stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ludvig XIV
Perimyskysymys > Kuninkaan viimeiset vaiheet

Vanhana miehenä Aurinkokuninkaalla oli paljon sairauksia, joita lääkärit yrittivät parantaa ajan parhaan tietämyksen mukaan. Heidän keinonsa eivät kuitenkaan auttaneet vaan pahensivat potilaan vointia. Erääseen hoitoon kuului hampaiden vetäminen suusta ja lääkkeeksi tarjottiin jauhettuja kyykäärmeitä ja jäisten hedelmien syömistä. Viimeisin vaiva oli jalassa oleva kuolio, jota lääkittiin aasinmaidolla.
Kun hallitsija tunsi loppunsa olevan lähellä, hän pyysi pojanpojanpoikansa, tulevan Ludvig XV:n luokseen ja antoi tälle tärkeitä neuvoja. Ne kuuluivat näin: ”Älä rakasta minun laillani rakennustaidetta ja sotia. Päinvastoin, yritä elää rauhassa naapureittesi kanssa... Kuuntele hyviä neuvoja ja noudata niitä, yritä parantaa kansan elinoloja, mihin minä en valitettavasti koskaan kyennyt...” Tätä voi pitää kuolevan hallitsijan rehellisinä itsetilityksenä.
Ludvig XIV kuoli 76-vuotiaana 1. syyskuuta 1715 kuolion aiheuttamaan verenmyrkytykseen. Hän olisi täyttänyt neljän päivän kuluttua 77 vuotta. Hänen sanotaan julistaneen kuolinvuoteellaan: ”Minä lähden, mutta valtio säilyy aina”. Ludvig XIV:n hallituskausi kesti 72 vuotta ja sata päivää – se on yksi kaikkien aikojen pisimmistä valtakausista. Ludvig XIV haudattiin kaikin mahdollisin kirkollisin sakramentein, jotka omistettiin ”kaikkein kristillisimmälle kuninkaalle”, ja hänen hautansa sijaitsi Saint-Denisin luostarin basilikassa Pariisissa.
Ranskan vallankumouksen aikana kapinalliset ryöstivät Ludvig XIV:n haudan, ja kuninkaan jäänteet hävisivät. Erään tarinan mukaan eräällä illallisella Britanniassa isäntä esitteli vierailleen harvinaisen arvoesineen: Ranskan aurinkokuninkaan Ludvig XIV:n balsamoidun sydämen, jonka hän oli ostanut vallankumouksellisilta. Vieraiden joukossa oli myös erikoisista ruokailutottumuksista tunnettu pappi ja pedagogi William Buckland. Buckland saattoi tarjota vierailleen esimerkiksi peltohiirtä, krokotiilia, pingviiniä tai koiranpentua. Kun Buckland näki Ludvigin sydämen, hän totesi: ”Olen syönyt elämäni aikana monia outoja asioita, mutta en koskaan kuninkaan sydäntä.” Sitten hän nappasi elimen haarukkaansa ja söi sen. lähde?
Jälkeläiset

Ludvig XIV:llä oli lukuisia avioliitosta syntyneitä ja avioliiton ulkopuolisia jälkeläisiä. Kuninkaalla oli puolisonsa Itävallan Maria-Teresan kanssa kuusi lasta, heistä vain yksi eli lapsuutta pidemmälle:
Ludvig (1661–1711) eli ”Grand Dauphin”, kuoli isorokkoon 49-vuotiaana
Anne-Élisabeth (1662–1662), kuoli alle kaksikuisena
Marie-Anne (1664–1664), kuoli alle kaksikuisena
Marie-Thérèse (1667–1672), La Petite Madame Royal, kuoli 5-vuotiaana
Philippe Charles (1668–1671), Anjoun herttua, kuoli 3-vuotiaana
Louis François (1672–1672), Anjoun herttua, kuoli alle puolivuotiaana
Rakastajattariensa kanssa Ludvig XIV sai 16 tai 17 lasta. Näistä kahdeksan sai virallisen lapsen aseman:
Louise Françoise de la Baume le Blanc, Mademoiselle de La Vallièren, Vaujoursin herttuattaren kanssa syntyi kuusi lasta. Näistä kaksi saavutti aikuisiän ja heidät virallistettiin:
Marie Anne de Bourbon, jota kutsuttiin ”Ensimmäiseksi Blois’n Mademoiselleksi” (2. lokakuuta 1666 – 3. toukokuuta 1739), laillistettu 13. huhtikuuta 1667, avioitui 16. tammikuuta 1680 Louis Armand I:n, Bourbon-Contin prinssin (1661–1685) kanssa. He menivät naimisiin 13- ja 18-vuotiaina, avioliittoa ei koskaan pantu täytäntöön, ei jälkeläisiä. Marie Anne ei avioitunut uudelleen ja peri äitinsä La Vallièren herttuattaren arvon ja maaomaisuuden tämän kuoltua.
Louis de Bourbon, Vermandois’n kreivi (3. lokakuuta 1667 – 18. marraskuuta 1683), laillistettu helmikuussa 1669. Kuoli ilman jälkeläisiä 16-vuotiaana maanpaossa sotaretkellä Flanderissa.
Françoise Athénaïs de Rochechouart de Mortemart'in, Montespanin markiisittaren kanssa kuninkaalla oli kahdeksan lasta. Näistä kuusi laillistettiin ja neljä eli aikuisikään saakka:
Louis Auguste de Bourbon, Mainen herttua (31. maaliskuuta 1670 – 14. toukokuuta 1736), laillistettu 20. joulukuuta 1673. Hän avioitui 19. maaliskuuta 1692 Anne-Louise Bénédicte de Bourbon-Condén kanssa. Tästä avioliitosta syntyi seitsemän lasta, jotka kaikki kuolivat pieninä.
Louise Françoise de Bourbon, jota kutsuttiin nimellä ”Mademoiselle de Nantes” (1. kesäkuuta 1673 – 16. kesäkuuta 1743), laillistettu 20. joulukuuta 1673. Hän avioitui 24. heinäkuuta 1685 Louis III de Bourbon-Condén, Bourbonin herttuan ja kuudennen Condén ruhtinaan kanssa. Tästä avioliitosta syntyi yhdeksän lasta.
Françoise-Marie de Bourbon, jota kutsuttiin nimellä ”Toinen Blois’n Mademoiselle” (4. toukokuuta 1677 – 1. helmikuuta 1749), laillistettu marraskuussa 1681. Hän avioitui 18. helmikuuta 1692 Orléansin herttua Filip II:n, tulevan sijaishallitsijan kanssa. Heille syntyi kahdeksan lasta, joista Louise Élisabeth d'Orléans (1709–1742), avioitui Espanjan kuningas Ludvig I:n kanssa. Heillä ei ollut jälkeläisiä.
Louis-Alexandre de Bourbon, Toulousen kreivi (6. kesäkuuta 1678 – 1. joulukuuta 1737), laillistettu marraskuussa 1681. Hän avioitui 22. helmikuuta 1723 Marie Victoire de Noaillesin kanssa, ja tästä avioliitosta syntyi yksi poika.
Elokuvia

Roberto Rossellini: La Prise du pouvoir par Louis XIV, 1967
Bernard Broderie: Merveilleuse Angélique, 1965
Randal Wallace: The Man in the Iron Mask, 1998
Gérard Corbiau: Le Roi danse, 2000
Roland Joffé: Vatel. 2000
George Blagden: Versailles (sarja), 2015–
Kirjallisuutta suomeksi

Louis Bertrand: Ludvig XIV:n rakkausseikkailut 1–2.  Patria, 1926.
Carl Grimberg: Kansojen historia (Osa 15–16).  WSOY, 1958.
Vincent Cronin: Ludvig XIV: kuningas ja ihminen.  Otava, 1969.
Nancy Mitford: Aurinkokuningas.  Weilin+Göös, 1979.  ISBN 951-35-1968-6
Claude Duneton: Aurinkokuningas : Ludvig XIV:n lapsuus.  Otava, 1986.  ISBN 951-1-08990-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludvig XIV Wikimedia Commonsissa
Ludvig XIV:n sukupuu, "French Royal Family Tree"[vanhentunut linkki] (englanniksi) – Morgan Library & Museum
Ludvig XIV biografia (Arkistoitu – Internet Archive) Versailles’n linnan sivuilla (ranskaksi) [vanhentunut linkki]
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ludvig XIII | Ranskan kuningas 1643–1715 | Seuraaja: Ludvig XV |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Anna Itävaltalainen ja hänen poikansa Ludvig XIV.
Dauphin, kruununprinssi Ludvig juuri ennen kuninkaaksi tulemistaan, Claude Deruet
Kardinaali Mazarin toimi Ludvig XIV:n ministerinä ja kasvattajana
Ludvig XIV 13-vuotiaana kruunajaisasussa
Louis II Condé oli kuninkaan kiihkeä vastustaja. Hän sai kuitenkin armahduksen vaikka hän kapinoi.
23-vuotias Ludvig XIV Charles Le Brun’n maalaamana. Ludvig päätti samoihin aikoihin ottaa todellisen vallan itselleen. Näin päädyttiin absoluuttiseen monarkiaan.
Nicolas Fouquet. Loistavan pääministerin tuli erota tehtävästään, jotta Ludvig XIV pääsi itse loistamaan paremmin.
Jean-Baptiste Colbert seurasi Fouquet'ta, kun oli organisoinut tämän ”eliminoinnin”.
Ranskan kuningaskunnan alue ja valloitukset 1552–1798
Kuningas Ludvig XIV ja ministeri Jean-Baptiste Colbert; Charles Le Bruni
Ludvig XIV vastaanottaa vuonna 1664 paavi Aleksanteri VII:n lähettilään eli legaatin.
Versailles'n palatsi, Pierre-Denis Martin1722
Louise de La Vallière, Ludvig XIV:n virallinen rakastajatar
Madame de Maintenon, Ludvig XIV:n rakastajatar ja salainen aviopuoliso
Ranskan kuningatar Marie-Thérèse (1638-1683) fleur-de-lis-viitassaan n. 1660-1661
Ludvig XIV:n perhe: isä Ludvig XIII ja isoisä Henrik IV on esitetty rintakuvina. Kuninkaan vas. puolella poika Ludvig, Grand Dauphin; kuninkaan oik. puolella vanhin pojanpoika Ludvig, Burgundin herttua. Molemmat kuolivat vuosina 1711 ja 1712 ennen Ludvig XIV:ää. Kuningas osoittaa oikealla kädellään hyväksyvää elettä lapsenlastaan Anjoun herttuaa, tulevaa Ludvig XV:tä kohti. Madame de Ventadour, pienen herttuan kotipettajatar (ainoa ei-kuninkaallinen) pitää käsissään 2-vuotiaan suojattinsa valjaitten ohjaksia. Hänen läsnäolonsa viittaa Ludvig XV:n ja Bourbon-dynastian pelastamiseen vuoden 1712 tuhkarokkoepidemiassa.
Suomen Helluntaikirkon oppi

Suomen helluntaikirkon yhteinen oppi muodostettiin Talvipäivillä vuonna 2001. Suomen Helluntaikirkko korostaa opissaan Raamatun roolia Jumalan pyhänä sanana. Suomen Helluntaikirkko sitoutuu tunnustaa opissaan uskon Jumalan kolmiyhteyteen ja tunnustaan Jeesuksen Jumalan pojaksi, joka ristinkuolemallaan sovitti maailman synnin, nousi kuolleista ja astui ylös taivaaseen.
Oppi > Raamatullisuus

Raamattu: Helluntailaiset pitäytyvät uskonpuhdistuksen periaatteeseen siinä, että Raamattu on opin ja uskonelämän ainoa peruskirja (sola scriptura). Raamattu on kirjoitetussa muodossa tietyssä historiallisessa tilanteessa annettu Jumalan ilmoitus. Se on muuttumaton ja iankaikkinen yhteys. Raamatun sana pysyy muuttumattomana kaikkina aikoina.
Oppi > Jumalan kolmiyhteys

Jumala: On olemassa yksi iankaikkinen Jumala, mutta hänessä on kolmen iankaikkisen persoonan ykseys: Isä, Poika ja Pyhä Henki. Jumala on siis kolmiyhteinen. Helluntaiherätyksen alkuaikoina syntynyt ykseyshelluntailaisuuden suuntaus kieltää kolminaisuuden.
Isä: Jumala on iankaikkinen Isä, joka on luonut koko luomakunnan. Hän myös ylläpitää ja hallitsee koko luomakuntaa. Jumala on pyhä ja vanhurskas (oikeamielinen). Hän on laupias ja armahtavainen, ja hän rakastaa luomaansa ihmistä. Jumala on Henki, ja hän on kaikkivoipa, kaikkitietävä ja kaikkialla oleva.
Poika: Jumalan Poika, Jeesus Kristus, on yhtä Isän kanssa ja on myös iankaikkinen Jumala. Jeesus Kristus tuli ihmiseksi lunastaakseen syntiin­lankeemuksen tähden synnin alaisuuteen joutuneen ihmiskunnan. Hän kuoli vapaaehtoisesti ristillä ihmisen synnin tähden. Hän nousi kuolleista ja astui ylös taivaaseen ja istuu Isän, Jumalan oikealla puolella. Jeesus on tuleva takaisin noutamaan kaikki omansa luokseen iankaikkiseen elämään.
Pyhä Henki: Jumalan Pyhä Henki on toiminut ja toimii yhdessä Isän ja Pojan kanssa. Hän on nyt maan päällä kirkastaakseen ihmiselle Jeesuksen Kristuksen Vapahtajana. Pyhä henki on mukana uudestisynnyttämässä ihmistä elävään toivoon. Jeesus kastaa uskovat Pyhällä Hengellä, jonka kautta ihminen saa voiman elää arkipäivää. Pyhä Henki varustaa Jeesukseen uskovan armolahjoilla seurakunnan rakentumiseksi. Pyhä Henki kasvattaa uskovien persoonallisuutta Jeesuksen antaman mallin mukaan (ns. Hengen hedelmät).
Oppi > Usko ja pelastus

Usko/uudestisyntyminen: Jumalan sana ja Jumalan Pyhä Henki vaikuttavat ihmisessä uskon kautta. Kun ihminen ottaa sanan vastaan uskoen Jeesukseen Kristukseen omana Vapahtajanaan, hän saa synnit anteeksi yksin Jumalan armosta ja kokee uudestisyntymisen. Uudestisyntyminen on Jumalan teko ihmisessä uskon kautta. Siinä ihmiselle lahjoitetaan Jumalan vanhurskaus ilman ihmisen omia ansioita. Helluntaiherätys siis yhtyy uskonpuhdistuksen periaatteisiin: yksin uskosta, yksin armosta (sola fide, sola gratia). Helluntailaisten käsitys uskon synnystä kuitenkin poikkeaa esimerkiksi luterilaisesta käsityksestä: kaste (sakramenttina) ei ole uskoa synnyttävä toimenpide. Sen vuoksi helluntailaiset eivät kastata sylivauvojaan, vaan heidät ja heidän vanhempansa vain siunataan elämäntaipaleelle. Helluntailaisten mukaan lapset ovat taivaskelpoisia Kristuksen sovitustyön kautta.. Vaikka ihmiskunta on Aadamin lankeemuksen kautta turmeltunut, niin yksittäinen ihminen ei mene vain syntymänsä perusteella kadotukseen. Tarvitaan tietoinen, mutta Jumalalähtöinen ratkaisu (kyse ei ole ihmisen lihasta ja ihmisen omasta teosta syntyisin olevasta ratkaisusta). Kasteen puute ei siis kadota, vaan syntien katumattomuus ja kääntymättömyys.lähde?
»Kun ihminen kasvaessaan on saavuttanut sen iän, että hän kykenee erottamaan oikean väärästä hänen tulee Jumalan kutsusta tehdä parannus ja ottaa elämäänsä Jeesus. Vaikka puhutaankin niin sanotusta ratkaisukristillisyydestä, ei asia ole aina niin. Monet uskovien perheiden lapset eivät kykene ilmoittamaan mitään tiettyä päivämäärää, milloin he ovat tulleet uskoon. He vain ovat kasvaneet siihen ja jonain päivänä he toteavat olevan aika mennä kasteelle. 
Helluntailaiset katsovat myös, että esimerkiksi vaikeasti kehitysvammaiset ja muut vastaavat ovat lapsen kaltaisia. He eivät joudu kadotukseen kasteen puuttumisen vuoksi. Jumala ei halua tuomita kadotukseen ketään hänen syntyperänsä vuoksi, vaan hänen tahtonsa vuoksi.»
Oppi > Kaste ja ehtoollinen

Kaste: Uudestisyntymiseen kuuluu erottamattomasti kaste. Kun ihminen on saanut lahjaksi vanhurskauden uskon kautta Jeesukseen Kristukseen, hänen tulee kastattaa itsensä Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Kaste kuvaa Kristukseen uskovan liittymistä Jeesuksen kuolemaan ja uskovan pukeutumista Kristukseen. Raamattu kuvaa kastetta hautaamisena, ja kaste tapahtuukin upottamalla kastettava kokonaan veteen tuon esikuvan mukaan. Kasteen kautta uskova liittyy paikallisen seurakunnan jäsenyyteen, mutta kastetta ei tarvitse uusia siirryttäessä toiseen paikallisseurakuntaan. Helluntailaisten mukaan kaste ei ole ihmisen teko, vaan Jumalan Pyhän Hengen välityksellä synnyttämä kuuliaisuuden osoitus eli Jumalalähtöinen teko.
Ehtoollinen: Seurakunta viettää Herran ehtoollista Jeesuksen antaman esimerkin mukaan. Leivän ja viinin nauttiminen on Jeesuksen Kristuksen muistoateria, jossa hän on itse läsnä.  Ehtoollisessa julistetaan Jeesuksen kuolemaa ja sen kautta saatavaa syntien anteeksiantamusta. Ehtoolliselle voivat osallistua kaikki Jeesukseen uskovat ja uskovina kastetut.
Oppi > Seurakuntakäsitys

Kaikki Kristukseen uskovat kuuluvat yhteen seurakuntaan, Kristuksen ruumiiseen, jonka rajat eivät kulje paikallisten seurakunta- ja kirkkokuntarajojen mukaan. Helluntailainen seurakuntakäsitys on Jumalan Pyhästä Hengestä syntyneiden uskovien kristittyjen ykseyttä korostava. Erimielisyydet sekundäärisissä opinkohdissa eivät kuitenkaan tarkoita, etteivät muut kuin helluntailaiset pääsisi taivaaseen. Helluntailaiset voivat tuntea uskonyhteyttä myös mm. Jumalana Pyhästä Hengestä uudestisyntyneiden uskovaisten luterilaisten kanssa. Raamattu sanookin: Tästä te tunnette Jumalan Hengen: jokainen henki, joka tunnustaa Jeesuksen Kristukseksi, lihaan tulleeksi, on Jumalasta (1. Joh. 4:2). Jeesus itse tuntee seurakuntansa. Mutta tämä seurakuntayhteys voidaan kokea vain paikallisseurakuntayhteytenä. Paikallisseurakunnan yhteyteen tulevat ne, jotka ovat uskoneet Jeesukseen Kristukseen ja antaneet kastaa itsensä Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Seurakunta koostuu armahdetyista syntisistä ja vajavaisista ihmisistä, jotka elävät Jumalan anteeksiantamuksen ja armon varassa. Seurakunnan johdossa on Uuden Testamentin mukaan vanhimmisto. Seurakunnan talous rakentuu vapaaehtoisten lahjoitusten varaan, jotka kerätään perinteisellä kolehdinkannolla. Seurakunnat ovat perustaneet valtakunnallisia yhdistyksiä hoitamaan yhteisiä käytännön asioita. Tällainen yhdistys on esimerkiksi Fida International, joka on Suomen suurin ulko­lähetys­järjestö.
Opin kehitys

Helluntaiherätys korostaa opeissaan Pyhää Henkeä ja Pyhän Hengen armolahjoja. Helluntailaisuus on karismaattinen liike siinä mielessä, että liikkeen keskuudessa harrastetaan yhä edelleen Pyhän Hengen inspiroimana kielillä puhumista, profetoimista ja sairaiden parantamista, vaikkakaan ei enää samassa mitassa kuin liikkeen syntyhistorian alkuaikoina. Helluntaiherätys on korostanut Pyhän Hengen kastetta ja sen merkkinä näkyvää kielilläpuhumista sekä upotuskastetta ja vain elävässä kristillisessä uskossa olevista koostuvaa seurakuntaa.
Slava

| Slava ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1961
Toimiala:  Turun yliopiston venäjän kielen ja kulttuurin opiskelijoiden ainejärjestö
Kotipaikka:  Turku
Jäsenmäärä:  Noin 60
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Slava ry on Turun yliopiston venäjän kielen ja kulttuurin opiskelijoiden ainejärjestö, joka on perustettu vuonna 1961. Yhdistyksen tarkoituksena on yhdistää kaikkia Turun yliopiston venäjän kielestä, kirjallisuudesta ja kulttuurista kiinnostuneita entisiä ja nykyisiä opiskelijoita, sekä ajaa niiden etua yliopisto-organisaatiossa. Lisäksi se järjestää erilaisia tapahtumia ja pyrkii edistämään venäjän kielen opetuksen tasoa yliopistossa, sekä pitää yhteyttä vastaavien alojen muihin suomalaisiin ja ulkomaalaisiin järjestöihin. Slava ry on Turun yliopiston ylioppilaskunnan (TYY) yhteisöjäsen.
Aiheesta muualla

Slavan kotisivut
Kärsämäen ZSKA

| Kärsämäen ZSKA |
| --- | --- |
Kotiareena:  Varissuon jäähalli
Paikkakunta:  Turku
Lajit:  rullakiekko
Kärsämäen ZSKA on Turun Kisa-Veikkojen rullakiekon edustusjoukkue, joka on pelannut rullakiekon SM-liigassa vuodesta 2009 alkaen.
Aiheesta muualla

ZSKA:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
TuKV:n rullakiekkosivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue

| Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue |
| --- | --- |
Perustettu:  1972
Lakkautettu:  1983
Ideologia:  Populismi
Poliittinen kirjo:  Keskusta
Äänenkannattaja:  Yhtenäisyys
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue (SKYP) (ruots. Finlands Folks Enhets Parti) oli puolue, jonka perusti vuonna 1972 Suomen Maaseudun Puolueesta (SMP) erotettu oppositio. SMP:n eduskuntaryhmän hajoaminen oli poikkeuksellinen tapaus eduskunnan historiassa, sillä ryhmää vaihtoi enemmistö ryhmästä.
SKYP:n perustaminen 1972–1973

SMP:n hajoamisen keskeinen hahmo oli puheenjohtaja Veikko Vennamo, jota SMP:n eduskuntaryhmän enemmistö syytti diktatorisista otteista ja kohtuuttomien taloudellisten sitoumusten asettamisesta. Erimielisyydet kärjistyivät ilmiriidaksi kesällä 1972. Tuolloin puolueen 12 kansanedustajaa julkaisi Vennamoa jyrkästi arvostelevan kirjeen. SMP:llä oli tuolloin yhteensä 18 kansanedustajaa.
SMP:n eduskuntaryhmä hajosi 8. syyskuuta 1972, kun kaksitoista edustajaa poistui eduskuntaryhmän kokouksesta Veikko Vennamon ilmoitettua Mauno Kurpan ja Heikki Kainulaisen erotetuksi puoluehallituksen päätöksellä eduskuntaryhmästä sekä Lauri Linnan ja Artturi Niemelän pidätetyksi ryhmän työskentelystä määräajaksi. Uusi eduskuntaryhmä järjestäytyi eduskunnan istuntosalissa omaksi ryhmäkseen 24. lokakuuta 1972. Syksyn aikana Vennamo erotutti nämä henkilöt puolueesta joko puoluehallituksen päätöksellä tai erottamalla sen puolueosaston, johon kyseiset henkilöt kuuluivat. Kun tämä menettely ei onnistunut Artturi Niemelän kohdalla, Vennamo erotti koko Lapin piirin puolueesta.
Erotetut 12 kansanedustajaa ilmoittivat 5.12.1972 perustaneensa uuden puolueen, joka sai pian nimekseen Suomen kansan yhtenäisyyden puolue (SKYP). SKYP merkittiin puoluerekisteriin 29. joulukuuta 1972. Eduskunnassa hyväksyttiin 28. joulukuuta 1972 puoluetukea koskeva lainmuutos, joka mahdollisti toiseen eduskuntaryhmään siirtyneiden kansanedustajien puoluetuen saamisen, mikäli siirtyjiä on yli puolet eduskuntaryhmän kansanedustajista. Näin SKYP sai puoluetukea 12 kansanedustajastaan ja SMP menetti vastaavan osuuden. Talvella 1973 siirtyi vielä kansanedustaja Arvo Sainio SMP:stä SKYP:hen, kun puolueen jäsenet auttoivat hänet irti velkakahleistaan Veikko Vennamoon. Vennamo kutsui entisiä tovereitaan "seteliselkärankaisiksi" väittäen heidän jättäneen puolueen sen tähden, että he saisivat puoluetuen itselleen.
Presidentti Urho Kekkonen ei halunnut käydä vuoden 1974 presidentinvaalia. Hänen jatkamisensa presidenttinä edellytti, että eduskunta pidentäisi presidentin toimikautta poikkeuslailla. Vennamo vastusti poikkeuslakia ja määräsi myös muut SMP:n kansanedustajat äänestämään sitä vastaan. Vasta perustetun SKYP:n 13 kansanedustajaa asettuivat tukemaan poikkeuslakia. He eivät tahtoneet estää Kekkosen presidenttikauden jatkamista etenkin, kun muitakaan presidenttiehdokkaita ei Vennamoa lukuun ottamatta ollut. Poikkeuslaki tarvitsi 5/6 kannatuksen, joten SKYP oli keskeinen tekijä lain hyväksymisessä.
SKYP:n puheenjohtajana toimi aluksi kansanedustaja Artturi Niemelä. Ensimmäisen varsinaisen puoluekokouksensa SKYP piti kesäkuun lopussa 1973. Tällöin ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Tampereen yliopiston tilastotieteen professori Eino Haikala, toiseksi puheenjohtajaksi Artturi Niemelä ja kolmanneksi puheenjohtajaksi kansanedustaja Olavi Tupamäki.
Myöhemmät vaiheet

