ”pienen ja säälittävän” – Hirohiton vierellä. Useat liittoutuneista, merkittävimpinä Australia ja Uusi-Seelanti, vaativat Hirohiton saattamista oikeuden eteen sotarikollisena. Miehityshallinto kuitenkin vastusti tätä, ja Hirohito pysyi Japanin hallitsijana.
Miehityksen saavutukset > Aseistariisunta

Keisarillisten asevoimien päämaja lopetti toimintansa 13. syyskuuta 1945, ja laivasto- ja sotaministeriöt saivat uudeksi tehtäväkseen Japanin demobilisaation suorittamisen. Marraskuussa samana vuonna ne alennettiin ministeriöistä virastoiksi (ensimmäinen ja toinen demobilisaatiovirasto), ja ne alistettiin valtiosihteerin johtamalle demobilisaatiolautakunnalle. Joulukuuhun mennessä kaikki japanilaiset sotilasyksiköt oli hajotettu. Miehityshallinto määräsi vastalauseista huolimatta kaikkien sotaveteraanien eläkkeiden maksun keskeytettäväksi 1. helmikuuta 1946 mennessä, joten veteraaneille oli järjestettävä apua muilla tavoin. Entiset sotilasyksiköiden päämajat muutettiin avustuskeskuksiksi, joissa veteraaneja autettiin löytämään työpaikkoja ja sopeutumaan siviilielämään.
Aseistariisunnasta huolimatta Japanissa pidettiin edelleen kirjaa entisistä sotilaista sen varalta, että näitä tarvittaisiin. Muun muassa eversti Takushiro Hattorin ja muutaman muun entisen keisarillisen upseerin laatimat 70 000 ammattiupseeria sisältävät luettelot mahdollistivat sen, että kenraali MacArthurin esikuntapäälliköllä Charles A. Willoughbylla oli käytössään suuri määrä sotilaita, joista ja joiden avulla Japanille voitaisiin rakentaa uudet asevoimat. Hattorilla oli ennen pitkää noin 400 upseerin epävirallinen joukko, joka toimi mahdollisten uuden asevoimien johdon ”prototyyppinä”.
Japanin sodanjälkeinen perustuslaki, joka laadittiin liittoutuneiden valvonnassa, sisälsi ”rauhanpykälän” (artikla 9) kieltäen Japanilta sodankäynnin ja minkäänlaisten sotilaallisten joukkojen ylläpitämisen. Korean sodan alettua Japanista alettiin kuitenkin siirtää yhdysvaltalaisia joukkoja taistelemaan Koreaan, jolloin Japanin oma turvallisuus jäi kyseenalaiseksi. MacArthur antoi tällöin luvan perustaa noin 70 000–75 000 miehen vahvuinen kansallinen poliisireservi, joka on nykyisten Japanin itsepuolustusvoimien edeltäjä. Pääministeri Shigeru Yoshida suostui kehotukseen vastahakoisesti, ja joukkojen koulutus alkoi yhdysvaltalaisten kenraalimajuri Whitfield P. Shepardin ja eversti Frank Kowalskin johdolla. Willoughby tarjosi Hattoria kansallisen poliisireservin komentajaksi ja Hattorin ryhmittymän jäseniä neljän sen divisioonan johtoon, mutta MacArthur kielsi tämän. Komentajaksi nimitettiin sisäministeriössä ja Tottorin prefektuurin kuvernöörinä työskennellyt Keizō Hayashi, jolla ei ollut aiempaa sotilastaustaa.
Miehityksen saavutukset > Talous

Liittoutuneet yrittivät hajottaa japanilaiset zaibatsut (konglomeraatit). Japanilaiset kuitenkin vastustuvat tätä, sanoen zaibatsuja tarvittavan Japanin kansainvälisen kilpailukyvyn pitämiseen kunnossa, ja niiden tilalle kehittyi väljempiä teollisuusryhmittymiä (keiretsu).[lähde? ] Maassa käynnistettiin myös suuri maareformi, jossa maanomistajilla saattoi olla omistuksessaan korkeintaan kolme hehtaaria maata (Hokkaidolla 12 hehtaaria). 57 prosenttia maanviljelijöistä muuttui maareformin ansiosta vuokralaisista maanomistajiksi.
Ammattiliitot lisäsivät miehitetyssä Japanissa suosiotaan. Vuoteen 1947 mennessä maassa oli yli 19 000 ammattiliittoa ja niissä yli viisi miljoonaa jäsentä. Samana vuonna säädettiin laki kahdeksantuntisesta työpäivästä ja 48 tunnin työviikosta.
Miehityksen saavutukset > Demokratisoituminen

Vuonna 1946 valtiopäivät ratifioivat uuden Japanin perustuslain, joka seurasi tarkasti liittoutuneiden laatimaa ”mallikopiota”  ja joka esitettiin lisäyksenä vanhaan preussilaistyyliseen Meiji-perustuslakiin. Uusi perustuslaki takasi väestön perusvapaudet, lakkautti aatelin ja, ehkä tärkeimpänä kohtana, teki keisarista maan symbolin poistaen hänen poliittisen vaikutusvaltansa. Šintolaisuuden asema valtionuskontona lakkautettiin ja kristinusko astui päivänvaloon ensimmäistä kertaa vuosikymmeniin. Naiset saivat äänioikeuden, ja saman vuoden huhtikuussa pidetyissä vaaleissa äänesti 14 miljoonaa henkeä. Japani sai nyt ensimmäisen modernin pääministerinsä, Shigeru Yoshidan.[lähde? ]
Miehityksen saavutukset > Koulutusjärjestelmä

Ennen sotaa ja sen aikana Japanin koulutusjärjestelmä oli perustunut saksalaiselle mallille. Miehityskaudella Japanin toisen asteen koulutusta muutettiin luomalla pakollinen kolmen vuoden yläaste sekä lukio, joka säilyi vapaaehtoisena. Keisarillinen koulutusasetus kumottiin ja keisarilliset yliopistot järjestettiin uudelleen. Pitkään vireillä ollut kysymys käytössä olevien kanjien määrän vähentämisestä ratkaistiin myös miehityksen aikana. Kirjoitusjärjestelmää uudistettiin dramaattisesti ja kielioppia muutettiin vastaamaan paremmin käytännön kieltä.[lähde? ]
Miehityksen saavutukset > Sotarikolliset

Muiden uudistusten ollessa käynnissä pidettiin useita sotarikosoikeudenkäyntejä, huomattavimpana Tokion sotarikosoikeudenkäynti Ichigayassa. Oikeudenkäynneissä monet Japanin sodanaikaiset johtajat tuomittiin vankeuteen tai kuolemaan. Maan johtoon astui nyt uusi virkamiessukupolvi.[lähde? ]
Osa sotarikoksista epäillyistä jätettiin syystä tai toisesta tuomitsematta. Näin kävi esimerkiksi entiselle kauppa- ja teollisuusministerille Nobusuke Kishille ja poliittiselle vaikuttajalle Ryōichi Sasakawalle, jotka molemmat olivat epäiltyjä korkeimmassa mahdollisessa luokassa (luokka A). Heistä Kishistä tuli myöhemmin pääministeri ja Sasakawasta miljardööri.
Miehityksen saavutukset > Huumekulttuuri ja rikollisuus

