stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Civil Cooperation Bureau

Civil Cooperation Bureau tai CCB (suom. Siviiliyhteistyötoimisto) oli Etelä-Afrikan puolustusvoimien (SADF) salainen erikoisyksikkö, joka toimi sekä maan rajojen sisäpuolella että Etelä-Afrikan ulkopuolella. CCB:n komentajana toimi kenraali Edward Webb, jota kutsuttiin ”hallituksen puheenjohtajaksi”. Webb oli samanaikaisesti myös maan puolustusvoimain erikoisyksikön komentaja. CCB:n käytännön johtamisesta vastasi Pieter Johan Verster, jota kutsuttiin ”toimitusjohtajaksi”. CCB lakkautettiin elokuussa 1990.
Civil Cooperation Bureaun perusti vuonna 1986 kenraali Magnus Malan, mutta sen toiminta alkoi täysipainoisesti vasta vuonna 1988. Ensimmäiset raportit CCB:stä julkaistiin vuonna 1990 Vrye Weekblad -lehdessä, mutta tarkempi kuva yksikön toiminnasta paljastui vasta Etelä-Afrikan Totuuskomission myötä. Kenraali Joep Joubert todisti Totuuskomissiolle, että CCB oli pitkäaikainen Etelä-Afrikan puolustusvoimien hanke, joka perustui presidentti P.W. Bothan strategiaan ”puolustautua hyökkäämällä” apartheidin vastustajilta. Civil Cooperation Bureau oli nimellisesti siviiliorganisaatio, koska siten sen yhteydet maan hallitukseen oli helppo salata. Sen henkilökunta koostui kuitenkin pääasiassa puolustusvoimien ja maan poliisivoimien työntekijöistä. Joubertin mukaan monet CCB:n agentit eivät tienneet työskentelevänsä CCB:lle.
Kaikki yksikön jäsenet toimivat salaisesti ja salanimillä ja ainakin osan edellytettiin ylläpitävän niin sanottua sinistä suunnitelmaa, eli peiteyritystä tai -ammattia. Peitetoiminnan lisäksi CCB:n agentit suorittivat ”punaisia suunnitelmia” eli vihollista vastaan suoritettuja salaisia operaatioita, muun muassa seurantaa, omaisuuden tuhoamista ja salamurhia. Varsinaiset operaatiot suorittivat usein rikolliset tai muut henkilöt, jotka eivät tienneet työskentelevänsä CCB:lle, vaikka esimerkiksi CCB:hen kuulunut luutnantti Ferdinand Barnard osallistui itsekin suunnitelmien toteutukseen.
Luontotutkielma – Pöllöt

| Luontotutkielma – Pöllöt> Owls |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  David Tipling ja Jari Peltomäki
Kuvittaja:  David Tipling ja Jari Peltomäki
Kieli:  englanti
Genre:  kuvateos, tietokirja
Kustantaja:  Evans Mitchell Books
Julkaistu:  2013
Suomennos
Suomentaja:  Antero Topp
Kustantaja:  Finnature
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  96
ISBN:  978-952-68066-0-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Luontotutkielma – Pöllöt on valokuvateos ja tietokirja, jonka aihe on pöllöt. Tekijät David Tipling ja Jari Peltomäki ovat kokeneita ja palkittuja luontokuvaajia. Kirjan on julkaissut suomeksi luontomatkailuun keskittyvä yritys Finnature, ja tekstin on suomentanut Antero Topp.
Teoksen lopussa esitellään 12 pohjoisen Euroopan pöllölajia, mutta siitä puuttuu Suomessa tavattu kyläpöllönen. Itse tekstissä kerrotaan kuvaajien kokemuksia ja kuvausretkien sattumuksia sekä tarinoita pöllöistä. Joukossa on tietoa pöllöistä ja niiden elämästä. Jan Södersved luonnehtii kuvaajia arviossaan huippukuvaajiksi.
Esitellyt pöllölajit ovat tornipöllö, tunturipöllö, huuhkaja, lehtopöllö, viirupöllö, lapinpöllö, hiiripöllö, varpuspöllö, minervanpöllö, helmipöllö, sarvipöllö ja suopöllö.
Aiheesta muualla

Pöllöt-kirjan esittely Finnaturen sivustolla
Thrinaxodon

| Thrinaxodon |
| --- | --- |
 Thrinaxodon Lionhinusin fossiili
 Triaskausi Varhaistriaskausi  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Lahko::  Terapsidit Therapsida
Kladi::  Theriodontia
Kladi::  Eutheriodontia
Alalahko::  Kynodontit Cynodontia
Heimo::  †Thrinaxodontidae
Suku::  †Thrinaxodon  Seeley, 1894
Kaksiosainen nimi
 † Thrinaxodon liorhinus  Seeley, 1894 
Synonyymit
 Ictidopsis Broom, 1912 Micrictodon Broom, 1937 
Katso myös
   Thrinaxodon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Thrinaxodon (nimen merkitys: ”atrainhammas”) on sukupuuttoon kuollut kynodontteihin kuuluva terapsidisuku. Se eli varhaistriaskaudella noin 252–251 miljoonaa vuotta sitten. Varhaisimmat löydot saattavat olla permikauden puolelta. Sukuun luetaan nykyään vain yksi laji, Thrinaxodon liorhinus, sillä ”Thrinaxodon” brasiliensista ei tarkempien tutkimusten valossa voida enää lukea Thrinaxodon-sukuun, sillä se on läheisempää sukua nisäkäsmäisemmille kynodonteille kuin Thrinaxodon liorhinusille. Nyttemmin ”Thrinaxodon” ‬brasiliensis on siirretty omaan sukuunsa Prozostrodon, nimellä Prozostrodon brasiliensis. Thrinaxodonin fossiileja on löydetty eteläisetä Afrikasta ja Etelänapamantereelta.
Ominaisuudet

Thrinaxodon oli lihansyöjä ja vastasi kooltaan nykyistä kettua. Suurimpien yksilöiden kallon pituus on noin 96 mm. Eräiden tutkimustulosten mukaan Thrinaxodonilla saattoi olla viikset ja mahdollisesti myös karvapeite. Thrinaxodon sieti sääolojen heilahtelua paremmin kuin samaan aikaan varhaistriaskauden alussa elänyt kynodontti Galesaurus, sillä Thrinaxodonin luista puuttuvat kasvurenkaat. Täten sen kasvunopeus ei vuoden mittaan hidastunut tai pysähtynyt huonompina aikoina toisin kuin Galesaurusin kasvunopeus. Kuten useat muutkin kynodontit, Thrinaxodon osasi kaivaa koloja.
Luokittelu

Thrinaxodon kuuluu kladiin Epicynodontia ja heimoon Thrinaxodontidae. Se on siis esimerkiksi läheisempää sukua nisäkkäille kuin varhaisemmille Dvinia- ja Procynosuchus-kynodonteille, mutta ei niin läheistä kuin vaikkapa Cynognathus, joka kuuluu Eucynodontiaan.
Luokittelu > Fylogenia

Muokattu Botha et al. (2007):
J. A. Hopson (2001):
Thrinaxodon liorhinusin ja Broomistega putterillin fossiloituneet jäänteet täyttyneen kolon fossiilissa. Kivi on läpivalaistu ja siitä on tehty kolmiulotteinen malli tietokoneella.
Thrinaxodon liorhinusin kallo American Museum of Natural Historyssä
Thrinaxodon liorhinusin fossiili Barcelonassa
Thrinaxodon-fossiili
Thrinaxodon liorhinusin nikamia
Thrinaxodon liorhinusin rekonstruktio
Aiheesta muualla

Thrinaxodon Prehistoric-wildlife.com (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q310940  Wikispecies: Thrinaxodon  EoL: 4529388  GBIF: 4817702  IRMNG: 1063290  Open Tree of Life: 4947268  Paleobiology Database: 39179
Gabriel Tual

