stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sammy Babitzin
Kuolema

Sammy Babitzin kuoli 24-vuotiaana auto-onnettomuudessa saatuihin vammoihin sunnuntaina 29. huhtikuuta 1973. Onnettomuus tapahtui edellisenä iltana vähän ennen kello 21:tä Äänekosken Hietamalla valtatie 13:lla Babitzinin ollessa matkalla esiintymään Saarijärvelle Kukonhiekan lavalle. Alfa Romeo 1750 GTV -merkkistä autoa ohjasi mies, joka oli Babitzinin ystävä. Babitzin oli ostanut onnettomuusauton vain kaksi päivää aikaisemmin, mutta hänellä ei ollut ajokorttia. Babitzinin lisäksi autossa olivat matkustajina hänen naisystävänsä sekä sattumalta autoon mukaan otettu liftaajatyttö.
Kuljettaja menetti Alfa Romeon hallinnan Suojoen sillan liukkaalla kannella. Auto alkoi heittelehtiä voimakkaasti ja törmäsi tien vasemmanpuoleiseen reuna-alueeseen. Törmäyksen jälkeen auto lähti pyörimään ympäri ja päätyi lopuksi poikittain tielle. Auton kyydistä pudonneet Babitzin ja hänen naisystävänsä löydettiin makaamasta tien vierestä läheltä siltaa. Auton kuljettaja puolestaan makasi tiellä parinkymmenen metrin päässä autosta. Alfa Romeossa neljäntenä mukana ollut liftaajatyttö sen sijaan istui pahemmin loukkaantumattomana 50 metrin päässä kynnöspellolla. Muut uhrit olivat tajuttomia.
Ambulanssi saapui paikalle nopeasti, ja se lähti kiidättämään Babitzinia ja hänen tyttöystäväänsä Keski-Suomen keskussairaalaan Jyväskylään. Autoa kuljettanut mies vietiin sairaalaan poliisiautolla. Babitzin kuoli sairaalassa seuraavana päivänä. Myös hänen naisystävänsä ja autoa ohjannut mies kuolivat onnettomuudessa saamiinsa vammoihin. Auton kyydissä ollut liftaajatyttö oli ainoa onnettomuudesta eloonjäänyt. Auto romuttui pahoin, ja se kuljetettiin onnettomuuspaikalta Äänekosken poliisilaitoksen takapihalle.
Tutkijalautakunta piti onnettomuuden ratkaisevana syynä sitä, että sillan vaneripintainen kansi oli ollut onnettomuushetkellä erittäin liukas. Myötävaikuttaneiksi tekijöiksi tutkijalautakunta katsoi auton liian suuren tilannenopeuden sekä sen, ettei kukaan autossa olleista käyttänyt turvavyötä. Silminnäkijähavaintojen perusteella Alfa Romeon nopeus oli onnettomuushetkellä ollut 130–160 kilometriä tunnissa. Tieosuudella ei vielä onnettomuuden sattuessa ollut nopeusrajoitusta.
Sammyn veli Kirka oli Oulussa saadessaan tiedon veljensä kuolemasta. Hän lensi nopeasti ensimmäisen aamuvuorokoneen ohjaamossa Helsinkiin. Sen jälkeen hän oli ehtinyt kotiinsa ennen poliiseja kertomaan tapahtuneesta vanhemmilleen. Tämän jälkeen oli Kirkan mukaan alkanut ”mieletön kaaos”, kun tiedotusvälineet hyökkäilivät Babitzinien sisarusten syvästi järkyttyneiden vanhempien kimppuun.
Sammy Babitzinin hautajaisiin Helsingin ortodoksisella hautausmaalla osallistui tuhansia ihmisiä.
Kuoleman jälkeen

