stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kultaa ja kunniaa

| Kultaa ja kunniaa |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Hannu Leminen
Tuottaja:  Risto Orko, T. J. Särkkä
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Olympia-Filmi
Ensi-ilta:  20. maaliskuuta 1953
Kesto:  1 h 38 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultaa ja kunniaa on suomalainen elokuva, joka on Helsingin olympialaisia käsittelevän dokumenttielokuvan jälkimmäinen osa. Ensimmäinen osa Maailmat kohtaavat oli valmistunut vuonna 1952 ja se keskittyi avajaisten ohella yleisurheiluun. Dokumentin toisessa osassa kerrottiin tiivistelmä kisojen muista lajeista.
Korupartahai

| Korupartahai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Partahaikalat Orectolobiformes
Heimo::  Partahait Orectolobidae
Suku::  Orectolobus
Laji::  ornatus
Kaksiosainen nimi
 Orectolobus ornatus  (De Vis, 1883) 
 Korupartahain levinneisyys
Katso myös
   Korupartahai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Korupartahai (Orectolobus ornatus) on partahaiden heimon tyypillinen edustaja. Se on hitaasti uiva pohjan asukki, joka viettää paljon aikaa pohjalla maaten. Korupartahai luottaa siihen, että sen väritys hämää saaliseläimiä. Se kasvaa enintään kolmimetriseksi. Muiden pohjalla elävien haiden tavoin sillä on pään päällä kaksi ruiskureikää hengitysveden ottamista varten.
Levinneisyys

Korupartahaita tavataan läntisellä Tyynellämerellä Indonesian, Australian ja Papua-Uuden-Guinean rannikkovesissä aina sadan metrin syvyyteen asti. Se suosii varsinkin kivikkoisia pohjia, joilla on runsaasti kasvillisuutta, koska silloin sen väritys ja suuta ympäröivät ihokasvannaiset sulautuvat parhaiten ympäristöön.
Ravinto

Korupartahait saalistavat pääasiassa pieniä luukaloja ja rapuja. Laji saalistaa pääasiassa väijyksistä, mutta saattaa myös etsiä öisin nukkuvia kaloja. Se on yleensä ihmiselle harmiton, mutta voi puraista jos sitä ärsytetään.
Lisääntyminen

Korupartahait ovat ovovipaarisia, eli munat kuoriutuvat emon sisällä. Poikaset ovat syntyessään noin 20 senttimetrin pituisia.
Aiheesta muualla

Orectolobus ornatus (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Walter Oesau

Myöhempi Wehrmachtin Luftwaffen eversti Walter Oesau käytti Me 109 Bf C-1 konetta Condor-Legioonassa.
Walter ”Gulle” Oesau (28. kesäkuuta 1913 – 11. toukokuuta 1944) oli Saksan ilmavoimien hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Hän saavutti 127 ilmavoittoa, jolloin taisteli kapteenista everstiluutnantiksi. Majuri Helmut Wickin kaaduttua vuonna 1941 Oesau kohosi myöhemmin, ensin JG 2:n eli Richthofen-rykmentin ja lopulta JG 1:n komentajaksi. Oesaun kaaduttua kotirintaman puolustuksessa, hänen mukaansa nimettiin tuo lentorykmentti JG 1 Oesauksi.
Useissa yksikössä taistelleena ja jo vuodesta 1934 sotilaslentäjänsä uran aloittaneena, Oesauta pidettiin eräänä ilmavoimien Jagdwaffen johtajista. Hän oli kolmas henkilö maailmassa, joka saavutti sadan ilmataisteluvoiton rajapyykin. Oesau osallistui Espanjan sisällissotaan, ja saavutti ”ässyyden” jo sen aikana. Nelimoottorisia koneita majuri, myöhempi eversti Oesau pudotti niin ikään useita, Saksan kotirintamaan kohdistuneessa liittoutuneiden pommitusoffensiivissa. Everstiluutnantti Oesau korotettiin everstiksi postuumisti. Hän sai useita ansiomerkkejä, kuten rautaristin ritariristin miekoin ja tammenlehvin.
Aiheesta muualla

https://military.wikia.org/wiki/Walter_Oesau
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Kolmatta linjaa takaisin (albumi)

| 20 suosikkia – Kolmatta linjaa takaisin Fredi |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1995
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 67.24
 Levy-yhtiö: Fazer Records/Warner Music Finland
Fredin muut julkaisut
| Tuuli kuvia kuljettaa 1995 | 20 suosikkia – Kolmatta linjaa takaisin 1995 | 20 suosikkia – Kun rakkaus voittaa 1997 |
20 suosikkia – Kolmatta linjaa takaisin on Fredin kokoelma-albumi vuodelta 1995. Se oli ensimmäinen Fredin tuotannosta koottu 20 suosikkia -sarjan kokoelmalevy. Muut ovat Kun rakkaus voittaa (1997) ja Laula kanssain (2001).
Kappaleet

Niin paljon kuuluu rakkauteen (Love Is a Many-Splendored Thing) – 2.46
Varjoon – suojaan – 2.26
Kolmatta linjaa takaisin (Beautiful in the Rain) – 3.09
Istun ullakolla yksinäin – 4.01
Ota ja omista (Make Me an Island) – 2.56
Rakkauslaulu – 2.51
Vihreät niityt (Green Fields) – 3.11
Maan valitus – 5.32
Yksin oon tietenkin (Alone Again (Naturally)) – 4.11
Rakkaustarina (Love Story) – 2.31
Pieni nukke (La Bambola) – 3.20
Avaa sydämesi mulle – 3.20
Milloinkaan en löydä samanlaista (Quando m’innamoro) – 3.18
Puhu hiljaa rakkaudesta (Speak Softly Love) – 2.59
Vippaa mulle viitonen (Brother, Can You Spare a Dime) – 3.08
Isä kulje hitaammin (Daddy Don’t You Walk So Fast) – 2.56
Sympatiaa (Sympathy) – 2.46
Rakkauden sinfonia (Lonely Lovers Symphony) – 4.21
Silmäsi odottavat minua (Spanish Eyes) – 2.50
Muukalainen (Starman) – 4.21
Walter Novellino

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Walter Alfredo Novellino
Syntymäaika: 6. kesäkuuta 1953 (ikä 71)
Syntymäpaikka: Montemarano, Italia
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1970–1971 1971–1972 1972–1973 1973–1974 1974–1975 1975–1978 1978–1982 1982–1984 1984–1986 1986–1987 |  Torino  Legnano  Torino  Cremonese  Empoli  Perugia  Milan  Ascoli  Perugia  Catania | 0 (0) 37 (1) 1 (0) 30 (2) 36 (5) 81 (11) 120 (10) 59 (12) 51 (1) 16 (0) |
Maajoukkue
| 1978 |  Italia | 1 (0) |
Valmennusura
1992–1993 1993–1995 1995–1996 1996–1997 1997–1999 1999–2000 2000–2002  2002–2007 2007–2008 2008–2009 2009  2011  2013–2015 2016:  Perugia  Gualdo  Perugia  Ravenna  Venezia  Napoli  Piacenza  Sampdoria  Torino  Torino  Reggina  Livorno  Modena  Palermo
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Walter Novellino (s. 6. kesäkuuta 1953) on italialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Ura

