stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mandariinikiina
Ääntäminen > Äänteet

Mandariinikiinan äännevarasto on seuraavanlainen.
|  |  | labiaali | dentaali/ alveolaari | retrofleksi | alveolo-palataali | velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| nasaalit | nasaalit | m | n |  |  | ŋ |
| klusiilit | aspiroidut | pʰ | tʰ |  |  | kʰ |
| klusiilit | aspiroimattomat | p | t |  |  | k |
| affrikaatat | aspiroidut |  | t͡sʰ | ʈ͡ʂʰ | t͡ɕʰ |  |
| affrikaatat | aspiroimattomat |  | t͡s | ʈ͡ʂ | t͡ɕ |  |
| Frikatiivit | Frikatiivit | f | s | ʂ | ɕ | x |
| Likvidit | Likvidit |  | l | ɻ |  |  |
Puhuttu mandariinikiina koostuu kaksiosaisista tavuista. Useimmat tavut alkavat tavunalkajalla eli alukkeella ja päättyvät tavunlopettajaan eli lopukkeeseen. Tavunalkajia on yhteensä 21 ja tavunlopettajia 38. Näiden lukujen tulo on 798, mutta koska kaikki tavunalkajat ja -lopettajat eivät yhdisty toistensa kanssa tavuiksi, on kielessä tavuja kaiken kaikkiaan vain hieman yli 400. Toonit eli sävelkorot mukaan lukien mandariinikiinassa on yhteensä 1196 tavua.
Tavunalkajat ovat konsonanttiäänteitä (tässä kansainvälisen foneettisen aakkoston mukaan kirjoitettuna): /p pʰ m f t tʰ n l k x ts tsʰ s ɻ tʂ tʂʰ ɕ ʂ/.
Tavunlopettajissa on yksi, kaksi tai kolme vokaalia, ja ne voivat joskus loppua n- tai ng-äänteeseen. Erhua on erityisesti pohjoismurteiden piirre, jossa tavun loppuun äännetään ɻ. Jotkin tavut koostuvat pelkästään tavunlopettajasta. Seuraavassa taulukossa ovat mandariinikiinan tavunlopettajat sekä niiden esitystavat pinyin-järjestelmällä niiden esiintyessä yksinään ja konsonantin kanssa.
| Nukleus> Mediaali | Nukleus> Mediaali | /ɹ̩/> ∅ | /i/> ∅ | /u/> ∅ | /u/> /j/ | /y/> ∅ | /ə/> ∅ | /ə/> /j/ | /ə/> /w/ | /ə/> /ɥ/ | /a/> ∅ | /a/> /j/ | /a/> /w/ | /a/> /ɥ/ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kooda | ∅ | [ɹ̩~ɻ̩]  -i | [i] yi -i | [u] wu -u |  | [y] yu -ü1 | [ɤ] e -e | [je] ye -ie | [wo] wo -uo2 | [ɥe] yue -üe1 | [a] a -a | [ja] ya -ia | [wa] wa -ua |  |
| Kooda | /i/ |  |  |  |  |  | [ei̯] ei -ei |  | [wei̯] wei -ui |  | [ai̯] ai -ai |  | [wai̯] wai -uai |  |
| Kooda | /u/ |  |  |  |  |  | [ou̯] ou -ou | [jou̯] you -iu |  |  | [au̯] ao -ao | [jau̯] yao -iao |  |  |
| Kooda | /n/ |  | [in]  yin -in |  |  | [yn] yun -ün1 | [ən] en -en |  | [wən] wen -un |  | [an] an -an | [jɛn] yan -ian | [wan] wan -uan | [ɥɛn] yuan -üan1 |
| Kooda | /ŋ/ |  | [iŋ] ying -ing | [ʊŋ]  -ong | [jʊŋ] yong -iong |  | [əŋ] eng -eng |  | [wəŋ]  weng   |  | [aŋ] ang -ang | [jaŋ] yang -iang | [waŋ] wang -uang |  |
1 ü kirjoitetaan u:na j:n, q:n tai x:n jälkeen.

