stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ernest Hemingway

| Ernest Hemingway |
| --- | --- |
 Hemingway vuonna 1939
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1899 Oak Park, Illinois, Yhdysvallat
Kuollut: 2. heinäkuuta 1961 (61 vuotta) Ketchum, Idaho, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, lehtimies
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinto (1953)    Nobelin kirjallisuuspalkinto (1954) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ernest Miller Hemingway (21. heinäkuuta 1899 Oak Park, Illinois – 2. heinäkuuta 1961 Ketchum, Idaho) oli 1900-luvun tärkeimpiä yhdysvaltalaisia kirjailijoita. Hän aloitti uransa lehtimiehenä, rikostoimittajana ja ulkomaankirjeenvaihtajana. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa ambulanssiyksikössä ja haavoittui. Hemingway asui kirjailijanuransa alussa 1920-luvun Pariisissa ja myöhemmin 22 vuotta Kuubassa.
Hemingway julkaisi useita romaaneja ja novellikokoelmia ja sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1954. Hänen niukkasanainen mutta lyyrinen proosatyylinsä on vaikuttanut lukuisiin myöhempiin kirjailijoihin. Romaani Kenelle kellot soivat (1940) oli Hemingwaylle itselleen hänen tärkein teoksensa.
Hemingway oli kirjojensa aiheiltaan ja imagoltaan hyvin miehinen, ja hänen suurimpia intohimojaan olivat kalastus, metsästys ja härkätaistelu.
Viimeisinä vuosinaan Hemingway kärsi yhä enenevässä määrin alkoholin liikakäytöstä ja terveysongelmista. Hän teki itsemurhan vuonna 1961.
Elämä > Varhainen elämä

Ernest Miller Hemingway syntyi 21. heinäkuuta 1899 Oak Parkissa Chicagon esikaupunkialueella varakkaaseen perheeseen. Isä Clarence ”Ed” Hemingway oli lääkäri. Äiti Grace Hall Hemingway oli taitava laulaja, joka oli konsertoinut Madison Square Gardenissa ennen avioitumistaan. Grace hallitsi avioliittoa ja alistuvaa miestään, joka teki kaikki kotityöt ja hoiti taloudenpidon.
Äiti puki Ernestin nelivuotiaaksi asti tyttöjen vaatteisiin, mikä oli epätavallisen pitkään. Pojan kampauksen Ernest sai vasta kuusivuotiaana, ja polvihousuja hän joutui käyttämään 15-vuotiaaksi asti. Isoisä Ansonin kanssa Ernest sai pukeutua ja käyttäytyä kuin poika, etenkin sota- ja metsästysleikeissään kesälomillaan luonnon keskellä Walloon Lakella pohjoisessa Michiganissa. Isä Ed oli intohimoinen metsästäjä, joka yritti tappaa jokaisen luontokappaleen jonka näki. Ernest noudatti isänsä esimerkkiä ja 16-vuotiaana joutui maksamaan suuren sakon ammuttuaan rauhoitetun harmaahaikaran. Nuori Ernest myös luki paljon, mitä hänen isänsä piti hyödyttömänä harrastuksena. Ernestin opettajat kuitenkin rohkaisivat pojan luku- ja kirjoitusharrastusta.
Elämä > Opinnot

Hemingway sai lukiossa hyviä arvosanoja ja osallistui aktiivisesti koulun harrastus- ja urheilutoimintaan. Hän toimi koulun sanomalehden päätoimittajana, ja kolme hänen novelliaan julkaistiin koululehdessä. Nuoren Hemingwayn kirjailijaesikuvia olivat etenkin Rudyard Kipling, Jack London ja O. Henry. Hän arvosti myös Chicago Tribunen urheilutoimittaja Ring Lardneria, jonka tyyliä hän kopioi koulun sanomalehdessä.
Elämä > Rikostoimittajana

Hemingway halusi toimittajaksi vastoin vanhempiensa toiveita, jotka halusivat hänestä lääkärin. Hän lähti lokakuussa 1917 tukahduttavana ja ahdasmielisenä pitämästään Oak Parkista Kansas Cityyn setänsä suhteiden avulla toimittajaharjoittelijaksi Kansas City Star -sanomalehteen. Lehtityössä Hemingway oppi kirjoittamaan tiivillä, selkeällä ja tarkalla tyylillä, jota hän käytti koko myöhemmän kirjailijanuransa ajan. Hän toimi rikostoimittajana ja otti selvää onnettomuuksista, kuolemantapauksista ja väkivaltarikosten seuraamuksista. Eniten häntä kiinnosti reportaasien tekeminen. Hemingwayn kirjoittamat jutut julkaistiin nimettöminä, ja vasta myöhemmin ne osoitettiin hänen kirjoittamikseen ja julkaistiin uudelleen.
Elämä > Ensimmäisessä maailmansodassa

