stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Octavianuksen ja Antoniuksen sota
Aktionin taistelu > Valmistelut

Antonius ja Kleopatra kokosivat armeijan ja laivaston, joka purjehti Kreikkaan talveksi 32–31 eaa. Antonius valitsi laivastonsa tukikohdaksi Aktionin. Kreikan länsirannikolla sijaitsee useita luonnollisia satamia, joiden kautta Octavianus voisi tuoda maihin joukkojaan. Antonius päätti yrittää puolustaa näitä kaikkia ja hän lähetti pieniä laivasto-osastoja ympäri rannikkoa. Antonius itse vietti talven Patraessa.
Sotilaalliselta kannalta Antoniuksen asemat olivat hyvät. Hän ei pystynyt värväämään joukkoja Italiassa, mutta hän oli kuitenkin pystynyt kokoamaan noin 100 000 miestä käsittäneen armeijan. Octavianuksella joukkoja oli vain noin 80 000. Ratsuväkeä kummallakin oli melkein yhtä paljon. Antoniuksen laivasto oli suurempi. Hänellä oli noin 500 sotalaivaa. Lisäksi Antoniuksen sotalaivat olivat isompikokoisia kun Octavianuksen. Antoniuksella oli myös enemmän varoja käytettävissään. Antoniuksen strategia oli selvä, hän ei voinut hyökätä Italiaan, vaan hänen oli annettava Octavianuksen tulla hänen luokseen. Suunnitelma oli sama jota Pompeius oli käyttänyt Caesaria vastaan vuosina 49-48 eaa. Vaikka Pompeius lopulta hävisikin Caesaria vastaan ei suunnitelma kuitenkaan ollut huono.
Aktionin taistelu > Octavianus ylittää Adrianmeren

Agrippa yllätti kuitenkin Antoniuksen ja valtasi Methonen vuoden 31 eaa. alussa. Agrippa laivasto teki myös yllätyshyökkäyksiä ympäri Kreikan länsirannikkoa. Samalla Octavianuksen johtama armeija pääsi ylittämään meren ilman suurempia vaikeuksia vähän Korkyran pohjoispuolella. Vain muutaman päivän kuluttua hän oli edennyt aina Aktioniin asti. Octavianus valtasi taktisesti tärkeän Mikalitzin-kukkulan. Octavianus rakennutti vallin leiristään läheiseen Gomaros-nimiseen satamaan. Antiikin lähteissä ei mainita mitään vastarinnasta. Antoniuksen joukot olivat ehkä muualla vastustamassa Agrippan hyökkäyksiä. Antonius saapui paikalle Patraesta ja pystytti oman leirinsä lahden etelärannalle. Octavianus yritti saada Antoniuksen taistelemaan ennen kuin tämä sai koottua armeijansa ja laivastonsa. Antonius ei vastannut haasteeseen vaan piti päänsä kylmänä. Kun Antoniuksen lisäjoukot saapuivat siirsi hän leirinsä Korintinlahden pohjoispuolelle, lähelle Prevezaa. Armeijoiden välillä oli nyt vain Nikopoliin avoin tasanko. Tällä kertaa Octavianus kieltäytyi taistelusta. Antonius yritti tämän jälkeen katkaista Octavianuksen yhteydet Louros-jokeen, josta hänen joukkonsa hakivat juomavetensä. Ilmeisesti tässä vaiheessa käytiin useita ratsuväen kahakkoja, joista merkittävimmän voittivat Statilius Taurus ja Octavianuksen puolelle loikannut M. Titius.
Jälleen kerran Agrippan toimet ratkaisivat tilanteen. Hänen johtamansa laivasto valtasi Leucaan saaren, lahden suun eteläpuolella. Tämä oli paljon turvallisempi satamana kuin Gomaros ja siellä oleva laivasto pystyi häiritsemään Antoniuksen hajaantuneet laivastot auttamasta tämän armeijaa. Pian Agrippa valtasi myös Patraen, jossa vielä oli Antoniuksen laivoja, ja Korintin. Antonius oli joutunut piiritetyksi.
Aktionin taistelu > Antonius piiritettynä

