stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Doom 3
Vastaanotto

Doom 3 oli id Softwarelle menestys. Peli sai kriitikoilta hyvän vastaanoton ja menestyi myös kaupallisesti: vuoden 2007 alussa peli oli myynyt yli 3,5 miljoonaa kappaletta. Tällä myyntimäärällä peli nousi id Softwaren menestyneimmäksi. Doom 3:n pelimoottorina käytetty id Tech 4 oli edeltäjiensä tapaan lisensoitavissa ja sen käyttöoikeus myytiin useille pelistudioille. Esimerkiksi Prey ja Enemy Territory: Quake Wars hyödyntävät kyseistä pelimoottoria. Pelimoottori julkaistiin vapaana lähdekoodina marraskuussa 2011.
Peli sai kriitikoiden keskuudessa melko hyvän vastaanoton. Game Rankings –sivustolla pelin keskiarvosana on 86,71. Kiitosta saivat erityisesti pelin ulkoasu  ja visuaalinen tyyli. GameSpot-verkkolehti kehui pelin ympäristöjä vakuuttavan eläviksi ja luonnehti tunnelmaa tiheäksi. PC Gamer UK -lehti luonnehti ulkoasua ja hahmojen animaatioita virheettöminä. Eräät arvostelijat antoivat tunnusta pelin yksityiskohtaisesti toteutetusta ympäristöstä; GameSpotin Greg Kasavin kehui pelin tarjoavan maailman, joka tuntuu loppuun asti mietityltä ja kokonaiselta.. Verkkolehti IGN luonnehti pelin miljöönä toimivaa tutkimuslaitosta laadukkaaksi ja tunnelmaltaan realistiseksi. Visuaalisen totetutuksen ja tunnelman lisäksi peliä on ylistetty myös loistavasti äänimaailmasta. Metacritic arvioi pelin metascoreksi 87.
Doom 3 sai kriitikoilta negatiivista palautetta pelimekaniikasta, joka on jämähtänyt vanhahtavaan juokse ja ammu -tyyliin. IGN:n Dan Adam kritisoi pelin olevan tunnelmaa lukuun ottamatta edeltäjiensä kaltaista yksinkertaista ampumista. Osa arvostelijoista muistutti myös pelin tekoälyn vaatimattomuudesta sekä vanhakantaisesta verkkopelistä..
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Doom 3 MobyGamesissa (englanniksi)
Laaja tietopaketti pelistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Doom-pelisarja
| --- | --- |
Pääpelit:   Doom  Doom II  The Ultimate Doom  Master Levels for Doom II  Final Doom  Doom 64  Doom 3  Resurrection of Evil  Doom 4  Doom Eternal 
Mobiilipelit:   Doom RPG  Doom Resurrection  Doom II RPG 
Muuta:   Doom-pelimoottori  Doom 3 -pelimoottori  Doom-elokuva  Doom-lautapeli  id Software  GT Interactive  Activision  Luettelo Doom-pelien vihollisista 
Kuva pelin loppupuolen ympäristöstä.
Wittig-reaktio

Wittig-reaktio on orgaaninen reaktio, jossa aldehydi tai ketoni reagoivat fosfoniumylidin kanssa ja reaktiotuotteena muodostuu alkeeni ja fosfiinin oksidi. Reaktio on nimetty kehittäjänsä Georg Wittigin mukaan, ja hän sai siitä Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1979. Wittig-reaktio on yksi yleisimmistä alkeenien syntetisoimismenetelmistä. Sen etuna on muun muassa helppo muunneltavuus, jolloin saadaan stereokemiallisilta ominaisuuksiltaan toivottuja tuotteita.
Mekanismi

Wittig-reaktio tapahtuu karbonyyliryhmän sisältävän aldehydin tai ketonin ja tyypillisesti trifenyylifosfiinin ylidin välillä. Ylidi on yhdiste, jossa vierekkäisillä atomeilla on erimerkkiset varaukset. Wittig-reaktiossa fosforiatomilla on positiivinen varaus. Reaktiomekanismien kuvauksissa ylidi voidaan korvata fosforaanilla, jossa fosforista lähtee kaksoissidos.
Tarvittava ylidi syntetisoidaan yleensä juuri ennen varsinaista Wittig-reaktiota. Fosfiini, yleensä trifenyylifosfiini, reagoi halogeenialkaanin kanssa muodostaen fosfoniumionin. Fosfoniumionista saadaan ylidi käsittelemällä sitä emäksellä. Usein käytetään hyvin vahvasti emäksistä butyylilitiumia, mutta tietyissä tapauksissa myös metallihydroksidit ovat riittävän emäksisiä.
Kemistit eivät ole yksimielisiä Wittig-reaktion tarkasta mekanismista. Perinteisesti karbonyyliyhdisteen ja ylidin nukleofiilisen substituutioreaktion on arveltu muodostavan ensin betaiinin (kuvassa yhdiste 3), hiili-hiilisidoksen kiertyminen johtaa toiseen betaiiniin (4), josta muodostuu syklinen oksafosfetaanivälituote (5). Se on hyvin pysymätön, ja siitä eliminoituvat alkeeni ja fosfiinin oksidi, esimerkissä trifenyylifosfiinioksidi.
Reaktion stereoselektiivisyys

Wittig-reaktion stereoselektiivisyys riippuu huomattavasti ylidin tyypistä. Osa reaktioista tuottaa pääasiassa Z-isomeerejä osa E-isomeerejä. Ylidit voidaan jakaa kahteen ryhmään: stabilisoituihin ja stabilisoimattomiin. Stabiloiduissa ylideissä on negatiivisen osittaisvarauksen omaavaan hiiliatomiin on liittyneenä konjugoitunut tai elektroneja puoleensa vetävä ryhmä. Tällöin ylidin reaktiivisuus on heikompi ja E-alkeenit ovat yleisempiä tuotteita. Stabilisoimattoman ylidin reagoidessa muodostuva Z-isomeeri on kineettinen tuote, eli se muodostuu nopeammin, ja on siten vallitseva. Ylidin lisäksi myös lämpötila ja steerinen este vaikuttavat stereoselektiivisyyteen. Matala lämpötila ja steerisesti estyneet lähtöaineet suosivat Z-isomeeriä, kun taas korkeampi lämpötila ja bentsoehappo katalyyttinä johtavat useammin E-alkeeniin.
Reaktion muunnoksia

Ylidien lisäksi Wittig-reaktion tavoin reagoivat monet muutkin orgaaniset fosforiyhdisteet, ja näiden reaktioiden voidaan katsoa olevan Wittig-reaktion muunnoksia. Esimerkiksi Horner–Wadsworth–Emmons-reaktiossa käytetään ylidin sijasta fosfonaatti-ionia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wittig-reaktio Wikimedia Commonsissa
Fosforaani ja ylidi
Talonpoikaislevottomuudet Ruotsin valtakunnassa

Väkivaltaiset talonpoikaislevottomuudet Ruotsin valtakunnassa alkoivat laajamittaisesti Kustaa Vaasan uudistettua valtakunnan hallintoa vahvistaen kuninkaanvaltaa. Levottomuuksia oli kuitenkin ollut jo aikaisemminkin.
Keskiaika

Keskiaikaisen kuningaskunnan ja kirkko-organisaation muodostumisprosessi 1100–1300-luvuilla aiheutti väkivaltaisuuksia talonpoikaiston keskuudessa. Näistä tapahtumista on kuitenkin säilynyt vain vähän tietoa. Tunnetuimpia näistä tapahtumista on varmaankin Lalli-nimisen talonpojan tekemä piispa Henrikin murha Köyliönjärven jäällä. Tämän tarun todenperäisyys on kuitenkin kyseenalaistettu. Suuri talonpoikaiskapinoiden aika Ruotsin valtakunnassa alkoi 1400-luvulla Kalmarin unionin sisäisten ristiriitojen myötä.
Unionikuningas Eerik Pommerilainen oli omapäinen kuningas ja riitautui hansakauppiaiden kanssa, jolloin kaupankäynti vaikeutui. Tämä vahingoitti etenkin Ruotsia, joka oli ollut vilkkaissa kauppasuhteissa Lyypekin kanssa. Tämä herätti yhdessä muutenkin kaukaiseksi koetun Etelä-Jyllannin sotien kanssa katkeruutta Ruotsissa kaikissa kansankerroksissa. 1430-luvulla Ruotsin puolella nousevat ylimystön ja talonpoikien kapinaliikkeet eivät juuri vaikuttaneet Suomessa.  Yhteiskunnallisesti kuningas Eerik Pommerilaisen kaudella kuitenkin myös Suomen talollisten olosuhteet kävivät heikommiksi. Veronkannossa oli lisätty rahaverojen osuutta ja tilan tuotteiden vaihtohintoja muutettiin entistä epäedullisimmiksi. Samanaikaisesti rälssimiesten valta yhteiskunnassa ja maanomistuksessa kasvoivat. Tunnetuin suomalainen kapina aikakaudella oli Ylä-Satakunnassa vuonna 1439 puhjennut niin kutsuttu Davidin kapina, joka kohdistui Viikin kartanoon.
Vuoden 1435 syksyllä piispa Maunu Tavast ja Krister Nilsson saapuivat Ruotsiin, jossa järjestetyissä neuvotteluissa he vaikuttivat Engelbrektin kapinana tunnetun liikkeen johtajien syrjäyttämiseen ja kompromissin aikaansaamisen. Drotsiksi tuli Krister Nilsson ja marskiksi nousi Kaarle Knuutinpoika Bonde. Ensiksi mainitun palattua saman vuoden syksyllä Suomeen alkoi kapinaliikehdintä Ruotsissa jälleen. Lopulta kuningas erotettiin vuonna 1439, minkä jälkeen Ruotsia hallitsi aristokraattien valtaneuvosto. Se koostui piispoista ja johtavista ylimyksistä. Tästä joukosta mahtavimmaksi nousi Kaarle Knuutinpoika, joka valittiin 1438 valtionhoitajaksi.
Kustaa Vaasan aika

Kustaa Vaasa vakiinnutti valtaansa muun muassa perustamalla lähes feodaalisia herttuakuntia Suomeen, Itä-Götanmaalle ja Södermanlandiin. Herttuakuntien tarkoituksena oli lujittaa kuninkaan asemaa aikaisemmin itsenäisen aatelin kustannuksella.  Kustaa Vaasa myös aloitti uskonpuhdistuksen valtakunnan alueella Västeråsin valtiopäivillä ja rajoitti kirkon taloudellista ja poliittista valtaa.
Suomen asema valtakunnan rajamaana ja ulkopoliittisen jännitteen lisääntyminen Ruotsin valtakunnan ja Venäjän välillä 1500-luvun puolenvälin aikoihin lisäsi tarvetta sotajoukkojen tehokkaalle keräämiselle, joka puolestaan nosti talonpoikien verorasitusta. Samanaikaisesti myös uuden hallitsijakeskeisen valtajärjestelmän ylläpito vaati lisää verotuloja. Nämä johtivat valtakunnan veronkantojärjestelmän perinpohjaiseen uudistamiseen. Suomessa verojärjestelmän uudistaminen alkoi vuonna 1538, jolloin kuningas antoi käskyn, jonka mukaan "jokainen, rikas ja samalla tavoin kuin köyhäkin maksaisi kruunulle veroa jokaisesta koukun maasta, niin että siinä suhteessa ei toinen olisi toista vapaampi". Verouudistukseen kuului myös joidenkin aatelisten läänityksien peruuttamisia ja näillä toimilla Suomen verotulojen on arvioitu kaksinkertaistuneen. Talonpoikien keskimääräinen viljavero oli noin 1/6 vuotuisesta nettosadosta, mikä huonoina vuosina saattoi merkitä perheen vajoamista toimeentulorajan alapuolelle.
Kustaa Vaasan aika > Uudistusten nostama vastarinta

Nopeasti toteutetut suuret hallinnolliset uudistukset aiheuttivat vastustusta. Kirkon aseman rajoittaminen nosti talonpojat kapinaan Taalainmaalla 1520- ja 1530-luvuilla. Suurin ja merkittävin kapinaliike oli Nils Dacken johtama kapina Smålannissa vuonna 1542, joka pyrki toteuttamaan myös aktiivista ulkopolitiikkaa. Kapina kukistettiin kuitenkin lopulta väkivalloin ja rajoittamalla alueen kaupankäyntiä.
Verotuksen kiristymisestä johtunut samansuuntainen kapina alkoi myös Maunu Pekanpoika Nyrhin johdolla Lappeen kihlakunnassa 1550-luvulla, kun kruunun kestitys- ja kinkerijärjestelmä vaati talonpojilta aikaisempaa laajempaa virkamiesten kyyditys- ja majoitusvelvoitetta. Kapinallisten viha kohdistui pääsääntöisesti lähimpiin paikallisiin viranomaisiin kuten kihlakunnantuomariin ja voutiin. Epäonnistuneiden neuvottelujen jälkeen kuningas viranomaisten valistuksen vuoksi nuhteli ankarasti talonpojille ja lopulta laamanni Henrik Klaunpoika Horn ja Olavinlinnan isäntä Kustaa Fincke vangitsivat kapinan johtajat. Kapina tyrehtyi lopulta johtajien teloituksen jälkeen.
Kuninkaan vallan kasvusta johtunutta kapinamielialaa ilmeni aikakaudella myös aateliston piirissä. 1530-luvun lopulla puhkesi Länsi-Göötanmaalla "herrojen kapina", johon osallistui alueen varakkaita maanviljelijöitä ja rälssimiehiä. Erityisen laajasti aateliston omavaltaisuus ilmeni Suomessa, jonka aatelisto oli etäisyyden vuoksi tarkimman valvonnan ulkopuolella. 1550-luvun puolivälissä se joutui Kustaa Vaasan ankaran nuhtelun kohteeksi lukuisista väärinkäytöksistä niin sanotun Jaakko Teitin valituksen muodossa.
Rappasota

Juhana III:n kuningaskaudella rajakahakat Käkisalmen läänin rajalla johtivat jälleen uuteen sotaan Venäjää vastaan (1570–1595), joka tunnetaan "25-vuotisen sodan" ja "rappasodan" nimillä. Pääosin kyse oli raa'asta, molemminpuolisesta sissisodasta. Alkuvaiheissa sodankäynti oli kuitenkin organisoitua ja 1573–1577 Suomen rintamalla elettiin aselevon aikaa. Vuosikymmenen puolessa välissä alkoivat kuitenkin talonpoikaiset kahinoinnit: karjalaiset hyökkäilivät Oulujärven ja Iijoen suunnalle, Etelä-Suomesta lähdettiin Suomenlahden tuolle puolen.
Sota asetti Suomen hallinnolle suuria haasteita ja rajaseutujen väestö kantoi suurimman taakan sodan rasituksista. Talonpoikia koetteli muun muassa jatkuvat väenotot ja apuverot, lisääntyneet kyyditys- ja majoitusvelvoitteet sekä sotaväen majoitusrasitus, jota kutsuttiin linnaleiriksi. Sodan aikana talonpoikien asema kurjistui ja osa tiloista autioitui pysyvästi ja osa joutui aatelin omistukseen.  Talonpoikien tilanteen heiketessä aateliston asema sen sijaan parani, mikä myöhemmin johti laajoihin väkivaltaisuuksiin.
Sotaväen vastaiset paikalliskapinat ja nuijasota

