stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Parvet

| Parvet |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hannaleena Hauru, Katja Gauriloff
Käsikirjoittaja:   Hannaleena Hauru  Katja Gauriloff  Heta Nuutinen  Krista Yrjölä  Yolanda Correa  Stella Massa  Ritni Ráste Pieski  Senna Vodzogbe 
Tuottaja:  Emilia Haukka
Kuvaaja:   Hannu Käki  Khánh Ngô  Laura Seppälä 
Leikkaaja:  Hannaleena Hauru
Lavastaja:  Una Auri
Pääosat:   Aaron Bojang  Adela Ogunbor  Yolanda Correa  Senna Vodzogbe  Stella Massa  Milla Kuikka  Lasse Viitamäki  Denisa Snyder  Mikael Bashmakov  Ritni Ráste Pieski 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Elokuvayhtiö Aamu
Levittäjä:  B-Plan Distribution
Ensi-ilta:   2024-10-1818. lokakuuta 2024  
Kesto:  83 min.
Alkuperäiskieli:  suomi, saame
Budjetti:  730 000 euroa. Elokuvasäätiön tuki n. 500 000 euroa.
Katsojat:  595 (16.1.2025)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parvet on Hannaleena Haurun ja Katja Gauriloffin ohjaama suomalainen episodielokuva, joka tuli ensi-iltaan lokakuussa 2024.
Elokuvassa erilaisista taustoista tulevat ihmiset tuovat julki kokemuksiaan nyky-Suomesta. Elokuva on käsikirjoitettu kollektiivisesti.
Elokuvan työryhmä koottiin helmikuussa 2022 avoimen haun kautta. Mukaan etsittiin moninaista joukkoa, jota motivoi teemana suomalainen kansallisidentiteetti osana koloniaalisuutta. Työryhmä koostui ammattilaisista, amatööreistä ja opiskelijoista: niin elokuvantekijöistä, esitystaiteilijoista, asiantuntijoista kuin muista taustoista tulevista ihmisistä. Koollekutsujana on toimi ohjaaja Hauru. Tavoitteena oli kehittää dramaturgisia työkaluja, jotka auttaisivat vähemmistöihin kuuluvia ihmisiä Suomessa. Elokuva on myös osa Hannaleena Haurun opinnäytetyötä Taideyliopistoon sekä Frankfurtin Goethe-yliopistoon.
Elokuvan tuotti Elokuvayhtiö Aamu tuottajanaan Emilia Haukka, elokuvan levitti elokuvateattereihin B-Plan. Elokuvan tv-oikeudet on ostanut Yle.
Vastaanotto

Suomen Kuvalehdessä Tero Kartastenpää  kirjoitti, että Haurun ja Gauriloffin inklusiivinen työskentely on poikkeuksellista, mutta kumpikin ohjaaja pystyisi parempaan. Karstastenpään mukaan ”elokuva toistaa tilanteita, joissa vähemmistön edustaja nuhtelee ja ojentaa enemmistöhahmoa, joka nyökyttelee kritiikille hyväksyvästi. Toteutetaan fantasiaa¬ turhaumien purskauttamisesta, joissa muut hiljentyvät ymmärtämään, kun henkilö kertoo, ettei koe tulevansa nähdyksi. Syyksi ehdotetaan cis-katsetta ja white gazea. [--] Yhteiskunnallinen kommentointi jää X-viestipalvelusta tutun liturgian tasolle.”
Helsingin Sanomien Maija Alanderin mielestä ”Kokonaisuutena elokuvaa vaivaa jonkinlainen aihetason arkuus, jossa teemoja käynnistellään mutta ei juuri syvennetä. Tilanteiltaan ja sävyiltään teos olisi erinomainen pitkän elokuvan ensimmäinen kolmannes tai tv-sarjan pilottijakso, joka vasta kylvää kiinnostavia alkuja. [--] Elokuvallisesti kahden tähden teos nousee kuitenkin harppauksen ylöspäin tinkimättömän näyttelijäntaiteen ja radikaalisti uudenlaisen tekotavan myötä.”
Kulttuuritoimitus, Maija Kääntä
Episodi, Jouni Vikman
Turun Sanomat, Päivi Valotie
Helsingin Sanomat, Maija Alander
Film-o-holic, Pauliina Savola
Suomen Kuvalehti, Tero Kartastenpää
Keskustelu katsojamäärästä

