stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tupolev Tu-104

| Tupolev Tu-104 |
| --- | --- |
 Aeroflotin Tu-104B Tukholman Arlandan lentoasemalla kesällä 1972.
Tyyppi:  matkustajalentokone
Alkuperämaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  Tupolev
Suunnittelija:  Andrei Tupolev
Ensilento:  17. kesäkuuta 1955
Esitelty:  15. syyskuuta 1956
Poistettu käytöstä:  1981
Tila:  poistettu käytöstä
Pääkäyttäjät:  Aeroflot
Valmistusmäärä:  201 
Valmistusvuodet:  1955–1960
Kehitetty mallista:  Tupolev Tu-16
Muunnelmat:  Tupolev Tu-110 Tupolev Tu-124
Tupolev Tu-104 (ven. Туполев Ту-104, Nato-raportointinimi Camel) oli neuvostoliittolainen Tupolev Tu-16 -pommikoneen pohjalta 1950-luvulla rakennettu matkustajalentokone. Muunnos matkustajakoneeksi tapahtui kehittämällä Tu-16:een uusi, matkustajakonekäyttöön soveltuva paineistettu runko sekä tekemällä joitakin muita muutoksia koneen rakenteeseen. Konetyypin ensilento lennettiin 17. heinäkuuta 1955, ja sitä valmistettiin pienin muutoksin 201 kappaletta vuosina 1955–1960.
Tu-104 oli vuonna 1952 ensilentonsa lentäneen brittiläisen de Havilland Cometin jälkeen toinen kaupalliseen käyttöön otettu suihkumoottorikäyttöinen matkustajalentokone. Kun Cometissa havaittiin suunnitteluvirhe, jonka korjauksen ajaksi ne asetettiin lentokieltoon, Tu-104:stä tuli maailman ainoa suihkumatkustajakone vuosina 1956–1958. Se oli Neuvostoliitossa laajalti käytössä 1970-luvun loppuun, ja se muodosti Iljušin Il-18:n kanssa Aeroflotin matkustajaliikenteen selkärangan. Vuonna 1960 kolmasosa Neuvostoliiton lentomatkustajista kulki Tu-104:llä. Tyyppi poistui Aeroflotin vakavan onnettomuuden jälkeen loppuvuonna 1979, mutta pysyi vielä vuoteen 1981 saakka Neuvostoliiton asevoimien käytössä. 23-vuotisen käyttöhistoriansa aikana Tu-104 kuljetti noin 100 miljoonaa matkustajaa keräten kaksi miljoonaa lentotuntia 600 000 lennolla.
Versiot

Muunnoksille annetut tyyppimerkinnät
Suunnitellut versiot
Tu-104
Tu-104A
Tu-104B
Käyttäjät

Mongolian ilmavoimat
Aeroflot
Neuvostoliiton ilmavoimat
Neuvostoliiton laivasto
ČSA Czechoslovak Airlines
Tekniset tiedot (Tu-104B)

Lähde: Tupolev, Flugzeuginfo, Airliner World
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 7
Matkustajat: 50–115
Pituus: &&&&&&&&&&&&&040.06000040,06 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&034.054000034,54 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&011.090000011,90 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&0183.0500000183,5 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&041600.&&&&0041 600 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&078100.&&&&0078 100 kg
Hyötykuorma: &&&&&&&&&&012000.&&&&0012 000 kg
Nuolikulma: 37°
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Mikulin AM-3M-500 -suihkuturbiinia; &&&&&&&&&&&&&093.010000093,1 kN  per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0950.&&&&00950 km/h
Matkalentonopeus: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”–”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”–”.750–800 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02750.&&&&002 750 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&012000.&&&&0012 000 m
Museokoneet

