stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herakleion (Kreeta)
Historia

Herakleionin paikka on ollut asuttu viimeistään neoliittisella kaudella ja edelleen minolaisella kaudella eli Kreetan pronssikaudella 1000-luvulla eaa. Paikka toimi jo tuolloin läheisen Knossoksen palatsikeskuksen satamana, ja kukoisti 1500–1300-luvuilla eaa. Kaupungin esihistoriallista nimeä ei tunneta.
Herakleionin polis-kaupunki sai alkunsa noin 800-luvulla eaa. Kreikkalaisessa mytologiassa se sai nimensä Idan daktyyleihin kuuluneesta Herakleesta eli Herakles Idaioksesta. Myöhempinä aikoina tämä yhdistettiin tunnetumpaan heeros Herakleehen. Kaupunkia ei juurikaan mainita antiikin kirjallisuudessa joitakin maantieteellisiä teoksia lukuun ottamatta. Stefanos Byzantionlainen mainitsee sen sijalla 17 tuntemastaan 23 Herakleia-nimisestä kaupungista. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Hērakleiōtas (Ἡρακλειώτας).
Antiikin aikana Herakleion toimi Knossoksen poliksen satamana yhdessä läheisen Amnisoksen kanssa. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti, ja sen asema poliksena jo klassisella kaudella perustuu lähinnä oletuksiin. Herakleion on ollut todennäköisesti aina historiansa aikana enemmän tai vähemmän Knossoksen alaisuudessa; Knossoksen vallan alla sen tiedetään olleen ainakin hellenistisellä kaudella. Varhaisin maininta kaupungista poliksena kaupunkivaltion merkityksessä on peräisin vasta 200-luvulta eaa., Miletoksen Kreetan polisten kanssa tekemässä sopimuksessa. Herakleionin ei tiedetä lyöneen omaa rahaa.
Herakleion toimi Knossoksen poliksen satamana edelleen roomalaisella kaudella. Tuolloin sen merkitys oli kuitenkin vähäisempi, sillä Kreetan keskus oli tuolloin Gortynissä saaren eteläosassa. Herakleionia ei mainita piispanistuimena varhaisissa kristillisissä lähteissä. Nikean toisen kirkolliskokouksen asiakirjoissa vuodelta 787 mainitaan kuitenkin muiden Kreetan piispojen joukossa Theodoros, ”Herakleopoliin piispa”.
Nykyinen Iraklionin (Irákleio) kaupunki, joka keskiajalla ja osmanivallan aikana tunnettiin muun muassa nimillä Candia ja Megalon Kastron, nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan 1800-luvun lopulla, tosin nykykreikkalaisessa nimimuodossa.
Rakennukset ja löydökset

Iraklionin alueella on suoritettu suhteellisen vähän arkeologisia kaivauksia, koska nykyinen suhteellisen suurikokoinen kaupunki sijaitsee suoraan esihistoriallisen ja antiikin aikaisen asutuksen paikalla. Joitakin löytöjä on tehty sattumalöytöinä ja pelastuskaivauksissa.
Minolaisaikaisia löytöjä on tehty useista paikoista eri puolilta nykyisen kaupungin aluetta ja ympäristöä. Löytöihin lukeutuu sekä asutuksen että satamarakennelmien jäänteitä. Merkittävimmät esihistorialliset löydöt, sekä neoliittiselta että minolaiselta kaudelta, ovat peräisin Katsampás-joen suusta. Antiikin ajalta on löydetty nykyisen kaupungin paikalta hautoja geometriselta kaudelta arkaaiselle kaudelle 600-luvulle eaa. saakka, sekä merkkejä asutuksesta viimeistään klassiselta kaudelta lähtien. Löytöjen vähäisyyden vuoksi kaupungin pohjakaavasta ja rakennusten kokonaisuudesta ei ole mahdollista saada kovinkaan hyvää kuvaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iraklionin arkeologiset kohteet Wikimedia Commonsissa
Raunioita nykyisten rakennusten alla, ajoitus epäselvä.
Keisari Hadrianuksen rintakuva Herakleionista, n. 127–128 jaa.
Henrik VII (Englanti)

| Henrik VII |
| --- | --- |
 Henrik VII. Tuntemattoman hollantilaisen taiteilijan maalaama muotokuva vuodelta 1505.
Englannin kuningas
Valtakausi:  22. elokuuta 1485 – 21. huhtikuuta 1509
Kruunajaiset:  30. lokakuuta 1485
Edeltäjä:  Rikhard III
Seuraaja:  Henrik VIII

Syntynyt:  28. tammikuuta 1457 Pembroken linna, Wales
Kuollut:  21. huhtikuuta 1509 (52 vuotta) Richmondin palatsi, Englanti
Puoliso:  Yorkin Elisabet
Lapset:  Arthur   Margareeta Tudor   Henrik VIII   Elisabet Tudor   Maria Tudor   Edmund Tudor   Edvard Tudor  Katherine Tudor
Suku:   Tudor
Isä:  Edmund Tudor
Äiti:  Lady Margaret Beaufort
Uskonto:  katolilainen
Nimikirjoitus:  
Henrik VII (28. tammikuuta 1457 – 21. huhtikuuta 1509) oli Englannin kuningas vuosina 1485–1509. Hän oli ensimmäinen Tudor-sukuinen hallitsija.
Nuoruus

Henrik syntyi Walesissä Pembroken linnassa Edmund Tudorin ja Margaret Beaufortin ainoaksi pojaksi. Edmund kuoli kaksi kuukautta ennen poikansa syntymää, ja Henrik viettikin lapsuudessaan paljon aikaa setänsä Jasper Tudorin kanssa.
Henrikin isänisä Owen Tudor oli nainut Henrik V:n lesken Valois’n Katariinan, joten Henrikin isä Edmund Tudor oli kuningas Henrik VI:n velipuoli. Henrik VI oli Lancaster-suvun viimeinen hallitsija, jonka hallituskaudella käytiin ruusujen sotaa, veristä kamppailua kruunusta York-suvun ja Lancasterien välillä. Kun Henrik VI syrjäytettiin valtaistuimelta vuonna 1461 ja hallitsijaksi nousi Yorkien Edvard IV, nuoren Henrik VII:n oli paettava Bretagneen, jossa hän vietti seuraavat 14 vuotta.
Henrikin äidin Margaret Beaufortin isoisoisä oli Edvard III:n poika, Lancasterin herttua Juhana Gent, joka nai pitkäaikaisen rakastajattarensa Katherine Swynfordin ja lapset laillistettiin jälkikäteen. Henrikin vaade Englannin kruunuun perustui siis sekä naislinjaan että aviottomuuteen.
Henrikin pikkuserkun, Buckinghamin herttuan Henry Staffordin, epäonnistuttua vallananastuspyrkimyksissään vuonna 1483 Henrikistä tuli kuitenkin Lancaster-suvun johtava kruununtavoittelija. Ensimmäinen yritys kuitenkin epäonnistui, ja hän joutui pakenemaan Ranskaan, missä hänet varustettiin toiseen yritykseen.
Nousu valtaistuimelle

Henrik VII
Walesin prinssi Arthur
Margareeta Tudor
Henrik VIII
Elisabet Tudor
Maria Tudor
Edmund Tudor, Somersetin herttua
Katariina Tudor
Henrik VIII
Henrik, Cornwallin herttua
Maria I
Elisabet I
Edvard VI
Maria I
Elisabet I
Edvard VI
Henrik sai koottua 5 000 sotilaan armeijan, ja vaikka määrä hävisi Rikhard III:n joukoille, hän tiesi, että käsillä oli ainoa tilaisuus nousta Englannin kuninkaaksi. Joukot voittivat Rikhardin sotilaat Bosworthin taistelussa 22. elokuuta 1485, eivätkä vähiten siksi, että useat Rikhardin liittolaiset (muun muassa Northumberlandin jaarli Henry Percy sekä William ja Thomas Stanley) vaihtoivat puolta tai vetäytyivät taistelusta. Suurilta osin tämä yhteenotto päätti ruusujen sodan, vaikkei ollutkaan sen viimeinen taistelu.
Henrik VII:n perinnöllinen oikeus kruunuun oli heikko. Hän oli äitinsä kautta Juhana Gentin ja tämän kolmannen vaimon Catherine Swynfordin jälkeläinen ja näin sukua Edvard III:lle, muttei legitiimiä vallanperimyslinjaa. Tästä ei kuitenkaan muodostunut ongelmaa, sillä taistelun jäljiltä muut kuningasehdokkaat olivat joko kuolleet tai liian heikkoja haastaakseen Henrikin.
Henrikin valtaa uhkasivat itsensä petetyiksi tuntevat aateliset sekä kruununtavoittelijat, jotka väittivät olevansa Rikhard III:n Toweriin sulkemia Edvard IV:n perillisiä (muun muassa Perkin Warbeck, katso Towerin prinssit). Lujittaakseen valtaansa Henrik VII meni vuonna 1486 naimisiin Edvard IV:n tyttären Elisabetin kanssa. Näin hän yhdisti kilpailevat York- ja Lancaster-suvut Tudor-suvun alle ja varmisti jälkeläistensä olevan kuninkaallista verta.
Henrikin ensimmäinen teko voitetun taistelun jälkeen oli julistautuminen kuninkaaksi, mikä varmisti sen, että jos joku nousisi häntä vastaan, tämä voitaisiin tuomita maanpetturuudesta. Merkittävää on, että Henrik säästi Rikhardin nimeämän kruununperillisen, Lincolnin jaarlin John de la Polen. La Polesta aiheutui harmia muutama vuosi myöhemmin, kun hän aloitti kapinan ja yritti nostaa Lambert Simnel -nimisen puusepän kymmenvuotiaan pojan kuninkaaksi. Jaarli kuoli Stoken taistelussa 16. kesäkuuta 1487, mutta Simnel säästyi ja hänestä tuli myöhemmin kuninkaallinen haukankasvattaja.
Simnel esitti olevansa Warwickin jaarli Edvard Plantagenet (Yrjö Plantagenetin poika), joka todellisuudessa oli yhä vangittuna Towerissa. Edvard säilyi hengissä aina vuoteen 1499, jolloin hänet mestattiin. Sen sijaan Edvardin vanhin sisko, Margaret Pole, joka oli seuraavaksi paras ehdokas valtaistuimelle, peri isänsä jaarlikunnan Salisburyssa ja eli pitkälle 1500-luvulle.
Lapset

Arthur (1486–1502), Walesin prinssi, nai Katariina Aragonialaisen vuonna 1501, ei jälkeläisiä
Margareeta Tudor (1489–1541), Englannin prinsessa, ensimmäinen aviomies Skotlannin kuningas Jaakko IV, toinen Archibald Douglas, Anguksen jaarli. Jälkeläisiä muuan muassa Jaakko I&VI (lapsenlapsenlapsi), joka peri Englannin kruunun vuonna 1603.
Henrik VIII (1491–1547), Englannin kuningas, kuusi vaimoa. Lapset Edvard VI, Maria I ja Elisabet I olivat Englannin hallitsijoita.
Elisabet Tudor (1492–1495), kuoli nuorena
Maria Tudor (1496–1533), ensimmäinen puoliso Ranskan kuningas Ludvig XII, toinen Suffolkin herttua Charles Brandon
Edmund Tudor (1499–1500), Somersetin herttua, kuoli nuorena
Edvard Tudor, Englannin prinssi, lapsi jota ei välttämättä ole ollut vaan on epäilty nimen sekoittuneen Edmund Tudoriin. Hänen nimensä on kuitenkin virallisesti listattuna Henrikin ja Elisabetin lapseksi. Alison Weirin Britain's Royal Families: The Complete Genealogy mainitsee myös Edvardin nuorena kuolleena lapsena. Weir olettaa lapsen haudatun perheensä kanssa Westminster Abbeyhin.
Katherine Tudor (1503), Englannin prinsessa, kuoli synnytyksessä ja hänen äitinsä Yorkin Elisabet kuoli myös synnytykseen.
Talous ja diplomatia

Henrik VII oli talousasioissa järkevä mutta ahne monarkki, joka palautti kruunun varallisuuden ottamalla käyttöön uusia tehokkaita ja armottomia verotusmuotoja. Edvard IV:n kassan varat oli hänen vaimonsa Woodville-suku tyhjentänyt kuninkaan kuoleman jälkeen ennen Rikhard III:n valtaannousua. Arkkipiispa John Mortonin kehittämä järjestelmä huolehti siitä, että aatelisto maksoi korotettuja veroja. Veronkannon tehokkuutta parannettiin huomattavasti ja veronkantajat asettivat kuninkaan tuella maksuja erilaista rikkomuksista.
Henrik VII:n tavoitteena oli sekä ylläpitää rauhaa että luoda taloudellista vaurautta. Hän myös onnistui molemmissa. Henrik VII ei ollut sotapäällikkö eikä hänellä ollut mielenkiintoa pyrkiä voittamaan edeltäjiensä Ranskassa häviämiä alueita takaisin. Henrik solmi Ranskan kanssa Etaplesissa rauhan, joka toi rahaa Englannin kassaan sekä suoraan että epäsuorasti. Henrik pyysi parlamentilta rahoitusta sodankäyntiä Ranskaa vastaan, ja se myönsikin kaksi määrärahaa kuninkaalle. Samaan aikaan Ranskalla oli muita intressejä Euroopassa, joten se maksoi Henrikille, jottei maan tarvinnut sotia. Henrik myös tuki laivanrakennusta, mikä vahvisti laivastoa ja paransi kauppamahdollisuuksia. Vuonna 1495 hän perusti Euroopan ensimmäisen ja maailman vanhimman yhä olemassa olevan kuivatelakan Portsmouthiin. Henrikin hallintokaudella John Cabot löysi Newfoundlandin, joka oli Englannin ensimmäinen siirtomaa Uudessa maailmassa.
Oikeuslaitoksen uudistukset

Ruusujen sodan aikana maan hallinnon painopiste oli vaihdellut etelän ja pohjoisen välillä. Henrikin kaudella hallintoa keskitettiin ja muodostettiin kaksi oikeudenkäytön haaraa. Kuningas elvytti Tähtikamarina (engl. Star Chamber) tunnetun oikeuden, joka sai nimensä Westminsterin kokouspaikan kattoon maalatuista tähdistä. Se on 20–30 jäsenen muodostama istuin, jonka päätehtävä oli rangaista ja kurittaa aatelisia sekä ratkaista ongelmia, joihin paikalliset oikeusistuimet eivät pystyneet. Paikallisella tasolla kuria ja järjestystä ylläpitivät rauhantuomarit (engl. Justices of Peace).
Viimeiset vuodet

Vuonna 1502 Henrik VII koki kaksi raskasta menetystä. Hänen poikansa, kruununperillinen Arthur, joka oli juuri mennyt naimisiin espanjalaisen prinsessa Katariina Aragonilaisen kanssa kuoli sairauteen Ludlowin linnassa. Vain muutamaa kuukautta myöhemmin Henrikin puoliso menehtyi lapsivuoteeseen. Kuningas pelkäsi Arthurin kuoleman myötä menettävänsä liittoon kuuluneet myötäjäiset ja sen vuoksi pyysi ja sai paavi Julius II:lta luvan, jotta nuorempi poika Henrik voisi naida Arthurin lesken. Henrik VII tuli liiton suhteen kuitenkin toisiin ajatuksiin ja avioliitto tapahtui vasta kuninkaan kuoleman jälkeen vuonna 1509. Vaikka Henrikillä oli ajatuksia mennä uudelleen naimisiin ja hankkia lisää perillisiä, näin ei kuitenkaan tapahtunut. Kuolemansa jälkeen kuninkaaksi nousi Henrik VII:n toiseksi vanhin poika Henrik VIII.
Jälkeläiset

Henrik VII:n vanhin tytär Margareeta oli aluksi naimisissa Skotlannin kuninkaan Jaakko IV:n kanssa. Heidän pojastaan tuli kuningas Jaakko V, jonka tytär oli Maria Stuart. Margareetan avioliitolla Henrik VII toivoi rikkovansa Skotlannin ja Ranskan välisen "Vanhan liiton", Auld Alliancen. Margareetan toinen aviomies oli Archibald Douglas; heidän pojanpoikansa Lordi Darnley nai Maria Stuartin. Heidän poikansa Skotlannin kuningas Jaakko VI peri Englannin kruunun ja nousi kuninkaaksi nimellä Jaakko I Elisabet I:n kuoltua. Henrik VII:n toinen aikuiseksi varttunut tytär Maria avioitui ensin Ranskan Ludvig XII:n kanssa ja kuninkaan kuoltua Charles Brandonin, Suffolkin herttuan kanssa. Heidän tyttärensä Frances nai Henry Greyn ja näiden yksi lapsista oli Lady Jane Grey, jonka nimissä vanhemmat ja muut sukulaiset yrittivät päästä valtaan Edvard VI:n kuoltua.
Kuningas Henrik VII on haudattu Westminster Abbeyhin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.englishmonarchs.co.uk/tudor.htm
Luminarium: Henry VII
Henrik VII brittimonarkian virallisilla sivuilla
http://www.tudorplace.com.ar/aboutHenryVII.htm
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Rikhard III | Englannin kuningas 1485–1509 | Seuraaja: Henrik VIII |
| n k Englannin hallitsijat ja valtionpäämiehet (927–1707) |
| --- | --- |
 Alfred Suuri  Edvard Vanhempi  Ethelweard  Athelstan  Edmund I  Edred  Edwy  Edgar Rauhaisa  Edvard Marttyyri  Ethelred Neuvoton  Sven Haaraparta  Ethelred Neuvoton  Edmund Rautakylki  Knuut Suuri  Harald Jäniksenkäpälä  Knuut III Hardeknut  Edvard Tunnustaja  Edgar Atheling  Harald Godwininpoika  Vilhelm Valloittaja  Vilhelm Punainen  Henrik I  Tapani  Matilde  Eustace IV  Henrik II  Rikhard Leijonamieli  Juhana Maaton  Ludvig VIII  Henrik III  Edvard I  Edvard II  Edvard III  Rikhard II  Henrik IV  Henrik V  Henrik VI  Edvard IV  Henrik VI  Edvard IV  Edvard V  Rikhard III  Henrik VII  Henrik VIII  Edvard VI  Lady Jane Grey  Maria I  Filip II  Elisabet I  Jaakko I  Kaarle I  Oliver Cromwell  Richard Cromwell  Kaarle II  Jaakko II  Maria II  Vilhelm III Oranialainen  Anna 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Krapula

Henri de Toulouse-Lautrec: Krapula (Suzanne Valadonin muotokuva), noin 1888.
Krapula on etyylialkoholin runsaasta päihdekäytöstä seuraava oire. Krapulan oireita voivat olla erityisesti päänsärky, väsymys, vapina, hikoilu, jano, ripuli, pahoinvointi ja oksentaminen. Krapulan voimakkuuteen vaikuttaa nautitun alkoholin määrä. Elimistön ollessa krapulatilan takia ylikierroksilla tulee raskaita fyysisiä suorituksia aina välttää. Krapula paranee itsestään. Krapula on yhteiskunnallisesti merkittävä työpoissaolojen syy.
Syntymekanismi

Krapula johtuu suurimmaksi osaksi hermoston yliärtymyksestä. Alkoholi lamaannuttaa hermosoluja muun muassa voimistamalla GABA:n estokykyä. Elimistöllä on luonnollinen pyrkimys tasapainoon, ja aivot kehittävätkin toleranssin kumotakseen normaalitoimintaa järisyttävän aineen vaikutukset. Toleranssin kasvaessa hermosolut pystyvät toimimaan nopeammin, ja alkoholin eli ”jarrun” poistuessa elimistöstä aivot käyvät ylikierroksilla. Vieroitusoireet ovat kurjimmillaan, kun lähes kaikki alkoholi on poistunut elimistöstä.
Asetaldehydillä on epäilty olevan pientä merkitystä krapulaoireissa, mutta yhteys on vahvistamatta, koska asetaldehydipitoisuus ja krapulaoireet eivät kulje aivan rinnakkain. Asetaldehydi hapettuu edelleen etikkahapoksi. Etikkahappo poistuu nopeasti kehosta aiheuttamatta suuria sivuvaikutuksia, sillä etikkahappoa syntyy myös soluissa normaalin energia-aineenvaihdunnan tuotteena.
Koska alkoholi on diureetti, myös nestehukka on merkittävä tekijä krapulassa.
Oireet

Krapulan oireita voivat olla erityisesti päänsärky, väsymys, vapina, hikoilu, jano, ripuli, sydämen korkea syketaajuus ja pahoinvointi. Krapulan voimakkuuteen vaikuttaa nautitun alkoholin määrä.  Krapulan voimakkuus ja oireet vaihtelevat yksilöittäin johtuen muun muassa maksan kapasiteetista hajottaa alkoholia. Elimistön ollessa krapulatilan takia ylikierroksilla tulee raskaita fyysisiä suorituksia aina välttää, etenkin koska rajun alkoholinkäytön jälkeinen krapula altistaa myös eteisvärinälle.
Fyysisten oireiden ohella voidaan tuntea ”moraalikrapulaa” tai ”morkkista” eli katumusta siitä, mitä tuli juopuneena tehtyä. Koska alkoholi rauhoittaa ja vapauttaa estoja, vieroitustilassa käy jälleen täysin päin vastoin: yksilöstä tulee poikkeuksellisen itsekriittinen, kireä, ja taipuvainen negatiiviseen ajatteluun, mikä pahentaa morkkista.
Tutkimusten mukaan jatkuva ja runsas juominen johtaa masennukseen ja muihin mielenterveysongelmiin. Jatkuva alkoholin käyttö aiheuttaa masennusta muun muassa alentamalla aivojen serotoniini- ja dopamiinitasoa. Masennus ja morkkis aiheuttavat helposti taipumuksen krapularyyppyihin ja sitä kautta jatkuvaan juomiskierteeseen.
Hoitokeinot

Monien aineiden on väitetty lievittävän krapulaa, mutta tutkimuksissa ei ole löydetty vakuuttavia todisteita niiden puolesta. Krapulalääketutkimuksia läpikäyneessä katsauksessa löydettiin vain hyvin heikkolaatuisia tutkimuksia. Niissä parhaiten olivat menestyneet neilikkauute, tolfenaamihappo ja pyritinoli.
Hoitokeinot > Väitetyt lääkkeet

Australialainen Outox lupaa tuotteensa nopeuttavan alkoholin palamista kehossa. Tämä on kuitenkin ristiriidassa aiemmin mainitun vakiopalamisnopeuden kanssa. Outoxin markkinointi krapulanpoistajana on nykyisin Suomessa kielletty.
Hoitokeinot > Väitetyt lääkkeet > L-kysteiini

Vuonna 2018 suomalaisessa tutkimuksessa saatiin näyttöä siitä, että aminohappo l-kysteiini kykenee lievittämään krapulan oireita, kuten päänsärkyä, pahoinvointia, stressiä ja ahdistusta. Elimistön luonnollisestikin tuottama l-kysteiini reagoi alkoholin myrkyllisen aineenvaihduntatuotteen asetaldehydin kanssa. Asetaldehydi aiheuttaa suuren osan krapulan oireista, mutta myös nousuhumalaan liittyvän euforian tunteen.
Lievittääkseen oireita l-kysteiini pitää nauttia samaan aikaan alkoholin kanssa. Tällöin se myös vähentäisi euforian tunnetta. Tutkimuksen johtajan, Helsingin yliopiston kansanterveystieteen dosentti Peter Eriksonin arvion mukaan tämän ei kuitenkaan täydy pilata alkoholin tavoiteltua vaikutusta, sillä asetaldehydin synnyttämä euforia syntyy nopeasti ja vasta-aine hajottaa asetaldehydiä hitaammin.
Nimitykset

Sana krapula on peräisin latinasta, jossa crapula voi tarkoittaa sekä päihtymystä että krapulaa. Synonyymi kohmelo, alkuperäisemmässä muodossaan pohmelo, tulee venäjästä похмелье, ’humalan jälkeen’. Krapulalla on kansankielessä monia muitakin nimiä, kuten kankkunen, kanuuna, darra, rapula ja ruotsin kielestä lainattu dagen efter (seuraava päivä).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Webortaasi krapulasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Jukka Ruukki: Krapulassa solukalvot kapinoivat (Tiede-lehti 8/2003) (Arkistoitu – Internet Archive)
Krapulavinkkejä (Arkistoitu – Internet Archive)
Sivusto krapulan hoitamisesta ja ennaltaehkäisystä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kreikan kansallispuistot

Kreikan kansallispuistot on jaettu kolmeen luokkaan: kansallismetsät (Εθνικός Δρυμός, Ethnikós Drymós), merikansallispuistot (Εθνικό Θαλάσσιο Πάρκο, Ethnikó Thalássio Párko) sekä muut kansallispuistot (Εθνικό Πάρκο, Ethnikó Párko). Niiden tehtävänä on maan kasvi- ja eläinluonnon suojeleminen. Kansallismetsiä on kymmenen, merikansallispuistoja kaksi ja muita kansallispuistoja 15 (vuonna 2018). Kreikan vanhin kansallispuisto on Ólympoksen kansallispuisto, joka perustettiin vuonna 1938.
Kaikki Kreikan kansallispuistot ovat myös Natura 2000 -alueita.
Luettelo kansallispuistoista > Kansallismetsät

| Nimi | Perustettu | Pinta-ala (ha) | Sijainti | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Aínoksen kansallismetsä | 1962 | 002862 2 862 |   |  |
| Oítin kansallismetsä | 1966 | 007210 7 210 |   |  |
| Ólympoksen kansallismetsä | 1938 | 003988 3 988 |   |  |
| Parnassóksen kansallismetsä | 1938 | 003513 3 513 |   |  |
| Párnithan kansallismetsä | 1961 | 003812 3 812 |   |  |
| Píndoksen kansallismetsä (osa Pohjoisen Píndoksen kansallispuistoa) | 1966 | 006838 6 838 |   |  |
| Préspajärvien kansallismetsä (osa Préspajärvien kansallispuistoa) | 1974 | 019470 19 470 |   |  |
| Samarián kansallismetsä | 1962 | 004850 4 850 |   |  |
| Soúnion kansallismetsä | 1974 | 003500 3 500 |   |  |
| Víkoksen–Aóoksen kansallismetsä (osa Pohjoisen Píndoksen kansallispuistoa) | 1973 | 012794 12 794 |   |  |
Luettelo kansallispuistoista > Merikansallispuistot

| Nimi | Perustettu | Pinta-ala (ha) | Sijainti | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Alónnisoksen ja Pohjoisten Sporadien merikansallispuisto | 1992 | 208713 208 713 |   |  |
| Zákynthoksen merikansallispuisto | 1999 | 013500 13 500 |   |  |
Luettelo kansallispuistoista > Muut kansallispuistot

| Nimi | Perustettu | Pinta-ala (ha) | Sijainti | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuisto | 2008 | 023649 23 649 |   |  |
| Axióksen suiston kansallispuisto | 2004 | 033800 33 800 |   |  |
| Chelmóksen–Vouraïkóksen kansallispuisto | 2009 | 054400 54 400 |   |  |
| Dadián, Lefkímin ja Souflín metsien kansallispuisto | 2006 | 042800 42 800 |   |  |
| Évroksen suiston kansallispuisto | 2006 | 018800 18 800 |   |  |
| Itä-Makedonian ja Traakian kansallispuisto | 2008 | 093000 93 000 |   |  |
| Kerkíni-järven kansallispuisto | 2006 | 078316 78 316 |   |  |
| Koróneia- ja Vólvi-järvien ja Makedonian Témpin kansallispuisto | 2004 | 016388 16 388 |   |  |
| Kotýchin ja Strofylián kosteikkojen kansallispuisto | 2009 | 014300 14 300 |   |  |
| Mesolóngin–Aitolikón laguunien kansallispuisto | 2004 | 025000 25 000 |   |  |
| Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto | 2005 | 200000 200 000 |   |  |
| Préspajärvien kansallispuisto | 2009 | 032700 32 700 |   |  |
| Rodópi-vuorten kansallispuisto | 2009 | 173150 173 150 |   |  |
| Schiniáksen kansallispuisto | 2000 | 001300 1 300 |   |  |
| Tzoumérkan, Peristérin ja Árachthoksen rotkon kansallispuisto | 2009 | 082000 82 000 |   |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreikan kansallispuistot Wikimedia Commonsissa
Kreikan kansallispuistot
| --- | --- |
Kansallismetsät:   Aínoksen kansallismetsä  Oítin kansallismetsä  Ólympoksen kansallismetsä  Parnassóksen kansallismetsä  Párnithan kansallismetsä  Píndoksen kansallismetsä  Préspajärvien kansallismetsä  Samarián kansallismetsä  Soúnion kansallismetsä  Víkoksen–Aóoksen kansallismetsä 
Merikansallispuistot:   Alónnisoksen ja Pohjoisten Sporadien merikansallispuisto  Zákynthoksen merikansallispuisto 
Muut kansallispuistot:   Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuisto  Axióksen suiston kansallispuisto  Chelmóksen–Vouraïkóksen kansallispuisto  Dadián, Lefkímin ja Souflín metsien kansallispuisto  Évroksen suiston kansallispuisto  Itä-Makedonian ja Traakian kansallispuisto  Kerkíni-järven kansallispuisto  Koróneia- ja Vólvi-järvien ja Makedonian Témpin kansallispuisto  Kotýchin ja Strofylián kosteikkojen kansallispuisto  Mesolóngin–Aitolikón laguunien kansallispuisto  Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto  Préspajärvien kansallispuisto  Rodópi-vuorten kansallispuisto  Schiniáksen kansallispuisto  Tzoumérkan, Peristérin ja Árachthoksen rotkon kansallispuisto