stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dana Carvey
Filmografia

Halloween 2 – Tappajan paluu (Halloween II, 1981)
Hei me rokataan! (This Is Spinal Tap, 1984)
Tästä alkaa elämä (Racing with Moon, 1984)
Kovat kaverit (Tough Guys, 1986)
Muutto (Moving, 1988)
Cranium Command (1989, lyhytelokuva)
Rikos kannattaa (Opportunity Knocks, 1990)
Wayne’s World (1992)
Wayne’s World 2 (1993)
Black Out (Clean Slate, 1994)
The Road to Wellville (1994)
Sumpussa (Trapped in Paradise, 1994)
The Shot (1996)
Little Nicky (2000)
Valepukujen mestari (The Master of Disguise, 2002)
Aiheesta muualla

danacarvey.net
Dana Carvey Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Denis Odoi

Denis Odoi Lokerenin pelaajana joulukuussa 2014.
Denis Odoi (s. 27. toukokuuta 1988 Leuven, Belgia) on belgialais-ghanalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa belgialaista Club Bruggea. Hän on pelannut Belgian ja Ghanan maajoukkueissa.
Odoi nousi OH Leuvenin junioreista edustusjoukkueeseen keväällä 2007. Hän siirtyi kesällä 2009 pääsarjajoukkue Sint-Truideniin. Kaudet 2011–2013 hän edusti Anderlechtia ja kaudet 2013–2016 Lokerenia. Hän pelasi Jupiler Pro Leaguessa pudotuspelit mukaan lukien seitsemän kauden aikana 212 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän voitti Belgian mestaruuden vuosina 2012 ja 2013 sekä Belgian cupin vuonna 2014.
Odoi siirtyi kesällä 2016 tuolloin Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Fulhamiin. Kauden 2018–2019 Fulham pelasi Valioliigassa, jossa Odoi pelasi 31 ottelua. Mestaruussarjassa hän on nousukarsinta mukaan lukien pelannut 126 ottelua ja tehnyt viisi maalia. Kauden 2019–2020 päätteeksi Fulham nousi karsintojen kautta jälleen Valioliigaan, jossa Odoi pelasi seuraavalla kaudella vain kolme ottelua. Tammikuussa 2022 Odoi siirtyi belgialaiseen Club Bruggeen, jossa hän on vuoden 2022 loppuun mennessä pelannut 29 liigaottelua ja tehnyt yhden maalin. Hän voitti keväällä 2022 kolmannen Belgian-mestaruutensa. Mestarien liigan alkulohkossa hän pelasi viisi ottelua syksyllä 2022.
Odoi pelasi muutaman ottelun Belgian alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Belgian A-maajoukkueessa hän pelasi kerran, toukokuussa 2012 ystävyysottelun Montenegroa vastaan. Vuodesta 2022 hän on edustanut Ghanan maajoukkuetta. Hän pelasi kaksi MM-karsintaottelua maaliskuussa 2022, yhden Afrikan kansojen liigan ottelun kesäkuussa 2022 ja yhden ystävyysottelun syyskuussa 2022. Marras-joulukuussa 2022 käydyissä MM-kilpailuissa hän pääsi vaihdosta kentälle toisessa alkulohko-ottelussa Etelä-Koreaa vastaan.
Dietmar Nöckler

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dietmar Nöckler |  Dietmar Nöckler |  Dietmar Nöckler |  |
Maa:   Italia
Miesten maastohiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Lahti 2017 | parisprintti (p) |  |
|  Pronssia | Falun 2015 | parisprintti (v) |  |
Dietmar Nöckler (s. 29. syyskuuta 1988 Bruneck) on italialainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Gruppo Sportivo Fiamme Oro -seuraa.
Arvokilpailut

Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Nöckler oli 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 18:s ja viestissä Italian joukkueen mukana neljäs. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sai Federico Pellegrinon kanssa pronssia vapaan hiihtotavan parisprintissä ja oli 50 kilometrin perinteisen kilpailussa kahdestoista. Lahdessa 2017 Nöckler ja Pellegrino saivat parisprintissä hopeaa.
Maailmancup

