stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elektroninen nenä
Muut tekniikat hajujen analysoimiseksi

Kaikilla teollisuudenaloilla hajujen arviointi suoritetaan yleensä ihmisen aistinvaraisella analyysillä, kemosensoreilla tai kaasukromatografialla. Jälkimmäinen tekniikka antaa tietoa haihtuvista orgaanisista yhdisteistä, mutta analyysitulosten ja keskimääräisen hajuaistimuksen välinen korrelaatio ei ole suora johtuen useiden hajukomponenttien mahdollisista vuorovaikutuksista.
Wasp Hound -hajuilmaisimessa mekaaninen elementti on videokamera ja biologinen elementti viisi loisampiaista, jotka on ehdollistettu parveilemaan vastauksena tietyn kemikaalin läsnäoloon.
Historia

Tiedemies Alexander Graham Bell popularisoi käsityksen siitä, että hajua on vaikea mitata, ja sanoi vuonna 1914 seuraavaa:
»Oletko koskaan mitannut hajua? Voitko sanoa, onko yksi haju vain kaksi kertaa voimakkaampi kuin toinen? Pystytkö mittaamaan eron kahdenlaisen hajun ja toisen hajun välillä? On hyvin ilmeistä, että meillä on hyvin monia erilaisia hajuja, aina orvokin ja ruusun hajusta asafetidaan asti. Mutta ennen kuin niiden samankaltaisuutta ja eroja voidaan mitata, ei voi olla hajutieteellistä tiedettä. Jos olet kunnianhimoinen löytämään uuden tieteen, mittaa hajuja.» 
(Alexander Graham Bell, 1914)
Bellin tämän havainnon jälkeisinä vuosikymmeninä hajutieteestä ei ole tullut mitään, ja vasta 1950-luvulla ja sen jälkeen tapahtui todellista edistystä. Hajujen havaitsemisen yleinen ongelma on se, että siinä ei mitata energiaa vaan fysikaalisia hiukkasia.
Analyysin suorittaminen

Ensimmäisessä vaiheessa elektroninen nenä on koulutettava pätevillä näytteillä, jotta voidaan rakentaa vertailutietokanta. Sen jälkeen laite voi tunnistaa uudet näytteet vertaamalla haihtuvan yhdisteen sormenjälkeä tietokannassaan oleviin näytteisiin. Näin ne voivat suorittaa laadullisen tai määrällisen analyysin. Tämä voi kuitenkin aiheuttaa myös ongelman, sillä monet hajut koostuvat useista eri molekyyleistä, jotka laite voi tulkita väärin, koska se rekisteröi ne eri yhdisteiksi, mikä johtaa vääriin tai epätarkkoihin tuloksiin riippuen nenän ensisijaisesta tehtävästä. Esimerkki e-nose-tietoaineistosta on myös saatavilla. Tätä tietokokonaisuutta voidaan käyttää vertailukohtana e-nose-signaalin käsittelyssä, erityisesti lihan laatututkimuksissa. Tämän tietokokonaisuuden kaksi päätavoitetta ovat moniluokkainen naudanlihan luokittelu ja mikrobipopulaation ennustaminen regression avulla.
Sovellukset

Tutkimus- ja kehityslaboratoriot, laadunvalvontalaboratoriot sekä prosessi- ja tuotanto-osastot käyttävät elektronisia nenämittareita eri tarkoituksiin:
Sovellukset > Laadunvalvontalaboratorioissa

Raaka-aineiden, väli- ja lopputuotteiden vaatimustenmukaisuus.
Erästä erään yhdenmukaisuus
Kontaminaation, pilaantumisen ja väärentämisen havaitseminen.
Alkuperän tai toimittajan valinta
Varastointiolosuhteiden seuranta
Lihan laadun seuranta.
Sovellukset > Prosessi- ja tuotanto-osastoilla

Raaka-aineiden vaihtelun hallinta
Vertailu vertailutuotteeseen
Valmistusprosessin vaikutusten mittaaminen ja vertailu tuotteisiin
Seuranta puhdistusprosessin tehokkuuden seuranta
Scale-upin seuranta
Paikalla tapahtuvan puhdistuksen seuranta.
Sovellukset > Tuotekehitysvaiheissa

