stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Komipermjakkien kirjallisuus
Kirjallisuuden alkuvaiheet

Ensimmäinen komipermjakinkielinen runokokoelma Goradźuĺ (”Soiva pisara”) ilmestyi Syktyvkarissa vuonna 1923. Vuonna 1926 Kudymkarissa alettiin julkaista sanomalehteä Göriś (”Kyntäjä”) ja vuonna 1930 perustettiin Permin Komin kirjakustantamo. 1930-luvun alussa painettiin lastenlehtiä Dźuĺźan kai (”Laululintu”), Bičirok (”Kipinä”) ja Tom udarńik (”Nuori iskuri”). Vuonna 1935 perustettiin kansallinen ammattiteatteri. Komipermjakinkielisiä kaunokirjallisia teoksia julkaistiin myös komisyrjäänien kirjallisuuslehdessä Ordym (”Polku”, nykyään Voivyv kodźuv) ja antologiassa Komi gižyśjas (”Komikirjailijoita”, 1926).
Komipermjakkien kirjallisuuden perustanlaskijoita olivat Andrei Zubov ja Mihail Lihatšov. Zubov ammensi runouteensa vaikutteita kansanperinteestä. Hänen keskeinen teemansa on naisen kohtalo. Vuonna 1929 ilmestyi hänen runokokoelmansa Öndža (”Mitä lie”) ja vuonna 1933 runoelma Viĺ tui vylöt (”Uutta tietä pitkin”). Lihatšovin proosateosten aiheena olivat maaseudun yhteiskunnalliset muutokset. Vuosina 1928–1931 julkaistiin hänen ensimmäiset kertomuksensa ja vuonna 1936 ensimmäinen komipermjakinkielinen romaani Menam zon (”Poikani”). Molemmat kirjailijat laativat myös lastenkirjallisuutta ja äidinkielen oppikirjoja. Muita tuon ajan kirjailijoita olivat Vasili Derjabin (1894–1968), Nikolai Popov (1902–1975), Stepan Karavajev (1908–1974) ja Fjodor Tarakanov (1900–1997). Andrei Zubov ja Mihail Lihatšov menehtyivät Stalinin vainoissa ja Tarakanov joutui 17 vuodeksi vankileirille.
Sodanjälkeinen aika

Toisen maailmansodan aikana suurin osa Permin Komin kirjailijoista oli rintamalla, jossa monet heistä saivat surmansa. Isänmaallista runoutta julkaisivat Nikolai Popov, Stepan Karavajev sekä sodassa kaatunut Ivan Gagarin (1917–1942). Sodanjälkeiselle ajalle tyypillisiä siloteltuja kuvauksia ja kertomuksia laati Ivan Šadrin. Vuonna 1949 alettiin julkaista kaunokirjallista aikakauskirjaa, joka nykyään ilmestyy nimellä Ińva.
1950–1960-lukujen vaihteessa komipermjakkien kirjallisuuselämä vilkastui ja Stalinin vainoissa menehtyneiden kirjailijoiden teokset julkaistiin uudelleen. Etusijalle nousi realistinen maaseudunkuvaus, lyyrinen proosa ja kansanperinteen aiheet. Tänä aikana julkaistuja kertomuskokoelmia ja pienoisromaaneja ovat Valerian Batalovin (1926–1998) Śökyt pondotčöm (”Vaikea alku”, 1959) ja Šapka-požum (”Lakkimänty”, 1965), Vasili Klimovin (s. 1927) Gavkalön bed’ (”Gavkan sauva”, 1968), Ivan Mininin (1926–1990) Čövpan mys dyn (”Tšelpan-mäen luona”, 1962), Panyt ujis töliś (”Vastaan lipui kuu”, 1968), Boboĺ Vańalön šapka (”Bobol Ivanin hattu”, 1972). Vuosina 1970 ja 1975 ilmestyi Valerian Batalovin historiallinen romaani Jugdikö (”Aamun koittaessa”). Venäjänkielisiä sotakuvauksia kirjoitti Anatoli Bajandin (1927–1962).
Vanhemman polven runoilijat Sergei Karavajev, Nikolai Popov ja Mihail Vavilin (1921–1992) sekä nuoremmat Vasili Klimov ja Ivan Minin kirjoittivat lähinnä kansalaislyriikkaa. Henkilökohtaisempi runous nousi esiin 1980-luvulla Fjodor Istominin (s. 1954), Galina Batševan (s. 1952) ja Anna Istominan (s. 1964) teoksissa. Samaan aikaan ilmestyi myös laajoja proosateoksia: Timofei Fadejevin (1937–1992) romaanit Tuivežžez (”Tienhaarat”, 1981) ja Ybšar (”Kiuru”, 1989), Vasili Klimovin Gubĺan (1987) sekä Semjon Fedosejevin Śöd cvettez (”Mustat värit”, 1994). Komipermjakinkielistä näytelmäkirjallisuutta edusti vuosikymmenten ajan lähes yksin Spiridon Možajev (1906–1989).
Aiheesta muualla