Kaiken aikaa työskennellessään Kansas Cityssä Hemingway haaveili pääsystä Euroopassa käytyyn maailmansotaan. Huonon näkönsä vuoksi häntä ei ollut kelpuutettu Yhdysvaltain armeijaan, mutta hänet hyväksyttiin Amerikan Punaisen Ristin palvelukseen.
Hemingway matkusti New Yorkin kautta Ranskaan toukokuussa 1918. Hänen ensimmäinen asemapaikkansa oli Milano Italiassa. Hemingway siirrettiin ambulanssiyksikköön Schioon, missä hän vietti kolme viikkoa. Hemingway pyrki lähelle taisteluja ja ilmoittautui vapaaehtoiseksi Piaven rintamalle Koillis-Italiaan. Heinäkuussa 1918 hän oli jakamassa makeisia ja savukkeita juoksuhaudassa, kun itävaltalainen mörssärikranaatti räjähti metrin päässä. Välissä ollut mies kuoli, ja Hemingway haavoittui vakavasti jalkoihin. Hän auttoi vammoistaan huolimatta haavoittuneita tovereitaan, mistä hänelle myönnettiin arvostettu urhoollisuusmitali. Hänen jaloistaan poistettiin lähes 30 sirpaletta, ja hän joutui sotilassairaalaan. Muistojaan räjähdyksestä Hemingway kuvasi myöhemmin tarkasti romaanissaan Jäähyväiset aseille (1929). Hän ei ehtinyt enää rintamalle ennen sodan loppua ja palasi Yhdysvaltoihin tammikuussa 1919.
Sairaalassa toipuessaan Hemingway rakastui hoitajaansa Agnes von Kurowskyyn. Heillä oli suhde, mutta Agnes katkaisi sen Hemingwayn palattua kotiin.
Elämä > Kotona toipumassa

Kotimaassa Hemingway antoi lehtihaastatteluja sotakokemuksistaan ja etsi työtä. Vakuutuskorvaustensa ansiosta hän pystyi pitämään välivuoden, jonka ajan hän asui Oak Parkissa ja kiersi puhumassa sotakokemuksistaan, niitä huomattavasti liioitellen. Hän riitautui vanhempiensa kanssa ja muutti omaan asuntoon lokakuussa 1920. Hän sai töitä Toronto Star Weeklysta, johon hän kirjoitti kolmisenkymmentä artikkelia vuoden 1921 aikana.
Hemingway tapasi Hadley Richardsonin marraskuussa 1920, jonka kanssa avioitui  syyskuussa 1921. Pariskunta lähti Pariisiin joukukuussa 1921, kun Hemingway oli saanut työtä Toronto Daily Starin kirjeenvaihtajana.
Elämä > Kirjailijana ja lehtimiehenä Pariisissa

Pariisissa Hemingwayt muuttivat nuhruiselle alueelle Rue du Cardinal-Lemoine -kadulle ja tutustuivat nopeasti kaupungin kulttuuripiireihin. Hemingwayn tärkeimpiä ystäviä Pariisissa oli kirjailija ja kulttuurivaikuttaja Gertrude Stein, jonka teorioilla oli suuri merkitys Hemingwaylle kirjoittajana. Hemingwaylla ja Steinilla oli tapana tehdä kaupungissa pitkiä kävelyjä taiteesta keskustellen. Toinen Hemingwayhin suuresti Pariisissa vaikuttanut kirjailija oli Ezra Pound. Myös Sylvia Beachin laajavalikoimainen ja huokea kirjakauppa Shakespeare and Company oli nuorelle kirjailijalle aarreaitta. Hemingway luetaan niin sanottuun ”kadotettuun sukupolveen”, joka koostui useista Hemingwayn tapaan Pariisiin 1920-luvun alussa muuttaneista nuorista amerikkalaiskirjailijoista.
Pariisissa Hemingway alkoi kirjoittaa ahkerasti runoja, kertomuksia ja muistelmia, ja Pariisin-aika oli Hemingwayn uran tuotteliain vaihe. Työnantajaansa Toronto Daily Stariin hän kirjoitti koko ajan artikkeleita Pariisin yökerhoja kansoittavista hedonisteista. Hemingway kuvasi vuosiaan Pariisissa 30 vuotta myöhemmin kirjoittamissaan muistelmissa Nuoruuteni Pariisi.
Hemingway kirjoitti torontolaislehteen raportteja myös Pariisin ulkopuolelta. Maaliskuussa 1922 Hemingway teki raportin Genovan kansainvälisestä talouskonferenssista, johon kokoontui monen valtion päämiehiä. Sen jälkeen Milanossa hän haastatteli Benito Mussolinia. Hän kävi myös kirjoitusmatkalla Konstantinopolissa Kreikan ja Turkin välisessä sodassa.
Hemingwayn esikoisteos Three Stories & Ten Poems, kokoelma novelleja ja runoja, julkaistiin Pariisissa vuonna 1923. Toukokuussa 1923 Hemingway näki ensi kertaa härkätaistelun, ja hänestä tuli lajin suuri ystävä eliniäksi. Hemingwayt saivat ensimmäisen lapsensa lokakuussa 1923. Hemingway lopetti toimittajan työt saman vuoden talvena ja keskittyi alkavaan kirjailijanuraansa.
Elämä > Nobel-palkinto

Hemingwaylle myönnettiin kirjallisuuden Nobel-palkinto vuonna 1954. Hän oli ylpeä palkinnosta, mutta ei pystynyt kuntonsa vuoksi matkustamaan palkintoseremoniaan Tukholmaan.
Elämä > Viimeiset vuodet

Hemingway jatkoi asumista Kuubassa 1950-luvun lopulla, vaikka maa oli ajautumassa vallankumoukseen. Hänen terveytensä kärsi koko ajan kasvaneesta alkoholinkäytöstä. Hän alkoi kirjoittaa muistelmiaan Pariisin-vuosista 1920-luvulla; ne julkaistiin postuumisti nimellä Nuoruuteni Pariisi. Niissä hän kirjoitti ilkeään sävyyn tuntemistaan, jo kuolleista kirjailijatovereistaan. Hemingway toimi romaaninsa pohjalta tehdyn Vanhus ja meri (1958) -elokuvan teknisenä neuvonantajana. Kun Fidel Castro otti vallan Kuubassa, Hemingway hankki kodin Ketchumista, Idahosta, mutta kävi Kuubassa senkin jälkeen.
Viimeisinä vuosinaan Hemingway sai raivokohtauksia. Hän oli lisäksi vakuuttunut siitä, että FBI oli kaikkialla hänen perässään. FBI myönsi kuitenkin myöhemmin, että heidän agenttinsa olivat seuranneet häntä vuosien ajan, koska hän oli asunut niin pitkään Kuubassa.
Hemingway laihtui ja kuihtui rajusti kesän ja syksyn 1960 aikana ja hänen verenpaineensa kohosi pysyvästi. Lisäksi hän alkoi nukkua huonosti, kärsiä sekavuudesta ja puhua  jatkuvasti itsemurhasta. Hän hakeutui lopulta Maryn ja lääkäriystävänsä kehotuksesta hoitoon Mayo-klinikalle talvella 1960, jossa häntä hoidettiin sisätautilääkärin ja psykiatrin yhteistyönä.
Heminwayllä diagnosoitiin lievä diabetes ja maksan laajentuma, joka viittasi perinnölliseen hemokromatoosiin. Diagnoosia ei voitu kuitenkaan antaa heti, koska hänen maksastaan ei uskallettu leikata koepalaa hänen huonon kuntonsa vuoksi. Hemingwayn Serpasil-verenpainelääkitys lopetettiin, koska sen epäiltiin aiheuttavan hänelle masennusta ja ahdistuneisuutta. Ahdistuslääkkeeksi määrätty metyylifenidaatti vaihdettiin samalla markkinoille tulleeseen klooridiatsepoksidiin. Hemingwaylle annettiin myös sähköshokkeja kahtena eri hoitojaksona, koska tuolloin ei tiedetty, ettei kyseinen hoito sovellu alkoholisteille.
Hemingway kotiutettiin tammikuussa 1961, minkä jälkeen hän huomasi menettäneen kykynsä toimia kirjailijana. Hän ilmoitti huhtikuussa kustantajalleen, että on joutunut keskeyttämään Pariisin muistelmien laatimisen. Sen jälkeen hän yritti jälleen itsemurhaa, minkä vuoksi hänen vaimonsa vei hänet takaisin Mayo-klinikalle, jossa sähköshokkihoitoa jatkettiin.
Hemingway kertoi olevansa sähköshokkia seuraavana päivänä aina niin sekaisin, että pystyi tuskin kirjoittamaan vaimolleen. Ensimmäisen hoitojakson aikana shokkien aiheuttama muistamattomuus meni aina nopeasti ohi, mutta Hemingway oli järkyttynyt toisen hoitojakson loppuvaiheessa siitä, kuinka hoito oli entisestään heikentänyt hänen muistiaan.
Elämä > Kuolema

Hemingway teki itsemurhan kotonaan 2. heinäkuuta 1961 ampumalla itseään haulikolla kasvoihin. Hän oli kärsinyt pitkään vaikeasta alkoholismista, masennuksesta ja niveltulehduksen aiheuttamasta voimakkaasta kroonisesta kivusta. Hemingway kertoi kesäkuussa ystävälleen Aaron Hotchnerille haluavansa kuolla, koska oli kadottanut kykynsä kirjoittaa. Itsemurha tapahtui alle viikon kuluttua viimeisestä sähköshokkiterapiajaksosta. Hemingwayn masennusta, muistihäiriöitä, sekavuutta ja niveltulehdusta aiheuttava hemokromatoosi diagnosoitiin vasta vähän ennen hänen kuolemaansa.
Elämä > Yksityiselämä

Hemingway oli neljä kertaa naimisissa: Elizabeth Hadley Richardson 1921–1927, Pauline Pfeiffer 1927–1940, Martha Gellhorn 1940–1945 sekä Mary Welsh vuodesta 1946 Hemingwayn kuolemaan 1961 saakka. Hemingwaylla oli yksi lapsi ensimmäisestä ja kaksi toisesta avioliitostaan. Näyttelijät Margaux ja Mariel Hemingway ovat kirjailijan lapsenlapsia.
Hemingway oli kissaihminen, ja hänellä oli lemmikkeinään lukuisia kissoja. Yksi monivarpaisen kissan nimitys hänen mukaansa on "Hemingwayn kissa".
Kotimuseot

Hemingwayn Kuubassa sijainnut koti Finca Vigía, jonka Kuuban hallitus otti haltuunsa Hemingwayn kuoltua 1961, toimii nykyään kotimuseona. Myös kirjailijan omistuksessa ollut Floridan Key Westissä sijainnut talo toimii museona.
Tyyli ja teemat

Hemingwayta pidetään modernin novellistiikan edelläkävijänä. Hemingway loi uuden kirjoittamiskoulukunnan, ja hän vaikutti huomattavan paljon moniin myöhempiin romaanikirjailijoihin. Hän kehitti uudenlaisen, niukkasanaisen mutta lyyrisen proosatyylin, jossa säntilliseen mutta rytmilliseen lyyrisyyteen yhdistyivät täsmälliset fyysiset yksityiskohdat.
Hemingway riisui kielestään epäoleellisuudet, koristeellisuuden ja sentimentaalisuuden. Pyrkimyksessään objektiivisuuteen ja rehellisyyteen Hemingway kuvaili tapahtumaketjuja lyhyillä ja yksinkertaisilla lauseilla, joissa ei ollut kommenttia tai tunteellista retoriikkaa. Kertomuksen opetukseen tai sen sisältöön kirjailija vältti ottamasta kantaa. Hemingwayn lauseet koostuvat lähinnä substantiiveista ja verbeistä; adjektiiveja ja adverbeja on vähän. Lauseiden vaikutus perustuu toistoon ja rytmiin. Hemingwayn lyhytsanainen ja tiivistetty tyyli on konkreettista ja kylmää, mutta usein tunteita herättävää sekä vähättelevässä ilmaisussaan hyvinkin ironista. Myös Hemingwayn dialogit ovat kirkkaita, yksinkertaisia ja luonnollisenkuuloisia. Hemingway loi niin kutsutun jäävuoritekniikan, jossa kertomuksen tärkein osa jää rivien väliin, vihjeiden tai lausumatta jätettyjen vastausten varaan.
Tiivistämisen Hemingway otti tärkeimmäksi kaunokirjalliseksi tavoitteekseen 1920-luvulla Pariisissa tapaamansa Gertrude Steinin neuvojen pohjalta. Hemingway kertoikin sanoneensa itselleen: ”Ei tarvitse tehdä muuta kuin kirjoittaa yksi tosi (engl. true) lause. Kirjoita kaikkein tosin tuntemasi lause.”
Hemingwayn tunnetuimmat romaanit käsittelevät sotaa, härkätaisteluja ja metsästystä, ja niiden sankarit ovat karskeja, hempeilystä vapaita ja suoraviivaisia miehiä. Hemingway edustaakin joillekin miehisen pöyhkeilyn ja kirjallisen machismon puhtainta edustajaa. Toiset ovat nähneet hänet sisimmältään herkkänä ja kirjailijana ja traagisena hahmona, jonka tuotannossa on huomattavan paljon syvällisyyttä ja herkkyyttä.
Hemingwayn 1920-luvun novellien tarinat kertovat sotaväsymyksestä ja unettomuudesta kärsivistä miehistä, jotka elävät kivun, toiminnan ja kokemusten äärirajoilla. Hemingwayn romaanien sankareiden pääasiallinen tarkoitus on osoittaa, että on mahdollista elää ylväästi ja rohkeasti elämän toivottomista tosiasioista huolimatta. Myöhemmässä tuotannossaan Hemingway keskittyy osoittamaan, miten ponnisteleva ihminen ja leppymätön maailmankaikkeus kamppailevat keskenään.
Teoksia > Romaanit ja pienoisromaanit

The Torrents of Spring (1926, pienoisromaani)
Ja aurinko nousee (The Sun Also Rises, 1926)
Jäähyväiset aseille (A Farewell to Arms, 1929)
Kirjava satama (To Have and Have Not, 1937)
Kenelle kellot soivat (For Whom the Bell Tolls, 1940)
Joen yli puiden siimekseen (Across the river and into the trees, 1950)
Vanhus ja meri (The Old Man and the Sea, pienoisromaani, 1952)
Saaret ja virta (Islands in the Stream, 1970, julkaistu postuumisti)
Käärme paratiisissa (The Garden of Eden, 1986, julkaistu postuumisti)
Teoksia > Ei-kaunokirjallisia teoksia

Kuolema iltapäivällä (Death in the Afternoon, 1932)
Afrikan vihreät kunnaat (Green Hills of Africa, 1935)
Vaarallinen kesä (The Dangerous Summer, 1960)
Nuoruuteni Pariisi (A Moveable Feast, 1964, julkaistu postuumisti)
Kirjallisuutta

Baker, Carlos: Ernest Hemingway: Elämäkerta.  (Ernest Hemingway: A life story, 1969)  Suomentanut Inkeri Hämäläinen. Helsinki:  Tammi, 1971.
Hemingway, Leicester: Veljeni Ernest Hemingway.  (My brother Ernest Hemingway, 1962)  Suomentanut Jouko Linturi. Helsinki:  Tammi, 1962.
Similä, Laura (toim.): Cuba libre!: Fidel Castron ja Ernest Hemingwayn Kuuba.  Turku:  Sammakko, 2006.  ISBN 952-483-031-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ernest Hemingway Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Ernest Hemingway Wikisitaateissa
Lostgeneration.com – laajahko Hemingway-aiheinen portaali (englanniksi)
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar 
Taiteenala:  MusicBrainz  Photographers' Identities  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  NARA  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Ernest (oik.) vanhempiensa ja sisarustensa kanssa vuonna 1905
Ernest Hemingway sotilaspuvussa vuonna 1918.
Ernest ja Pauline Hemingway 1927
Talo Floridan Key Westissä, jota Hemingway käytti 1930-luvulla vapaa-ajan asuntonaan.
Hemingway omalla jahdillaan noin vuonna 1950.
Hemingwayn kirjoituspöytä Key Westin kodissa.
Tillitsa

Tillitsan raunioitunut kirkko.
Tillitsa (ven. Ды́лицы, Dylitsy) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Jelisavettinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee kahden kilometrin päässä Jelisavettinan taajamasta.
Ensimmäisen kerran kylä mainitaan vuonna 1499/1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa nimellä Vzdylitsy (ven. Вздылицы). Se oli tuolloin samannimisen Kaprion lääniin kuuluneen pogostan keskus. Nimi juontuu muinaisvenäjän ”nousta”-verbistä ja kuvaa ilmeisesti kylän sijaintia mäellä.
Vuonna 1712 Tillitsaan rakennettiin kartano, joka samalla vuosisadalla kuului mm. keisarinna Jelizaveta Petrovnalle ja Katariina II:lle. 1800-luvulla kartano kuului pitkään ruhtinatar Jelizaveta Trubetskajalle, jonka mukaan läheinen taajama on saanut nimensä. Vuonna 1766 rakennettiin Vladimirin jumalanäidin ikonille omistettu kivikirkko, joka on säilynyt raunioina.
Aiheesta muualla

Tillitsa Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Petteri Tikkanen

Petteri Tikkanen (s. 1975 Iisalmi) on suomalainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja, koulutukseltaan taiteen maisteri Taideteollisesta korkeakoulusta. Hän on kotoisin Iisalmesta.
Tikkanen piirsi City-lehden Walter de Campin Sisäpiiri-palstalle ja toimittaa Patto-omakustannelehteä. Hän on voittanut Kemin sarjakuvakilpailun kaksi kertaa, vuosina 1997 ja 1998. Tikkasen sarjakuva-albumi Eero sai vuoden 2010 Sarjakuva-Finlandian. Tikkasen albumi Kanerva ja kirottu lokki (2008) on käännetty myös ranskaksi.
Vuonna 2011 Tikkanen sai Taiteen keskustoimikunnan jakaman kuvittajien ja sarjakuvataiteilijoiden 2000 euron arvoisen kirjastoapurahan.
Petteri Tikkanen: Iisalmen silhuetti Iisalmen Kirkkopuistossa (2022).
Tikkanen on tehnyt synnyinkaupunkiinsa Iisalmeen Iisalmen silhuetti -nimisen muistomerkin, joka esittelee 12 iisalmelaislähtöistä merkkihenkilöä silhuetteina. Teos on Kirkkopuistossa Juhani Ahon patsaan läheisyydessä, ja se paljastettiin vuonna 2022.
Albumeja

De Mocambique portagem normal.  Helsinki:  Like / Suomen rauhanpuolustajat, 1999.  ISBN 951-578-705-X
Janatuinen, Jenni & Tikkanen, Petteri & Nissen, Hans: Mikrokosmos.  (Käsikirjoitus: Janatuinen. Taide: Tikkanen. Värit & tekstaus: Nissen)  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3363-X
Kanerva: Lapsellisia kertomuksia.  Like, 2006.  ISBN 952-471-827-8
Kanerva ja yks juttu.  Like, 2007.  ISBN 978-952-01-0030-8
Black Peider.  Lahti:  Daada, 2008.  ISBN 978-952-99201-9-8
Kanerva ja kirottu lokki.  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0192-3
Eero.  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0329-3
Mopo.  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0659-1
Black Peider: URA.  Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0789-5
Autoerotiikkaa.  Helsinki:  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0950-9
Armeija.  Helsinki:  Like, 2014.  ISBN 978-952-01-1113-7
Black Peider: ITSE.  Helsinki:  Daada, 2016.  ISBN 978-952-5915-19-8
Eka kerta.  Helsinki:  Like, 2017.  ISBN 978-952-01-1558-6
Black Peider: SE.  Turku:  Zum Teufel, 2018.  ISBN 978-952-5754-74-2
Black Peider: TEE.  Turku:  Zum Teufel, 2021.  ISBN 978-952-7454-07-7
Humala.  Turku:  Zum Teufel, 2022.  ISBN 978-952-7454-25-1
Eero: Rakkauden vuoksi.  Turku:  Zum Teufel, 2023.  ISBN 978-952-7454-36-7
Aiheesta muualla

Petteri Tikkasen kotisivu
Laine, Jukka: Lapsellisia sarjakuvia aikuisille[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 14.10.2006.
Laine, Jukka: Koskettava Kanerva[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 18.2.2008.
Mäkinen, Juha: Kanerva ja yks juttu (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 13.11.2007.
Seppo Votkin: Supersankarit sysäsivät taiteilijaksi. Iisalmen sanomat 28.3.2010. (Arkistoitu sivu)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Tikkurilan Silkki

| Tikkurilan Silkki |
| --- | --- |

Osoite:  Silkkitehtaantie 5 01300 Vantaa
Sijainti:  Tikkurila
Valmistumisvuosi:  1934–1964
Suunnittelija:  Herman Kues ja Matti Finell
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tikkurilan Silkki on Vantaan Tikkurilassa sijaitseva historiallinen tehdasrakennuskokonaisuus. Keravanjoen mutkaan vuonna 1934 perustetussa punatiilisessä korttelissa on toiminut muun muassa kutomo, värjäämö, painamo, tarkkaamo ja pakkaamo. Kortteli on suojeltu asemakaavalla.