stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johan Wrede

Johan Otto Wilhelm Wrede af Elimä (s. 18. lokakuuta 1935 Helsinki) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja professori. Wrede toimi professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1969–1995. Sitä ennen hän oli ollut ruotsalaisen kirjallisuuden dosentti ja vt. professori.
Wrede on ansioitunut myös J. L. Runebergin tutkijana. Hän käynnisti 1990-luvulla suomenruotsalaisen kirjallisuuden historiankirjoitushankkeen.
Wrede on ensimmäinen suomenkieliseen osakuntaan inspehtoriksi valittu ruotsinkielinen professori. Luovuttuaan virastaan hänet kutsuttiin Kymenlaakson Osakunnan kunniainspehtoriksi.
Johan Wrede on Wrede af Elimä -aatelissuvun edustaja ja Gerda Wrede-Paisscheffin veljenpoika. Wrede oli vuosina 1960–2005 avioliitossa psykoanalyytikko Gunnel Cavonius-Wreden (1938–2019) kanssa. He saivat kolme lasta. Taloustieteilijä Markus Jäntti on Johan Wreden vävy.
Kirjallisuutta

Andersson, Håkan – Pettersson, Magnus (toim.): Festskrift till Johan Wrede 18.10.1995.  (Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, 594)  Svenska litteratursällskapet i Finland, 1995.  ISSN 0039-6842  ISBN 951-583-018-4
Hellman, Ben (toim.): Johan Wredes bibliografi 1955–1985: Tillägnad professor Johan Wrede på hans 50-årsdag den 18 oktober 1985.  (Meddelanden från Avdelningen för svensk litteratur, 4)  Helsingfors universitet, 1985.  ISSN 0782-419X  ISBN 951-45-3769-6
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Nicholas Wolterstorff

Nicholas Wolterstorff
Nicholas Wolterstorff (s. 21. tammikuuta 1932 Bigelow, Minnesota) on yhdysvaltalainen filosofi, Yalen yliopiston Noah Porter -oppituolin filosofisen teologian emeritusprofessori ja Berkeley Collegen jäsen. Wolterstorff on kirjoittanut useista filosofisista ja teologisista aiheista, ja käsitellyt erityisesti metafysiikkaa, estetiikkaa, poliittista filosofiaa, tietoteoriaa ja uskonnonfilosofiaa.
Wolterstorff oli mukana perustamassa Society of Christian Philosophers -yhdistystä ja Faith and Philosophy -julkaisua yhdessä Alvin Plantingan, William Alstonin ja Richard Mouw’n kanssa.
Tutkimukset > Oikeudenmukaisuus

Teoksessaan Justice: Rights and Wrongs (Princeton University Press, 2008) Wolterstorff puolustaa väitettä, jonka mukaan ehdottomia ihmisoikeuksia ei pystytä teoreettisesti oikeuttamaan ilman teististä käsitystä, jonka mukaan ihminen on luotu Jumalan kuvaksi. Wolterstorffin mukaan länsimaisille sekulaareille intellektuelleille ominainen pyrkimys sulkea ihmisoikeuksien uskonnollinen perustelu keskustelun ulkopuolelle ei tee oikeutta oikeutuksen luonteelle.
Teoksia

