stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Smiling Friends
Näyttelijät > Ääninäyttelijät > Sivuäänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  David Dore  | … |    |
|  Erica Lindbeck  | … |    |
|  Chris O'Neill  | … |    |
|  Lyle Rath  | … |    |
|  Harry Partridge  | … |    |
|  Joshua Tomar  | … |    |
|  Mick Lauer  | … |    |
|  Hans Van Harken  | … |    |
|  Rodrigo Huerta  | … |    |
|  Monica Franco  | … |    |
Jaksot > Erikoisjaksot

| Nimi | Ensiesitys (Yhdysvallat, Adult Swim) | Julkaisu Suomessa (HBO Max) |
| --- | --- | --- |
| "The Smiling Friends Go to Brazil!"  | 6.8.2022 | 10.8.2022 |
Pim, Charlie, Allan ja Glep saapuvat Brasiliaan lomalle, mutta he eivät ole varanneet hotellia.
Sven Nordin

Sven Nordin (s. 6. helmikuuta 1957 Oslo, Norja) on norjalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan mm. elokuvista Elling (2001) ja Äidin Elling (2005). Molemmissa elokuvissa hänen roolihenkilönsä nimi on Kjell Bjarne. Hän on näytellyt myös tv-sarjoissa Hos Martin ja Mot i brostet.
Ehdokkuudet

Amanda Amanda Awards, Norja (2006)
Yksityiselämä

Nordin on naimisissa Torhild Strandin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Sven Nordin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sääkskoski (kylä)

Sääkskosken kylänraittia.
Sääkskoski on kylä Kokemäellä entisen Kauvatsan kunnan alueella. Se sijaitsee Sääksjärven kaakkoiskulmassa Kauvatsanjoen alkukohdassa. Sääkskoski on läheisessä yhteydessä Sääksjärven etelärannalla sijaitsevien naapurikylien Kulkkilan ja Plättilänmaan kanssa. Se kuuluu niiden kanssa samaan koulupiiriin, johon kuuluu myös osia Lievikosken kylästä.
Alueella tuotetaan nykyisin paljon mansikkaa. Sääksjärven rannoilla on useita kesämökkejä. Sääkskosken pohjoispuolella sijaitsee Kokemäen seurakunnan leirikeskus.
Historiaa

Kauvatsanjoen Sääkskoski on tuottanut vesivoimaa jo 1500-luvulta jauhomyllyille. Rovasti Nils Idman nuorempi perusti 1757 Sääkskoskelle vesivoimalla toimivan sahan, joka oli Kauvatsan ensimmäinen varsinainen teollisuuslaitos. Vuonna 1859 saha ja siihen liittyvät maatilat olivat useiden omistajavaihdosten jälkeen siirtyneet porilaisen liikemiehen Johan Grönfeldt nuoremman omistukseen. Yksiraaminen ja 12-teräinen saha tuotti lautoja etupäässä vientimarkkinoille ja toimi yötä päivää aina kun vesivoimaa oli tarpeeksi saatavissa, noin parinakymmenenä viikkona vuodessa. Sääkskosken patoaminen vesivoiman varmistamiseksi aiheutti hallaa kylän maanviljelykselle, kunnes viljelijät saivat maaherran puuttumaan asiaan. 1890-luvulle tultaessa sahan 130-vuotinen toiminta loppui.
Strömman kanava

Uudempi Strömman kanava
Strömman kanava (ruots. Strömma kanal) sijaitsee Varsinais-Suomessa Kemiönsaaren kunnan ja Salon kaupungin rajalla (ennen Kemiön ja Perniön kuntien rajalla). Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Strömman kanavan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Strömman kanava on Suomen ainoa paikka, jossa voi havaita ilman apuvälineitä selvästi vuorovesi-ilmiön.
Historia

