stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Parapähkinäpuu
Aiheesta muualla

Fineli: tarkempaa tietoa ravintosisällöstä
Parapähkinä.fi Tietoa terveellisistä pähkinöistä
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Bertholletia excelsa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q81671  Wikispecies: Bertholletia excelsa  ARKive: bertholletia-excelsa  BioLib: 127838  CoL: LMPJ  Ecocrop: 3699  EoL: 321258  EPPO: BTHEX  FNA: 220001651  GBIF: 3083180  GRIN: 7022  iNaturalist: 145603  IPNI: 591270-1  IRMNG: 10587650  ITIS: 21989  IUCN: 32986  NCBI: 3645  NZOR: 01974dcd-5b8f-4b11-8ff8-ba61f1cef906  Observation.org: 520750  Open Tree of Life: 429489  Plant List: kew-313577  PLANTS: BEEX2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:591270-1  Tropicos: 17900013  WFO: wfo-0000775013 
Siemeniä levittävät luonnossa agutit, kuten Dasyprocta leporina.
Siementen kerääjien jälkeensä jättämä kasa hedelmän kuoria brasilialaisessa luonnonmetsässä.
Kuorittuja parapähkinöitä.
Mika Väyrynen (jalkapalloilija, 1981)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 28. joulukuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Eskilstuna, Ruotsi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Lempinimi: Väykkä
Seura
Seura: FC Honka
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
1992–1993: LoPa
1994–1996: KyIF
1997–1998: FCK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1997–1998 | FCK | – | (–) |
| 1998–2000 | FC Lahti | 36 | (11) |
| 1998–1999 | → Pallo-Lahti | 7 | (4) |
| 2001 | Jokerit | 30 | (4) |
| 2001–2005 | Heerenveen | 100 | (17) |
| 2005–2008 | PSV | 29 | (2) |
| 2008–2011 | Heerenveen | 57 | (10) |
| 2011–2012 | Leeds United | 10 | (0) |
| 2012–2014 | HJK | 40 | (5) |
| 2015 | Los Angeles Galaxy | 19 | (0) |
| 2016–2017 | HIFK | 40 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 368 | (54) |
Maajoukkue
| 1997 | Suomi U15 | 5 | (0) |
| 1998 | Suomi U17 | 9 | (5) |
| 1999 | Suomi U18 | 12 | (7) |
| 2000 | Suomi U19 | 6 | (1) |
| 2001 | Suomi U20 | 5 | (1) |
| 2000–2003 | Suomi U21 | 18 | (1) |
| 2002–2015 | Suomi | 63 | (5) |
Valmennusura
2018–2019: Klubi 04 (apuvalm.)
2019–2020: HJK (apuvalm.)
2021: Klubi 04
2023–: FC Honka
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mika Väyrynen (s. 28. joulukuuta 1981 Eskilstuna, Ruotsi) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan Väyrynen oli keskikenttäpelaaja. Hän pelasi kymmenen vuotta Alankomaissa Heerenveenin ja PSV Eindhovenin joukkueissa. Viimeisellä pelikaudellaan 2017 hän edusti Veikkausliigassa pelannutta HIFK:ta. Suomen A-maajoukkueessa Väyrynen pelasi yli 60 ottelua.
Seurajoukkueet

