stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Xinjiangin internointileirit

Uudelleenkoulutuskeskusten (valkealla ja keltaisella) sekä vankiloiden sijainti Xinjiangin kartalla yhdysvaltalaisten ja australialaisten lähteiden mukaan.
Xinjiangin internointileirit ovat Länsi-Kiinassa sijaitsevalle Xinjiangin autonomiselle alueelle vuodesta 2017 alkaen perustettuja leirejä, joihin Kiinan viranomaiset ovat internoineet satojatuhansia Xinjiangin muslimeja, kuten uiguureja, kazakkeja ja kirgiisejä. Kiina kutsuu leirejä ”ammatillisiksi koulutuskeskuksiksi”, mutta ulkomailla niitä on kutsuttu vankileireiksi.
Leirit > Perustaminen

Leirit perustettiin Kiinan kommunistisen puolueen pääsihteerin Xi Jinpingin määräyksestä sen jälkeen, kun uiguuriseparatistit olivat tehneet useita siviileihin kohdistuneita joukkomurhia Xinjiangissa ja muualla. Kiinan hallituksen mukaan kyseessä oli terrorismi ja islamilainen ekstremismi, joka täytyi juuria kokonaan pois. Suunnitelmat uudelleenkoulutusleireistä laativat Zhu Hailun, Kiinan kommunistisen puolueen varapääsihteeri Xinjiangissa, sekä Tiibetin separatistisen liikehdinnän rauhoittanut Chen Quanguo.
Kiinan viranomaisten mukaan Xinjiangin ”koulutuskeskusten” tarkoitus on kehittää paikallisten vähemmistökansojen ammatillista osaamista, opettaa heille kiinan kieltä, ja taistella uskonnollista ekstremismiä vastaan.
Leirit > Leiriläiset

Uiguurit, kazakit ja kirgiisit eivät tulleet leireille vapaaehtoisesti, vaan poliisien ja sotilaiden saattamina. Jos perheen kumpikin vanhempi oli määrätty leirille, heidän lapsensa lähetettiin sisäoppilaitokseen. Leireille vietiin joidenkin raporttien mukaan etenkin intellektuelleja.
Kiinan hallitus ei ole ilmoittanut, kuinka paljon leireille on viety ihmisiä. Jotkut ulkomaiset tarkkailijat ovat arvioineet, että leireillä on yhdestä kahteen miljoonaa ihmistä, eli 8–15 prosenttia Kiinan uiguuriväestöstä. Asukeista suurin osa on tiettävästi 15–45-vuotiaita työikäisiä miehiä.
Leirit > Olosuhteet

Leirien valvojille jaetun, The New York Timesille vuodetun dokumentin mukaan leirien asukkaita valvotaan tarkasti luokkahuoneissa ja asuintiloissa, joissa on myös valvontakamerat. Leirejä ympäröivät korkeat aidat, piikkilanka ja vartiotornit. Paot estetään, ja sisään tulevat ihmiset ja tavarat tarkastetaan. Asukkaita väitetään marssitettavan sotilasmusiikin tahtiin, heidät puetaan univormuihin, ja he joutuvat veisaamaan kommunistisia ja isänmaallisia iskulauseita. Joidenkin vahvistamattomien syytösten mukaan leireillä tapahtuu seksuaalista väkivaltaa ja valvottamista, eikä asukkaiden hygieniasta huolehdita kunnolla. Joidenkin asukkaiden väitetään joutuneen työskentelemään hyvin pienellä palkalla tai kokonaan palkatta huonoissa olosuhteissa. Leireillä valmistettuja tuotteita on väitetysti myyty länsimaisille yrityksille, jotka ovat saaneet niistä suuria voittoja. Joukkomurhia leireillä ei ole väitetty tapahtuneen.
Ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin haastattelemien entisten leiriläisten mukaan jokaista oli kidutettu tai kohdeltu muuten epäinhimillisesti. Osan haastateltavien mukaan leirien alkuaikoina heitä pidettiin päiviä istumassa vankiselleissä usein epämukavissa asennoissa. Jossain vaiheessa päivistä kului 6–8 tuntia pakolliseen opetukseen, jossa opetettiin mandariinikiinaa, propagandaa islaminuskon pahuudesta ja kommunistisen puolueen ja Xi Jinpingin hyväntahtoisuudesta. Jatkuvissa kuulusteluissa täytyi tunnustaa pahoja tekojaan ja osalle tehtiin fyysistä väkivaltaa, kuten seinillä roikuttamista ja sähköiskuja. Leireiltä vapautetut ovat kertoneet, että heille luvattiin poispääsy leiriltä, jos he hyväksyivät leirillä opetetut kommunistiset arvot, torjuivat islamilaisen ekstremismin ja separatismin, ja katuivat aiempia mielipiteitään. Useimmat Amnestyn haastattelemat vapautuneet olivat olleet leireillä 9–18 kuukautta.
Kiina ei salli puolueettomien tarkkailijoiden käydä leireillä. Hallitus on vastannut arvosteluun toteamalla, että leirien perustamisen jälkeen väkivaltaiset iskut Xinjiangissa ovat loppuneet.
Kansainväliset reaktiot

