stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Filippiinienkummituseläin

| Filippiinienkummituseläin |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Kummituseläimet Tarsiidae
Suku::  Tarsius
Laji::  syrichta
Kaksiosainen nimi
 Tarsius syrichta  (Linnaeus, 1758) 
 Filippiinienkummituseläimen levinneisyys
Katso myös
   Filippiinienkummituseläin Wikispeciesissä   Filippiinienkummituseläin Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Filippiinienkummituseläin (Tarsius syrichta) on kummituseläimiin kuuluva laji.
Tuntomerkit

Filippiinienkummituseläinten silmät ovat suuret. Takajalat ovat oleellisesti etujalkoja pidemmät, säären molemmat luut ovat osittain kasvaneet yhteen ja jalkapöydän luut ovat hyvin pitkät. Varpaiden kärjet ovat levinneet pyöreiksi levyiksi ja toimivat imukuppien tapaan. Häntä on pitkä ja vahva. Ruumis on 15–18 cm pitkä, häntä 22–25 cm pitkä ja painoa on 80–140 g.
Ravinto

Filippiinienkummituseläimet syövät hyönteisiä ja pieniä selkärankaisia, erityisesti sisiliskoja.
Lisääntyminen

Naaras saa yhden poikasen noin kuuden kuukauden kantoajan jälkeen.
Aiheesta muualla

ITIS: Tarsius syrichta(englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Carlito syrichta:  Wikidata: Q536862  Wikispecies: Carlito syrichta  ADW: Tarsius_syrichta  ARKive: tarsius-syrichta  CoL: 5XBRB  EoL: 126789  GBIF: 2436484  iNaturalist: 43690  ITIS: 944114  IUCN: 21492  MDD: 1000915  NCBI: 9478  Paleobiology Database: 238737  Paleobiology Database: 238737 
Simia syrichta:  Wikidata: Q122194361  GBIF: 6142040  ZooBank: 41E3E69D-F1B1-4AEA-BDFC-16883E816468 
Carlito:  Wikidata: Q21446648  Wikispecies: Carlito  CoL: 3HNV  EoL: 13757  GBIF: 7495657  IRMNG: 1471431  ITIS: 943994  NCBI: 1868481  Paleobiology Database: 238725  Paleobiology Database: 238725  ZooBank: 37E20B41-DDC6-4398-A84D-9BBD13966B22
Timanttisutra

Timanttisutra on mahajana-buddhalaisuuden sutra Prajñāpāramitā (suom. täydellisen viisauden)  -sarjasta. Se korostaa takertumattomuuden, minuuttomuuden ja tyhjyyden ymmärtämistä. Timanttisutra on yksi tunnetuimpia buddhalaisuuden tekstejä sydän- ja lootussutran ohella.
1990-luvulla Dunhuang-käsikirjoitusten seosta löydetty kopio kiinalaisen Timanttisutran versiosta on ajoitettu vuodelle 868. British Libraryn mukaan se on vanhin kokonaan säilynyt painettu kirja.
Nimi

Sutran varhaisin tunnettu sanskritinkielinen nimi on Vajracchedikā Prajñāpāramitā Sūtra, joka voitaisiin karkeasti suomentaa ”vajran leikkaavan täydellisen viisauden sutra”. Timanttisutra on hyvin arvostettu Aasiassa, missä harjoitetaan mahayana-buddhalaisuutta.
Sutran nimen käännös joillekin näiden maiden kielistä on:
Sanskritiksi: वज्रच्छेदिकाप्रज्ञापारमितासूत्र, Vajracchedikā Prajñāpāramitā Sūtra
Kiinaksi: 《金剛般若波羅蜜多經》, Jingang Boreboluomiduo Jing (Chin-kang Po-je-po-lo-mi-to Ching); lyhennettynä 《金剛經》, Jingang Jing (Chin-kang Ching)
Japaniksi: 金剛般若波羅蜜多経, Kongō hannya haramita kyō, lyhennettynä 金剛経, Kongō-kyō
Koreaksi: 금강반야바라밀경, geumgang banyabaramil gyeong, lyhennettynä 금강경, geumgang gyeong
Mongoliaksi: Yeke kölgen sudur
Vietnamiksi Kim cương bát-nhã-ba-la-mật-đa kinh, lyhennettynä Kim cương kinh
Tiibetiksi འཕགས་པ་ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པ་རྡོ་རྗེ་གཅོད་པ་ཞེས་བྱ་བ་ཐེག་པ་ཆེན་པོའི་མདོ།, Wylie: ’phags pa shes rab kyi pha rol tu phyin pa rdo rje gcod pa zhes bya ba theg pa chen po’i mdo
Historia