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gabriel Tual vuonna 2022. |  Gabriel Tual vuonna 2022. |  Gabriel Tual vuonna 2022. |  |
Maa:  Ranska
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 2024 | 800 m |  |
Gabriel Tual (s. 9. huhtikuuta 1998) on ranskalainen keskimatkojen juoksija. Hänen päälajinsa on 800 metrin juoksu.
Tual sijoittui viidenneksi 800 metrin juoksussa alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2019. Aikuisten arvokilpailuissa hän oli mukana jo Berliinin EM-kilpailuissa 2018 mutta ei päässyt alkueristä jatkoon. Tokion olympialaisissa 2021 hän juoksi välierissä silloisen ennätyksensä 1.44,28 ja selviytyi loppukilpailuun, jossa hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 1.46,03. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän ylsi jälleen loppukilpailuun ja sijoittui kuudenneksi ajalla 1.45,49. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 ja Budapestin MM-kilpailuissa 2023 Tual karsiutui 800 metrin välierissä. Hän voitti 800 metrin Euroopan-mestaruuden Roomassa 2024 ajalla 1.44,87. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sijoittui 800 metrillä kuudenneksi.
Tual juoksi Ranskan ennätyksen ja maailman kaikkien aikojen viidenneksi parhaan ajan 1.41,61 sijoittuessaan kolmanneksi Pariisin Timanttiliigan kilpailussa 7. heinäkuuta 2024. Sisäradoilla hänen ennätyksensä 800 metrillä on 1.47,35 ja 1 000 metrillä 2.19,84, molemmat helmikuulta 2022.
Wycliffe Kinyamal

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Wycliffe Kinyamal Hengelossa vuonna 2017. |  Wycliffe Kinyamal Hengelossa vuonna 2017. |  Wycliffe Kinyamal Hengelossa vuonna 2017. |  |
Miesten yleisurheilu
Maa:   Kenia
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Kultaa | Gold Coast 2018 | 800 metriä |  |
|  Kultaa | Birmingham 2022 | 800 metriä |  |
Wycliffe Kinyamal Kisasy (s. 2. heinäkuuta 1997) on kenialainen keskimatkojen juoksija. Hänen päälajinsa on 800 metrin juoksu.
Kinyamal voitti 800 metrin juoksussa kultaa Kansainyhteisön kisoissa 2018 ajalla 1.45,11 ja 2022 ajalla 1.47,52. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kahdeksanneksi. Pariisin olympialaisissa 2024 hän karsiutui vålierissä. Hän on voittanut timanttiliigassa vuonna 2018 Shanghain ja Rooman osakilpailut, vuonna 2019 Lausannen osakilpailun, vuonna 2021 Dohan ja Pariisin osakilpailut sekä vuonna 2023 Monacon kilpailun.
Kinyamal alitti 800 metrillä 1.44:n rajan ensimmäisen kerran vuonna 2017 ja on siitä lähtien tehnyt sen vuoteen 2024 saakka joka vuosi lukuun ottamatta vuotta 2020, jolloin koronaviruspandemian vuoksi kilpailtiin vähän. Hänen ennätyksensä on heinäkuussa 2024 Pariisin timanttiliigan kilpailussa juostu 1.42,08. Hänen ennätyksensä 400 metrin juoksussa on toukokuussa 2024 Nairobissa juostu 46,45.
Turku 1700-luvulla

Esihistoria
Kivikausi
Pronssikausi
Rautakausi
Keskiaika
1200-luku
1300-luku
1400-luku
Uusi aika
1500-luku
1600-luku
1700-luku
Uusin aika
1800-luku
1900-luku
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
1700-luvun aikana Turussa tapahtui suuri teollisuuden nouseminen ja väkiluku lähti suureen nousuun. Toisaalta Itämeren alueen poliittisessa kehityksessä tapahtui 1600-luvun lopussa ja 1700-luvun alussa käänne Ruotsin suurvalta-asemaa vastaan. Ruotsin asema oli perustunut muiden Itämeren valtioiden tilapäiseen heikkouteen; Venäjällä oli ollut pahoja sisäisiä vaikeuksia, Puolan hallitus oli rakenteeltaan voimaton, Pohjois-Saksa heikkeni 30-vuotisessa sodassa kuten myös tuleva suurvalta Preussi. 1600-luvun lopulla syntyi vahva Ruotsia vastaan suunnattu liittoutuma, jossa menetettyjä maakuntiaan sureva Tanska oli innokkaana aloitteentekijänä. Ruotsin kuninkaaksi julistetun vain 15-vuotiaan Kaarle XII:n nuoruus ja kokemattomuus houkutteli naapurivaltoja liittoutumaan Ruotsia vastaan ja Suuri Pohjan sota aloitettiin vuonna 1700.
Suuri Pohjan sota ja Isoviha

Turunkin 1600-luvun suotuisa kasvu tyrehtyi vuosina 1700–1721 sodan ja sitä seuranneen miehityksen vuoksi. Venäläisten Suomen miehityksestä ryhdyttiin myöhemmin käyttämään nimitystä isoviha. Kesällä 1713 venäläiset valtasivat koko Etelä-Suomen, ja 28. elokuuta 1713 he marssivat 4000 miehen joukolla Turkuun. Kaupunki oli joukkopaon jäljiltä lähes tyhjä, kun tsaari Pietari Suuri saapui sinne syyskuun alussa. Varsinais-Suomeen sijoitettiin venäläisiä joukkoja ja Turkuun kerättiin muonaa ja varusteita Ruotsiin aiottua hyökkäystä varten. Turku oli Isonvihan aikana venäläisen miehityshallinnon keskus, ensin vuosina 1714–1717 sotilashallinnon ja myöhemmin vuosina 1717–1721 siviilihallinnon.
Turun akatemian täytyi olla suljettuna vuoteen 1721 saakka, ja se toimi nimellisesti Uppsalan yliopiston yhteydessä, vaikkei varsinaista toimintaa ollutkaan. Myös akatemian kirjapaino sekä kaupungissa toiminut Gezeliusten kirjapaino evakuoitiin Tukholmaan ennen kaupungin miehittämistä. Miehitys ja sota-aika päättyivät Uudenkaupungin rauhaan 1721, mutta ajanjakso painui mieliin, ja sen tapahtumia puitiin muun muassa käräjillä pitkin 1720-lukua. Venäläisiä asettui jonkin verran myös asumaan Suomeen joukkojen vetäydyttyä, eikä maininta venäläissotilaasta lapsen isänä ole kovin harvinainen tuon ajan kirkonkirjoissa. Verisen miehityksen lisäksi suomalaisia verotti rutto, joka vei Helsingissä ja Turussa hautaan joka kolmannen asukkaan. Puolen miljoonan asukkaan kansasta oli jäljellä nälkävuosien, ruton ja isonvihan päättyessä noin 300 000.
Pikkuviha

Sodan päättymisen jälkeen kaupungissa koettiin rauhan aika, kunnes hattujen sodan aikana kaupunki miehitettiin jälleen vuosina 1742–1743 pikkuvihan myötä. Pikkuviha oli edelliseen miehitykseen verrattuna paljon verettömämpi ja rauhansopimus, Turun rauha, solmittiin Turussa 7. elokuuta 1743. 1700-luvun jälkipuolisko oli edeltäjäänsä sodattomampi, eikä kaupunki enää joutunut toimimaan taistelutantereena. Turkulaiset sotilaat kuitenkin osallistuivat muun muassa Seitsenvuotiseen sotaan vuosina 1756–1762 ja Kustaan sotaan vuosina 1788–1790.
Kasvun vuosisata

1700-lukua leimasi kaupungissa myös teollisuuden kasvu. Turussa toimi 1700-luvulla kaksi valtakunnan suurimpiin kuulunutta tupakkatehdasta. Laivojen rakentaminen alkoi Turussa vuonna 1732 perustetulla Åbo Gamla Skeppswarf -telakalla, ja telakkateollisuudesta kehittyi aikaa myöten kaupungin merkittävin teollisuudenhaara.
Myös asukasluku nousi ja oli vuosisadan vaihtuessa jo noin 11 000. 1700-luvun lopulla myös kulttuuri ja tiede kukoistivat kaupungissa. Tästä esimerkkeinä olivat esimerkiksi ensimmäisen kasvitieteellisen puutarhan ja laboratorioiden perustaminen, sekä Suomen vanhimman sanomalehden Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo ilmestyminen vuonna 1771. Vuonna 1790 Turussa perustettiin myös Suomen vanhin yhä toimiva yhdistys, Musikaliska Sällskapet i Åbo eli Turun Soitannollinen Seura.
Galleria

Suomen ensimmäinen sanomalehti Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo, 31. tammikuuta 1776.
Turun linnan alue vuonna 1799.
Ruotsin kuningas Kustaa III
Turun linna vuonna 1724.
Brinkhallin kartanon uusklassistinen päärakennus 1790-luvulta on vanhin tyylilajinsa rakennus Suomessa.
Emmanuel Wanyonyi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Emmanuel Wanyonyi vuonna 2023. |  Emmanuel Wanyonyi vuonna 2023. |  Emmanuel Wanyonyi vuonna 2023. |  |
Maa:   Kenia
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | 800 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 2023 | 800 m |  |
| Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bathurst 2023 | sekaviesti |  |
Emmanuel Wanyonyi (s. 1. elokuuta 2004) on kenialainen keskimatkojen juoksija ja olympiavoittaja. Hänen päälajinsa on 800 metrin juoksu.
Wanyonyi voitti vuonna 2021 kotimaansa pääkaupungissa Nairobissa järjestetyissä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa 800 metrillä ajalla 1.43,76. Aikuisten kilpailuissa hän sijoittui Eugenen MM-kilpailuissa 2022 neljänneksi ajalla 1.44,54. Hän voitti sekaviestin maailmanmestaruuden maastojuoksun MM-kilpailuissa Bathurstissa 2023. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti 800 metrillä hopeaa ajalla 1.44,53. Pariisin olympialaisissa 2024 hän voitti 800 metrillä kultaa tuolloisella ennätysajallaan 1.41,19.
Wanyonyi juoksi 800 metrillä kaikkien aikojen kolmanneksi parhaan ajan 1.41,70 Kenian olympiakarsinnoissa Nairobissa kesäkuussa 2024. Hän paransi ennätyksensä lukemiin 1.41,58 sijoittuessaan toiseksi Pariisin Timanttiliigan kilpailussa 7. heinäkuuta 2024. Aika riitti tuolloin kaikkien aikojen maailmantilaston neljänteen sijaan. Hän paransi ennätyksensä Pariisin olympialaisissa aikaan 1.41,19 ja 12 päivää myöhemmin Lausannessa lukemiin 1.41,11, millä sijoittui kaikkien aikojen maailmantilastossa toiseksi.
Hän on voittanut kahdeksan Timanttiliigan osakilpailua 800 metrillä. Hänen ennätyksensä 1 500 metrillä on Nairobissa maaliskuussa 2022 juostu 3.43,19.
Martina Roos

| Martina Roos> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jaqueline Martina Roos
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1963 (ikä 61) Kööpenhamina
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Aiheesta muualla
Elonet
    
Jaqueline Martina Roos (s. 25. maaliskuuta 1963 Kööpenhamina) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja näyttämöilmaisun lehtori.
Ura

