stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuuba

| Tuuba |
| --- | --- |
 F-vireinen bassotuuba
Soitinryhmä:  vaskipuhaltimet
Alkuperämaa / ‑alue:  Preussi, 1835
Soittimen ääniala:  
Liittyvä musiikin tyylilaji:  klassinen musiikki
Samankaltaisia soittimia:  trumpetti, käyrätorvi, pasuuna, altto-, tenori- ja baritonitorvet
3-venttiilinen, ranskalainen vanha tuuba.
Tuuba on vaskipuhallinperheen matalaäänisin jäsen. Sen ääniala on noin C2–f1. Tuubia valmistetaan pääosin B-, C-, Es-, ja F-vireisinä. Näistä B- ja C-soittimia kutsutaan kontrabassotuubiksi ja Es- ja F-soittimia bassotuubiksi. Kontrabassoinstrumenttien käyttökelpoinen rekisteri liikkuu matalammalla kuin bassotuubien, jotka soivat paremmin korkeassa rekisterissä.
Historia

Erilaisia bassosoittimia on ollut käytössä läpi historian. 1500-luvulta periytyvää sinkki-nimistä vanhaa soitinta pidetään yleisesti varhaisimpana tuuban edeltäjänä. Se oli nahalla päällystetystä puusta valmistettu, kuudella läpällä varustettu soitin. Harvinainen basso-sinkki korvattiin usein serpentillä.
Fagotin muotoinen bassotorvi kehitettiin parantamaan serpentin puutteita 1800-luvun alussa. Bassotorvessa on suuri metallinen kaikusuppilo, mutta se oli soinnillisesti epätasainen.
Irlannissa kehitti soitinseppä Joseph Halliday soittimen nimeltä ofikleidi. Ofikleidille haettiin patentti 1817, ja soitin levisi laajalti käyttöön Euroopassa. Johann Gottfried Moritz haki 1835 Preussissa patenttia viisiventtiiliselle F-vireiselle bassotorvelle, jota pidetään modernin soittimen ensimmäisenä versiona. Tuuba on nykyisen sinfoniaorkesterin ainoa soitin, jonka tarkka syntymäpäivä on tiedossa: 12.9.1835.
Suomessa tuuba määrättiin keisarillisella asetuksella Suomen armeijan soittimeksi 1861. Tuubansoiton opiskelu oli sidoksissa sotilassoittokuntiin 1970-luvulla saakka. Vapaapalokuntien, suojeluskuntien ja puhallinorkestereiden historiassa tuuba esiintyy jo 1800-luvulla. Sibelius-Akatemiaan valittiin tuubansoiton opettaja 1974.
Tuuba nykyisin

Tuuba on ottanut asemansa sinfoniaorkesterissa nopeammin kuin mikään soitin[lähde? ] – vajaassa kahdessa sadassa vuodessa se on kehittynyt bassotorven prototyypistä nykyiseen asemaansa vaskisektion pohjana.
Tuuban toimintaperiaate on sama kuin kaikissa vaskisoittimissa: huulet saavat suukappaleen avulla ilmapatsaan värähtelemään soittimen sisällä, ja venttiilikoneistolla muutetaan ilmapatsaan pituutta. Pituudenvaihtelut aistitaan äänen korkeuden vaihteluina. Venttiilien lukumäärä vaihtelee kolmesta seitsemään. Venttiilikoneiston suhteet ovat samat kaikissa vaskisoittimissa ensimmäisen kolmen venttiilin osalta – niillä voidaan tuottaa koko kromaattinen asteikko. Loput venttiilit ovat soitinkohtaisia ja auttavat pääasiassa virepuhtauden ja resistanssin optimoinnissa.
Tuuban ääni on soittimen rakenteesta johtuen pyöreä ja pehmeä, kovemmilla äänenvoimakkuuksilla äänestä tulee läpitunkevan peltinen. Tuuban rakenne on tasaisesti laajeneva, toisin kuin pasuunalla tai trumpetilla (vrt. kooninen). Tästä seuraa, että kovaa soitettaessa tuuban ääni menettää sonoriteettinsa, toisin kuin kooniset soittimet. Toisaalta tuuban dynaaminen skaala on huomattavan laaja ennen kuin sonoriteetin aiheuttavat formantit peittyvät.
Orkesteripartituureissa tuuban nuotinnus on usein kirjoitettu C-vireiselle tuuballe, mutta B- ja Es-kirjoitetut tuubastemmat eivät ole harvinaisia. Klassisissa sinfoniaorkesterin teoksissa tuubisti ei soita minuuttimääräisesti paljon, mistä seuraa, että soittajan soittoherkkyyden, ansatsin, tulee olla hyvä.selvennä
Tuuban muunnoksia

Tuubasta kehitettyjä muunnoksia ovat mm. sousafoni ja helikoni. Niitä käytetään etenkin marssisoitossa, jossa äänen täytyy kuulua pitkälle. Niiden putken paksuin osa kiertää soittajan ympäri, soittaja on ikään kuin torven "sisällä".
Tunnettuja tuubisteja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Chink Martin Abraham  Yuakari Arai  Bill Barber  Dave Bargeron  Roger Bobo  Sergio Carolino  Ron Caswell  Ray Draper  Michel Godard  Patrick Harrild  Howard Johnson  Sam Pilafian  |  Marcus Rojas  Jonathan Sass  Jim Self  Patrick Sheridan  Cyrus St. Clair  Bob Stewart  Roland Szentpali  William Wolfgang  Michael Lind  Billy Barber  Francois Thuillier  |  Øystein Baadsvik  Philip Catelinet  James Gourlay  |
Suomalaisia tuubisteja

Simo Finni (Kansallisooppera)
Tarja Hakonen (Hyvinkään musiikkiopisto)
Miika Jämsä (Kaartin soittokunta)
Petri Keskitalo (Helsingin kaupunginorkesteri 2000-2023, Sibelius-Akatemian opettaja 2003-2023)
Eero Kolari (Tampereen konservatorio, TAMK)
Harri Lidsle (Sinfonia Lahti)
Harri Miettunen (Tampere Filharmonia)
Gösta Möller (1920–2009)
Antto Pesonen (Kaartin soittokunta)
Raimo Pesonen (Helsingin kaupunginorkesteri 1956–2000, Sibelius Akatemian opettaja, Savonlinnan Oopperajuhlat 1974–1994, Lieksan Vaskiviikkojen perustajäsen)
Sanna Sadeharju (Poliisisoittokunta)
Juha Salmela (Lahden konservatorio, LAMK)
Aleksi Saraskari (Pohjois-Kymen musiikkiopisto)
Eino Takalo-Eskola
Ari Varpula (Joensuun kaupunginorkesteri)
Ilkka Marttila (Helsingin kaupunginorkesteri)
Joel Wendelin (Itä-Helsingin musiikkiopisto)
Esimerkkejä tuuban käytöstä taidemusiikissa > Orkesteriteokset

Gustav Mahler: Ensimmäinen sinfonia (3. ja 4. osa)
Modest Musorgski: Näyttelykuvia (erityisesti Bydlo ja Kiovan suuri portti)
Hector Berlioz: Unkarilainen marssi
Richard Wagner: Valkyyria (Valkyrioiden ratsastus)
Richard Wagner: Lohengrin (alkusoitto kolmanteen näytökseen)
Gustav Holst: Planeetat
Esimerkkejä tuuban käytöstä taidemusiikissa > Sooloteokset

Aho, K.: Tuubakonsertto
Gregson, E: Konsertto tuuballe ja puhallinorkesterille
Paul Hindemith: Sonaatti tuuballe ja pianolle
E. Madsen: Sonaatti tuuballe ja pianolle
Penderecki, C: Capriccio
John Williams: Tuubakonsertto
Vaughan Williams, R: Konsertto tuuballe ja orkesterille f-molli
Esimerkkejä tuuban käytöstä taidemusiikissa > Tuubaosuuksia muissa teoksissa

George Gershwin: Amerikkalainen Pariisissa
Igor Stravinski: Petruška (Maalainen ja karhu -osa)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuuba Wikimedia Commonsissa
Moritzin ja Wieprechtin alkuperäinen F-tuuba vuodelta 1835
F-tuuba vuodelta 1900 (vas.) ja 2004.
Ruth Chepngetich

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ruth Chepngetich vuonna 2019. |  Ruth Chepngetich vuonna 2019. |  Ruth Chepngetich vuonna 2019. |  |
Maa:   Kenia
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Doha 2019 | maraton |  |
Ruth Chepngetich (s. 8. elokuuta 1994) on kenialainen kestävyysjuoksija. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän voitti kultaa maratonilla. Hän juoksi lokakuussa 2024 Chicagossa maailmanennätyksen 2.09.56. Puolimaratonilla hänen ennätyksensä on 1.04.02, jonka hän juoksi Istanbulissa 4. huhtikuuta 2021.
Big Punisher

| Big Pun> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. marraskuuta 1971
Kuollut: 7. helmikuuta 2000 (28 vuotta)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Big Pun, Big Punisher
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1995-2000
Tyylilajit:  hip hop, rap
Yhtyeet:  Terror Squad
Levy-yhtiöt:  Loud Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Christopher Lee Rios eli Big Pun (lyhennetty Big Punisher:sta)  (10. marraskuuta 1971 – 7. helmikuuta 2000) oli yhdysvaltalainen hip hop -muusikko. Hänellä oli puertoricolaisia sukujuuria.
Big Pun syntyi Bronxissa. Hän aloitti uransa tekemällä yhteistyötä muiden artistien, kuten The Beatnutsin ja Fat Joen kanssa. Hän sai sopimuksen sooloartistina ja julkaisi vuonna 1998 debyyttialbumin Capital Punishment. Se oli välitön menestys, myi platinaa ja nousi Billboardin 200-listan viidennelle sijalle. Levy oli myös ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi. Big Pun oli jäsen ryhmässä Terror Squad.
Big Pun kärsi aikuisiällään vaikeista ylipaino-ongelmista ja jätti kesken Duken yliopiston painonpudotusohjelman, hän painoi yli 300 kg. Hän sai 7. helmikuuta 2000 sydänkohtauksen White Plainsissa ja menehtyi vain 28 vuoden iässä. Postuumisti julkaistiin studioalbumit Yeeeah Baby (2000) ja Endangered Species (2001).
Big Pine Key

Big Pine Key
Saaren länsirantaa
| --- | --- |
Sijainti:  24°41′10″N, 81°21′40″W Monroen piirikunta, Florida Yhdysvallat
Saariryhmä:  Florida Keys
Merialue:  Floridansalmi
Korkein kohta:  1  m 
Pinta-ala:  26,7 km2, 26,7 km2 
| --- | --- |
Asukasluku:  4 521  (2020) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Big Pine Key on saari Floridan rannikolla ja kuuluu Florida Keysin saariryhmään. Saarella on suojelualue, jolla elää saarten kotoperäinen kaurislaji Keys-saarten kauris.
Big Red

Big Red -purukumi
Big Red on Wrigleyn purukumimerkki, jota pääasiallisesti myydään Yhdysvalloissa. Purukumi on maultaan vahvasti kanelinen, ja vuonna 2007 myyntihinta oli n. $ 0,30. Euroopassa hieman vastaavanlaista purukumia markkinoidaan nimellä Extra Fire, tosin makueroja purukumien välillä on. Eurooppalaisessa sisaressa makuna on vahvemmin piparjuuri kuin kaneli.
Sian- ja naudanlihasäilyke

Sian- ja naudanlihasäilyke eli nötkötti on naudan- ja sianlihaa sisältävä täyslihasäilyke. Sen puhekielinen nimi nötkötti johtuu pelkkää naudanlihaa (ruots. nötkött) sisältävän säilykkeen nimestä. Nykyään pelkkä jauhelihavalmiste on käynyt harvinaisemmaksi ja sikaa sisältävä sekasäilyke on korvannut sen.
Sian- ja naudanlihasäilyke on yleensä syömäkelpoista neljä vuotta valmistuspäivän jälkeen. Avaamaton purkki säilyy huoneenlämmössä. Tämän vuoksi sian- ja naudanlihasäilyke soveltuu hätävaramuonaksi, ja sitä on esimerkiksi useimmissa Suomen puolustusvoimien taistelumuonapakkauksissa. Suomalaisia sian- ja naudanlihasäilykkeiden valmistajia ovat muiden muassa Lunden ja Pöntiö.
Sian- ja naudanlihasäilyke tehdään koneellisesti erotetusta lihamassasta, aineksista, jotka lihankäsittelykoneita edeltäneenä aikana luokiteltiin teurasjätteeksi.[lähde? ] Sian- ja naudanlihasäilykkeen kaltaiset tuotteet on otettu tarkastelun alle hullun lehmän taudin ilmaantumisen jälkeen. Tällöin monessa maassa kiellettiin koneellisesti erotetun lihamassan käyttö ihmisravinnoksi kokonaan.
Spam

Englannissa ja Pohjois-Amerikassa sika-nauta -säilykelihaa vastaavaa tuotetta myydään Hormel-yhtiön tuotemerkillä Spam, joka kuitenkin on pelkästään sianlihavalmiste. Nimi tuli maailmankuuluksi, kun sitä käytettiin eräässä Monty Python -tv-sarjan sketsissä. Samaan sketsiin perustuen sana spam myöhemmin yleistyi tarkoittamaan myös internetin roskapostia. Tuotenimen Spam on arvioitu olevan peräisin sanoista "maustettu kinkku" (engl. spiced ham).
Spam on erityisen suosittua Yhdysvaltojen Tyynenmeren saarilla, jonne se saapui armeijan mukana, hyvän säilyvyytensä vuoksi. Osavaltioista eniten asukaslukua kohden Spamia syödään Havaijilla, jossa vuonna 2016 sitä syötiin 7 miljoonaa tölkkiä vuodessa, kun osavaltion asukasluku oli 1,42 miljoonaa (eli hieman alle 5 tölkkiä per henkilö). Tätä enemmän Spamia syödään kuitenkin Guamilla, joka ei ole ole osavaltio, jossa sitä syödään 16 tölkkiä asukasta kohden vuodessa.
SPAM logo.
SPAM purkki.
Spam siivu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sian- ja naudanlihasäilyke Wikimedia Commonsissa
Big Night – italialainen ilta

| Big Night – italialainen ilta> Big Night |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Campbell Scott   Stanley Tucci
Käsikirjoittaja:  Joseph Tropiano   Stanley Tucci
Tuottaja:  Jonathan Filley
Säveltäjä:  Gary DeMichele
Kuvaaja:  Ken Kelsch
Leikkaaja:  Suzy Elmiger
Pääosat:  Stanley Tucci   Tony Shalhoub   Isabella Rossellini   Minnie Driver   Ian Holm
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Timpano Production Rysher Entertainment
Levittäjä:  The Samuel Goldwyn Company Netflix
Ensi-ilta:  1996
Kesto:  107 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Big Night – italialainen ilta (Big Night) on Campbell Scottin ja Stanley Tuccin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1996. Näyttelijänä paremmin tunnettu Stanley Tucci laati myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Joseph Tropianon kanssa ja näyttelee toista pääosaa Tony Shalhoubin ohella.
Elokuvassa italialaisveljekset Primo ja Secondo (Tucci ja Shalhoub) pyörittävät huonosti menestyvää ravintolaa 1950-luvun New Jerseyssä ja päättävät laittaa yrityksensä tulevaisuuden yhden ikimuistettavan illan varaan.
Tuccin ja Tropianon käsikirjoitus palkittiin Film Independent Spirit Awards -gaalassa, ja elokuva sai New York Film Critics Circleltä vuoden parhaan esikoiselokuvan palkinnon. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Käännös suomeksi
Barbara Helsingius

Barbara Helsingius vuonna 1965.
Barbara Christina Elisabeth Helsingius-Koski (o.s. Helsingius; 27. syyskuuta 1937 Helsinki – 9. maaliskuuta 2017 Espoo) oli suomalainen miekkailija sekä folk- ja laulelmamusiikin esittäjä, säveltäjä ja sanoittaja. Hän levytti musiikkia 1960-luvun puolestavälistä lähtien suomeksi, ruotsiksi, englanniksi ja norjaksi. Helsingius esiintyi urallaan ympäri maailmaa, etenkin Pohjoismaissa ja Yhdysvalloissa.
Ura

Helsingius tuli ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista. Ennen muusikonuraansa Helsingius valmistui voimistelunopettajaksi. Hän osallistui miekkailijana Rooman olympialaisiin 1960 ja maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 1965 Suomen joukkueessa. Opiskellessaan pedagogiikkaa Stanfordin yliopistossa Yhdysvalloissa Helsingius kiinnostui amerikkalaisesta folk-tyyppisestä musiikista ja hänen ensimmäinen levynsä vuodelta 1966 onkin suomen kielellä laulettua folkkia. Helsingius päätti opiskelunsa Asla-stipendiaattina Stanfordissa Master of Arts -tutkintoon vuonna 1963.
Helsingius avioitui amerikansuomalaisen Henry ”Hank” Kosken kanssa. He asuivat vuosina 1969–1975 Oslossa, jossa Koski työskenteli diplomaattina Yhdysvaltain suurlähetystössä. Vuonna 1975 perhe muutti Espooseen.
Helsingius toimitti useita laulukirjoja, joista viimeisin, Songs Finland Sings, on vuodelta 2000 ja sisältää hänen englanniksi kääntämiään suomalaisia lauluja. Näistä suurin osa on julkaistu myös kahdella samannimisellä CD-levyllä. Sanoituksia hän teki noin 700 neljällä kielellä.
Helsingius työskenteli Ylen englanninkielisessä Radio Finlandissa toimittajana vuosina 1978–2007.
Tunnustuspalkintoja

