stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Simon Ekpa
Lakiyrityksen toiminta

Ekpan lakiyritys Ekpa & Co Oy:n uutisoitiin ajautuneen taloudellisiin vaikeuksiin ja yhtiön ulosottoon kohdistunut perintä jouduttiin keskeyttämään vuonna 2022 sen varattomuuden vuoksi. Lakiyhtiöltä perittiin muun muassa verovelkoja ja se poistettiin ennakkoperintärekisteristä samana vuonna. Ekpa on toiminut vuodesta 2015 alkaen yhtiön toimitusjohtajana sekä ainoana varsinaisena jäsenenä. Hallituksen varajäsenenä toiminut Ekpan helluntaiseurakuntalainen ystävä kertoi, ettei halua olla enää yrityksen kanssa tekemisissä. Yhtiön päätoimiala on rekisteröity muihin lakiasiainpalveluihin.
Pian Ekpaa koskevan kohun alettua vuonna 2023, Etelä-Suomen Sanomat uutisoi Ekpa & Co Oy:n lopettaneen toimintansa kauppakeskus Triossa. Ekpa vastasi toimittaja Juha Honkoselle tekevänsä hänestä kantelun julkisen sanan neuvostolle, jos tämä artikkeleissaan vielä kritisoisi häntä tai yritystoimintaansa millään tavalla. Ekpa & Co Oy:n liikevaihto on ollut vain muutamia kymmeniä euroja.
Lakiyrityksen jälkeen Ekpa perusti Freedom Stream Oy:n 19.7.2024, jossa hän myös toimii yhtiön ainoana varsinaisena jäsenenä ja toimitusjohtajana. Yhtiön postiosoitteeksi on ilmoitettu Ekpan yksityisasunto Lahdesta ja se on rekisteröity elokuvien, video- ja televisio-ohjelmien jälkituotannon toimialalle. Freedom Stream ei toimittanut vuonna 2024 tilinpäätöstietoja.
Ekpan lakitutkinto

Ekpa on nettisivuillaan kertonut saaneensa LL.M Master of Laws -tutkinnon walesiläisestä Aberystwythin yliopistosta, mutta Ylen tiedustellessa asiaa yliopistosta sieltä ei annettu tietoja tutkinnoista. Ekpa on kuvannut itseään asiantuntijaksi ja käyttänyt nimikettä oikeusneuvoja, jota ei löydy lakimiesliiton eikä asianajoliiton juristinimikelistalta. Ekpa ei edusta asiakkaitaan itse oikeudessa.
Lakialaan Ekpa perehtyi ollessaan työharjoittelijana entisen puolisonsa lakimies Marianne Säkäjärven toimistossa. Aberystwythin yliopiston verkkosivujen mukaan kyseessä on maksullinen etänä suoritettava kirjekurssi, joka ei johda ammatilliseen pätevyyteen tai oikeuteen käyttää lakimiehen taikka asianajan titteliä. Ekpalla ei tiettävästi ole alemman tai ylemmän oikeustieteen tutkintoa.
Elämänvaiheet ja yksityiselämä

Ekpa kasvoi sukulaisten huomassa Ebonyin osavaltiossa Ohaukwussa. Parikymppisenä Ekpa juoksi sata metriä ajassa 10,3 sekuntia. Hän edusti Nigeriaa naapurimaassa Kamerunissa järjestetyissä urheilukilpailuissa. Hänet kutsuttiin harjoittelemaan Britanniaan. Manchesterissa suomalainen valmentaja kiinnitti huomiota Ekpan kykyihin ja vuonna 2007 Ekpa matkusti Lahteen urheilemaan. Hän sai vakavan polvivamman, jonka takia hän ei päässyt kilpailemaan. Hän muutti Suomeen samana vuonna hakemaan hoitoa ja polvileikkausta.
Ekpa puhuu englannin lisäksi jorubaa, igboa, wawaa ja ngboa. Hän opetteli myös suomen kielen. Hän sai Suomen kansalaisuuden ja suoritti asepalveluksen Lahden Hennalassa. Hän on ollut naimisissa Marianne Säkäjärven kanssa ja hänellä on lapsi toisen naisen kanssa.
Elämänvaiheet ja yksityiselämä > Universal Peace Federation rauhanpalkinto

Koreasta lähtöisin oleva moonilainen liike myönsi Ekpalle African Day-tapahtumassa rauhanlähettilään palkinnon. Palkinto herätti ristiriitoja ja jopa järkytystä monikulttuurisista asioista kirjoittavan Diaspora Glitzin mukaan, koska osa järjestäjistä ei ollut tietoinen palkinnon jakamisesta. Palkinnon myöntänyt UPF:n Suomen-pääsihteeri Keijo Mikkanen vertasi Ekpaa Jeesus Kristukseen ja totesi, että "henkilöt, jotka ovat olleet ristiriitaisia henkilöitä, ovat myös henkilöitä, jotka ovat voineet tehdä hyvää historiaa." Ulkoministeriön mukaan se ei tunne Ekpan saamaa palkintoa, eikä sitä jakavaa tahoa ja ettei ministeriöllä ole asiassa kommentoitavaa.
Poliittinen ura

Simon Ekpa on ollut Hämeen Kokoomuksen ehdokkaana kuntavaaleissa vuonna 2012, 2017 ja 2021, sekä aluevaaleissa 2022, mutta ei ole tullut valituksi. Ekpa on toiminut puheenjohtajana Lahden leikkialuetoimikunnassa sekä jäsenenä Lahden liikunta- ja kulttuurilautakunnassa, Lahden ra­ken­nus- ja ym­pä­ris­tö­lu­pa­lau­ta­kun­nassa ja Lahden seudun joukkoliikennelautakunnassa.
| Vuosi | Vaalit |
| --- | --- |
: Aluevaalit
2022: 46 ääntä (ei valittu)
: Kuntavaalit
2021: 159 ääntä (varasijalla)
2017: 193 ääntä (varasijalla)
2012: 51 ääntä (ei valittu)
Aiheesta muualla

Riikka Nykänen, Lasse Kerkelä & Reetta Malmberg, Poliisi tiedotti poikkeuksellisesta terrorismi­rikos­epäilystä – Tämä tiedetään pääepäilty Simon Ekpasta, Helsingin Sanomat 21.11.2024
Toni Joukanen, Tuomas Rimpiläinen, Jesse Mäntysalo & Tapio Enlund, Lahtelainen kunnallispoliitikko vangittiin epäiltynä terrorismirikoksesta – epäiltynä yhteensä viisi miestä, Yle Uutiset 21.11.2024
Aura Rämö, Herra pääministeri, Suomen Kuvalehti 21.3.2024
Marjo Pirilä & Jessica Stolzmann, Nigeriaan kapinaa lietsova lahtelaismies markkinoi lakipalveluita maahanmuuttajille – luulivat keskustelevansa asianajajan kanssa, Yle Uutiset 12.3.2023
Juha Honkonen, Poliisi tutkii ja puolue haluaisi jututtaa: Lahdessa asuva Simon Ekpa kadonnut maan alle – "Mihin on sitten juossut karkuun", Etelä-Suomen Sanomat 11.3.2023
Petri Burtsoff & Mikko Tuomikoski, Naapuri näki tilanteen: Lahdessa asuva nigerialaiskapinallinen Simon Ekpa otettiin kiinni – HS:n mukaan mies vapautettiin illalla, Yle Uutiset 23.2.2023
Pasi Toivonen, Yle Nigeriassa: Miljoonat pysyvät kotona joka maanantai, kun Simon Ekpa Lahdesta käskee – pelko on seudulla kouriintuntuvaa, Yle Uutiset 18.2.2023
Ipob: Nigerian 'media warriors' call for killings on social media over Biafra, BBC 12.5.2022
Finland-based Nigerian-Finnish Citizen, Simon Ekpa Takes Over From Nnamdi Kanu At Radio Biafra, Sahara Reporters 9.7.2021
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics 
IPOBin suorittamia terrori-iskuja Nigeriassa. Kuva ja data perustuvat ACLEDin tietokantaan.
Simon Ekpa vangittiin Päijät-Hämeen käräjäoikeudessa 21.11.2024 klo 11:00 todennäköisin syin epäiltynä terrorismirikoksesta.
Ekpaa on pidetty vangittuna Kylmäkosken vankilassa Akaalla.
Fennada-Filmi

| Fennada-Filmi Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Toimiala:  elokuvatuotanto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fennada-Filmi Oy oli suomalainen elokuvatuotantoyhtiö, joka toimi vuosina 1950–1982. Se oli alansa suurimpia yhtiöitä Suomessa 1950–1970-luvulla. Fennadaa johti koko sen toiminnan ajan kauppaneuvos Mauno Mäkelä.
Alku

Fennada-Filmin juuret juontavat yhtiötä edeltäneeseen Fenno-Filmiin, joka perustettiin vuonna 1942 ja joka tuotti vuosien 1944–1950 välillä 15 pääosin varsin keskinkertaista elokuvaa. Näistä maineikkaimpia ovat Roland af Hällströmin parhaana pidetty elokuva Pikajuna pohjoiseen (1947) ja Teuvo Tulion ohjaama Hornankoski (1949), joista jälkimmäisessä nuori Åke Lindman näytteli ensimmäisen elokuvaroolinsa. Mauno Mäkelän tullessa yhtiön toimitusjohtajaksi 1949 alettiin puuhata Fenno-Filmin ja Adams Filmin tuotannon yhdistämistä. Kesällä 1950 syntyi uusi yhtiö nimeltään Fennada-Filmi, Adams Filmin ja Kinoston jäädessä pelkäksi elokuvalevittäjäksi. Mäkelä jatkoi uuden yhtiön johtajana ja tuotantopäällikkönä.
Alku > Tytäryhtiöt

Fennada-Filmille perustettiin vuonna 1957 mainoselokuvaan erikoistunut tytäryhtiö Fennada-Filmi Junior, josta tuli pian alansa johtava toimija Suomessa. Sen johdossa toimi aluksi elokuvaaja Felix Forsman ja hänen jälkeensä vuodesta 1962 Kaarlo Nuorvala. Fennada Juniorin alaisuudessa toimi vuosina 1960–1974 myös piirrosanimaatioon erikoistunut studio FA-animaatio, jonka toiminta käynnistettiin yhdysvaltalaisen animaattorin Bob Balserin johdolla. Animaatiostudion näyttävin aikaansaannos oli Forsmanin ohjaama, alan kansainvälisillä festivaaleilla palkittu, 13-minuuttinen valistusfilmi Alkoholi ihmisruumiissa (1961).
Alku > 1970-luvulta eteenpäin

Vuonna 1971 Kassilan ohjauksessa tehtiin Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin. Vuonna 1973 hän teki Esa Pakariselle eräänlaisen ”rillumarei”-elokuvien jälkinäytöksen, Meiltähän tämä käy, joka ei menestynyt. 1970-luvun lopulla yhtiö tuotti vielä neuvostoliittolaisen Lenfilmin kanssa yhteistyöelokuvan Luottamus ja Edvin Laineen ohjauksen Ruskan jälkeen, johon käytännössä yhtiön toiminta päättyi.
Yleisradio osti Fennada-Filmin tuotannon vuonna 1982 ja julkaisi kaikki elokuvat DVD:llä vuosina 2014–2015. Myös yhtiön kaikki elokuvat sisältävä 63 elokuvan DVD-kokoelma on julkaistu. Kesäkuusta 2015 alkaen Yleisradio on myös tuonut elokuvia vapaasti katsottaviksi Yle Areena -palveluunsa.
Fennada-Filmin tuottamat elokuvat > 1950-luku

Ratavartijan kaunis Inkeri (1950)
Ylijäämänainen (1951)
Tukkijoella (1951)
...ja Helena soittaa (1951)
Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952)
Kaikkien naisten monni (1952)
Noita palaa elämään (1952)
Salakuljettajan laulu (1952)
Saariston tyttö (1953)
Kolmiapila (1953)
Kaksi hauskaa vekkulia (1953)
Miljonäärimonni (1953)
Lumikki ja 7 jätkää (1953)
Kuningas kulkureitten (1953)
Alaston malli karkuteillä (1953)
Kovanaama (1954)
Kummituskievari (1954)
Laivaston monnit maissa (1954)
Putkinotko (1954)
Olemme kaikki syyllisiä (1954)
Laivan kannella (1954)
Näkemiin Helena (1955)
Ryysyrannan Jooseppi (1955)
Sankarialokas (1955)
Säkkijärven polkka (1955)
Villi Pohjola (1955)
Poika eli kesäänsä (1955)
Lain mukaan (1956)
Jokin ihmisessä (1956)
Tyttö lähtee kasarmiin (1956)
Evakko (1956)
Yli merten ja mannerten (dokumentti; 1956)
Elokuu (1956)
Rintamalotta (1956)
Anu ja Mikko (1956)
Pää pystyyn Helena (1957)
Kuriton sukupolvi (1957)
Taas tyttö kadoksissa! (1957)
Vääpelin kauhu (1957)
Syntipukki (1957)
Kulkurin masurkka (1958)
Asessorin naishuolet (1958)
Paksunahka (1958)
Sotapojan heilat (1958)
Punainen viiva (1959)
Iskelmäketju (1959)
Fennada-Filmin tuottamat elokuvat > 1960-luku

