stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taidekritiikki
Historiaa > Taidekritiikin alku Suomessa

Kotimaista taide-elämää seuraava säännöllinen taidekritiikki alkoi vuonna 1846 perustetun Suomen Taideyhdistyksen aloittaman taidenäyttelytoiminnan yhteydessä. Morgonbladissa julkaistiin huhtikuussa 1847 Fredrik Berndtsonin kirjoittama kolmiosainen, perusteellinen arvostelu Suomen taideyhdistyksen ensimmäisestä näyttelystä Helsingissä. Sakari Topelius piti sitä tiettävästi Suomen ensimmäisenä yksityiskohtaisena, julkaistuna taidekritiikkinä.
Kuopiolaisen Saima-lehden toimittajan J. V. Snellmanin ja Helsingfors Tidningarin toimittajan Sakari Topeliuksen näkökannat suomalaiskansallisuudesta ja sanomalehdistöstä olivat erilaisia, mutta he olivat myös samaa mieltä muun muassa siinä, että keskusteleva ja pohtiva sisältö oli lehdissä aivan liian vähäistä ja jäänyt kertovan aineksen varjoon. Kertova aines oli uutisia ja ilmoituksia, jonka he katsoivat lehden konservatiiviseksi, säilyttäväksi sisällöksi. Vain keskustelu eli kantaa ottava aines vei asioita eteenpäin.
Suomalainen taidekritiikki kehittyi osana kotimaista taide-elämää journalistisista, valituksellisista ja kansallisista syistä. Taidekriitikot olivat tavallisesti joko taiteesta kiinnostuneita toimittajia, taiteilijoita tai kulttuurin eri aloihin perehtyneitä asiantuntijoita. Esimerkiksi Jac. Ahrenberg (Johan Jacob Ahrenberg) oli monipuolisesti taiteisiin perehtynyt ja Euroopassa matkustellut suomalainen arkkitehti, taiteilija ja kirjailija. Toinen merkittävä henkilö 1800-luvulla oli kirjailija, kirjallisuudentutkija ja esteetikko Fredrik Cygnaeus, joka vaikutti Taideyhdistyksen piirissä Suomen kansalliseen herätykseen.
Carl Gustaf Estlanderin sanat Ateneumin avajaisissa vuonna 1887 luonnehtivat myös kotimaisen taidekritiikin nationalistista linjaa vielä pitkälle seuraavalle vuosisadallekin:
»Vaikka taiteemme nykyisin etsiikin aiheensa ihmisten parista ja luonnosta, katselkoon se niitä aina hyväntahtoisin ja rakastavin silmin, ja vaikka taiteemme vielä onkin pakko käytellä talttaa ja sivellintä Pariisin tai Düsseldorfin tapaan, johtakoon sen kehitys vakaasti kohti sitä hetkeä, jolloin veistokset ja maalaukset eivät ole ainoastaan sisällöltään, vaan myös muodoltaan kotimaisia.»
Taidekritiikki syntyi ja kehittyi Suomessa muihin Euroopan maihin ja Venäjään verrattuna myöhään. Kirjallisuus-, kuvataide-, teatteri- ja musiikkiarvostelut alkoivat lisääntyä vasta 1880-luvulla ja silloinkin vain muutamissa suurimmissa sanomalehdissä. Mutta jo 1900-luvun alkuun mennessä kritiikkiä julkaistiin runsaasti. Kritiikkiin tuli jatkuvuutta ja se alkoi kattaa kaikki merkittävimmät museo- ja gallerianäyttelyt.
Historiaa > Modernismi ja formalistinen kritiikki

Modernismin aikana syntyi käytäntö, jossa taidekriitikko saattoi ryhtyä jonkun esiintulevan uuden taidesuunnan puolestapuhujaksi. Tällaisia voimakkaasti yhden suuntauksen puolesta toimineita vaikutusvaltaisia taidekriitikoita ovat olleet esimerkiksi:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| kriitikko | maa | aika | taidesuuntaus |
| Julius Meier-Graefe | Saksa | 1890–1935 | impressionismi, postimpressionismi |
| Roger Fry Clive Bell | Englanti | 1910-luku | postimpressionismi formalismi |
| Guillaume Apollinaire  ja André Breton | Ranska | 1910 ja  1920-luku | surrealismi |
| Clement Greenberg ja Harold Rosenberg | USA | 1950-luku | abstrakti ekspressionismi |
| Michel Tapié | Ranska | 1950-luku | tasismi, informalismi |
| Lawrence Alloway | Englanti | 1950-luku | pop-taide |
| Pierre Restany | Ranska | 1961 | nouveaux realistes eli uudet realistit |
| Donald Judd | USA | 1965 | minimalismi |
| Germano Celant | Italia | 1967 | arte povera |
| Achille Bonito Oliva | Italia | 1979 | transavantgarde |
Modernismi korosti taideteosten muodollisia ja visuaalisia piirteitä. Formalistinen taidekritiikki kiinnitti huomiota tavallisesti teosten sisäisiin ja muodollisiin ominaisuuksiin, kuten väreihin tai sommitteluun ja pyrki tieteellisyyteen. Formalistista taidekritiikkiä on arvosteltu siitä, että se ei ota huomioon taiteen esitysympäristöä, niitä esitysfoorumeita joissa sitä esitetään tai muita taiteen konteksteja. Formalistiseen taidekritiikkiin sisältyi usein arvostelmien jyrkkyys ja se oli tavallisesti selkeää.
Kriitikoita on usein arvosteltu liian suurten valta-asemien hankkimisesta. Esimerkiksi Tom Wolfe herjasi kirjassaan The Painted Word (Maalattu sana, 1975), että Clement Greenberg oli "kulttuurilinnan kuningas". Wolfe väitti, että keskeisten kriitikoiden ja teorian valta oli liian suuri taidemaailmassa. Hän totesi satiirisesti, että "...ilman sopivaa teoriaa ei nykyaikana pysty edes näkemään maalausta."
Historiaa > Journalistinen kritiikki

Taidekritiikki oli 1950-luvulle asti autoritääristä asiantuntijakritiikkiä. Uusi, niin sanottu journalistinen taidekritiikki syntyi 1960-luvulla. Se korosti kritiikin luettavuutta, ajankohtaisuutta ja informatiivisuutta, sekä arvioi myös taiteen taustalla vaikuttavia yhteiskunnallisia ja taloudellisia tekijöitä ja instituutioita. Myös taiteilijahaastattelut tulivat osaksi taidetta koskevaa journalismia.
Aikaisemmin eri kulttuurialat mainittiin sanomalehdissä omina palstoinaan. Sanomalehtien kulttuuriosastojen yleistyttyä 1960-luvulla myös kritiikkiä alettiin julkaista omilla kulttuurisivuilla. Samanaikaisesti alkoi kehittyä myös valtiollinen ja kunnallinen kulttuurihallinto.
Useissa länsimaissa vaikutti niin sanottu uusi journalismi (engl. New Journalism), joka toi sekä sanomalehtikirjoittamiseen että kritiikkiin radikaaleja, avantgardistisia piirteitä. Uusien taiteen "ismien" seuratessa toinen toistaan 1960-luvulla, toistui taidekritiikin historiassa aikaisemminkin havaittu piirre: taiteen avantgardea vastasi uusimuotoinen kritiikki.
Historiaa > Taide ja kritiikki muutoksessa

Nykytaiteen keinot ja esitystavat alkoivat muuttua 1960-luvulta alkaen. Tultaessa 1980-luvulle kansainvälisestä, länsimaisesta nykytaiteesta omaksutut vaikutteet yleistyivät myös Suomessa. Maalaukset ja veistokset olivat muodostaneet aikaisemmin melko yhtenäisen muoto- ja merkkikielen, joiden arvosteleminen oli usein tarkkaa ja havainnollista. Nyt performanssit, installaatiot ja videot aiheuttivat sen, että taideteosten vertailu tuli vaikeammaksi.
Esimerkiksi Ars 83 näyttelyn yhteydessä käytiin poikkeuksellisen laaja yleisökeskustelu uudesta taiteesta. Myös Veikko Hirvimäen Kuningasajatus – Mika Waltarin muistomerkki (1985) Helsingissä ja Pekka Kauhasen Urho Kekkosen muistomerkki Suuri aika (1990) Kajaanissa herättivät voimakkaita yleisön reaktioita.
1980-luvulla yleistyneen postmodernismin myötä alettiin arvostella valistuksen rationalismin ja tekniikan ylivaltaa yhteiskunnassa. Taidekritiikki tuli yksilöllisemmäksi ja samalla kuvailevammaksi. Kulttuuri- ja taidetarjonnan lisääntyessä sanomalehdissä julkaistun taidekritiikin määrä väheni huomattavasti. Kun kriitikot alkoivat valita satojen taidenäyttelyiden joukosta muutamia, joista he kirjoittivat, kritiikki muuttui äärimmäisen valikoivaksi ja strategiseksi. Se menetti aikaisemman kattavuutensa ja konkreettisuutensa.
Viime aikoina on keskusteltu siitä, tuleeko taidekritiikki säilymään nykyisessä muodossaan. Jotkut ovat sitä mieltä, että taidekritiikkiä ei tarvita. Toiset näkevät, että kritiikistä on tullut taiteen ja taiteilijoiden markkinointiviestintää. Jotkut taas väittävät, että kritiikkiä on niin kauan kuin on taidettakin, koska kritiikki syntyi samanaikaisesti taiteen kanssa, eikä voida edes puhua taiteesta ilman kritiikkiä.
Myös eri taiteenalojen kritiikin siirtyminen tietoverkkojen julkaisuihin on herättänyt keskustelua.
Päivittäisen, niin sanotun ajankohtaiskritiikin lisäksi taidekritiikkiä luetaan taide- ja kulttuurihistoriallisina dokumentteina. Eri taiteenalojen kritiikkiä ovat perinteisesti tallentaneet niin sanotut muistiorganisaatiot, ja uudet arkistointimenetelmät saattaisivat helpottaa kritiikin lukemista, vertailua, tarkastelua ja tutkimista.
Vaikutusvaltaisimpia ulkomaisia kuvataidekriitikoita

| --- | --- |
 Leon Battista Alberti, Italia, 1400-luku  Lawrence Alloway, Englanti 1950-luvun loppu – 1960-luku  Guillaume Apollinaire, Ranska 1900-luvun alku  Charles Baudelaire, Ranska 1800-luku  Vissarion Belinski, Venäjä, ennen vuotta 1848  Clive Bell, Englanti 1900-luvun alku  John Berger, Englanti 1970-luvulta alkaen  André Breton, Ranska 1910–1960-luku  Germano Celant, Italia 1960-luvulta  Arthur Danto, Yhdysvallat 1960-luvulta  Denis Diderot, Ranska 1759–1784  Roger Fry, Englanti 1900-luvun alku  Clement Greenberg, Yhdysvallat 1930–1960-luku  Robert Hughes, Yhdysvallat 1960-luvulta  Hilton Kramer, Yhdysvallat 1960-luvulta :   Ivan Kramskoi, Venäjä 1860–1880-luku  Achille Bonito Oliva, Italia 1960-luvulta  José Ortega y Gasset, Espanja ennen 1955  Herbert Read, Englanti 1940–1960-luku  Pierre Restany, Ranska 1940–1990-luku  Barbara Rose, Yhdysvallat 1960-luvulta  Harold Rosenberg, Yhdysvallat 1950-luku  Aline Saarinen 1934 alkaen Yhdysvallat  Susan Sontag, Yhdysvallat, 1960-luvulta vuoteen 2004  Vladimir Stasov, Venäjä 1847–1906  Leo Steinberg, Yhdysvallat 1970-luvulta  Michel Tapière, Ranska 1950-luku  Giorgio Vasari, Italia 1500-luku  Oscar Wilde, Irlanti, Englanti 1800-luvun loppu  Tom Wolfe, Yhdysvallat 1960-luvulta
Kirjallisuutta > Yleistä

Heikkilä, Martta (toim.): Taidekritiikin perusteet.  Helsinki:  Gaudeamus, 2012.  ISBN 978-952-495-212-5
Kirjallisuutta > Kuuluisia kirjoituksia taidekritiikistä

Giorgio Vasari: Taiteilijaelämäkertoja Giottosta Michelangeloon, Kustannus Oy Taide 1994 (2001). ISBN 951-608-006-5
Charles Baudelaire: Salon de 1845, 1845 ja Salon de 1846, 1846
Oscar Wilde: Kriitikko taiteilijana ja Kriitikko taiteilijana II. Kirjassa Oscar Wilde, Naamioiden totuus ja muita esseitä (suom. Timo Hännikäinen). Savukeidas, Turku 2008. Esseet alkuperäiskielellä Oscar Wilde, The Critic as Artist, 1890 (englanniksi)
Clement Greenberg: Avantgarde ja kitsch. Teoksessa Lintinen, Jaakko (toim.): Modernin ulottuvuuksia: Fragmentteja modernista ja postmodernista.  Helsingissä:  Taide, 1989.  ISBN 951-891-210-6
Walter Benjamin: Taideteos teknillisen uusinnettavuutensa aikakaudella. Kirjassa Messiaanisia sirpaleita. KSL/Tutkijaliitto 1989. ISBN 951-9297-71-5
Rosalind E. Krauss: The Originality of the Avant-Garde and Other Modernist Myths. 1985
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Taidekritiikkiä verkossa:
Mustekala.info
Mark Harden's Artchive: Art Theory and Criticism (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Journal of Aesthetics and Art Criticism (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jean-Honoré Fragonard: Denis Diderot, 1769
James McNeill Whistler: Nocturne in Black and Gold: The Falling Rocket, 1874.
William Blake, Suuri punainen lohikäärme ja nainen aurinkoon puettuna, 1805–1810.
Sakari Topelius oli taidekritiikin varhaisia puolustajia Suomessa.
Roger Fry, Omakuva, noin 1928.
Tom Wolfe vuonna 2004.
Performanssi hämmensi niin arvostelijoita kuin suurtakin yleisöä 1980-luvulla, mutta tuli myöhemmin osaksi normaalia taide-elämää. Performanssitaiteilijat Laura Curry, Lori Dillon ja Pamela Gregory Seattlen taidemuseossa toukokuussa 2007.
Veikko Hirvimäen teoksesta Kuningasajatus (1985) käytiin voimakas julkinen keskustelu 1980-luvulla.
Pekka Kauhasen UKK-muistomerkistä Kajaanissa (1990) keskusteltiin paljon.
Ilja Repin, Ivan Kramskoi, 1882.
Taidemaalari Sigrid Schauman toimi taidekriitikkona vuodesta 1922 lähes kolmenkymmenen vuoden ajan.
Herlev Eagles

| Herlev Eagles |
| --- | --- |

Perustettu:  1968
Kaupunki:   Herlev, Tanska
Kotiareena:  PM Montage Arena
– kapasiteetti:  1 740
Sarjataso:  Metal Ligaen
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Filip Faurholm
Päävalmentaja:   Martin Gudmundsson
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Herlev Eagles on tanskalainen jääkiekkoseura. Joukkue pelaa Tanskan pääsarjassa Metal Ligaenissa. Seura on kotoisin Herlevin kaupungista. Joukkue tunnettiin aikaisemmin nimellä Herlev Hornets.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 1 |  | Emil Zetterquist | L | 2025 | Tukholma, Ruotsi |
| 35 |  | Jonatan Hintze | L | 2025 | Herlev, Tanska |
| 41 |  | Christian Elmose | L | 2027 |  |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 6 |  | Anton Johansson (C) | L | 2025 | Värnamo, Ruotsi |
| 10 |  | Noah Samsøe |  | 2025 |  |
| 22 |  | Kasper Larsen | L | 2025 | Rødovre, Tanska |
| 29 |  | Oskar Just Petersen | L | 2025 |  |
| 62 |  | Magnus Povlsen | L | 2025 | Rødovre, Tanska |
| 65 |  | Jerry Välipirtti | L | 2026 | Herlev, Tanska |
| 74 |  | Jeppe Kramer | R | 2027 | Hvidovre, Tanska |
| 76 |  | Tim Daly | R | 2026 | Maple Ridge, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 93 |  | Marius Kring Andersen | L | Juniori | Rødovre, Tanska |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja |  | Sopimus | Kätisyys | Syntymäpaikka |
| 7 |  | Mikkel Skjellerup | L | H / P | 2027 |  |
| 12 |  | Mathias L. Hansen | L | KH / OLH | 2025 |  |
| 15 |  | Maxime Trépanier | L | LH | 2025+1 | St-Jean-sur-Richelieu, Québec, Kanada |
| 18 |  | Daniel Petersen |  | KH | 2025 |  |
| 19 |  | Matthias Asperup (A) | L | LH | 2026 | Søborg, Tanska |
| 20 |  | Lucas Carlsson | R | KH / OLH | 2025 |  |
| 21 |  | Isac Skedung | L | KH | 2025 | Västerås, Ruotsi |
| 23 |  | Axel Lindström | L | VLH | 2025 | Malmö, Ruotsi |
| 24 |  | Rasmus Simonsen | R | KH / VLH | 2026 | Vojens, Tanska |
| 26 |  | Peter Lauritzen | L | H | 2025 | Herlev, Tanska |
| 35 |  | Philip Rafnsson | L | VLH | 2025 | Ystad, Ruotsi |
| 44 |  | Oliver True (A) | R | OLH | 2026 | Rungsted, Tanska |
| 82 |  | Jason Willms | L | KH | 2025 | Kitchener, Ontario, Kanada |
| 87 |  | Marcus Almquist | R | KH / OLH | Laina | Rødovre, Tanska |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Martin Gudmundsson
Apuvalmentaja: Guillaume Doucet
Videovalmentaja: Daniel Triesler
Toimitusjohtaja: Filip Faurholm
Lähde: EliteProspects
NHL-pelaajat

Mika Alatalo
Robert Burakovsky
Kevin Klein
Kai Nurminen
Matthew Yeats
Aiheesta muualla

Joukkueen kotisivut (tanskaksi)
Herlev Eagles - Eliteprospects.com (englanniksi)
| n k Metal Ligaen |
| --- | --- |
Joukkueet (2023–24):  Aalborg Pirates  Esbjerg Energy  Frederikshavn White Hawks  Herlev Eagles  Herning Blue Fox  Odense Bulldogs  Rungsted Seier Capital  Rødovre Mighty Bulls  SønderjyskE Ishockey
Talbot Sunbeam

| Talbot Sunbeam |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia
Valmistaja:  Chrysler Europe Talbot
Konserni:  PSA Group
Valmistusvuodet:  1977–1981
Muut nimet:  Chrysler Sunbeam
Korimalli:  3-ovinen hatchback
Luokka:  B-segmentti
Edeltäjä:  Hillman Imp
Seuraaja:  Talbot Samba
Teknisesti samankaltaisia:  Hillman Avenger
Iskutilavuus:  0,9–2,2 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali
Talbot Sunbeam on pieni henkilöautomalli, jota Chrysler Europe valmisti aluksi Chrysler-merkkisenä vuosina 1977–1979. Se korvasi Hillman Impin. PSA-konsernin ostettua Chrysler Europen Sunbeamia alettiin myydä Talbot-merkkisenä. Valmistus jatkui vuoteen 1981 saakka, jolloin sen korvasi Talbot Samba.
Talbot Sunbeam Lotus
Sunbeam ei ollut tekniikaltaan kovin nykyaikainen, sillä se oli useimmista kilpailijoista poiketen takavetoinen. Suuri osa tekniikasta oli peräisin suuremmasta Avenger-mallista. Ainoana korimallina oli kolmiovinen hatchback, jottei Sunbeam kilpailisi liikaa hieman suuremman viisiovisen Horizon-mallin kanssa.
Vuonna 1979 esiteltiin urheilullinen Talbot Sunbeam Lotus, jolla ajettiin myös rallia. Siinä oli Lotuksen kehittämä 2,2-litrainen (150 hv) moottori ja ZF:n valmistama viisivaihteinen vaihteisto. Automallilla voitettiin merkkikohtainen maailmanmestaruus 1981, jolloin tehdastallilla oli useita huipputason kuljettajia. Kuitenkin vain kaksi rallivoittoa saavutettiin. Ensimmäinen oli Henri Toivosen ja Fred Gallagherin RAC-rallin voitto vuonna 1980. Toinen oli Argentiinan rallin voitto vuonna 1981, parina Guy Fréquelin ja Jean Todt. Myös vuonna 1981 olivat ruotsalainen rallipari, Stig Blomqvist kartturinaan Björn Cederberg, RAC-rallin kolmansia.
Viimeisenä valmistusvuotenaan Sunbeam sai uuden etupuskurin ja suuremmat, Horizonin tyyliset ajovalot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Talbot Sunbeam Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chrysler Sunbeam Wikimedia Commonsissa
Liisa Juhantalo

Liisa Marjatta Juhantalo (o.s. Rekola, 12. syyskuuta 1943 Helsinki – 2. maaliskuuta 2025 Kankaanpää) oli suomalainen kuvataiteilija, joka toimi myös Kankaanpään taidekoulun rehtorina.
Ura

Juhantalo valmistui kuvaamataidonopettajaksi Taideteollisesta oppilaitoksesta, nykyisestä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta vuonna 1967. Hän toimi valmistumisensa jälkeen kuvaamataidon lehtorina eri kouluissa Turussa, Kankaanpäässä ja Porissa. Vuonna 1973 hän siirtyi opettajaksi Kankaanpään yläasteelle ja lukioon, missä hän opetti aina vuoteen 1990 asti. Juhantalo valittiin vuonna 1990 Kankaanpään taidekoulun rehtoriksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1999 asti. Taidekoulusta tuli osa Satakunnan ammattikorkeakoulua vuonna 1997, ja Juhantalosta tuli ammattikorkeakoulun kuvataidealan koulutusjohtaja. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 2008.
Juhantalo osallistui yhteiskunnalliseen toimintaan järjestö- ja kunnallisella tasolla. Hän oli jäsenenä valtion kuvataidetoimikunnassa, taiteen keskustoimikunnassa ja Turun ja Porin läänin taidetoimikunnassa.
Ura > Taiteilijana

Juhantalo piti useita yksityisnäyttelyitä, pääosin Satakunnassa, mutta myös Suomen ulkopuolella. Hän osallistui ryhmänäyttelyihin ja vieraili taiteilijaresidensseissä. Juhantalon taiteenalana olivat muun muassa keramiikka ja kuvanveisto. Hänen töitään on Kankaanpään kaupungin julkisten veistosten kokoelmassa. Juhantalo oli taidekoulun rehtorina luomassa Kankaanpään kaupungin keskustaan sijoittuvia Taidekehää ja Taidepolkua, reittejä, joiden varrella on yli sata erilaista julkista taideteosta. Taidekehän rakentaminen alkoi vuonna 1995. Kankaanpään keskustaajamassa on Juhantalon teoksista Lepo (1995) ja Kivikukka (1997), Laviantien varrella Pesäpallo (2003) ja Niinisalossa Kavioura (2004).
Juhantalon aloitteesta toteutettiin vuosina 1996–2001 Taidetie-hanke, jossa valtatie 23:n varteen Kankaanpään ja Porin välille sijoitettiin kymmenen ympäristötaideteosta. Teosten tekijöitä ovat muun muassa Antti Maasalo ja Villu Jaanisoo.
Perhe