Kanava rakennettiin alun perin helpottamaan Kiskonjoen kaivoksesta saadun rautamalmin kuljetusta Teijon ruukille. Paikalla on kaksikin kanavaa: vanha Strömman kanava, jonka rakennutti Teijon ruukin omistaja Viktor Zebor Bremer vuosina 1844–1845, ja siitä noin puoli kilometriä länteen sijaitseva uusi kanava, joka rakennettiin vuosina 1967–1968.
Vanhan kanavan leveys oli aluksi 9,65 metriä ja syvyys 3 metriä, mutta vuosina 1896–1898 tehtyjen laajennustöiden jälkeen kanava leveni 16,7 metriin ja uusi syvyys oli 4 metriä. Uuden Strömman kanavan leveys on 28 metriä ja syvyys 5,5 metriä. Vanhan Strömman kanavan ylitti Teijon ruukin rakentama Suomen ensimmäinen rullasilta, jonka pituus oli 22,57 metriä. Vuonna 1897 tämä silta korvattiin teräksisellä kääntösillalla, jossa on puukansi. Silta oli Tiehallinnon museosilta. Uuden Strömman kanavan ylittää taas vuonna 1968 valmistunut teräksinen läppäsilta.
Vuorovesi

Vuorovesi-ilmiö näkyy muualla Itämeren alueella heikosti, mutta Strömman kanavassa kapeat salmet voimistavat vuorovesi-ilmiötä ja Strömmassa veden virtaus muuttaa suuntaa kuuden tunnin välein. Ilmiötä on selostettu muun muassa teoksessa Itämeri ja ihminen, jonka tekijät ovat Kai Myrberg ja Matti Leppäranta.
Kirjallisuutta

Myrberg, Kai & Leppäranta, Matti: Itämeri ja ihminen.  Helsinki:  Tammi, 2019.  ISBN 9789513197926.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strömman kanava Wikimedia Commonsissa
Vanha Strömman kanava, luotsitupa ja kääntösilta.
Strömman kanava rakennusaikana.
Sými (täsmennyssivu)

Syme (m.kreik. Σύμη, Symē) tai Sými (kreik. Σύμη; myös Sími) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Sými, antiikin Syme, saari Dodekanesian saariryhmässä
Sými, kaupunki Sýmin saarella
Sými, kunta Ródoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella
Syme, antiikin aikainen kaupunki samannimisellä saarella
Káto Sými eli Sými, kylä Viánnoksen kunnassa Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella
(Káto) Sýmin pyhäkkö, arkeologinen kohde Káto Sýmin kylän lähellä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sými”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sokeus

Sokeainkeppi
John Everett Millais, Sokea tyttö, 1856.
Rannekello sokeille
Sokea mies opaskoiransa taluttamana ostoskeskuksessa Brasíliassa, Brasiliassa
Sokeus on väliaikainen tai pysyvä näköaistin puuttuminen.
Sokeus ja näkövammaisuus

Sokea ihminen ei kykene havaitsemaan valon aallonpituuksien ja voimakkuuksien vaihteluita. Sokeus voi aiheutua silmien, näköhermojen tai aivojen näkökeskuksen vammasta. Sokeus ei yleensä ole täydellinen, vaan ihminen aistii vähäisesti valon vaihteluita.  Sokeus voi olla synnynnäistä tai voi johtua myöhemmin syntyneestä vammasta tai sairaudesta.
Näkövammaiseksi määritellään henkilö, jonka paremman silmän laseilla korjattu näöntarkkuus on heikompi kuin 0,3, ja sokeaksi, jos paremman silmän laseilla korjattu näöntarkkuus on alle 0,05 tai näkökenttä supistunut halkaisijaltaan alle 20 asteeseen tai jos toiminnallinen näkö on jostain muusta syystä vastaavalla tavalla heikentynyt. Sokeiksi luokitellaan syvästi heikkonäköiset, lähes sokeat ja täysin sokeat. Kaikilla itsenäinen liikkuminen tuottaa ongelmia, ja jokapäiväisestä elämästä täytyy selvitä pääasiassa muiden aistien avulla. Sokeus on harvinaisempi näkövamma kuin heikkonäköisyys.
Aivokuoren vaurion takia sokeutuneilla tavataan joskus sokeanäköä. Amauroosiksi nimitetään ilman havaittavia silmän alueen vammoja tapahtunutta sokeutumista. Sokeus poikkeaa agnosiasta, josta kärsivä ei kykene hahmottamaan näkemäänsä.
Aiheuttajat

Sokeudella on lukuisia syitä. Sairauksia ovat muun muassa trakooma, harmaakaihi, glaukooma, jokisokeus, diabeettinen retinopatia, retinitis pigmentosa, silmäpohjan ikärappeuma, Stargardtin tauti sekä useat melko harvinaiset oireyhtymät, kuten Bardet-Biedl. Synnynnäinen epämuodostuma, josta kärsivällä silmät puuttuvat, tunnetaan nimellä anoftalmia; täydellinen anoftalmia ja siitä johtuva näkökyvyn puuttuminen on kuitenkin äärimmäisen harvinainen. Kaihi on kehitysmaissa johtava sokeuden syy. On arvioitu, että jopa 10–18 prosenttia sokeina syntyneistä kärsii Leberin synnynnäisestä amauroosista.
Joillakin sokeus saattaa olla seurausta tapaturmasta tai sympaattisesta oftalmiasta. Tapaturmat ja yleensä niiden aiheuttama silmäverenvuoto ovat keskeinen syy varsinkin toisen silmän sokeutumiseen. Ilman leikkausta verkkokalvon irtauma johtaa sokeutumiseen.
Joskus sokeuden aiheuttaa myrkytys. Esimerkiksi metanoli saattaa melko vähäisinäkin annoksina tuhota näön. Kiniinin yliannostus saattaa vahingoittaa näköä ja aiheuttaa jopa sokeutumisen.
Sokeus on harvoin tietoisesti aiheutettua. Historiallisesti sokeuttamista on käytetty kidutukseen tai vastustajan toiminnan vaikeuttamiseen, kuten oli muun muassa Maunu Sokean kohdalla.
Apuvälineet ja kuntoutus

Sokeat henkilöt käyttävät usein apuvälineinään valkoista keppiä ja opaskoiraa. Kepillä voi tunnustella esteitä ja valkoinen väri kiinnittää huomiota, joka kertoo muita liikenteessä kulkijoita henkilön sokeudesta onnettomuuksien välttämiseksi. Opaskoira auttaa kulkemaan eri reittejä pitkin, kiertäen erilaisia esteitä.
Braillen kehittämä pistekirjoitus on sokeille kehitetty kirjoitusjärjestelmä. Braille-merkit ovat kohopisteitä, joita voi lukea tunnustelemalla.
Nykyään sokeasta käytetään mieluummin termiä näkövammainen ja sokeudesta termiä näkövamma tai näkövammaisuus, ellei tarkoituksellisesti viitata heikkonäköisyyttä huonompaan näkökykyyn.
Kuntoutuksen ja teknisten apuvälineiden (muun muassa tietokoneen pistenäyttö tai puhesyntetisaattori) ansiosta jopa täysin sokeat näkövammaiset pystyvät osallistumaan laajasti koulutukseen, työelämään ja muihin yhteiskunnan toimintoihin. Television käytön ja teatterissa käynnin avuksi on kehitetty kuvailutulkkaus ja äänitekstitys.
Sokeille kehitetään keinotekoista silmää, joka antaa heille mahdollisuuden nähdä jotain. Keinosilmää voidaan arvioiden mukaan alkaa käyttää potilailla 2010-luvun alkupuolella.
Suomessa arvioidaan olevan alle 10 000 sokeaa henkilöä. Sokeiden ja lievemmin näkövammaisten etuja ajaa maassa Näkövammaisten liitto ry.
Suomen ensimmäinen sokeiden opettaja Helsinkiin vuonna 1865 perustetussa ruotsinkielisessä sokeainkoulussa 
oli Johanna Matilda Linsén.
Sokeus vertauskuvana

Toisinaan sokeudella tarkoitetaan vertauskuvallisesti sitä, että ihminen ei huomaa tai ymmärrä jotakin asiaa. Jack London kirjoitti: "kuuro laululle, sokea kauneudelle, kuollut sielunelämälle" tarkoittaen, että henkilö ei huomannut, kokenut, ymmärtänyt tai arvostanut noiden asioiden kauneutta. Toisaalta: "Sokea joka näkee on parempi kuin näkevä joka on sokea." (Persialainen sananlasku)
Sokeus populaarikulttuurissa

Eräs tunnetuimmista sokeuden kuvauksista kirjallisuudessa on portugalilaisen Nobel-voittaja José Saramagon (s. 1922) romaani Kertomus sokeudesta, jossa sokeutuminen ilmenee selittämättömänä epidemiana.
Ray Charles (1930–2004) ja Stevie Wonder ovat tunnettuja sokeita muusikoita. Suomessa tunnetuin sokea muusikko lienee Saara Suvanto.
Daredevil on sarjakuvasankari, joka on sokea.
Triffidien kapina on John Wyndhamin vuonna 1951 kirjoittama tieteisromaani, jossa suurin osa ihmiskuntaa sokeutuu.
Spike Milligan

Terence Alan Patrick Seán ”Spike” Milligan (16. huhtikuuta 1918 Ahmednagar, Brittiläinen Intia – 27. helmikuuta 2002 East Sussex, Englanti) oli irlantilainen koomikko, kirjailija, näyttelijä, muusikko ja runoilija. Parhaiten hänet muistetaan BBC Home Servicen humoristisesta radio-ohjelmasta The Goon Show, jossa hän esiintyi vuosina 1951–1960 Peter Sellersin ja Harry Secomben kanssa. Ryhmään kuului vuoteen 1953 asti myös Michael Bentine. Milliganilla oli suuri vaikutus myöhempään brittiläiseen komediaan ja kulttuuriin, kuten Monty Pythoniin.
Ura

Milligan aloitti radiossa 1940-luvun lopulla. Hän kirjoitti radioon The Goon Show’n kaltaisia sketsisarjoja. Usein radiokuunnelmat olivat varsin musiikkipitoisia ja niistä paistoi läpi Milliganin musiikkiharrastukset. The Goon Show’ssa hän toimi Sellersin ja Secomben kanssa sen perustamisesta lähtien. Radiouransa Milligan lopetti vasta vuonna 1987, joten hän teki radiotöitä lähes 40 vuotta. Vuonna 2004 tehdyssä Peter Sellersin elämäkertaelokuvassa The Life and Death of Peter Sellers Milligania näytteli Edward Tudor-Pole. Milliganin ja The Goon Show'n ihailijoihin kuuluivat muun muassa Monty Pythonin jäsenet ja John Lennon. Milligan teki televisiolle 1960-luvun lopulta aina 1980-luvun alkuun sketsisarjaa nimeltä Q..., jonka ensimmäinen tuotantokausi (Q5) antoi vaikutteita hieman myöhemmin alkaneen Monty Pythonin lentävän sirkuksen vapaamuotoiseen ja tajunnanvirtatekniikkaa hyödyntäneeseen rakenteeseen.
Milligan kirjoitti jo lapsena runoja, ja myöhemmin hän julkaisi säännöllisesti runollisia äänilevyjä. Hän kirjoitti usein Sellersin ja Secomben kanssa parodioita The Beatlesin kappaleista. Milligan osasi soittaa ainakin saksofonia, pianoa, trumpettia ja kitaraa.
Yksityiselämä

Milligan oli naimisissa kolmesti. Ensimmäisestä avioliitosta June Marlow’n kanssa Milligan sai kolme lasta ja toisesta avioliitosta Patricia Milliganin kanssa yhden. Avioliittojen ulkopuoliset suhteet mukaan luettuna Milliganilla oli kuusi lasta. Hän kärsi toistuvista vaikeista masennuskausista huolimatta menestyksekkäästä urastaan koomikkona.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | The pain is too much A thousand grim winters grow in my head In my ears the sound of the coming dead All seasons, all same All living, all pain No opiate to lock still my senses Only left the body locked tenser. | ” |

Milliganin hautakivi, jossa on epitafina iirinkielinen lausahdus: ”Duirt mé leat go raibh mé breoite” (”Minähän sanoin olevani sairas”).
Stary Żuraw

Stary Żuraw
Voimanlähteenä toiminut oravanpyörä.
Stary Żuraw (Vanha nosturi) on Gdańskissa Puolassa sijaitseva keskiaikainen nosturi. Ensimmäiset maininnat on vuodelta 1363. Sitä pidetään maailman vanhimpana toimintakuntoisena nosturina.  Nosturilla purettiin muun muassa hansakauppiaiden laivoja 1440-luvulla. Käyttövoimana nosturilla olivat suuret puiset oravanpyörät, joita orjat polkivat. Nykyään koneisto on rekonstruoitu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stary Żuraw Wikimedia Commonsissa
Spock’s Beard (albumi)

| Spock’s Beard Spock’s Beard |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. marraskuuta 2006
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 77.15
 Levy-yhtiö: InsideOut
Spock’s Beardin muut julkaisut
| Gluttons for Punishment 2005 | Spock’s Beard 2006 | X 2010 |
Spock’s Beard on Spock’s Beard -yhtyeen albumi, joka julkaistiin 21. marraskuuta 2006.
Kappaleet

On a Perfect Day – 7.47
Skeletons at the Feast – 6.33
Is This Love – 2.51
All That’s Left – 4.45
With Your Kiss – 11.46
Sometimes They Stay, Sometimes They Go – 4.31
The Slow Crash Landing Man – 5.47
Wherever You Stand – 5.09
Hereafter – 5.01
As Far as the Mind Can See Part 1: Dreaming in the Age of Answers – 4.49
As Far as the Mind Can See Part 2: Here’s a Man – 3.28
As Far as the Mind Can See Part 3: They Know We Know – 3.18
As Far as the Mind Can See Part 4: Stream of Unconsciousness – 5.23
Rearranged – 6.07
Kokoonpano

Nick D’Virgilio – laulu, rummut, timpani, lyömäsoittimet, kitarat
Alan Morse – kitarat, taustalaulut, laulu (kappale "Sometimes They Stay, Sometimes They Go")
Ryo Okumoto – kosketinsoitin, taustalaulu
Dave Meros – bassokitara, bassosyntetisaattori, sitar, taustalaulu
Arvostelut

Metal Storm: 8.6/10
Rock Hard:
Sven Loll

| Mitalit> Maa:  Itä-Saksa.Miesten judo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Itä-Saksa.Miesten judo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Itä-Saksa.Miesten judo. Olympialaiset  | Maa:  Itä-Saksa> Miesten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Soul 1988 | 71 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Pamplona 1988 | 71 kg |  |
|  Pronssia | Pariisi 1987 | 71 kg |  |
Sven Loll (s. 4. huhtikuuta 1964 Berliini) on saksalainen judoka. Hänen seuransa oli SC Dynamo Hoppegarten.
Loll osallistui Soulin olympialaisiin 1988. Hän saavutti 71 kilon sarjassa olympiahopeaa.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa Loll oli 71 kilon sarjassa hopealla Pamplonassa 1988 ja pronssilla Pariisissa 1987.
Itä-Saksan mestaruuden Loll voitti kolme kertaa ja Saksan mestaruuden kerran.
Svetlana Medvedeva

| Svetlana Medvedeva |
| --- | --- |
 Svetlana Medvedeva
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1965 (ikä 59) Leningrad, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  venäläinen
Puoliso:  Dmitri Medvedev
Lapset:  Ilja Medvedev (s. 1995)
Svetlana Vladimirovna Medvedeva (ven. Светлана Владимировна Медведева, s. 15. maaliskuuta 1965 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen ekonomisti, joka on naimisissa entisen Venäjän presidentin ja pääministerin Dmitri Medvedevin kanssa. Hän valmistui 1987 Leningradin Liiketaloudellisesta instituutista. Hän avioitui Dmitri Medvedevin kanssa 1993 ja poikansa syntymän jälkeen 1995 hän jäi pois työelämästä. Ranskankielentaitoinen Medvedeva osallistuu ja tukee sosiaalisia ja kulttuurihankkeita Venäjällä ja muualla Euroopassa.
Svetlana Kolesnitšenko

