stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paveletsin asema (Moskova)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paveletsin asema (Moskova) Wikimedia Commonsissa
Aseman sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (paveletsky.dzvr.ru)
Paveletsin aseman tietoja, mm. aseman pohjapiirros, aikataulut, lippumyymälän tiedot yms (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (moscow.ru)
Moskovan matkustustiedote: varovaisuutta asemilla! (Arkistoitu – Internet Archive) (formin.fi)
Venäjän rautateiden matkustajaliikenteen sivut, sis. aikatauluhaku (venäjäksi) (rzd.ru)
Aseman kaukojunien haku (venäjäksi) (yandex.ru)
Rautatiekarttaa Moskovan seudusta ja läntisestä Venäjästä parovoz.com. Arkistoitu 4.12.2012. Viitattu 12.12.2011. (englanniksi), (venäjäksi) (parovoz.com)
| n k Moskova |
| --- | --- | --- |
 Hallinnollinen jako  Liittovaltiokaupunki  Moskovan alue 
| Yleistä |  Historia Moskovan ruhtinaskunta  Vuoden 1918 kapina  |  |
| Maantiede |  Moskvajoki  Oka  Volga  Moskovan kanava  |  |
| Koulutus ja tiede |  Asevoimien yhteisakatemia  Ilmailuinstituutti  Moskovan valtionyliopisto  Teknillinen valtionyliopisto  Kansainvälisten suhteiden instituutti  Skolkovo  |  |
| Kulttuuri |  Elokuvajuhlat  Museot Asevoimien keskusmuseo  Kosmonautiikan museo  Kremlin asehuone  Kubinkan panssarimuseo  Leninin mausoleumi  RKK Energijan museo  Suuren isänmaallisen sodan museo  Tretjakovin galleria  Musiikki Konservatorio  Orkesteri  Teatteri Bolšoi-teatteri  Majakovski-teatteri  Teatteritaiteen akatemia  Puistot Bitsevskin puisto  Gorkin puisto  Ystävyydenpuisto  Urheilu Lokomotiv-keskusstadion  Lužniki  Megasport-urheilupalatsi  Novogorsk  Otkrytije Arena  VTB Arena  Dynamo Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Spartak Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  TsSKA Moskova Jalkapallo  Jääkiekko  Koripallo  |  |
| Liikenne |  Šeremetjevo  Domodedovo  Vnukovo  Ramenskoje  Metro  Ratayhteydet Leningradin asema  Kazanin asema  Kurskin asema  Kiovan asema  Riian asema  Paveletsin asema  Savjolovon asema  Jaroslavlin asema  Valko-Venäjän asema  Tiet Lefortovon tunneli  Kehätie  M10  Volokolamskin valtatie  |  |
| Hallinnollinen jako |  Keskinen piirikunta  Pohjoinen piirikunta  Koillinen piirikunta Ostankino  Itäinen piirikunta Sokolniki  Kaakkoinen piirikunta Lefortovo  Petšatniki  Eteläinen piirikunta  Läntinen piirikunta  Luoteinen piirikunta  Zelenograd  Novomoskovski Moskovski  Štšerbinka  Troitsk  |  |
| Nähtävyydet |  Aleksanteri II:n patsas  Edelweiss  Eläintarha  Federation Tower  GUM  Hotelli Ukraina  Kotelnitšeskaja Naberežnaja  Kristus Vapahtajan katedraali  Lubjanka  Moskovan Kreml Arkkienkelin katedraali  Kahdentoista apostolin kirkko  Kristuksen syntymän kirkko  Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko  Neitsyt Marian Ilmestyskirkko  Spasskaja-torni  Uspenskin katedraali  Novodevitšin nunnaluostari  Punainen tori Pyhän Vasilin katedraali  Riemukaari  Smolenskin tori  Štyki-muistomerkki  Työläinen ja kolhoosinainen  Valkoinen talo  Valtionkirjasto  Yleisvenäläinen näyttelykeskus  |  |
Shenyang J-5

Kiinan Kansantasavallan ilmavoimain, PLAAF:n J-5 kone museoituna. Kuvan kone on koulutustyyppiä JJ-5.
Shenyang J-5 (Nato-raportointinimi Fresco) oli Kiinassa lisenssillä valmistettu Mikojan-Gurevitš MiG-17, jonka tuotanto alkoi vuonna 1954 ja päättyi 1969. Mallin ensilento oli kesällä 1956 ja esittely vuonna 1957. Kone tunnettiin myös nimillä: Dongfeng-101 ja Tyyppi 56. Se nimettiin 1964 Shenyang Jian-5:ksi. Niitä valmistui yli 1 820 kappaletta, joista osa muunnettiin torpedokoneiksi. Kiina toimitti Pohjois-Vietnamille hävittäjiä, joita käytettiin vuosina 1965-1973. Niillä saavutettiin Vietnamin sodassa 71 varmistettua pudotusta.
Albanian ilmavoimien FT-5 eli J-5.
Kiina toimitti konetta Euroopassa ainoastaan liittolaiselleen Albanialle. Lisäksi Kiina toimitti koneita Pakistaniin ja Pohjois-Koreaan. Konetyypin käyttö Kiinan ilmavoimissa päättyi vuonna 1992.
Etualalla olevan J-5:n tykkiaseistus
Aseistuksena oli 37 millimetrin N-37D-tykki ja kaksi 23 millimetrin NR-23-tykkiä. Lisäksi koneeseen kyettiin asentamaan enintään 500 kg:n ulkoinen asekuorma, mihin sisältyi myös koneen kantamaa pidentävät lisäpolttoainesäiliöt. Voimanlähteenä oli jälkipolttimella varustettu suihkumoottori Wopen WP-5, joka oli Klimov VK-1F:n kopio (Rolls-Royce Nene). Koneen huippunopeus oli 1 145 km/h. Jälkipoltosta huolimatta, tämä konetyyppi ei ollut juurikaan edeltäjäänsä (MiG-15; Kiinassa Shenyang J-4) nopeampi, mutta korkealla lennettäessä lento-ominaisuudet paranivat. Käytännöllinen lakikorkeus oli 16 600 metriä.
Käännös suomeksi
Baltian rautatieasema (Hatsina)

Hatsinan Baltian rautatieasema (ven. вокзал Гатчина-Балтийский, Балтийский вокзал,  vokzal Gatšina-Baltijski) on yksi Pietarin eteläisen esikaupungin Hatsinan rautatieasemista. Asema sijaitsee lähellä Hatsinan palatsia.
Historiaa

Asema oli alkuaan Pietarin ja Hatsinan välisen rautatien, ns. Baltian linjan pääteasema ja avattiin liikenteelle 12. joulukuuta 1872. Arkkitehti Pjotr Kupinskin suunnittelema asemarakennus valmistui seuraavana vuonna. Se oli koristeellinen hirsitalo, jonka arkkitehtonisesti hallitsevana piirteenä oli monimutkainen kattorakennelma. Sisätilat koostuivat erikokoisista huoneista, joita yhdistivät arkkitehtonisesti erikoiset käytävät. Rakennuksessa oli useita parvekkeita, ja sisäänkäyntejä koristivat veistettyjen pylväiden tukemat katokset.
Lisääntyneen matkustajaliikenteen vuoksi ensimmäinen asemarakennus alkoi käydä pian ahtaaksi. 21. lokakuuta 1885 tsaari määräsi asemaa siirrettäväksi siten, ettei se sulje näkymää tsaarin palatsista. Uusi asemarakennus valmistui 19. lokakuuta 1889 entisen rakennuksen läheisyyteen. Asemarakennusten väliselle alueelle rakennettiin seuraavana kesänä tsaarin paviljonki. Vuonna 1937 ratapiha sähköistettiin ja Hatsinan ja Pietarin välillä voitiin aloittaa sähköjunaliikenne.
Nykyään: Pietarin lähijunien asema Hatsinan palatsin läheisyydessä

Nykyisin Hatsina-Baltiski toimii yhtenä Pietarin seudun eteläosien paikallisliikenteen asemana.  Pietarin seudun nähtävyyksiin ja maailmanperintökohteisiin kuuluva Katariina Suuren 1760-luvulla rakennuttama ja useiden tsaarin käyttämä Hatsinan palatsi puistoalueineen sijaitsee vain 500 metriä asemalta pohjoiseen.  Noin 15 lähijunavuoroa ajetaan päivittäin Pietarin Baltian asemalta; junamatka kestää noin tunnin. Asemalle liikennöidään myös linja-autoilla / reittitaksilla.
Aiheesta muualla

Hatsinan kartta asemineen (venäjäksi) (gorod.gatchina.biz)
Venäjän rautatiet: Hatsinan Baltian asemalle liikennöivät lähijunat - vaihda päiväys halutuksi (venäjäksi) (pass.rzd.ru)
Pietarin Baltian asemalta lähtevien lähijunien reittikartta (venäjäksi)
Paikallisjunia Pietarin Baltian asemalta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (electrichki.spb.ru)
Pietarin alueen rataverkon kartta ja interaktiivinen kuvagalleria rataosuuksia klikkaamalla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (railwayz.info)
Aiempi Tsaarin paviljonki Hatsinan aseman läheisyydessä.
Venäjän maailmanperintökohteisiin lukeutuva Hatsinan palatsi sijaitsee 0.5 km Hatsinan Baltian asemalta.
Peltohiiri

| Peltohiiri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Muridae
Alaheimo::  Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae
Suku::  Metsähiiret Apodemus
Laji::  agrarius
Kaksiosainen nimi
 Apodemus agrarius  (Pallas, 1771) 

Katso myös
   Peltohiiri Wikispeciesissä   Peltohiiri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Peltohiiri (Apodemus agrarius) on jyrsijälaji, joka kuuluu varsinaisten hiirten ja rottien alaheimoon ja samaan sukuun metsähiiren kanssa.
Ulkonäkö ja koko

Peltohiiri on yleisväriltään kellanruskea, selkää pitkin hännän tyvestä päälaelle kulkee tumma juova. Sen ruumiin pituus on 8,5–12 cm ja häntä on noin 7–9 cm.
Peltohiiri muistuttaa ulkonäöltään Suomessakin harvinaisena tavattavaa koivuhiirtä, mutta on sitä suurempi ja lyhythäntäisempi. Lajit eivät ole läheistä sukua toisilleen, sillä koivuhiiri kuuluu eri heimoon kuin varsinaiset hiiret.
Levinneisyys ja elinympäristö

Peltohiiren levinneisyysalue muodostuu kahdesta erillisestä osasta. Eurooppalainen levinneisyysalue ulottuu Saksasta ja Balkanilta itään Venäjälle. Ruotsissa peltohiirtä ei tavata. Suomessa peltohiiren levinneisyys ulottuu Nurmes–Pernaja-linjan kaakkoispuolelle. Erillinen levinneisyysalue on Kiinan itärannikolla Himalajan itäpuolella.
Laji elää avoimessa maatalousmaisemassa ja kosteilla niityillä, varsinkin jos läheisyydessä on metsiköitä, lehtoja ja metsänreunoja, jonne ne voivat piiloutua talvisin. Metsähiiren tavoin peltohiirikin kaivaa laajan käytäväverkoston maahan ja rakentaa sinne pesä- ja varastokammiot. Se voi myös kaivautua lumen alle, missä se syö sammalta, juuria, jyviä ja viljan korsia.
Peltohiiri on Suomessa rauhoitettu laji.
Elintavat