Maailmancupissa Nöckler kilpaili ensimmäisen kerran Valdidentrossa helmikuussa 2009 sijoittuen sprintissä 40:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti helmikuussa 2012 oltuaan Moskovan vapaan hiihtotavan sprintissä 29:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kuudenneksi Lahden 15 kilometrin perinteisen kilpailuissa maaliskuussa 2013 ja 2015. Hän voitti parisprintin Federico Pellegrinon kanssa Planicassa tammikuussa 2016 ja Dresdenissä tammikuussa 2018 sekä 4 × 7,5 kilometrin viestin Toblachissa 2023. Lisäksi hän on ollut parisprintissä kolmas Otepäässä tammikuussa 2015, Nové Městossa tammikuussa 2016 ja Toblachissa tammikuussa 2017. Tour de Skillä hän sijoittui 31:nneksi 2012–2013, 21:nneksi 2015 ja 27:nneksi 2022–2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dietmar Nöckler Wikimedia Commonsissa
Eloise (kappale)

|  Eloise> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Arvingarna
Säveltäjä(t):  Lasse Holm
Sanoittaja(t):  Gert Lengstrand
Euroviisutiedot
Vuosi:  1993
Maa:  Ruotsi
Kieli:  ruotsi
Sijoitus:  7.
Pisteet:  89
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Curt-Eric Holmquist
Eloise on Arvingarnan esittämä kappale, joka edusti Ruotsia vuoden 1993 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Millstreetissä.
Kappale sijoittui Euroviisuissa seitsemänneksi 89 pisteellä.
Dillo

| Dillo |
| --- | --- |

 Dillo 3.0
Luoja:  Jorge Arellano Cid
Kehittäjä:  Jorge Arellano Cid
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  joulukuu 1999
Vakaa versio:  3.1.1 (8. kesäkuuta 2024)
Kehitystilanne:  aktiivinen
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  verkkoselain
Käyttökielet:  englanti
Alusta:  BSD, Linux, OS X, Unix, Windows
Ohjelmointikielet:  C (ohjelmointikieli), C++
Lisenssi:  GPL
Aiheesta muualla
www.dillo.org
Dillo on erittäin kevyt Unix/X11-ympäristössä toimiva avoimen lähdekoodin graafinen verkkoselain. Se ei toistaiseksi tue Javaa, JavaScriptiä, kehyksiä tai SSL:ää. 
Ohjelma on suunniteltu sulautettuihin järjestelmiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dillon kotisivu
Dillon

Dillon on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Angus Dillon (1881–1952), kanadalainen haavipalloilija ja olympiavoittaja
Bobby Dillon (1930–2019), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Brenden Dillon (s. 1990), kanadalainen jääkiekkoilija
C. Douglas Dillon (1909–2003), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja diplomaatti
Georges Dillon-Cavanagh (1873–1944), ranskalainen kalpa- ja florettimiekkailija ja olympiavoittaja
Jerome Dillon (s. 1969), yhdysvaltalainen muusikko
John Dillon (1851–1927), irlantilainen poliitikko
John Blake Dillon (1814–1866), irlantilainen poliitikko
Kevin Dillon (s. 1965), irlantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä
Marc Dillon, Jolla-yhtiön matkapuhelinten kehittäjä
Matt Dillon (s. 1964), yhdysvaltalainen näyttelijä
Melinda Dillon (1939–2023), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kuvitteellisia henkilöitä

George Dillon, elokuvassa Predator – saalistaja
Maxwell Dillon, Elektro, rikollinen Marcel Comicsin sarjakuvissa, Hämähäkkimiehen vihollinen
Roscoe Dillon, Top, superroisto DC Comicsin sarjakuvissa, Salaman vihollinen.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Dillonin piirikunta

Dillonin piirikunta (engl. Dillon County) on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 30 479 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Dillonin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1910.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dillonin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Eero Laine (kansanedustaja)

Eero Sakari Laine (26. marraskuuta 1931 Kuusankoski – 15. toukokuuta 1971 Kotka) oli suomalainen poliitikko. Laine toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1970–1971 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä. Laine kuoli kesken vaalikauden, ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Mauno Forsman. Kunnallispolitiikassa Laine toimi Kotkan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Laine kävi kansakoulun, ammattikoulun, Voionmaan opiston vuonna 1953 ja valmistui Työväen akatemiasta vuonna 1956. Laine toimi sorvaajana A. Ahlström Oy:n Karhulan tehtailla vuoteen 1952, Nuorten Kotkain Keskusliiton ohjaajana 1953–1955, Kymenlaakson Työväen Säästöpankin Karhulan konttorin hoitajana 1956, Kymenlaakson Työväen Säästöpankin Kotkan konttorin konttoripäällikkönä 1957–1966 sekä Kymenlaakson Työväen Säästöpankin Kotkan konttorin apulaisjohtajana 1967–1971.
Laineen vanhemmat olivat valaja Gunnar Laine ja Kerttu Suuronen. Laineen puoliso vuodesta 1956 oli Marjatta Tuohimetsä.
Déjà Vu (Blue Systemin albumi)

