stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nintendo DS
Historia

Nintendo DS on Nintendon käsikonsoli, joka tuotiin markkinoille vuonna 2004. Se eroaa muista kannettavista kahden näytön ansiosta, joista alempi on kosketusnäyttö, jota voi ohjailla Stylus-kynän tai peukalohihnan avulla.
Nintendo DS:n ja Sonyn PSP:n (PlayStation Portable) välillä oli pientä kilpaa vuonna 2005, jolloin analyytikoiden mukaan taisteltiin suosituimman käsikonsolin asemasta. Nintendo DS:n myyntiluvut ovat olleet korkeampia etenkin suuren pelivalikoiman ansiosta.
Nintendo DS -konsolin jatkokehitys tuotti uuden tulokkaan, "Lite":n, joka tuotiin Japanin markkinoille maaliskuussa 2006. Laitteella on painoa vain 218 grammaa, joka on huomattavasti vähemmän kuin edeltäjänsä 274 grammaa. Euroopan ja Amerikan markkinoille laite tuli kesäkuussa 2006.
Nintendo lopetti alkuperäisen Nintendo DS:n tuotannon kesäkuussa 2006 korvaten tuotteen Nintendo DS Litellä.
Oheislaitteet > Rumble Pak

Ensimmäisenä virallisena lisälaitteena 24. lokakuuta 2005 Japanissa julkaistu Rumble Pak on GBA-moduulin kokoinen värinätehostin. Laite värisyttää pelikonsolia normaalien pelitehosteiden tapaan ja toimii muun muassa peleissä Metroid Prime Pinball, Mario & Luigi: Partners in Time, Star Fox Command ja Metroid Prime: Hunters. Nintendo DS Liteä varten on olemassa oma, 1 cm ohuempi Rumble Pak.
Oheislaitteet > Play-Yan

Play-Yan-adapteri mahdollistaa SD-muistikortille tallennettujen MPEG-4-videoiden ja MP3-musiikkitiedostojen toistamisen.
Oheislaitteet > Nintendo DS Headset

Nintendon tuottamat kuulokkeet liitetään konsolin yhdistettyyn 3,5 mm:n kuuloke- ja mikrofoniporttiin. Kuulokkeissa on mikrofoni ja kaiutin yhdelle korvalle .
Oheislaitteet > TV Tuner

TV Tuner on vain Japanissa julkaistu, digitaalisen TV-lähetyksen vastaanottamiseen tarkoitettu oheislaite.
Oheislaitteet > Opera-selain

Internetin selaamiseen tarkoitettu Opera-ohjelmisto toimitetaan GBA-moduulin muotoon pakatun ylimääräisen keskusmuistin kanssa. Lisämuisti mahdollistaa suurienkin sivujen lataamisen kerralla laitteen muistiin. Sivuja selataan molempien näyttöjen avulla.
Oheislaitteet > Langattoman verkon USB-adapteri

Henkilökohtaisen tietokoneen USB-porttiin asetettava Nintendo DS Wi-Fi -lähetin mahdollistaa viiden Nintendo DS -konsolin langattoman yhteyden Nintendo Wi-Fi Connection -palveluun. Yhteys muodostetaan tietokoneen internet-yhteyden kautta. Laite toimii vain Windows XP:ssä.
Oheislaitteet > Nintendo MP3 Player

Nintendo julkaisi SD-muistikortteja käyttävän MP3-soittimen Nintendo DS:lle joulukuussa 2006.
Vastaanotto

