stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isaac Romero
Seurajoukkueura

8. heinäkuuta 2019 Romero palasi takaisin kasvattajaseuraansa Sevillaan ja aloitti pelaamisen seuran C-joukkueesta. Ensimmäisen ottelunsa seuran reservijoukkueessa hän pelasi 2. helmikuuta 2020 vieraskentälle Cádizin reservijoukkuetta vastaan. Hänet nostettiin pysyvästi reservijoukkueeseen kaudeksi 2020–2021.
12. elokuuta 2021 Romero allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa seuran kanssa. Kaudella 2021–2022 hänen peliaikansa jäi kuitenkin hyvin vähäiseksi, kun reservijoukkue tippui Primera División RFEF:sta.
Romero nousi reservijoukkueen avauskokoonpanopelaajaksi kaudella 2022–2023 ja oli joukkueensa paras maalintekijä kahdeksalla osumallaan. 10. syyskuuta 2023 Romero teki kaksi maalia ottelussa Orihuelaa vastaan ja viikkoa myöhemmin hän teki hattutempun Cartagenan reservijoukkuetta vastaan. Hän teki kauden aikana 15 ottelussa yhteensä 11 maalia.
11. tammikuuta 2024 Romero nostettiin seuran edustusjoukkueeseen ja hän sai pelinumerokseen numeron 20. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa 12. tammikuuta 2024 kotikentällä Deportivo Alavésia vastaan.
Romero teki ensimmäiset kaksi maaliaan ammattilaisurallaan 16. tammikuuta 2024 pelatussa Copa del Reyn ottelussa Getafea vastaan. Viisi päivää myöhemmin hän teki myös ensimmäisen maalinsa pääsarjassa ottelussa Gironaa vastaan.
Aiheesta muualla

Isaac Romeron tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Isaac Romeron tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Sevilla – Primera División
1 Fernández |
3 Pedrosa |
4 Salas |
5 Ocampos |
6 Gudelj |
7 Romero |
8 Jordán |
9 Iheanacho |
10 Suso |
11 Lukebakio |
12 Sambi Lokonga |
13 Nyland |
14 Peque |
15 Montiel |
16 Navas |
17 Saúl |
18 Agoumé |
20 Sow |
21 Ejuke |
22 Badé |
23 Marcão |
24 Nianzou |
26 Juanlu |
32 Carmona |
Valmentaja Pimienta
Laasonpohja

Laasonpohja on Vesijärven Laitialanselällä Hollolassa sijaitseva alue, jossa on neljä luonnonsuojelualuetta: Laasonpohjan suojelualue 1 (14 ha), Laasonpohjan suojelualue 2 (10 ha), Laasonpohjan suojelualue 3 (11 ha) ja Laasonpohjan suojelualue 4 (62 ha).
Laasonpohja on osa hajallaan sijaitsevaa Kutajärven Natura-aluetta.
Hollola
| --- | --- |
Kyliä ja paikkoja:  Hakosilta  Hankaa  Hedelmätarha  Heinlammi  Herrala  Hälvälä  Kalliola  Kirkonkylä  Kukkila  Kukonkoivu  Laitiala  Länsi-Hollola  Messilä  Miekkiö  Noitala  Okeroinen  Paimela  Pyhäniemi  Sairakkala  Salpakangas  Sarva  Tennilä  Tiirismaa  Uskila  |Vaania  Vanhatalo  Vesala  Vesikansa 
Luonto:  Hahmajärvi  Hammonjoki  Iso-Tiilijärvi  Keski-Tiilijärvi  Kiikunlähde  Kintterönsuon aarnimetsä  Kivijärvi  Kotajärvi  Kutajärvi  Kutajärven alue  Laasonpohja  Pirunpesä  Pähkinäkukkula  Riihikallio-Pilkanmäki  Sairakkalanjärvi  Tiirismaan luonnonsuojelualue  Työtjärvi  Vesijärvi  Vähä-Tiilijärvi 
Nähtävyyksiä ja tapahtumia:  Herralan kylämuseo  Hiljaisuuden huone  Hollo ja Martta  Hollolan Hirvi  Hollolan keskiaikainen kivikirkko  Hollolan keskiaikatapahtuma  Hollolan kotiseutumuseo  Hollolan kunnantupa  Hälvälän ampumarata  Kapatuosia  Laitialan kartano  Linnamäki  Messilän kartano  Pyhäniemen kartano 
Liikenne:  Herralan rautatieasema  Hollolan lentokenttä  valtatie 12  kantatie 54  seututie 296  yhdystie 2955  yhdystie 2956  yhdystie 3173  Launeen tie 
Muuta:  Camping Messilä  Hollolan kunnanvaltuusto  Hollolan lukio  Hollolan seurakunta  Hollolan Sanomat  Hollolan Seutu  Hollolan vaakuna
Antero Laukkanen

| Antero Laukkanen> Majakka-seurakunnan johtava pastori |
| --- | --- |
 1998–2015  
Edeltäjä:  Perustaja
Seuraaja:  Antti Ronkainen
Kansanedustaja
 2015–2023  
Ryhmä/puolue:  Kristillisdemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Henkilötiedot
Koko nimi:  Antero Jorma "Mooses" Laukkanen
Syntynyt: 30. toukokuuta 1958 Kouvola
Kuollut: 13. joulukuuta 2024 (66 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:  suomalainen
Asuinpaikka:  Espoo
Ammatti:  pastori
Arvonimi: sosiaalineuvos
Puoliso:  Leena Laukkanen
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Suomen Kristillisdemokraatit
Koulutus:  peruskoulu (1973)
Valiokunnat:  lakivaliokunta (2015–2023)
Uskonto:  evankelismi
Aiheesta muualla
www.anterolaukkanen.fi
Antero Jorma Laukkanen (30. toukokuuta 1958 Kouvola – 13. joulukuuta 2024 Espoo) oli suomalainen pastori, sosiaalineuvos ja poliitikko. Hän oli Uudenmaan vaalipiirin Suomen kristillisdemokraattien kansanedustaja vuosina 2015–2023. Hän toimi Espoon kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2001. Laukkanen oli Majakka-seurakunnan pastori ja perustaja. Laukkanen teki henkilökohtaisen konkurssin 1990-luvun laman aikana, ja hänen perheensä koki omakohtaisesti köyhyyden. Laukkanen tuli tunnetuksi erityisesti köyhien aseman parantamista, ruoka-avun pysyvää rahoittamista sekä perhearvoja puolustavana poliitikkona.
Varhainen elämä ja nuoruus

Laukkanen syntyi vuonna 1958 työläisperheeseen. Raskauden aikana Laukkasen äidille lääkäri oli tosin esittänyt abortin suorittamista tämän sairauteen vedoten. Äiti oli kuitenkin kieltäytynyt suorittamasta raskaudenkeskeytystä. Laukkanen painoi syntyessään ainoastaan 1 900 grammaa ja hän vietti ensimmäiset kuukaudet Sofianlehdon sairaalassa. Laukkasella oli tuolloin kolme sisarusta jotka vietiin lastenkotiin Korialle, sillä isä oli jättänyt perheensä ja lähtenyt Ruotsiin.
Laukkasen äiti vietti seitsemän kuukautta sairaalassa ja otti kotiuduttuaan Laukkasen sisarukset luokseen asumaan. Antero Laukkanen jäi töölöläiseen lastenkotiin, sillä kolmesta työstä huolimatta äidillä ei ollut varaa huolehtia kaikista lapsista. Laukkasen lähtökohdat tasapainoiselle elämälle oli heikot. Laukkanen kohtasi isänsä ainoastaan kerran, 3-vuotiaana. Laukkanen muutti äitinsä ja sisarustensa luokse 6-vuotiaana. Koulussa Laukkasta siirrettiin kolmen ensimmäisen vuoden aikana neljään eri kouluun tarkkailuluokille. Lopulta hän kävi koulua Espoon Karakalliossa. 12-vuotiaana hän oli päätynyt korttelijengiin tehden pikkurikoksia. Laukkanen tunnettiin koulussa häirikkönä, jolle monet lupasivat lyhyttä elämää.
Samoihin aikoihin naapurissa asuneet vapaakirkkolaiset Aila ja Risto Kotkavuori kutsuivat Anteron mukaan seurakunnan poikakerhoon ja leirille. Tuolla leirillä Antero Laukkanen tuli uskoon, mikä aiheutti näkyvän elämänmuutoksen. Laukkanen kävi peruskoulun loppuun 19-vuotiaana Ressun iltakoulussa.
Nuorena Laukkanen kiersi Jumalan tähdet -yhtyeessä yhdessä Heikki Hurstin ja tämän sisarusten kanssa.
Ura yrittäjänä

Laukkanen aloitti lukion, mutta jätti sen kesken saadessaan töitä. Laukkanen eteni urallaan nousujohteisesti ja päätyi myyntijohtajaksi. Tämän jälkeen hänestä tuli sarjayrittäjä yhdessä kumppaniensa kanssa. Laukkanen toimi yrittäjänä vuosina 1986–1996. 1990-luvun laman yhteydessä Laukkasen yrityksiä meni nurin. Hän menetti konkursseissa omaisuutensa ja joutui velkasaneeraukseen. Espoon käräjäoikeus julisti Laukkasen varattomaksi vuonna 1997.
Ura pastorina

Majakka-seurakunta syntyi 1990-luvulla Espooseen ja Laukkanen toimi sen johtavana pastorina vuosina 1998–2015.
Laukkasen mukaan yhteiskunnan nopea maallistuminen oli johtanut siihen, että kristityt olivat kosketuksissa seurakunnan ulkopuoliseen elämään suurimman osan ajasta. Laukkasen mukaan oli olemassa vaara, että myös seurakuntalaiset maallistuisivat täysin. Tästä hän oli nähnyt viitteitä seurakuntien nykyjohtajuuspuheessa. Laukkasen mukaan seurakunnalta vaadittiin yhä enemmän sellaista, mitä ei ole tarkoitettu seurakunnan tehtäviksi. Laukkasen mukaan seurakunnan keskeinen tehtävä oli evankeliumin julistaminen, lähetystyön tekeminen ja hyvän tekeminen.
Laukkasen mukaan Suomessa oli hengellinen kriisi ja yhteiskunnallinen uskontoallergia. Laukkanen oli kertonut ihmettelevänsä miksi hengelliset johtajatkaan eivät keskustelleet hengellisyydestä. Laukkasen mukaan myös seurakunnat olivat lamaantuneet. Hänen mielestään selvistä kristillisistä arvoista, vaikutteista ja Jumalasta pyrittiin eroon kaikin mahdollisin keinoin.
Poliittinen ura

Samana päivänä kun Laukkanen julistettiin varattomaksi 1997, hän aloitti eduskunnassa Toimi Kankaanniemen eduskunta-avustajana. Laukkanen toimi eduskunta-avustajana vuodet 1997–2005.
Poliittinen ura > Kansanedustajana

Laukkanen valittiin eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa 2 520 äänellä. Hänet valittiin toiselle kaudelleen vuoden 2019 vaaleissa 3 459 äänellä. Laukkanen toimi eduskunnan köyhyysryhmän puheenjohtajana. Hän toimi kansanedustajana kauden 2019–2023 loppuun, eikä asettunut ehdolle enää vuoden 2023 vaaleissa.
Poliittinen ura > Kunnalliset luottamustehtävät

Laukkanen toimi Uudenmaan maakuntavaltuuston jäsenenä vuosina 2005–2012 ja Espoon kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2001. Laukkanen toimi Espoon kaupungin tarkastuslautakunnan jäsenenä vuodesta 2001.
Poliittinen ura > Muut luottamustehtävät

Laukkanen toimi Kansallisoopperan hallintoneuvostossa vuosina 2010–2013, ulkoministeriön kansainvälisen ihmisoikeusasiain neuvottelukunnassa vuosina 2012–2015, HOK-Elannon edustajistossa vuodesta 2013, Suomen Evankelisen Allianssin hallituksessa vuodesta 2014 sekä Christian Political Foundation for Europen hallituksen jäsenenä. Laukkanen toimi espoolaisen Hyvä arki ry:n hallituksen puheenjohtajana ja oli tätä kautta kanavoimassa ruokaa vähävaraisille.lähde?
Poliittisia näkemyksiä

Laukkanen tunnettiin toimeliaana ja puheeliaana arvopoliitikkona. Laukkanen toimi muun muassa eduskunnan köyhyysryhmän varapuheenjohtajana. Laukkanen piti esillä myös perhekysymyksiä.
Laukkanen oli aktiivinen rahankeräyslain uudistamisessa. Laukkasen tavoitteena oli se, etteivät kaikki seurakunnat ja seurakuntayhteisöt tarvitsisi kolehdin keräämiseen rahankeräyslupaa.
Poliittisia näkemyksiä > Lex Laukkanen

Laukkanen pyrki saamaan ruoka-apua ja vähävaraisia auttaville yhdistyksille pysyvää rahoitusta suoraan valtion budjetista. Laukkasen näkemyksen mukaan leipäjonoja pyörittävät järjestöt saavat toimintansa tukea eduskunnan ”joululahjarahoista”. Laukkanen oli esittänyt 2–5 miljoonan euron määrärahaa järjestöjen tukemiseen. Laukkanen kantoi viimeisessä puheenvuorossaan eduskunnassa huolta ruoka-apua antavista yhdistyksistä ja esitti pysyvää määrärahaa köyhiä auttaville ja ruoka-apua jakaville yhdistyksille. Orpon hallitus vakiinnutti hallitusohjelmassaan vähävaraisten ruoka-apuun kohdennetun määrärahan ja toteutti sen budjettiin syksyllä 2023.
Yksityiselämä

Laukkanen kertoi vuonna 2018 unelmoivansa lähetystyöstä Kiinassa kansanedustajuuden jälkeen. Laukkaset olivat opiskelleet tätä varten kiinan kieltä. Hänen tarkoituksenaan oli toimia eläkkeellä pastorina ja raamatunopettajana.
Laukkanen osallistui Yhdysvaltain kongressin rukousaamiaiselle vuodesta 1998 lähtien yli 19 kertaa neljän eri Yhdysvaltain presidentin kutsumana. Vuonna 2015 Laukkanen perusti Suomen kansallisen rukousaamiaisen yhdessä Sauli Ahvenjärven kanssa. Lisäksi Laukkanen veti pastoreiden yhteistä rukousrintamaa. Laukkanen tunnettiin myös lempinimellä Mooses, jonka hän oli saanut jo nuoruudessaan.
Laukkasella todettiin toukokuussa 2022 ALS-tauti. Hän kuoli joulukuussa 2024.
Aiheesta muualla

Antero Laukkanen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Mooseksen päiväkirja -podcast Radio Dein sivuilla
Antero Laukkasen kotisivut
Kristillisdemokraattien kansanedustajat
| n k Kristillisdemokraattien kansanedustajat 2015–2019 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (5):  Essayah  Laukkanen  Räsänen  Tanus  Östman 
| n k Kristillisdemokraattien kansanedustajat 2019–2023 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (5):  Essayah  Laukkanen  Räsänen  Tanus  Östman 
Uudenmaan vaalipiirin kansanedustajat
| n k Uudenmaan vaalipiirin kansanedustajat 2015–2019 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (35):  Adlercreutz  Berner  Blomqvist  Elo  Feldt-Ranta  Guzenina  Haglund (2015–2016)  Harakka  Harkimo  Juvonen  Kaikkonen  Kasvi  Karimäki  Kauma (2017-2019)  Laiho (2018–2019)  Laukkanen  Lauslahti (2015–2018)  Lehti  Lepomäki  Lindtman  Meri (2015–2019)  Multala  Mykkänen  Mäkelä (2015–2017)  Niikko  Niinistö  Nylander  Rehn-Kivi (2016–2019)  Rinne  Ruoho  Ruohonen-Lerner (2015)  Räsänen  Toivola  Tolvanen  Soini  Stubb (2015–2017)  Vahasalo (2018–2019)  Vanhanen  Viljanen  Uotila 
| n k Uudenmaan vaalipiirin kansanedustajat 2019–2023 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (36):  Adlercreutz  Blomqvist  Elo  Guzenina  Harakka  Harkimo  Hopsu  Hyrkkö  Juvonen  Kaikkonen  Kauma  Keto-Huovinen  Kiljunen  A. Koponen  N. Koponen  Kvarnström  Laiho  Laukkanen  Lepomäki  Lindtman  Lohikoski  Meri  Multala  Mykkänen  Niikko  Petelius  Purra  Rehn-Kivi  Rinne  Saramo  Sjöblom  Slunga-Poutsalo  al-Taee  Tolvanen  Vanhanen  Vestman 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Yle
Zape Leppänen

| Zape Leppänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Urpo Olavi Leppänen
Syntynyt: 25. toukokuuta 1947 Helsinki
Kuollut: 23. tammikuuta 2019 (71 vuotta) Helsinki
Ammatti:  rumpali säveltäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Zape  Limousine
Aktiivisena:  1964–
Tyylilajit:  rock soul blues
Soittimet:  Rummut
Yhtyeet:  Shaking Sharks The Esquires Mosaic The First Orient Express Orfeus Kalevala Bluesounds
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Zape Leppänen (myös Limousine Leppänen, oikealta nimeltään Urpo Olavi Leppänen)  (25. toukokuuta 1947 Helsinki – 23. tammikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen rockmuusikko ja säveltäjä.
Nuoruus ja uran alku

Käytyään kansakoulun Leppänen opiskeli kaksi vuotta radiotekniikkaa. Uransa muusikkona Leppänen aloitti noin 17-vuotiaana, kun Leif Kiviharju pyysi häntä rumpaliksi Shaking Sharks -yhtyeeseen vuonna 1965. Leppänen osti Yhdysvalloista salakuljetetut Slingerland-rummut. Yhtye soitti vuoden verran rockia, kuten Chuck Berryn kappaleita. Kitaristina toimi Lars Örnberg. Shaking Sharks -yhtyeen "rajuudesta" kertoo se, että yhtye kieltäytyi käyttämästä ajan tyyliin kuuluneita yhtenäisiä esiintymisasuja. Yhtye toimi välillä myös nimillä Happy Go Fellows ja The Steelers. Usein vaihtuneissa kokoonpanoissa ehtivät olla mukana muiden muassa Sammy Babitzin ja Remu Aaltonen. Örnberg muutti myöhemmin Australiaan.
The Esquiresista Orient Expressiin

Kesäkuussa 1966 Leppänen korvasi armeijaan lähteneen Aikka Hakalan The Esquires -yhtyeessä, jossa soitti syksyyn saakka. Vuonna 1967 Leppänen astui itse asepalvelukseen, missä hän teki Jakke Leivon kanssa tanssi- ym. keikkoja. Armeijan jälkeen Leppänen oli kesällä 1968 Mosaic -yhtyeessä, jossa soittivat tuolloin Nikke Nikamo (kitara), Lasse Kvist (basso), Hannu Sinnemäki (saksofoni), Tapio "Tuuppi" Tuominen (saksofoni) ja Sinikka Sokka (laulu). Yhtye esitti soulia sekä Paul Butterfield Blues Bandin ja Electric Flagin kappaleita.
Mosaicin jälkeen Leppästä pyydettiin rumpalin sijaiseksi yhdelle The Firstin keikalle, mutta tämä kiinnitys venähtikin noin vuoden mittaiseksi. Seuraavaksi Leppänen liittyi Olli Ödnerin suosittelemana Hukkaviivaan, jossa soittivat bluesmuusikot "Kalahande" eli Hannu Salakka, Klaus Stolt ja Timo Kojo.
Hukkaviivasta kehittyi sitten Orient Express. Vuonna 1970 yhtyeen jäsen Markku Runne lähetti demonauhan Puolaan ja sai sopimuksen kiertueesta. Nauhalla soittaneesta kokoonpanosta Puolan-kiertueelle lähti kuitenkin vain basisti Repe Kupiainen, sillä muilta osin kokoonpanoa uusittiin. Ensin tulivat mukaan muuan kitaristi ja tämän suosituksesta saksofonisti Raimo Wallen. Seuraavaksi kitaristin ja urkurin tilalle otettiin kaksi kitaristia: "Kalahande" ja Janne Ödner. Puolalaisten kanssa oli sovittu, että kiertueella pitää olla myös naislaulusolisti, joten mukaan otettiin Titta Jokinen.
Puolan-kiertueella Orient Express soitti 24 keikkaa kuukaudessa; ohjelmistossa oli mm. Familyn ja Spooky Toothin kappaleita sekä bluesia. Yhtyeen palattua Suomeen Markku Runne alkoi heti järjestää kontaktiensa kautta suurta kiertuetta, joka olisi kestänyt noin kaksi vuotta ja ulottunut Euroopan jälkeen jopa Beirutiin, Buenos Airesiin ja Meksikoon. Orient Expressin raju menoselvennä kuitenkin katkaisi matkan jo Tanskaan. Kolme päivää ennen lähtöä oli erotettu Runne ja Kupiainen, joiden tilalle otettiin Klaus Stolt ja laulusolistiksi Kojo. Naissolistina kiertueella oli mukana Ringa.
1970-luvun alku

Vuonna 1971 Leppänen liittyi lyhyeksi aikaa juuri asepalveluksen suorittaneen Eero Raittisen Groon-yhtyeeseen. Sitten hän meni Vando Suvannon tilalle Orfeukseen, jossa soittivat bassoa Klaus Stolt sekä kitaroita Hannu "Kalahande" Salakka ja Janne Ödner. Mukaan pyydettiin Dave Lindholmin kanssa Ferris-yhtyeessä soittanut kosketinsoittaja Heikki Hiekkala. Naissolistiksi ei löytynyt muita sopivia kuin Muska, jolla oli kylläkin jo ollut oma taustayhtye. Tämä yhdistelmä ei kuitenkaan toiminut hyvin, sillä tanssilavoilla ja keikkoja myyneessä D-tuotannossa ei pidetty Pink Floyd -tyylisestä underground-yhtyeestä. Muska ja Kalahande Salakka jättivät yhtyeen, mutta Dave Lindholm saatiin mukaan. Keikkamyynnin hoiti Leppänen. Keikoilla Lindholm soitti aluksi akustisen osuutensa ja sen jälkeen yhtyeen kanssa. Pian Ödner kuitenkin erosi, ja yhtye soitti jonkin aikaa nelimiehisenä.
Orfeuksessa Leppänen alkoi tehdä kappaleita Kalevalan Lido Salosen ja Matti Kurkisen kanssa. Orfeuksen hajottua 1974 Leppänen siirtyi Kalevalan laulusolistiksi ja soitti alkuvaiheessa myös rumpuja.
"Corruption"- ja "Rakkautta"-singlet

Kalevalan hajottua syksyllä 1978 Leppänen jatkoi yhteistyötä Kalevala-basisti Ari Vaahteran kanssa Limousine-yhtyeessä, johon tulivat Jig Saw-kitaristi Jukka (Krisu) Ristseppä ja Hullujussin kosketinsoittaja Tapio Niemelä. Limousine levytti keväällä 1979 Leppäsen ja Vaahteran säveltämän sekä Jim Pembroken sanoittaman singlen ”Corruption”, joka kuitenkin jäi melko vähälle huomiolle. Elokuun lopussa 1979 Leppänen ja Vaahtera liittyivät Bluesoundsiin, jossa olivat mukana sen hajoamiseen asti loppuvuoteen 1982. Limousine oli toiminnassa myös Bluesounds-aikana ja 1981 yhtyeeltä ilmestyi toinen single ”Rakkautta”, tällä kertaa suomeksi. Bluesoundsin jälkeen Leppänen ja Vaahtera keskittyivät Limousineen, jossa vaikutti myös Pia Maria Noponen Scapa Flow -yhtyeestä.
Elokuvamusiikki

2000-luvulla Leppänen teki musiikin useaan lyhytelokuvaan, muun muassa Seppo Renvallin kokeellisiin elokuviin.
Diskografia > Single

Vieraat kasvot (1983) Johanna, A.A.B. Tuotanto
Diskografia > Albumi

Stereo World (1984), Johanna, Johanna Kustannus
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Orfeus: Echoes (live 1973)
Zape Leppänen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Discogs.com
Meteli.net
Zape Leppäsen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Škoda Felicia

| Škoda Felicia |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekki
Valmistaja:  Škoda Auto
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  1994–2001
Muut nimet:  Škoda Pickup
Korimalli:  2-ovinen lava-auto 5-ovinen hatchback 5-ovinen farmari
Luokka:  B-segmentti
Edeltäjä:  Škoda Favorit Škoda Forman
Seuraaja:  Škoda Fabia
Teknisesti samankaltaisia:  Volkswagen Caddy (Typ 9U)
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,3–1,9 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali
Škoda Felicia on Škoda Auton vuosina 1994–2001 valmistama pieni automalli, joka korvasi edeltäneet Škoda Favorit- ja Forman-mallit. Auto kehitettiin edeltäjiensä pohjalta, mutta siinä hyödynnettiin myös vuonna 1991 emoyhtiöksi tulleen Volkswagen Groupin tekniikkaa. Felician seuraajaksi tuli Škoda Fabia.
Škoda Pickup
Korimalleina olivat viisiovinen hatchback, farmarimalli Combi ja lava-autoversio Škoda Pickup, jota myytiin myös Volkswagen Caddyna. Lisäksi lava-autosta tehtiin myös Felicia Fun -avoautoversio, jossa on kaksi istuinta lavaosassa ohjaamon takana. Alastaittamisen lisäksi Felician takapenkit oli mahdollista helposti irrottaa kokonaan, jolloin käytössä oli auton kokoon nähden pitkä ja korkea yhtenäinen tavaratila.
Moottorivaihtoehtoina olivat Škodan vanhanaikainen 1,3-litrainen työntötankomoottori sekä Volkswagenilta peräisin olevat 1,6-litrainen SOHC-bensiinimoottori ja 1,9-litrainen diesel. Voimansiirtona oli aina viisivaihteinen manuaalivaihteisto.
Škoda Felicia Fun
Vuonna 1998 keulan ilmettä uudistettiin vastaamaan suurempaa Octavia-mallia. Esimerkiksi etusäleikkö ja ajovalot olivat uudet.
Facelift-mallin Škoda Felicia.
Facelift-mallin Škoda Felicia Combi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Škoda Felicia Wikimedia Commonsissa
Škodan automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  Enyaq  Fabia  Kamiq  Kamiq (Kiina)  Karoq  Kodiaq  Kushaq  Octavia  Rapid  Scala  Slavia  Superb 
Entiset mallit:  100/110  105/120  110 R  130  1000 MB  1200  440  450  Citigo  Favorit  Felicia  Forman  Garde  Octavia (1959)  Pickup  Popular  Praktik  Rapid (1935)  Rapid (1984)  Rapid (Intia)  Roomster  Superb (1934)  Yeti
Joan Plowright

| Joan Plowright |
| --- | --- |
 Joan Plowright vuonna 1960
Henkilötiedot
Koko nimi:  Joan Ann Olivier
Syntynyt: 28. lokakuuta 1929 Brigg, Lincolnshire, Englanti
Kuollut: 16. tammikuuta 2025 (95 vuotta)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1948–2014
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Joan Ann Plowright (sukunimi avioliitossa Olivier; 28. lokakuuta 1929 Brigg, Lincolnshire, Englanti – 16. tammikuuta 2025) oli englantilainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hänet aateloitiin dameksi vuonna 2004. Hänen puolisonsa oli näyttelijä Laurence Olivier.
Ura

Joan Plowright tunnettiin pitkään teatterinäyttelijänä, ja vuonna 1961 hän voittikin Tony-palkinnon roolistaan Broadway-näytelmässä A Taste of Honey. Sen lisäksi hän teki menestyksekkään elokuvauran ja hänen kuuluisimpia elokuviaan ovat Kun hymy hyytyy (The Entertainer, 1960), jossa vastanäyttelijänä oli tuleva aviomies Laurence Olivier, Kolme sisarta (Three Sisters, 1970), Rakastan sinut kuoliaaksi (I Love You To Death, 1990), Ville Vallaton (Dennis the Menace, 1993), Hotelli Sorrento (Hotel Sorrento, 1995), Tulipunainen kirjain (The Scarlet Letter, 1995), Jane Eyre – salattu rakkaus (Jane Eyre, 1996), Vuodet Picasson kanssa (Surviving Picasso, 1996), 101 dalmatialaista (101 Dalmatians, 1996) ja Teetä Mussolinin kanssa (Tea with Mussolini, 1999).
Vuonna 2014 Plowright ilmoitti lopettavansa näyttelijän uransa, sillä hän oli tuolloin sokeutunut lähes täysin.
Yksityiselämä

Plowright oli naimisissa Laurence Olivierin kanssa vuodesta 1961 aina Olivierin kuolemaan vuoteen 1989 asti. Pariskunnalla oli kolme yhteistä lasta.
Valikoitu filmografia

24 tuntia armonaikaa (Time Without Pity, 1957)
Kun hymy hyytyy (The Entertainer, 1960)
Vanja-eno (Uncle Vanya, 1963)
Kolme sisarta (Three Sisters, 1970)
Hevonen (Equus, 1977)
Anne Frankin päiväkirja (The Diary of Anne Frank, 1980)
Britannia Hospital – juhlapäivä (Britannia Hospital, 1982)
Brimstone – paholaisen kosketus (Brimstone & Treacle, 1982)
Vapauden voitto (Revolution, 1985)
Tärkeintä on olla aito (The Importance of Being Earnest, 1986)
Kohtalokkaat numerot (Drowning by Numbers, 1988)
Ja satakieli lauloi (And a Nightingale Sang, 1989)
Rakastan sinut kuoliaaksi (I Love You to Death, 1990)
Avalon (Avalon, 1990)
Ihana huhtikuu (Enchanted April, 1991)
Ville Vallaton (Dennis the Menace, 1993)
Widows' Peak (Widows' Peak, 1994)
Ystävyyden aika (On Promised Land, 1994)
Hotelli Sorrento (Hotel Sorrento, 1995)
Tuhopolttajan rakkaustarina (A Pyromaniac's Love Story, 1995)
Tulipunainen kirjain (The Scarlet Letter, 1995)
Jane Eyre – salattu rakkaus (Jane Eyre, 1996)
Se ainoa väärä (Mr. Wrong, 1996)
Vuodet Picasson kanssa (Surviving Picasso, 1996)
101 dalmatialaista (101 Dalmatians, 1996)
Petturi joukossamme (Aldrich Ames: Traitor Within, 1998)
Teetä Mussolinin kanssa (Tea with Mussolini, 1999)
Spiderwickin kronikat (The Spiderwick Chronicles, 2008)
Aiheesta muualla

Joan Plowright NNDB:ssä
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef