stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saffron

| Saffron |
| --- | --- |
 Saffron esiintymässä Republican kanssa San Antoniossa Texasissa vuonna 1996
Henkilötiedot
Koko nimi:  Samantha Marie Sprackling
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1968 (ikä 56) Nigeria
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, näyttelijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Saffron
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1990–
Tyylilajit:  vaihtoehtorock, electronica
Yhtyeet:  Republica, N-Joi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Samantha Marie Sprackling (s. 3. kesäkuuta 1968 Nigeria), joka tunnetaan taiteilijanimeltään Saffron, on brittiläinen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja Republica-yhtyeen päälaulaja. Hän on esiintynyt myös Lontoon Starlight Express -musikaalissa kaksi vuotta, esiintynyt Chesney Hawkesin hittikappaleen ”The One and Only” musiikkivideossa sekä ollut tanssijana N-Join singlen ”Mindfluxin” musiikkivideossa.
Laskarína Boumpoulína

Laskarína Boumpoulína. Maalaus 1800-luvulta.
Laskarína Boumpoulína, oikealta sukunimeltään Boúmpouli (usein Laskarína Bouboulína, kreik. Λασκαρίνα Μπουμπουλίνα / Μπούμπουλη; 1771 Konstantinopoli – 1825 Spétses), oli kreikkalainen vapaustaistelija ja laivastokomentaja, josta on tullut kansallissankari ja lukuisten tarinoiden ja näytelmien päähenkilö. On huomattava, ettei kaikkia hänen elämäänsä liittyviä kertomuksia voida varmuudella todistaa.
Elämä

Laskarína Boumpoulína oli Kreikan vapaussodan alkaessa vuonna 1821 jäänyt toistamiseen leskeksi ja oli kuuden lapsen äiti. Lisäksi hänellä oli mainetta vahvana ja itsenäisenä naisena. Vapaussodan alkaessa oli selvää, että ainoastaan saamalla saaristo ja laivasto mukaan kansannousuun Osmanien valtakuntaa vastaan sillä olisi mahdollisuus onnistua.
Boumpoulínan isä oli ollut merikapteeni ja opettanut purjehtimista myös tyttärelleen. Boumpoulína otti vapaussodan alettua komentoonsa neljä miesvainajansa omistamaa alusta. Hänen veljensä ja vanhimmat poikansa avustivat häntä. Jo ensimmäisissä operaatioissa hän osoitti pelottomuutta. Erityisen kuuluisaksi tuli hänen toimintansa Trípolin taistelussa. Hän toi aluksensa avustamaan piiritettyjä kreikkalaisia ja sai aikaan kiivaan taistelun. Voittoisan taistelun jälkeen hän ratsasti vallattuun kaupunkiin huomiota herättävästi hevosella.
Paitsi taisteluilla Boumpoulína yritti vaikuttaa sotaan myös neuvotteluilla. Hän yritti turhaan rauhoitella omiaan olemaan surmaamatta kiinnijääneitä turkkilaisia. Erityisen ankarasti hän vetosi sotilaisiin, että nämä jättäisivät turkkilaiset naiset rauhaan. Korut ja arvoesineet sai ryöstää, mutta mitään muuta hän ei sallinut tapahtuvan. Hänen neuvottelutaitonsa toivat tulosta, kun hän sai vankien vaihdossa vaihdettua vangitut turkkilaisnaiset Kreikan kirkon johtajiin.
Kreikan vapaussota oli raaka. Kumpikin osapuoli syyllistyi tekohin, jotka nykykatsannon mukaan olisivat sotarikoksia. Euroopassa kreikkalaisia ihailtiin ja romantisoitiin, ja lordi Byron lähti kreikkalaisten puolelle vapaaehtoissotilaaksi. Boumpoulínaa pidettiin oman aikansa Jeanne d’Arcina.
Kun Boumpoulínan maine kasvoi, hän alkoi saada paljon kilpailijoita ja kadehtijoita. Osa kadehtijoista oli hänen omia sukulaisiaan. Lisäksi hänellä oli erimielisyyttä Koútsisin suvun kanssa. Koútsisit syyttivät Boúmpoulisin sukua siitä, että yksi suvun tyttäristä oli karannut Boúmpoulisin sukuun kuuluneen pojan kanssa. Syntyneessä riidassa Boumpoulína sai luodin päähänsä ja kuoli. On epäselvää oliko kyseessä tarkoituksellinen murha.
Laskarína Boumpoulínasta tuli kuolemansa jälkeen marttyyri ja legenda. Venäjän tsaari nimitti hänet kunnia-amiraaliksi. Hänen kuolinpaikkaansa näytetään vierailijoille, ja vanhat verijäljet on säilytetty.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laskarína Boumpoulína Wikimedia Commonsissa
Laskarina Bouboulina, the mother of modern Greece. BBC (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Kreikka  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Joseph Benavidez

