stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hervannan metsäsurma
Teoriat

Läheltä surmapaikkaa metsään johtaa kapea polku. Tutkinnanjohtaja, rikoskomisario Pasi Niemisen mukaan surmaaja tuli todennäköisesti polkua pitkin, yllätti uhrin takaapäin ja poistui samaa reittiä. Niemisen mukaan surmasta tekee poikkeuksellisen sen aika, paikka ja tekotapa. Hänen mukaansa teon suunnitelmallisuudesta ei ole näyttöä, mutta myöskään motiivin puuttuminen ei ole mahdotonta. Elokuussa 2018 Nieminen piti todennäköisimpänä, että uhri valikoitui sattumalta, sillä mitään motiivia ei ollut löytynyt.
Fryygialaismyssy

Roomalainen patsas 100-luvulta, joka esittää vankia fryygialaismyssy päässä.
Fryygialaismyssy on punainen, suippo villamyssy, jota Rooman valtakunnassa käytettiin vapautettujen orjien tunnuksena nimellä pilleus ja Ranskan suuressa vallankumouksessa vuosina 1789–1799 vallankumouksen ja jakobiinien tunnuksena. Smurffeilla on fryygialaismyssy.
Muinainen Fryygia oli nykyisen Turkin alueella. Kuningas Midas on tunnetuin fryygialainen.
Ranskan suuri vallankumous

Merimiehet ja työläiset alkoivat käyttää myssyä päähineenään 1600–1700-luvuilla. Eräs jakobiiniklubin historiaa tunteva jäsen huomasi, että tähän työläispäähineeseen liittyi heidän kannaltaan sopiva vertauskuvallinen sivumerkitys. Siispä klubi teki fryygialaismyssystä jäsentunnuksensa: myssyyn liitettiin pyöreä trikolorikokardi, ja nopeasti päähineestä tuli koko vallankumouksen symboli.[lähde? ]
Myöhempi aika

Päähineen yleisempi käyttö hiipui vallankumouksen loputtua. Merimiehet käyttivät sitä ilman kokardia hajanaisesti aina Krimin sotaan asti. Silloin sen tilalle alkoi vähitellen tulla pyöreä matalakupuinen merimieslakki, puhekielessä ”käpsä”. Toisaalta pystylierinen kokovalkoinen päähine, niin sanottu jolla, tuli varsin suosituksi.[lähde? ]
Fryygialaismyssyn typistetystä versiosta tuli paljon myöhemmin aluksi kypäräsukeltajien epävirallinen ammattitunnus. Toisen maailmansodan aikana paineilmalaitteiden keksijä Jacques Cousteau otti tämän version oman ryhmänsä tunnukseksi.
Päähinettä osittain muistuttava sieni, suippumadonlakki (Psilocybe semilanceata), on saanut englanninkielisen nimensä (”liberty cap”) suoraan fryygialaismyssyltä.[lähde? ]
Vapauden jumalatar, Marianne ja Columbia

Pilleus-hattu vapautettujen orjien tunnuksena liitettiin vapauden jumalattareen (Libertas), ja siksi häntä esittävät symboloivat Marianne ja Columbia, Ranskan ja Yhdysvaltojen henkilöitymät käyttävät sitä.[lähde? ]
Vaakunamyssy

Myssy on kolmen maan, Argentiinan, Nicaraguan ja Kolumbian, vaakunassa, minkä selittää sen käyttö vapautettujen orjien symbolina.
Argentiinan vaakuna
Nicaraguan vaakuna
Kolumbian vaakuna
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fryygialaismyssy Wikimedia Commonsissa
Ranskan vallankumouksellisia fryygialaismyssyissä.
Makoto Hasebe