Peltohiiri on tasalämpöinen. Jos lämpötila laskee miinusasteille, se voi vaipua lyhytkestoiseen talvihorrokseenlähde?. Peltohiiri on päiväaktiivinen. Peltohiiren lisääntymisaika kestää huhtikuulta lokakuulle ja naaras saa 2–3 poikuetta kesässä. Sen raskaus kestää 21 päivää, jonka jälkeen se synnyttää 3–9 poikasta ja imettää niitä kaksi viikkoa.
Ravinto

Peltohiiri syö pääasiassa siemeniä ja viljoja. Se käyttää myös eläinravintoa, esimerkiksi loukkuun jäänyttä lajitoveriaan.
Aiheesta muualla

ITIS: Apodemus agrarius (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Apodemus agrarius:  Wikidata: Q631822  Wikispecies: Apodemus agrarius  ADW: Apodemus_agrarius  BioLib: 20611  BOLD: 68555  CoL: FRHR  EoL: 1178729  EPPO: APODAG  Fauna Europaea: 305580  Fauna Europaea (new): f556b5e0-f37a-43ce-9014-94aadf54b2d0  GBIF: 2437761  iNaturalist: 45568  IRMNG: 10220627  ITIS: 585125  IUCN: 1888  MDD: 1003007  MSW: 13001204  NCBI: 39030  Observation.org: 80218  Open Tree of Life: 351537  Paleobiology Database: 109366  Paleobiology Database: 109366  Xeno-canto: Apodemus-agrarius  Laji.fi: MX.48463 
Mus agrarius:  Wikidata: Q40656727  GBIF: 9199179  ZooBank: B738496A-410B-4A9C-9C94-5DC2586007AE
Owen Sheers

| Owen Sheers |
| --- | --- |
 Sheers helmikuussa 2014
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. syyskuuta 1974 (ikä 50) Suva, Fidži
Kirjailija
Esikoisteos:  Vastarinta
Palkinnot
 Eric Gregory Vogue Young Writer's Award 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Owen Sheers (s. 20. syyskuuta 1974 Suva, Fidži) on walesilainen runoilija ja novellisti. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa The Blue Book valittiin Walesin vuoden kirjaksi. Sheers on saanut lisäksi muun muuassa Eric Gregory- ja Vogue Young Writer’s Award -palkinnot.
Sheers oli marraskuussa 2011 mukana tekemässä elokuvasovitusta esikoisromaanistaan Vastarinta (Resistance). Hän valmistui luovan kirjoittamisen maisteriksi East Anglian yliopistosta.
Suomennettu tuotanto

Vastarinta (Resistance), suom. Jaakko Kankaanpää. Helsinki: Otava 2009 ISBN 978-951-1-21846-3
Eino Grön

| Eino Grön |
| --- | --- |
 Eino Grön Vihreät Niityt -musiikkitapahtumassa heinäkuussa 2004
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1939 (ikä 86) Pori
Ammatti:  Muusikko
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1958–
Tyylilajit:  tango iskelmä
Soittimet:  laulu
Levy-yhtiöt:  Warner
Palkinnot
 Iskelmä-Finlandia (2007) 
Aiheesta muualla
www.einogron.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Juha Vainio, Eino Grön ja Olavi Virta vuonna 1965.
Eino Joel Grön (s. 31. tammikuuta 1939 Pori) on suomalainen iskelmälaulaja.
Ura