| Joseph Benavidez |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1984 (ikä 40) San Antonio, Texas
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Vapaaottelija
Aktiivisena:  2006–
Pituus:  163 cm
Paino:  57 kg
Painoluokka:  kääpiösarja (2006–2011) höyhensarja (2008) kärpässarja (2012–)
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  paini, thainyrkkeily
Seura:  Team Alpha Male (2007–2016) Elevation Fight Team (2016) Xtreme Couture (2016–)
Tilastot
Ottelut:  36
Voitot:  28
– tyrmäyksellä:  8
– luovutuksella:  9
– päätöksellä:  11
Tappiot:  8
– tyrmäyksellä:  2
– luovutuksella:  1
– päätöksellä:  5
Joseph Rolando Benavidez (s. 31. heinäkuuta 1984 San Antonio, Texas) on yhdysvaltalainen kärpässarjan vapaaottelija. Hän otteli neljä kertaa UFC:n kärpässarjan mestaruudesta, joista Benavidez hävisi kahdesti Demetrious Johnsonille ja kahdesti Deiveson Figueiredolle. Hän otteli urallaan myös WEC:n kääpiösarjan mestaruudesta Dominick Cruzia vastaan, mutta hävisi hajaäänin.
Saavutukset > Vapaaottelu

Illan suoritus (kolmesti, vs. Tim Elliott, Alex Perez, Jussier Formiga)
Illan tyrmäys (kerran, vs. Yasuhiro Urushitani)
Eniten voittoja kärpässarjassa (13, tasoissa Demetrious Johnsonin kanssa)
Eniten otteluita kärpässarjassa (19)
Eniten tyrmäyksiä kärpässarjassa (5)
Illan kamppailu (kerran, vs. Dominick Cruz)
Illan luovutus (kerran, vs. Miguel Torres)
Rockefeller

| Rockefeller |
| --- | --- |
 John D. Rockefeller, suvun perustaja
Kotipaikka:  Yhdysvallat
Aktiivisena:  1800-luvun lopulta alkaen
Ala:  öljyteollisuus
Perustaja:  John D. Rockefeller
Jäseniä:  William Rockefeller John D. Rockefeller, Jr. Nelson A. Rockefeller
Rockefeller on yhdysvaltalainen suku, jonka juuret ovat John D. Rockefellerin (1839–1937) ja hänen veljensä William Rockefellerin (1841–1922) tekemässä, omaisuuksia tuottaneessa öljybisneksessä 1800-luvun lopussa Standard Oil -yhtiöllä. Suku on yksi Yhdysvaltain rikkaimmista: talouslehti Forbes arvioi vuonna 2016 suvun varallisuudeksi noin 11 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Nelson A. Rockefeller nousi Yhdysvaltain varapresidentiksi asti.
Suku on perustanut muun muassa Rockefeller Centerin New Yorkiin ja Rockefeller-säätiön auttamaan sairaita. Lisäksi suku on perustanut Rockefeller-yliopiston New Yorkin Manhattanille ja Chicagon yliopiston.
Sijoittaminen

Suvun sijoitusyhtiöitä on muun muassa Venrock.
Rockefellerin suvun edustajia

John D. Rockefeller (1839–1937), liikemies, Standard Oilin perustaja
John D. Rockefeller, Jr. (1874–1960), liikemies
Abby Rockefeller Mauzé (1903–1976), hyväntekeväisyyden harrastaja
John D. Rockefeller III (1906–1978), liikemies ja hyväntekeväisyyden harrastaja
John D. Rockefeller, IV (s. 1937), demokraattipoliitikko, Länsi-Virginian ent, kuvernööri
Nelson A. Rockefeller (1908–1979), Yhdysvaltain varapresidentti 1974–1977
Margaretta Rockefeller, Happy Rockefeller (1926–2015), Nelson A. Rockefellerin puoliso (s. 1926)
Michael Rockefeller (1938–1961?), taiteen keräilijä
Laurance Spelman Rockefeller (1910–2004), liikemies ja sijoittaja
Winthrop Rockefeller (1912–1973), republikaanipoliitikko
Winthrop Paul Rockefeller (1948–2006), Arkansasin varakuvernööri
David Rockefeller (1915–2017), liikemies ja yhteiskunnallinen vaikuttaja
David Rockefeller, Jr. (s. 1941), filantrooppi
Ariana Rockefeller (s. 1982), muotisuunnittelija ja esteratsastaja
Richard Rockefeller (1949–2014), Lääkärit ilman rajoja -järjestön Yhdysvaltain-neuvottelukunnan puheenjohtaja 1989–2010
William Rockefeller (1841–1922), sijoittaja, John D. Rockefellerin veli
William Goodsell Rockefeller (1870–1922), yritysjohtaja
James Stillman Rockefeller (1902–2004), liikemies ja filantrooppi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rockefeller Wikimedia Commonsissa
Jääkiekon B-sarjan maailmanmestaruuskilpailut

| Jääkiekon B-sarjan maailmanmestaruuskilpailut |
| --- | --- |
Laji:  Jääkiekko
Perustettu:  1951
Lopetettu:  2000
Seuraaja:  1. divisioona
Eniten mestaruuksia:   Puola (7)
Ylempi taso:  A-sarja
Alempi taso:  C-sarja   D-sarja
Jääkiekon B-sarjan maailmanmestaruuskilpailut pelattiin vuosina 1951–2000, jonka jälkeen sen korvasi jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut.
Voittajat

| Vuosi | Voittaja | Putoajat C-sarjaan | Isäntämaa |
| --- | --- | --- | --- |
| 1951 |  Italia |  |  Ranska |
| 1952 |  Britannia |  |  Belgia |
| 1953 |  Italia |  |  Sveitsi |
| 1955 |  Italia |  |  Länsi-Saksa |
| 1956 |  Itä-Saksa |  |  Itä-Saksa |
| 1959 |  Romania |  |  Tšekkoslovakia |
| 1961 |  Norja |  |  Sveitsi |
| 1962 |  Japani |  |  Yhdysvallat |
| 1963 |  Norja |  |  Ruotsi |
| 1964 |  Puola |  |  Itävalta  |
| 1965 |  Puola |  |  Suomi |
| 1966 |  Saksa |  Britannia |  Jugoslavia |
| 1967 |  Puola |  Sveitsi    Unkari |  Itävalta |
| 1968 |  Jugoslavia | - |  Ranska  |
| 1969 |  Itä-Saksa |  Itävalta    Italia |  Jugoslavia |
| 1970 |  Yhdysvallat |  Romania    Bulgaria |  Romania |
| 1971 |  Sveitsi |  Itävalta    Italia |  Sveitsi |
| 1972 |  Puola |  Norja    Ranska |  Romania |
| 1973 |  Itä-Saksa |  Sveitsi    Italia |  Itävalta |
| 1974 |  Yhdysvallat |  Norja    Itävalta |  Jugoslavia |
| 1975 |  Itä-Saksa | ei putoajia |  Japani |
| 1976 |  Romania |  Italia    Bulgaria |  Sveitsi |
| 1977 |  Itä-Saksa |  Alankomaat    Itävalta |  Japani |
| 1978 |  Puola |  Italia    Jugoslavia |  Jugoslavia |
| 1979 |  Alankomaat |  Tanska    Itävalta |  Romania |
| 1981 |  Italia |  Japani    Jugoslavia |  Italia |
| 1982 |  Itä-Saksa |  Kiina    Alankomaat |  Itävalta |
| 1983 |  Yhdysvallat |  Romania    Jugoslavia |  Japani |
| 1985 |  Puola |  Norja    Unkari |  Sveitsi |
| 1986 |  Sveitsi |  Jugoslavia    Japani |  Alankomaat |
| 1987 |  Puola |  Alankomaat    Kiina |  Italia |
| 1989 |  Norja |  Tanska |  Norja |
| 1990 |  Sveitsi |  Itä-Saksa |  Ranska |
| 1991 |  Italia | ei putoajaa |  Slovenia |
| 1992 |  Itävalta |  Jugoslavia |  Itävalta |
| 1993 |  Britannia |  Bulgaria |  Alankomaat |
| 1994 |  Sveitsi |  Kiina |  Tanska |
| 1995 |  Slovakia |  Romania |  Slovakia |
| 1996 |  Latvia |  Japani |  Alankomaat |
| 1997 |  Valko-Venäjä |  |  Puola |
| 1998 |  Ukraina |  Alankomaat |  Slovenia |
| 1999 |  Tanska |  Unkari |  Tanska |
| 2000 |  Saksa | ei ollut |  Puola |
Vuosien 1964 ja 1968 kilpailut kuuluivat olympiakisoihin ja olivat virallisesti alemman loppusarjan (sijat 9.-16.) kamppailuja. Näissä kisoissa ei pelattu noususta tai putoamisesta.
Luettelo Yhdysvaltojen piirikunnista

Yhdysvaltojen piirikunnat ja niitä vastaavat hallintoalueet.
Tämä artikkeli on luettelo Yhdysvaltojen piirikunnista ja piirikuntia vastaavista alueista. Piirikunnat ovat luettelossa osavaltioittain. Eri osavaltioissa voi olla samannimisiä piirikuntia; tällöin piirikunnan artikkelin nimessä on lopussa suluissa osavaltion nimi. Luettelossa on mukana myös District of Columbia, vaikka se ei muodosta osavaltiota.
Luettelo American Idolin tuotantokausista

Tämä on luettelo yhdysvaltalaisen American Idol -laulukilpailun tuotantokausista ja niiden tuloksista.
Ensimmäinen tuotantokausi

| --- | --- |
Ensimmäisen tuotantokauden finalistit (2002)
Kelly Clarkson: Voittaja
Justin Guarini: 4. syyskuuta
Nikki McKibbin: 28. elokuuta
Tamyra Gray: 21. elokuuta
RJ Helton: 14. elokuuta
Christina Christian: 7. elokuuta
Ryan Starr: 31. heinäkuuta
A. J. Gil: 24. heinäkuuta
Jim Verraros: 17. heinäkuuta
EJay Day: 17. heinäkuuta
American Idol debytoi vähin äänin kesäohjelmana FOX-kanavalla vuonna 2002 sen jälkeen kun useat muut kanavat olivat hylänneet sen. Ohjelmaa juonsivat Ryan Seacrest ja Brian Dunkleman, joista Brian Dunkleman jätti American Idolin kyseisen tuotantokauden jälkeen. Koelaulut pidettiin New Yorkissa, Los Angelesissa, Chicagossa, Dallasissa, Miamissa, Atlantassa ja Seattlessa. Kausi alkoi 11. kesäkuuta 2002 ja suosio kasvoi vähitellen, kun keskustelu mielenkiintoisista kilpailijoista ja suorasanaisesta brittituomarista, Simon Cowellista, kiihtyi. Finaalia seurasikin lopulta arviolta 22 miljoonaa tv-katsojaa syyskuussa 2002. Finaalikaksikko Kodak-teatterissa oli Kelly Clarkson ja Justin Guarini, joista Kelly Clarkson vei voiton 58 prosentin äänimäärällään. Suosion vuoksi seuraava kausi aikaistettiin alkavaksi heti tammikuussa 2003, jolloin jaksoja tuli lisää, budjetti kasvoi ja mainosaika kallistui.
Kelly Clarkson teki sopimuksen American Idolin 19 Managementin kanssa yhteistyössä olevalle RCA-levy-yhtiölle. Heti finaalin jälkeen Kelly julkaisi kaksi singleä, joista tunnetumpi A Moment Like This debytoi Billboard-listalla sijalla 52, mutta teki historian suurimman nousun ja rikkoi Beatlesien ennätyksen mennessään kärkeen seuraavalla viikolla. Laulu oli jo levytetty valmiiksi, jotta voittajalle olisi saatu maksimaalinen mediahuomio ja se alkoi soida radioasemilla heti finaalia seuranneena päivänä. Kelly esiintyi monissa viihdeohjelmissa ja hänen videonsa alkoivat pyöriä MTV:n Total Request Live -ohjelmassa. Hän on julkaissut neljä albumia, Thankful, Breakaway, My December ja All I Ever Wanted joista Breakaway toi hänelle kaksi Grammy-palkintoa ja kansainvälistä suosiota.
Kolmanneksi sijoittui Nikki McKibbin ja neljänneksi Tamyra Gray. Amerikkalaiselle yleisölle oli yllätys, kun eräs suurimmista voittajasuosikeista, Tamyra Grey, jäi finaalin ulkopuolelle. Tämä oli ainut vuosi, jolloin toiseksi sijoittunut ei julkaissut singleä finaalin jälkeen.
Toinen tuotantokausi

| --- | --- |
Toisen tuotantokauden finalistit (2003)
Ruben Studdard: Voittaja
Clay Aiken: 21. toukokuuta
Kimberley Locke: 14. toukokuuta
Joshua Gracin: 7. toukokuuta
Trenyce: 30. huhtikuuta
Carmen Rasmusen: 23. huhtikuuta
Kimberly Caldwell: 16. huhtikuuta
Rickey Smith: 9. huhtikuuta
Corey Clark: 2. huhtikuuta (hylättiin)
Julia DeMato: 26. maaliskuuta
Charles Grigsby: 19. maaliskuuta
Vanessa Olivarez: 12. maaliskuuta
Kausi alkoi 19. tammikuuta 2003 ja koelaulut järjestettiin New Yorkissa, Los Angelesissa, Miamissa, Detroitissa, Atlantassa, Nashvillessä sekä Austinissa. Koelauluissa oli mukana muun muassa tuomariston negatiivisella tavalla hämmästyttänyt Keith Beukelaer. Finaalissa Kodak-teatterissa 20. toukokuuta 2003 olivat Ruben Studdard ja Clay Aiken. Aiken hävisi Studdardille noin 130 000 äänellä. Voittaja Ruben Studdardin esikoisalbumi oli nimeltään Soulful.
Rubenin seuraava albumi julkaistiin 26. syyskuuta 2006. Kimberley Locke on myös saanut radiosoittoa American Idolin jälkeen debyyttialbumillaan One Love. Neljänneksi sijoittunut Joshua Gracin on nauttinut suurta suosiota kantri-artistina tehtyään sopimuksen Lyric Street Recordsin kanssa. Hänen ensimmäiseltä albumiltaan nousi kolme hittiä, muun muassa listaykkönen "Nothing to Lose".
Tällä tuotantokaudella hylättiin yksi kilpailija, Corey Clark. Hänet hylättiin ohjelmasta, koska hän ei ollut kertonut rikosrekisteristään. Lisäksi hän väitti, että hänellä olisi ollut suhde tuomari Paula Abdulin kanssa. Hän myös väitti saaneensa sen seurauksena erityiskohtelua ohjelmassa. Abdul todettiin myöhemmin syyttömäksi. Myös Frenchie Davis hylättiin ja poistettiin kilpailusta, kun Internetistä löytyi kuvia hänestä yläosattomissa. Hän ei tosin ehtinyt finaaleihin saakka.
Kolmas tuotantokausi

