Suomen juutalaisluovutukset
Luovutetut

Luovutetut olivat seuraavat kahdeksan juutalaispakolaista, jotka marraskuun alussa 1942 kuljetettiin höyrylaiva S/S Hohenhörnillä Tallinnaan, josta heidät vietiin edelleen Auschwitzin tuhoamisleirille
Heinrich Huppert (s. 16. marraskuuta 1896 Wien, Itävalta)
Kurt Huppert (s. 29. elokuuta 1931 Wien, Itävalta)
Franz Olof Kollmann (s. 15. toukokuuta 1941 Helsinki, Suomi)
Georg Kollmann (s. 19. marraskuuta 1912 Wien, Itävalta)
Janka Kollmann, o.s. Holčerová (s. 10. syyskuuta 1910 Nyiregyháza, Unkari)
Elias Kopelowsky (s. 22. syyskuuta 1881 Ilgen)
Hans Robert Martin Korn (s. 26. kesäkuuta 1919 Bielitz, Puola)
Hans Edward Szybilski (s. 29. elokuuta 1907 Elberfeld)
Antero Holmilan kirjassaan esittämien virheellisten tietojen mukaan Elias Kopelowsky olisi ammuttu jo Tallinnassa, kun taas muut kuljetettiin sieltä edelleen Auschwitziin. Elina Sana on selvittänyt asiakirjojen perusteella, että kaikki kuljetettiin Auschwitziin. Holmilan tiedot perustuivat virolaisen tutkijan Anton Weiss-Wendtin kirjaan Murder Without Hatred – Estonians and Holocaust (2009). Weiss-Wendt on myöhemmin myöntänyt tiedon virheeksi uudemmassa kirjassaan On the Margins – Essays on the History of Jews in Estonia (2017).
Elias Kopelowsky oli varakas ja naimaton latvialainen puutavarakauppias, joka oli asunut hotelli Tornissa elokuusta asti. Hän oli luovutusaikaan täyttänyt juuri 60 vuotta. Valpo nouti hänet hotelli Tornista 29. lokakuuta 1942 ja luovutti myöhemmin Gestapolle. Ei ole saatu selville, mitä tapahtui Kopelowskyn Suomeen jääneelle omaisuudelle.
Itävallasta pakomatkalle lähteneet Georg ja Janka Kollmann sekä Georgin pikkuveli Stefan Kollmann päätyivät Helsinkiin kesällä 1938. Veljekset olivat opiskelleet hammaslääketiedettä. Georg ja Janka Kollmann asuivat Helsingin Munkkiniemessä Munkkiniemen puistotien varrella, ja heidän poikansa Franz Olof syntyi toukokuussa 1941. Valpo pidätti Janka ja Franz Kollmannin kotoaan lokakuun lopulla 1942, ja Georg Kollmann tuotiin Valpon säilöön Suursaaren pakkotyöleiriltä. Stefan Kollmann muutti Hauholle ja solmi avioliiton suomalaisen naisen kanssa.
Liikemies Heinrich Huppert oli tullut Wienistä Suomeen elokuussa 1938 kahden lapsensa, teini-ikäisen tyttärensä Fritzlin ja 7-vuotiaan poikansa Kurtin kanssa. Perheen äiti jäi Wieniin. Suomessa Huppert toimi kiertelevänä kauppiaana, ja hän asui lastensa kanssa Helsingissä Hakaniemen torin laidalla Viherniemenkadulla. Talvisotaan hänet määrättiin autonkuljettajaksi, mutta hänet otettiin turvasäilöön, josta hänet vapautettiin sodan jälkeen. Kesällä 1940 Huppert pidätettiin epäiltynä salakuljetuksesta ja tuomittiin sakkoihin säännöstelymääräysten rikkomisesta. Huppertin ollessa kesällä 1941 matkalla Rovaniemelle hänet otettiin kuulusteltavaksi. Hänen ei todettu syyllistyneen mihinkään, mutta hänet päätettiin karkottaa Suomesta ”maanpetoksellisen toiminnan” vuoksi. Valpo haki Huppertin turvasäilöstä lokakuun lopulla 1942, ja karkotuspäätökseen kirjattiin, että poika Kurt seurasi isäänsä. Tytär Fritzl jäi Suomeen, mutta hänen myöhempiä elämänvaiheitaan ei tiedetä.
Hans Szybilski oli paennut Saksasta alun perin Ruotsiin, josta hänet karkotettiin vakoiluepäilyjen vuoksi. Suomeen hän saapui joulukuussa 1938 ja yritti vielä kerran Ruotsiin, mutta turhaan. Szybilski haettiin Valpon selliin tiettävästi työleiriltä. Hänen viimeinen osoitteensa Suomessa on paikannettu hänen kirjeenvaihtonsa perusteella Vartiovuorenkadulle Turkuun.
Hans Korn, jonka titteli virallisissa papereissa oli teknikko, tuli Suomeen tammikuussa 1940 ja osallistui vapaaehtoisena talvisotaan. Hänet pidätettiin Helsingissä keväällä 1941 irtolaisuudesta ja rajamääräysten rikkomisesta. Saman vuoden kesällä hänet tuomittiin vankeuteen kahdesta varkaudesta ja kahdesta petoksesta. Sisäministeriö määräsi Kornin turvasäilöön, kunnes hänet voitaisiin poistaa maasta. Hänen viimeinen osoitteensa Suomessa oli Korkeavuorenkadulla Helsingin Ullanlinnassa.
Kahdeksasta luovutetusta vain Georg Kollman selvisi tuhoamisleiriltä hengissä ja muutti myöhemmin Israeliin, jossa hän kuoli vuonna 1992.  Hänen vaimonsa Janka Kollman sekä heidän puolitoistavuotias lapsensa Franz Olof Kollman murhattiin Auschwitzissa.
Pakolaiset olivat saapuneet Suomeen Saksan miehittämiltä alueilta vuonna 1938. Heistä viisi oli Suomesta turvapaikan saaneita pakolaisia, ja heidän mukanaan lähti vapaaehtoisesti yhden karkotetun vaimo ja karkotettujen kaksi lasta. Näiden kahdeksan pakolaisen lisäksi Suomi luovutti yhden pakolaisen ja nimen perusteella mahdollisesti vielä kolme muuta.
Pakolaisten lisäksi Suomi luovutti saksalaisille sotavankeja omilta vankileireiltään. Saksalaisille poliittisten vankien leiriltä toimitettujen 520 neuvostoliittolaisen sotavangin joukossa oli 39 juutalaiseksi merkittyä henkilöä. Näiden 520 joukosta tutkija Serah Beizer on vielä sotavankien nimien perusteella arvioinut, että kokonaismäärä voisi mahdollisesti olla 74, mutta nimien perusteella luku jää epävarmaksi. Max Jakobsonin mukaan Saksan Gestapo ja Suomen Valpo olivat sopineet luovutuksesta Rangellin hallituksen tietämättä. Päätöksen asiasta teki sisäministeri Toivo Horelli Valpon päällikön Arno Anthonin esityksestä. Päätös oli lainmukainen, koska sisäministerillä oli oikeus päättää ulkomaalaisten oleskeluluvista.