Useita Tu-104 -koneita on museoitu ympäri entistä Neuvostoliittoa. Lisäksi Tšekissä on näytteillä kolme ČSA:n entistä konetta. Tässä on lueteltu kaikki museoidut tai näytteille asetetut koneet:
Tu-104 CCCP-42322. Entinen Pohjoisen laivaston VIP-kuljetuskone. Viimeinen lentänyt Tu-104, siirrettiin Murmanskista Uljanovskin siviili-ilmailumuseoon vuonna 1986.
Tu-104A CCCP-42328. Ohjaamo näytteillä Latvian ilmailumuseossa Riiassa.
Tu-104A CCCP-42366. Oli pitkään Tomskissa kahvilana, aiotaan siirtää kaupungin laidalle autotien varteen näytteille.
Tu-104A CCCP-42382. Novosibirskissä Berdskin lentokentän laidalla. Pidetään hyvässä kunnossa, kunnostus aloitettu vuonna 2009.
Tu-104A CCCP-42387. Esillä Ukrainan Žytomyrissä, Juri Gagarinin puistossa.
Tu-104A CCCP-42460. Motorostroitelei-kadun varrella Rybinskissä.
Tu-104A OK-LDA. Prahassa Kbelyn ilmailumuseossa.
Tu-104A OK-LDC. Ravintolana Petrovicessä lähellä Saksan rajaa.
Tu-104A OK-NDF. Zruč-Senekin lentokonepuistossa, sitä ennen pitkään ravintolana.
Tu-104A ”03”. Esillä Saljut-kulttuurikeskuksessa lähellä Nižni Novgorodia.
Tu-104AK ”46”. Esillä Venäjän ilmavoimien museossa Moninossa.
Tu-104AK ”47”. Esillä Harkovan lentokonetehtaan museossa.
Tu-104B CCCP-Л5412. Jalustalla Vnukovon lentoaseman sisääntulotien varrella. Oikea rekisteritunnus CCCP-42507, maalattu ensimmäisen valmistuneen Tu-104:n väreihin.
Tu-104E CCCP-42441. Näytteillä Samara-Kurumotšin lentoaseman laidalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tupolev Tu-104 Wikimedia Commonsissa
Туполев Ту-104 (venäjäksi)
Neuvostoliittolainen Tu-104-aiheinen postimerkki vuodelta 1969.
Perämiehen mittaristo Tu-104:n ohjaamossa. Vasemmassa reunassa näkyy kojetaulun aukko, josta suunnistaja pääsi työpisteeseensä koneen keulaan.
Tu-104 Tušinon lentonäytöksessä heinäkuussa 1961.
ČSA:n ensimmäinen Tu-104A Tukholman Arlandan lentoasemalla vuonna 1970.
Aeroflotin Tu-104B laskeutumassa Arlandan lentoasemalle heinäkuussa 1968.
ČSA:n Tu-104A:n (OK-MDE) hylky, joka on ollut Nikosian lentoaseman laidalla vuodesta 1973.

Vnukovon lentoasemalla näytteillä oleva Tu-104B CCCP-Л5412.
Tu-104A OK-LDA Kbelyn ilmailumuseossa Prahassa.
Valheim

| Valheim |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Iron Gate Studio
Julkaisija:  Coffee Stain Studios
Jakelija:  Steam ja App Store
Pelimoottori:  Unity
Julkaistu:  2. helmikuuta 2021 (Ennakkojulkaisu)
Lajityyppi:  selviytymispeli
Pelimuoto:  yksinpeli, yhteistyöpeli
Alusta:  Linux, Windows
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Valheim on Iron Gate Studion kehittämä selviytymispeli. Peli on julkaistu ennakkojulkaisuna helmikuussa 2021 Linuxille ja Windowsille.
Peli nousi suureen suosioon pian julkaisun jälkeen: peli on noussut viidenneksi kaikkien aikojen eniten pelattujen pelin joukossa Steamissä ja on myynyt viisi miljoonaa kappaletta.
Juoni

Valheim tapahtuu maailmassa, johon kuolleet Viikingit menevät todistamaan olevansa kelvollisia Valhallan saleille. Yhtenä sellaisena, pelaaja aloittaa melkein ilman mitään ja pian tajuaa, että jos hän tahtoo päästä Skandinaavisen mytologian kuolemanjälkeiseen elämään, hänen pitäisi päihittää Valheimin pomovastukset. Johdettuna vain omista vaistoistaan ja Huginin vihjeistä, pelaajan pitää valmistautua taistelemaan itse Odinin vihollisia vastaan.
Pelaaminen