Liisa Juhantalo oli naimisissa poliitikko Kauko Juhantalon kanssa vuodesta 1967 miehen kuolemaan 2020 asti. Juhantaloilla on neljä lasta.
Kuvia julkisista teoksista

Lepo, 1995, Kankaanpää.
Kivikukka, 1997, Kankaanpää.
Kavioura, 2004, Kankaanpää.
Parhaan elokuvan Oscar-palkinto

| Parhaan elokuvan Oscar-palkinto |
| --- | --- |
Palkitaan:  vuoden paras elokuva
Palkinnon antaja:  Yhdysvaltain elokuva-akatemia
Maa:  Yhdysvallat
Ensimmäinen palkinto:  1927
Viimeisin palkittu:  Anora (2024)
Virallinen internet-sivu
Parhaan elokuvan Oscar-palkinto on yksi palkinnoista, joita Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakaa vuosittain Oscar-gaalassa. Palkinto jaetaan Yhdysvaltain elokuva-akatemian jäsenten äänestyksen perusteella. Parhaan elokuvan Oscar-palkinto on maailman arvostetuimpia elokuvapalkintoja.
Vuoden 2024 gaalasta lähtien parhaan elokuvan on täytettävä monimuotoisuustandardit, joiden mukaan elokuvan tekijöissä on oltava tarpeeksi vähemmistöjen edustajia.
Vuoden 2025 gaalassa palkittu Anora on tuorein voittaja tässä kategoriassa.
Voittajat ja ehdokkaat

Listassa vuosi tarkoittaa pääsääntöisesti vuotta, jolloin elokuva sai ensi-iltansa. Palkinnot jaetaan sitten seuraavan vuoden gaalassa. Vuoteen 1950 asti palkinto annettiin tuotantoyhtiölle ja vuodesta 1951 lähtien tuottajalle. Ensimmäisessä gaalassa vuonna 1929 jaettiin kaksi eri palkintoa, "outstanding picture" ja "unique and artistic production", joita voidaan pitää "parhaan elokuvan" palkintoina. Seuraavasta vuodesta alkaen palkintoja on jaettu vain yksi.
Voittajat ja ehdokkaat > 1920-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1927–1928 ("Outstanding Picture") | Paramount Famous Players-Lasky – Lucien Hubbard | Siivet |  The Racket – Caddo, United Artists – Howard Hughes  Seitsemännessä taivaassa – Fox – William Fox |
| 1927–1928 ("Unique and Artistic Production") | Fox – William Fox | Auringonnousu |  Chang viidakon kuningas – Paramount – Merian C. Cooper ja Ernest Schoedsack  Kansan mies – MGM – Irving Thalberg |
| 1928–1929 | Metro-Goldwyn-Mayer – Harry Rapf | Broadwayn sävel |  Suurkaupungin varjot – Feature Productions, United Artists – Roland West  Hollywood revue 1930 – MGM – Harry Rapf  In Old Arizona – Fox – Winfield Sheehan  Isänmaan ystävä – Paramount – Ernst Lubitsch |
Voittajat ja ehdokkaat > 1950-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1950 | 20th Century-Fox – Darryl F. Zanuck | Kaikki Eevasta |  Auringonlaskun katu – Paramount – Charles Brackett  Eilen syntynyt – Columbia – S. Sylvan Simon  Kuningas Salomonin kaivokset – Metro-Goldwyn-Mayer – Sam Zimbalist  Morsiamen isä – Metro-Goldwyn-Mayer – Pandro S. Berman |
| 1951 | Metro-Goldwyn-Mayer – Arthur Freed | Pariisin lumoissa |  Paikka auringossa – Paramount – George Stevens  Quo Vadis – Metro-Goldwyn-Mayer – Sam Zimbalist  Vakoilijana omassa maassaan – 20th Century-Fox – Anatole Litvak ja Frank McCarthy  Viettelyksen vaunu – Feldman, Warner Bros. – Charles K. Feldman |
| 1952 | DeMille, Paramount – Cecil B. DeMille | Suuri maailmansirkus |  Ivanhoe – Metro-Goldwyn-Mayer – Pandro S. Berman  Punainen mylly – United Artists – John Huston  Sheriffi – United Artists – Stanley Kramer  Suuri maailmansirkus – DeMille, Paramount – Cecil B. DeMille  Vaitelias mies – Argosy, Republic – John Ford ja Merian C. Cooper |
| 1953 | Columbia – Buddy Adler | Täältä ikuisuuteen |  Etäisten laaksojen mies – Paramount – George Stevens  Julius Caesar – Metro-Goldwyn-Mayer – John Houseman  Loma Roomassa – Paramount – William Wyler  Näin hänen kuolevan – 20th Century-Fox – Frank Ross |
| 1954 | Horizon-American, Columbia – Sam Spiegel | Alaston satama |  Cainen kapina – Kramer, Columbia – Stanley Kramer  Kolme kolikkoa lähteessä – 20th Century-Fox – Sol C. Siegel  Mies, jonka minulle annoit – Perlberg-Seaton, Paramount – William Perlberg  Seitsemän veljeksen morsiamet – Metro-Goldwyn-Mayer – Jack Cummings |
| 1955 | Hecht-Lancaster, United Artists – Harold Hecht | Marty |  Päivien kimallus – 20th Century-Fox – Buddy Adler  Rakkauden huviretki – Columbia – Fred Kohlmar  Tatuoitu ruusu – Wallis, Paramount – Hal B. Wallis  Yöloma paratiisisaarella – Orange, Warner Bros. – Leland Hayward |
| 1956 | Todd, United Artists – Michael Todd | Maailman ympäri 80 päivässä |  Jättiläinen – Warner Bros. – George Stevens ja Henry Ginsberg  Kuningas ja minä – 20th Century-Fox – Charles Brackett  Kymmenen käskyä – DeMille, Paramount – Cecil B. DeMille  Onnellisen laakson kansa – Allied Artists – William Wyler |
| 1957 | Horizon, Columbia – Sam Spiegel | Kwai-joen silta |  Peyton Place – vihan tyyssija – 20th Century-Fox – Jerry Wald  Sayonara – Goetz, Warner Bros. – William Goetz  Todistaja – Small-Hornblow, United Artists – Arthur Hornblow, Jr.  Valamiesten ratkaisu – Orion-Nova, United Artists – Henry Fonda, ja Reginald Rose |
| 1958 | Metro-Goldwyn-Mayer – Arthur Freed | Gigi |  Eri pöydissä – Hecht-Hill-Lancaster, United Artists – Harold Hecht  Jännittävä tätini – Warner Bros. – Jack L. Warner  Kahle – Kramer, United Artists – Stanley Kramer  Kissa kuumalla katolla – Metro-Goldwyn-Mayer – Lawrence Weingarten |
| 1959 | Metro-Goldwyn-Mayer – Sam Zimbalist (postuumisti) | Ben-Hur |  Anne Frankin päiväkirja – 20th Century-Fox – George Stevens  Erään murhan anatomia – Preminger, Columbia – Otto Preminger  Nunnan tarina – Warner Bros. – Henry Blanke  Tilaa huipulla – Romulus, Continental – John Woolf ja James Woolf |