stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
América (1736)

| América |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Real Astillero, Havanna
Kölinlasku:  1735
Laskettu vesille:  21. tammikuuta 1736
Palveluskäyttöön:  1. marraskuuta 1736
Poistui palveluskäytöstä:  vallattu kesäkuu 1762
Loppuvaihe:  poltettu kesäkuu 1763
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 910 t
Pituus:  53,40 m
Leveys:  15,10 m
Syväys:  6,20 m
Miehistöä:  455
Aseistus
Aseistus:  60 tykkiä
América (Nuestra Señora de Belen) oli Espanjan laivaston vuonna 1736 vesille laskettu Constante-luokan kaksikantinen 64-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Havannasta Kuubasta, missä köli laskettiin vuonna 1735. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1736 ja otettiin palvelukseen 1. marraskuuta.
Palvelus

Alus lähti 2. heinäkuuta 1737 Havannasta 60-tykkisten linjalaivojen San Antonion ja San Fernandon sekä fregattien Incendion ja Esperanzan kanssa päällikkönään Manuel López Pintado. Sotalaivat suojasivat kolmea rahtialusta. Saattue saapui 28. elokuuta Cádiziin, mistä alus lähti 14. kesäkuuta 1738 Cartagenaan linjalaivojen Constanten ja Herculésin sekä fregatti Áquilan kanssa päällikkönään Jacinto Ferrero, Conde de Bena-Masserano. Osasto saapui 24. helmikuuta 1739 Cartagenaan, mistä alus lähti vielä helmikuussa fregattien Auroran ja Áquilan kanssa miehistöjen koulutukseen.
Alus lähti 21. huhtikuuta 1740 Cartagenasta Constanten kanssa, mutta myrsky pakotti alukset palaamaan Cartagenaan. Kesäkuussa 1741 alus lähti Herculésin ja Constanten kanssa ajamaan takaa Britannian kuninkaallisen laivaston fregatteja. Alus lähti 22. syyskuuta Cartagenasta samojen alusten kanssa ajaakseen takaa brittiläisiä aluksia. Tammikuussa 1742 ne saapuivat Barcelonaan liittyäkseen Navarron laivastoon ja jatkoivat Barcelonasta Orbiteloon saattaen kuuden galeonin kanssa 143 rahtialusta, jotka kuljettivat joukkoja tarvikkeineen. Alus osallistui 22. helmikuuta 1744 Cape Sicién taisteluun. Helmikuussa 1748 alus siirrettiin reserviin Cartagenassa.
Alus lähti 9. joulukuuta 1748 Cartagenasta Constanten ja neljän šebekin kanssa partiomatkalle etsimään algerialaisia merirosvoja. Se oli 31. joulukuuta Alicantentessa samoin kuin Constante menetettyään myrskyssä mastonsa. Alus saapui 11. maaliskuuta 1749 Cartagenaan merirosvojen torjuntaosaston kanssa täydentämään varastojaan. Se palasi 24. maaliskuuta osaston kanssa etsimään merirosvoja. Osaston alukset olivat 26. huhtikuuta Cartagenassa korjattavina ja palasivat vielä samana päivänä Málagan rannikolle etsimäään merirosvoja. Ne lähtivät 2. toukokuuta Alicantesta Málagaan.
Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen 13. elokuuta 1762 vallatessaan Havannan. Alus liitettiin 74-tykkisenä kolmannen luokan linjalaivana kuninkaalliseen laivastoon nimellä HMS Moro ja romutettiin 1770.
Ambrogio Traversari

Ambrosius Camaldulensis alarivillä oikeassa kulmassa.
Ambrosius Camaldulensis, syntymänimeltään Ambrogio Traversari (Ambrosius Traversarius) (1386 – 20. lokakuuta 1439) oli italialainen teologi ja oppinut.
Elämä

Ambrosius syntyi Portico di Romagnan kylässä lähellä Forlìa. 14-vuotiaana hän liittyi camaldolese-sääntökuntaan Santa Maria degli Angelin luostarissa Firenzessä silloisessa Firenzen tasavallassa. Ambrosius kiinnostui erityisesti kreikkalaisesta kirjallisuudesta, jolla alalla häntä opetti Manuel Khrysoloras. Ambrosiuksesta tuli sääntökunnan johtaja vuonna 1431.
Ambrosius oli merkittävä Rooman piispan ensisijaisuuden puolestapuhuja. Tämä ilmeni muun muassa Baselin kirkolliskokouksessa, jossa hän toimi paavi Eugenius IV:n legaattina. Myöhemmin paavi lähetti hänet Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Sigismundin luokse pyytämään tämän apua paaville pyrkimyksissä lopettaa kokous. Ambrosius teki työtä katolisen ja ortodoksisen kirkon saattamiseksi yhteen tässä sekä seuranneessa Firenzen kokouksessa. Hän kuoli pian kokouksen jälkeen.
Teokset

