stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Route 66

| Route 66> Will Rogers Highway |
| --- | --- |

Maa:   Yhdysvallat (Kalifornia, Arizona, New Mexico, Texas, Oklahoma, Kansas, Missouri, Illinois)
Pituus:  3 940 km
Alkupiste:  Santa Monica, Kalifornia
Päätepiste:  Chicago, Illinois (3 940 km)
Muodostettu:  26. marraskuuta 1926
Lakkautettu:  26. kesäkuuta 1985
Route 66, U.S. Route 66 oli tunnettu valtatie Yhdysvalloissa. 11. marraskuuta 1926 perustettu Valtatie 66 oli yksi alkuperäisiä liittovaltion valtateitä, vaikka kyltit pystytettiin vasta seuraavana vuonna. Se kulki alun pitäen Chicagosta, Illinoisista Missourin, Kansasin, Oklahoman, Texasin, New Mexicon ja Arizonan läpi päättyen Santa Monican hiekkarannoille Kaliforniaan. Reitin kokonaispituus oli 2 448 mailia (3 940 km).
Maalaus tiessä entisen Route 66:n varrella
Route 66 oli tärkeä vaellusreitti länteen ja vahvisti reitin varrella olleiden yhdyskuntien taloutta. Maantie toi vaurautta, ja ihmiset olivat valmiita taistelemaan tien puolesta Interstate Highway Systemin käyttöönoton yhteydessä. Route 66 lakkautettiin virallisesti vuonna 1985. Tällöin päätettiin ettei tiellä enää ollut merkitystä, koska Interstate Highway System oli korvannut sen. Tiestä löytyy vielä osia nimellä Historic Route 66. Maisemareitti kiemurtelee eri osavaltioissa Chicagosta Santa Monicaan. Tämä jo osin käytöstä poistettu reitti on merkitty uudelleen karttoihin tällä uudella nimellä.
Valtatien historiaa > Reitin muutoksia

Neljää osuutta muutettiin ratkaisevasti 1930-luvulla. Vuonna 1930 siirrettiin osuutta Illinoisissa Springfieldistä St. Louisiin idemmäksi paikkaan, jossa nyt kulkee Interstate 55. Reitti St. Louisista Missourin Gray Summitiin kulki ensin Market Streetiä ja Manchester Roadia. Suunnitelmissa oli siirtää reitti Watson Roadille (nykyinen Missouri State Highway 366), mutta Watson Road ei ollut vielä valmistunut silloin.
U.S. 66 kääntyi pohjoiseen, Calumetiin Oklahomaan ja jatkoi sitten Gearyyn Kansasiin. Vuonna 1933 rakennettiin oikoreitti, joka ohitti sekä Calumet’n että Gearyn lyhentäen matkaa useilla maileilla. New Mexicon alueella rakennettiin oikoreitti vuonna 1937 Santa Rosasta Lagunaan. Tämä säästi matkailijoille noin neljän tunnin ajomatkan. Edellä mainittujen lisäksi rakennettiin useita ohitusteitä joidenkin taajamien kohdalle. Näistä mainittakoon Springfield, St. Louis, Joplin ja Oklahoma City.
Valtatien historiaa > Hiipuminen

Route 66:n kuolinisku tuli vuonna 1956 kun presidentti Dwight Eisenhower allekirjoitti uuden Interstate Highway Act -lain. Euroopassa taistellut Eisenhower oli ollut hyvin vaikuttunut Saksan Autobahneista. Eisenhower visioi vastaavanlaisen suuren ajonopeuden sallivan tieverkoston Yhdysvaltoihin.
Koko 60-vuotisen olemassaolonsa aikana Route 66 oli jatkuvan muutoksen kohteena. Tienrakennustaidon edistyessä oli insinöörien tavoitteena yhä suoremmat yhteydet kaupunkien välille. Route 66 oli jo suurimmalta osaltaan laajennettu kaksikaistaiseksi.
Kun U.S. 66 lopulta suljettiin, ei sitä korvannut vain yksi vaihtoehtoinen reitti. Interstate 55 välitti liikenteen Chicagosta St. Louisiin. Interstate 44 jatkoi Oklahoma Cityyn. Interstate 40 otti valtaosan, korvaten vanhan tien Barstowiin, Kaliforniaan. Interstate 15 jatkoi San Bernardinoon ja lopulta Interstate 10 Santa Monicaan, Tyynenmeren rannikolle.
Valtatien historiaa > Lakkautuksen jälkeen