Väyrysen kasvattajaseuroja ovat Lohjan Pallo ja Kyrkslätt IF. Ensimmäiset miesten pelinsä Väyrynen pelasi FC Kirkkonummen paidassa. Väyrynen siirtyi Kirkkonummelta FC Lahden organisaatioon ja teki Veikkausliiga-debyyttinsä 17-vuotiaana kaudella 1999. Lahdesta Väyrynen siirtyi kaudeksi 2001 FC Jokereihin.
Väyrynen herätti kiinnostusta myös ulkomailla ja syksyllä 2001 hän siirtyi Alankomaihin SC Heerenveeniin. Heerenveenissä hänestä kehittyi neljän kauden aikana yksi joukkueen avainpelaajistalähde?. 13. kesäkuuta 2005 Väyrynen teki sopimuksen PSV:n kanssa, joka on yksi menestyneimmistä alankomaalaisseuroista.
Ensimmäinen kausi mestaruuden voittaneessa PSV:ssä meni hieman penkin alle loukkaantumisten vuoksi. Kauden 2006–2007 alussa Väyrystä oltiin lainaamassa vuodeksi espanjalaiseen Celta Vigoon Väyrysen jäätyä vähälle peliajalle. Lainasopimus kuitenkin kariutui viime hetkillä, ja Väyrynen jäi PSV:n riveihin. Myös englantilainen Fulham ja ranskalainen Stade Rennais olivat kiinnostuneita Väyrysestä vuoden 2007 keväällä. Kaudella 2007–2008 Väyrynen pelasi PSV:ssä vain yhdessä sarjaottelussa. Alkukaudesta 2007–2008 Väyrynen oli lähellä siirtoa Englannin liigassa pelanneen Derby Countyn kanssa, mutta sopimusta ei syntynyt. Elokuussa 2008 hän palasi takaisin entiseen seuraansa Heerenveeniin, jonka kanssa hän teki kolmevuotisen sopimuksen.
Heerenveenin sopimuksen päätyttyä Väyrynen siirtyi syyskuussa 2011 Englannin mestaruussarjan Leeds Unitediin.
Heinäkuussa 2012 Väyrynen siirtyi HJK:n riveihin debytoiden 17.7.2012 pelatussa Mestarien liigan karsintaottelussa KR Reykjavíkiä vastaan tehden yhden maalin rangaistuspotkusta 7–0-kotivoittoon päättyneessä ottelussa. HJK ei käyttänyt 1+1-vuotisen sopimuksen optiota kauden 2013 päätteeksi. Maaliskuussa 2014 Väyrynen teki kuitenkin uuden, kauden 2014 kattavan sopimuksen.
Kaudella 2014 Väyrynen voitti HJK:ssa kolmannen peräkkäisen Suomen-mestaruuden ja lisäksi ensimmäisen Suomen Cupinsa. Helmikuussa 2015 Väyrynen siirtyi Yhdysvaltoihin Major League Soccerissa pelaavaan Los Angeles Galaxyyn, jossa hän pelasi 19 sarjaottelua kaudella 2015. Kevätkauden 2016 Väyrynen oli pelaamatta. Elokuussa 2016 hän teki loppukauden kattavan sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan HIFK:n kanssa. Kauden 2017 jälkeen hän lopetti pelaajauransa.
Maajoukkue

Väyrynen kuului Suomen joukkueen miehistöön nuorten MM-kilpailuissa Argentiinassa vuonna 2001. A-maajoukkueessa Väyrynen debytoi 20. maaliskuuta 2002 Etelä-Koreaa vastaan Espanjan La Mangassa. Hän onnistui vakiinnuttamaan paikkansa kuitenkin vasta seuraavan vuoden kesällä. Kesäkuussa 2003 oli edessä tärkeät EM-karsintaottelut Serbia ja Montenegroa ja Italiaa vastaan. Alun perin maajoukkueen päävalmentaja Antti Muurinen ei valinnut Väyrystä näihin otteluihin kokoonpanoon ollenkaan. Joukkueeseen valittu Jari Ilola loukkaantui kuitenkin otteluiden alla ja näin Väyryselle avautui paikka maajoukkueeseen. Väyrynen sai pelata molemmat pelit kokonaan ja häntä pidettiin Suomen onnistuneimpana pelaajana. Näiden otteluiden jälkeen Väyrynen on ollut lähes aina kunnossa ollessaan maajoukkueen avauskokoonpanossa ja on ollut maajoukkueessa tärkeimpiä pelaajia. Hän muodosti pitkään Teemu Tainion kanssa taitavan keskikentän kaksikon. Väyrynen pelasi yhteensä 63 A-maaottelua ja teki niissä viisi maalia.
Valmennusura