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Makoto Hasebe
Syntymäaika: 18. tammikuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka:  Fujieda, Shizuoka, Japani
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 senttimetriä
Seura
Seura:  Eintracht Frankfurt
Junioriseurat
1999–2001:  Fujieda Higashi High School
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2002–2007 |  Urawa Red Diamonds | 149 | (12) |
| 2008–2013 |  VfL Wolfsburg | 135 | (5) |
| 2013–2014 |  1. FC Nürnberg | 14 | (0) |
| 2014– |  Eintracht Frankfurt | 162 | (2) |
Maajoukkue
| 2006–2018 |  Japani | 114 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. heinäkuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 12. heinäkuuta 2020.
Makoto Hasebe (jap. 長谷部 誠, Hasebe Makoto; s. 18. tammikuuta 1984 Fujieda, Shizuokan prefektuuri, Japani) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Eintracht Frankfurtia.
Ura

Hasebe pelasi juniorina Fujieda Higashi HS -joukkueessa, josta hän siirtyi vuonna 2002 Urawa Red Diamondsiin. Hänestä tuli joukkueen vakiojäseniä ja avainpelaajia kaudesta 2003 lähtien. Vuonna 2004 hänet valittiin sarjan uudeksi sankaripelaajaksi ja fanien suosikiksi.
Vuonna 2007 uutisoitiin, että Hasebe oli siirtymässä italialaiseen AC Sienaan. Tästä huolimatta hän teki sopimuksen Bundesliigassa pelaavan VfL Wolfsburgin kanssa. Hänestä tuli samalla ensimmäinen seurassa pelannut japanilainen. Hän voitti kaudella 2008–2009 Saksan mestaruuden toisena japanilaispelaajana. Hasebe jatkoi vuonna 2010 sopimustaan vuoteen 2012.
Kaudella 2013–2014 Hasebe edusti Nürnbergiä. Kesästä 2014 alkaen hän on edustanut Eintracht Frankfurtia. Vuonna 2018 hän voitti Saksan cupin.
Hasebe kuului myös Japanin maajoukkueen vakionimiin. Hän debytoi maajoukkueessa tammikuussa 2006 ystävyysottelussa Yhdysvaltoja vastaan. Hänet valittiin Japanin kapteeniksi vuoden 2010 MM-kisoihin. Hän päätti maajoukkueuransa vuoden 2018 MM-kisoihin, joissa Japani putosi toisella kierroksella.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2006 | 6 | 0 |
2007: 0
| 2008 | 10 | 0 |
| 2009 | 11 | 1 |
| 2010 | 10 | 0 |
| 2011 | 15 | 1 |
| 2012 | 11 | 0 |
| 2013 | 14 | 0 |
| 2014 | 6 | 0 |
| 2015 | 12 | 0 |
| 2016 | 9 | 0 |
| 2017 | 2 | 0 |
| 2018 | 8 | 0 |
| Yhteensä | 114 | 2 |
Mark Lwoff

Mark Lwoff (s. 1976) on suomalainen elokuvatuottaja ja ravintolayrittäjä. Lwoff on työskennellyt 90-luvun alusta alkaen elokuva-alalla erilaisissa tuotannollisissa tehtävissä. Elokuvaopinnot hän aloitti 2000-luvun alussa silloisen TaiKin elokuvatuotantolinjalla.
Lwoff perusti yhdessä Misha Jaarin ja Vesa Virtasen kanssa Oy Bufo Ab -elokuvatuotantoyhtiön 2007. Yhtiö on tuottanut toistakymmentä pitkää elokuvaa sekä useita lyhytelokuvia.
Bufon ohjaajin ovat kuuluneet mm. Jörn Donner (Kuulustelu, Armi elää), Pirjo Honkasalo (Betoniyö), Zaida Bergroth (Hyvä poika), Veiko Õunpuu (Viimeiset) ja Ilja Rautsi (lyhytelokuva Night of the Living Dicks).
Lwoff sai yhdessä Misha Jaarin kanssa parhaan elokuvan Jussi-palkinnon elokuvasta Betoniyö. Elokuva sai kaikkiaan kuusi Jussi-palkintoa. Sama elokuva toi tuottajaparille Vuoden elokuvatuottaja -palkinnon 2014. Toinen vuoden elokuvatuottaja -palkinto tuli Aki Kaurismäen elokuvasta Kuolleet lehdet.
Bufo-konserniin kuuluu myös elokuvien levitysyhtiö B-Plan Distribution Oy, joka on levittänyt elokuvateattereihin valtaosin kotimaisia elokuvia.
Lwoff omistaa kumppaniensa kanssa ravintolan B-Smokery ja baarin B-Side Bar, Helsingin Teurastamolla.
Pitkiä elokuvia tuottajana

Kuulustelu (2009)
Hyvä poika (2011)
Betoniyö (2013)
Korso (2014)
Ruotsalainen hetki (2014)
Armi elää! (2015)
Ihmisen osa (2018)
Viimeiset (2020)
Dinosaurus (2021)
Donner - Privat (2021)
Guled & Nasra (2021)
The Innocents (2021)
Veden vartija (2022)
Kuolleet lehdet (2023)
Aiheesta muualla

Mark Lwoff Elonetissä
Mark Lwoff IMDb:ssa
Harlösa

| Harlösa |
| --- | --- |
 Harlösan kirkko.
 Harlösa
 Koordinaatit: 55°43′01″N, 13°31′34″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Eslöv
Väkiluku (2021):  840
Harlösa on taajama Eslövin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 840 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harlösa Wikimedia Commonsissa
Thérèse Coffey

| Thérèse Coffey |
| --- | --- |

Yhdistyneen kuningaskunnan varapääministeri
 6. syyskuuta 2022 – 25. lokakuuta 2022  
Edeltäjä:  Dominic Raab
Seuraaja:  Dominic Raab
Yhdistyneen kuningaskunnan terveys- ja sosiaaliministeri
 6. syyskuuta 2022 – 25. lokakuuta 2022  
Edeltäjä:  Steve Barclay
Seuraaja:  Steve Barclay
Yhdistyneen kuningaskunnan työ- ja eläkeministeri
 8. syyskuuta 2019 – 6. syyskuuta 2022  
Edeltäjä:  Amber Rudd
Seuraaja:  Chloe Smith
Yhdistyneen kuningaskunnan ympäristö- ja maatalousasiain apulaisministeri/parlamentaarinen alivaltiosihteeri
 17. heinäkuuta 2016 – 8. syyskuuta 2019  
Edeltäjä:  Rory Stewart
Seuraaja:  Rebecca Pow
Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen varajohtaja
 11. toukokuuta 2015 – 17. heinäkuuta 2016  
Edeltäjä:  Tom Brake
Seuraaja:  Michael Ellis
Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsen
 Suffolk Coastalin vaalipiiri 6. toukokuuta 2010 –  
Edeltäjä:  John Gummer
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. marraskuuta 1971 (ikä 52) Billinge, Lancashire, Englanti
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tiedot
Puolue:  Konservatiivipuolue
Aiheesta muualla
theresecoffey.co.uk
Thérèse Anne Coffey (s. 18. marraskuuta 1971) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko, joka on toiminut Yhdistyneen kuningaskunnan varapääministerinä ja terveysministerinä syyskuusta 2022 lähtien.
Coffey syntyi Billingessä Lancashiressä ja kasvoi Liverpoolissa. Hän opiskeli Somerville Collegessa Oxfordin yliopistossa ja väitteli vuonna 1998 tohtoriksi University College Londonissa väitöskirjansa aiheena molybdeeni(VI)kompleksien rakenne ja reaktiivisuus. Hän työskenteli Marsilla ja BBC:llä talousjohtajana.
Coffey oli ehdolla vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa kaakkois-Englannin vaalialueella mutei tullut valituksi. Vuoden 2005 parlamenttivaaleissa hän oli ehdolla Wrexhamin vaalipiirissä koillis-Walesissä ja tuli kolmanneksi 20 prosentin ääniosuudella. Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa hän oli jälleen ehdolla kaakkois-Englannissa muttei taaskaan tullut valituksi.
Vuoden 2010 parlamenttivaaleissa Coffey valitiin alahuoneeseen Suffolk Coastalin vaalipiiristä 46,4 prosentin ääniosuudella. Vaalikampanjan aikaan liberaalidemokraattien paikallisyhdistyksen puheenjohtaja kyseenalaisti sen, asuuko Coffey vaalipiirin alueella, ja väitti, että osoite, jossa Coffey asuu, on vuokrattu loma-asunto.
Vuonna 2013 Coffey vastusti samaa sukupuolta olevien avioliiton Englannissa ja Walesissä mahdollistanutta lakiehdotusta; vuonna 2019 hän vastusti vastaavaa, Pohjois-Irlantia koskevaa lakiehdotusta.
Vuonna 2015 Coffey nimitettiin alahuoneen varajohtajaksi. Vuonna 2016 hänet nimitettiin Theresa Mayn hallitukseen ympäristö- ja maaseutuasioiden parlamentaariseksi alivaltiosihteeriksi. Boris Johnsonin tultua pääministeriksi Coffey ylennettiin apulaisministeriksi. Amber Ruddin erottua työ- ja eläkeministerin virasta vuonna 2019 Coffey nimitettiin hänen tilalleen.
Pääministeri Liz Truss nimitti Coffeyn terveysministeriksi ja varapääministeriksi syyskuussa 2022.
Kevätoffensiivi (ensimmäinen maailmansota)

