stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suvi Auvinen

| Suvi Auvinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1984 (ikä 40) Lahti
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja, bloggaaja, kansalaisaktivisti
Muut tiedot
Koulutus: Teatterikorkeakoulu Turun taideakatemia Lahden diakonian instituutti
Järjestö:  Ellun Kanat A-ryhmä
Aiheesta muualla
Kotisivu
Suvi Astalo Auvinen (s. 16. heinäkuuta 1984 Lahti) on suomalainen viestintäkonsultti, toimittaja, bloggaaja ja kansalaisaktivisti. Hän työskentelee Ellun Kanat -viestintätoimistossa.
Auvinen on kirjoittanut blogeja Voimaan ja Imageen sekä on työskennellyt muun muassa Vapaa Ajattelija -lehden toimitussihteerinä. Vuonna 2016 Auvinen teki Päivystävä anarkisti -nimistä ohjelmaa Radio Helsinkiin. Hän on julkaissut kirjoituksiaan myös Rapport-joukkorahoituspalvelun kautta. Poliittisilta näkemyksiltään Auvinen on anarkisti.
Elämä ja ura

Auvinen on valmistunut lastenohjaajaksi Lahden diakonian instituutista, teatteri-ilmaisunohjaajaksi Turun taideakatemiasta ja teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta. Vuosina 2005–2006 hän oli Turussa käynnistämässä talonvaltaustoimintaa, jonka tarkoituksena oli perustaa autonominen sosiaalikeskus. Tunnetuin vallattu rakennus oli Jokikadun taiteilijakiinteistö, joka vallattiin useita kertoja vuosien 2008–2009 aikana. Vuonna 2009 turkulainen taiteilijayhdistys Arte luovutti Auviselle ”Vuoden valkosipuli” -tunnustuksen hänen aktiivisuudestaan Jokikadun kiinteistön säilyttämisen puolesta. Talonvaltaajien toimintaa seurataan myös Jouko Aaltosen dokumenttielokuvassa Taistelu Turusta (2011). Helsingissä Auvinen on ollut mukana muun muassa anarkistisen A-ryhmän ja Anarkistisen mustan ristin toiminnassa.
Auvinen on näkyvästi esillä sosiaalisessa mediassa. Hän on kertonut haluavansa parantaa anarkismin julkisuuskuvaa selittämällä anarkistien toimintaa ja tuomalla selkeästi esille heidän ajatuksiaan. Keväällä 2016 Auvinen listattiin Suomen 38. vaikutusvaltaisimmaksi twiittaajaksi, ja koko vuoden Twitterin suomalaisten henkilövaikuttajien listalla sijalle 7. Vuonna 2016 Auvinen osallistui Petteri Orpon ja Alexander Stubbin kokoomuksen puheenjohtajavaalikampanjoiden aihetunnisteiden kaappaamiseen, minkä jälkeen ne nousivat Suomen käytetyimpien tunnisteiden joukkoon.
Vuonna 2017 Auvinen oli mukana perustamassa Vegefirma-nimistä yritystä, jonka tehtävänä on kasvissyönnin edistäminen ja markkinoiminen. Hänen ensimmäinen tietokirjansa Lihan loppu ilmestyi syksyllä 2019. Vuonna 2020 ilmestyi Auvisen ja Chocochili-ruokablogia pitävän Elina Innasen Lapsiperheen vegaanikeittokirja.
Elämä ja ura > Poliittiset näkemykset

