stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Birthday Massacre

| The Birthday Massacre |
| --- | --- |

 The Birthday Massacre esiintymässä New Yorkissa huhtikuussa 2006.
Tiedot
Toiminnassa:  1999–
Tyylilaji:  synthrock post-wave vaihtoehtorock goottirock
Kotipaikka:   Toronto, Kanada
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Chibi, laulu (1999–)  Rainbow, kitara, taustalaulu, ohjelmointi (1999–)  Mike Falcore, kitara, ohjelmointi (1999–)  Owen, kosketinsoittimet (2004–)  Philip Elliott, rummut (2019–) Brett Carruthers, basso (2019–) 
Entiset jäsenet:  Dank, kosketinsoittimet (1999–2001)  OE, rummut (2000–2003), basso (2007–2010)  Adm, kosketinsoittimet (2002–2004)  Aslan, basso (1999–2007)  Rhim, rummut (2003–2019)  Nate Manor, basso (2010–2019) 
Levy-yhtiö:   Metropolis Records  RepoRecords
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Birthday Massacre (usein lyhennetty TBM) on vuonna 1999 perustettu kanadalainen synth rock -yhtye. Yhtye toimi aluksi nimellä Imagica.
Diskografia > Albumit

Nothing and Nowhere (2002)
Violet (2004)
Walking with Strangers (2007)
Looking Glass EP (2008,  EP)
Show and Tell (Live in Hamburg) (2009,  live)
Pins and Needles (2010)
Imaginary Monsters (2011,  EP)
Hide and Seek (2012)
Superstition (2014)
Imagica (2016)
Under Your Spell (2017)
Diamonds (2020)
Diskografia > Demot

Demo 1 (2000,  Tehty nimellä Imagica)
Demo 2 (2001,  Tehty nimellä Imagica)
Diskografia > DVDt

Blue (2005)
Live Bootleg DVD (2006)
Aiheesta muualla

TheBirthdayMassacre.com
Kansallinen teknillinen yliopisto

| Kansallinen teknillinen yliopisto> Escuela Politécnica Nacional |
| --- | --- |

Perustettu:  1869
Tyyppi:  Julkinen
Rehtori:  Florinella Muñoz
Opiskelijoita:  15000
Jatko-opiskelijoita:  2500
Sijainti:   Quito, Pichincha  Ecuador
Osoite:  Ladrón de Guevara E11 - 253
Kampus:  José Rubén Orellana, 152 000 m2
Maskotti:  Pöllö
Yhteistyö:  REDU
Sivusto:  http://www.epn.edu.ec/
Peruskoulutusosasto
Kansallinen teknillinen yliopisto (esp. Escuela Politécnica Nacional) on julkinen yliopisto, joka sijaitsee Quitoin kaupungissa Ecuadorissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1869, ja sen tiedekunnat ovat pääosin teknisiä, niin kuin tietotekniikka ja insinöörikoulutus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Ken Owen

Ken Owen on rumpali Liverpoolista. Hänet tunnetaan parhaiten yhtenä Carcass-bändin perustajana. Hän hoiti alussa vähän lauluosuuksiakin. Bändin hajottua vuonna 1995 hän perusti Blackstar-bändin kahden muun entisen Carcassin jäsenen kanssa. Vuonna 1999 hän kärsi aivoverenvuodosta, joka teki soittamisen mahdottomaksi. Hiljattainmilloin? hän näyttää parantuneenkenen mukaan? suurimmaksi osaksi ja on alkanut soittaa taas rumpuja.
Hän inspiroi Carcassia tekemään lääketieteellistä sisältöä lyriikoihinsa.
Karhusuo (Säkylä)