Nintendo DS on ensimmäinen Nintendon konsoli, jonka saatavuudessa on ollut katkoja liian suuren kysynnän seurauksena. 5. tammikuuta 2006 Nintendo esitti virallisen anteeksipyynnön Nintendo DS:n loppuunmyynnin takia. 15. helmikuuta 2006 Nintendo ilmoitti Japanin myynnin saavuttaneen 5 miljoonan myydyn laitteen rajan alle 13 kuukautta laitteen julkaisemisesta. 21. marraskuuta 2006 Nintendo ilmoitti Nintendo DS:n myyneen Euroopassa 7 miljoonaa kappaletta. 3. lokakuuta 2006 Nintendo ilmoitti yhtiön tuloksen nousseen 20,5 %, osaksi Nintendo DS:n hyvien myyntilukujen ansiosta.
Nintendo DS- ja DS Lite -konsolien myynti 30. lokakuuta 2008 mennessä:
Maailmanlaajuisesti: 84,33 miljoonaa
Japani: 23,71 miljoonaa
Amerikka: 27,63 miljoonaa
Muut markkina-alueet: 32,99 miljoonaa
Nintendon mukaan laitetta on myyty (tieto kesäkuun 2020 loppuun mennessä) 154,02 miljoonaa kappaletta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen Nintendo DS -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (espanjaksi) (ranskaksi)
Virallinen japaninkielinen Nintendo DS -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Virallinen suomenkielinen Nintendo DS -sivusto
Touch! Generations (englanniksi)
Virallinen Nintendo Wi-Fi Connection -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Nintendo Suomen Nintendo Wi-Fi Connection -osio
Nintendon laitteet
| --- | --- |
Pelikonsolit:   Color TV Game  NES/Famicom NES 2/AV Famicom  SNES/Super Famicom  Virtual Boy  Nintendo 64 iQue Player  GameCube Panasonic Q  Wii  Wii U  Nintendo Switch  Nintendo Switch 2 
Käsikonsolit:   Game & Watch  Game Boy  Game Boy Color  Game Boy Advance  Game Boy Advance SP  Nintendo DS  Game Boy Micro  Nintendo DS Lite  Nintendo DSi  Nintendo DSi XL  Nintendo 3DS  Nintendo 3DS XL  Nintendo 2DS  New Nintendo 3DS  New Nintendo 3DS XL  New Nintendo 2DS XL  Nintendo Switch Lite 
Kolikkopelit:   Vs. UniSystem/DualSystem  PlayChoice-10  Nintendo Super System  Triforce 
| n k Käsikonsolit |
| --- | --- |
Varhaiset:  Microvision  elektroniikkapelit 
Nintendo:  Game & Watch  Game Boy (Pocket  ·  Light)  Game Boy Color  Game Boy Advance (SP  ·  Micro)  DS (Lite)  DSi  DSi XL  3DS  2DS  3DS XL  New 3DS  New 3DS XL  New 2DS XL  Switch Lite 
Bandai:  WonderSwan  WonderSwan Color  SwanCrystal 
GamePark/ GamePark Holdings:  GP32  GP2X  XGP  XGP Mini  XGP Kids 
SNK:  Neo Geo Pocket  Neo Geo Pocket Color  Neo Geo X 
Sega:  Game Gear  Nomad  Mega Jet 
Sony:  PocketStation  PlayStation Portable  PlayStation Vita 
Muut:  Atari Lynx  Gamate  Watara Supervision  Game.com  Gizmondo  N-Gage  Tapwave Zodiac  PC Engine GT / TurboExpress  Pandora  Pepper Pad  GameKing  iRiver G10  SHIELD Portable
Essertines-sur-Rolle

| Essertines-sur-Rolle |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Essertines-sur-Rolle
 Koordinaatit: 46°29′31″N, 6°19′02″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Nyon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,92 km²
Väkiluku (5.6.2024):  761
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Essertines-sur-Rolle on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Nyonin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 761 asukasta.
Dully

| DUlly |
| --- | --- |
 vaakuna
 DUlly
 Koordinaatit: 46°25′57″N, 6°17′47″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Nyon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1,66 km²
Väkiluku (5.6.2024):  626
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dully on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Nyonin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 626 asukasta.
Keisaripingviini

| Keisaripingviini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pingviinilinnut Sphenisciformes
Heimo::  Pingviinit Spheniscidae
Suku::  Aptenodytes
Laji::  forsteri
Kaksiosainen nimi
 Aptenodytes forsteri  Gray, 1844 
 Keisaripingviinin levinneisyysalue (punaisella)  ja pesimäalue (vihreällä).
Katso myös
   Keisaripingviini Wikispeciesissä   Keisaripingviini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keisaripingviini (Aptenodytes forsteri) on suurin pingviinilaji. Lajin nimesi George Robert Gray vuonna 1844 Johann Reinhold Forsterin kunniaksi.
Ulkonäkö

