stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lewyn kappale -tauti
Oireet

Lewyn kappale -taudin keskeisin oire on etenevä kognitiivisten toimintojen heikentyminen, joka voi näkyä esimerkiksi tarkkaavaisuuden, muistin, toimintakyvyn tai näköhäiriöinä.
Taudissa vireystila ja toimintakyky vaihtelevat ajankohdasta toiseen. Lisäksi tyypillinen oire ovat yksityiskohtaiset, toistuvat ja selväpiirteiset näköharhat. Kolmas keskeinen oire on parkinsonismi eli Parkinsonin taudin kaltainen jäykkyys, vapina, kävelyvaikeudet ja liikkeiden hidastuminen. Lewyn kappale -tautiin voi liittyä myös REM-unen häiriöitä, tajuttomuuskohtauksia, kaatumisia, lukemisen, laskemisen, hahmotuskyvyn ja kätevyyden heikentymistä, virtsankarkailua ja masentuneisuutta. Tautia sairastavat henkilöt ovat tyypillisesti herkkiä psykoosilääkkeiden sivuvaikutuksille.
Aivojen kuvantamistutkimuksissa voidaan nähdä alentunut dopamiinipitoisuus tyvitumakkeissa ja heikentynyt verenvirtaus erityisesti aivojen takalohkossa. Toisaalta aivojen magneettikuvauksessa sisemmän ohimolohkon rakenteet ovat suhteellisen hyvin säilyneitä, toisin kuin esimerkiksi Alzheimerin taudissa.
Hoito

Lewyn kappale -tautiin ei ole parantavaa hoitoa, ainoastaan oireita voidaan helpottaa. Alzheimerin tautiin kehitettyjen kolinergisten lääkkeiden on todettu auttavan myös Lewyn kappale -taudissa. Kyseessä on etenevä sairaus, joka johtaa yleensä kuolemaan vajaassa kymmenessä vuodessa.
Aiheesta muualla

Muistiliitto: Lewyn kappale -tauti
Parkinsonliitto, Lewyn kappale -tauti https://www.parkinson.fi/lewyn-kappale-tauti (Arkistoitu – Internet Archive)
Mayo Clinic: Lewy body dementia (englanniksi)
Johns Hopkins Medicine: Lewy Body Dementia (LBD) (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Lewy body dementia (LBD) (englanniksi)
Tapiolan ortodoksinen kirkko

| Pyhittäjä Herman Alaskalaisen kirkko |
| --- | --- |
 Pyhittäjä Herman Alaskalaisen kirkko Tapiolan keskustassa
Sijainti:  Tapiola, Espoo
Koordinaatit:  60°10′45.98″N, 24°48′5.83″E
Seurakunta:  Helsingin ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1997–1998
Suunnittelija:  Paul Hesse
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tapiolan ortodoksinen kirkko eli Pyhittäjä Herman Alaskalaisen kirkko on Espoon Tapiolassa sijaitseva ortodoksinen kirkkorakennus. Kirkko kuuluu Helsingin ortodoksiseen seurakuntaan.
Varhaisvaiheita > Ensimmäiset palvelukset

Ortodoksiset jumalanpalvelukset Espoossa aloitti tapiolalainen, alkujaan vepsäläistaustainen rovasti Serafim Fiilin (1903–82)lähde? vuonna 1954. Hän toimitti palvelukset kotonaan.
Varhaisvaiheita > Luterilaisten suojissa

Fiilinin jälkeen toimituksissa oli vuosien ajan katko, kunnes tapiolalainen Kirill Gluschkoff yhdessä isä Timo Lehmuskosken kanssa ryhtyi elvyttämään niitä. He saivat Tapiolan luterilaisen seurakunnan kirkkoherralta Samuel Lehtoselta luvan käyttää Tapiolan kirkon kerhotilaa palvelusten järjestämiseen. Ensimmäinen jumalanpalvelus oli paastonajan liturgia 8.3.1981, johon osallistui 60 henkeä. Jumalanpalvelukset kerhotilassa jatkuivat 10 vuoden ajan siten, että niitä oli 3–4 vuodessa ja osallistujia oli 60–120. Isä Serafim toimi kuolemaansa vuoteen 1982 asti palveluksissa rippi-isänä. Isä Timon kansainvälisten kontaktien kautta Tapiolassa vieraili muun muassa kreikkalainen kirkkokuoro vuonna 1987.
Varhaisvaiheita > Välivaihe

Kerhotilan jälkeen espoolaisten ortodoksien yhteisö eli kiertolaiselämää, kun palveluksia toimitettiin milloin missäkin lähiössä. Espoon ortodoksien papiksi vuonna 1989 tullut isä Heikki Huttunen kehitti tästä yhteisölle uuden työmuodon, lähiöpalvelukset, joita on toimitettu noin kymmenessä espoolaislähiössä.
Varhaisvaiheita > Suomen kellomuseon tiloissa

Vuodesta 1992 lähtien palveluksia järjestettiin Suomen kellomuseon tiloissa sijainneessa kappelissa, joka vihittiin 4.10.1992 ja pyhitettiin Herman Alaskalaiselle. Ajatus Herman Alaskalaisesta tuli Kirill Gluschkoffilta, joka oli kuullut hänestä viettäessään vuoden vaihto-opiskelijana New Yorkissa 1980-luvun alussa. Hänen mukaansa Suomessa oli jo tarpeeksi venäläisille pyhille, venäläisille jumalanäidin ikoneille ja pyhälle Nikolaokselle omistettuja kirkkoja ja tšasounia, kun taas Herman Alaskalainen edusti jotain uutta ja kiinnostavaa, ja hänellä oli myös yhteys Suomeen Valamon luostarin kautta. Kellomuseon kappelissa vieraili muun muassa Viron setukaisten kuoro Värskasta vuonna 1993.
Oma kirkko

Esitys Tapiolan kirkon rakentamisesta tehtiin seurakunnan valtuustolle ensimmäisen kerran vuonna 1985. Kirkko rakennettiin vuosina 1997–1998 ja sen vihki käyttöön Helsingin metropoliitta Leo lokakuussa 1998. Kirkon suunnittelijana toimi arkkitehti Paul Hesse. Kirkon seinämaalaukset maalasi Alexander Wikström, joka sai työnsä valmiiksi vuonna 2008. Kirkon ikonostaasin on maalannut taiteilija Ulla Vaajakallio.
Yhteisön pitkäaikaisina emäntinä ovat toimineet Raisa Tuomola 10 vuoden ajan ja Heli Witting 20 vuoden ajan. Kirkonisäntänä toimi kappelivaiheesta alkaen yli 20 vuoden ajan Seppo Ketola.
Kirjallisuutta

Liisa Heikkilä-Palo (toim.): Pyhittäjä Herman Alaskalaisen kirkko.  Helsinki:  Maahenki Oy, 2013.  ISBN 978-952-301-004-8
| n k Espoon kirkot ja kappelit |
| --- | --- |
Kirkot:  Espoonlahti  Leppävaara  Olari  Tapiola  Tapiolan ortodoksinen  Tuomiokirkko 
Kappelit:  Aurora  Kauklahti  Kellonummi  Matasaari  Otaniemi  Perkkaa  Soukka  Suvela
Perakin sulttaani

| Perakin kuningashuone |
| --- | --- |
Maa:   Perak
Arvonimet:  Sulttaani
Perustaja:  Mudzaffar Shah I
Nykyinen päämies:  Nazrin Shah (2014-)
Perustamisvuosi:  1528
Kansallisuus:  Malesia
Perakin sulttaani on Malesian Perakin osavaltion hallitsija. Sulttaani toimii myös vuorollaan Malesian kuninkaana.
Historia

Perakin sulttaanikunta sai alkunsa vuonna 1528, kun portugalilaiset valtasivat Malakan sulttaanikunnan 1500-luvun alussa. Malakan sulttaani pakeni Malakan niemimaan eteläkärkeen, mihin hän perusti Johoren sulttaanikunnan. Malakan viimeisen sulttaanin poika Mazaffar taas pakeni Perakin alueelle, mihin hän perusti uuden sulttaanikunnan. Perakin hallitsijasuku polveutuu näin suoraan Malakan sulttaanikunnan hallitsijoista.
Perakin hallitsijat

| Nro | Sulttaani | Vallassa |
| --- | --- | --- |

| 1 | Mudzaffar Shah I | 1528 - 1549 |
| 2 | Mansur Shah I | 1549 - 1577 |
| 3 | Ahmad Tajuddin Shah | 1577 - 1584 |
| 4 | Tajul Ariffin Shah | 1584 - 1594 |
| 5 | Sultan Alauddin Shah | 1594 -  1603 |
| 6 | Sultan Mukaddam Shah | 1603 -  1619 |
| 7 | Mansur Shah II | 1619 - 1627 |
| 8 | Mahmud Shah I | 1627 - 1630 |
| 9 | Sallehuddin Shah | 1630 - 1636 |
| 10 | Mudzaffar Shah II | 1636 - 1653 |
| 11 | Mahmud Iskandar Shah | 1653 - 1720 |
| 12 | Alauddin Mughayat Shah | 1720 - 1728 |
| 13 | Mudzaffar Shah III | 1728 - 1752 |
| 14 | Muhamad Shah | 1744 - 1750 |
| 15 | Iskandar Zulkarnain | 1752 - 1765 |
| 16 | Mahmud Shah II | 1765 - 1773 |
| 17 | Alauddin Mansur Shah | 1773 - 1786 |
| 18 | Ahmaddin Shah | 1786 - 1806 |
| 19 | Abdul Malik Mansur Shah | 1806 - 1825 |
| 20 | Abdullah Muadzam Shah | 1825 - 1830 |
| 21 | Shahabuddin Riayat Shah | 1830 - 1851 |
| 22 | Abdullah Muhammad Shah I | 1851 - 1857 |
| 23 | Jaafar Safiuddin Muadzam Shah | 1857- 1865 |
| 24 | Ali Al-Mukammal Inayat Shah | 1865 - 1871 |
| 25 | Ismail Al-Muabidin Riayat Shah | 1871 - 1874 |
| 26 | Abdullah Muhammad Shah II | 1874 - 1876 |
| 27 | Yusuf Sharifuddin Mudzaffar Shah | 1876 - 1887 |
| 28 | Idris Murshidul Aadzam Shah | 1887 - 1916 |
| 29 | Abdul Jalil Nasruddin Al-Muhtaram Shah | 1916 - 1918 |
| 30 | Iskandar Shah | 1918 - 1938 |
| 31 | Abdul Aziz Al-Mutasim Billah Shah | 1938 - 1948 |
| 32 | Yussuf Izzuddin Shah | 1948 - 1963 |
| 33 | Idris Shah II | 1963 - 1984 |
| 34 | Azlan Muhibbuddin Shah | 1984 - 2014 |
| 35 | Nazrin Muizuddin Shah | 2014 - |
Kelantan

| Kelantan> Malesian osavaltiot ja territoriot |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
 Koordinaatit: 5°15′N, 102°00′E 
Valtio:   Malesia
Hallinto:  
 – Pääkaupunki:  Kota Bharu
 – Kuninkaall. pääkaup.:  Kota Bharu
 – Sulttaani:  Muhammad V
Pinta-ala:  15 099 km²
Väkiluku (2010):  1 539 601
 – väestötiheys:  97 as./km²
Kielet:  malaiji
Kelantan (كلنتن jawiksi, กลันตัน thaiksi) on Malesian osavaltio Länsi-Malesian pohjoisosassa. Osavaltion pinta-ala on 15 099 neliökilometriä ja asukasluku noin 1,5 miljoonaa (vuonna 2010). Osavaltion alueesta suuri osa on koskematonta sademetsää. Osavaltion pääkaupunki on Kota Bharu.
Kelantan sijaitsee Etelä-Kiinan meren rannalla ja sen naapuriosavaltiot ovat Terengganu, Pahang ja Perak. Pohjoisessa alue rajoittuu Thaimaan Narathiwatin provinssiin.
Historia

Malakan sulttaanikunnan kukistuttua 1500-luvulla Kelantan ajautui nykyisin Thaimaata olevan Patanin sulttaanikunnan vaikutusvaltaan. 1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla Kelantan oli Siamin vasallivaltiona. Vuonna 1909 alue siirrettiin siamilaisilta Britannian suojelukseen yhdessä Perlisin, Kedahin ja Terengganun kanssa. Siamin hallinnassa olleet alueet pysyivät liittoutumattomina malaijivaltioina Britannian valtakaudella.
Toisen maailmansodan aikana Malaijan taistelu alkoi Kelantanista, kun japanilaisjoukot nousivat maihin lähellä pääkaupunki Kota Bharua joulukuussa 1941. Japanilaiset valloittivat muutamassa kuukaudessa koko Malaijan ja sodan aikana Kelantaniin palasi väliaikaisesti thaimaalaisten hallinto, kun Japani luovutti pohjoisten malaijivaltioiden hallintoa akselivaltohin kuuluneelle Thaimaalle. Sodan jälkeen Kelantan itsenäistyi Britanniasta osana Malaijan federaatiota vuonna 1957.
Politiikka

Kelantan on hyvin vahvasti islamilanen osavaltio ja osavaltiota hallitsee Malesian islamilainen puolue Parti Islam Se-Malaysia, (PAS). Kelantanin islamilainen osavaltiohallitus on aiheuttanut päänvaivaa Malesian liittovaltion hallinnolle. Entinen pääministeri Mahathir arvosteli valtakaudellaan Malaijivaltioiden feodaalisuutta ja Malesian parlamentti ei anna liittovaltion apua Kelantanille, koska oikeusjärjestelmän ja viranomaisten puolueettomuutta ei voida taata.
Kelantan on sulttaanin johtama osavaltio ja Kelantanin sulttaani toimii myös vuorollaan Malesian kuninkaana.
Väestö

Kelantanin väestö on muiden Länsi-Malesian itärannikon osavaltioiden tapaan  malaijienemmistöistä ja kiinalaisväestön osuus on merkittävästi pienempi kuin maan mantereisen osan itärannikon osavaltioissa. Väestöstä 93 % on malaijeja ja 5 % kiinalaisia. Myös thait muodostavat pienen vähemmistön.
Kelantanissa puhuttava malaijin kieli poikkeaa murteeltaan Kuala Lumpurissa puhuttavasta murteesta. Kelantanissa on runsaasti maaseutumaista aluetta, eikä alueella puhuttava murre ole saanut yhtä paljon vaikutteita kiinalais- ja intialaisväestöjen kielistä, kuin kansainvälistyneessä Kuala Lumpurissa puhuttava murre. Kelantanin osavaltiossa on myös edelleen vahva tunne itsenäisyydestä.
Super-Kamiokande

Super-Kamiokande eli Super-Kamioka Nucleon Decay Experiments on neutriinoilmaisin Kamiokan laboratoriossa Japanissa. Ilmaisin sijaitsee noin 1 000 metriä Hidan kaupungin alla Kamiokan kaivoksessa.
Super-Kamiokande on seuraaja vuonna 1995 toimintansa lopettaneelle Kamiokande-ilmaisimelle. Se aloitti toimintansa huhtikuussa 1996. Ilmaisimen tarkoitus on tutkia neutriino-oskillaatiota.
Rakenne ja toiminta

Super-Kamiokande on rakenteeltaan sylinterimäinen ruostumattomasta teräksestä valmistettu säiliö, joka 41,4 m korkea ja 39,3 m halkaisijaltaan. Säiliö sisältää 50 000 tonnia puhdasta vettä. Ilmaisin koostuu kahdesta samankeskisestä Tšerenkovin ilmaisimista, joista sisemmän pinta on varustettu 111 146 valomonistinputkella, jotka kattavat pinnasta noin 40 % ja ovat halkaisijaltaan 50 cm. Ulompi ilmaisin sen sijaan koostuu 1 885 valomonistinputkesta, jotka ovat halkaisijaltaan noin 20 cm.
Super-Kamiokande on Tšerenkovin säteilyn ilmaisin, eli se havaitsee neutriinon aiheuttaman varatun hiukkasen siroamisesta syntyneen Tšerenkovin säteilyn. Neutriino tönäisee säiliössä olevaa vesimolekyyliä irrottaen siitä elektronin. Elektroni liikkuu valoa suuremmalla nopeudella vedessä aiheuttaen Tšerenkovin säteilyä, jonka ilmaisinjärjestelmän valomonistinputket havaitsevat.
Lappeen seurakunta

| Lappeen seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Lappeen kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Mikkelin hiippakunta
Rovastikunta:  Etelä-Karjalan rovastikunta
Pääkirkko:  Lappeen kirkko
Perustettu:  1415
Jäsenmäärä:  9 237 (2022)
– Osuus asukkaista:  68,4 %
Kirkollisvero:  1,40 %
Kirkkoherra:  Mika Lehtola
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lappeen seurakunta on luterilainen seurakunta Lappeenrannassa, entisen Lappeen kunnan alueella. Se kuuluu Lappeenrannan seurakuntayhtymään. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Mika Lehtola.
Historia