Kiinan ulkopuolella leirejä on nimitetty keskitysleireiksi. Kiinaa on syytetty pyrkimyksestä assimiloida uiguurit ja muut ei-hankiinalaiset valtaväestöön. Uiguurien uudelleenkoulutusta on lännessä kutsuttu kulttuuriseksi kansanmurhaksi.
Vuonna 2022 Yhdistyneiden kansakuntien 50 maan ryhmä tuomitsi Kiinan hallituksen ihmisoikeusloukkaukset uiguureita ja muita turkkilaisia muslimeita vastaan Xinjiangissa.
Ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin mukaan Kiina vainoaa, vangitsee perusteetta ja kiduttaa vähemmistökansoihin kuuluvia ihmisiä.
Hallituskatu (Helsinki)

Hallituskatu Mariankadulta länteen päin katsottuna. Vasemmalla Ritarihuone ja kauempana Valtioneuvoston linna, oikealla Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran talo. Taustalla Tuomiokirkon kupoli ja kadun suoran osuuden päässä kirkkoon liittyvä seurakuntasali, jonka ohitse katu jatkuu hieman etelämpänä Senaatintorin reunaa pitkin.
Hallituskatu Snellmaninkadulta itään päin katsottuna. Vasemmalla Arppeanum, oikealla Valtioneuvoston linna.
Hallituskatu  (ruots. Regeringsgatan), on itä–länsisuuntainen katu Helsingin keskustassa, Kruununhaan  kaupunginosassa. Se johtaa Mariankadulta Unioninkadulle Senaatintorin nurkalle. Aikaisemmin se ulottui Mikonkadulle saakka, mutta Unioninkadun länsipuolinen osa Hallituskatua nimettiin Yliopistonkaduksi vuonna 1995.
Mariankadun jälkeen ensimmäinen poikkikatu on Ritarikatu. Seuraavana tulee Snellmaninkatu, jonka kohdalla Hallituskatu tekee pienen mutkan etelään. Sen jälkeen Hallituskatu jatkuu vielä Senaatintorin pohjoisreunaa pitkin Tuomiokirkon portaikon editse, ennen kuin se päättyy Unioninkatuun. Senaatintorin kohdalla oleva osa Hallituskatua on hieman etelämpänä kuin muut osat Hallituskatua ja sen jatkeena olevaa Yliopistonkatua.
Hallituskatu Senaatintorin reunassa Unioninkadulta nähtynä. Vasemmalla Tuomiokirkko sivurakennuksineen ja portaikkoineen, taustalla Valtioneuvoston linna.
Hallituskadun itäpäässä sijaitsevat Ritarihuone ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran tilat. Hallituskatu-niminen raitiovaunupysäkki sijaitsee Snellmaninkadun varrella hieman katujen risteyksestä pohjoiseen.
Nimi

Katu on saanut nimensä vuonna 1836 sen eteläpuolella sijaitsevan Senaatin rakennuksen, nykyisen Valtioneuvoston linnan mukaan. Suomenkielistä nimeä käytettiin jo 1866, mutta siitä tuli virallinen 1909.
Ruotsin vallan aikana kadun nimi oli Skolgatan (”Koulukatu”, Helsingin triviaalikoulun mukaan). Vuosina 1820–1836 kadun nimenä oli Slottsgatan (”Linnakatu”) Kruununhakaan suunnitellun keisarillisen linnan mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hallituskatu (Helsinki) Wikimedia Commonsissa
Yhden miehen sota

