stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Steven Soderbergh

| Steven Soderbergh |
| --- | --- |
 Steven Soderbergh Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1963 (ikä 61) Atlanta, Georgia
Puoliso:  Betsy Brantley (ero 1994) Jules Asner (2003–)
Aiheesta muualla
extension765.com
IMDb 
Elonet
Steven Andrew Soderbergh (s. 14. tammikuuta 1963 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Soderbergh oli jo nuorena elokuvien innokas harrastaja ja hän muuttikin Los Angelesiin tavoitteena murtautua elokuvateollisuuteen. Hän sai töitä freelance-leikkaajana, mutta palasi pian takaisin kotiseudulleen Louisianan Baton Rougeen. 1980-luvun puolivälissä hän teki dokumentin Yes-yhtyeen 90125-albumin julkaisukiertueesta (1986) ja voitti sillä Grammyn. Hän käsikirjoitti, ohjasi ja leikkasi ensimmäisen näytelmäelokuvansa Seksiä, valheita ja videonauhaa (1989), josta tuli hänen läpimurtonsa ja kaupallinen menestys. Soderbergh palkittiin Cannesin elokuvajuhlien Kultaisella palmulla. Hän oli myös ehdolla parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksen Oscar-palkinnosta.
Vuoden 2001 Oscar-gaalassa kaksi Soderberghin ohjaamaa elokuvaa oli ehdolla parhaan elokuvan palkintoon: Traffic ja Erin Brockovich. Soderbergh itse oli molemmilla elokuvilla ehdokkaana parhaasta ohjauksesta, ja hän sai palkinnon Trafficista.
Filmografia

Seksiä, valheita ja videonauhaa (Sex, Lies, and Videotape, 1989)
Kafka (1991)
Kukkulan kuningas (King of the Hill, 1993)
Underneath (1995)
Grayn anatomia (Gray's Anatomy, 1996)
Schizopolis (1996)
Mieletön juttu (Out of Sight, 1998)
The Limey – kostaja Lontoosta (The Limey, 1999)
Erin Brockovich (2000)
Traffic (2000)
Ocean’s Eleven – korkeat panokset (Ocean’s Eleven, 2001)
Solaris (2002)
Full Frontal (2002)
Ocean’s Twelve (2004)
Bubble (2005)
Jaettu Berliini (The Good German, 2006)
Ocean’s Thirteen (2007)
Che (2008)
Ilmiantaja! (The Informant!, 2009)
Haywire (2011)
Magic Mike (2012)
My Life with Liberace (Behind the Candelabra, 2013)
Logan Lucky (2017)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Steven Soderbergh Wikimedia Commonsissa
Staffan Mårtensson

Staffan Mårtensson Linköpingissä 2017.
Staffan Mårtensson (s. 1964) on ruotsalainen klarinetisti ja kapellimestari. Hänestä tuli Gävlen sinfoniaorkesterin sooloklarinetisti vuonna 1992 ja Kungliga Hovkapelletin sooloklarinetisti vuonna 2000. Hän on esiintynyt lukuisten orkesterien solistina ja kamarimuusikkona. Hänen ohjelmistonsa ulottuu klassikoista nykyteoksiin ja sisältää myös klezmeriä sekä jazzia.
Mårtensson kantaesitti vuonna 2015 Albert Schnelzerin konserton Norrköpingin sinfoniaorkesterin kanssa. Hän on kantaesittänyt sooloteoksia ja konserttoja myös sellaisilta säveltäjiltä kuin Sven-David Sandströmiltä, Mikael Karlssonilta, Johan Ullénilta, Carin Bartosch Edströmiltä, Jonas Forssellilta, Roland Freisitzerilta ja Atli Ingólfssonilta.
Mårtensson on levyttänyt Wolfgang Amadeus Mozartin, Aaron Coplandin, John Fernströmin, Robert Schumannin ja Johannes Brahmsin teoksia sekä nykyohjelmistoa. Hän sai Clarinetto con forza -levyllään vuonna 2006 Grammis-palkinnon vuoden klassisen solistin kategoriassa, ja Sveriges Radion CD-revynissä levy valittiin yhdeksi vuoden parhaista.
Vuonna 2001 Mårtenssonista tuli Östergötlands Musikdagar -tapahtuman taiteellinen johtaja. Vuosina 2008–2012 hän johti Ruotsin kansallismuseon Sommarnattskonserterna-sarjaa. Vuonna 2014 hän sai Litteris et Artibus -mitalin.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Sugar Honey Ice & Tea

| ”Sugar Honey Ice & Tea” Bring Me The Horizon |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: amo
 Äänitetty : 2019
 Julkaistu: 26. heinäkuuta 2019
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Jordan Fish, Oliver Sykes
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 03.36
 Levy-yhtiö: RCA Records, Columbia
Bring Me The Horizonin muut singlet
| ”nihilist blues” 2019 | ”Sugar Honey Ice & Tea” 2019 | ”In the Dark” 2019 |
Sugar Honey Ice & Tea on englantilaisen rock-yhtyeen Bring Me The Horizonin kappale. Kappale julkaistiin amo-albumin kolmantena singlenä 26. heinäkuuta 2019.
Kappale kertoo yhteiskunnasta ja erityisesti suvaitsemattomuudesta muiden mielipiteitä kohtaan, eikä niinkään kuvaa albumin teemana olevaa rakkautta.
Strukturoidut tuotteet

Strukturoidut tuotteet tarkoittavat rahoituksessa sijoitusstrategiaaselvennä, tavallisesti joukkolaina- tai velkasitoumusmuotoisia sijoituksia, jotka koostuvat tavallisesti suurimmaksi osin vähäriskisestä korkokomponentista ja riskillisestä johdannaiskomponentista tai muusta riskipitoisesta osasta.
Ensimmäinen strukturoitu sijoitustuote Suomessa oli joukkolaina, joka laskettiin liikkeeseen vuonna 1994selvennä. Vuonna 2020 Suomessa strukturoitujen tuotteiden kokonaismyyntivoluumi oli yhteensä 1,07 miljardia euroa ja suurimpia niiden myyjiä olivat OP-ryhmä, Alexandria Pankkiiriliike, Danske Bank ja Nordea.
Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen ESMA pitää strukturoituja tuotteita monimutkaisina sijoitustuotteina, joihin liittyy erityisiä riskejä.
Aiheesta muualla

Suomen Strukturoitujen Sijoitustuotteiden yhdistys ry:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Kuvataidejärjestöjen Liitto

| Suomen Kuvataidejärjestöjen Liitto ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1938
Toimiala:  Kuvataiteen asiantuntijajärjestö
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  57 taiteilijayhdistystä
Puheenjohtaja:  Margarita Rosselló Ramón
Aiheesta muualla
Suomen Kuvataidejärjestöjen Liitto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Kuvataidejärjestöjen Liitto ry on valtakunnallinen taiteilijaseurojen katto-organisaatio ja edunvalvoja, joka on perustettu vuonna 1938 Helsingissä nimellä Suomen Kuvaamataiteilijain Liitto. Aloitteentekijöinä toimivat Tampereen, Turun ja Viipurin taiteilijaseurat. Liiton tehtävänä oli ajaa maakuntien kuvataiteilijoiden asiaa ja tuoda kuvataidetta esille muuallakin kuin suurimmissa kaupungeissa.
Suomen Kuvataidejärjestöjen Liittoon kuuluu vuonna 2021 57 taiteilijayhdistystä. Liiton tarkoituksena on koota yhteistyöhön eri puolella Suomea toimivat kuvataidejärjestöt ja toimia niiden valtakunnallisena yhdyssiteenä kuvataiteen aseman parantamiseksi koko maassa. Jäsenjärjestöjen verkosto kattaa koko maan Ahvenanmaalta ja Hangosta aina Rovaniemelle saakka. Liiton jäsenyhdistyksiin kuuluu kymmeniä vuosia toimineita, asemansa vakiinnuttaneita vahvoja ja aktiivisia yhdistyksiä. Jäsenistössä on myös useita vastaperustettuja yhdistyksiä, joiden kansainvälinen toiminta-alue ja kulttuurinen merkitys kuvataiteen kentän aktiivisina ja kriittisinä uudistajina on huomattavasti jäsenmääräänsä suurempi. Liiton jäsenjärjestöjen toiminta on merkittävää niin alueellisen elinvoimaisuuden, paikallisen kulttuurielämän jatkuvuuden, kuvataiteen kentän uudistumisen kuin kansainvälistymisenkin kannalta.
Suomen Kuvataidejärjestöjen Liitto jakaa tietoa ja tarjoaa jäsenyhteisöilleen koulutusta, työkaluja ja neuvontapalveluita. Liitto ylläpitää toimitilojensa yhteydessä Helsingissä ikkunagalleria Galleria SEINÄ:ä ja tuottaa joka kolmas vuosi kuvataidefestivaalia. Liiton residenssitoiminta Karjalohjalla mahdollistaa jäsenyhteisöjen taiteilijoille kohtuuhintaisen loma- ja työskentelyresidenssin.
Liitto on jakanut vuodesta 1993 alkaen liiton nimeä kantavaa tunnustuspalkintoa, joka myönnetään yhteisölle tai henkilölle tunnustuksena kuvataiteen hyväksi tehdystä valtakunnallisesti merkittävästä työstä. Vuosina 1993-2017 tunnustuspalkintona myönnettiin kuvanveistäjä Raimo Heimon suunnittelemaa Taisto Ahtola -mitalia (1973). Vuonna 2019 liiton merkittävimmäksi tunnustuspalkinnoksi nousi Raimo Heinon suunnittelema professori, kuvanveistäjä Eero Hiirosen nimikkomitali (1981). Saajina ovat olleet muun muassa kuvanveistäjä Helena Hietanen, Kuvasto, taidemaalari Marjukka Paunila, Mäntän kuvataideviikot ja Savonlinnan taidelukio.
Suomen Kuvataidejärjestöjen Liitto on yksi Suomen Taiteilijaseuran kuudesta jäsenjärjestöstä. Liitto vaikuttaa myös muiden valtakunnallisten taiteilijayhteisöjen välisissä yhteistyöelimissä ja hallituksissa edustuksien ja edustajistojen kautta.
Kirjallisuutta

