stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
El Dorado (kappale)

| ”El Dorado” Iron Maiden |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: The Final Frontier
 Julkaistu: 8. kesäkuuta 2010
 Tekijä(t): Bruce Dickinson Adrian Smith Steve Harris
 Tuottaja(t): Kevin Shirley
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 06.49
 Levy-yhtiö: EMI
Iron Maidenin muut singlet
| ”Different World” 2006 | ”El Dorado” 2010 | ”The Final Frontier” 2010 |
El Dorado on brittiläisen metallimusiikkia esittävän Iron Maidenin kappale ja single vuodelta 2010. "El Dorado" on toinen raita yhtyeen viidennellätoista studioalbumilla The Final Frontier, joka julkaistiin vuoden 2010 elokuussa. Kappale ilmestyi albumin ensimmäisenä singlenä kesäkuussa 2010, jolloin se julkaistiin ladattavaksi yhtyeen virallisella verkkosivustolla.
Kappale huomioitiin Grammy-palkinnolla vuonna 2011 kategoriassa "Best Metal Perfomance". Iron Maidenille Grammy-ehdokkuus oli yhtyeen uran kolmas ja voitto ensimmäinen. Aiemmin yhtye oli saanut Grammy-ehdokkuuden kappaleillaan "Fear of the Dark" vuonna 1994 ja "The Wicker Man" vuonna 2001.
Yhtyeen laulaja Bruce Dickinsonin mukaan kappale kertoo nimensä mukaan Eldoradon kultaisesta kaupungista, jota eräs mies yrittää etsiä pyytäen tietoja kaupungista rahaa vastaan paikalliselta oppaalta, joka onkin pelkkä huijari. Kappale kertoo ihmisten tyhmyydestä ja tavasta niellä kaikki valheet.
Eisenberg

Eisenberg on paikannimi ja sukunimi.
Eisenberg (Pfalz)
Eisenberg (Thüringen)
Hallie Kate Eisenberg  (s. 1992), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jesse Eisenberg (s. 1983), yhdysvaltalainen näyttelijä
Ned Eisenberg (1957–2022), yhdysvaltalainen näyttelijä
Susan Eisenberg (s. 1964), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Eisenberg”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Deutsch-Nordische Schriftstellerheim

Kirjailijakodin huvila vuonna 2011.
Deutsch-Nordische Schriftstellerheim eli Saksalais-pohjoismainen kirjailijakoti oli vuosina 1934–1938 Saksan Travemündessa toiminut kirjailijakoti, jonka ylläpidosta vastasi Joseph Goebbelsin johtama propagandaministeriö. Sen tarkoituksena oli maiden välisten kulttuuriyhteyksien edistäminen ja sitä kautta talossa vierailleiden kirjailijoiden saaminen myötämielisiksi kansallissosialistiselle aatteelle. Viereisessä Lyypekissä oli jo vuodesta 1921 lähtien vaikuttanut Saksan ja Pohjoismaiden välisiä kauppa- ja kulttuurisuhteita edistänyt järjestö Nordische Gesellschaft, johon myös Travemünden Saksalais-pohjoismainen kirjailijakoti kytkeytyi.
Toiminta

Kirjailijakoti toimi aivan meren rannalla sijaitsevassa Haus Royal -nimisessä huvilassa osoitteessa Kaiserallee Nr. 6. Paikalliset asukkaat tunsivat sen oman murteensa mukaisella nimityksellä ”Dat Dichterhuus” eli ”Kirjailijatalo”. Ajatus kirjailijakodin perustamisesta esitettiin jo ennen natsien valtaannousua vuonna 1931, mutta se aloitti toimintansa vasta kolme vuotta myöhemmin Saksan propagandaministeriön rahoittamana. Talon ensimmäisessä kerroksessa sijaitsivat yhteiset kokoontumistilat sekä kirjasto. Kirjailijoiden asuinhuoneet olivat rakennuksen yläkerrassa. Jokainen kirjailija sai asua talossa ilmaiseksi kesäkautena kolmen kuukauden ajan. Pohjoismaisten lisäksi kirjailijakodissa asui myös kolme saksalaista kirjailijaa. Varsinaisen kirjoitustyön ohella pohjoismaisten vieraiden oli tarkoitus oli myös tutustua ja vaihtaa ajatuksia paikallisten kirjailijoiden ja kulttuurihenkilöiden kanssa. Perimmäisenä tarkoituksena oli saada heidät myöhemmin kotimaissaan kirjoittamaan myötämielisesti Saksan natsihallinnosta ja sen ideologiasta. Kulttuuriväen lisäksi talossa pistäytyi myös muun muassa urheilijoita. Esimerkiksi kesällä 1934 iltapäiväteellä vieraili Travemündessä harjoitusleiriä pitänyt nyrkkeilyn raskaan sarjan maailmanmestari Max Schmeling. Viimeiset kirjailijavieraat kävivät talossa vuonna 1938.
Suomalaiset kirjailijat

Suomesta Saksalais-pohjoismaiseen kirjailijakotiin kutsuttiin vuosittain kaksi kirjailijaa, joista toinen oli suomen- ja toinen ruotsinkielinen. Kesällä 1934 Travemündessa vierailivat Lauri Viljanen ja Tito Colliander, 1935 Toivo Lyy ja Ragnar Ekelund sekä 1936 Olavi Paavolainen ja Göran Stenius. Jotkut kirjailijat myös kieltäytyivät kutsusta, kuten Yrjö Jylhä 1935 ja vuotta myöhemmin F. E. Sillanpää ja Arvi Kivimaa. Heistä Kivimaa kuitenkin tunnettiin myöhemmin natsimielisenä ja hän vieraili Saksassa vuonna 1941. Paavolainen ja Stenius julkaisivat omalta vieralultaan matkakertomukset Kolmannen valtakunnan vieraana ja Femte akten, joista Paavolaisen teos on tunnettu myös kansainvälisesti.
Aiheesta muualla

Travemünden "Lallukat", Suomen Kuvalehti, 28.07.1934, nro 31, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Toivo Lyy : Suomalainen saksalaisen kirjailijakodin asukkaana. Kesäistä pakinaa menneestä kesästä eli myöhästynyt matkakertomus, Seura, 15.04.1936, nro 16, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Edward Glaeser

Edward Glaeser
Edward Glaeser (s. 1. toukokuuta 1967) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä, joka toimii professorina Harvardin yliopistossa. Glaeserin tutkimustyöllä on ollut suuri vaikutus kaupunkitaloustieteen kehitykseen 2000-luvulla. Vuonna 2011 julkaistu kirja Triumph of the City tiivistää Glaeserin keskeisimpiä tutkimustuloksia ja selittää kaupungistumisen hyötyjä.
Dorotea

| Dorotea |
| --- | --- |
 Dorotean kirkko.
 Dorotea
 Koordinaatit: 64°15′30″N, 16°24′40″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västerbottenin lääni
Maakunta:  Lappi
Kunta:  Dorotean kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  2,34 km²
Väkiluku:  1 543
 – Väestötiheys:  659,4 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dorotea on samannimisen Dorotean kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Västerbottenin läänissä ja Lapin historiallisessa maakunnassa Pohjois-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 1 543 asukasta.
Taajamassa sijaitsee Dorotean kirkko.
Väestönkehitys

| Dorotean taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 1 244 | 1 244 |
| 1965 | 1965 |    | 1 333 | 1 333 |
| 1970 | 1970 |    | 1 480 | 1 480 |
| 1975 | 1975 |    | 1 594 | 1 594 |
| 1980 | 1980 |    | 1 730 | 1 730 |
| 1990 | 1990 |    | 1 825 | 1 825 |
| 1995 | 1995 |    | 1 804 | 1 804 |
| 2000 | 2000 |    | 1 640 | 1 640 |
| 2005 | 2005 |    | 1 571 | 1 571 |
| 2010 | 2010 |    | 1 543 | 1 543 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Västerbottenin läänin kuntien keskustaajamat
Douglas Hartree

| Douglas Hartree> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1897 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 12. helmikuuta 1958 (60 vuotta) Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  St John’s College
Väitöstyön ohjaaja:  Ernest Rutherford
Instituutti:  Manchesterin yliopisto   Cambridgen yliopisto
Tutkimusalue:  numeerinen analyysi, atomifysiikka
Tunnetut työt:  Hartree–Fock-teoria
Douglas Rayner Hartree (27. maaliskuuta 1897 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta – 12. helmikuuta 1958 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen matemaatikko ja fyysikko, joka kehitti numeerista analyysiä ja siihen liittyvän atomifysiikan Hartree–Fock-teorian. Hän rakensi myös Vannevar Bushin koneen mallin mukaisesti differentiaalianalysaattori Meccano-rakennussarjasta.
Nuoruus ja opiskelu

Douglas Hartree syntyi vuonna 1897. Hänen äitinsä Eva Hartree oli Cambridgen pormestari ja naisten oikeuksia ajaneen National Council of Womenin puheenjohtaja. Hänen isänsä William Hartree puolestaan oli insinööritieteen opettaja Cambridgen yliopistossa. Douglas oli vanhin perheen kolmesta pojasta ja ainoa, joka eli aikuisuuteen asti.
Hartree aloitti 1915 yliopisto-opinnot Cambridgen St John’s Collegessa. Ensimmäinen maailmansota katkaisi opinnot. Sodan aikana 1916–1918 hän kuului ryhmään, joka tutki ilmatorjunta-aseita. Hartree valmistui 1921 ja jatkoi väitöskirjaopintoihin. Tohtoriksi hän valmistui 1926.
Ura

Hartree toimi 1924–1927 tutkijana St John’s Collegessa ja 1928–1929 Christ’s Collegessa. Manchesterin yliopiston sovelletun matematiikan professorina hän oli 1929–1937. Hartree vieraili vuonna 1933 MIT:ssä Vannevar Bushin luona, jossa hän pääsi käyttämään differentiaalianalysaattoria. Hartree sai koneen piirustukset ja rakensi Meccano-rakennussarjasta oman koneensa. Vain noin 20 puntaa maksanut kone oli suosuttu, ja siitä tehtiin useita kopioita ympäri Britanniaa.
Hartree toimi Manchesterissa 1937–1945 teoreettisen fysiikan professorina. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli Yhdysvalloissa ENIAC-projektin parissa. Cambridgen yliopiston matemaattisen fysiikan professuurin Hartree sai 1946. Siinä tehtävässä hän toimi kuolemaansa asti.
Cambridgessa Hartree kehitti järjestelmän itseytyvien kenttien arvioinnille. Menetelmä on useiden atomitason kaavojen pohjana. Sen yleisti venäläinen fyysikko Vladimir Fok, ja se tunnetaan Hartree–Fock-teoriana.
Hartreen rakennuttama differentiaalianalysaattori.
Emil Sutor

| Mitalit> Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Maa:   Saksa>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Berliini 1936 | reliefit |  |
Frauenfriedenskirchen portti Bockheimissa vuodelta 1927.
 Sutor osallistui portin muotoiluun.
Emil Sutor (19. kesäkuuta 1888 Offenburg – 13. elokuuta 1974 Karlsruhe) oli saksalainen kuvanveistäjä.
Sutor osallistui vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa reliefeissä teoksellaan "Hürdenläufer" ("Hurdle runners").
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Edward Garnett

Edward William Garnett (19. helmikuuta 1868 – 21. helmikuuta 1937) oli brittiläinen kriitikko ja kustannustoimittaja, joka löysi ja ohjasi monia 1900-luvun alun kirjailijoita. Hänen muodolliset opintonsa jäivät vähäisiksi, mutta hän kasvoi kirjallisesti suuntautuneessa perheessä ja luki valtavasti. Hän kehitti kyvyn tunnistaa lahjakkuuksia Hänen suojatteihinsa ja ystäviinsä kuuluivat Joseph Conrad, D. H. Lawrence, John Galsworthy, Ford Madox Ford, William Henry Hudson ja Stephen Crane.
Ensio Ripatti

Ensio Ripatti on Riku Suokkaan luoma kuvitteellinen yksityisetsivä.
Pukeutumistyyliltään hän muistuttaa Tarkastaja Gadgetia.  Ripatti tuli tutuksi ÄlyÄlyä-ohjelmasta, jossa hänellä oli oma osio. Lisäksi jokaisen ohjelman lopussa molemmat kilpailijajoukkueet saivat Ripatti-aiheiset paidat. Ensio Ripattia esitettiin myös lasten visailuohjelma Hetkisessä vuonna 2005. 2000-luvun alussa Ensio Ripatilla oli oma televisiosarja Yle TV2:lla. Sarjan aikana hänellä oli avustajana Elviira-niminen tyttö.
Ensio Ripatin tutkimat tapaukset vaihtelivat salajuonista aina pommien purkuun.
Erich Schmitt

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Berliini 1936 | käsipallo |  |
Erich Schmitt (6. elokuuta 1912 – 29. lokakuuta 1979) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Schmitt kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kaikki viisi ottelua.
Eddie Mabo

Eddie Koiki Mabo (29. kesäkuuta 1936 Mer Island, Australia – 21. tammikuuta 1992 Brisbane, Australia) oli australialainen Torresinsalmen alkuperäisasukkaisiin kuulunut ihmisoikeusaktivisti, joka oli ensimmäisenä kantajana kahdessa Australian korkeimmassa oikeudessa käsitellyssä tapauksessa, joissa oikeus tuki Australian alkuperäiskansojen perinteistä maanomistusoikeutta. Australian kanta oli vuoteen 1992 asti periytynyt Britannian siirtomaalainsäädännön näkemyksestä, että Australia on ei-kenenkään-maata.
Nuoruus ja perhe

Eddie Sambo syntyi Torresinsalmen Mersaarella. Hän oli vanhempiensa Robert Zesou Sambon ja Poipe Mabon neljäs lapsi. Perheen äiti kuoli pian Eddien syntymän jälkeen, ja hänen setänsä ja tätinsä kasvattivat hänet Torresinsalmen alkuperäisasukkaiden tapojen mukaisesti. Eddie otti käyttöön kasvattivanhempiensa sukunimen Mabo.
Mabon äidinkieli oli meriam mir, ja hänet kasvatettiin paikalliseen kulttuuriin, johon kuului myös maanomistuksien kunnioittaminen. Mabo muutti 1959 Queenslandin Townsvilleen ja meni samana vuonna naimisiin Bonita Neehowin kanssa. He saivat kymmenen lasta. Mabo työskenteli mannermaalla muun muassa helmenpyyntialuksella, sokeriruokojen leikkajana ja ratatyöntekijänä.
Alkuperäisasukkaiden paikalliseksi edustajaksi

Mabosta tuli pian Queenslandissa Australian alkuperäisasukkaiden paikallisia johtohahmoja. Hän edusti alkuperäisasukastyöläisiä ja kampanjoi vuoden 1967 kansanäänestyksen puolesta, joka takasi alkuperäisasukkaille samat oikeudet kuin australialaisille.
Mabo oli vaimonsa kanssa vuonna 1973 perustamassa Townsvilleen mustien yhteisökoulua, jossa opetettiin alkuperäisasukkaiden lapsille myös heidän omaa kulttuuriaan ja perinteitään. Se oli Australian ensimmäisiä yhteisökouluja, ja siihen suhtautuivat vihamielisesti muun muassa Queenslandin opetusministeriö sekä paikalliset sanomalehdet ja poliitikot. Queenslandin opetusministeri kutsui koulua käänteiseksi apartheidiksi.
Mabo vastaan Queensland -oikeusjutut

