stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ville Leino
Ura > NHL-ura > Philadelphia Flyers

Philadelphiassa Leino pääsi uuteen nousuun, kun Simon Gagnén ja Jeff Carterin loukkaantumiset toivat pelipaikan. Pudotuspeleissä joukkue taisteli loppuun asti Stanley Cupista Chicago Blackhawksin kanssa. Leino pelasi kolmosvitjassa yhdessä pudotuspelien pistekärjen Daniel Brièren ja kovanaama Scott Hartnellin kanssa. Leino pelasi laitahyökkääjänä. Lopulta Chicago vei Stanley Cupin otteluvoitoin 4–2. Leino teki pudotuspeleissä tehot 7+14=21 rikkoen Philadelphia Flyersin tulokkaiden pudotuspelien piste-ennätyksen ja nousi kaikkien aikojen tulokkaiden pudotuspelien pistekärkeen yhdessä kanadalaisen Dino Ciccarellin kanssa, joka kaudella 1980–1981 teki Minnesota North Starsin paidassa pudotuspeleissä tehot 14+7=21. Leino teki myös tulokkaiden syöttöennätyksen Stanley Cup -finaaleissa. Näin suomalaisilla oli tulokkaiden piste-ennätys sekä runkosarjassa (Teemu Selänne) että pudotuspeleissä.
Kausi 2010–2011
Kaudella 2010–2011 Leino pelasi jälleen yhdessä Brièren ja Hartenellin kanssa, ja kemia näkyi jäällä. 12. maaliskuuta 2011 Leino teki uransa ensimmäisen hattutempun Atlanta Thrashersia vastaan. NHL -sivusto Die By The Blade arvioi Leinon parhaaksi aliarvostetuista pelaajista NHL:ssä. Leino pelasi 81 ottelua Flyersissä ja teki niissä tehot 19+34 eli 53 pistettä ja hänen +/– -saldonsa näytti +14:ää. Kausi 2010–2011 oli Leinon varsinainen läpimurtokausi, koska hän pelasi kaikki ottelut yhtä lukuun ottamatta ja teki hyvät tehot.
Heinäkuun 1. päivänä 2011 Leino teki Buffalo Sabresin kanssa kuuden vuoden sopimuksen, joka on arvoltaan 27 miljoonaa dollaria.
Ura > NHL-ura > Buffalo Sabres

Kaudella 2011–2012 Leino pelasi Sabresissa. Hän teki seuran kanssa kuuden vuoden sopimuksen, jonka vuosipalkan keskiarvo on lähes 4,5 miljoonaa dollaria kaudessa. Sabresin päävalmentaja Lindy Ruff kertoi Leinon palaavan keskushyökkääjän paikalle ja että Leinolle on varattu iso rooli joukkueessa. Leinon povattiinkin olevan Sabresin ykkössentteri tulevalla kaudella.
Kauden avauspelin Sabres pelasi Helsingissä Anaheim Ducksia vastaan. Kyseisessä ottelussa Leino teki maalin ja jatkoi hämmästyttävää putkeaan: hän oli nyt kaikissa pelaamissaan NHL-seuroissa (3) onnistunut maalinteossa heti ensimmäisessä ottelussaan seurassa. Leino aloitti kauden Sabresin kakkosvitjassa, jossa hänen kanssaan pelasivat Tyler Ennis sekä Drew Stafford. Kausi oli kuitenkin melko heikko. Leino teki 71 ottelussa vain 25 pistettä ja Sabres jäi pudotuspelien ulkopuolelle.
Ura > KHL ja Kloten Sveitsissä

Leino teki sopimuksen KHL-liigan kroatialaisseura KHL Medveščak Zagrebin kanssa 12. lokakuuta 2014. Helmikuussa 2015 Leino jätti Zagrebin ja siirtyi Sveitsin A-liigan Kloteniin. Klotenissa ei loppukauden aikana kertynyt kuitenkaan vyölle kuin neljä pelattua ottelua.
Ura > Växjö

Leino pelasi viimeksi Ruotsin liigassa SHL:ssä Växjön joukkueessa. Hän sai yhä Buffalo Sabresin maksamaa palkkaa joka vuosi 1 222 222 dollaria vuoteen 2020 saakka, ja oli siten tiettävästi SHL:n parhaiten palkattu pelaaja.
Ura > Saavutukset ja palkinnot