ruotsalainen Alf Hambe -palkinto (1989)
Norja–Suomi-kulttuurirahaston palkinto (1994)
Nils Ferlin -palkinto (1994)
Pohjoismaisen NordVisa-järjestön ”Liv”-patsas (1995)
Pro Cultura Esbo (1995)
Ruotsin Laulelma-akatemian ainoa suomalaisjäsen
Diskografia

Barbara (1966)
Det var en gång (1977)
Olipa kerran (1978)
Speiling (1981)
Barbaras blandade (1981)
Kahlaajatyttö (1982)
Fra Barbara med kjaerlighet (1982)
Reflection. Songs from Finland (1982)
Drom og bekjennelse (1986)
Spegling (1986)
Rakkaudella (1986)
Tuulen niityillä (1992)
Sånt är vårt liv (1996)
Songs Finland sings. CD 1 : Popular Finnish songs in English (2002)
Songs Finland sings. CD 2 : Popular Finnish songs in English (2002)
Aiheesta muualla

Helsingius, Barbara (1937–). Biografiskt lexikon för Finland.
Barbara Helsingiuksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Barbara Helsingiuksen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Barbara Helsingiuksen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Barbara Helsingiuksen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Barbara Helsingiuksen tumma ääni syvensi 1960-luvun suomifolkia. Yle Elävä arkisto.
Suomalaisia miekkailijoita MM-kilpailuissa Pariisissa 1965: vasemmalta Irma Ivanoff (nyk. Lindeman), Yrsa Gallen, Barbara Helsingius ja Marjatta Moulin.
Bob Bergen

| Bob Bergen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1964 (ikä 60)  St. Louis, Missouri
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Bob Bergan Robert Bergen
Aktiivisena:  1982–
Merkittävät roolit:  Putte Possu (Duck Dodgers)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Robert Bergen (s. 8. maaliskuuta 1964 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Putte Possun ääniroolista useista animaatioista ja videopeleistä.
Elämäkerta

Bergen halusi olla jo 5-vuotiaana Putte Possun äänenä ja vuosia myöhemmin hänen haaveensa toteutui. Bergen muutti Cincinnatista Los Angelesiin 14-vuotiaana, kun hänen isänsä uusi työpaikka sijaitsi kyseisessä kaupungissa. Se ei kuitenkaan ollut nuorelle Bergenille ongelma sillä hänen idolinsa Mel Blanc työskenteli myös Los Angelesissa. Bergenin unelmana oli tulla ääninäyttelijäksi ja erityisesti oppia imitoimaan Putte Possua. Hän harjoitteli hahmon ääntä päivittäin ja loi samalla omia hahmoja. Bergenin koulunkäynti jäi yhä vähemmäksi, kun hän alkoi tutkia ja kysellä useilta animaatiostudioilta siitä miten pääsisi ääninäyttelijäksi piirrettyihin. Lopulta Hanna-Barbera-yhtiö ilmoitti asiasta Bob Lloydille, joka omisti silloin ainoan ääniroolittajayhtiön Los Angelesissa nimeltä The Voicecaster. Lloyd puolestaan ilmoitti Daws Butlerille, joka on yksi tunnetuimmista ääninäyttelijöistä. Pian Bergen pääsi itse mestarin oppiin ääninäyttelemisessä muiden oppilaiden kanssa.
Ollessaan 18-vuotias Bergenin perheen hyvä ystävä Casey Kasem lähetti nimikirjoituksella varustetun kuvan high schoolin päättäjäisistä. Bergen lähetti takaisin kiitosviestin ja kertoi samalla haluavansa ääninäyttelijäksi piirrettyihin ja liitti viestiin puhelinnumeronsa. Myöhemmin Bergen sai yllättävän puhelun Kasemilta, joka pyysi häntä tekemään kotitekoisen demokasetin, jossa olisi kaikki Bergenin osaamat äänet. Hän lähetti kasetin, jossa oli yhteensä 85 eri ääntä. Kasem puolestaan antoi demon ääninäyttelijäagentille Don Pittsille, joka otti Bergenin asiakkaakseen. Pian hän saikin ensimmäisen ääniroolinsa vuonna 1982 animaatiosarjassa Spider-Man and His Amazing Friends. Samalla Bergen opiskeli vielä seuraavat viisi vuotta Daws Butlerin alaisuudessa ja täytettyään 23 vuotta hän valmistui täysiaikaiseksi ääninäyttelijäksi. Tämän myötä Bergenillä oli enemmän aikaa tehdä äänirooleja animaatiosarjoihin, mainoksiin ja videopeleihin.
Bergen teki ensimmäisen Putte Possun ääniroolin vuonna 1996 lyhytanimaatioon Superior Duck. Seuraavan kerran hänet kuultiin elokuvissa Looney Tunes: Reality Check ja Looney Tunes: Taas kehissä vuonna 2003. Samalla Bergen oli Putte Possun ääniroolissa animaatiosarjassa Duck Dodgers, josta hän sai Annie-ehdokkuuden vuonna 2004.
Aiheesta muualla