2 uo kirjoitetaan o:na b:n, p:n, m:n tai f:n jälkeen.
Ääntäminen > Sävelkorot

Mandariinikiinassa on neljä (tai viisi, jos neutraali lasketaan) toonia eli sävelkorkoa. Sanojen merkitys eri tooneilla lausuttuna on täysin erilainen. Ensimmäinen on tasainen ja pitkä, toisessa ääni nousee matalalta korkealle nopeasti, kolmas pysyy matalana hetken ja nousee sitten ylös, ja neljäs laskeutuu nopeasti ylhäältä alas. Esimerkkinä voidaan mainita, että sana "ma" voi tarkoittaa lausuttuna:
ensimmäisellä toonilla (mā) äitiä
toisella toonilla (má) hamppua tai pellavaa
kolmannella toonilla (mǎ) hevosta
neljännellä toonila (mà) kiroilla ja
neutraalilla toonilla (ma) kysymyksenmuodostajapartikkelia.
Kolmanteen tooniin liittyy sandhi-ilmiö, jonka seurauksena nousua ei äännetä, jos tavua seuraa mikä tahansa toinen tavu.
Kirjoitus > Kiinalaiset merkit

Mandariinikiinaa kirjoitetaan samoilla kiinalaisilla kirjoitusmerkeillä kuin muitakin kiinan kieliä. Kiinan kirjoitusjärjestelmä on yli 3 000 vuoden ikäinen. Nykyiset kirjoitusmerkit saivat muotonsa Han-dynastian loppupuolella, 1 800 vuotta sitten. Vuoden 1949 kommunistien valtaannousun jälkeen normaalikirjoitusmerkkejä yksinkertaistettiin, jotta kansa oppisi paremmin lukemaan ja kirjoittamaan. Yksinkertaistetut merkit ovat käytössä kaikkialla Manner-Kiinassa. Mandariinikiinaa kirjoitetaan perinteisillä yksinkertaistamattomilla merkkeillä kuitenkin edelleen muun muassa Taiwanissa.
Kirjoitusjärjestelmässä merkit eivät kerro ääntämyksestä, vaan merkityksestä. Nykyisin käytössä olevia kiinan kielen kirjoitusmerkkejä (hanzi tai 汉字) on noin 20 000. Virallinen lukutaitoisuusraja on 1 500 merkkiä. Yleisimmät 2 400 merkkiä kattavat 99 prosenttia kaikkien kiinalaisten tekstien merkeistä.
Kirjoitus > Kiinan latinisointi (Pinyin)

Mandariinikiinaa kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla (sama mitä suomen kieli käyttää) kielen opetuksessa länsimaissa sekä Kiinan sisällä mandariinikiinaa vieraana kielenä opiskeleville muita kiinan kieliä puhuville. Pinyin kehitettiin alkujaan opetuskäyttöön, jotta lukutaito kasvaisi Kiinassa. Manner-Kiinan viralliseksi translitterointisysteemiksi on vakiintunut pinyin, joskin muitakin vähemmän käytettyjä on olemassa. Pinyin on myös yleisin tapa muuntaa kiinalaiset nimet länsimaissa luettaviksi. Kiinan latinisointiin käytetään nykyisin lähes yksinomaan pinyin-järjestelmää.
Kirjoitus > Braille eli pistekirjoitus

Mandariinikiinan pistekirjoitus perustuu pinyiniin. Kiinan pistekirjoituksessa kirjoitetaan äänteitä merkitysten sijasta. Sitä luetaan vasemmalta oikealle, kuten suomea. Jokainen tavu koostuu kolmesta pistekirjoitusmerkistä: ensin on alkuäänne eli aluke, sitten äänteen loppu eli lopuke ja kolmas merkki kertoo toonin, joskin kolmatta merkkiä ei usein käytetä. Sanojen välissä on tyhjä tila suomen kielen tavoin. Kun sekaannuksen vaaraa ei ole, jotkin alukkeet kirjoitetaan samalla tavoin (esimerkiksi g ja j tai h ja x)
Kirjoitus > Bopomofo

Bopomofo, virallisesti yleensä zhuyin (kiinaksi 注音, zhùyīn), on translitterointisysteemi, joka on kehitetty kiinalaisista kirjoitusmerkeistä. Nykyään sitä käytetään lähinnä vain Taiwanissa poliittisista syistä.
Bopomofossa on yhteensä 37 symbolia. Tooneja merkitään samanlaisilla merkeillä kuin pinyinillä, mutta ne sijoittuvat vokaalimerkin jälkeen eivätkä yläpuolelle. Bopomofoa käytetään niin aikuisille kuin syntyperäisille lapsillekin tarkoitetuissa oppimateriaaleissa Taiwanissa. Taiwanin ulkopuolella bopomofoa ei juurikaan opiskella.
Kirjoitus > