stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iskna jõgi
Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä > Järviä

Iskna jõen valuma-alueella on virolaiseen tapaan padottu runsaasti pieniä lampia ja järviä talousveden saamiseksi. Niiden lisäksi on myös patolampia suurempia luonnollisia järviä. Joen uomassa sijaitsee kolmetoista järveä, mutta pääuoman ja sivuhaarojen valuma-alueilla on niitä lisää. Pääuoman järviä ovat yläjuoksulta alajuoksulle lueteltuina: Vaskna järv (243,2 m mpy.), Mäesulg järv, Alasulg järv, Häälijärv, Kavadi järv (212,0 m mpy.), Väikene Kõrbjärv, nimetön patolampi, Edejärv (119,8 m), nimetön lampi, Jaanusjärv (91,7 m), nimetön lampi, Mäeveski järv, Alaveski järv, nimetön lampi ja Noodasjärv (73,5 m).
Oraojan sivu-uoman valuma-alue on pinta-alaltaan 13 neliökilometriä ja siellä on monia pieniä järviä ja lampia. Niitä ovat Ahijärv, Kunnaland, Väikene Mäestjärv, Mäestjärv ja Uutland. Suoraan Iskna jõgeen yhtyvät Hanijärv, jonka laskuojan yläjuoksulla sijaitsee myös Prandsumõtsa lump, ja pohjoisempana sijaitseva Põldalotsõ järv. Suur Kõrbjärv laskee pääuomassa sijaitsevaan Väikene Kõrbjärveen, Utika lump Noodasjärveen ja Murojärv Häälijärveen. Toiseksi suurin sivu-uoma on Holsta oja eli Voki oja. Sen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Hirmu järv, Alajärv ja Põdramõtsa järv.
Historiaa ja etymologiaa

Joen nimi on aikaisemmin kirjoitettu monessa muodossa. Näitä ovat Ichtesche beke (vuonna 1538), Lasswasche Becke (1627), Iskna Jeggi (1684), Laßwaske Reviren (1688), Iskja (1875) ja Iskna (Изкна, 1900). Nimen etymologia on selitetty tulevan sanasta ”lyödä”: iskeä ~ iskiq ~ iskida. Toinen seitys olisi ”itku” eli ikk, jolloin alkuperäinen nimi olisi Ikkoja. Selitykset eivät tyydytä tutkijoita ja se jää epävarmaksi.
Huomautuksia

1 2 3 4 5 6  Sivu-uomien yhtymäkohdat pääuomassa on mitattu Keskkonna-ametin karttapalvelusta ja tulokset ovat karkeita arvioita!
Aiheesta muualla

Iskna jõgi, Eesti entsüklopeedia
Jerusalemin vanhakaupunki

| Jerusalemin vanhakaupunki> העיר העתיקה |
| --- | --- |
 Jerusalemin vanhakaupunki.
Sijainti
 Jerusalemin vanhakaupunki
Koordinaatit:  31°46′36″N, 35°14′03″E
Valtio:  Israel
Paikkakunta:  Jerusalem
Historia
Tyyppi:  vanhakaupunki
Valtakunta:  Israel
Korkeus:  785 m
Pinta-ala:  noin 1 km²
Aiheesta muualla
  Jerusalemin vanhakaupunki Wikimedia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jerusalemin vanhakaupunki (hepr. ‏העיר העתיקה‎, HaIr haAtika) on noin 1 neliökilometrin kokoinen muurilla erotettu kaupunginosa Jerusalemin itäosassa, joka 1860-luvulle asti oli koko Jerusalemin kaupunki. Vanhassakaupungissa on useita uskonnollisesti merkittäviä kohteita. Temppelivuori ja Itkumuuri ovat pyhiä juutalaisille, Pyhän haudan kirkko kristityille, Kalliomoskeija ja Al-Aqsan moskeija muslimeille.
Vanhan kaupungin korttelit

