stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glutamaatti-1-semialdehydi
Biosynteesi ja biologinen rooli

Kasvit ja bakteerit muodostavat glutamaatti-1-semialdehydiä glutamiinin ja siirtäjä-RNA:n muodostamasta kompleksista. Tätä reaktiota katalysoiva entsyymi on glutamyyli-tRNA-reduktaasi, joka pelkistää aminoryhmään α-asemassa olevan karboksyylihapporyhmän aldehydiryhmäksi. Porfyriinien biosynteesin seuraavassa vaiheessa glutamaatti-1-semialdehydi isomeroidaan aminolevuliinihapoksi glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasin eli glutamaatti-1-semialdehydiaminotransferaasin katalysoimana. Aminoaldehydit ovat yleensä erittäin epästabiileja ja reaktiivisia, minkä vuoksi glutamaatti-1-semialdehydin muodostuminen osana porfyriinien biosynteesiä on herättänyt epäilyksiä. Yhdisteen on myös esitetty esiintyvän soluissa stabiilimpina muotoina esimerkiksi hydraattina tai rengasrakenteisena tetrahydropyranonijohdannaisena. On myös mahdollista, että glutamyyli-t-RNA-reduktaasi ja glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasi ovat entsyymikompleksi, jossa glutamaatti-1-semialdehydi siirtyy entsyymiltä toiselle hydrofobista kanavaa pitkin.
Synteesi

Ensimmäisen kerran glutamaatti-1-semialdehydiä valmistettiin vuonna 1983. Sen synteesin lähtöaineena käytettiin N-karboksibentsoksiglutamiinihapon bentsyymiesteriä, joka pelkistettiin. Synteesi oli kuitenkin vaikea suorittaa ja saanto oli huono. Tehokkaampi tapa on vinyyli-γ-aminovoihapon otsonolyysi.
Khaonia

Khaonia ja muut antiikin Epeiroksen alueet kartalla.
Khaonia (m.kreik. Χαονία, myös Khaon, Χάων, Khaōn, lat. Chaonia) oli antiikin aikainen alue Epeiroksen maakunnassa nykyisen Albanian eteläosassa.
Maantiede

Khaonia käsitti Epeiroksen luoteisen rannikkoalueen Korkyran (nyk. Korfu) saarta vastapäätä. Nykyisin alue on Albanian eteläisintä osaa, kun taas antiikin aikana se oli Epeiroksen luoteisinta osaa. Khaonian koillispuolella sijaitsi atintanien heimon alue ja itä- ja kaakkoispuolella Thesprotia. Alueen tärkein kaupunki oli Foinike.
Maantiede > Polikset ja muut kaupungit

Khaonian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Buthroton
Fanote
Foinike
Muita kaupunkeja tai asutuksia olivat muun muassa:
Antigoneia
Kestria eli Ilion
Khimaira
Helikranon
Onkhesmos
Palaiste
Historia

Khaoniaa asutti khaonien (Khaones, Χάονες) heimo, joka oli yksi Epeiroksen kolmesta tärkeimmästä heimosta molossien ja thesprotien ohella. Seudun vanhimmiksi asukkaiksi mainitaan antiikin lähteissä kuitenkin pelasgit. Khaonit yhdistettiin khonien heimoon, joka asutti eteläistä Italiaa meren toiselle puolella.
Khaonien sanotaan olleen koko Epeiroksen vahvin heimo peloponnesolaissodan aikaan 400-luvun eaa. lopulla, ennen kuin johtoasema siirtyi molosseille. Heimolla oli alun perin oma kuningas. Thukydideen mukaan kuninkuus oli lakkautettu peloponnesolaissodan aikaan tultaessa. Tuolloin hallintomuoto oli aristokraattinen, ja heimon johtajat valittiin aina vuosittain tietystä suvusta.
Kevätsittiäinen

| Kevätsittiäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Hävinnyt 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Scarabaeiformia
Yläheimo::  Turilasmaiset Scarabaeoidea
Heimo::  Sittiäiset Geotrupidae
Alaheimo::  Geotrupinae
Tribus::  Geotrupini
Suku::  Sittiäiset Geotrupes
Laji::  vernalis
Kaksiosainen nimi
 Geotrupes vernalis  Linnaeus, 1758 
Synonyymit
 Trypocopris vernalis 
Katso myös
   Kevätsittiäinen Wikispeciesissä   Kevätsittiäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kevätsittiäinen (Geotrupes vernalis eli Trypocopris vernalis) on sittiäisten heimoon kuuluva melko kookas kovakuoriaislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE).
Koko ja ulkonäkö

Kevätsittiäinen on 14–20 mm:n pituinen, ruumiinmuodoltaan huomattavan kupera ja leveä kovakuoriainen. Se on väritykseltään kauttaaltaan musta, mutta voimakkaasti sinisen tai violetin, harvemmin vihreän, metallinkiiltoinen. Etuselässä on tiheä,mutta hienojakoinen pistekuvio. Peitinsiivet ovat lähes täysin sileät tai korkeintaan hyvin heikosti uurteiset.
Levinneisyys

Lajin levinneisyys kattaa lähes koko Euroopan pois lukien pohjoisimmat alueet ja idässä sitä tavataan ainakin Iraniin saakka. Ruotsissa laji on ollut aikaisemmin laajalti levinnyt maan etelä- ja keskiosiin, mutta taantunut viime aikoina voimakkaasti. Nykyisin sen elinalueet keskittyvät Gotlantiin, Öölantiin ja Skooneen, joissa se on paikoin runsaslukuinen. Suomessa kevätsittiäinen on aikoinaan ollut maan etelä- ja keskiosissa laajalti levinnyt, mutta siitä ei ole tehty yhtäkään havaintoa 1960-luvun jälkeen.
Elinympäristö ja elintavat

Kevätsittiäinen ei ole kovin tarkka elinympäristönsä suhteen. Parhaiten sitä kuitenkin tapaa kuivilla ja hiekkapohjaisilla paikoilla, kuten kuivissa kangasmetsissä. Aikuisia kuoriaisia tavataan koko kesän ajan, mutta aivan erityisesti keväisin, mihin lajin nimikin viittaa. Ne kaivavat lantakasojen alle noin 70–80 mm syvyyteen ulottuvia käytäviä, joiden päässä olevassa lannan täyttämässä toukkakammiossa toukka elää. Toukkakehitys kestää noin 10 kuukautta.
Kuoriaiskannat ovat muun muassa Ruotsissa olleet laskussa jo 1800-luvun lopulta alkaen ja laji on hävinnyt monilta entisiltä elinpaikoiltaan, mutta tarkkaa syytä tähän ei tunneta. Suomessa laji on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi, Ruotsissa se on silmälläpidettävä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kevätsittiäinen (Trypocopris vernalis)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1472148  Wikispecies: Trypocopris vernalis  EPPO: GEOUVE  GBIF: 8172463  iNaturalist: 472829  Observation.org: 20410
Ketosinisiipi

| Ketosinisiipi |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
  
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Sinisiipiset Lycaenidae
Suku::  Plebeius
Laji::  idas
Kaksiosainen nimi
 Plebeius idas  (Linnaeus, 1761) 
Katso myös
   Ketosinisiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ketosinisiipi (Plebeius idas) on hyvin yleinen sinisiipilaji ja yksi Suomen yleisimmistä päiväperhosista.
Koko ja ulkonäkö

Koiraan siivet ovat päältä siniset ja niissä on ohut musta reunus. Naaras on päältä ruskea, mutta yleensä sinistä väriä on havaittavissa melko laajalti siipien tyvestä ulospäin ja takasiiven ulkoreunassa on rivi punaisia, kaarevia täpliä. Molemmilla sukupuolilla siipiripset ovat valkoiset. Siipien alapinnat ovat vaalean harmahtavan ruskeat ja niissä on useita valkoreunaisia mustia täpliä. Koiraiden siipien alapinnoilla on siiven tyvessä vihertävää väriä. Takasiipien oranssinväriset täplät ovat sulautuneet yhtenäiseksi oranssinpunaiseksi juovaksi, joka etenkin naaraalla jatkuu selvänä myös etusiipeen. Takasiiven ulkoreunan mustissa täplissä on siniset keskustat. Etummaisen raajaparin säärissä ei ole okaa. Pohjoisimmassa Lapissa ja Norjassa tavattavalla pienikokoisella alalajilla P. i. lapponica siipien alapintojen täplät ovat pienempiä ja naaraat yläpinnoiltaan ruskeita, korkeintaan sinikehnäisiä. Aivan pohjoisessa naarailta myös puuttuvat myös takasiipien yläpinnan punaiset täplät. Siipiväli 21–28 mm.
Ketosinisiipi muistuttaa erittäin paljon kangassinisiipeä (Plebeius argus) ja lajit erottaa varmimmin eturaajan säären okan tai sen puuttumisen perusteella. Siipien tuntomerkkierot eivät aina ole luotettavia. Samaan hankalaan lajikompleksiin kuuluu myös rinnesinisiipi (Plebeius argyrognomon), jota ei kuitenkaan tavata Suomessa.
Levinneisyys ja lentoaika

Ketosinisiiven levinneisyys ulottuu Etelä-Euroopan vuoristoista Keski-Euroopan kautta Skandinavian pohjoisosiin ja idässä Altaivuoristoon. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikassa Alaskasta Labradorin niemimaalle ja etelässä Coloradoon. Ketosinisiipi on Suomen yleisimpiä sinisiipilajeja ja esiintyy koko Suomessa pohjoisinta Lappia myöten. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta pitkälle elokuuhun.
Elinympäristö ja elintavat

Laji esiintyy hyvin monenlaisilla avoimilla paikoilla, kuten niityillä, hakkuuaukioilla, avoimilla metsäkedoilla ja jokien varsilla. Koiraat etsiskelevät naaraita lentäen ympäriinsä ja molemmat sukupuolet käyvät ahkerasti kukilla. Jopa parittelu tapahtuu yleensä jonkin kasvin kukinnossa. Laji saattaa suosia hieman kosteampia elinympäristöjä kuin kangassinisiipi.
Naaras laskee munat ravintokasveille yksitellen. Toukka on myrmekofiili. Se erittää muurahaisia kiinnostavaa nestettä ja muurahaiset vastineeksi suojelevat toukkaa saalistajilta. Koteloituminen tapahtuu muurahaispesään. Ilmeisesti sidos muurahaisiin on niin vahva, että sopivien muurahaislajien puuttuminen on syynä perhosen puuttumiselle suuresta osasta Siperiaa vaikka levinneisyys muutoin ulottuukin Euroopasta Pohjois-Amerikkaan. Toukkavaihe kestää 4–6 viikkoa ja kotelovaihe 2–3 viikkoa. Laji talvehtii munana, alalaji P. i. lapponicus toisen kerran kotelona.
Valtakunnallisessa päiväperhosseurannassa 2013 ketosinisiipi oli Suomen 16. eniten havaittu päiväperhonen. Maatalousympäristöjen päiväperhosseurannassa 2013 se oli sijalla 17.
Ravintokasvi

Toukka on polyfagi ja viihtyy useilla kasveilla. Ravintokasveja ovat etenkin hernekasvit, kanerva, juolukka ja tyrni. Pohjoisella alalajilla myös variksenmarja.
Aiheesta muualla

Pertti Pakkanen: Ketosinisiipi. Suomen Perhostutkijain Seura.
LuontoPortti: Ketosinisiipi (Plebejus idas)
Suomen Perhoset: Ketosinisiipi
Iltalehti: Ketosinisiipi (Plebejus idas) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Plebejus idas (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1093306  Wikispecies: Plebejus idas  ARKive: plebejus-idas  BAMONA: Plebejus-idas  BioLib: 51465  BOLD: 34488  BugGuide: 184106  Fauna Europaea: 441036  Fauna Europaea (new): e6f9bcc5-d9c2-4633-bc5c-023fa7c5a61a  GBIF: 5714690  iNaturalist: 130785  ITIS: 777920  IUCN: 174356  LoB: 4574  MONA: 4374  MaBENA: PlebeIdas  NatureServe: 2.116722  NCBI: 155166  Observation.org: 661  Open Tree of Life: 915953  Laji.fi: MX.60855
Glottaaliklusiili

Glottaaliklusiilin ääntöpaikka ja -tapa kuviossa A.
Glottaaliklusiili on konsonanttiäänne, joka muodostetaan sulkemalla kokonaan sekä äänihuulirako että rustorako, niin että ilmavirtaus keuhkoista pysähtyy hetkeksi. Päinvastoin kuin muut klusiilit, joilla on sekä soinnillinen että soinniton sarja, glottaaliklusiili voi olla vain soinniton; soinnillinen glottaaliklusiili ei ole foneettisesti mahdollinen, koska fonaatio on mahdoton äänirako suljettuna.
Glottaaliklusiilin merkki kansainvälisessä foneettisessa kirjaimistossa muistuttaa pisteetöntä kysymysmerkkiä [ʔ], mutta jos se ei teknisistä syistä ole käytettävissä, sen korvikkeena voidaan käyttää tavallista kysymysmerkkiä. Joidenkin kielten oikeinkirjoituksessa glottaaliklusiilia merkitään erityisellä kirjaimella tai tarkkeenomaisella merkillä.
Esiintyminen eri kielissä > Suomen kielessä ja sukukielissä

Suomen kielessä glottaaliklusiili on verrattain yleinen, vaikka sitä ei merkitä oikeinkirjoituksessa. Se esiintyy useimmissa murteissa rajakahdennuksen yhteydessä vokaalilla alkavien sanojen välissä pitkänä tai vajaapitkänä geminaattana. Esimerkiksi olla-verbin imperatiivin yksikön toisen persoonan ole fonologinen esitys on /oleˣ/, ja lausekkeen ole aina fonologinen esitys /oleˣ ɑinɑ/ toteutuu foneettisesti rajakahdennuksena [oleʔːɑinɑ]. Varsinkin itämurteissa glottaaliklusiili saattaa esiintyä myös yhdyssanan osien välissä (esim. linja-auto [linjɑʔɑuto]).
Suomensukuisista kielistä võron oikeinkirjoituksessa glottaaliklusiilia merkitään q-kirjaimella. Se esiintyy esimerkiksi imperatiivin ja monikon nominatiivin tunnuksena: võtaq ubinaq ’ota omenat’, bussiq ’bussit’, kalaq ’kalat’.
Esiintyminen eri kielissä > Muissa kielissä

Englannissa esimerkiksi cockneyn murteessa sananloppuinen k, p tai t voi ääntyä pelkkänä glottaaliklusiilina (esimerkiksi wick tai wit [wɪʔ]) tai yhdessä sen kanssa (hat [ɛʔt]). Myös sanan sisällä etenkin vokaalien välinen t tai tt voi ääntyä glottaaliklusiilina (butter [bʌʔə]). Puhekieltä epätäsmällisesti jäljittelevässä kirjoituksessa tällainen glottaaliklusiili voidaan osoittaa heittomerkillä: wi’ li’l bi’ of bu’er (with little bit of butter).
Saksan kielen oikeinkirjoituksessa glottaaliklusiilia ei merkitä, mutta se esiintyy yleensä esimerkiksi etuliitteen loppuvokaalin ja sanajuuren alkuvokaalin välissä: beachten [bəˈʔaxtən].
Tanskassa niin sanottu stød-ilmiö lisää glottaaliklusiilin esimerkiksi sanassa hund [hunʔ].
Havaijissa ja eräissä muissa polynesialaisissa kielissä glottaaliklusiilia merkitään tarkkeenomaisella ylösalaisella pilkulla (ʻ) eli ʻokinalla.
Seemiläisissä kielissä, kuten arabiassa ja hepreassa, glottaaliklusiilia merkitään alef-kirjaimella, jonka muoto vaihtelee kirjaimiston mukaan. Näitä kieliä latinaistettaessa alef korvataan usein tarkkeenomaisella puoliympyrän kaarella (ʾ) tai heittomerkillä.
Maltan kielen kirjoitusjärjestelmässä glottaaliklusiilia merkitään (kuten võroksikin) q-kirjaimella.
Glutaarialdehydi

| Glutaarialdehydi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Pentaanidiaali
CAS-numero:  111-30-8
PubChem CID:  3485
SMILES:  C(CC=O)CC=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H8O2
Moolimassa:  100,114 g/mol
Sulamispiste:  -14 °C
Kiehumispiste:  187–189 °C
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Glutaarialdehydi eli glutaraldehydi tai glutaraali (C5H8O2) on dialdehydi eli kaksi aldehydiryhmää sisältävä orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään desinfiointiaineena, säilöntäaineena, tekstiiliteollisuudessa ja orgaanisen kemian synteesien lähtöaineena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa glutaarialdehydi on väritöntä nestettä. Glutaarialdehydi liukenee erittäin hyvin veteen, etanoliin ja dietyylieetteriin. Glutaarialdehydi on reaktiivista ja polymeroituu helposti. Vesiliuoksessa glutaarialdehydi ei esiinny vapaana aldehydinä vaan hydraattinaan ja rengasrakenteisina hemiasetaaleina ja asetaaleina. Myös vesi- ja dietyylieetteriliuoksissa tapahtuu glutaarialdehydin polymeroitumista. Glutaarialdehydin reaktiot ovat tyypillisiä aldehydeille. Se voidaan esimerkiksi pelkistää 1,5-pentaanidioliksi tai hapettaa glutaarihapoksi. Glutaarialdehydi ärsyttää voimakkaasti ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö

Glutaarialdehydin valmistamiseen on kaksi pääasiallista menetelmää. Sitä voidaan valmistaa hapettamalla syklopenteeniä tai akroleiinin ja metyylivinyylieetterin välisen Diels–Alder-reaktiotuotteen hydrolyysillä happamissa olosuhteissa.
Glutaarialdehydi on tehokas tuhoamaan monia bakteereja, sieniä ja viruksia ja tämä perustuu siihen, että yhdiste reagoi proteiinien kanssa ristisilloittaen niitä. Yhdistettä käytetään muun muassa lääketieteessä steriloimaan välineitä. Parhaiten se steriloi hieman emäksisissä olosuhteissa. Tämän lisäksi yhdistettä käytetään nahkojen parkituksessa, paperien märkälujuuden parantamiseen, korroosionestoaineena ja orgaanisen kemian synteeseissä erityisesti heterosyklisten yhdisteiden synteeseissä.
Glukoosioksidaasi

Malli glukoosioksidaasin rakenteesta. FAD-molekyyli esitetty vaaleanpunaisella ja glykaaneja vihreällä
Glukoosioksidaasi on entsyymi, joka katalysoi glukoosin ja eräiden muiden monosakkaridien hapettumista aldonihapoiksi ja niiden laktoneiksi. Entsyymiä esiintyy eräissä kasveissa, sienissä ja bakteereissa. Glukoosioksidaasia käytetään lääketieteellisessä diagnostiikassa verensokerin määrittämiseen ja leipomoteollisuudessa. Glukoosioksidaasin EC-numero on EC 1.1.3.4.
Rakenne ja toiminta

Glukoosioksidaasi on rakenteeltaan kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva homodimeeri. Sen molekyylimassa on 13–18 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen koentsyymikseen flaviiniadeniinidinukleotideja (FAD), joita sitoutuu kumpaakin alayksikköön yksi, ja kupari-ioneja. Glukoosioksidaasi toimii parhaiten hieman happamissa olosuhteissa pH:n ollessa 5. Entsyymin isoelektroninen piste on 4,2. Glukoosioksidaasi hapettaa glukoosin glukonihapon laktoniksi eli D-glukono-δ-laktoniksi. Hapettimena reaktiossa toimii happi, joka pelkistyy vetyperoksidiksi. Glukoosin β-anomeeri hapettuu huomattavasti nopeammin kuin α-anomeeri. Glukoosin lisäksi glukoosioksidaasi kykenee hapettamaan myöe eräitä muita sokereita kuten galaktoosia, ksyloosia sekä mannoosia. Myös nitroalkaanit hapettuvat entsyymin vaikutuksesta.
Glukoosioksidaasin katalysoiman reaktion mekanismista ei ole täyttä varmuutta. Eräs esitetty mekanismi on niin kutsuttu ping-pong-mekanismi, jossa on kaksi vaihetta. Näistä vaiheista ensimmäisessä entsyymin ja FAD-molekyylin muodostama hapettuneessa muodossa oleva kompleksi hapettaa sokerimolekyylin laktoniksi ja samalla FAD:n flaviinirakenne pelkistyy. Toisessa vaiheessa flaviinirakenne hapettuu hapen vaikutuksesta takaisin ja happi pelkistyy muodostaen vetyperoksidia.
Käyttö

Käyttökohteisiinsa glukoosioksidaasi eristetään useimmiten Aspergillus niger-homeesta. Lääketieteellisessä analytiikassa glukoosioksidaasia käytetään helppona ja nopeana tapana mitata veren glukoosipitoisuutta. Esimerkiksi monet diabetespotilaiden käyttämät verensokerimittarit perustuvat glukoosioksidaasiin, piparjuuriperoksidaasiin ja hapettuvaan väriaineeseen, joka on tyypillisesti tetrametyylibentsidiini tai 2,2′-atsinobis(3-etyyli-2,3-dihydrobentstiatsolisulfonaatti). Glukoosioksidaasi hapettaa glukoosin, jolloin muodostuu vetyperoksidia, ja peroksidaasi hapettaa vetyperoksidin avulla väriaineen värilliseksi, jonka absorboiman säteilyn määrä voidaan mitata.
Glukoosioksidaasia voidaan käyttää myös elintarviketeollisuudessa. Se parantaa jauhojen säilyvyyttä kuluttamalla happea ja estämällä jauhoja hapettumasta. Reaktiossa muodostuva vetyperoksidi hapettaa gluteenin sisältäviä kysteiiniaminohappoja muodostaen rikkisiltoja kysteiiniaminohappojen välille. Tämä vahvistaa gluteenia ja tekee taikinasta vähemmän tarttuvaa, minkä vuoksi entsyymi on käyttökelpoinen yhdessä ksylanaasien kanssa. Entsyymiä voidaan käyttää myös parantamaan maidon säilyvyyttä ja poistamaan kanamunan valkuaisesta glukoosia ennen albumiinin eristämistä.
Glyserolidehydrataasi

Malli Clostridium butyricum -bakteerin glyserolidehydrataasin rakenteesta.
Glyserolidehydrataasi on lyaaseihin kuuluva entsyymi. Glyserolidehydrogenaasia tavataan useissa bakteereissa ja viruksissa. Se osallistuu näissä eliöissä glyserolin aineenvaihduntaan. Glyserolidehydrataasin EC-numero on EC 4.2.1.30. Entsyymiä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.
Rakenne ja ominaisuudet

Glyserolidehydrataasi koostuu tyypillisesti kahdesta tai useammasta alayksiköstä. Yksiköt voivat olla keskenään erilaisia, kuten Klebsiella-suvun bakteereilla, joilla toinen on massaltaan suurempi ja toinen pienempi. Yksiköt voivat myös olla keskenään samanlaisia. Esimerkiksi Lactobacillus reuteri -lajin entsyymi koostuu neljästä keskenään samanlaisesta alayksiköstä. Glyserolidehydrataasi vaatii koentsyymikseen kobamamidien eli adenosyylikobalamiinin. Glyserolidehydrataasi käyttää substraattinaan erityisesti glyserolia, josta se muodostaa 3-hydroksipropanaldehydiä. Entsyymi voi käyttää substraatteinaan eräitä muitakin polyalkoholeja, kuten glykolia ja propyleeniglykolia, joista muodostuu asetaldehydiä ja propionialdehydiä. Korkeat glyserolipitoisuudet inhiboivat glyserolidehydrataasin, ja inaktivoituneen entsyymin aktivoimiseen tarvitaan toinen entsyymi, glyserolidehydrataasireaktivaasi.
Glyserolidehydrataasin katalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa kofaktorina toimivan kobamamidin koboltti-ionin ja adenosyyliryhmän välinen sidos katkeaa, jolloin adenosyyliryhmästä muodostuu radikaali. Tämä radikaali reagoi glyserolin kanssa ottaen tältä vastaan protonin abstraktioreaktiolla, jolloin glyserolista muodostuu radikaali. Tämä radikaali toisiintuu niin kutsutuksi visinaaliseksi dioliksi, jossa samaan hiiliatomiin on sitoutunut kaksi hydroksyyliryhmää. Tuote on edelleen radikaali, joka ottaa vastaan protonin adenosyyliryhmältä, jolloin muodostuu uudelleen adenosyyliradikaali. Tuote on visinaalinen dioli, joka hajoaa hydroksipropionaldehydiksi ja vedeksi.
Glyserolidehydrataasin tuote voidaan edelleen pelkistää 1,3-propaanidioliksi erään alkoholidehydrogenaasin katalysoimana. 1,3-propaanidiolin teollinen tuotanto perustuu bioteknilliseen prosessiin lähtien glyserolista, ja glyserolidehydrataasilla on siinä keskeinen entsyymi.
Khafjin taistelu

Khafjin taistelu oli taistelu Persianlahden sodan aikana 29. tammikuuta – 1. helmikuuta 1991 Irakin ja sen vastaiseen koalitioon kuuluneiden Saudi-Arabian, Qatarin ja Yhdysvaltojen joukkojen välillä. Taistelu alkoi irakilaisten edetessä miehittämästään Kuwaitista Khafjin rannikkokaupunkiin Saudi-Arabiassa. Irakilaisten onnistui ensin vallata kaupunki ja he olivat aluksi yllättäneet koalition joukot. Noin vuorokauden jälkeen alkoivat kuitenkin ilmaiskut, jotka aiheuttivat suuria tappioita irakilaisille. Saudiarabialaiset tekivät aluksi tuloksettomia vastahyökkäyksiä maateitse.
Irakilaiset alkoivat vetäytyä kahden vuorokauden jälkeen ja he olivat palanneet Kuwaitiin 1. helmikuuta. Saudiarabialaiset valtasivat samana päivänä takaisin Khafjin. Irakissa taistelu esitettiin voittona huolimatta vetäytymisestä ja suhteellisen suurista tappioista. Irakilaiset eivät myöskään saaneet aikaiseksi odottamaansa suurta voittoa koalition joukoista maataistelussa. Koalition joukot aloittivat maahyökkäyksen Kuwaitiin kolmisen viikkoa myöhemmin.
Tausta

Operaatio Desert Shieldin alettua 17. tammikuuta 1991 Yhdysvaltojen ja sen liittolaisten ilmaiskut Irakin joukkoja vastaan Kuwaitissa aiheuttivat suuria tappioita irakilaisille. Aloitteen saamiseksi Irakin asevoimien johto päätti ryhtyä hyökkäysoperaatioihin. Irakissa uskottiin, että sen vastainen Yhdysvaltojen johtama koalitio keskittyi ilmahyökkäyksiin, koska se pelkäsi suoraa maasotaa Irakin asevoimien kanssa. Saddam Hussein anoi 21. tammikuuta käskyn alkaa suunnitella hyökkäystä koalition maajoukkoja vastaan. Suorassa maataistelussa Irakin uskottiin voivan voittaa liittouman maajoukot, aiheuttaa niille huomattavia tappioita ja ottaa suuri joukko sotavankeja. Voitto maataistelussa olisi myös isku liittouman taistelutahdolle.
Irakin asevoimien yleisesikunta päätti hyökkäyksen kohteeksi otettavan Khafjin satamakaupunki Saudi-Arabiassa lähellä Kuwaitin vastaista rajaa. Khafji oli tärkeä öljyterminaali. Tarkoituksena oli nöyryyttää koalition puolella ollutta Saudi-Arabiaa. Khafjin noin 15 000 oli evakuoitu ennen sodan syttymistä. Sitä puolusti pieni joukko saudiarabialaisia sotilaita, sekä Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaita. Hyökkäyksestä vastuussa oli 3. armeijakunta, johdossaan kenraaliluutnantti Salah Abud Mahmud. Hyökkäysjoukkoihin asetettiin armeijakunnan reservissä olleet 5. mekanisoidun ja 3. panssaridivisioonan. Samaan aikaan Khafjin hyökkäyksen kanssa 5. mekanisoitu divisioona piirittäisi kaupungin etelästä, 3. panssaridivisioona hämäisi vihollista etenemällä kohi al-Wafrahia ja 4. ja 7. armeijakunta toteuttaisivat harhautushyökkäyksiä omilla suunnillaan. Erikoisjoukkojen oli tarkoitus rantautua venein vihollisen selustaan ja häiritä sen viestiyhteyksiä.
Joukkojen kuljetus kokoamispaikalle lähellä al-Warahia oli vaikeaa koalition ilmaylivoiman takia. Joukkoja oli siirreltävä pitkin hyvin avointa aavikkomaastoa. Joukkoja siirrettiin pienissä yksiköissä öisin ja ne piilotettiin paikalle puustoon ja esimerkiksi puutarhoille. Samaan aikaan divisioonien alkuperäisille sijoituspaikoille kasattiin panssariajoneuvoja muistuttavia esineitä.