stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ferredoksiini
Rakenne ja biologinen rooli

Ferredoksiineja esiintyy useissa eliöissä, niin eläimissä, kasveissa, kuin bakteereissakin. Kaikki ferredoksiineihin kuuluvat proteiinit ovat rauta-rikkiproteiineja ja niiden molekyylimassa on 10–40 kDa. Ferredoksiineillä on hyvin alhainen pelkistymispotentiaali. Proteiini on voimakkaasti negatiivisesti varautunut ja vuorovaikuttaa erityisesti positiivisesti varautuneiden proteiinien kanssa. Ferredoksiinit voidaan jaotella eri ryhmiin niiden sisältämien raudan ja rikin muodostamien klustereiden koon perusteella. Kaikissa näistä proteiineista klusterit ovat sitoutuneet proteiiniin kysteiiniaminohappojen välityksellä. Yksinkertaisimmissa ferredoksiineissa on yksi kahdesta rauta-atomista ja kahdesta rikkiatomista koostuva klusteri. Lisäksi tunnetaan ferredoksiineja, joissa on yksi tai kaksi 4Fe4S-klusteria.
Ferredoksiini on tärkeässä roolissa erityisesti fotosynteesissä. Niin kutsutussa fotosysteemi I:ssä elektroni siirtyy plastosyaniiniproteiinilta hapettuneelle ferredoksiinille, joka pelkistyy. Tämä elektroninsiirto vaatii energiaa, jonka fotosyntetisoivat eliöt saavat auringonvalosta. Tämän jälkeen ferredoksiinia käytetään pelkistämään NADP+-molekyyli NADPH-molekyyliksi ja tätä reaktiota katalysoi ferredoksiini-NADP+-reduktaasi. Muita biokemiallisia prosesseja, joihin ferredoksiini osallistuu ovat typensidonnassa nitrogenaasin toiminta, nitriittireduktaasin ja sulfiittireduktaasin toiminta, fosforoklastinen reaktio, hydrogenaasin toiminta ja eräiden α-ketokarboksyylihappojen synteesi kuten pyruvaattisyntaasin katalysoima reaktio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferredoksiini Wikimedia Commonsissa
Ferngully – viimeinen sademetsä

| Ferngully – viimeinen sademetsä> FernGully: The Last Rainforest |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bill Kroyer
Käsikirjoittaja:  Jim Cox
Perustuu:  Diana Youngin FernGully-tarinoihin
Tuottaja:   Wayne Young  Peter Faiman 
Säveltäjä:  Alan Silvestri
Leikkaaja:  Gillian L. Hutshing
Pääosat:   Tim Curry  Samantha Mathis  Christian Slater  Jonathan Ward  Robin Williams 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Australia Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Fai Films  Youngheart 
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  76 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ferngully – viimeinen sademetsä (FernGully: The Last Rainforest) on vuonna 1992 valmistunut animaatioelokuva. Musiikin sävelsi Alan Silvestri ja elokuvan ohjasi Bill Kroyer. Elokuvassa keijujen tehtävänä on metsän suojelu, mutta ihmiset tuovat ongelmia suurine koneineen ja saasteineen. Alkuperäisääninä on esimerkiksi Robin Williams ja Tim Curry.
Äänirooleissa

| Rooli | Alkuperäinen ääni | Suomenkielinen ääni |
| --- | --- | --- |
| Krista | Samantha Mathis | Sonja Lumme |
| Zak | Jonathan Ward | Tony Wahlström |
| Heksus | Tim Curry | Markku Riikonen Pepe Ahlqvist (laulu) |
| Pips | Christian Slater | Seppo Pääkkönen |
| Batty Koda | Robin Williams | Antti Pääkkönen Rele Kosunen (laulu) |
| Magi Lune | Grace Zabriskie | Eeva-Kaarina Volanen |
| Ralf | Geoffrey Blake |  |
| Toni | Robert Pastorelli | Veikko Honkanen |
| Stump | Cheech Marin | Markku Riikonen |
| Root | Tommy Chong |  |
| Goanna | Goanna | Sasu Moilanen |
| Knotty | Townsend Coleman |  |
| Sivuroolit | Brian Cummings Kathleen Freeman Janet Gilmore Naomi Lewis Danny Mann Neil Ross Pamela Segall Anderson Wong | Veikko Honkanen Ari Parviainen Heikki Suominen Paula Uitto Mikko Alatalo (laulut) Anita Pajunen (laulut) Jokke Seppälä (laulut) Roosters Cheerleaders |
Suomenkielisen version on ohjannut Veikko Honkanen ja kääntänyt Timo Porri. Laulut on ohjannut Jouni Välimaa ja kääntänyt Risto Autio.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Ferngully saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Fenyyliasetaldehydi