On Universals: an Essay in Ontology (1970)
Educating for Responsible Action (1980)
Art in Action: Toward a Christian Aesthetic (1980)
Worlds and works of art (1980)
Rationality in the calvinian tradition (toim. yhdessä H. Hartin ja J. van der Hoevenin kanssa) (1983)
Until justice and peace embrace (1983)
Faith and Rationality: Reason and Belief in God (toim. yhdessä Alvin Plantingan kanssa) (1984)
Reason Within the Bounds of Religion (1984), uusintapainos Reason within the bounds of religion.  Grand Rapids, Michigan:  Eerdmans, 1999.  ISBN 0-8028-1604-5  (englanniksi)
Lament for a Son (1987)
Divine Discourse: Philosophical Reflections on the Claim That God Speaks (1995)
John Locke and the ethics of belief (1996)
Religion in the Public Square (yhdessä R. Audin kanssa) (1997)
Thomas Reid and the Story of Epistemology (2004)
Education for Shalom: Essays on Christian Higher Education (toim. Clarence W. Joldersma ja Gloria G. Stronks) (2004)
”Resuscitating the Author” julkaisussa Hermeneutics at the Crossroads (toim. Kevin J. Vanhoozer, James K. A. Smith ja Bruce Ellis Benson) (2006)
Justice: Rights and Wrongs. Princeton: Princeton University Press. 2008.
Inquiring about God: Selected Essays, Volume I (toim. Terence Cuneo). Cambridge: Cambridge University Press. 2009.
Practices of Belief: Selected Essays, Volume II (toim. Terence Cuneo). Cambridge: Cambridge University Press. 2009.
Aiheesta muualla

Nicholas Wolterstorff, Yalen yliopisto (englanniksi)
Nicholas Wolterstorff (Arkistoitu – Internet Archive), Calvin College (englanniksi)
Goddard, Andrew (toim.): Nicholas Wolterstorff (Arkistoitu – Internet Archive). Theology and Ethics. (englanniksi)
Matikainen, Pasi: Oikeudenmukaisuus sisäsyntyisinä oikeuksia. Näkökulmia Nicholas Wolterstorffin teorian valossa. Jyväskylän yliopisto.
Wolterstorff, Nicholas: The Grace That Shaped My Life (Arkistoitu – Internet Archive). Teoksesta Clark, Kelly James: Philosophers Who Believe (Intervarsity Press, 1993). (englanniksi)
Wolterstorff, Nicholas: Rights and Wrongs, an Interview with Nicholas Wolterstorff (Arkistoitu – Internet Archive). The Christian Century. (englanniksi)
Wolterstorff, Nicholas: Art in Action: New Thoughts (Arkistoitu – Internet Archive) Lecture at the 2009 International Arts Movement. (englanniksi)
Wolterstorff, Nicholas: Lectures[vanhentunut linkki]. C.S. Lewis Institute. (englanniksi)
Nykyaikaiset filosofit
| --- | --- |
Analyyttiset filosofit:   William Alston  Simon Blackburn  Ned Block  J. Budziszewski  David Chalmers  Patricia Churchland  Paul Churchland  Donald Davidson  Daniel Dennett  Jerry Fodor  Susan Haack  Jaakko Hintikka  Jaegwon Kim  Saul Kripke  Thomas Kuhn  Bryan Magee  Ruth Barcan Marcus  Colin McGinn  Bradley Monton  Thomas Nagel  Robert Nozick  Martha Nussbaum  Alvin Plantinga  Karl Popper  Hilary Putnam  W. V. Quine  John Rawls  Richard Rorty  Roger Scruton  John Searle  Peter Singer  David Stove  Eleonore Stump  Charles Taylor  Nicholas Wolterstorff  Georg Henrik von Wright 
Mannermaiset filosofit:   Louis Althusser  Giorgio Agamben  Roland Barthes  Jean Baudrillard  Isaiah Berlin  Maurice Blanchot  Pierre Bourdieu  Hélène Cixous  Guy Debord  Gilles Deleuze  Jacques Derrida  Herman Dooyeweerd  Michel Foucault  Hans-Georg Gadamer  Jürgen Habermas  Werner Hamacher  Luce Irigaray  Julia Kristeva  Henri Lefebvre  Claude Lévi-Strauss  Emmanuel Lévinas  Jean-François Lyotard  Paul de Man  Jean-Luc Nancy  Antonio Negri  Paul Ricoeur  Michel Serres  Paul Virilio  Slavoj Žižek 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  PhilPeople 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Nicholas Wolterstorff
Käännös suomeksi
World Christian Fundamentals Association