Roos opiskeli 1986–1987 teatterikorkeakoulussa Strasbourgissa, 1989–1997 Konservatoriossa Helsingissä sekä lisäksi Sibelius-Akatemiassa ja Teatterikorkeakoulussa. Hän oli 1983–1986 kiinnitettynä Svenska Teaterniin ja toimi vapaana taiteilijana 1988–1997. Näyttelijän työ jatkui Espoon teatterissa 1996 ja edelleen Svenska Teaternissa 1998–1999.
Roosin on onnistunut yhdistää näyttelijäntaitonsa ja lauluäänensä useissa näytelmissä, kuten Hodelin rooli musikaalissa Spelman på taket, sopraano Sharon musikaalissa Masterclass ja Lady Jacquie musikaalissa Me and My Girl. Televisiosarjassa Hovimäki Roos näytteli Marie Lindhofin roolin.
Roos on näytellyt myös Arielin roolin William Shakespearen komediassa Stormen, Charlotta Ivanovnan roolin Anton Tšehovin teoksessa Körsbärsträdgården ja Irina Nikolayevna Arkadinan roolin niin ikään Tšehovin teoksessa Måsen.
Akito Watabe

| Akito Watabe |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. toukokuuta 1988 (ikä 36)
Uran tiedot
Seura:  Kitano Construction Corp. Ski Club
Laji:  yhdistetty 
Maailmancup
Kaudet:  2006–
Voitot:  19
Palkintokorokkeella:  74
 Tietolaatikko päivitetty 20. maaliskuuta 2021 
| Mitalit> Maa:   Japani.Yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Yhdistetty. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sotši 2014 | normaalimäki + 10 km |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 | normaalimäki + 10 km |  |
|  Pronssia | Peking 2022 | suurmäki + 10 km |  |
|  Pronssia | Peking 2022 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Liberec 2009 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Lahti 2017 | suurmäki + 10 km |  |
|  Pronssia | Lahti 2017 | parisprintti |  |
|  Pronssia | Seefeld 2019 | normaalimäki + 10 km |  |
|  Pronssia | Oberstdorf 2021 | suurmäki + 10 km |  |
Akito Watabe (s. 26. toukokuuta 1988) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän on nelinkertainen olympiamitalisti, joukkuekilpailun maailmanmestari ja maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja. Hänen pikkuveljensä on yhdistetyn hiihtäjä Yoshito Watabe.
Arvokilpailut

Watabe kilpaili 17-vuotiaana Torinon 2006 olympialaisissa ja sijoittui sprintissä 19:nneksi. Saman vuoden nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti sprintissä hopeaa. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 hän oli sprintissä 31:s, normaalikilpailussa 35:s sekä joukkuekilpailussa kahdeksas. Hän voitti yhdistetyn joukkuekilpailussa kultaa Liberecin MM-kilpailuissa 2009. Samoissa kisoissa hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 33:nneksi.Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa yhdeksänneksi, normaalimän vastaavassa kilpailussa 21:nneksi ja joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Oslon MM-kilpailuissa 2011 Watabe oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa viides, saman mäen joukkuekilpailussa kuudes ja suurmäen Gundersen-kilpailussa kolmastoista ja joukkuekilpailussa viides. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa neljäs ja normaalimäessä yhdeksäs sekä joukkuekilpailussa ja joukkuesprintissä neljäs. Sotšin olympialaisissa 2014 hän saavutti normaalimäen Gundersen-kilpailussa hopeaa, oli suurmäen kilpailussa kuudes ja joukkuekilpailussa viides. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa kuudenneksi ja suurmäen vastaavassa kilpailussa seitsemänneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti suurmäen Gundersen-kilpailussa ja parisprinttikilpailussa hopeaa sekä oli normaalimäessä viides. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti hopeaa normaalimäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa hopeaa ja oli viides suurmäen Gundersen-kilpailussa. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti normaalimäen Gundersen-kilpailussa pronssia ja sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa kuudenneksi.
Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 Watabe saavutti suurmäen Gundersen-kilpailussa pronssia ja sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa viidenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 Watabe saavutti pronssia suurmäen Gundersen-kilpailussa sekä joukkuekilpailussa ja sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa seitsemänneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa viidestoista. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui normaalimäen ja 7,5 kilometrin hiihdon Individual Compact -kilpailussa 13:nneksi.
Sofia Sjöstedt

Sofia Matilda Sjöstedt (11. helmikuuta 1870 Sauvo – 1947) oli suomalainen liikenainen ja hotellinjohtaja.
Sjöstedtin vanhemmat olivat Johan Vilhelm Johansson ja Eeva Karolina Friman. Hänen puolisonsa oli vuosina 1893–1905 Herman Sjöstedt. Tytär Elina oli yhdysvaltalaisen kirjailijan James M. Cainin neljästä vaimosta toinen.
Sjöstedt tutustui ulkomailla hotellitoimintaan ja perusti sitten yhdessä muiden, muun muassa tyttärensä Elina Sjöstedtin, kanssa Munkkiniemen pensionaatin, jonka rakennuttaja hän oli ja johtaja vuodesta 1918. Hän perusti useita matkustajakoteja Helsinkiin ja kauppaliikkeitä Vihtiin, jonne Sjöstedt-suvun turkulaishaara asettui.
Armasjärvi (Ruotsi)

| Armasjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Ruotsi
Lääni:  Norrbotten
Kunta:  Ylitornio
Koordinaatit:  66°19′32″N, 23°31′38″E
Laskujoki:  Armasjoki (d) 
Järvinumero:  737771-184692 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  62  m 
Rantaviiva:  13,2  km 
Pinta-ala:  5,30566609666000000000 km2 
 fiArmasjärvi 
Armasjärvi on järvi Ylitornion kunnassa Norrbottenin läänissä Ruotsissa. Järvellä tapahtui 24. lokakuuta 1940 yksi Ruotsin pahimmista toisen maailmansodan aikaisista onnettomuuksista, kun puolustusvoimien ylikuormattu alus upposi ja 46 henkilöä hukkui, heistä 44 oli sotilaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Armasjärvi (Ruotsi) Wikimedia Commonsissa
Z1 Leberecht Maass

| Z1 Leberecht Maass |
| --- | --- |
 Leberecht Maass

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deutsche Werke, Kiel
Kölinlasku:  15. lokakuuta 1934
Laskettu vesille:  18. elokuuta 1935
Palveluskäyttöön:  14. tammikuuta 1937
Poistui palveluskäytöstä:  Uponnut osuttuaan miinaan 22. helmikuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 619 t (standardi) 3 206 t (kuormattu)
Pituus:  116,25 m (vesiraja) 119 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,31 m
Syväys:  3,82-4,23 m
Koneteho:  2 x Wagner-turbiinia 70 000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  10 upseeria ja 315 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  5 × SK 12,7 cm L/45 C/34 -tykkiä yksiputkisina C/34 asennuksina 4 × 3,7 cm C/30 -ilmatorjuntatykkiä C/30 asennuksina 6 × 2 cm C/30 -ilmatorjuntatykkiä C/30 asennuksina 8 × 533 mm torpedoputkea 60 × miinaa
Z1 Leberecht Maass oli vuonna 1935 vesille laskettu Saksan laivaston tyypin 1934 hävittäjä. Hieman toisen maailmansodan alkamisen jälkeen alus hyökkäsi laivueensa mukana tuloksetta Puolan laivaston Helin niemimaan tukikohdissa olevia aluksia vastaan. Aluksen peräsin vaurioitui helmikuussa 1940 Pohjanmerellä Saksan ilmavoimien pommituksessa, ja se ajautui brittiläiseen miinakenttään, missä se katkesi kahtia ja upposi nopeasti.
Alus oli nimetty Saksan keisarikunnan laivastoa Helgolandin taistelussa 1914 johtaneen kontra-amiraali Leberecht Maassin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1934 telakkanumerolla 242 Deutsche Werkeltä Kielistä, missä köli laskettiin 10. lokakuuta 1934. Alus laskettiin vesille 18. elokuuta 1935 ja valmistui 14. tammikuuta 1937.