| --- | --- |
Kolmannen tuotantokauden finalistit (2004)
Fantasia Barrino: Voittaja
Diana DeGarmo: 26. toukokuuta
Jasmine Trias: 19. toukokuuta
LaToya London: 12. toukokuuta
George Huff: 5. toukokuuta
John Stevens: 28. huhtikuuta
Jennifer Hudson: 21. huhtikuuta
Jon Peter Lewis: 14. huhtikuuta
Camile Velasco: 7. huhtikuuta
Amy Adams: 31. maaliskuuta
Matthew Rogers: 24. maaliskuuta
Leah LaBelle: 17. maaliskuuta
Kausi alkoi 19. tammikuuta 2004 ja koelaulut järjestettiin New Yorkissa, Los Angelesissa, San Franciscossa, Houstonissa, Atlantassa ja Honolulussa. Kyseisellä kaudella oli mukana "Amerikan legenda" William Hung, joka hämmästytti omaperäisellä tanssillaan koko tuomariston. Hänen osuutensa ohjelmassa huomioitiin kuitenkin Koch Entertainment Recordsin taholta, joka antoi hänelle 25 000 dollarin levytyssopimuksen.
Kiistanalaisuutta ilmeni kilpailun oikeudenmukaisuudesta, kun Jasmine Trias sai kolmannen sijan Latoya Londonin sijasta Simon Cowellin negatiivisista kommenteista huolimatta. Jasmine julkaisi myöhemmin CD:n ja sai faneja Havaijilta, mistä hän oli itsekin kotoisin, sekä Filippiineiltä, Singaporesta, Guamilta ja muista Kaakkois-Aasian valtioista. Kolmas kausi näytettiin myös Australiassa Network Ten-kanavalla muutaman päivän viiveellä.
Kodak-teatterissa järjestetyssä finaalissa mukana olivat Fantasia Barrino ja Diana DeGarmo. Voittajaksi selviytyi Fantasia Barrino 51 prosentin äänimäärällä eli 1,3 miljoonalla äänellä. Kaikkiaan ääniä tuli 65 miljoonaa, mikä on suurin äänimäärä koko ohjelman historiassa. Fantasia Barrinon esikoisalbumi oli nimeltään Free Yourself. Hän julkaisi ensimmäisen singlensä kesäkuussa 2004 RCA:lla. Se sisälsi kappaleet "I Believe", jonka osittain kirjoitti entinen Idol-kilpailija Tamyra Gray ja jonka Fantasia lauloi finaalissa, Aretha Franklinin hitti "Chain of Fools" ja hänen versionsa kappaleesta "Summertime". Single nousi ykköseksi Billboard Hot 100 -listalla, mikä oli ensimmäinen kerta, kun artisti ylti kyseiseen saavutukseen ensimmäisellä singlellään. Myyntilistalla single pysyi kärjessä 11 viikkoa, mikä oli pidempään kuin kenelläkään muulla Idol-kilpailijalla. "I Believe" oli vuoden myydyin single USA:ssa ja CRIA myönsi sille platinaa.
Fantasia on myös ottanut osaa kirjoitus- ja näyttelemisprojekteihin: hän on julkaissut muistelmansa Life is Not a Fairy Tale sekä osallistunut omaan elämäänsä perustuvan tv-elokuvan tekemiseen. Häntä myös harkittiin Effie Whiten rooliin elokuvaan Dreamgirls mutta roolin sai kanssakilpailija Jennifer Hudson. Hän esiintyi myös Simpsoneissa nuorempana versiona itsestään sekä Luther Vandrossin tribuutti-CD:llä vuosi kilpailun jälkeen.
Neljäs tuotantokausi

| --- | --- |
Neljännen tuotantokauden finalistit (2005)
Carrie Underwood: Voittaja
Bo Bice: 25. toukokuuta
Vonzell Solomon: 18. toukokuuta
Anthony Fedorov: 11. toukokuuta
Scott Savol: 4. toukokuuta
Constantine Maroulis: 27. huhtikuuta
Anwar Robinson: 20. huhtikuuta
Nadia Turner: 13. huhtikuuta
Nikko Smith: 6. huhtikuuta
Jessica Sierra: 30. maaliskuuta
Mikalah Gordon: 24. maaliskuuta
Lindsey Cardinale: 16. maaliskuuta
Ryan Seacrest juonsi neljännelläkin kaudella ja samat tuomarit, Simon Cowell, Randy Jackson ja Paula Abdul, olivat mukana. Kausi alkoi 18. tammikuuta 2005 ja koelaulut järjestettiin Washingtonissa, St. Louisissa, Missourissa, New Orleansissa, Louisianassa, Las Vegasissa, Nevadassa, Clevelandissa, Ohiossa, Orlandossa, Floridassa sekä San Franciscossa, Kaliforniassa. Kilpailijoiden tuli olla 16–28-vuotiaita 4. elokuuta 2004 eli syntymäpäivän piti olla välillä 5. elokuuta 1975 ja 4. elokuuta 1988. Tästä uudesta säännöstä hyötyneitä olivat muun muassa Constantine Maroulis (s. 17. syyskuuta) sekä Bo Bice (s. 1. marraskuuta), jota tuomarit sanoivat finaalilähetyksissä yhdeksi kilpailun kokeneimmista.
Tällä kaudella sääntöjä muokattiin myös kilpailun loppuosassa: valittiin 24 semifinalistia, joista 12 oli miespuolisia ja 12 vastaavasti naispuolisia, jotka kilpailivat omissa ryhmissään. Joka viikko kummastakin ryhmästä putosi kaksi kunnes jäljellä oli 12 finalistia.
Mario Vazquez, joka oli alun perin 12 finalistin joukossa, lähti kilpailusta 11. maaliskuuta, vain päiviä ennen finaalien alkua vedoten henkilökohtaisiin syihin. Edellisellä viikolla pudonnut Nikko Smith tuli hänen tilalleen.
Kodak-teatterissa pidettävässä finaalissa mukana olivat Carrie Underwood ja Bo Bice, joista voittajaksi selviytyi Carrie Underwood. Hän oli ensimmäinen voittaja Kelly Clarksonin jälkeen, joka ei ollut kertaakaan kolmen vähiten ääniä saaneen joukossa. Carrien ensimmäinen single "Inside Your Heaven" julkaistiin 14. kesäkuuta 2005 ja se nousi ykköseksi Billboard Hot 100 -listalla. Esikoisalbumi Some Hearts nousi listakakkoseksi marraskuussa 2005 ja myi triplaplatinaa.
Viides tuotantokausi

