Qianlong
Kulttuuriset saavutukset

Edeltäjiensä tavoin Qianlong otti sivistyksellisen tehtävänsä vakavasti. Häntä onkin pidetty filosofikeisarina. Hän osoitti suosiotaan niin tiibetiläisille buddhalaisille kuin kungfutselaisille, ja hän opetteli puhumaan mantšun ja kiinan lisäksi uiguuria, mongolia, tiibetiä ja tanguunia, jotta voisi keskustella paikallisten sotapäälliköiden kanssa.
Ennen kaikkea hän toimi säilyttääkseen mantšujen perinnön, jota hän piti mantšujen moraalisen luonteen ja siten dynastian mahdin perustana. Hän määräisi toimittavaksi mantšun­kielisiä suku­luetteloja, historia­teoksia ja rituaalisia käsikirjoja, ja vuonna 1747 hän salaisesti määräsi laadittavaksi šamanismin käsi­kirjan, jonka Siku Quanshu myöhemmin julkaisi. Hän myös lujitti dynastian kulttuurisia ja uskonnollisia vaatimuksia Keski-Aasiaan nähden määräämällä, että Chengen keisarillisen kesä­palatsin alueelle oli rakennettava jäljennös tiibetiläisestä temppelistä, Potalan palatsista. Esittäytyäkseen tiibetiläisille ja mongoleille pikemminkin buddha­laisin kuin kungfutse­laisin käsittein hän maalautti itsestään thangkan, pyhän maalauksen, joka esitti häntä Manjusrina, viisauden Bodhisattvana.
Keisari Qianlong oli kungfutse­laisen kulttuurin merkittävä "säilyttäjä ja palauttaja". Hänellä oli kyltymätön keräilyn halu, ja hän sai haltuunsa monet Kiinan yksityiset kokoelmat kulloinkin tarpeellisin keinoin ja "yhdisti heidän aarteensa keisarilliseen kokoelmaan." Hän saikin eri tavoin suuresti laajennetuksi keisarillista taide­kokoelmaa, joka oli saanut alkunsa jo ennen ajan­laskumme alkua ja vuosisatojen kuluessa säästynyt monilta tulipaloilta ja sodilta. Kuitenkin ainakin mantšu­keisareista juuri Qianlong omisti sille eniten huomiota. Hän seurasi huolellisesti, milloin harvinaisia maalauksia ja antiikki­esineitä oli myynnissä, ja hänen palveluksessaan oli kulttuurin asian­tuntijoiden muodostama työryhmä, johon kuului sekä vanhoja kiinalaisia oppineita että vastikään opiskelleita mantšuja. Nämä raportoivat keisarille, milloin suuria yksityisiä kokoelmia saattasi tulla myyntiin joko siksi, koska jokin aikaisemmin rikas perhe oli joutunut taloudellisiin vaikeuksiin tai koska mantšu- tai kiinalaiten ylimysten perilliset eivät enää pitäneet arvossa esineitä, jotka heidän sukunsa oli saanut haltuunsa mantšu­valloituksen aikaisen seka­sorron aikana. Toisinaan Qian long myös painosti tai jopa pakotti hovin varakkaita jäseniä hankkimaan taide-esineitä; tämän hän saattoi tehdä esimerkiksi huomauttamalle heille joistakin heidän tekemistään virheistä, jotka he saisivat anteeksi, jos hankkisivat keisarille jonkin sopivan taide- tai antiikkiesineen. Qianlon hankki useita maalauksia ja arvoesineitä myös selittämällä niiden silloisille omistajille, että ainoastaan Kielletyn kaupungin lujien muurien ja vartijoiden suojissa ne olisivat varmassa turvassa varkailta ja tulipaloilta. Pääosa tästä kokoelmasta on nykyisin Taiwanissa, National Palace Museumissa.
Suuresta taide­kokoelmasta tuli tärkeä osa keisari Qianlongin elämää. Matkustaessaan hän otti maisemamaalauksia mukaansa voidakseen verrata niitä todellisiin maisemiin tai ripustaakseen niitä niiden palatsien seinille, joihin majoittui, jolloin hän merkitsi niihin jokaisen keran, jolloin oli käynyt kyseisessä paikassa. Seuraten Song-dynastian keisareiden ja Ming-dynastian aikaisten taiteilijoiden esimerkkiä hän myös säännöllisesti lisäsi keisarillisen kokoelman maalauksiin runollisia merkintöjä. Ne osoittivat teoksen olevan erityisen merkittävä ja olivat samalla osoitus hänen oikeutetusta asemastaan keisarina. Nimenomaan Qianlongille ominaisia ovat toisenlaiset merkinnät, jotka osoittavat hänen käsitelleen ainut­laatuisella tavalla teoksia, jotka hän ilmeisesti oli itse tehnyt. Muutaman kerran sinä pitkänä aikana, jolloin hän tutkiskeli joukkoa maalauksia ja käsikirjoituksia, joilla oli hänelle erityinen merkitys, hän teki niihin yksityisiä merkintöjä käyttäen niitä melkein päivä­kirjan tavoin.
Suuri osa keisarillisen kokoelman jade-esineistä on Qianlongin ajalta. Hän keräili myös vanhoja pronssiesineitä, pronssi­peilejä ja sinettejä , samoin kuin keramiikkaa, taiteellisia käyttö­esineitä kuten emaloituja, metallisia ja lakattuja esineitä, joiden valmistus kukoisti hänen aikanaan. Huomattava osa hänen kokoelmistaan on nykyään Lontoossa, varsinkin Percival Davidin säätiön kokoelmissa mutta myös Victoria and Albert Museumissa ja British Museumissa.
Keisari Qianlong oli myös intohimoinen runoilija ja kirjailija. Hänen kootuissa teoksissaan, jotka julkaistiin kymmenenä niteinä vuosien 1749 ja 1800 välillä, on yli 40 000 runoa ja 1300 proosa­tekstiä, ja hän olikin yksi aikansa tuotteli­aimpia kirjoittajia. Tiettyjä kohteita ylistävillä runoilla ('yongwu shi) oli pitkät perinteet, joita Qianlong jatkoi liittääkseen nimensä sekä fyysisesti että intel­lektu­aali­sesti vanhaan taiteelliseen perinteeseen.
Yksi Qianlongin suurista hankkeista oli "koota Kiinan parhaista oppineista työryhmä kokoamaan, toimittamaan ja painattamaan kaikkien aikojen laajin Kiinan filosofian, historian ja kirjalli­suuden kokoelma. Tämä hanke tunnetaan "Neljän aarteen projektina", ja siihen osallistui 15 000 kopioijaa. Sen tuloksena saatiin kokoelma, Siku Quanshu (四庫全書), joka julkaistiin 36 000 niteenä, jotka sisälsivät 3450 täydellistä teosta. Monet teokset ovat säilyneet nimenomaan sen ansioista, mutta tarkoituksena oli myös saada selville ja syrjäyttää poliittiset vastustajat, sillä yksityiset kirjastot määrättiin tarkoin tutkittaviksi, jotta saatiin kootuksi luettelo 11 000 vanhasta teoksesta, joista noin kolmas­osa valittiin julkaistaviksi. Teoksista, joita ei kokoelmaan kelpuutettu, tehtiin joko lyhyt yhteenveto, tai monessa tapauksessa ne määrättiin hävitettäviksi.