stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henri de Régnier
Teokset

Lendemains, 1885
Sites (1887)
Episodes (1888)
Poèmes anciens et romanesques (1890)
Les Jeux rustiques et divins (1890)
Les Médailles d’argile (1900)
La Cité des eaux (1903)
Contes à soi-même (1894)
Aréthuse (1895)
Les médailles d’argile. (1900)
La cité des eaux (1902)
La sandale ailée (1906)
La Canne de jaspe (2. p., 1897)
La Double maîtresse (5. p., 1900)
Le bon plaisir (1902)
Les Vacances d’un jeune homme sage (1903)
Les Amants singuliers (1905)
Le passé vivant (1905)
3 (luku)

| --- | --- |
Luonnolliset luvut
3 ← 0 1 2 3 4 5 6 7 8 9 →
Kardinaaliluku: kolme
Järjestysluku: kolmas
Numeromerkin nimi: kolmonen
Tekijät: 1, 3
Alkutekijät:  3

Roomalainen numero: III
Kreikkalainen numero: γ'
Binääriluku: 11
Oktaaliluku: 3
Duodesimaaliluku: 3
Heksadesimaaliluku: 3
Vigesimaaliluku: 3
3 (kolme) on luonnollinen luku, jota edeltää luku kaksi ja seuraa luku neljä. Esseetyylisessä tekstissä kolme kirjoitetaan yleensä kirjaimin.
Matematiikassa > Alkulukuihin liittyen

3 on pienin pariton alkuluku.
3 on kertoma-alkuluku:  2!+1.
3!-1 ja  3!+1 ovat kertoma-alkulukuja.
3 on Sophie Germainin alkuluku, koska  2\cdot 3+1=7 ja 7 on myös alkuluku.
3 on pienin Fermat’n alkuluku:  2^{2^{0}}+1.
3 on pienin Mersennen alkuluku:  2^{2}-1.
3 on Mersennen alkuluvun  2^{3}-1 eksponentti.
3 on 5:n alkulukukaksonen ja 7:n alkulukuserkku.
Matematiikassa > Muissa yhteyksissä

Kolmio on kolmisivuinen ja kolmikulmainen monikulmio. 3 on siten kolmioluku.
3 on onnekas luku (engl. lucky number).
3 esiintyy Fibonaccin lukujonossa.
3 on ainoa kokonaisluku, joka on Neperin luvun e ja luvun pii välissä.
3 on ainoa positiivinen luku, joka on sitä edeltävien positiivisten kokonaislukujen summa eli  1+2=3.
3 on ainoa luku, joka on sitä edeltävien positiivisten kokonaislukujen kertomien summa eli  1!+2!=3.
Luvun kolmatta potenssia kutsutaan kyseisen luvun kuutioksi.
Luonnontieteissä

Fysikaalisella avaruudella on kolme ulottuvuutta.
Atomi muodostuu kolmenlaisista osasista: protoneista, neutroneista ja elektroneista.
Litiumin järjestysluku jaksollisessa järjestelmässä on 3.
Vety-3 eli tritium on vedyn epävakaa isotooppi.
Helium-3 on heliumin vakaa isotooppi, jonka kiehumispiste on noin 3 kelviniä.
Litium-6 on litiumin vakaa isotooppi, jonka neutroniluku on 3.
Maa on Aurinkokunnan kolmas planeetta.
Fiktiossa

Eräissä Grimmin veljesten saduissa, joista myös Disney on esittänyt versioitaan, esiintyy kolme pientä porsasta: Veli Huilu, Veli Viulu ja Veli Ponteva.
Aku Ankalla on kolme veljenpoikaa: Tupu, Hupu ja Lupu.
Thorbjørn Egnerin sadussa Kolme iloista rosvoa esiintyvät Kasper, Jesper ja Joonatan.
Alexandre Dumas’n tarina Kolme muskettisoturia
Kolme on Tom Tykwerin komediaelokuva.
Kolmas kivi auringosta on komediasarja.
Muualla

Maaliskuu on vuoden kolmas kuukausi, joka merkitään päivämäärää kirjoitettaessa usein numerolla 3.
Radioamatöörien kutsumerkeissä 3 on piirinumero entisen Hämeen läänin alueella.
Sigmund Freudin mukaan psyyke voidaan jakaa kolmeen osaan: yliminä, minä ja se.
Christian Jürgensen Thomsen ehdotti esihistorian jakamista kolmeen aikakauteen: kivi-, pronssi- ja rautakauteen.
Natsi-Saksaa kutsuttiin Kolmanneksi valtakunnaksi.
Kristinuskoon kuuluu Pyhä kolminaisuus.
Luukkaan evankeliumin mukaan Pietari kielsi Jeesuksen kolmesti.
DVD-aluekoodi 3 on käytössä Kaakkois-Aasiassa ja Etelä-Koreassa.
Eurooppatie E3 kulkee Ranskassa.
Valtatie 3 kulkee Helsingin ja Vaasan välillä.
Kolmas Nainen on suomalainen rock-yhtye.
3 on Teksti-TV 666:n EP.
Alkuliite tri- tarkoittaa kolmea mm. sanoissa triatlon, trilogia ja trio.
Kolmannella maailmansodalla tarkoitetaan hypoteettista seuraavaa maailmansotaa.
Kolmossivun tytöksi kutsutaan sanomalehdessä vakiopalstalla julkaistavaa vihjailevaa naisen kuvaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 3 (luku) Wikimedia Commonsissa
Tie

Ontarion valtatie 401.
Tie on maastoon rakennettu tai luonnonvarainen kulkuväylä. Tiet voivat olla joko päällystämättömiä tai päällystettyjä. Päällystämättömien teiden pintakerros on yleensä soraa, joskus myös esimerkiksi hiekkaa tai ruohikkoa. Päällystettyjen teiden pintakerros on yleensä asfalttia tai öljysoraa, kaupunkien keskustoissa myös katukiveä. Myös betonia on käytetty pintamateriaalina jonkin verran, joskaan sitä ei ainakaan Suomessa ole otettu laajempaan käyttöön. Päällysteen alla ovat tien rakennekerrokset.
Teiden luokittelu ja niiden suunnittelussa käytettävät standardit vaihtelevat maittain. Joitain perusperiaatteita on määritelty Wienin tieliikennettä koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksessa.
Historiaa

Tieliikenne on eräs vanhimpia liikkumismuotoja; ensimmäiset tiet ovat olleet metsästäjien polkuja. Varhaisimmat tiet olivat päällystämättömiä, mutta päällystettyjä teitä on ollut ainakin Egyptissä. Urin muinaisesta kaupungista, nykyisen Irakin alueelta, on löydetty merkkejä kivellä päällystetystä tiestä, joka on rakennettu 4000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Ensimmäinen asfaltoidun tapainen tie tehtiin Babyloniassa noin vuonna 625 eaa. Varhaisinta organisoitua tienrakennusta harjoitti muinainen Assyrian valtakunta noin 1100 vuotta eaa.: valtakunnan tieverkko rakennettiin palvelemaan ennen kaikkea armeijan tarpeita. Antiikin Rooman tieverkon pituus oli noin 80 000 kilometriä, ja se yhdisti kolme mannerta. Roomalaisten rakentama tieverkosto oli paitsi taidokkaasti suunniteltu, myös edistyksellisin tieverkosto aina nykypäiviin saakka. Tyypillinen roomalainen tierakenne oli noin metrin paksu, ja 2,50–10,50 metriä leveä. 1700-luvulla alettiin teiden rakennusmenetelmänä käyttää muun muassa ahtokiveystä. Nykyisenkaltainen tienrakennus alkoi kuitenkin 1800-luvulla. Asfalttipäällysteiset tiet ovat yleistyneet kuitenkin vasta 1900-luvulla.
Teiden luokittelu ja numerointi

Teiden luokitteluperusteet vaihtelevat maittain. Useimmissa maissa on kuitenkin jonkinlainen valtatieverkko, joka muodostaa tieverkon rungon, sekä eriasteisia alempia teitä. Yleensä tiet on myös numeroitu, ja usein tieluokka voidaan päätellä numerosta.
Euroopassa on käytössä kaksi kansainvälistä tieluokitusjärjestelmää: Kansainvälinen E-tieverkko, niin sanotut eurooppatiet, on Yhdistyneiden kansakuntien alaisen Euroopan talouskomission (UNECE) piirissä määritelty yleiseurooppalainen tieverkko, joka nykyisin tosin ulottuu myös Aasiaan. Eurooppatiet tunnistaa siitä, että niiden numeron eteen on merkitty E-kirjain. Numero merkitään tieopasteisiin valkoisella tekstillä vihreälle pohjalle, joskaan kaikissa maissa eurooppateitä ei merkitä opasteisiin.
Euroopan unionin alaisuudessa on määritelty TERN-tieverkko. Tämä määrittely on hallinnollinen ja liittyy unionilta tieinvestointeihin saatavaan rahoitukseen. TERN-tieverkkoon kuuluvia teitä ei mitenkään erityisesti merkitä tiekarttoihin tai -opasteisiin.
Tieinvestointien rahoittaminen ja tiemaksut

Suurimmassa osassa maita teiden rakentaminen ja ylläpito rahoitetaan yhteiskunnan varoista. Yleisimmin rahoittaja on valtio, mutta joskus se voi olla myös esimerkiksi osavaltio, kunta tai vastaava. Teiden käyttö on yleensä maksutonta.
Joissakin maissa peritään teiden käytöstä kuitenkin tiemaksuja. Maksuilla on voi olla useita tarkoituksia: tieinvestointien rahoittaminen, liikenteen vähentäminen tai joukkoliikenteen suosiminen. Joskus maksuja peritään vain tietyiltä ajoneuvoryhmiltä, kuten raskaalta liikenteeltä. Toisinaan taas esimerkiksi joukkoliikenne on vapautettu maksuista. Silloin, kun maksujen ensisijainen tarkoitus on tieinvestointien rahoittaminen, peritään maksuja tavallisesti esimerkiksi moottoriteiltä tai muuten hyvälaatuisilta teiltä, jolloin maksullisille tielle on myös maksuton, joskin hitaampi vaihtoehto.
Tietyypit > Yksiajoratainen tie

Yleismaailmallisesti ylivoimaisesti yleisin tietyyppi on yksiajoratainen, kaksikaistainen tie. Tällaisella tiellä on yksi ajokaista molempiin suuntiin eikä kaistoja ole erotettu toisistaan keskikaistalla, jota ei ole tarkoitettu liikenteelle. Yleensä kaistojen väliin tosin on maalattu jonkinlainen keskiviiva. Yksiajorataisella tiellä voi olla enemmänkin kuin kaksi kaistaa. Näin on esimerkiksi ohituskaistatiellä, jossa molempiin suuntiin on yksi jatkuva kaista, minkä lisäksi tiellä on aika ajoin ohituskaistoja toiselle ajosuunnalle kerrallaan.
Tietyypit > Kaksiajoratainen tie

Kaksiajorataisella tiellä eri suuntiin menevät kaistat eli ajoradat on erotettu toisistaan keskikaistalla, jota ei ole tarkoitettu liikenteelle. Yleensä kaksiajorataisella tiellä on vähintään kaksi ajokaistaa molempiin suuntiin. Joskus kaksiajorataisiksi teiksi lasketaan myös pelkällä keskikaiteella erotetut tiet. Keskikaidetien ajosuunnat on liikenneturvallisuuden lisäämiseksi erotettu toisistaan erityisellä keskikaiteella. Keskikaidetiet ovat yleensä kaksi- tai kolmikaistaisia (ohituskaistatie), mutta neli- tai jopa useampikaistaiset tiet voidaan joskus rakentaa vain keskikaiteella erotettuina.
Tietyypit > Kaksiajoratainen tie > Moottoritie

Moottoritie on vain moottoriajoneuvoliikennettä varten rakennettu kaksiajoratainen tie, joskin joskus moottoriteilläkin käytetään vain keskikaidetta eri ajosuuntien erottamiseen. Moottoritie ei risteä samassa tasossa toisen tien, rautatien tai jalankulkutien kanssa. Moottoritien kaikki risteykset onkin toteutettu eritasoliittymillä. Myös tien geometrialle on usein asetettu tavanomaisia teitä tiukemmat vaatimukset. Moottoritie on aina erityisesti merkitty moottoritieksi: toisin sanoen tie, joka muuten täyttää kaikki moottoritien kriteerit, ei kuitenkaan ole moottoritie, jos sitä ei ole sellaiseksi merkitty.
Tietyypit > Moottoriliikennetie

Moottoriliikennetie on joissain maissa käytössä oleva eräänlainen kevennetty moottoritie. Kuten moottoriteilläkin, moottoriliikenneteillä vain moottoriajoneuvoliikenne on sallittu. Tien muille ominaisuuksille asetetut vaatimukset ovat kuitenkin lievemmät. Yleisin ero on, että moottoriliikennetie on yksiajoratainen ja kaksikaistainen, eikä liikennesuuntia siis ole erotettu toisistaan, tosin tämäkin on mahdollista.
Tietyypit > Katu

Kadut ovat kaupungissa tai muussa taajamassa kulkevia, asemakaavan mukaisesti rakennettuja teitä. Katujen rakentaminen ja kunnossapito kuuluvat kunnalle. Jalkakäytävien talvikunnossapidosta ovat kuitenkin vastuussa kadun varrella olevien kiinteistöjen omistajat. Pelkästään jalankulkuun tarkoitettua katua kutsutaan kävelykaduksi.
Tietyypit > Pyörätie

Polkupyöräliikennettä varten rakennetaan toisinaan pyörätie joko yleisen tien rinnalle tai oikopoluksi esimerkiksi puiston läpi. Suomessa pyörätiet ovat tyypillisesti yhdistettyjä pyöräteitä ja jalkakäytäviä. Mopon kuljettaminen pyörätiellä voidaan sallia lisäkilvellä.
Tietyypit > Raitiotie

Kaupungeissa raitioliikenteelle rakennettua tien osaa tai erillistä tietä kutsutaan raitiotieksi.
Tietyypit > Muut tiet

Muita tietyyppejä ovat esimerkiksi erilaiset polut, yksisuuntaiset tiet, piennartiet, kapulatiet, talvitiet ja jäätiet. Usein myös maantielautat luetaan osaksi tietä.
Tietoa eri maiden teistä

Seuraavassa on kerrottu lyhyesti tietoja eri maiden teistä ja tieverkosta.
Tietoa eri maiden teistä > Espanja

Espanjan tienumerointijärjestelmä jakaantuu maksullisiin moottoriteihin (AP= Autopista peaje), moottori- tai muihin kaksiajorataisiin eritasoliittymin varustettuihin teihin (A= Autovia), osavaltion sisäisiin teihin (esimerkiksi G= Galicia) ja maakuntien sisäisiin teihin (esimerkiksi MA= Malaga). Lisäksi Madridissa ovat käytössä R- eli Radial (säteittäiset) maksulliset moottoritiet, jotka toimivat muiden moottoriteiden rinnakkaisteinä. Aiemmin tärkeät tiet nimettiin N- eli Nacional (kansallisiksi) teiksi, jotka moottoritiet ovat sittemmin syrjäyttäneet. Nämä ovat säylyttäneet edelleen N-merkintänsä, esimerkiksi Cadizista Barcelonaan vievä entinen 7-tie on nyt nimetty N-340-tieksi, kun taas uusi moottoritie on nimeltään A-7. Espanjan teiden hoidosta ja ylläpidosta vastaa pääosin Espanjan tielaitos eli DGT (Direccion General de Trafico).
Tietoa eri maiden teistä > Norja

Norjan päätieverkko koostuu valtateistä (norj. riksvei, uusnorjaksi riksveg), jotka jakautuvat edelleen eurooppateihin (norj. europavei, uusnorjaksi europaveg), kantateihin (norj. stamvei, uusnorjaksi stamveg) ja muihin valtateihin. Eurooppatiet ovat Norjassa osa kansallista tieluokitusjärjestelmää eikä eurooppateillä siis ole erillistä kansallista tienumeroa. Tieverkon ylläpidosta vastaa Norjan tielaitos, Statens vegvesen.
Eurooppatiet on numeroitu kuten muuallakin Euroopassa. Kantateillä ja muilla valtateillä on 1–3-numeroinen tienumero, joskin kolminumeroiset tiet ovat yleensä merkitykseltään vähäisempiä. Kantatiet ovat Norjan suurkäräjien erityisen tärkeiksi luokittelemia teitä, ja eurooppateiden tapaan myös niiden numero on merkitty valkoisella tekstillä vihreälle pohjalle. E-kirjainta niihin ei kuitenkaan ole merkitty. Samalla tiellä voi olla sekä tavanomainen että tärkeäksi luokiteltu osuus.
Valtateiden lisäksi Norjassa on lääniteitä (norj. fylkesvei, norj. fylkesveg) sekä kunnallisia teitä (norj. kommunal vei, uusnorjaksi kommunal veg).
Koko tieverkoston pituus oli vuoden 2006 alussa 92 863 kilometriä, josta valtateitä oli 27 274 kilometriä, lääniteitä 27 048 kilometriä ja kunnallisia teitä 38 541 kilometriä. Norjan vuoristoinen maasto ja rikkonainen rannikko antavat leimansa myös maan tieverkolle. Tiet ovat usein kapeita, mutkaisia ja mäkisiä, ja niillä on paljon tunneleita ja siltoja. Myös lauttavälejä on paljon, jopa pääteillä. Toisaalta parhaat tiet ovat erittäinkin hyvätasoisia. Moottoriteitä on suhteellisen vähän, vuoden 2006 alussa vain 270 kilometriä. Moottoriliikenneteitä oli vastaavasti 447 kilometriä.
Norjassa on käytössä tiemaksut. Uudet tiet rahoitetaan usein jälkikäteen perimällä niiden käytöstä määrätyn ajan käyttömaksuja. Myös kaikki maantielautat ovat maksullisia.
Tietoa eri maiden teistä > Ruotsi

Ruotsin tieverkko koostuu valtiollisista teistä, joita ylläpitää Ruotsin tielaitos, Vägverket, kunnallisista teistä sekä yksityisteistä.
Valtiollinen tieverkko muodostuu eurooppateistä (ruots. europaväg), valtateistä (ruots. riksväg) ja lääniteistä (ruots. länsväg). Valtatiet on numeroitu numeroilla 1–99, joskaan kaikki numerot eivät ole käytössä. Eurooppatiet luetaan osaksi valtatieverkkoa ja jokaisella Ruotsissa kulkeva eurooppatie onkin numeroitu samalla kansallisella valtatienumerolla ilman E-kirjainta: esimerkiksi eurooppatie E4 on samalla myös Ruotsin valtatie 4. Eurooppateillä kansallista tienumeroa ei kuitenkaan erikseen merkitä opasteisiin. Lisäksi valtatieverkkoon luetaan hallinnollisesti niin sanotut haaratiet (ruots. grenväg), joiden numeroita ei kuitenkaan merkitä opasteisiin. Läänitiet on jaettu kolmeen luokkaan: ensimmäisen luokan läänitiet on numeroitu numeroilla 100–499. Myös toisen ja kolmannen luokan läänitiet on numeroitu hallinnollisesti, mutta numeroita ei pääsääntöisesti merkitä tieopasteisiin. Suomessa Ruotsin eurooppa- ja valtateitä vastaavat valta- ja kantatiet, ensimmäisen luokan lääniteitä seututiet sekä toisen ja kolmannen luokan lääniteitä yhdystiet.
Ruotsin koko julkisen tieverkon pituus on noin 139 000 kilometriä, josta 98 300 kilometriä on valtiollisia ja 40 300 kilometriä kunnallisia teitä. Valtiollisista teistä 4 900 kilometriä on eurooppateitä, 10 500 kilometriä muita valtateitä, 11 000 ensimmäisen luokan lääniteitä ja 71 900 kilometriä muita lääniteitä. Yksityisiä, valtion tukemia yksityisiä teitä on noin 75 000 kilometriä, mikä lisäksi on vielä runsaasti muita yksityisteitä.
Moottoriteitä on yhteensä 1 700 kilometriä ja moottoriliikenneteitä 400 kilometriä.
Ruotsin tieverkko on liikennemääriinsä nähden hyväkuntoinen. Tieverkon kehittämiseen myös panostetaan jatkuvasti. Tiet ovat pääasiassa maksuttomia. Tukholmassa on kuitenkin käytössä ruuhkamaksut keskustaan ja sieltä pois suuntautuvalle liikenteelle.
Tietoa eri maiden teistä > Saksa

Saksan tieverkon rungon muodostaa kattava moottoritieverkko, jonka kokonaispituus vuonna 2005 oli 12 200 kilometriä. Saksan moottoriteistä käytetään usein ulkomaillakin saksankielistä nimeä Autobahn. Moottoritiet on numeroitu numeroilla A1–A999. Itä–länsi-suuntaisten moottoriteiden numerot ovat yleensä parillisia, pohjois–etelä-suuntaisten parittomia. Yksinumeroiset tienumerot (A1–A9) on annettu tärkeimmille, kansainvälisestikin merkittäville teille. Toisaalta kolminumeroiset moottoritiet ovat yleensä lyhyitä, ja niillä on vain paikallinen merkitys. Kaksi- ja kolminumeroisilla teillä ensimmäinen numero kertoo suuntaa antavasti maantieteellisen alueen, jolla tie kulkee. Moottoriteiden numerot merkitään tieopasteisiin ilman A-kirjainta valkoisella tekstillä siniselle pohjalle.
Saksan moottoriteillä ei joitain vilkkaimpia osuuksia lukuun ottamatta edelleenkään ole nopeusrajoituksia. Suurin suositeltu nopeus on kuitenkin 130 kilometriä tunnissa.
Moottoritieverkkoa täydentävät liittovaltion tiet (saks. Bundesstraße), jotka on numeroitu numeroilla B1–B999, joskaan niilläkään B-kirjainta ei merkitä opasteisiin. Liittovaltion teiden numerot merkitään opasteisiin mustalla tekstillä keltaiselle pohjalle. Lisäksi Saksassa on osavaltioiden ja kaupunkien ylläpitämiä teitä.
Saksassa eurooppateitä ei aina merkitä tieopasteisiin etenkään moottoriteillä.
Saksan moottoritieverkko on Yhdysvaltain ja Kiinan jälkeen maailman kolmanneksi pisin. Liikennemäärätkin ovat kuitenkin valtavat, ja tiet ruuhkautuvatkin pahoin etenkin kesälomaliikenteen aikana.lähde?
Tietoa eri maiden teistä > Suomi

Suomessa tieverkko muodostuu valtion omistamista ja Väyläviraston ylläpitämistä maanteistä, kuntien omistamista ja ylläpitämistä kaduista sekä yksityisten omistamista yksityisteistä. Koko tieverkon pituus on noin 453 000 kilometriä, josta maanteitä rampit ja lauttavälit mukaan lukien 79 251 kilometriä, katuja noin 25 000 kilometriä ja yksityisteitä lähteestä riippuen 330 000–350 000 kilometriä.
Maantiet luokitellaan edelleen seuraavasti:
| Tieluokka | Tienumerot | Tiepituus (km) | Tarkoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| Valtatiet | 1–39 | 8 570 | valtakunnallinen ja maakuntien välinen pitkämatkainen liikenne |
| Kantatiet | 40–99 | 4 694 | valtatieverkon täydentäminen ja maakuntien liikenne |
| Seututiet | 100–999 | 13 519 | seutukuntien liikenne ja niiden liittäminen valta- ja kantateihin |
| Yhdystiet (sis. paikallistiet) | 1000–19999 | 51 407 | muut maantiet |
| Yhteensä |  | 78 189 |  |
| Lisäksi | Lisäksi | Lisäksi |  |
| Ramppeja |  | 1 000 |  |
| Lauttavälejä |  | 61 |  |
| Yhteensä |  | 79 251 |  |

Lisäksi maanteihin kuuluu ramppeja ja lauttavälejä. Eurooppatiet on Suomessa merkitty tieopasteisiin, mutta ne eivät ole osa kansallista tieluokitusjärjestelmää vaan lähinnä opastuksellinen lisätieto.
Suurin osa Suomen teistä on kaksikaistaista ja yksiajorataista. Moottoriteitä on 700 kilometriä ja muita kaksiajorataisia maanteitä 271 kilometriä. Moottoriliikenneteitä on 116 kilometriä, minkä lisäksi on jonkin verran ohituskaista- ja leveäkaistateitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Suomen tieyhdistys
Kivetty katu Pompejissa
Eurooppatien tunnus
M4-moottoritie Bristolin lähellä Yhdistyneessä kuningaskunnassa
2+1-kaistainen keskikaiteellinen moottoriliikennetie Linköpingin pohjoispuolella Ruotsissa
Kevyen liikenteen väylä Oulun Toppilansaaressa.
A-4-tietä Madridin lähettyvillä Valdemorossa
A-7-moottoritietä Chiclesissa Castellonin maakunnassa
Lærdalin tunneli E16-tiellä Norjassa
E6- ja E20-moottoriteiden liittymä Göteborgissa
A2-moottoritie Magdeburgissa.
Tähtiniemen silta valtatiellä 4 Heinolassa.
Talvinen valtatie 20 Kuusamossa.
Geomantia

Geomantia (kreik. γεωμαντεία) on ennustusmenetelmä, jolla tarkoitetaan ennustamista maahan heitetyistä esineistä ja niiden varjoista ja väreistä, esimerkiksi luista, tikuista, simpukankuorista tai kivistä. Myös maata, hiekkaa tai multaa voidaan heittää ja tulkita sen aikaansaamat kuviot. Usein geomantialla tarkoitetaan kuitenkin erilaisia ajateltujaselvennä maan energiavirtoja tai ley-linjoja ja näiden tutkimista.
Sanaa geomantia käytetään joskus fengshuin synonyymina. Tämä on perintöä 1800-luvulta, jolloin länsimaiset lähetyssaarnaajat joutuivat keksimään käännöksen sanalle fengshui.lähde?
Onondagat

Irokeesien liittokunnan viisi kansaa vuonna 1650.
Samuel de Champlainin piirros hyökkäyksestään onondagakylään vuonna 1615.
Onondagat (Kukkuloiden ihmiset) olivat yksi irokeesien liittokunnan viidestä alkuperäisestä kansasta. Liiton on arveltu syntyneen 1500-luvun aikana estämään keskinäisiä sotia ja vieraiden kansojen maahanhyökkäyksiä. Onondagat tunnettiin liiton "Tulenpitäjinä", mikä käytännössä tarkoitti sitä, että heillä oli liittoneuvostossa muodollinen johtoasema. Kokoukset pidettiin onondagojen pääkylässä ja niiden tärkein tehtävä oli rauhan säilyttäminen.
Irokeesiliiton muut kansat olivat mohawkit, senecat, oneidat sekä cayugat. Kuudes kansa tuscarorat liittyi jäseneksi 1700-luvun alkupuoliskolla. Alkuperäiset asuinalueet käsittivät nykyisen New Yorkin osavaltion ja eritoten alueet Niagaran putousten ja Adirondackvuoriston välillä. Irokeesit laajensivat alueitaan 1600-luvun aikana ottamalla haltuunsa eteläisiä osia Ontariosta sekä laajoja alueita Pennsylvaniasta, New Jerseystä ja Ohiosta. Vaikka mohawkit ja senecat muodostivat irokeesien sotavoimien pääjoukot, osallistuivat myös onondagat moniin sotiin liittokunnan yhteisen edun hyväksi.
Onondagojen määrän on arveltu olleen suurimmillaan vuonna 1677, jolloin jesuiitat laskivat heidän kokonaismääräkseen 1 750 henkeä. Kun irokeesien valtakausi päättyi 1700-luvulla, monet onondagat liittyivät katolisiin mohawkeihin ja muuttivat Kanadaan. Amerikan vapaussodassa vuonna 1775 lähes kaikki onondagat yhdistyivät vielä kerran irokeesiliiton muihin kansoihin taistellakseen englantilaisten puolella Yhdysvaltoja vastaan.
Nykyään onondagoja asuu sekä New Yorkissa että Ontariossa.
Ratsastus kesäolympialaisissa 1952 – kenttäratsastuksen yksilökilpailu

Helsingin olympiakisojen kenttäratsastukseen osallistui 59 kilpailijaa 21 maasta. Kilpailu käytiin 30. heinäkuuta - 2. elokuuta. Samassa yhteydessä käytiin myös joukkuekilpailu.
Ensimmäisenä päivänä käytiin kouluratsastuskoe, jonka jälkeen kilpailun johdossa oli Suomen Mauno Roiha. Toisena päivänä suoritettiin kestävyyskoe, jonka D-vaihe (8 km maastoesteratsastusta) koitui kohtaloksi monille ratsukoille, muun muassa Roihalle. Vaiheet A (7 km) ja C (15 km) olivat matkaratsastusta, vaihe B taas nopeaa sekaestelaukkaa (4 km, steeplechase eli stiippeli). E-vaihe oli ratsastusta 2 km tasamaalla.
Miinuspisteitä sai koulukokeen lisäksi muun muassa pudotetuista esteistä, kieltäytymisistä ja ihanneajan ylityksestä. Vaiheissa B ja D annettiin hyvityspisteitä ihanneajan alituksesta. Kolmantena päivänä ratsastettiin vielä esteratsastuskoe.
Eugène Sue

François-Gabriel Lépaulle, Eugène  Suen muotokuva, 1837.
Eugène Marie-Joseph Sue (1803 Pariisi, Ranska – 1857 Annecy, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, taidemaalari ja lääkäri.
Sue toimi sotilaslääkärinä useissa sodissa ennen kuin asettui 1829 Pariisiin, jossa hän ryhtyi maalaamaan ja kirjoittamaan. Poliittinen aktiivisuus vei hänet vallankaappauksen jälkeen 1851 maanpakoon.
Suen kirjallinen tuotanto painottuu usein följetongeina ilmestyneisiin viihteellisiin romaaneihin, jotka olivat omana aikanaan hyvin suosittuja. Alkuun hän kirjoitti merirosvoromaaneja, sitten historiallisia jännityskertomuksia. Sue aloitti Ranskassa lehdissä julkaistujen jatkoromaanien perinteen. Hänen tunnetuin teoksensa on Vaeltava juutalainen (Le Juif errant), jossa hän hyödyntää Ahasveruksen tarinaa. Teoksesta on tehty kolme suomennosta, ensimmäinen nimellä Kuljeksiva juutalainen. Kaksi muuta ovat lyhennelmiä.