| Yhden miehen sota |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Risto Jarva
Käsikirjoittaja:  Jussi Kylätasku   Risto Jarva
Tuottaja:  Kullervo Kukkasjärvi
Kuvaaja:  Antti Peippo
Leikkaaja:  Risto Jarva
Pääosat:  Eero Rinne   Tuula Nyman   Tauno Hautaniemi   Martti Pennanen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Filminor
Ensi-ilta:  8. maaliskuuta 1974
Kesto:  114 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yhden miehen sota on Risto Jarvan ohjaama draamaelokuva vuodelta 1973. Se pohjautuu Jussi Kylätaskun aiheeseen, ja se on kuvaus vähävaraisesta maansiirtokoneenkuljettajasta, Erik Suomiehestä, joka toivoo pääsevänsä uuden, aiempaa helpomman elämän makuun oman yrityksen perustamisen myötä. Tavoitteensa toteuttamiseksi hän kuitenkin kieltää sukunsa ja luokkansa, vaikka joutuukin käyttämään niitä myös hyväkseen.
Yhden miehen sodan kuvasi Antti Peippo. Risto Jarvalle tyypillinen päähenkilön haaveiden ja todellisuuden välisen epäsuhdan vertailu tulee esille sateisten, kivikkojen ja hiekkakuoppien keskellä sijaitsevien työmaaparakkileirien kuvauksessa.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa tunnelmaltaan apaattiseksi mutta hyväksi joskin vanhentuneeksi ajankuvaksi. Hän antaa Yhden miehen sodalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Yhden miehen sota Risto Jarva -seuran kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive).
Yhden miehen sota Elonet.
Yhden miehen sota Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Team Fortress Classic

| Team Fortress Classic |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Valve Corporation
Julkaisija:  Sierra Entertainment
Jakelija:  Sierra Entertainment Steam
Suunnittelija:  John Cook Robin Walker
Pelisarja:  Team Fortress
Pelimoottori:  GoldSrc
Julkaistu:  Windows 7. huhtikuuta 1999 OS X, Linux 12. elokuuta 2013
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 16  USK 16 
Alusta:  Linux, OS X, Windows
Jakelumuoto:  CD, Steam-lataus
  Minimi  500 Mhz. prosessori, 96 Mt. muistia, 16 Mt. näytönohjain, Windows XP, hiiri, näppäimistö, Internet-yhteys   Suositus  800 Mhz. prosessori, 128 Mt. muistia , 32 Mt. näytönohjain, Windows XP, hiiri, näppäimistö, Internet-yhteys  
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Team Fortress Classic (TFC tai TF 1.5) on Valve Corporationin kehittämä ja Sierra Entertainmentin vuonna 1999 julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli perustuu Quake-pelin Team Fortress -modifikaatioon ja se käyttää GoldSrc-pelimoottoria, joka on raskaasti muokattu versio Quake-moottorista.
Pelaaminen

Team Fortress Classic on tavoitepohjainen ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Se on moninpeli, jossa keskenään taistelee kaksi tiimiä, RED ja BLU. Tiimit taistelevat erilaisissa ympäristöissä aavikosta Itä-Eurooppaan.
Pelaaminen > Joukkueet

Pelillisesti joukkueet eivät juurikaan eroa toisistaan. Ainoa huomattava ero on tehtävänanto tietyissä pelimuodoissa sekä tiimin hahmojen väritys ja tunnukset.
Pelaaminen > Hahmoluokat