| World Christian Fundamentals Association |
| --- | --- |
Perustettu:  1919
Perustaja:  William Bell Riley
Tyyppi:  kattojärjestö
Toimiala:  kristillinen fundamentalismi
Infobox OKNimi-testi OK: 
World Christian Fundamentals Association (WCFA) oli vuonna 1918 perustettu kristillisen fundamentalismin kattojärjestö. Järjestö oli fundamentalistien ensimmäinen kattojärjestö ja sen perustajia olivat William Bell Riley (1861–194), Jasper C. Massee (1871–1965), James M. Gray (1851–1935) sekä Arno Gaebelein (1861–1945). Riley johti järjestöä vuoteen 1930 saakka.
WCFA:ta on pidetty ensimmäisen maailmansodan jälkeisen ajan vahvimpana fundamentalistisena toimijana. Järjestöllä oli laajat verkostot Yhdysvaltain kaupunkeihin. Järjestön perustajista tuli fundamentalistiliikkeen peurstajat. Järjestön johtajat olivat eskatologisesti Niagaran konferenssin linjoilla, mutta järjestöön kuului myös postmilleniaalisia kalvinisteja.
Oppi

WCFA:n opillinen julistus puhui Jeesuksen henkilökohtaisesta premillenniaalisesta paluusta. Järjestön yhdeksän fundamentin listaaan kuuluivat mm. maininta uudestisyntymisestä uskon edellytyksenä sekä selkeä kolminaisuusoppia, perisyntiä ja kadotettujen ikuista rangaistusta koskevat korostukset.
Historia

WCFA perustettiin ekumeenisia aloitteita vastustaeiden yhteistyö- ja avunantojärjestöksi. WCFA:han liittyivät painostusjärjestöt Fundamentalist Fellowship (1920) ja Baptist Bible Union (1923). Vaikka monet fundamentalistityyppiset ryhmät jättäytyivät järjestön ulkopuolelle, oli 1920-luvun puoliväliin mennessä tapahtunut jakautuminen modernisteihin ja fundamentalisteihin selvää.
Ian Wright

Ian Wright
Ian Wright (s. 3. marraskuuta 1963 Woolwich, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen jalkapalloilija. Hänen seurojaan olivat muun muassa Crystal Palace, Arsenal ja West Ham. Arsenalin joukkueessa hän oli voittamassa Valioliigaa kaudella 1997–1998. Hän pelasi Valioliigassa kaikkiaan 213 ottelua ja teki niissä 113 maalia. Kausilla 1993–1994 ja 1996–1997 hän teki 23 maalia. Myös kuudella muulla pääsarjakaudella hän teki vähintään kymmenen maalia, kahdesti 1. divisioonassa ja neljästi vuonna 1992 alkaneessa Valioliigassa.
FA Cupissa kaudella 1992–1993 Wright teki maalin sekä 1–1-tasapeliin päättyneessä ensimmäisessä loppuottelussa että Arsenalin 2–1-jatkoaikavoittoon päättyneessä uusinnassa Sheffield Wednesdayta vastaan.
Wright debytoi Englannin maajoukkueessa 6. helmikuuta 1991 ja teki lähes kahdeksan vuotta kestäneellä maajoukkueurallaan 33 ottelussa yhdeksän maalia, joista neljä MM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan marraskuussa 1993.
Saavutuksia ja palkintoja

Valioliigan mestaruus 1998
MBE 2002
English Football Hall of Fame -kunniagalleriaan 2005
Sunnuntai

Sunnuntai (lyhenne su tai sunn.) on lauantain ja maanantain väliin sijoittuva viikonpäivä. Sunnuntai on kristittyjen pyhäpäivä. Länsimaissa, nykyisin laajalti muuallakin, sunnuntai on perinteellinen viikoittainen lepopäivä ja samalla lakisääteinen vapaapäivä.
Etymologia

Sana sunnuntai on tullut suomen kieleen lainasanana joko muinaisilta skandinaaveilta (sunnodagher, sunnudagr) tai suoraan saksalaisilta (sunnundag). Muinaisalasaksaan sana otettiin käännöslainana latinasta (dies solis 'auringon päivä').
Sijainti

Sunnuntai on nykyään eurooppalaisen SFS-EN 28601 -standardin mukaan seitsemäs ja viimeinen viikonpäivä. Ennen vuotta 1973 sunnuntai oli viikon ensimmäinen päivä. Tällöin kyseinen muutos toteutettiin Kansainvälisen standardoimis­järjestön (ISO) suosituksesta.
Roomalaisessa ja juutalaisessa kalenterissa sunnuntai on viikon ensimmäinen päivä.
Nykyisin

Länsimaissa sunnuntai on perinteellinen viikoittainen lepopäivä ja samalla lakisääteinen vapaapäivä ja nykyisin laajalti muuallakin. Joillakin työpaikoilla on kuitenkin tehtävä työtä myös silloin, mutta työaikalain mukaan on pyhätyöstä maksettava korotettu palkka, ja lisäksi on vastaava vapaapäivä järjestettävä jonakin muuna viikonpäivänä.
Suomessa monet kaupat ja kaikki virastot ovat kiinni sunnuntaisin. Vuosina 2009–2015 kaupat saivat olla avoinna sunnuntaisin klo 12–18, kuitenkin isänpäivän ja jouluaaton välisenä aikana klo 12–21. Pienet alle 400 neliön kaupat saivat olla vapaasti avoinna sunnuntaisin juhlapyhiä lukuun ottamatta. Vuoden 2016 alusta kauppojen aukiolo vapautettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sunnuntai Wikimedia Commonsissa
Worcesterin tuomiokirkko

| Worcesterin tuomiokirkko |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  Worcester, Worcestershire
Koordinaatit:  52°11′20″N, 2°13′15″W
Uskonnollinen käyttö:  Englannin kirkko
Arkkitehtuuri
Rakennustöiden alkaminen:  1220
Valmistumisvuosi:  1386
Infobox OKNimi-testi OK: 
Worcesterin tuomiokirkko, (engl. The Cathedral Church of Christ and the Blessed Virgin Mary), on anglikaaninen tuomiokirkko Worcesterissa, Englannissa, Severnjoen rannalla.
Historia

Ensimmäisen katedraalin perusti vuonna 680 Worcesterin hiippakunnan ensimmäinen piispa Bosel, mutta tästä ei ole enää mitään jäljellä, vaan nykyinen katedraali on rakennettu 1100-luvulla. Krypta valmistui vuoteen 1089 ja se on Englannin suurin normanniajalta peräisin oleva krypta. Juhana Maaton, Walesin prinssi Arthur ja Stanley Baldwin on haudattu kirkkoon.
Worcesterin yliopiston valmistujaisseremoniat pidetään tuomiokirkossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Summanjoki

| Summanjoki |
| --- | --- |
 Summanjoki Metsäkylässä.
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso, Etelä-Karjala
Kunnat:  Hamina, Kouvola, Luumäki
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Summanjoen vesistö (13)
Pinta-ala:  569,05 km² 
Järvisyys:  2,21 % 
Pääuoman pituus:  70 km 
Pääuoman osuudet:  Summanjoki ←suo-ojia
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Kaitjärvi, Luumäki 
 :  60°53′36″N, 27°20′40″E
Laskupaikka:  Suomenlahti, Hamina 
 :  60°32′59″N, 27°05′40″E
Läpivirtausjärvet:  Suurijärvi, Kotojärvi, Palosenselkä, Enäjärvi, Sanijärvi
Sivu-uomat:  Suurioja, Peringinoja, Sippolanjoki, Kuoppalanjoki, Kelkanjoki, Holmanoja
Taajamat:  Hamina
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  noin 78 m  
Laskukorkeus:  0 m
Korkeusero:  noin 78 m
Pituus:  68 km  
Kaltevuus:  1,15 m/km
Keskivirtaama:  4,6 m³/s (MQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Summanjoki on Kymenlaakson Haminassa ja Kouvolassa ja Etelä-Karjalan Luumäellä virtaava 68 kilometriä pitkä joki, joka laskee Haminassa Summanlahdella Suomenlahteen.
Luettelo koskista