Suomen-mestaruus, HPK (2006)
SM-pronssi, HPK (2007)
Euroopan Champions Cupin hopea, HPK (2007)
Valinta SM-liigan tähdistökentälliseen, HPK (2006)
SM-liigan kuukauden pelaaja, HPK (tammikuu 2006)
SM-liigan kuukauden pelaaja, Jokerit (lokakuu 2007)
SM-liigan runkosarjan paras pelaaja (Lasse Oksanen -palkinto), Jokerit (2008)
SM-liigan pelaajien valitsema Kultainen kypärä -palkinto, Jokerit (2008)
Valinta SM-liigan tähdistökentälliseen, Jokerit (2008)
Tulokkaiden piste-ennätys NHL:n pudotuspeleissä – 21 pistettä (2010). Jakaa ennätyksen Dino Ciccarellin kanssa.
Tulokkaiden syöttöennätys NHL:n pudotuspeleissä – 14 syöttöpistettä (2010)
Tulokkaiden syöttöennätys Stanley Cup -finaaleissa – 7 syöttöä (2010)
Zeitgeist: Addendum

| Zeitgeist: Addendum |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Joseph
Käsikirjoittaja:  Peter Joseph
Tuottaja:  Peter Joseph
Säveltäjä:  Peter Joseph
Kuvaaja:  Patrick Ferguson
Leikkaaja:  Peter Joseph
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  GMP
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  2. lokakuuta 2008
Kesto:  123 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Zeitgeist
Seuraaja:  Zeitgeist: Moving Forward
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Zeitgeist: Addendum on vuonna 2008 valmistunut elokuva, joka käsittelee muun muassa rahajärjestelmää, siitä aiheutuvia ongelmia ja resurssipohjaista taloutta. Elokuva on Peter Josephin käsialaa.
Zeitgeist-liike perustettiin Zeitgeist: Addendumin pohjalta.
Aiheesta muualla

Zeitgeist: Addendum Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Zeitgeist: Addendum Elonet.
The Zeitgeist Movement
Katso Zeitgeist: Addendum (Arkistoitu – Internet Archive)
Zeitgeist-liike (Arkistoitu – Internet Archive)
Za

Za tarkoittaa seuraavia:
ẓā’ (ظ), arabialainen kirjain
Astair Airlines, IATA-koodi ZA, lentoyhtiö
Etelä-Afrikka, ISO 3166-1 -koodi ZA, valtio tai muu maantieteellinen alue
Intervia Airlines, IATA-koodi ZA, lentoyhtiö
tseptoampeeri, tunnus zA, sähkövirran yksikkö
tsetta-ampeeri, tunnus ZA, sähkövirran yksikkö
zhuang, ISO 639-1 -koodi za, kieli
Teatr Za, venäläis-suomalainen teatteri.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Za”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Zamzara

| Zamzara |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Jukka Tapanimäki
Julkaisija:  Rack It
Tuottaja:  Paul Chamberlain
Suunnittelija:  Jukka Tapanimäki
Säveltäjä:  Maniacs of Noise
Ohjelmoija:  Jukka Tapanimäki
Julkaistu:  1988
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Commodore 64
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK      : 
Zamzara on Jukka Tapanimäen kehittämä tasohyppely, joka on julkaistu vuonna 1988 Commodore 64:lle.
Vastaanotto

Commodore User -lehti antoi pelille arvosanan 92% arvostelussaan.
Zzap-lehti antoi pelille arvosanan 91% arvostelussaan.
Aiheesta muualla