Pelaajaurallaan keskikentällä viihtynyt Novellino edusti Perugiaa, Ascolia ja AC Milania. Italian maajoukkueessa hän esiintyi kerran.
Novellino on valmentanut aiemmin Perugiaa, Gualdoa, Ravennaa, Veneziaa, Napolia ja Piacenzaa. Sampdorian päävalmentajana hän toimi viisi vuotta 2002–2007 ennen siirtymistään Torinon palvelukseen. Novellino ehti toimia Torinon valmentajana vajaan kauden, kunnes hänet erotettiin joukkueen huonon menetyksen takia huhtikuussa 2008. Novellinon korvasi Gianni De Biasi.
Kauan Novellino ei kuitenkaan Torinosta poissa ollut, sillä jo joulukuussa 2008 hänet palkattiin De Biasin seuraajaksi. Novellinon pesti Torinossa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä menestys ei ollut seurajohdon mielestä riittävää. Novellino sai potkut tehtävistään maaliskuun 2009 lopulla, kun Serie A:ta oli pelaamatta yhdeksän kierrosta.
Heinäkuussa 2009 Novellino siirtyi Serie B:hen pudonneen Reggina Calcion päävalmentajaksi. Regginan kausi Serie B:ssä sujui alavireisesti ja joukkue keräsi vain yhdeksän pistettä syyskauden 10 ottelustaan. Heikkojen tulosten myötä seura erotti Novellinon lokakuussa 2009.
Helmikuussa 2011 Novellinosta tuli AS Livorno Calcion päävalmentaja. Novellinon johdolla Livorno sijoittui Serie B:ssä seitsemänneksi ja jäi kahden pisteen päähän nousukarsinnoista. Kaudella 2011/12 Livorno romahti sarjan häntäpäähän ja seura purki Novellinon sopimuksen joulukuussa 2011. Maaliskuussa 2013 Novellinon ura jatkui Modenan päävalmentajana. Seura sijoittui hänen johdollaan kahdeksanneksi jääden nousukarsintojen ulkopuolelle. Kaudella 2013/14 Novellino luotsasi seuran viidenneksi, mutta nousu liigaan kariutui karsintatappioon AC Cesenalle. Helmikuussa 2015 Novellino sai potkut Serie B:n hännille juuttuneesta seurasta.
Maaliskuussa 2016 Novellinosta tuli US Città di Palermon kahdeksas päävalmentaja kauden 2015/16 aikana. Hänen pestinsä jäi neljän ottelun mittaiseksi ja tuloksena oli ainoastaan yksi tasapelipiste. Novellino sai potkut 11. huhtikuuta.
Wilska

Wilska on suomenkielinen sukunimi. Wilska-nimisiä henkilöitä:
Alvar Wilska (1911–1987), suomalainen tiedemies
Kaarlo Wilska (1910–1981), suomalainen näyttelijä ja SF:n järjestäjä
Kimmo Wilska (s. 1956), suomalainen toimittaja
Maininki Sippola-Wilska (1917–2008), suomalainen laulaja ja kansakoulunopettaja
Mikko Wilska (1877–1948), suomalainen kauppaneuvos, konsuli ja yritysjohtaja
Seppo Wilska (1920–2000), suomalainen tekniikantutkija ja kemian tekniikan professori
Tapio Wilska (s. 1969), suomalainen muusikko
Terhi-Anna Wilska (s. 1967), suomalainen sosiologian professori.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Konakovon piiri

Konakovon piiri Tverin alueen kartalla.
Konakovon piiri (ven. Конако́вский райо́н, Konakovski raion) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen kaakkoisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 075 neliökilometriä. Asukkaita on 85 400 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Konakovon kaupunki. Lisäksi siihen kuuluvat Izoplitin, Kozlovon, Novozavidovskin, Radtšenkon ja Redkinon taajamat sekä 11 maalaiskuntaa:
Dmitrova Gora (ven. Дмитрова Гора)
Gorodnja (ven. Городня)
Jurjevo-Devitšje (ven. Юрьево-Девичье)
Kozlovon maalaiskunta
Mokšino (ven. Мокшино)
Pervoje Maja (ven. Первое Мая)
Rutšji (ven. Ручьи)
Selihovo (ven. Селихово)
Staroje Melkovo (ven. Старое Мелково)
Vahonino (ven. Вахонино)
Zavidovo (ven. Завидово)
Piirin kautta kulkee M 10 -valtatie sekä Moskovan ja Pietarin välinen päärata, josta haarautuu Konakovoon johtava sivurata. Volga muodostaa Ivankovon tekojärven, jonka alle on jäänyt historiallinen Kortševan kaupunki. Seudulla on sähköntuotantoa, koneenrakennus- ja posliiniteollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon. Zavidovon luonnonsuojelualue käsittää 16 % pinta-alasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Konakovon piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Konakovon piiri Tverin alue -tietosanakirjassa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • Kimry • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • Ržev • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • Toržok • Toržok • Tver • Vesjegonsk • Vyšni Volotšok • Vyšni Volotšok  • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
Yli-Purmon Salem-seurakunta

| Ylipurmon Salem-seurakunta> Salemförsamlingen i Överpurmo |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Perustettu:  1930
Pääkirkko:  Yli-Purmo, Pedersöre
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yli-Purmon Salem-seurakunta (ruots. Salemförsamlingen i Överpurmo) on Pedersören Yli-Purmossa vaikuttanut helluntaiseurakunta. Salem perustettiin vuonna 1930 14 hengen toimesta ja seurakunnan ensimmäinen saarnaaja oli kyläläinen Valter Nylund. Nylundin seuraajaksi valittiin myöhemmin purmolainen Einar Ström.
Salem-seurakunta toimi Pedersören itäosassa ja sillä on ollut rukoushuone Mårtensbackassa. Rukoushuonetta laajennettiin ja peruskorjattiin 1980-luvulla. Nylundin ja Strömin lisäksi seurakunnan johtajina ovat toimineet mm. Alfons Andström ja Samuel Bingmert sekä Emil Dahl, Birger Skog, Lars Bobacka, Anders Ström, Erik Rönnlund ja John Liljeström.
William Z. Foster

William Zebulon Foster (25. helmikuuta 1881 Taunton, Massachusetts, Yhdysvallat – 1. syyskuuta 1961 Moskova, Neuvostoliitto) oli Yhdysvaltain kommunistisen puolueen puheenjohtaja vuosina 1945–1957.
Elämäkerta

Fosterin isä oli siirtolainen Irlannista ja äiti englantilaistaustainen katolinen. Foster varttui köyhyydessä Philadelphiassa ja asettui vuonna 1900 asumaan New Yorkiin, jossa työskenteli sekalaisissa työläisammateissa. Hän liittyi vuonna 1901 sosialistiseen puolueeseen ja vuonna 1909 Industrial Workers of the World (IWW) -ammattiliittoon. Foster edusti IWW:tä Budapestin vuoden 1911 kansainvälisessä ammattiyhdistyskongressissa. Sieltä palattuaan hän alkoi vaatia IWW:n jäsenten liittymistä solutustarkoituksessa American Federation of Laborin (AFL) jäsenliittoihin, ja kun tätä ei hyväksytty, hän jätti IWW:n ja liittyi lyhytikäiseen Syndicalist League of North America -nimiseen syndikalistiseen ammattijärjestöön. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän liittyi itse AFL:ään.
Foster saavutti kansallisen maineen johtaessaan vuoden 1919 terästyöläisten lakkoa, joka johti väkivaltaisiin yhteenottoihin. Seuraavana vuonna hän perusti Trade Union Educational League -nimisen järjestön, joka tunnustettiin 1921 Moskovassa punaisen ammattiyhdistysinternationaalin eli Profinternin Yhdysvaltain osastoksi. Fosterista tuli näin Yhdysvaltain kommunistisen liikkeen johtava toimija. Hän liittyi pian sen jälkeen kommunistiseen puolueeseen. Puolueen sisäisessä linjajaossa Foster edusti alkujaan James P. Cannonin tavoin maltillisempaa suuntausta, joka kannatti koko Yhdysvaltain ammattiyhdistysliikkeen hilaamista vasemmalle, kun taas puolueoppositio vaati väkivaltaiseen vallankumoukseen valmistautumista. Kun Cannon kääntyi 1920-luvun lopulla trotskilaiseksi, Foster pysyi uskollisena Stalinille. Kun neuvostojohto vuonna 1929 kääntyi puoluesihteeri Jay Lovestonea vastaan, Fosterista tuli Yhdysvaltain kommunistisen puolueen johtava hahmo. Foster oli kommunistisen puolueen ehdokkaana presidentinvaaleissa vuosina 1924, 1928 ja 1932. Vuoden 1924 ja vuoden 1928 vaaleissa hän sai kummallakin kerralla vain 0,1 % äänistä, mutta onnistui nostamaan ääniosuutensa 0,3:een prosenttiin vuonna 1932.
Foster sai vuonna 1932 sydänkohtauksen, ja joutui luovuttamaan puolueen johdon Earl Browderille. Seuraavat kolme vuotta hän oli hoidossa Moskovassa. Foster palasi kommunistisen puolueen johtoon vuonna 1945, kun Neuvostoliiton epäsuosioon sovittelevien puheidensa vuoksi päätynyt Browder jouduttiin yllättäen syrjäyttämään. Heinäkuussa 1948 Yhdysvaltain viranomaiset pidättivät Fosterin sekä yksitoista muuta kommunistisen puolueen johtajaa, joita syytettiin laittomasta kumoukseen yllyttämisestä vuonna 1940 säädetyn Alien Registration Act -lain nojalla. Foster vältti muista poiketen oikeudenkäynnin sydänsairautensa vuoksi. Hän säilytti asemansa puolueen johdossa aina siihen asti, kunnes Nikita Hruštšov käynnisti vuonna 1956 destalinisaation Neuvostoliitossa. Stalinistina pidetty Foster siirrettiin helmikuun 1957 puoluekokouksessa kunniapuheenjohtajaksi ja siten tosiasiassa pois vallasta. Hänen seuraajakseen puolueen johdossa tuli Gus Hall. Foster kuoli ollessaan matkalla Neuvostoliitossa vuonna 1961.
Kukkakaalikorvat

Kukkakaalikorva
Kukkakaalikorvat eli korvahematooma on termi kamppailu-urheilussa syntyneille hoitamattomien verenpurkaumien rustottamille korville.
Korvahematooma syntyy korvaan osuneen iskun seurauksena, jolloin korvalehteen tulee verenvuoto ihon ja ruston väliin. Hematoomaa pyritään hoitamaan punktoimalla verenvuoto neulalla. Verenpurkaumia voi ehkäistä kamppailu-urheiluun suunnitelluilla korvasuojuksilla.
William Edward Cousins

William Edward Cousins (20. elokuuta 1902 Chicago – 14. syyskuuta 1988) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Chicagon arkkihiippakuntaan George William Mundelein 23. huhtikuuta 1927. Hänet nimitettiin Chicagon vihkipiispaksi sekä Forman titulaaripiispaksi 17. joulukuuta 1948, ja piispaksi vihkiminen seurasi 7. maaliskuuta 1949. Pääkonsekraattorina toimi Samuel Alphonsus Stritch, jota avustivat John Joseph Boylan ja Albert Rudolph Zuroweste.
Cousins sai 19. toukokuuta 1952 nimityksen Peorian piispaksi ja 18. joulukuuta 1958 Milwaukeen arkkipiispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja jäi eläkkeelle 17. syyskuuta 1977.
Kiti

| Kiti |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Kitti 
Vastineita eri kielissä:  Kitty
Nimen alkuperä:  mm. Kristiina ja Kirsti
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiti on suomalainen naisen etunimi. Se on Kristiina-nimeen pohjautuvan Kirstin muunnos. Lisäksi se voi olla Katista, Kirsistä ja useista muista K-alkuisista naisennimistä muodostettu lempinimi.
Kiti on mahdollista tulkita myös vieraskieliseksi nimeksi. Se saattaa olla yhteydessä samankaltaiseen englantilaiseen nimeen Kitty, jota suomenruotsalaiset ovat käyttäneet Kerstinin kutsumamuotona.
Suomessa Kiti on annettu ensimmäisen kerran viralliseksi etunimeksi 1940- tai 1950-luvulla. Digi- ja väestötietoviraston mukaan tämän nimen on vuoteen 2023 mennessä saanut noin 210 tyttölasta.
Tunnettuja Kitejä

Kiti Andrejew, päätoimittaja
Kiti Kokkonen (s. 1974), näyttelijä ja kirjailija
Kristiina ”Kiti” Luostarinen (s. 1951), elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
Kiti Müller (s. 1954), neurologi ja tutkimusprofessori
Kirsi ”Kiti” Neuvonen (s. 1950), laulaja, radiotoimittaja ja runoilija
Kuvitteellisia Kitejä

Kiti Kuikka, yksi päähenkilöistä televisiosarjassa Sydänjää
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Kiti (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Väinö Auer