Kevätoffensiivi tai Ludendorff-offensiivi (saks.Kaiserschlacht) ensimmäisessä maailmansodassa alkoi, kun saksalaiset halusivat lyödä ympärysvallat ennen merkittävää yhdysvaltalaisten joukkojen saapumista vuonna 1918. 60 divisioonaa oli vapautunut itärintamalta, kun Venäjä antautui. Alkoi operaatioiden sarja, hyökkäykset nimeltä Michael, Georgette, Gneisenau ja Blücher-Yorck seurasivat toisiaan. Aikaisempaa suurempaa etenemistä tapahtui, mutta ympärysvallat torjuivat silti nämä hyökkäykset. Eteneminen johtui rintaman todellisia oloja vastaamaan kehitetystä Hutier-taktiikasta, jossa ammuttiin säästeliäästi oikeisiin kohteisiin ja kevyet jalkaväkiryhmät hyökkäsivät nopeasti vastustajan heikkoihin kohteisiin.
Hyökkäykset kuluttivat pahoin Saksan armeijaa, kuudessa kuukaudessa Saksan armeijan vahvuus tipahti 5,1 miljoonasta 4,2 miljoonaan.[lähde? ]
Operaatio Michael

21. maaliskuuta 1918 Saksa käynnisti hyökkäyksen, joka mursi muutamasta kohtaa ympärysvaltojen linjat samana iltana. Kahden päivän jälkeen brittien 5. armeija vetäytyi. Saksalaisten taktiikka ei täysin vastannut Hutier-taktiikkaa, ja Erich Ludendorff kulutti saksalaisten voimia. 24. maaliskuuta Saksa aloitti hätäisen operaatio Marsin brittien 3. armeijaa vastaan, ja se epäonnistui. 25. maaliskuuta Ludendorff päätti keskeyttää hyökkäyksen. Rautatieasema Amiens jäi ympärysvalloille, ja Saksan valtaama maa oli pahoin kranaattikuoppien repimää ja vaikeakulkuista.
Britit menettivät 178 000 sotilasta, joista noin 70 000 jäi vangeiksi. Ranskalaiset menettivät 77 000 sotilasta ja saksalaistet noin 250 000.
Operaatio Georgette

Saksa päätti hyökätä Calais’n, Boulognen ja Dunkerquen alueella, joka oli muuttunut haavoittuvaksi, kun brittien joukot olivat siirtyneet puolustamaan Amiensia. Huhtikuun 4. päivänä alkoi Feuerwalze, Saksan kohdennettu tulivalmistelu. Ranskan joukkojen puolustus murtui, mutta viereiset brittien joukot taistelivat vastaan. Siitä huolimatta Saksan joukot etenivät vauhdilla, kunnes hyökkäys pysähtyi huoltovaikeuksiin ja molempien sivustojen vastaiskuihin. Molempien tappiot olivat noin 110 000 kuolleina ja haavoittuneina, siis yhtä tasaväkistä kuin Operaatio Michaelissa.
Operaatio Blücher-Yorck