Porin Reposaaressa syntyneen Grönin laulajanura alkoi vuonna 1957 paikallisten yhtyeiden solistina. Seuraavana vuonna hän voitti iskelmälaulukilpailun miesten sarjan, ja Toivo Kärki järjesti hänet levyttämään. Grönin ensimmäinen levytyskappale ”Venäläinen tango” ilmestyi keväällä 1958 julkaistulla neljän nuoren mieslaulajan yhteisellä EP-levyllä Uusia poikia, tuttuja iskelmiä. Muiden kuin Grönin osalta levytykset jäivät ainoiksi. Vielä samana vuonna Grön lauloi levylle italialaiskappaleen "Maliziusella" ja Toivo Kärjen ja Reino Helismaan foxtrotin "Muistatko minua milloin".  Vuonna 1959 kohtalaiseen suosioon nousivat mm. Kärki-Helismaan  "Liian paljon rahaa" (ei originaali)  ja etenkin "Illan viimeinen tango".  Vuosina 1960–1962 lisää Kärki-Helismaata: "Kun sammuu iltarusko", "Puiston vanha penkki", "Tangoserenadi", "Tuntematon ystäväni". Kaiken aikaa Grön levytti myös käännöskappaleita kuten  "Hasta la vista, senora", "Kenties" ja "Carina". Grön levytti paljon tangoja, jonka vuoksi hän leimautui lähinnä tangolaulajaksi, mutta hän lauloi paljon muutakin kuten svengaavia foxtroteja, joidenkin edellä mainittujen lisäksi esim. Kärki-Helismaan "Tähtien syttyessä" ja "Illasta aamuun".
Uransa alkuvaiheessa Grön teki levytyksiä Fazerille, mutta lähti yhtiöstä vuonna 1963 lähes ovet paukkuen ja siirtyi Jaakko Salon johtamaan Scandiaan. Grön oli riitautunut Fazerin tuotantopäällikön Toivo Kärjen kanssa levymyynnin rojalteista ja saanut tarpeekseen Fazerin tehdasmaisesta tuotantotavasta, jossa laulajan omat toiveet eivät olleet paljoakaan painaneet. Grönin ensimmäinen Scandialle tekemä levytys oli Rocco Granatan ”Tango d'amore”, josta tuli heti suurmenestys. Grön on itse luonnehtinut siirtymävaihettaan, että ”siinä missä Kärki pelasi massalla, Scandia pyrki myymään laatua”.  Scandiassa Grönin suosio kasvoi tangolevytyksillä, kuten käännöskappaleella  ”Seinillä on korvat”, Reino Markkulan-Juha Vainion ”Sä kuulut päivään jokaiseen”, Unto Monosen "Kohtalon tango"  ja Kaarlo Valkaman "Valkovuokot", joiden vuoksi häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä nykyajan tangotulkitsijoista. Sittemmin Grön on laajentanut ohjelmistoaan muun muassa hengellisiin lauluihin ja jazziin. Hän on myös levyttänyt argentiinalaisten muusikoiden kanssa.
Aikanaan Grön palasi takaisin Toivo Kärjen tuotannon pariin, levytti mm. kappaleet "Häätango" (1981, san. Juha Vainio), "Satama" (1983, san. Aappo I. Piippo) ja "Joka ilta kaipaan sua vierellein" (1984, san. Raul Reiman). Kaikkiaan hän levytti 29 Kärjen originaalisävellystä vuosina 1958–1989, lisäksi paljon uusia versioita Kärjen kappaleista.
Eino Grön voitti Syksyn sävelen kappaleella ”Vähemmän kiirettä, enemmän aikaa” vuonna 1997. Grön sai Iskelmä-Finlandia-palkinnon 26. heinäkuuta 2007 elämäntyöstään suomalaisen iskelmämusiikin puolesta.  Eino Grön on palkittu myös Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan ritarimerkillä. Vuonna 1996 hän sai valtion taiteilijaeläkkeen. Hänestä on tehty Tango d'Amore -niminen musikaali, joka sai ensi-iltansa Porin teatterissa vuonna 2018. Hänestä on ilmestynyt vuonna 2017 Markku Veijalaisen kirjoittama ja Ad Libriksen kustantama Eino Grön: minulta sinulle -niminen elämäkerta.
Yksityiselämä

Nuorena Grön harrasti myös painia.
Eino Grön oli vuodesta 1962 asti naimisissa vuonna 1959 tapaamansa, sairaanhoitajana työuransa tehneen Sylva Ritva Marjatta Grönin (1938–2024) kanssa. Eino ja Marjatta Grön saivat yhden, vuonna 1962 syntyneen pojan Ari Joel Grönin, joka työskentelee fysioterapeuttina Helsingissä. Eino Grönin äiti Sally Impi Sanelma Grön (1913–2004) oli myös kova urheilija, 1930-luvun alussa hän oli piirinmestari naisten rintauinnissa. Eino Grönin isä oli Lauri Joeli Grön (1903–1994). Lisäksi Eino Grönillä on kaksoissisar Marita. Viisi vuotta nuorempi veli Esko kuoli vuonna 2015.
Grön käytti nuoruudessaan melko runsaasti alkoholia, mutta raitistui ystävänsä Juha ”Watt” Vainion innoittamana ja avustamana 1977.
Grön vietti aiemmin talvet Floridassa ja hänellä on myös Yhdysvaltojen kansalaisuus. Grönin puoliso Marjatta Grön muutti kesällä 2015 pysyvästi espoolaiseen hoitokotiin vaikeiden muistiongelmien vuoksi. Marjatta Grön kuoli 22. heinäkuuta 2024.
Julkaisut

| --- | --- |
 Studioalbumit Tangoserenadi - Eino Grön laulaa (1969)  Rakkaustarinoita (1971)  Ikivihreä Eino Grön (1971)  Eino Grön laulaa suomalaisia tangoja (1973)  Eino Grön (1973)  Hetki muistoille (1974)  Meidän laulumme (1975)  Hartaita lauluja (1977)  Eino Grön mestareiden seurassa (1977)  Vanhat tutut (1977)  Ciao ciao bambina (1979)  Merellä ja kotisatamassa (1983)  Tangon kotimaa (1984)  Bandoneon (1987)  Eino Grön (1987)  Mustarastas: Suomalaisia laulelmia (1989)  Sininen ja valkoinen (1990)  Ikivihreä (1991)  Sulle lauluni laadin (1992)  Kotikirkkoni: Eino Grön laulaa Tuomaslauluja (1992)  Kuinka kaunista on (1995)  Eikka Porin maisemissa (1996)  Vähemmän kiirettä, enemmän aikaa (1997)  Unelmatangoja (1997)  La Strada (1999)  Sinut löysin uudestaan (1999)  Romanttinen Eino Grön (2000)  Lapsuusajan joulu (2000)  Kotikirkkoni (2002)  Yötuuli (2003)  Mäntyluodon satama (2003)  Antti Sarpila featuring Eino Grön: Swinging Christmas (vol. 3) (2003)  Antti Sarpila meets Eino Grön: Swingin' n' Singin' (2004)  Valkea joulu (2006)  Minun jouluni (2007)  Eino Grön Toivo Kärjen matkassa (2015)  Rakkaimmat joululauluni (2016)  Kohtalon kitara (2017) :  Kokoelma-albumit Eino Grön (1965)  Eino Grön (1967)  Eino Grön laulaa tangoja (1967)  16 tangoa (Eino Grön ja Reijo Taipale) (1970)  16 tangoa 2 (Eino Grön ja Reijo Taipale) (1973)  Romanttinen Eino Grön (1974)  16 tähteä – 16 iskelmää (Eri esittäjiä) (1975)  16 tangoa (Eino Grön ja Reijo Taipale) (1978)  Toiset 16 tangoa (Eino Grön ja Reijo Taipale) (1978)  Parhaat päältä (1978)  Kauneimmat valssit (1980)  Meidän tangomme (1981)  Suomalaisen tangon taikaa (1982)  28 ikivihreää (1988)  Parhaat (1993)  20 suosikkia – Seinillä on korvat (1995)  20 suosikkia – Tango d'amore (1997)  20 suosikkia – Tangokavaljeeri (1998)  20 suosikkia – Soi maininki hiljainen (1998)  Musiikin tähtihetkiä (vol. 16) (2001)  20 suosikkia – Suudelmin suljetut kirjeet (2002)  20 suosikkia – Kotona taas (2002)  Suomi huiput: 20 Hittiä (2003)  Jokainen päiväni – Kauneimmat lauluni (2006)  Tämä elämä – Kaikkien aikojen parhaat (2008)  Lauluja rakkaudesta – vuosikymmenten suosikit (2011)  Samettisilmäinen tyttöni (2013)  Muistojen laulut (2019) Televisio-ohjelmat Eino Grön – Tangoja ja laulelmia, Yle TV1 1988, Jaakko Salon orkesteri  Eino Grön 35, Yle TV1 1993, Lahden kaupunginorkesteri joht. Markku Johansson, vieraina Paula Koivuniemi ja Kai Hyttinen, juontajina Pirkko Mannola ja Jukka Virtanen. Nauhoitettu Lahden kaupunginteatterissa.   Eino Grön – Taru tangon herrasta, dokumentti, Yle TV2 2004  Estradilla: Eino Grön 65, Yle TV2 2004, Vantaan viihdeorkesteri joht. Markku Johansson. Nauhoitettu Martinus-salissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylen radio-ohjelma Eino Grönin 50-vuotisjuhlasta Porin Reposaaresta
Eino Grön Pomus.netin tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Eino Grönin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ylen Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Eino Grön
Einö Grönin esittely Extra Viihteen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Einö Grönin kotisivut
Mäkelä, Janne: / Grön, Eino (1939–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 8.6.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
http://finntimes.com/?p=756
http://www.apu.fi/artikkeli/eino-gron-palasi-reposaareen
http://www.iltalehti.fi/viihde/200706136230934_vi.shtml
| n k Eino Grön |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Tangoserenadi - Eino Grön laulaa  Rakkaustarinoita  Ikivihreä Eino Grön  Eino Grön laulaa suomalaisia tangoja  Eino Grön  Hetki muistoille  Meidän laulumme  Hartaita lauluja  Eino Grön mestareiden seurassa  Vanhat tutut  Ciao ciao bambina  Merellä ja kotisatamassa  Tangon kotimaa  Bandoneon  Eino Grön  Mustarastas: Suomalaisia laulelmia  Sininen ja valkoinen  Ikivihreä  Sulle lauluni laadin  Kotikirkkoni: Eino Grön laulaa Tuomaslauluja  Kuinka kaunista on  Eikka Porin maisemissa  Vähemmän kiirettä, enemmän aikaa  Unelmatangoja  La Strada  Sinut löysin uudestaan  Romanttinen Eino Grön  Lapsuusajan joulu  Kotikirkkoni  Yötuuli  Mäntyluodon satama  Antti Sarpila featuring Eino Grön: Swinging Christmas (vol. 3)  Antti Sarpila meets Eino Grön: Swingin' n' Singin'  Valkea joulu  Minun jouluni  Eino Grön Toivo Kärjen matkassa  Rakkaimmat joululauluni  Kohtalon kitara 
Kokoelmat:  Eino Grön  Eino Grön  Eino Grön laulaa tangoja  16 tangoa  16 tangoa 2  Romanttinen Eino Grön  16 tähteä – 16 iskelmää  16 tangoa  Toiset 16 tangoa  Parhaat päältä  Kauneimmat valssit  Meidän tangomme  Suomalaisen tangon taikaa  28 ikivihreää  Parhaat  20 suosikkia – Seinillä on korvat  20 suosikkia – Tango d'amore  20 suosikkia – Tangokavaljeeri  20 suosikkia – Soi maininki hiljainen  Musiikin tähtihetkiä (vol. 16)  20 suosikkia – Suudelmin suljetut kirjeet  20 suosikkia – Kotona taas  Suomi huiput: 20 Hittiä  Jokainen päiväni – Kauneimmat lauluni  Tämä elämä – Kaikkien aikojen parhaat  Lauluja rakkaudesta – vuosikymmenten suosikit  Samettisilmäinen tyttöni  Muistojen laulut 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana
Francis Shepherd

Francis Michie Shepherd (1893–1962) oli brittiläinen diplomaatti, joka toimi Yhdistyneen kuningaskunnan ”poliittisena edustajana” Helsingissä vuosina 1944–1947.
Shepherd työskenteli Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoasiainhallinnon palveluksessa vuodesta 1920. Hän toimi 1920- ja 1930-lukujen aikana muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan edustustoissa Espanjan Barcelonassa, Saksan Dresdenissä ja Danzigissa sekä Haitissa ja El Salvadorissa. Vuosina 1940–1942 hän oli Yhdistyneen kuningaskunnan pääkonsuli Reykjavikissa Islannissa ja vuosina 1942–1944 Leopoldvillessä Belgian Kongossa.
Lokakuussa 1944 Shepherd nimitettiin Helsinkiin virkanimikkeellä ”poliittinen edustaja”. Pääasiassa hän toimi Neuvostoliiton ja Yhdistyneen kuningaskunnan Helsinkiin asettaman valvontakomission brittiläisen osapuolen poliittisena neuvonantajana.
Shepherd siirrettiin Suomesta vuonna 1947 Yhdistyneen kuningaskunnan lähettilääksi Teheraniin, josta hänet kuitenkin kutsuttiin kotiin vuonna 1951 puhjenneen Abadain kriisin vuoksi. Ennen siirtymistään eläkkeelle Shepherd toimi vielä lähettiläänä Varsovassa Puolassa.
Al-Insan

Islamin Paratiisi (persialainen miniatyyrimaalaus)
Al Insan (arab. الإنسان‎, Al-Insān, suom. Ihmisen suura) on Koraanin 76. suura. Theodor Nöldeken luokituksessa se on "mekkalainen"  saaden järjestysnumeroksi 52. Suurassa on 31 jaetta. Nimensä suura on saanut ensimmäisessä jakeessa olevasta sanasta.
Suura kuvailee uskovien saamaa palkkaa Paratiisissa (Janna), kehottaa pitkiin yörukouksiin ja ilmoittaa, että väärintekijöitä odottaa rangaistus.
Sisältö

Suura alkaa kertomalla, että Jumala loi ihmisen ja johdatti hänet oikealle tielle, mutta ihminen on kiitollinen tai kiittämätön.
Sisältö > Uskovien palkka (jakeet 4–22)

Uskottomia odottavat kahleet ja liekehtivä tuli, mutta uskovat saavat palkan, jonka kuvailuun suuran alku keskittyy.
Sisältö > Uskovien palkka (jakeet 4–22) > Paratiisin kuvailua

Uskovien palkkaan  kuuluvat silkkivaatteet, puutarhat, puiden varjot, hedelmät, hopea-astiat ja lasimaljat, vihreät silkki- ja brokadivaatteet ja hopeiset rannerenkaat. Jakeiden 17–18 mukaan "He saavat juoda inkiväärillä höystetyn maljan lähteestä, jota siellä kutsutaan Salsabiliksi." Nimen merkitystä ei tunneta.
Sisältö > Uskovien palkka (jakeet 4–22) > Nuoret pojat vai jäiset rypäleet?

Jakeessa 19 puhutaan Paratiisissa tarjoilijoina toimivista nuorista pojista. Christoph Luxenberg on esittänyt kohdasta muista poikkevan tulkinnan. Zinnetullah Ahsen Bören nimissä olevassa 1940-luvun suomennoksessa kohta kuuluu: "Ja heidän ympärillään liikkuvat ikinuoret olennot, joita nähdessäsi sinusta tuntuu, kuin he olisivat ylt'ympäri siroiteltuja helmiä." Jaakko Hämeen-Anttila kääntää jakeen: "Ikuisesti nuoret pojat kiertävät helmenkaltaisina tarjoamassa juomaa". Christoph Luxenberg käyttää syyrianarameaan perustuvaa lukutapaa ja kääntää kohdan: "Jäiset rypäleet kiertävät heidän keskuudessaan; nähdessäsi ne, voisit luulla niiden olevan hajallaan olevia helmiä." Luxenbergin mukaan viinirypäleet myös kuuluvat paratiisia esittävään kuvastoon.