Erän alussa pelaaja valitsee pelattavan hahmon. Hahmot jakautuvat hyökkääviin, puolustaviin ja tiimiä tukeviin luokkiin. Luokasta riippuen hahmoilla on 50-100 osumapistettä sekä 100-300 osumapisteen Kevlar-liivi, joka määrittää hahmon ottaman vahingon. Hahmot voivat kasvattaa suojaliivin kestoa sekä ammusten määrää keräämällä varusteita taistelukentältä. Jokaisella kymmenestä hahmosta on vähintään yksi kyseiselle hahmoluokalle ominainen ase. Kaikilla muilla paitsi Engineerillä, Spyllä, Civilianilla ja Medicillä on varusteenaan sorkkarauta, Engineeri, Spy ja Civilian käyttävät luokkakohtaisia lähitaisteluaseita ja Medicillä on lääkintäpakkaus.
Scout on kartan nopein mutta samalla eniten vahinkoa ottava hahmo. Scoutilla on edellä mainitut aseet eikä hänellä ole luokkakohtaista asetta.
Soldier on taistelun aggressiivisempia hahmoja. Soldier käyttää raketinheitintä.
Pyro erikoistuu lähitaisteluun vahvalla asevalikoimallaan. Pyro käyttää liekinheitintä sekä raketinheitintä, joka ampuu raketteja, jotka sytyttävät lähellä olevat viholliset tuleen.
Demo Man erikoistuu puolustukseen virittämällä ansoja mutta kykenee myös tehokkaaseen hyökkäykseen. Demolition Manin aseita ovat kranaatinheitin, eli ase, jolla voi ampua seiniin kiinnittyviä pommeja sekä toinen kranaatinheitin, joka ampuu kimpoilevia projektiileja.
Heavy Weapons Guy on kentän eniten tuhoa tekevä hahmo ja kestää eniten kuritusta. Hänen luokkakohtainen aseensa on Minigun.
Engineer rakentaa teleportteja, jotka kuljettavat tiimiläisiä taisteluun, sekä vihollisia ampuvia vartiotykkejä ja apulaitteita, jotka jakavat ammuksia ja terveyttä. Hänen luokkakohtainen erikoisaseensa on jakoavain.
Medic parantaa joukkueen jäseniä lääkintäpakkauksilla.
Sniper on vihollisia kaukaa tarkkuuskiväärillä ampuva luokka.
Spy kykenee naamioitumaan viholliseksi. Hänen omat aseensa ovat USP-S-pistooli ja puukko.
Civilian on lisähahmo, jota käytetään hunted-henkilönä hunted-kartoissa. Hahmoa käytetään myös useimmissa yhteisön luomissa epävirallisissa kartoissa. Aseena hänellä on sateenvarjo.
Pelaaminen > Pelimuodot

Peli sisältää kolme virallista pelimuotoa: Capture Point, Capture The Flag ja Hunted.
Capture Point (CP)
BLU yrittää valloittaa REDin komentopisteet ennen aikarajan umpeutumista.
Capture The Flag (CTF)
Pelimuodossa molemmat joukkueet yrittävät varastaa toistensa lipun. Se joukkue, joka ensimmäisenä ryöstää kolme lippua, voittaa erän.
Hunted (HUNTED)
Huntedissa yksi pelaaja on Hunted (metsästetty), jota suojelee  RED-joukkue (Bodyguards). BLU-joukkueen (Assasins) tehtävänä on tappaa pelaaja. Ainoa virallinen hunted-kartta perustuu emopeli Half-Lifen Surface Tension-kappaleen pelialueeseen.
Tarina

Tarina ei ilmene peliä pelattaessa, mutta se on esitetty Team Fortress 2:n verkkosivuilla julkaistuissa sarjakuvissa. TFC:llä ja TF2:lla on paljon samanlaisuuksia; Useita karttoja on kierrätetty, minkä lisäksi TF2:n Engineerin isä Radigan Conagher toimii Engineerinä TFC:ssa
Tarina > Juoni

Redmond, Blutarch ja Gray Mann syntyivät vuonna 1822 kolmoisveljeksinä rikkaalle englantilaiselle Zepheniah Mannille, joka oli saavuttanut omaisuutensa aseteollisuudella. Gray, joka oli älykäs, tiedostava ja puhekykyinen heti syntymästään saakka, joutui kotkan kidnappaamaksi vuoden 1822 Suuren Kotkavitsauksen aikana vain pari minuuttia synnytyksen jälkeen ja katoaa näin moneksi vuodeksi; Zepheniah salaa Grayn olemassaolon kaikilta muilta. Redmond ja Blutarch olivat äärettömän kilpailuhenkisiä kamppaillessaan iäkkään isänsä suosiosta, tarkoituksenaan periä tämän yhtiö hänen kuolemansa jälkeen. 1860-luvulla he vakuuttelivat Zepheniahin ostamaan yhtiölleen lukuisia maaplänttejä ympäri Yhdysvaltoja (virheellisen uskomuksen mukaan höyrymoottorit toimivat soralla, ja nämä maa-alueet olisivat sitä täynnä), mutta kun he saapuivat paikan päälle selvisi, että alueet olivat pelkkää karua joutomaata. Myöhemmin matkan aikana Zepheniah sairastui lukuisiin eri tauteihin ja kuoli pian sen jälkeen. Testamentissaan Zepheniah luovutti sotatarvikeyrityksensä Mann Co.:n adjutantilleen, australialaiselle metsästäjälle Barnabas Halelle ja tiluksensa palvelijattarelleen, Elizabethille. Rangaistuksena harkitsemattomuudesta ja lyhytnäköisyydestä Zepheniahksen testamentti määräsi Redmondin ja Blutarchin jakamaan hyödyttömät maat jotka he olivat pakottaneet hänet hankkimaan. Pian tämän jälkeen Blutarch perusti oman yhtiönsä Builders League Unitedin (BLU) ja palkkasi joukon palkkasotureita valtaamaan maa-alueet kokonaan itselleen; Redmond seurasi esimerkkiä omalla yhtiöllään, Reliable Excavative Demolition (RED).
Heidän taistelunsa jatkuivat neljä vuosikymmentä, eikä kumpikaan veljeksistä antanut periksi. Blutarch tajusi, että he kuolisivat pian, ja palkkasi insinööri Radigan Conagherin rakentamaan hänelle koneen, jolla hän pystyisi elämään vaikka loputtomiin. Tällä tavalla Blutarch uskoi voivansa voittaa veljensä ja napata alueet itselleen. Myöhemmin Conagher tapasi salaperäisen naisen joka tarjosi hänelle Australium-nimistä arvokasta metallia, jos Conagher vaihdossa valmistaisi Redfordille täysin identtisen koneen. Conagher suostui, mutta myöhemmin näytetään kuinka hän rakentaa vielä kolmannenkin koneen tuntemattomasta syystä.
RED:in ja BLU:n väliset taistelut jatkuivat yli 60 vuotta; Redmond ja Blutarch palkkasivat joukon uusia palkkasotureita taistelemaan vuonna 1968. Tähän aikaan heidän yhteenottojaan valvoo ”Ylläpitäjä” (Administrator), Elizabethin tyttärentytär, ja australialaisesta Saxton Halesta on tullut Mann Co:n toimitusjohtaja, yhtiön joka välittää aseita kummallekin osapuolelle.
Yhteisö

Yhteisö on nykyään erittäin pieni mutta se on luonut paljon erilaisia modeja, karttoja, pelimuotoja ja uutta sisältöä.
Yhteisö > Modit

AMX MOD:in ja AMX MOD X:n tarkoitus on auttaa ylläpitäjien valvontaa palvelimilla. Sen avulla on helpompi mm. potkia pelaajia ja antaa ilmoituksia.
Yhteisö > Kartat

Surf-kartoissa tavoite on liukua erilaisten pintojen päällä. Deathrunissa tasohypellään ansoja varoen. Climbissä kiipeillään erilaisissa kartoissa. Bhopin idea on hyppiä nopeasti käyttäen hyväksi pelin ohjelmointivirhettä, bugia joka mahdollistaa nopean liikkumisen.
Kehityshistoria

TFC:n kehitys alkoi pian Half-Lifen ilmestymisen jälkeen. Alkuperäisen Team Fortressin kehittäjät olivat aikeissa kehittää uuden pelin, Team Fortress 2:n joka perustuisi Quake 2-moottoriin. Valve kuitenkin osoitti kiinnostusta ja osti pelin oikeudet ja palkkasi alkuperäiset tekijät, John Cookin ja Robin Walkerin. Valve alkoi kehittää peliä nimeltä Valve's Team Fortress mutta sen kehitys oli hidasta ja Valve halusi jonkin tuotteen markkinoille. Näin syntyi Team Fortress Classic
1.4.1999. Team Fortress Classic julkaistaan modina Half-Lifeen.
8.6.2000. Peli julkaistiin uusilla kartoilla ja pelimuodolla, uudistetulla GUI-valikolla ja tarkemmilla hahmomalleilla j tekstuureilla sekä netcode-päivityksellä joka tasapainottaa peliä.
16.1.2003. Julkaistiin uusi kartta, Ravelin.
15.7.2009. Pelin nykyinen versio julkaistiin ja se sisältää kaikkien edellisten päivitysten sisällön.
Turnaukset

Vaikka TFC on kuoleva peli, sillä on iso kilpailullinen yhteisö. United Gaming Clans  tarjoaa kilpailuja myös Team Fortress 2:een ja Fortress Forever-modiin.lähde?
Xocalın verilöyly

Verilöylyn muistomerkki Haagissa Alankomaissa.
Xocalın verilöyly oli azereihin kohdistunut verilöyly Vuoristo-Karabahin sodan aikana 26. helmikuuta 1992. Armenialaiset joukot hyökkäsivät azerien asuttamaan Xocalın kaupunkiin ajaen sen siviiliväestön pakoon. Sadat pakoon lähteneistä saivat surmansa heidän saapuessaan lähelle Naxçıvanlın kylää paikalla olleiden armenialaisten asemiesten avattua tulen heitä vastaan.
Uhrien määrästä on esitetty useita eri arvioita. Azerbaidžanin parlamentaarisen selvityksen mukaan uhrien määrä oli 485.
Tausta

Xocalı sijaitsi muutaman kilometrin päässä Vuoristo-Karabahin pääkaupunki Stepanakertista koilliseen. Paikalla oli Vuoristo-Karabahin ainut lentokenttä ja paikalliset asukkaat olivat azereja. Sen asukasluku oli vuonna 1991 noin 6 300. Xocalıin oli asutettu uusia asukkaita määrätietoisissa hankkeissa alueen väestösuhteiden muuttamiseksi ja osa asukkaista oli pakolaisina Keski-Aasiasta saapuneita meskhetinturkkilaisia. Kaupunkiin Ağdamista johtava tie oli katkaistu lokakuussa 1991 ja Xocalıin pääsi tämän jälkeen vain ilmateitse. Asukkaita oli evakuoitu helikopteireilla. Vielä 13. helmikuuta lähti alle 300 paikallista ja kaupungissa oli jäljellä noin 3 000 asukasta. Kaupungin puolustamisesta vastasivat Xocalın lentokentän OMON-komentaja Əlif Hacıyev ja hänen komennossaan olleet noin 160 kevyesti aseistettua miestä.
Verilöyly

Armenialaiset olivat alkaneet vallatta kyliä Stepanakertin alueella alkuvuodesta 1992. Hyökkäys Xocalıin alkoi yöllä 25.–26. helmikuuta 1992. Mahdollisesti hyökkäyspäivä valittiin Sumgaitin verilöylyn vuosipäiväksi. Armenialaiset joukot saivat tukea Neuvostoliiton 366. rykmentin panssarikalustolta. Xocalı piiritettiin kolmelta eri suunnalta ja puolustajat vyörytettiin.
Joidenkin tietojen mukaan Hacıyev sanoi lopulta kaupungin siviileille, että näiden tuli paeta jalan kohti Ağdamia. Kaupungista pääsi ulos enää yhteen suuntaan. Hacıyevin OMON-joukot saattaisivat siviilit ulos kaupungista. Yöllä suuri joukko kaupunkilaisia pakeni läheiseen metsään, josta matka jatkui kohti pientä Gərgərjokea. Aamulla väkijoukko oli päässyt aukealla lähellä armenialaisten asuttamaa Naxçıvanlın (Nakhijevanik) kylää. Paikalla olleet armenialaiset taistelijat avasivat tulen heitä vastaan ympäröiviltä kukkuloilta. Azerisiviilien mukana olleet muutamat azeriasemiehet vastasivat tuleen, mutta jäivät pian alakynteen samalla, kun paikalla saapui yhä siviilejä. Lopputulos oli verilöyly.
Seuraukset

Xocalın verilöylyn uhrien määrästä on annettu useita eri arvioita. Suhteellisen luotettavana pidetyn Azerbaidžanin parlamentaarisen selvityksen mukaan uhrien määrä oli 485. Lukuun sisältyivät siviilit ja taistelijat, joista osa oli kuollut myös olosuhteiden takia esimerkiksi kylmään. Tuleen vastanneiden azeritaistelijoiden määrä oli joka tapauksessa siviileihin verrattuna hyvin pieni.
Tapahtumien uutisointi oli aluksi hidasta. Monet mediat olivat haluttomia tarttumaan tapahtumiin, koska niissä konfliktin aikana armenialaiset oli esitetty pääasiallisina uhreina. Tilannetta monimutkaisti myös presidentti Ayaz Mütəllibov, joka lehtihaastattelussa yritti vierittää syyn tapahtumista Azerbaidžanin kansanrintaman harteille ja vähätellä omaa rooliaan Xocalınin menetyksesä. Bakussa tapahtumat aiheuttivat tästä huolimatta poliittisen kriisin. Verilöylyn seurauksista oli kuvattu video, joka esitettiin parlamentissa. Mütəllibov joutui eroamaan opposition vaatimuksien paineessa 6. maaliskuuta. Azerbaidžanin päämieheksi nousi Yaqub Məmmədov.
Verilöylystä tuli azereille yksi sodan ajan kärsimyksen symboleista ja maassa on sittemmin muisteltu esimerkiksi tapahtuman vuosipäivää. Armenialaisille tapahtumat olivat isku kuvalle armenialaisista sodan ainoina uhreina. Sotilasstrategian kannalta armenialaiset saattoivat kuitenkin nyt alkaa tuoda alueelle täydennyksiä ilmateitse Armeniasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xocalın verilöyly Wikimedia Commonsissa
Pakolaisia Xocalısta.
Verilöylyn uhreja.
Yhdysvaltain itsenäisyyspäivä

| Yhdysvaltain itsenäisyyspäivä |
| --- | --- |
 Ilotulitus Washington-monumentin takana vuonna 1986.
Tyyppi:  itsenäisyyspäivä
Vietetään:  4. heinäkuuta
Järjestämistiheys:  vuosittain
Ensimmäisen kerran:  1776
Liittyy:  Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus
Yhdysvaltain itsenäisyyspäivä (engl. Independence Day tai Fourth of July) on 4. heinäkuuta. Tuona päivänä vuonna 1776 toinen mannermaakongressi hyväksyi itsenäisyysjulistuksen, jolla se julisti maan itsenäiseksi.
Ensimmäinen itsenäisyyspäivän juhla järjestettiin vuosi itsenäisyysjulistuksen jälkeen, vuonna 1777. Tuolloin Philadelphiassa ammuttiin kunnialaukauksia ja sotilaat pitivät paraatin.
Kongressi sääti itsenäisyyspäivän kansalliseksi vapaapäiväksi vuonna 1941.
Useimmat yhdysvaltalaiset kokevat nykyisin itsenäisyyspäivän kaikkien kansalaisten yhteiseksi juhlapäiväksi ja yhdeksi vuoden tärkeimmistä juhlista. Amerikkalaiset juhlistavat itsenäisyyspäiväänsä muun muassa ilotulituksin ja paraatein sekä yksityisemmin barbecuein ja piknikein. Itsenäisyyspäivän vieton tärkeimpiä ja näkyvimpiä symboleja ovat Yhdysvaltain lippu, kansakunnan henkilöitymä Setä Samuli, paraatilaulu ”Yankee Doodle”, kansallislintu valkopäämerikotka ja Philadelphian Liberty Bell -kello.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain itsenäisyyspäivä Wikimedia Commonsissa
Yhdistelmä-DNA

Yhdistelmä-DNA on keinotekoinen DNA-molekyyli, joka on tehty yhdistämällä eri yksilöiden tai lajien DNA:ta.
Yhdistelmä-DNA:n valmistaminen

Yhdistettävät DNA:t on ensin katkottava tiettyjen pilkkoja- eli restriktioentsyymien avulla. DNA-pätkän on sisällettävä geeni tai geenejä, joten katkomisessa on käytettävä entsyymejä, joiden katkomat pätkät ovat riittävän pitkiä. Yleisin käytettävä restriktioentsyymi on Escherichia coli -bakteerista saatava EcoR1, joka katkaisee DNA-juosteet kuuden emäksen ollessa GAATTC. Näin muodostuu keskimäärin parituhatta nukleotidia käsittäviä pätkiä, joiden päihin jää viisi paritonta emästä.
Kun yhdistettävät DNA:t on pätkitty, ne liitetään toisiinsa liittäjä- eli ligaasientsyymeillä. Ligaasientsyymien toiminta on restriktioentsyymeihin verrattuna käänteinen – ne liittävät DNA-pätkiä, jotka päättyvät tietyllä tavalla (esimerkiksi GAATTC).
Yhdistelmä-DNA:n hyödyntäminen

Yhdistelmä-DNA-tekniikka mahdollistaa esimerkiksi joidenkin ihmisen proteiinien, kuten insuliinin, tuottamisen bakteerien avulla. Bakteeri saadaan tuottamaan ihmisen proteiineja, kun proteiinin käsittävä osa ihmisen DNA:ta yhdistetään bakteerin plasmidiin. Menetelmä on usein tehokas, sillä bakteerit lisääntyvät nopeasti ja niitä on helppo viljellä.