Vanhin kirjallinen maininta Lappeesta on vuodelta 1415, jolloin Turun maaoikeuden pöytäkirjasta kerrotaan Lappeen ja Savon välisen rajan tarkastuksesta. Lappeen ensimmäinen kirkko kalmistoineen sijaitsi Kauskilassa, mutta 1600-luvulla seurakunnallinen keskus siirtyi Saimaan rannalle muodostuneeseen kauppapaikkaan. Seurakunnan nykyinen kirkko, Lappeen Marian kirkko, valmistui vuonna 1794, ja se on viimeinen jäljellä oleva Juhana Salosen rakentama kaksoisristikirkko.
Lappeen suuresta emäseurakunnasta on aikojen saatossa itsenäistynyt useita pienempiä seurakuntia. Taipalsaaren seurakunta syntyi 1571, Joutsenon seurakunta vuonna 1639, Luumäen seurakunta 1642, Lappeenrannan seurakunta 1913 ja Lauritsalan seurakunta 1951. Vuonna 1967 Lappeen, Lappeenrannan ja Lauritsalan seurakunnat muodostivat seurakuntayhtymän. Vuonna 1988 Lappeesta irrotettiin vielä Sammonlahden seurakunta, ja vuonna 2009 Nuijamaan ja Ylämaan seurakunnat liitettiin Lappeeseen.
Kuvia

Lappeen Marian kirkon alttari
Nuijamaan kirkko
Ylämaan kirkko
Lappeen ensimmäisen kirkon paikka Kappelinmäen kalmistossa
Lauritsalan seurakunta

| Lauritsalan seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Lauritsalan kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Mikkelin hiippakunta
Rovastikunta:  Etelä-Karjalan rovastikunta
Pääkirkko:  Lauritsalan kirkko
Perustettu:  1950
Jäsenmäärä:  8 074 (2022)
– Osuus asukkaista:  68,4 %
Kirkollisvero:  1,40 %
Kirkkoherra:  Pentti Berg
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lauritsalan seurakunta on Lappeenrannan Lauritsalassa Etelä-Karjalassa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta kuuluu Mikkelin hiippakuntaan ja Etelä-Karjalan rovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Pentti Berg.
Historia

Lauritsalan seurakunta perustettiin vuonna 1951, kun Lauritsala kauppalan alue irrotettiin Lappeen seurakunnasta ja siitä muodostettiin itsenäinen kirkkoherrakunta. Taloudellisesti ja ja hallinnollisesti seurakunta liitettiin vuonna 1967 Lappeenrannan seurakuntayhtymään.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Lauritsalan seurakunnan kirkkoherroina:
2011→ Pentti Berg
Luettelo Euroopan joista

Euroopan suurimpien jokien valuma-alueita
Euroopan joet: Luettelossa on lueteltu Euroopan jokia laskupaikkansa mukaan. Pääuomien alakohtina on lueteltu sivujoet. Jokien nimien perässä on lueteltu ne valtiot, joiden alueella kyseiset joet virtaavat.
Barentsinmereen laskevia jokia

Petšora (Venäjä)
Ižma (Venäjä)
Ussa (Venäjä)
Tuulomajoki (Venäjä)
Litsa (Venäjä)
Petsamonjoki (Venäjä)
Paatsjoki (Venäjä, Norja ja Suomi)
Näätämöjoki (Norja ja Suomi)
Tenojoki (Norja ja Suomi)
Altajoki (Norja)
Vienanmereen laskevia jokia