Bob Bergen Voice Chasersissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Bob Bergen TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Beit Sahur

| Beit Sahur |
| --- | --- |
 Näkymä Beit Sahuriin.
 Beit Sahur
 Koordinaatit: 31°42′N, 35°13′E 
Valtio:  Palestiina
Kuvernoraatti:  Betlehemin kuvernoraatti
Väkiluku (2016):  15 565
 
 beitsahour.ps 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Beit Sahur on kaupunki Palestiinan Länsirannalla Betlehemin kaupungin itänaapurissa. Kaupungin asukkaiden valtaosa on kristittyjä ja vähemmistö muslimeja. Sen asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 15 565.
Maantiede

Beit Sahur sijaitsee Betlehemin kuvernoraatissa noin 1,5 kilometriä Betlehemin kaupungista itään. Beit Sahurin muita naapuripaikkakuntia ovat Ash Shawawra ja Dar Salah idässä, Al Khas, Abu Ghneim ja An Nu'man pohjoisessa, sekä Hindaza etelässä. Beit Sahurin korkeus merenpinnasta on 649 metriä.
Keskimääräinen vuotuinen sadanta Beit Sahurissa on 454 mm ja keskimääräinen lämpötila 16,6 °C.
Historia

Nykyisen Beit Sahurin alue asutettiin pronssikaudella noin 300 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Paikan nykyinen nimi Beit Sahur on johdettu kanaanilaisten puhuman kielen sanoista. Beit tarkoittaa paikkaa ja Sahur yövartiota. Yövartio liittyy etenkin paimenten työhön. Alueen paimenet ovat saattaneet käyttää alueen luolia suojana laumalleen öisin, kun taas päivisin ne on viety niityille. Alueen luolista on löydetty merkkejä asutuksesta roomalaiskaudelta, minkä lisäksi kaivauksissa on löydetty rakennusten jäänteitä. Jeesuksensanotaan syntyneen naapurikaupunki Betlehemissä. Sittemmin Beit Sahurin alueelle jättivät merkkinsä Bysantin valtakunta, ristiretkeläiset ja muslimien valtakunnat. Beit Sahur sai oman valtuustonsa vuonna 1925 ja oma kuntansa siitä tuli vuonna 1952.
Talous

Beit Sahurin työssäkäyvästä väestöstä 34 % työllistyi teollisuudessa, 27 % kauppa- ja matkailualalla, 17 % hallinnossa, 11 % palveluissa, 6 % maataloudessa ja 5 % Israelissa. Beit Sahur on huomattava turistikohde. Kaupungissa on useita raamatullisia historiallisia kohteita ja matkailijoita on erityisen paljon jouluisin ja pääsiäisin. Lähellä sijaitsevat esimerkiksi pyhän Theodosiuksen, pyhän Sabbasin ja pyhän Kharitonin luostarit.
Väestö

Beit Sahurin asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2016 15 565. Vuonna 2007 vastaava luku oli 12 212. Kaupungin asukkaista noin 80 % on kristittyjä ja 20 % muslimeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beit Sahur Wikimedia Commonsissa
Arkeologisia kaivauksia.
Katolinen paimenten laitumen kappeli.
Bob Benny

Bob Benny (oik. Emilius Wagemans, 18. toukokuuta 1926 Sint-Niklaas, Belgia – 29. maaliskuuta 2011 Sint-Niklaas, Belgia) oli belgialainen laulaja ja musikaalinäyttelijä. Bennyn ura alkoi toisen maailmansodan jälkeen kahvilassa kotikaupungissaan Sint-Niklaasissa, ja hän julkaisi ensimmäisen levynsä 'k Ben verliefd vuonna 1951. Bennyn ensimmäinen hitti oli vuonna 1957 julkaistu Cindy, Oh Cindy, joka sijoittui Belgian singlelistalla parhaillaan toiseksi.
Benny voitti belgialaisen Eurosong 1959 -laulukilpailun kappaleella Hou toch van mij ja tuli näin valituksi Belgian edustajaksi vuoden 1959 Eurovision laulukilpailuun. Benny sijoittui kansainvälisessä kilpailussa kuudenneksi 11 kilpailijan joukosta. Benny voitti myös Eurosong 1961 -kilpailun kappaleella September, gouden roos ja valikoitui näin Belgian edustajaksi myös vuoden 1961 Eurovision laulukilpailuun. Tällä kertaa Benny sijoittui kansainvälisessä kilpailussa jaetulle 15. ja viimeiselle sijalle.
Benny kärsi halvauksesta vuonna 2001 ja joutui tämän vuoksi taloudellisiin vaikeuksiin. Samana vuonna Benny ilmoitti julkisesti olevansa homoseksuaali. Vuonna 2003 Bennylle järjestettiin hyväntekeväisyyskonsertti. Vuonna 2006 täyttäessään 80 Benny ilmoitti olevansa täysin toipunut. Benny kuoli 84-vuotiaana 29. maaliskuuta 2011.
Valikoitu diskografia > Albumit

Een avond met Bob Benny (1965)
Show Bob Benny (1966)
Show (1966)
Een avond met (1970)
Mijn lied voor jou (1971)
That's Entertainment (1987)
Valikoitu diskografia > Singlet

Cindy oh Cindy (1957) #2
Boemel-potpourri "Bij Madelonneke"  (1957) #16
Hou toch van mij (1959) #4
Paola (Droomprinsesje uit het zuiden) (1959) #7
Waar en wanneer (1963) #24
Alleen door jou (1963) #12
Bella Maria (1964) #16
Hasdrubal Barka

Hasdrubal Barka
Hasdrubal Barka (k. 207 eaa.) oli Hannibalin nuorempi veli, joka oli Hannibalin Italian retken ajan päällikkönä Hispaniassa.
Hasdrubal ei ollut yhtä maineikas kuin veljensä Hannibal, mutta oli kuitenkin taitava johtaja ja strategi, joka saavutti useita merkittäviä voittoja Roomaa vastaan. Hasdrubal jäi Hispanian joukkojen komentajaksi, kun Hannibal lähti kuuluisalle marssilleen Alppien yli. Hasdrubal joutui lisäksi palaamaan Afrikkaan torjumaan Rooman liittolaisten Numidian Masaesyli-heimon hyökkäyksen ja voitti myös roomalaiset Scipion veljekset Ylä-Baetisin taistelussa vuonna 211 eaa.
Hasdrubal laiminlöi kuitenkin Hispaniassa Carthago Novan puolustuksen vahvistamisen, ja Scipio Africanus pystyi sen vuoksi valloittamaan kaupungin. Hasdrubal ei myöskään kyennyt salaamaan tietoja armeijansa vahvuudesta ja liikkeistä, kun hän lähti marssille auttamaan veljeään Hannibalia Italiaan.
Hasdrubal Barka yritti Hannibalin avuksi Alppien yli 207 eaa., mutta liian myöhään jolloin roomalaisjoukot olivat keränneet konsuli Gaius Claudius Neron johdolla vahvemman armeijan ja voittivat Metauruksen taistelussa Hasdrubalin armeijan. Nähtyään tilanteen toivottomuuden Hasdrubal suuntasi hevosensa kohti roomalaisjoukkoja ja ratsasti suoraan vihollisten keskelle tappaen ainakin 15 roomalaista ennen sankarikuolemaansa.