Justus järjestää kaiken (1960)
Kaasua, komisario Palmu! (1961)
Kultainen vasikka (1961)
Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)
Hermoprässi (lyhyt; 1963)
Sissit (1963)
Hopeaa rajan takaa (1963)
Täällä alkaa seikkailu (1965)
Rakkaus alkaa aamuyöstä (1966)
Täällä Pohjantähden alla (1968)
Vodkaa, komisario Palmu (1969)
Kesyttömät veljekset (1969)
Fennada-Filmin tuottamat elokuvat > 1970-luku

Akseli ja Elina (1970)
Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1971)
Pohjantähti (1973)
Meiltähän tämä käy (1973)
Luottamus (1976)
Ruskan jälkeen (1979)
Aiheesta muualla

Fennada-Filmi Elonetissä
Fennada-klassikot Yle Areenassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Fennadan tarina Peter von Baghin dokumenttisarja Fennadasta vuodelta 1993. Kolme tunnin jaksoa. Yle Areena.
Fennada-Filmin studio Helsingin Kulosaaressa vuonna 1971.
Toinen internationaali

| Toinen internationaali |
| --- | --- |
Perustettu:  14. heinäkuuta 1889
Lakkautettu:  1916
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Toisen internationaalin edustajia Stuttgartissa vuonna 1907.
Toinen internationaali oli vuosina 1889–1916 toiminut sosialidemokraattisten puolueiden ja ammattiyhdistysten kansainvälinen yhteistyöjärjestö. Sillä oli merkittävä vaikutus eurooppalaisen työväenliikkeen ideologiaan ja toimintaan. Toinen internationaali katsoi jatkavansa Ensimmäisen internationaalin perinnettä. Internationaalin korkein elin oli Kansainvälinen sosialistitoimisto (1900–1916).
Taustaa

Churissa Sveitsissä järjestettiin lokakuussa vuonna 1881 belgialaisten sosialistien, saksalaisten ja sveitsiläisten sosiaalidemokraattien sekä Ranskan työväenpuolueen yhteinen kongressi, joka oli lähtölaukaus Toisen internationaalin perustamiseen johtaneelle yhteistyölle. Osallistujat oli yhtä mieltä siitä, että uuden internationaalin perustaminen edellytti vahvojen ja hyvin organisoitujen kansallisten sosialistipuolueiden perustamista. Seuraavien vuosien aikana tuo ehto tuli täytetyksi useissa maissa mukaan lukien Italia, Espanja, Alankomaat, Pohjoismaat, Ranska ja Yhdysvallat.
Perustaminen

Lähtökohdat Toisen internationaalin perustamiseksi olivat paremmat kuin Ensimmäisen. Toisin kuin Ensimmäisen internationaalin perustamisessa aloite kansainvälisen yhteistyöjärjestön uudelleenperustamiseksi tuli saksalaisilta ja ranskalaisilta sosialisteilta. Ensin pidettiin valmisteleva kongressi Haagissa helmikuussa vuonna 1889, sitten Pariisin kansainvälinen kongressi heinäkuun 14. päivänä ja vasta seuraavana vuonna perustettiin keskussihteeristö ja toimisto. Lisäksi kansallisten työväenpuolueiden lukumäärä oli suurempi kuin Ensimmäistä internationaalia perustettaessa. Pariisin kongressissa olivat edustettuina kaikki merkittävät sosialistipuolueet.
Sihteeristö ja toimisto perustettiin Pariisin kongressissa vuonna 1900. Sihteeristön sijaintipaikaksi tuli Bryssel ja johtajaksi belgialainen Émile Vanderwelde. Toimistoon kuului edustajia kaikista kansallisista puolueista. Kansainvälinen sosialistitoimisto määräsi usein kansallisten puolueiden linjan tärkeissä kysymyksissä, kuten lainsäädäntö työväen suojelemiseksi, sosialistien voimien yhdistäminen sekä sotaa ja rauhaa koskevat kysymykset.
Toiminta

Zürichin kongressissa vuonna 1893 perustettiin Kansainvälinen metallityöläisten liitto (engl. International Metalworkers´ Federation). Toinen internationaali kannatti parlamentaarista demokratiaa ja karkotti sen vuoksi vuonna 1896 järjestetyssä Lontoon kongressissa anarkistit, jotka vastustivat parlamentaarista demokratiaa. Toinen internationaali hylkäsi kuitenkin keskustelun jälkeen ajatuksen vähittäisestä siirtymisestä sosialismiin ja yhteistyöstä vallassa olevien porvaripuolueiden kanssa ja hyväksyi marxilaisen doktriinin luokkataistelusta. Toisen internationaalin tärkein tavoite oli suursodan estäminen Euroopassa.
Kööpenhaminan kongressiin, joka pidettiin vuonna 1910, osallistui Suomesta 19 hengen suuruinen delegaatio. Vuoteen 1912 mennessä Toiseen internationaaliin olivat liittyneet sekä kaikki Euroopan maiden että Yhdysvaltojen, Kanadan ja Japanin sosialistipuolueet, ja sen jäsenpuolueiden yhteenlaskettu jäsenmäärä oli noin 9 miljoonaa.
Toisen internationaalin perua on niin vapunpäivän työväenjuhlaluonne kuin kansainvälinen naistenpäiväkin. Käytännössä internationaali tuotti paljon julkilausumia, mutta vain vähän käytännön toimintaa. Tämä näkyi erityisen selvästi tapahtumissa, jotka johtivat sen purkautumiseen ensimmäisen maailmansodan sytyttyä elokuussa 1914. Tuolloin enemmistö sen jäsenpuolueista antoi tukensa maittensa sotaponnistuksille, vaikka internationaali oli ohjelmassaan korostanut nimenomaan nationalismin- ja sodanvastaisuuttaan. Sotaa vastustaneet sosialistit osallistuivat seuraavana vuonna järjestettyyn Zimmerwaldin kokoukseen.
Toiminta > Kongressit

Pariisi (1889)
Bryssel (1891)
Zürich (1893)
Lontoo (1896)
Pariisi (1900)
Amsterdam (1904)
Stuttgart (1907)
Kööpenhamina (1910)
Basel (1912)
Toiminnan päättyminen ja seuraajat

Virallisesti Toinen internationaali purkautui vuonna 1916. Seuraavana vuonna järjestettiin työväenpuolueiden kansainvälisen yhteistyön nimissä Zimmerwaldin kokous, missä perustettiin väliaikainen kansainvälinen toimisto (engl. International Socialist Commission), jonka oli tarkoitus lopettaa toimintansa, kun Toisen internationaalin toimisto jälleen olisi toiminnassa. Sodan jälkeen Toisen internationaalin perintöä elvytettiin vuoden 1919 helmikuussa Bernissä järjestetyssä konferenssissa, saman vuoden elokuussa Luzernissa järjestetyssä konferenssissa ja vuonna 1920 ympärysvaltojen sosialistijohtajien kokouksessa Genevessä. Niihin osallistui kuitenkin vain osa Toiseen internationaaliin kuuluneista puolueista. Vuonna 1921 perustettiin Wienissä pidetyssä kongressissa Sosialistipuolueiden kansainvälinen yhteistyöjärjestö (saksaksi Internationale Arbeitsgemeinschaft Sozialistischer Parteien, IASP), jonka tärkeimmät puolueet tulivat Itävallasta ja Saksasta. Wienin yhteistyöjärjestön, jota kutsutaan myös 2½ internationaaliksi, perustaminen lisäsi kansainvälisen työväenliikkeen hajaannusta, joka oli ilmennyt jo Zimmerwaldin kokouksessa, missä osallistujat olivat jakautuneet kahteen leiriin. Osa puolueista perusti niin sanotun Zimmerwaldin internationaalin, osa 2½ internationaalin ja toiset liittyivät vuonna 1919 Moskovassa perustettuun Kominterniin.
Vuonna 1923 perustettiin Hampurissa laajapohjainen Sosialistinen työväen internationaali sosiaalidemokraattisten puolueiden kansainväliseksi yhteistyöjärjestöksi. Nykyisin toimivista järjestöistä Sosialistinen internationaali, johon kuuluu enemmistö maailman sosiaalidemokraattisista puolueista, katsoo jatkavansa Toisen internationaalin perinteitä.
Luettelo Toiseen internationaaliin kuuluneista puolueista

Saksan sosiaalidemokraattinen puolue
Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Työväeninternationaalin ranskalainen osasto (SFIO)
Italian sosialistinen puolue (PSI)
Italian työväenpuolue (POI)
Espanjan sosialistinen työväenpuolue
Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
Sosialistivallankumouksellinen puolue (Venäjä)
Bolševikit
Menševikit
Liettuan, Puolan ja Venäjän juutalaisten Yleinen Työväenliitto (Bund)
Sionistinen työväenpuolue
Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue (SP)
Belgian työväenpuolue (Parti ouvrier belge, POB)
Puolan sosialistipuolue (PPS)
Bulgarian sosiaalidemokraattinen puolue
Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue
Amerikan sosialistinen työväenpuolue
Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
Norjan työväen puolue
Sosiaalidemokraatit (Tanska)
Suomen sosialidemokraattinen puolue
Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toinen internationaali Wikimedia Commonsissa
1889-1914 - Toinen internationaali.
Kansainvälisen sosialistikongressin pöytäkirja 1910
| n k Toinen internationaali (1889–1916) |
| --- | --- |
Kansainväliset järjestöt:  International Socialist Bureau  International Federation of Socialist Young People's Organizations  Women's International Council of Socialist and Labour Organizations 
Jäsenet:  Saksan sosiaalidemokraattinen puolue  Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)  Työväeninternationaalin ranskalainen osasto  Italian sosialistinen puolue  Italian työväenpuolue  Espanjan sosialistinen työväenpuolue  Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue  Sosialistivallankumouksellinen puolue  Bolševikit  Menševikit  Liettuan, Puolan ja Venäjän juutalaisten Yleinen Työväenliitto  Sionistinen työväenpuolue  Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue  Belgian työväenpuolue  Puolan sosialistipuolue  Bulgarian sosiaalidemokraattinen puolue  Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue  Amerikan sosialistinen työväenpuolue  Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue  Norjan työväen puolue  Sosiaalidemokraatit (Tanska)  Suomen sosialidemokraattinen puolue  Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue 
| n k Historialliset työväeninternationaalit |
| --- | --- |
 Kansainvälinen työväenliitto (1864–1876)  Anarkistinen internationaali (1872–1877)  Toinen internationaali (1889–1914, 1919–1939)  Kommunistinen internationaali (1919–1943)  Neljäs internationaali (1938–)  Kominform (1947–1956)  Sosialistinen internationaali (1956–)
Amazonas (Brasilia)

| Amazonas Estado do Amazonas |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Osavaltion sijainti Brasiliassa
Valtio:  Brasilia
Perustettu:  1889
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Manaus
Pinta-ala:  1 559 162 km²
Väkiluku (2016):  4 001 667
 – väestötiheys:  2,6 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  BR-AM
 
Osavaltion internetsivut
Amazonas on osavaltio Brasilian luoteisosassa. Siellä on arviolta 4 001 667 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 1 559 162 neliökilometriä, joten pinta-alaltaan se on Brasilian osavaltioista suurin. Se rajautuu Roraiman, Parán, Mato Grosson, Rondônian ja Acren osavaltioihin sekä Peruun, Kolumbiaan ja Venezuelaan. Osavaltion pääkaupunki on Manaus.
Suurinta osaa Amazonasia peittää Amazonin sademetsä. Nimensä osavaltio on saanut Amazonjoelta.
Suurimmat kaupungit ja niiden asukasluvut

Manaus – 1 592 555
Parintins – 105 002
Manacapuru – 81 518
Coari – 80 552
Itacoatiara – 78 425
Tefe – 69 423
Maues – 44 552
Tabatinga – 42 652
Iranduba – 38 661
Manicore – 38 124
Fonte Boa – 35 752
Borba – 34 018
Santo Antonio do Ica – 33 421
Sao Gabriel da Cachoeira – 33 170
Barcelos – 30 429
Aluejako

Amazonas on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten neljään suuralueeseen: Centro Amazonense, Norte Amazonense, Sudoeste Amazonense ja Sul Amazonense. Hallinnollisesti Amazonas jakautuu 13 ala-alueeseen ja 62 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Coari
Itacoatiara
Manaus
Parintins
Rio Preto da Eva
Tefé
Japurá
Alto Solimoes
Juruá
Boca do Acre
Madeira
Purus
Rio Negro
Kuvia

Poika kanootissa Napojoen sivujoella
Manaus
Manaus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amazonas Wikimedia Commonsissa
Osavaltion internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)
| n k Brasilian osavaltiot |
| --- | --- | --- |
| Pohjoinen |  Acre  Amapá  Amazonas  Pará  Rondônia  Roraima  Tocantins  |  |
| Koillinen |  Alagoas  Bahia  Ceará  Maranhão  Paraíba  Pernambuco  Piauí  Rio Grande do Norte  Sergipe  |  |
| Keski-läntinen |  Distrito Federal  Goiás  Mato Grosso  Mato Grosso do Sul  |  |
| Kaakkoinen |  Espírito Santo  Minas Gerais  Rio de Janeiro  São Paulo  |  |
| Eteläinen |  Paraná  Rio Grande do Sul  Santa Catarina  |  |
Santa Catarina

| Santa Catarina Estado de Santa Catarina |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Osavaltion sijainti Brasiliassa
Valtio:  Brasilia
Perustettu:  1889
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Florianópolis
 – suurin kaupunki:  Joinville
Pinta-ala:  95 703 km²
Väkiluku (2016):  6 910 553
 – väestötiheys:  72,2 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  BR-SC
 
Osavaltion internetsivut
Santa Catarina on osavaltio Brasilian eteläosassa. Sen pääkaupunki on Florianópolis, joka sijaitsee Santa Catarinan saarella. Osavaltion suurin kaupunki on kuitenkin Joinville. Santa Catarinan naapuriosavaltiot ovat Rio Grande do Sul ja Paraná. Osavaltiolla on yhteistä rajaa myös Argentiinan kanssa. Santa Catarinassa on arviolta 6 910 553 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 95 703 neliökilometriä.
Osavaltion suurimmat kaupungit ja niiden asukasluvut

Joinville – 477 971
Florianópolis – 386 913
Blumenau – 287 350
São José – 192 679
Criciuma – 182 785
Chapecó – 165 220
Lages – 165 068
Itajaí – 161 789
Jaraguá do Sul – 124 661
Palhoça – 120 346
Tubarão – 93 238
Balneário Camboriú – 90 461
Brusque – 85 218
São Bento do Sul – 73 189
Caçador – 69 767
Concordia – 65 754
Araranguá – 60 076
Biguaçu – 55 267
Rio do Sul – 54 713
Içara – 54 041
Canoinhas – 52 647
Gaspar – 51 955
Mafra – 51 427
Aluejako

Santa Catarina on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten kuuteen suuralueeseen: Grande Florianópolis, Norte Catarinense, Oeste Catarinense, Serrana, Sul Catarinense ja Vale do Itajaí. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 20 ala-alueeseen jotka jakautuvat edelleen 293 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Araranguá
Blumenau
Campos de Lages
Canoinhas
Chapecó
Concórdia
Criciúma
Curitibanos
Florianópolis
Itajaí
Ituporanga
Joaçaba
Joinville
Rio do Sul
São Bento do Sul
São Miguel do Oeste
Tabuleiro
Tijucas
Tubarão
Xanxerê
Kuvia

Joinville
Florianópolis
Blumenau
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Santa Catarina Wikimedia Commonsissa
Osavaltion internetsivut (portugaliksi)
| n k Brasilian osavaltiot |
| --- | --- | --- |
| Pohjoinen |  Acre  Amapá  Amazonas  Pará  Rondônia  Roraima  Tocantins  |  |
| Koillinen |  Alagoas  Bahia  Ceará  Maranhão  Paraíba  Pernambuco  Piauí  Rio Grande do Norte  Sergipe  |  |
| Keski-läntinen |  Distrito Federal  Goiás  Mato Grosso  Mato Grosso do Sul  |  |
| Kaakkoinen |  Espírito Santo  Minas Gerais  Rio de Janeiro  São Paulo  |  |
| Eteläinen |  Paraná  Rio Grande do Sul  Santa Catarina  |  |
Kartta Santa Catarinan aluejaosta
Myggenäs

| Myggenäs |
| --- | --- |
 Myggenäs
 Koordinaatit: 58°03′21″N, 11°44′52″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Bohuslän
Kunta:  Tjörn
Väkiluku (2016):  1 460
Myggenäs on taajama Tjörnin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä Bohuslänin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 460 asukasta vuonna 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myggenäs Wikimedia Commonsissa