V.V. Pahorukova: Komi-permjatskaja literatura (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Hankavesi (Rautalampi)

| Hankavesi |
| --- | --- |
 Kuvattu Hankaveden Hankalahden länsirannasta (koordinaattien mukaan).
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Rautalampi
Koordinaatit:  62°36′05″N, 26°47′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Tulouomat:  Kattilavirta Lonkarista, Myhinkoski Myhinjärvestä, Kaipiaispuro, Heikinjärvenpuro
Lasku-uoma:  Konnekoski ja Karikoski Etelä−Konneveteen 
Taajamat:  Rautalammin kirkonkylä
Järvinumero:  14.712.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,1 m  
Pituus:  11,2 km  
Leveys:  8,1 km  
Rantaviiva:  148,683 km  
Pinta-ala:  18,1935 km²  
Tilavuus:  0,12804287 km³  
Keskisyvyys:  7,04 m  
Suurin syvyys:  49 m  
Valuma-alue:  5 125,55 km²  
Keskiylivirtaama:  80 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  47 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  27 m³/s (MNQ) 
Saaria:  noin 90 
:  Vilosensaari, Etusaari, Sakkosaari, Lehtosaari, Porinsaari, Vasikkasaari
 fiHankavesi 
Hankavesi on Pohjois-Savossa Rautalammilla sen kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi. Se on lukuisten saarten ja kapeikkojen pirstoma vesialue ja suosittu mökkeily- ja veneilyjärvi. Hankavedeksi luetaan Konnekoskeen laskeva pääallas ja sen lahdet, Tallinvirta ja Toholahti sekä Äijävesi ja siihen liittyvä Rautalammen lahti. Joskus Hankaveden yhteydessä mainitaan Lonkari, mutta sen vedenpinta on Hankavettä ylempänä. Hankaveden kautta virtaa Rautalammin reitti pääreitti ja siinä siihen yhtyy pienempi Myhin sivureitti.
Hydrologiaa

Konnekosken vedenkorkeuksia on rekisteröity vuodesta 1910 asti. Keskikorkeus on kartoissa noin 96,1 metriä mpy. Mitattujen korkeusarvojen keskiylikorkeus (MHW) 96,27 metriä ja keskialikorkeus (MNW) on 95,54 metriä (vuosilta 1910–2022). Vesi on ollut korkeimmillaan (HW) 10.6.1988, jolloin vedenpinta oli 96,89 metriä, ja se on ollut alimmillaan (NW) 24.3.1942, jolloin vesi on ollut 95,08 metriä mpy. Konnekosken virtaamatietoja on rekisteröity vuodesta 1961 alkaen. Kosken keskivirtaama on 47 kuutiometriä sekunnissa (m³/s, vuosina 1994–2010). Sen keskialivirtaama (MHQ) on ollut 80 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 27 m³/s (, vuosina 1931–1975). Myhinkoskessa on keskivirtaamaksi ilmoitettu 2,5 m³/s.
Vesistösuhteet

Hankavesi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Hankaveden alueeseen (14.712) järvi kuuluu. Järvi on osa Rautalammin reittiä ja sen yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 5 125,55 neliökilometriä ja sen järvisyys on 19,32 % . Reitin virtaamat ovat suuria, mutta myös järven lähialueilta tulee siihen lisää vettä.
Pääaltaaseen laskee pohjoisesta Korolampi (4 ha) omaa laskuojaansa pitkin. Itärantaan laskevat yhteistä ojaa myöten Haapalampi (1 ha) ja Tervalampi (1 ha), etelämpänä laskee Hankalahteen Hankalammen (4 ha) lisäksi Pieni Paskolampi ja eräs nimetön lampi. Myhinkoskelle johtavaan lahteen laskee enemmän vesistöjä. Hanhilahden pohjukkaan laskee Mustalampi (2 ha) pohjoisesta ja  Etelälampi (4 ha) ja Laatokka etelästä päin. Hanhilahden Halelahteen tulee etelästä päin pitkä puro, jonka valuma-alueella sijaitsevat Halmelampi, Paskolampi, Heinälampi (1 ha), Särkilampi (2 ha), Olkilampi (5 ha) ja ylimpänä Ahvenlampi (2 ha). Hanhilahden suuhun laskee vielä pieni Mustalampi. Pitkän lahden itärantaan laskee korkeiden mäkien välistä ensin Pärsnälampi (1 ha), ja sitten Kylmäpuron valuma-alueelta pieni Niinilampi (1 ha). Lahden pohjukkaan laskee Myhinjärvestä alkava Myhinkoski. Se on Myhinkosken reitin alin koski.
Tallinvirtaan laskevat Hoikankylän suunnalta tulevat yhteistä laskuojaa myöten Leväsenlampi (3 ha), Kolmisoppi (11 ha), Venäjänlampi (8 ha), Hoikanlampi (14 ha), Niinilampi (1 ha), Pyöreä Vuorijärvi (4 ha), Vuorijärvi (32 ha) ja ylimpänä Soikea Vuorijärvi (1 ha). Toholahteen laskee Heikinjärvenpuro, joka kokoaa kaakossa sijaitsevia vesistöjä: Ahvenlampi (3 ha), Heikinjärvi (1 ha), sitten Huosiaisenpurossa Piippulampi, Umpilampi, Huosiainen (2 ha, pohjoinen), Huosiainen (1 ha, läntinen) ja itäinen Huosiainen, Mäkrälampi (6 ha), Iso-Mustikainen (3 ha), Linjalampi (1 ha), edellisten lisäksi Lahnasenpurosta Kirppulampi ja Lahnanen (1 ha). Toholahteen, Kotasaaren suojaan,  laskee myös Huuhtlamminpuro, jonka valuma-alueelta löytyvät Huuhtlampi (11 ha), Tervalampi (1 ha)ja Hepolampi. Äijäveteen laskee vain järvettömiä ojia, mutta Liimattalansalmen suuhun tulee lännestä virtaava Savijärven (15 ha) laskuoja. Sen valuma-alueelta löytyvät myös  Noukkalampi (2 ha), Personlampi, suurempi Syväjärvi (58 ha) ja Tervalampi (1 ha). Rautalammen lahteen laskevat pieni oja Mustikaisesta (14 ha), johon laskee vuorostaan Kilpilampi (8 ha) ja Matolampi (1 ha). Seuraavat luetaan mukaan Rautalammen valuma-alueeseen, vaikka niillä ei olekaan laskuojaa: Turkkilampi, Pirttilampi (16 ha) ja Tuiskulampi (2 ha). Äijäveteen tuleva Kattilavirta on pääreittiin kuuluvan Lonkarin (122 ha) virtaisia lasku-uoma.
Hankaveden vedenpinnan korkeus on 96,1 metriä mpy, joten Konnekoskeen muodostuu 0,7 metrin pudotus Konneveteen mennessä. Konnekosken kulmakunta sijaitsee Koskensaaressa. Tämä viittaisi siihen, että saaren pohjoispuolella on Vasikkalahdesta alkava toinen mutta pienempi Karikoski . Hankavesi olisi tämän mukaan bifurkaatiojärvi. Lasku-uomia on voinut olla enemmänkin
Virkistystoimintaa

Rautalammin ympärisoutu on noin 70 kilometrin pituinen ympyräreitti, joka soveltuu erinomaisesti melontaan. Reitin varrella on rantautumispaikkoja sekä useita matkailuyrityksiä yöpymisten ja ruokailujen järjestämiseen. Reitti kulkee Rautalammin keskustasta Konnekoskelle ja Konnevedelle, Kiesimän ja Kerkonkosken itsepalvelukanavien kautta Niinivedelle, josta Miekkaveden ja Koskeloveden kautta takaisin Rautalammille. Hankaveden eteläosan rannassa on melojille laavu ja retkisatama.
Historiaa > Luonnonhistoriaa

Hankaveden lähiympäristö jäi viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön sulaessa Itämeren vedenpinnan alle. Siellä se pysyi tuhansia vuosia kunnes se maankohoamisen seurauksena nousi vedenpinnalle. Itse järveä ei tuolloin vielä muodostunut, sillä sen katsotaan kuroutuneen erilleen Muinais-Päijänteestä noin 4800 eaa. jälkeen. Ennen sitä muodostivat Muinais-Päijänne ja Muinais-Saimaa lyhyen aikaa Sisä-Suomen suurjärven, joka peitti suuren osan lähiseudusta veden alle. Kun Heinolanharju puhkesi ja Muinais-Päijänteen vedenpinta laski muodosti Muinais-Saimaa oman järven, joka laski siihen Rautalammin reittiä myöten. Muinais-Saimaa laski vuolaana reittinä Hankavedenkin läpi noin 7000–4800 eaa. Myöhemmin Muinais-Saimaan vedet alkoivat virrata kohti lounaista ja etelää Suomenlahteen ja lopulta kohti kaakkoa Laatokkaan. Hankaveden vedenpinta on säilyttänyt vedenpintansa korkeuden kuroutumisestaan asti muutaman metrin haarukassa.
Historiaa > Lähihistoriaa

Järven eteläosassa veteen putoavassa kallioseinämässä on Toussunlinnan kalliomaalaus noin puolentoista metrin korkeudella vedenpinnasta. Vaikka kalliomaalauksen ikä on määrittelemättä, ovat tämän kaltaiset kohteet tuhansia vuosia vanhoja. Tallinniemen eteläkärjessä on aikoinaan, paikallisten tarinoiden mukaan, sijainnut Rautalammin ensimmäinen kirkko, josta muistuttaa 1950-luvulla pystytetty muistokivi . Vuoden 1973 Konnekosken peruskartassa on pääaltaassa ainoa viljelty saari Vilosensaari, jossa samanniminen maatila viljelee saaren kaakkoispäätä. Pääaltaan rannikoilla viljellään lounaisia, läntisiä, luoteisia, pohjoisia, ja kaakkoisia rannikoseutuja epäyhtenäisellä tavalla. Vuosien 1988 ja 1997 kartoissa viljelyalat pienenevät, mutta eivät kuitenkaan lopu kokonaan muualla kuin Vilosensaarella. Myhinkosken suunnalla Mustasaaren eteläpuolella on vuoden 1973 Myhinpään peruskartassa muutama rantaan rajoittuva maatila, mutta moni niistä on vuoteen 1988 mennessä lopettanut viljelyn ja metsittänyt peltomaansa. Myhinpäässä sen sijaan on vielä vuoden 1997 kartassa ja vuoden 2023 Karttapaikka-palvelussa vielä peltopalstoja jäljellä. Vuoden 1973 Rautalammin peruskartassa on Toholahden ranta-alueen laajasti viljeltyjä, mutta pohjoisrannan viljelymaat metsittyvät ja sinne leviää kirkonkylältä taajama-asutusta. Toholahden asuinalueen kehittymistä voi seurata vuosien 1988 ja 1998 peruskartoista. Kotasaaren viimeinen peltopalsta metsittyy vuoden 1998 jälkeen. Taajama-alueen pohjoisreuna nousee ensin Pappilanpellolle ja ylittää sitten Liimattalansalmen vuoteen 1998 mennessä.
Aiheesta muualla

Tuutti, Markku: Rautalampi, Hankavesi, 22.4.2020, YouTube
Rautalammin kosket, visitrautalammi.fi
Rajasaaren kierros (melontavihje), etela-konnevesi.fi
Paikallisya geologiaa
(14.7)
Rautalammin reitti
Suontienselkä–Paasvesi
Pielavesi – Säviänvirran kanava – Haapajärvi – Pieksänjärvi
Iisvesi – Rasvanki – Virmasvesi – Hirvijärvi–Kallioselkä–Ahveninen–Suovu ‎
Nilakka – Kolun kanava – Äyskoski
Koskelovesi-Miekkavesi – Nokisenkoski – Niinivesi – Säynätsalmen kanava – Iisvesi
Kiesimä – Kerkonkosken kanava – Sonkari – Vesantojärvi – Kiesimän kanava – Neiturin kanava
Konnekoski – Hankavesi – Myhinkoski – Myhinjärvi
Konnevesi – Kellanvirta – Liesvesi – Vanginvesi – Korholankosket – Kynsivesi–Leivonvesi – Simunankoski – Kuusvesi
Armisvesi – Hankavesi – Kuuhankavesi – Venejoki
Lievestuoreenjärvi – Sahinjoki
Uurainen – Nurminen – Ahveninen
Tarvaalankoski – Saraavesi
Hankavesi
Harjavalta (Inkeri)

| Harjavalta Гора-Валдай, Gora-Valdai |
| --- | --- |
 Harjavallan kolminaisuuden kirkko.
 Harjavalta
 Koordinaatit: 59°58′8″N, 29°12′13″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Lepäsi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2015):  401
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harjavalta (ven. Гора́-Валда́й, Gora-Valdai) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lepäsin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Harjavallanjärven itärannalla 14 kilometriä Lepäsistä länteen. Kylässä on 401 asukasta (vuonna 2015).
Historia

Harjavalta-nimellä on aiemmin tarkoitettu nykyistä laajempaa aluetta. Kaprion kihlakunnan Kargalin pogostaan kuuluneet kolme Harjavallan kylää mainitaan Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa esiintyy myös Harjavallan vieressä sijainnut Achuola.
1700-luvulla Aleksandr Menšikovin maaomaisuutta jaettaessa Harjavalta jaettiin kahtia. Järven pohjoisrannan hiekkaharjulla sijainnut Harjavalta eli Harmaala annettiin kenraalimajuri Stepan Šepeljoville, kun taas toinen Harjavalta eli Agvaly sekä Pulkkala ja Mustalahti lahjoitettiin keisarinna Elisabetin suosikille Aleksei Razumovskille. Jälkimmäisen perilliset myivät Harjavallanjärven itärannalla sijainneen kylän vuonna 1822 valtioneuvos Dmitri Dobržanskille, joka perusti sinne pienen Aljutinan kartanon.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Harjavallassa asui 70 Hevaan ortodoksiseen seurakuntaan kuulunutta inkerikkoa ja 20 Kaprion luterilaiseen seurakuntaan kuulunutta äyrämöistä. Vuonna 1862 kylässä oli 14 taloa ja 89 asukasta ja kartanossa 10 asukasta. Talonpojat olivat kartanonomistajan maaorjia. 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa Harjavalta kuului Pietarin kuvernementin Pietarhovin kihlakunnan Hevaan kuntaan.
Harjavallan kartanon omistanut kauppias Ivan Voronin rakennutti lähikylien talonpoikia varten vuonna 1903 valmistuneen ortodoksisen Pyhän Kolminaisuuden kirkon. Venäläistyylisen yksikupolisen kirkon on suunnitellut Vasilli Kosjakov. Maisemasta kaukaa erottuva juhlava kirkko, kartanon puinen päärakennus ja puistoalue ovat säilyneet.
Nimenä Harjavalta saattaa olla tullut Harmaalan sijainnista Suomenlahden ja Harjavallanjärven väliin jäävällä hiekkaharjukannaksella, siis osista harja ja valta. Valta-sanan merkitys olisi tällöin vastaava kuin viron kielen vald-sanalla: 'kunta'. Kyseessä olisi tällöin harjulla sijainnut asuinpaikka tai hallintoalue. Suomen Harjavallan nimeä on selvitetty laajemmin.
Nykyaika

Nykyinen Harjavallan kylä sijaitsee sotilasalueella, mutta sen rakennukset on siirretty kunnanhallinnolle. Se koostuu osin kerrostaloista ja matalista asuintaloista, joissa on vesijohto ja keskuslämmitys. Kylän ohi kulkee Pietarin ja Ruutsian välinen asfaltoitu maantie, jolta on linja-autoyhteydet Lepäsiin, Lomonosoviin, Pietariin ja Sosnovyi Boriin. Palveluihin kuuluvat lääkintäasema ja kauppa. Lähistöllä sijaitsee pieni lomakylä sekä entinen rannikkopatteri Seraja Lošad.
Historialliseen Harjavaltaan kuuluneita kyliä Harjavallanjärven rannalla vuoden 1860 kartalla.
Konjugaattihappo

Hapon ja emäksen välisessä reaktiossa muodostuu emäksen konjugaattihappo ja hapon konjugaattiemäs
Konjugaattihappo BH+ on Brønsted–Lowry-happoemästeorian mukaisesti molekyylilajike, joka muodostuu emäksen vastaanottaessa protonin hapolta. Vastaavasti konjugaattiemäs A- on lajike, joka muodostuu hapon HA luovuttaessa protonin emäkselle. Happo ja sen konjugaattiemäs tai emäs ja sen konjugaattihappo muodostavat konjugaattihappo-emäsparin. esimerkiksi ammoniakki kykenee vastaanottamaan protonin, jolloin siitä muodostuu sen konjugaattihappo eli ammoniumioni ja vetykloridin protolysoituessa muodostuu siitä kloridi-ioni, joka on vetykloridin konjugaattiemäs. Konjugaattihappo on yhden alkeisvarauksen verran positiivisemmin varautunut kuin emäs, josta se on muodostunut ja konjugaattiemäs on yhden alkeisvarauksen verran negatiivisemmin varautunut kuin happo, josta se on muodostunut.
Konjugaattihappo on nimensä mukaisesti hapan eli voi luovuttaa protonin ja konjugaattiemäs kykenee protonin vastaanottoon. Konjugaattihapon tai -emäksen vahvuus riippuu siitä, ovatko ne muodostuneet vahvasta vai heikosta haposta tai emäksestä. Vahvat hapot tai emäkset muodostavat hyvin stabiilin konjugaattiemäksen tai -hapon, ja nämä ovat tyypillisesti happoina tai emäksinä heikkoja. Vastaavasti heikosta haposta tai emäksestä muodostuu vahva konjugaattiemäs tai -happo. Puskuriliuokset koostuvat tyypillisesti hapon ja sen konjugaattiemäksen muodostamasta parista.
Harjunpää (Ulvila)