Keisaripingviini voi olla jopa 130 senttimetriä pitkä, mutta yleensä se kasvaa noin 120 senttimetrin pituiseksi. Paino vaihtelee 20—40 kilogramman välillä. Suurin tunnettu yksilö painoi 46 kilogrammaa. Laji on elossa olevista linnuista viidenneksi suurin. Sillä on kaulan sivuilla ja kurkussa samanlaiset oranssinkeltaiset läiskät kuin sen lähisukulaisella kuningaspingviinillä. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Keisaripingviini elää keskimäärin noin 20-vuotiaaksi; vanhimmat tunnetut yksilöt ovat olleet 40-vuotiaita. Poikaskuolleisuus on suuri ensimmäisen elinvuoden aikana, mutta täysikasvuisiksi selviytyneet yksilöt elävät pitkään.
Levinneisyys

Keisaripingviiniä tavataan ainoastaan Etelämantereella. Se on ainoa lintulaji, joka lisääntyy Etelämantereella talvella. Tiedossa on yli 40 lisääntymisyhdyskuntaa, joiden koko vaihtelee Dion Islandin 200 parista Coulman Islandin 50 000 pariin. Tarkkaa parimäärää ei tunneta, sillä kaukaisimmat yhdyskunnat ovat niin vaikeasti tavoitettavissa, että niitä ei ole voitu takseerata eli arvioida. Lajin maailmanpopulaation koko on lähes 600 000 yksilöä. Laji on silmälläpidettävä ilmastonmuutoksen ja ihmisen lisääntyneen vaikutuksen takia.
Satelliittikuvista tehtyjen laskentojen perusteella Etelämantereella on huhtikuun 2012 tietojen perusteella 595 000 keisaripingviiniä. Yhteisöjä havaittiin 46, joista seitsemän oli ennestään tuntemattomia. Kyseessä oli ensimmäinen kattava laskelma.
Ravinto

Keisaripingviini saa muiden pingviinien tapaan ravintonsa merestä. Se syö pääasiassa krillejä ja muita äyriäisiä, mutta voi sukeltaa jopa 250 metriin saalistamaan mustekaloja. Laji syö myös kaloja. Syvin mitattu sukellus on ollut 565 metriä. Sukelluksissa keisaripingviini voi olla jopa 22 minuuttia. Normaali sukellusvauhti on 6–9 km/h, mutta ne voivat edetä 19 km/h vauhtia. Lisääntymiskauden aikana keisaripingviinit voivat olla syömättä 2–3 kuukautta, joten ennen lisääntymiskautta ne syövät jatkuvasti kerätäkseen vararasvaa. Ruokakalat ovat yleensä 3–15 cm kokoisia.
Lisääntyminen

Keisaripingviinin lisääntyminen tapahtuu keskitalvella Etelämantereella. Yhdyskunnat sijaitsevat uudella merijäällä, eivät jäävuorilla. Vain kaksi yhdyskuntaa sijaitsee mantereella. Tällöin voi olla jopa 60 astetta pakkasta ja tuulla 80 km/h (22,25 m/s), ja myrskytuuli voi olla peräti 180 km/h. Pysyäkseen lämpiminä keisaripingviinit kerääntyvät jopa 6 000 yksilön lisääntymisyhdyskunniksi. Ne kerääntyvät pesimään pian uuden merijään muodostuttua syksyllä (huhti–toukokuussa). Pingviinit lisääntyvät touko- tai kesäkuussa. Pingviinit ovat pariuskollisia, mutta jos toinen puolisoista on kuollut, toinen voi ottaa uuden puolison.
Naaras munii yhden munan, jonka se vierittää koiraalle haudottavaksi. Muna on suhteellisen pieni, se painaa noin 465 grammaa. Yleensä luovutus tapahtuu pian muninnan jälkeen, mutta joskus naaraat saattavat istua tuntikausia munan päällä, sillä ne eivät halua vaarantaa arvokasta ainoaa munaa. Itse luovutustapahtuma voi olla kohtalokas, sillä jos koiras ei onnistu ottamaan munaa tarpeeksi nopeasti ihopoimuunsa, se jäätyy ja lisääntyminen epäonnistuu. Jos muna menetetään, naaras voi munia seuraavan kerran vasta vuoden päästä, sillä naaraan palatessa mereltä on aivan liian myöhäistä yrittää uudelleen. Naaras siis lähtee merelle kalaisille vesille syömään ja viettää siellä talven. Koiras hautoo munaa jalkojensa päällä ihopoimun suojassa yhdeksän viikkoa. Koiras paastoaa koko hautomisajan, minkä takia se nukkuu suurimman osan vuorokaudesta, sillä nukkuessa sen energiankulutus on alimmillaan.
Tavallisesti naaras palaa ennen poikasen kuoriutumista, mutta jos poikanen syntyy aikaisemmin, koiras ruokkii sitä oksentamalla ruokatorvestaan rahkamaista ainetta. Naaras palaa koiraan luo noin kahden kuukauden kuluttua ja löytää kumppaninsa tämän kutsuhuudon perusteella satojen muiden isien joukosta. Se alkaa ruokkia poikasta oksentaen vatsaan varastoimaansa osittain sulanutta kalaa, mustekalaa ja krilliä. Koiras on usein vastahakoinen luovuttamaan hoivaamaansa poikasta naaraalle, mutta pian se vuorostaan lähtee merelle syömään 3-4 viikon ajaksi. Vastakuoriutunut poikanen painaa 120–160 grammaa ja on 15 senttimetrin pituinen. Muutaman viikon kuluttua koiras palaa perheensä luo ja kumpikin emo hoitaa poikasta. Pari kuukautta kuoriutumisen jälkeen, säiden alkaessa kylmetä, poikaset kerääntyvät tiiviiksi parveksi lämmönhukan vähentämiseksi, ja emot jatkavat niiden ruokkimista. Parvea vartioi muutama aikuinen. Emot tunnistavat poikasensa äänestä, joka voi kuulua yli kilometrin päähän. Lopulta emot ja poikanen lähtevät merelle ja viettävät siellä loppukesän. Lisääntyvät yksilöt aloittavat syksyllä taas vaelluksensa lisääntymispaikalle ja nuoret lisääntymiskyvyttömät yksilöt jäävät mereen jäänreunan läheisyyteen. Lisääntymiskykyisiä keisaripingviinit ovat 4–8-vuotiaina.
Uhat ja viholliset

Keisaripingviinin suurimpia uhkaajia ovat miekkavalas, merileopardi ja hait, poikasia ja sairaita yksilöitä saalistavat myös isokihu ja isomyrskyliitäjät. Myös Antarktikselle tuodut ja villiintyneet koirat olivat niiden uhkana, mutta nyttemmin ne on poistettu alueelta.
Keisaripingviinin muna
Tähtitiede

Tähtien runsautta Jousimiehen tähdistön alueella, jossa sijaitsee Linnunradan keskus.
Tähtitiede eli astronomia on luonnontiede, joka tutkii maailmankaikkeutta ja sen kohteita, ilmiöitä sekä kehitystä. Tähtitieteen tutkimusalueeseen kuuluu kaikki maapallon ja sen ilmakehän ulkopuolella oleva ja myös Maa yhtenä planeettana. Tähtitiede pohjautuu lähinnä fysiikkaan, mutta siinä käytetään hyväksi muitakin tieteitä biologiasta kemiaan.
Henkilö, joka työkseen tutkii tähtitiedettä tai muuten saa elantonsa tähtitieteestä, on tähtitieteilijä eli astronomi.
Monista muista tieteenaloista poiketen harrastajatoiminta tuottaa tähtitieteessä edelleen jossain määrin tieteellisesti merkittäviä tuloksia, sillä eräät mielenkiintoiset ilmiöt ovat nopeita ja harvinaisia, jolloin tärkeintä on olla juuri oikeaan aikaan niitä havaitsemassa laitteiston tehokkuuden jäädessä toisarvoiseksi. Harrastajaverkostot voivat myös toteuttaa seurantakampanjoita, joita ammattilaisvälinein ei ole teknisesti mahdollista tai taloudellisesti kannattavaa toteuttaa. Järjestäytyneistä harrastajaverkostoista luultavasti kansainvälisesti merkittävin on American Association of Variable Stars Observers (AAVSO).
Tähtitieteessä havainnonteko on perinteisesti tapahtunut kaukoputkilla, mutta myös monia muita välineitä on käytössä.
Kansainvälistä tähtitieteen vuotta vietettiin vuonna 2009.
Osa-alueet