| --- | --- |
Viidennen tuotantokauden finalistit (2006)
Taylor Hicks: Voittaja
Katharine McPhee: 24. toukokuuta
Elliott Yamin: 17. toukokuuta
Chris Daughtry: 10. toukokuuta
Paris Bennett: 3. toukokuuta
Kellie Pickler: 26. huhtikuuta
Ace Young: 19. huhtikuuta
Bucky Covington: 12. huhtikuuta
Mandisa: 5. huhtikuuta
Lisa Tucker: 29. maaliskuuta
Kevin Covais: 22. maaliskuuta
Melissa McGhee: 15. maaliskuuta
Kausi alkoi 17. tammikuuta 2006 ja tuomareina toimivat edelleen Simon Cowell, Paula Abdul ja Randy Jackson. Koelaulut pidettiin Chicagossa, Denverissä, Greensborossa, San Franciscossa, Las Vegasissa, Austinissa ja Massachusettsissa. Memphisin koelaulut peruttiin Hurrikaani Katrinan vuoksi. Säännöt olivat samat kuin 4. kaudella: kilpailijoiden tuli olla 16–28-vuotiaita 15. elokuuta 2005 eli syntymäpäivien tuli sijoittua välille 16. elokuuta 1976 ja 15. elokuuta 1989.
Kodak-teatterin finaalissa 24. toukokuuta olivat Taylor Hicks ja Katharine McPhee, joista finaalin voitti Taylor Hicks. Hän oli toinen voittaja Alabaman Birminghamista ja neljäs finalisti, jolla on läheisiä suhteita kaupunkiin. Toiseksi viimeisessä finaalissa putosi Elliott Yamin yhdessä kilpailun tiukimmista pudotuksista – jokainen kilpailija sai yli 33 prosenttia äänistä. Kilpailun voittaneen Taylor Hickin esikoisalbumi oli nimeltään Do I Make You Proud.
Vaikka tällä kaudella oli vähemmän kiistanalaisuuksia edellisiin kausiin verrattuna, jonkin verran ongelmia ilmeni. Brittenumin kaksoset, jotka kävivät yhdessä koelauluissa Chicagossa, aiheuttivat pientä sekaannusta, kun Derrell ilmoitti lähtevänsä kilpailusta luultuaan veljensä lähteneen Simonin kommenttien takia. Huomattuaan virheensä Derrell anoi tuomareilta pääsyä takaisin, ja he antoivat veljeksille lopulta uuden mahdollisuuden. Brittenumit hylättiin kuitenkin tammikuussa 2006, koska heidät pidätettiin aiemmasta rikoksesta.
Kuudes tuotantokausi

| --- | --- |
Kuudennen tuotantokauden finalistit (2007)
Jordin Sparks: Voittaja
Blake Lewis: 23. toukokuuta
Melinda Doolittle: 16. toukokuuta
LaKisha Jones: 9. toukokuuta
Chris Richardson: 2. toukokuuta
Phil Stacey: 2. toukokuuta
Sanjaya Malakar: 18. huhtikuuta
Haley Scarnato: 11. huhtikuuta
Gina Glocksen: 4. huhtikuuta
Chris Sligh: 28. maaliskuuta
Stephanie Edwards: 21. maaliskuuta
Brandon Rogers: 14. maaliskuuta
Kuudes tuotantokausi alkoi 16. tammikuuta 2007. Tuomareina toimivat edellisten tuotantokausien tavoin Simon Cowell, Paula Abdul ja Randy Jackson. Koelaulut järjestettiin seitsemässä kaupungissa ja ne esitettiin televisiossa Fox-kanavalla tammikuun 16. (Minneapolis), 17. (Seattle), 23. (Memphis), 24. (East Rutherford), 30. (Birmingham), 31. (Los Angeles), ja helmikuun 6. (San Antonio) päivä.
Vierailevina tuomareina koelauluissa nähtiin Olivia Newton-John, Carole Bayer Sager ja Jewel.
Kodak-teatterin finaalissa 23. toukokuuta olivat Jordin Sparks ja Blake Lewis. Voittajaksi selviytyi Sparks, joka keräsi finaalissa ennätykselliset 74 miljoonaa ääntä. Sparks on kilpailun nuorin voittaja, voittaessaan kisan 17-vuotiaana. Hän on myös ensimmäinen voittaja Etelä-Yhdysvaltojen ulkopuolelta.
3. huhtikuuta 2007 Ryan Seacrest kertoi, että ensimmäinen American Idol Songwriter -kilpailu alkaa. Kilpailussa oli tarkoitus kirjoittaa kappale, joka tulee voittajan ensimmäiseksi singleksi. 22. toukokuuta kaksi finalistia esitti voittajakappaleen "This Is My Now". Se julkaistiin kilpailun voittaja Jordin Sparksin ensimmäisenä singlenä.