| Mitalit> Naisten taitouinti.Maa:  Venäjä. Olympialaiset  | Mitalit> Naisten taitouinti.Maa:  Venäjä. Olympialaiset  | Mitalit> Naisten taitouinti.Maa:  Venäjä. Olympialaiset  | Naisten taitouinti> Maa:  Venäjä. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rio 2016 | joukkueuinti |  |
Maa:  Venäjän olympiakomitea
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | pariuinti |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | joukkueuinti |  |
Svetlana Kolesnitšenko (ven. Светлана Константиновна Колесниченко, s. 20. syyskuuta 1993 Hatsina) on venäläinen taitouimari, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari. Hän on voittanut urallaan kolme olympiakultaa: joukkuekilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 sekä pari- ja joukkueuinnissa Tokion olympialaisissa 2020. Hän on myös moninkertainen maailman- ja Euroopanmestari.
Suomen Bogotán-suurlähetystö

| Suomen Bogotán-suurlähetystö |
| --- | --- |
Osoite:  Avenida Carrera 9, #115-30, Edificio Tierra Firme, Piso 28, oficina 2804, 110111 Bogotá D.C., Columbia
Sijainti:  Bogotá, Kolumbia
Koordinaatit:  4.69288°N, 74.03479°W
Omistaja:  Suomen valtio
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Bogotán-suurlähetystö (esp. Embajada de Finlandia, Bogotá) on Suomen ulkomainen edustusto Kolumbian pääkaupungissa Bogotássa. Edustustoa on heinäkuusta 2021 lähtien johtanut suurlähettiläs Antti Kaski.
Kolumbia tunnusti Suomen itsenäisyyden vuoden 1919 lopulla. Vuonna 1954 solmittiin diplomaattiset suhteet maiden välille. Suomen yhteystoimisto perustettiin Bogotáan vuonna 2013. Toimiston asema korotettiin suurlähetystoksi syyskuussa 2017.
Aiheesta muualla

Suomi ulkomailla: Kolumbia (finlandabroad.fi)
Suomen edustustot ulkomailla (um.fi)
Sokerivaahtera

| Sokerivaahtera |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida 
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Vaahterakasvit Aceraceae
Suku::  Vaahterat Acer
Laji::  saccharum
Kaksiosainen nimi
 Acer saccharum  Marshall  

Katso myös
   Sokerivaahtera Wikispeciesissä   Sokerivaahtera Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sokerivaahtera (Acer saccharum) on vaahterakasveihin kuuluva kesävihanta puu, joka kasvaa yleisenä Pohjois-Amerikan keski- ja itäosissa. Tämä kookas, pitkäikäinen puu on yksi Pohjois-Amerikan arvokkaimmista lehtipuulajeista ja Kanadan kansallispuu. Se on myös yksi Yhdysvaltojen yleisimmistä puulajeista. Sen hienosyistä ja kestävää puuainesta käytetään monipuolisesti muun muassa huonekalujen, lattialautojen, sisustuspaneelien ja puuviilun valmistuksessa. Lajin nimi tulee sen sokeripitoisesta mahlasta, josta valmistetaan merkittävä osa maailman vaahterasiirapista.
Levinneisyys

Sokerivaahtera kasvaa alkuperäisenä Pohjois-Amerikan keski- ja itäosissa. Se on yksi Yhdysvaltojen yleisimmistä puulajeista – tosin pohjoisamerikkalaisista vaahteralajeista punavaahtera on vielä sitäkin runsaslukuisempi. Sen levinneisyysalueen pohjoisraja ulottuu Nova Scotiasta ja New Brunswickista Quebecin ja Ontarion halki Manitoban kaakkoisreunalle. Yhdysvalloissa lajia esiintyy itärannikolla Uudesta-Englannista New Yorkiin ja Pennsylvaniaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Sieltä vyöhyke jatkuu lounaaseen New Jerseyn keskiosiin ja Appalakkien vuoristoa pitkin Pohjois-Carolinan länsiosiin ja Tennesseen etelärajalle saakka. Lännessä levinneisyysalue ulottuu Missourin kautta Kansasin itäreunalle ja Iowan ja Minnesotan itäosiin. Yksittäisiä saarekkeita esiintyy lisäksi Pohjois-Kansasissa, Georgiassa, Etelä- ja Pohjois-Carolinassa sekä Wichita Mountainsilla Lounais-Oklahomassa. Suomessa se on melko harvinainen koristekasvi, vaikka menestyykin aina III-vyöhykkeelle asti.
Elinympäristö