Zamzara MobyGamesissa (englanniksi)
Yolande de Polignac

Yolande de Polignac, Élisabeth Vigée Le Brunin maalaama muotokuva vuodelta 1782.
Yolande Martine Gabrielle de Polignac (o.s. de Polastron; 8. syyskuuta 1749 Pariisi, Ranskan kuningaskunta – 9. joulukuuta 1793 Wien, Habsburgien valtakunta) oli ranskalainen herttuatar ja hovinainen, joka tunnetaan kuningatar Maria Antoinetten läheisenä ystävänä ja suosikkina.
Yolande de Polastron nai vuonna 1767 Polignacin sukuun kuuluneen kreivi Jules de Polignacin, jonka täti oli hovissa vaikuttanut Anne de Noailles. Kreivitär Polignac tapasi Maria Antoinetten ensi kerran vuonna 1770 tämän häissä Versailles’n palatsissa. Viehättävänä ja iloluonteisena tunnettu Polignac oli vuodesta 1774 kuningattaren läheinen ystävä ja luotettu seuralainen. Vuodesta 1775 hänellä oli asema hovissa. Ystävyyden ansiosta sekä Polignac että hänen aviomiehensä rikastuivat kuningasperheeltä saamillaan arvokkailla lahjoilla, läänityksillä ja eläkkeillä. Tämä yhdessä heidän luonteidensa kanssa teki heistä vihattuja kansan keskuudessa. Jules de Polignac sai vuonna 1780 herttuan arvon, jolloin Yolandesta tuli herttuatar. Polignac nimitettiin vuonna 1782 Maria Antoinetten ja kuningas Ludvig XVI:n lasten kotiopettajaksi, mikä aiemmin oli ollut perinnöllinen kunniavirka.
Polignacin pariskunta pakeni Ranskasta heti Ranskan vallankumouksen alkuvaiheessa, pian Bastiljin valtauksen jälkeen heinäkuussa 1789. Polignacin herttuattaren väitetty vaikutusvalta Maria Antoinetteen ja yletön tuhlaavaisuus olivat vallankumousvuosina monien kuningatarta ja tämän lähipiiriä vastaan suunnattujen pamflettien ja herjausten aiheena. Polignac oli kirjeenvaihdossa Maria Antoinetten kanssa asuessaan maanpaossa Sveitsissä, Italiassa ja viimeksi Itävallassa. Hän kuoli Wienissä joulukuussa 1793, pari kuukautta Maria Antoinetten teloituksen jälkeen.
Yolande ja Jules de Polignacin pojat Armand ja Jules de Polignac palasivat Ranskaan Napoleonin aikana ja olivat Bourbon-restauraation vuosina merkittäviä ultrarojalistisia poliitikkoja. Polignacin vanhin tytär, Guichen herttuatar Aglaé de Polignac oli Maria Antoinetten suosikki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yolande de Polignac Wikimedia Commonsissa
Wäller

| Wäller |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Saksa
Määrä:  Suomessa ainakin kaksi
Rodun syntyaika:  1994
Alkuperäinen käyttö:  paimenkoira
Nykyinen käyttö:  työ-, harrastus- ja seurakoira
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  uros 30 kg, narttu 26 kg
Säkäkorkeus:  uros 55–65 cm (ihanne 60 cm), narttu 50–60 cm (ihanne 55 cm)
Väritys:  mikä tahansa
Wäller on saksalainen koirarotu. Kansainvälinen koiranjalostusjärjestö FCI ei ole tunnustanut sitä.
Alkuperä

Wäller on hyvin nuori rotu, joka polveutuu brienpaimenkoiran ja australianpaimenkoiran risteytyksestä. Sen kasvatus aloitti vasta vuonna 1994 Karin Wimmer-Kieckbusch. Seuraavana vuonna perustettiin ensimmäinen saksalainen wäller-yhdistys.
Erityistä huomiota on kiinnitetty luonteeseen, terveyteen ja kotikoiran ominaisuuksiin, ja ulkonäkö jätettiin jalostuksessa toissijaiseksi päämääräksi. Vaikka jalostusyksilöiden lukumäärä on yhä pieni, sisäsiittoisuutta on onnistuttu välttämään. Tämän vuoksi koirien ulkomuoto vaihtelee suuresti. Jokaisen jalostukseen käytettävän wällerin täytyy läpikäydä jalostustutkimus, johon sisältyy terveys-, tottelevaisuus- ja käyttökoeosiot.
Ulkonäkö

Rotu ei ole ulkonäöllisesti vielä täysin vakiintunut: esimerkiksi korvat voivat olla joko puolipystyt tai riippuvat. Se on noin 60 cm korkea ja painaa noin 30 kg. Karvapeitteen laatu vaihtelee suuresti: kaikkia muotoja esiintyy lyhytkarvaisesta nyörimäiseen. Kaikki värit sallitaan.
Luonne ja käyttäytyminen

Wäller on liikunnallinen, helposti koulutettava ja motivoitava perhekoira, jolla on hyvä terveys ja pitkä elinikä. Se on kantarotujensa tapaan työhön motivoitunut kotikoira, minkä vuoksi se tarvitsee myös paljon sekä fyysistä että henkistä aktivointia ja tekemistä. Se on peloton ja eloisa, ei kuitenkaan hermostunut, ja suhtautuu lapsiin erittäin suvaitsevaisesti. Vieraita kohtaan se on toisinaan varautunut, mutta sen ei tule olla hyökkäävä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
1. Wäller-Club-Deutschland e.V.
Rassestandard (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Wäller
Käännös suomeksi
Yolon piirikunta

Yolon piirikunta (engl. Yolo County) on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 220 500 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Woodland ja suurin asutuskeskus Davisin kaupunki. Piirikunta sijaitsee Sacramenton suurkaupunkialueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yolon piirikunta Wikimedia Commonsissa
Kalifornian osavaltio
Ilmasto | 
Piirit | 
Talous | 
Vaalit | 
Maantiede | 
Hallinto | 
Kuvernöörit |
Historia | 
Politiikka | Teemasivu
| --- | --- |
Alueet:  Antelope Valley |  Big Sur |  Central Coast |  Channel Islands |  Coachella Valley |  Cucamonga Valley |  East Bay (SF) |  Etelä-Kalifornia |  Gold Country |  Los Angelesin suuralue |  Imperial Valley |  Inland Empire | Itäinen Kalifornia |  Keskuslaakso |  Kuolemanlaakso |  Los Angeles Basin | Lost Coast |   Mojave |  North Bay (SF) |  Owens Valley |  The Peninsula |  Pomona Valley |  Redwood Empire |  Russian River |  Sacramento Valley |  Salinas Valley |  San Diegon piirikunnan pohjoisosa |  San Fernando Valley |  San Franciscon lahden ympäristö |  San Gabriel Valley |  San Joaquin Valley |  Santa Clara Valley |  Shasta Cascade |  Sierra Nevada |  Piilaakso |  Pohjois-Kalifornia |  Sonoma Valley |  Tech Coast |  Tri-Valley |  Victor Valley |  Wine Country |  Yosemiten kansallispuisto
Kaupungit (suurimmat):  Bakersfield |  Chico |  Fresno |  Los Angeles-Long Beach-Glendale |  Modesto |  Napa |  Oakland-Fremont-Hayward |  Oxnard-Thousand Oaks-Ventura |  Redding |  Riverside-San Bernardino-Ontario | Sacramento-Roseville |  Salinas |  San Diego-Carlsbad-San Marcos |  San Francisco-San Mateo-Redwood City |  San José-Sunnyvale-Santa Clara | Santa Ana-Anaheim-Irvine |  Santa Barbara-Santa Maria |  Santa Cruz-Watsonville |  Santa Rosa-Petaluma |  Stockton |  Vallejo-Fairfield |  Visalia-Porterville |  Yuba City
Piirikunnat:  Alameda |  Alpine |  Amador |  Butte |  Calaveras |  Colusa |  Contra Costa |  Del Norte |  El Dorado |  Fresno |  Glenn |  Humboldt |  Imperial |  Inyo |  Kern |  Kings |  Lake |  Lassen |  Los Angeles |  Madera |  Marin |  Mariposa |  Mendocino |  Merced |  Modoc |  Mono |  Monterey |  Napa |  Nevada |  Orange |  Placer |  Plumas |  Riverside |  Sacramento |  San Benito |  San Bernardino |  San Diego |  San Francisco |  San Joaquin |  San Luis Obispo |  San Mateo |  Santa Barbara |  Santa Clara |  Santa Cruz |  Shasta |  Sierra |  Siskiyou |  Solano |  Sonoma |  Stanislaus |  Sutter |  Tehama |  Trinity |  Tulare |  Tuolumne |  Ventura |  Yolo |  Yuba
Zandenkoira

| Zandenkoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Afrikka
Määrä:  harvinainen
Alkuperäinen käyttö:  metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Muita nimityksiä:  Zande Dog, Niam-Niam, Nyam-Nyam, Nyam Nyam Terrier, Haute-Agooue Terrier
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  kellanruskea
Zandenkoira on keskiafrikkalainen koirarotu.
Ulkonäkö

Zandenkoira on pieni ja muistuttaa koirasutta. Korvat ovat suuret ja pystyt. Häntä on lyhyt ja saparomaisesti kiertynyt ("korkkiruuvihäntä"). Karvapeite on lyhyt ja sileä. Väritys on tavallisesti kellertävänruskea, ja usein niskassa on valkoinen raita.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on hiljainen, jopa mykäksikin kuvailtu.
Alkuperä

Zandenkoira on saanut nimensä sitä kasvattavalta heimolta. Kairossa eläneet eurooppalaiset hankkivat joitain yksilöitä ja lähettivät ne Englantiin vuonna 1925. Myös vuoden 1934 Geneven näyttelyssä nähtiin muutama rodunedustaja.
Zandejen naapuriheimolla mangbetuilla on samantyyppinen koira, ns. "mangbetunkoira", joka kuuluu kuitenkin käytännössä samaan rotuun. Rotu on erittäin suurella todennäköisyydellä läheistä sukua basenjille.
Åke Granlund

Åke Ragnar Granlund (28. huhtikuuta 1914 Porvoo – 4. toukokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä. Väiteltyään itäuusmaalaisista ruotsalaisperäisistä paikannimistä hän sai filosofian tohtorin arvon 1956.
Granlund oli vuosina 1956–1962 ruotsin kielen lehtori Helsingin yliopistossa ja Svenska handelshögskolanissa Helsingissä sekä Handelshögskolanissa ensin vuosina 1962–1964 dosentti ja 1964–1977 professori.
Granlund tutki Uudenmaan ruotsinkielisiä paikannimiä, ja väitteli 1956 aiheesta Studier över östnyländska ortnamn, jossa hän käsittelee Helsingin itäpuolisia ruotsalaisperäisiä pitäjän- ja kylännimiä. Kirjoituksessaan Nylandsdelen av det danska itinerariet (1963) hän tutki uusmaalaisia nimiä kuvauksissa, jotka käsittelevät Tanskasta Ruotsin ja Suomen rannikon kautta Porkkalaan ja Viroon kulkevia muinaisia purjehdusreittejä. Hän tutki myös Uudenmaan asuttamisesta kertovia paikannimiä (1972, 1978), ja tutkielmassa En västnyländsk namntyp hän käsitteli -ans-loppuisia (Basans, Botans jne.) länsiuusimaalaisia talojen ja kylien nimiä (1965).
Kirjallisuutta

Lars Huldén, Festskrift till Åke Granlund 28.4.1984 / [redigerats av Lars Huldén ... [ja muita]., Helsinki, 1984 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Xu Xin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Xu Xin vuonna 2010  |  Xu Xin vuonna 2010  |  Xu Xin vuonna 2010  |  |
Maa:  Kiina
Miesten pöytätennis
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | sekanelinpeli |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 2010 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Rotterdam 2011 | nelinpeli |  |
|  Kultaa | Dortmund 2012 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Tokio 2014 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Suzhou 2015 | nelinpeli |  |
|  Kultaa | Suzhou 2015 | sekanelinpeli |  |
|  Kultaa | Kuala Lumpur 2016 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Düsseldorf 2017 | nelinpeli |  |
|  Kultaa | Halmstad 2018 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Budapest 2019 | sekanelinpeli |  |
|  Hopeaa | Jokohama 2009 | nelinpeli |  |
|  Pronssia | Pariisi 2013 | kaksinpeli |  |
|  Pronssia | Düsseldorf 2017 | kaksinpeli |  |
| Maailmancup  | Maailmancup  | Maailmancup  |  |
|  Kultaa | Linz 2009 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Dubai 2010 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Magdeburg 2011 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Verviers 2013 | kaksinpeli |  |
|  Kultaa | Guangzhou 2013 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Dubai 2015 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Lontoo 2018 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Saarbrücken 2016 | kaksinpeli |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Guangzhou 2010 | sekanelinpeli |  |
|  Kultaa | Guangzhou 2010 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Incheon 2014 | kaksinpeli |  |
|  Kultaa | Incheon 2014 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Incheon 2014 | nelinpeli |  |
Xu Xin (kiin.: 许昕; pinyin: Xǔ Xīn, s. 8. tammikuuta 1990 Jiangsu) on kiinalainen pöytätennispelaaja, joka on voittanut olympiakultaa ja kymmenen maailmanmestaruutta. Huhtikuussa 2015 hän on maailmanrankingissa toisena.
Ura

Xu voitti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 joukkuepelin olympiakultaa. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Xu sai Liu Shiwenin kanssa sekanelinpelin hopeaa. Xulla on MM-kilpailuista viisi kultaa joukkuekilpailusta, kolme nelinpelistä ja kaksi sekanelinpelistä, yksi nelinpelin hopea sekä kaksi kaksinpelin pronssia vuosilta 2013 ja 2017. Maailmancupin Xu on voittanut kaksinpelissä kerran, vuonna 2013. Joukkuekilpailun maailmancup-voittoja hänellä on kuusi. Vuoden 2010 Aasian kisoissa Xu voitti kultaa sekanelinpelissä ja joukkuekilpailussa sekä vuoden 2014 Aasian kisoissa kultaa kaksinpelissä ja joukkuekilpailussa sekä hopeaa nelinpelissä. Aasian-mestaruus­kilpailuista Xulla on kolme kultaa, yksi hopea ja kaksi pronssia.
Xu on voittanut seitsemän ITTF World Tourin osakilpailua sekä kiertueen kokonaiskilpailun vuosina 2012 ja 2013.
Vasenkätinen Xu oli maailmanrankingin ykkönen maaliskuusta 2014 helmikuuhun 2015 ja myös tammi-helmikuussa ja touko-kesäkuussa 2013.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xu Xin Wikimedia Commonsissa
Yhteishyvän valiokunta

Yhteishyvän valiokunta (ransk. le comité de salut public) oli Ranskan kansalliskonventin valitsema toimikunta, joka toimi vuosina 1793–1795. Se käytännössä hallitsi Ranskaa diktatorisilla valtuuksillaan niin sanottuna terrorin aikana syyskuusta 1793 heinäkuuhun 1794. Yhteishyvän valiokunnan tunnetuimmat johtohenkilöt olivat Georges Danton (huhtikuusta heinäkuuhun 1793) sekä Maximilien Robespierre (heinäkuusta 1793 heinäkuuhun 1794).
Perustaminen ja valtuudet

Yhteishyvän valiokunta perustettiin 6. huhtikuuta 1793 torjumaan ensimmäisen liittokunnan ja Vendéen kapinoiden muodostamaa uhkaa. Valiokunnan tarkoituksena oli suojella valtakuntaa sisäisiltä ja ulkoisilta vihollisilta ja valvoa muiden toimeenpanovaltaa käyttävien elinten toimintaa. Sitä oli edeltänyt vuoden 1793 alussa perustettu 21-jäseninen Yleisen puolustuksen valiokunta, jota laajennettiin ja jonka valtuuksia lisättiin 25. maaliskuuta käsittämään ”kaikki tarpeelliset keinot tasavallan sisäisen ja ulkoisen turvallisuuden takaamiseksi”. Tuolloin suoritetussa vaalissa valiokunnan 25:stä paikasta vuoripuolue sai seitsemän, girondistit yhdeksän ja keskiryhmät yhdeksän. Tähän tyytymättömänä vuoripuolue järjesti propagandakampanjan ja sai hallitsevan aseman kahta viikkoa myöhemmin asetettuun varsinaiseen Yhteishyvän valiokuntaan.
Valiokuntaan kuului aluksi yhdeksän ja sittemmin kaksitoista jäsentä, jotka kansalliskonventti valitsi kuukaudeksi kerrallaan. Päätökset tehtiin yhdessä, mutta valiokunnan jäsenet yleensä erikoistuivat johonkin halinnonalaan. Valiokunnan kokoukset olivat sen edeltäjästä poiketen salaisia, mutta sen tuli raportoida viikoittain kansalliskonventille. Valiokunnalla oli oikeus antaa sisäiseen ja ulkoiseen puolustukseen liittyviä säädöksiä. Ranskan tilanteen selviämisen jälkeenkin valiokunta jatkoi toimintaansa pyrkien ulottamaan valtansa alle myös sotalaitoksen ja paikallishallinnon. Heinäkuusta 1793 alkaen sen valtuuksia laajennettiin jatkuvasti. Vaikka Yhteishyvän valiokunnan alkuperäinen tarkoitus oli valvoa hallituksen toimintaa, siitä tuli pian itse käytännössä Ranskan hallitus. Valiokunta sai 28. heinäkuuta oikeuden antaa pidätysmääräyksiä, 14. syyskuuta se sai oikeuden asettaa Yleisen turvallisuuden valiokunnan jäsenet ja 10. lokakuuta sekä ministerit että armeijan kenraalit määrättiin suoraan sen käskyjen alaisiksi. Myöhemmin valiokunta sai oikeudet erottaa ja nimittää virkamiehiä sekä johtaa Ranskan ulkopolitiikkaa. Lopulta ministeriöt lakkautettiin 1. huhtikuuta 1794.
Valiokunta Ranskan johdossa

Valiokuntaa johti 10. heinäkuuta 1793 asti Georges Danton tukijoineen, joiden politiikkaa oli vielä suhteellisen maltillista. He kuitenkin epäonnistuivat sotilaallisissa kysymyksissä. Valiokunnan 6. huhtikuuta 1793 valitut alkuperäiset jäsenet olivat Danton, Pierre-Joseph Cambon, Jean-François Delacroix, Jean-François Delmas, Louis-Bernard Guyton-Morveau, Jean-Jacques Bréard, Bertrand Barère de Vieuzac, Jean-Baptiste Treilhard ja Jean-Antoine Debry. Heistä kaikki paitsi Barère pudotettiin pois saman vuoden heinäkuun aikana. Dantonin ryhmän jälkeen vallan ottivat vielä jyrkemmät vuoripuolueen jäsenet. Maximilien Robespierre nimitettiin jäseneksi 27. heinäkuuta. Vaikka hän ei missään vaiheessa saanut varsinaisesti diktatorisia valtuuksia ja oli periaatteessa muiden valvonnan alainen, hänen tahtonsa muodostui sittemmin määrääväksi monissa kysymyksissä.
Syyskuusta 1793 alkaen valiokunnan kokoonpano oli seuraava: Robespierre, Barere, Marie-Jean Hérault de Séchelles, Robert Lindet, Georges Couthon, Louis de Saint-Just, André Jeanbon Saint André, Pierre Louis Prieur de la Marne, Lazare Carnot, Claude-Antoine Prieur-Duvernois, Jacques Nicolas Billaud-Varenne ja Jean-Marie Collot d'Herbois. Miehityksessä ei sen jälkeen tapahtunut muutoksia ennen heinäkuuta 1794 ja terrorin ajan päättymistä, lukuun ottamatta Hérault de Séchellesin teloitusta huhtikuussa 1794. Tänä aikana Yhteishyvän valiokunta käytännössä hallitsi Ranskaa radikaalin jakobiinipuolueen tuella ja kontorolloi myös kansalliskonventtia. Vallankumouksen vastustajia vainottiin ankarasti, maassa siirryttiin sotatalouteen ja toteutettiin yleinen asevelvollisuus. Yleisiä poliittisia kysymyksiä hoitivat valiokunnassa varsinkin Robespierre, Couthon ja Saint-Just, jotka tunnettiin ”triumviraattina”. Prieur-Duvernois onnistui järjestämään Ranskan aseteollisuuden ja lahjakas Carnot sotajoukkojen organisoinnin sekä strategian suunnittelun. Syksyn 1793 aikana maan sisäinen kapinointi saatiin kukistettua ja vihollisarmeijat ajettua maan ulkorajoille.
Robespierren kukistuttua 27. heinäkuuta 1794 valiokunnan valta väheni ja sen valtaoikeudet rajattiin koskemaan pelkästään Ranskan ulkosuhteita ja sodankäyntiä. Tuolloin päätettiin myös, että joka kuukausi vähintään neljäsosa valiokunnan jäsenistä pitäisi vaihtaa. Direktorion saatua vallan syksyllä 1795 yhteishyvän valiokunta lakkautettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhteishyvän valiokunta Wikimedia Commonsissa
Yhteishyvän valiokunnan vaikutusvaltaisin jäsen, Maximilien Robespierre.
Ydinmajakka

Ydinmajakka on majakka, joka käyttää voimanlähteenään ydinenergiaa. Ydinmajakoiden käyttämän sähkön tuottamiseen käytetään yleisimmin pieniä RTG-generaattoreita, jotka tuottavat sähköä radioaktiivisten aineiden hajotessa syntyvästä lämmöstä termoparien avulla.