| Fenyyliasetaldehydi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-fenyyliasetaldehydi
CAS-numero:  122-78-1
PubChem CID:  998
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)CC=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H8O
Moolimassa:  120,144 g/mol
Sulamispiste:  33-34 °C
Kiehumispiste:  193-194 °C
Tiheys:  1,027 g/cm3
Liukoisuus veteen:  18 g/l (20 °C)
Fenyyliasetaldehydi (C8H8O) on aromaattisiin aldehydeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hajusteiden ja orgaanisten yhdisteiden kuten polymeerien ja lääkeaineiden valmistukseen. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa fenyyliasetaldehydi on valkoista kiteistä ainetta tai väritöntä nestettä. Aineella on hyasintin tuoksua muistuttava haju. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Fenyyliasetaldehydi on hyvin reaktiivinen yhdiste ja sillä on varastoituna taipumus polymeroitua. Se myös hapettuu helposti fenyylietikkahapoksi. Fenyyliasetaldehydiä esiintyy useiden kasvien eteerisissä öljyissä.
Valmistus ja käyttö

Tyypillisin fenyyliasetaldehydin valmistusmenetelmä on styreenioksidin isomerointi. Reaktiota katalysoivat muun muassa ioninvaihtohartsit, kromitrioksidin ja volframitrioksidin seos sekä piidioksidin ja alumiinioksidin seos. Muita tapoja ovat fenetyylialkoholin hapetus, styreenin hydroformylointi sekä bentsaldehydin ja klooriasetaattiesterin muodostaman Darzens-kondensaatiotuotteen hydrolyysi. Fenyyliasetaldehydiä käytetään hajusteissa tuomaan niihin hyasinttien ja narsissien tuoksua. Fenyyliasetaldehydistä myös valmistetaan fenyyliasetaldehydin dimetyyliasetaalia, joka on stabiilimpi eikä hapetu tai polymeroidu. Fenyyliasetaldehydiä käytetään lähtöaineena valmistettaessa polymeerejä, lääkkeitä ja maatalouskemikaaleja kuten hyönteismyrkkyjä.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Phenylacetaldehyde (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Phenylacetaldehyde (englanniksi)
ChemBlink: Phenylacetaldehyde (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - 2-phenylacetaldehyde (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - 2-phenylacetaldehyde (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: 2-Phenylacetaldehyde (englanniksi)
Ferribyn veneet

Muistomerkki Ferribyn veneiden löytöpaikalla
Ferribyn veneet käsittävät kolme pronssikautista venettä, jotka on löydetty Englannin itärannikolta Pohjois-Ferribystä Yorkshiressä. Ferribyn veneet ovat limilaitaisia veneitä, joiden laudat on sidottu punoksilla yhteen. Nämä veneet ovat varhaisimpia tunnettuja eurooppalaisia veneitä.
Löydöt

Ensimmäisenä vuonna 1937 löydetty Ferribyn vene 1 on parhaiten säilynyt. Alus on litteäpohjainen, 15 metriä pitkä ja 2,35 metriä leveä. Pohjan muodostaa kolme tammilankkua, ja sivuissa on myös kolme lankkua. Laudat on sovittu urilla toisiinsa. Sisäpuolelle oli kiinnitetty sauman peittävä soiro, ja se sekä sivulaudat ovat sidottu toisiinsa marjakuusipunoksin. Tilkitsemiseen oli käytetty sammalta. Pohjassa oli hakapalkit, jotka kiinnitettiin lovitetuilla palikoilla. Aluksessa on tilaa 18 melojalle, ja sen valmistusajankohdaksi on radiohiiliajoituksen avulla saatu aikaväli 1880-1680 eaa.
Noin 55 metriä ylävirtaan ensimmäisestä veneestä löydettiin vuonna 1940 Ferribyn vene 2. Se on ajoitettu välille 1940-1720 eaa. Kolmas vene löydettiin vuonna 1963, ja se on ajoitettu välille 2030-1780 eaa. Ensimmäinen vene kaivettiin esille vuonna 1946, mutta se jouduttiin paloittelemaan siirtoa varten. Veneet ovat esillä National Maritime Museumissa Greenwichissä. Ferribyn veneestä 1 on tehty myös rekonstruktio Cornwallin National Maritime Museumissa.
Aiheesta muualla

Ferriby Heritage Trust: ferribyboats.co.uk (Sivusto pronssiaikaisesta Ferribyn veneistä) ferribyboats.co.uk. Viitattu 16.3.2013.
Fenoksikarbi

| Fenoksikarbi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Etyyli-N-[2-(4-fenoksifenoksi)etyyli]karbamaatti
CAS-numero:  72490-01-8
PubChem CID:  51605
SMILES:  CCOC(=O)NCCOC1=CC=C(C=C1)OC2=CC=CC=C2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C17H19NO4
Moolimassa:  301,332 g/mol
Sulamispiste:  53,5 °C
Liukoisuus veteen:  6 mg/l
Fenoksikarbi (C17H19NO4) on karbamaatteihin kuuluva hyönteismyrkkynä käytettävä orgaaninen yhdiste.
Synteesi

Fenoksikarbia valmistetaan p-fenoksifenolin ja 2-kloorietyylikarbamiinihapon etyyliesterin välisellä reaktiolla. Lähtöaineista p-fenoksifenolia valmistetaan p-kloorifenolista ja natriumfenolaatista ja toista lähtöainetta kloorietyyliamiinin ja etyyliklooriformiaatin välisellä reaktiolla.
Vaikutusmekanismi

Fenoksikarbi on laajakirjoinen hyönteismyrkky. Yhdiste matkii hyönteistoukkien poikashormonia ja estää muodonvaihdoksen aikuiseksi hyönteiseksi. Se vaikeuttaa myös toukan kuoriutumista ulkoisesta tukirangastaan ja uuden suuremman tukirangan synteesiä. Fenoksikarbia käytetään muun muassa hävittämään kirppuja, torakoita sekä kasveja vahingoittavia hyönteisiä.
Myrkyllisyys muille eliöille

Fenoksikarbi on lähes myrkytöntä linnuille ja aikuisille mehiläisille. Kaloille se sen sijaan on myrkyllistä ja se voi kertyä kalojen elimistöön kolmesataa kertaa suuremmiksi pitoisuuksiksi kuin sen konsentraatio on vedessä. Nisäkkäille yhdiste ei ole erityisen myrkyllistä ja sen LD50- arvo rotalla on yli 16 800 mg/kg. Nisäkkäiden aineenvaihdunnassa fenoksikarbin aromaattisiin renkaisiin liitetään hydroksyyliryhmä.
Fenoksikarbi hydrolysoituu nopeasti maaperässä, jo kolmessa vuorokaudessa. Aine on happamissa vesissä stabiili eikä hydrolysoidu, mutta auringon valo hajottaa sen.
Aiheesta muualla

Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Fenoxycarb (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Fenoxycarb (englanniksi)
ChemBlink: Fenoxycarb (englanniksi)
Fennougristiikka

Fennougristiikka (myös uralistiikka) on yliopistollinen oppiaine. Kapeassa merkityksessä fennougristiikalla tarkoitetaan suomalais-ugrilaisten kielten ja uralilaisten kielten vertailevaa historiallista tutkimusta, laajemmassa merkityksessä mitä tahansa filologista tutkimusta, joka koskee suomalais-ugrilaisia kieliä ja myös suomalais-ugrilaisia kieliä puhuvien kansojen kulttuurin ja historian tutkimusta.
Historia

Historiallisesti fennougristiikka on kehittynyt tiiviissä yhteydessä altailaisten kielten tutkimukseen eli altaistiikkaan. Se on kasvanut 1800-luvulla Venäjän alueella eläneiden kansojen kielten ja kulttuurien luokittelusta. Vaikka keskeisimpien suomalais-ugrilaisten kielten sukulaisuuden todisti jo János Sajnovics 1770-luvulla, kunnioitetaan tieteellisen fennougristiikan perustajana yleisesti M. A. Castrénia. Monet huomattavimmista suomalaisista kielitieteilijöistä ovat olleet fennougristeja, Castrénin lisäksi muun muassa A. J. Sjögren, August Ahlqvist, E. N. Setälä ja Erkki Itkonen.
Fennougristiikka on indoeurooppalaisten ja austronesialaisten kielten tutkimuksen ohella keskeisiä historiallis-vertailevan kielitieteen aloja maailmassa. Sen perustana ovat olleet toisaalta suomen, viron ja unkarin tutkiminen eurooppalaisina kansalliskielinä, toisaalta 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuoliskolla kerätyt laajat sanasto- ja tekstimateriaalit Venäjällä puhutuista suomalais-ugrilaisista kielistä. 1900-luvun jälkipuoliskolta alkaen fennougristiikka on nopeasti kehittynyt myös synkronisena kielitieteenä ja suuri osa alalla ilmestyvistä tutkimuksista koskee nykyään suomalais-ugrilaisten kieliopillista kuvausta. Suomalais-ugrilaiseen kielikuntaan kuuluvat kielet ovatkin yleensä paremmin dokumentoituja kuin useimmat vastaavan kokoiset kielet.
Yliopistollisena alana fennougristiikkaa on opetettu ennen kaikkea Suomen, Unkarin, Viron, Venäjän sekä saksankielisten maiden korkeakouluissa, mutta myös muun muassa Yhdysvalloissa Bloomingtonissa ja Sorbonnen yliopistossa Pariisissa. Perinteisesti fennougristiikassa on julkaistu paljon tutkimusta saksan ja venäjän kielillä. Viime vuosikymmeninä englannin kielen merkitys on kasvanut.
Vuosina 1902–2001 Suomessa tehtiin 30 fennougristiikan alan väitöskirjaa.
Nykyisyys

Suomessa fennougristiikka on oppiaine Helsingin ja Turun yliopistoissa. Lisäksi Oulun yliopiston saamelaiskielten ja -kulttuurin laitoksessa Giellagas-instituutissa toimii fennougristiikan tutkijoita. Fennougristiikasta on yleensä erotettu viron ja unkarin kielten ja kulttuurien tutkimus, vaikka kyseessä ovat suomalais-ugrilaiset kielet. Ne muodostavat kokonaan omat yliopistolliset oppialansa.
Tieteenalan keskeisiä julkaisusarjoja ovat muun muassa Finnisch-ugrische Forschungen, Suomalais-Ugrilaisen Seuran Aikakauskirja, Linguistica Uralica ja Finnisch-Ugrische Mitteilungen. Suomessa fennougristiikkaa edistävä ja julkaisutoimintaa harjoittava tieteellinen yhdistys on Suomalais-Ugrilainen Seura.
Fennougristiikan kansainvälinen päätapahtuma on vuodesta 1960 alkaen järjestetty Kansainvälinen fennougristikongressi. Viimeisin kongressi järjestettiin Oulun yliopistossa 17.–21. elokuuta 2015. Aiemmin kongressi on järjestetty muun muassa Marinmaan pääkaupungissa Joškar-Olassa vuonna 2005 ja Piliscsaban yliopistossa Unkarissa 2010.
Eräs alalla julkaistavista tiedelehdistä on vuodesta 1901 alkaen julkaistu Finnisch-Ugrische Forschungen
Kirjallisuutta

Hajdú, Petér (toim.): Suomalais-ugrilaiset.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1975.  ISBN 951-717-068-8
Laakso, Johanna: Karhunkieli: Pyyhkäisyjä suomalais-ugrilaisten kielten tutkimukseen.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 729)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999.  ISBN 951-746-094-5
Laakso, Johanna (toim.): Uralilaiset kansat: Tietoa suomen sukukielistä ja niiden puhujista.  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-16485-2
Uibopuu, Valev: Finnougrierna och deras språk. Kapitel om finsk-ugriska folkets förflutna och nutid. Studentlitteratur. Lund 1988.
Aiheesta muualla

Helsingin yliopiston Suomalais-ugrilaiset kielet ja kulttuurit -oppiaineen sivut.
Turun yliopiston suomen kielen ja suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen sivut (Arkistoitu – Internet Archive).
Oulun yliopiston Giellagas-instituutin sivut.
Finnisch-Ugrische Forschungen -tiedelehden arkisto
Fennougristikongressin osanottajia vuonna 1965 Helsingin Säätytalolla: Ülo Tedre, August Annist ja Matti Kuusi.
Antimonisulfaatti

| Antimonisulfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7446-32-4
PubChem CID:  24010 ja 16697056
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Sb2(SO4)3
Moolimassa:  531,73
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Tiheys:  3,62 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee hieman veteen
Antimonisulfaatti (Sb2(SO4)3) on antimoni- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pyrotekniikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa antimonisulfaatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Antimonisulfaatti liukenee hieman veteen, mutta myös hydrolysoituu veden vaikutuksesta. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa.
Antimonisulfaattia valmistetaan antimonin tai eräiden antimoniyhdisteiden, kuten antimonitrioksidin tai antimonitrisulfidin, ja rikkihapon välisellä reaktiolla.
Antimonisulfaattia voidaan käyttää ilotulitteissa ja tulitikuissa.
Feministinen filosofia

Feministinen filosofia on filosofian osa-alue, joka tutkii filosofiaa feministisestä näkökulmasta. Se ei ole yhtenäinen filosofinen koulukunta, vaan feminististä filosofiaa harjoitetaan eri tavoilla erilaisissa nykyfilosofian suuntauksissa, kuten analyyttisessa filosofiassa ja mannermaisessa filosofiassa. Feministisiä filosofeja yhdistää kiinnostus sukupuoleen ja sukupuolten väliseen epätasa-arvoon, ja siihen, miten tämä on vaikuttanut filosofiaan. Sen on myös mahdollista tarkastella yhteiskunnallisia kysymyksiä laajemmin. Usein feministinen filosofia käsittelee koko ajattelun arvopohjaa.
Feministisen filosofian edustajat ovat yleensä keskittyneet johonkin seuraavista aihealueista: filosofian historian feministinen uudelleenluenta, nykyfilosofian eri alueet (esimerkiksi etiikka tai tietoteoria) tai kokonaisten ajattelujärjestelmien symbolisen järjestyksen feministinen arvostelu (esimerkiksi millä tavalla nainen liitetään epärationaalisuuteen ja tunteellisuuteen).
Nainen filosofiassa

Sukupuolia määrittäviä filosofisia käsityksiä tunnetaan esimerkiksi 500-luvulta eaa. saakka, jolloin pythagoralaisten luetteloimat miehen ja naisen ominaisuudet määriteltiin eriarvoisiksi ja toisiaan poissulkeviksi. Monien kirjailijoiden ajattelua leimaa ja on leimannut lähtökohtainen ero miehen ja naisen välillä, antiikin tarustoista lähtien. Feministisen filosofian yksi lähtökohta on tutkia, miten käsitys naisen ja miehen erilaisuudesta vaikuttaa käsitykseen sukupuolen rooleista ja asenteista. Esimerkiksi filosofian historiaan erikoistunut Genevieve Lloyd esittää teoksessaan Miehinen järki (1984) että filosofinen perinne on ymmärtänyt ajattelun ja järjenkäytön miehiseksi, vaikka pintapuolisesti järki on esitetty sukupuolettomana. Naisen sulkeminen pois filosofiasta näkyy Lloydin mukaan yksittäisten filosofien kuten René Descartesin tai G. W. F. Hegelin tavassa väheksyä naiseen liitettyjä tai naisellisiksi miellettyjä asioita, kuten ruumista, luontoa tai tunteita.
Feministisen filosofian suuntauksia

Ranskalainen feminismi
Standpoint-teoria
Feministisen filosofian edustajia

Simone de Beauvoir
Rosi Braidotti
Judith Butler
Hélène Cixous
Bracha Ettinger
Germaine Greer
Elizabeth Grosz
Donna Haraway
Sandra Harding
Nancy Hartsock
Sara Heinämaa
Luce Irigaray
Julia Kristeva
Martha Nussbaum
Mary Wollstonecraft
Alison Wylie
Kirjallisuutta

Anttonen, Anneli & Lempiäinen, Kirsti & Liljeström, Marianne (toim.): Feministejä: Aikamme ajattelijoita.  Tampere:  Vastapaino, 2000.  ISBN 951-768-066-X
Braidotti, Rosi: Riitasointuja.  ((Patterns of Dissonance: An Essay on Women in Contemporary French Philosophy, 1991.) Suomennos: Päivi Kosonen ym)  Tampere:  Vastapaino, 1993.  ISBN 951-9066-66-7
Buxton, Rebecca & Whiting, Lisa (toim.): Filosofian kuningattaret. Historian sivuutettujen ajattelijoiden elämä ja perintö. (The Philosopher Queens. The lives and legacies of philosophy's unsung women, 2020). Suom. Tapani Kilpeläinen. niin & näin, 2021. ISBN: 978-952-7189-79-5.
Heinämaa, Sara & Saarinen, Esa: Olennainen nainen: Naiskuvan filosofiset perusteet.  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-12137-1
Heinämaa, Sara & Reuter, Martina & Saarikangas, Kirsi (toim.): Ruumiin kuvia: Subjektin ja sukupuolen muunnelmia.  Helsinki:  Gaudeamus, 1997.  ISBN 951-662-689-0
Aiheesta muualla

Ensyklopedia-artikkeleita:
Allen, Amy: Feminist Perspectives on Power The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Baehr, Amy R.: Liberal Feminism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Burchard, Melissa: Feminist Jurisprudence The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Fehr, Carla: Feminist Philosophy of Biology The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Haslanger, Sally & Tuana, Nancy: Topics in Feminism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Janack, Marianne: Feminist Epistemology The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Papadaki, Evangelia (Lina): Feminist Perspectives on Objectification The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Satz, Debra: Feminist Perspectives on Reproduction and the Family The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Tuana, Nancy: Approaches to Feminism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Muita artikkeleita:
Vainio, Tiina: Khii, kirjoitus ja talous – Feminiinisen rajalla. niin & näin 2/2002, 78–83.
Werner, Laura: Genevieve Lloydin haastattelu. niin & näin 3/2000, 42–44.
"Sukupuolieron ajattelijat" -teemapaketti niin & näin -lehden numerossa 3/2013.
Antimonioksikloridi

| Antimonioksikloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7791-08-4
PubChem CID:  9793982
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SbOCl
Moolimassa:  173,21
Ulkomuoto:  Kiteinen valkoinen aine
Sulamispiste:  170 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Antimonioksikloridi eli antimonikloridioksidi (SbOCl) on epäorgaaninen antimonin yhdiste. Ainetta käytetään pääasiassa muiden antimoniyhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Antimonioksikloridi on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta, joka ei liukene veteen. Kuuma vesi hydrolysoi sen. Yhdiste liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten bentseeniin ja kloroformiin, minkä perusteella antimonioksikloridilla on sidoksessaan kovalenttista luonnetta.
Antimonioksikloridia valmistetaan laimentamalla hieman antimonitrikloridin vesiliuosta, jolloin hydrolyysin seurauksena muodostuu antimonioksikloridia. Jos laimentamiseen käytetään paljon vettä muodostuu antimonidikloridipentoksidia (Sb4Cl2O5) ja muita polymeerisiä kloridioksideja. Antimonioksikloridia käytetään muiden antimonisuolojen valmistuksen lähtöaineena, kankaiden palonestoaineena, valkoisena väriaineena ja keinotekoisen savun muodostamiseen. Aikaisemmin sitä on käytetty myös lääketieteessä Algarot-pulverin nimellä.
Ferdinand I (Kastilia)

Ferdinand I ja kuningatar Sancha I ottavat vastaan rukouskirjan sen valmistajalta. Rukouskirjan aikalaiskuvitus pergamentille, n. 1105. Biblioteca de la Universidad, Santiago de Compostela.
Ferdinand I Suuri (esp. el Magno) (n. 1016 – 27. joulukuuta 1065, León) oli Kastilian ensimmäinen kuninkaan arvonimeä käyttänyt hallitsija. Hän peri kruunun isältään Sancho III Suurelta. Hänen äitinsä oli Kastilian Muniadona (Mayor/Munia) (n. 995–1066), Kastilian ja Álavan kreivi Sancho Garcían tytär, josta tuli avioliittonsa myötä Pamplonan kuningatar. Ferdinand oli kolmesta veljeksestä keskimmäinen, sisar Jimena avioitui 1034/1035 lanko Bermudo III:n kanssa. Vanhimmasta veljestä tuli Pamplonan ja Navarran kuningas García III. Lisäksi hänellä oli avioton velipuoli Aragonin kuningas Ramiro I.
Valtakunnan laajentuminen

Ferdinand I avioitui vuonna 1032 Leónin kuninkaan Bermudo III:n sisaren prinsessa Sanchan kanssa ja surmasi lankonsa vuonna 1037 Tamaron taistelussa, minkä jälkeen hän anasti itselleen Leónin kuningaskunnan ja otti vuonna 1039 Leónin keisarin arvonimen itselleen. Vuonna 1054 Ferdinand I soti vanhempaa veljeään Navarran García III:ta vastaan, voitti tämän ja anasti osan Navarraa itselleen. Niin ikään hän ahdisti muslimeita ja pakotti vuonna 1062 Toledon hallitsijan maksamaan lunnaita. Tämän jälkeen hän ahdisti Saragonaaselvennä ja piti Sevillaa vasallinaan. Lännessä hän valloitti Coimbran keski-Portugalissa ja hallitsi hetkittäin Valenciaa.
Valtakunnan jako

Ferdinand I:n valloitukset perustuivat voimankäyttöön, diplomatiaan ja avioliittoihin. Muslimien hajotettua voimansa pieniksi erillisiksi kaupunkivaltioiksi ei heistäkään ollut suurta vastusta Ferdinandille. Isänsä esimerkin mukaan hän kuitenkin jakoi valtakuntansa kolmen poikansa kesken, tehden tyhjäksi siten oman suuren yhdistämistyönsä.
Perhe

Ferdinand I:n puoliso Sancha I (n. 1018, León - 7. marraskuuta 1067) oli Leónin kuninkaan Alfonso V:n tytär ja Leónin kuningatar omalla oikeudellaan. Pojista Sancho II sai Kastilian, Alfonso VI Leónin ja García Galician.  Lapsia oli kaikkiaan viisi, jotka kaikki elivät aikuisiksi.
Urraca de Zamora (n. 1033-1101), señora de Zamora.
Elvira de Toro (1038-1099/1101), señora de Toro.
Sancho (1038/1039-1072), Kastilian kuningas Sancho I, Leónin kuningas Sancho II (1065-1072).
Alfonso (1040/1041-1109), Leónin kuningas (1065-1072), Kastilian ja Galician kuningas (1072-1109) Alfonso VI.
García (1042-1090), Galician kuningas (1066-1071 ja 1072-1073) García II.
Iberian niemimaan valtiot vuonna 1065:
  García II:n valtakunta (Galicia)
  Alfonso VI:n valtakunta (León)
  Sancho II:n valtakunta (Kastilia)