Väinö Auer vuonna 1929.
Väinö Auer (7. tammikuuta 1895 Helsinki – 20. maaliskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen maantieteilijä ja geologi, jonka Argentiinan Tulimaassa ja Patagoniassa tekemät tutkimukset olivat aikoinaan uraauurtavia.
Uran alkuvaiheet

Auer opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti filosofian tohtorin tutkinnon 1923. Hänestä tuli yliopiston maantieteen professori vuosiksi 1929–1950.
Tutkimukset Patagoniassa

Auer tutki erityisesti turvesoita ja sitä, miten ne ovat jääkausien jälkeen muodostuneet pohjoisella ja eteläisellä pallonpuoliskolla. Opetusministeriön määrärahan turvin Auer tutkijatovereineen perehtyi vuosina 1928–1929 Tulimaan topografiaan, geologiaan, kasvillisuuteen ja eläimistöön. Auer antoi löytöretkeilijöiden tapaan monille löytämilleen paikoille suomalaisia nimiä: Finlandiavuono, Fjordo Presidente Relander, Runeberg-, Lönnrot- ja Kivijäätiköt, mutta nimet eivät vakiintuneet eivätkä päässeet uudempiin karttoihin. Chilen viranomaiset kuitenkin tunnustivat Fjordo Finlandian (”Finlandiavuono”) ja muuan Fjordo Auerin virallisiksi vuonojen nimiksi vuonna 2007, lähes 80 vuotta Auerin ensimmäisen retkikunnan käyntiä myöhemmin. Auer jatkoi tutkimuksia Patagoniassa vuosina 1937–1938, ja myöhemmin vuosina 1946–1953 sekä 1956–1957 hän toimi Argentiinassa hallituksen kutsumana asiantuntijana.
Auer oli myös kiinnostunut Tulimaan alkuperäisväestön yaghan (yagan, yaman) -intiaanien elämästä ja kyvystä selviytyä hatarien majojensa, nuotioittensa, kanoottiensa ja meren antimien turvin lähes alasti ankarassa ilmastossa. Tautien ja seudulle uudisasukkaiksi muuttaneiden lammasfarmareiden vainon seurauksena jaghanien lukumäärä väheni radikaalisti, ja he joutuivat vähitellen luopumaan omasta kulttuuristaan ja kielestään. Jo Auerin Tulimaan-matkan aikaan intiaanit oli valtaosin alistettu reservaatteihin tai sulautettu valtaväestöön.
Jatkosota

Jatkosodan aikana Auer toimi 11. joulukuuta 1941 perustetun Valtion tieteellisen Itä-Karjalan toimikunnan puheenjohtajana. Hänet valittiin puheenjohtajaksi Kaarlo Linkolan kuoleman jälkeen huhtikuussa 1942. Tuolloin syntyi myös yhdessä historiantutkija Eino Jutikkalan ja kansatieteilijä Kustaa Vilkunan kanssa kirjoitettu Finnlands Lebensraum (saks. Suomen elintila, 1941), jossa perustellaan Itä-Karjalan olevan historiallisesti ja maantieteellisesti osa Suomea. Teos kirjoitettiin suoraan saksaksi, sillä sitä suunniteltiin käytettäväksi ”tieteellisenä” perusteena Suomen aluevaatimuksille sen jälkeen kun Saksa olisi miehittänyt Neuvostoliiton. Toimeksianto kirjoittamiseen tuli korkeimmasta valtiojohdosta: kirjahankkeen ideoija oli presidentti Risto Ryti, kirjoittajat värväsi pääministeri J. W. Rangell apunaan poliittinen sihteerinsä L. A. Puntila.
Dokumenttielokuva Väinö Auerin elämästä ja työstä Suomessa ja Latinalaisessa Amerikassa, joka perustuu hänen muistelmiinsa ”Mustelmia”, julkaistiin vuonna 2007 ja esitettiin Magallanes Chilessä, espanjaksi tekstitettynä.
Se kertoo Auerin seikkailuista maantieteilijänä, tutkimusmatkailijana ja suogeologina. Se selittää suiden kierteen, joka saavutti Maan ilmastohistorian keskeiset jääkauden jälkeiset kerrokset Kanadassa, Suomessa, Tierra del Fuegossa ja Patagoniassa. Elokuva matkustaa ajassa taaksepäin Auerin elämän eri vaiheisiin: Suomen suoille ja nummille, Tierra del Fuegon omituisille matalille suoille ja Patagonian pölyisille tuulenpyyhkeille pampoille. Dokumentti perustuu Auerin päiväkirjamerkintöihin ja artikkeleihin. Niiden kautta hän tekee myös matkan 1900-luvun dramaattiseen ihmiskunnan historiaan. Tästä näkökulmasta hän tunnustaa useita yksityiskohtia roolistaan ​​geopolitiikan tutkijana, joka on liittoutunut Kolmannen valtakunnan Saksan kanssa, ja erityisesti hänen osallistumisensa salaisen saksalaisen sukellusvenetukikohdan rakentamiseen Tierra del Fuegossa vuonna 1943, mikä, jos totta, edistää osaltaan. merkittävä uudelleenkirjoitus toisen maailmansodan historiasta. Tämän dokumentissa tiivistetyn muistokertomuksen mukaan salainen sukellusvenetukikohta olisi valmistunut ennen toisen maailmansodan loppua Tierra del Fuegon saaren Chilen puolella sijaitsevassa kanavassa.
Yliopistouran jatko

Palattuaan Suomeen 1953 Auer toimi Helsingin yliopiston maantieteen professorina toisen kauden vuosina 1953–1957 ja geologian ja paleontologian professorina 1957–1963.
Auer kehitteli ajatusta ”maapallon kellosta”, joka oli varhainen nykyisen laattatektoniikan edeltäjä selittämään maailmanlaajuisia geologisia muutoksia. Se perustui tefrakronologiaan eli tulivuorten purkauksien tuottamien päällekkäisten tuhkakerrosten iänmääritykseen. Valtamerten pinta oli Auerille ikään kuin kellon viisari, jonka korkeuden vaihtelut yhdessä tulivuorten purkausten ja ilmaston sekä kasvillisuuden säännönmukaisten ja jaksollisten vaihteluiden kanssa selitti geologisia tapahtumia. Auerin teoreettisilla ajatuksilla ei ole ollut juurikaan merkitystä.
Kirjallisuutta

Alhonen, Pentti: Väinö Auer: Tulimaan tietäjä. Tieteessä tapahtuu, 1997, nro 7.  artikkelin verkkoversio. (PDF) Viitattu 10.5.2023.
Alhonen, Pentti: ”Auer, Väinö (1895–1981)”, Suomen kansallisbiografia, osa 1, s. 442–443.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-442-8.  / Teoksen verkkoversio.
Alhonen, Pentti: Vaakavarren ratsastaja: Tutkimusmatkailija Väinö Auerin elämä. Helsinki 2006.
Auer, Väinö: Tulimaata tutkimassa. Helsinki 1929.
Auer, Väinö: Racha-myrsky – Tulimaan kauhu. Suomen Kuvalehti 30.11.1929, nro 48, s. 17. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
Aiheesta muualla

Väinö Auerin arkisto. Kansallisarkisto.
Suomalaisia tutkimusmatkailijoita: Väinö Auer. Yle Areena.
Suomen Maantieteellisen Seuran tuottama dokumenttielokuva Tulimaata tutkimassa (1931) professori Väinö Auerin johtaman retkikunnan tutkimusmatkasta vuosina 1928 ja 1929 (EloNet)
Auer, Väinö hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Napapaholainen hävittää Suomen, Suomen Kuvalehti, 28.11.1936, nro 48, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Whistler (täsmennyssivu)

Whistler voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Whistler, kunta Brittiläisen Kolumbian provinssissa Kanadassa
Whistler, kanadalainen televisiosarja vuosilta 2006–2008
sukunimenä:
Abraham Whistler, Marvel Comicsin kuvitteellinen hahmo
Hugh Whistler (1889–1943), englantilainen lintutieteilijä
James McNeill Whistler (1834–1903), kuvataiteilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Whistler”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.