Kun maantien käyttö loppui, osia siitä käytettiin eri tavoin paikallisesti. Monessa kaupungissa se muodosti kauppaliiketien, joka liittyi moottoritiehen. Joitakin osia käytettiin paikallisteinä tai yksityisteinä ja osia hylättiin täysin. Kuitenkin noin 80 prosenttia on vielä ajettavassa kunnossa ja huolellisella reittisuunnittelulla voi ajaa melkein kokonaan alkuperäistä reittiä. Numero 66 on säilytetty useissa paikallisteiden nimissä.
Valtatien historiaa > Nostalgiaa

Vuonna 1990 Route 66 -yhdistyksiä perustettiin sekä Arizonaan että Missouriin. Samana vuonna Missourin osavaltio nimesi Route 66:n State Historic Routeksi. Ensimmäinen Historic Route 66 -merkki pystytettiin Kearney Streetille Springfieldiin, Missouriin. Vastaavanlaiset merkit linjaavat osan 3860 km pitkästä reitistä.
Amerikkalainen popkulttuuri

Route 66 on ikuistettu kirjallisuuteen, musiikkiin ja televisio-ohjelmiin.
Vuonna 1940 kalifornialainen kirjailija John Steinbeck julkaisi Vihan hedelmät -kirjan, joka oli romaani länteen matkaavista oklahomalaisista maanviljelijöistä. Hän viittaa kirjassaan Route 66:iin teiden äitinä (Mother Road). Kirja voitti Pulitzer-palkinnon ja tie sai entistä enemmän julkisuutta.
Vuonna 1946 jazz-säveltäjä ja pianisti Bobby Troup kirjoitti tunnetuimman teoksensa, Route 66, ajettuaan itse reitin Kaliforniaan. Kappaleen nimen keksi Troupen ensimmäisen vaimo Cynthia, joka oli ollut mukana automatkalla. Hän esitteli kappaleensa Nat King Colelle, joka sai siitä erään suurimmista hiteistään. Laulusta on tullut hitti myös Chuck Berrylle ja sen ovat levyttäneet myös monet tunnetut artistit, kuten The Rolling Stones, Depeche Mode ja Manhattan Transfer. Suomalaisista artisteista M. A. Numminen on esittänyt kappaleen nimeltä ”Route 66”. Jussi Raittinen levytti vuonna 1975 kappaleesta suomenkielisen version ”Valtatie 66”, joka ei tosin kerro Route 66:sta vaan Suomen Kantatie 66:sta (Orivesi–Lapua). Samaisen kappaleen on levyttänyt myös Sami Saari Vapaa-levylleen, vuonna 2009.
Tie antoi nimensä myös suositulle TV-sarjalle Route 66. Sarjaa tuotti CBS vuodesta 1960 vuoteen 1964. Sarjan päähenkilöt Martin Milner ja George Maharis olivat ”Tod” ja ”Buzz”, kaksi nuorukaista, jotka ajelivat Corvettellaan etsien seikkailuja valtatieltä. Todellisuudessa sarjassa ei liikuttu oikean Route 66:n reittiä edes fiktiivisesti, saati kuvauksissa. Tekijänoikeussyistä tuotantoyhtiö luopui ajatuksesta käyttää sarjan tunnusmusiikkina Bobby Troupin kuuluisaa sävellystä, vaan sarjaan teki oman sävellyksen Nelson Riddle. Riddlen pianoriffeissä voi kuulla lainauksen Troupilta.
Tie esiintyy yhdysvaltalaisessa vuoden 2001 kauhuelokuvassa Route 666.
Disney-elokuvassa Hopon poppoo Hessu lähtee lomalle Highway 66:iä pitkin.
Autot-elokuvassa mainitaan tie 66, joka oli korvattu Interstate 40 -tiellä.
Overwatch-videopelissä esiintyy kartta nimeltä "Route 66".
Lempinimet

