stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olga Fjodorovna
Elämän viimeiset vuodet

Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna kuoli Nikolai I:n miniöistä nuorimpana, joitain vuosia ennen omaa poikaansa. Hän oli vuosien ajan kärsinyt huonosta terveydestä ja yrittänyt turhaan löytää sopivia hoitoja Keski-Euroopan kylpylöistä.
Olga, joka oli perinteistä tietoinen ja syvästi harras, kärsi kauhean iskun, kun hänen toiseksi vanhin poikansa, suuriruhtinas Mihail Mihailovitš solmi epäsäätyisen avioliiton Sofie Nikolajevna Merenbergin, kreivitär de Torbyn kanssa San Remossa 26. helmikuuta 1891. Avioliitto ei ollut pelkästään morganaattinen vaan myös laiton keisarillisen perheen säädösten mukaan ja aiheutti suuren skandaalin hovissa. Suuriruhtinas Mihail Mihailovitšilta riistettiin sotilasarvo ​​ja keisarillisen hovin adjutantin asema, ja häneltä kiellettiin myös eliniäksi paluu Venäjälle. Kun Olga kuuli poikansa morganaattisesta avioliitosta, hän loukkaantui syvästi ja sairastui. Muutamaa päivää myöhemmin hän lääkäreidensä vaatimuksesta lähti Gruševska-huvilalleen Krimillä lähellä Ai-Todorin niemeä, hoitamaan terveyttään.
Suuriruhtinatar Olga lähti huvilalleen Gaspraan lähellä Jaltaa yksin 28. maaliskuuta 1891. Hän oli kertonut keisarinna Maria Fjodorovnalle, ettei voinut hyvin ja halusi kerätä voimiaan rauhassa. Olga sai sydänkohtauksen junamatkalla samana iltana ja juna palasi lähimpään kaupunkiin Harkovaan. Junavaunuun kutsuttiin lääkäreitä, jotka totesivat hänen kärsivän keuhkojen tulehtumisesta ja määräsivät hänet siirrettäväksi aseman keisarilliseen odotushuoneeseen. Hän vietti siellä kolme päivää palvelijoidensa seurassa, kunnes kuoli 51-vuotiaana sydänkohtaukseen 31. maaliskuuta 1891. Hänet on haudattu Pietari-Paavalin linnoituksen katedraaliin Pietariin.
Aleksanteri III:n valtiosihteeri Aleksandr Polovtsovin päiväkirjasta:
"Puolustan Olga Fjodorovnan muistoa väkijoukon syytöksiltä. Hän suoritti velvollisuutensa ja oli hillitön vain kieleltään. Ilmaisen ajatuksen, että olisi hyödyllistä kerätä hänen kirjeensä ja erityisesti kirjeet Württembergin kuningattarelle Olga Nikolajevalle. Muuten ne joskus ilmestyvät keisarinna Elisabet Aleksejevnan kirjeinä (joka oli myös syntynyt Badenin prinsessana Karlsruhessa). Olga Fjodorovna ihaili tätä henkilöä ja vertaa häntä edesmenneeseen keisarinna Maria Aleksandrovnaan, joka oli Elisabet Aleksejevnan sisarentytär."
Prinsessa Cäcilie Auguste von Baden, Richard Lauchert n. 1855, Eremitaašin taidemuseo, Pietari
Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna 1860-luvulla, Camille Silvyn valokuva
Uusi Mikaelin palatsi, arkkitehti Andrei Ivanovits Stackenschneider 1857-1862, Palatsirantakatu Pietari
Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna Romanova, prinsessa Cecilie von Baden poikansa Sergein kanssa n. 1870
Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna ja suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš sekä heidän kaksi vanhinta lastaan Nikolai ja Anastasia
Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna vuonna 1886
Suuriruhtinar Olga Fjodorovna aviomiehensä ja poikiensa ympäröimä 1880-luvulla
Käännös suomeksi
Jääkiekon SM-liigakausi 1982–1983