Väyrynen liittyi HJK:n kakkosjoukkue Klubi 04:n valmennukseen päävalmentaja Mikko Mannilan ja toisen apuvalmentajan Petteri Kärkkäisen avuksi tammikuussa 2018 pian sen jälkeen, kun hän oli ilmoittanut pelaajauransa päättymisestä.
Väyrynen siirtyi kesken kauden 2019 Klubi 04:n apuvalmentajan paikalta HJK:n liigajoukkueen apuvalmentajaksi, kun seura täydensi valmentajamuutosten vuoksi liigajoukkueen valmentajaryhmää. Kaudella 2021 Väyrynen toimi Klubi 04:n päävalmentajana Ykkösessä. Marraskuussa 2023 hän siirtyi Kakkosessa pelanneen Hongan edustusjoukkueen päävalmentajaksi.
Saavutukset

Vuoden lupaava pelaaja 1999
PSV Eindhoven
Eredivisie: 2005–2006, 2006–2007, 2007–2008
Heerenveen
KNVB-cup: 2008–2009
HJK
Veikkausliiga: 2012, 2013, 2014
Suomen Cup: 2014
Muu elämä

Väyrynen suoritti varusmiespalveluksensa Hämeen Rykmentin Urheilukoulussa vuonna 2010 kesken Heerenveen-pestinsä. Hän on naimisissa Hanna Väyrysen kanssa. Heillä on kolme poikaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mika Väyrynen (jalkapalloilija, 1981) Wikimedia Commonsissa
Los Angeles Angels

| Los Angeles Angels |
| --- | --- |

Perustettu:  1961
Entiset nimet:  Los Angeles Angels of Anaheim (2005–2015) Anaheim Angels (1997–2004) California Angels (1965–1996) Los Angeles Angels (1961–1964)
Kotiareena:  Angel Stadium
Kapasiteetti:  45 517
Paikkakunta:  Anaheim
Värit:                
Lajit:  baseball
Mestaruudet:  World Series: 2002 American League: 2002
Los Angeles Angels on vuonna 1961 perustettu Major League Baseball -joukkue Anaheimista, Kaliforniasta. Seura on voittanut yhden World Series -mestaruuden vuonna 2002.
Joukkue pelaa American Leaguen Läntisessä divisioonassa ja sen kotistadion on Angel Stadium.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Los Angeles Angels Wikimedia Commonsissa
Paris Saint-Germain FC

Paris Saint-Germain FC eli PSG on samannimisen pariisilaisen urheiluseuran jalkapallojaosto. Joukkueen kotistadionina toimii Parc des Princes, johon mahtuu 48 527 katsojaa.
Seura perustettiin nimellä Stade Saint-Germain vuonna 1904. Paris Saint-Germain siitä tuli elokuussa 1970. Paris Saint-Germain ei ole ikinä pudonnut Ranskan pääsarjasta (nousi 1974). Stade Saint-Germain sen sijaan aikoinaan putosi ja nousi pääsarjan ja 1. divisioonan välillä.
Seuran on omistanut vuodesta 2012 qatarilainen sijoitusyhtiö Qatar Sports Investments. Seuran puheenjohtajana toimii Nasser Al-Khelaifi. PSG oli vuonna 2023 Forbesin listauksessa maailman 36. arvokkain urheiluseura 4,21 miljardin dollarin arvolla.
Sport Intelligencen tilaaman raportin mukaan PSG oli kaikki lajit ja joukkueet huomioiden vuoden 2014 kallein seura maailmassa, kun mittarina käytetään joukkueen pelaajien keskipalkkaa. PSG:n pelaajien keskimääräinen vuosipalkka on 7,42 miljoonaa euroa.
Euro-cupit

Paris Saint-Germain on pelannut Mestarien liigassa 12 kautena, parhaana saavutuksenaan loppuottelupaikka kaudella 2019–2020. Tuolloin se hävisi Lissabonissa pelatun loppuottelun saksalaiselle Bayern Münchenille maalein 0–1. Kaudella 1994–1995 PSG ylsi välieriin. Kausina 1997–1998, 2000–2001 ja 2004–2005 PSG jäi Mestarien liigassa alkulohkoon. Kaudesta 2012–2013 lähtien joukkue on kahdeksan peräkkäistä kertaa pelannut Mestarien liigassa ja päässyt joka kerta alkulohkostaan jatkoon. Näistä neljällä ensimmäisellä kerralla pariisilaiset hävisivät puolivälierissä ja kolmella seuraavalla kerralla jo neljännesvälierissä eli ensimmäisellä pudotuspelikierroksella, kunnes kaudella 2019–2020 joukkue pääsi loppuotteluun. Kolme kertaa PSG:n on pudottanut jatkosta espanjalainen FC Barcelona ja kolmasti jokin englantilainen joukkue, joskin kausina 2014–2015 ja 2015–2016 PSG pudotti englantilaisjoukkue Chelsean jatkosta neljännesvälierissä. Mestarien liigaa edeltäneessä mestarijoukkueiden cupissa Paris Saint-Germain pelasi vain kaudella 1986–1987 ja tuolloin se hävisi ensimmäisellä kierroksella tšekkoslovakialaiselle TJ Vítkovicelle.
Ainoan suuremman eurooppalaisen cup-kilpailun voittonsa Paris Saint-Germain on saavuttanut cup-voittajien cupissa kaudella 1995–1996. Tuolloin se voitti ensimmäisellä kierroksella norjalaisen Molden kahden osaottelun yhteismaalein 6–2, toisella kierroksella skotlantilaisen Celticin yhteismaalein 4–0, puolivälierissä italialaisen Parman yhteismaalein 3–2, välierissä espanjalaisen Deportivo de La Coruñan yhteismaalein 2–0 ja Brysselissä pelatussa loppuottelussa itävaltalaisen Rapid Wienin 1–0 Bruno N'Gottyn tehtyä ottelun ainoan maalin. Seuraavalla kaudella PSG voitti alkukierroksilla liechtensteinilaisen FC Vaduzin, turkkilaisen Galatasarayn, kreikkalaisen AEK Ateenan ja englantilaisen Liverpoolin ja selviytyi jälleen loppuotteluun, jonka se nyt hävisi espanjalaiselle FC Barcelonalle 0–1. Kaudella 1993–1994 Paris Saint-Germain ylsi cup-voittajien cupissa välieriin, joissa se hävisi englantilaiselle Arsenalille.
UEFA-cupissa Paris Saint-Germain ylsi parhaimmillaan välieriin kaudella 1992–1993. Tuolloin se pudotti jatkosta kreikkalaisen PAOK:in, italialaisen Napolin, belgialaisen Anderlechtin ja espanjalaisen Read Madridin hävittyään tälle ensimmäisen osaottelun 3–1 mutta voitettuaan maalein 4–1 kotiottelunsa, jossa Antoine Kombouaré teki ratkaisevan viimeisen maalin toisen jakson lisäajalla. Välierissä PSG hävisi italialaisseura Juventukselle yhteismaalein 3–1.
Saavutukset

Liigamestaruudet: 12 (1986, 1994, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018, 2019, 2020, 2022, 2023, 2024)
Cup-mestaruudet: 15 (1982, 1983, 1993, 1995, 1998, 2004, 2006, 2010, 2015, 2016, 2017, 2018, 2020, 2021, 2024)
Liigacup-mestaruudet: 9 (1995, 1998, 2008, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2020)
Ranskan Super Cup: 12 (1995, 1998, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022, 2023)
Ligue 2-mestaruudet: 1 (1971)
Euroopan Cup-voittajien Cupin voitot: 1 (1996)
Intertoto Cupin voitot: 1 (2001)
Päävalmentajat

1957–1969  Roger Quenolle
1969–1972  Pierre Phelipon
1972–1973  Robert Vicot
1973–1975  Just Fontaine ja Robert Vicot
1975–1976  Just Fontaine
1976–1977  Velibor Vasović
1977 / Ilja Pantelic ja Pierre Alonzo
1977–1978  Jean-Michel Larque
1978  Pierre Alonzo
1978–1979  Velibor Vasović
1979  Pierre Alonzo ja Camille Choquier
1979–1983  Georges Peyroche
1983–1984  Lucien Leduc
1984–1985  Georges Peyroche
1985  Christian Coste
1985–1988  Gérard Houllier
1987–1988  Erick Mombaerts ja Gérard Houllier
1988–1990  Tomislav Ivić
1990–1991  Henri Michel
1991–1994  Artur Jorge
1994–1996  Luis Fernández
1996–1998 / Raymundo Ricardo Gomes ja Joël Bats
1998  Alain Giresse
1998–1999  Artur Jorge
1999–2000  Philippe Bergeroo
2000–2003  Luis Fernández
2003–2005  Vahid Halilhodžić
2005  Laurent Fournier
2005–1/2007  Guy Lacombe
1/2007–2009  Paul Le Guen
2009–12/2011  Antoine Kombouaré
1/2012–2013  Carlo Ancelotti
2013–2016  Laurent Blanc
2016–2018  Unai Emery
2018-12/2020  Thomas Tuchel
1/2021–2022  Mauricio Pochettino
2022–2023  Christophe Galtier
2023–  Luis Enrique
Joukkueen historiaa > Eniten otteluita

Tilanne 22. tammikuuta 2024.
| --- | --- |
Pelaaja: Ottelut
Jean-Marc Pilorget: 435
Marquinhos: 428
Marco Verratti: 416
Sylvain Armand: 380
Safet Sušić: 344
Paul Le Guen: 344
Bernard Lama: 318
Thiago Silva: 315
Mustapha Dahleb: 310
Edinson Cavani: 301
Joukkueen historiaa > Eniten maaleja

Tilanne 22. tammikuuta 2024.
| --- | --- |
Pelaaja: Maalit
Kylian Mbappé: 240
Edinson Cavani: 200
Zlatan Ibrahimović: 156
Neymar: 118
Pedro Miguel Pauleta: 109
Dominique Rocheteau: 100
Mustapha Dahleb: 98
François M'Pelé: 95
Ángel Di Maria: 92
Safet Sušić: 85
Joukkueen historiaa > Kapteenit

PSG:n kapteenit vuodesta 1978.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joukkueen viralliset sivut (ranskaksi)
| n k Ligue 1 |
| --- | --- |
2024–2025:  Angers  Auxerre  Brest  Le Havre  Lens  Lille  Lyon  Marseille  Monaco  Montpellier  Nantes  Nice  Paris Saint-Germain  Reims  Rennes  Saint-Étienne  Strasbourg  Toulouse 
Entiset:  Aix-en-Provence  Ajaccio  Gazélec Ajaccio  Amiens  Alès  Antibes  Angoulême  Arles-Avignon  Avignon  Bastia  Béziers  Bordeaux  Boulogne  Caen  Cannes  Châteauroux  Club Français  Colmar  Dijon  Evian  Excelsior Roubaix  Fives  Grenoble  Gueugnon  Guingamp  Hyères  Istres  Laval  Le Mans  Limoges Foot  Lorient  Lyon OU  Martigues  Metz  Mulhouse  AS Nancy  FC Nancy  Nîmes  Niort  Olympique Lillois  Paris  Paris-Charenton  Racing Paris  Racing Roubaix  Red Star Paris  Roubaix-Tourcoing  Rouen  Sedan  SO Montpellier  Stade Français  Sète  Sochaux  Toulon  Tours  Troyes  Valenciennes
Another Part of Me

| ”Another Part of Me” Michael Jackson |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Bad
 Äänitetty : 1987
 Julkaistu: 11. heinäkuuta 1988
 Tuottaja(t): Michael Jackson, Quincy Jones
 Tyylilaji: R&B, pop, funk
 Kesto: 03.54
 Levy-yhtiö: Epic Records
Michael Jacksonin muut singlet
| ”Dirty Diana” 1988 | ”Another Part of Me” 1988 | ”Smooth Criminal” 1988 |
Another Part of Me on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin kuudes vuoden 1987 albumilta Bad julkaistu single. Se julkaistiin heinäkuussa 1988. Kappaleen varhainen versio kuultiin Jacksonin tähdittämässä tieteiselokuvassa Captain EO vuonna 1986.
Kappaleet

45 rpm
”Another Part of Me” (singlemix) – 3:46
”Another Part of Me” (instrumentaali) – 3:46
12" single
”Another Part of Me” (pidennetty tanssimix)
”Another Part of Me” (radioversio)
”Another Part of Me” (dub-mix)
”Another Part of Me” (a cappella)
”Another Part of Me” (musiikkivideo)
Jean Giraud

| Jean Giraud |
| --- | --- |
 Jean Giraud vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1938
Kuollut: 10. maaliskuuta 2012 (73 vuotta)
Kansalaisuus:  ranskalainen
Taiteilija
Salanimi:  Gir ja Mœbius
Ala:  sarjakuva
Kuuluisimpia töitä:  Blueberry, Ilmatiivis autotalli
Aiheesta muualla
www.moebius.fr
Jean Giraud (8. toukokuuta 1938 Nogent-sur-Marne, Ranska – 10. maaliskuuta 2012) oli ranskalainen sarjakuvantekijä. Science fiction -sarjakuvia tehdessään hän käytti nimimerkkiä Mœbius. Hän käytti myös taiteilijanimeä Gir.
Giraud oli ehkä kuuluisin Blueberry-lännensarjasta, jonka hän loi yhdessä käsikirjoittaja Jean-Michel Charlierin kanssa. Hän osallistui myös monien tieteiselokuvien tekemiseen.
Giraud oli animaatio-ohjaaja ja sarjakuvapiirtäjä Hayao Miyazakin ystävä, ja heidän töistään pidettiin yhteinen näyttely La Monnaiessa Pariisissa 2004–2005. Giraud oli myös nimennyt tyttärensä Nausicaaksi Miyazakin sarjakuvan Tuulen laakson Nausicaä päähenkilön mukaan.
Tähti, Jean Giraudin kootut fantasiat, Moebius 1. Kustannus Carlsen, 1989.
Jean Giraud’n Suomessa julkaistut sarjakuvat

Arzach. Lehdessä Jysäys 1/2006 (8 sivua). Tarina on julkaistu alun perin Métal hurlant -lehden numerossa 1 vuonna 1975.
Moebius: Jerry Corneliuksen ilmatiivis autotalli - Le garage hermétique de Jerry Cornélius, 1976
Jerry Corneliuksen ilmatiivis autotalli 1.  Jalava, 1990.  ISBN 951-8954-53-4
Jerry Corneliuksen ilmatiivis autotalli 2.  Jalava, 1992.  ISBN 951-8954-72-0
Stelin ja Atanin seikkailut
Moebius 1: Tähti.  (Sur l’étoile, 1983)  Carlsen, 1989.  ISBN 951-876-164-7
Moebius 2: Aedenan puutarhat.  (Les jardins d’Édena, 1988)  Carlsen, 1989.  ISBN 951-876-163-9
Moebius 3: Jumalatar.  (La déesse, 1990)  Semic, 1991.  ISBN 951-876-211-2
John Difoolin seikkailuja
Musta Incal.  ((L'Incal Noir, 1980-1981.) Käsikirjoitus: Jodorowsky. Suom. Jukka Heiskanen)  Jalava, 1991.  ISBN 951-895-466-6
Incal.  ((L'Incal, 1981–1989.) Käsikirjoitus: Jodorowsky)  Egmont, 2008.  ISBN 978-952-469-907-5
Cigurin mies.  ((L'homme du Ciguri, 1992.) Suom. Lauri Nikkanen)  Egmont, 2012.  ISBN 978-952-233-611-8
Marchand & Moebius: Pikku Nemo. Osa 1, Hyvä kuningas.  ((Little Nemo. Tome 1, Le bon roi, 1993.) Käsikirjoitus Moebius. Suom. Vesa Nykänen)  Semic, 1995.  ISBN 951-876-438-7
Moebius & Jodorowsky: Enkelikynsi.  ((Griffes d’ange, 1994.) Suom. Ville Keynäs. Sötem)  Like, 1997.  ISBN 951-578-460-3
Kissan silmät (yhteistyössä Jodorowskyn kanssa)
Arzak: Maanmittari.  ((Arzak: L'arpenteur, 2010.) Suom. Kirsi Kinnunen)  Egmont, 2012.  ISBN 978-952-233-599-9
Blueberry (Käsikirjoitus: Jean-Michel Charlier)
Fort Navajo
Väijytys punaisessa laaksossa
Ukkosta lännessä
Yksinäinen kotka
Kilpaa kuoleman kanssa
Kohtalokas kaivos
Hopeatähti
Rautahepo
Teräskäsi
Siouxien jäljillä
Kenraali Kultatukka
Kadonnut kaivos
Kultainen luoti.  (Le spectre aux balles d’or, 1970)  Jalava, 1989.  ISBN 951-9201-89-0
Chihuahua Pearl
Puolen miljoonan dollarin mies
Ruumiskirstun balladi
Lainsuojaton
Angel Face
Tsi-na-pah
Pitkä marssi
Aaveheimo
Viimeinen kortti
Päätepiste
Arizona Love
Mister Blueberry
Varjot Tombstonen yllä
Geronimo
OK Corral
Dust
Apassit
Elokuvat, joissa Giraud on vaikuttanut

Alien – kahdeksas matkustaja (1979)
Heavy Metal (1981)
The Time Masters (1982)
Blade Runner (1982)
Tron (1982)
Masters of the Universe (1987)
Willow – suuri seikkailu (1988)
Abyss – syvyys (1989)
The Fifth Element – puuttuva tekijä (1997)
Blueberry (2004)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jean Giraudin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Jean Giraud Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jukka Laine: Incal ja John Difool ovat palanneet. Kvaak.fi 10.10.2008.
Petri Hannini: Taistelu universumin herruudesta. Keskisuomalainen 16.11.2008.
Ari Tiippana: Kristallin arvoitus. Länsi-Savo 15.1.2009.
Manu Pärssinen: Katsauksessa kaksi kovakantista: Incal. V2.fi 26.4.2009.
Mika Lietzén: Piippalakkinen mies. Kvaak.fi 23.12.2012.
Tero Mattila: Moebius hulluttelee. Kvaak.fi 31.12.2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja 2  3  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  3  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  3  Puola 2  Portugali 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 2  3
Helsingin yliopiston päärakennus

| Helsingin yliopiston päärakennus |
| --- | --- |
 Yliopiston päärakennus Senaatintorin laidalla
Osoite:  Unioninkatu 34, Aleksanterinkatu 5, Fabianinkatu 33, Yliopistonkatu 2
Sijainti:  Kluuvi, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°10′10″N, 24°57′00″E
Rakennustyyppi:  yliopistorakennus
Valmistumisvuosi:  1832 (vanha osa), 1937 (uusi osa)
Suunnittelija:  Carl Ludvig Engel (vanha osa), J. S. Sirén (uusi osa)
Omistaja:  Helsingin Yliopistokiinteistöt
Käyttäjä:  Helsingin yliopisto
Tyylisuunta:  empire
Kerrosluku:  3–4
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helsingin yliopiston päärakennus on vuonna 1832 valmistunut, Carl Ludvig Engelin suunnittelema empirerakennus Helsingin Senaatintorilla. Rakennus kuuluu Engelin keskeisimpiin töihin. Se laajennettiin 1930-luvulla korttelin kokoiseksi arkkitehti J. S. Sirénin suunnitelmien mukaan.
Päärakennuksen korttelia rajoittavat Senaatintorin länsireunaa pitkin kulkeva osa Unioninkatua sekä Aleksanterinkatu, Fabianinkatu ja Yliopistonkatu. Se muodostaa useiden sen länsi- ja pohjoispuolella olevien rakennusten kanssa Helsingin yliopiston keskustakampuksen.
Päärakennus on historiallisesti ollut Helsingin yliopiston hallinnollinen ja seremoniallinen keskipiste. Nykyisin valtaosa yliopiston keskushallinnosta toimii naapurikorttelissa uudessa hallintorakennuksessa, mutta päärakennuksessa ovat edelleen kanslerin ja rehtorin virkahuoneet sekä konsistorin istuntosali. Päärakennuksen suuri juhlasali on yliopiston juhlavin tila, jossa järjestetään muun muassa lukuvuoden juhlalliset avajaiset sekä maisterin- ja tohtorinpromootiot. Salia käytetään myös konserttisalina. Nykyään suurin osa päärakennusta on humanistisen tiedekunnan opetuskäytössä. Fabianinkadun puoleisessa uudessa osassa toimii myös yliopiston Tiedemuseo Liekin näyttelykeskus.