Tähtitiede voidaan jakaa osa-alueisiin useilla tavoilla, ja usein jokin aihe kuuluu useaan eri alueeseen. Jaettaessa havaitsevaa tähtitiedettä tutkimuskohteen mukaan voidaan siitä käsittää muassa seuraavat osa-alueet:
planeettatutkimus (planeettojen ja muiden pienempien taivaankappaleiden, kuten asteroidien ja komeettojen tutkimus)
galaktinen tähtitiede (Linnunradan ja sen tähtien sekä tähtienvälisen aineen tutkimus)
ekstragalaktinen tähtitiede (Linnunradan ulkopuolisten kohteiden kuten galaksien ja kvasaarien tutkimus)
kosmologia (maailmankaikkeuden tutkimus).
Toinen luonteva jaottelu voidaan tehdä havainnoissa käytetyn aallonpituusalueen mukaan:
suurenergiatähtitiede: gammatähtitiede ja röntgentähtitiede
ultraviolettitähtitiede
optinen tähtitiede (näkyvän valon alue)
infrapunatähtitiede
radiotähtitiede.
Osa tähtitieteestä on teoreettista eli ei suoraan havaintoihin perustuvaa. Teoreettisen tutkimuksen kohteita ovat muun muassa
taivaanmekaniikka (taivaankappaleiden ratojen laskeminen)
astrometria (tähtien paikkojen sekä ominaisliikkeiden tutkiminen taivaanpallolla)
tähtien ja galaksien kehitysmallit.
pallotähtitiede
Myös Maahan saapuvien neutriinojen, gravitaatiosäteilyn, kosmisen säteilyn sekä meteoriittien tutkimus voidaan laskea tähtitieteeksi. Astrofysiikka on tähtitieteellisten kohteiden fysikaalisia ominaisuuksia, kuten tiheyttä, kemiallista koostumusta, lämpötilaa ja painetta tutkiva tähtitieteen haara. Astrobiologia puolestaan tutkii elämää ja sen synnyn mahdollisuuksia maailmankaikkeudessa.
Avaruustähtitiede tarkoittaa tähtitieteen sitä osaa, jossa käytettävät mittalaitteet ovat avaruudessa satelliittien ja luotainten kyydissä vastakohtana perinteisemmälle kokonaan maasta käsin tehtävään tutkimukseen. Vastaava laajempi käsite on avaruustutkimus.
Historia

Tähtitiede on yksi vanhimmista tieteistä, sillä ihmiset ovat tutkineet aurinkoa, kuuta, planeettoja ja tähtiä vähintään 5 000 vuotta. Ihmisen esihistoriallisina aikoina tähtitiede liittyi useissa kulttuureissa uskonnollisuuteen. Sekä uskonnollisia menoja että tähtitaivaan havainnointia varten rakennettiin ympäri maailmaa rakennelmia, niistä ehkä kuuluisimpana Stonehenge Englannissa. Antiikin Kreikassa filosofit kehittivät erilaisia malleja taivaankappaleiden liikkeiden selittämiseksi. Aristarkhos esitti jo noin 280 eaa., että Maa kiertää Aurinkoa. Eratosthenes arvioi maapallon ympärysmitan varsin tarkasti tutkimalla varjojen kulmia toisistaan kaukana olevilla paikoilla. Klaudios Ptolemaios julkaisi noin 140-luvulla jaa. Almagestin, jonka määrittelemä maakeskinen kaikkeuden malli pysyi voimassa Euroopassa yli tuhat vuotta. Arabimaailmassa tähtitieteilijät kehittivät keskiajalla tieteen siihen mennessä korkeimmalle tasolleen.
Nikolaus Kopernikus esitteli aurinkokeskisen järjestelmänsä vuonna 1543. Tyko Brahen tekemien tarkkojen planeettahavaintojen pohjalta Johannes Kepler muotoili kolme planeettojen liikettä koskevaa lakia vuosina 1609–1618. Vuosina 1609–1610 Galileo Galilei teki ensimmäiset kaukoputkihavaintonsa, joista tärkein oli Jupiterin neljän suurimman kuun löytäminen. Isaac Newton yhdisti 1600-luvun lopulla fysiikan tähtitieteeseen. Vuonna 1687 julkaisemassaan Principiassa Newton esitti liikelakinsa ja painovoimateoriansa, jotka pätivät maapallon ohella myös muualla maailmankaikkeudessa. Painovoimalain ja liikelakien avulla pystyttiin selittämään myös Keplerin lait, mikä loi vankan pohjan taivaanmekaniikalle.
Tähtitieteen (astronomia) ja tähdistäennustamisen (astrologia) välillä ei tehty selvää eroa ennen 1700-lukua, ja monet tunnetuista varhaisista tähtitieteilijöistä elättivät itsensä laatimalla myös horoskooppeja.
Vuonna 1859 Gustav Kirchhoff huomasi, että tähtien spektreissä olevat kapeat tummat viivat ovat seurausta siitä, että tietyt alkuaineet ovat absorboineet itseensä kyseisen kaistaleen valon aallonpituusalueesta. Vuosisadan lopulla spektrianalyysi ja tähtivalokuvaus kehittyivät voimakkaasti. Vuonna 1910 havaittiin kaukaisten galaksien suuri punasiirtymä. Edwin Hubble osoitti vuonna 1923, että Andromedan galaksi on Linnunradan ulkopuolinen kohde. 1960-luvulla löydettiin muun muassa kvasaarit, pulsarit ja kosminen taustasäteily. Tekniikan kehittyessä 1900-luvun lopulla tähtitiede on kokenut valtavia edistysaskeleita lyhyessä ajassa.
Tähtitieteen tutkimus Suomessa

