stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porsche Supercup
Mestarit

| Kausi | Voittaja | Voittanut talli | Automalli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 |  Jean-Pierre Malcher |  Porsche Zentrum Koblenz | Porsche 911 Cup Type 964 |
| 1994 |  Uwe Alzen |  Porsche Zentrum Koblenz | Porsche 911 Cup 3.8 Type 993 |
| 1995 |  Jean-Pierre Malcher |  JMB Competition | Porsche 911 Cup 3.8 Type 993 |
| 1996 |  Emmanuel Collard |  JMB Competition | Porsche 911 Cup 3.8 Type 993 |
| 1997 |  Patrick Huisman |  Olaf Manthey Racing | Porsche 911 Cup 3.8 Type 993 |
| 1998 |  Patrick Huisman |  Olaf Manthey Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 996 |
| 1999 |  Patrick Huisman |  Olaf Manthey Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 996 |
| 2000 |  Patrick Huisman |  Olaf Manthey Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 996 |
| 2001 |  Jörg Bergmeister |  Farnbacher Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 996 |
| 2002 |  Stéphane Ortelli |  Kadach Tuning | Porsche 911 GT3 Cup Type 996 |
| 2003 |  Frank Stippler |  Farnbacher Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 996 |
| 2004 |  Wolf Henzler |  Farnbacher Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 996 |
| 2005 |  Alessandro Zampedri |  Walter Lechner Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 997 |
| 2006 |  Richard Westbrook |  Jetstream Motorsport | Porsche 911 GT3 Cup Type 997 |
| 2007 |  Richard Westbrook |  HISAQ Competition | Porsche 911 GT3 Cup Type 997 |
| 2008 |  Jeroen Bleekemolen |  Jetstream Motorsport | Porsche 911 GT3 Cup Type 997 |
| 2009 |  Jeroen Bleekemolen |  Konrad Motorsport | Porsche 911 GT3 Cup Type 997 |
| 2010 |  René Rast |  Al Faisal Lechner Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 997 |
| 2011 |  René Rast |  Veltins Lechner Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 997 |
| 2012 |  René Rast |  Lechner Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 997 |
| 2013 |  Nicki Thiim |  Attempto Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 991 |
| 2014 |  Earl Bamber |  Verva Lechner Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 991 |
| 2015 |  Philipp Eng |  Lechner Racing Middle East | Porsche 911 GT3 Cup Type 991 |
| 2016 |  Sven Müller |  Lechner MSG Racing Team | Porsche 911 GT3 Cup Type 991 |
| 2017 |  Michael Ammermüller |  Lechner MSG Racing Team | Porsche 911 GT3 Cup Type 991 |
| 2018 |  Michael Ammermüller |  BWT Lechner Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 991 |
| 2019 |  Michael Ammermüller |  BWT Lechner Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 991 |
| 2020 |  Larry ten Voorde |  Team GP Elite | Porsche 911 GT3 Cup Type 991 |
| 2021 |  Larry ten Voorde |  Team GP Elite | Porsche 911 GT3 Cup Type 992 |
| 2022 |  Dylan Pereira |  BWT Lechner Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 992 |
| 2023 |  Bastian Buus |  BWT Lechner Racing | Porsche 911 GT3 Cup Type 992 |
Suosio

Porsche Supercup-kilpailuja seurasi paikan päältä keskimäärin 125 000 katsojaa. Porschen mukaan kilpailuja katseli keskimäärin 22 miljoonaa television katselijaa, enimmäkseen Euroopasta, koska Eurosport televisioi kisat. Suomessa sarjan kilpailut näytettiin MTV3 MAX -kanavalla vuosina 2007–2012. Kilpailut selosti Timo Pulkkinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porsche Supercup Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Porsche Supercup
Käännös suomeksi
Ternivka

| Ternivka Тернівка |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Ternivka
 Koordinaatit: 48.5220°N, 36.0747°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Dnipropetrovskin alue
Piiri:  Pavlohradin piiri
Perustettu:  1775
Kaupungiksi:  1976
Väkiluku (2021)  ():  27 305
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ternivka (ukr. Тернівка) on kaivoskaupunki Ukrainan Dnipropetrovskin alueen Pavlohradin piirissä. Ukrainan tilastokeskus arvioi Ternivkan väkiluvuksi 27 305 asukasta vuoden 2021 alussa.
Ternivka sijaitsee 22 kilometriä piirikeskus Pavlohradin keskustasta ja noin 90 kilometriä aluekeskus Dniprosta itään (molemmat etäisyydet eurooppatietä E 50 eli valtatietä M04 kulkien).
Ternivkan perustamisvuotena pidetään vuotta 1775. Vuonna 1964 asutus nimettiin kaupunkityyppiseksi taajamaksi, ja 1976 edelleen kaupungiksi.
Kaupungintalo (2009).
Puškininkatua (2007).
Samarskaja-hiilikaivoksen rakennuksia (2007).
Apostoli Johanneksen kirkko Ternivkassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ternivka Wikimedia Commonsissa
Терновская городская громада (ukrainaksi) (gromada.info)
Тернівка - Місто обласного значення (ukrainaksi) (archive.org)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Тернівка (місто)
Käännös suomeksi
Terho (järvi)

| Terho |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°46′02″N, 24°02′29″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Turpoonjoen valuma-alue (35.98)
Laskujoki:  oja Vähä-Ilmettyyn 
Järvinumero:  35.984.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  122,7 m 
Rantaviiva:  0,333 km 
Pinta-ala:  0,00798 km² 
 fiTerho 
Terho on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu  Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Pyöreän lammen pinta-ala on 0,80 hehtaaria ja sen halkaisija on 100 metriä. Siihen ei laskee ojia, mutta siitä laskee kaivettu suo-oja mutkan kautta Vähä-Ilmettyyn. Lammen rantaviiva on 330 metriä pitkä ja sen ranta on puoliksi moreenipohjaista ja puoliksi hiekkapohjaista kangasmaastoa. Järven rannat ovat osin soistuneita. Rannat ovat rakentamattomia eikä sinne johda teitä.
Luonnonhistoria

Terho on syntynyt jääkauden loppuvaiheessa, kun mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen noin 11 400−11 300 vuotta sitten. Pernunjärven muodostumisessa vaikuttaneet jäätikköjokivirtaukset kasasivat suuren sandurin. Lampi on syntynyt sandurin reunaan jääneeseen painaumaan, jonne hiekkamaaston pohjavesi nostaa vedenpinnan lammessa näkyviin.
Tempête-luokka

| Tempête-luokka |
| --- | --- |
 Tempête varustettavana 1878 tai 1879

Tekniset tiedot
Uppouma:  4 793 t
Pituus:  73,60 m (kokonaispituus)
Leveys:  17,60 m
Syväys:  5,43 m
Koneteho:  2 164 ihp
Propulsio:  4 × Indret-kattilaa 1 × 6-sylinterinen Wolf -höyrykone
Nopeus:  11,7 solmua
Miehistöä:  7 upseeria ja 165 miestä
Aseistus
Meritorjunta:  2 × Canon de 274,4 mm Modèle 1875 4 × Hotchkiss 47 mm 4 × Hotchkiss 37 mm
Tempête-luokka oli Ranskan laivaston kahden monitorin muodostama alusluokka.
Tausta

Conseil des travaux päätti kokouksessaan 10. marraskuuta 1871 suunnitella ensimmäisen ja toisen luokan rannikkopuolustusalukset. Pitkällisten keskusteluiden jälkeen toimitettiin tarjouspyynnöt insinööreille, joita olivat Woirhaye, Selleron, Clément ja de Bussy. Viralliset vaatimukset toisen luokan aluksille esitettiin 30. heinäkuuta 1872. Vaatimuksina olivat syväys, joka ei saanut ylittää 5,20 metriä, ja 10 solmun nopeus. Toimintasäteen oli oltava 750 merimailia ja aseistuksena tuli olla kaksi 27 senttimetrin tykkiä kaksoistornissa. Lisäksi alus oli varustettava törmäyskeulalla.
Woirhayen esitys hylättiin, koska uppouma oli ylitti tavoitteen ja koneisto oli liian raskas. Selleronin suunnitelma hylättiin panssaroinnin heikkouden ja jakauman vuoksi. Clémentin suunnitelmaa pidettiin epävakaana ja aluksen ulkomuoto ei miellyttänyt tarkastajia. Louis de Bussyn esittämä suunnitelma, joka pohjautui Britannian kuninkaallisen laivaston monitoreihin HMS Glattoniin ja HMS Rupertiin, hyväksyttiin lähtökohdaksi. Suunnitelma esiteltiin 19. elokuuta laivastoministerille, joka hyväksyi sen. Hankintaan sisällytetyt kaksi alusta, Tempête ja Vengeur, tilattiin siten de Bussyn telakalta Brestistä. Tempête tilattiin 26. joulukuuta 1872. Se oli ensimmäinen oman kokoluokkansa täysin raudasta ja teräksestä valmistettava alus laivastontelakalla.
Suunnittelu

Alusten kokonaispituus oli 73,30 metriä ja kölin pituus 70,80 metriä. Leveys vesirajassa oli 17,60 metriä ja syväys keulassa 5,33 ja perässä 5,42 metriä. Vapaa korkeus oli perässä 70 senttimetriä. Alusten normaaliuppouma oli 4 531 tonnia ja kuormattuna 4 908 tonnia.
Teräsrunkoisissa aluksissa oli kaksoispohja ja yhdeksän poikittaislaipiota, jotka jakoivat aluksen pituussuunnassa kymmeneen keulasta perään numeroituun vesitiiviiseen osastoon. Nämä oli lisäksi jaettu poikittaissuunassa siten, että osastoja oli kaikkiaan kuusikymmentä. Panssarivyö, joka oli päissä 250 millimetriä ja keskellä 330 millimetriä, kattoi koko rungon. Panssaroitu 330 millimetriä paksu kaide oli 40 metriä pitkä ja 2,60 metriä merenpinnasta. Kansi oli 50 millimetriä paksu ja sen tukena oli 120 millimetrin teakkansi. Seuraava kansi oli saman paksuinen. Raudasta valmistettu tulenjohtotorni oli 250 millimetriä paksu ja sen tukena oli 400 millimetrin teaklankutus. Katto oli 30 millimetriä. Höyrykone, joka tuotti 12 500 hevosvoimaa oli suojassa panssarikansien alla.
Yhtenäinen kansirakenne oli vain 2,50 metriä leveä. Se päälle oli rakennettu tasanne puiselle ohjaushytille. Sillan takana oli savuhormi, tappimasto ja kompassitasanne. Pelastusveneet olivat takaosassa maston etu ja takapuolella. Teräksestä tehty masto oli 21,39 metriä korkea ja sen alaosa muodosti nosturin veneiden veteen laskua varten. Aluksen epätavallinen muoto antoi syyn lempinimelle silitysrauta (ransk. le fer à repasser).
Suunnittelu > Aseistus

Alusten pääaseina olivat kaksi Canon de 274,4 mm Modèle 1875 -tykkiä, jotka olivat 4,5 metriä vedenpinnan yläpuolella. Ne olivat etukannelle sijoitetussa tykkitornissa, jonka kääntösäde oli 330 astetta. Tornin seinissä oli 330 millimetrin panssarointi, jonka takana oli 530 millimetrin teaklaudoitus. Tornin katto oli 50 millimetriä tuettuna 400 millimetrin teaklaudoituksella. Tornin suojaus painoi hieman yli 300 tonnia. Tornin tulenjohtoa varten katolle oli rakennettu pieni hytti. Torni voitiin kääntää laidasta toiseen 55 sekunnissa ja korotuskulma oli +8 astetta, mikä mahdollisti 4 700 metrin ampumaetäisyyden. Vastaavasti alin mahdollinen alakulma oli -3 astetta, mikä mahdollisti ampumisen 50 metriin. Tykkien korotuskulmaa säädettiin hydraylisesti. Tykeillä kyettiin ampumaan yksi laukaus kolmessa minuutissa, jos tykki piti siirtää laukaisuasentoon. Toisaalta tykillä voitiin ampua laukaus minuutissa ja 33 sekunnissa valmiiksi pakattuja kranaatteja käytettäessä. Tykkien kranaatti painoi 216 kilogrammaa. Aluksilla oli lisäksi neljä 47 millimetrin ja neljä 37 millimetrin tykkiä, joiden kranaatit painoivat 2,46 kg ja 0,75 kg.
Tulenjohtotornista tulta johdettiin huutoputkia pitkin. Nämä osoittautuivat kuitenkin vaikeiksi käyttää, koska tykinjohtajan tila oli liian ahdas putkien tehokasta sijoittelua varten.
Suunnittelu > Propulsio

Aluksilla oli yksi konehuone. Neljä A C Loiren valmistamaa kattilaa tuottivat kuusisylinteriselle höyrykoneelle, joka oli kytketty yhteen akseliin. Käskyt komentosillalta konehuoneeseen siirrettiin huutoputkella.
Risteilynopeudella alus kulutti 1 800 kilogrammaa hiiltä tunnissa. Aluksen hiilivarastoissa oli 168 tonnia hiiltä, minkä lisäksi oli 2,1 tonnia puuta ruuanlaittoon. Sähkö tuotettiin 100A/75V ja 45A/66V -dynamoilla. Lisäksi oli viestitykseen Meritoninlaite, joka tuotti 15A/30V.
Käännettäessä peräsin täysin sivuun 10 solmun maksiminopeudella aluksen kääntösäde oli ainoastaan 150 metriä, jolloin se kallistui samalla 2 astetta. Peräsimen ohjaukseen käytetty servo oli sijoitettu kattilahuoneen etuosaan, mikä teki tilasta pääsykelvottoman mikäli kattilahuoneessa olisi höyryvuotoja.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmistui | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tempête | Arsenal de Brest | 1873 | 18. elokuuta 1876 | 9. tammikuuta 1879 | poistettu alusluettelosta 26. huhtikuuta 1907 |
| Vengeur | Arsenal de Brest | 1875 | toukokuu 1878 | 1882 | 1905 |
Children of Bodom

| Children of Bodom |
| --- | --- |

 Children Of Bodom Provinssirockissa vuonna 2016.
Tiedot
Toiminnassa:  (1993–1997 nimellä Inearthed) 1997–2019
Tyylilaji:  melodinen death metal, thrash metal
Kotipaikka:  Espoo, Suomi
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Alexi Laiho, laulu, kitara (1993–2019)  Samuli Miettinen, basso (1993–1995)  Jaska Raatikainen, rummut (1993–2019)  Alexander Kuoppala, kitara (1995–2003)  Jani Pirisjoki, koskettimet (1995–1997)  Henkka T. Blacksmith, basso (1996–2019)  Janne Wirman, koskettimet (1997–2019)  Roope Latvala, kitara (2003–2015)  Antti Wirman, kitara (2015)  Daniel Freyberg, kitara (2016–2019) 
Levy-yhtiö:  Spinefarm Records, (1997–2008)   Universal Music, (2011)   Nuclear Blast, (2013–)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Children of Bodom (lyh. CoB, C.O.B.) oli suomalainen vuonna 1993 Espoossa perustettu metallimusiikkia, etenkin extreme metallia soittanut yhtye. Se on yksi kansainvälisesti menestyneimmistä suomalaisista metalliyhtyeistä.
Children of Bodom julkaisi yhteensä kymmenen virallista studioalbumia. Lisäksi yhtye levytti monia cover-kappaleita, esimerkiksi yhtyeiltä Scorpions, Iron Maiden, W.A.S.P., Stone, Sepultura, Slayer ja Ramones sekä artisteilta Billy Idol, Andrew W.K. ja Britney Spears.
Children of Bodomin laulaja-kitaristi Alexi Laiho sävelsi ja sanoitti yhtyeen musiikin. Kosketinsoittaja Janne Wirman on valittu useasti maailman parhaaksi kosketinsoittajaksi japanilaisen Burrn!-lehden lukijaäänestyksessä. Alexi Laiho keräsi ykkössijoja suomalaisen Soundin Paras soittaja -kategoriassa sekä ollut edustettuna Guitar World -lehden äänestyksissä. Vuonna 2009 hänet äänestettiin parhaaksi metallikitaristiksi, yli muun muassa Metallican soolokitaristi Kirk Hammettin, Zakk Wylden sekä Slashin. Laiho on myös epävirallisilla listoilla julistettu useaan otteeseen maailman parhaaksi soolokitaristiksi.lähde?
Children of Bodom on kerännyt mainetta etenkin Japanissa, Yhdysvalloissa ja muuallakin maailmassa. Yhtye esiintyi lukuisia kertoja Saksan Wacken Open Air- metallifestivaaleilla.
Marraskuun 2019 alussa yhtye ilmoitti lopettavansa toimintansa. Basisti Henkka Blacksmith, kosketinsoittaja Janne Wirman ja rumpali Jaska Raatikainen jättivät yhtyeen 15. joulukuuta 2019 Helsingin jäähallissa soitetun viimeisen keikan jälkeen. Kitaristit Alexi Laiho ja Daniel Freyberg jatkoivat Bodom After Midnight -nimisellä kokoonpanolla. Laiho kuoli yllättäen joulukuussa 2020.
Historia > Something Wild (1997)

Children of Bodom ja Anssi Kippo tuottivat, äänittivät ja miksasivat Something Wildin Astia-studiolla Lappeenrannassa. Tuodakseen itseään esille Children of Bodom toimi Dimmu Borgirin lämmittelijänä vuonna 1997. Menestys sai Nuclear Blastin edustajan lähestymään heitä julkaisusopimuksella Euroopassa. Sopimus allekirjoitettiin seuraavana vuonna. Something Wild julkaistiin virallisesti marraskuussa 1997 ja kappaleesta "Deadnight Warrior" kuvattiin mainostarkoituksiin musiikkivideo. Videon ohjasi Mika Lindberg pienellä tuhannen euron budjetilla.
Vaikka Laiho oli hyvin kriittinen kaikkea kirjoittamaansa musiikkia kohtaan, hän totesi inhoavansa albumeistaan eniten Something Wildia. Tämän albumin äänityksissä Laiho yritti matkia idolinsa Yngwie Malmsteenin tyyliä, minkä vuoksi Something Wildin musiikkia on vaikea soittaa. Lisäksi albumilla on havaittavissa muutamia lainauksia Mozartilta, muun muassa tämän 25. sinfoniasta ja 20. pianokonsertosta lainatut teemat.
Children of Bodomin ensimmäinen Euroopan kiertue alkoi helmikuussa 1998. Janne Wirman tosin keskittyi opintojensa viimeistelyyn eikä osallistunut kiertueelle, joten hänen tilallaan soitti Erna Siikavirta. Kiertueella Children of Bodom soitti yhdessä mm. Hypocrisyn, Kovenantin ja Agathodaimonin kanssa.
Kuukautta myöhemmin Children of Bodom nauhoitti Astia-studiolla Anssi Kipon kanssa uudet kappaleet "Towards Dead End" ja "Children of Bodom". Jälkimmäinen oli mukana Spinefarm Recordsin kokoelmalevyllä, joka oli kahdeksan viikkoa Suomen listojen huipulla.
Children of Bodom teki toisen Euroopan kiertueen syyskuussa 1998, mutta taaskaan Wirman ei voinut olla mukana. Kiertueella koskettimia soitti Laihon silloinen tyttöystävä Kimberly Goss.
Historia > Hatebreeder (1998-1999)

Children of Bodomin toinen albumi Hatebreeder nauhoitettiin vuosien 1998-1999 vaihteessa Anssi Kipon kanssa Astia-studiolla. Albumin nimen piti alun perin olla Towards Dead End, mutta studiossa yhtyeen jäsenet päättivät vaihtaa nimen. Luodakseen innokasta odotusta Suomessa, he julkaisivat "Downfall"-singlen kaksi viikkoa ennen albumin julkaisua. Kappaleesta kuvattiin musiikkivideo, jonka ohjasi jälleen Mika Lindberg. Hatebreeder oli listojen huipuilla useissa Euroopan maissa. "Downfallin" ja Hatebreederin menestyksen ansiosta Children of Bodom pääsi soittamaan kolme keikkaa Japaniin Sinergyn ja In Flamesin kanssa heinäkuussa 1999. Yhtyeen myöhemmin julkaistu livealbumi "Tokyo Warhearts" nauhoitettiin näissä konserteissa.
Historia > Follow the Reaper (2000)

Kolmannen albumin äänittämiseen Children of Bodom päätti Astia-studion sijasta käyttää Peter Tägtgrenin Abyss-studiota Ruotsissa. Äänitykset suoritettiin elo- ja syyskuussa vuonna 2000. Follow the Reaper -nimen saanut albumi julkaistiin maailmanlaajuisesti vuoden 2000 lopulla. "Everytime I Die" -singlestä tehdyn musiikkivideon ohjasi Apulanta-yhtyeen silloinen basisti Tuukka Temonen.
Historia > Hate Crew Deathroll (2002–2004)

Helmikuussa 2002 Children of Bodom alkoi kirjoittaa uusia kappaleita tulevalle levylle, jonka nimeksi tuli Hate Crew Deathroll. He palasivat Astia-studiolle työskentelemään jälleen tuottaja Anssi Kipon kanssa. Äänitys tehtiin elo- ja syyskuussa, ja albumi julkaistiin Suomessa tammikuussa 2003. Se pysyi suomalaisilla listoilla yhteensä kolme viikkoa ja siitä tuli yhtyeen ensimmäinen kultaa myynyt albumi.
3. tammikuuta 2003 suomalainen Metal Music Awards järjestettiin Tavastialla Helsingissä Sirkkelirockin osana. Children of Bodom palkittiin vuoden suomalaisena yhtyeenä.
Children of Bodomin ensimmäinen maailmankiertue alkoi 2003 ja kesti vuoden 2004 loppupuolelle. Kiertueella oli paljon loppuunmyytyjä konsertteja, mutta sen aikana odottamattomasti Kuoppala päätti erota yhtyeestä henkilökohtaisista syistä. Griffin-yhtyeen kitaristi Kai Nergaardia pyydettiin Kuoppalan tilalle, mutta hän ei hyväksynyt tarjousta. Niinpä paikan otti Laihon bändikaveri Sinergystä, Roope Latvala, kunnes pysyvä ratkaisu löytyisi. Tämä kokoonpano esiintyi ensi kertaa Moskovassa 16. elokuuta 2003.
Historia > Are You Dead Yet? (2004–2007)

Onnistuneen maailmankiertueen jälkeen Latvalasta tuli pysyvä jäsen ja he alkoivat levyttää EP:tä nimeltä "Trashed, Lost & Strungout" ja singleä nimeltä "In Your Face". Vuoden 2005 lopussa julkaistiin albumi Are You Dead Yet?, jonka tyyli poikkesi aikaisemmista levyistä. Albumin kappaleissa oli aiempaa yksinkertaisempia ja raskaampia kitarariffejä sekä vaikutteita industrial-musiikista. Fanien reaktiot olivat vaihtelevia, mutta albumista tuli yhtyeen kaupallisesti menestynein. Se sai Suomessa kultalevyn ja saavutti ensimmäisen sijan Suomen listoilla, 16. Saksassa, 16. Ruotsissa, ja 17. Japanissa.  Yhtyeen seuraava julkaisu, DVD-single kappaleesta "In Your Face", sisälsi musiikkivideon, backstage-materiaalia bändistä ja livekappaleen "Sixpounder" Wacken Open Air-festivaaleilla 2004.
Tammikuussa 2005 single "In Your Face" nousi Britannian Top 40 Rock Singles -listan ykköseksi.
Toukokuussa 2006 muutama eurooppalainen lehti julkaisi vanhan Children of Bodomin promokuvan ja väitti kuvassa olevan Lordi-yhtyeen jäsenet ilman naamioita. Väärinkäsitys perustui ilmeisesti siihen, että kuvassa oli mukana kosketinsoittaja Erna Siikavirta, joka korvasi tilapäisesti Janne Wirmanin Children of Bodomin ensimmäisellä Euroopankiertueella 1998.
Children of Bodomin live-DVD Chaos Ridden Years – Stockholm Knockout Live julkaistiin 5. joulukuuta 2006. Se sisältää yli 90 minuuttia livemateriaalia konsertista Tukholmassa 5. helmikuuta 2006. Se sisältää myös kaikki yhtyeen musiikkivideot ”Needled 24/7:n” videota lukuun ottamatta. Kitaristi Alexi Laiho valittiin maailman parhaaksi kitaristiksi vuonna 2006 MetalHammer-lehdessä.
Kesäkuussa 2006 yhtye aloitti yhden mittavimmista kiertueistaan, Unholy Alliancen. Children of Bodom kiersi Slayerin, Lamb of Godin, Mastodonin, In Flamesin ja Thine Eyes Bleedin rinnalla. Yhtyeet keikkailivat Yhdysvalloissa kesä-heinäkuussa ja Euroopassa loka-marraskuussa.
Historia > Blooddrunk (2008–2009)

Loka-joulukuussa 2007 yhtye nauhoitti kuudennen studioalbuminsa, Blooddrunkin, joka julkaistiin 15. huhtikuuta 2008. Albumilla on kymmenen kappaletta, joista yksi on cover-kappale ”Ghost Riders in the Sky”. Kyseisen albumin materiaali vuoti Internetiin jo paljon aikaisemmin. Albumi nousi Yhdysvaltain albumilistalla sijalle 22. Yhtye oli mukana Gigantour 2008:ssa Pohjois-Amerikassa Megadethin, In Flamesin, Job for a Cowboyn ja High On Firen kanssa.
Children of Bodom voitti Vuoden kotimaisen metal/hard rock albumi -palkinnon Blooddrunkilla Emma-gaalassa vuonna 2009.
Helmikuussa 2009 Children of Bodom vihjasi julkaisevansa coveralbumin nimeltä "Skeletons in the Closet".
Historia > Skeletons in the Closet (2009–2010)

Skeletons in the Closet julkaistiin 22. syyskuuta 2009. Albumilla on neljän uuden kappaleen lisäksi kaikki yhtyeen aiemmin julkaistut coverkappaleet paitsi "Shot in the Dark" ja Stan Jones -cover "Ghost Riders in the Sky" ja Klamydia-cover "Latomeri". Cover-kappaleita on muun muassa artisteilta Suicidal Tendencies, Creedence Clearwater Revival, Britney Spears, Alice Cooper, Iron Maiden, Slayer, Scorpions, Ramones, Andrew WK, Billy Idol ja Sepultura.
Historia > Relentless Reckless Forever (2010–2011)

Children of Bodomin seitsemäs albumi, Relentless Reckless Forever, julkaistiin 8. maaliskuuta 2011. Se on yhtyeen ensimmäinen Universal Musicin kautta julkaistu albumi. "Relentless Reckless Forever" ylitti julkaisupäivänään sadantuhannen myydyn kappaleen rajan maailmanlaajuisesti. Suomessa levyä myytiin yli 10 000 kappaletta jo parissa viikossa.lähde? Myös "Relentless, Reckless Forever" palkittiin Emma-gaalassa Vuoden metallialbumina vuonna 2012.
Historia > Halo of Blood (2013)

Children of Bodomin kahdeksas albumi, "Halo of Blood", julkaistiin 7. kesäkuuta 2013. Poikkeuksena edellisiin levyihin "Halo of Blood" päätyi Suomessa listakakkoseksi. Kappaleesta "Transference" julkaistiin single ja musiikkivideo. Se palkittiin Emma-gaalassa Vuoden metallialbumina.
Vuonna 2015 toukokuussa Roope Latvala erotettiin yhtyeestä, sillä Latvalan alkoholiongelma oli haitannut työntekoa jonkin aikaa. Korvaavaksi kitaristiksi otettiin tuleville kesän keikoille Janne Wirmanin nuorempi veli, Warmen- yhtyeen Antti Wirman. Vuonna 2016 Children of Bodom ilmoitti nimittäneensä uudeksi kitaristiksi
Daniel Freybergin, joka on soittanut muun muassa yhtyeissä Naildown ja Norther.
Historia > I Worship Chaos (2015)

Children of Bodomin yhdeksäs albumi, I Worship Chaos, julkaistiin 2. lokakuuta 2015. Levy-yhtiönä albumille toimi Nuclear Blast. Samana vuonna Posti julkaisi postimerkkisarjan, jossa yhtye esiintyy.