| Déjà Vu Blue System |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1991
 Julkaistu: 1991
 Tuottaja(t): Dieter Bohlen
 Tyylilaji: synthpop
 Kesto: 36.58
 Levy-yhtiö: BMG
Muut kannet
   Albumin takakansi
Blue Systemin muut julkaisut
| Seeds of Heaven 1991 | Déjà Vu 1991 | Hello America 1992 |
Déjà Vu on Blue Systemin albumi, joka on julkaistu vuonna 1991. Albumin tunnetuin kappale lienee sen nimikappale, ja sen lisäksi se sisältää myös Dionne Warwickin kanssa esitetyn dueton, "It's All Over".
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Dieter Bohlen.
"Deja vu" - 3:42
"It's All Over" - 3:56
"New York - Berlin - Paris" - 3:59
"Mrs. Jones" - 4:09
"Sexy Thing" - 3:07
"Praying To The Aliens" - 3:47
"Dressed In Blue" - 3:30
"Better Than The Rest" - 3:58
"Is It Love ?" - 3:02
"Just Say No" - 3:44
Dieter Braun

Dieter Braun vuonna 1975
Dieter Braun (s. 2. helmikuuta 1943 Ulm) on saksalainen entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti maailmanmestaruuden 125-kuutioisissa vuonna 1970 ja 250-kuutioisissa vuonna 1973. Braun kilpaili MM-tasolla myös 350- ja 500-kuutioisissa.
Braun aloitti uransa 125-kuutioisissa vuonna 1968. Ensimmäiseen osakilpailuvoittoon hän ajoi Länsi-Saksan GP:ssä vuonna 1969. Seuraavana vuonna tuli maailmanmestaruus neljän osakilpailuvoiton myötä. Toinen maailmanmestaruus tuli kaudella 1973. Braunin kilpaura päättyi vuonna 1977 Itävallan osakilpailussa onnettomuuteen. Braun kuntoutui ja on sittemmin ajanut muun muassa klassikkopyörien kilpailuissa.
Saavutukset > 125cc-luokka

Maailmanmestari 1970
MM-hopea 1969
6 osakilpailuvoitto, 6 kakkossijaa ja 2 kolmossijaa
Saavutukset > 250cc-luokka

Maailmanmestari 1973
MM-hopea 1974
MM-pronssi 1975
7 osakilpailuvoittoa, 4 kakkossijaa ja 10 kolmossijaa
Saavutukset > 350cc-luokka

MM-hopea 1974
1 osakilpailuvoitto, 7 kakkossijaa ja 5 kolmossijaa
Saavutukset > 500cc-luokka

MM-osakilpailuissa 1 kolmossija
Aiheesta muualla

Dieter Braun Imatran GP:ssä 1970 (Arkistoitu – Internet Archive)
250cc-luokan kuljettajien maailmanmestarit
1949: Bruno Ruffo |
1950: Dario Ambrosini |
1951: Bruno Ruffo |
1952: Enrico Lorenzetti |
1953: Werner Haas |
1954: Werner Haas |
1955: Hermann-Paul Muller |
1956: Carlo Ubbiali |
1957: Cecil Sandford |
1958: Tarquinio Provini |
1959: Carlo Ubbiali |
1960: Carlo Ubbiali |
1961: Mike Hailwood |
1962: Jim Redman |
1963: Jim Redman |
1964: Phil Read |
1965: Phil Read |
1966: Mike Hailwood |
1967: Mike Hailwood |
1968: Phil Read |
1969: Kel Caruthers |
1970: Rob Gould |
1971: Phil Read |
1972: Jarno Saarinen |
1973: Dieter Braun |
1974: Walter Villa |
1975: Walter Villa |
1976: Walter Villa |
1977: Mario Lega |
1978: Kork Ballington |
1979: Kork Ballington |
1980: Anton Mang |
1981: Anton Mang |
1982: Jean-Louis Tournadre |
1983: Carlos Lavado |
1984: Christian Sarron |
1985: Freddie Spencer |
1986: Carlos Lavado |
1987: Anton Mang |
1988: Sito Pons |
1989: Sito Pons |
1990: John Kocinski |
1991: Luca Cadalora |
1992: Luca Cadalora |
1993: Tetsuya Harada |
1994: Max Biaggi |
1995: Max Biaggi |
1996: Max Biaggi |
1997: Max Biaggi |
1998: Loris Capirossi |
1999: Valentino Rossi |
2000: Olivier Jacque |
2001: Daijirō Katō |
2002: Marco Melandri |
2003: Manuel Poggiali |
2004: Daniel Pedrosa |
2005: Daniel Pedrosa |
2006: Jorge Lorenzo |
2007: Jorge Lorenzo |
2008: Marco Simoncelli |
2009: Hiroshi Aoyama |
125cc-luokan kuljettajien maailmanmestarit
Eero Lano

Eero Lano, aiemmin Lönnroos (21. huhtikuuta 1917 Koski – 23. maaliskuuta 2007) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Lanon vanhemmat olivat kauppias, pankinjohtaja Henrik Emil (Heikki Eemil) Lönnroos ja Anna Seppälä ja puoliso vuodesta 1944 Irma Tellervo Heiskari. Lano tuli ylioppilaaksi Lahden lyseosta 1936 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1938. Hän oli Kansallis-Osake-Pankin virkailija vuodesta 1939, mutta osallistui sitten sekä talvisotaan että jatkosotaan. Oltuaan kamreeri maatalousministeriössä Lanosta tuli Lahti-yhtiön kustannuslaskija 1946, kunnes hän siirtyi 1951 Askon Tehtaiden palvelukseen konttoripäälliköksi. Asko-yhtymän  talousjohtaja hänestä tuli 1967, yhtymän hallituksen jäsen 1971 ja yhtymän Asko-yhtiön toimitusjohtaja 1973 pääjohtaja Onni Penttilän alaisuuteen. Eläkkeelle Lano siirtyi vuoden 1978 lopussa, mutta jäi vielä yhdistyneen Askon ja Upon hallintoneuvoston jäseneksi.
Drammens Tidende

| Drammens Tidende> DT |
| --- | --- |

Entiset nimet:  Tiden (1832–1845)
Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Amedia
Levikki:  28 969 (2020)
Perustettu:  1832
Päätoimittaja:  Espen Sandli
Kotikunta:  Drammen
Kotimaa:  Norja
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  ma–la
Kieli:  norja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Drammens Tidende (lyh. DT; vuosina 1832–1845 Tiden) on norjalainen vuonna 1832 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Drammen. Se ilmestyy kuudesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin. Vuodesta 2004 lehti on ilmestynyt tabloid-koossa.
Lehti perustettiin alun perin Tiden-nimellä kilpailijaksi Drammens Tidende -nimiselle vuodesta 1816 ilmestyneelle lehdelle. Se meni konkurssiin jo 1833, ja myöhemmin Tiden otti nimen käyttöönsä.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (norjaksi)
Drammenin teatteri

| Drammenin teatteri> Drammens Teater |
| --- | --- |
 Teatterirakennus vuonna 2018.
Osoite:  Øvre Storgate 12
Sijainti:  Drammen, Norja
Rakennustyyppi:  teatteri
Valmistumisvuosi:  1870
Suunnittelija:  Emil Victor Langlet
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Drammenin teatteri (norj. Drammens Teater) on Norjan Drammenissa sijaitseva teatteri, joka valmistui vuonna 1870 muutamaa vuotta aiemmin palaneen Børsteatretin tilalle. Nykyinen teatteri puolestaan tuhoutui tuhopoltossa joulukuussa 1993, rakennettiin entiselleen ja avattiin uudelleen helmikuussa 1997. Teatteri on nykyisin kunnallisessa omistuksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Drammenin teatteri Wikimedia Commonsissa
Teatterin verkkosivut (norjaksi)
Eero Laine

Eero Laine on seuraavien merkittävien henkilöiden nimi:
Eero Laine (1926–1998), ampumahiihtäjä
Eero Laine (1931–1971), kansanedustaja (SDP)
Eero Laine (1928–1982), kirjailija
Eero Laine (1933–2023), soutaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Eero Laine”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Duane Carter

| Duane Carter |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1913 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1950–1955, 1959–1960
Talli(t):  Stevens, Deidt, Lesovsky, Kurtis Kraft, Kuzma
Kilpailuja:  8
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  1
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  6,5
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1950
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1960
Duane Carter (5. toukokuuta 1913 Fresno, Kalifornia – 7. maaliskuuta 1993 Indianapolis, Indiana) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui yhteensä 11 Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1948–1955, 1959–1960 ja 1963.  Hän saavutti Formula 1-sarjassa yhteensä 6,5 MM-pistettä ja yhden palkintosijan, jonka hän jakoi Sam Hanksin kanssa vuoden 1953 kilpailussa. Carter ajoi yhteensä 4 300 mailia eli 6 900 km johtamatta kertaakaan kilpailua. Hän on tässä tilastossa neljäntenä.
Carter ajoi urallaan myös Midget cars ja Sprint cars -sarjoissa. Hänet valittiin National Sprint Car Hall of Fameen vuonna 1991 ja National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 1989.
Carterin poika Pancho kilpaili myös Indycars-sarjoissa.
Doink the Clown

Doink the Clown
Doink the Clown on amerikkalaisen vapaapainin ammattilaisotteluissa esiintynyt hahmo, joka teki debyyttinsä WWF:ssä (nyk. WWE:ssä) vuonna 1993. Doink the Clownia esitti alun perin Matt Osborne, mutta hän ei ollut ainoa. Hänen gimmickinsä (painihahmonsa) oli sirkuspelle. Doink the Clown piti sisääntulomusiikkinaan kuuluisaa sirkusmusiikkia Gladiaattorien tulo.
Hänen lopetusiskujaan olivat "The Whoopee Cushion" sekä "The Stump Puller". Hänen kanssaan painikehässä taistelivat miniclownit Dink, Wink ja Pink. Viimeksi Doink the Clown esiintyi WWE:ssä kesäkuussa 2007 Saturday Night´s Main Eventissa.
EAPOL

EAPOL (lyhenne sanoista Extensible Authentication Protocol Over LAN) on paketointitekniikka, jolla IEEE 802.1X protokollan EAP viestit kuljetetaan. EAPOL määrittelee uuden Ethernetin tyyppikentän, sekä sitä seuraavat kentät, jotka ovat Ethernet Type, Protocol Version, Packet Type, Packet Body Length ja Packet Body. Näissä kentissä kuljetetaan EAP:n tarvitsemat parametrit ja niiden arvot. Packet type -kenttä määrittelee viestin tyypin. Mahdollisia viestityyppejä ovat EAP-packet, EAPOL-Start, EAPOL-Logoff, EAPOL-Key ja EAPOL-Encapsulated-ASF-Alert.
EAPOL-Start käynnistää tunnistautumisprosessin ja EAPOLLogoff lopettaa istunnon, jonka jälkeen portti lopettaa liikenteen välittämisen. EAPOLKey:n avulla pystytään välittämään käytettäviä salaus- ja allekirjoitusavaimia. Viimeksi mainitun viestityypin avulla pystytään tarkkailemaan epäonnistuneita autentikointiyrityksiä. Packet Body Length- kertoo hyötykuorman pituuden. Varsinainen hyötykuorma on Packet Body -kentässä.
EA

EA voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ea, mesopotamialainen veden jumala
Electronic Arts,  yhdysvaltalainen yhtiö, joka tuottaa ja levittää videopelejä
ensiapu, ihmisen auttaminen onnettomuustilanteessa.
Eusko Alkartasuna, baskipuolue
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”EA”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Duan Yingying

| Duan Yingying |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1989 (ikä 35)
Kansalaisuus:   Kiina
Tennispelaaja
Pituus:  186 cm
Paino:  84 kg
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  1 959 160 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  60. (24.4.2017)
Turnausvoittoja:  1
Voitot/tappiot:  299–200
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  3. kierros (2017)
Ranskan avoimet:  1. kierros (2017, 2018)
Wimbledon:  2. kierros (2015, 2016)
Yhdysvaltain avoimet:  2. kierros (2016, 2017)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  79. (23.4.2018)
Turnausvoittoja:  1
Voitot/tappiot:  116–94
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Duan Yingying (s. 3. heinäkuuta 1989 Tianjin) on kiinalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 60 huhtikuussa 2017 ja nelinpelissä sijalla 79 huhtikuussa 2018. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen sekä kaksin- että nelinpelissä.
Duan pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Yhdysvaltain avoimissa 2013, johon hän pääsi mukaan karsintojen kautta. Hän hävisi avauskierroksen ottelunsa.
Aiheesta muualla

Duan Yingying WTA:n sivuilla (englanniksi)
Duan Yingying ITF:n sivuilla (englanniksi)
Diógenes da Silva Matthes

Diógenes da Silva Matthes (12. lokakuuta 1931 Caconde – 20. marraskuuta 2016) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ribeirão Preton hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1957 ja nimitettiin Francan hiippakunnan piispaksi 11. maaliskuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Umberto Mozzoni, jota avustivat Bernardo José Bueno Miele ja Luíz Eugênio Pérez.
Da Silva Matthes jäi eläkkeelle 29. marraskuuta 2006.
Dana Delany

| Dana Delany |
| --- | --- |
 Dana Delany vuonna 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Dana Welles Delany
Syntynyt: 13. maaliskuuta 1956 (ikä 68)  New York, New York
Näyttelijä
Aktiivisena:  1979–
Merkittävät roolit:  Colleen McMurphy (China Beach) Lois Lane (Teräsmies) Sarah McClure (True Women)
Palkinnot
 Q Award (1989, 1990, 1991)  Emmy (1989, 1992)  Lone Star Film & Television Award (1998) 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Dana Delany Emmy-gaalassa 1992.
Dana Welles Delany (s. 13. maaliskuuta 1956 New York) on yhdysvaltalainen elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä. Hän on näytellyt aktiivisesti 1970-luvun lopulta asti ja voittanut kaksi Emmy-palkintoa roolistaan Colleen McMurphyna ABC:n sarjassa China Beach vuosina 1988–1991.
Ura

Delany varttui Connecticutissa ja opiskeli Phillips Academyssa sekä Wesleyan Universityssä. Hänen ensimmäisiä roolejaan olivat televisiorooli sarjassa Love of Life vuonna 1979, osa Broadway-näytelmässä A Life vuonna 1980 ja televisiorooli sarjassa As the World Turns vuonna 1981. Tehtyään roolin näytelmässä Blood Moon Delany pääsi 1980-luvun alkupuoliskolla Hollywoodiin ja sai useita pieniä elokuva- ja televisiorooleja.  Hän vieraili sarjassa Konnankoukkuja kahdelle ja oli kolmen jakson ajan sarjassa Magnum.
Vuonna 1988 Delany sai roolin Colleen McMurphyna sarjassa China Beach, jota esitettiin vuoteen 1991 asti. Hän sai mediahuomiota ja kaksi Emmy-palkintoa, joiden lisäksi hän oli ehdolla kahden muun Emmyn sekä kahden Golden Globen saajaksi. Menestyksen myötä Delany sai rooleja elokuvista kuten Light Sleeper, Housesitter, Tombstone ja Tyttö ja villihanhet sekä televisioelokuvista Promise to Keep ja Vaaran vanki. Vuosikymmenen toisella puoliskolla hän esiintyi muun muassa Margaret Sangerina televisioelokuvassa Choices of the Heart, Lisana elokuvassa Kyttäkaksikko paratiisisaarella ja yhdessä jaksossa sarjassa Family Law, josta hän sai Emmy-ehdokkuuden. 1990-luvun puolivälistä vuoteen 2005 hän oli Lois Lanen ääninäyttelijä animaatiosarjassa Teräsmies.
Vuosituhannen vaihteessa Delany näytteli televisiosarjoissa, kuten lyhytikäiseksi jääneessä Pasadenassa ja Presidio Medissa; televisioelokuvissa Villin lännen naisia, Elämän ja kuoleman rajamailla, A Time to Remember ja Baby for Sale sekä independent-elokuvissa The Outfitters, Mother Ghost ja Spin. Niihin aikoihin hän myös jatkoi lavauraansa, muun muassa näytelmässä Paljon melua tyhjästä.
Vuosina 2004–2006 Delanylla oli useita vierailurooleja sarjoissa Kova laki: Erikoisyksikkö, Boston Legal, Kojak, Related, L-koodi ja Taisteluplaneetta Galactica. Hänellä oli myös päärooli lyhytikäisessä sarjassa Kidnapped vuonna 2006.
Vuodesta 2007 vuoteen 2010 Delany näytteli Katherine Mayfairia televisiosarjassa Täydelliset naiset. Vuosina 2011–2013 hän näytteli pääosaa tohtori Megan Huntina televisiosarjassa Totuuden anatomia.