Operaatio Blücher-York alkoi toukokuun 27. päivänä Soissonsin ja Reimsin välissä. Se tunnetaan myös nimellä Aisnen kolmas taistelu. Ympärysvaltain tappiot kesäkuun 6. päivään asti olivat 137 000 sotilasta ja keskusvaltain 130 000. Saksan tulivalmistelu Feuerwalze luhisti nopeasti läntisten joukkojen puolustuksen muutamaa kohtaa lukuun ottamatta.[lähde? ]
Kesäkuun 9. päivänä Saksa aloitti edellisen operaation laajennukseksi Operaatio Gneisenaun. Ranska sai saksalaisilta sotavangeilta tietoja operaatiosta ja järjesti puolustukseen syvyyttä. Tästä huolimatta Saksan hyökkäys menestyi hyvin, mutta Compiègnessa ranskalaiset pysäyttivät saksalaiset äkillisellä vastahyökkäyksellä. 35 000 ympärysvaltain ja 30 000 saksalaisten sotilasta haavoittui tai kuoli.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaiserschlacht: The German Spring Offensive of 1918 Rememberance Trails. Comité Régional du Tourisme du Nord-Pas de Calais. Viitattu 10.11.2012.
Jussi Koski

| Jussi Koski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. elokuuta 1979 (ikä 45) Forssa
Kansalaisuus:  Suomalainen
Ammatti:  Pappi
Arvonimi: Pappi
Muut tiedot
Lempinimet:  Pastorific
Uskonto:  Evankelis-luterilaisuus
Jussi Koski (s. 9. elokuuta 1979 Forssa) on suomalainen evankelis-luterilaisen kirkon pappi ja tubettaja.
Koski julkaisee YouTube-videoita Olarin seurakunnan nuorisopapin työstä ja elämästään Pastorific-nimiselle kanavalle. Lokakuussa 2024 hänen kanavallaan on alle 13 000 tilaajaa ja noin 1.5 miljoonaa katselukertaakertaa. Vuonna 2019 hänestä tuli Suomen ensimmäinen palkattu päätoiminen tubepappi.
Ura

Vuosina 2017–2019 Koski johti Suomen tubettajat ry:tä puheenjohtajana ja vastasi yhdistyksen profiilin korotuksesta. Samoina vuosina Koski johti Suomen Tubecon-suurtapahtumaa ja mediataloa hallituksen puheenjohtajana. Hän oli vastuussa Tubecon-tapahtuman laajentamisesta Helsingin Messukeskukseen ja rakenneuudistuksesta, jossa tapahtuman ohjakset pyrittiin palauttamaan tubettajien omiin käsiin. Vuoden 2019 jälkeen hän toimii edelleen Suomen tubettajat ry:n (nyk. Suomen videovaikuttajat ry) hallituksessa.
Ura > YouTube-kanava

| Pastorific |
| --- | --- |

Kanavan tiedot
Tilaajamäärä:  alle 13 000
Katselukerrat:  noin 1.5 miljoonaa
Perustamisaika:  2. elokuuta 2016
Ylläpitäjät:  Jussi Koski
Maa:  Suomi
Tytärkanavat:  Pastorific Play
Muiden kanavien tilaajamäärät:  yli 660
Muiden kanavien katselukerrat:  yli 8000
Kanavan osoite
Jussi Kosken YouTube-kanava on nimeltään Pastorific. Hän loi sen 2. elokuuta 2016. Hän julkaisee sinne videoita Olarin seurakunnan nuorisopapin työstä.
17. maaliskuuta 2020 Pastorific loi itselleen toisen kanavan nimeltään Pastorific Play. Hän julkaisee sinne pelivideoita. Kyseisellä kanavalla on lokakuussa 2024 yli 660 tilaajaa ja yli 8000 katselukertaa.
Ura > Televisio

Koski oli vuonna 2019 vieraana Ylen aamussa.
Filmografia

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Nimi | Televisiosarjat> Rooli | Televisiosarjat> Jakso(t) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Ylen aamu | Itsenään |  |
Audiovisual Finland

