stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Parhaan ohjauksen Bafta-palkinto
1990-luku

1990 - Martin Scorsese – Mafiaveljet
Woody Allen – Rikoksia ja rikkomuksia
Bruce Beresford – Palveluksessanne, Miss Daisy
Giuseppe Tornatore – Cinema Paradiso
1991 - Alan Parker – The Commitments
Jonathan Demme – Uhrilampaat
Ridley Scott – Thelma ja Louise
Kevin Costner – Tanssii susien kanssa
1992 - Robert Altman – The Player – Pelimies
Clint Eastwood – Armoton
Neil Jordan – The Crying Game
James Ivory – Talo jalavan varjossa
1993 - Steven Spielberg – Schindlerin lista
Jane Campion – Piano
James Ivory – Pitkän päivän ilta
Richard Attenborough – Varjojen maat
1994 - Mike Newell – Neljät häät ja yhdet hautajaiset
Robert Zemeckis – Forrest Gump
Quentin Tarantino – Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta
Krzysztof Kieślowski – Kolme väriä: Punainen
1995 - Michael Radford – Il Postino – Posteljooni
Mel Gibson – Braveheart – taipumaton
Ang Lee – Järki ja tunteet
Nicholas Hytner – Hullu kuningas
1996 - Joel Coen – Fargo
Anthony Minghella – Englantilainen potilas
Scott Hicks – Loisto
Mike Leigh – Salaisuuksia ja valheita
1997 - Baz Luhrmann – William Shakespearen Romeo ja Julia
James Cameron – Titanic
Curtis Hanson – L.A. Confidential
Peter Cattaneo – Housut pois!
1998 - Peter Weir – Truman Show
John Madden – Rakastunut Shakespeare
Shekhar Kapur – Elisabet
Steven Spielberg – Pelastakaa sotamies Ryan
1999 - Pedro Almodóvar – Kaikki äidistäni
Sam Mendes – American Beauty
M. Night Shyamalan – Kuudes aisti
Anthony Minghella – Lahjakas herra Ripley
Neil Jordan – Jutun loppu
2000-vuosikymmen

2000 - Ang Lee – Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme
Steven Soderbergh – Traffic
Steven Soderbergh – Erin Brockovich
Ridley Scott – Gladiator
Stephen Daldry – Billy Elliot
2001 - Peter Jackson – Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit
Ron Howard – Kaunis mieli
Baz Luhrmann – Moulin Rouge!
Robert Altman – Gosford Park
Jean-Pierre Jeunet – Amélie
2002 - Roman Polański – Pianisti
Rob Marshall – Chicago
Stephen Daldry – Tunnit
Peter Jackson – Taru sormusten herrasta: Kaksi tornia
Martin Scorsese – Gangs of New York
2003 - Peter Weir – Master and Commander: Maailman laidalla
Peter Jackson – Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu
Sofia Coppola – Lost in Translation
Anthony Minghella – Päämääränä Cold Mountain
Tim Burton – Big Fish
2004 - Mike Leigh – Vera Drake
Martin Scorsese – Lentäjä
Marc Forster – Finding Neverland – tarinan lähteillä
Michael Mann – Collateral – väärä aika, väärä paikka
Michel Gondry – Tahraton mieli
2005 - Ang Lee – Brokeback Mountain
George Clooney – Good Night, and Good Luck
Paul Haggis – Crash
Fernando Meirelles – Uskollinen puutarhuri
Bennett Miller – Capote
2006 - Paul Greengrass – United 93
Martin Scorsese – The Departed
Stephen Frears – The Queen
Alejandro González Iñárritu – Babel
Jonathan Dayton ja Valerie Faris – Little Miss Sunshine
2007 - Ethan ja Joel Coen – Menetetty maa
Joe Wright – Sovitus
Paul Greengrass – Medusan sinetti
Florian Henckel von Donnersmarck – Muiden elämä
Paul Thomas Anderson – There Will Be Blood
2008 - Danny Boyle – Slummien miljonääri
Clint Eastwood – Changeling – vaihdokas
David Fincher – Benjamin Buttonin uskomaton elämä
Ron Howard – Frost/Nixon
Stephen Daldry – Lukija
2009 - Kathryn Bigelow – The Hurt Locker
James Cameron – Avatar
Neill Blomkamp – District 9
Lone Scherfig – An Education
Quentin Tarantino – Kunniattomat paskiaiset
2010-luku

2010 – David Fincher – The Social Network
Tom Hooper – Kuninkaan puhe
Danny Boyle – 127 tuntia
Darren Aronofsky – Black Swan
Christopher Nolan – Inception
2011 – Michel Hazanavicius – The Artist
Tomas Alfredson – Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja
Lynne Ramsay – Poikani Kevin
Nicolas Winding Refn – Drive
Martin Scorsese – Hugo
2012 – Ben Affleck – Argo
Kathryn Bigelow – Zero Dark Thirty
Michael Haneke – Rakkaus
Ang Lee – Piin elämä
Quentin Tarantino – Django Unchained
2013 – Alfonso Cuarón – Gravity
Steve McQueen – 12 Years a Slave
David O. Russell – American Hustle
Paul Greengrass – Captain Phillips
Martin Scorsese – The Wolf of Wall Street
2014 – Richard Linklater – Boyhood
Alejandro González Iñárritu – Birdman
Wes Anderson – The Grand Budapest Hotel
James Marsh – Kaiken teoria
Damien Chazelle – Whiplash
2015 – Alejandro González Iñárritu – The Revenant
Todd Haynes – Carol
Adam McKay – The Big Short
Ridley Scott – Yksin Marsissa
Steven Spielberg – Vakoojien silta
2016 – Damien Chazelle – La La Land
Tom Ford – Yön eläimet
Ken Loach – I, Daniel Blake
Kenneth Lonergan – Manchester by the Sea
Denis Villeneuve – Arrival
2017 – Guillermo Del Toro – The Shape of Water
Denis Villeneuve – Blade Runner 2049
Luca Guadagnino – Call Me by Your Name
Christopher Nolan – Dunkirk
Martin McDonagh – Three Billboards Outside Ebbing, Missouri
2018 – Alfonso Cuarón – Roma
Spike Lee – BlacKkKlansman
Paweł Pawlikowski – Zimna wojna
Giórgos Lánthimos – The Favourite
Bradley Cooper – A Star Is Born
2019 – Sam Mendes – Taistelulähetit – 1917
Martin Scorsese – The Irishman
Todd Phillips – Joker
Quentin Tarantino – Once Upon a Time in Hollywood
Bong Joon-ho – Parasite
2020-luku

2020 – Chloé Zhao – Nomadland
Lee Isaac Chung – Minari
Shannon Murphy – Babyteeth
Jasmila Žbanić – Quo vadis, Aida?
Thomas Vinterberg – Yhdet vielä
Sarah Gavron – Rocks
2021 – Jane Campion – The Power of the Dog
Aleem Khan – After Love
Ryūsuke Hamaguchi – Drive My Car
Audrey Diwan – L’événement
Paul Thomas Anderson – Licorice Pizza
Julia Ducournau – Titane
Pietari Henrikinpoika

Pietari Henrikinpoika eli Petrus Henriksson oli Suomessa 1470- ja 1480-luvuilla vaikuttanut, luultavasti ruotsalaistaustainen kirkkomaalari. Hän on ainoa nimeltä tunnettu Suomen keskiajan kirkkomaalareista, ja hänen mukaansa on nimetty useamman tuntemattoman maalarin muodostama koulukunta. Pietari Henrikinpoika teki al secco -seinämaalauksia muun muassa Kalannin, Paraisten ja Laitilan kirkkoihin Lounais-Suomessa.
Tiedot ja teoriat Pietari Henrikinpojasta

Pietari Henrikinpoika on ainoa nimeltä tunnettu Suomen keskiajan kirkkomaalari ja samalla ensimmäinen Suomessa työnsä signeerannut maalari, sillä hän merkitsi nimensä Kalannin kirkon eteläikkunan pieleen. Pyhän Pietarin kuvan alle sijoitetussa tekstinauhassa lukee latinaksi Petr Henrss Pictor (maalari Petrus Henriksson). Valmistumisvuodeksi on merkitty 1471. Pietari Henrikinpojan on oletettu kuuluneen maalariryhmään, joka noihin aikoihin koristeli useita Lounais- ja Etelä-Suomen kivikirkkoja. Ryhmää, jonka muista jäsenistä ei tiedetä mitään, on suomalaisessa taidehistoriankirjoituksessa kutsuttu muun muassa Kalannin koulukunnaksi ja Pietari Henrikinpojan koulukunnaksi. Kalannin kirkkoon jättämänsä signeerauksen perusteella Pietari Henrikinpoika on oletettu ryhmän johtajaksi.
Tyylillisten yhtäläisyyksien perusteella Pietari Henrikinpojan on arveltu olleen lähtöisin niin sanotusta Tierpen maalariryhmästä, joka vaikutti Ruotsin Uplannissa 1440-luvulta alkaen. Alundan kirkossa Uplannissa aikoinaan ollut seinäkirjoitus mainitsi, että Tierpen ryhmän johtajan Johannes Iwanin kuoltua vuonna 1465 kyseisen kirkon koristelun olivat viimeistelleet hänen kolme oppilastaan, joista yksi oli nimeltään ”Petrus H”. Kyseessä saattaa olla sama henkilö kuin sittemmin Suomessa vaikuttanut Pietari Henrikinpoika. Hänen on arveltu siirtyneen yhdessä useiden muiden Tierpen ryhmän jäsenten kanssa Suomeen 1460-luvun lopulla, mahdollisesti Suomen piispan Konrad Bitzin tai Turun tuomiorovastin Maunu Särkilahden kutsumina. Syynä Suomeen tuloon saattoi olla Albertus Pictorin kilpailevan koulukunnan nousu johtavaan asemaan Uplannissa.
Kirkkomaalaukset

Pietari Henrikinpojan ja hänen koulukuntansa töitä on tunnistettu useista kirkoista vertaamalla niiden tyyliä Kalannin kirkon maalauksiin. Ensimmäiset tunnetut maalauksensa Suomessa hän teki vuosina 1467–1470 Taivassalon kirkkoon. Kalannin kirkon maalaukset ovat vuosilta 1470–1471 ja Sauvon kirkon vuodelta 1472. Myöhemmin 1470-luvulla hän maalasi Perniön kirkkoon ja 1480-luvulla Laitilan (1483), Paraisten (1486), Kemiön ja Kaarinan kirkkoihin sekä Turun tuomiokirkon ristikuoriin.
Pietari Henrikinpojan koulukunnan kirkkomaalausten kuvallinen sisältö oli rikkaampaa ja kertovampaa kuin Suomen varhaisempien kirkkotaiteilijoiden. Maalausten aiheet oli mahdollisesti lainattu puupiirroksista. Maalausten sijoittelu noudatti kaavaa, jossa kirkkojen holvivaipoissa esiintyivät vanhan testamentin neljä suurta profeettaa, neljä evankelistaa ja neljä kirkkoisää. Seinillä oli pyhimyslegendoihin liittyviä kuvia kahdessa tai kolmessa kerroksessa. Marttyyrien julmat teloitustavat oli yleensä kuvattu kaunistelematta. Esimerkiksi Kalannin kirkon seinällä oleva maalaus kuvaa, miten Pyhän Erasmuksen suolia kiskotaan ulos vintturilla samalla kun häntä keitetään kiehuvassa öljypadassa. Koulukunnan tunnusmerkkeihin kuuluu myös aiempaa realistisempi henkilökuvaus. Pietari Henrikinpojan itsensä maalaamiksi oletetuilla hahmoilla on yleensä ilmeikkäimmät kasvot.
Kirjallisuutta

Aaltonen, Susanna: Pietari Henrikinpoika sekä viisi muuta taitavaa miestä. Ns. Kalannin koulukunta ja sen mestarit. Taidehistorian pro gradu, Turun yliopisto 1998.
Immanuel Alm
Johan Alm
Helena Arnell
Johan Backman
Jonas Bergman
Johan Zacharias Blackstadius
Edla Blommér
Elias Brenner
Erik Cainberg
Margareta Capsia
Wilhelm Maximilian Carpelan
Auguste Joseph Desarnod
Robert Wilhelm Ekman
Samuel Elmgren
Gustaf Wilhelm Finnberg
Lennart Forstén
Lars Gallenius
Johan Georg Geitel
Berndt Godenhjelm
Emanuel Granberg
Johan Hedberg
Johan Gustav Hedman
Pietari Henrikinpoika
Adolf Hårdh
Johan Knutson
Pehr Adolf Kruskopf
Claes Lang (vanhempi)
Petter Lang
Aleksander Lauréus
Johan Lefrén
Thomas Joachim Legler
Liedon mestari
Johan Erik Lindh
Gustaf Lucander
Charlotta Malm-Reuterholm
Karl Peter Mazér
Erik Wilhelm le Moine
Abraham Myra
Didrik Möllerum
Mathilda Rotkirch
Nils Schillmark
Johan Strömer
Johan Stålbom
Gabriel Gotthard Sweidel
Carl Gustaf Söderstrand
Emanuel Thelning
Ulrik Thersner
Mikael Toppelius
Isak Wacklin
Erik Westzynthius (nuorempi)
Erik Westzynthius (vanhempi)
Magnus von Wright
Wilhelm von Wright
Seinämaalauksia Sauvon kirkossa.
Stelio Frati

Stelio Frati (1919 Milano – 10. huhtikuuta 2010) oli italialainen lentokonesuunnittelija.
Hän valmistui insinööriksi Milanon yliopistosta vuonna 1943. Jonkin aikaa hän opetti lentokoneiden suunnitteluja, mutta ryhtyi sitten yksityiseksi lentokonesuunnittelijaksi, joka osallistui monien lentokoneiden suunnitteluun.
Lentokoneet

Aermacchi F.250
Aermacchi SF.260
Ambrosini Rondone
Sequoia Falco (F.8L Falco)
General Avia Picchio
General Avia Delfino
General Avia Pegaso
General Avia Jet Condor
General Avia Pinguino
General Avia Airtruck
General Avia Canguro
General Avia Sparviero
General Avia Jet Squalus
Promavia Jet Squalus
Purontauslampi

| Purontauslampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Vesanto
Koordinaatit:  62°54′38″N, 26°18′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Laskujoki:  oja Vedenpäänlampeen 
Järvinumero:  14.711.1.025
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  103,5 m  
Pituus:  650 m  
Leveys:  240 m  
Rantaviiva:  1,423 km  
Pinta-ala:  9,204 ha  
Suurin syvyys:  6,1 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiPurontauslampi 
Purontauslampi  on Pohjois-Savossa Vesannolla  Ahvenisen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 650 metriä pitkä, 240 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 9,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Konneveden lähialueeseen (14.711) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 103,5 metriä mpy.
Petri Varis

| Petri Varis> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. toukokuuta 1969 (ikä 55) Varkaus
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pete
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  95 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1991–2009
Seurat:  Karhu-Kissat (1-div.) KooKoo (1-div)  Porin Ässät (SML) Jokerit (SML) Järvenpään Haukat (1-div.) Chicago Blackhawks (NHL) Indianapolis Ice (IHL) Kölner Haie (DEL) Zürich SC Lions (NLA) GCK Lions (NLB) Tappara (SML)
NHL-varaus:  132. varaus, 1993 San Jose Sharks
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lillehammer 1994 | jääkiekko |  |
Petri Johannes Varis (s. 13. toukokuuta 1969 Varkaus) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja olympiamitalisti.
Nuoruus

Petri Varis syntyi Varkaudessa, mutta muutti pian Itä-Helsingin Mellunmäkeen. Hänen ensimmäinen jääkiekkoseuransa oli Rintinpolulla kotiottelunsa pelannut Kontulan Jokerit. Seuran nimi muuttui myöhemmin Kojooteiksi, mistä Varis siirtyi HJK:n kautta Karhu-Kissoihin, missä hän voitti muun muassa B-nuorten SM-kultaa vuonna 1987. Ensimmäiset pelinsä silloisessa I-divisioonassa Varis pelasi Karhu-Kissoissa ja KooKoossa.
Ura

Varis aloitti SM-liigauransa Porin Ässissä. Hänet valittiin SM-liigan vuoden tulokkaaksi 1992. Vuonna 1993 Varis siirtyi Jokereihin. Hän pelasi kaikkiaan yksitoista kautta Jokereissa, joissa pelatessaan Varis voitti kolme Suomen-mestaruutta (1994, 1996, 1997) ja kolme SM-hopeaa (1995, 2000, 2005, 2007). Lisäksi hän voitti Euroopan mestaruuden kahdesti.
San Jose Sharks varasi Variksen NHL:ään kuudennella kierroksella numerolla 132 vuonna 1993. NHL:ssä Varis pelasi vain yhden ottelun 14. joulukuuta 1997, jolloin Variksen edustama Chicago Blackhawks kohtasi hänet varanneen San Jose Sharksin.
Varis oli mukana voittamassa olympiapronssia Lillehammerin talvikisoissa 1994. MM-joukkueessa hän oli mukana 1997.
Ennätykset

Varis pitää hallussaan SM-liigan yhden kauden pudotuspelien maaliennätystä (12 maalia keväällä 1996). Ottelussa Pelicans–Jokerit 31. lokakuuta 2006 Varis nousi Jokerien kaikkien aikojen parhaaksi pistemieheksi ohi Otakar Janeckýn.
16. maaliskuuta 2008 Varis nousi kaikkien aikojen eniten pudotuspelimaaleja tehneeksi pelaajaksi laukomalla 2–2-tasoituksen kolmannessa puolivälieräottelussa Pelicansia vastaan. Varis laukoi uransa aikana pudotuspeleissä yhteensä 40 maalia, toisen tilan jakavat 38 maalilla Arto Javanainen, Timo Susi sekä Kari Jalonen. Varis on myös pelannut viidenneksi eniten pudotuspelejä SM-liigan historiassa. Edellä ovat Marko Tuulola, Ilkka Mikkola, Kalle Sahlstedt ja Jari Viuhkola.
Syyskuussa 2013 Jokerit ilmoitti jäädyttävänsä Variksen pelinumeron 23. Tilaisuus järjestettiin 13. joulukuuta pelatussa ottelussa Jokerit–TPS.
Aiheesta muualla

Petri Varis nhlfinns.com:ssa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Janne Grönvall | Jarmo Wasaman muistopalkinnon voittaja 1992 | Seuraaja: Ville Peltonen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Saku Koivu | Jari Kurri -palkinnon voittaja 1996 | Seuraaja: Otakar Janecký |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Veli-Pekka Kautonen | Matti Keinonen -palkinnon voittaja 1996 | Seuraaja: Kimmo Timonen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Juha Riihijärvi | Aarne Honkavaara -palkinnon voittaja 1997 | Seuraaja: Dale McTavish |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Juha Riihijärvi Kai Nurminen | Veli-Pekka Ketola -palkinnon voittaja 1997 2001 | Seuraaja: Peter Larsson Janne Ojanen |
Suomen joukkue – Talviolympialaiset 1994
1 Kuivalainen |
2 Kiprusoff |
4 Hämäläinen |
5 Jutila |
6 Sormunen |
8 Ojanen |
9 Keskinen |
11 Koivu |
12 Laukkanen |
13 Palo |
14 Helminen |
15 Alatalo |
16 Peltonen |
20 Lehtinen |
23 Virta |
24 Kapanen |
26 Strömberg |
27 Lehterä |
28 Varis |
30 Tammi |
35 Myllys |
40 Nieminen |
42 Mäkelä |
Valmentaja  Curt Lindström
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1997
1 Hurme |
2 Kiprusoff |
3 Nummelin |
5 Jutila (C) |
9 Jokinen |
10 Jantunen |
11 Koivu |
14 Helminen |
15 Törmänen |
16 Peltonen (A) |
18 Aalto |
21 Lumme |
22 Varvio |
23 Virta (A) |
26 Mika Strömberg |
27 Numminen |
31 Sulander |
32 Varis |
35 Myllys |
37 Nurminen |
40 Nieminen |
72 Lind |
80 Ojanen |
Valmentaja Curt Lindström
Penikkala