Sotavuosien aikana, erityisesti 1590-luvulla alkoi jo esiintyä alueellisia talonpoikaiskapinoita muun muassa Marttilassa, Huittisissa, Loimaalla, Halikossa, Pöytyällä, Paimiossa ja Rautalammilla. Rautalammilla vuosina 1592–1592 raskaiden sotaväen pakko-ottojen vuoksi noussut kapina oli näistä suurimittaisin. Rappasodan päätyttyä eivät sotarasitukset kaikilta osin poistuneetkaan talonpoikien odotusten vastaisesti ja ärtymys lisääntyi heidän keskuudessaan. Syypääksi rasituksiin koettiin Klaus Fleming.
Nuijasota syntyi Ruotsin valtataisteluiden ja Suomen kiristyvien säätyvastakohtaisuuksien, sekä pitkällisen Venäjän sodan aiheuttaman väsymysreaktion takia. Sigismund, joka oli jo vuodesta 1587 ollut Puolan vaalikuningas, peri Ruotsin kuninkuuden isänsä Juhana III:n kuoltua 1592. Sigismund kuitenkin vietti aikaansa Puolassa, jolloin Ruotsissa käytännön valtaa pitivät valtaneuvosto ja Sigismundin setä (Juhanan nuorempi veli) Kaarle-herttua. Uskonpuhdistusta kannattaneen Kaarle-herttuan ja katolisen Sigismundin välille ilmaantui varsin pian erimielisyyksiä.
Valtakamppailun yhteydessä suomalaiset talonpojat liittoutuivat Kaarle-herttuan kanssa, joka Söderköpingin valtiopäivillä suhtautunut suopeasti linnaleiri-järjestelmän purkamiseen ja antanut ymmärtää lopettavansa Klaus Flemingin vallan Suomessa. Pohjalaiset talonpojat nousivat kapinaan aatelistoa ja sotaväkeä vastaan 1596–1597. Nuijasota päättyi verisesti armeijan kukistaessa nuijin, keihäin ja jousin aseistetut talonpojat. Nuijasodassa kuoli 2 500–3 000 talonpoikaa.
Myöhemmät talonpoikaiskapinat

Nuijasodan jälkeen Ruotsin valtakunnassa esiintyi paikallisempia talonpoikaislevottomuuksia. Ruotsissa puhkesi 1650-luvulla ns. aamutähtikapina (morgonstjärnupproret). Skånessa talonpojat kävivät kiivasta sissisotaa ruotsalaisia miehittäjiä vastaan 1670-luvulla. Pohjois-Karjalassa esiintyi vuosina 1696–1697 nälkäkapinaksi luonnehdittua liikehdintää. Verilöylyyn päättynyt Taalainmaan talonpoikien marssi Tukholmaan vuonna 1742 (stora daldanset eli "suuri taalalaistanssi") oli viimeinen vallanpitäjiä vastaan suunnattu aseellinen kansannousu Ruotsin valtakunnassa. Sääty-yhteiskunnan jännitteet säilyivät tämän jälkeenkin, mutta laajoja väkivaltaisuuksia ei enää puhjennut
Kirjallisuutta

Katajala, Kimmo: Suomalainen kapina: Talonpoikaislevottomuudet ja poliittisen kulttuurin muutos Ruotsin ajalla (n. 1150–1800).  (Historiallisia tutkimuksia 212)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2002.  ISBN 951-746-306-5
Peter Reinholdsson: Uppror eller resningar? Samhällsorganisation och konflikt i senmedeltidens Sverige.  Uppsala universitet / Acta Universitatis Upsaliensis, 1998.
Ylikangas, Heikki: Nuijasota.  (3. ajanmukaistettu painos)  Helsingissä:  Otava, 1996 (6. painos 2005).  ISBN 951-1-14253-4
Woodward–Hoffmann-säännöt

Woodward–Hoffmann-säännöt ovat Robert Burns Woodwardin ja Roald Hoffmannin laatimia sääntöjä, jotka kuvaavat perisyklisissä reaktioissa kuten sykloadditioissa, sigmatrooppisissa reaktioissa ja elektrosyklisissä reaktioissa muodostuvien tuotteiden stereokemiaa. Nämä säännöt perustuvat molekyyliorbitaalien suotuisan symmetrian säilymiseen reaktioissa ja reaktiot voidaan jakaa Woodward–Hoffmann-sääntöjen mukaan sallittuihin ja kiellettyihin reaktioihin. Kielletytkin reaktiot voivat tapahtua, mutta niiden aktivoitumisenergia on huomattavasti sallittuja reaktioita korkeampia.
Woodward–Hoffmann-sääntöjen periaate

Vuonna 1965 julkaistussa Woodward ja Hoffmann muotoilivat perisyklisten reaktioiden orbitaalien valintasäännöt eli Woodward–Hoffmann-säännöt seuraavasti:
Jos reaktiossa reaktioon osallistuvien π-elektronien määrä on muotoa 4n, missä n on kokonaisluku, on avoketjuinen reaktion siirtymätila antiaromaattinen. Tällöin sitova vuorovaikutus ketjun päiden välillä vaatii molekyyliorbitaalien kääntyvän molemmissa päissä samaan suuntaan. Tämä on niin kutsuttu myötäkiertoinen prosessi.
Kun reaktion osallistuvien π-elektronien määrä on muotoa 4n+2, missä n on kokonaisluku, on avoketjuinen siirtymätila aromaattinen. Sitovan vuorovaikutuksen muodostuminen tällöin ketjun päiden välillä vaatii orbitaalien kiertymisen eri suuntiin eli reaktio on vastakiertoinen.
Fotokemiallisissa perisyklisissä reaktioissa jokin reagoivan yhdisteen korkeimmalla miehitetyllä molekyyliorbitaalilla eli HOMO:lla sijaitsevista elektroneista virittyy korkeammalle energiatasolle. Tämä johtaa reaktion kannalta edulliseen orbitaalien vuorovaikutukseen.
Sitova vuorovaikutus molekyyliorbitaalien välille voi muodostua joko molekyylien symmetria-akselin samalta puolelta tai vastakkaisilta puolilta. Jos tämä tapahtuu samalta puolelta akselia, on kyseessä suprafasiaalinen sitoutuminen ja vastakkaisilta puolilta kyseessä on antarafasiaalinen sitoutuminen. Woodward–Hoffmann-sääntöjen mukaan kaikissa termisesti sallituissa perisyklisissä reaktioissa reaktioon osallistuvien suprafasiaalisten (4q+2)-komponenttien (piielektronien määrä muotoa 4q+2, q on kokonaisluku, esimerkiksi eteeni) ja antarafasiaalisten (4r)-komponenttien (piielektronien määrä muotoa 4r, r on kokonaisluku, esimerkiksi butadieeni) summan on oltava pariton. Fotokemiallisesti sallituissa reaktioissa antarafasiaalisten (4q+2)-komponenttien ja suprafasiaalisten (4r)-komponenttien summan on oltava pariton.
Kiista Woodward–Hoffmann-sääntöjen kehittäjistä

Vuonna 2004 Elias J. Corey väitti Priestley-palkinnon vastaanottopuheessaan ehdottaneensa vuonna 1964 Woodwardille perisyklisten reaktioiden tuotteiden muodostumisen syyksi molekyyliorbitaalien symmetrian säilymistä, mikä on Woodward–Hoffmann-sääntöjen tärkeimpiä periaatteita. Hän myös sanoi keskustelleensa aiheesta aktiivisesti Woodwardin kanssa tästä lähtien ja katsoi, että hänen vaikutuksensa ei ole saanut sille kuuluvaa tunnustusta. Hoffmann kysyi Coreyltä vuonna 2004 kemian alan huomattavassa julkaisussa Andgewandte Chemiessä julkaistussa vastineessaan miksi Corey toi asian esille vasta nyt, mihin Corey sanoi ettei halunnut vaatia prioriteettia keksinnöstä aikaisemmin, jottei likaisi Harvardin yliopiston, jossa Woodward ja Hoffmann toimivat, mainetta.
Woodward–Hoffmann-sääntöjen mukaiset sallitut termiset elektrosykliset reaktiot ja molekyyliorbitaalien vuorovaikutukset
Wyoming-luokka

| Wyoming-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  26 000 t (kuiva) 27 243 t (kuormattu)
Pituus:  168,9 m (vesiraja) 171,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  28,4 m
Syväys:  8,7 m
Koneteho:  28 000 shp
Nopeus:  20,5 solmua
Miehistöä:  1 063
Aseistus
Meritorjunta:  12 × 12"/L50 Mk7 -tykkiä 21 × 5"/L51 (127 mm) -tykkiä 2 × 3"/L50 -tykkiä 2 × 21" torpedoputkea
Wyoming-luokka oli Yhdysvaltain laivaston taistelulaivaluokka, johon kuului kaksi alusta. Luokan alukset palvelivat kummassakin maailmansodassa.
USS Wyoming (BB-32) ja USS Arkansas (BB-33) toimivat ensimmäisessä maailmansodassa Britannian kuninkaallisen laivaston Suureen laivastoon liitettynä, jolloin ne kokivat joitakin pienehköjä taistelutoimia Pohjanmerellä 1917-1918. Ne modernisoitiin 1920-luvulla.
USS Wyoming siirrettiin 1931 tykistökoululaivaksi, jolloin sen kylkipanssarit poistettiin osana vuoden 1931 Lontoon laivastosopimukseen liittyneitä toimia. USS Arkansas palveli toisessa maailmansodassa saattuetehtävissä Atlantilla sekä osallistui Etelä-Ranskan ja Normandian maihinnousuihin tulitukiosastossa. Tyynelle valtamerelle siirrettynä alus osallistui edelleen Iwo Jiman ja Okinawan maihinnousuihin. Kumpikin alus poistettiin alusluettelosta sodan päätyttyä.
X-COM – tietokonepelien klassikot

| X-COM – tietokonepelien klassikot |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juho Kuorikoski
Kieli:  suomi
Genre:  Tietokirjallisuus
Kustantaja:  Minerva
Julkaistu:  2016
Ulkoasu:  sidottu, kovakantinen
Sivumäärä:  267
ISBN:  978-952-312-336-6

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
X-COM – tietokonepelien klassikot on Juho Kuorikosken kirja X-COM -pelisarjasta, jonka ensimmäistä osaa UFO: Enemy Unknown pidetään maailman parhaana tietokonepelinä. Kirja nimiaiheena olevan pelin lisäksi Julian Gollopin edeltävistä peleistä kuten Rebelstar Raiders ja Laser Squad sekä pelin jatko-osista XCOM 2:n saakka. Kirjassa on lisäksi kuvaukset jäljittelevistä saman tyylilajin peleistä.
Jacek Wszoła

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jacek Wszoła |  Jacek Wszoła |  Jacek Wszoła |  |
Maa:   Puola
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Montreal 1976 | korkeushyppy |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | korkeushyppy |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Sofia 1977 | korkeushyppy |  |
Jacek Roman Wszoła (s. 30. joulukuuta 1956 Varsova) on puolalainen korkeushyppääjä. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja saavutti hopeaa vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa. Ulkoratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui viidenneksi Roomassa 1974 ja kuudenneksi Prahassa 1978. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän ei saanut kilpailla Puolan yleisurheiluliiton kiellettyä osallistumisen kenkäsopimuserimielisyyksien vuoksi. Sisäratojen Euroopan-mestaruuden Wszoła voitti vuonna 1977.
Wszoła piti hallussaan korkeushypyn maailmanennätystä tuloksella 235 cm, jonka hän hyppäsi toukokuussa 1980.
Aiheesta muualla

Jacek Wszoła Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Miesten korkeushypyn olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Puola 
Henkilöt:  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Battlefield 2

| Battlefield 2 |
| --- | --- |
 Pelin eurooppalainen kansikuva.
Kehittäjä:  Digital Illusions CE
Julkaisija:  Electronic Arts
Jakelija:  Electronic Arts
Tuottaja:  Scott Evans
Säveltäjä:  Fredrik Englund David Tallroth Jonas Östholm
Pelisarja:  Battlefield
Pelimoottori:  Refractor 2
Julkaistu:  WindowsNA 21. kesäkuuta 2005AUS 22. kesäkuuta 2005EU 24. kesäkuuta 2005
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 16
Alusta:  Windows
Jakelumuoto:  DVD
  Minimi  1,7 GHz suoritin  512 Mt RAM-muistia  2,3 Gt kiintolevytilaa  16-nopeuksinen DVD-lukija  128 Mt näytönohjain Pixel Shader 1.4 -tuella  DirectX 9.0c -yhteensopiva äänikortti  Windows XP  Internet-yhteys    Suositus  2.5 Ghz suoritin  1 Gt RAM-muisti  2,3 Gt kiintolevytilaa  8-nopeuksinen DVD-lukija  256 Mt näytönohjain Pixel Shader 1.4 -tuella  Windows XP  Internet-yhteys   
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Battlefield 2 (lyhennettynä BF2) on Digital Illusions CE:n kehittämä ja EA Gamesin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka julkaistiin Windowsille vuonna 2005. Edeltäjiensä Battlefield 1942:n ja Battlefield Vietnamin tapaan Battlefield 2 on joukkuepohjainen sotapeli, joka on suunnattu ensisijaisesti verkkomoninpeliksi, vaikka se sisältääkin myös yksinpelin. Peliin on myös kehitetty useita virallisia lisäosia: muun muassa Battlefield 2: Special Forces, Battlefield 2: Armored Fury ja Battlefield 2: Euro Force, joista kaksi viimeisintä tulevat ilmaiseksi uusimman 1.50 -päivityksen mukana.
Pelin virallinen verkkopelaaminen loppui 30. kesäkuuta 2014.
Lisäosat > Battlefield 2: Special Forces

(Erikoisjoukot): Special Forcesissa sota ulottuu myös yöaikaan. Mukana on uusia ryhmiä: Yhdysvaltain Navy SEAL- ja Ison-Britannian Special Air Service -joukot, Venäjän Spetsnaz, kuvitteelliset MEC-erikoisjoukot, kapinalliset ja vapaustaistelijat. Pimeänäkölaitteen ansiosta mukana on yökenttiä. Lisäosan uudet varusteet ovat muun muassa kyynelkaasu, sokaisukranaatti, kiipeilyvaijeri, jota pitkin voi liukua alas katolta, heittokoukku, jolla voi kivetä katolle sekä uudet ylennysten myötä saavutettavat aseet, joita voi käyttää myös lisäosattomassa pelissä. Lisäksi peli sisältää uusia kulkuneuvoja, kuten yhden ja kolmen hengen mönkijät, vesiskootterin ja siviiliauton.
Lisäosat > Battlefield 2: Euro Force

Eurooppalaiset joukot ottavat mittaa Kiinasta ja MEC:stä seitsemällä uudella aseella ja neljällä ajoneuvolla. Euro Force julkaistiin 14. maaliskuuta 2006.