Hirvonen, Harri: Kuvataiteilijain aseman parantamiseksi. Suomen Kuvataidejärjestöjen Liitto 1938–2008, SKjL 2008.
Aiheesta muualla

Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton verkkosivut
Strung Out

| ”Strung Out” Andy McCoy |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Building On Tradition
 Julkaistu: 1995
 Formaatti: CDS
 Tekijä(t): Andy McCoy
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 04.38
 Levy-yhtiö: Johanna
Andy McCoyn muut singlet
| ”Let It Rock” 1995 | ”Strung Out” 1995 | ”Xmas Song” 2016 |
Strung Put on Andy McCoyn viides single. Se julkaistiin vuonna 1995 levymerkillä Johanna Kustannus.
Kappaleet

Strung Out – 04.38
I'm Gonna Roll You – 05.18
Unconditional Love – 05.22
Sonja Oberem

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Saksa> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | München 2002 | maraton |  |
Sonja Oberem (o.s. Krolik, s. 24. helmikuuta 1973 Rheydt) on saksalainen maratonjuoksija. Hän on menestynyt nuorena myös triathlonissa.
Oberem saavutti maratonjuoksussa pronssia yleisurheilun EM-kilpailuissa 2002. Hän kilpaili kesäolympialaisissa vuonna 1996 sijoittuen kahdeksanneksi ja vuonna 2000 sijoittuen 24:nneksi. MM-kilpailuissa sijoittui kahdeksanneksi 1995, seitsemänneksi 1997, kuudenneksi 1999 ja viidenneksi 2001. Vuoden 1998 EM-kilpailuissa hän oli kahdestoista.
Oberem voitti triathlonin Euroopan-mestaruuden vuosina 1992 ja 1994.
Henkilökohtaiset ennätykset kestävyysjuoksussa

Puolimaraton – 1.10.13 (1996)
Maraton – 2.26.13 (2001)
Taiwanin Amerikka-instituutti

| Taiwanin Amerikka-instituutti |
| --- | --- |
 Instituutin päärakennus Taipeissa
Perustettu:  1979
Perustaja:  Yhdysvallat
Toimiala:  de facto suurlähetystö
Kotipaikka:  Rosslyn, Virginia, USA
Toiminta-alue:  Taiwan
Johtaja:  Sandra Oudkirk
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taiwanin Amerikka-instituutti (engl. American Institute in Taiwan, kiin.: 美國在台協會; pinyin: Měiguó Zài Tái Xiéhuì, lyh. AIT) on Taipeissa sijaitseva voittoatavoittelematon yhdistys, joka kuitenkin toimii käytännössä Yhdysvaltain epävirallisena suurlähetystönä Taiwanissa. Instituutti perustettiin vuonna 1979 säädetyn Taiwan Relations Act -lain nojalla. Muiden suurlähetystöjen tavoin Yhdysvaltain merijalkaväki vastaa instituutin turavtoimista.
Vuonna 2018 AIT muutti uusiin tiloihin, jonka avajaistilaisuudessa oli paikalla mm. Taiwanin presidentti Tsai Ing-wen. Uudella tontilla sijaitsevan lipputangon alle haudattiin vuonna 2019 aikakapseli, joka on tarkoitus avata 50 vuoden päästä. Kyseessä on vuonna 1795 alkanut amerikkalainen perinne.
Heinäkuussa 2021 instituutin johtajana aloitti Sandra Oudkirk.
Instituutin päämaja sijaitsee Rosslynin kaupungissa, Virginiassa. Päärakennus sen sijaan sijaitsee Taipeissa, mutta AIT:lla on myös sivupiste Kaohsiungissa.
Stade Brestois

Stade Brestois on vuonna 1950 perustettu ranskalainen jalkapalloseura Brestin kaupungista Bretagnesta.
Sen riveissä on parhaina vuosina nähty muutamia ranskalaisia huippupelaajia, kuten Claude Makélélé, David Ginola, Stéphane Guivarc'h ja Bernard Lama.
Kaudeksi 2010–2011 seura nousi Ranskan korkeimmalle sarjatasolle lähes 20 vuoden tauon jälkeen. Visiitti liigassa jäi kolmen kauden mittaiseksi ja kaudella 2012–2013 Brest putosi takaisin Ligue 2:een. Seuraavan kerran joukkue nousi pääsarjaan kaudeksi 2019–2020
Saavutukset

Ligue 2-mestaruudet: 1 (1981)
Entisiä valmentajia

2009–2012, 2013–2016  Alex Dupont
2012–2013  Landry Chauvin
2016–2019  Jean-Marc Furlan
2019–2021  Olivier Dall’Oglio
2021–2022  Michel Der Zakarian
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joukkueen viralliset sivut (ranskaksi)
Strustajärvi

Strustajärvi
Strustajärvi (valkoven. Возера Струста) on makeavetinen järvi Vitsebskin alueella, Valko-Venäjällä. Se on Braslaun järvien kansallispuiston järvistä kolmanneksi suurin.
Strustajärveen laskee useita pieniä virtoja Snudy-, Boloiso- ja Jelnojärvistä. Siitä laskee pieni joki Voisojärveen. Järvessä esiintyy ainakin 22 kalalajia, muiden muassa muikkua.
Strustajärvi on pinta-alaltaan 13 km² ja suurimmalta syvyydeltään 23 metriä. Hiekkaiset ja liejuiset rannat ovat tiheälti sarakasvien peitossa. Järven rannoilla on useita pieniä jokilaaksoja ja joensuita.
Järven keskellä on Čajčinin saari, jonka pinta-ala on 1,6 km². Se on Valko-Venäjän toiseksi suurin saari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strustajärvi Wikimedia Commonsissa
Slim Burna

| Gabriel Soprinye Halliday |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1988 (ikä 36) Essex, Englanti
Ammatti:  muusikko, laulaja, rap-artisti, musiikkituottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Slim Burna
Aktiivisena:  2008–
Tyylilajit:  dancehall, afrikkalainen hip hop, ragga, reggae, pop
Levy-yhtiöt:  Street Rhymes
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Gabriel Soprinye Halliday (s. 11. huhtikuuta 1988 Essex, Englanti), taiteilijanimeltään Slim Burna, on nigerialainen muusikko, laulaja, rap-artisti ja musiikkituottaja.
Lapsuus

Gabriel Soprinye Halliday syntyi vuonna 1988 Essexissä ja palasi Port Harcourtiin Nigeriaan perheensä kanssa, kun hän oli kaksivuotias.
Ura

Slim Burnan debyyttialbumi I'm On Fire julkaistiin hänen syntymäpäivänään 11. huhtikuuta 2013.
Diskografia

The Streets Mixtape Vol. 1 (2011)
The Streets Mixtape Vol. 2 (2011)
The Streets Mixtape Vol. 3 (2012)
I'm On Fire (2013)
Aiheesta muualla

Slim Burna Last.fm:ssä (englanniksi)
Slim Burna Twitter -sivustolla
Superraskas vesi

| Superraskas vesi |
| --- | --- |


Muut nimet:  Tritiumoksidi
PubChem CID:  104752
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  T2O
Moolimassa:  22,0315 g/mol
Sulamispiste:  4,48  °C  (277,63 K)
Kiehumispiste:  101,51  °C (374.66 K)
Tiheys:  1,21 g/cm3 (neste)
Superraskas vesi (tritiumoksidi, T2O tai 3H2O)  on vettä, jossa kahden tavallisen vetyatomin sijaan on kaksi tritiumia. Superraskas vesi on radioaktiivista. Se on vaarallista hengitettynä sekä nieltynä ruoan tai juoman mukana. Superraskas vesi on myös syövyttävää.
Superraskasta vettä käytetään joskus lääketieteellisissä tutkimuksissa merkkiaineena. Sen avulla voi myös selvittää viinin iän, koska tritiumin määrä puolittuu 12 vuodessa.
Stirlingin linna

Stirlingin linna
Linnan puutarha
Stirlingin linna sijaitsee jyrkkäreunaisella kukkulalla Stirlingissä, Skotlannin entisessä pääkaupungissa. Se on yksi Skotlannin suurimmista ja historiallisesti merkittävimmistä linnoista. Nykyiset rakennukset on pääsääntöisesti rakennettu vuosina 1490–1600.
Sijainti

Stirling on sijainnut aina strategisesti merkittävällä paikalla Skotlannin halkaisevan Forthjoen matalimmalla kohdalla, joka on ollut tärkein kulkureitti Etelä- ja Pohjois-Skotlannin välillä.
Keskiaika

Ensimmäinen maininta Stirlingin linnasta on noin vuodelta 1110, jolloin kuningas Aleksanteri I rakennutti kukkulalle kappelin. Hän myös kuoli siellä 1124. Skotlannin itsenäisyyssotien (1296–1357) aikana Stirlingin alueella käytiin lukuisia taisteluita ja linna oli vuoron perään skotlantilaisten ja englantilaisten hallussa. Kuuluisin taistelu käytiin 1297, jolloin skotlantilainen kapinallinen William Wallace voitti englannin kuninkaan Edward I:n joukot läheisellä kivisillalla.
Skotlannin itsenäistyttyä kuninkaat Robert II ja Robert III alkoivat rakennuttaa uutta linnaa Stirlingin kukkulalle. Vanhimmat yhä olemassa olevat linnan osat (esim. vuonna 1381 rakennettu pohjoinen portti) ovat tältä aikakaudelta.
Renessanssi

Stirlingin linna toimi Skotlannin Stuart-sukuisten kuninkaallisten virallisena asuinpaikkana 1600-luvulle asti. Traagisista elämänvaiheistaan tunnettu kuningatar Maria Stuart kruunattiin siellä vuonna 1543. Stuartien aikana linnaa vahvistettiin ja laajennettiin runsaasti. Tältä ajalta on peräisin muun muassa linnan kuninkaallinen palatsi, joka rakennettiin Jaakko V:n aikana 1540-luvulla. Palatsi on yksi parhaiten säilyneistä renessanssirakennuksista Isossa-Britanniassa.
Uusi aika

Stirlingin merkitys hallinnollisena keskuksena väheni Englannin sisällissodan ja Yhdistyneen kuningaskunnan syntymisen jälkeen. Viimeinen sotilaallinen tapahtuma Stirlingin linnassa oli Charles Edward Stuartin hyökkäys toisen Jakobiittikapinan aikana vuonna 1745. Tämän jälkeen linna toimi varuskuntana vuoteen 1964 asti.
Strategic Simulations

| Strategic Simulations, Inc>  |
| --- | --- |
Perustettu:  1979
Perustaja:  Joel Billings
Toimiala:  videopeliteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Strategic Simulations, Inc. (SSI) oli yhdysvaltalainen tietokonepelien julkaisija, joka julkaisi yli sata peliä vuodesta 1979 lähtien. Yhtiön perusti Joel Billings.
SSI keskittyi etenkin sota- ja strategiapeleihin ja myöhemmin fantasiaroolipeleihin ja simulaattoreihin. Pääosa ensimmäisistä julkaistuista peleistä oli tarkoitettu Apple II -koneelle, mutta myös Commodore 64 ja TRS-80 -pelejä julkaistiin lukuisia. Myöhemmin alustaksi tulivat Atari ST, Amiga, MS-DOS ja Windows.
Vuonna 1987 SSI sai Tactical Studies Rulesilta (TSR) lisenssin Dungeons & Dragons (AD&D)-peleihin ja julkaisi sarjassa noin 30 peliä alkaen Pool of Radiancesta vuonna 1988. SSI:llä oli myös Warhammer 40,000 -lisenssi.
SSI kehitti ja julkaisi AOL:n, Stormfront Studiosin ja AD&D-lisenssihaltijan TSR:n kanssa 1991 Neverwinter Nights -roolipelin, joka oli ensimmäinen graafinen monen pelaajan verkkoroolipeli. Peli toimi vain AOL:n palvelussa ja käytti samaa Gold Box -pelimoottoria kuin SSI:n AD&D-pelit.
Vuonna 1994 yhtiö julkaisi suuren suosion saavuttaneen Panzer General -pelin, jolle luotiin lähes kymmenen jatko- tai rinnakkaisosaa (Allied General, Pacific General, Fantasy General, Panzer General II, jne.) Vuonna 1995 julkaistiin Steel Panthers -peli, joka sai kaksi jatko-osaa.
SSI:n julkaisemia simulaattoreita olivat mm. Silent Hunter ja Silent Hunter II sekä Su-27 Flanker ja Flanker 2.0.
SSI:n osti 1994 Mindscape, sittemmin Mattel ja vuonna 2001 Ubisoft. Ubisoft on luopunut nimen käytöstä.
Pelit

Yhtiön ensimmäinen julkaisu oli Computer Bismarck vuonna 1980.
Aiheesta muualla

Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Tajo (täsmennyssivu)

Tajo voi viitata johonkin seuraavista:
Tajo, joki Espanjassa ja Portugalissa
Tajo, Espanjan laivaston alus
Tajo, suomalainen kirjankustantamo
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tajo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Superscope

Superscope oli eräs elokuvafilmiformaatti, jota RKO-elokuvastudio käytti elokuvissaan 1950-luvulla. Superscope 235, joka tunnetaan myös nimellä RKO-Scope, oli sen variaatio.
Superscopen kehittivät veljekset Irving ja Joseph Tushinsky, ja ainoastaan Howard Hughesin omistama elokuvastudio RKO ja muutamat itsenäiset elokuvatuottajat ottivat sen lopulta käyttöönsä. RKO halusi kaikkien muiden studioiden tavoin kuvata suurimmat elokuvansa laajakuvaformaatissa, mutta koska 20th Century Fox ei antanut CinemaScope-tekniikkansa muiden käyttöön, oli RKO:n tyydyttävä vaihtoehtoiseen tekniikkaan. Ensimmäinen Superscope-elokuva oli Gary Cooperin ja Burt Lancasterin tähdittämä lännenelokuva Vera Cruz (1954).
Superscopessa kamera ja sen optiikka eivät juurikaan poikkea tavallisesta, ja filmi on normaalia 35-millistä filmiä, joka käyttää neljää perforaatiota yhtä kuvaruutua kohden. Superscopessa kamera kuitenkin valotti myös optiselle ääniraidalle varatun alueen, jolloin kuva-ala kasvoi. Kameranegatiivin kuvasuhde oli tällöin 1,33:1, mutta jälkituotannossa kuva rajattiin laajakuvaksi suhteeseen 2:1. Ennen rajausta filmistä tuotettiin Technicolor-väriseparaatio. Esityskopioissa 2:1-kuvasuhteen kuva oli anamorfisesti litistetty 1:1-neliöksi. Huonon suunnittelun johdosta kuva sijaitsi esityskopion toisessa laidassa, ja toisella puolella oli tyhjä musta palkki. Tämän takia projektorien käyttäjät joutuivat keskittämään kuvan uudestaan, mikäli Superscope-esitykseen kuului muissa formaateissa esitettäviä trailereita, uutispätkiä tai muita elokuvia. Superscope käytti kuitenkin samaa esitysoptiikkaa kuin CinemaScope. Yleisön haittana oli tavallista rakeisempi kuva.
Superscopesta julkaistiin myöhemmin variaatio Superscope 235 (joka kulki myös nimellä RKO-Scope), jolla yritettiin ratkaista sekä huonoon kuvanlaatuun että projisoinnin hankaluuteen liittyviä ongelmia. Uudessa järjestelmässä alkuperäisnegatiivin kuva rajattiin suhteeseen 2,35:1, joka oli sama kuin CinemaScope-formaatissa. Tällöin esityskopioiden koko kuva-ala saatiin täytettyä, ja ne voitiin projisoida täysin samalla tavalla kuin CinemaScope-filmit. Tiukempi rajaus kuitenkin lisäsi entisestään kuvan rakeisuutta, jota saatiin kuitenkin myöhemmin hillittyä Techniscope-värjäysmenetelmän ja Eastman-värifilmien edistyttyä. Superscopen käyttö loppui kuitenkin vuonna 1958, kun RKO siirtyi Warner Brothersin omistukseen. Superscopen tekniikan perimmäinen idea – koko negatiivikuva-alan valottaminen – on sittemmin otettu uudestaan käyttöön, kun Super 35 -formaattia alettiin käyttää 1980-luvun alusta lähtien.
Sonja Nef

| Mitalit> Maa:  Sveitsi.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Sveitsi.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Sveitsi.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Maa:  Sveitsi> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Salt Lake City 2002 | Suurpujottelu |  |
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | St. Anton 2001 | Suurpujottelu |  |
Sonja Nef (s. 19. huhtikuuta 1972 Heiden, Sveitsi) on sveitsiläinen entinen alppihiihtäjä, joka oli erikoistunut lähinnä suurpujotteluun.
Nef voitti suurpujottelun maailmanmestaruuden vuonna 2001, Itävallan St. Antonissa järjestetyissä maailmanmestaruuskilpailuissa. Samoissa MM-kilpailuissa hän sijoittui pujottelun 7:ksi. Suurpujottelun olympiapronssia Nef saavutti Salt Lake Cityn kisoista 2002. St. Moritzin MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui pujottelussa 6:ksi ja suurpujottelussa 8:ksi.
Nef voitti urallaan 15 maailmancupin osakilpailua, 13 suurpujottelussa ja 2 pujottelussa. Lisäksi hän pystyi kahteen peräkkäiseen suurpujottelun lajicupin voittoon kausilla 2000-2001 ja 2001-2002. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin loppupisteissä on kolmas sija kaudelta 2001-2002.
Nef kärsi urallaan lukuisista loukkaantumisista ja hänelle tehtiin yhteensä seitsemän polvileikkausta. Helmikuussa 2006, Nef ilmoitti uransa päättyneen.
Osakilpailuvoitot

| Päivä | Paikka | Laji |
| --- | --- | --- |
| 26. tammikuuta 1996 |  Sestriere | pujottelu |
| 31. lokakuuta 1999 |  Tignes | suurpujottelu |
| 17. helmikuuta 2000 |  Åre | suurpujottelu |
| 11. maaliskuuta 2000 |  Sestriere | suurpujottelu |
| 16. marraskuuta 2000 |  Park City | suurpujottelu |
| 19. joulukuuta 2000 |  Sestriere | suurpujottelu |
| 30. joulukuuta 2000 |  Semmering | suurpujottelu |
| 6. tammikuuta 2001 |  Maribor | suurpujottelu |
| 21. tammikuuta 2001 |  Cortina d'Ampezzo | suurpujottelu |
| 10. maaliskuuta 2001 |  Åre | pujottelu |
| 11. maaliskuuta 2001 |  Åre | suurpujottelu |
| 16. joulukuuta 2001 |  Val d'Isere | suurpujottelu |
| 4. tammikuuta 2002 |  Maribor | suurpujottelu |
| 9. maaliskuuta 2002 |  Flachau | suurpujottelu |
| 4. tammikuuta 2003 |  Bormio | suurpujottelu |
Valkoposkitiira

| Valkoposkitiira |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Lokit Laridae
Alaheimo::  Tiirat Sterninae
Suku::  Mustatiirat Chlidonias
Laji::  hybrida
Kaksiosainen nimi
 Chlidonias hybrida  (Pallas, 1811) 

Katso myös
   Valkoposkitiira Wikispeciesissä   Valkoposkitiira Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkoposkitiiran munia.
Valkoposkitiira (Chlidonias hybridus) on Suomessa harvoin vieraileva merilintu. Se jaetaan alalajeihin asuinpaikkansa mukaan.