Parvet ei mahtunut ensi-iltaviikonloppunaan 20 katsotuimman elokuvan joukkoon. Elokuva sai ensi-iltaviikonloppunaan 13 elokuvateatterissa 88 katsojaa. Ennakkoon elokuvan oli katsonut 92 katsojaa.
Elokuvauutiset.fi uutisoi elokuvan ensi-iltaviikonlopun katsojamäärästä. Uutinen otsikoitiin "Elokuvasäätiöltä 500 000 euroa saanut Parvet keräsi 88 katsojaa".
Useat tiedotusvälineet tarttuivat Elokuvauutisten verkkouutiseen ja käsittelivät elokuvasäätiön myöntämän tuen ja ensi-iltaviikonlopun katsojamäärän suhdetta. Myös tekijät pääsivät kommentoimaan uutisointia.
Aiheesta muualla

Elokuvan hetki: Parvet 1/3. Elokuvan tekotapa. Poikkeuksellisella, yhteisöllisellä työskentelytavalla toteutettu elokuva. Tekijät kertovat tekotavasta, mitä se mahdollisti ja merkitsi. Yle Areena.
Elokuvan hetki: Parvet 2/3. Elokuvan teemat. Monien näkökulmien, äänien, tunteiden ja kokemusten risteyskohta. Yle Areena.
Elokuvan hetki: Parvet 3/3. Näyttelijät kehittämässä omaa hahmoaan Näyttelijät kertovat oman hahmonsa luomisesta poikkeuksellisella, yhteisöllisellä työskentelytavalla toteutetussa elokuvassa. Yle Areena.
Jalo Perkko

Jalo Vilho Perkko, sukunimi vuoteen 1906 Liljelund (8. syyskuuta 1885 Helsinki – 20. marraskuuta 1942) oli suomalainen toimitusjohtaja. Hän perusti vuonna 1918 yhdessä veljiensä kanssa kelloalan tukkukaupan Oy Perkko Ab:n.
Jalo Perkon vanhemmat olivat räätäli Aksel Adrian Liljelund ja Hedvig Liljelund. Hänen veljiään olivat kultaseppä Oiva Perkko (1881–1934) ja kelloseppä ja toimitusjohtaja Urho Perkko (1888–1959).
Jalo Perkko meni jo 14-vuotiaana vuonna 1899 Suomen Höyrylaiva Oy:n palvelukseen ja oli siellä työssä viiden vuoden ajan eri osastoilla. Hän siirtyi sitten vuonna 1904 Oy Lars Krogius & Co Ab:n huolintaosaston johtoon ja hoiti tätä tehtävää vuoteen 1918 saakka. Perkko perusti tänä aikana liikkeen sivukonttoreita useisiin Suomen rannikkokaupunkeihin. Perkko perusti vuonna 1918 Oy Perkko Ab nimisen kelloalan ja tarkkuustyökalujen tukkuliikkeen yhdessä veljiensä kanssa. Liike osti samana vuonna J. W. Lindroosin vuonna 1894 Tampereelle perustaman kelloalan maahantuonti- ja tukkuliikkeen, joka oli 1910-luvulla Suomen suurin alallaan. Oy Perkko Ab harjoitti kellojen, kultasepäntarvikkeiden ja -tuotteiden sekä hienomekaanisten työkalujen tukkukauppaa, sen sisaryhtiö oli Suomen Kellokeskus Oy ja tytäryhtiö Hopeatehdas Oy. Jalo Perkko oli yhtiön toimitusjohtaja ja suurin omistaja. Oy Perkko on edelleen olemassa ja se on ollut vuodesta 1979 Nurmi-Yhtiöt Oy:n omistuksessa. Yritys on nykyisin korujen, kellojen ja toimistotekniikan maahantuoja. Liikkeellä on myös oma Leijona-kellobrändi.
Jalo Perkko oli myös Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen johtokunnan jäsen ja Raamattutalo-Osakeyhtiön johtokunnan jäsen. Hän teki useita opintomatkoja ulkomaille. Suomen sisällissodan aikana Jalo Perkko toimi tykistökoulun intendenttinä ja hänet nimitettiin reservivänrikiksi.
Jalo Perkon kuoltua 1942 Oy Perkko Ab:n suurimpana omistajana ja johtajana oli hänen leskensä Ester Perkko (1891–1967).
Aiheesta muualla

Kellojen ja taideteosten keskellä, Forum, 01.01.1936, nro 1, s. 42, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Međimurjenkoira

| Međimurjenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Kroatia
Määrä:  Suomessa koiria on 120 kpl (9.4.2024)
Rodun syntyaika:  1900-1910
Alkuperäinen käyttö:  pihan vartiointi, tuholaisten torjunta
Nykyinen käyttö:  vahti-, piha- ja seurakoira
Muita nimityksiä:  mali međimurski pas, međi
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu SKL: ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #925
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  28–33 cm (ihanne) - 4 cm poikkeama suuntaan tai toiseen sallittu
Väritys:  keltainen, ruskea, harmaa, musta, kelta-harmaa, kelta-musta, harmaa-ruskea, musta-ruskea, valkokirjava tai tricolor
Međimurjenkoira (kroatiaksi mali međimurski pas) eli međi on kroatialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta, mutta se on kotimaansa kansallisen kennelliiton Hrvatski Kinoloski Savez sekä myös Suomen Kennelliiton hyväksymä. Rodun nimi viittaa sen kotiseutuun, Kroatian pohjoiskärjessä sijaitsevaan Međimurjen piirikuntaan, jonka nimessä esiintyvä đ-kirjain lausutaan [dʑ].
Ulkonäkö

Međimurjenkoira kuuluu fenotyypiltään pieniin susimaisiin koiriin. Se muistuttaa pystyine korvineen hieman länsigöötanmaanpystykorvaa ja welsh corgia, mutta on piirteiltään näitä selvästi maatiaismaisempi. Raajat ovat voimakkaat, suorat ja lyhyet ja käpälät pyöreät. Häntiä rodusta löytyy kahta tyyppiä: pitkä, jonka tulisi ulottua kintereeseen asti, ja lyhyt.  Säkäkorkeus on 28–33 cm, sallittu vaihtelu on +/- 4 cm  ja rungon pituus 1/3 säkäkorkeutta suurempi. Rintakehä on syvä, ympärysmitta on 44-52 cm. Karvapeite on karhea, kova ja suora. Niskassa ja hännän alapuolella karva on hieman pidempää. Korvien tulisi olla pystyt mutta ruusukorvia ja erilaisia tyvestä nousevia korvia esiintyy myös. Ns. patalappukorvat, jossa korva ei nouse tyvestään lainkaan, on ei-toivottu ominaisuus. Karva on lyhyttä, pituudeltaan 3–5 cm. Rodussa esiintyy myös pitempikarvaisia yksilöitä. Pitkäkarvaisuus on ei-toivottu ominaisuus.
Rodussa on kolme sallittua väriä:  yksivärinen, kaksivärinen ja kolmivärinen (tricolor). Vain kokovalkoinen on kielletty.
yksivärinen: keltainen, ruskean eri sävyt, harmaa tai musta
kaksivärinen: kahden perusvärin yhdistelmä tai yksivärinen jossa on valkoiset merkit. Myös valkokirjavia koiria esiintyy (koirassa pääväri valkoinen)
kolmivärinen: kolmen perusvärin yhdistelmä  tai kahden päävärin yhdistelmä valkoisin merkein. Myös tässä värimuodossa valkokirjavia koiria voi esiintyä.
Alkuperä

Rotua on kasvatettu yli 100 vuoden ajan Međimurjen alueella ja muissa osissa Luoteis-Kroatiaa. Sitä on kasvatettu perinteisesti maaseudulla, jossa sitä käytetään pihavahtina ja tuholaiseläinten torjujana. Sitä pidetään kuitenkin nykyisin myös kaupungissa, ja pienen kokonsa ansiosta se soveltuu hyvin urbaaneihin olosuhteisiin.
Rodun kehittäjänä pidetään Vladimir Čižmešijaa, ja rodun kehitystyö alkoi vuonna 2000. Dragutin Matulic ja Branko Horvat yhdessä  Vladimir Čižmešijan kanssa oat olleet rodun kehittäjiä. Vuonna 2003 rodun kasvatus alkoi ja 2004 perustettiin medimurjenkoirakasvattajien kattojärjestö.
Kroatian Kennelliitto tunnusti međimurjenkoiran kroatialaiseksi roduksi vuonna 2010, ja se esiteltiin julkisesti ensimmäisen kerran ”pieni međimurjelainen koira” ‑esityksessä Zagrebin kansainvälisessä koiranäyttelyssä samana vuonna.
Rotu Suomessa ja muissa maissa

Međi hyväksyttiin Suomen Kennelliitossa roduksi 2.4.2020, ja 1.1.2021 alkaen rotua on saanut rekisteröidä virallisesti ER-rekisteriin ja rodun koirilla on ollut koe- ja näyttelyoikeus. Toukokuussa 2021 syntyi ensimmäinen suomalainen pentue.
Rotua on Suomeesa kasvatettu tähän mennessä (9.4. 2024) 14 pentuetta ja rekisteöityjä koira on 120 kpl .
Suomessa on rodun suurin rodun kotimaan ulkopuolinen kanta. Medimurjenkoiria on Suomen lisäksi  Ruotsissa, Hollannissa ja USAssa, Saksassa, Itävallassa, Sloveniassa, Bosnia-Hertsegovinassa ja Tsekeissä yksittäisiä kappaleita. Näyttelyoikeus rodulla on Kroatian lisäksi Serbiassa, Bosnia-Hertsegovinassa, Tsekeissä ja Suomessa.
Rodun rotukirjat ovat yhä auki joten koiria otetaan vuosittain rotuun joitakin kappaleita.
Black & tan -värinen yksilö.
Käännös suomeksi
Yhdysvaltain ydinturvallisuusvirasto

| Nuclear Regulatory Commission (NRC)  |
| --- | --- |

Perustettu:  19.1.1975
Tehtävä:  Valvoo ydinvoiman ja radioaktiivisten aineiden siviilikäyttöä Yhdysvalloissa
Päätoimi­paikka:  Rockville, Maryland
Pääjohtaja:  David A. Wright (2025–)
Työntekijöitä:  Noin 3 000
Vuosibudjetti:  856 miljoonaa dollaria (2020)
Aiheesta muualla
Sivusto
Yhdysvaltain ydinturvallisuusvirasto (engl. Nuclear Regulatory Commission, lyh. NRC) on viranomainen, joka valvoo ydinvoiman ja radioaktiivisten aineiden siviilikäyttöä Yhdysvalloissa. NRC perustettiin vuonna 1974, kun Yhdysvaltain atomienergiakomissio (AEC) jaettiin kahteen osaan. Toisesta osasta tuli Department of Energy (DOE). NRC aloitti toimintansa 19. tammikuuta 1975.
NRC valvoo ydinreaktoreita, radioaktiivisten materiaalien käyttöä terveydenhuollossa, teollisuudessa ja tutkimuksessa, sekä ydinjätehuoltoa. NRC laatii turvallisuusmääräykset, joita näiden alojen täytyy noudattaa, sekä myöntää niille toimintaluvat. NRC:n toimialaan eivät kuulu ydinaseet eivätkä sotilaskäytössä olevat ydinreaktorit. Se ei myöskään valvo röntgensäteilyn käyttöä.
NRC:tä johtaa viisi komissaaria, jotka Yhdysvaltain presidentti nimittää viideksi vuodeksi kerrallaan. Komissaarien toimikaudet on porrastettu niin, että yksi komissaari vaihtuu joka vuosi. Enintään kolme komissaaria voi kuulua samaan poliittiseen puolueeseen. Presidentti nimittää yhden komissaareista puheenjohtajaksi.
NRC:llä on noin 3 000 työntekijää. Sen pääkonttori sijaitsee Marylandissa. Lisäksi NRC:llä on neljä aluetoimistoa Pennsylvaniassa, Georgiassa, Illinoisissa ja Texasissa sekä vähintään kaksi tarkastajaa jokaisella ydinvoimalaitoksella.
Vuonna 2020 NRC:n budjetti oli 856 miljoonaa dollaria. Tästä summasta 728 miljoonaa dollaria se laskutti luvanhaltijoilta eli ydinvoimaa ja radioaktiivisia materiaaleja käyttäviltä yrityksiltä. 128 miljoonaa dollaria NRC sai Yhdysvaltain liittovaltion budjetista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain ydinturvallisuusvirasto Wikimedia Commonsissa
Nunes

Nunes on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Amanda Nunes (s. 1988), brasilialainen vapaaottelija
Claudio Nunes (s. 1969), italialainen bridgenpelaaja
Devin Nunes (s. 1973), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko
Diego Nunes (s. 1986), brasilialainen moottoriurheilija
Emmanuel Nunes (1941–2012), portugalilainen säveltäjä
Francisco Nunes Teixeira (1910–1999), portugalilais-mosambikilainen katolinen piispa
Gabi Nunes (s. 1997), brasilialainen jalkapalloilija
José Nunes (s. 1977), portugalilainen jalkapalloilija
Juan Guilherme Nunes Jesus, Juan Jesus (s. 1991), brasilialainen jalkapalloilija
Lygia Bojunga Nunes (s. 1932), brasilialainen lastenkirjailija
Manuel Nunes Gabriel (1912–1996), angolalainen katolinen arkkipiispa
Mariza Nunes (s. 1973), portugalilainen fadolaulaja ja -lauluntekijä
Matheus Nunes (s. 1998), brasilialais-portugalilainen jalkapalloilija
Mijain Lopez Nunes (s. 1982), kuubalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija
Pauxy Gentil-Nunes (s. 1963), brasilialainen säveltäjä ja huilisti
Pedro Nunes (1492–1577), portugalilainen matemaatikko, maantieteilijä ja tähtitieteilijä
Pedro Nunes (s. 1988), brasilialainen moottoriurheilija
Sara Nunes (s. 1980), suomalainen poplaulaja
Sean Nunes (s. 1973), jamaikalainen kilpapurjehtija
Vitor de Oliveira Nunes dos Reis, Vitor Reis (s. 2006), brasilialainen jalkapalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nunes”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Harry S. Truman

| Harry S>  Truman |
| --- | --- |
 Harry S. Trumanin virallinen muotokuva vuodelta 1947.
Yhdysvaltojen 33. presidentti
 12. huhtikuuta 1945 – 20. tammikuuta 1953  
Varapresidentti:  Alben W. Barkley
Edeltäjä:  Franklin D. Roosevelt
Seuraaja:  Dwight D. Eisenhower
Yhdysvaltain 34. varapresidentti
 20. tammikuuta 1945 – 12. huhtikuuta 1945  
Presidentti:  Franklin D. Roosevelt
Edeltäjä:  Henry A. Wallace
Seuraaja:  Alben W. Barkley
Yhdysvaltain senaattori Missourista
 3. tammikuuta 1935 – 17. tammikuuta 1945  
Edeltäjä:  Roscoe C. Patterson
Seuraaja:  Frank P. Briggs
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1884 Lamar, Missouri
Kuollut: 26. joulukuuta 1972 (88 vuotta) Kansas City, Missouri
Ammatti:  yrittäjä
Puoliso:  Bess Truman
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Uskonto:  eteläinen baptisti
 Nimikirjoitus
Harry S. Truman (8. toukokuuta 1884 Lamar, Missouri, Yhdysvallat – 26. joulukuuta 1972) oli Yhdysvaltain 33. presidentti (1945–1953). Hän astui virkaan Franklin D. Rooseveltin kuoltua 12. huhtikuuta 1945, toisen maailmansodan viimeisinä kuukausina. Truman oli mukana perustamassa Natoa, antoi Marshall-apua Länsi-Euroopan maille, vastusti kommunismin leviämistä ja hänen hallintokautensa aikana Yhdysvallat lähti puolustamaan Etelä-Koreaa Korean sodassa. Lisäksi hän valtuutti ensimmäisen ja ainoan ydinaseiden käytön sodassa, lopetti rotuerottelun Yhdysvaltain asevoimissa ja tuki juuri itsenäistynyttä Israelia. Truman oli myös mukana perustamassa Yhdistyneitä kansakuntia. Ennen presidenttikauttaan hän toimi senaattorina ja muutaman kuukauden Rooseveltin varapresidenttinä. Vaikkei hän ollut suosittu virkakautensa aikana, ovat asiantuntijat arvioineet hänet Yhdysvaltain parhaiden presidenttien joukkoon.
Trumanin oppi on nimetty Harry S. Trumanin mukaan.
Lapsuus ja nuoruus

Truman syntyi 8. toukokuuta 1884 maanviljelijä John Anderson Trumanin ja Martha Ellen Young Trumanin toisena lapsena. Hänelle ei annettu toista nimeä vaan pelkkä nimikirjain, mikä oli varsin yleinen tapa etelävaltioissa. Kirjain oli kompromissi isoisien Anderson Shipp Trumanin ja Solomon Youngin nimistä. Periaatteessa nimen S-kirjain kuuluisi siis kirjoittaa ilman perässä olevaa pistettä, mutta Truman itse kirjoitti aina nimensä papereihin pisteellä. Nuorena hänen harrastuksiaan olivat musiikki ja lukeminen. Erityisesti hän oli kiinnostunut historiasta.
Truman hoiti vuosina 1906–1917 perheensä kotitilaa Missourissa. Hän suoritti lakitieteellisen tutkinnon 1922 ja aloitti tämän jälkeen työskentelyn Jacksonin piirikunnassa tuomarina. Vuosina 1926–1934 hän oli tuomioistuimen puheenjohtaja.
Lapsuus ja nuoruus > Osallistuminen ensimmäiseen maailmansotaan

Truman liittyi Missourin kansalliskaartiin vuonna 1905. Hänen yksikkönsä ensimmäisessä maailmansodassa oli 35. jalkaväkidivisioonan 129. tykistörykmentin patteri D, jonka päällikkönä hän toimi.
Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1918, majuriksi 1919 ja reservin everstiksi vuonna 1927.
Poliittisen uran alkutaipaleet

Truman hankki poliittiset kannuksensa Kansas Cityn voimakkaan, mutta korruptoituneen Pendergastin suvun suojattina. Vuonna 1925 hänet valittiin Jacksonin piirikunnan virkamieheksi. Säilyttäessään oman moraalisen puhtautensa ja selkärankansa hän oli varsinainen kummajainen kaupungin politiikassa. Tom Pendergast päätti tukea hänen valintaansa senaattiin vuoden 1934 vaaleissa, joissa hän tuli valituksi. Monet pitävät vaalivoittoa vuoden 1940 kongressivaaleissa käännekohtana hänen poliittisella urallaan.
»Jos näemme Saksan voittavan, meidän on autettava Venäjää, ja jos Venäjä on voitolla, meidän pitäisi auttaa Saksaa, ja tällä tavalla antaa heidän tappaa niin monia kuin mahdollista, vaikka en halua nähdä Hitleriä voittajana missään olosuhteissa.» 
(New York Times, 24.6.1941)
”Truman-komitean” puheenjohtajana hän puuttui korruptioon ja varojen väärinkäyttöön asevoimissa. Rooseveltin hallinto pelkäsi komitean haittaavan taistelutahtoa, mutta Truman vakuutti kirjeessään presidentille komitean tukevan hallintoa. Komiteaa pidettiin menestyksenä ja sen arvioidaan säästäneen noin 15 miljardia dollaria. Työstään komitean johdossa hän sai kansallista julkisuutta, ja hänet valittiin Time-lehden Vuoden henkilöksi vuosina 1945 ja 1948.
Varapresidenttinä

Rooseveltin kunto alkoi nopeasti huonontua vuoden 1944 puolivälistä, mitä ei yleisesti tiedetty. Hänen avustajansa päättivät estää liian liberaalina pidetyn Henry A. Wallacen jatkon varapresidenttinä. Heille oli selvää, että varapresidentiksi valittu tulisi todennäköisesti jatkamaan presidenttinä. Roosevelt viivytti valintaa Chicagossa järjestetyn Demokraattien puoluekokouksen lopulle. Truman suostui vastahakoisesti. Roosevelt ja Truman saivat 432 valitsijamiesääntä vuoden 1944 vaaleissa republikaanien Thomas Deweyn ja John W. Brickerin 99:ää vastaan.
Truman vannoi virkavalan 20. tammikuuta 1945 ja toimi varapresidenttinä alle kolme kuukautta, minä aikana Roosevelt ei juurikaan ottanut yhteyttä häneen.
Presidenttiys > Ensimmäinen kausi 1945–1949

Roosevelt piti Trumanin pitkälti pimennossa monien keskeisten salaisten asioiden suhteen. Kun Roosevelt huhtikuussa 1945 kuoli  ja Truman nousi presidentiksi, hänellä ei ollut harmainta aavistusta esimerkiksi ydinasetta valmistelleen Manhattan-projektin olemassaolosta.
Presidenttinä Truman osallistui Potsdamin konferenssiin 17. heinäkuuta–2. elokuuta 1945. Hän kertoi Stalinille aikovansa käyttää uudenlaista asetta Japania vastaan, minkä Stalin jo tiesikin vakoojiensa ansiosta. Saksan sotakorvauskysymykset ja Neuvostoliiton osallistuminen sotaan Japania vastaan sekä Neuvostoliiton oikeus Japania koskeneisiin aluevaatimuksiin olivat ongelmakysymyksiä. Stalin otti neuvotteluissa esille oikeuden siirtää tehtaita Mantšuriasta Neuvostoliittoon. Saksan kysymyksessä luotiin jakolinja, joka johti Euroopan jakautumiseen Itä- ja Länsi-Eurooppaan.
Presidenttiys > Ensimmäinen kausi 1945–1949 > Atomipommien pudotus Japaniin

Presidentti Trumanin päätöksellä pudotettiin ensimmäinen atomipommi Hiroshimaan elokuun 6. päivänä 1945, sen jälkeen kun Japani oli hylännyt Potsdamin julistuksen. Nagasakiin pommi pudotettiin elokuun 9. päivänä, mistä Truman kuuli risteilijä USS Augustan kannella ollessaan matkalla takaisin kotiin Potsdamin konferenssista. Japani antautui elokuun 14. päivänä.
Presidenttiys > Ensimmäinen kausi 1945–1949 > Ulkopolitiikka

Truman kannatti voimakkaasti Yhdistyneiden kansakuntien perustamista, ja nimitti Eleanor Rooseveltin ensimmäiseen yleiskokoukseen osallistuneeseen Yhdysvaltain valtuuskuntaan.
Kreikan sisällissotaan johtaneen kommunistien vallankaappausyrityksen jälkeen Truman tuli siihen tulokseen, etteivät Neuvostoliiton edut olleet yhteneviä Yhdysvaltojen kanssa. Vaikka republikaanit olivat enemmistössä kongressissa, hän onnistui saamaan tuen Trumanin opilleen ja Marshall-avulle, jonka tarkoitus oli avustaa Eurooppaa jälleenrakentamisessa. Hän allekirjoitti uuden turvallisuuslain, joka yhdisti sotaministeriön ja laivastoministeriön puolustusministeriöksi. Lailla perustettiin myös CIA, kansallinen turvallisuusneuvosto sekä ilmavoimat omaksi puolustushaarakseen.
Truman tunnusti Israelin valtion 14. toukokuuta 1948, yksitoista minuuttia sen perustamisen jälkeen.
Presidenttiys > Toinen kausi (1949–1953)

Truman teki yllätysvoiton vuoden 1948 presidentinvaaleissa ja kukisti ennakkosuosikin Thomas Deweyn. Toisella kaudella hänen oli sopeuduttava Amerikan ydinasemonopolin menettämiseen Neuvostoliiton tehtyä oman ydinkokeensa 29. elokuuta 1949. Hän antoi 31. tammikuuta 1950 käskyn kehittää vetypommi. Trumanin lakiesitys parantaa värillisten työoikeudellista asemaa kaatui kongressissa 24. helmikuuta 1950. Hän julisti 20. huhtikuuta 1950 käynnistetyksi maailmanlaajuisen propagandataistelun kommunismia vastaan. 7. tammikuuta 1953 Truman ilmoitti Yhdysvaltain ensimmäisestä vetypommikokeesta.
Presidenttiys > Toinen kausi (1949–1953) > Valkoisen talon remontti

Yhdysvaltain presidentin virka-asunto Valkoinen talo oli huonossa kunnossa Trumanin noustessa valtaan. Varsinkin päärakennuksen lattiarakenteet olivat paikoin jo romahdusvaarassa. Vuonna 1949 rakennus julistettiin asuinkelvottomaksi ja presidentti perheineen joutui muuttamaan evakkoon Blair Houseen. Remontti alkoi 1949 ja se valmistui 1952. Urakan aikana päärakennuksen kaikki sisärakenteet, seinät ja lattiat purettiin ja rakennettiin uudelleen.
Presidenttiys > Toinen kausi (1949–1953) > Korean sodan puhkeaminen

Kim Il-sungin johtaman Pohjois-Korean kansanarmeijan joukot hyökkäsivät Etelä-Koreaan 25. kesäkuuta 1950 valloittaen nopeasti Soulin. Truman julisti Korean laivastosaartoon.
Presidenttiys > Toinen kausi (1949–1953) > Salamurhayritys

Griselio Torresola ja Oscar Collazo, kaksi puertoricolaista nationalistia, yrittivät murhata Trumanin Blair House ulkopuolella 1. marraskuuta 1950. Torresola ampui kuolettavasti Leslie Coffeltia, Valkoisen talon poliisia, ja kuoli itse Coffeltin ampumana. Collazo tuomittiin kuolemaan osallisuudesta murhaan. Truman muutti hänen rangaistuksensa myöhemmin elinkautiseksi.
Presidenttiys > Trumanin oppi

Trumanin 12. maaliskuuta 1947 esittämässä sanomassa, jonka taustalla olivat Kreikan sisällissodan kokemukset, heijastui selvästi näkemys valon taistelussa pimeyttä vastaan: ”Uskon, että USA:n politiikan on pyrittävä tukemaan kaikkia vapaita kansoja, jotka vastustavat aseellisten vähemmistöjen pyrkimyksiä alistaa nämä kansat tai painostaa niitä ulkoapäin”. Tätä alettiin kutsua Trumanin opiksi. Truman lisää muistelmissaan, että tämä puhe muodosti käännekohdan USA:n ulkopolitiikassa.
Presidenttiys > Virkanimitykset

Truman nimitti Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomareiksi yhteensä neljä henkilöä: Harold Hitz Burtonin vuonna 1945, Fred M. Vinsonin 1946, Tom C. Clarkin puheenjohtajaksi 1949 ja samana vuonna Sherman Mintonin.