Auvisen ihannemaailmassa ihmiset järjestäytyisivät yhteisöihin, joissa työ ja eläminen organisoitaisiin. Keskusjohtoa ei olisi vaan yhteisöt päättäisivät omista asioistaan keskustelemalla. Hänen mukaansa yhteisistä asioista pitäisi päättää konsensuksella eli keskustelemalla asioista niin kauan, että saavutetaan yhteinen mielipide. Esimerkiksi kerrostalon asukkaat vastaisivat rakennuksen huollosta ja ylläpidosta itse, ja tehtaan työntekijät päättäisivät asiat keskenään ilman johtajaa. Ihmisille ei maksettaisi palkkaa, ”ainakaan rahana”, mutta he voisivat saada työstään vastineeksi esimerkiksi jonkinlaisia vaihtoyksiköitä, joita voisi vaihtaa esineisiin tai palveluihin. Työt eivät olisi eriarvoisia, vaan kaikesta saisi saman verran yksiköitä. Epäsuositut työt olisi jaettava niin, että ihminen joutuisi esimerkiksi kuukaudeksi vuodessa viljelemään lanttuja vaikka ei haluaisikaan. Auvisen mukaan ketään ei kuitenkaan pakotettaisi yhteisölliseen toimintaan. Kaikille tarjottaisiin asunto, internet, ruoka, sähkö ja terveydenhuolto. Puolustuksesta vastaisi kansanmiliisi ja tuomiovalta olisi yhteisöllä tai kansankokouksella. Mikäli koko maailma ei olisi siirtynyt anarkismiin, voitaisiin edelleen toimivien valtioiden kanssa käydä ulkomaankauppaa jonkinlaisella valuuttasysteemillä.
Anarkistina Auvinen vastustaa edustuksellista demokratiaa, jota hän ei pidä demokratiana. Auvisen mukaan sen huono puoli on muun muassa, ettei valittuja johtajia voi vaihtaa lennosta. Hänen mukaansa äänestäminen on tehotonta ja yhdentekevää eikä hän aio asettua ehdolle vaaleissa.
7.6.2014 Auvinen kirjoitti Twitterissä: "Jos jotain leikataan niin Stubbilta pää!" Pari kuukautta aiemmin mielenosoittajat kirjoittivat kylttiinsä saman kokoomuksen edellisestä puheenjohtajasta, jonka kaulalla oli viidakkoveitsen kuva. Kun Auvinen julkaisi saman tekstin Uuden Suomen blogissaan, teksti poistettiin. Viikkoa myöhemmin teksti näkyi anarkistien ja vasemmiston mielenosoituksessa kokoomuksen puoluekokouksessa, jossa Stubb valittiin puheenjohtajaksi ja kansanedustaja pahoinpideltiin.
Syksyllä 2014 anarkistit ilmoittivat kivittäneensä perussuomalaisten vaalitoimiston ikkunat sirpaleiksi. 30.11.2014 HS julkaisi laajan artikkelin, jossa Suvi Auvinen kehotti sortajia pelkäämään anarkisteja, vaikka hän itse ei ehkä ampuisi "juuri ketään". Puoluetoimistojen ikkunoiden rikkomiset ja poliisiautojen polttamiset ovat Auvisen mukaan hyökkäys poliittista vihollista vastaan. Jutun julkaisuyönä Auvisen mainitseman perussuomalaisten puoluetoimiston ikkunat oli taas rikottu. Auvinen puolusti itsenäisyyspäivän mellakan jälkeenkin rikkomisia sillä, että anarkisteja ei muuten kuunnella.
Vuonna 2016 Auvinen kuitenkin sanoi, että vaikka hän yhä hyväksyisi kaikkien puoluetoimistojen ikkunoiden kivittämisen, hän nykyään pitää väkivaltaa ei-toivottavana.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Auvinen kuitenkin kertoi äänestävänsä nuorten ilmastolakon innoittamana.
Hän vastustaa kapitalismia mutta ajattelee, että siitä pitää luopua vasta pitkän ajan päästä ja toistaiseksi yritykset ovat mahdollisuus.
Teokset

Lihan loppu. Kosmos, 2019. ISBN 978-952-7-14488-6
Innane, Elina & Auvinen, Suvi: Lapsiperheen vegaanikeittokirja.  Kosmos, 2020.  ISBN 978-952-3-52048-6
Kaltainen valmiste. Kosmos, 2021. ISBN 978-952-3-52074-5
13 katseluasentoa – Miltä televisio tuntuu? Kosmos, 2020. ISBN 978-952-352-028-8
Mitä tapahtuu huomenna lukemiselle? WSOY, 2020. ISBN 978-951-0-45184-7
Tartunta. Kosmos, 2020. ISBN 978-952-352-071-4
Ilmastotekokirja. WSOY, 2020. ISBN 978-951-0-44849-6
Aiheesta muualla

Suvi Auvinen Twitterissä
Carita Backström

| Carita Backström |
| --- | --- |
 Carita Backström vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1943 (ikä 81–82)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja
Toimittaja
Maa:   Suomi
Koulutus:  Filosofian kandidaatti
Palkinnot
 Topeliuspriset (1986) 
Carita Backström (s. 1943) on suomalainen toimittaja, koulutukseltaan filosofian kandidaatti.
Backström on tehnyt vuonna 1968 Beatles-aiheisen pro gradu -tutkielman ”The Literary Beatle. John Lennon och Nonsensetraditionen”. Backström on saanut vuonna 1986 Topelius-palkinnon
Julkaisut

Tietokone yhteiskunnassa = Datamaskinen i samhället, Carita Backström, Christian Sundgren. Helsinki: Yleisradio, 1972 (Yleisradion julkaisusarja; 36.)
Blad ur arbetets historia = Sivuja työn historiasta: 2, Martti Ahti, Carita Backström. Helsinki: Yleisradio, 1975 (Yleisradion julkaisusarja; 1975: 1, 47.)
Tulevaisuuden topparoikka: muistiinpanoja Baikalin-Amurin ratatyömaalta, Carita Backström; suom. Kristiina Rikman. Espoo: Weilin + Göös, 1979. ISBN 951-35-1948-1
Adressaten okänd , Vivica Bandler i samarbete med Carita Backström. Helsingfors: Schildt, 1992 ISBN 951-50-0571-X
Vastaanottaja tuntematon, Vivica Bandler yhteistyössä Carita Backströmin kanssa; suomentanut Juha Siltanen. Helsingissä: Otava, 1992. ISBN 951-1-12479-X
Uudenmaankatu - Nylandsgatan 31, 1909-2009, toimituskunta: Carita Backström ja Jertta Ratia, Helsinki: Asunto-osakeyhtiö Uudenmaankatu 31, 2009 ISBN 978-952-92-6050-8
Tampereen Kisatoverit

| Tampereen Kisatoverit |
| --- | --- |

Perustettu:  1920
Paikkakunta:  Tampere, Suomi
Lajit:  jalkapallo, kädenvääntö, lentopallo, yleisurheilu, joukkuevoimistelu
Tampereen Kisatoverit on vuonna 1920 perustettu urheilun yleisseura.
TKT sai alkunsa perustavassa kokouksessa 21. maaliskuuta 1920 kun Tampereen Pellavatehtaan Konepajan Voimistelu- ja Urheiluseura Tempaus sekä Tampereen Pellavatehtaan Voimistelu- ja Urheiluseura Riento yhdistyivät ja nimeksi valittiin yksimielisesti Tampereen Kisatoverit ja kotipaikaksi Tampere.
Seuralla on perustamisestaan lähtien ollut vahva työläisleima. Se perustettiin Tampella-yhtymän työntekijöiden ja heidän perheenjäsentensä liikuntaharrastuksien järjestämiseen.
TKT on perustamisestaan lähtien kuulunyt Työväen Urheiluliittoon (TUL).
Historia > 1920-luku

TKT:n ensimmäinen hallitus valittiin ensimmäisessä yleisessä kokouksessa 31.3.1920:
PJ Kusti Laaksonen
Sihteeri Olavi Johteinen
Muut jäsenet Yrjö Salovaara, Verner Hellen, Vilho Sointu, Ilmari Lindberg, Kalle Hakala ja Erkki Mäkinen
1920-luku oli Kisatovereissa kenttäurheilun (yleisurheilun) aikaa. Onni Heinänen voitti vuonna 1925 Frankfurtin työläisolympialaisissa pituushypyn kullan ja 4x100m joukkuekullan. Muita menestyneitä urheilijoita olivat Verner Hellen ja Hannes Ilmanen.
Jalkapallo sai seurassa alkunsa 9.8.1921. Vuoteen 1925 TKT oli piirinmestari joka vuosi ja vain muutamana vuonna TKT jäi ilman mestaruutta.
Muita lajeja olivat hiihto, voimistelu, luistelu, jääpallo, nyrkkeily ja paini.
Historia > Myöhemmät vuosikymmenet

Yleisurheilussa TKT:n voima oli 1950-luvulla tuohon aikaan suoritetuissa katujuoksuissa ja miesten keihäänheitossa. Seuran heittäjät Olavi Kauhanen ja Jouko Rantanen olivat Suomen huippuheittäjiä.
Vuonna 1979 TKT:n B-pojat juoksivat 4 × 100 metrillä Suomen ennätyksen, jonka rikkomiseen meni toista vuosikymmentä. Juha Pyyn johdolla kisatoverilaiset saavuttivat 1980-luvulla useita Suomen mestaruuksia ja maajoukkue-edustuksia.
Lajit > Seuran historian lajivalikoima

hiihto
jalkapallo
luistelu
paini
nyrkkeily
yleisurheilu
miesten ja naisten voimistelu
pesäpallo
jääkiekko
koripallo
jääpallo
suunnistus
kädenvääntö
lentopallo
Nykyisin seuran lajivalikoimassa ovat jalkapallo, futsal, kädenvääntö, lentopallo, yleisurheilu ja joukkuevoimistelu. Jalkapallo on näistä lajeista suurin.
Jalkapallo

Jalkapallo tuli seuran ohjelmaan lähes perustamisesta lähtien. Seura esiintyi mestarussarjassa kaudella 1960 pudotakseen yhden kauden jälkeen. Parhaita saavutuksia ovat olleet A-juniorien mestaruus ja hopeatila. Suomen maajoukkueessa esiintyneitä kisatoverilaisia ovat olleet Olli Lilja, Kalevi Lilja, Erkki Lahtinen, Rauno Kestilä, Eino Helminen, Martti Halme ja Markku Wacklin.
Jalkapallo > 2010

TKT jalkapallon edustusjoukkue pelasi kaudella 2010 Suomen Palloliiton Tampereen piirin 3. divisioonaa. Joukkueen päävalmentaja toimi Arto Huilla. Hänen kanssaan valmennusvastuun jakoivat Pasi Sinisalo ja Kari Kivipelto. Huoltajana toimi Sanna Kivinen. Joukkueenjohtaja oli Jarmo Wallenius. Joukkueen taustalla vaikuttaa myös seuran monitoimimies Petteri Tyni.
Tampereen 3. Divisioonassa pelasi vuonna 2010 14 joukkuetta. TKT sijoittui yhdeksänneksi ja joutui putoamiskarsintaan Nekalan Palloa vastaan. Kaksiosaisessa karsintasarjassa TKT oli parempi: voitto vieraissa 2-1 ja kotona 4-1, ja sarjapaikka säilyi.
Jalkapallo > 2011

TKT pelasi kaudella 2011 Tampereen ja Satakunnan yhdistettyä 3. divisioonaa. Sarjassa oli 11 joukkuetta.
TKT:ta valmentavat päävalmentaja Arto Huilla ja kakkosvalmentaja Pasi Sinisalo. Joukkueenjohtajana toimii Jarmo Wallenius ja huollosta vastaa Sanna Kivinen.
Jalkapallo > 2019

Miesten edustusjoukkue (TKT) pelaa Suomen Palloliiton Tampereen piirin 3. divisioonassa. Joukkueen päävalmentajana toimii Jarmo Häkkinen. Valmentajana/maalivahtivalmentajana toimii Antti Salonen. Joukkueenjohtana on Joonas Mäenpää. Miesten kakkosjoukkue (TKT/2) pelaa Suomen Palloliiton Tampereen piirin 6. divisioonassa. Joukkuetta valmentaa Jari Saarinen. Naisten edustusjoukkue (TKT) pelaa Suomen Palloliiton Tampereen piirin 3. divisioonassa. Joukkueen päävalmentajana toimii Teemu Järvinen ja joukkueenjohtajana Jari Kosola. Naisten harrastejoukkue (TKT Kissat) pelaa Tampereen harrastesarjassa. Joukkueen toimihenkilöinä ovat Maarit Mikkola ja Satu Larsen. Jalkapallossa seuran valmennuspäällikkönä toimii Kari Kivipelto.
TKT:lla on myös junioritoimintaa eri ikäluokissa:
F9-pojat
F10-pojat
E11-pojat
D13-pojat
C14-pojat
C15-pojat
Jalkapallo > Nykyiset pelaajat (jalkapallo)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Maalivahti:   Ida Ala-Kauhaluoma   Mia Forsbacka | Puolustajat    Kaisa Kallio (C)    Sanni Lukander (A)    Monna Kuusinen    Sonja Köngäs    Emma Ojamaa    Marianna Saari (A)    Anna Orslahti    Piia Soili    Henna Kiviranta | Hyökkääjät    Sanna Kärkkäinen    Janica Peltomaa    Vivia Salonen    Kati Vastamäki    Kati Sallinen    Noona Hult    Tiia Rivinoja    Maria Betanzos    Veera Suokas    Nonnu Jukkala    Julia Jokiranta    Aurora Kaaja    Tiia Ala-Hakuni    Mari Pulkkinen    Viivi Kauppinen    Noora Rapo |
Ensilä

Tampereen Kisatoverit omistaa Aitoniemessä, n. 20 km automatkan päässä Tampereen keskustasta valmennuskeskus ja vapaa- ajanviettopaikan, Ensilän. Se sijaitsee Aitoniemessä, Näsijärven rannalla, osoitteessa Kiikkisensola 5. Pinta-ala on 4,7 hehtaaria, ranta-viivaa on noin 300 m. Ensilään voi myös tulla laivalla, kaikki Näsijärven laivat voivat ajaa laituriin.
Alueella on vuokrattavissa päärakennus, kaksi saunaa ja jalkapallo- ja beachvolleykenttä. Jalkapallokenttä on uusi tekonurmikenttä, jonka yhteydessä tilava pukukoppi- ja kioskirakennus.
Muu toiminta

Tampereen Kisatovereilla on toimintaa myös urheilun ulkopuolella monella alueella:
kesäkotitoiminta
nuorisotoiminta
kuntoliikunta
veteraanit
opintokerhot
järjestysmiehet
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Antero Vesa: Pellavasta ja Petsamosta maailman kentille, Tampereen Kisatoverit Ry 1920–1995.  Tampereen Kisatoverit Ry, 2000.
TKT juhli 90-vuotispäiviään. Yleisurheilun Kuvalehti, 26.3.2010, nro 2, s. 7.  Tampere:  Suomen Urheiluliiton julkaisut Oy.
Lentopallon 1-sarjan joukkueet
Hurmos • Kyky-Betset • Mahti •  LeKi •  KaVe juniorit • VaLePa • Riemu •
 Riento • Jymy • Tähti
Austronesialaiset kielet

Austronesialaiset kielet on yli 1 200 kieltä käsittävä kielikunta, jonka kieliä puhutaan laajalla alueella Afrikassa, Kaakkois-Aasiassa ja Oseaniassa. Alueista merkittävimmät ovat Madagaskar, Indonesia, Malesia, Filippiinit, Taiwan, Uusi-Seelanti, Mikronesia, Polynesia ja Melanesia. Uudessa-Guineassa puhutaan austronesialaisia kieliä pohjoisrannikolla, mutta saaren muissa osissa papualaiskieliä.
Ennen 1400-luvun suuria löytöretkiä ja niiden jälkeistä indoeurooppalaisten kielten levittäytymistä austronesialaiset kielet olivat maailman laajimmalle levinnyt kielikunta.
Luokittelu

Austronesialaiset kielet jakautuvat neljään pääryhmään: atajalikieliin, paiwanilaisiin kieliin, tsoukieliin ja malaijilais-polynesialaisiin kieliin. Atajalikieliä, paiwanilaisia kieliä ja tsoukieliä on yhteensä 23 ja niitä puhutaan vain Taiwanin saarella. Näistä seitsemän kieltä on sammunut sinotiibetiläisten kielten puhujien levittäytyessä saarelle. Malaijilais-polynesialaisia kieliä on 1 239 ja niiden levinneisyysalue kattaa koko muun austronesialaisten kielten alueen Madagaskarista lännessä aina Pääsiäissaarelle saakka idässä. Kielten luokittelu on esitetty tarkemmin alla. Kielten suurten lukumäärän vuoksi tässä mainitaan vain joitakin tärkeimpiä.
Luokittelu > Formosalaiset kielet

Atajalikielet
taroko
atayal
Paiwanilaiset kielet
amis
bunun
paiwan
piuma
saisiat
babuza
kavalan
paze
basay
hoanja
ketangala
papora
širala
Tsoukielet
tsou
saaroa
kanakanabu
Luokittelu > Malaijilais-polynesialaiset kielet

Länsimalaijilais-polynesialaiset kielet (hesperonesialaiset kielet)
Borneolaiset kielet
ma'anyan
malagasi
Guamilaiset kielet
chamorro
Eteläfilippiiniläiset kielet
Etelämindanaolaiset kielet
Japlaiset kielet
Mesofilippiiniläiskielet
Palaulaiset kielet
palau
Pohjoisfilippiiniläiset kielet
pampanga
Sama-bajawkielet
Sulawesilaiset kielet
Sundakielet
indonesia
jaava
malaiji
Keski-malaijilais-polynesialaiset kielet
bima
timor
tetum (tetun)
Halmaheralaiset kielet
biak
itämakian
sawai
Oseanialaiset kielet
Rotumalais-fidžiläiset kielet
fidži
rotuma
Polynesialaiset kielet
samoa
tahiti
tonga
maori
havaiji
rapanui
nauru
Kielet

Kielikunnan merkittävimpiä kieliä on luetteloitu alla. Sulkeissa on mainittu puhujamäärä.
jaava – Indonesia (yli 84 miljoonaa)
indonesia – Indonesia (23 miljoonaa)
tagalog – Filippiinit (24 miljoonaa, tagali, pilipino)
malaiji – Malesia (16 miljoonaa)
iloko – Filippiinit (7 miljoonaa)
cebuano – Filippiinit (16 miljoonaa)
malagassi – Madagaskar (17 miljoonaa, madagassi)
fidži – Fidži (337 000)
tonga – Tonga (170 000)
kiribati – Kiribati (72 000)
maori – Uusi-Seelanti (149 000)
tšamorro – Guam (95 000)
marshall – Marshallinsaaret (55 000, marshalli)
rukai – Taiwan (10 000)
nauru – Nauru (6 000)
havaiji – Havaiji (2 000)
samoa – Länsi-Samoa
tuvalu – Tuvalu
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Austronesian Basic Vocabulary Database. (englanniksi)
Austronesialaiset kielet
abadi
abung
adonara
alune
anuta
atšeh
’auhelawa
badui
bali
belait
bugi
buru
cebuano
chuuk
etelämarquesas
fidži
gao
havaiji
hiligaino
iloko
indonesia
jaava
japi
karoliini
kiribati
madura
malagassi
malaiji
maori
minangkabau
mokerang
nauru
palau
pingelap
pohjoismarquesas
rapanui
samoa
sunda
tagalog
tahiti
taroko
tetum
tikopia
timor
tonga
tšamorro
tuvalu
wanukaka
watubela
Austronesialaisten kielten alkukodin katsotaan sijainneen Taiwanissa, missä kielikunnan kielten monimuotoisuus on kaikkein suurinta. Täältä kielet ovat levinneet ensin nykyisen Indonesian ja Melanesian alueille ja viimein aina Polynesiaan, Uuteen-Seelantiin ja Madagaskarille.
Taiwanilla puhuttujen austronesialaisten kielten levinneisyys.
Länsimalaijilais-polynesialaisten kielten levinneisyys.
Oseanialaisten kielten levinneisyys.
Eero Backman

Eero Veikko Backman (14. toukokuuta 1945 Helsinki – 22. toukokuuta 2011) oli suomalainen juristi ja Turun yliopiston rikosoikeuden professori.
Backman valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1968. Hänet valittiin rikosoikeuden professorin virkaan 1981, jota ennen hän oli hoitanut oikeussosiologian ja rikos- ja prosessioikeuden virkoja Helsingin ja Turun yliopistoissa. 60-lukulaiseksi luonnehdittu Backman oli kiinnostunut yhteiskunnallisista asioista ja toimi monissa järjestöissä ja yhteisöissä ja toimi asiantuntijana; muun muassa eduskunnan valiokunnat käyttivät hänen asiantuntemustaan.
Backmanin väitöskirja Rikoslaki ja yhteiskunta I: Teoreettinen erittely rikosoikeuden tieteenkäsityksistä 1800-luvulla ja sen konkretisointi moraalin, uskonnon ja rikoslain suhteisiin Suomessa vuosina 1894–1917 valmistui 1976.
Julkaisut

Yhteisöjen rikosoikeudellisen vastuun ongelmia, 1972.
Oikeuslaitoksen politisoiminen: Mitä se on, miten se vaikuttaa ja mitkä ovat sen hyvät ja huonot puolet? Kirjoittaneet Eero Backman ym. 1972.
Rikoslaki ja yhteiskunta I: Teoreettinen erittely rikosoikeuden tieteenkäsityksistä 1800-luvulla ja sen konkretisointi moraalin, uskonnon ja rikoslain suhteisiin Suomessa vuosina 1894–1917, Suomalainen lakimiesyhdistys 1976 ISBN 951-9068-54-6 Sarja: Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja. A-sarja, 115. ISSN 0356-7206
Työväenliike ja tutkimus: X työväen kulttuuritapahtuma Jyväskylän talvi 1978, 1978
Finnish criminal policy in transition, E. Backman ym. 1979.
Oikeusvaltio ja hyvinvointivaltio, kirj. Eero Backman ym. 1981
Rikosoikeudellisia soveltamistapauksia, 1983.
Oikeustiede yhteiskuntatieteenä: Tutkimuksia oikeustieteen luonteesta erityisesti rikosoikeuden kannalta, 1992
Rikosoikeudellisia kirjoituksia 7, Pekka Koskiselle 1.1.2003 omistettu. Toimitusneuvosto: E. Backman ym. Toimittajat: Raimo Lahti, Tapio Lappi-Seppälä. 2003
Oikeussosiologiaa ja kriminologiaa, juhlajulkaisu Ahti Laitinen 1946 - 24/4 - 2006. Toimituskunta: Eero Backman, Heikki Kulla, Jyrki Tala. 2006
Rikosoikeudellisia kirjoituksia 8, Raimo Lahdelle 12.1.2006 omistettu. Toimitusneuvosto: Dan Frände ym. Toimittajat: Petri Jääskeläinen, Pekka Koskinen, Martti Majanen. 2006
Åke Backström

Åke Ossian Gunnar Backström (30. toukokuuta 1919 Tampere – 8. kesäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan lakitieteen lisensiaatti. Hän oli suurlähettiläs Canberrassa 1975–1980, ulkoministeriön neuvotteleva virkamies 1980–1983 ja suurlähettiläs Sofiassa 1983–1986.
Julkaisut

Suomen lakimiehet  1965, toim. Åke Backström. Suomen lakimiesliiton kustannus, 1965 (Suomen lakimiesliiton kirjasarja 24, ISSN 0585-9530)
Suomen poliisipäällystö 1966, toim. Åke Backström. Suomen poliisipäällystöyhdistys, 1966
Unohtuneet sotakoulut : yhteismatrikkeli eräiden päällystökoulujen ja -kurssien opettajista ja oppilaista, koonnut Åke Backström. Puolustushallinto, 1979 (Sotatieteen laitoksen julkaisuja 18, ISSN 0355-8002). ISBN 951-25-0128-7
RUK 39: matrikkeli, koonnut Åke Backström. Kurssitoimikunta, 1980
Upseerimatrikkeleita, koonnut Åke Backström. Sotahistoriallinen seura, 1986 (Sotahistoriallisen seuran julkaisuja 6, ISSN 0584-1453) ISBN 951-95217-7-1
Suomen 3. Oulun ruotujakoisen tarkkampujapataljoonan päällystö 1854–1868: genealoginen luettelo. Oulun sukututkimusseura, 1991 (Oulun sukututkimusseuran julkaisuja 10, ISSN 0786-714X) ISBN 951-96177-2-8
RUK 39: matrikkeli. Kurssitoimikunta, 1993
RUK 39: juhlamatrikkeli 1938–1998. Kurssitoimikunta, 1998
BAC 167 Strikemaster

| BAC 167 Strikemaster |
| --- | --- |
 BAC 167 Strikemaster Mk88
Tyyppi:  koulutus– ja rynnäkkökone
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  British Aircraft Corporation
Ensilento:  26. lokakuuta 1967
Valmistusmäärä:  146 
Valmistusvuodet:  1967–1984
Kehitetty mallista:  Hunting Percival Jet Provost
RNZAF:n Sqn.14:n Strikemaster-kone Uudesta Seelannista.
BAC 167 Strikemaster on brittiläis-valmisteinen suihkumoottori-käyttöinen koulutus– ja rynnäkkökone. Se perustuu vuonna 1955 ensilentonsa lentäneeseen Hunting Percival Jet Provost suihkukoulukoneeseen.
Lutonissa Englannissa kehitetyn Strikemasterin ensilento tapahtui 26. lokakuuta 1967 Wartonissa. Mk 80 - 90 tyyppien koneyksilöitä valmistui vuoteen 1984 mennessä yhteensä 146 kappaletta.
Koneessa on trapetsisiipi, jonka etureuna eli kohtaamispinta on lähes suora ja jättöpinta eli takareuna tätä loivempi, mikä luo hyvät hidaslento-ominaisuudet. Rolls-Royce Viper -suihkumoottori (työntövoimaltaan 14.0 kN) antaa koneen huippunopeudeksi 755 km/h. Koneen kiinteänä aseistuksena oli kaksi 7.62 mm konekivääriä, joissa molemmissa 550 patruunaa. Neljään kiinnityspisteeseen voi kiinnittää pommeja, raketteja, napalm-kanistereita enintään 1 400 kg tai konekivääri-podeja.
Strikemasterin pääkäyttäjä oli Britannian kuninkaalliset ilmavoimat, joka käytti tyyppiä vuosina 1967 - 1993. Konetyypin korvasi Britannian ilmavoimissa BAe Hawk. 
Konetyyppiä myytiin Uuteen-Seelantiin, Saudi-Arabiaan ja Keniaan. Uudessa Seelannissa tämä tyyppi korvasi De Havilland Vampiren sekä oli Douglas A-4 Skyhawkia edeltävä koulukone. Muita käyttäjämaita olivat Kuwait, Botswana, Norsunluurannikko, Singapore sekä Etelä-Jemen. Kone osallistui sotatoimiin Ecuadorin ilmavoimissa Cenepan sodassa.
Useita lentokelpoisia koneyksilöitä on siviilikäytössä.
Käyttäjämaat

Botswana
Ecuador
Etelä-Jemen
Kenia
Kuwait
Uusi-Seelanti
Oman
Saudi-Arabia
Singapore
Sudan
Kirjallisuutta

Clarke, Bob. Jet Provost: The Little Plane With The Big History. Stroud, UK: Amberley Publishing Plc., 2008. ISBN 978-1-84868-097-5.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Luettelo Ingeborg Bachmannin suomennetusta tuotannosta

Tämä on luettelo Ingeborg Bachmannin suomennetusta tuotannosta.