| Penikkala |
| --- | --- |
 vaakuna
 Penikkala
 Koordinaatit: 59°55′03″N, 29°38′31″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+3
Postinumero:  188530
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Penikkala (peräisin suomalaisesta sanasta "penikka"; ven. "Пе́ники", ‘Pе́niki’ – IPA: [ˈpʲenʲɪkʲɪ]; ennen 1920-lukua ven. "Пѣ́нники", ‘Pе́nniki’ – IPA: [ˈpʲenʲːɪkʲɪ]), on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Suomenlahden rantaa Pietariin kuuluvan Lomonosovin kaupungin länsipuolella. Kunnassa on 2 700 asukasta (vuonna 2010).
Vaakuna

Penikkalan vaakunassa on kuvattuna kaksi koiranpentua. Se on nykyisessä muodossaan ollut käytössä vuodesta 2010.
Muut kyliä

Kuntaan kuuluu keskuskylän lisäksi 16 kylää ja kaksi taajamaa: Hovinmätäs (ven. Ве́рхняя Бро́нна, Verhnjaja Bronna), Hännisi (Большо́е Конова́лово, Bolšoje Konovalovo), Kapakanmäki (Каба́цкое, Kabatskoje), Kukkosi (Кукку́зи, Kukkuzi), Käkösi (Куку́шкино, Kukuškino), Lankila (Ла́нгерево, Langerevo), Latikan Soikkina (Со́йкино, Soikino), Liimosi (Лиму́зи, Limuzi), Perä-Mattila (Ма́лое Конова́лово, Maloje Konovalovo), Pronna eli Ala-Pronna (Ни́жняя Бро́нна, Nižnjaja Bronna), Seppälänmätäs (Кузнецы́, Kuznetsy), Uusikylä (Ускуля́, Uskulja), Tammikontu (Таменго́нт, Tamengont), Tieriikola (Ма́лая Ижо́ра, Malaja Ižora), Vanhakontu (Дубки́, Dubki) ja Venki (Ве́рхние Венки́, Verhnije Venki) sekä Dubotškin (Дубо́чки, Dubotški) rautatieaseman ja Pronnan taajamat.
Historia

Venäjän keisarikunnan puitteissa Penikkala kuului Pietarin kuvernementin Pietarhovin kihlakuntaan. Ennen toista maailmansotaa seudun kylät olivat inkerinsuomalaisten ja inkerikkojen asuttamia. Suomalaiset kuuluivat Tyrön seurakuntaan. Penikkalan kylässä asui 1800-luvun puolivälissä inkerikkojen lisäksi savakoita ja äyrämöisiä.
Kärsimyksenkantajien kirkko

Penikkalan kylään on vuodesta 2000 ollut rakenteilla uusromanttisen venäläisen tyylin mukainen hirsikirkko, joka omistetaan viimeisen tsaariperheen marttyyrikuoleman kokeneille kärsimyksenkantajille. Rakennustyöstä ovat vastuussa Lomonosovin arkkienkeli Mikaelin katedraalin ja Pyhän Spiridon Tremetousialaisen kirkon päämiehet. Työn on siunannut Pietarin ja Laatokan metropoliitta Vladimir.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Penikkala Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivu (venäjäksi)
Penikkalan kunta Lomonosovin piirin sivustolla (venäjäksi)
Penikkala / Kartta (Wikimapia)
Tsaariperheen marttyyrikuoleman muistokirkko. Maaliskuu, 2018.
Peter Lindroos

Paul Peter Christer Lindroos (26. helmikuuta 1944 Pohja – 17. marraskuuta 2003 Tjörnarp, Skåne, Ruotsi) oli suomalainen oopperalaulaja (tenori).
Ura

Peter Lindroosin isä oli Pohjan ruotsinkielisen seurakunnan kanttori ja äiti laulaja. Lindroos opiskeli Sibelius-Akatemiassa ensin kanttoriksi mutta aloitti 1965 lauluopinnot Jolanda di Maria Petrisin oppilaana. Hän opiskeli 1960–70-luvulla myös Italiassa Licinio Francardin, Luigi Riccin ja Marcello Del Monacon johdolla.
Lindroos debytoi Suomen Kansallisoopperassa 1968. Seuraavana vuonna hänen kansainvälinen uransa alkoi esiintymisellä Göteborgin oopperassa. Vuonna 1971 Lindroos sai vakituisen kiinnityksen Kööpenhaminan Kuninkaalliseen teatteriin, jossa hän lauloi aina vuoteen 1996 saakka. Lindroos vieraili 1970–80-luvulla Euroopan merkittävimmissä oopperataloissa, kuten Wienin valtionoopperassa, Covent Gardenissa ja La Scalassa.
1990-luvulla Lindroos vähensi esiintymistään. Hänet nimitettiin Sibelius-Akatemian yksinlaulun lehtoriksi 1995 ja Malmön musiikkikorkeakoulun professoriksi 1996. Lindroos muutti Ruotsiin 2003 ja kuoli siellä saman vuoden lopulla auto-onnettomuudessa. Peter Lindroosin poika, basso Petri Lindroos (s. 1966) on myös oopperalaulaja.
Ohjelmisto

Peter Lindroosin tärkeimpiä oopperarooleja olivat Toscan Cavaradossi, La Bohèmen Rodolfo, Manon Lescaut’n Des Grieux, Aidan Radamès, Otello, Don Carlos sekä Carmenin Don José. Kaikkiaan hänen ohjelmistossaan oli noin 80 eri roolia.
Diskografia

Peter Lindroos: Opera Arias and Songs 1981–1994. Fuga 9250 (2007).
Kirjallisuutta

Brander, Torsten: Suomen suurin tenori Peter Lindroos.  (Liitteenä 2 CD-äänilevyä)  Riihimäki:  Suomen Beniamino Gigli -seura, 2011.  ISBN 978-952-92-9061-1.
Haapakoski, Martti – Heino, Anni – Huttunen, Matti – Lampila, Hannu-Ilari – Maasalo, Katri: Suomen musiikin historia: Esittävä säveltaide, s. 134–135.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-23564-4.
Aiheesta muualla

Peter Lindroosin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Peter Lindroosin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pertti Seiskari

Pertti Kalervo Seiskari, sukunimi vuoteen 1935 Söderlund (3. elokuuta 1929 Rauma – 9. marraskuuta 2015 Espoo) oli suomalainen filosofian tohtori ja ympäristönsuojeluneuvos.
Seiskarin vanhemmat olivat asemapäällikkö Johan Bertel Seiskari ja Hellin Augusta Vahander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1948 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1953, lisensiaatiksi 1958 ja tohtoriksi 1962.
Seiskari toimi Riistanhoitosäätiön riistabiologina 1954–1958 ja Helsingin suomalaisen yhteiskoulun vanhempana lehtorina 1958–1962. Hän oli Yleisradiossa osastopäällikkönä 1962–1966 ja opetusohjelmien ohjelmapäällikkönä 1966–1970. Tämän jälkeen Seiskari toimi ympäristönsuojelun neuvottelukunnan sihteerinä ja metsähallituksen moninaiskäytön ylitarkastajana 1970–1973 ja vuodesta 1973 maa- ja metsätalousministeriön toimistopäällikkönä. Hän oli myös Helsingin yliopiston riistabiologian dosenttina 1963–1983, ylioppilastutkintolautakunnan apujäsenenä vuodesta 1964 alkaen sekä jäsenenä Suomen Unesco-toimikunnassa. Hän oli jäsen Rooman Klubin Suomen yhdistyksessä[lähde? ].
Seiskari kirjoitti oppi- ja tietokirjoja sekä ohjasi opetuselokuvia.
Elokuvia

Oli kerran, dokumenttielokuva Espoon Suomenojan luonnosta. Yleisradio 1965
Mistä ne tulevat?, käsikirjoitus ja ohjaus yhdessä Veikko Korkolaisen kanssa. Yleisradio 1968
UK-puiston viisi vuodenaikaa, toinen käsikirjoittajista. Yleisradio TV2 1988