Tekstin koko historiaa ei tunneta, mutta japanilaisten tutkijoiden mukaan Timanttisutra voi olla aivan Prajñāpāramitā-kirjallisuuden alkuajoilta. Jotkut läntiset tutkijat uskovat, että Aṣṭasāhasrikā Prajñāpāramitā Sūtra kehitettiin aikaisemmasta Vajracchedikā Prajñāpāramitā Sūtrasta.
On uskottu, että ensimmäisen Timanttisutran kiinankielisen käännöksen olisi tehnyt kunnioitettu kääntäjä Kumārajīva vuonna 401 eaa. Hänen käännöstyylinsä on persoonallinen ja siihen sisältyy sulavuus, joka heijastaa alkuperäisen tekstin tarkoitusta sanatarkan kääntämisen sijaan. Kumārajīvan käännös on ollut suosittu monien vuosikymmenten ajan, ja se on myös vuoden 863 Duhuang-käärössä esiintyvä käännös. Kumārajīvan käännöksen lisäksi esiintyy lukuisia muita käännöksiä. Timanttisutra käännettiin uudestaan sanskritista kiinaan lukuisia kertoja: Bodhiruci vuonna 509, Paramārtha vuonna 558, Xuanzang vuonna 648 ja Yijingin vuonna 703.
600-luvulla kiinalainen buddhalaismunkki Xuanzang vieraili Mahāsāṃghika-Lokottaravāda temppelissä Afghanistanissa. Hänen matkustustietojaan käyttäen nykyajan arkeologit ovat onnistuneet indentifioimaan luostarin paikan. Birchbark käsikirjoituksen palasia ja monia mahayana sutria on löydetty alueelta, mukaan lukien Vajracchedikā Prajñāpāramitā Sūtra (MS 2385), ja nämä ovat nykyään osa Schøyen kokoelmaa. Tämä käsikirjoitus oli kirjoitettu sanskritin kielellä koristellulla versiolla gupta-kirjoituksesta. Tämä käsikirjoitus sisältää myös tekstin Medicine Buddha Sūtra (Bhaiṣajyaguruvaiḍūryaprabhārāja Sūtra).
Etelä-Aasiassa Timanttisutra synnytti vahvan kulttuurin sutrien ympärille, johon sisältyi niiden kunnioitus ja kommentaarien kirjoittaminen. Tang Dynastian lopulla (907) Kiinassa oli yli 800 kommentaaria kirjoitettuna Timanttisutrasta. Tunnetuimpia on Exegesis on the Diamond Sutra, jonka on kirjoittanut Hui Neng, Chan koulunkunnan kuudes patriarkka.
Sisältö ja opetus

Kuten monet muutkin buddhalaiset sutrat, Timanttisutra alkaa lauseella ”näin olen kuullut” (eng. thus have I heard; Skt. evaṃ mayā śrutam). Sutrassa Buddha istuu alas käveltyään munkkiensa kanssa päivittäisen ruuankerjäämismatkan. Kunnioitettu Subhūti tulee Buddhan luokse ja kysyy kysymyksen. Sitä seuraa dialogi havaintojen luonteesta. Buddha käyttää paljon paradoksaalisia lauseita, kuten: ”Subhuti, mitä tulee totuuden selittämiseen, sitä ei voida selittää. Sen takia puhutuaan 'totuuden selittämisestä' ”. Yleisesti ottaen Buddha yrittää opettaa Subhūtia eroon aikaisemmin oppimistaan, rajallisista ymmärryksistä kaikkeuden luonteen ja valaistumisen suhteen. Painottaen että kaikki muodot, ajatukset ja havainnot ovat vain illuusiota, Buddha opettaa että valaistumista ei voida saavuttaa niiden kautta; ne pitää kyetä asettamaan sivuun. Komentaariossaan Timanttisutrasta Hsing Yun selittää, kuinka neljä sutran keskeistä seikkaa ovat antaminen ilman takertumista minuuteen, kaikkien olentojen vapauttaminen kärsimyksestä ilman minuutta, eläminen ilman takertumisia ja oppiminen ilman takertumista.
Läpi koko opetuksen Buddha toistaa kuinka onnistuneesti ymmärtäneelle vain neljän rivin toistaminen riittää tuottamaan kuvittelemattoman määrän hyvettä ja auttaa häntä lähemmäksi valaistumista. Sutra päättyy lyhyeen runoon:
”Kuten pieni pisara vettä, tai kupla kellumassa virrassa;
Kuten salaman välähdys kesäisestä pilvestä,
Tai välähtelevä lamppu, illuusio, varjo, uni.
Tällaisena pitäisi nähdä kaikki olemassaoleva.”
Dunhuang puupainos

British Libraryssä on säilössä puulaatasta painettu kopio Timanttisutrasta. Vaikkakaan se ei ole kaikkein vanhin esimerkki  puulaattoilla painamisesta, se on vahin yksilö jossa on päivämäärä. Kirja suunnittelu ja taitto osoittaa hyvin kohti hyvin vanhahtavaa puulaatta painantaa.
Kopio on noin viisi metriä pitkä käärö. Arkeologi Sir Marc Aurel Stein osti sen vuonna 1907 munkilta, joka vartioi "Tuhansien buddhien luolana" tunnettua, suljettua paikkaa Mogao luolissa lähellä Dunhuangia, luoteeseen Kiinasta.
Sisäreunan kolofonissa lukee:
”Vapaaseen jakamiseen suurella kunnioituksella tehnyt Wang Jie, kahden vanhempansa pyynnöstä viidestoista neljättä kuutta yhdeksäntenä vuotena Xiantogista.” [11. toukokuuta 868]
Tämä on noin 587 vuotta ennen Gutenbergin Raamatun painamista.
Vuonna 2010 englantilainen kirjoittaja ja historioitsija Frances Wood, British Libraryn kiinalaisen osaston johtaja, oli mukana käärön restauroinnissa. Sutra on nähtävissä kokonaisuudessaan British Libraryn verkkosivuilla.
Kirjallisuutta

Sangharakshita: Timanttisutra ja buddhalainen viisauden perinne. Suomentanut Sarvamitra Dharmachari. Like, 2014. ISBN 952-471-204-0
Lisää aiheesta

Diamond Sutra - A New Translation. (englanniksi)
Kuva Dunhuang puupainokseksen Timanttisutrasta.
Munkki Subhuti puhuttelee Buddhaa. Yksityiskohta Dunhuang puupainoksesta.
Tlaloc

Tlalocin kuva 1500-luvulta peräisin olevasta Ríosin koodeksista
Tlaloc oli tolteekkien ja asteekkien palvoma sateen ja veden jumala. Hänen uskottiin asuvan sekä pilvien peittämillä vuorenhuipuilla että lähteissä ja järvissä. Vuorilta hän lähetti ihmiskunnan kiusaksi tuulta, sadetta, salamoita ja hirvittäviä sairauksia, kuten lepran.
Koska Tlaloc kätkeytyi usein tummaan myrskypilveen, hänet kuvattiin käsikirjoituksissa mustaihoisena hahmona, jolla oli maalatut kasvot. Tlalocilla on myös torahampaat ja suuret renkaat silmien ympärillä. Hänen suustaan työntyi usein kirjakäärö. Kädessään jumalalla oli sauva, joka symboloi salamaa. Sauvassa saattoi olla hammastus tai sen ympärille oli kietoutunut käärmeitä. Ne, joita salama on iskenyt tai jotka sairastavat lepraa, pääsevät Tlalocin valtakuntaan Tlalocaniin, eivätkä enää koskaan kärsi puutetta.
Tlaloc oli verenhimoinen jumala, joka vaati lapsiuhreja. Tarujen mukaan Tlalocin vaimo Chalchiuhtlicue eli smaragdivaltiatar synnytti miehelleen joukon sateen jumalolentoja tlaloceja tai tlaloqueita, ja sanottiin, että joka kukkulalla oli oma tlalocinsa.  Rituaalivuoden ensimmäisenä (Atlcaualo) ja kolmantena kuukautena (Tozoztontli) monia lapsia uhrattiin sekä näille vähäisemmille jumalille että itse Tlalocille.
Asteekkien pääkaupungissa Tenochtitlánissa papit valmistautuivat Tlalocin juhliin ostamalla äideiltä vauvoja uhreiksi. Jos äidit itkivät ritualiuhrausten aikana, palvojat iloitsivat sanoen, että oli tulossa sade. Palvontamenoissa uhrattavien lihan söivät papisto ja ylhäisö. Tlalocin suoma sade ei kuitenkaan aina ollut hyväksi, vaan toi myös tulvia ja tuhoja. Tlaloc olikin jumala, jota sekä kunnioitettiin että pelättiin. Tlaloc ja hänen apujumalansa saattoivat uskomusten mukaan lähettää sekä ravitsevia että sadon tuhoavia sateita, hirmumyrskyjä sekä tauteja kuten turvotusta, lepraa ja reumatismia.
Mayoilla Tlalocin vastine oli Chac.
Lauri Tilus

Lauri Matias Tilus (29. joulukuuta 1893 Oulu – 6. joulukuuta 1939) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana ratsujoukoissa. Hän osallistui vielä talvisotaan pataljoonan komentajana erillisessä pataljoonassa, mutta kaatui taistelussa Aittojoella itsenäisyyspäivänä vuonna 1939.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat liikemies Matti Tilus ja Sofia Stark. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1932 Maria Kurjasen kanssa.
Opinnot

Tilus kävi kuusi luokkaa Oulun reaalilyseota ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Kouvolan yhteiskoulussa vuonna 1925. Hän suoritti tiedonantoupseerikurssin vuonna 1919 ja pikakiväärikurssin vuonna 1921 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Kapteenikurssi Sotakorkeakoulussa hän suoritti vuonna 1926 ja komppanianpäällikkökurssin Taistelukoulussa vuonna 1928 ja Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1930.
Jääkärikausi

Tilus liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Tilus saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kornetiksi ylennettynä 25. helmikuuta  1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 2. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kämärällä, Nuoraalla ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Tilus palveli sisällissodan jälkeen edelleen Karjalan ratsujääkärirykmentissä, josta hänet siirrettiin 13. joulukuuta 1918 lähettiupseeriksi Lapin I rajavartiopataljoonaan ja edelleen 2. huhtikuuta 1919 nuoremmaksi upseeriksi Keski–Suomen rykmentin 4. komppaniaan ja 30. toukokuuta 1919 alkaen 5. komppaniaan. Viidennen komppanian päälliköksi hänet siirrettiin 10. joulukuuta 1921 ja 2. konekiväärikomppanian päälliköksi 15. tammikuuta 1925 sekä 4. komppanianpäälliköksi  1. elokuuta 1928. Armeijasta hän erosi 27. helmikuuta 1929. Hän astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. toukokuuta 1930 ja hänet sijoitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin XIV alueen ja 1. maaliskuuta 1933 alkaen XXII alueen päälliköksi.
Talvisota

Tilus oli talvisodassa Erillisen pataljoona 12:n komentaja ja osallistui muun muassa Tolvajärven taisteluihin. Hän katosi viivytystaistelussa Ägläjärven Kotasuolla.  
Tilus siunattiin kentälle jääneenä , mutta Oulun hautausmaalla Intiössä on hänen muistolaattansa sankarihaudalla.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917  Kornetti 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 31. heinäkuuta 1919  Kapteeni 6. joulukuuta 1921 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoonan ratsuosasto Libaussa syksyllä 1917. Etualalla Luutnantti Sievert ja Zugführer Ljungberg.
Jari Kouki

| Jari Kouki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1962 (ikä 62–63)
Ammatti:  metsäekologian  professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FT 1991)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jari Juhani Kouki (s. 1962) on suomalainen filosofian tohtori, joka on vuodesta 2002 lähtien työskennellyt metsäekologian professorina Joensuun yliopistossa, sittemmin Itä-Suomen yliopistossa. Tätä ennen hän oli määräaikainen metsätaloudellisen ympäristönhoidon ja metsien monikäytön professori (1996-2001).
Kouki valmistui filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1991. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1991) tarkasteli vesikasveja syöviin kovakuoriaisiin kuuluvan lummenälvikkään ja sille tärkeän ulpukan välistä vuorovaikutusta. Tutkimus oli otsikoitu Interaction between a specialist herbivore, Galerucella nymphaeae, and its host plant, Nuphar lutea.
Kouki on toiminut ja toimii useiden metsäekologian ja lähialojen aihepiirin tieteellisen julkaisun artikkelien arvijoijana. Hän on tehnyt tutkimustyötä ja ollut tiedotusvälineiden haastateltavana esimerkiksi metsäpalojen ja metsän kulottamisen jälkeisen uudistumisen aihepiireistä. Lisäksi esimerkiksi syyskuussa 2021 Nature-tiedelehdessä julkaistu laajan tukijajoukon yhteisartikkeli metsien kuolleiden puiden merkityksestä ekosysteemien luontaisessa hiilen kierrossa on herättänyt runsaasti kiinnostusta tiedemaailmassa ja tiedotusvälineissä.
Teoksia

(osa)
Esa Ranta, Hannu Rita, Jari Kouki: Biometria: tilastotiedettä ekologeille. Gaudeamus 2012 (alkujaan 1. painos: Yliopistopaino, Helsinki, 1989). ISBN 978-952-495-244-6.
Jari Kouki: Maailman lintulajien suomenkieliset nimet (Finnish names of the birds of the world). Suomen lintutieteellinen yhdistys 1999. ISBN 951-98429-0-X.
Jari Kouki: Biodiversity in the Fennoscandian boreal forests : natural variation and its management.  Helsinki : Finnish Zoological Publishing Board 1994. (Sarja: Annales zoologici Fennici, ISSN 0003-455X; 1994, 31:1.) (englanniksi)
Jari Kouki: Interaction between a specialist herbivore, Galerucella nymphaeae, and its host plant, Nuphar lutea. Väitöskirja Helsingin yliopistolle, 1991. ISBN 952-90-3367-2.
Aiheesta muualla

Jari Koukin Google Scholar -profiili (englanniksi) (google.com)
Jari Kouki. University of Eastern Finland, School of Forest Sciences. PhD (englanniksi) (researchgate.net)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  ORCID
Tilaääni

Tilaääni eli surround-ääni tarkoittaa sellaista äänentoistoa, jonka avulla pyritään luomaan vaikutelma tilasta. Erotuksena stereofoniasta varsinainen tilaääni perustuu monikanavatekniikkaan, jossa kanavien lukumäärä on suurempi kuin kaksi, tai äänikentän objektimallinnukseen, jossa ääni toistetaan kanavista riippumatta.
Ensimmäinen monikanavaäänen kaupallinen sovellus oli Walt Disneyn elokuvassa Fantasia vuonna 1940 (6-kanavainen Fantasound). Nykyään tunnetuimpia järjestelmiä ovat Dolby Digital ja DTS (Digital Theater Sound) sekä vähemmän tunnettu mutta nykyisin kohtalaisen yleinen SDDS. Kotiteatterien äänijärjestelmistä yleisin on 5.1-ääni, mutta Blu-ray-tallenteissa voi olla tarjolla jopa 7.1-kanavainen ääni tai Dolby Atmos -tilaääni.
Numeromerkinnät

Monikanavaista ääntä merkitään usein numeroin, yleisesti käytössä olevat tilaäänikanavat ovat 5.1, 7.1, 7.2, 9.1 ja 9.2. Näistä numeroista ensimmäinen kertoo kuinka monta normaalin taajuusalueen kaiutinta kuuntelijan ympärillä on ja jälkimmäinen, kuinka monta matalien taajuuksien subwoofer-kaiuttimia on. Mitä suurempia nämä luvut ovat, eli mitä enemmän kaiuttimia on käytössä, sitä tarkemmin eri äänien tulosuunnat erottuvat. lähde?
Dolby Atmos -kokoonpanossa äänikanavien määrä esitetään kolmella luvulla. Esimerkiksi merkinnässä 5.1.2 ensimmäinen numero tarkoittaa, että käytössä on viisi tavallista kanavaa (esimerkiksi kaksi etukaiutinta, keskikaiutin ja kaksi takakaiutinta). Toinen numero kertoo subwooferien määrän (tässä tapauksessa niitä on yksi). Kolmas numero kertoo, että käytössä on kaksi yläkanavaa.
Objektipohjaiset järjestelmät

Varhaiset monikanavaisen äänentoiston formaatit, kuten Dolby Digital ja DTS, perustuvat siihen, että tallenteen valmistusvaiheessa on määritelty, miltä kanavilta ja millä voimakkuudella mikäkin ääni kuuluu kaiuttimista. Siksi on tuotettava useita miksauksia erilaisia kokoonpanoja varten: jos tallenne on valmistettu esimerkiksi 5.1 -muotoon (eli kolme etukaiutinta, kaksi takakaiutinta ja subwoofer), mutta huoneessa onkin 7.1-järjestelmä, silloin jotkut kaiuttimet jäävät ilman ääntä.
Dolby Atmos toimii eri tavalla. Atmos-järjestelmässä äänille ei määritellä kiinteää äänikanavaa, vaan ääniä käsitellään ääniobjekteina, jotka liikkuvat tilassa. Järjestelmä jakaa äänet sopiville äänikanaville kulloisenkin tarpeen mukaan. Järjestelmä sopeutuu yhtä hyvin kotiteatterin viidelle äänikanavalle kuin elokuvateatterin sadalle äänikanavalle.
Atmos -miksatun äänen voi myös toistaa monentyyppisillä laitteilla, kuten kuulokkeilla, soundbarilla, älykaiuttimella tai erillisistä kaiuttimista koostuvassa kotiteatterissa.
Vastaavaa tekniikkaa sovelletaan muissakin järjestelmissä, kuten Auro-3D, Dts:x ja Sony 360 Reality Audio, mutta vuoteen 2024 mennessä Dolby Atmos on onnistunut saavuttamaan markkinoilla kilpailijoitaan vahvemman aseman.
Dolby Atmosin toinen poikkeuksellinen piirre ovat yläkanavat. Aiemmissa tilaäänijärjestelmissä äänellä oli sijainti kaksiulotteisella tasolla vaakasuunnassa, mutta Atmoksessa äänimaisema on kolmiulotteinen, koska ääniobjektille voidaan määritellä myös pystysuuntainen sijainti. Atmos-järjestelmän mukaisessa esityspaikassa kaiuttimia sijoitetaan myös kattoon. Elokuvateatterissa kattokaiuttimia voi olla kymmenittäin, mutta kotiteattereissa niitä on vähemmän.
Yläkanavat voidaan toteuttaa kahdella tavalla. Parhaiten kolmiulotteinen vaikutelma syntyy, kun yläkanavien kaiuttimet asennetaan kattoon. Jos se ei ole ole mahdollista, voidaan käyttää etukaiuttimia, joissa on ylös suunnattu kaiutinelementti, joka heijastaa yläkanavien äänen katon kautta kuulijaa kohti. Näin toteutettuna lopputulos ei ole yhtä hyvä kuin kattokaiuttimien kautta.
Aikajana

1992 Dolby Digital
1993 DTS
2012 Dolby Atmos
2015 DTS:X
Toimijoita > Dolby Labs

Ensimmäinen Dolby Digital -tekniikkaa käyttävä elokuva oli Batman - paluu vuonna 1992. Sen jälkeen Dolby on julkaissut lukuisia kehittyneempiä koodekkeja, kuten Dolby Digital Plus, joka tukee HD-surround-ääntä ja 7.1-kaiutinkanavia. Dolby TrueHD on häviötön formaatti, jonka luvataan olevan identtinen elokuvastudion master-tallenteen kanssa.
Toimijoita > Digital Theater Systems

Digital Theater Systems perustettiin Dolby Labsin kilpailijaksi vuonna 1993. DTS:n edun sanotaan olevan äänen laadussa: Blu-raylla Dolby Digital -äänen bittinopeus on 640 kilobittiä sekunnissa, kun DTS-äänen bittinopeus voi olla 1,5 megabittiä sekunnissa. Dolby Digital Plus -järjestelmä puolestaan tukee nopeutta 1,7 megabittiä sekunnissa, kun DTS:n vastaava DTS-HD High Resolution -järjestelmä tukee nopeutta 6 megabittiä sekunnissa. Dolby väittää kutenkin, että sen koodekit ovat tehokkaampia kuin DTS:n koodekit, ja kuulostavat siksi vähintään yhtä hyvältä. DTS:X-järjestelmä ei edellytä yläkaiuttimien käyttöä. Lisäksi DTS:X:ssä käyttäjä voi säätää äänten tasoa.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| ­ | Dolby Labs | Digital Theater Systems | Lähde |
| Monikanavaääni | Dolby Digital | DTS |  |
| 7.1 kanavaa | Dolby Digital Plus | DTS-HD High Resolution |  |
| Häviötön formaatti | Dolby TrueHD | DTS-HD Master Audio |  |
| Objektipohjainen järjestelmä | Dolby Atmos | DTS:X |  |
| Virtualisointi | Dolby Atmos Height Virtualization | DTS Virtual:X |  |
| Langaton järjestelmä | Dolby Atmos Flexconnect | DTS Play-Fi Immersive Home Theater |  |
| 3D-äänen simulointi tavallisissa kuulokkeissa | Dolby Atmos for Headphones | DTS Headphone |  |
| Tallenteiden saatavuus | Blu-ray, Netflix, Disney Plus, Amazon Prime Video, Apple TV, Apple TV+, Apple Music, Tidal, Amazon Music HD | Blu-ray; ei suoratoistopalveluissa |  |
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: ”Kaiuttimet”, Teknillinen akustiikka, s. 261–359.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Eero Aro: Tilaääni. Idemco oy / Riffi-julkaisut, 2006. ISBN 951-98245-6-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dolby
DTS
Tlahuizcalpantecutli

Tlahuizcalpantecutliin kuva Codex Borgiassa,
Tlahuizcalpantecutli, myös Tlahuizcalpantecuhtli tai Tlauixcalpantecuhtli (”Aamuhämärän talon herra” tai ”Sarastuksen herra”), oli asteekkien aamutähden eli Venuksen jumala. Hänet kuvattiin myös maan henkilöitymän neitsyt Chimalmanin sankarilliseksi pojaksi.
Tlahuizcalpantecutli edusti Venuksen uhkaavaa puolta ja oli yksi neljästä taivasta kannattelevasta jumalasta. Hänen ilmansuuntansa oli itä ja vuodenkierron ajanjakso Acatl. Muinaisen Keski-Amerikan asukkaat uskoivat, että Tlahuizcalpantecutliin säteet saattoivat vahingoittaa ihmisiä, maissia ja makeita vesiä. Asteekkien luomismyytissä Tlahuizcalpantecutli oli tärkeässä roolissa sekä omana itsenään että Quetzalcoatlin avatarina. Hän oli myös kahdestoista tai kolmastoista päivän herra asteekkien kalenterissa. Koska Venuksen symboli oli yleensä pääkallo, myös Tlahuizcalpantecutli kuvattiin usein sulkakäärmeenä, jonka kasvojen tilalla oli pääkallo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tlahuizcalpantecutli Wikimedia Commonsissa
Santeri Ivalo

| Santeri Ivalo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Herman Alexander Ingman
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1866 Sodankylä
Kuollut: 25. tammikuuta 1937 (70 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kirjailija, lehtimies, historiantutkija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aikakausi:  1890–1932
Tyylilajit:  historialliset romaanit
Esikoisteos:  Hellaassa (1890), Tutkimuksia Pohjois-Suomen historiasta 1595–1635 (1891)
Pääteokset:  Juho Vesainen (1923), Erämaan taistelu (1909), Viipurin pamaus (1911), Pietari Särkilahti (1913) Erämaan nuijamiehet (1922) ja Kreivin aikaan (1926)
Muuta tietoa
 professori 1936, Suomen Kirjailijaliiton kunniajäsen 1925 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Santeri Ivalo (vuoteen 1907 Herman Alexander Ingman, 9. kesäkuuta 1866 Sodankylä – 25. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, lehtimies ja historiantutkija.