Vuosien varrella, U.S. Highway 66 on saanut monia lisänimiä:
The Great Diagonal Way — Tie oli ainoita vinosti kulkevia teitä kartalla.
The Main Street of America — Kannatusyhdistyksen kampanjalausekkeita.
The Mother Road — John Steinbeckin kutsumana.
The Will Rogers Highway — ”Virallinen” yhdistyksen kutsumanimi vuodelta 1952.
Entisiä osia

Illinois State Highway 53
Illinios State Highway 4
Illinois State Highway 203
Missouri State Highway 100
Missouri State Highway 366
Missouri State Highway 266
Missouri State Highway 96
Missouri State Highway 66
Kansas State Highway 66
Oklahoma State Highway 66
New Mexico State Highway 333
Arizona State Highway 66
California State Highway 66
Korvaavat tiet

Interstate 55
Interstate 44
Interstate 40
Interstate 15
Interstate 10
Kirjallisuutta

Arizona Highways (July, 1981). Koko numero kertoo Route 66:sta.
Freeth, Nick.  Route 66.  St. Paul, Minnesota:  MBI Publishing,  2001.  ISBN 0-7603-0864-0
Scott, Quinta and Kelly, Susan Croce.  Route 66:  A Highway and Its People.  Norman, Oklahoma:  University of Oklahoma Press, 1988.  ISBN 0-8061-2291-9
Rittenhouse, Jack D.  A Guide Book to Highway 66.  Albuquerque, New Mexico:  University of New Mexico Press, 1989 (reprint of 1946 book).  ISBN 0-8263-1148-2
Schneider, Jill.  Route 66 Across New Mexico:  A Wanderer's Guide.  Albuquerque:  University of New Mexico Press, 1991.  ISBN 0-8263-1280-2
Walls, Michael.  Route 66:  The Mother Road.  New York:  St. Martin's Press, 2001.  ISBN 0-312-28167-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matkaopas aiheesta Route 66 Wikivoyagessa (englanniksi)
National Historic Route 66 Federation (Arkistoitu – Internet Archive)
Official Website of Historic Route 66 (National Scenic Byway) in Illinois
California Route 66 Museum
Bring Back Route 66! Vetoomus U.S. Route 66:n palauttamiseksi
Miksi Route 66 on niin legendaarinen Route 66:n historia ja reitti (PeterPanBike - Moottoripyöräseikkailuja)
Vanha neonvalo Route 66:n varrelta
Route 66 Oatmanissa Arizonassa.
Historic Route 66 -kyltti
Kybele

Kybelen patsas Madridissa
Kybele tai Kibele (m.kreik. Κυβέλη) oli muinainen Vähän-Aasian kansojen palvoma äitijumalatar. Kybelen palvontamenoille olivat ominaisia hurjat ekstaattiset tanssit.
Historia

Vaikka Kybelen palvontamenot yleistyivät Fryygiassa, muualla Vähässä-Aasiassa oli muita samankaltaisia jumalattaria, joten Kybele saattoi olla anatolialaisen jumalan fryygialainen muoto. Vähästä-Aasiasta Kybelen palvonta levisi kreikkalaisille, jotka samaistivat tämän Rheaan ja pitivät heitä lopulta samana jumalattarena.
Sibyllan kirjojen suosituksesta Rooman senaatti lähetti vuonna 204 eaa. toisen puunilaissodan lopulla lähetystön Fryygian Pessinukseen. Heidän oli tarkoitus hakea sieltä Kybelen pyhä musta kivi, joka lienee ollut meteoriitti. Sibyllan kirjojen mukaan vihollinen pystyttäisiin karkottamaan, jos ”Idan Äiti” tuotaisiin Roomaan. Roomassa kivi sijoitettiin ensin Victorian temppeliin, kunnes Kybelelle rakennettiin oma temppeli. Roomassa Kybeleä palvottiin nimellä Magna Mater (Suuri äiti) tai Mater Deum Magna Idaea. Rooman tasavallan loppuvaiheissa hän oli noussut jo merkittävien jumalten joukkoon.
Kultti ja palvonta