Mabo työskenteli 1970-luvulla James Cook -yliopiston puutarhurina, kun hän kuuli kahdelta historioitsijalta, ettei hänen perheensä omistanut maataan Marsaarella. Australian virallinen näkemys pohjautui Britannian siirtomaalakiin, joka piti Australiaa terra nulliuksena eli ei-kenenkään maana. Australian lain mukaan sen alkuperäisasukkailla ei ollut tämän periaatteen mukaan maahan laillista omistusoikeutta.
Mabo osallistui 1971 James Cook -yliopistolla pidettyyn maaoikeuskonferenssiin. Hän piti siellä puheen perinteisestä maanomistuksesta ja yhteisönsä perintöjärjestelmästä. Mabon puheen jälkeen eräs lakimies ehdotti mahdollisuutta vaatia oikeusteitse maanomistuksen palauttamista.
Greg McIntyre lupautui edustamaan Maboa ja hankki kaksi oikeussaliasianajajaa hoitamaan juttua. Mabo ja neljä muuta Torresinsalmen alkuperäisasukasta aloittivat 20. toukokuuta 1982 oikeusjuttunsa Australian korkeimmassa oikeudessa. Mabo oli nimetty jutun ensimmäiseksi kantajaksi, joten juttu tunnetaan Mabo-tapauksena.
Alkuperäinen juttu jakautui kahteen tapaukseen, kun Queenslandin parlamentti oli 1985 säätänyt Queensland Coast Islands Declaratory Act -lain, jonka tarkoituksena oli takautuvasti lakkauttaa meriamien maaoikeus. Australian korkein oikeus päätti ensimmäisessaä Mabo vastaan Queensland -tapauksessa, että Queenslandin uusi laki on ristiriidassa vuoden 1975 rotusyrjintälain kanssa. Päätöksen myötä alkuperäinen maaoikeustapaus saattoi jatkua.
Korkein oikeus päätti kesäkuussa 1992 toisessa Mabo vastaan Queensland -tapauksen Mabon ja muiden kantajien hyväksi. Oikeus tunnusti näin ensimmäisen kerran Australian alkuperäisasukkaiden omistusoikeuden maihinsa. Australian parlamentti hyväksyi seuraavana vuonna lain, jonka avulla alkuperäisasukkaat pystyisivät lunastamaan maansa.
Mabo itse ei ollut enää elossa, kun korkein oikeus teki päätöksensä. Hän oli kuollut syöpään tammikuussa 1992. Maboa on muistettu hänen kuolemansa jälkeen monella tavalla. Hänelle myönnettiin Australian ihmisoikeusmitali vielä vuonna 1992, ja vuonna 2008 James Cook -yliopisto nimesi kirjastonsa Eddie Koiki Mabo -kirjastoksi. Hänestä julkaistiin 2012 Australiassa televisioelokuva Mabo.
Last Desire

| Last Desire Mastercastle |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Joulukuu 2009 – Tammikuu 2010
 Julkaistu: 18. kesäkuuta 2010
 Tuottaja(t): Pier Gonella & Lion Music
 Tyylilaji: heavy metal, hard rock
 Kesto: 55.05
 Levy-yhtiö: Lion Music
Mastercastlen muut julkaisut
| The Phoenix 2009 | Last Desire 2010 | Dangerous Diamonds 2011 |
Last Desire on Mastercastlen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 18. kesäkuuta 2010.
Kappaleet

Event horizon – 4.08 (Gonella, Gueglio,)
Misr – 4.55 (Gonella, Gueglio,)
Wild Spell – 5.01 (Gonella, Gueglio,)
Last Desire – 3.59 (Gonella, Gueglio,)
Away – 4.07 (Gonella, Gueglio,)
Space Trip – 4.53 (Gonella, Gueglio,)
Jade-Star  – 4.40 (Gonella, Gueglio,)
Great Heaven’s Climb – 5.24 (Gonella, Gueglio,)
Cat-house – 4.54 (Gonella, Gueglio,)
Toxie-Radd – 4.49 (Gonella, Gueglio,)
La Serenissima – 3.15 (Gonella, Gueglio,)
Scarlett – 4.31 (Gonella, Gueglio,)
Kokoonpano

Giorgia Gueglio – laulu
Alessandro Bissa – rummut
Pier Gonella – rytmikitara, soolokitara
Steve Vawamas – basso
Arvostelut

Dangerdog:
Imperiumi: 5/10
Sea of Tranquility:
Aiheesta muualla

Last Desire Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Last Desire Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Eddie Lives!

| Eddie Lives!> Eddie and the Cruisers II: Eddie Lives! |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Claude Lord
Käsikirjoittaja:  Charles Zev Cohen Rick Doehring
Tuottaja:  Stéphane Reichel
Säveltäjä:  Leon Aronson John Cafferty Marty Simon
Kuvaaja:  René Verzier
Pääosat:  Michael Paré Marina Orsini Bernie Coulson Matthew Laurance
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Alliance Communications Corporation Aurora
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  18. elokuuta 1989
Kesto:  104 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  540 000 dollaria
Edeltäjä:  Eddie and the Cruisers
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eddie Lives! (engl. Eddie and the Cruisers II: Eddie Lives!) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka ohjasi Jean-Claude Lord. Käsikirjoituksesta vastasi Charles Zev Cohen ja Rick Doehring. Pääosassa esiintyvät Michael Paré, Marina Orsini, Bernie Coulson ja Matthew Laurance.
Juoni

1960-luvulla Eddie and the Cruisers oli tunnetuin yhtye, joka hajosi laulaja Eddie Wilsonin tehtyä itsemurhan. 18 vuotta myöhemmin Eddie onkin elossa ja työskentelee Kanadassa rakennusmiehenä toisella nimellä Joe West. Sattuman kautta hän saa uuden kipinän tehdä musiikkia, mutta ei kykene sulattamaan menneitä tunteitaan, jotka ajoivat hänet lähes itsemurhan partaalle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Paré  | … |  Eddie Wilson / Joe West   |
|  Marina Orsini  | … |  Diane Armani   |
|  Bernie Coulson  | … |  Rick Diesel   |
|  Matthew Laurance  | … |  Sal Amato   |
|  Michael Rhoades  | … |  Dave Pagent   |
|  Anthony Sherwood  | … |  Hilton Overstreet   |
|  Mark Holmes  | … |  Quinn Quinley   |
|  Larry King  | … |  Talk Show isäntä   |
Aiheesta muualla

Elokuvan arvostelu leffatykissä
Emil Krafth

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Emil Henry Kristoffer Krafth
Syntymäaika: 2. elokuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Tukholma, Ruotsi
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 184 cm
Seura
Seura: Newcastle United
Junioriseurat
: Lagans AIK
0000–2011: Östers IF
2012–2014: Helsingborgs IF
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011 | Östers IF | 24 | (0) |
| 2012–2015 | Helsingborgs IF | 76 | (3) |
| 2015–2019 | Bologna | 42 | (0) |
| 2018–2019 | → Amiens | 35 | (1) |
| 2019 | Amiens | 0 | (0) |
| 2019– | Newcastle United | 71 | (1) |
Maajoukkue
|  | Ruotsi U17 | 1 | (0) |
|  | Ruotsi U18 | 3 | (1) |
| 2012–2013 | Ruotsi U19 | 5 | (0) |
| 2012–2016 | Ruotsi U21 | 16 | (1) |
| 2014– | Ruotsi | 48 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 15 kesäkuuta 2024.
Emil Henry Kristoffer Krafth (s. 2. elokuuta 1994 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitapuolustaja. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Italiassa ja Ranskassa, ja elokuussa 2019 hän siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan Newcastle Unitediin.
Seurajoukkueura

Krafth teki ensiesiintymisensä Allsvenskanissa 27. huhtikuuta 2012, kun hänen edustamansa Helsingborgs IF pelasi kotikentällään 1–1-tasapelin Mjällby AIF:ää vastaan. Krafth pelasi Helsingborgs IF:ssä yhteensä 76 pääsarjaottelua vuosina 2012–2015. Elokuussa 2015 hän siirtyi 0,5 miljoonan euron siirtosummalla italialaiseen Bolognaan.
Krafth pelasi ensimmäisen Serie A -ottelunsa 24. lokakuuta 2015 Bolognan voittaessa Carpin vieraissa 2–1. Hän oli avauskokoonpanossa, mutta joutui vaihtoon jo avausjaksolla säärivamman vuoksi. Vamma piti hänet sivussa seuraavat kahdeksan sarjaottelua. Yhteensä Krafth pelasi kaudella 2015–2016 neljä sarjaottelua, joista kaksi avauskokoonpanossa.
Toisella Bologna-kaudellaan 2016–2017 Krafth nousi joukkueen runkopelaajaksi. Hän pelasi 26 sarjaottelua, joista 16 avauskokoonpanossa. Kaudella 2017–2018 Krafth istui vaihtopenkillä edelliskautta enemmän. Hän aloitti kymmenen sarjaottelua, tuli kahdesti kentälle vaihdosta ja oli käyttämättömänä vaihtopelaajana 25 ottelussa.
Krafth pelasi kauden 2018–2019 lainasopimuksella Ligue 1:n Amiens'ssa 35 sarjaottelua ja teki yhden maalin. Hän siirtyi seuraan pysyvästi kahdella miljoonalla eurolla heinäkuussa 2019, mutta jatkoi seuraavassa kuussa 5,4 miljoonalla eurolla Englannin Valioliigan Newcastleen. Kaudella 2019–2020 Krafth pelasi 17 valioliigaottelua, joissa 11 kertaa avauskokoonpanossa. Toisella Englannin-kaudellaan hän pelasi 16 liigaottelua, joista 14 ottelua avauksessa, ja teki maalin toukokuussa 2021 Manchester Cityä vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 20 valioliigaottelua. Seuraavalla kaudella hän ehti käväistä kauden kolmannessa liigaottelussa kentällä, ja oli loppukauden sivussa eturistisidevamman vuoksi. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 17 valioliigaottelussa, joista kahdeksassa avauskokoonpanossa.
Maajoukkueura

Krafth pelasi ensimmäisen ottelunsa Ruotsin A-maajoukkueessa 17. tammikuuta 2014, kun Ruotsi voitti Moldovan ystävyysottelussa 2–1. MM-kilpailujen 2018 karsinnoissa Krafth pelasi kolmessa ottelussa lohkovaiheessa ja Italiaa vastaan pelatun jatkokarsinnan ensimmäisessä osassa, jonka Ruotsi voitti 1–0. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi kahdeksan minuuttia neljännesvälierässä Sveitsiä vastaan ja oli avauskokoonpanossa puolivälierässä Englantia vastaan. Vuodelle 2021 siirretyissä EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle Ruotsin kaikissa neljässä ottelussa.
Last Fair Deal Gone Down

| Last Fair Deal Gone Down Katatonia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Sunlight-studio, huhti-marraskuu 2000
 Julkaistu: 8. toukokuuta 2001
 Tuottaja(t): Katatonia
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 50.39
 Levy-yhtiö: Peaceville
Katatonian muut julkaisut
| Teargas (EP) 2001 | Last Fair Deal Gone Down 2001 | Tonight’s Music (EP) 2001 |
Last Fair Deal Gone Down on metalliyhtye Katatonian viides albumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Anders Nyström sekä sanoittanut Jonas Renkse, ellei toisin mainittu.
Dispossession – 5.33
Chrome – 5.11 (säv. Nyström, F. Norrman)
We Must Bury You – 2.48
Teargas – 3.22
I Transpire – 5.54 (säv. Nyström, F. Norrman)
Tonight's Music – 4.17 (säv. Nyström, Renkse)
Clean Today – 4.22
The Future of Speech – 5.38 (säv. Nyström, F. Norrman)
Passing Bird – 3.35 (säv. Nyström, Renkse)
Sweet Nurse – 3.53
Don't Tell a Soul – 5.42 (säv. Nyström, F. Norrman)
Kokoonpano

Daniel Liljekvist – rummut
Fredrik Norrman – kitara
Mattias Norrman – basso
Anders Nyström – kitara
Jonas Renkse – laulu
Arvostelut

Allmusic:
Chronicles of Chaos:
Soundi:
Aiheesta muualla

Last Fair Deal Gone Down Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Last Fair Deal Gone Down Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)