SKYP sai ensimmäisissä käymissään eduskuntavaaleissa 1975 yhden kansanedustajan, mutta jäi tämän jälkeen ilman. SKYP:n ainoa kansanedustaja Matti Asunmaa loikkasi Keskustapuolueeseen kesken vaalikauden keväällä 1977. Siten SKYP jäi kokonaan ilman puoluetukea saman lain perusteella,lähde? joka oli tehty juuri SKYP:n perustamisen (ja poikkeuslain läpimenon) mahdollistamiseksi.
SKYP:n puheenjohtaja Eino Haikala sai kunnian olla SKYP:n presidenttiehdokkaana vuoden 1978 vaaleissa. Haikala ei saanut presidentinvaalissa yhtään valitsijamiestä. Vuodesta 1979 alkaen SKYP:n puheenjohtaja oli valtiotieteen maisteri Anssi Keski-Vähälä. SKYP osallistui itsenäisesti myös presidentinvaaleihin 1982 ehdokkaanaan myös kristillisen liiton ehdokkaana ollut Raino Westerholm. Westerholm ei kuitenkaan saanut valitsijamiehiä sen enempää omalta puolueeltaan kuin SKYP:ltäkään. Ennen Westerholmin valintaa SKYP oli ilmoittanut valitsevansa ehdokkaakseen eduskunnan puhemiehen Johannes Virolaisen, mikäli Ahti Karjalainen valittaisiin Keskustapuolueen presidenttiehdokkaaksi. SKYP perui kuitenkin ilmoituksensa todettuaan, että Keskusta "näytti tarvitsevan Virolaisen omaksi ehdokkaakseen".
Marraskuussa 1982 puolueen nimeksi vaihdettiin Kansalaisvallan Liitto (KVL) (ruots. Förbundet för Medborgarmakt). KVL jäi eduskuntavaaleissa 1983 puolueista pienimmäksi ja puolue poistettiin saman vuoden lopulla puoluerekisteristä sen jäätyä ilman kansanedustajia kaksissa peräkkäisissä vaaleissa. KVL:n puheenjohtajana toimi entinen SDP-aktiivi, Uudenmaan läänin maaherra ja kansanedustaja Kaarlo Pitsinki.
SKYP julkaisi vuodesta 1972 äänenkannattajanaan lehteä Yhtenäisyys, jota edelsi  edellisvuoden ilmestynyt Ovet auki.lähde?
Vaalimenestys > Presidentinvaalit

| Vuosi | Ehdokas | Valitsijamiehiä | Kannatus | Kannatus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978 | Eino Haikala | -- | 18 543 | 0,8 % |
| 1982 | Raino Westerholm | -- | 994 | 0,0 % |
Turun suomenkielinen työväenopisto

Turun työväenopisto kesällä 2007.
Turun suomenkielinen työväenopisto on Turun kaupungin omistama vapaan sivistystyön oppilaitos. Se on Suomen neljänneksi vanhin kansalaisopisto, joka on aloittanut toimintansa vuonna 1908. Oppilaitos järjestää vuodessa opetusta noin 20 000 tuntia jakautuen 900 kurssiin, useaan luentosarjaan ja seminaariin.  Opetus koostuu mm. vieraista kielistä, kädentaidoista, taideaineista, tanssista ja liikunnasta sekä maahanmuuttajille suunnatusta monikulttuurisesta opetuksesta. Opistossa opiskelee vuosittain 15 000 aikuista oppijaa.
Aiheesta muualla

Turun suomenkielisen työväenopiston www-sivut