Kybele oli luonnon ja sen elinvoiman, eläinten, kasvillisuuden ja viljelyksien sekä yhteiskuntaelämän suojelija.
Lähi-idän, Kreikan ja Rooman kulteissa yhdistyivät Kybelen piirteet universaalina äitihahmona. Hän oli jumalten, ihmisten ja eläinten äiti. Hänen seuraajinaan oli usein villejä ja puolidemonisia korybantteja.
Kybelen kultissa jumalattaren rooli villin luonnon äitihahmona ilmeni riehakkaana palvontana. Hänen pappinsa, gallit kastroivat itsensä ennen tehtävään astumista. Kastraatiota perusteltiin myytillä, joka liittyi Kybelen rakastamaan hedelmällisyyden jumala Attikseen. Attis rakastui kuolevaiseen ja halusi tämän kanssa naimisiin. Kybele puuttui tilanteeseen, ja Attis pakeni vuoristoon, missä hän kastroi itsensä. Roomassa senaatti kielsi Rooman kansalaisten toimimisen Kybelen eunukkipappeina.
Kybelen kunniaksi vietettiin vuosittain 15.–27. maaliskuuta suurta juhlaa, jota kutsuttiin nimellä megalensia. Sen aikana seurattiin Kybelen ja Attiksen vaiheita, ja osa tapahtumista vietettiin yleisöltä salassa. Juhlien aikana Kybelen pyhäkölle tuotiin mänty, jota kunnioitettiin jumalana. ”Veren päivänä” 24. maaliskuuta pääpappi archigallus vuodatti verta käsivarsistaan ja tarjosi sitä Kybelelle. Alempi papisto pyöri villisti ja pirskotti vertansa alttarille ja pyhälle männylle. Jumalattaren hopeinen patsas kylvetettiin 27. marraskuuta Tiberin sivujoessa Almossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Great Other of Gods: The Greek Elite's Image of the Cult of Kybele until the First Century CE. Vieras jumalten joukossa: Kreikkalaisen eliitin kuva Kybelen kultista ennen ajanlaskun alkua (väitös)[vanhentunut linkki]
Helena Rubinstein

Helena Rubinstein
Helena Rubinsteinin syntymätalo Krakovan Kazimierzissa
Helena Rubinstein (25. joulukuuta 1871 Krakova, Puola – 1. huhtikuuta 1965 New York, Yhdysvallat), alun perin Chaja Rubinstein, oli puolalais-amerikkalainen kosmetiikkayrittäjä. Hän perusti Helena Rubinstein -kosmetiikkayhtiön, jonka ansiosta hänestä tuli yksi maailman rikkaimmista naisistakenen mukaan?.
Elämä

Helena oli Augusta ja Hercl Rubinsteinin kahdeksasta lapsesta vanhin. Hän opiskeli vähän aikaa lääketiedettä Sveitsissä ja täytettyään 18 vuotta hän muutti Australiaan 1902, jossa hän alkoi kehitellä erilaisia voiteita ja reseptejä ollen samalla töissä farmasialiikkeessä. Hän hoiti ihoaan äidiltään Puolasta saamallaan voiteella nimeltä Valaze (Jumalan lahja). Sitä valmisti eräs unkarilainen kemisti..
Hän huomasi, että australialaisten naisten kasvot punoittivat ja iho oli karhea. Ensimmäisen oman liikkeensä hän avasi vuonna 1900.  Aluksi hän myi Puolasta  tuotettua Valaze-voidetta, josta tuli hyvin suosittu. Pian sitä alettiin valmistaa myös Australiassa. .  Tehokkaiksi havaitsemiensa kosmetiikkatuotteiden innoittamana Rubinstein perusti vaatimattoman kauneussalongin vuonna 1902 Melbournen kaupunkiin.
Eurooppaan Helena Rubinstein palasi 1903 ja opiskeli ihotautilääkärien opastuksella lisää häntä kiinnostavasta alasta..
Vuonna 1908 Helena matkusti Lontooseen aloittaakseen kansainvälisen toiminnan. Lontoossa hän tutustui amerikkalaiseen toimittajaan nimeltä Edward William Titus ja he avioituivat samana vuonna. He saivat kaksi poikaa, Roy Valentinen (1909–1989) ja Horacen (1912–1958). Hän perusti kauneussalongit myös Lontooseen (1908) ja sitten heidän muutettuaan Ranskaan myös Pariisiin (1912) ja Amerikkaan muuttamisensa jälkeen New Yorkiin (1914), jossa hän myös muutti etunimensä pysyvästi Chajasta Helenaksi. 
Tavaratalot olivat uutta tuohon aikaan. Rubinstein oivalsi niiden kautta mahdollisuuden saada tuotteensa laajemmallekin yleisölle.. Vuonna 1917 hän aloitti kosmetiikkatuotteidensa teollisen valmistuksen ja tukkumyynnin. Amerikassa Helena perusti kauneushoitoloita eri puolille maata. Toiminta menestyi hyvin. Vuonna 1937 Helena erosi ensimmäisestä miehestään tämän uskottomuuden takia ja solmi uuden avioliiton 1938 Georgian prinssi Artchil Gourielli-Tchkonian (1895-1956) kanssa, joka oli yli 20 vuotta häntä nuorempi. Mies kuoli 1956 ja Helenan Horace-poika kaksi vuotta myöhemmin. Helena Rubinstein eli 93-vuotiaaksi.  Hän oli myös taiteen ystävä ja keräilijä..
Aiheesta muualla

Helena Rubinstein, Inc. kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Australia  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Kuusikarvajalka

| Kuusikarvajalka |
| --- | --- |
 koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Villakkaat Lymantriidae
Suku::  Calliteara
Laji::  abietis
Kaksiosainen nimi
 Calliteara abietis  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Katso myös
   Kuusikarvajalka Wikispeciesissä   Kuusikarvajalka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuusikarvajalka (Calliteara abietis) on melko harvinainen, harmaankirjava yöperhonen. Vanhemmassa kirjallisuudessa se esiintyy kuusikehrääjänä.
Koko ja ulkonäkö

Keskikokoinen yöperhonen, jonka naaraat ovat selvästi koirasta kookkaampia ja sävyltään vaaleampia. Siipien pohjaväri on harmaanruskea, naaraalla vaaleanharmaa ja etusiiven poikki kulkee selvästi kahdesta kolmeen mustan- tai tummanruskeaa poikkijuovaa, joista uloimmainen on selvästi mutkitteleva. Sen ja siiven ulkoreunan välissä on vaalea poikkijuova. Siiven ulkoreunan ripsissä vuorottelevat vaaleat ja tummat alueet. Takasiivet ovat harmaanruskeat ja niissä on himmeä, tumma keskitäplä. Siipiväli on naaraalla 47–56 mm, kun koiraat jäävät 38–45 mm kokoon.
Toukka on vihreä ja hyvin pitkäkarvainen. Sen kyljillä ja selässä on mustavalkoiset pitkittäisjuovat. Jaokkeissa 4–7 on kellanruskeat karvatupsut, joiden sivut ovat valkoiset. Pään sivuilla on pitkät, mustat, eteenpäin osoittavat karvatupsut ja jaokkeessa 11 pitkä keltainen perätupsu. Toukka kasvaa 32–42 mm pitkäksi.
Levinneisyys ja lentoaika

Kuusikarvajalka on taigalaji, jota tavataan varsin harvinaisena Keski-Euroopassa yleistyen pikkuhiljaa itää ja pohjoista kohti. Idässä levinneisyys ulottuu Venäjän poikki aina Japaniin saakka ja pohjoisessa Ruotsin ja Suomen keskiosiin. Suomessa kuusikarvajalka elää Kokkola-Lieksa-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Kuusimetsien laji, jolla ei ole mainittavaa vaellustaipumusta. Se on yleensä esiintymiseltään paikoittainen, mutta joinakin vuosina huomattavan runsaslukuinen. Naaraat aloittavat lennon illan hämärtyessä, mutta koiraat vasta lähellä keskiyötä. Koiraat myös lentävät valolle, naaraat erittäin harvoin ja naaraiden arvellaan oleskelevan pääasiassa korkealla latvustoissa. Koiraat etsivät naaraita naaraan tuottamien feromonien tuoksun perusteella, mutta ne tulevat myös tuhkakarvajalkanaaraiden luokse, joten feromonin tuoksu ei ole kovin lajityypillinen.
Naaras munii 130–200 munaa muutaman kymmenen munan ryhminä kuusien oksille, ilmeisesti pääasiassa latvustoon. Toukat kuoriutuvat parin viikon sisällä ja viettävät ensimmäisen vuorokauden täysin paikoillaan ja syömättä. Pienet toukat voivat levittäytyä tuulen mukana muihin seudun puihin. Toukat talvehtivat keskenkasvuisina kaarnankoloissa ja voivat kantautua joulukuusien mukana sisätiloihin. Luonnossa niitä tapaa harvoin. Toukat ovat täysikasvuisia touko-kesäkuun vaihteessa ja koteloituvat löyhän kotelokopan sisään oksille.
Ravintokasvi

Toukka elää ensisijaisesti metsäkuusella (Picea abies), mutta siitä on havaintoja myös siperianlehtikuuselta (Larix sibrica) ja jopa katajalta (Juniperus communis).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kuusikarvajalka (Calliteara abietis)
Suomen Perhoset: Kuusikarvajalka
Kuusikarvajalka (Calliteara abietis) toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Calliteara abietis (englanniksi)
Norges sommerfugler (norjaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1310444  Wikispecies: Calliteara abietis  BioLib: 54714  BOLD: 258133  EoL: 3895414  Fauna Europaea: 447105  Fauna Europaea (new): 6ff82c6f-1104-497d-ae27-d2083ba7fc9b  GBIF: 4532293  iNaturalist: 778744  MaBENA: CalliAbiet  NCBI: 987894  Observation.org: 185373  Open Tree of Life: 400951  Laji.fi: MX.62170
Ruikan seisake

Ruikan seisake oli rataosalla Laurila-Kelloselkä sijainnut rautatien liikennepaikka. Etäisyyttä Helsingistä Haapamäen ja Seinäjoen kautta oli noin 941 kilometriä. Ruikka oli varsin vähäkäyttöinen laituri, jonka miehtys loppui jo vuonna 1949. Liikennepaikan ympärillä oli vain vähän asutusta jokirannassa ja Valtatie 4:n varrella.
Aarne Kuula

| Aarne Kuula |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Aarne Mauri Kuula
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1892 Teuva
Kuollut: 18. huhtikuuta 1966 (73 vuotta)
Jääkäri
Korkein sotilasarvo:  jääkärimajuri
Aarne Mauri Kuula (22. kesäkuuta 1892 Teuva – 18. huhtikuuta 1966) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat henkikirjoittaja Henrik Kosti Kuula ja Anna Wilhelmiina Drake. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Tyyne Maria Kahilaisen kanssa.
Opinnot

Hän suoritti keskikoulun kotiopettajan johdolla ja kävi Suomen liikemiesten kauppaopiston vuosina 1911–1914.
Jääkäriaika

