Hulanlaakso
Historia

Ennen kuin Hulajärvi 1950-luvun alussa kuivatettiin, se oli 5,3 kilometriä pitkä ja 4,4 kilometriä pitkä, ja sen pinta-ala oli noin 12–14 neliökilometriä. Se oli kesällä noin puolentoista metrin ja talvella noin kolmen metrin syvyinen. Suomaiseen järveen laskivat useiden pysyvien lähteiden vedet.  Järven rannoilla oli ihmisasutusta jo varhain esihistoriallisena aikana. paleoliittisia arkeologisia löytöjä on tehty lähellä Bnot Yaakovin siltaa laakson eteläpäässä. Ensimmäinen pysyvä asetus, Enan (Mallaha), on peräisin 9 000–10 000 vuoden takaa ja on löydetty laaksosta.
Hulan laakso oli huomattava vanhojen kauppareittien haarautumis­kohta. Sen kautta kulkivat tiet tärkeästä kaupan keskuksesta Damaskoksesta Välimeren itärannikolle sekä Egyptiin.  Pronssi­kaudella noin 4000 vuotta sitten näiden reittien varsille rakennettiin Tel Hazorin ja Danin kaupungit.  Myöhemmin alue joutui Israelin hallintaan, kunnes sen valtasivat Assyrian sotajuokot Tiglatpileser III:n johdolla. Raamatussa mainitaan laaksossa sijainnut Meromin vesi tai Meromin lähteet paikkana, jossa Joosua voitti kanaanilaiset.
Maatalousasutus Hulan laaksossa jatkui keskeytymättömää koko hellenistisen kauden sekä edelleen Rooman ja Bysantin valtakuntien aikana ja vielä arabien valta­kauden alkuaikoina. Seleukidien aikana järven rannalle perustettiin Seleucia Samulias -niminen kaupunki.
Alueen perinteisiä viljelyskasveja ovat olleet riisi, jota siellä viljeltiin jo hellenistisenä aikana, puuvilla ja sokeriruoko, jotka arabit toivat sinne valloitettuaan alueen vuonna 636, durra sekä Amerikan löytämisen jälkeen myös alueelle tuotu maissi. Vesipuhveli tuotiin alueelle 700-luvulla tuottamaan maitoa ja työjuhdaksi.
1800-luvulla laaksossa, joka pääasiassa oli matalaa järveä ympäröivää suota, asuivat Ghawareneh-beduiinit, jotka kutoivat mattoja papyruksesta ja käyttivät sitä myös talojensa rakentamiseen. Alueen ensimmäiset nykyaikaiset kartat laati Viktorian aikainen seikkailija John MacGregor, joka Rob Roy -nimisine laivoineen kuitenkin joutui Hulan soilla asuneiden tummaihoisten beduiinien kaappaamaksi. Malarian vuoksi seudulla oli suuri lapsikuolleisuus. Joissakin kylissä vai pieni osa lapsista saavutti edes kahden vuoden iän. Vuonna 1882 eräs matkailija kirjoitti, että seutu oli Syyrian hienoimpia metsästysmaita, jossa oli panttereita, leopardeja, karhuja, villisikoja, susia, kettuja, sakaaleja, hyeenoja, gaselleja ja saukkoja. Toisen maailmansodan aikana Britannian armeijan upseerit kirjoittivat metsästäneensä siellä lintuja.
Vuonna 1908 osmanihallitus myönsi eräälle ranskalaiselle yritykselle oikeuden kuivattaa suo, minkä tämä kuitenkin myi libanoni­laisille liikemiehille. Vuonna 1933, brittiläisen mandaatti­hallinnon aikana, Palestiinan maan kehitysyhtiö hankki itselleen tämän luvan ja laati suunnitelman laakson kuivattamiseksi ja kastelemiseksi, mikä johti myös siihen, että alueelle saapui joukko tieteellisiä tutkimus­retki­kuntia.
1930-luvulla muuan matkailija kertoi, että seudun kyläläiset keräsivät papyrusta kudontaa varten. He käyttivät kahden tyyppisiä kangaspuita: toisia hienoja, sisätiloissa käytettäviä mattoja varten, toinen taas pidempiä ja karkeampia mattoja varten, jota käytettiin majojen ja suohien rakentamiseen.
Hulanlaakson nykyisistä juutalais­asutuksista ensimmäinen, Yesud HaMa'ala järven länsirannalla, perustettiin ensimmäisen alijan yhteydesä vuonna 1883. Vuonna 1948 laaksossa oli 35 kylää, joista 12 oli juutalais- ja 23 arabikylää.
Rakennuksia noin vuonna 1885
Malariaklinikka 1938
(keskellä Gideon Mer hattu päässään)
Kalastajia Hulajärvellä noin vuonna 1943
Al-Salihiyya noin vuonna 1936. Naiset kutovat papyrusmattoa.
Kafferipuhveli mutaisessa vedessä, 1946