Tapahtumat olivat hyvin saman kaltaisia vuoden 48 eaa. Dyrrhakhionin taistelun tapahtumien kanssa. Mutta tällä kertaa Antoniuksen johtama itäinen armeija oli joutunut piiritetyksi. Pian Antoniuksen joukoilla alkoi olla pulaa ruoasta ja vedestä. Myös erilaiset sairaudet kuten malaria ja punatauti raivosivat Anontoniuksen leirissä. Tilanne heikkeni entisestään kun Agrippa kukisti Sosiuksen, joka yritti murtaa saartorenkaan. Antonius hävisi myös toisen ratsuväkitaistelun. Antonius oli menettänyt myös liittolaisia. Mauretanian kuningas Bogud oli kaatunut Methonen luona ja Tarkondemos oli kuollut Sosiuksen kanssa. Pafalgonian kuningas Deiotaros oli loikannut Octavianuksen puolelle, samoin Traakian Rhoemetelkes. Tärkein näistä loikkareista oli Galatian Amyntas, joka otti mukaansa 2 000 miestä ratsuväkeä. Antoniuksen oli pakko siirtää joukkonsa lahden etelärannalle, mutta veden saanti oli sielläkin huono ja tilanne jatkui epätoivoisena. Pian myös roomalaisia alkoi loikata Octavianuksen leiriin. Heistä merkittävimpiä olivat Domitius Ahenobarbus ja Quintus Dellius, jonka mukana menivät myös Antoniuksen sotasuunnitelmat. Antoniuksen armeija oli niin heikossa kunnossa ettei se pystyisi taisteluun.
Antoniuksen ainut realistinen vaihtoehto oli yrittää kukistaa vastustajansa merellä. Myöhemmässä fiktiossa tätä päätöstä on pidetty hulluutena johon Kleopatra yllytti Antoniuksen. Ennen sodan alkua Antoniuksella oli ollut enemmän laivoja kun Octavianuksella. Agrippa oli kuitenkin tuhonnut paljon Antoniuksen laivoja ja estänyt lisäjoukkoja saapumasta paikalle. Antoniuksella oli ehkä 200–250 laivaa ja Octavianuksella yli 400. Antoniuksen mahdollisuudet voittoon olivat aika pienet.
Aktionin taistelu > Aktionin meritaistelu

Aktionin taistelu käytiin 2. syyskuuta 31 eaa. Vain muutama laiva pääsi läpi, joukossa Antoniuksen ja Kleopatran laiva. Suurin osa heidän armeijastaan ja laivastostaan joutui antautumaan taistelun jälkeen.
Aktionin taistelu > Egyptin valloitus

Vuonna 30 eaa. Octavianus hyökkäsi Egyptiin, mutta Antoniuksen joukot torjuivat hänet, kun hän eteni Aleksandriaa kohti. Antonius teki kuitenkin itsemurhan, kun hänelle kerrottiin valhe, että Kleopatra olisi tehnyt itsemurhan. Kun Kleopatralle selvisi, ettei hän pystynyt manipuloimaan Octavianusta ja edessä olisi varma julkinen nöyryytys Roomassa Octavianuksen triumfissa, hänkin päätti tehdä itsemurhan.
Seuraukset