Mezen (Venäjä)
Vaška
Peza
Vienanjoki (Venäjä)
Suhona (Venäjä)
Vologda (Venäjä)
Pinega (Venäjä)
Vytšegda (Venäjä)
Sysola (Venäjä)
Onega (Venäjä)
Uikujoki (Venäjä)
Kemijoki (Venäjä)
Pistojoki (Venäjä)
Tširkkakemijoki (Venäjä)
Kierettijoki (Venäjä)
Koutajoki (Venäjä)
Nivajoki (Venäjä)
Umbajoki (Venäjä)
Ponoi (Venäjä)
Itämereen laskevia jokia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tommarpsån (Ruotsi)  Helge å (Ruotsi)  Hemån (Ruotsi)  Ljungbyån (Ruotsi)  Ronnebyån (Ruotsi)  Motalanvirta (Ruotsi)  Norrström (Ruotsi)  Emån (Ruotsi)  Daljoki (Ruotsi)  Ljusnan (Ruotsi)  Ljungan (Ruotsi)  Indalinjoki (Ruotsi)  Ångermanjoki (Ruotsi)  Uumajanjoki (Ruotsi) Vindelälven (Ruotsi)  Skelleftejoki (Ruotsi)  Byskeälven (Ruotsi)  Piitimenjoki (Ruotsi)  Luulajanjoki (Ruotsi)  Rånejoki (Ruotsi)  Kalixjoki (Ruotsi) Tärännönjoki (Ruotsi)  Tornionjoki (Ruotsi ja Suomi) Lainiojoki (Ruotsi)  Muonionjoki (Ruotsi ja Suomi) Könkämäeno (Ruotsi ja Suomi)  Lätäseno (Suomi)  Tengeliönjoki (Suomi)  Kemijoki (Suomi) Ounasjoki (Suomi)  Kitinen (Suomi) Luiro (Suomi)  Tenniönjoki (Suomi ja Venäjä)  |  Simojoki (Suomi)  Iijoki (Suomi)  Oulujoki (Suomi)  Siikajoki (Suomi)  Pyhäjoki (Suomi)  Kalajoki (Suomi)  Lestijoki (Suomi)  Perhonjoki (Suomi)  Ähtävänjoki (Suomi)  Lapuanjoki (Suomi)  Kyrönjoki (Suomi)  Kokemäenjoki (Suomi)  Eurajoki (Suomi)  Aurajoki (Suomi)  Paimionjoki (Suomi)  Karjaanjoki (Suomi)  Vantaanjoki (Suomi)  Porvoonjoki (Suomi)  Kymijoki (Suomi)  Rajajoki (Venäjä) Neva (Venäjä) Laatokka (järvi) (Venäjä) Vuoksi (Suomi ja Venäjä)  Jänisjoki (Suomi ja Venäjä)  Syväri (Venäjä) Ääninen (järvi) (Venäjä) Suunujoki (Venäjä)  Suojoki (Venäjä)  Vodlajoki (Venäjä)  Olhavanjoki (Venäjä)  Säsjoki (Venäjä)  |  Laukaanjoki (Venäjä)  Nuolijoki (Venäjä)  Narvanjoki (Venäjä ja Viro) Peipsijärvi (järvi) (Venäjä ja Viro) Velikaja (Venäjä)  Emajoki (Viro) Pedja jõgi (Viro) Põltsamaa jõgi (Viro)  Pärnujoki (Viro)  Gauja (Latvia)  Väinäjoki (Latvia, Valko-Venäjä ja Venäjä)  Lielupe (Latvia) Mēmele (Latvia)  Mūsa (Latvia)  Niemen (Liettua, Venäjä ja Valko-Venäjä) Neris (Valko-Venäjä ja Liettua)  Šešupė (Valko-Venäjä)  Veiksel (Puola) Narew (Valko-Venäjä ja Puola) Bug (Valko-Venäjä ja Puola)  Brda (Puola)  Bzura (Puola)  Wieprz (Puola ja Valko-Venäjä)  San (Ukraina ja Puola)  Oder (Puola ja Saksa) Neisse (Puola ja Saksa)  Barycz (Puola)  Bierawka (Puola)  Kaczawa (Puola)  Mała Panew (Puola)  Warta (Puola) Ner (Puola)  |
Pohjanmereen laskevia jokia

Akerselva (Norja)
Götajoki (Ruotsi)
Elbe (Saksa)
Vltava (Tšekki)
Weser (Saksa)
Rein (Italia, Sveitsi, Liechtenstein, Itävalta, Ranska, Saksa ja Alankomaat)
Aare (Sveitsi)
Reuss (Sveitsi)
Limmat (Sveitsi)
Main (Saksa)
Neckar(Saksa)
Ruhr (Saksa)
Mosel (Ranska, Luxemburg ja Saksa)
Ems (Saksa ja Alankomaat)
Maas (Alankomaat)
Schelde (Alankomaat)
Thames (Yhdistynyt kuningaskunta)
Great Ouse (Yhdistynyt kuningaskunta)
Ouse (Yhdistynyt kuningaskunta)
Tyne (Yhdistynyt kuningaskunta)
Tay (Yhdistynyt kuningaskunta)
Irlanninmereen laskevia jokia

Liffey (Irlanti)
Englannin kanaaliin laskevia jokia

Somme (Ranska)
Seine (Ranska)
Oise (Ranska)
Marne (Ranska)
Atlantin valtamereen laskevia jokia

Clyde (Yhdistynyt kuningaskunta)
Shannon (Irlanti)
Avon (Yhdistynyt kuningaskunta)
Loire (Ranska)
Garonne (Ranska)
Dordogne (Ranska)
Duero (Portugali ja Espanja)
Tajo (Portugali ja Espanja)
Jarama (Espanja)
Manzanares (Espanja)
Guadiana (Portugali ja Espanja)
Guadalquivir (Espanja)
Välimereen laskevia jokia

Segura (Espanja)
Ebro (Espanja)
Rhône (Ranska ja Sveitsi)
Massa (Sveitsi)
Lonza (Sveitsi)
Dala (Sveitsi)
Saltina (Sveitsi)
Vispa (Sveitsi)
Navisence (Sveitsi)
Borgne (Sveitsi)
Drance (Sveitsi)
Trient (Sveitsi)
Saône (Ranska)
Drôme (Ranska)
Arno (Italia)
Tiber (Italia)
Po (Italia)
Adige (Italia)
Piave (Italia)
Drin (Albania ja Pohjois-Makedonia)
Achérontas (Kreikka)
Achelóos (Kreikka)
Vardar eli Axiós (Pohjois-Makedonia ja Kreikka)
Struma eli Strymónas (Bulgaria ja Kreikka)
Mustaanmereen laskevia jokia

Tonava (Saksa, Itävalta, Slovakia, Unkari, Kroatia, Serbia, Bulgaria ja Romania)
Iller (Saksa)
Altmühl (Saksa)
Lech (Itävalta ja Saksa)
Isar (Itävalta ja Saksa)
Inn (Sveitsi, Itävalta ja Saksa)
Morava (Tšekki, Slovakia ja Itävalta)
Tisza (Unkari, Serbia)
Sava (Slovenia, Kroatia, Bosnia ja Hertsegovina ja Serbia)
Drava (Italia, Itävalta, Slovenia, Kroatia ja Unkari)
Gail (Itävalta)
Gurk (Itävalta)
Meža (Slovenia)
Dravinja (Slovenia)
Bednja (Kroatia)
Mur (Itävalta, Slovenia, Unkari ja Kroatia)
Velika Morava (Kosovo ja Serbia)
Olt (Romania)
Siret (Ukraina ja Romania)
Prut (Ukraina, Moldova ja Romania)
Dnestr (Puola, Ukraina ja Moldova)
Bug (Ukraina)
Dnepr (Ukraina)
Desna (Venäjä ja Ukraina)
Berezina (Valko-Venäjä)
Mius (Venäjä ja Ukraina)
Don (Venäjä)
Donets (Ukraina ja Venäjä)
Manytš (Venäjä)
Kuban (Venäjä)
Laba (Venäjä)
Kaspianmereen laskevia jokia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sulak (Venäjä)  Terek (Venäjä)  Kuma (Venäjä)  |  Volga (Venäjä) Tbertsa (Venäjä)  Šeksna (Venäjä)  Oka (Venäjä) Moskvajoki (Venäjä)  Upa (Venäjä)  Osjotr (Venäjä)  Mokša (Venäjä)  Kljazma (Venäjä)  Sura (Venäjä) Alatyr (Venäjä) Rudnja (Venäjä)  Insar (Venäjä) Issa (Venäjä)  Saranka (Venäjä)  Kotorosl (Venäjä)  Ilet (Venäjä) Ašit (Venäjä)  Jušut (Venäjä)  Vontša (Venäjä)  Petjalka (Venäjä)  Kama (Venäjä) Vjatka (Venäjä) Kobra (Venäjä)  Velikaja (Venäjä)  Moloma (Venäjä)  Pižma (Venäjä)  Tšeptsa (Venäjä)  Bystritsa (Venäjä)  Voja (Venäjä)  Kilmez (Venäjä)  Belaja (Venäjä) Ufa (Venäjä)  Vetluga (Venäjä)  Kotorosl (Venäjä)  |  Ural (Venäjä ja Kazakstan) Sakmara (Venäjä)  |
Kantopop