Ennen toista maailmansotaa Japani oli ollut välietappi Kiinaan vietävälle oopiumille, minkä lisäksi Japanissa oli myös itse kasvatettu jonkin verran oopiumia. Huumeriippuvuus oli ollut Japanissa suhteellisen harvinaista, tosin se alkoi 1930-luvulla hieman lisääntyä, kun Kiinassa vierailleet japanilaiset toivat Kiinassa oppimaansa huumekulttuuria kotimaahansa. Tärkeimpiä huumeita Japanissa olivat erilaiset opiaatit.
Miehityskaudella SCAP:n ja sitä kautta Japanin huumepolitiikkaan vaikutti voimakkaasti yhdysvaltalainen virkamies Harry J. Anslinger, jonka mukaan Japani oli ollut avainasemassa opiaattien välityksessä Kiinaan ja Yhdysvaltoihin. Anslinger ei ollut SCAP:n jäsen, mutta hänellä oli sen toimintaan silti paljon sananvaltaa.
Japanin pimeille markkinoille levisi sodan loputtua suuria määriä aiemmin asevoimien varastoissa pidettyjä opiaatteja. SCAP toimi aggressiivisesti niiden sekä kannabiksen käyttöä vastaan Japanissa. Opiaatteja suuremmaksi ongelmaksi osoittautuivat kuitenkin piristeet kuten efedriini ja metamfetamiini, joita Anslinger ei katsonut ongelmaksi. Useat yhtiöt markkinoivat aiemmin asevoimille tarkoitettuja piristevalmisteitaan (esimerkkinä Hiropon), ja Japaniin muodostui sen ensimmäinen sodan jälkeinen huume-epidemia. Vuoteen 1954 mennessä Japanissa oli 200 000 piristeriippuvaista, 550 000 ”kroonista käyttäjää” ja noin kaksi miljoonaa entistä käyttäjää, mikä oli 3,8 prosenttia koko väestöstä. Piristeiden myynti kiellettiin lailla vasta vuonna 1951.
Piristekauppa rikastutti Japanin järjestäytynyttä rikollisuutta eli yakuzaa, joka oli harventunut toisen maailmansodan aikana. Yakuza sai pimeiltä markkinoilta tuloja myös muista japanilaisten kaipaamista tuotteista, kuten hygieniatarvikkeista ja vaatteista. Jo lokakuussa 1945 yakuzalla oli hallussaan yhteensä 17 000 kauppapaikkaa. Yakuzan johtajien piirissä toimintaa pidettiin järjestyksen ylläpitämisenä vaikeissa oloissa.
Japanin politiikka miehityskaudella

Poliittinen kirjo alkoi elpyä lähes välittömästi miehityksen alettua. Kaikki sotaa edeltävät puolueet olivat hajottaneet itsensä heinä-elokuussa 1940 siirtyäkseen Fumimaro Konoen Taisei yokusankai -ryhmän alaisuuteen, mutta niiden perillisiksi perustettiin uusia puolueita. Vanhat Seiyōkai- ja Rikken minseitō -puolueet tulivat takaisin puoluekentälle Jiyūtō- ja Shinpōtō-puolueiden muodossa, minkä lisäksi perustettiin myös sosialistinen puolue sotaa edeltävien proletaaristen puolueiden perilliseksi.
Miehityskauden kaksi ensimmäistä pääministeriä, prinssi Naruhiko Higashikuni ja Kijūrō Shidehara, olivat poliittisesti sitoutumattomia. Shideharan pääministerikaudella parlamentti hyväksyi 16. joulukuuta 1945 lain, joka antoi naisille äänioikeuden ja alensi äänestysikää 25 vuodesta 20:een. Shidehara hajotti parlamentin heti tämän jälkeen ja oli aikeissa ilmoittaa 22. tammikuuta 1946 pidettävistä vaaleista. Liittoutuneiden valvontakomissio kuitenkin kielsi tämän ja suoritti 4. tammikuuta 1946 laajan sotarikollisia, äärioikeistolaisia ja kansallismielisiä vastaan kohdistetun pidätyskampanjan.
Ensimmäiset sodan jälkeiset parlamenttivaalit pidettiin 10. huhtikuuta 1946. Parlamenttiin valittiin 466 edustajaa, joista 376 oli ensimmäistä kertaa edustajiksi valittuja ja 38 naisia. Pääministeriksi tuli Shigeru Yoshida, jota seurasi vuoden 1947 vaalien jälkeen lyhytaikaisesti sosialistien Tetsu Katayaman johtama koalitiohallitus, joka ei ollut varsinaisesti sosialistinen.
Miehityksen päättyminen

Vuonna 1949 MacArthur hyväksyi muutoksen miehitysjoukkojen hallintorakenteessa antaen runsaasti lisää valtaa Japanin syntyperäisille johtajille. Hänen, ja Valkoisen talon, huomio kääntyi hitaasti Korean sotaan, ja miehityksen loppu alkoi lähestyä. 8. syyskuuta 1951 allekirjoitettu San Franciscon rauhansopimus lopetti liittoutuneiden läsnäolon Japanissa, ja sen tultua voimaan 28. huhtikuuta 1952 Japani oli jälleen itsenäinen valtio (lukuun ottamatta Okinawaa, joka pysyi Yhdysvaltain hallussa vuoteen 1972 asti). Vaikka Japanissa on yhä noin 47 000 amerikkalaista sotilashenkilöä, he ovat maassa Japanin hallituksen suostumuksella Yhdysvaltojen ja Japanin välisen yhteistyösopimuksen nojalla eivätkä miehitysjoukkoina.[lähde? ]
Miehitys kulttuurissa

Fraasia ”shikata ga nai” käytettiin yleisesti sekä japanilaisessa että yhdysvaltalaisessa lehdistössä kuvaamaan japanilaisten suhtautumista sodanjälkeisiin ankariin oloihin.
Miehitystä satirisoi vuoden 1956 yhdysvaltalainen elokuva Elokuun teehuone.
Kirjallisuutta

Dower, John W.: Embracing Defeat: Japan in the Wake of World War II.  W.W. Norton & Co., 1999.  ISBN 978-0-393-32027-5.  (englanniksi)
Japanin ulkoministeri Mamoru Shigemitsu allekirjoittaa antautumissopimuksen 2. syyskuuta
Douglas MacArthur ja keisari Hirohito.
Uutislähetys miehitetystä Japanista vuodelta 1946.
Japanilaisessa koulukirjassa 1940-luvulla käytetty kuva, jossa aseita sulatetaan laivoiksi, autoiksi ja juniksi. Mustassa padassa lukee ”sodan hylkääminen”.
Miranda Kerr

| Miranda Kerr |
| --- | --- |
 Miranda Kerr vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1983 (ikä 41) Sydney, Australia
Kansalaisuus:   Australia
Ammatti:  malli, kirjailija, yritysjohtaja
Puoliso:  Orlando Bloom (2010–2013)   Evan Spiegel (2017–)
Lapset:  kaksi lasta
Aiheesta muualla
Kotisivu
Miranda May Kerr (s. 20. huhtikuuta 1983 Sydney, Australia) on australialainen huippumalli, kirjailija ja yritysjohtaja. Hän oli Victoria’s Secret -muotiketjun ”enkeli” ja teki muotinäytöksiä myös muille isoille muotiyrityksille. Kerr on julkaissut myös itseapukirjoja ja perustanut 25 maahan levinneen KORA Organics -kosmetiikkayrityksen.
Perhe

Miranda Kerr syntyi Sydneyssä ja kasvoi pienessä Gunnedahin kaupungissa. Hänen vanhempansa ovat Therese ja John Kerr, ja hänellä on John-niminen pikkuveli.
Ura > Alku Australiassa ja New Yorkissa

Kerr aloitti malliuransa vuonna 1997 voitettuaan australialaisen aikakauslehti Dollyn järjestämän mallikilpailun. Seuraavana vuonna hän teki sopimuksen sydneyläisen Chic-mallitoimiston kanssa. Sen kautta hän teki yhteistyötä muun muassa australialaisen surffiyritys Billabongin kanssa. Kerr kävi kuitenkin high schoolin loppuun, ennen kuin aloitti kokoaikaisen uransa mallina. Hän ehti opiskella high schoolin jälkeen myös ravitsemustiedettä ja terveyspsykologiaa luonnollisen elämisen akatemiassa.
Kerr muutti Australiasta New Yorkiin ja teki vuonna 2004 sopimuksen Next Managementin kanssa. Hän toimi mallina muun muassa Baby Phatille, Lisa Holle, Levi’sille ja Rock and Republicille, ja hänen kuviaan oli muun muassa Elle-, Harper’s Bazaar- ja Vogue-lehdissä.
Ura > Victoria’s Secretin huippumalli

Kerrin läpimurto oli hänen vuonna 2006 tekemänsä mainossopimus kauneusalan yrityksen Maybellinen kanssa. Samana vuonna hänestä tuli Victoria’s Secret -muotiketjun ”enkeli”. Kerr esiintyi Victoria’s Secretin muotinäytöksessä 2006, 2007, 2008 ja 2009.
Kerr oli Balenciagan kevään 2010 muotinäytöksen ainoa malli. Kerr oli edellisen kerran ollut vuonna 2007 jonkun muun yrityksen kuin Victoria’s Secretin muotinäytöksessä. Hän oli mallina Pradan syksyn ja talven 2010 muotinäytöksessä ja uudestaan Balenciagan muotinäytöksessä 2011.
Ura > Oma yritys ja ura kirjailijana

Kerr valmistui vuonna 2010 terveysvalmentajaksi, ja samana vuonna hän perusti KORA Organics -kosmetiikkayrityksen. Hän ei jatkanut sopimustaan Victoria’s Secretin kanssa, sillä hän halusi keskittyä muihin toimiinsa. KORA Organics on kasvanut nopeasti maailmanlaajuiseksi yritykseksi, ja sillä oli vuoden 2018 lopussa yli 2 500 liikettä 25 maassa.
Kerr halusi tukea nuori naisia heidän kehityksessään ja julkaisi vuonna 2010 itseapukirjan Treasure Yourself, joka oli pitkään Australian myydyimpien kirjojen listalla. Kerrin toinen kirja on vuonna 2013 julkaistu Empower Yourself.
Yksityiselämä

Kerr oli naimisissa näyttelijä Orlando Bloomin kanssa, ja he saivat pojan tammikuussa 2011. Syksyllä 2013 pari ilmoitti eroavansa. Ennen Bloomia Kerr seurusteli useita vuosia australialaisen muusikon Jay Lyon kanssa. Heinäkuussa 2016 Kerr kihlautui Snapchat-sovelluksen perustajan ja toimitusjohtaja Evan Spiegelin kanssa. Kerr ja Spiegel menivät naimisiin toukokuussa 2017. He saivat ensimmäisen lapsensa toukokuussa 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miranda Kerr Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto
Miranda Kerr Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
George White

George White
George White (21. elokuuta 1872 Elmira, New York – 15. joulukuuta 1953 West Palm Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja Ohion kuvernööri. Hän istui Ohion osavaltion edustajainhuoneessa vuosina 1905–1908 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1911–1915 ja 1917–1919. Ohion kuvernöörinä hän toimi vuosina 1931–1935.
Gas Powered Games

| Gas Powered Games |
| --- | --- |

Perustettu:  1998
Perustaja:  Chris Taylor
Toimiala:  videopeliteollisuus
Omistaja:  Wargaming.net
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gas Powered Games on Chris Taylorin Seattlessa vuonna 1998 perustama pelitalo.
Helmikuussa 2013 Wargaming.net osti Gas Powered Gamesin. Yrityksen uusi nimi on Wargaming Seattle. Vuonna 2016 Taylor erosi yrityksen palveluksesta.
Pelit

Dungeon Siege (2002)
Dungeon Siege: Legends of Aranna (2005)
Dungeon Siege II (2005)
Dungeon Siege II: Broken World (2006)
Supreme Commander (2007)
Supreme Commander 2 (2010)
Supreme Commander: Forged Alliance (2007)
Space Siege (2008)
Demigod (2009)
Supreme Commander 2 (2010)
Age of Empires Online (2011)
Kings and Castles
Wildman
Aiheesta muualla

Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Gascognelaistyyppinen ranskanseisoja

| Gascognenseisoja |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  ei rekisteröity Suomessa
Alkuperäinen käyttö:  kanalintujen metsästys (seisova lintukoira)
Nykyinen käyttö:  metsästys
Muita nimityksiä:  braque français - type Gascogne, French Pointer - Gascogne type, Französischer Vorstehhund - Typus Gascogne, braco francés - tipo Gascuña, prantsuse gascogne’i linnukoer
FCI-luokitus:  ryhmä 7 Seisovat lintukoirat alaryhmä 1.1 Mannermaiset "braque"-tyyppiset; #133
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 58–69 cm; narttu 56–68 cm
Väritys:  kastanjanruskea, kastanjanruskea-valkoinen, ruskea-roan tai brown & tan
Gascognenseisoja, virallisesti gascognelaistyyppinen ranskanseisoja (ransk. braque français, type Gascogne), eli isoranskanseisoja (ransk. braque français de grande taille) on ranskalainen koirarotu, kahdesta ranskanseisojaksi nimetystä rodusta kookkampi. Vuonna 2018 se oli Ranskassa pyreneittenseisojan kanssa yhteen laskettuna 10. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 11. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö

Rotu on ns. "braque"- eli "bracco"-tyyppinen seisoja. Se on jalopiirteinen, vahva ja vankkaraajainen, muttei kuitenkaan liian raskasrakenteinen. Narttu on selvästi urosta kevytrakenteisempi. Kallo on lähes tasainen, hieman kuonoa pidempi. Otsapenger ei ole korostunut eikä matala. Silmät ovat avoimet ja joko tummankeltaiset tai kastanjanruskeat. Korvat ovat riippuvat, keskipitkät ja hieman laskostuneet. Kuono on pitkä ja leveä, kirsu suuri ja ruskea. Purenta voi olla leikkaava tai tasapurenta. Rintakehä on pitkä ja leveä, selkä suora ja leveä. Vatsaviiva on vain hieman ylöspäin vetäytynyt. Häntä voi olla täysipitkä tai luonnontöpö; perinteisesti Ranskassa täysimittaiset hännät on typistetty. Nahka on melko löysä ja joustava. Karva on lyhyt, tiheä ja paksu. Väritys on joko yksivärinen kastanjanruskea, kastanjanruskea valkoisin merkein, valkoinen kastanjanruskein pilkutuksin (ticking/speckled) tai kastanjanruskea punaisin (tan) -merkein (brown & tan). Urosten säkäkorkeus vaihtelee 58–69 cm ja narttujen 56–68 cm välillä, ihanteellisen korkeuden jäädessä välille 61–63 cm.
Alkuperä

Gascognelaistyyppinen seisoja on kotoisin Keski-Pyreneiltä ja Lounais-Ranskasta. Se polveutuu sukupuuttoon kuolleesta charlesinseisojasta.
Gascognenseisoja näyttelyssä Pariisissa.
Furthest Shore

| Furthest Shore> Tiedot |
| --- | --- |
Tyylilaji:  power metal, viikinkimetalli
Kotipaikka:  Kitee
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Emperor Nattasett, laulu   Hexenmeister, kitara, basso, kerronta   Thypsy, rummut   Tuomas Holopainen, kosketinsoitin, kitara   R. Puukko, kosketinsoitin   Sir Th Le Grande, taustalaulu  
Levy-yhtiö:  Skaldic Art Productions, 1999  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Furthest Shore oli suomalainen power metal -yhtye, joka perustettiin vaalimaan black metal -yhtye Bathoryn sekä Quorthonin musiikkia.
Yhtye julkaisi yhden studioalbumin, Chronicles of Hethenesse Book 1: The Shadow Descends, vuonna 1999.
Viimeisin tunnettu kokoonpano

Emperor Nattasett – laulu
Hexenmeister – kitara, basso, kerronta
Thypsy – rummut
Tuomas Holopainen – kosketinsoitin, kitara
R. Puukko – kosketinsoitin
Sir Th Le Grande – taustalaulu
Diskografia

Promo (1996,  demo, omakustanne)
Chronicles of Hethenesse Book 1: The Shadow Descends (1999,  studioalbumi, Skaldic Art Productions)
Aiheesta muualla

Furthest Shore Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Graeme Le Saux

Graeme Le Saux
Graeme Pierre Le Saux (s. 17. lokakuuta 1968 Jersey) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi vasempana laitapuolustajana.
Le Saux aloitti uransa St. Paulsin joukkueessa, josta hän siirtyi Chelseaan vuonna 1987. Vuonna 1993 hän siirtyi pääkaupungista Blackburn Roversin riveihin, missä hän voitti Valioliigan vuonna 1995. Elokuussa 1997 Le Sauxista tuli Englannin kallein puolustaja, kun Chelsea osti hänet takaisin viiden miljoonan punnan siirtosummalla. Hän pelasi seurassa kuusi kautta, kunnes hänet ja seitsemän miljoonaa puntaa vaihdettiin Southamptonin lupaavaan Wayne Bridgeen vuonna 2003. Le Saux lopetti uransa toukokuussa 2005.
Englannin maajoukkueessa Le Saux pelasi 36 ottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 1994–2000. Hän edusti maataan MM-kisoissa 1998. Vuoden 1996 EM-kisat jäivät häneltä väliin loukkaantumisen vuoksi.
Peliuransa jälkeen Le Saux on työskennellyt BBC:n jalkapallo-ohjelmissa. Hän kuitenkin jätti BBC:n ennen vuoden 2006 MM-kisoja, kun häntä ei valittu mukaan MM-kisojen kommentaattoritiimiin.
Aiheesta muualla

Le Saux Valioliigan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Le Saux Yahoo! Sportin tietokannassa
Englannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Seaman |
2 Campbell |
3 Le Saux |
4 Ince |
5 Adams |
6 Southgate |
7 Beckham |
8 Batty |
9 Shearer |
10 Sheringham |
11 McManaman |
12 Neville |
13 Martyn |
14 Anderton |
15 Merson |
16 Scholes |
17 Lee |
18 Keown |
19 L. Ferdinand |
20 Owen |
21 R. Ferdinand |
22 Flowers |
Valmentaja Hoddle
George Oliver

George Oliver on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
George Oliver, brittiläinen historioitsija ja pappi
George Oliver, brittiläinen fyysikko
George Oliver, yhdysvaltalainen golfaaja
George Oliver, brittiläinen poliitikko
George Oliver, walesilainen rugbypelaaja
George T. Oliver, yhdysvaltalainen poliitikko
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”George Oliver”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
George Whipple

| George Hoyt Whipple |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. elokuuta 1878 Ashland, New Hampshire, Yhdysvallat
Kuollut: 1. helmikuuta 1976 (97 vuotta) Rochester, New York, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Johns Hopkinsin yliopisto
Instituutti:  Rochesterin yliopisto
Oppilaat:  Ernest William Goodpasture
Tutkimusalue:  lääketiede
Palkinnot:   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto (1934)
George Hoyt Whipple (28. elokuuta 1878 – 1. helmikuuta 1976) oli yhdysvaltalainen professori, joka sai vuonna 1934 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä George Minotin ja William Murphyn kanssa tutkimuksestaan maksan käytöstä anemian hoidossa.
Whipple osoitti, että maksan lisääminen anemiapotilaiden ruokavalioon paransi punasolujen määrää heidän veressään.
Furry Lewis

Furry Lewis (oik. Walter E. Lewis, s. 6. maaliskuuta 1893, Greenwood, Mississippi – k. 14. syyskuuta 1981, Memphis, Tennessee) oli yhdysvaltalainen country blues (Piedmont blues) -muusikko, slidekitaristi ja laulaja-lauluntekijä.