stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tristan ja Isolde (ooppera)

Tristan ja Isolde (saks. Tristan und Isolde) on Richard Wagnerin säveltämä kolminäytöksinen, saksankielinen ooppera, johon Wagner on kirjoittanut myös libreton. Oopperan tapahtumat ja henkilöt perustuvat paljolti Gottfried von Strassburgin laatimaan romanttiseen kertomukseen, joka vuorostaan perustuu Britannian Tuomaana tunnetun englantilaisen kirjailijan ranskankieliseen kertomukseen. Wagner sävelsi teoksen vuosina 1857–1859, ja se esitettiin ensi kerran Münchenissä 10. kesäkuuta 1865. Teos sai osakseen heti sekä kiitosta että ankaraa arvostelua. Nykyään se luetaan merkittävimpien oopperoiden joukkoon, ja sitä pidetään myös tyyliltään käänteentekevänä teoksena taidemusiikin historiassa.
Tristanin ja Isolden tarina oli renessanssin ja keskiajan tunnetuimpia kertomuksia. Siitä on olemassa erilaisia versioita, joista varhaisimmat ovat 1100-luvun puolivälistä. Gottfried von Strassburgin versiolla oli suuri vaikutus saksalaiseen kirjallisuuteen. Gottfried painotti omassa versiossaan hovielämään sijoitettua rakkauskertomusta sekä ritareita, mikä näkyy myös Wagnerin laatimasta libretosta.
Sävellystekniikka

Fuldan sinfoniaorkesteri, johtaa Simon Schindler
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Tristan ja Isolde -oopperassa Wagner toteutti teorioitaan, joita hän oli jo aiemmin esitellyt musiikkikirjoituksissaan. Teoksen ei-konventionaalinen harmonia kuvastaa päähenkilöiden välille syntyvää seksuaalista jännitettä, mutta musiikin kehityksen kannalta oleellisempaa oli, että se viitoitti tietä kohti sävellajitonta musiikkia. Teoksen rakenteesta on esitetty jälkikäteen erilaisia näkemyksiä, ja keskustelu jatkuu edelleen. Jo teoksen alkusoitto osoittaa Wagnerin pyrkivän pois tonaalisuudesta ja kohti entistä vapaampia rakenteita.
Wagner asettaa usein peräkkäin kolmisointuja, joiden pohjasävelet ovat tritonuksen etäisyydellä toisistaan. Tällöin toteutumaton kadenssi jättää kuuntelijan kaipaamaan päätöstä ja musiikkiin syntyy jännite. Muutamat muut säveltäjät olivat myös käyttäneet tätä tehokeinoa yksittäistapauksissa, mutta Wagner käytti sitä läpi koko teoksensa. Oopperan alkusoiton kesken jäävät kadenssit saavat tavallaan päätöksensä kolmannen näytöksen lopussa. Näihin päätöksiin ollaan vähällä päästä jo oopperan välivaiheissa, mutta ne lykkääntyvät aina. Esimerkiksi toisen näytöksen Tristanin ja Isolden duetossa ("Wie sie fassen, wie sie lassen...") rakentuva musiikillinen huipentuma rikkoontuu Kurwenalin saapuessa paikalle ("Rette dich, Tristan!"). Kadenssien sarjan lopetukset kuullaan vasta Isolden viimeisessä laulussa, jossa hän on yksin ("In des Welt-Atems wehendem All").
Teoksessa käytetään usein lyhyttä sävelkulkua, jossa muodostuu sävellajiton sointu. Tämä ensimmäisen kerran heti teoksen alussa kuultava kohta on saanut nimen "Tristan-sointu". Tämä liittyy teoksessa hyödynnettyyn johtoaihetekniikkaan, jossa tietyt motiivit eli melodianpätkät esiintyvät tiettyjen henkilöiden tai tapahtumien yhteydessä.
Tapahtumapaikka ja -aika ja oopperan kesto

Aika: Tarunomainen
Paikka
I näytös: Laiva merellä
II näytös: Ku­ningas Marken pa­lat­si
III näytös: Tri­stanin linna Kareolis­sa.
Kesto: I näytös 75 min, II näytös 75 min, III näytös 70 min, yht. n. 3 t 40 min.
Ensi-iltamiehitys > Roolit

| Rooli | Esittäjä |
| --- | --- |
Kapellimestari: Hans von Bülow
Tristan: Ludwig Schnorr von Carolsfeld
Isolde: Malvina Schnorr von Carolsfeld
Brangäne: Anna Possart-Deinet
Kurwenal: Anton Mitterwurzer
Kuningas Marke: Ludwig Zottmayer
Melot: Karl Samuel Heinrich
Paimen: Karl Simons
Perämies: Peter Hartmann

Tristanin ja Isolden nimiosat kuuluvat oopperakirjallisuuden haastavimpiin rooleihin. Kuuluisia Tristaneja ovat olleet muun muassa Lauritz Melchior, Ludwig Suthaus, Ramon Vinay, Wolfgang Windgassen, Jon Vickers sekä Ben Heppner. Ensimmäinen suomalainen Tristan oli Alfons Almi vuonna 1946, sittemmin suomalaisista laulajista roolia ovat esittäneet Pekka Nuotio ja Pentti Perksalo. Kansainvälisesti Kuuluisia Isolden esittäjiä ovat olleet muun muassa Frida Leider, Kirsten Flagstad, Astrid Varnay, Birgit Nilsson, Jane Eaglen, Waltraud Meier sekä Nina Stemme. Ensimmäinen suomalainen Isolde oli Irja Aholainen. Kansainväliseen maineeseen Isolden roolissa nousi Anita Välkki. Suomalaiset bassot Kim Borg, Martti Talvela, Matti Salminen ja Mika Kares ovat menestyksekäästi laulaneet kuningas Marken roolia.
Juoni > Ensimmäinen näytös

Isolde ja hänen palvelijattarensa Brangäne ovat matkalla Tristanin laivassa kohti Cornwallia, jossa Isolden on määrä mennä naimisiin kuningas Marken kanssa. Isolde on vihoissaan ja toivoo laivan matkustajineen uppoavan. Brangäne toivoo Isolden kertovan hänelle, mikä häntä vaivaa. Isolde lähettää palvelijansa pyytämään laivassa mukana olevaa Tristania saapumaan luokseen. Tristan ei ole kuulevinaan, vaan ainoastaan jatkaa vakuuttelujaan palvella Isoldea. Tristanin palvelija, Kurwenal, vastaa pilkallisesti, ettei vasta päättyneen sodan aikana Isolden suojelijan, Moroldin, surmanneen Tristanin tarvitse ottaa komentoja vastaan tämän palvelijattarelta.
Brangäne palaa Isolden luo, ja Isolde paljastaa hänelle, että hänen suojelijansa, Morold, oli ennen kuolemaansa onnistunut kuitenkin haavoittamaan Tristania kuolettavasti. Tristan oli tullut valepuvussa parantajankyvyistään tunnetun Isolden luo ja pelastunut näin kuolemalta. Isolde oli kuitenkin huomannut, kuka kuolettavasti haavoittunut vieras todellisuudessa oli ja päättänyt surmata tämän miekalla. Juuri ennen surmatyötä Tristan oli kuitenkin katsonut Isoldea silmiin "lävistäen" tämän sydämen, ja Tristan oli saanut lähteä parantuneena. Tristan palasi myöhemmin, koska hän oli luvannut sedälleen, kuningas Markelle, että hän hakisi tälle Isolden – sodassa voittamansa maan kunnioitetun neidon – vaimoksi. Vaikka muut olivat juhlineet sodan päättymistä rauhaan, Isolde ilmoittaa vihansa Tristanin päätöstä kohtaan. Isolde ei pidä ajatuksesta joutua palvelemaan entisen alusmaan kuningasta ja pitää Tristanin toimia petollisena. Brangäne yllättyy kuulemastaan ja ehdottaa lemmenjuoman tarjoamista Tristanille, jotta tämä rakastaisi Isoldea. Tämän sijaan Isolde nostaa lääkelaukusta esiin kuolemanmyrkkyä ja Brangäne kauhistuu.
Tässä vaiheessa Kurwenal saapuu naisten luo ja ilmoittaa, että laiva on melkein perillä, ja kohta on aika lähteä kuningas Marken luokse Tristanin saattamana. Isolde ilmoittaa, että haluaa yhä tavata Tristanin eikä suostu lähtemään saattueeseen ennen tätä. Kun Kurwenal lähtee, Isolde käskee palvelijaansa valmistamaan juomat. Nyt Tristan lopulta saapuu, ja Isolde kertoo tälle, että hän tiesi kuka hänen kuolettavasti haavoittunut vieraansa oli. Hän sanoo vannoneensa tuolloin tappavansa Tristanin ja sanoo, että sodan jälkeisistä rauhanvaloista huolimatta tämä vala on yhä sovittamatta. Tristan tarjoaa Isoldelle miekkaansa sovitukseksi, mutta Isolde kieltäytyy ja vaatii Tristania sen sijaan nauttimaan sovinnonmaljan. Tristan suostuu juomaan maljan, joka on Brangänen valmistama juoma. Isolde juo maljasta itsekin tarkoituksenaan, että he molemmat kuolisivat. Näin ei kuitenkaan tapahdu, vaan Kurnewal tulee kutsumaan heitä astumaan maihin. Brangäne oli sittenkin valmistanut lemmenjuomaa kuolettavan myrkyn sijasta. Isolde ja Tristan ovat nyt syvästi rakastuneita toisiinsa unohtaen heidän välejään haitanneet kunniakysymykset. Samalla ollaan kuitenkin matkalla kuningas Marken luo, ja ensimmäinen näytös päättyy sekavissa tunnelmissa merimiesten laulaessa kunniaa kuningas Markelle ja Cornwallille.
Juoni > Toinen näytös