Ensimmäinen suomalainen tähtitieteilijä oli Sigfridus Aronus Forsius, joka toimi Uppsalan yliopiston tähtitieteen professorina vuosina 1608–1610. Hänen mukaansa on myös nimetty asteroidi. Suomen ensimmäinen observatorio, Vartiovuoren tähtitorni, taas valmistui Turkuun syksyllä 1819.
Nykyisin tähtitieteen opetusta ja tutkimusta harjoitetaan Suomessa Helsingin, Turun ja Oulun yliopistoissa.
Havaitseminen

Valtaosa tähtitieteessä saatavista havainnoista on lähtöisin sähkömagneettisen säteilyn ja fotonien tuomasta informaatiosta. Optisessa tähtitieteessä merkittävimpiä tiedonsaannin välineitä ovat lähinnä maanpinnalla sijaitsevat suuret kaukoputket, spektrografit ja CCD-kennot. Aiemmin kaukoputkella tehdyt havainnot tehtiin silmin ja merkittiin käsin ylös, sittemmin siirryttiin valokuvauslevyihin ja lopulta nykyisin käytettäviin elektronisiin kuvausmenetelmiin ja laitteisiin. Radiotähtitieteessä ovat käytössä radioteleskoopit, joiden suuret antennit ovat usein vain osittain suunnattavissa tai täysin kiinteitä. Muilla aallonpituuksilla Maan ilmakehä estää yleensä säteilyn pääsemisen pinnalle asti, joten niiden havainnoimiseksi on käytettävä avaruusteleskooppeja.
Avaruustutkimus keskittyy aurinkokunnan kappaleiden tutkimiseen paikan päällä joko miehitettyjen avaruuslentojen tai miehittämättömien satelliittien ja avaruusluotainten välityksellä. Toisille taivaankappaleille suuntautuvat matkat tuovat mahdollisuuden niiden pintakoostumuksen tarkkaan analysointiin näytteiden avulla sekä pinnan kartoittamiseen ja sisäisen koostumuksen selvittämiseen kiertoradalta.
Tutkimuskohteita

Aurinkokunta
Aurinko, aurinkotuuli
planeetat: Merkurius, Venus, (Maa), Mars, Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus
muut kohteet: plutoidit, kääpiöplaneetat, asteroidit (asteroidivyöhyke), meteoroidit, komeetat, Kuiperin vyöhyke, Oortin pilvi
Linnunrata
tähdet: muuttuvat tähdet, kaksoistähdet, tähtijoukot, neutronitähdet, mustat aukot, supernovat
eksoplaneetat
tähtienvälinen aine: pimeät sumut, emissiosumut, heijastussumut
galaksit ja galaksijoukot
galaksien ja galaksijoukkojen kehitys
galaksien ja galaksijoukkojen dynamiikka, pimeä aine
kvasaarit ja muut aktiiviset galaksiytimet
kosmologia
kosminen taustasäteily
Kirjallisuutta

Lisää luettavaa aiheesta Tähtitiede on Wikiaineistossa
Astronomica: Galaksit, planeetat, tähdet, tähtikartat, avaruustutkimus.  (Astronomica. Saatteen kirjoittanut Patrick Moore. Pääneuvonantaja: Fred Watson.)  Suomentanut Leena Tähtinen & Hannu Virtanen. Königswinter:  Ullmann, 2008.  ISBN 978-3-8331-4372-4
Garlick, Mark A.: Tähtitiede: Kiehtova maailmankaikkeus.  (Astronomy: A visual guide, 2004.)  Suomentanut Seppo Linnaluoto. Kuvitus: Mark A. Garlick, Malcolm Godwin. Tähtikartat: Wil Tirion. Helsinki:  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-6813-3
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin.  (Toisen, uudistetun laitoksen 5. painos)  Helsinki:  Ursa, 2014.  ISBN 978-952-5329-26-1
Karttunen, Hannu & Sarimaa, Markku: Tähtitiede.  (3. korjattu ja täydennetty painos. Tiedettä kaikille)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2008.  ISBN 978-952-5329-66-7
Karttunen, Hannu, Karl Johan Donner, Pekka Kröger, Heikki Oja & Markku Poutanen: Tähtitieteen perusteet.  (5. laitos)  Helsinki:  Ursa, 2010.  ISBN 978-952-5329-82-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tähtitiede Wikimedia Commonsissa
Suomen avaruustoiminnan tietopalvelu
Tähtitieteellinen yhdistys Ursa ry
Kosmos – Tähtitieteen viitetietokanta
Astronetti.com
Spaceflight Now – avaruustutkimuksen tuoreimmat uutiset (englanniksi)
Hubble Site: News Center (englanniksi)
AAVSO (englanniksi)
AstronomiGuiden
Astronomy Picture of the Day Archive
Suomalaiset tähtitieteen tutkimuslaitokset:
Helsingin yliopiston observatorio (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun yliopiston Tuorlan observatorio
Teknillisen korkeakoulun Metsähovin observatorio (Arkistoitu – Internet Archive)
Oulun yliopiston tähtitieteen laitos
Kierteisgalaksi NGC 1300 on meistä noin 69 miljoonan valovuoden päässä.
Kiinalainen tähtitieteilijä
Otto Kahn

Otto H. Kahn 1922.
Otto Hermann Kahn (21. helmikuuta 1867 Mannheim – 29. maaliskuuta 1934 New York) oli saksalais-amerikkalainen pankkiiri, taiteen keräilijä, mesenaatti ja filantrooppi. Erityisesti hänet tunnetaan New Yorkin Metropolitan-oopperan kehittäjänä ja rahoittajana. Kahn toimi American International Corporationin ja Kuhn, Leob & Co -yhtiön hallituksissa. Manhattanilla sijaitsevan kaupunkiasunnon lisäksi Kahnilla oli Long Islandilla sijaitseva kartano, Oheka Castlelähde?.
Henry Ford mainitsee Kahnin 1920-luvulla ilmestyneessä kirjasessaan Kansainvälinen juutalainen. Fordin mukaan Kahn ei esiintynyt saksalaisena, vaan oli pikemminkin ranskalainen tai britti.
Gilly

| Gilly |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Gilly
 Koordinaatit: 46°27′28″N, 6°17′54″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Nyon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,78 km²
Väkiluku (5.6.2024):  1 472
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gilly on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Nyonin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 1 472 asukasta.
Alice Cooper

| Alice Cooper |
| --- | --- |
 Alice Cooper vuonna 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. helmikuuta 1948 (ikä 76)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Alice Cooper 
Aktiivisena:  1963–
Tyylilajit:  Rock, shock rock, glam rock, garage rock, hard rock, heavy metal (useita muita)
Soittimet:  laulu, kitara, huuliharppu
Yhtyeet:  Earwigs, The Spiders, The Nazz, Hollywood Vampires, Alice Cooper
Levy-yhtiöt:  Straight Records (1969-1971)   Warner Music Group (1971–1983)   MCA (1986–1987)   Epic Records (1988–1995)   Eagle Records (2000–2005)   Roadrunner Records (2008→)
Aiheesta muualla
www.alicecooper.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Alice Cooper (synt. Vincent Damon Furnier; 4. helmikuuta 1948 Detroit) on yhdysvaltalainen rockmuusikko, jonka ura ulottuu seitsemälle eri vuosikymmenelle. Aluksi Alice Cooper oli hänen perustamansa yhtyeen nimi, mutta yhtyeen hajottua ja hänen aloittaessaan soolouransa hän alkoi käyttää nimeä Alice Cooper itsestään.