Lyötyään viimeiset vastustajansa Antoniuksen ja Kleopatran vuonna 30 eaa. Octavianuksen asema koko valtakunnan hallitsijana oli kiistaton. Octavianus hajotti henkilökohtaiset legioonansa ja valitutti itsensä Roomassa konsuliksi. Hän hallitsi nyt suvereenisti roomalaista maailmaa ja rauhan aika, Pax Romana, alkoi. Vuonna 27 eaa. Octavianuksesta tuli Rooman ensimmäinen keisari Augustus nimellä.
Triumvirit Antonius ja Octavianus kuvattuna kolikkoon. Etupuolella Antonouksen pää ja teksti "M ANT IMP AVG III VIR R P C M BARBAT". Kääntöpuolella Octavianuksen pää ja teksti "CAESAR IMP PONT III VIR R P C"
Lucius Antonius oli Marcus Antoniuksen nuorempi veli ja vuoden 41 eaa. konsuli.
Octavianuksen ja Antoniuksen etupiirit vuonna 32 eaa.
Antonius ja Kleopatra (Lawrence Alma-Tademan maalaus vuodelta 1885)
Antonius antoi lyödä rahoja joissa oli hänen legiooniensa numerot. Näiden kolikkojen, yleensä denaarien, etupuolella oli kuva sotalaivasta ja takapuolella legioonan aquilan ja kenturian signan kuvat. Etupuolella teksti "ANT AVG III VIR R P C" ja takapuolella "LEG III".
Aktionin taistelu käytiin vuonna 30 eaa.
Omolon

Omolon (ven. Омоло́н) on Kolyman sivujoki Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa ja Sahan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 1114 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 113 000 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Kolyman ylängöltä ja virtaa kohti pohjoista. Se jäätyy lokakuussa ja vapautuu jäistä kesäkuun alussa. Yläjuoksulla joki jäätyy pohjaa myöten muodostaen valtavia lumensekaisia jäämassoja. Omolon on liikennöintikelpoinen 600 kilometrin matkalla. Tärkeimmät sivujoet ovat Molongda, Oloi, Oloitšan ja Kedon.
Joen varrella sijaitsee Bilibinon piirin kuuluva, etupäässä eveenien ja tšuktien asuttama Omolonin kylä.
Olympus-ralli

|  Olympus-ralli |
| --- | --- |
Sarja:  Rallin MM-sarja
Sijainti:  Washington
Ensimmäinen tapahtuma:  1973
Viimeisin tapahtuma:  2022
Eniten voittoja
Kuljettajat:    John Buffum  David Higgins  Rod Millen (4) 
Tallit:  Scuderia Lancia (3)
Viimeisin kilpailu (2022):
Voittaja:   Brandon Semenuk   (Subaru Motorsports USA)
Voittoaika:  1.57.24,6
Toinen:   Travis Pastrana   (Subaru Motorsports USA)
Kolmas:   Tom Williams   (McKenna Motorsports)
Ken Block Olympus-rallissa 2012.
Olympus-ralli on Washingtonin osavaltiossa järjestettävä rallikilpailu. Sitä ajettiin ensin vuosina 1973–1988, joista vuosina 1986–1988 se kuului rallin MM-sarjaan. MM-osakilpailut voitti vuonna 1986 Markku Alén, vuonna 1987 Juha Kankkunen ja vuonna 1988 italialainen Massimo ”Miki” Biasion, jotka kaikki ajoivat Lancialla.
Pitkän tauon jälkeen Olympus-ralli on taas järjestetty vuodesta 2006 lähtien vuosittain. Se on kuulunut vaihtelevasti erinäisiin Pohjois-Amerikan rallisarjoihin.
Voittajat