Hän liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 25. helmikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän osallistui Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi) vuonna 1917.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, missä haavoittui 28. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 2. Jääkärirykmentin ja 2. huhtikuuta 1919 alkaen Keski-Suomen rykmentissä. Armeijasta hän erosi 13. lokakuuta 1920 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin Tuuloksen suojeluskunnan paikallispäälliköksi, missä tehtävässä hän toimi 1. marraskuuta 1919 – 1. toukokuuta 1921 välisen ajan, jonka jälkeen hänet nimitettiin 1. kesäkuuta 1921 Jyväskylän suojeluskuntapiiri 2:n ja edelleen 15. huhtikuuta 1922 Mikkelin suojeluskuntapiirin 2. alueen päälliköksi. Pohjanmaan kutsuntapiirin apulaispäälliköksi hänet nimitettiin 1. syyskuuta 1923 ja Hämeen kutsuntapiirin apulaispäälliköksi 31. joulukuuta 1924 sekä edelleen samaiseen tehtävään hänet nimitettiin 28. toukokuuta 1927 Suupohjan kutsuntapiiriin. 1. heinäkuuta 1933 Kainuun sotilaspiirin kutsunta-asiain upseeriksi hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 1933 ja samanlaiseen toimeen Seinäjoen sotilaspiiriin 31. tammikuuta 1936, missä tehtävässä hän toimi aina talvisotaan saakka.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui edelleen samaisessa tehtävässä, kunnes välirauhan aikana hänet siirrettiin Etelä-Pohjanmaan Itäisen suojeluskuntapiirin kutsunta-asiain upseeriksi. Jatkosodan syttyessä hän toimi edelleen samassa tehtävässä, kunnes vuonna 1942 hänet siirrettiin Kuormasto- ja kuljetusvälinetoimiston päälliköksi Jalkaväkirykmentti 16:een. Hänet siirrettiin seuraavana vuonna 15. divisioonan esikuntaan apulaisintendentiksi ja edelleen samana vuonna Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin kutsunta-asiain upseeriksi. Vakinaisesta palveluksesta hän erosi vuonna 1944.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän toimi Visa Oy:n tehtaanjohtajana Seinäjoella vuosina 1946–1947 ja työnsä ohella hoiti omistamaansa metsäkiinteistöä. Hänet on haudattu Seinäjoelle.
Luottamustoimet

Luottamustoimia hänellä oli Vapaussodan Invalidien Liiton ja Vapaussodan Rintamamiesliiton Seinäjoen alaosaton jäsenyydet sekä Seinäjoen Reserviupseerikerhon kunniajäsenyys.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 24. joulukuuta 1916  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 28. toukokuuta 1926  Majuri 6. joulukuuta 1930 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Suojeluskuntajärjestön ansioristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Polangenin kurssilaisia räjäytysharjoituksessa. Etuoikealla saksalainen kouluttaja luutnantti Albert Mellis
Ruhtinansalmi

Lehtovaaran muistomerkki: Lehtovaarantien varrella on yksi Ruhtinansalmen kylän sotamuistomerkeistä.
Ruhtinansalmi on kylä Suomussalmen koillisosassa Kainuussa. Kylän keskus on Juntusranta, josta on Suomussalmen kuntakeskukseen Ämmänsaareen noin 70 kilometrin matka. Suomen ja Venäjän rajalle on vain 9 kilometriä.
Ruhtinansalmen kylä on laaja: etelästä pohjoiseen mitattuna 35 kilometriä ja idästä länteen 10–25 kilometriä. Idässä kylä rajoittuu Venäjään, jonka kanssa kylällä on yhteistä rajaa 55 kilometriä.
Aiheesta muualla

Ruhtinansalmi (Arkistoitu – Internet Archive)
Heikkinen, Marja ym. (toim.): Tarinoita rajan pinnasta. Suomussalmi: Ruhtinansalmen kyläyhdistys, 2000. ISBN 951-9390-37-5.
Iisak Kuusisto

| Iisak Kuusisto |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Iisak Einar Kuusisto
Syntynyt: 15. syyskuuta 1892 Lapin kunta
Kuollut: 18. tammikuuta 1962 (69 vuotta)
Jääkäri
Korkein sotilasarvo:  jääkärikapteeni
Iisak Einar Kuusisto (15. syyskuuta 1892 Lapin kunta – 18. tammikuuta 1962) oli suomalainen jääkärikapteeni ja liikemies. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Samuel Kuusisto ja Vilhelmiina Mattila. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Katri Aleksandra Piipanojan kanssa, josta hän erosi vuonna 1947.
Opinnot

Hän kävi kansakoulun ja Rauman kauppakoulun iltalinjan vuonna 1912. Hän suoritti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1922.