Jerusalemia ympäröi muuri jossa on kuusi porttia. Sen sisäpuolella on vanhakaupunki jossa uskontokuntien korttelit ja pyhät paikat ovat pysyneet miltei samoina vuosisatoja. Vanhakaupunki on jaettu eri uskontokuntien mukaisiin kortteleihin: armenialaisten kortteliin, kristittyjen kortteliin, juutalaisten kortteliin ja muslimikortteliin. Ennen 1840-lukua asutus oli keskittynyt vanhankaupungin muurien sisäpuolelle koska asukkaiden piti suojautua alueella olevilta arabirosvoilta ja beduiineilta. Asukkaiden lukumäärä oli vuosina 1800–1835 vain noin 9 000–10 000. Ottomaanit rakensivat vanhan kaupungin tukevat puolustusmuurit ja kaupungin portit 1500-luvun alkupuolella.
Nykyisin eniten asukkaita on muslimien ja kristittyjen kortteleissa. Vuonna 2007 kokonaisasukasmäärä oli 36 965; uskonnollisten ryhmien mukaan jaoteltuna vuonna 2006 vanhassakaupungissa oli 27 500 muslimia, 5 681 kristittyä, 790 armenialaista ja 3 089 juutalaista.
Israelin itsenäistymisen jälkeen

Vuoden 1948 Israelin itsenäisyyssodan jälkeen Jordania otti vanhankaupungin haltuunsa ja juutalaiset asukkaat häädettiin.
Kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967 käytiin lähitaisteluita Temppelivuoren luona, ja Israel sai haltuunsa vanhankaupungin muun Itä-Jerusalemin ohessa, liitti ne Israelin alueisiin ja yhdisti uudelleen kaupungin läntiseen osaan.
Israel hallitsee nykyisin vanhankaupungin aluetta, jonka se katsoo osaksi pääkaupunkiaan.
Vanha kaupunki liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1981.
Aiheesta muualla

Savela, Sari: Jaettu ja jakamaton Jerusalem Seurakuntalainen.  14.5.2018. Viitattu 14.4.2020.
Helin, Antti: Jerusalem – tällainen on maailman pyhin kaupunki Kerran elämässä – Matkaopas maailmaan. Viitattu 14.4.2020.
Lawler, Andrew: Maze of tunnels reveals remains of ancient Jerusalem National Geographic.  14.11.2019. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)
Old City of Jerusalem and its Walls Unesco World Heritage Centre. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)
kristittyjen kortteli.  armenialaiskortteli.  muslimikortteli.  juutalaiskortteli.  Temppelivuori jonka päällä on Kalliomoskeija ja Al-Aqsan moskeija.
Jan Wouters

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jan Wouters
Syntymäaika: 17. heinäkuuta 1960 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Utrecht, Alankomaat
Seura
Seura:  AFC Ajax (U18)
Tehtävä: Apuvalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1980–1986 1986–1992 1992–1994 1994–1996 |  FC Utrecht  AFC Ajax  FC Bayern München  PSV Eindhoven | 168 (21) 150 (21) 66 (6) 52 (5) |
Maajoukkue
| 1982–1994 |  Alankomaat | 70 (4) |
Valmennusura
1996–1997 1997–1998 1998–2000 2001–2006 2006–2007 2007 2008–2009 2009–2011 2011–2014 2015–2018 2021–2022 2022–:  FC Utrecht (Apuv.)  AFC Ajax (apuv.)  AFC Ajax  Rangers FC (apuv.)  PSV Eindhoven (apuv.)  PSV Eindhoven  PSV Eindhoven (apuv.)  FC Utrecht (apuv.)  FC Utrecht  Feyenoord (apuv.)  Fortuna Sittard (apuv.)  AFC Ajax (U18) (apuv.)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jan Wouters (s. 17. heinäkuuta 1960 Utrecht, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelaajana hän kuului vuoden 1988 Euroopan-mestaruuden voittaneeseen maajoukkueeseen. Hän on valmentanut muun muassa AFC Ajaxia, PSV Eindhovenia ja FC Utrechtia. Elokuusta 2022 lähtien hän on toiminut Ajaxin alle 18-vuotiaiden joukkueen apuvalmentajana.
Ura pelaajana

Pelaajauransa aikana Wouters edusti monia huippuseuroja, kuten PSV Eindhovenia, FC Bayern Müncheniä ja Amsterdamin Ajaxia sekä kahta pienempää seuraa, kotikaupunkinsa VV Utrechtia ja FC Utrechtia. Alankomaiden maajoukkueessa hän pelasi 70 ottelua ja teki niissä 4 maalia. Maajoukkuedebyyttinsä Wouters teki 10. marraskuuta 1982. Hän oli tärkeässä roolissa Alankomaiden voittaessa vuoden 1988 EM-kisat.
Ura valmentajana

Valmennusurallaan Wouters on toiminut muun muassa Ajaxin päävalmentajana 1999–2000 sekä Glasgow Rangersin apuvalmentajana Dick Advocaatin ja Alex McLeishin aikoina.
Marraskuussa 2007 Wouters nimitettiin PSV Eindhovenin väliaikaiseksi päävalmentajaksi Ronald Koemanin siirryttyä Valenciaan. Hän toimi tehtävässä vuoden 2007 loppuun saakka, jolloin tehtävät otti hoitaakseen Sef Vergoossen. Huub Stevensin tultua PSV Eindhovenin päävalmentajaksi kesällä 2008 Wouters siirtyi hänen apulaisvalmentajakseen. Stevensin lähdettyä seurasta kesällä 2009, Wouters siirtyi FC Utrechtin apulaisvalmentajaksi.
Lokakuussa 2011 Woutersista tuli Utrechtin päävalmentaja Erwin Koemanin erottua yllättäen tehtävästä.  Wouters luotsasi Utrechtin parhaimmillaan Eredivisien viidenneksi kaudella 2012/13. Huhtikuussa 2014 hän ilmoitti jättävänsä Utrechtin kauden jälkeen.
Kesällä 2015 Woutersista tuli Giovanni van Bronckhorstin apuvalmentaja Feyenoordiin. Hän työskenteli van Bronckhorstin tiimissä kolmen kauden ajan ja he luotsasivat Feyenoordin Alankomaiden mestariksi kaudella 2016/17. Van Bronckhorst tiimeineen jätti seuran kauden 2017/18 jälkeen.
Kesällä 2021 Wouters palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli Fortuna Sittardin apuvalmentaja. Hän jätti tehtävänsä kauden jälkeen.
Elokuussa 2022 Wouters aloitti Ajaxin U18-joukkueen apuvalmentajana.
Henry Akinwande

| Henry Akinwande> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. lokakuuta 1965 Lontoo, Englanti
Kansalaisuus:  Englanti
Nyrkkeilijä
Pituus:  201  cm
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen ("orthodox")
Ammattilaistilastot
Ottelut:  55
Voitot:  50
– tyrmäysvoitot:  30
Tappiot:  4
Ratkaisemattomat:  1
Henry Akinwande on (s. 12. lokakuuta 1965 Lontoo, Englanti) on englantilainen nyrkkeilijä. Hän on entinen ammattinyrkkeilyn WBO-liiton maailmanmestari. Hän otteli myös WBC-liiton maailmanmestaruudesta, mutta hävisi Lennox Lewisille viidennessä erässä hylkäyksellä. Hän on kohdannut sen jälkeen vaihtelevan tasoisia vastustajia, kuten entisen WBC-liiton maailmanmestarin ja Lennox Lewisin tyrmänneen Oliver McCallin sekä Chris Sirengon.
Hansje Bunschoten

Hansje Bunschoten vuonna 1973.
Hansje Bunschoten (3. toukokuuta 1958 Hilversum, Pohjois-Hollanti – 1. lokakuuta 2017 Almere, Flevoland) oli alankomaalainen vapaauimari, joka osallistui kotimaansa riveissä kesäolympialaisiin 1972 Münchenissä. Hän osallistui olympialaisissa 100 metrin vapaauintiin (12. sija, aika 1.00,79, karsiutui välierissä), 200 metrin vapaauintiin (6. sija, aika 2.08,40), 400 metrin vapaauintiin (7. sija, aika 4.29,70), 800 metrin vapaauintiin (7. sija, aika 9.16,69), 4 × 100 metrin vapaauintiviestiin (joukkueella Enith Brigitha, Anke Rijnders, Bunschoten, ja Josien Elzerman, 5. sija, aika 4.01,49), ja 4 × 100 metrin sekauintiviestiin (joukkueella Brigitha, Alie te Riet, Rijnders, ja Bunschoten, 5. sija, aika 4.29,99). 1980-luvulla Bunschoten toimi televisiossa uintikommentattorina.
Helga Kangro

| Helga Kangro> Eva Helga Emilia Suits.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. toukokuuta 1924 Tartto
Kuollut: 11. toukokuuta 1999 Tukholma
Kansalaisuus:  Viro
Vanhemmat:  Gustav Suits, Aino Thauvón-Suits
Puoliso:  Vello Kangro
Kirjailija
Esikoisteos:  Gustav Suitsu noorus, 1964
Pääteokset:  Kas mäletad Kaarel?, 2000
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Helga Kangro (o.s. Suits; 19. toukokuuta 1924 Tartto – 11. toukokuuta 1999 Tukholma) oli virolainen kirjailija ja lääkäri. Hänen isänsä oli kirjailija Gustav Suits.
Helga Suits kävi lukion Tartossa. Vuonna 1944 hän pakeni äitinsä kanssa Suomeen ja edelleen Ruotsiin, jossa hän valmistui lääkäriksi ja psykiatriksi. Hän toimi lastenpsykiatrina Jönköpingissä, Västeråsissa ja Göteborgissa. Vuonna 1951 hän avioitui Ruotsin virolaisen tulevan ortopedin Vello Kangron kanssa.
Helga Kangro on kuvannut kirjoissaan vanhempiensa elämää. Vuonna 1964 julkaistu teos Gustav Suitsu noorus kertoo hänen isänsä nuoruudesta. Vuonna 1987 Lundissa julkaistu Aino ja Gustavi lugu sisältää hänen vanhempiensa kirjeenvaihtoa.  Postuumisti vuonna 2000 ilmestynyttä teosta Kas mäletad Kaarel? pidetään omaelämäkerrallisena.
Johann Christoph Adelung

Johann Christoph Adelung
Johann Christoph Adelung (8. elokuuta 1732 Spantekow, Etu-Pommeri, Preussi –  10. syyskuuta 1806 Dresden, Saksin kuningaskunta) oli saksalainen kielitieteilijä. Hänen on arvioitu olleen vaikutusvaltaisin saksan kielen auktoriteetti ennen Jacob Grimmiä.
Elämä

Adelung opiskeli Anklamin ja Klosterbergenin kouluissa sekä Hallen yliopistossa. Hän toimi lukion opettajana Erfurtissa vuosina 1759–1761 ja omistautui sen jälkeen Leipzigissa mitä moninaisimmille julkaisutoiminnoille ja tieteelliselle kirjoittamiselle. Vuonna 1787 hänet nimitettiin Saksin kruunun kirjastonhoitajaksi Dresdeniin, jossa hän asui kuolemaansa saakka 10. syyskuuta 1806. Hän keskittyi saksan kieleen, ja vaikka hän oli enemmänkin keräilijä ja järjestäjä kuin tutkija, hänestä tuli alan auktoriteetti epätavallisen ahkeruutensa ja metodisen logiikkansa ansiosta.
Hänen laaja sanakirjansa Versuch eines vollständigen grammatisch-kritischen Wörterbuchs der hochdeutschen Mundart (viisi nidettä, 1774–1786) oli erittäin arvostettu, ja sitä pidettiin saksan kielen standardina 1800-luvun puoliväliin asti, aivan kuten hänen kielioppi-, tyyli- ja oikeinkirjoitusoppaansa hallitsivat pitkään saksan oppikirjoja.
Adelungin tunnusmerkkinä oli kielellinen korrektius, ja sen mittapuuksi hän asetti yksipuolisesti Meissenin kaupungin ympäristössä puhutun murteen. Hänellä oli suuri kyky löytää sääntöjä kielten käytöstä. Adelung aloitti kokoelman kaikista maailman kielistä, Mithridates oder allgemeine Sprachenkunde, niteellä I (Aasian kielet, 1806). Johann Severin Vater täydensi sitä kolmessa niteessä.  Adelungin hyvin lukuisista teoksista voidaan lisäksi mainita Deutsche Sprachlehre für Schulen (Berliini, 1781) ja aikakauslehti Magazin für die deutsche Sprache (Leipzig, 1782–1784).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johann Christoph Adelung Wikimedia Commonsissa
Jalkapallon I divisioonan kausi 1988

| I divisioonan kausi 1988 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  12
Nousseet joukkueet:  Pietarsaaren Jaro
Pudonneet joukkueet:  TPV, FinnPa ja GrIFK
Paras maalintekijä:  Juha Lahtinen, VaKP (19)
Ylempi sarjataso:  Mestaruussarja
Alempi sarjataso:  II divisioona
  ← 1987 :  1989 → 
Jalkapallon I divisioona 1988 pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Sarjan voittaja nousi mestaruussarjaan ja toiseksi sijoittunut karsi mestaruussarjassa viimeistä edelliseksi sijoittuneen kanssa.
Sarjataulukko

| --- | --- |
Värien selitykset
    : uusintaan
    : Putosi II divisioonaan
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # | Joukkue | O | V | T | H | M+ | M- | Pst |
| 1 | Pietarsaaren Jaro | 22 | 10 | 9 | 3 | 40 | 22 | 29 |
| 2 | Myllykosken Pallo -47, Anjalankoski | 22 | 11 | 7 | 4 | 40 | 27 | 29 |
| 3 | Turun Toverit | 22 | 8 | 10 | 4 | 29 | 20 | 26 |
| 4 | Kontulan Urheilijat, Hki | 22 | 9 | 5 | 8 | 27 | 24 | 23 |
| 5 | Kokkolan Palloveikot | 22 | 8 | 6 | 8 | 31 | 27 | 22 |
| 6 | Koparit, Kuopio | 22 | 7 | 8 | 7 | 42 | 42 | 22 |
| 7 | Valkeakosken Koskenpojat | 22 | 8 | 4 | 10 | 42 | 33 | 20 |
| 8 | Kuopion Elo | 22 | 5 | 10 | 7 | 35 | 37 | 20 |
| 9 | Grankulla IFK, Kauniainen | 22 | 7 | 6 | 9 | 31 | 36 | 20 |
| 10 | Vantaan Pallo | 22 | 6 | 8 | 8 | 27 | 35 | 20 |
| 11 | Finnairin Palloilijat, Hki | 22 | 5 | 7 | 10 | 25 | 45 | 17 |
| 12 | Tampereen Palloveikot | 22 | 5 | 6 | 11 | 26 | 47 | 16 |
Uusinta suorasta noususta Jämsänkoskella: Jaro – MyPa 1–1 jatkoajan jälkeen. Jaro nousi mestaruussarjaan rangaistuspotkukilpailun jälkeen maalein 3–2.
Uusinta I divisioonassa säilymisestä Leppävaarassa: GrIFK – VanPa 0–3
Sarjataulukko > Ottelut

| Joukkue | Elo | FinnPa | GrIFK | Jaro | KontU | Kpt | KPV | MyPa | TPV | TuTo | VaKP | VanPa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuopion Elo |  | 3–2 | 3–1 | 0–0 | 2–1 | 3–4 | 1–1 | 2–2 | 1–2 | 0–1 | 2–2 | 0–3 |
| Finnairin Palloilijat | 2–2 |  | 1–5 | 0–2 | 1–2 | 0–0 | 3–1 | 1–0 | 1–1 | 0–0 | 1–6 | 1–1 |
| Grankulla IFK | 2–1 | 0–2 |  | 0–1 | 0–2 | 5–0 | 1–3 | 2–0 | 1–0 | 1–4 | 0–2 | 2–2 |
| Pietarsaaren Jaro | 3–3 | 2–0 | 2–2 |  | 0–0 | 1–1 | 2–0 | 2–2 | 7–1 | 1–0 | 1–1 | 3–0 |
| Kontulan Urheilijat | 0–2 | 1–1 | 2–0 | 1–3 |  | 2–3 | 1–0 | 1–0 | 1–1 | 0–2 | 2–0 | 2–1 |
| Koparit | 3–3 | 6–0 | 0–0 | 2–1 | 1–1 |  | 1–3 | 1–2 | 8–1 | 1–1 | 1–3 | 2–2 |
| Kokkolan Palloveikot | 0–0 | 3–1 | 2–3 | 1–3 | 0–0 | 2–3 |  | 0–1 | 2–0 | 1–1 | 2–0 | 2–2 |
| Myllykosken Pallo -47 | 2–0 | 1–4 | 2–2 | 1–1 | 2–1 | 2–0 | 3–1 |  | 4–1 | 2–1 | 3–0 | 1–1 |
| Tampereen Palloveikot | 1–1 | 1–3 | 0–1 | 2–1 | 2–1 | 2–0 | 0–2 | 3–3 |  | 4–2 | 1–1 | 0–0 |
| Turun Toverit | 2–2 | 1–1 | 2–2 | 1–1 | 2–0 | 1–1 | 0–0 | 1–1 | 1–0 |  | 1–0 | 3–0 |
| Valkeakosken Koskenpojat | 3–0 | 5–0 | 4–0 | 4–1 | 1–3 | 2–3 | 1–2 | 1–2 | 4–3 | 1–2 |  | 0–2 |
| Vantaan Pallo | 0–4 | 2–0 | 1–1 | 0–2 | 0–3 | 5–1 | 0–3 | 1–4 | 2–0 | 1–0 | 1–1 |  |
Sarjataulukko > Yleisömäärät

| Seura | Ottelut | Yleisömäärä | Yleisökeskiarvo |
| --- | --- | --- | --- |
| KPV | 11 | 14 099 | 1282 |
| Jaro | 11 | 13 364 | 1215 |
| KontU | 11 | 8 736 | 794 |
| TPV | 11 | 7 296 | 663 |
| TuTo | 11 | 6 581 | 598 |
| VaKP | 11 | 6 355 | 578 |
| FinnPa | 11 | 6 069 | 552 |
| MyPa | 11 | 5 892 | 536 |
| Koparit | 11 | 5 372 | 488 |
| Elo | 11 | 4 409 | 401 |
| GrIFK | 11 | 3 777 | 343 |
| VanPa | 11 | 2 447 | 222 |
| Yhteensä | 132 | 84 397 | 639 |
Sarjataulukko > Yleisömäärät > Karsintaottelut

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | 1>  peli | 2>  peli |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuopion Palloseura | 4–3 | Myllykosken Pallo -47 | 2–1 | 2–2 |
Aiheesta muualla

YLE Elävä Arkisto: FF Jaro uutena tulokkaana
Ykkösliigan kaudet
1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979
1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989
1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999
2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009
2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019
2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024
Kaudet 1973–1993 I divisioona ja 1994–2023 Ykkönen
Hansjörg Tauscher

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten alppihiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Saksa> Miesten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Vail 1989 | syöksylasku |  |
Hansjörg Tauscher (s. 15. syyskuuta 1967 Oberstdorf) on saksalainen alppihiihtäjä, syöksylaskun maailmanmestari. Hän kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1987–1994.
Tauscher sai nuorten MM-kilpailuissa hopeaa syöksylaskussa Jasnassa 1985. Hän voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden Vailissa 1989 0,19 sekunnin erolla Peter Mülleriin. Saalbachin MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 11:nneksi ja supersuurpujottelussa 15:nneksi. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän oli syöksylaskussa seitsemäs.
Tauscher saavutti ainoan maailmancupin palkintosijansa oltuaan kolmas Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa tammikuussa 1992.
Hansjörg Jäkle

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lillehammer 1994 | joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Nagano 1998 | joukkuemäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Thunder Bay 1995 | joukkuemäki |  |
|  Pronssia | Trondheim 1997 | joukkuemäki |  |
Hansjörg Jäkle (s. 19. lokakuuta 1971 Schonach) on saksalainen entinen mäkihyppääjä ja olympiavoittaja.
Olympialaisista Jäkle voitti joukkuemäen kultaa Lillehammerissa 1994 ja joukkuemäen hopeaa Naganossa 1998. MM-kilpailuissa 1995 hän saavutti joukkuekisassa hopeaa ja Trondheimissä 1997 pronssia.
Jäkle oli kymmenes lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa sekä Planicassa 1994 että Oberstdorfissa 1998. Thunder Bayn 1995 MM-kisoissa hän oli suurmäessä kahdestoista ja Naganon olympialaisissa 1998 normaalimäessä seitsemästoista.
Saksan mäkihyppymestaruuden Jäkle voitti joukkuekilpailusta vuosina 1993 ja 2002. Maailmancupissa Jäkle sijoittui kerran kolmen parhaan joukkoon: hän oli toinen Bischofshofenissa tammikuussa 1998.
Jäkle lopetti uransa vuonna 2002.
Helge Nygrén

Helge Nygrén vuonna 1964.
Helge Erkki Waldemar Nygrén (30. lokakuuta 1924 Helsinki – 16. joulukuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen urheilukirjailija.
Nygrén työskenteli TUL-lehden toimitussihteerinä vuosina 1945–1953 sekä myöhemmin päätoimittajana Urheilun Kuva-Aitassa ja Moottoriurheilu-lehdessä. Vuosina 1965–1978 hän toimi Oy Suomen Autoteollisuus Ab:n tiedotuspäällikkönä.
Helge Nygrén oli yksi Suomen tuotteliaimpia urheilukirjailijoita. Hän julkaisi itse tai oli mukana toimittamassa yli 40 urheiluaiheista kirjaa. Nygrénin merkittävimpänä teoksena voidaan pitää vuosina 1978–1988 julkaistua 6-osaista Suuri Olympiateos -kirjasarjaa, jota hän toimitti yhdessä Markku Siukosen kanssa. Se on saanut useita tunnustuksia, teos valittiin muun muassa Vuoden urheilukirjaksi vuonna 1988.
Nygrénillä oli myös suuri urheiluaiheinen kirjasto, joka käsitti yli 6 000 teosta. Ne ovat nykyään Suomen Urheilumuseon kokoelmissa. Professorin arvonimen Nygrén sai vuonna 1980 ja kunniatohtorin vuonna 1982. Suomen olympiakomitean hallitukseen hän kuului vuosina 1973–1988.
Teoksia

Rallin maailma (Juhani Melartin kanssa, 1967)
Punainen olympia (1969)
Pitkä latu – vuosisata suomalaista hiihtourheilua (Antero Raevuoren ja Tarmo Mäki-Kuutin kanssa, 1973)
Paavo Nurmi (Sulo Kolkan kanssa, 1974)
Politiikkaa olympian ympyröissä (1977)
Suuri Olympiateos 1–6 (Markku Siukosen ym. kanssa, 1978–1988)
Sisu Suomen ja maailman maanteillä (1981)
Wiipuri – menetetty, mutta ei unohdettu urheilukaupunki (1986)
Vuosisadan mittainen ponnistus – Helsingin Ponnistus 1887–1987 (1987)
10000 kysymystä (Kauko Saarentaus, Kirsti Rautiainen, Helge Nygrén, 1987)
Paavo Nurmi – juoksijain kuningas (mukana työryhmässä, 1988)
Suuri areena (1988)
1800-luvulla Suomessa perustetut urheiluseurat (1989)
Olympiatuli joka sammui sodan tuuliin (1991)
Kilpakenttien sankarit 2 (avustajana, 1993)
Hansjörg Auer

Hansjörg Auer vuonna 2012.
Hansjörg Auer (18. helmikuuta 1984 Zams, Tyrol, Itävalta – 16. huhtikuuta 2019 Howse Peak, Kanada) oli itävaltalainen vuorikiipeilijä. Auer ilmoitettiin kadonneeksi 17. huhtikuuta 2019 hänen ollessaan kiipeämässä Howse Peakin vaativana pidettyä itärinnettä Banffin kansallispuistossa Kanadan Kalliovuorilla. Hänen mukanaan olivat myös itävaltalainen vuorikiipeilijä David Lama ja yhdysvaltalainen vuorikiipeilijä Jess Roskelley. Heidät löydettiin kuolleina.
Herman Hellén (insinööri)

Herman Hellén (6. kesäkuuta 1854 Ulvila – 25. kesäkuuta 1914 Hämeenlinna) oli suomalainen filosofian maisteri, joka suunnitteli ja johti Suomen ensimmäisen sulfaattiselluloosatehtaan rakentamista Valkeakoskelle 1879–1880.
Herman Hellénin vanhemmat olivat Turun Bell-Lancaster-koulun opettaja, filosofian maisteri Herman Henrik Hellén ja Pauline Gustava Sacklén. Hellénin isä kuoli hänen ollessaan kolmevuotias ja hänen äitinsä meni uusiin naimisiin tamperelaisen apteekkari Edvard Julius Granbergin kanssa. Hellén kävi koulua Porissa ja Hämeenlinnassa ja pääsi ylioppilaaksi 1873 Hämeenlinnan alkeisoppilaitoksesta. Hän valmistui opiskeltuaan kemiaa ja fysiikkaa Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1876 ja filosofian maisteriksi 1877. Hellén oli myös oppilaana Polyteknillisessä koulussa hankkiakseen teknillisen alan tietoja.
Hellénin ollessa 17-vuotias hänen isäpuolensa oli mukana perustamassa Walkiakoski Aktiebolagetin puuhiomoa ja paperitehdasta Valkeakoskelle ja hän tutustui tätä kautta puunjalostusteollisuuteen. Valmistuttuaan Hellén lähti tutustumaan selluloosanvalmistukseen. Hän työskenteli ensin tehtailla Ruotsissa ja sitten saksalaisen Max Dreselin vuonna 1871 perustetulla selluloosatehtaalla Dalbkessa Westfalenissa. Dalbken tehtaan valmistama selluloosa on tunnettu korkeasta laadustaan. Walkiakoski-yhtiö osti Dreseliltä oikeudet hänen selluloosanvalmistusmenetelmäänsä 1877 ja selluloosatehtaan rakennustyöt alkoivat Valkeakoskella 1879. Hellén oli vielä työssä parilla muulla saksalaistehtaalla ja hän opiskeli myös Dresdenin Polyteknikumissa ennenkuin Walkiakoski-yhtiö palkkasi hänet 1879 insinööriksi johtamaan selluloosatehtaan rakentamista Max Dreselin piirustusten mukaan. Suurimman osan tehtaan koneista valmisti westfalenilainen Holster Eisenhütte. Tervasaaressa sijainnut tehdas aloitti toimintansa loppuvuodesta 1880. Tehtaan käynnistämisessä ilmeni alkuvaikeuksia ja Hellén erosi jo kolmen vuoden kuluttua Walkiakoski-yhtiön palveluksesta ja piti sitten parin vuoden ajan siirtomaatavarakauppaa Valkeakoskella. Hän toimi viimeksi Hausjärven nimismiehenä 1887–1908. Viimeiset vuotensa hän asui Hämeenlinnassa.
Herman Hellén oli naimisissa 1882–1892 Fanny Olivia Axeenin kanssa, liitto päättyi avioeroon. Vuonna 1892 hän meni uusiin naimisiin Ida Sofia Kokkosen kanssa.