stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kumina
Viljely

Kuminan viljely alkoi Suomessa pienimuotoisena 1990-luvulla. Nykyisin viljelyala on yli 20 000 hehtaaria eli suurempi kuin sokerijuurikkaan. Suomi kuuluu kuminan suuriin viejiin 28 % osuudellaan, ja kasvia viljellään maassa 1 500 tilalla. Suomen valttikortti kuminan viljelyssä on pitkä valoisa kasvukausi, jonka ansiosta eteeristen öljyjen määrä on korkeampi ja kuminan maku mausteena parempi kuin muissa maissa viljellyssä kuminassa. 2016 kumina oli Suomen kannattavin viljelykasvi, mutta ongelmana on puinnin ajoittaminen.
Kumina aloittaa kukintansa usein jo kesäkuun alussa. Kukinta kestää 3–4 viikkoa. Sadonkorjuu ajoittuu ”normaalina” vuosina heinä-elokuun vaihteeseen. Satotaso on ollut viime vuosina 700–900 kg/ha. Tavoitteena on oltava 1000 kg:n hehtaarisato. Toisesta vuodesta lähtien kuminakasvustossa on aina sekä ensimmäisen että toisen vuoden yksilöitä. Käytännössä samasta kylvöstä voidaan korjata 2–4 satoa. Satovuosien lisääntyessä sato yleensä heikkenee ja rikkakasviongelmat lisääntyvät.
Kuminan pahin tuholainen on kuminakoi (Depressaria daucella), jonka toukat syövät kuminan siemenaiheita. Toinen kuminan tuholainen on kuminan rengaspunkki (Aceria carvi). Sille ei ole vielä varsinaista torjuntakeinoa. Kesällä 2011 MTT tekikin kenttätutkimusta, jossa kerättiin perustietoa punkin levinneisyydestä ja elinkierrosta.
Kuminaa viljellään sen aromipitoisuuden vuoksi. Aromi on siemenissä haihtuvana öljynä, jonka pitoisuus nousee Suomessa jopa viiteen painoprosenttiin, mikä on varsin korkea verrattuna etelässä viljeltyyn kuminaan. Kuitenkin viime vuosina korjatun kuminan öljyprosentti on ollut keskimäärin 3,2 prosenttia. Sato on sitä arvokkaampaa mitä korkeampi öljypitoisuus on. Kuminan öljy sisältää lähinnä kahta kemiallista pääkomponenttia, 40–60 % karvonia ja 38–54 % limoneenia. Limoneenia käytetään yleisesti kosmetiikkatuotteissa sitruunan tuoksuna.
Suomi on yksi maailman johtavista kuminan viejistä; alan suurin yritys on hausjärveläinen Trans Farm Oy. Suomen toiseksi suurin kuminan jalostaja on Caraway Finland Närpiöstä.
Käyttö

Kuminan siemeniä käytetään mausteena etenkin saksankielisellä alueella sekä Pohjoismaissa. Ruutu-näkkileipä, akvaviitti ja Kummel-likööri saavat omaleimaisen makunsa nimenomaan kuminasta. Siemeniä käytetään myös leipien koristeena ja niillä maustetaan juustoja.
Jäänteitä kuminasta on löytynyt ihmisasutuksen liepeiltä jo 3000 eaa. Ensimmäiset kirjalliset merkinnät ovat Kaarle Suuren ajoilta.
Intialaisia reseptejä lukiessa kuminan voi sekoittaa roomankuminaan (Cuminum cyminum), joka tunnetaan myös nimillä juustokumina eli jeera, englanniksi cumin. Suomen kuminaa (Carum carvi) kutsutaan Englannissa ja Anglo-Amerikassa nimillä caraway tai joskus Persian cumin.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kumina (maustekumina) – Carum carvi
Kasviatlas: Kuminan eli maustekuminan (Carum carvi) levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kumina (Carum carvi)
Luontoportti: Kumina (Carum carvi)
Valokki - Nettikasvio: Kumina (Carum carvi)
Farmit.net: Kumina
United States Department of Agriculture (USDA): Carum carvi (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Caraway (Carum carvi) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Carum carvi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Carum carvi (caraway) (englanniksi)
Gernot Katzer's Spice Pages: Caraway (Carum carvi) (englanniksi)
Suomalaiset hyötypuutarhakasvit
| --- | --- |
Juurekset:  lanttu  mustajuuri  nauris  palsternakka  porkkana  piparjuuri  punajuuri  retiisi  selleri 
Kaalit:  keräkaali  kiinankaali  kukkakaali  kyssäkaali  lehtikaali  punakaali  parsakaali  ruusukaali  kurttu- eli savoijinkaali 
Kurkkukasvit:  kurkku  kesäkurpitsa  kurpitsa  spagettikurpitsa 
Mausteet:  basilika  humala  kirveli  krassi  kumina  kurkkuyrtti  kynteli  lipstikka  meirami  minttu  persilja  rakuuna  rosmariini  salvia  sitruunamelissa  tilli  timjami 
Mukulakasvit:  maa-artisokka  peruna 
Palkokasvit:  herne  härkäpapu  tarhapapu 
Sipulit:  hillosipuli  ilmasipuli  jättisipuli  purjo  sipuli  ruohosipuli  ryvässipuli  valkosipuli  vihersipuli 
Muut kasvikset:  endiivi  fenkoli  latva-artisokka  lehtisalaatti  lehtiselleri  mangoldi  maissi  paprika  parsa  pinaatti  raparperi  tomaatti 
Yrtit ja mausteet
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q26811  Wikispecies: Carum carvi  APDB: 27299  APNI: 8934675  BioLib: 40259  CoL: RHGC  Ecocrop: 4256  EoL: 581712  EPPO: CRYCA  EUNIS: 152331  FloraBase: 46234  FNA: 200015475  FoC: 200015475  GBIF: 3034714  GRIN: 9245  iNaturalist: 160162  IPNI: 839677-1  IRMNG: 11310846  ISC: 16319  ITIS: 29610  MichiganFlora: 111  NatureServe: 2.147735  NBN: NBNSYS0000003679  NCBI: 48032  NZOR: a6e3b4a9-a3ce-49a2-98d4-c65588559e77  NZPCN: 4519  Observation.org: 2419  Open Tree of Life: 498463  Panarctic Flora: 910901  PfaF: Carum carvi  PFI: 3594  Plant List: kew-2701499  PLANTS: CACA19  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:839677-1  RHS: 3148  Tropicos: 1700044  VASCAN: 2551  WisFlora: 3032  WFO: wfo-0000588460  Laji.fi: MX.39229 
Kuminan siemeniä
Maija-Riitta Tuomaala

Maija-Riitta Tuomala vuonna 1953.
Maija-Riitta Tuomaala (1934 – 13. tammikuuta 2019lähde?) oli vuoden 1953 Miss Suomi. Valintansa aikaan hän oli 19-vuotias lahtelainen kampaaja. Tuomaala ei menestynyt Miss Maailma tai Miss Eurooppa -kisoissa, mutta mannekiinin töitä riitti missivuonna.
Tuomaala meni pian missivuoden jälkeen naimisiin Mauri Salon kanssa ja sai kaksi lasta. He asuivat Porvoossa. Heidän tyttärensä Päivi Salo osallistui Miss Suomi -kisoihin 1977, mutta ei sijoittunut kärkipäähän.
Aiheesta muualla

Maija-Riitta Tuomaala Miss Suomi -kilpailuissa 1953. YLE:n Elävä arkisto.
Pokémon: Taivaanranta – Sarja

Pokémon: Taivaanranta – Sarja (engl. Pokémon Horizons: The Series) on Japanissa osa vuoden 2023 Pokémon-animesarjaa ja länsimaissa Pokémon-animen 26. tuotantokausi.
Taivaanrannan uudet päähenkilöt ovat Paldeasta kotoisin oleva tyttö nimeltä Liko sekä Kantosta kotoisin oleva poika nimeltä Roy. Likolla on isoäidiltään Dianalta saama riipus, jolla on yhteys legendaariseen pokémoniin, Terapagosiin, kun taas Roylla on isoisänsä löytämä vanha poképallo, josta vapautuu 100 vuotta sitten eläneelle seikkailijalle nimeltä Lucius aikoinaan kuulunut musta Rayquaza. Liko saapuu vaihto-oppilaaksi Kantossa sijaitsevaan Indigo-akatemiaan, missä hän saa aloituspokémonikseen Sprigatiton, ja jonne ilkeät Etsijät hyökkäävät varastaakseen hänen riipuksensa. Liko liittyy hänen suojelijoikseen palkattujen Frieden ja ”kapteeni” Pikachun johtamaan seikkailijaryhmään, Nouseviin Volt Tacklereihin, johon Roy itsekin liittyy pyydystettyään ryhmän miehistöön kuuluvan Fuecocon omaksi aloituspokémonikseen. Nouseviin Volt Tacklereihin kuuluu myös tyttö nimeltä Dot, joka yhdessä Quaxlynsä kanssa tekee videoita striimaajana nimeltä Nidothing.
Taivaanranta alkoi Japanissa kahdella jaksolla 14. huhtikuuta 2023. Yhdysvalloissa ja Suomessa kausi julkaistiin Netflixin kautta. Jaksot 1–12 julkaistiin 7. maaliskuuta 2024, jaksot 13–23 julkaistiin 10. toukokuuta 2024, jaksot 24–34 julkaistiin 9. elokuuta 2024, ja jaksot 35-45 julkaistiin 22. marraskuuta 2024.
Äänirooleissa > Alkuperäiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Minori Suzuki  | … |  Liko   |
|  Megumi Hayashibara  | … |  Sprigatito/Floragato   |
|  Yuka Terasaki  | … |  Roy   |
|  Daiki Yamashita  | … |  Fuecoco, Rotom-puhelimet   |
|  Yoshino Aoyama  | … |  Dot / Nidothing   |
|  Daisuke Namikawa  | … |  Quaxly, Lucius   |
|  Taku Yashiro  | … |  Friede   |
|  Ikue Ōtani  | … |  kapteeni Pikachu, Coral   |
|  Shun Horie  | … |  Amethio   |
|  Ayane Sakura  | … |  Orla   |
|  Kei Shindō  | … |  Mollie, hoitaja Joy   |
|  Kenta Miyake  | … |  Murdock   |
|  Ikkyū Juku  | … |  Ludlow   |
|  Kōsuke Tanabe  | … |  Zirc   |
|  Arisa Shida  | … |  Onia   |
|  Hinonori Kondo  | … |  Hamber   |
|  Makoto Furukawa  | … |  Spinel   |
|  Yuki Onodera  | … |  Sidian   |
|  Mimi Maihane  | … |  Chalce   |
|  Shō Hayami  | … |  Gibeon   |
|  Yuna Ogata  | … |  Ann   |
|  Kiri Yoshizawa  | … |  Diana   |
|  Eri Kitamura  | … |  Nemona   |
|  Kazuya Nakai  | … |  Brassius   |
|  Kaede Hondo  | … |  Iono   |
|  Hiroki Tōchi  | … |  Kabu   |
|  Hōko Kuwashima  | … |  Lucca   |
|  Tokuyoshi Kawashima  | … |  Alex   |
|  Jin Urayama  | … |  Royn isoisä   |
|  Motoko Kumai  | … |  Franka   |
Äänirooleissa > Englanninkieliset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alejandra Reynoso  | … |  Liko, nuori Diana   |
|  Kira Buckland  | … |  Sprigatito   |
|  Anjali Kunapaneni  | … |  Roy   |
|  Zeno Robinson  | … |  Fuecoco, Rotom-puhelimet   |
|  Faye Mata  | … |  Dot / Nidothing, Terapagos   |
|  Daman Mills  | … |  Quaxly, Amethio   |
|  Crispin Freeman  | … |  Friede   |
|  Mara Junot  | … |  Orla   |
|  Erica Mendez  | … |  Mollie, hoitaja Joy   |
|  Major Attaway  | … |  Murdock   |
|  Larry Kenney  | … |  Ludlow   |
|  Michael Schneider  | … |  Zirc   |
|  Lisa Ortiz  | … |  Onia   |
|  Steve Blum  | … |  kertoja, Lucius   |
|  Paul Mercier  | … |  Hamber   |
|  Matt Mercer  | … |  Spinel   |
|  Lizzie Freeman  | … |  Coral   |
|  SungWon Cho  | … |  Sidian   |
|  Shara Kirby  | … |  Chalce   |
|  David Kaye  | … |  Gibeon   |
|  Xanthe Huynh  | … |  Ann   |
|  Nancy Linari  | … |  Diana   |
|  Yolis Arroyo  | … |  Nemona   |
|  J. Michael Tatum  | … |  Brassius   |
|  Erika Harlacher-Stone  | … |  Iono   |
|  Clyde Kusatsu  | … |  Kabu   |
|  Dawn M. Bennett  | … |  Lucca   |
|  Anthony Bowling  | … |  Alex   |
|  Sean Burgos  | … |  Royn isoisä   |
Äänirooleissa > Suomenkieliset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Iris Kovalainen  | … |  Liko   |
|  Raili Raitala  | … |  Roy   |
|  Minttu Kenttälä  | … |  Dot / Nidothing   |
|  Juha Haukka  | … |  Friede   |
|  Aksu Palmén  | … |  Amethio   |
|  Ronja Keiramo  | … |  Orla   |
|  Saara Lehtonen  | … |  Mollie   |
|  Peter Kanerva  | … |  Murdock   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Ludlow, Gibeon   |
|  Otto Rokka  | … |  Zirc   |
|  Amy Burgess  | … |  Onia    |
|  Petri Hanttu  | … |  Hamber   |
|  Riku Leskinen  | … |  Spinel    |
Suomenkielisen version käännöksestä vastaa Jukka Jaatinen.
The Thermals

| The Thermals |
| --- | --- |
 The Thermals vuonna 2009
Tiedot
Toiminnassa:  2002–2018
Tyylilaji:  Indie rock, indie punk, power pop, punk rock, lo-fi
Kotipaikka:   Portland, Oregon, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Hutch Harris   Kathy Foster   Westin Glass  
Entiset jäsenet:  Jordan Hudson Ben Barnett Caitlin Love Lorin Coleman Joel Burrows
Levy-yhtiö:  Kill Rock Stars   Saddle Creek Records   Sub Pop  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Thermals oli yhdysvaltalainen indie-yhtye, joka perustettiin Portlandissa, Oregonissa vuonna 2002. Yhtyeen musiikissa oli kuultavissa vaikutteita lo-fi:sta sekä tavallisesta rockista. Yhtyeen kappaleet ovat myös tunnettuja poliittisista ja uskonnollisista kannanotoistaan. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2018.
Jäsenet > Viimeisin kokoonpano

Hutch Harris - laulu, kitara  (2002-2012)
Kathy Foster - basso, laulu  (2002-2018)
Westin Glass - rummut, laulu  (2008-2018)
Jäsenet > Entiset

Jordan Hudson - rummut  (2002-2005)
Ben Barnett - kitara  (2002-2003)
Caitlin Love - rummut  (2006)
Lorin Coleman - rummut  (2007-2008)
Joel Burrows - kitara  (2007)
Diskografia > Studioalbumit

More Parts per Million (2003)
Fuckin A (2004)
The Body, the Blood, the Machine (2006)
Now We Can See (2009)
Personal Life (2010)
Desperate Ground (2013)
We Disappear (2016)
Diskografia > Livealbumit

Insound Tour Support 2.0 (2007)
LIVE at the Echoplex (2008)
Diskografia > Kokoelmat

The Wonder of the Underground Pressed On Plastic, Vol. 1 (2003)
Sub Pop: Patient Zero (2004)
To Elliott: From Portland (2006)
Terminal Sales Vol. 2: This Delicious (2006)
Bridging the Distance (2007)
Aiheesta muualla

The Thermals (virallinen sivu)
The Thermals - Sub Pop Records
The Thermals (Arkistoitu – Internet Archive) - FreeIndie
The Thermals - AllMusic
Ketjuvälitys

Ketjuvälitys on tapa siirtää voimaa kahden akselin välillä ketjupyörien ja ketjujen avulla.
rullaketju ja ketjupyörä
Ketjupyörät

Ketjupyörän muoto riippuu käytettävän ketjun tyypistä. Keskeinen tekijä ketjupyörän valinnassa on myös sen hammasluku.
Ketjut

Rullaketju on ehkäpäkenen mukaan? tunnetuin ketjuvälityksessä käytettävä ketjutyyppi. Se on huomattavan yleinen polku- ja moottoripyörissä. Ketjun valintaan vaikuttavat tarvittava vetolujuus ja välityksen ketjunopeus.
Välityssuhde

Ketjuvälityksen välityssuhde voidaan laskea jakamalla käytettävän ketjupyörän hammasluku käyttävän ketjupyörän hammasluvulla.
Monikulmiovaikutus

Ketjupyörät ovat geometrisesti monikulmioita. Tämän vuoksi ketjuvälityksen pyöriessä ketjun nopeus vaihtelee, mikä johtaa värähtelyjen syntymiseen. Värähtelytaajuus riippuu ketjupyörän hammasluvusta ja pyörimisnopeudesta. Värähtely tulee sitä voimakkaammin esille mitä pienempi ketjupyörä on kyseessä.
Ketjujen voitelu

Ketjuja voivat olla jatkuvassa öljykylvyssä, niitä voidaan voidella voitelulaitteen avulla tai niitden voitelu voidaan tehdä käsityönä määräajoin.
Hammaslukujen ja ketjun pituuden sovittaminen

Ketjuvälityksessä pitäisi pyrkiä siiheen että ketjun pituus ja minkään ketjupyörän hammasluku eivät olisi jaollisia keskenään. Tähän tulisi pyrkiä, jotta välityksen pyöriessä tietyt ketjulenkit eivät vastaisi toistuvasti ainoastaan samaan hampaaseen mikä johtaisi ketjun ja ketjupyörien epätasaiseen kulumiseen.
Rullaketjun rakenne
Autogiro

Autogiro lennossa.
Autogiro, tunnetaan myös nimellä gyrokopteri, on hieman helikopteria muistuttava potkurivetoinen lentokone, jossa on sekä työntävä että nostava potkuri. Autogiroa on joskus sanottu lentokoneen ja helikopterin välimuodoksi.
Autogiro eroaa helikopterista siinä, että sitä ilmassa pitävä suuri roottori ei ole moottoroitu ja lentokoneesta siinä, että sen nostovoiman synnyttää vapaasti pyörivä roottori, ei siivet.
Autogiro liikkuu eteenpäin moottoroidun vaakasuora-akselisen potkurin tai suihkuturbiinin työntämänä. Nosteen synnyttää suuri pystysuora-akselinen laakeroitu vapaasti pyörivä roottori, joka saa liikevoimansa autogiron liikkeestä eteenpäin. Koska roottorin lapojen ilmanvastus on etu- ja takareunalla erilainen, ilmavirta saa sen pyörimään. Nostovoima syntyy roottorin lapojen siipiprofiilista sekä lapojen kohtauskulmasta. Koska roottori pyörii vapaasti, erillistä pyrstöroottoria ei tarvita. Roottorin laakeroinnin kitkan kautta autogiroon vaikuttava vääntömomentti on niin pieni, että se voidaan helposti kumota peräsimellä.
Autogiro ei putoa nopeasti moottorivian sattuessa, vaan "liitää" maahan autorotaation avulla, samoin kuin helikopteri. Tunnetuin autogiroon liittyvä ongelma on huonosti rakennetun autogiron taipumus joutua nyökkäävään liikkeeseen laskeuduttaessa, mikä pudottaa autogiron.
Autogiron keksijä, espanjalainen Juan de la Cierva (1895–1936), lensi itse suunnittelemallaan koneella ensi kerran vuonna 1923. Autogiron kulta-aika olikin 1920- ja 1930-luvuilla. Autogirolla oli suuri merkitys helikopterin kehitykselle.
Autogiroa käytetään nykyään lähinnä harrastusilmailussa, ja se soveltuukin siihen, koska se on yksinkertainen, kevyt ja helppo valmistaa.
Suomalaisia autogiron kehittäjiä ovat olleet Jukka Tervamäki sekä Seppo ja Kalevi Kokkola.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Autogiro Wikimedia Commonsissa
Edvard Wegelius : Autogiro. Sen kehitys ja lento-ominaisuudet, Helsingin Sanomat, 30.01.1935, nro 28, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ylä-Kännää

| Ylä-Kännää |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°20′12″N, 25°36′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Tuomiojärven−Palokkajärven v−a (14.29)
Laskuoja:  oja Keski-Kännään 
Järvinumero:  14.294.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  134,6 m  
Pituus:  240 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,527 km  
Pinta-ala:  1,341 ha  
Tilavuus:  12 700 m³  
Keskisyvyys:  0,95 m  
Suurin syvyys:  2,5 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiYlä-Kännää 
Ylä-Kännää  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Puuppolan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 12 700 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys on 2,5 metriä. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Vasarajoen valuma-alueeseen (14.294) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 134,6 metriä mpy.
Refused

| Refused |
| --- | --- |
 Refused Coachella-festivaaleilla vuonna 2012
Tiedot
Toiminnassa:  1991–1998, 2012–
Tyylilaji:  hardcore punk, experimental rock, alternative metal
Kotipaikka:  Uumaja, Ruotsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Dennis Lyxzén David Sandström Kristofer Steen Magnus Flagge
Infobox OKNimi-testi OK: 
Refused on vuonna 1992 perustettu hardcore punk -yhtye Uumajasta, Ruotsista.
Yhtye hajosi kesken Yhdysvaltain kiertuetta vuonna 1998. He jättivät jäähyväiskirjeen medialle ja faneille otsikolla "Refused Are Fucking Dead".
Yhtye teki comebackin vuonna 2012.
Jäsenet > Viimeinen kokoonpano

Dennis Lyxzén – laulu
David Sandström – rummut
Kristofer Steen – kitara
Jon Brännström – kitara
Jäsenet > Entiset jäsenet

Jonas Lidgren – basso (1992, soitti ensimmäisellä demolla)
Magnus Björklund – basso (1992–1995)
Pär Hansson – kitara (1992–1994)
Henrik Jansson – kitara (1992–?)
Magnus Höggren – basso (1996–1997)
Ulf Nyberg – basso (1998)
Nykyisin vokalisti Lyxzén laulaa yhtyeissä The (International) Noise Conspiracy, 93 Million Miles ja AC4. Hän aloitti myös sooloprojektin nimeltä The Lost Patrol, jossa hän laulaa ja soittaa kitaraa. Nykyisin siinä soittaa myös muun muassa Refusedista tuttu rumpali Sandström. Vuoteen 2011 saakka Sandström oli yhtyeessä AC4.
Diskografia > EP:t

First Demo: Refused – kasetti (1992, Umeå Hardcore Records)
Second Demo: Operation Headfirst – kasetti (1992, Umeå Hardcore Records)
This Is The New Deal – MCD (1993, Burning Heart Records)
Pump The Brakes – CDS (1994, Startrec / We Bite Records)
Everlasting – MCD (1995, Startrec / Equal Vision Records)
Refused Loves Randy – CDS (1995, Startrec)
Rather Be Dead E.P. – CDS (1996, Startracks)
The New Noise Theology E.P. – CDS (1998, Burning Heart Records / Honeybear Records / Epitaph Records)
Three Songs From The Shape Of Punk To Come (1998)
New Noise (2010)
Servants of Death (2018)
Diskografia > Albumit

This Just Might Be... The Truth – CD/LP/kasetti (1994, Startrec / We Bite Records / Burning Heart)
Songs to Fan the Flames of Discontent – CD/LP/kasetti (1996, Startrec / Victory Records / Burning Heart Records / Epitaph Records)
The E.P. Compilation – kokoelma CD (1997, Burning Heart Records / Startracks / Epitaph Records)
The Demo Compilation – kokoelma CD (1997, Burning Heart Records / Startracks)
The Shape Of Punk To Come – CD/LP/DVD Audio (1998, Burning Heart Records / Epitaph Records)
Freedom (2015)
War Music (2019)
Diskografia > DVD:t

Refused Are Fucking Dead (2006)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Refused Wikimedia Commonsissa
Yhtyeen viralliset kotisivut
Rickie Lee Jones

| Rickie Lee Jones |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1954 Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Ammatti:  Muusikko, laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1979 -
Tyylilajit:  rock, folk, jazz, R&B, pop
Soittimet:  kitara, klaviatuuri, piano ja syntetisaattori 
Levy-yhtiöt:  Warner Bros., Geffen, Reprise, Artemis, V2, New West, Fantasy, OSOD/Thirty Tigers
Aiheesta muualla
www.rickieleejones.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Rickie Lee Jones (s. 8. marraskuuta 1954) on yhdysvaltalainen laulaja, laulunkirjoittaja ja muusikko.
Jones vietti lapsuusvuotensa Phoenixissa Arizonassa. 21-vuotiaasta eteenpäin hän esiintyi pienissä paikoissa Venicessä Kaliforniassa laulaen jazzstandardeja ja omia kappaleitaan. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa Rickie Lee Jones vuonna 1979, ja siltä irroitettu single Chuck E's in Love muodostui Jonesin uran suurimmaksi hitiksi Yhdysvalloissa. Esikoisalbumi toi hänelle parhaan uuden artistin Grammyn seuraavana vuonna. Parhaimmillaan se oli Billboardin albumilistalla sijalla 3.
Jonesin toinen albumi Pirates (1981) päätyi parhaimmillaan Billboardin listalla sijalle 5. Pirates sisälsi aiempaa monimutkaisempia kappalerakenteita ja paljon Jonesin tavaramerkiksi muodostunutta korkeaa, intensiivistä laulua. Seuraavat albumit eivät enää ole myyneet näin hyvin, mutta vuoden 1989 Flying Cowboys pääsi lähelle näiden lukemia. Sitä myytiin amerikkalaisen kultalevyn eli 500 000 kappaleen verran.
Vuonna 2001 Jones sai uransa seitsemännen Grammyn covereita sisältävästä albumistaan It's Like This. Hän julkaisi muistelmansa Last Chance Texaco: Chronicles of an American Troubadour vuonna 2021.
Suomessa Jones on esiintynyt Pori Jazz -festivaaleilla vuosina 1992 ja 1999.
Diskografia > Albumit

1979: Rickie Lee Jones
1981: Pirates
1983: Girl at Her Volcano (EP)
1984: The Magazine
1989: Flying Cowboys
1991: Pop Pop
1993: Traffic from Paradise
1997: Ghostyhead
2000: It's Like This
2003: The Evening of My Best Day
2007: The Sermon on Exposition Boulevard
2009: Balm in Gilead
2012: The Devil You Know
2015: The Other Side of Desire
2019: Kicks
2023: Pieces of Treasure
Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus

Kopio Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksesta
Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus oli Pohjois-Amerikan kolmentoista brittiläisen siirtokunnan edustajien allekirjoittama itsenäisyysjulistus, jonka myötä ne julistautuivat itsenäiseksi valtioksi, Yhdysvalloiksi. Philadelphiassa kokoontunut toinen mannermaakongressi julisti siirtokunnat itsenäisiksi 2. heinäkuuta 1776 ja hyväksyi itsenäisyysjulistuksen 4. heinäkuuta. Nykyään juuri heinäkuun 4. päivää juhlitaan Yhdysvaltain itsenäisyyspäivänä.
Itsenäisyysjulistusta pidetään Amerikan vallankumouksen (1775–1783) kohokohtana ja Yhdysvalloissa lähes myyttisenä kansakunnan perustamistapahtumana. Julistuksen alkuun sisältyvä luettelo ihmisoikeuksista innoitti myöhemmin monia muita liberaaleja vallankumouksia ja ihmisoikeusjulistuksia. Erityisen kuuluisa on julistuksen toinen virke, jonka mukaan kaikki ihmiset (men, kirjaimellisesti ’miehet’) on luotu tasa-arvoisiksi ja heillä on luovuttamaton oikeus elämään, vapauteen ja onnen tavoitteluun (Life, Liberty and the pursuit of Happiness).
Itsenäiseksi julistautuneet kolmetoista entistä Britannian siirtokuntaa ja tulevaa Yhdysvaltain osavaltiota olivat Georgia, Pohjois-Carolina, Etelä-Carolina, Massachusetts, Maryland, Virginia, Pennsylvania, Delaware, New York, New Jersey, New Hampshire, Rhode Island ja Connecticut.
Tausta

Ison-Britannian ja Pohjois-Amerikan kolmentoista siirtokunnan väliset suhteet alkoivat kiristyä 1760-luvulla ja 1770-luvulla. Suhteiden kiristyminen johti aseelliseen selkkaukseen 19. huhtikuuta 1775 Lexingtonissa ja Concordissa. Taistelu oli alkusysäys Yhdysvaltain vapaussodalle.
Vielä vapaussodan alkuvaiheessa pääosa siirtokuntalaisista katsoi taistelevansa vain perinteisten oikeuksiensa puolesta osana brittiläistä imperiumia, ja vain harvat tavoittelivat täydellistä irtautumista emämaasta. Sodan edetessä ja sovitteluyritysten kariutuessa itsenäisyysajatus alkoi kuitenkin voittaa alaa. Vuoden 1776 alussa ilmestynyt Thomas Painen pamfletti Common Sense onnistui vakuuttamaan monet täyden itsenäisyyden välttämättömyydestä. Philadelphiassa kokoontunut siirtokuntia edustanut toinen mannermaakongressi keskusteli itsenäisyysajatuksesta pitkin kevättä. Jo 6. joulukuuta 1775 kongressi ilmoitti kiistävänsä Britannian parlamentin suvereniteetin siirtokuntien alueella, ja 10. toukokuuta 1776 se kyseenalaisti myös kuninkaan auktoriteetin ja kehotti siirtokuntia muodostamaan itselleen riippumattomat hallitukset.