Pelin teemana on skandinaavinen mytologia. Pelissä tutkitaan laajaa maailmaa, rakennetaan omia tukikohtia ja taistellaan loppuvastuksia vastaan.
Pelaaja saapuu maailmaan suuren soturin jälleensyntymänä ja Odinin antama tehtävä hävittää Valheimista kammottavat pedot. Pomovastuksien voittaminen antaa pääsyn parempiin työkaluihin parempien haarniskojen, talojen ja valmistusvälineiden tekemiseen. Pomovastuksien haastaminen saa saman lajin pienemmät vastustajat vihamielisiksi.
Hahmon tasonkehitys riippuu välineiden ja toimintojen käytöstä: puunhakkaaminen kehittyy kaatamalla puita ja torjumiset kehittyvät torjumalla taistelussa.
Loppuvastukset voidaan synnyttää sen käyttämällä alueella sijaitsevaa kiveä.
Pelissä on valinnainen moninpeli, jossa voi pelata kymmenen henkilöä kerralla samalla palvelimella. Peli keskittyy ympäristön haasteita vastaan (PvE).
Kehitys

Pelin on kehittänyt viisihenkinen ryhmä. Eräänä inspiraation lähteenä mainitaan The Legend of Zelda: Breath of the Wild. Viikingit valittiin aiheeksi johtuen niiden suosiosta. Pelin kehitys alkoi vuoden 2018 lopulla ja ryhmä laajeni tämän jälkeen viiteen henkilöön.
Vastaanotto

Peliä on sanottu rumaksi, mutta samalla säätilojen ja efektien ansiosta se näyttää hyvältä: hahmot ovat kulmikkaita vähäisellä määrällä polygoneja. Tapaa, jolla pelaajat muodostavat kyliä orgaanisesti on saanut kehuja.
Aiheesta muualla

https://www.valheimgame.com/
Bourg-Fidèle

| Bourg-Fidèle |
| --- | --- |
 Saint-Martinin kirkko
 vaakuna
 Bourg-Fidèle
 Koordinaatit: 49°53′31″N, 4°32′30″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Ardennes
Arrondissementti:  Charleville-Mézières
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,8 km²
Väkiluku (2019):  853 
 – Väestötiheys:  57 as./km²
Kunnan numero:  08078
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bourg-Fidèle on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista luoteeseen.
Bourg-Fidèle on alkujaan hugenottikaupunki, jonka perusti 1500-luvulla Porcienin prinssi Antoine de Croy. Vuonna 1969 kylässä kuvattiin Claude Autant-Laran elokuva "Les Patates", jossa kyläläiset saivat esiintyä.
Kylässä on entiseen valimoon tehty museo Ėcomusée Au Sable de Forge, johon on kerätty alaan liittyviä työkaluja, koneita ja esineitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bourg-Fidèle Wikimedia Commonsissa
Vaipo

| Vaipo |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kirkkonummi
Koordinaatit:  60°08′00″N, 24°22′38″E
Järvinumero:  81.061.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  38,3 m 
Rantaviiva:  2 km 
Pinta-ala:  0,14 km² 
 fiVaipo 
Vaipo on neljäntoista hehtaarin laajuinen tummavetinen ja varsin luonnontilainen suojärvi Kirkkonummen länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Etäisyys Helsingin keskustasta on 31 kilometriä länteen.
Maantiede

Vaipon pituus on 500 metriä. Järven itäosassa on useita luotoja. Järveä ympäröi suo ja metsä, joten siihen kohdistuu ainoastaan luonnonkuormitusta. Vaipoa ei ole suojeltu, mutta sen rannat kuuluvat suurimmalta osin Meikon luonnonsuojelualueeseen. Meikon järvi sijaitsee 800 metriä Vaiposta luoteeseen, Vaipon eteläpuolella sijaitsee kolmen hehtaarin laajuinen Bergträsk. Vaipon koilliskulmasta lähtee Vaipobäcken itään.
Vaipo (81.061.1.006) kuuluu Estbyån valuma-alueeseen (81.061), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Vaipo on Estbyån alueen laajin vakavesi Humaljärven, Meikon ja Djupströmin jälkeen. Se on Estbyån alueen luoteisia vakavesiä.
Aiheesta muualla