Sokerivaahtera viihtyy kosteassa, syvässä ja hiesu- tai hiekkapitoisessa maassa, joka läpäisee hyvin vettä ja on pH-arvoltaan keskimäärin 5,5–7,3. Se voi kasvaa niin alavilla mailla kuin ylängöilläkin aina 1 700 metrin korkeuteen saakka. Se ei kuitenkaan menesty kuivassa, ohuessa maaperässä tai soilla. Sen taimet sietävät varjostusta hyvinkin pitkiä aikoja.
Sokerivaahtera kasvaa yleensä yksittäisinä puina muiden lehtipuiden joukossa mutta voi muodostaa myös puhtaita metsiköitä. Levinneisyysalueellaan se on usein metsien valtapuu. Yleisimpiä seuralaislajeja ovat amerikanpyökki, koivut ja amerikanlehmus.
Sokerivaahtera viihtyy parhaiten viileässä ja kosteassa ilmastossa. Levinneisyysalueen pohjoisosissa lämpötila vaihtelee tammikuun −18 asteesta heinäkuun 16 asteeseen ja levinneisyysalueen eteläosissa tammikuun 10 asteesta heinäkuun 27 asteeseen. Vuotuinen sademäärä on pienimmillään 510 millimetriä levinneisyysalueen länsiosissa ja enimmillään 2 030 millimetriä Etelä-Appalakeilla. Kasvukauden pituus on 80–240 päivää leveyspiiristä riippuen.
Käyttö

Sokerivaahteran mahla on vaahterasiirapin merkittävin raaka-aine. Mahla otetaan talteen puusta aikaisin keväällä, kun sen sokeripitoisuus on suurimmillaan. Mahla valutetaan muoviletkuja pitkin erilliseen rakennukseen, jossa siitä haihdutetaan koneellisesti siirappia. Mahlan sokeripitoisuus on 4–6 prosenttia, eli yhden siirappilitran valmistukseen tarvitaan noin 30–40 litraa mahlaa. Pohjois-Amerikan alkuperäiskansat tunsivat vaahterasiirapin valmistuksen ensimmäisinä ja opettivat sen uudisasukkaille.
Sokerivaahteran hienosyinen ja kestävä puuaines on eräs merkittävimmistä huonekalujen raaka-aineista Pohjois-Amerikassa. Täplä- tai aaltokuvioinen puu on erityisen kysyttyä. Siitä valmistetaan lisäksi lattialautoja, laatikoita, sisustuspaneeleja, puuviilua, vaneria, urheiluvälineitä, soittimia, työkalujen kahvoja ja leikkuulautoja. Uudisasukkaat polttivat puusta potaskapitoista tuhkaa, jota he käyttivät lannoitteena, saippuan valmistuksessa ja keramiikan lasittamisessa. Sokerivaahteraa käytetään paljon myös koristekasvina.
Valkohäntäpeura, hirvi ja lumikenkäjänis käyttävät ravintonaan sokerivaahteran lehtiä. Oravat syövät myös sen silmuja, versoja ja siemeniä ja kanadanpuupiikkisika kaarnaa. Monet laululinnut käyttävät sitä pesäpuunaan.
Aiheesta muualla

Luonnontieteellinen keskusmuseo: Acer saccharum
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Sokerivaahtera (Acer saccharum) (Arkistoitu – Internet Archive)
United States Department of Agriculture (USDA): Acer saccharum (englanniksi)
Sokerivaahtera teoksessa Illustrated flora of the northern states and Canada vuodelta 1913.
Sokerivaahteran pulleasiemeniset hedelmät roikkuvat pitkän varren varassa.
Sokerivaahteran syysväritys on hyvin kirjava.
Sokerivaahteran mahlaa otetaan talteen ämpäreihin Javassa, New Yorkissa.