| Jääkiekon SM-liigakausi 1982–1983 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Runkosarjan voittaja:  Jokerit
Mestari:  HIFK
Toinen sija:  Jokerit
Kolmas sija:  Ilves
Nousseet joukkueet:  HPK
Pudonneet joukkueet:  Lukko
Pistepörssin voittaja:  Matti Hagman, HIFK
Pudotuspelien pistepörssin voittaja:  Matti Hagman, HIFK
Alempi sarjataso:  I-divisioona
  ← 1981–1982 :  1983–1984 → 
Kausi 1982–1983 oli jääkiekon SM-liigan kahdeksas kausi. Runkosarjan voitti Jokerit, mutta HIFK voitti Suomen mestaruuden jätettyään Jokerit finaaleissa toiseksi. Ilves ylsi pronssille. Runkosarjan ja pudotuspelien paras pistemies oli HIFK:n Matti Hagman. Lukko putosi I-divisioonaan, josta liigaan nousi HPK.
Runkosarja

|  | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jokerit | 36 | 27 | 1 | 8 | 193 | 119 | +74 | 55 |
| HIFK | 36 | 22 | 6 | 8 | 180 | 128 | +52 | 50 |
| Ilves | 36 | 21 | 3 | 12 | 179 | 146 | +33 | 45 |
| TPS | 36 | 18 | 5 | 13 | 145 | 131 | +14 | 41 |
| Tappara | 36 | 18 | 4 | 14 | 170 | 139 | +31 | 40 |
| SaiPa | 36 | 16 | 5 | 15 | 150 | 153 | -3 | 37 |
| Ässät | 36 | 11 | 8 | 17 | 160 | 149 | +11 | 30 |
| Kärpät | 36 | 10 | 3 | 23 | 150 | 181 | -31 | 23 |
| Kiekkoreipas | 36 | 10 | 3 | 23 | 150 | 205 | -55 | 23 |
| Lukko | 36 | 6 | 4 | 26 | 121 | 247 | -126 | 16 |
Runkosarja > Pistepörssi

| # | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Matti Hagman | HIFK | 36 | 23 | 41 | 64 |
| 2. |  Raimo Summanen | Ilves | 36 | 45 | 15 | 60 |
| 3. |  Erkki Laine | Kiekkoreipas | 36 | 41 | 15 | 56 |
| 4. |  Arto Javanainen | Ässät | 36 | 28 | 23 | 51 |
| 5. |  Risto Jalo | Ilves | 33 | 14 | 36 | 50 |
Pudotuspelit > Pronssiottelut

| Ilves – Tappara |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Ilves | Tappara | 5–3 |  |
|  | Tappara | Ilves | 5–8 |  |
| Ilvekselle pronssia voitoin 2–0. | Ilvekselle pronssia voitoin 2–0. | Ilvekselle pronssia voitoin 2–0. | Ilvekselle pronssia voitoin 2–0. |  |
Pudotuspelit > Loppuottelut

| Jokerit – HIFK |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Jokerit | HIFK | 4–3 ja |  |
|  | HIFK | Jokerit | 4–7 |  |
|  | Jokerit | HIFK | 5–6 |  |
|  | HIFK | Jokerit | 5–2 |  |
|  | Jokerit | HIFK | 2–3 |  |
| HIFK mestariksi voitoin 3–2. | HIFK mestariksi voitoin 3–2. | HIFK mestariksi voitoin 3–2. | HIFK mestariksi voitoin 3–2. |  |
Pudotuspelit > Pistepörssi

| # | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Matti Hagman | HIFK | 9 | 9 | 8 | 17 |
| 2. |  Kari Järvinen | Ilves | 8 | 5 | 7 | 12 |
| 3. |  Raimo Summanen | Ilves | 8 | 7 | 3 | 10 |
| 4. |  Pekka Rautakallio | HIFK | 9 | 6 | 4 | 10 |
| 5. |  Erkki Lehtonen | Tappara | 8 | 5 | 4 | 9 |
Palkinnot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| palkinto | voittaja | joukkue |  |
| Paras erotuomari |  Seppo Mäkelä | - |  |
| Paras linjatuomari |  Johannes Karttunen | - |  |
| Kauden jääkiekkotoimittaja | Iltalehden toimitus | - |  |
| Paras valmentaja |  Reino Ruotsalainen | Jokerit |  |
| Paras tulokas |  Jukka Tammi | Ilves |  |
| Paras maalivahti |  Rauli Sohlman | Jokerit |  |
| Herrasmiespelaaja |  Risto Jalo | Ilves |  |
| Paras puolustaja |  Nikolai Makarov | Jokerit |  |
| Tehopelaaja |  Carey Wilson | HIFK |  |
| Paras maalintekijä |  Raimo Summanen | Ilves |  |
| Pistepörssin voittaja |  Matti Hagman | HIFK |  |
| Runkosarjan voittaja | Jokerit |  |  |
| Suomen mestari | HIFK |  |  |
| Paras seura | Ilves |  |  |
On-Line Encyclopedia of Integer Sequences

The On-Line Encyclopedia of Integer Sequences (OEIS) on laaja internet-tietokanta kokonaislukujonoista. OEIS:ää ylläpitää matemaatikko Neil Sloane. Tietokanta on suosittu sekä ammattimatemaatikoiden että matematiikkaharrastajien keskuudessa.
Jokaisella tietokannan lukujonolla on oma yksilöivä A-numero. Esimerkiksi alkuluvut ovat A000040 OEIS-tietokannassa.
Aiheesta muualla

The On-Line Encyclopedia of Integer Sequences
Jerusalem

| Jerusalem (יְרוּשָׁלַיִם (Jerušalajim)) القُدس (al-Quds) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Jerusalem
 Koordinaatit: 31°47′N, 35°13′E 
Valtio:   Israel
Hallintoalue:  Jerusalemin hallintoalue
Pysyvää asutusta:  1008 eaa.
Hallinto:  
 – Pormestari:  Zaki al-Ghul (itä) Nir Barkat (länsi)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  125 km²
Korkeus:  760 m
Väkiluku (2012):  933 113
 – Väestötiheys:  6 400 as./km²
 – Metropolialue:  1 700 000
Suuntanumero(t):  Ulkomailta soitettaessa +972-2; paikallisesti 02
Lempinimi::  Ir ha-Kodesh (Pyhä kaupunki)
 
 www.jerusalem.muni.il 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jerusalem (hepr. ‏יְרוּשָׁלַיִם‎, Jerušalajim, arab. القُدس‎, al-Quds, virallisesti أورشليم, ’Ūrušalīm) on Israelin pääkaupunki. Se sijaitsee Juudean vuorilla olevalla ylängöllä noin 20 kilometriä Kuolleestamerestä länteen ja 60 kilometriä Välimeren rannalla sijaitsevasta Tel Avivista itään. Sitä ympäröivät Kidroninlaakso, Hinnomin laakso, Tyropoeoninlaakso ja kuivat joenuomat. Jerusalemilla on ollut huomattava uskonnollinen merkitys aluksi juutalaisuuden historiallisena keskuksena, sitten kristinuskon pyhänä kaupunkina ja nykyaikana myös islamin pyhänä kaupunkina.
Jerusalem on rakennettu Juudean vuoren kalkkikiviselle perustalle. Kaupungin rakennukset ja muurit ovat vuosisatojen ajan olleet vuoresta louhittua kiveä. Jerusalemissa on kiviä kaikissa vivahteissa, on kivisiä julkisivuja, kivitorneja ja -muureja, kiviterasseja rinneviljelmien ympärillä. Tulella kaupunkia ei ole pystytty hävittämään, ja valloittajien vaihtuessa tuhottu kaupunki on jälleen rakennettu uusien poliittisten ja uskonnollisten lippujen alla samoja kiviäkin rakennusmateriaalina käyttäen.
Kaupunkia 20 vuotta jakanut rajalinja poistettiin kesäkuussa 1967 kuuden päivän sodan jälkeen, kun Israel miehitti Jordanialle kuuluneen itäosan. Poliittiset tapahtumat ja itsemurhaterroristien iskut ovat kuitenkin johtaneet siihen, että rauha ei ole palannut. Länsiosa on ollut Israelin pääkaupunki vuodesta 1949, mutta PLO:n tavoitteena on saada itäosasta itsenäisen Palestiinan pääkaupunki. Tavoitetta tukee myös Arabiliitto, joka vaatii, että Palestiinaan perustetaan palestiinalaisvaltio pääkaupunkina Jerusalem. Konfliktin takia monet valtiot pitävät Israelin lähetystönsä Tel Avivissa eivätkä maan pääkaupungissa.
Jerusalem on hävitetty toistuvasti historiansa aikana. Kaupungissa ilmenee nykyäänkin uskontojen aiheuttamia ristiriitoja, kilpailua ja suvaitsemattomuutta. Vakavien terrori­tekojen takia poliisi- ja sotilaspartiot ovat pysyvä osa katukuvaa.
Historia > Varhaisimmat vaiheet

Ensimmäiset arkeologiset todisteet asutuksesta ovat varhaiselta pronssi­kaudelta noin 3000–2800 eaa. Myöhäiseltä pronssikaudelta on peräisin varhaisin kirjallinen maininta Jerusalemista tällä nimellä  (noin 1400 eaa.) Jerusalem mainitaan nimellä Rusalimum 2000-luvulla eaa. egyptiläisissä kirjoituksissa ja 1500-luvulla eaa. nimellä Urusalim diplomaattiseen kirjeenvaihtoon liittyneessä niin kutsutussa Amarna-kirjeessä.
Raamatun mukaan Israelin kuningas Daavid valloitti Jerusalemin noin vuonna 1000 eaa. kaupungissa ja sen ympäristössä asuvilta jebusilaisilta. Jerusalemista tuli sen jälkeen Israelin ja Juudan pääkaupunki. Vuonna 925 eaa. Jerusalemista tuli pelkästään Juudan pääkaupunki, kun Salomon valtakunta jaettiin kahtia Israelin ja Juudan kuningaskuntiin.
Ofelinkukkulan kaivauksissa vuonna 2005 löytyi Daavidin palatsin jäänteitä, mikä joidenkin tutkijoiden mukaan vahvistaa Daavidin olleen historiallinen henkilö. 1960-luvulla sieltä oli löytynyt 900-luvulle eaa. ajoitettuja kiviportaita.
Daavidin poika kuningas Salomo kruunattiin kuninkaaksi noin 960 eaa. ja hän rakennutti Jerusalemin ensimmäisen temppelin eli niin kutsutun Salomon temppelin.
Vuonna 701 eaa. Assyrian kuningas Sanherib piiritti Jerusalemia, mutta ei onnistunut valtaamaan sitä. Hiskia, Juudan kuningas, rakennutti tunnelin Gihonin lähteeltä Siloaan, Daavidin kaupunkiin, silloisen Jerusalemin rajojen sisäpuolelle, Temppeli­vuoren alle ja näin kaupungin vesihuolto oli pitkän aikaa turvattu.
Babylonian kuningas Nebukadnessar valloitti Jerusalemin 586 eaa., ja  hävitytti seuraavana vuonna Jerusalemin temppelin. Suuri osa kaupungin asukkaista pakkosiirrettiin tällöin Babyloniin (ns. Baabelin vankeus). Vuonna 538 eaa. Persian kuningas Kyyros II Suuri antoi juutalaisille luvan palata Juudeaan, ja toisen temppelin rakentaminen aloitettiin 516 eaa. Dareios I:n hallituskaudella Esran ja Nehemian johdolla. Temppeli vihittiin käyttöön 511 eaa. Vuonna 445 eaa. Nehemia kunnosti kaupungin muurit.
Aleksanteri Suuren hyökättyä Persiaan Juudean maakunta joutui makedonialaisten hallintaan 332 eaa. ja Aleksanterin kuoltua se kuului aluksi Ptolemaios I:n hallitseman Egyptin alaisuuteen. Vuonna 198 eaa. Antiokhos III Suuren johtamat seleukidit valtasivat kaupungin Ptolemaios V Epifaneelta. Antiokhos IV sorti juutalaisia muun muassa häpäisemällä temppelin pyhyyden. Tämän jälkeen hellenistiset seleukidit menettivät valtansa Jerusalemissa vuonna 168 eaa. alkaneen makkabilaiskapinan seurauksena, juutalaisten ylipapin Mattatiaan kieltäydyttyä uhraamasta kreikkalaisille jumalille. Makkabealaiset valloittivat Jerusalemin ja puhdistivat temppelin. Sen jälkeen Mattatiaan jälkeläiset, makkabealaiset, myöhemmältä nimeltään Hasmonit, hallitsivat Juudeaa aina vuoteen 63 eaa. asti.
Historia > Roomalainen ja bysanttilainen aika > Varhainen roomalainen kausi

Makkabilaisten kiistan takia vuonna 63 eaa. Roomasta lähetettiin Pompeius Palestiinaan. Hän valtasi Palestiinan ja Jerusalemin sen mukana Roomalle. Roomalaisten Juudean kuninkaaksi määräämä Herodes laajensi toista temppeliä ja rakensi muureja ja palatseja. Hänen jälkeläisensä hallitsivat Juudeaa Julius Marcus Agrippaan asti. Agrippa rakennutti uuden muurin Jerusalemiin 41–44 jaa. Jeesus ristiinnaulittiin perinteisen käsityksen mukaan Jerusalemissa noin vuonna 30–33 jaa., minkä seurauksena kaupungista tuli tämän seuraajien eli kristittyjen pyhä paikka ja tärkeä varhaiskristillinen keskus.
Vuonna 66–67 juutalaiset nousivat kapinaan roomalaisia vastaan, mikä johti niin kutsuttuun ensimmäiseen juutalaissotaan. Roomalaiset valloittivat Jerusalemin vuonna 70 jaa., ja toinen temppeli tuhottiin. Juutalaissota päättyi kolme vuotta myöhemmin.
Historia > Roomalainen ja bysanttilainen aika > Uudelleenrakennettu Jerusalem

Vuonna 132 Jerusalemin juutalaiset nousivat vielä uudestaan kapinaan Roomaa vastaan. Tämä Bar Kohban kapina eli toinen juutalaissota päättyi vuonna 135, jolloin keisari Hadrianus karkotti kaikki juutalaiset monista osista Palestiinaa sekä Jerusalemista, joka oli tuhottu perustuksia myöten. Jerusalem rakennettiin uudelleen Aelia Capitolina -nimiseksi roomalaiseksi coloniaksi eli varuskuntakaupungiksi.
Konstantinus Suuren aikana vuonna 326 keisarin äiti Helena kävi Jerusalemissa, ja sinne rakennettiin tämän aloitteesta Pyhän haudan kirkko. Kristinuskosta tuli koko Rooman valtionuskonto, ja Jerusalemista merkittävä pyhiinvaelluskohde. Rooman valtakunnan jakaannuttua Jerusalem kuului Bysantin valtakunnan eli Itä-Rooman alueisiin. Kaupungin bysanttilaista kukoistuskautta olivat 400- ja 500-luvut.
Historia > Keskiajasta ensimmäiseen maailmansotaan

Vuonna 614 persialaiset valloittivat kaupungin ja monia kirkkoja hävitettiin. Bysanttilaiset valloittivat kaupungin uudelleen vuonna 629. Arabit valloittivat sen vuonna 638. Vuonna 685 valtaan noussut kalifi Abd al-Malik teki Jerusalemista valtionuskontonsa pyhimmän kaupungin ja rakennutti Temppelivuorelle Kalliomoskeijan (Haram al-Sharif) paikkaan, jossa hän odotti Jeesuksen pikaista tulemista. Kalifi al-Hakim tuhosi Pyhän haudan kirkon ja muita kirkkoja ja synagogia noin vuonna 1010. Vuonna 1072 Jerusalem joutui turkkilaisille seldžukeille, muslimeille, jolloin juutalaisia ja kristittyjä vainottiin. Jerusalem oli ristiritarien, kristityn nimeä käyttäneiden ristiretkeläisten hallussa vuodesta 1099 vuoteen 1187, jona aikana oli muslimien ja juutalaisten verilöylyjä. Vuonna 1187 Saladin valloitti sen uudelleen islamille. Hän antoi ristiritarien karkottamien muslimien ja juutalaisten palata takaisin asuinsijoilleen. Rikhard Leijonamieli yritti valloittaa Jerusalemin uudelleen vuonna 1191. Malik al-Muazzam Isa hajotti kaupungin muurit vuonna 1219.
Saksan keisari Fredrik II sai Jerusalemin vuonna 1229 hallintaansa diplomaattisin keinoin, mutta vuonna 1244 muslimit valloittivat sen jälleen. Ollessaan kristittyjen hallinnassa Jerusalem oli Jerusalemin kuningaskunnan eli Outremérin pääkaupunki 1100–1187 ja 1229–1244. Tämän jälkeen sitä hallitsivat ensin Khwarezmidit ja myöhemmin mamelukit vuodesta 1260.
Osmanien hallitsija Selim I liitti Jerusalemin vuonna 1517 Osmanien valtakuntaan, joka hallitsi sitä 400 vuotta. Sulttaani Suleiman rakennutti kaupungin muurit uudelleen. Vuosina 1832–1840 kaupunkia hallitsi egyptiläinen Muhammed Ali. Kaupunkia laajennettiin ensimmäistä kertaa vanhan kaupungin muurien ulkopuolelle. Ensimmäiset yritykset asettua asumaan kaupungin muurien ulkopuolelle tekivät kristityt 1850-luvulla. Uudet korttelit olivat Migrash Harusim ja Mishkenot Sha'ananim, joka oli ensimmäinen juutalainen kortteli muurin ulkopuolella ja perustettiin vuonna 1860. Vuonna 1870 kaupungin asukkaista enemmistö oli juutalaisia. Vuonna 1898 keisari Vilhelm II vieraili Jerusalemissa.
Britannia miehitti sen ensimmäisessä maailmansodassa vuoden 1917 taistelussa, jolloin osmanien valta murtui.
Historia > Itsenäisen Israelin pääkaupungiksi

Sodan jälkeen Jerusalem liitettiin brittien hallinnassa olleeseen Palestiinan mandaattialueeseen ja oli sen pääkaupunkina Israelin perustamiseen saakka. Scopusvuorella muurattiin vuonna 1918 heprealaisen yliopiston peruskivi.
Kansainliitto ratifioi Balfourin julistuksen vuonna 1922 ja luovutti mandaatin Britannian hallintaan. Vuonna 1929 oli arabien kapina juutalaisten maahanmuuttoa vastaan. Peelin komissio ehdotti vuonna 1937 Palestiinan jakoa, mutta arabit vastustivat ja aloittivat vuosikausien kapinan Jerusalemissa. Vuonna 1947 YK äänesti suunnitelman puolesta, jonka mukaan juutalaiset ja arabit saisivat Palestiinasta omat valtionsa ja Jerusalem kansainvälistettäisiin. Juutalaiset hyväksyivät esityksen, mutta arabit eivät. Israel julistautui itsenäiseksi 1948. Ympäröivien maiden arabit tunkeutuivat maahan ja alkoi Israelin ja arabien välinen sota, jossa Jordania valloitti Itä-Jerusalemin ja vanhan­kaupungin, siellä ollut juutalais­kortteli mukaan luettuna.
Yhdistyneiden Kansakuntien jakosuunnitelma suositteli Jerusalemin muodostamista kansainväliseksi vapaakaupungiksi, mitä suunnitelmaa ei koskaan toteutettu. Israelin itsenäisyyssodan päätyttyä vuonna 1948 Jerusalem jaettiin Israelin ja Jordanian kesken. Jerusalemin vanha kaupunki joutui Jordanialle, mutta sen länsipuolella sijaitsevat, pääasiassa juutalaissiirtolaisten asuttamat esikaupungit Israelille, jonka alue Jerusalemin kohdalla työntyi kielekkeenä Jordanian (Länsirannan) sisään. Tämä Länsi-Jerusalem julistettiin Israelin pääkaupungiksi, mutta sellaiseksi sitä ei kansainvälisesti hyväksytty. Jaetun kaupungin poikki kulkenut raja suljettiin, eikä israelilaisilla ollut pääsyä esimerkiksi Itkumuurille.
Maantiede

Jerusalem sijaitsee Juudean vuorilla olevan kalkkiylängön eteläosassa, noin 20 kilometriä Kuolleestamerestä länteen ja 60 kilometriä Tel Avivista itään. Sitä ympäröivät Kidroninlaakso, Hinnomin laakso, Tyropoeoninlaakso ja kuivat joenuomat.
Maantiede > Ilmasto

Jerusalemin ilmasto on välimerellinen, eli kesät ovat kuumia ja kuivia sekä talvet kosteita. Keskilämpötila on 8°C°C tammikuussa ja 23°C°C heinä–elokuussa. Yöt ovat tyypillisesti kylmiä kesälläkin.
Väestö

Jerusalemin väestö on arabialaistunut viime vuosina voimakkaasti. Vuoden 1967 väestönlaskennassa kaupungin asukkaista 74 prosenttia oli juutalaisia ja 26 prosenttia arabeja. Vuonna 2007 juutalaisia oli 66 prosenttia ja arabeja 34 prosenttia, ja ero kapenee noin yhden prosenttiyksikön vuosivauhdilla. Arabeista tosin ainoastaan pienellä osalla on Israelin kansalaisuus, ja muut elävät kaupungissa työ- ja oleskeluluvalla. Länsi­rannalla ja Gazassa syntyneiden palestiinalaisten on tosin lähes mahdotonta saada lupaa asua kaupungissa. Palestiinalaisille ei ole rakennettu uusia asuma-alueita sitten vuoden 1967, ja arabikaupunginosat ovat pahoin ylikansoittuneet. Noin 18 000 asuntoa, tai kolmannes arabien asunnoista on rakennettu laittomasti, koska rakennuslupia on mahdoton saada. Eri väestöryhmillä on erilliset kauppakeskukset ja julkinen liikenne.
Vuonna 2005 Jerusalemiin saapui 2 450 maahanmuuttajaa, joista kolme neljäsosaa saapui Yhdysvalloista, Ranskasta ja entisen Neuvostoliiton alueelta. Vuosittain noin 16 000 israelilaista muuttaa pois kaupungista, samalla kun kaupunkiin muuttaa noin 10 000 uutta asukasta. Juutalaisväestön määrä kuitenkin kasvaa pääasiassa neljänneksen juutalaisväestöstä muodostavien haredijuutalaisten suuren syntyvyyden vuoksi. Harediperheissä on keskimäärin seitsemän lasta. Samalla kun ortodoksi­juutalaisten osuus kasvaa, maallisemmat juutalaiset lähtevät kaupungista, jonka veromaksajien suhde heikkenee ja kunnalliset palvelut joutuvat suuremmalle rasitukselle.
Talous

Jerusalemin talous on vuosisatojen ajan ollut turismin varassa, ja vielä nykyäänkin uskonnolliset maamerkit, kuten Itkumuuri, ovat kaupungin vetonaula ulkomaisille vierailijoille. Työttömyysaste oli 8,3 % vuonna 2006, mikä oli vähemmän kuin maassa keskimäärin eli 9 %. Työelämässä mukana olevien osuus on kuitenkin suurempi arabiperheissä (76,1 %) kuin juutalaistalouksissa (66,8 %) Köyhyysrajan alapuolella elävien määrä on lisääntynyt 40 prosenttia 2001–2007 välisenä aikana. Työläisen keskimääräinen kuukausipalkka Jerusalemissa oli 5 940 sekeliä eli 1 350 sekeliä vähemmän kuin Tel Avivissa.
Vaikka Tel Aviv onkin edelleen Israelin taloudellinen keskus, Har Hotzvim -yrityspuistossa, Pohjois-Jerusalemissa on useita korkean teknologian yrityksiä, joiden joukossa Intel, Teva Pharmaceutical Industries ja ECI Telecom. Har Hotzvim työllisti 8 500 työntekijää vuonna 2006. Vain 2,2 % kaupungista on kaavoitettu teollisuutta ja infrastruktuuria varten, mikä on vain puolet siitä mikä Tel Avivissa ja seitsemäsosa siitä mikä Haifassa.
Hallinto ja politiikka

Jerusalemin kaupunginvaltuustossa on 31 jäsentä, joista yksi on nykyinen, virkaansa vuonna 2003 valittu pormestari Uri Lupolianski. Valtuustossa uskonnolliset puolueet muodostavat enemmistönlähde?. Uusi kaupungintalo avattiin vuonna 1993. Kaupunki on Jerusalemin hallintoalueen hallinnollinen pääkaupunkilähde?.
Hallinto ja politiikka > Arabiväestön näkökulmia

Vuonna 1988 annetun Palestiinan itsenäisyysjulistuksen mukaan Jerusalem on palestiinalaishallinnon pääkaupunki, ja vuonna 2000 Palestiinan parlamentti hyväksyi lailla Itä-Jerusalemin pääkaupungikseen. Presidentti Jasser Arafat hyväksyi lain vuonna 2002.
Itä-Jerusalemin palestiinalaisilla ovat paremmat olot kuin Gazassa ja Länsirannalla, koska he ovat oikeutettuja Israelin sosiaalipoliittisiin etuihin, joita ovat kansaneläke, lapsilisät ym. He voivat myös matkustaa vapaasti maassa, mikä ei ole muille palestiinalaisille mahdollista. Heille kuitenkin Israelissa eläminen on ristiriitaista heidän kansallisen identiteettinsä takia. Ehkä tästä syystä he eivät ole hyväksyneet israelilaisten ehdotuksia hakeutua maan johtaviin elimiin eivätkä ole halunneet osallistua sen hallintoon, vaikka siten heillä olisi mahdollisuus koettaa nostaa kaupungin arabiväestön kunnallisten palvelujen tasoa, joka on alhaisempi kuin juutalaisilla. Palestiinalaiset ovat kuitenkin luoneet Itä-Jerusalemiin puolipoliittisia järjestöjä ja vapaaehtoisten verkostoja, johon kuuluu kouluja, joitakin poliisitoimia ja bussiliikennettä ym. Monia palestiinalaisia käy töissä juutalaisissa kaupunginosissa, näin oli varsinkin ennen itsemurhaterroristien tekemiä iskuja. Israelin oma palestiinalaisväestö on harvoin ollut mukana tällaisissa väkivallan teoissa. Myös ystävyyssuhteita on voitu solmia molemmin puolin.
Liikenne

Beginin moottoritie kulkee kaupungin länsipuolella ja yhdistyy pohjoisessa moottoritie 404:ään, joka jatkuu Tel Aviviin. Rakenteilla on 35 kilometriä pitkä kehätie.
Liikenne > Joukkoliikenne

Jerusalemin lähin lentokenttä on Atarot, jota käytettiin kotimaan lentoihin ennen vuotta 2001, jolloin sen liikenne ohjattiin Ben Gurionin kansainväliselle lentoasemalle.
Egged, joka on maailman toiseksi suurin linja-autoyhtiö, hoitaa suurimman osan lähi- ja kaukoliikenteestä.
Jerusalemin pikaraitiotien ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 2011. Laajennusprojektit ovat rakenteilla pohjoisen suuntaan Neve Yaakovin asuinalueelle ja lounaaseen Hadassah-sairaalalle. Valmistuessaan linja on 22,5 kilometrin pituinen.