Audiovisual Finland ry (entinen Favex ry) oli elokuva- ja TV-alan järjestö, joka perustettiin vuonna 2007 edistämään suomalaisen audiovisuaalisen teollisuuden pääsyä kansainvälisille markkinoille. Järjestö oli alun perin nimeltään Favex (Finnish Film & Audiovisual Export) ja se vaihtoi nimensä tammikuussa 2016 Audiovisual Finland ry:ksi. Yhdistyksen toiminnot siirrettiin 2018 osaksi uutta Audiovisual Producers Finland – APFI ry:tä.
Yhdistystä ensimmäinen toiminnanjohtaja oli Petra Theman ja viimeisenä toiminnanjohtajana oli vuodesta 2013 Johanna ”Nunnu” Karppinen. Yhdistyksen viimeinen puheenjohtaja oli Kopioston toimitusjohtaja Valtteri Niiranen.
Hulda-palkinto

Järjestö jakoi vuodesta 2012 vuosittain Hulda-vientipalkinnon. Sen nimi juontaa Hella Wuolijoen Juurakon Hulda -näytelmän pohjalta tehdystä samannimisestä elokuvasta (1937), josta tehtiin Yhdysvalloissa elokuva Farmarin tytär (1947). Palkintoa on jakanut vuodesta 2022 Audiovisual Producers Finland – APFI ry.
Palkinnon ovat saaneet:
2012 Melancholia [4]
2013 Iron Sky
2014 Dibitassut
2015 Big Game
2016 Mustat lesket
2017 Angry Birds
2018 Rabbit Films Oy
2022 It’s Alive Films
2023 Sisu
2023 Kuolleet lehdet
Mopon virittäminen

Mopon virittämisellä tarkoitetaan mopoon tehtyjä toimenpiteitä, joilla pyritään nostamaan sen rakenteellista nopeutta suurentamalla sen moottorin tilavuutta yli 50 cm3-kokoiseksi tai muuttamalla mopon rakennetta muilla tavoin. Mopo voi kulkea virityksen jälkeen jopa yli 100 km/h. Viritetty mopo on suuri turvallisuusriski, koska mopojen runkoa ei ole suunniteltu virityksen seurauksena saatuihin nopeuksiin.
Ducsonin viritetty vuonna 1969 valmistunut Ducson S16 Especial -mopomalli.
Nykyään mopon virittäminen on helpompaa ja siihen löytyy erityisesti netistä nykyään enemmän ohjeita. Poliisin mukaan lisäksi uudemmat mopot ovat helpompia virittää, eikä viritystä välttämättä huomaa päältä päin katsoessa. Viritetyn mopon tunnistaa helpoiten äänestä, koska virittämätön mopo ei pidä kovaa tai särisevää ääntä, toisin kun yleensä viritetty mopo.
Tekniikka

Mopoja voi virittää muun muassa vaihtamalla moottorin, ja muuttamalla pakoputken rakennetta tai poistamalla sen kokonaan. Myös jarrujen toimintaa voidaan muuttaa tai poistaa ne kokonaan. Joskus mopoihin on asennettu esimerkiksi erilaisia laittomia kierrosrajoittimia poliisin hämäämiseksi. Usein viritettyjen mopojen rekisterikilpi on laitettu takalipan jatkeeksi yli 35 asteen kulmaan tai takarenkaan alalokasuojan pohjaan alkuperäisen kilventelineen sijaan. Laillisessa mopossa saa olla Suomessa enintään 4 kW nimellis- tai nettotehoa.
Suomessa