Ambrosius kirjoitti teoksen Hodoeporicon, joka on päiväkirja Italian luostareiden kiertomatkasta. Epistolarium sisältää hänen kirjeenvaihtonsa. Lisäksi Ambrosius kirjoitti muun muassa ehtoollisesta, Pyhän Hengen lähtemisestä, pyhimyksien elämäkertoja sekä sääntökuntansa johtajien historian. Pyhän Markuksen kirjastossa Venetsiassa säilytetään joukkoa alkuperäisiä käsikirjoituksia.
Ambrosius myös käänsi teoksia kreikasta latinan kielelle. Näihin kuuluvat Johannes Siinailaisen Portaat (Venetsia, 1531), Palladioksen kirjoittama teos Johannes Krystostomoksen elämästä (Venetsia, 1533), Johannes Moskhoksen Pratum spirituale, Basileios Kesarealeisen Neitsyydestä, Efraim Syyrialaisen yhdeksäntoista saarnaa sekä Pseudo-Dionysios Areopagitan teos Taivaallisesta hierarkiasta (1436).
Vuosina 1424–1433 Ambrosius käänsi Diogenes Laertioksen teoksen Merkittävien filosofien elämät ja opit kreikasta latinan kielelle. Käännös levisi käsikirjoituksina laajalle, ja se julkaistiin Roomassa vuonna 1472. Ensimmäinen painettu laitos teoksesta ilmestyi vasta vuonna 1533.
Aiheesta muualla

Ambrosii Traversarii, Latinae Epistolae in libros XXV – kirjeitä (latinaksi)
A'Becket, John Joseph: St. Ambrose of Camaldoli Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ambrose the Camaldulian
Käännös suomeksi
América (1766)

| América |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Artillero Real, Havanna, Kuuba
Kölinlasku:  kevät 1765
Laskettu vesille:  7. elokuuta 1766
Poistui palveluskäytöstä:  1823
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 178 t
Pituus:  61,81 m
Leveys:  17,17 m
Syväys:  7,89 m
Aseistus
Aseistus:  62 tykkiä
América eli Santiago Apóstol oli Espanjan laivaston vuonna 1766 vesille laskettu 62-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Havannasta Kuubasta, missä köli laskettiin keväällä 1765. Alus laskettiin vesille 7. elokuuta 1766.
Amerikankreikkalaiset

| Amerikankreikkalaiset> Ελληνοαμερικανοί Ellinoamerikanoí |
| --- | --- |
Väkiluku:  1 390 439 — 3 000 000
Kielet:  englanti, kreikka
Uskonnot:  ortodoksisuus
Amerikankreikkalaiset (kreik. Ελληνοαμερικανοί, Ellinoamerikanoí) ovat Yhdysvalloissa asuvia kreikkalaisia. Vuoden 2007 arvion mukaan maassa asui 1 380 088 kreikkalaistaustaista henkilöä. Alueellisesti kreikkalaiset ovat keskittyneet Yhdysvaltojen koillis-, etelä- ja länsiosiin. Suuria määriä asuu esimerkiksi New Yorkin, Kalifornian, Illinoisin, Massachusettsin ja Floridan osavaltioissa. Suhteellisesti suurin keskittymä kreikkalaisia on Floridan Tarpon Springsissä, jossa asukkaista 10,4 % on kreikkalaistaustaisia.
Historia