Kirkkonummi.fi:  Meikon luonnonsuojelualueet
Carl Herman Unthan

Carl Herman Unthan soittamassa viulua jaloillaan
Carl Hermann Unthan (1848–1928) oli preussilaissyntyinen viulisti, jolla ei ollut käsiä.
Unthan opetteli kahden vuoden ikäisenä syömään jaloillaan ja kymmenen vuoden ikäisenä hän opetteli soittamaan viulua siten, että hän laittoi sen kiinni tuoliin. 16-vuotiaana hänet lähetettiin musiikkiopistoon, mistä hän valmistui kaksi vuotta myöhemmin. 20-vuotiaana hän esiintyi täysille konserttisaleille. Myöhemmin Unthan lisäsi esityksiinsä erilaisia temppuja. Ensimmäisessä konsertissaan häneltä katkesi viulusta kieli, mutta hän vaihtoi tilalle uuden jalkojaan käyttäen. Tämän jälkeen hänen uskotaan tahallaan katkoneen kieliä, jotta pääsisi esittämään taitojaan. Hän pystyi myös käsittelemään tuliaseita jaloillaan.
Unthan kierteli esiintymässä ympäri maailmaa ja meni naimisiin Antonie Neschtan kanssa, jonka oli tavannut matkoillaan. Myöhemmin elämänsä varrella hän muutti Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden. Vuonna 1925 hän julkaisi omaelämäkerrallisen teoksensa Das Pediscript, jonka hän oli kirjoittanut jaloillaan.
VNC

VNC (Virtual Network Computing) on protokolla tietokoneen graafisen käyttöliittymän etäkäyttöön, jonka kehitti ORL eli Olivetti Research Lab. Englannin Cambridgessa vuonna 1995. VNC:tä käytetään graafisen työpöydän esittämiseen verkon yli toisella työpöydällä. Tätä varten etäpisteellä tarvitaan VNC-palvelin ja toiseen päähän pääteohjelma.
Sekä palvelimia että pääteohjelmia löytyy yleisimmille käyttöjärjestelmille kuten Linux, Microsoft Windows ja BSD-muunnelmat kuten Mac OS X. VNC-protokolla on alustariippumaton, mutta kaikille  käyttöjärjestelmille ei ole valmistettu tarvittavia ohjelmia.
VNC-pääteohjelma voi ottaa yhteyden eri käyttöjärjestelmällä varustettuun palvelimeen. Useamman pääteohjelman on mahdollista ottaa yhteys samaan palvelimeen. VNC on käytännöllinen vaikkapa etätyöskentelyyn. On olemassa myös Javalla tehty pääteohjelma, mikä teoriassa mahdollistaa järeänkin tietokoneen käyttämisen matkapuhelimen avulla.
Alkuperäinen VNC-koodi on avointa lähdekoodia.
Historia

VNC sai alkunsa ORL eli Olivetti Research lab -tutkimuskeskuksessa vuonna 1995. 1997 myös Oracle alkoi rahoittaa tutkimuskeskusta ja se nimeksi tuli Olivetti & Oracle Research Lab. 1999 AT&T osti laboratorion mutta se lakkautettiin vuonna 2002.
Nimi VNC johdettiin sanoista Very-thin-client ATM Network Computer eli Videotile, joka oli kynällä käytettävä nopealla ATM-yhteydellä varustettu LCD-kosketusnäyttö. Ohjelmallinen versio laitteesta sai nimen Virtual Network Computing eli VNC.
VNC:n parissa työskennelleet kehittäjät:
Tristan Richardson
Quentin Stafford-Fraser
James Weatherall
Ken Wood
Andy Harter
Charlie McLachlan
Paul Webster
VNC-variaatioita

Koska VNC julkaistiin GPL-lisenssin alaisena, myöhemmin syntyi useita VNC-pohjaisia järjestelmiä.
RealVNC - Samojen tekijöiden uudessa yrityksessä jatkama VNC-versio. Sisältää ilmaisen ja maksullisen version
TightVNC - Paranneltu versio VNC:stä joka sisältää uusia ominaisuuksia, parannuksia, optimointia ja bugikorjauksia. Tunnetaan tehokkaasta pakkauksesta, joka pienentää vasteaikaa.
Ultr@VNC - VNC  Windowsille johon lisätty tiedoston siirtäminen, NT ja Active Directory -pohjainen salasanajärjestelmä, yhteyden salaus ja tekstipohjainen keskustelukanava. Yhteensopiva alkuperäisen kanssa.
TridiaVNC
TridiaVNC Pro - Kaupallinen versio lisätyillä ominaisuuksilla ajatellen järjestelmän ja verkonvalvojia kuten käyttäjältä tulevat tukipyynnöt, tukipyyntöjen jonottaminen ja etäasennusmahdollisuus.
x11vnc - VNC server for real X displays - VNC-palvelin Un*xeista tutulle X-palvelimelle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
RealVNC - Englantilainen VNC:tä kehittävä yritys.
TightVNC Software
Ultr@VNC - Ilmainen VNC-ohjelma.
Bårnholm

Bårnholm länsipuoli.
| Bårnholm |
| --- | --- |

Sijainti
 Bårnholm
Koordinaatit:  60.20564°N, 22.01106°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Parainen
Historia
Tyyppi:  Linnavuori
Aiheesta muualla
  Bårnholm Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bårnholm pohjoispuoli
Bårnholm on Varsinais-Suomessa Paraisten Pikku-Nauvon edustalla sijaitseva saari, jossa on todennäköisesti ollut myös linnavuori. Sitä ei ole vielä tutkittu.
Saari

Bårnholmin saari sijaitsee Hangslax fjärdenissa noin 300 metriä Pikku-Nauvon rannasta pohjoiseen. Saaren rantaviiva on lähes pyöreän muotoinen ja saaren halkaisija noin 150–170 metriä. Se on yli 30 metriä korkea saari, joka kasvaa enimmäkseen mäntyä. Saarella ei ole asukkaita tai rakennuksia. Saari on luonnonsuojelualuetta.
Linnavuori

Saarella on monia luontaisia ominaisuuksia ollakseen hyvä rautakautinen tai keskiaikainen linnavuori. Vuorelle voi nousta ainoastaan kaakon suunnalta, kun muualla rinteet ovat siihen liian jyrkät. Vuoren laella on yleensä vettä, sillä siellä sijaitsee kuivunut suo. Kaakon puoleisella rinteellä sijaitsee kaksi riviä kiviä, jotka ovat voineet toimia suojavarustuksen rakenteissa tukena tai painona. Kivivallit eivät ole säilyneet kovin hyvin.
Tutkimukset

Vuonna 1955 kävi Georg Mickelson saarella inventointimatkalla ja vuonna 1989 suoritti Tapani Tuovinen muinaislinnan rakenteiden tarkastuksen.
VOC-päästöt

VOC (lyhenne sanoista volatile organic compound) tarkoittaa haihtuvia orgaanisia yhdisteitä. Niiden kiehumispiste on alle 250 °C ja höyrynpaine 20 °C lämpötilassa on 0,01 kPa tai enemmän. Osa näistä on kaasuja jo huoneenlämmössä. Ne liukenevat helposti veteen. VOC-aineita tulee ympäristöön sekä luonnollisista lähteistä että ihmisen toimien seurauksena.
VVOC-yhdisteet (very volatile organic compounds) käsittävät ne haihtuvat orgaaniset yhdisteet, joiden kiehumispiste on välillä 0–50 °C ja höyrynpaine lämpötilassa 20 °C on yli 15 kPa. Puolihaihtuvat orgaaniset yhdisteet eli SVOC-yhdisteet (semi-volatile organic compounds) käsittävät ne puolihaihtuvat orgaaniset yhdisteet, joiden kiehumispiste on välillä 240–400 °C ja höyrynpaine on yli 10−2…10−8 kPa.
Haihtuvat orgaaniset yhdisteet ovat osasyy savusumuun muodostamalla alailmakehän otsonia reagoidessaan auringonvalon läsnä ollessa typen oksideihin. Alailmakehässä otsoni on haitallista ihmisille, eläimille ja kasvillisuudelle. Vesiliukoisuutensa takia VOC-aineet ovat myös uhka pohjaveden laadulle. Joidenkin VOC-yhdisteiden on havaittu tai epäilty aiheuttavan syöpää.
Suuri osa VOC-päästöistä tulee liikenteen palamattomista polttoainejäämistä. Toinen suuri lähde ovat kemialliset liuottimet.
Joidenkin yritysten, kuten maalitehtaiden ja huoltoasemien ympäristöluvissa on velvollisuus vuosittaisten VOC-päästöjen raportointiin. Raportoitavia VOC-kemikaaleja ovat muun muassa:
alifaattiset hiilivedyt kuten heksaani ja butadieeni
aromaattiset hiilivedyt kuten bentseeni, ksyleeni ja styreeni
klooratut hiilivedyt kuten metyylikloridi, metyleenikloridi, trikloorimetaani, dikloorietaani ja trikloorietaani
alkoholit
glykolit
glykolieetterit
eetterit
esterit
orgaaniset hapot
ketonit ja aldehydit
eloperäiset typpiyhdisteet
CFC-yhdisteet
Euroopan unioni säätelee VOC-päästöjen enimmäismääriä direktiivillä.
Suomessa

VOC-päästöjen pienentämiseksi VOC-yhdisteiden enimmäispitoisuutta eräissä maaleissa ja lakoissa on 2005 rajoitettu asetuksella ja laitoksille ja toiminnoille on 2015 asetettu päästörajat.
Suomi ei ole pystynyt vähentämään VOC-päästöjään riittävästi kansainvälisistä kaukokulkeutumissopimuksista huolimatta. Näillä sopimuksilla Suomen olisi pitänyt vähentää VOC-päästöjään vähintään 30 prosenttia vuodesta 1988 vuoteen 1999 mennessä. Keväällä 2001 Suomen VOC-päästöt näyttivät vähentyneen vuoteen 1999 mennessä vain 9 prosenttia vuoden 1988 määrästä, joten maa tiedotti asiasta pöytäkirjojen täytäntöönpanoa valvovalle komitealle. Tarkennettu päästölaskelma osoitti sittemmin saasteitten laskun vähentyneen 24 prosenttia.selvennä
Kemianteollisuus

Lainsäädäntö on tiukentanut kemianalan tuotteiden aiheuttamaa VOC-päästöjen määrää; esimerkiksi maalien päästöjä on vähennetty siirtymällä liuotinohenteisista vesiohenteisiin laatuihin. Toinen tapa päästöjen vähentämiseen on ollut siirtyminen käyttämään UV-kovettuvia maaleja, joissa voi kuiva-ainepitoisuus olla jopa 100 %, jolloin päästöjä ei synny.
Maalien valmistuksessa syntyviä päästöjä eliminoidaan ottamalla haihtuvat aineet talteen prosessissa ja polttamalla ne katalyyttisesti.
Merkittäviä VOC-päästölähteitä on myös metalliteollisuuden pinnoitteet kuten korroosionestoaineet. Suurien metallikappaleiden pinnoituksessa työntekijöillä on suuri riski altistua haitallisille yhdisteille. Yksi syy on se, että mahdollisesti varsinainen työn tekijä käyttää suojaimia, mutta samoissa tehdastiloissa muilla suojaimia ei ole. Suomessa ollaan pisimmällä VOC-vapaiden korroosionestoaineiden kehityksessä. Näistä uusista nanopinnoitteista odotetaan uutta cleantech-vientituotetta Suomelle.
Aiheesta muualla

Toim. Pitkäranta, Miia, Rakennuksen kosteus- ja sisäilmatekninen kuntotutkimus, Ympäristöopas 2016, Ympäristöministeriö, 2016-09-28, ISBN:978-952-11-4626-8
Haihtuvat orgaaniset yhdisteet metaania lukuun ottamatta (NMVOC) Ympäristöministeriö
VEK

Aarre Elo, Jukka Virtanen ja Matti Kuusla vuonna 1962.
VEK oli  Jukka Virtasen, Aarre Elon ja Matti Kuuslan perustama viihderyhmä, jolla oli merkittävä vaikutus suomalaisen televisioviihteen kehitykseen sen alkuaikoina. Nimi tulee heidän sukunimiensä alkukirjaimista.[lähde? ]
Tunnetuin VEK-ryhmän ohjelmista lienee Lumilinna-komedia, joka palkittiin vuonna 1965 Montreux’n kansainvälisillä televisiofestivaaleilla parhaana viihdeohjelmana.[lähde? ]
VEGF

VEGF reseptorit ja ligandit
VEGF (engl. vascular endothelial growth factor), myös VEGF-A, eli verisuonen endoteelin kasvutekijä-A on tärkein verisuoniston sikiön aikaista kasvua ja kehitystä säätelevä kasvutekijä. Se on elintärkeä myös aikuisissa yksilöissä ja saa aikaan verisuonten kasvua muun muassa haavojen parantumisessa, luutumisessa ja naisten kuukautiskierron aikana.
VEGF sitoutuu kahteen reseptoriin, VEGFR-1:een ja VEGFR-2:een, jotka ilmentyvät lähinnä verisuonten endoteelisoluissa. Koska verisuonten kasvu on elintärkeää myös syöpäkasvainten kasvulle ja leviämiselle, VEGF:n estosta eli anti-angiogeneesista, ajatellaan tulevan tärkeä syövän hoitomuoto.
Geeniterapian avulla voidaan VEGF:aa eläinkokeissa ilmentää hapenpuutteesta kärsivissä kudoksissa, muun muassa sydänlihaksessa sepelvaltimotaudin yhteydessä ja alaraajoissa valtimokovettumataudin yhteydessä, jolloin lisääntyvä verisuonitus parantaa kohdekudoksen verenkiertoa. Kliiniset tutkimukset ovat käynnissä akatemiaprofessori Seppo Ylä-Herttualan johtamassa tutkimusryhmässä.
VEGF-C

Malli VEGF-C:n rakenteesta
VEGF-C (engl. vascular endothelial growth factor-C) eli verisuonen endoteelin kasvutekijä-C on merkittävin imusuonten kehitystä ja kasvua säätelevä kasvutekijä. Sen vaikutuksia imusuonten pinnalla välittää VEGFR-3-reseptori. VEGF-C sitoutuu myös VEGFR-2 -reseptoriin, joka välittää verisuonten kasvua ja kehitystä. VEGF-C on löydetty ja sen toiminta selvittiin Kari Alitalon laboratoriossa.
Valkojumaltenkukka

| Valkojumaltenkukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Esikkokasvit Primulaceae
Suku::  Jumaltenkukat Dodecatheon
Laji::  dentatum
Kaksiosainen nimi
 Dodecatheon dentatum  Hook. 
Synonyymit
 Primula latiloba (A.Gray) A.R.Mast & Reveal 
Katso myös
   Valkojumaltenkukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkojumaltenkukka (Dodecatheon dentatum) on jumaltenkukkien sukuun kuuluva laji. Sitä tavataan luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsiosissa. Kasvi on 10–50 cm korkea. Se kukkii keväällä ja on kesällä eräänlaisessa lepotilassa. Kukkien väri on valkoinen. Lehdet muodostavat ruusukkeen varren tyvelle. Kasvi menestyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla humuspitoisessa ja hyvin vettä läpäisevässä maassa. Valkojumaltenkukkaa käytetään usein kivikkoistutuksissa.
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Dodecatheon dentatum (englanniksi)
VMV 6

| VMV 6 |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Risto Orko
Käsikirjoittaja:  Mika Waltari Tauno Tattari
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Pekka Attinen
Kuvaaja:  Erik Blomberg
Leikkaaja:  Risto Orko
Pääosat:  Joel Rinne Regina Linnanheimo Uuno Laakso
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  16. helmikuuta 1936
Kesto:  128 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
VMV 6 on Risto Orkon ohjaama suomalainen mustavalkoinen jännityselokuva vuodelta 1936. Elokuva on Mika Waltarin kirjoittama tarina merivartijoiden ja salakuljettajien maailmasta sekä hänen ensimmäinen elokuvakäsikirjoituksensa. Se oli myös Erik Blombergin ensimmäinen kuvaustyö.
1930-luvun alkuun sijoittuvassa elokuvassa merivartiosto yrittää estää Helsingin edustalla tapahtuvan pirtun salakuljetuksen. Neuvokas pursimies Olavi Manner (Joel Rinne) pääsee rikollisliigan jäljille. Hänen rohkeutensa tekee vaikutuksen kauniiseen Marjaan (Regina Linnanheimo).