Sammy Babitzinin ainoaksi jäänyt albumi Sammy julkaistiin pian hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1973. Albumin tuottaneen kapellimestari Ari Oinosen mukaan Babitzinin kuoleman jälkeen levy-yhtiössä pohdittiin pitkään ja vakavasti, olisiko albumin julkaiseminen ylipäätään soveliasta. Vuosien 1972 ja 1973 levytyksistä koottu 12 kappaletta sisältävä albumi myi yli kultalevyyn oikeuttavan määrän. Levy-yhtiön edustajat luovuttivat kultalevyn Sammy Babitzinin vanhemmille Leolle ja Elisabethille. Vuonna 1993 albumi julkaistiin uudelleen LP:nä ja C-kasettina sekä nyt myös CD:nä.
Vuoden 1975 toukokuussa eli hieman yli kaksi vuotta Sammyn kuoleman jälkeen hänen veljensä Kirka ja Ykä (Georgij) ja siskonsa Muska ja Anna esiintyivät yhdessä Sammyn muistokonsertissa. Esitykset nauhoitettiin, ja ne julkaistiin livealbumilla Babitzinit konsertissa. Levyn musiikki koostuu suurimmaksi osaksi Sammyn tunnetuksi tekemistä kappaleista.
Vuonna 1996 julkaistiin 20 suosikkia -kokoelmasarjassa Daa-da daa-da -niminen CD-levy, joka sisälsi 20 Sammy Babitzinin levytystä vuosilta 1968–1973. Seuraavana vuonna ilmestyi remix-versiona Kirkan ja Sammyn ”näennäisduetoksi” teknisesti muokattu esitys kappaleesta ”Daa-da daa-da”. Se julkaistiin CD-singlenä, ja se päätyi myös Kirkan Hetki lyö -CD-kokoelmalle.
Vuonna 2006 ilmestyi Sammy Babitzinin kaikki levytykset sisältävä tupla-CD Kuin tuhka tuuleen.
Yksityiselämä

Sammy Babitzin meni 15-vuotiaana kihloihin samanikäisen Riitta Kilpalan kanssa. Naimisiin he menivät 18-vuotiaina vuonna 1967. Heidän poikansa Mikael syntyi kolme kuukautta häiden jälkeen. Parin avioliitto päättyi eroon vuonna 1969. Babitzin oli kuollessaan seurustelusuhteessa naisen kanssa, joka menetti henkensä saman auto-onnettomuuden seurauksena kuin Babitzinkin.
Henkilökuva

Kirka luonnehti vuonna 1993 isoveljeään Sammya:
”Daa-da daa-da laulun sanat ”aina kiire, kiire jonnekin on” kuvasivat täsmällisesti Sammyn luonnetta. Hän oli hyvin levoton. [– –] Sammy jätti hyvän säväyksen ihmisiin. Hänellä oli hirveästi kavereita ympäri Suomea. Sammy oli hulivili, rämäpää ja levoton sielu, mutta myös erittäin herkkä ja sydämellinen ihminen. Hän ei ollut koskaan ilkeämielinen.”
Kirka on myös sanonut: ”Sammyn elämä oli hyvin tämmöinen James Dean -tyyppinen: oli mimmejä, lapsia, avioliittoa, kihlaa, eroa ja nopeita autoja.”
Leo Lindblom on sanonut: ”Sammy olisi päässyt pitkälle; hänellä oli hyvä vaihe menossa vaikka hänestä tuli vapaa laulusolisti. Sammy oli ilmeinen luonnonlahjakkuus, joka ei opetellut, vaan oppi kaiken.”
Kari Kuuva muisteli Sammya vuonna 2013:
”Sammysta oli tullut minulle lyhyen tuttavuuden aikana erittäin hyvä ystävä. Sammy oli sillä tavalla hullu kuin minäkin. Meillä todella synkkasi. Me sauhuttiin Helsingin yössä Helsinki-klubilla ja Rivolissa syömässä. Iskettiin naisia ja... Ja ennen kaikkea tehtiin biisejä. Meillä oli kymmenkunta biisiä ainakin luonnoksina jatkoa varten. Ystävä ja paras solisti, jonka kanssa olin tehnyt töitä, olikin yhtäkkiä poissa.”
Sammy Babitzinille tyypillisenä piirteenä on pidetty myös tarkkuutta ulkonaisissa seikoissa; vaatetuksen ja huolitellun ulkomuodon on sanottu merkinneen hänelle esiintyvänä artistina paljon. Sammyn on myös muisteltu kertoneen hyville ystävilleen mielellään venäläisistä juuristaan.
Diskografia

Sammy (1973)
20 suosikkia – Daa-da daa-da (1996)
Kuin tuhka tuuleen – kaikki levytykset 1966–1973 (2006)
Aiheesta muualla

Sammy Babitzin Pomus.netin tietokannassa
Sammy Babitzinin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 
Muut:  Europeana
Kapinallinen (Veronica Rothin kirja)

| Kapinallinen> Insurgent |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Veronica Roth
Kieli:  englanti
Genre:  nuortenkirjallisuus post-apokalyptinen kirjallisuus
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  1. toukokuuta 2012
ISBN:  9780062024046
Suomennos
Suomentaja:  Outi Järvinen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  10. kesäkuuta 2014
Sivumäärä:  383
ISBN:  9789511280057
Sarja: Outolintu
Edeltävä:  Outolintu
Seuraava:  Uskollinen
Aiheesta muualla
Kirjasampo
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kapinallinen (engl. Insurgent) on nuorille suunnattu post-apokalyptinen tieteisromaani, jonka on kirjoittanut yhdysvaltalaiskirjailija Veronica Roth. Se on kolmiosaisen Outolintu-kirjasarjan toinen osa, joka jatkaa sarjan samannimistä ensimmäistä osaa ja edeltää romaania Uskollinen. Romaani julkaistiin alkuperäiskielellä 1. toukokuuta 2012 ja suomeksi 10. kesäkuuta 2014 Outi Järvisen kääntämänä.
Kirjasarja sijoittuu dystooppiseen Chicagoon, jossa yhteiskunta on jaettu osastoihin hyveiden mukaan, mutta päähenkilö Tris Prior ei sovi niistä yhteenkään. Sarjan toisessa osassa jälkipuidaan Trisin perhettä kohdannutta hyökkäystä samalla kun osastojen välillä leijuu sodan uhka.
Romaani voitti parhaan nuorten fantasia- tai tieteiskirjan Goodreads Choice -palkinnon julkaisuvuonnaan. Siihen pohjautuva elokuva Outolintu-sarja: Kapinallinen sai ensi-iltansa vuonna 2015.
Heinkel He 178

| Heinkel He 178 |
| --- | --- |

Tyyppi:  koelentokone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Heinkel Flugzeugwerke
Ensilento:  27. elokuuta 1939
Esitelty:  1. marraskuuta 1939
Tila:  tuhoutui pommituksessa 1943
Heinkel He 178 oli saksalainen, toisen maailmansodan aikainen, Heinkel Flugzeugwerken kehittämä maailman ensimmäinen suihkukoneen prototyyppi.
Heinkel Flugzeugwerke rahoitti Hans Joachim Pabst von Ohainin  tekemää suihkuvoimalaitetutkimusta 1930-luvun alussa. Syyskuussa 1937 Heinkelin tehtaalla Rostockissa koekäytettiin ensimmäistä saksalaista suihkuturbiinia. Siitä kehitettiin HeS 3-moottori, jonka työntövoima oli noin 4 500 Newtonia. Heinkelillä työskennellyt lentokoneinsinööri Sigfried Günter suunnitteli koelentokoneen, jossa uutta moottorityyppiä kokeiltiin. Heinkel He 178 -mallinimen saanut prototyyppi lensi ensi kerran 27. elokuuta 1939 koelentäjä Erich Warsitzin ohjaamana. Lento oli ensimmäinen suihkumoottorin voimalla lennetty lento.
Kone esiteltiin Valtakunnan ilmailuministeriötä johtaneille Ernst Udetille ja Erhard Milchille 1. marraskuuta 1939, mutta parhaita mäntämoottorikoneita hitaampana se ei herättänyt heissä kiinnostusta. Heinkelin tehdas oli valtiojohtoisessa järjestelmässä valittu valmistamaan ja kehittämään vain pommikoneita, ja osittain tästä syystä Heinkelin myöhemmin kehittämä He 280 ei päässyt sarjatuotantoon.
Prototyyppi sijoitettiin koelentojen jälkeen Deutsches Technikmuseumiin Berliiniin, jossa se tuhoutui liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä vuonna 1943.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&07.04800007,48 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&07.02000007,2 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&&09.01000009,1 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01561.&&&&001 561 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&01998.&&&&001 998 kg
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0700.&&&&00700 km/h
He 178 -jäljennös
As (raha)

As, jossa kuvattuna keisari Nero.
As, suomeksi myös assi, oli antiikin roomalainen painoyksikkö ja raha. Painoyksikkönä assi jaettiin kahteentoista unssiin. Rahana as vastasi alkujaan 12 unssin eli yhden naulan (327 g, lat. libra) painoista vaski- (kupari-)harkkoa mutta käytännössä pienempää määrää, lopulta noin 1⁄24 naulaa, mistä johtuu asin arvon latinankielinen nimitys libella.
Ensimmäiset asit tuotettiin vuoden 280 eaa. tienoilla. Tuolloin ne olivat suuria valettuja pronssikolikoita. Seuraavan seitsemänkymmenen vuoden aikana sen paino laski ja uusia kolikoita, muun muassa hopeinen denaari otettiin käyttöön. Aikaisemmin roomalaiset kolikot oli lyöty kreikkalaisten painostandardien mukaisesti, joka mahdollisti niiden käytön sekä Etelä-Italian kreikkalaisalueilla että muutenkin kreikkalaisten kanssa. Uudet roomalaiskolikot lyötiin kuitenkin roomalaisten oman järjestelmän mukaisesti.
Tasavallan aikana asissa kuvattiin etupuolella Janus ja takapuolella laiva. Rahan painon laskiessa siirryttiin Roomassa kolikkojen valannasta niiden lyömiseen. Augustuksen rahauudistuksen jälkeen 23 eaa. as lyötiin punertavasta kuparista pronssin sijaan. Asin tuotanto jatkui ajoittaisista tauoista huolimatta 200-luvulle asti. Se oli pienin säännöllisesti tuotetuista kolikoista. Viimeiset asit lyötiin ilmeisesti keisari Aurelianuksen kauden lopulla ja keisari Diocletianuksen kauden alkupuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta As (raha) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Kummisetä

| Kummisetä> The Godfather |
| --- | --- |
 Kirjan kansi.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Mario Puzo
Kieli:  englanti
Genre:  jännitys rikos
Julkaistu:  1969
Suomennos
Suomentaja:  Pekka Hakala
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1971
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  489
ISBN:  951-0-00880-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kummisetä (engl. The Godfather) on yhdysvaltalaisen Mario Puzon vuonna 1969 julkaistu romaani. Teoksen on suomentanut Pekka Hakala 1971 WSOY:lle. Romaani on saavuttanut suuren suosion. Se kertoo kuvitteellisen amerikanitalialaisen rikollissuvun Corleonen perheen tarinan 1940-luvulta 1950-luvulle.
Kummisetä on tunnetuin amerikanitalialaisesta mafiasta kertova romaani. Kirjaa on myyty yli 21 miljoonaa kappaletta, ja se on ollut ensimmäisenä Yhdysvaltain myydyimpien kirjojen listalla 67 viikkoa. Kirja ja sen hahmot olivat myös pohjana Francis Ford Coppolan ohjaamalle elokuvatrilogialle. Ensimmäinen Kummisetä sai kolme Oscar-palkintoa (muun muassa paras elokuva) ja lisäksi 19 muuta palkintoa. Elokuvan käsikirjoituksesta vastasi Mario Puzo.
Romaanin nimen tausta

Kummisetä (ital. il padrino, engl. The Godfather) merkitsee mafiaperheen päällikköä.
Juoni ja päähenkilöt > Vuodet 1900–1945

Romaanissa seurataan välillä takautuvasti Vito Corleonen elämää hänen paettuaan Sisiliasta vuosisadan vaihteessa verikoston pelossa. Sattuman ja periaatteellisen luonteen johdattamana hän etenee italialaisyhteisön luottohenkilöksi ja saavuttaa kunnioitetun arvoaseman, jolloin häntä aletaan kutsua don Corleoneksi, Kummisedäksi. Tämä kertomus on myös osana jatkoelokuvaa Kummisetä osa II, joka jatko-osalle epätyypillisesti sai alkuperäistä elokuvaa enemmän Oscar-palkintoja, kuusi kappaletta.
Elokuvasovitukset

Kummisetä (1972), perustuu Puzon alkuperäiseen romaaniin, ohjaus Francis Ford Coppola
Kummisetä osa II (1974), osa elokuvasta perustuu alkuperäiseen romaaniin, ohjaus Francis Ford Coppola
Kummisetä osa III (1990), elokuvakäsikirjoitus on kiinteä jatko kahdelle edelliselle elokuvalle, ohjaus Francis Ford Coppola
Elokuvasovitukset > Videot

Kummisetä vuodet 1901 – 1959: Eepos, VHS: kaksi ensimmäistä elokuvaa aikajärjestyksessä, ohjaajan kommentit ja elokuvista poistettuja kohtauksia
Kummisetä Trilogia:Vuodet 1901 – 1980, VHS – 1992, viisi kasettia: kaikki kolme elokuvaa aikajärjestyksessä, ohjaajan kommentit ja elokuvista poistettuja kohtauksia
Kummisetä Kokoelma, DVD – 2001, viisi levyä: kaikki kolme elokuvaa ohjaajan kommentein ja 34 elokuvista poistettua kohtausta
Aiheesta muualla

Tutkijan analyysi romaanin valtasuhteista.
Amazon Kirja alkuperäiskielellä.
Kummisetä
| --- | --- |
 Elokuvat:  Kummisetä • Kummisetä osa II • Kummisetä osa III
 Corleonen perhe:  Vito Corleone • Carmella Corleone • Tom Hagen • Sonny Corleone • Fredo Corleone • Michael Corleone • Connie Corleone-Rizzi • Apollonia Vitelli-Corleone • Kay Adams • Anthony Corleone • Mary Corleone • Vincent Mancini-Corleone
 Muut henkilöt:  Genco Abbandando • Don Altobello • Pete Clemenza • Johnny Fontane • Moe Greene • Lucy Mancini • Salvatore Tessio
 Videopelit:  The Godfather • The Godfather II
 Katso myös:  Mario Puzo • Francis Ford Coppola • Järjestäytynyt rikollisuus • Mafia • Cosa Nostra • Sisilia
Bushel

Bushel (busheli, vakka, lyhennettynä bsh. tai bu.) on SI-järjestelmään kuulumaton tilavuusmitta, jota on käytetty sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa, mutta on monien muiden tilavuus­yksiköiden tavoin näissä maissa eri suuruinen.
Brittiläisessä järjestelmässä gallona on määritelty kymmenen vesipaunan tilavuudeksi., ja bushel on kahdeksan gallonaa. Näin ollen brittiläinen bushel on noin 36,3688 litraa.
Yhdysvalloissa bushel on määritelmän mukaan 2 150,42 kuutiotuumaa.  Koska tuuma on määritelmän mukaan 2,54 senttimetriä, voidaan laskea, että yksi yhdysvaltalainen bushel on tarkalleen 35,23907016688 litraa. Yhdys­valloissakin yksi gallona on kiinteitä aineita mitattaessa kahdeksas­osa bushelia (pintti on 1⁄64 bushelia).
Bushelia käytetään Yhdysvalloissa varsinkin maataloustuotteiden mittayksikkönä. Nykyään sitä kuitenkin käytetään lähinnä painomittana, ja eri maataloustuotteille on sovittu eri painomäärät.
Esimerkkejä:
Kaura
Yhdysvallat: 32 lb ≈ 14,515 kg
Kanada: 34 lb ≈ 15,422 kg
Ohra: 48 lb ≈ 21,772 kg
Maissi: 56 lb ≈ 25,401 kg
Vehnä ja soijapavut: 60 lb ≈ 27,215 kg
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
U.S. Commercial Bushel Sizes (englanniksi)
Premiata Forneria Marconi

| Premiata Forneria Marconi |
| --- | --- |

Tiedot
Tyylilaji:  progressiivinen rock
Infobox OKNimi-testi OK: 
Premiata Forneria Marconi on italialainen progressiivisen rockin yhtye. Se tunnetaan usein myös lyhenteellä PFM. PFM on kansainvälisesti tunnetuin lukuisista 1970-luvun italialaisista progressiivista yhtyeistä. Yhtyeen levyt olivat alkujaan italiankielisiä, mutta useimmista ilmestyi myös englanninkielinen versio. Yhtyeen on katsottu saaneen vaikutteita mm. varhaiselta King Crimsonilta ja Genesis-yhtyeeltä. Yhtyeen keskeisimpinä julkaisuina pidetään vuonna 1972 julkaistuja Storia di un minuto ja Per un amico -levyjä.
PFM oli suosionsa huipulla 1970-luvulla, mutta se levyttää yhä. Yhtyeen ensimmäinen albumi oli Storia di un Minuto, joka julkaistiin vuonna 1972. Tuorein albumi I Dreamed of Electric Sheep - Ho sognato pecore elettriche on vuodelta 2021. Yhtyeen alkuperäisjäsenistä on mukana enää rumpali Franz Di Cioccio.
Historia

Yhtye toimi 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa nimellä Quelli. Ensimmäinen albumi uudella nimellä oli Storia di un Minuto. Toisen albumin julkaisun jälkeen yhtye vieraili Lontoossa ja tapasi Peter Sinfieldin, joka aloitti yhtyeen tuottajana ja kirjoitti sanoituksia.
Alkuperäisjäsenet

Flavio Premoli (koskettimet, mellotron)
Franco Mussida (laulu, kitarat)
Franz Di Cioccio (lyömäsoittimet)
Giorgio Piazza (basso)
Mauro Pagani (huilu, viulu)
Diskografia

Storia di un minuto (1972)
Per un amico (1972)
Photos of Ghosts (1973)
L'isola di niente (1974)
The World Became the World (1974)
Chocolate Kings (1975)
Jet lag (1977)
Passpartù (1978)
Suonare suonare (1980)
Come ti va in riva alla città (1981)
P.F.M.? P.F.M.! (1984)
Miss Baker (1987)
Ulisse (1997)
Serendipity (2000)
Dracula (2005)
Stati Di Immaginazione (2006)
A.D. 2010 - La buona novella (2010)
PFM in Classic – Da Mozart a Celebration (2013)
Emotional Tattoos (2017)
I Dreamed of Electric Sheep - Ho sognato pecore elettriche (2021)
Aiheesta muualla

PFM:n viralliset kotisivut
Premiata Forneria Marconi Discogsissa. (englanniksi)
Panu Kangas

Panu Kangas (s. 1993 Vantaa) on suomalainen näyttelijä ja laulaja.
Kangas valmistui vuonna 2016 Lahden ammattikorkeakoulun musiikkiteatterilinjalta muusikoksi. Valmistumisensa jälkeen hän on näytellyt musikaaleissa Lahdessa, Helsingissä, Tampereella ja Turussa.
Kangas on ollut vuodesta 2016 lähtien Musiikkiteatteri NYT:n jäsen, jossa hän näyttelemisen lisäksi toimii monissa eri tehtävissä.
Selkovantaalainen

| Selkovantaalainen> Vantaan Sanomien kuukausiliite selkokielellä |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  Ilmaisjakelulehti
Aihealue:  Paikallisuutiset
Kustantaja:  Vantaan Sanomat
ISSN:  ISSN 2953-8505
Perustettu:  2022
Päätoimittaja:  Mia Lindström
Sitoutuneisuus:  Sitoutumaton
Kotikunta:  Vantaa
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  Tabloidi
Ilmestymistiheys:  Kerran kuukaudessa
Kieli:  suomi
Selkovantaalainen on Vantaalla kerran kuukaudessa ilmestyvä paikallisista asioista, henkilöistä ja tapahtumista kertova selkokielinen ilmaisjakelulehti. Sitä jaetaan maksutta Vantaan Sanomien mukana koteihin ja sen voi noutaa luettavakseen Vantaan kirjastoista ynnä muista jakelupisteistä. Lehteä tehdään yhteistyössä Vantaan kaupungin kanssa. Lokakuusta 2024 lehden nimenä on ollut Selkomedia.
Lehteä kustantaa Vantaan Sanomat ja sen toimittaa ammatti- ja asiakasjulkaisuja tuottava Omnipress Oy. Molemmat kuuluvat Keskisuomalainen-konserniin. Lehti on Suomen ensimmäinen paikallisia uutisia selkokielellä julkaiseva joukkotiedotusväline. Selkovantaalaisen ensimmäinen numero ilmestyi 22. lokakuuta 2022.
Lehden tekijät arvioivat 2022, että vastaavia julkaisuja tullaan tekemään ainakin Suomen suurimmissa kaupungeissa, joissa on paljon maahanmuuttajia. Näihin aikoihin Vantaan asukkaista oli vieraskielisiä 23 prosenttia ja kaupungissa käytettiin yli 120 kieltä. Uutisten käännättäminen monelle eri kielelle olisi tullut aivan liian kalliiksi ja moni ihminen ei käyttänyt oman äidinkielensä rinnalla englantia, vaan tasoltaan heikkoa suomea. Tavallista yleiskieltä selkeämpää selkokieltä ymmärsi moni vieraskielinen, muistisairas ja keskittymisvaikeuksista kärsivä ihminen. Heille kaikille lehti tarjosi tietoa oman kaupungin asioista.
Elokuvajuhlat

Elokuvajuhlat, elokuvafestivaalit tai filmifestivaalit ovat säännöllisesti, usein vuosittain järjestettäviä tilaisuuksia, joissa esitetään elokuvia tuottajille, jakelijoille, kriitikoille ja muille yleisöille. Elokuvajuhlilla useimmiten jaetaan palkintoja parhaiksi arvioiduille elokuville. Elokuvajuhlia järjestetään maailmassa satoja vuosittain.
Ensimmäistä merkittävää elokuvafestivaalia vietettiin Venetsiassa Italiassa 1932. Huomattavia elokuvajuhlia järjestetään Cannesissa (vuodesta 1946), Berliinissä (vuodesta 1952) ja Torontossa (vuodesta 1976). Elokuvajuhlat järjestetään eri muodoissa: jotkin keskittyvät pelkkiin elokuvaesityksiin (kuten Montrealin), toiset toimivat kilpailuina (kuten San Sebastiánin), ja osassa yhdistyvät sekä esitys- että kilpailusarjat (kuten Cannesin ja Berliinin elokuvajuhlissa).
Festivaaleilla on elokuvanäytösten ohella myös tilaisuus keskustella elokuvista. Elokuvajuhlilla esitetään usein elokuvia, jotka eivät ole kaupallisia menestyksiä, ja tuottajilla ja levittäjillä on tilaisuus luoda yhteyksiä ulkomaisille markkinoille.
Festivaaleja järjestetään toisinaan lomakohteissa sesonkiajan ulkopuolella. Lyhytelokuviin erikoistuvia elokuvajuhlia järjestetään muun muassa Mannheimissa Saksassa ja Toursissa Ranskassa. Elokuvajuhlat voivat erikoistua tiettyyn teemaan, kuten vedenalaiseen kuvaukseen tai vuorikiipeilyyn. Pohjoismaiden vanhin ja suurin lyhytelokuvafestivaali on Tampereen elokuvajuhlat (vuodesta 1969).
Kirjallisuutta

Bowser, Kathryn: The AIVF Guide to International Film and Video Festivals, rev. ed.  New York:  Foundation for Independent Video and Film, 1996.  ISBN 9780962244827  (englanniksi)
The Film Festival Reader.  University of St. Andrews Film Studies, 2013.  ISBN 9781908437099  (englanniksi)
Roddick, Nick: The Festival Business.  British Film Institute, 1995.  ISBN 9780851704753  (englanniksi)
Kirjallisuutta > Film Festival Yearbooks

Iordanova, Dina & Rhyne, Ragan: Film festival yearbook 1: The festival circuit.  University of St. Andrews Film Studies, 2009.  ISBN 1906678049  (englanniksi)
Iordanova, Dina & Cheung, Ruby: Film festival yearbook 2: Film festivals and imagined communities.  University of St. Andrews Film Studies, 2010.  ISBN 9780956373014  (englanniksi)
Iordanova, Dina & Cheung, Ruby: Film festival yearbook 3: Film festivals and East Asia.  University of St. Andrews Film Studies, 2011.  ISBN 978-0-9563730-4-5  (englanniksi)
Iordanova, Dina & Torchin, Leshu: Film festival yearbook 4: Film festivals and activism.  University of St. Andrews Film Studies, 2012.  ISBN 978-0-9563730-6-9  (englanniksi)
Marlow-Mann, Alex: Film festival yearbook 5: Archival film festivals.  University of St. Andrews Film Studies, 2013.  ISBN 978-1-908437-07-5  (englanniksi)
Iordanova, Dina & Van de Peer, Stephanie: Film festival yearbook 6: Film festivals and the Middle East.  University of St. Andrews Film Studies, 2014.  ISBN 978-1-908437-12-9  (englanniksi)
Kuolavaara-Keulakkopään tuulivoimapuisto

| Kuolavaara−Keulakkopään tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Kittilä, Sodankylä
Koordinaatit:  67°38′20″N, 25°44′24″E
Rakentaminen alkoi:  2014 
Sähköverkkoon:  2015 
Valmistunut:  2016 
Kustannus:  106 miljoonaa € 
Perustaja:  Metsähallitus Laatumaa
Rakennuttaja:  Metsähallitus Laatumaa, Fortum 
Omistaja:  Allianz Capital Partners
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1 
Puistojännite:  20 kV 
Liittymisjännite:  220 kV 
Korkeus:  320–420 m 
Tuulivoimalat:  17 × Nordex N117 (3 MW) 
Kapasiteetti:  51 MW  
Vuosituotanto:  noin 100 GWh 
 fiKuolavaara−Keulakkopään tuulivoimapuisto 
Kuolavaara-Keulakkopään tuulivoimapuisto on Lapissa Kittilän Kuolavaaralle ja Kittilän ja Sodankylän Keulakkopäälle rakennettu tuulivoimapuisto, jossa toimii 17 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 51 megawattia ja vuosituotanto on alle 100 gigawattituntia . Tuulivoimapuiston on rakentanut Metsähallitus ja Fortum yhdessä ja sen omistaa Allianz Capital Partners.