Suomen laissa mopon suurimmaksi rakennenopeudeksi on määritetty 45 km/h, ja sitä nopeampaa kulkeva mopo on laiton.  Yli 65 km/h kulkeva mopo luokitellaan Suomessa kevytmoottoripyöräksi eli ”kevariksi”. Jos poliisi törmää liikenteessä viritettyyn mopoon voi sen ajaja saada lievemmässä virityksessä (eli tilanteessa jossa mopoon on tehty vähemmän muutoksia) huomautuksen asiasta tai kehotuksen korjata tilanne, mutta jos mopoon on tehty suuriakin muutoksia voi sen käyttäjä saada pitkän ajokiellon ja liikennevirhemaksun tai sakon maksettavaksi.
Risten Sokki

| Risten Sokki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1954 (ikä 70) Kautokeino
Kirjailija
Tuotannon kieli: pohjoissaame
Pääteokset:  Bonán bonán soga suonaid
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Risten Sokki (s. 2. heinäkuuta 1954 Kautokeino) on saamelainen kirjailija. Hänen pohjoissaamen kielellä kirjoitetut runoteoksensa ja lyhytproosansa pohjautuvat hänen sukunsa historiaan ja hänen kokemuksiinsa Pohjois-Norjassa.
Sokkin ensimmäinen runokokoelma Bonán bonán soga suonaid julkaistiin vuonna 1996, ja se oli vuonna 1997 ehdolla Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Teoksen aiheena on Kautokeinossa vuonna 1852 tapahtunut niin kutsuttu Kautokeinon kapina. Yksi kapinan johtajista oli Sokkin esi-isä.
Vuonna 2007 Sokki julkaisi ensimmäisen lastenkirjansa Mu ártegis eallin. Teos voitti Pohjoismaiden ministerineuvoston rahoittaman lastenkirjallisuuspalkinnon samana vuonna.
Sokki on myös julkaissut kirjan perinteisestä saamelaisesta keittiöstä. Lisäksi hän on ollut osallistunut oppikirjojen tekemiseen saamenkielisille oppilaille.
Käännös suomeksi
Vaietut arktiset sodat

Vaietut arktiset sodat on NTRNZ median tuottama historiadokumenttisarja, joka on noussut laajimmalle levinneeksi suomalaiseksi dokumenttisarjaksi koskaan. Sarjan esitysoikeudet on myyty yli sataan maahan. The Walt Disney Company osti sarjan oikeudet jo ennen sen valmistumista. Ensimmäisten joukossa sarjan ostivat myös RTL, Al Jazeera sekä National Geographic. Sen ostajiin kuuluvat myös mm. BBC sekä australialainen SBS.
Sarjan ovat käsikirjoittaneet Teemu Hostikka ja Anna-Reeta Eksymä.
Sarja voitti parhaan historiadokumenttisarjan pääpalkinnon vuoden 2022 tv- ja mainostuotantojen World Media Festivalilla, ja oli samana vuonna finalisti Berlin International TV Series Festivalilla. Sarja oli Vuoden asiaohjelma- ja dokumenttisarja -finalisti myös Kultainen Venla 2022 -gaalassa.
Toisen maailmansodan vähiten tunnetuista tapahtumista kertova Vaietut arktiset sodat avaa arktiset sotatapahtumat ennennäkemättömällä tavalla. Sarjan kuusi jaksoa paljastavat vähälle huomiolle jääneen kokonaiskuvan sekä lukemattomia tuntemattomia yksityiskohtia sodan tapahtumista pohjoisessa. Keskiössä on suurvaltojen taistelu siitä, kuka saa alueen ja sen luonnonvarat haltuunsa. Uutta tietoa ja näkökulmia tapahtumiin tarjoavat lukuisat kansainväliset asiantuntijat, käynnissä olevat kenttätutkimukset sekä vasta avautuneet arkistot ja osin ennennäkemätön kuvamateriaali.
Sarjaa on Suomen Yle TV1:n ensi-iltansa jälkeen esitetty kaikissa Pohjoismaissa. Kaikkiaan sarja on levinnyt ympäri maailman kattaen lähes kaikki Euroopan maat, Lähi-idän, Etelä-Korean ja Kiinan sekä koko Latinalaisen Amerikan.
Sarjan kertojaäänenä toimii suomalaisnäyttelijä Peter Franzén.
Sarjan toinen tuotantokausi julkaistiin lokakuussa 2024. Se käsittelee kylmän sodan vuosia ja tapahtumia arktisella alueella.