Lähde:
| Kausi | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973 |  Gene Henderson |  Ken Pogue | AMC Jeep Wagoneer | Raportti |
| 1974 |  Gene Henderson |  Ken Pogue | AMC Jeep Wagoneer | Raportti |
| 1975 |  John Buffum |  Vicki Dykema | Ford Escort RS1600 MkI | Raportti |
| 1976 |  John Buffum |  Vicki Dykema | Porsche 911 Carrera RS | Raportti |
| 1977 |  Ron Richardson |  Ray Hocker | Plymouth Arrow | Raportti |
| 1978 |  John Buffum |  Doug Shepherd | Triumph TR7 | Raportti |
| 1979 |  Hendrik Blok |  Damon Trimble | Plymouth Arrow | Raportti |
| 1980 |  Rod Millen |  David Weiman | Mazda RX-7 | Raportti |
| 1981 |  Rod Millen |  Robert Dale Kraushaar | Mazda RX-7 | Raportti |
| 1982 |  John Buffum |  Doug Shepherd | Audi Quattro | Raportti |
| 1983 |  Rod Millen |  Robert Dale Kraushaar | Mazda RX-7 4WD | Raportti |
| 1984 |  Rod Millen |  Robert Dale Kraushaar | Mazda RX-7 4WD | Raportti |
| 1985 |  Hannu Mikkola |  Arne Hertz | Audi Quattro Sport E2 | Raportti |
| 1986 |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Lancia Delta S4 | Raportti |
| 1987 |  Juha Kankkunen |  Juha Piironen | Lancia Delta HF 4WD | Raportti |
| 1988 |  Miki Biasion |  Tiziano Siviero | Lancia Delta Integrale | Raportti |
1989 – 2005: Ei järjestetty
| 2006 |  Wyeth Gubelmann |  Cynthia Krolikowski | Subaru Impreza WRX | Raportti |
| 2007 |  Ramana Lagemann |  Mark Williams | Mitsubishi Lancer Evo VII | Raportti |
| 2008 |  Ken Block |  Alex Gelsomino | Subaru Impreza STi N12 | Raportti |
| 2009 |  Travis Pastrana |  Björn Christian Edström | Subaru Impreza STi N14 | Raportti |
| 2010 |  Travis Pastrana |  Björn Christian Edström | Subaru Impreza STi N14 | Raportti |
| 2011 |  David Higgins |  Craig Drew | Subaru Impreza STi N14 | Raportti |
| 2012 |  Ken Block |  Alex Gelsomino | Ford Fiesta RS Open | Raportti |
2013: Ei järjestetty
| 2014 |  Hardy Schmidtke |  Chris Kremer | Mitsubishi Lancer Evo IX | Raportti |
| 2015 |  David Higgins |  Craig Drew | Subaru WRX STI | Raportti |
| 2016 |  David Higgins |  Craig Drew | Subaru WRX STI | Raportti |
| 2017 |  David Higgins |  Craig Drew | Subaru WRX STI | Raportti |
| 2018 |  Patrik Sandell |  Per Almkvist | Subaru WRX STI | Raportti |
| 2019 |  Oliver Solberg |  Denis Giraudet | Subaru WRX STI | Raportti |
| 2020 |  Barry McKenna |  Leon Jordan | Škoda Fabia R5 | Raportti |
| 2021 |  Travis Pastrana |  Rhianon Gelsomino | Subaru WRX STI | Raportti |
| 2022 |  Brandon Semenuk |  Keaton Williams | Subaru WRX STI | Raportti |
Omaninlahti

Omaninlahti kartalla.
Satelliittikuva Omaninlahdesta.
Omaninlahti (arab. خليج عمان‎; khalīj ʿumān, pers. ‏ دریای عمان‎;daryā-ye ʿomān) on oikeastaan Intian valtameren sivumeri tai salmi, joka yhdistää Arabianmeren Hormuzinsalmen kautta Persianlahdelle.
Omaninlahden pohjoisranta kuuluu Iranille ja Pakistanille, lounaisrannalla ovat  Arabiemiirikunnat ja Oman. Noin 560 kilometriä pitkä Omaninlahti on itäpäästään noin 320 kilometriä leveä. Omaninlahden luoteisrajalla, ennen Persianlahden suun Hormuzinsalmen kapeinta osaa, meriväylä on kaventunut jo noin 85 kilometrin levyiseksi.
Merialueella kalastetaan jonkin verran, mutta strategisesti keskeistä on Omaninlahden tarjoama meritie Persianlahden öljyntuotantoalueelle. Maailman tärkeimmillä öljyntuoja- ja viejämailla on siksi suuri kiinnostus alueen turvallisuudesta.
Merialueen rajat

Kansainvälinen hydrografinen järjestö (IHO) määrittelee Omaninlahden rajat seuraavasti (1953):
Luoteisraja: Arabian niemimaan rannalla olevan Ràs Limahin (25°57’ N) ja Iranin rannan Ràs al Kuhin (25°48’ N) välinen linja.
Kaakkoisraja: Arabian niemimaan itäkulmassa olevaa Omanin Ras Haddin niemeä (Ràs al Hadd, 22°32’ N) ja Pakistanin Jiwaninniemeä (Ràs Jiyùni, 61°43’ E) yhdistävä linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Omaninlahti Wikimedia Commonsissa
Olympia (nimi)

| Olympia |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Olimpia, Olympe, Olympiada, Olympias 
Nimen alkuperä:  kreik. Olympiás ’tyttö Olymposvuorelta’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Olympia on naisen etunimi. Se on kreikkalaiseen mytologiaan liittyvä nimi, jonka merkitys on ’tyttö Olymposvuorelta’. Lähtömuotona on kreikankielinen naisennimi Olympiás.
Nimi Suomessa

Olympia-nimi oli mukana Suomen almanakassa vuonna 1821. Nimipäivä oli 15. huhtikuuta.
Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on lokakuuhun 2021 mennessä kirjattu noin 10–30 Olympia-nimistä naista.
Tunnettuja Olympia-nimisiä

Olympia Dukakis (1931–2021), yhdysvaltalainen näyttelijä
Olympia Morata (1526–1555), italialainen humanisti ja runoilija
Olympia Snowe (s. 1947), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja senaattori
Kuvitteellisia Olympia-nimisiä

Olympia, alaston nainen Édouard Manet’n maalauksessa Olympia (1863)
Olympia, naishahmo Jacques Offenbachin oopperassa Hoffmannin kertomukset (1881)
Oksidi

Oksidi on hapen ja jonkin toisen alkuaineen yhdiste. Esimerkiksi ruosteessa on raudan oksideja. Oksideja on paljon maankuoressa.
Eräitä jalokaasuja lukuun ottamatta kaikki alkuaineet muodostavat oksideja. Oksideja syntyy yleensä hapetusreaktioissa.
Nimeäminen

Oksidit nimetään tavallisesti muodossa <toinen alkuaine>oksidi. Happiatomien määrä voidaan ilmoittaa numeerisilla etuliitteillä seuraavasti:
Mon(o)oksidi, yksi happiatomi
Dioksidi, kaksi happiatomia
Trioksidi, kolme happiatomia
Tetr(a)oksidi, neljä happiatomia
Samoja etuliitteitä voidaan käyttää myös ilmoittamaan muiden alkuaineiden määrää. Etuliitteet jätetään yleensä merkitsemättä, jos alkuaineiden määrän suhteessa toisiinsa pystyy päättelemään niiden hapetusluvuista.
Esimerkkejä

Vesi (H2O) on vedyn oksidi. Vedyllä on myös toinen oksidi, vetyperoksidi (H2O2).
Hiilen tärkeimmät oksidit ovat hiilidioksidi (CO2) ja hiilimonoksidi (CO). Molemmat ovat normaaliolosuhteissa kaasuja.
Poltettu (sammuttamaton) kalkki on kalsiumoksidia (CaO).
Raudan oksidin Fe2O3 eli ferrioksidin eräs kidetyyppi tunnetaan myös nimellä hematiitti. Raudan oksidi Fe3O4, magnetiitti, on tärkeä rautamalmi.
Piin oksidia, piidioksidia  (SiO2), on hiekassa, kvartsissa, vuorikristallissa ja useissa puolijalokivissä, muun muassa ametistissa, opaalissa, zirkonissa ja akaatissa.
Kiteinen alumiinioksidi (Al2O3), korundi, on hyvin kovaa ainetta, ja sitä käytetäänkin hankaus- ja hionta-aineena. Rubiini on korundi, jossa on hieman kromia.
Ominaisuuksia

Oksidit voidaan jakaa ionisidoksellisiin ja kovalenttisiin oksideihin, jälkimmäiset edelleen molekulaarisiin ja polymeerisiin oksideihin. Metallien oksidit ovat yleensä ionisidoksellisia, epämetallien oksidit kovalenttisia.
Ominaisuuksia > Ionisidokselliset ja kovalenttiset oksidit

Metallien oksidit ovat yleensä ioniyhdisteitä. Niissä metalli on positiivisina kationeina ja happi oksidi-ioneina, (O2-). Metallioksidit ovat kiinteitä aineita, ja monet tavalliset malmit ovatkin oksidimalmeja. Korroosioreaktioissa metallit tavallisimmin muuttuvat takaisin metallioksideiksi.
Epämetallioksidit ovat kovalenttisia yhdisteitä. Monet niistä muodostuvat pienistä muutaman atomin muodostamista molekyyleistä. Ne ovat usein kaasuja tai helposti haihtuvia aineita. Muutamat alkuaineet muodostavat kuitenkin polymeerisiä oksideja, joissa kokonaisen kiteen atomit toisiinsa kovalenttisesti sitoutuneita. Näin on esimerkiksi piidioksidissa eli kvartsissa, joka sen vuoksi onkin erityisen kovaa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pääryhmien alkuaineiden tärkeimmät oksidit | Pääryhmien alkuaineiden tärkeimmät oksidit | Pääryhmien alkuaineiden tärkeimmät oksidit | Pääryhmien alkuaineiden tärkeimmät oksidit | Pääryhmien alkuaineiden tärkeimmät oksidit | Pääryhmien alkuaineiden tärkeimmät oksidit | Pääryhmien alkuaineiden tärkeimmät oksidit |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Ryhmä → | I (1) | II (2) | III (13) | IV (14) | V (15) | VI (16) | VII (17) | VIII (18) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

↓ Jakso:  
| 1 | H2O |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 2 | Li2O | BeO | B2O3 | CO2 | NOx | O2 | OF2 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 3 | Na2O | MgO | Al2O3 | SiO2 | P4O10 | SO2 | ClO2 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 4 | K2O | CaO | Ga2O3 | GeO2 | As2O3 | SeO2 | Br2O |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 5 | Rb2O | SrO | In2O3 | SnO2 | Sb2O3 | TeO2 | I2O5 | XeO3 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 6 | Cs2O | BaO | Tl2O3 | PbO | Bi2O3 | PoO2 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 7 | Fr2O | RaO |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ionisidokselliset oksidit | Kovalenttiset polymeeriset oksidit | Kovalenttiset molekulaariset oksidit |
Ominaisuuksia > Happamat ja emäksiset oksidit

Sen mukaan, miten oksidit reagoivat vesiliuoksissa taikka happojen ja emästen kanssa, ne voidaan jakaa happamiin, emäksisiin, amfoteerisiin ja neutraaleihin oksideihin.
Ominaisuuksia > Happamat ja emäksiset oksidit > Emäksiset oksidit

Ionisidokselliset metallioksidit ovat emäksisiä oksideja, joskin vain harvat niistä liukenevat veteen. Alkalimetallien ja maa-alkalimetallien oksidit kuitenkin liukenevat, ja koska oksidi-ioni on erittäin vahva emäs, se reagoi liuoksessa välittömästi veden kanssa muodostaen hydroksidi-ioneja (OH-). Reaktio tapahtuu seuraavasti:
O2- + H2O → 2 OH-.
Tähän reaktioon perustuu esimerkiksi poltetun kalkin sammuttaminen, jonka reaktioyhtälö voidaan esittää myös seuraavasti:
CaO + H2O → Ca(OH)2.
Emäksisiä oksideja ovat monet sellaisetkin metallioksidit, jotka eivät liukene veteen. Ne kuitenkin reagoivat helposti happamissa liuoksissa olevien vetyionien kanssa, jolloin liuokseen syntyy metallikationeja. Esimerkiksi kuparioksidi reagoi vetyionin kanssa seuraavasti:
CuO + 2 H+ → Cu2+ + H2O
Ominaisuuksia > Happamat ja emäksiset oksidit > Happamat oksidit

Monet epämetallien oksidit voivat reagoida veden kanssa, jolloin syntyy happoja. Tällä tavoin syntyviä happoja sanotaan happi­hapoiksi, ja oksidit ovat niiden anhydrideja. Esimerkiksi hiilidioksidi on hiilihapon, rikkitrioksidi rikkihapon ja fosforipentoksidi fosforihapon anhydridi, ja veden kanssa ne reagoivat seuraavasti:
CO2 + H2O → H2CO3
SO3 + H2O → H2SO4
P2O5 + 3 H2O → 2 H3PO4
Oksidin happamuutta tai emäksisyyttä onkin pidetty yhtenä kriteerinä, jonka perusteella alkuaineet jaetaan metalleihin ja epämetalleihin.
Monet siirtymämetallit muodostavat kuitenkin happamia oksideja korkeimmilla hapetusasteillaan. Sellaisia ovat esimerkiksi kromitrioksidi (CrO3) ja dimangaaniheptoksidi (Mn2O7), jotka ovat kromihapon (H2CrO4) ja permangaanihapon (HMnO4) anhydridejä.
Muutamat metallioksidit, kuten berylliumoksidi (BeO) ja alumiinioksidi (Al2O3), ovat luonteeltaan amfoteerisia. Esimerkiksi berylliumoksidi reagoi emäksisissä liuoksissa seuraavasti:
BeO + 2 OH- → BeO22- + H2O
ja happamissa liuoksissa:
BeO + 2 H+ → Be2+ + H2O
Siirtymämetallien oksideista ovat tyypillisesti amfoteerisia ne, joissa metallilla on hapetusaste +III tai +IV. Ne, joissa hapetusaste on tätä korkeampi, ovat happamia, alemmalla hapetusasteella olevat emäksisiä oksideja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oksidi Wikimedia Commonsissa
One O’Clock Jump

”One O’Clock Jump” on Count Basien säveltämä jazzstandardi vuodelta 1937. Basie nauhoitti 12 tahdin blueskaavaan perustuvan sävellyksen ensimmäisen kerran heinäkuussa 1937 ja siitä tuli välittömästi hitti. Listoille nousevia versioita nauhoittivat seuraavina vuosina muun muassa Harry James (1938), Benny Goodman (1938) ja Metronome All-Star Band (1941). ”One O’Clock Jump”oli yksi pisimpään Basien ohjelmistossa säilyneitä kappaleita, ja se on säilynyt yhtenä swing-aikakauden suosituimmista standardeista. Vuonna 2005 kappaleen ensilevytys valittiin Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä äänitteitä.
Basien saksofonisti Buster Smith on kertonut sävellyksen syntyneen spontaanisti yhtyeen soittaessa Kansas Cityn Reno Clubilla vuonna 1935 tai 1936. Orkesteri oli soittamassa F-duurissa, kun pianisti Basie yllättäen huudahti Smithille vaihtavansa pian Des-duuriin. Sävellajin vaihduttua saksofonisti alkoi soittaa avausriffiä, johon trumpetisti Lips Page ja pasunisti Dan Minor liittyivät mukaan. Kappaletta kutsuttiin aluksi nimellä ”Blue Balls”, mutta yhtyeen soittaessa livenauhoitusta radioasema W9XBY:lle kuuluttaja ei suostunut käyttämään ehdotettua nimeä. Hän ehdotti vaihtoehtoista nimeä ”One O’Clock Jump” (”Kello yhden hyppy”), koska kello oli nauhoituksen aikaan lähenemässä yhtä. Tämä ehdotus jäi kappaleen lopulliseksi nimeksi.
Vocalese-tyylin laulaja Lee Gaines kirjoitti kappaleeseen sanat vuonna 1945. Valtaosa kappaleen nauhoitetuista versioista on kuitenkin instrumentaalisia.
Oklahoma Cityn pommi-isku