| Harjunpää> Härpö |
| --- | --- |
 Harjunpää (kuvan keskellä Harjunpään koulu)
Kaupunki:  Ulvila
Koordinaatit:  61°29′57″N, 021°54′24″E
Väkiluku:  1 500
Postinumero(t):  28260
Harjunpää (ruots. Härpö)  on 1 500 asukkaan kylä Ulvilassa, Satakunnassa. Harjunpää sijaitsee Porin kaupungin kyljessä. Kylän asutus on pääosin kallioiden päällä ja kupeessa. Harjunpään kylän kallioilta näkyy Harjunpäänjoen ja Kokemäenjoen rantapelloille. Aikanaan Harjunpään kalliot muodostivat luonnonsataman, josta merkkejä voi havaita vieläkin. Sittemmin meri on vetäytynyt ja antanut tilaa Harjupään ja Sunniemen pelloille.
Harjunpään tärkeimpiä rakennuksia ovat kyläkoulu (noin 120 oppilasta, mukaan lukien esiopetus) sekä kylän lähikauppa, neuvola, kirjasto ja seurakuntakoti. Kylä tarjoaa myös monenlaisia urheiluharrastuksia, sillä sieltä löytyvät jalkapallokenttä, jääkiekkokaukalo, kuntosali, pururata ja haasteelliset mäet pyöräilyharrastukseen. Harjunpään kallioon on louhittu 1960-luvulla osin työllisyystöinä luolasto puolustusvoimille. Nykyisin luolastossa toimii tietotekniikkayritys, joka tarjoaa konehallipalveluja. Harjunpään kylään kuuluu myös Puhju, joka sijaitsee kylän keskustasta noin neljä kilometriä pohjoiseen. Sieltä on löydetty kivikautisia asumuksia, ja sen perusteella on suojeltu eräs mäki.
Harjunpään koulu on perustettu vuonna 1893. Nykyinen kivikoulu on rakennettu 1950–1960-lukujen vaihteessa ja peruskorjattu vuonna 2015 (arkkitehti Esa Säkkinen).
Historiaa

Harjunpäässä tiedetään 1500-luvulla olleen yhdeksän maatilaa, mutta Porin kuninkaankartanoa perustettaessa kylästä erotettiin niin sanottu Härpsannan saari ja liitettiin kuninkaankartanoon. Yksi tiloista oli vuodesta 1456 Naantalin luostarin omistuksessa, kunnes joutui kruunulle 1556. Maanomistajana Harjunpäässä oli ainakin vanha rälssisuku Sluk, joka vuonna 1542 myi Lampolana tunnetun tilansa Sunniemen kartanon omistajalle Kustaa Finckelle. Tiloja jaettiin vuosisatojen kuluessa niin, että 1920-luvulla Harjunpäässä oli kirkonkirjojen mukaan 18 tilaa: Ali-Tuori, Yli-Tuori, Iso-Tuomola, Vähä-Tuomola, Vähä-Anttila, Väinölä, Mattila, Iso-Anttila, Uusitalo, Vanhatalo, Sippola, Iso-Kreula, Uusi-Kreula, Nedbacka, Nissilä, Perttula-Holmi, Anton Perttula ja Kalle Perttula.
Vuonna 1920 kylässä syttyi suuri tulipalo, joka tuhosi lähes kaikki kylän silloiset rakennukset.
Konavle

| Konavle |
| --- | --- |
 Näkymä Snijeznican vuoristosta Dubrovnikiin yli lentokentän
 Konavle
 Koordinaatit: 42°35′N, 18°13′E 
Valtio:  Kroatia
Piirikunta:  Dubrovnik-Neretva
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  209,25 km²
Väkiluku:  9 500
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Konavle on kunta ja historiallinen alue eteläisimmässä Kroatiassa Dubrovnik-Neretvan piirikunnassa, missä se rajoittuu Bosnia ja Hertsegovinaan ja Montenegroon. Alue on maatalousvaltaista seutua, jossa on useita pieniä kyliä. Alueen näkymää hallitsee Dinaarisiin alppeihin kuuluva Snijeznican vuoristo, sekä sen korkein huippu 1234 metriä korkea Ilija. Vuoristosta tulevalla vedellä kastellaan viljeltävät alueet, sekä muinoin sillä on myös pyöritetty vesimyllyjä. Alueen suurin asutus- ja hallintokeskus on Adrianmeren rannikolla oleva Cavtat, joka tunnettiin antiikin Epidauroksena. Kunnan eteläisin osa on kapea Prevlakan niemimaa.  Konavlen alueella sijaitsee myös Dubrovnikin lentoasema.
Konavlen kylät

Konavlen kuntaan kuuluu 33 kylää. Ne ovat Brotnice, Cavtat, Čilipi, Duba Konavoska, Dubravka, Dunave, Drvenik, Đurinići, Gabrile, Gruda, Jesenice, Komaji, Kuna Konavoska, Lovorno, Ljuta, Mihanići, Mikulići, Močići, Molunat, Obod, Pavlje Brdo, Pločice, Poljice, Popovići, Pridvorje, Radovčići, Stravča, Šilješki, Uskopje, Vitaljina, Vodovađa, Zastolje ja Zvekovica.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konavle Wikimedia Commonsissa
Abirateroniasetaatti

| --- | --- |

Abirateroniasetaatti
Systemaattinen (IUPAC) nimi
[(3S,8R,9S,10R,13S,14S)-10,13-dimetyyli-17-pyridin-3-yyli-2,3,4,7,8,9,11,12,14,15-dekahydro-1H-syklopenta[a]fenantren-3-yyli]asetaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 154229-18-2
ATC-koodi: L02BX03
PubChem CID: 9821849
DrugBank: DB05812
Kemialliset tiedot
Kaava: C26H33NO2 
Moolimassa: 391,534
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: > 99 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 5–14 tuntia
Ekskreetio: ulosteiden mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Abirateroniasetaatti tai vain abirateroni (C26H33NO2) on steroidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä eturauhassyövän hoidossa. Abirateroni  kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Abirateroniasetaatti on aihiolääke, joka metaboloituu ihmiselimistössä aktiiviseksi aineenvaihduntatuotteeksi. Yhdiste sitoutuu CYP17A1-entsyymiin ja estää sen toiminnan. Tätä entsyymiä tarvitaan muuttamaan pregnaanisteroidit androgeenisteroideiksi. Abirateroniasetaattia käytetään hormoniriippuvaisen eturauhassyövän hoidossa erityisesti silloin kuin syöpä lähettää etäpesäkkeitä, eikä kastraatio tuota toivottua hoitotulosta. Sen käyttöä myös varhaisen vaiheen eturauhassyövässä tutkitaan. Abirateroniasetaattia käytetään usein yhdessä prednisolonin kanssa.
Haittavaikutukset

Abirateroniasetaatti voi aiheuttaa haittavaikutuksinaan kohonnutta verenpainetta, kaliumtason laskemista liian alhaiseksi, väsymystä, selkäkipuja, anemiaa, huonovointisuutta ja ripulia.
Synteesi

Abirateroniasetaattia voidaan valmistaa neljävaiheisella synteesillä lähtien dehydroepiandrosteronista.
Jorma Harlin

Jorma Sakari Harlin (20. kesäkuuta 1927 Kuusankoski – 12. lokakuuta 2001) oli suomalainen pesäpalloilija.
”Lätsä” Harlin edusti Kuusankosken Puhtia vuosina 1946–1957 ja Kouvolan Pallonlyöjiä vuosina 1958–1961. Hän saavutti SM-sarjassa pronssia vuonna 1959 ja hopeaa vuonna 1960. Hän oli TUL:n joukkueen kakkosvahti Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa ja edusti TUL:ää liitto-ottelussa kaikkiaan seitsemän kertaa. Itä–Länsi-ottelussa hän pelasi vuosina 1955 ja 1959.
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-hopea: 1960
1 SM-pronssi: 1959
2 Itä–Länsi-ottelua: 1955, 1959
Konstantin Konik

| Konstantin Konik |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1873 Tartto
Kuollut: 3. elokuuta 1936 Tartto
Kansalaisuus:  Viro
Ammatti:  poliitikko, lääkäri
Muut tiedot
Koulutus: Tarton yliopisto
Konstantin Konik (31. joulukuuta 1873 – 3. elokuuta 1936) oli virolainen lääkäri ja poliitikko. Hän toimi muun muassa ministerinä ja Tarton yliopiston opettajana.