Summanjoen merkittävimmät kosket ovat alhaalta ylöspäin lueteltuna Alakoski, Yläkoski ja Rajakoski, Reitkallin koskista Alimmainen, Maantiesillan koski ja Laurinkoski, edelleen Paljakankoski, ja sitten Metsäkylän koskina Maantiesillan koski, Rautatiesillan koski ja Sahakosket, ylempänä vielä Pitkät kosket, joita ovat Hevoskoski ja Myllykoski.lähde?
Metsäkylän padon jäänteitä
Jokimaisemaa Reitkallin pelloilla
Summanjoki seututie 170 sillalta nähtynä
Pumppausasema seututien 170 varressa
Patoja

Stora Enso säännösteli Summanjoen ja sen yläjuoksun järvien vedenkorkeutta 1950-luvulta vuoteen 2010 asti, jotta Haminan Summan paperitehdas sai tarpeeksi vettä kaikkina vuodenaikoina. Saaramaanjärvessä ja Turpaankoskessa oli tarkoitusta varten säännöstelypadot. Kun tehdas lakkautettiin vuonna 2008, säännöstelylle ei enää ollut tarvetta, ja se lopetettiin kaksi vuotta tehtaan sulkemisen jälkeen. Säännöstelypadot on muutettu pohjapadoiksi syksyn 2010 ja kesän 2011 välisenä aikana.
Joen patoja ovat:
Reitkallin Laurinkosken pohjapato noin 7 km merestä, rakennettu kalatie
Metsäkylän sahapato noin 13 km merestä
Keisarinkosken vesilaitospato noin 33 km merestä
Turpaan pato noin 35 km merestä
Saaramaan pato (Kelkanjoessa)
Historiaa

Summanjoen varrella on aiemmin toiminut useitakin teollisuuslaitoksia, kuten Turpaan ruutitehdas, Turpaan mylly ja Keisarinkosken saha.lähde?
Summanjoen vesistö

Summanjoen vesistön valuma-alueen pinta-ala on 569 neliökilometriä ja sen järvisyys on 2,2 %. Valuma-alueen pituus on 40 kilometriä ja sen suurin leveys on noin 30 kilometriä, ja se sijaitsee kokonaan ensimmäisen Salpausselän eteläpuolella. Sen suurimmat sivujoet ovat Sippolanjoki, Kuoppalanjoki ja Kelkanjoki.
Huomioita

1 2  Pääuoman määritys ja sekä joen että pääuoman pituuden määritys on selostettu artikkelin Summanjoen vesistön kappaleessa Pääuoman kulun ja pituuden määritys.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Summanjoki Wikimedia Commonsissa
Vesistöennusteet: Summanjoen vesistö, vesi.fi
John Woodruff
Ennätykset

400 m 46,8, 440 y 47,0
800 m 1.48,6 (hallissa 1.47,0)
maili 4.12,8
Aiheesta muualla

John Woodruff, Connellsville's Olympic Champion by Jim Kriek (Arkistoitu – Internet Archive)
The John Woodruff Story by Julie Bertsch
Pittsburgh Post-Gazette article on Woodruff's 70th anniversary of race (Arkistoitu – Internet Archive)
Article on Woodruff, 70 years after his Olympic race
Miesten 800 metrin juoksun olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Tilastopaja 🔒 
Muut:  SNAC
Otto Wuorio

Otto Wuorio (vas.) sekä muoto­kuva­maalari Erkki Kulovesi vuonna 1958.
Otto Wilhelm Wuorio (vuoteen 1906 Nyqvist; 7. huhtikuuta 1887 Nurmijärvi – 14. helmikuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen rakennus- ja jääkiekkoalojen vaikuttaja sekä teollisuusneuvos. Hänen perustamansa Otto Wuorio Oy oli aikanaan Suomen merkittävimpiä rakennusliikkeitä.
Wuorio oli nurmijärveläisen mäkitupalaisen poika. Hän hankki ensin muurarin ammattitaidon ja valmistui sitten 1909 Helsingin teollisuuskoulusta rakennusmestariksi. Hän toimi ylirakennusmestarina Helsingin Puu-Käpylän kaupunginosan rakennustyömaalla vuosina 1916–1919. Vuonna 1919 Wuorio perusti oman rakennusliikkeen, josta vuonna 1951 tuli osakeyhtiö Otto Wuorio Oy. Se rakennutti Helsinkiin 1920-luvulta alkaen asuintaloja ja 1930-luvulta alkaen eräitä keskeisiä liiketaloja ja julkisia rakennuksia. Yritys oli tuolloin jo maan suurimpia talonrakennusurakoitsijoita. Wuorio oli yrityksensä toimitusjohtajana vuoteen 1957 ja sen jälkeen vielä hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa asti. Hän sai 1948 teollisuusneuvoksen arvonimen. Wuorio oli myös 1941–1945 ja 1948–1950 Suomen Rakennusmestariliiton puheenjohtaja.
Jääkiekon seuratasolla Wuorio oli yksi helsinkiläisen, 13 kautena pääsarjassa pelanneen Karhu-Kissojen perustajajäsenistä ja seuran puheenjohtaja vuosina 1938–1942. Vuosina 1942–1947 hän oli Suomen Jääkiekkoliiton puheenjohtaja, järjestyksessä toisena Kauko Karvosen jälkeen. Wuorio on myös valittu Jääkiekkoliiton kunniajäseneksi.
Wuorio omisti vuodesta 1929 Koikkalan kartanon Vihdissä.
Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Wuorion Suomen Jääkiekkoleijonaksi vuonna 1986 numerolla 37.
Otto Wuorio Oy siirtyi 1985 osaksi YIT-yhtymää.
Frank Wykoff

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Frank Wykoff 1936 olympialaisissa |  Frank Wykoff 1936 olympialaisissa |  Frank Wykoff 1936 olympialaisissa |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | 4 × 100 m |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | 4 × 100 m |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | 4 × 100 m |  |
Frank Clifford Wykoff (29. lokakuuta 1909 Des Moines, Iowa – 1. tammikuuta 1980 Altadena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka voitti kolme olympiakultaa 4 × 100 metrin juoksussa.
Frank Wykoff on ensimmäinen mies, joka voitti viestijuoksussa kolme olympiakultaa, kaikki maailmanennätysajalla. Ensiesiintymisensä hän teki Amsterdamin olympialaisissa 1928, jolloin hän oli 100 metrillä neljäs ja 4 × 100 metrillä Yhdysvaltain viestijoukkueessa voittamassa olympiakultaa maailmanennätysajalla 41,0. Hän oli mukana joukkueessa, joka teki 4 × 100 metrin juoksussa vuonna 1931 maailmanennätyksen 40,8. Los Angelesin olympialaisissa 1932 hän oli 4 × 100 metrin juoksussa voittamassa olympiakultaa uudella maailmanennätysajalla 40,0. Sama tapahtui neljä vuotta myöhemmin Berliinin olympialaisissa, tuolloin maailmanennätysaika oli 39,8. Urheilu-uransa jälkeen Wykoff toimi myöhemmin Los Angelesin koulussa. Hän kuoli 70-vuotiaana.
Heinz Wöltje

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 |  |  |
Heinz Wöltje (4. tammikuuta 1902 Hannover – 26. syyskuuta 1968 Windhoek, Etelä-Afrikan miehittämä Namibia) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Wöltje pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1925–1929 yhteensä 12 ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi kolmessa ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Wuhanin metro

| Wuhanin metro |
| --- | --- |

Sijainti:  Wuhan, Kiina
Avattu:  2004
Pituus:  57 km
Asemia:  47
Linjoja:  2
  
Wuhanin metro on metrojärjestelmä Wuhanissa, Kiinassa. Osittain kohoradalla kulkevan automaattimetron ensimmäinen linja avattiin 2004, järjestelmän ollen kuudes manner-Kiinan metrojärjestelmä Pekingin, Tianjinin, Shanghain, Kantonin ja Dalianin jälkeen.
Verkosto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Väri | Linja | Pääteasemat | Avattu | Viimeisin laajennus | Pituus (km) | Asemia | Vaihtoasema |
| sininen | 1 | Dijiao – Dongwu Dadao | 2004 | 2010 | 28,87 | 27 | — |
Käännös suomeksi
Laulubulbuli

| Laulubulbuli |
| --- | --- |
 Alhaalla laulubulbuli, ylhäällä suomupääbulbuli
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Valkokurkkubulbulit Criniger
Laji::  olivaceus
Kaksiosainen nimi
 Criniger olivaceus  (Swainson, 1837) 

Katso myös
   Laulubulbuli Wikispeciesissä   Laulubulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Laulubulbuli (Criniger olivaceus) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Laulubulbulia tavataan Norsunluurannikolla, Ghanassa, Guineassa, Liberiassa ja Sierra Leonessa. Lajin kannaksi arvioidaan 100 000–500 000 yksilöä. Sen esiintymät ovat kuitenkin sirpaloitumassa ja kanta pienenemässä metsien häviämisen seurauksena, joten laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Elinympäristö

Laulubulbuli elää luonnontilaisten alankometsien keskikerroksissa.
Wollerau

| Wollerau |
| --- | --- |
 Wollerau sijaitsee Zürichinjärven etelärannalla.
 vaakuna

 Wollerau
 Koordinaatit: 47°11′30″N, 8°42′20″E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Schwyzin kantoni
Hallintoalue (Bezirk):  Höfen alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,37 km²
Korkeus:  406–1 061 m
Väkiluku (31.12.2017)  (vakinaiset asukkaat):  7 101
 – Väestötiheys:  1 115 as./km²
 
 www.wollerau.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wollerau on kunta Sveitsissä Schwyzin kantonissa. Kunnassa on runsaat 7 000 asukasta.
Maantiede

Wollerau sijaitsee Zürichinjärven etelärannalla ja Sihljoen laaksossa.
Talous

Huvipuistolaitteita valmistavan Intaminin kotipaikka on Wollerau.
Liikenne

Moottoritie A3 ja SBB:n rautatie Zürichistä Sargansiin kulkevat Wolleraun kautta. SOB:n rautatiet Pfäffikonista ja Wädenswilistä Einsiedelniin ja Arth-Goldauhun kulkevat Wolleraun kautta.
Aiheesta muualla

Wyrsch-Ineichen, Paul: Wollerau (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  18.11.2014. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wollerau Wikimedia Commonsissa
| n k Schwyzin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (saks. Bezirk) ja kunnat (30 kpl, 2003–)
 Einsiedeln: Einsiedeln
 Gersau: Gersau
 Höfe: Feusisberg • Freienbach • Wollerau
 Küssnacht: Küssnacht
 March: Altendorf • Galgenen • Innerthal • Lachen • Reichenburg • Schübelbach • Tuggen • Vorderthal • Wangen
 Schwyz: Alpthal • Arth • Illgau • Ingenbohl • Lauerz • Morschach • Muotathal • Oberiberg • Riemenstalden • Rothenthurm • Sattel • Schwyz • Steinen • Steinerberg • Unteriberg
Suokilpikonnat

| Suokilpikonnat |
| --- | --- |
 Punakorvakilpikonna (Trachemys scripta elegans)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Heimo::  Suokilpikonnat Emydidae  Rafinesque, 1815
Katso myös
   Suokilpikonnat Wikispeciesissä   Suokilpikonnat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suokilpikonnat (Emydidae) on kilpikonnien (Testudines) heimo, johon kuuluvia lajeja pidetään usein lemmikkeinä. Heimoon kuuluu kaikkiaan 95 lajia, jotka jaetaan 33 sukuun. Vuonna 2004 IUCN luokitteli 13 heimon lajia uhanalaisiksi.
Ulkonäkö ja koko

Pienimmät suokilpikonnat ovat halkaisijaltaan 11 cm, suurimmat 60 cm. Heimolla ei ole yhteisiä ulkoisia tuntomerkkejä. Kallon rakenteesta ja muualta luustosta löytyy yhteisiä piirteitä.