Tiettävästi ensimmäinen kreikkalainen Amerikassa oli espanjalaisen löytöretkeilijä Panfilio de Narvaezin kanssa samalla aluksella matkannut Don Teodoro tai Theodoros-niminen merimies. On myös väitetty, että Vancouverinsaarella purjehtinut Juan De Fuca olisi todellisuudessa ollut kreikkalaistaustainen ja oikealta nimeltään Ioánnis Fokás. Muita mahdollisesti Amerikassa varhain vierailleita merimiehiä olivat John Griego ja Petros Kreetalainen. Varhaisin kreikkalaisten siirtokunta Yhdysvalloissa oli vuonna 1768 perustettu New Smyrna (”Uusi Smyrna”) lähellä nykyistä St. Augustinea Floridassa. Kreikkalaisten ohella siirtokunnassa oli myös esimerkiksi korsikalaisia. Siirtokunta osoittautui kuitenkin epäonnistuneeksi ja se hylättiin vuonna 1777. Jo tätä ennen suuri osa sen asukkaista oli muuttanut St. Augustineen, jossa kreikkalaiset menestyivät kauppiaina ja pienliikemiehinä. Kaupunkiin rakennettiin kreikkalainen koulu ja kirkko.
Suurempi aalto kreikkalaisia siirtolaisia tuli Yhdysvaltoihin Kreikan vapaussodan seurauksena vuodesta 1821. Yhdysvaltalaiset lähetyssaarnaajat toivat maahan noin 40 orvoksi jäänyttä kreikkalaislasta, joiden lisäksi muuttajia tuli esimerkiksi Chíoksen saarelta siellä tapahtuneen verilöylyn jälkeen vuonna 1822. Muuttajista osa oli myös kotoisin varsinaisen Kreikan ulkopuolelta, kuten Vähästä-Aasiasta. Vuoteen 1860 mennessä Yhdysvalloissa asui 328 kreikkalaista. Heidän määränsä pysyi pienenä 1880-luvulle saakka, jolloin muuttajia alkoi taas tulla etenkin Peloponnesoksen alueelta Etelä-Kreikasta ja 1890-luvulla myös muualta Kreikasta. Muuttajia tuli edelleen muutamia satoja vuosittain 1900-luvun alussa. Suurin osa heistä oli yksin saapuvia miehiä ja noin 30 % ennen vuotta 1930-muuttaneista palasi takaisin Kreikkaan. Kreikkalaisten muuttajien määrää rajoittaneita kiintiöitä suurennettiin 1920-luvulla pariin otteeseen ja vuosien 1925–1929 välillä maahan tuli 10 883 kreikkalaista. Vuonna 1953 maahan saapui noin 17 000 kreikkalaista pakolaisina. Maahanmuuttajakiintiöt poistettiin kokonaan vuonna 1965 ja maahanmuuttoa kannustettiin niiden henkilöiden kohdalla, joilla oli jo perhettä Yhdysvalloissa. Kiintiöiden poiston jälkeen maahan tulleet kreikkalaiset olivat edeltäjiään keskimäärin paremmin koulutettuja ja mukana oli myös suurempia määriä naisia.
Kulttuuri

Yhdysvaltojen kreikkalaiset ovat pääosin ortodokseja ja uskontoon on sekoittunut myös vanhoja uskomuksia, kuten esimerkiksi usko pahaan silmään. Pahalta silmältä ja epäonnelta suojaudutaan erilaisin tavoin, kuten esimerkiksi pitämällä erilaisia amuletteja. Joulun, pääsiäisen ja uudenvuoden lisäksi amerikankreikkalaiset juhlivat monia ortodoksisen kirkon pyhäpäiviä, sekä Kreikan itsenäisyyspäivää. Itsenäisyyspäivän juhlinnoissa saatetaan käyttää kansallispukuja. Kreikkalainen ruoka on suosittua Yhdysvalloissa ja kreikkalaiset ravintolat ovatkin menestyneet hyvin.
Yhdysvaltoihin muuttanut kreikkalaisnainen kuvattuna Ellis Islandissa 1800-luvun lopulla tai 1900-luvun alussa.
Kreikkalaisia tanssijoita Tarpon Springsissä, Floridassa.
Amerikananturat

| Amerikananturat |
| --- | --- |
 Nahka-antura (Gymnachirus texae)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kampelakalat Pleuronectiformes
Heimo::  Amerikananturat  Achiridae  Rafinesque, 1815
Suvut
 Achirus  Apionichthys  Baiostoma  Catathyridium  Gymnachirus  Hypoclinemus  Trinectes 
Katso myös
   Amerikananturat Wikispeciesissä   Amerikananturat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amerikananturat (Achiridae) on kampelakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Pohjois- ja Etelä-Amerikasta niin makeista, suolaisista kuin murtovesistä.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat amerikananturoiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Heimon kalat ovat läheistä sukua kielikampeloille (Cynoglossidae) ja merianturoille (Soleidae) ja aikaisemmin ne luettiin merianturoiden alaheimoksi Achirinae. Amerikananturoihin kuuluu  lähteestä riippuen 7–9 sukua ja noin 33 lajia. Kooltaan ne ovat pienehköjä ja kasvavat kookkaimmillaan noin 35 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat hyvin litteitä ja ovaalinmuotoisia kaloja. Silmät ovat pienehköt ja sijaitsevat oikealla kyljellä. Pyrstöevä ei ole yhtynyt selkä- ja peräevien kanssa. Rintaevät puuttuvat tai ovat yhtyneet peräevän kanssa. Heimon lajien suu on pieni ja huulet paksut, alahuuli on piilossa suun ollessa suljettuna. Alahuulessa on usein ulokkeita. Amerikananturoiden suomut ovat karkeita muilla paitsi Gymnachirus-suvun lajeilla, joilta suomut puuttuvat. Pohjaväriltään amerikananturat ovat oikeasta kyljestään ruskeita tai mustia ja ruumiissa on usein viiruja tai laikkuja ja täpliä. Vasen kylki on vaalea.
Levinneisyys ja elintavat

Amerikananturoita tavataan Yhdysvalloista Argentiinaan ulottuvalta alueelta. Heimoon kuuluu niin meressä kuin makeissa vesissäkin eläviä lajeja. Eräät lajit kuten viidakkoantura (Achirus achirus) ja laguuniantura (Achirus lineatus) elävät Pohjois-Amerikassa Atlantin rannikolla mutta Etelä-Amerikassa makeissa vesissä muun muassa Amazonjoessa. Järviantura (Trinectes maculatus) elää makeissa vesissä Massachusettsista Panamaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Amerikananturat elävät lähellä pohjaa ja niitä tavataan aina 300 metrin syvyydestä. Heimon kalojen ravintoa ovat pääasiassa selkärangattomat eläimet, mutta suurimmat lajit syövät myös pieniä kaloja. Amerikananturat ovat hyviä ruokakaloja mutta eivät pienen kokonsa vuoksi kovin merkittäviä kaupallisesti.
Amerikanhaukitetrat

| Amerikanhaukitetrat |
| --- | --- |
 Isohaukitetra (Ctenolucius hujeta)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Heimo::  Amerikanhaukitetrat Ctenoluciidae  Schultz, 1944
Suvut
 Boulengerella  Ctenolucius 
Katso myös
   Amerikanhaukitetrat Wikispeciesissä   Amerikanhaukitetrat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amerikanhaukitetrat (Ctenoluciidae) on tetrakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Lajit ja anatomia

Amerikanhaukitetrojen heimoon kuuluu 2 sukua ja 7 lajia. Kooltaan ne kasvavat tyypillisesti noin 20 cm:n mittaisiksi, mutta suurin laji Boulengerella cuvieri voi saavuttaa jopa 68 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä heimon lajeille ovat haukia muistuttava pitkänomainen ja virtaviivainen ruumis, pitkä kuono, jossa on useita pienehköjä kartiomaisia hampaita, ruumiin takaosassa sijaitsevat selkä- ja peräevät. Heimon kaloilla on rasvaevä. Boulengerella-suvun lajien suomut ovat sahalaitaiset.
Levinneisyys ja elintavat

Amerikanhaukitetralajien levinneisyys ulottuu Panamasta Amazonian pohjoisosiin. Lajeja tavataan järvistä ja suurista joista. Nuorina kaloina ne elävät parvissa ja aikuisina yksittäin. Amerikanhaukitetrat ovat petokaloja, joiden ravinto koostuu muista kaloista, joita se saalistaa veden pintaosista. Ne vaanivat liikkumatta piiloutuen pintakasvien lomaan ja nappaavat saaliinsa nopealla syöksähdyksellä.. Varsinkin heimon suurimmat lajit ovat esiintymisalueellaan tärkeitä ruokakaloja, ja eräitä amerikanhaukitetralajeja pidetään myös yleisöakvaarioissa.
Max Amann

Max Amann SS-univormussa
Max Amann (24. marraskuuta 1891 München – 30. maaliskuuta 1957) oli saksalainen poliitikko, kansallissosialistisen puolueen valtiopäiväedustaja ja lehtikustantamon johtaja. Natsihallinnon aikaan hän oli SS-upseeri (saks. SS-Obergruppenführer), Hitlerin 1933 nimittämä lehdistön valtakunnanjohtaja (saks. Reichsleiter für die Presse) ja sanomalehtikustantajien valtakunnallisen liiton Reichspressekammerin puheenjohtaja.
Mukana natsipuoleen alkutaipaleella

Amann oli Adolf Hitlerin ensimmäisiä tukijoita, he tutustuivat ollessaan molemmat komennettuina rintamalle ensimmäisessä maailmansodassa. Amann oli Hitlerin joukkueen vääpeli. Sodan jälkeen Amann opiskeli liiketaloutta ja työskenteli müncheniläisessä lakifirmassa. Amann liittyi Hitlerin perustamaan kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1921. Hitler pyysi häntä huolehtimaan puolueen talousasioista ja asetti Amannin puolueen lehteä, Völkischer Beobachteria julkaisevan Eher Verlag -kustannusyhtiön johtoon.
Amann osallistui epäonnistuneeseen oluttupavallankaappaukseen vuonna 1923. Seuranneessa oikeudenkäynnissä natsimyönteinen tuomari langetti Amannille vankilatuomion sijaan 500 kultamarkan sakot. Kaappausyrityksen jälkeen Amann muodosti Julius Streicherin ja Hermann Esserin kanssa tiukan sisäpiirin Hitlerin ympärille.
Vaikea luonne

Poikkeuksellisen lyhytkasvuinen Amann oli luonteeltaan aggressiivinen ja säälimätön, hän toimi itsevaltiaan tavoin. Amann oli tavoiltaan karkea eikä häntä pidetty erityisen lahjakkaana. Hän oli kehno puhuja, ja hänen käsialansa oli lähes lukukelvotonta. Syntyperältään köyhistä oloista ollut, korruptoitunut Amann keräsi tehtävissään valtavan henkilökohtaisen omaisuuden. Uskollisuus Hitlerille takasi kuitenkin vakaan urakehityksen.
Menestys kustantajana

Amann menestyi Eher-yhtiön johtajana erinomaisesti. Eher kustansi muun muassa Hitlerin Taisteluni -teoksen ensimmäisen ja toisen painoksen, sekä vuoden 1929 korjatun painoksen. Teos toi runsaasti rahaa sekä Hitlerille että kustantajalle. Kustantamo julkaisu myös SS:n lehteä Das Schwarze Korps.
Toisessa virassaan Reichspressekammerin puheenjohtajana Amann valvoi koko maan lehdistöä, kilpaileviakin kustantamoja, ja määräsi natseja arvostelevia lehtiä lopetettavaksi.
Sodan jälkeen

Liittoutuneiden joukot pidättivät Amannin natsi-Saksan tappion jälkeen. Hänet asetettiin syytteeseen ja tuomittiin vuonna 1948 kymmeneksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Koko mittava omaisuus ja eläkeoikeus tuomittiin menetetyksi ja Amann vietti lopun elämäänsä köyhyydessä.
Max Amann kuoli 65-vuotiaana 30 maaliskuuta 1957.
The Amazing Kamikaze Syndrome

| The Amazing Kamikaze Syndrome Slade |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 3. joulukuuta 1983
 Tuottaja(t): Jim Lea, John Punter
 Tyylilaji: hard rock, poprock
 Kesto: 42.27
 Levy-yhtiö: RCA Records
Listasijoitukset
  1. (1 viikko, 24. tammikuuta 1984)   2. (viikko 5/1984)   5. (5. helmikuuta 1984)   17. (1. maaliskuuta 1984)   20. (helmikuu 1984)   39. (8. heinäkuuta 1984)   49.    50. 
Sladen muut julkaisut
| Slade on Stage 1982 | The Amazing Kamikaze Syndrome 1983 | Keep Your Hands Off My Power Supply (USA) 1984 |
The Amazing Kamikaze Syndrome on Slade-yhtyeen studioalbumi, joka julkaistiin joulukuussa 1983. Siltä löytyvät "Run Runaway" ja "My Oh My" olivat suuria hittejä ja nousivat listojen kärkipäähän myös Yhdysvalloissa ensimmäistä kertaa yhtyeen uralla. Itse albumi nousi Ruotsissa listaykköseksi yhden viikon ajaksi.
Tuotannollisesti levy avasi yhtyeelle uusia uria, sillä albumille sisältyi yhtyeelle tyypillisen raskaan rockin lisäksi pop-vaikutteita. Tuottajana toimi basisti Jim Lean lisäksi kanadalainen John Punter, joka oli aiemmin työskennellyt muun muassa Roxy Musicin ja Nazarethin kanssa.
Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä Keep Your Hands Off My Power Supply, eri kappalejärjestyksellä ja osin kappaleillakin.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Noddy Holder ja Jim Lea.
A-puoli
Slam the Hammer Down – 3.25
In the Dog House – 2.45
Run Runaway – 5.01
High and Dry – 3.10
My Oh My – 4.12
Cocky Rock Boys (Rule O.K.) – 3.27
B-puoli
Ready to Explode – 8.38
(And Now the Waltz) C'est La Vie – 3.43
Cheap 'N' Nasty Luv – 3.27
Razzle Dazzle Man – 4.39
Kappaleet > Vuoden 2007 remasteroidun version bonuskappaleet

Keep Your Hands Off My Power Supply – 3.34 ("My Oh My" -singlen B-puoli)
My Oh My – 5.34 (12" -versio)
Don't Tame a Hurricane – 2.33 ("My Oh My" 12"-singlen B-puoli)
Run Runaway – 5.26 (12"-versio)
Two Track Stereo One Track Mind – 2.55 ("Run Runaway" -singlen B-puoli)
Slam the Hammer Down – 3.44 (Hotter Mix)
Kokoonpano

Noddy Holder – laulu, kitara
Jim Lea – bassokitara, kosketinsoittimet, taustalaulu, laulu (kappale 7), viulu (kappale 3)
Dave Hill – kitara, taustalaulu
Don Powell – rummut, lyömäsoittimet, gongit
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Andy Dummitt - saksofonit (kappale 1)
Pete Drummond - kuulutukset (kappale 7)
John Engberg

Johan ”John” Adolf Engberg (26. joulukuuta 1892 Porvoo – 27. huhtikuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen yleisurheilija ja jalkapalloilija.
John Engberg
Engbergin urheilu-ura sijoittui 1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulle ja toisen alkuun. Seurana oli Helsingin IFK. Urheilu-ura Helsingissä päättyi 1914, kun hän siirtyi Englantiin vuosiksi 1914–1916 ja sen jälkeen Pietariin vuonna 1917. Syksyllä 1917 hän siirtyi välitysliike Viktor Ek Oyn palvelukseen Vaasaan.
John Engberg saavutti 100 metrin juoksun SM-pronssia 1914. Maaliin hän tuli neljäntenä, mutta kisan voittaja Paul Jefimoff (myöh. Jerima) hylättiin myöhemmin, kun selvisi, että hän ei ollut vielä Suomen kansalainen. Vuonna 1911 Engberg oli voittamassa 4 × 100 metrin Suomen mestaruutta ja 1600 metrin viestin hopeaa HIFK:n riveissä. Hän oli voittamassa 4 × 100 metrin viestimestaruutta 1912 ja molemmat viestimatkat 1914. Vuosien 1912 ja 1914 saavutukset tosin mitätöitiin, koska HIFK:n viestijoukkueissa oli mukana myös Jefimoff – Venäjän kansalainen. Vuoden 1913 SM-kisoissa Engberg oli keihäänheiton kahden käden kisassa viides.
Engberg pelasi myös jalkapalloa HIFK:n väreissä ja oli mukana vuosien 1909 ja 1912 SM-loppuottelujoukkueissa, jotka tosin hävisivät finaaleissa.
John Engberg osallistui sisällissotaan Vaasan suojeluskunnan mukana ja oli valtaamassa Vaasaa, Kemiä ja Oulua. Sodan loppuvaiheessa Viipurin valtaustaisteluissa Kolikkoinmäellä hän sai luodin otsaansa.
Alxa

| Alxa (mong>  ᠠᠯᠠᠱᠠᠠᠶᠢᠮᠠᠭ, Alaša ayimaγ) kiin. 阿拉善盟, Ālāshàn Méng |
| --- | --- |
 Alxa (punaisella) Sisä-Mongoliassa (oranssilla).
 Koordinaatit: 38°50′N, 105°40′E 
Valtio:  Kiina
Autonominen alue:  Sisä-Mongolia
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Liitto
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  270 244 km²
Väkiluku (2010):  231 334
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  750300
Suuntanumero(t):  0483
Rekisterikilpi:  蒙M
 
 www.als.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alxa (mong. ᠠᠯᠠᠱᠠᠠᠶᠢᠮᠠᠭ, Alaša ayimaγ, kiin. 阿拉善盟, Ālāshàn Méng) on liitto (prefektuuritason alueyksikkö) Kiinan Sisä-Mongolian länsiosassa. Liiton pinta-ala on 270 244 neliökilometriä ja väkiluku 231 334 (2010). Liiton päähallintopaikka on piirikuntatason Alxan vasen lippukunta, joka sijaitsee linnuntietä noin 570 kilometriä Sisä-Mongolian pääkaupunki Hohhotista länsilounaaseen.
Alxa rajoittuu pohjoisessa Mongoliaan, idässä Bayannurin, Ordosin, Wuhain, Shizuishanin, Yinchuanin, Wuzhongin, etelässä Zhongwein, Baiyinin, Wuwein, Jinchangin, Zhangyen, sekä lännessä Jiuquanin prefektuuritason kaupunkeihin.
Jiuquanin avaruuskeskus sijaitsee Alxan liiton Ejinin lippukunnassa.
Historia

1000-luvulta 1200-luvulle Alxan aluetta hallitsi läntinen Xia-dynastia, joka jätti jälkeensä hautamonumentteja Helan-vuoristoon ja hyvin säilyneen linnakkeen Khara-Khotassa (Heishui). Vuonna 1686 oiraattiruhtinas Khorolt loikkasi Qing-dynastian puolelle ja hänet palkittiin Alašan lippukunnan suuriruhtinaan arvolla. Vuonna 1704 kalmukkiruhtinas Arabjur sai vastaavalla tavalla suuriruhtinaan arvon siirtyen alamaisineen Sertengiin eli nykyiseen Aksayhyn Gansun maakunnassa. Hänen poikansa Danjüng muutti alamaisensa Alxan Ejinin alueelle. Vuonna 1928 Kiinan kansallismielinen hallitus siirsi Alašanin ja Ejinin vastaperustetun Ningxian maakunnan alaisuuteen. Kiinan sisällissodassa Alxa oli viimeisiä kommunistien valtaamia ja Demchugdongrubin alaisuudessa olleita nykyisen Sisä-Mongolian alueita. Kommunistit siirsivät vuonna 1956 Alašanin ja Ejinin lippukunnat Sisä-Mongolian alaisuuteen ja Alašanin lippukunta jaettiin oikeaan ja vasempaan lippukuntaan vuonna 1961. Lippukunnat olivat hetkellisesti Sisä-Mongolian ulkopuolella vuosina 1969-1979 Kiinan mongolien vastaisen politiikan aikana.
Hallinnollinen jako

Piirikuntatasolla Alxan liitto jaetaan kolmeen lippukuntaan.
| Kartta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
    Alxan vasenlippukunta Alxan oikealippukunta Ejinin lippukunta  
| Nimi | Mongoli | Kiinan kieli | Pinyin | Väkiluvu (2010) | Pinta-ala (km²) | Tiheys (/km²) |
| Alxan vasen lippukunta | mong. ᠠᠯᠠᠱᠠ ᠵᠡᠭᠦᠨ ᠬᠣᠰᠢᠭᠤ, Alaša Jegün qosiɣu | 阿拉善左旗 | Ālāshàn Zuǒ Qí | 173,494 | 80,412 | 2.15 |
| Alxan oikea lippukunta | mong. ᠠᠯᠠᠱᠠ ᠪᠠᠷᠠᠭᠤᠨ ᠬᠣᠰᠢᠭᠤ, Alaša Baraɣun qosiɣu | 阿拉善右旗 | Ālāshàn Yòu Qí | 25,430 | 72,556 | 0.35 |
| Ejinin lippukunta | mong. ᠡᠵᠡᠨ᠎ᠡ ᠬᠣᠰᠢᠭᠤ, Ejen-e qosiɣu | 额济纳旗 | Éjìnà Qí | 32,410 | 114,606 | 0.28 |
Väestö

Vuonna 2010 Alxan väkiluku oli 231 334. Mongolit ovat nykyisin alueen vähemmistö, mutta suurin osa heistä puhuu edelleen mongolin kieltä. Alueen mongolit olivat alun perin taustaltaan oiraatteja, mutta oiraatin kieli on väistynyt halhamongolin tieltä muiden Sisä-Mongolian mongolien kielen mukaiseksi.
Galleria

Luostari Alxan liitossa.
Vuoristomaisemaa.
Guangzong-temppeli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alxa Wikimedia Commonsissa