Bosnian sota
Sotarikokset

Bosnian sodan etniset puhdistukset olivat laajempia kuin Kroatian sodassa. Niihin liittyi joukkokarkotuksia, tappamista, ryöstämistä, tuhopolttoja, talojen räjäytyksiä, kidutuksia ja raiskauksia. Muslimeja suljettiin keskitysleireille, joissa heitä kuoli tuhansittain. Miehiä ja naisia kohdeltiin eri tavoin: miehet lähetettiin leireille nääntymään nälkään, naiset raiskattiin. Vaikutusvaltaiset muslimit murhattiin tai lähetettiin kuolemanleireille. Kiihkonationalistiset serbit perustelivat julmuuksia islamin uhalla: vain etnisellä puhdistuksella voitiin estää muslimien levittäytyminen Jugoslaviaan ja Eurooppaan. Myös kroaatit ja muslimit syyllistyivät sotarikoksiin. Sarajevolaisen tutkimuskeskuksen mukaan Bosniassa oli sodan aikana ainakin 400 vankileiriä.
YK perusti toukokuussa 1993 kansainvälisen sotarikostuomioistuimen. Sodan jälkeen se nosti syytteitä sekä bosniakkeja, serbejä että kroaatteja vastaan, mutta kansainvälien huomio kohdistui lähinnä serbialaisten ja bosnianserbialaisten toimintaan. Syytettyjen joukossa olivat muun muassa Serbian presidentti Slobodan Milošević, Bosnian serbidemokraattisen puolueen johtaja Radovan Karadžić ja Bosnian serbiarmeijan komentaja Ratko Mladić. Myös Franjo Tuđmanin johtaman Kroatian hallituksen todettiin syyllistyneen etniseen puhdistukseen ja sotarikoksiin. Bosniakkien toimeenpanemat joukkomurhat ja etniset puhdistukset olivat satunnaisempia. Oikeudenkäynnit jatkuivat pitkälle 2000-luvun puolelle.
Kansainvälinen kriisinhallinta epäonnistui Bosnian sodan ratkaisemisessa. Neuvottelut johtivat rauhaan vasta, kun asetelma oli kääntynyt Bosnian serbeille epäedulliseksi. Suurvallat toimivat Balkanilla epäröiden ja neuvottomasti. Länsimaat viivyttelivät tai eivät tehneet mitään, eivätkä niiden uhkauksilla ollut vaikutusta. Pakon edessä tehtiin hätäisiä, puolinaisia toimia. Siviilejä ei monestikaan kyetty suojelemaan väkivallalta eikä heille toimitettu riittävää apua. YK:n turvallisuusneuvoston jäsenmaat olivat erimielisiä toimista, joilla kriisiä voitaisiin hillitä. Bosniaan lähetettiin tosin YK-joukkoja, mutta niitä oli liian vähän ja ne pelkäsivät serbejä. Jugoslavia-tuomioistuin perustettiin jo maaliskuussa 1993, mutta monikaan ei sodan jatkuessa uskonut, että se koskaan tuomitsisi ketään sotarikoksista. Euroopan yhteisön sekä Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökokouksen toimet olivat käytännössä merkityksettömiä. Bosnian serbit olivat sodan järjestelmällisimmin ihmisoikeuksia rikkonut osapuoli, mutta laajoihin voimatoimiin ryhdyttiin vasta vuonna 1995, vaikka niiden oikeutuksesta oli kansainvälisesti päätetty jo vuoden 1992 alkupuolella. YK ei kyennyt estämään raiskauksia eikä keskitysleireille sulkemisia, vaikka niihin puuttumisesta oli tehty erilliset päätökset. YK-joukot suojasivat avustuskuljetuksia, joista monet joutuivat silti perääntymään tulituksen tieltä tai maksamaan piirittäjille veroa. Jotkut YK-sotilaat sortuivat itse erilaisiin kurittomuuksiin ja laittomuuksiin Bosnia-Hertsegovinan sodassa. Yhdysvaltalaiset pudottivat piiritettyihin kaupunkeihin avustustarvikkeita heti sodan alettua. Serbit sulkivat monesti Sarajevon lentoaseman ja estivät näin ilmasillan kautta tulevat avustuskuljetukset. Perille päässytkin apu oli monesti huonolaatuista, esimerkiksi eltaantuneita jauhoja tai vanhentuneita sairaalavälineitä ja lääkkeitä. Tehokas avustustoiminta ja rauhanturvaaminen olisi vaatinut paljon toteutunutta suurempia YK-joukkoja.