Muiden lähtiessä yöllä metsästämään Isolde ja Brangäne jäävät Marken linnaan. He kuuntelevat metsästystorvia, ja Isolde on sitä mieltä, että on turvallista sammuttaa soihtu merkkinä Tristanille, jotta tämä voi saapua paikalle. Brangäne varoittaa Isoldea Melot-nimisestä ritarista, jonka Brangäne huomasi tarkkailevan heitä aiemmin linnassa Marken ottaessa heidät vastaan. Isolde pitää Melotia Tristanin ylimpänä ystävänä ja sammuttaa merkkisoihdun.
Brangäne perääntyy muurille ja Tristan saapuu. Seuraa Tristanin ja Isolden riemukas kohtaaminen, ja sen jälkeen pitkä keskustelu ja duetto. Tristan ja Isolde ylistävät yötä, joka yhdistää heidät. Tristan pitää päivänvaloa epätodellisena, hänen mukaansa vain kuoleman yö voi yhdistää heidät lopullisesti. Brangänen ääni varoittaa yön päättymisestä pariin otteeseen, ja lopulta päivän sarastaessa metsästysseurue, Melot, Marke ja Kurwenal etunenässä, saapuukin paikalle, ja he löytävät Tristanin ja Isolden toistensa sylistä. Melot syyttää Tristania petturiksi, ja seuraa Marken kymmenen minuuttia pitkä osuus, jossa hän ilmaisee syvän pettymyksensä ja murheensa ottopoikansa Tristanin petoksesta sekä siitä, ettei itse saanut Isoldea.
Tristan pyytää Isoldea mukaansa yön valtakuntaan, josta hän sanoo itsekin tulleensa. Isolde suostuu mielihyvin. Melot syyttää Tristania yhä petturiksi haastaen tämän taisteluun. Tristan saa Melotilta kuolettavan haavan.
Juoni > Kolmas näytös

Kurwenal on tuonut syvän haavan saaneen Tristanin laivalla kotilinnaansa Kareoliin. Paimen soittaa surullista melodiaa ja tiedustelee tajuttoman Tristanin tilaa. Kurwenal uskoo, että vain (parantajan lahjoilla varustetun) Isolden ilmaantuminen voi pelastaa Tristanin. Paimen sanoo soittavansa fanfaarin sitten kun laiva tulee. Tristan herää Kurwenalin suureksi iloksi, mutta selittää olleensa jo tuonpuoleisessa, jonne kaipaus Isoldeen esti häntä kuitenkin jäämästä. Kurwenal vakuuttaa Tristanille Isolden olevan tulossa laivalla. Paimen kuitenkin soittaa yhä surullista laulua.
Tristan valittaa kaipaustaan, josta hän ei päässyt eroon kuolemassakaan, ja hän kiroaa kohtalokkaan lemmenjuoman ennen kuin menettää taas tajuntansa hetkeksi. Tristan kuitenkin herää, ja pian paimen alkaa soittaa fanfaaria Isolden laivan saapumisen johdosta. Kurwenal rientää saattamaan Isoldea Tristanin käskystä. Kurwenal käskee Tristania pysymään vuoteessaan, mutta maaniseen tilaan joutunut Tristan riuhtaisee itsensä ylös ja julistaa paenneensa kuoleman kielistä. Hän repäisee siteet haavastaan ja menehtyy paikalle rientävän Isolden käsivarsille.
Isolde lyyhistyy Tristanin viereen, ja toinen laiva, mukanaan sotajoukkoja, sapuu Kareoliin. Joukkojen etunenässä on Melot, jonka kimppuun Kurwenal välittömästi hyökkää. Melot kuolee heti ja Kurwenal menehtyy myös pian hyökättyään muiden joukkojen kimppuun. Brangäne yrittää kertoa Isoldelle, että Marke ja Melot olivat häneltä lemmenjuomasta kuultuaan antaneet anteeksi Tristanille ja päättäneet tulla antamaan hyväksyntänsä Tristanin ja Isolden liitolle.  Marke suree tapahtumia edellisen toisen näytöksen lopussa olleen valituslaulunsa tapaan. Isolde herää hetkeksi viimeistä laulua (Liebestod) varten, mutta pakahtuu sen jälkeen suruunsa. Marke siunaa Tristanin ja Isolden ruumiit hiljaisesti.
Roolit

Tristan (tenori)
Kuningas Marke (basso)
Isolde (sopraano)
Kurwenal, Tristanin palvelija (baritoni)
Melot, Tristanin ystävä (tenori)
Brangäne, Isolden palvelusneito (sopraano)
Paimen (tenori)
Perämies (baritoni)
Nuori merimies (tenori)
Merimiehiä ja ritareita
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tristan ja Isolde Wikimedia Commonsissa
Libretto: Tristan und Isolde
Richard Wagner -postkorttigalleria – Tristan und Isolde
Tristan ja Isolde Edmund Blair Leightonin kuvaamana
Hannu Lehtinen

Hannu Veikko Tapani Lehtipuu (sukunimi vuoteen 1971 Lehtinen; s. 31. tammikuuta 1931 Kuhmoinen) on suomalainen rovasti ja nuortenkirjailija.
Lehtipuu toimi Kuhmoisten kappalaisena 1965–1972 ja hän oli Hämeenkyrön kirkkoherrana vuoteen 2001 saakka.
Teoksia

Nimellä Hannu Lehtinen:
Kersat eivät kursaile ; kuv. Ami Hauhio. Nuorten toivekirjasto 65. WSOY 1955
Vettä sakeampaa. Juventus-sarja 1. WSOY 1959
Maalari ei näe : näytelmä. 1992
Toinen runo : näytelmä. 1992
Voi ei, tällä porukalla : näytelmä. 1992
Palkinnot

Tampereen kaupungin palkinto 1955
Nové Zámkyn rautatieasema

| Nové Zámkyn  rautatieasema,  Železničná stanica Nové Zámky |
| --- | --- |
 Nové Zámkyn rautatieasema.
Perustiedot
Sijainti:  47.9946°N, 18.1740°E
Osoite:  940 02 Nové Zámky
Kunta:  Nové Zámky
Valtio:  Slovakia
Etäisyydet:  (Etäisyydet noin) Bratislava 91 km, Žilina 284 km, Poprad-Tatru 425 km, Košice 526 km; Wien 157 km; Budapest-Nyugati (Budapest Läntinen) 123 km; Praha 487 km; Berliini 884 km; jne.
Avattu:  1971
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Slovakian tasavallan rautatiet
Kaukoliikenne:  kattavasti eri puolille Slovakiaa ja ulkomaille
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä
 Asemahallin avaruutta sisältä.
Nové Zámkyn rautatieasema (slovakiksi Železničná stanica Nové Zámky) on rautatieasema Slovakian Nové Zámkyn kaupungissa. Asema on yksi maansa keskeisimmistä ja kuuluu osana Slovakian tasavallan rautateiden (ŽSR) yhteensä 292:n rautatieaseman (2022) palveluverkostoon.
Juna ja ihmisiä Nové Zámkyn aseman raiteella 2 (19.2.2023).
Nové Zámky on risteysasemapaikkakunta Bratislavasta itäkaakkoon suuntautuvan Bratislava - Štúrovo - Szob (Unkari) radan (130) varrella. Rata Nové Zámky - Prievidza (140) suuntautuu pohjoiseen ja Nové Zámky - Zvolen -rata (150) vie puolestaan kaupungista koilliseen. Etelään Unkariin johtaa Nové Zámky - Komárno - Komárom (Unkari) -rata (135) ja pohjoiskoilliseen Nové Zámky - Zlaté Moravce -rata (151).
Kaupungin linja-autoasema sijaitsee 350 metriä rautatieasemalta lounaaseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nové Zámkyn rautatieasema Wikimedia Commonsissa
IC-junayhteyksien haku (englanniksi) (zssk.sk)
Nové Zámky: ODCHODY / DEPARTURES (lähituntien lähtevät junat) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (zsr.sk)
Nové Zámky: PRÍCHODY / ARRIVALS (lähituntien saapuvat junat)[vanhentunut linkki] (englanniksi) (zsr.sk)
RMS Majestic (1914)

| RMS Majestic |
| --- | --- |
 Majestic vuonna 1922
Tyyppi:  linjalaiva
Lippuvaltio:   Yhdistynyt kuningaskunta
Aiemmat nimet:  SS Bismarck
Rakennustelakka:  Blohm + Voss
Rakennusnumero:  214
Kölinlasku:  1913
Vesillelasku:  20. kesäkuuta 1914
Luovutettu:  1922
Status:  Syttyi tuleen ja upposi vuonna 1940, romutettu vuonna 1943
Tekniset tiedot
Pituus:  291,4 m
Leveys:  30,5 m
Bruttovetoisuus:  56 551 brt
Nopeus:  43 km/h
Nopeus:  23,5 kn
RMS Majestic oli Hampurissa vuonna 1922 valmistunut linjalaiva. Ensimmäinen sille annettu nimi oli SS Bismarck.
Rakentaminen

Hamburg America Line tilasi Bismarckin Blohm & Vossin Hampurin telakalta, missä köli laskettiin 1913 telakkanumerolla 214. Alus laskettiin vesille 20. kesäkuuta 1914 kumminaan kansleri Bismarckin lapsenlapsi, kreivitär Hannah von Bismarck. Vain viikkoja vesillelaskun jälkeen syttynyt ensimmäinen maailmansota keskeytti aluksen rakennustyöt. Aluksen maatessa telakalla osa sen messinki- ja kupariosista käytettiin muihin tarpeisiin.
Saksa allekirjoitti 28. kesäkuuta 1919 Versaillesin sopimuksen, johon liittyvän sotakorvaussopimuksen mukaan Bismarck ja Imperator luovutettaisiin Englantiin korvauksena Britannicin ja Lusitanian tuhoamisesta. Aluksen rakennustyötä jatkettiin Harland and Wolffin telakan valvonnassa. Sen valmistumista viivästytti 5. lokakuuta 1920 aluksella syttynyt tulipalo, jota aluksi epäiltiin telakkatyöläisten tahallaan sytyttämäksi. Epäilysten hälventämiseksi telakan 1 200 työntekijää saattoivat aluksen valmiiksi ennätysajassa.
Britannian hallitus tarjosi helmikuussa 1921 Bismarckia White Star Linelle ja Cunardille. White Star Line osti Bismarckin. Maailman suurin laiva valmistui 28. maaliskuuta 1922, ja sen vastaanotti aluksen ensimmäinen päällikkö Bertram Hayes. Alus aloitti kymmenpäiväiset koeajot Irlanninmerellä 1. huhtikuuta 1922. Sen jälkeen alus nimettiin 12. huhtikuuta uudelleen, ja siitä tuli Majestic.
RMS Majestic lähti 10. toukokuuta 1922 neitsytmatkalleen, reitille Southampton–Cherbourg–New York. Majestic kunnostettiin vuonna 1928, ja vuonna 1934 White Star Line ja Cunard yhdistyivät muotoon Cunard White Star ltd. Majestic teki 12. helmikuuta 1936 viimeisen matkan reitillä Southampton–Cherbourg–New York. 15. toukokuuta Majestic oli jo myyty romutettavaksi.
Rakentaminen > HMS Caledonia

Amiraliteetti osti aluksen ennen sen romuttamista. Se siirrettiin Britannian kuninkaallisen laivaston koulutusalukseksi nimellä HMS Caledonia. Aluksen savupiippuja lyhennettiin hieman yläosistaan, mutta alus pysyi White Star Linen väreissä. HMS Caledonia lähti 23. huhtikuuta 1937 uuteen tukikohtaansa. Siihen mahtui 1 500 kadettia. Syyskuussa 1939 alus oli määrä korjata, mutta se vapautettiinkin palveluksesta. HMS Caledoniassa syttyi 29. syyskuuta tulipalo ja upposi kiinnityspaikalleen. Se myytiin maaliskuussa 1940 lopullisesti romutettavaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Chris Cunardin laivasivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Maailman suurimmalla laivalla Atlantin yli, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 15.12.1929, nro 50, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Musha

Musha (arab. مشاع‎, mušā‘) tarkoittaa Palestiinan ottomaani- ja brittihallinnon aikaista viljelymaan yhteisomistusta, joka oli voimassa ennen Israelin nykyvaltion muodostumista vuodesta 1858 vuoteen 1946. Se perustui Osmanien valtakunnan maalakiin vuodelta 1858. Huomattavat suvut voivat pitää maaomistusta enintään yhdeksän vuotta, mutta sen jälkeen maa oli luovutettava mushaan. Näyttää siltä, että vuonna 1900 mushaan kuului 70 prosenttia maista, mutta vuonna 1946 enää vain 20 prosenttia.
Käännös suomeksi
Orri Óskarsson

Orri Steinn Óskarsson (s. 29. elokuuta 2004 Reykjavík) on islantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Real Sociedadia. Hän on pelannut Islannin A-maajoukkueessa vuodesta 2023.
Orri edusti kotimaassaan Gróttaa ja siirtyi vuonna 2020 Tanskaan FC Kööpenhaminan junioreihin. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa FC Kööpenhaminan edustusjoukkueessa toukokuussa 2022. Vuoden 2023 alkupuoliskolla hän pelasi lainalla toisen sarjatason Sønderjyskessä. Hän pelasi FC Kööpenhaminassa kaikkiaan 38 superliigaottelua ja teki niissä 15 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua. Hän siirtyi elokuun 2024 lopulla espanjalaisseura Real Sociedadiin. Hän teki viidennessä La Liga -ottelussaan Valenciaa vastaan kaksi maalia tultuaan vaihdosta kentälle 61. peliminuutilla.
Orri on pelannut useissa Islannin nuorisomaajoukkueissa alle 15-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän pelasi Islannin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2023 EM-karsintaotteluissa Luxemburgia sekä Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. Hän on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 12 A-maaottelua, joissa hän on ollut seitsemän kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt A-maaotteluissaan neljä maalia: lokakuussa 2023 EM-karsintaottelussa Luxemburgia, marraskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Slovakiaa, syyskuussa 2024 Kansojen liigan ottelussa Montenegroa sekä lokakuussa 2024 Kansojen liigan ottelussa Turkkia vastaan.
Ulundin taistelu

Ulundin taistelu oli 4. heinäkuuta 1879 käyty zulujen ja brittien välinen Zulu-sodan päättänyt taistelu. Britit iskivät kohti zulukuningas Cetshwayo kaMpanden tukikohta Ulundissa kohdaten Ziwedu kaMpanden johtamat zulut. Brittien neliömuodostelman joukot mursivat heitä vastaan iskeneet zulujoukot, jotka hajosivat kykenemättä kokoamaan joukkojaan uudelleen. Ulundi oli viimeinen zulu-sodan suurista taisteluista. Cetshwayo pakeni jääden lopulta vangiksi 28. elokuuta, mikä päätti koko sodan.
Tausta

Britit olivat kärsineet nöyryyttävän tappion zuluille Isandlwanan taistelussa 22. tammikuuta 1879. Sen jälkeen he vahvistivat joukkojaan Etelä-Afrikassa. Vahvistuksia johti kenraaliluutnantti Frederick A. Thesiger. Suurin osa joukoista saapui Etelä-Afrikkaan maaliskuun ja huhtikuun aikana, mutta osa aapui vasta toukokuussa logististen ja hallinnollisten valmistelujen myöhästymisen takia. 31. toukokuuta britit aloittivat viimein sodan toisen hyökkäyksensä Zulumaahan.
Kesäkuun puolivälillä vuonna 1879 brittijoukot lähestyivät zulujen kuningas Cetshwayo kaMpanden tukikohta Ulundia, kun Thesiger sai tietää ylemmän johdon aikeista korvata hänet kenraali Garnet J. Wolseleylla. Thesiger päätti yrittää voittaa sotaretkensä ennen tämän saapumista ja nopeutti joukkojensa etenemistä. Cetshwayon kanssa käytiin joitakin neuvotteluja, joita ei kuitenkaan otettu erityisen vakavasti.
2. heinäkuuta britit saapuivat White Umfolozi -joen varrelle perustaen Fort Ulundin linnakkeen. Britit tunnustelivat reittiä Ulundiin 3. heinäkuuta ja Thesiger päätti yrittää taistelua seuraavna päivänä 4. heinäkuuta. Hänen komennossaan oli 2. divisioona, South African Field Force ja Wood's Flying Column. Sotilaita oli yhteensä 5 317 joista 1 152 oli afrikkalaisia. Joukot järjestettiin neliömuodostelmaan, jonka sivut olivat edustaa ja takaosaa pidemmät. Keskustassa oli viisi 80. rykmentin komppaniaa ja kaksi Gatling-konekivääriä. Lisäksi briteillä oli mukanaan kenttätykkejä. Thesigerin suunnitelmana oli houkutella zulut iskemään hänen muodostelmaansa vastaan. Zulut olivat valmistelleet joukkojaan joitakin kuukausia. Kuningassukuun kuulunut umNtwana Ziwedu kaMpande komensi noin 15 000–20 000 miehen vahvuista zuluarmeijaa.
Taistelu

Britit alkoivat edetä muodostelmassaan ja noin kello 8 aamulla heidän joukkonsa kääntyivät kohti Ulundia siten, että muodostelman pidemmät sivustat olivat kohti pohjoista ja etelää. Aluksi vaikutti siltä, että zulut eivät olleet päättäneet iskeä' muodostelmaa vastaan. Tiedustelevien ratsujoukkojen onnistui kuitenkin yhtäkkiä houkutella ruohikkoon piiloutuneet zulut liikkeelle. Zulut piirittivät britit löyhästi. Noin 5 000 zoturin joukko zuluja oli kiertänyt iskemään kohti Fort Ulundia, jota puolusti 622 brittiä. Lopulta hyökkääjät kuitenkinm  kaikkosivat iskemättä lainkaan, mutta he liittyivät myöhemmin suurempaan taisteluun.
Brittien neliömudostelman suunnalla zulujen lähestyessä brittien tykit ja Gatling-konekiväärit avasivat tulen lähietäisyydeltä. Zulujen hyökkäys tyrehtyi. Zulujen reservit yrittivät turhaan iskeä muodostelman lounaiskulmaan, jossa hyökkääjät pysäytettiin tykki- ja kivääritulella. Zuluista yksikään ei päässyt edes brittien pistinten etäisyydelle. Zulut alkoivat vetäytyä. Brittien ratsuväki ryhtyi vastahyökkäykseen, mikä tykkitulen tukemana muutti paon paniikiksi.
Seuraukset

Taistelu oli päättynyt noin puolituntia kestäneen yhteenoton jälkeen. Zulujoukot hajaantuivat eivätkä he enää myöhemmin kykeneet kokoamaan huomattavampia sotajoukkoja. Brittimuodostelmalla laskettiin olleen noin 1 000 kaatunutta zulua. Monia muita oli saanut surmansa kaoottisen vetäytymisen aikana ja muita menehtyi myöhemmin haavoittuneina. Brittien tappiot olivat 10 kaatunutta ja 87 haavoittunutta.
Zulukuningas Cetshwayo onnistui paeta Ulundista kohti pohjoista, mutta käytännössä vaikutusvaltansa menettäneenä. Ulundi oli sodan viimeinen suuri taistelu ja Zulu-sota päättyi viimein, kun Cetshwayo jäi vangiksi 28. elokuuta 1879.
Ratsuväki iskee pakenevia zuluja vastaan.
Ulundi poltettiin taistelun jälkeen.