Karhusuon kylä toukokuussa 2013.
Karhusuo on Säkylän kunnassa sijaitseva kyläkeskus. Se sijaitsee seitsemän kilometrin päässä keskustaajamasta, ja siellä on alun perin vuonna 1986 perustettu kyläyhdistys. Karhusuolla on kohtalaisesti yritystoimintaa, kuten insinööritoimisto, kuljetuspalvelu, lujitemuovipalvelu ja sähköasennusmyymälä.
Karhusuolla sijaitsee myös vuonna 1913 rakennettu Karhusuon koulu, jossa koulutoiminta lopetettiin kesäkuussa 2011 ja koko koulu lakkautettiin virallisesti seuraavan syksyn aikana. Koulun lakkauttamisesta huolimatta kylässä asuu nykyhetkellä paljon lapsiperheitä, jonka myötä sinne on rakennettu kevyelle liikenteelle valtion ylläpitämää väyläverkostoa.
Tom Nilsson

| Tom Nilsson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. elokuuta 1993 (ikä 31) Tyresö, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Mr. Rehab
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  184 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  Örebro HK
Sarja:  SHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Mora IK (Allsv.) Frölunda HC (SHL) Toronto Marlies (AHL) Utica Comets (AHL) Djurgårdens IF (SHL)
NHL-varaus:  100. varaus, 2011 Toronto Maple Leafs
KHL-varaus:  118. varaus, 2016 Lokomotiv Jaroslavl
Tom Nilsson (s. 19. elokuuta 1993 Tyresö, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SHL-joukkue Örebro HK:ssa. Hän laukoo oikealta.
Pelityyli

Elite Prospects -sivuston Erik K. Pirin mukaan Nilsson on kylmäpäinen puolustava puolustaja, joka ei ole kovin isokokoinen, mutta tykkää pelata fyysisesti ja taklaa kovaa varsinkin avojäällä. Hän on myös hyvä luistelemaan, mutta Nilssonilla on kuitenkin kehitettävää hyökkäyspään pelaamisessa. Hän laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Nilsson on Hanviksens SK:n kasvatti. Hän pelasi juniorina sittemmin myös AIK IF:ssä, jossa Nilsson voitti U16 SM:n hopeaa vuonna 2009. Seuraavaksi kaudeksi 2009–2010 Nilsson siirtyi Mora IK:hon. Kaudella 2010–2011 hän debytoi seuran HockeyAllsvenskan-joukkueessa, jossa Nilsson pelasi kolme runkosarja- ja kymmenen Kvalserien-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Kvalserien ei kuitenkaan päättynyt Moran sarjanousuun. Huhtikuussa 2011 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Toronto Maple Leafs varasi Nilssonin neljännellä kierroksella 100. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Ensimmäisellä kokonaisella Allsvenskan-kaudellaan 2011–2012 hän teki 44 runkosarjaottelussa tehot 4+6=10. Maaliskuussa 2012 Nilsson teki taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen Moran kanssa. Kaudella 2012–2013 hän teki Allsvenskanin runkosarjassa neljä tehopistettä.
Maaliskuussa 2013 Nilsson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Hän sopi kuitenkin huhtikuussa pelaavansa ensimmäisen sopimuskauden 2013–2014 lainalla SHL-joukkue Frölunda HC:ssä. Nilsson teki SHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 14. syyskuuta 2013 vieraissa Skellefteå AIK:ta vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 23.34 minuuttia ja Nilsson keräsi teholukeman –1. Ensimmäisen SHL-maalinsa hän teki 17. lokakuuta 2013 Skellefteå AIK:ta vastaan. Kaikkiaan Nilssonin tulokaskausi liigassa toi 50 runkosarja- ja seitsemässä playoff-ottelussa tehot 2+2=4. Hän oli kauden päätteeksi ehdolla liigan vuoden tulokkaaksi, mutta palkinnon vei lopulta kuitenkin joukkuetoveri Andreas Johnson.
Kaudeksi 2014–2015 Nilsson siirtyi Toronto Maple Leafsin organisaatioon. Hän pelasi kautensa kuitenkin kokonaan farmijoukkue Toronto Marliesissa, AHL:ssä. Juuri ennen kauden 2015–2016 harjoitusleirin alkua Nilsson, Taylor Beck, Matthew Finn, Christopher Gibson ja Carter Verhaeghe kaupattiin Torontosta New York Islandersiin vaihdossa Michael Grabneriin. Islanders kuitenkin osti Nilssonin sopimuksen ulos ja hän palasi kolmivuotisella sopimuksella Frölundaan. Nilsson voitti kaudella 2015–2016 sekä Ruotsin-mestaruuden että Mestarien liigan mestaruuden.
Toukokuussa 2016 Nilsson teki vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen NHL-sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Hän kuitenkin loukkaantui jo harjoituskaudella 2016–2017 ja palasi kaukaloihin AHL-joukkue Utica Cometsin vahvuudessa marraskuussa 2016. Nilssonin terveyshuolet jatkuivat kuitenkin pitkin loppukautta ja hän pelasi Cometsissa lopulta vain 17 runkosarjaottelua. Nilsson voitti kuitenkin joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +7.
Kaudeksi 2017–2018 Nilsson palasi kotimaahansa ja siirtyi 2+1-vuotisella sopimuksella Djurgårdens IF:ään. Hänen runkosarjansa jäi kuitenkin vain 18 ottelun mittaiseksi jalkavammojen vuoksi. Kaudella 2018–2019 Nilsson teki SHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 1+9=10. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa. Tammikuussa 2019 Nilsson teki Djurgårdenin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Venäjä 2013 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Saksa 2011 | jääkiekko |  |
Nilsson pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpialuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti hopeaa. Nilsson valittiin Venäjää vastaan pelatun välieräottelun päätteeksi Ruotsin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 voittaen hopeaa. Nilsson valittiin Kanadaa vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi Ruotsin ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Ruotsin A-maajoukkueessa Nilsson on pelannut 24 ottelua tehopistein 2+2=4. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 3. maaliskuuta 2013 Oskarshamnissa Slovakiaa vastaan. Nilsson sai ottelussa myös yhden syöttöpisteen Fredrik Petterssonin tekemään maaliin. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki neljännessä ottelussaan 8. huhtikuuta 2013 Riiassa Latviaa vastaan.
Kansallinen tuomarineuvosto

Kansallinen tuomarineuvosto (puol. Krajowa Rada Sądownictwa, KRS) on elin Puolassa, joka valvoo maan tuomioistuinten ja tuomareiden riippumattomuutta. Sen tehtävänä on ehdottaa tuomarinimityksiä ja voi kohdistaa tuomareihin kurinpitotoimenpiteitä.
Kokoonpano

Puolan perustuslain 187 §:n mukaan kansalliseen tuomarineuvostoon kuuluu 25 jäsentä: korkeimman oikeuden ensimmäinen presidentti, oikeusministeri, korkeimman hallinto-oikeuden presidentti, yksi tasavallan presidentin nimeämä henkilö sekä 15 jäsentä, jotka valitaan maan tuomioistuinten tuomareiden joukosta. Lisäksi kansalliseen tuomarineuvostoon kuuluu neljä parlamentin alahuoneen jäsentä ja kaksi senaattoria. Jäsenten toimikausi on neljä vuotta.
Karl Erik Fabian Edvard Knut von Baer

Karl Erik Fabian Edvard Knut von Baer (27. syyskuuta 1802 Turku – 14. kesäkuuta 1862 Lappeenranta) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Von Baerin vanhemmat olivat kapteeni, liikemies Anders Baer ja Albertina Brehmer ja puoliso vuodesta 1850 Alexandra Amburger. Baer palveli vänrikkinä 1. Suomen jalkaväkirykmentissä 1820–1821 ja vuodesta 1821 Savonlinnan suomenmaalaisessa jalkaväkirykmentissä. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1824, jolloin hän siirtyi komppaniaupseeriksi kadettikouluun. Henkivartioväen suomenmaalaiseen rykmenttiin Baer määrättiin 1827. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1830, alikapteeniksi 1832, kapteeniksi 1838 ja everstiksi henkivartioväen suomenmaalaisessa rykmentissä 1844. Keski-Venäjälle Tambovin jääkärirykmentin komentajaksi Baer tuli 1847. Hän osallistui Venäjän väliintuloon Unkarin vallankumouksessa 1849. Vuonna 1852 Baer määrättiin ruhtinas Suvorovin krenatöörirykmentin komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi seuraavana vuonna ja siirrettiin 1854 henkivartioväen 2. reservijalkaväkiprikaatin ja reservijääkärirykmentin komentajaksi.
Baer korotettiin aatelisarvoon Suomessa lokakuussa 1854, mutta häntä ei kirjattu Suomen ritarihuoneeseen. Vuonna 1855 hän sai eron henkivartioväen reservijääkärirykmentin komentajan tehtävästä, mutta oli yhä henkivartioväen 2. reservijalkaväkiprikaatin komentaja. Ennen eroamistaan sotapalveluksesta von Baer toimi vielä Venäjän 4. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajana vuoteen 1857.
Karhusaari (täsmennyssivu)

Karhusaari viittaa tai liittyy muun muassa seuraaviin:
Karhusaari, Norjalle kuuluva saari Jäämerellä
Karhusaari, saari Etelämantereella
Karhusaari, saari ja kaupunginosa Helsingissä
Karhusaari, Pietarsaaren kaupunginosa
Iso Karhusaari, Päijänteen saari Sysmässä
Vähä Karhusaari, Päijänteen saari Sysmässä
Noin 65 saaren nimi muualla Suomessa
Karhusaari, niemi Espoon Westendin kaupunginosassa
Karhusaaren taidekeskus, entinen Sinebrychoffin huvila Espoon Karhusaaressa
Karhusaari, vuoden 1979 elokuva
Karhusaari, Anssi Kelan laulu vuodelta 2005
Karhusaaren kalliomaalaus, kalliomaalaus Iitin Konniveden Karhusaaressa
Karhusaaren aarnialue, osa Pudasjärvellä ja Ranualla sijaitsevaa Litokairan Natura 2000 -luonnonsuojelualuetta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Karhusaari”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Karl Engman

Karl Engman (14. tammikuuta 1818 Viipuri – 13. helmikuuta 1894 Viipuri) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa  palvellut kenraaliluutnantti.
Karl Engmanin vanhemmat olivat tehtailija Lars Emanuel Engman ja Helena Amalia Jaenisch ja puoliso vuodesta 1849 Jenny Maria Thesleff. Engman tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1834, valmistui kurssinsa priimuksena ja määrättiin vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen jääkärirykmenttiin 1840. Hän osallistui sotaan kaukasialaisia vuoristoheimoja vastaan 1840–1844 ja ylennettiin sodan aikana  aliluutnantiksi 1842, luutnantiksi 1843 ja erityisen taisteluissa kunnostautumisen takia alikapteeniksi 1844. Kapteeniksi Engman ylennettiin vuonna 1848. Hänet siirrettiin everstiksi ylennettynä Henkivartioväen Volynian rykmenttiin Puolaan vuonna 1852. Krimin sodassa Engman osallistui Suomen rannikkoalueiden puolustukseen. Hänet määrättiin 4. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentajaksi vuonna 1858 ja Viipurin linnoitusrykmentin komentajaksi vuonna 1863. Kenraalimajuriksi ylennettynä Engman siirrettiin 35. jalkaväkidivisioonan komentajan apulaiseksi vuonna 1865. Hänestä tuli 3. tarkk’ampujaprikaatiin komentaja vuonna 1870 ja 2. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentaja vuonna 1873. Engman osallistui Turkin sotaan 1877–1878, minkä jälkeen hänet määrättiin 10. reservidivisioonan komentajaksi vuonna 1878 ja 28. jalkaväkidivisioonan komentajaksi vuonna 1879. Engman palveli vielä 1879–1880 Suomen sotilaspiirin viraston Suomen sotaväen jaoston esikunnassa. Kenraaliluutnantiksi ylennettynä hänet sijoitettiin reservijoukkoihin vuonna 1880, sotapalveluksesta hän erosi seuraavana vuonna.
Kaseiini

Kaseiinit (< lat. caseus ’juusto’) ovat fosforipitoisia proteiineja, jotka ovat maidon määrällisesti tärkein proteiiniryhmä.
Elintarvike

Raakamaito eli käsittelemätön lehmänmaito sisältää noin 33 grammaa proteiineja litraa kohti. Vesi pois lukien proteiinit ovat maidon komponenteista kolmanneksi tärkein ryhmä. Suurin osa maidon proteiineista, 26 grammaa litraa kohti eli noin 79 prosenttia, on juuri kaseiineja. Maidon kokonaismäärästä kaseiinia on noin 2,6 prosenttia. Lisäksi maito sisältää erilaisia heraproteiineja sekä rasvapallosten kalvon proteiineja.
Kaseiinit ovat tyypillisiä juuri maidolle, koska niitä syntyy nisäkkäiden maitorauhassolujen alveoleissa. Kaseiinin synteesiä ei ole tavattu muissa solutyypeissä. Kaseiinit muodostavat maidossa ryhmän, joka verkkomaisena sulkee sisäänsä rasvan ja antaa maidolle valkoisen värin. Sienimäisenä aineena kaseiini sitoo hyvin vettä.
Kaseiinit jaotellaan neljään luokkaan, jotka merkitään kreikkalaisilla kirjaimilla.
Maidon kaseiiniproteiinit ja niiden prosentuaalinen osuus maidon proteiineista ovat (suuruusjärjestyksessä):
β-kaseiini, johon lasketaan myös γ-kaseiini – 30,8 %,
αS1-kaseiini – 30,6 %,
κ-kaseiini – 10,1 %,
αS2-kaseiini – 8,0 %.
Kaseiineja käytetään nykyisin juuston valmistuksessa, mutta aiemmin niitä käytettiin myös muovin kaltaisena valmistusmateriaalina (galaliitti) ja liiman raaka-aineena.
Vaneriliima

Kaseiinia osattiin käyttää sideaineena ja liimana jo muinaisessa Egyptissä. 1930-1950-luvuilla kaseiiniliima oli yleisesti käytössä puurakenteisten lentokoneiden liimaliitoksissa. Ensimmäisten englantilaisen de Havilland Mosquito -tiedustelulentokoneiden vaneri-balsa-runko liimattiin kaseiinilla, myöhemmin keinohartseilla. Suomessa jatkosodan aikana Valtion lentokonetehtaan Myrsky-hävittäjän rakenneongelmat johtuivat osin kaseiiniliimasta.
Kaseiinia voidaan käyttää myös temperamaalauksessa: liima on vesiliukoista noin viikon ajan, jolloin se on työstettävissä.
Kees van Baaren

Kees van Baaren (22. lokakuuta 1906 Enschede – 2. syyskuuta 1970 Oegstgeest) oli alankomaalainen säveltäjä ja pedagogi. Hän opiskeli vuosina 1924–1929 Berliinin Stern-konservatoriossa sävellystä Friedrich Kochin sekä pianonsoittoa Rudolph Breithauptin johdolla. Kotimaahansa palattuaan hän otti oppitunteja Willem Pijperiltä.
Jotkin van Baarenin teokset ovat tonaalisia, mutta toisissa hän kehitti tyyliään kohti sarjallisuutta. Hänen sarjallinen tekniikkansa oli täysin kehittynyt septetossa huilulle, oboelle, klarinetille, fagotille, käyrätorvelle, viululle ja kontrabassolle (1952). Van Baaren oli ensimmäinen huomattava alankomaalainen dodekafonisen musiikin säveltäjä.
Van Baaren työskenteli uransa aikana eri konservatorioissa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Louis Andriessen, Reinbert de Leeuw, Misha Mengelberg, Peter Schat ja Jan van Vlijmen.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kees van Baaren
Kelly Peyton

| Kelly Peyton |
| --- | --- |
Luoja(t):  J. J. Abrams
Näyttelijä(t):  Amy Acker
Ensi- esiintyminen:  Jaksossa 5.03 "The Shed"
Viimeinen esiintyminen:  Jaksossa 5.17 "All the Time in the World"
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kelly Peyton
Status:  elossa
Ammatti:  Prophet 5
Sukupuoli:  nainen
Suhteet
Tutut:  Rachel Gibson   Gordon Dean   Irina Derevko   Arvin Sloane   Julian Sark
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kelly Peyton on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Alias. Häntä esittää näyttelijä Amy Acker.
Hahmon tarina

Kelly Peyton työskentelee Gordon Deanille Suoja-nimisessä CIA:n salaisessa järjestössä. Todellisuudessa järjestö on osa terroristiorganisaatio Prophet 5:ä, ja totuuden tietävät vain Peyton ja Dean. Peyton on Rachel Gibsonin hyvä ystävä, kunnes saa tietää tämän tietävän totuuden Suojasta, ja Deanin kanssa he räjäyttävät toimiston tappaen kaikki työntekijät, lukuun ottamatta Rachelia. APO saa Deanin kiinni ja hän kuolee myöhemmin, minkä jälkeen Peyton ottaa hänen paikkansa Prophet 5:ssä.
Peyton kidnappaa Sydney Bristow'n ja hypnotisoi hänet antamaan tietoja 1400-luvulla eläneen profeetta Milo Rambaldin Horisontti-esineestä. Paljastuu, että hän työskentelee Sydneyn äidin Irina Derevkon kanssa. Sydney onnistuu pakenemaan, paljastamatta mitään tärkeää. Irina myöhemmin etsii Horisontin Sydneyn ja Jack Bristow'n avulla.
Sarjan lopussa Peyton työskentelee Arvin Sloanen ja Julian Sarkin kanssa. Peyton murhaa Prophet 5:n kaksitoista johtajaa, mikä johtaa organisaation alasajoon. APO saa Peytonin kiinni ja Rachel käyttää Peytonin pahinta pelkoa, käärmeitä, hyväkseen saadakseen tältä tietoja Sloanen olinpaikasta, minkä jälkeen hän joutunee vankilaan.
Karniset Alpit

| Karniset Alpit |
| --- | --- |
 Lago Volaia
Maantiede
Päävuoristo:  Alpit
Korkein kohta
Nimi:  Coglians
Korkeus meren-pinnan tasosta:  2 782 m
Karniset Alpit on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue, joka on saanut nimensä muinaisen Rooman valtakunnan Karnian maakunnan mukaan.
Vuoristoalueen korkein huippu on Coglians (2 782 m; koordinaatit 46°36′N, 12°53′E).
Huippuja

Coglians (2 782 m)
Kellerwand (2 775 m)
Cima dei Preti (2 703 m)
Monte Cavallo (2 251 m)
Monte Peralba (2 694 m)
Monte Cridola (2 581 m)
Monte Chiadenis (2 459 m)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karniset Alpit Wikimedia Commonsissa
Suomalainen oopperamusiikki

Suomen Kansallisooppera ja -baletti Töölönlahdella Helsingissä.
Suomalaisen oopperamusiikin alku sijoittuu 1700-luvun loppupuolelle, jolloin maassa järjestettiin ensimmäiset oopperaesitykset. Varsinaisesti kiinnostus taidemuotoon heräsi kuitenkin vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla. Ensimmäinen suomalainen oopperateos on Fredrik Paciuksen Sakari Topeliuksen librettoon säveltämä Kaarle-kuninkaan metsästys (Kung Karls jakt) vuodelta 1852.
Suomalainen oopperataide alkoi 1970-luvulla saavuttaa kansainvälistä mainetta ennen kaikkea Joonas Kokkosen ja Aulis Sallisen niin kutsutuilla karvalakkioopperoilla, kuten Punainen viiva ja Viimeiset kiusaukset. Suomen nousuun yhdeksi maailman johtavista oopperamaista vaikuttivat myös Savonlinnan oopperajuhlat ja monien suomalaisten laulajien, kuten Martti Talvelan ja myöhemmin esimerkiksi Karita Mattilan ja Soile Isokosken, saavuttama kansainvälinen maine.
Vuonna 2000 Suomessa sai kantaesityksen yhteensä neljätoista oopperaa, jota voidaan pitää kansainvälisessä vertailussa ainutkertaisena määränä. Suomalaista 1970-luvulla alkanutta, edelleen jatkunutta oopperabuumia kuvastaa se, että kaikista sävelletyistä suomalaisista oopperoista kolmasosa sävellettiin vuosina 1817–1974, toinen kolmannes vuosina 1975–1991 ja viimeinen kolmannes 1992–2003. Suomen kattava musiikkioppilaitosjärjestelmä on luonut suomalaiselle oopperalle laajan yleisöpohjan. Suomalaisista 40 prosenttia on itse soittanut joskus jotain soitinta, ja siten heillä on yleensä vahva tunneside musiikin tekemiseen. Myös laaja amatööriteatteriperinne on luonut yleisöä oopperalle.
Oopperan varhaisvaiheet Suomen suuriruhtinaskunnassa

Tiettävästi ensimmäinen Suomessa nähty oopperaesitys esitettiin Turussa vuonna 1768, kun Carl Gottlieb Seuerlingin teatteriseurue vieraili maassa. 1800-luvun aikana Suomessa vieraili lukuisia oopperaseurueita Pietarista, Tukholmasta ja Tallinnasta. Oopperaesityksiä järjestettiin usein vaatimattomissa tiloissa, esimerkiksi Helsingissä esityspaikkana toimi usein Ullanlinnan kylpylä Kaivopuistossa. Ensimmäinen kotimaisin voimin toteutettu esitys nähtiin vuonna 1849, kun joukko helsinkiläisiä harrastelijoita esitti Gioachino Rossinin Sevillan parturin ruotsiksi.
Suomalaiset säveltäjät olivat säveltäneet ensimmäisiä oopperateoksia jo 1800-luvun alkupuolella. Carl Ludvig Lithanderin Säckpiparen (Säkkipillinsoittaja) esitettiin kuitenkin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1963 Yleisradiossa. Bernhard Henrik Crusellin ooppera Lilla sklafvinnan (Pikku orjatar, 1824) puolestaan kyllä esitettiin, mutta ainoastaan Ruotsissa. Näin ollen ensimmäisenä suomalaisena oopperateoksena on pidetty Fredrik Paciuksen Sakari Topeliuksen librettoon säveltämää Kaarle-kuninkaan metsästystä vuodelta 1852. Ensimmäinen suomen kielellä esitetty ooppera kuultiin vuonna 1870, kun Suomalainen seura järjesti Giuseppe Verdin Trubaduurin esityksen Arkadia-teatterissa.
Aikaisemmin harrastelijavoimin toteutettu ooppera ammattimaistui, kun Kaarlo Bergbom perusti vuonna 1872 perustetulle Suomalaiselle teatterille lauluosaston eli Suomalaisen oopperan jo vuonna 1873. Ensimmäinen uuden oopperaseurueen produktio oli Gaetano Donizettin Lucia di Lammermoor. Suomalaisen oopperan taiteellinen taso oli ilmeisen korkea, ja sen tunnusti jopa aikakauden kieliriitaisassa ilmapiirissä Suomen ruotsinkielinenkin lehdistö. Oopperan suurimpiin tähtiin kuului Emmy Strömmer-Achté, joka yritti jopa luoda kansainvälistä laulu-uraa siinä kuitenkaan onnistumatta. Strömmer-Achtén tytär Aino Ackté toteutti kuitenkin äitinsä unelman kansainvälisestä urasta. Suomalaisen oopperan ja ruotsalaisen teatterin oopperanäytännöt kilpailivat kiihkeästi yleisöstä ja rahallisesta tuesta, ja aikanaan niiden yhdistymisestäkin käytiin neuvotteluja. Hankkeen kariuduttua Suomalainen ooppera joutui lopettamaan toimintansa talousvaikeuksien vuoksi vuonna 1879.
Aleks Wilkko, Salonkiorkesteri Graco
Äänitiedostojen kuunteluohjeet