Aistinvarainen profilointi ja eri koostumusten tai reseptien vertailu.
Kilpailevien tuotteiden vertailuanalyysi
Prosessin tai ainesosan muutoksen vaikutuksen arviointi aistinvaraisiin ominaisuuksiin.
Mahdolliset ja tulevat sovellukset terveyden ja turvallisuuden alalla.
Vaarallisten ja haitallisten bakteerien havaitseminen, esimerkiksi ohjelmisto, joka on kehitetty erityisesti tunnistamaan MRSA:n (Methicillin-resistentti Staphylococcus aureus) haju. Se pystyy myös tunnistamaan metisilliinille herkän S. aureuksen (MSSA) monien muiden aineiden ohella. On esitetty teoria, että jos se sijoitetaan huolellisesti sairaaloiden ilmanvaihtojärjestelmiin, se voisi havaita ja siten estää muiden potilaiden tai laitteiden saastumisen monista erittäin tarttuvista taudinaiheuttajista.
Keuhkosyövän tai muiden sairauksien havaitseminen havaitsemalla haihtuvat orgaaniset yhdisteet (VOC), jotka viittaavat sairauteen.
Virus- ja bakteeri-infektioiden havaitseminen keuhkoahtaumataudin pahenemisvaiheissa.
Elintarvikkeiden laadunvalvonta, koska se voidaan kätevästi sijoittaa elintarvikepakkauksiin osoittamaan selvästi, milloin ruoka on alkanut mädäntyä, tai sitä voidaan käyttää kentällä bakteeri- tai hyönteiskontaminaation havaitsemiseksi.
Nenäimplantit voisivat varoittaa maakaasun läsnäolosta niille, joilla on anosmia tai heikko hajuaisti.
Brain Mapping Foundation käytti elektronista nenää aivosyöpäsolujen havaitsemiseen.
Sovellukset > Mahdolliset ja tulevat sovellukset rikosten ehkäisyn ja turvallisuuden alalla

Elektronisen nenän kyky havaita hajuttomia hajuja tekee siitä ihanteellisen käytettäväksi poliisivoimissa, kuten kyky havaita pommin hajuja huolimatta muista ilmassa olevista hajuista, jotka voivat hämmentää poliisikoiria. Tämä on kuitenkin epätodennäköistä lähitulevaisuudessa, koska elektronisen nenän kustannukset ovat melko korkeat.
Sitä voidaan käyttää myös huumeiden havaitsemismenetelmänä lentokentillä. Useiden tai useampien elektronisten nenien huolellisella sijoittelulla ja tehokkailla tietokonejärjestelmillä voitaisiin määrittää huumausaineiden sijainti muutaman metrin tarkkuudella alle muutamassa sekunnissa.
Räjähdysaineiden höyryjä havaitsevat esittelyjärjestelmät ovat olemassa, mutta ne ovat tällä hetkellä kaukana hyvin koulutetusta haistajakoirasta.
Sovellukset > Ympäristön seurannassa

Haihtuvien orgaanisten yhdisteiden tunnistamiseen ilma-, vesi- ja maaperänäytteistä.
Ympäristönsuojeluun.
Erilaisissa sovellusohjeissa kuvataan analyysejä esimerkiksi maku- ja hajuste-, elintarvike- ja juoma-, pakkaus-, lääke-, kosmetiikka- ja hajuvesi- sekä kemianteollisuuden yrityksissä. Viime aikoina niillä on voitu käsitellä myös julkisia huolenaiheita hajuhaittojen seurannassa kenttälaitteiden verkostojen avulla. Koska päästömäärät kohteessa voivat joidenkin lähteiden osalta vaihdella erittäin paljon, elektroninen nenä voi tarjota työkalun vaihteluiden ja suuntausten seuraamiseen ja tilanteen arviointiin reaaliajassa. Se parantaa kriittisten lähteiden ymmärtämistä, mikä johtaa ennakoivaan hajuhallintaan. Reaaliaikainen mallinnus esittää nykytilanteen, jolloin toiminnanharjoittaja voi ymmärtää, mitkä ajanjaksot ja olosuhteet vaarantavat laitoksen toiminnan. Myös olemassa olevat kaupalliset järjestelmät voidaan ohjelmoida niin, että ne saavat aktiivisia hälytyksiä, jotka perustuvat asetuspisteisiin (reseptoreissa/hälytyspisteissä mallinnettu hajupitoisuus tai hajupitoisuus nenässä/lähteessä) ja käynnistävät asianmukaiset toimet.
Kirjallisuutta

Hatt, Hanns & Dee, Regine: Pieni tuoksu- ja makukirja.  ((Das kleine Buch vom Riechen und Schmechen, 2012.) Suomentanut Veikko Ahola)  Jyväskylä:  Docendo, 2013.  ISBN 978-952-5912-85-2
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Electronic nose
Käännös suomeksi
Emetiini

| Emetiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2S,3R,11bS)-2-[[(1R)-6,7-dimetoksi-1,2,3,4-tetrahydroisokinolin-1-yyli]metyyli]-3-etyyli-9,10-dimetoksi-2,3,4,6,7,11b-heksahydro-1H-bentso[a]kinolitsiini
CAS-numero:  483-18-1
PubChem CID:  10219
SMILES:  CCC1CN2CCC3=CC(=C(C=C3C2CC1CC4C5=CC (=C(C=C5CCN4)OC)OC)OC)OC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C29H40N2O4
Moolimassa:  480,63 g/mol
Sulamispiste:  74 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,9613 g/l (15 °C)
Emetiini (C29H40N2O4) on isokinoliinialkaloideihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty lääketieteessä ameebalääkkeenä. Emetiini on oksetusjuuren pääasiallinen alkaloidi.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa emetiini on valkoista jauhemaista ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja liuos on emäksinen. Aine liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin, etyyliasetaattiin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Emetiini on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky kloroformiliuoksessa on -50. Kasvit muodostavat emetiiniä lähtien loganiinista.  Emetiiniä on oksetusjuuressa 1,1–1,5 %.
Emetiini on myrkyllistä aitotumaisille eliöille. Se estää DNA:n ja RNA:n synteesiä sekä proteiinisynteesiä. Ihmisissä emetiini aiheuttaa oksentelua, ripulia, verenpaineen laskua, sydämen rytmihäiriöitä ja lihasten heikkoutta.
Käyttö

Emetiiniä voidaan käyttää suoliameban aiheuttamien infektioiden hoidossa. Yhdiste annostellaan ruiskeena lihakseen. Emetiinin vakavien haittavaikutusten takia sitä käytetään vain harvoin ja hengenvaarallisissa infektioissa.
Emokotilot

| Emokotilot |
| --- | --- |
 Kärkiemokotilo (Viviparus contectus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Caenogastropoda
Lahko::  Architaenioglossa
Heimo::  Emokotilot Viviparidae  Gray, 1847
Alaheimot
 Bellamyinae  Lioplacinae  Viviparinae 
Katso myös
   Emokotilot Wikispeciesissä   Emokotilot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Emokotilot (Viviparidae) tai suokotilot on makean veden nilviäisheimo.
Monimuotoisuus ja rakenne

Elossa olevat emokotilot jaetaan kolmeen alaheimoon ja 31 sukuun. Lajeja  on 125–150. Suurimmat emokotilot voivat kasvaa 3,5–6 cm pitkiksi. Kuori on  kartiomainen tai pyöreähkö ja aina kierteinen. Väriltään kuori on ruskea tai vihertävä ja siinä voi olla tummia juovia. Kuoressa on ohut sarveisaineesta muodostunut sulkulevy. Silmät sijaitsevat pitkien tuntosarvien juuressa.
Levinneisyys ja elintavat

Emokotiloita tavataan hyvin laajalta alueella pohjoisella pallonpuoliskoltla sekä Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa. Ne ovat useimmiten hitaasti virtaavien makeiden vesien eläimiä. Ravintonsa ne suodattavat vedestä. Emokotilot synnyttävät eläviä poikasia.
Etelä-Suomessa tavataan paikoittain kärkiemokotiloa (Viviparus contectus). Tylppäemokotilon (Viviparus viviparus) tilanne Suomessa on epäselvä.
Emerald-luokka (korvetti)

| Emerald |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 120 t
Pituus:  67,05 m
Leveys:  12,19 m
Syväys:  5,48 m
Koneteho:  1 972-2 170 ihp
Nopeus:  12,32 - 13,87 solmua
Miehistöä:  230
Aseistus
Meritorjunta:  12 x 64 naulan MLR -tykkiä
Emerald-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston potkurikorvettiluokka, jossa alusten perä ja laidat oli suojattu raudalla. Alusten runko oli valmistettu neljän tuuman teak-lankuista ja vedenalaiset osat oli peitetty kuparilevyillä. Alusten suunnittelija oli Nathaniel Barnaby.
Suunnittelu > Aseistus

Luokan alusten aseistukseksi suunniteltiin neljätoista tykkiä kuten edeltäneessä Amethyst-luokassa, mutta ainoastaan ensimmäisen HMS Opalin aseistus oli ensimmäiseen telakointiin saakka sellainen. Muut alukset varustettiin kahdellatoista tykillä. Tykeistä kymmenen sijoitettiin viisi kummallekin laidalla ja loput keulaan ja perään kumpaankin yksi.
Luokan aluksista HMS Emerald ja HMS Tourmaline aseistettiin vuosina 1882-1886  uudelleen neljällä kuuden tuuman sadan naulan tykillä sekä kahdeksalla viiden tuuman viidenkymmenen naulan tykillä. HMS Garnet aseistettiin uudelleen neljällätoista viiden tuuman 50 naulan tykillä, seitsemällä konekiväärillä sekä kahdella kevyemmällä tykillä.
Suunnittelu > Propulsio

Kaikki alukset oli varustettu valmistuessaan täydellä takilalla (18250 neliöjalkaa) ja ne muutettiin parkeiksi 1880-luvulla. Kaikkiin aluksiin asennettiin korkeapainesylinteri, jonka jalkaisija oli 57 tuumaa sekä matalapainesylinteri, jonka halkaisija oli 90 tuumaa. Iskunpituus oli 33 tuumaa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Opal | William Doxford, Sunderland (No.63)/Robert Napier & Sons | 13. lokakuuta 1873 | 9. maaliskuuta 1875 | tammikuu 1876 | myyty 11. elokuuta 1892 |
| HMS Turquoise | Earle's Shipbuilding, Hull (No.202)/Earle | 8. heinäkuuta 1874 | 22. huhtikuuta 1876 | 13. syyskuuta 1870 | myyty Poundsille Hartlepooliin romutettavaksi 24. syyskuuta 1892 |
| HMS Ruby | Earle's Shipbuilding, Hull (No.203)/Earle | 8. heinäkuuta 1874 | 9. elokuuta 1876 | 14. kesäkuuta 1877 | hiiliproomuksi C10 joulukuussa 1904 myyty 16. helmikuuta 1921 |
| HMS Tourmaline | Raylton Dixon & Company, Middlesbrough (No.113)/R & W Hawthorn | 17. heinäkuuta 1874 | 30. lokakuuta 1875 | 25. lokakuuta 1876 | hiiliproomuksi 1899  nimetty joulukuussa 1904 C.115:ksi myyty  marraskuussa 1920 |
| HMS Emerald | Pembroke/J&G Thompson | 29. heinäkuuta 1874 | 18. elokuuta 1876 | 2. heinäkuuta 1878 | ruutiproomu 1898 myyty Coxille Falmouthiin romutettavaksi 10. heinäkuuta 1906 |
| HMS Garnet | Chatham/R & W Hawthorn | 16. maaliskuuta 1875 | 30. kesäkuuta 1877 | 31. lokakuuta 1878 | myyty joulukuussa 1904 |
Schuyler Enck

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | 800 metrin juoksu |  |
Schuyler Colfax Enck (25. tammikuuta 1900 – 1. marraskuuta 1970) oli yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija, joka kilpaili pääasiassa 800 metrin juoksussa.
Enckin uran suurin saavutus on 800 metrin pronssimitali Pariisin olympiakisoista 1924. Kilpailun voitti Ison-Britannian Douglas Lowe ajalla 1.52,4. Enck hävisi Lowelle 0,6 sekuntia ja hopealle sijoittuneelle Sveitsin Paul Martinille 0,4 sekuntia.
Jouhivaara

| Jouhivaara Евгора, Jevgora Jouhivoara, D’ouhivoara |
| --- | --- |
 Jouhivaaran kylänraittia.
 Jouhivaara
 Koordinaatit: 63°10′5″N, 33°37′54″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Paatene
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Väkiluku (2012):  90
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jouhivaara (ven. Е́вгора, Jevgora; karjalaksi Jouhivoara, D’ouhivoara) on taajama Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Seesjärven etelärannalla 28 kilometriä Paatenesta kaakkoon. Taajamassa on 90 asukasta (vuonna 2012).
Jouhivaaran kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1707. Tuolloin siellä oli kaksi asuttua ja yksi autio talo. 1900-luvun alussa kylä kuului Paatenen volostin Maaselän kyläkuntaan. Vuonna 1905 siellä oli 35 taloa, 219 asukasta ja koulu. Neuvostoaikana Jouhivaara kuului Karjalan Maaselän kyläneuvostoon. Vuonna 1933 siellä oli 214 asukasta, jotka kaikki olivat karjalaisia.
Taajama koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä maalaistaloista. Suojelukohteita ovat hautausmaan pieni tsasouna, kaksi vanhaa asuintaloa ja aitta. Jouhivaaralla on historiallisen astutuksen status.
Endoribonukleaasit

Endoribonukleaasit ovat hydrolaaseihin kuuluvia entsyymejä. Ne osallistuvat tarpeettoman tai virheellisen RNA-molekyylin hajottamiseen tekemällä kaksijuosteisen RNA:n yksijuosteiseksi RNA:ksi ja hajottamalla RNA-ketjun keskeltä pienemmiksi paloiksi. Lisäksi ne osallistuvat eräiden RNA-tyyppien modifikaatioon oikeanlaisen toiminnan varmistamiseksi. Endoribonukleaaseja esiintyy sekä esi- että aitotumaisissa soluissa.
Endoribonukleaasien katsottiin aikaisemmin esiintyneen ainoastaan esitumaisissa soluissa kuten bakteerisoluissa ja aitotumaisten eliöiden RNA:n hajottamisesta katsottiin vastaavan ainoastaan eksoribonukleaasit. Myöhemmin on kuitenkin selvinnyt, että myös aitotumaisten eliöiden eksosomikompleksi sisältää endonukleaasiaktiivisuutta. Endonukleaasien tehtävänä on hydrolysoida RNA:n rakennetta stabiloivia sidoksia ja näin ne tekevät RNA:n alttiimmaksi eksoribonukleaasien katalysoimalle hydrolyysille. Endoribonukleaaseihin kuuluvat muun muassa ribonukleaasi A ja ribonukleaasi P.
Joukkoliike

Joukkoliike on suuren joukon mukaansa tempaava liike, jonka tavoitteena on tavallisesti yhteiskunnan muuttaminen. Joukkoliikkeet voi jakaa yleisiin ja erityisiin joukkoliikkeisiin.
Yleiset joukkoliikkeet eli kulttuuritrendit ovat organisoimattomia muutosprosesseja, jotka johtavat pitkäaikaisiin ajattelutapojen ja arvostusten muutoksiin. Aluksi taloudessa ja väestöryhmien suhteissa tapahtuneita muutoksia seuraa muutospaineiden voimistuminen. Esiin astuu ajan ilmiön tulkkeja ja tulevan ennustajia, kuten henkisiä suunnannäyttäjiä, profeettoja, filosofeja tai kirjailijoita, minkä jälkeen seuraa ajattelun ja arvostusten muutos. Suuria yleisiä joukkoliikkeitä ovat olleet esimerkiksi suuret maailmanuskonnot, uskonpuhdistukset, valistuksen synnyttämä modernismi, kansallisuusaate, työväenliike, naisliike ja ympäristöliike.
Erityinen joukkoliike voi kehittyä yleisestä joukkoliikkeestä. Erityisellä joukkoliikkeellä on tunnetut johtajansa ja ohjelmansa, johon liikkeen tavoitteet on kirjattu. Liikkeen jäsenet ovat sitoutuneet ajamaan yhteistä asiaa esimerkiksi jäsenkorttien, valojen vannomisen ja lupausten antamisen kautta. Reformiliikkeet ovat erityisiä joukkoliikkeitä, jotka pyrkivät parantamaan yhteiskuntaa samalla kuitenkin hyväksyen sen pohjimmaiset arvot ja rakenteet. Vallankumoukselliset liikkeet haluavat saada aikaan perinpohjaisen muutoksen ja kieltävät vallitsevan järjestelmän toimintatavat ja päämäärät.
Jiddiš

| Jiddiš |
| --- | --- |
Oma nimi:  יידיש (jidiš) tai אידיש (idiš), mame-loshn (sananmukaisesti "äidinkieli")
Muu nimi:  juutalaissaksa (vanh.)
Tiedot
Alue:  Saksa, Yhdysvallat, Israel, Alankomaat, Ranska, Meksiko, Panama, Argentiina, Uruguay, Venäjä, Ukraina, Valko-Venäjä, Moldova, Romania, Unkari, Puola, Viro, Latvia, Liettua
Virallinen kieli:  Virallinen vähemmistökieli Ruotsissa. Tunnustettu kansalliseksi vähemmistökieleksi Juutalaisten autonomisella alueella, Venäjällä.
Puhujia:  1,5 miljoonaa (äidinkielenä)
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  perustuu heprealaiseen kirjaimistoon
Kielenhuolto:  YIVO
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  germaaniset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  yi
ISO 639-2:  yid
ISO 639-3:  yid
 Ohje 
Jiddiš on alun perin Keski- ja Itä-Euroopan aškenasijuutalaisten puhuma keskiaikaiseen saksaan pohjautuva kieli, jossa on vaikutteita myös seemiläisistä, slaavilaisista ja romaanisista kielistä. Jiddišiä kirjoitetaan heprealaisin kirjaimin, mutta sille on olemassa myös virallinen romanisaatiomuoto.
Jiddiš sai alkunsa 900–1200-lukujen välillä Saksassa. Sitä puhui vielä 1930-luvulla äidinkielenään 10–11 miljoonaa ihmistä, kaksi kolmasosaa maailman juutalaisista. Holokaustin, juutalaisten assimiloitumisen sekä heprean ja venäjän käytön suosimisen seurauksena äidinkieleltään jiddišinkielisiä on nykyisin enää noin 1,5 miljoonaa. Arkikielenä ja äidinkielenä sitä käytetään joissain ortodoksijuutalaisissa ja hasidisissa yhteisöissä New Yorkissa ja Israelissa.
Nimi

Kielen omakielinen, saksalaisperäinen nimi jiddiš tulee adjektiivista ’juutalainen’, jude+isch. Kielenpuhujat käyttävät siitä myös nimitystä mame-loshn, ’äitien kieli’. Jiddišiä on kutsuttu myös juutalaissaksaksi. Sen sijaan joidenkin Saksan juutalaisten 1700–1800-luvuilla käyttämä saksan kielen muoto aškenasisaksa ei ollut jiddišiä.
Levinneisyys

Äidinkielisiä jiddišinpuhujia on nykyisin noin 1,5 miljoonaa, joista vuonna 2009 Yhdysvalloissa 150 000. Puhujia on myös muun muassa Israelissa, ja Ruotsissa jiddiš on virallisesti vähemmistökieli. Yhdysvalloissa ja Israelissa ovat tiukan ortodoksiset haredijuutalaiset yhä säilyttäneet jiddišin arkikielenään, koska heille heprea on edelleen pyhä kieli ja siksi sopimaton arkikieleksi.
Historia > Synty

Jiddiš sai alkunsa 900–1200-lukujen välillä, kun Ranskan juutalaiset muuttivat saksankielisille alueille Reinin laaksoon ja omaksuivat keskiyläsaksan murteen, johon sekoittui hepreaa, juutalaisranskaa ja juutalaisitaliaa. Heprean kieltä ei hyväksytty arkikieleksi, sillä se oli juutalaisille pyhä kieli, jota käytettiin vain uskonnollisissa yhteyksissä; lisäksi hepreasta puuttui paljon arkielämässä tarvittavaa sanastoa. Reininmaalta juutalaiset siirtyivät ristiretkiä pakoon idemmäksi Saksaan ja muualle Keski-Eurooppaan. On myös esitetty, että jiddiš on voinut syntyä idempänä: Baijerissa, Unkarissa ja Tšekissä, mistä se olisi levinnyt sekä länteen että idemmässä jo asuneille juutalaisille.
Historia > Vaiheet

Jiddišin historia jaetaan neljään vaiheeseen, varhaiseen jiddišiin (1000–1250), vanhaan jiddišiin (1250–1500), keskijiddišiin (1500–1750) ja nykyjiddišiin (1750–). Varhaisen jiddišin aikana puhujia oli Moselin, Reinin, Mainin ja Ylä-Tonavan varrella, ja se käsitti länsijiddišin murteita, jotka koostuivat saksan-, heprean-, aramean- ja latinalaiskielisistä elementeistä. Vanhan jiddišin aikana puhujia oli myös Böömissä, Määrissä, Puolassa, Liettuassa, Pohjois-Italiassa, Palestiinassa ja Egyptissä. Kieleen tuli slaavilaisia elementtejä juutalaisten siirryttyä itäänpäin. Jiddišin on määritelty muodostuneen omaksi kielekseen vuoteen 1300 mennessä. Vanhin tunnettu jiddišinkielinen teksti on Wormsin Mahzor (מַחֲזוֹר) vuodelta 1272 ja vanhin säilynyt jiddišinkielinen dokumentti vuodelta 1382.
Keskijiddiš alkoi vuonna 1500, ja tuossa vaiheessa puhujia oli myös Alsacessa, Alankomaissa ja Pohjois-Saksassa. Itäjiddišin murteet syntyivät myös vaiheen aikana, mutta kirjakieli oli yhä länsijiddišiä. Vuonna 1534–1535 painettiin ensimmäiset jiddišinkieliset kirjat. Uuden jiddišin aikana, joka alkoi 1750, kieli taantui Länsi-Euroopassa, mutta levisi edelleen Itä-Euroopassa sekä Palestiinassa ja Amerikassa. Kieli rikastui huomattavasti juutalaisten poliittisen ja muun yhteiskunnallisen toiminnan laajetessa. Itäjiddiš sai kirjakielensä.
Jiddišiä puhui vielä 1930-luvulla äidinkielenään 10–11 miljoonaa ihmistä, kaksi kolmasosaa maailman juutalaisista. Holokaustissa 1940-luvulla Itä-Euroopan jiddišinkielinen kulttuuri katosi. Toisen maailmansodan jälkeen jiddišin asemaa edelleen heikennettiin Neuvostoliitossa juutalaisten pakkoassimilaatiotoimenpiteillä. Yhdysvaltoihin muuttaneet juutalaiset pyrkivät amerikkalaistumaan ja vaihtoivat kielensä englantiin vapaaehtoisesti. Israelissa otettiin heprea käyttöön virallisena kielenä maan perustamisen myötä 1948, mikä johti jiddišin käytön vähenemiseen.
Historia > Nykyisin

Vuonna 1925 perustettiin Vilnassa jiddišin tutkimusinstituutti YIVO, joka on nykyisin maailman johtava juutalaisen kulttuurihistorian ja jiddišin kielen vaalija. YIVO toimii myös kielen auktoriteettina ja antaa sen oikeinkirjoitussuositukset.
Suurin jiddišinkielinen sanomalehti on Forverts, joka ilmestyy viikoittain New Yorkissa. Myös hasideilla on omia jiddišinkielisiä sanomalehtiään. New Yorkin radiossa esitetään jiddišinkielisiä radio-ohjelmia. Jiddiš on oppiaineena joissain yliopistoissa, etenkin New Yorkissa, mutta myös Euroopassa.
Israelissa jiddiš ei ole saanut paljoakaan yhteiskunnan tukea, koska sitä pidetään laajalti surkean ghettoelämän nöyryytyksien ja juutalaisvainojen symbolina. Nykyheprea luotiin uuden, ghetosta vapautuneen ja voimakkaan Israelin juutalaisen kieleksi, ja jiddišiä oli vuosikymmenten ajan täysin sosiaalisesti hyväksyttyä pilkata ja halveksia. Israelin ilmapiiri on muuttunut vasta viime aikoina, kun jiddišinkielinen kirjallisuus, lauluperintö ja teatteri on ymmärretty tärkeäksi osaksi yhteistä, rikasta juutalaista kulttuuria. Nykyheprean äännejärjestelmä perustuu jiddišiin, ja hepreaan on myös omaksuttu useita käännöslainoja jiddišistä.
Historia > Suomessa

Jiddiš, tarkemmin sen koillisjiddišin alamurre, oli 1880-luvulla lähes kaikkien Suomen juutalaisten äidinkieli. Saksan kielellä oli suuri vaikutus Suomessa käytettyyn jiddišiin. Jiddišin käyttö Suomessa väheni 1900-luvulla, kunnes vuonna 1930 jiddišin ilmoitti puhekielekseen enää seitsemän prosenttia suomenjuutalaisista. Jiddišistä oli tullut statukseltaan alhainen kieli niin juutalaisten kuin suomalaistenkin mielissä. Virallisista tilastoista huolimatta jiddišin kielellä oli keskeinen sija juutalaisen yhteisön niin uskonnollisessa kuin kulttuurielämässäkin vielä toisen maailmansodan jälkeen, etenkin vanhemman sukupolven keskuudessa. Nykyisin jiddišiä ei enää liiemmin käytetä Suomessa, vaikka vuonna 2003 kieltä ilmoitti osaavansa 24 prosenttia ja ymmärtävänsä 40 prosenttia suomenjuutalaisista aikuisista.