Jacky Cheung on yksi neljästä laulajasta, joita 1990-luvulla kutsuttiin kantopopin ”neljäksi taivaalliseksi kuninkaaksi”.
Kantopop tai cantopop (lyhenne sanoista kantoninkiinankielinen popmusiikki), myös HK-pop (lyhenne sanoista hongkongilainen popmusiikki), on popmusiikin tyylilaji, jossa kappaleet ovat kantoninkiinankielisiä. Kantopopissa on vaikutteita länsimaisen popmusiikin lisäksi rockista, jazzista ja diskomusiikista. Sen juuret ovat 1930- ja 1940-luvuilla Hongkongissa tehdyssä musiikissa, joskin varsinaista suosiota se alkoi saavuttaa vasta 1950- ja 1960-luvuilla. Sen kukoistuskausi alkoi 1970-luvun alkupuolella, jolloin se nousi tärkeäksi osaksi hongkongilaista kulttuuri-identiteettiä. Suurinta kantopopin menestys oli 1980- ja 1990-luvuilla, jolloin se oli johtavassa asemassa koko kiinalaisessa musiikkiteollisuudessa. Ajan suurimpia kantopop-tähtiä olivat 1980-luvun ”superidolit” Leslie Cheung, Anita Mui, Danny Chan ja Alan Tam sekä heidän jälkeensä 1990-luvulla esiin nousseet ”neljä taivaallista kuningasta” Jacky Cheung, Andy Lau, Leon Lai ja Aaron Kwok.
Kantopopin suosio lähti laskuun 1990-luvun viimeisinä vuosina, kun mandariinikiinasta alkoi yhä vahvemmin tulla Kiinan taloudellisen ja kulttuurillisen kasvun ja kehityksen kieli. Samalla mandariinikiinaksi esitetty mandopop alkoi vallata jalansijaa kantopopilta, ja muut Itä-Aasian maat, kuten Taiwan, Singapore ja Etelä-Korea, kehittivät omaa musiikkiteollisuuttaan. Kiinnostus kantopopia kohtaan heräsi uudelleen Hongkongissa koronaviruspandemian aikana rajojen sulkeutumisen ja matkustusrajoitteiden myötä. Myös samoihin aikoihin tapahtuneet suuret mielenosoitukset ja Kiinan valtaa Hongkongin asioissa lisänneen uuden kansallisen turvallisuuden lain säätäminen herättivät hongkongilaisissa ylpeyden omasta paikallisesta kulttuuriperimästään ja identiteetistään. Erityisen suurta suosiota on nauttinut 12-henkinen poikabändi Mirror, jota hongkongilainen media on kutsunut ”kantopopin uusiksi kuninkaiksi”.
Hoodoo (geologia)

Hoodoo-kivimuodostelmia Bryce Canyonin kansallispuistossa, Utahissa
Hoodoo (geologinen termi) on korkea, ohut kivitorni hedelmättömillä valuma-alueilla ja autiomailla. Niiden koko vaihtelee 1,5-45 metriin. Tyypilliset hoodoot koostuvat kovan kiven päällystämästä suhteellisen pehmeästä kivestä. Mineraalit niiden erilaisten kivilajien sisällä saavat niihin aikaan erilaisia värejä.
Hoodoot muodostuvat yleensä alueille, joissa paksu kerros mutakiveä, huonosti lujittunutta hiekkakiveä tai tuffi on peittynyt ohueen kerrokseen kovaa kiveä, kuten hyvin lujittunutta hiekkakiveä, kalkkikiveä tai basalttia. Jään peittämillä vuoristoisilla laaksoilla pehmeämpi aine voi olla jäistä ja suojaavat päällyskivet suuria järkäleitä. Useimmat hoodoo muodostelmat muodostuvat tyypillisesti kahden kuluttavan prosessinselvennä, jotka jatkuvasti syövyttävät kivimuodostuman reunoja. Myös sade kuluttaa kiveä.lähde?
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .