stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isoksatsoli
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa isoksatsoli on väritöntä nestettä ja sillä on pyridiininkaltainen epämiellyttävä haju. Yhdiste reagoi elektrofiilien kanssa 4-asemassa olevan hiiliatomin kanssa. Yhdiste on heikko emäs, joka liukenee hieman veteen ja hyvin orgaanisiin liuottimiin. Hyvin vahvat emäkset reagoivat isoksatsolin kanssa, jolloin sen rengasrakenne avautuu ja muodostuu syanoasetaldehydin suola.
Isoksatsolia voidaan valmistaa propargyylialdehydin tai sen asetaalien ja hydroksyyliamiinin välisellä reaktiolla. Yhdisteen kaupallinen merkitys on suhteellisen vähäistä.
Lasten anime ja manga

Lasten anime ja manga (”kodomomuke”, jap. 子供向け), usein länsimaissa yksinkertaisesti ”kodomo” (jap. 子ども) japanin kielen lasta tarkoittavan sanan mukaan, on tarkoitettu erityisesti ala-asteikäisille lapsille ja sisältää aiheita ja kuvastoa, joita pidetään heille sopivina. Tarinat ovat usein yksinkertaisia ja painottavat perheen ja ystävien merkitystä.
Lapsille suunnattuja japanilaisia sarjakuvalehtiä ovat esimerkiksi erityisesti pojille tarkoitettu KoroKoro Comic ja Comic Bonbon. Lapsille suunnatusta mangasta tuotetaan usein myös animea ja erilaisia oheistuotteita. Suosituimpiin lasten manga- ja animesarjoihin kuuluu esimerkiksi Doraemon, jonka julkaisu aloitettiin jo vuonna 1969.
Lasten anime ja manga jakaantuu kolmeen ryhmään seuraavasti:
nyūyōji (乳幼, nyūyōji)
jōji (女児, jōji)
danji (男児, danji)
Isoftaalihappo

| Isoftaalihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,3-bentseenidikarboksyylihappo
CAS-numero:  121-91-5
PubChem CID:  8496 ja 23461093
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H6O4
Moolimassa:  166,1 g/mol
Ulkomuoto:  väritön kiteinen jauhe
Sulamispiste:  345–348 °C (618–621 K)
Tiheys:  1,54 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,12 g/l (25 °C)
Isoftaalihappo on aromaattinen dikarboksyylihappo, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä kiteistä jauhetta. Sen kemiallinen kaava on C8H6O4 ja rakennekaava C6H4(COOH)2. Isoftaalihaposta käytetään myös nimityksiä meta-ftaalihappo, m-ftaalihappo ja 1,3-bentseenidikarboksyylihappo.
Isoftaalihapon moolimassa on 166,1 g/mol, sulamispiste 345–348 °C, tiheys 1,54 g/cm3, itsesyttymislämpötila > 650 °C ja CAS-numero 121-91-5. Isoftaalihappo ei liukene kylmään veteen, mutta huonosti kiehuvaan veteen.
Valmistus ja käyttö

Isoftaalihappoa valmistetaan hapettamalla m-ksyleeniä hapen avulla ja toisinaan kohapettimena käytetään asetaldehydiä ja liuottimena etikkahappoa. Katalyytteinä m-ksyleenin hapetukselle käytetään tyypillisesti koboltti-mangaani-bromi-katalyyttiä. Yhdiste puhdistetaan kiteyttämällä. Isoftaalihappoa käytetään korkeita lämpötiloja kestävien polyestereiden, hartsien ja muiden tyydyttymättömien polymeerien valmistamiseen. Siitä valmistetaan myös muovien pehmentimiä, mutta ne ovat kalliimpia kuin ftaali- tai tereftaalihaposta valmistetut.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistuminen isoftaalihapolle ärsyttää lievästi ihoa.
Aiheesta muualla

Isoftaalihapon kansainvälinen kemikaalikortti
Inchem: Isophthalic acid CAS N°: 121-91-5 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (pdf)
PubChem: Isophthalate (englanniksi)
ChemBlink: Isophthalic acid (englanniksi)
Isojoki (joki)

| Isojoki Lapväärtinjoki |
| --- | --- |
Alkulähde:  Lauhanvuori, Kauhajoki ja Isojoki 
Laskupaikka:  Lapväärtti, Lappsfjärdsfjärden, Selkämeri  62°13′07″N, 21°25′59″E
Maat:  Suomi
Pituus:  75  km
Virtaama:  12,8  m³/s
Valuma-alue:  1 089,05  km²
Isojoki tai Lapväärtinjoki on Lapväärtinjoen vesistön kaakkois-lounaissuuntaisesti Isojoen, Karijoen  ja Kristiinankaupungin alueilla virtaava 75 kilometriä pitkä joki. Joki saa alkunsa Isojoen ja Kauhajoen rajalla sijaitsevalta Lauhanvuoren alueelta. Kristiinankaupungissa jokea nimitetään Lapväärtinjoeksi (ruots. Lappfjärds å) ja Isojoen kunnan alueella puolestaan Isojoeksi. Joen valuma-alue ulottuu myös Teuvan, Kauhajoen ja Honkajoen alueille.
Joen valumapinta-ala on 1 089 neliökilometrin kokoinen ja tästä alasta 13,7 prosenttia on peltoja. Valuma-alueen suurin järvi on 48 hehtaarin kokoinen Kangasjärvi Isojoen kunnan alueella. Joki on yläjuoksulla kapea, paikoittain puromainenkin. Alajuoksulla joki puolestaan on pengerretty ja ruopattu. Isojoen virtaamat ja vedenlaatu ovat tasaisempia kuin muissa länsisuomalaisissa virtavesistöissä johtuen joen pohjavesivaikutteisuudesta. Joessa on ainoastaan muutama pohjapato ja Peruksen voimalaitospato.
Isojoen suurimpia sivuhaaroja ovat Isojoen länsiosista alkunsa saava Kärjenjoki (alajuoksullaan Lapväärtissä ruots. Lillån), Teuvan eteläosasta alkunsa saava ja alajuoksullaan Karijoen alueella virtaava Karijoki sekä Kauhajoen lounaisosista alkunsa saava ja alajuoksultaan Isojoen koillisosissa virtaava Heikkilänjoki.
Eliölajisto

Joen eliölajisto on monimuotoinen ja siellä elää uhanalaisia lajeja, kuten jokihelmisimpukka. Isojokeen nousee meritaimenta ja harjusta sekä siikaa alajuoksulle. Kirkkaissa latvaosien lähdepuroissa esiintyy purotaimenta. Lisäksi joessa on melko vahva nahkiaiskanta. Joen meri- ja purotaimen kantaa lisääntyy luonnollisesti, ja näitä onkin käytetty meritaimenten istutuksiin Länsi- ja Etelä-Suomen vesiin. Isojoki kuuluu Natura 2000 -verkostoon.
Isojoki on Suomen mittakaavassa yksi harvoista ja Selkämeren rannikon joista ainoa, jossa on jäljellä meritaimenen luonnonkanta. Isojoen meritaimenkanta (ISO) on erittäin uhanalainen.
Lapväärtinjoen vesistöalue

Lapväärtin vesistöalueen pinta-ala on 1 098,05 neliökilometriä ja sen järvisyys on 0,2 %. Valuma-alueesta on 24 % peltomaata ja 9 % turvemaata. Joen keskivirtaama (MQ) on 12,8 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), ylikeskivirtaama (MHQ) 164 m³/s ja alikeskivirtaama (MNQ) 1 m³/s.
Iso-Ahveninen (Vesanto)

| Iso-Ahveninen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Vesanto, Viitasaari
Koordinaatit:  62°55′38″N, 26°16′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Laskuoja:  Ahvenisoja Konneveteen
Järvinumero:  14.716.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,5 m  
Pituus:  3,4 km  
Leveys:  1,1 km  
Rantaviiva:  10,829 km  
Pinta-ala:  2,00295 km²  
Tilavuus:  0,00964171 km³  
Keskisyvyys:  4,81 m  
Suurin syvyys:  22 m  
Valuma-alue:  16,5 km²  
Saaria:  9 
:  Hännilänsaaret
 fiIso-Ahveninen 
Iso-Ahveninen on Pohjois-Savossa Vesannolla ja Viitasaarella Ahvenisten lähellä sijaitseva järvi. Etäisyys Kuopiosta on 70 kilometriä länteen ja Jyväskylästä 80 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantietoa

Iso-Ahveninen on 3,4 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 200 hehtaaria eli 2,0 neliökilometriä. Järvi on sukkulan muotoinen ja luode-kaakko -suuntainen. Sen ympäristö on alavaa maata ilman korkeita mäkiä. Järven luoteispäässä Koivuniemi jakaa rannat kahteen lahteen. Järven saaret sijaitsevat yleensä matalien ja kivikkoisten rantojen yhteydessä sekä matalan luoteisosan päässä. Saaria on yhdeksän, joiden yhteispinta-ala on 1,0 hehtaaria. Kaksi suurinta saarta kutsutaan Hännilänsaariksi. Muut saaret ovat luodon kokoisia. Kaikki saaret ovat autioita. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Noin kolmasosa Iso-Ahvenisesta on enintään kaksi metriä syvä, etenkin järven läntiset ja pohjoiset osat ovat matalia. Järven tilavuudeksi on määritetty 9,64 miljoonaa kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi tulee 4,8 metriä. Järven kaakkoispäässä on 1,5 kilometriä pitkä syvännejakso, jossa on järven keskellä 22 metriä syvää . Syvänne jatkuu kaakkoispään Linjalanlahdessa yli kuusimetrisenä. Järven rantaviivan pituus on 10,8 kilometriä. Lounaisrannikolla on runsaasti lähes rantaan uottuvia peltomaita ja vastarannalla on lähinnä metsämaata. Hännilänsaarten takana sijaitsee vielä kaksi peltoaukeaa. Rannan läheisyydessä sijaitsee yli viisi maatilaa ja vajaa 20 vapaa-ajan asuntoa. Järven lounaisrantaa viistää Haaralan ja Ahvenisen välinen seututie 659. Ahvenisen kylä sijaitsee aivan järven eteläpuolella, jossa seututiehen yhtyy Vesannon kirkonkylältä tuleva seututie 551. Suurin osa järvestä jää Vesannon puolelle, mutta Viitasaarelle kuuluu pohjoisesta työntyvä kiilamainen osa järven pohjoisosasta.
Vesistösuhteet

Iso-Ahveninen sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Ahvenisojan valuma-alueeseen (14.716) järvi kuuluu. Sen valuma-alueen pinta-ala on 16,5 neliökilometriä , mihin ei kuulu laskupuron valuma-aluetta, joka on 28,91 neliökilometrin suuruinen . Järveen on johdettu useita lyhyitä metsä- tai pelto-ojia. Pirttikorven suunnalla sijaitsevat Lehmilampi (1 ha) ja Peuralampi (1 ha), joiden vedet tulevat yhteistä ojaa myöten järven koillisrantaan. Lyhyt Sammakkopuro toi aiemmin Mertasuon kuivatusvesiä , mutta nykyään se tuo enimmäkseen Karjasuon vesiä itäisen rannikon Sammalislahteen. Järven laskuoja alkaa järven etelärannasta. Se virtaa ensin kuivatetun Pieni-Ahvenisen kautta kaakkoon päin, muuttuen Heinjoeksi ennen laskemistaan Konneveden Pohjainveden länsirantaan. Pieni Mäkilampi (2 ha) laskee kuivatetun Suolammen läpi Pieni-Ahvenjärveen eikä kuulu Iso-Ahvenisen lähialueeseen. Järven vedenpinnan korkeus on 108,5 metriä mpy, joten Ahvenispuron pudotus Konneveteen mennessä on 13,1 metriä.
Historiaa

Vuoden 1973 peruskartassa on Sammakkopuron alajuoksulla ollut peltomaata, joka on metsitetty vuoden 1990 jälkeen. Sen sijaan Linjalanlahden ympäristössä on muutamia peltopalstoja metsitetty vuoden 1973 jälkeen.
Isomaltoli

| Isomaltoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-(3-hydroksifuran-2-yyli)etanoni
CAS-numero:  3420-59-5
PubChem CID:  18898
SMILES:  CC(=O)C1=C(C=CO1)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H6O3
Moolimassa:  126,108 g/mol
Sulamispiste:  98-103 °C
Liukoisuus veteen:  Liukenee kuumaan veteen
Isomaltoli (C6H6O3) on furaanijohdannaisiin kuuluva aromaattinen ketoni. Yhdistettä muodostuu useisiin elintarvikkeisiin hiilihydraateista kuumennuksen yhteydessä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa isomaltoli on valkoista kiteistä ainetta. Se ei käytännöllisesti katsoen liukene kylmään veteen, mutta liukenee kuumaan veteen ja etanoliin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin. Yhdiste muodostaa kelaatteja booriryhmän metallien, kuten alumiinin, galliumin ja indiumin kanssa.
Isomaltolia muodostuu yhdessä isomeerinsa maltolin kanssa hiilihydraateista, erityisesti laktoosista ja maltoosista kuumennuksen yhteydessä Maillard-reaktiolla. Yhdistettä esiintyy pieniä määriä muun muassa leivässä, leivonnaisissa ja maltaissa sekä paahdetuissa kahvinpavuissa. Isomaltolilla on voimakas hedelmäinen ja karamellisoituneen sokerin kaltainen tuoksu ja maku.
Isokylän rautatieasema

Isokylän rautatieasema (lyh. Ikä) oli rautatieliikennepaikka Isokylässä Kemijärven kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Laurila–Kelloselkä. Liikennepaikka sijaitsi Isokylän Kallaanvaarassa, noin seitsemän kilometrin päässä Kemijärven rautatieasemalta itään.
Isokylän asema avattiin joulukuussa 1941 saksalais-suomalaisten joukkojen rakentamalle Kemijärven ja Sallan väliselle radalle. Saksalaiset tuhosivat sekä radan että alkuperäisen, vuonna 1943 valmistuneen seisakerakennelman perääntyessään Lapin sodassa. Uusi asemarakennus valmistui vuonna 1946 ja liikenne aloitettiin uudelleen seuraavan vuoden maaliskuussa. Aseman miehitys ja henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1949, mutta pysähdyksiä jatkettiin vielä myöhemmin vuosina 1961–1967.
Isokylän liikenne koostui lähinnä puutavaran kuljetuksesta. Asemalta johtaa myös noin kahden kilometrin mittainen raide vuonna 2008 lopetetulle sellutehtaalle. Tehtaan läheisyyteen on suunnitteilla uusi puunkuormausalue, jonka yhteydessä myös Kemijärveltä tuleva rata on tarkoitus sähköistää.
Rata Isokylästä itään Kelloselälle on suljettu liikenteeltä 9. joulukuuta 2012 alkaen. Isokylän liikennepaikka lakkautettiin 3. marraskuuta 2016 alkaen puunkuormauksen siirryttyä Patokankaalle aiemmin samana vuonna. Vaihteet Isokylälle purettiin elokuussa 2016.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: kuvia Isokylän asemalta
Ison Kuhajärven kalliomaalaus

| Iso Kuhajärven kalliomaalaus |
| --- | --- |

Sijainti
 Iso Kuhajärven kalliomaalaus
Koordinaatit:  62°22′23.6208″N, 025°56′10.3444″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iso Kuhajärven kalliomaalaus sijaitsee Keski-Suomessa Laukaassa Vihtavuoren taajaman lähellä. Maalaus, josta ei erotu kuviota, sijaitsee pienen siirtolohkareen muodostaman luolan sisällä.
Maalauksen löysi Arja Finni vuonna 2001 ja sen on tarkastanut Helena Taskinen 2003. Löytöpaikka sijaitsee Ison Kuhajärven itärannalla, jonka takana on se kannas, joka erottaa järven Kuhankoskesta. Nämä vedet virtaavat Leppäveteen, joka oli vesireittinä Päijänteelle. Maalausta voi pitää punaväriläikkänä, joka ei esitä mitään tunnistettavaa kuviota  (kuva ). Läiskät ovat aivan siirtolohkareen muodostaman puoliluolan suuaukon vasemmalla puolella. Toinen läiskä on 32 senttimetriä pitkä ja 3–5 senttimetriä leveä vedos. Siitä 8 senttimetrin päässä on toinen läiskä, joka mitat ovat 32×26 senttimetriä. Noin viitisenkymmentä metriä luolasta itään on toisen kallioseinämän yläosassa vähän punamaalia, joka erottuu vain hyvissä olosuhteissa.
Aiheesta muualla

Luettelo Suomen kalliomaalauksista ja ns. punamultaläikistä Suomen muinaistaideseura ry. Arkistoitu 30.10.2013. Viitattu 1.5.2011.
Luukkainen, Ismo: Suomen kalliomaalauksia, valokuvia
Isokikla

| Isokikla |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Cichla
Laji::  ocellaris
Kaksiosainen nimi
 Cichla ocellaris  Bloch & Schneider, 1801 
Synonyymit
 Acharnes speciosus Müller & Troschel, 1849 
Katso myös
   Isokikla Wikispeciesissä   Isokikla Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isokikla (Cichla ocellaris) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Isokikla voi kasvaa korkeintaan 74 senttimetrin mittaiseksi ja painaa korkeintaan 6,8 kilogrammaa. Lajilla on kylkiviivalla noin 67–82 suomua. Kummallakin kyljellä on 3–4 tummaa juovaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Isokiklaa tavataan Ranskan Guayanasta, Guyanasta ja Surinamesta. Lajia on myös tuotu Aasiaan, Pohjois-Amerikkaan ja Oseaniaan. Sen elinympäristöä ovat kosket sekä hitaasti virtaavat, matalat joet. Isokikla elää parvissa. Laji käyttää ravinnokseen pikkukaloja, useimmiten rihmakupusillejä (Dorosoma petenense), moskiittokaloja (Gambusia affinis), tilapioita ja isoaurinkoahvenia (Lepomis macrochirus). Isokikla voi kutea ympäri vuoden, useimmiten sadekauden alkaessa. Laji munii yhden kudun aikana keskimäärin 9 000–15 000 mätimunaa, joiden halkaisija on noin 1,4 millimetriä. Isokikla elää noin 24–27 asteen lämpöisissä vesissä vähintään viiden metrin syvyydessä.
Kaksi isokiklaa
Lateraani

Lateraanipalatsi (vas.) ja Lateraanikirkko. Etualalla aukiolla Lateraaniobeliski.
Lateraani 1700-luvun lopulla.
Lateraani on yhteisnimitys joukolle Roomassa sijaitsevia rakennuksia, jotka kuuluvat Pyhälle istuimelle eli katolisen kirkon ylimmälle hallinnolle. Lateraani sijaitsee Vatikaanista kaakkoon Tiberin vastakkaisella puolella. Nimi tulee Laterani-patriisisuvulta, jonka maalle rakennukset pystytettiin. Lateraaniin kuuluvat Lateraanikirkko (San Giovanni in Laterano) sekä sen vieressä olevat Lateraanipalatsi ja -kastekappeli. Niiden lähellä oli lisäksi muun muassa luostari, rukoushuoneita, maatila, myllyjä, majoitustiloja, työpajoja, liikehuoneistoja ja sairaala. Nykyisen asunsa Lateraani sai 1500-luvulla. Alkuperäisiä rakennuksia ei ole paljonkaan jäljellä. Palatsi rakennettiin 1500-luvulla uudelleen, ja aukiolta poistettiin pieniä rakennuksia. Aukiolla on nykyisin Egyptistä peräisin oleva Lateraaniobeliski. Aikaisemmin aukiolla oli Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas, jonka Michelangelo siirrätti pois.
Latinalainen neliö

Eräs latinalainen neliö
Latinalainen neliö on neliönmuotoinen ruudukko, joka on täytetty eri symboleilla tai luvuilla siten, että jokainen symboli esiintyy täsmälleen kerran kullakin rivillä ja sarakkeella. Nimityksen otti käyttöön 1700-luvulla matemaatikko Leonhard Euler. Latinalainen neliö on taikaneliön muunnelma.
Latinalaisia neliöitä voidaan käyttää esimerkiksi urheilussa järjestämään ottelut kaikki-kaikkia-vastaan-muotoiseen turnaukseen. Maanviljelyksessä niiden avulla voidaan jakaa pelto erityyppisten lannoitteiden testaamista varten niin, että maaperän mahdolliset erot vaikuttavat jokaiseen käsittelyyn samalla tavalla.
Sudoku on täytettynä latinalainen neliö, jossa on lisäksi ylimääräinen osaneliöiden rajoitus.
Latenttilämpö

Latenttilämpö (tunnus Ql) on se entalpiamuutos, joka tapahtuu aineen olomuodon muutoksen yhteydessä aineen lämpötilan pysyessä kuitenkin vakiona. Jos olomuodonmuutos tapahtuu vakiopaineessa, latenttilämpö vastaa olomuodonmuutoksessa vapautunutta tai sitoutunutta lämpöä. Latenttilämmön eli piilevän lämmön käsitteen kehitti skotlantilainen tiedemies Joseph Black 1750-luvulla. Black kehitti myös lämpökapasiteetin käsitteen, jota hän kutsui nimellä havaittava lämpö (engl. sensible heat), sillä toisin kuin latenttilämpö, se liittyy aineen lämpötilan muutoksiin.
Sulamisen yhteydessä käytetään termiä sulamisen latenttilämpö, joka esimerkiksi vedelle on noin 334 kJ/kg. Nesteen höyrystymisen yhteydessä puhutaan höyrystymisen latenttilämmöstä. Latenttilämmön suuruuteen vaikuttavat lämpötila ja paine, joskin paineen vaikutus voidaan usein jättää huomiotta.
Meteorologiassa keskeinen latenttilämmön muoto on vesihöyryyn sitoutunut lämpöenergia, joka vapautuu ilmakehään vesihöyryn tiivistyessä esimerkiksi pilviksi ja sateeksi. Sillä on tärkeä merkitys matalapainesysteemien kehityksessä: Varsinkin trooppisissa hirmumyrskyissä pääasiallinen energianlähde on latentti lämpö, joka vapautuu matalapaineen keskiosan ukkospilvissä tiivistymisen yhteydessä, ja lämmittää ympäröivää ilmaa siellä.
Lapuan hiippakunta

| Lapuan hiippakunta Lappo stift |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Lapuan tuomiokirkko elokuussa 2012.
Kirkkokunta:  evankelis-luterilainen
Tuomiokirkko:  Lapuan tuomiokirkko
Perustettu:  1. heinäkuuta 1956
Seurakuntia:  40
– Jäsenmäärä:  387 411 (2023)
– Osuus asukkaista:  71,5 %
Lapuan piispa:  Matti Salomäki
Hiippakuntavaltuusto:  21 paikkaa
– puheenjohtaja:  Eino Nissinen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapuan hiippakunnan tuomiokapituli sijaitsee Seinäjoen Aaltokeskuksessa Lakeuden ristin juurella sijaitsevassa seurakuntakeskuksessa.
Lapuan hiippakunta (ruots. Lappo stift) on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta. Sen tuomiokirkko on Lapuan tuomiokirkko. Hiippakuntaan kuuluu 5 rovastikuntaa, jotka koostuvat 40 seurakunnasta, jotka sijaitsevat kolmen maakunnan alueella Etelä-Pohjanmaalla, Keski-Suomessa ja Pohjanmaan rannikolla. Suurimmat seurakunnat hiippakunnan alueella ovat Jyväskylän seurakunta, Seinäjoen seurakunta ja Vaasan suomalainen seurakunta. Lapuan hiippakunnan seurakunnat ovat suomenkielisiä paitsi Kaskisten seurakunta, joka on kaksikielinen enemmistökielenään suomi. Kirkon kielisäännösten uudistamisen jälkeen 2006 hiippakunta ei ole enää suomenkielinen vaan kaksikielinen.
Lapuan hiippakunnan koulutuskeskus Haapaniemen hiippakuntakartano sijaitsee Kuortaneella Ruonankylässä Kuortaneenjärven rannalla.
Historia

Lapuan hiippakunta aloitti toiminta 1. heinäkuuta 1956. Hiippakunnan saamiseen Lapualle vaikuttivat juuri paikkakunnan kristilliset perinteet. Toisaalta lapualaiset itse olivat aktiivisesti ajamassa hanketta. Suurin osa Lapuan hiippakuntaan liitetyistä seurakunnista oli siihen saakka kuulunut Turun arkkihiippakuntaan.
Historia > Toiminnan alkaminen: Lehtisen kausi 1956–1974

Hiippakunnan ensimmäinen piispa oli Eero Lehtinen. Alkujaan hiippakuntaan kuului 65 seurakuntaa, joista suurin osa siirrettiin Turun arkkihiippakunnasta. Etelä-Pohjanmaalle sijoittuvan hiippakunnan perustamisesta tehtiin vuonna 1953 kirkolliskokouksen päätös. Tuolloin kokous päätti piispanistuimen paikaksi Seinäjoen. Lakeuden Ristiä kaavailtiin uudeksi tuomiokirkoksi. Pitkän poliittisen väännön jälkeen tuomiokapituli sijoitettiin kuitenkin naapurikuntaan Lapualle.
Lehtinen toimi Lapuan piispana 18 vuotta vuosina 1956–1974. Lehtisen kaudella hajanaiseen hiippakuntaan pyrittiin rakentamaan yhteyttä. Lehtisen tavoitteena oli erityisesti voittaa körttipapiston luottamus.
Historia > Sariolan kausi 1974–1995

Lehtistä seurasi piispana Yrjö Sariola (1974–1995), joka jatkoi Lehtisen aloittamaa yhteistyön henkeä. Eräänä merkkinä tästä on pidetty Sariolan paimenkirjeen nimeä Yhteistyön merkiksi kättä.
Sariolan kaudella tuomiokapitulin rahoitus kasvoi ja mahdollisti uusien virkojen perustamisen. Tuomiokapituli vahvisti läsnäoloaan Keski-Suomessa perustamalla Jyväskylään toimipisteen. Kirkon 1970-luvulla aloittamat oppikeskustelut Suomen ortodoksisen kirkon kanssa näkyivät myös hiippakunnassa, kun ortodoksisen kirkon edustajat vierailivat Sariolan luona. Vuonna 1976 Sariola teki aloitteen yhteyksien vahvistamisesta vapaakristillisiin yhteisöihin. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispainkokous hyväksyi Lapuan piispan aloitteen ja Sariola toimi neuvottelukunnan puheenjohtajana. Neuvottelujen myötä luterilaisen kirkon ja vapaakristillisten yhteisöjen väliset suhteet paranivat.
1970-luvun loppupuolella alkoi Niilo Yli-Vainion johtama helluntaiherätyksen liike kerätä suuria ihmismääriä ensin Lapualle ja pian muuallekin ympäri maata. Liike herätti suurta huomiota mm. tiedotusvälineissä. Vaasa haastatteli Piispa Sariolaa luterilaisen kirkon suhtautumisesta tähän herätysliikkeeseen. Sariola näki herätysliikkeessä myönteistä, eikä suinkaan sitä tuominnut.
1980-luvulla Lapuan hiippakunnassa syntyi halu auttaa vaikeassa tilanteessa eläviä Itä-Saksan kristittyjä. Thüringenin luterilaisen maakirkon maapiispa Werner Leich kutsuttiin vuonna 1986 tuomiokapitulin 30-vuotisjuhlaistuntoon. Keskustelut kiinnostivat myös tiedotusvälineitä ja niissä täsmennettiin keskinäistä yhteistyötä mm. vierailutoiminnan, pappisvaihdon ja ystävyysseurakuntasuhteiden tahoilla.
Historia > Laulajan kausi 1995–2004

Hiippakunnan kolmanneksi piispaksi valittiin vuonna 1995 kenttäpiispa Jorma Laulaja. Laulajan kaudella hiippakunta lausui usein huolensa maaseudun asukkaiden elinmahdollisuuksista, lasten ja perheiden hyvinvoinnista sekä yhteiskunnan apua tarvitsevista. Hiippakunta toteutti Laulajan johdolla useita projekteja näiden ryhmien parissa.
Historia > Peuran kausi 2004–2022

Laulajan jälkeen hiippakunnan neljänneksi piispaksi valittiin vuonna 2004 Simo Peura. Peura voitti piispanvaalin toisella kierroksella kirkkoherra Tapio Luoman. Peuran kaudella hiippakunta korosti arkisen kristillisyyden merkitystä. Kirkon äänen tuli olla uskon ja opin kysymyksissä hänen mukaansa selvä ja tunnistettava. Peuran mukaan moraalikysymykset kuuluivat yhteen uskon kanssa, mutta kirkosta ei saanut tulla lausuntoautomaattia.
Peuran jälkeen Lapuan viidenneksi piispaksi valittiin marraskuussa 2021 tuomiorovasti Matti Salomäki. Salomäki vihittiin piispaksi helmikuussa 2022.
Kristilliset juhlat

Lapuan hiippakunnalle ovat kautta aikojen olleet ominaisia suuret uskonnolliset, valtakunnalliset tai alueelliset juhlat. Tunnetuimpia näistä ovat Herättäjäjuhlat, joita on järjestetty mm. Seinäjoella, Vaasassa, Isossakyrössä, Kauhavalla, Lapualla  ja Nurmossa. Näille valtakunnallisille juhlille kertyi tavallisesti 30 000–35 000 sanankuulijaa. Evankelisen liikkeen valtakunnallisia  Evankeliumijuhlia on järjestetty mm. Seinäjoella, Alavudella, Alajärvellä, Ilmajoella, Kauhajoella, Kurikassa, Kristiinankaupungissa ja Ylistarossa. Evankelisen liikkeen valta-alue on yleensä ollut Suupohjassa, kun taas heränneitä on Ylistarossa ja Lapuanjokilaaksossa. Lestadiolaiset, joita  on mm. järviseudulla, pitävät myös omia juhliansa.