| Oklahoma Cityn pommi-isku |
| --- | --- |
 Alfred P. Murrah Federal Building kärsi suurta tuhoa pommi-iskussa. Se purettiin räjäyttämällä hieman yli kuukausi iskun jälkeen.
Paikka:  Oklahoma City, Yhdysvallat
Kohde:  Valtion virasto
Ajankohta:  19. huhtikuuta 1995  9.02– (UTC−5)
Iskutyyppi:  autopommi
Kuolleita:  168
Haavoittuneita:  yli 800
Epäilty/epäillyt:  Timothy McVeigh ja Terry Nichols
Oklahoma Cityn pommi-iskuksi kutsutaan Yhdysvaltojen liittovaltion Alfred P. Murrah Federal Buildingiin Oklahoma Cityssä 19. huhtikuuta 1995 tehtyä pommi-iskua. Räjähdyksen seurauksena kuoli 168 ja loukkaantui yli 800 henkilöä. Lisäksi rakennus koki osittaisen sortuman ja tulipalon.
Virallisen tutkimusraportin mukaan tuhon aiheutti rakennuksen eteen pysäköidyssä Ryder-kuorma-autossa räjähtänyt noin 2 300 kg ammoniumnitraattipommi. Liittovaltion poliisin FBI:n mukaan syylliset olivat Timothy McVeigh ja Terry Nichols, joista McVeighillä oli kytkentöjä militanttiin äärioikeistoon. McVeigh tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin. Nichols tuomittiin eliniäksi vankeuteen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen.
Iskun suunnittelu

McVeigh, Nichols ja Michael Fortier tapasivat toisensa maavoimissa Fort Benningissä. Miehiä yhdisti kiinnostus aseisiin ja liittovaltiota kohtaan tunnettu viha. McVeigh oli erityisen raivostunut liittovaltion agenttien toiminnasta Wacon piirityksessä, jossa kuoli kulttijohtaja David Koreshin lisäksi 82 ihmistä. Hän päätti tehdä pommi-iskun liittovaltion virastoon kostona Wacon tragediasta ja valitsi nimenomaan Alfred P. Murrah Federal Buildingin, koska uskoi että juuri sieltä annettiin käsky käyttää voimaa Wacossa.
Rakennuksessa sijaitsivat liittovaltion alkoholin, tupakan, tuliaseiden ja räjähteiden virasto (ATF), huumepoliisi DEA, salainen palvelu, sosiaaliturvahallinnon toimisto, useiden ministeriöiden toimipisteet sekä maavoimien ja merijalkaväen rekrytointitoimistot.
McVeigh käytti Nicholsin kanssa useita kuukausia voimakkaan pommin rakentamiseen. Hän osti väärällä nimellä suuria määriä ammoniumnitraattia ja muita materiaaleja.
Räjähdys

19. huhtikuuta 1995 kello 9.02 tapahtunut räjähdys tuhosi Alfred P. Murrah Federal Building -rakennuksen Oklahoma Cityssä. Pommi oli kuljetettu paikalle vuokratulla Ryder -kuorma-autolla. Se tuhosi pohjoisen julkisivun kokonaan ja jokainen kerros kärsi pahoja vaurioita. Rakennuksessa oli räjähdyshetkellä noin 600 työntekijää ja 250 vierailijaa.
Yhteensä räjähdyksessä kuoli 168 henkilöä. Menehtyneistä 19 oli lapsia, joista 15 oli hoidossa virastotalon päiväkodissa.