Moa Martinson
Henkilöhistoria > Ura kirjailijana

Moa Martinson julkaisi ensimmäisen artikkelinsa Kvinnan och syndikalismen otsikolla Kvinnan och hemmet syndikalistisessa sanomalehdessä Arbetaren marraskuussa vuonna 1922. Artikkeli oli allekirjoitettu salanimellä H.J (Helga Johansson). Myös norjalaissyntyinen ruotsalainen seksuaalioikeusaktivisti Ottar (Elise Ottesen-Jensen) oli yksi Arbetaren-lehden julkaisijoista. Erimielisyydet toimitussihteeri Ragnar Casparssonin kanssa johtivat siihen, että Ottar lopetti yhteistyön tämän kanssa ja ryhtyi toimittamaan omaa naisasialehteään Vi kvinnor vuonna 1925. Nimimerkillä Madam Andersson I Gråby esiintyneestä Moa Martinsonista tuli eräs lehden ahkerimmista kirjoittajista. Martinson osoitti ennennäkemättömän lahjakkuutensa lukijoille satiirisilla pakinoillaan.
Moa Martinson kirjoitti ensimmäisen romaaninsa Pigmamma: roman ur arbetarkvinnornas värld vuonna 1924. Romaania ei koskaan julkaistu kirjamuodossa, mutta talvella vuonna 1928 teos julkaistiin jatkokertomuksena anarkistisessa Brand-lehdessä, johon Martinson oli alkanut kirjoittaa huhtikuussa vuonna 1925.
Elin Wägnerin avulla Martinson pystyi käymään konekirjoituskurssin ja kirjoittamaan ensimmäisen kirjansa, Kvinnor och äppelträd. Martinson lähetti käsikirjoituksen useille kustannusliikkeille, mutta ne kaikki hylkäsivät käsikirjoituksen vuoteen 1933 asti. Esikoisteoksen realistinen kielenkäyttö ja suorapuheisuus seksuaalisista asioista herättivät paljon huomiota. Kirja kertoo köyhistä oloista lähtöisin olevien naisten, Sallyn ja Ellenin, varttumista Norrköpingin työläiskorttelissa, naisen näkökulmaa painottaen. Seuraava teos Sallys söner (1934) käsittelee muonamiesten historiaa.
Martinsonin tunnetuin teos on omaelämäkerrallinen trilogia hahmosta nimeltä Mia: Mor gifter sig (suom. Äiti menee naimisiin) (1936), Kyrkbröllop (suom. Kirkkohäät) (1938) ja Kungens rosor (suom. Kuninkaan ruusut) (1939). Romaanisarja perustuu osittain jatkokertomukseen Pigmamma, jonka Martinson kirjoitti vuosina 1928–1929 aikakauslehti Brandiin. Kirjoissa Martinson kuvailee tunteilematta tapahtumia vuosisadanvaihteen Norrköpingissä. Martinsonin tyyli oli spontaani ja arvaamaton, ja hänen kirjoillensa on tyypillistä huumori ja sosiaalinen paatos. Eräs toistuva teema on naisten välinen ystävyys. Martinsonin myöhemmät teokset käsittelevät talonpoikaiselämää Itä-Götanmaalla: Vägen under stjärnorna (1940) ja Brandliljor (suom. Tulililjoja) (1941). Niin sanottu Betty-sarja perustuu Martinsonin omiin kokemuksiin äitiydestä ja yksinhuoltajuudesta Johannesdalin torpassa.
Moa Martinson kirjoittaa kärkevästi luokkayhteiskunnasta. Kirjailijan pyrkimyksenä oli lisätä lukijoiden ymmärrystä luokkayhteiskunnan mekanismeista. Kuten muut työläiskirjailijat, myös Martinsonin tuli köyhistä oloista. Martinson ei myöskään ollut korkeakoulutettu, mutta hän onnistui saavuttamaan korkean statuksen omana aikanaan sekä luomaan yhteyden kansaan.
Jokaisessa 30-luvulla kirjoitetussa kahdeksassa kirjassa Martinson osoittaa neuvokkuutta eri genrejen saralla, romaanien, elämäkertojen sekä novellien. Moa Martinson eli itse vaikean elämän, mistä hän kirjoitti kirjoissaan realistisella otteella. Lukija voi aavistaa, että kirjat ovat omaelämäkerrallisia. Martinson loi ennennäkemättömän yhteyden työväenluokkaan kirjoitustyönsä kautta, erityisesti työläisnaisiin. Tämä oli varsin uutta kyseiselle ajalle.
Moa Martinson avasi naisille tien kirjalliseen maailmaan. Kirjallisuudentutkija Ebba Witt-Brattströmin mukaan Martinson nosti esille työläisnaisen maailmankuvaa teoksissaan. Witt-Brattström sanoo Martinsonin kuvailevan naista sekä ruumiillisena että älyllisenä olentona. Witt-Brattströmin mukaan Martinsonilla oli myös vahva oikeudenmukaisuudentunto ja että tämä omien sanojensa mukaan ”täytti yhteiskunnallisen kartan sokeat pisteet”. Täten voidaankin olettaa Martinsonin tarkoittavan, että hän halusi kiinnittää huomion ihmisiin, jotka olivat näkymättömiä yhteiskunnassa ja pyrkiä kohti tasa-arvoisempaa yhteiskuntaa.
Martinsonia voisi luonnehtia oman aikansa modernistiksi tai feministiksi. Hän antoi äänen niille, joilla sitä ei ollut, kuten alaluokan kansalaisille ja naisille. Tämä oli siihen aikaan modernia ja normeja rikkovaa. Martinson taisteli myös tasa-arvoisemman yhteiskunnan puolesta puhumalla siitä, mistä vaiettiin sekä korostamalla naisen alistettua asemaa yhteiskunnassa. Martinson on merkittävä hahmo myös nykypäivän feminismille, ja hän on rohkaissut naiskirjailijoita astumaan esille.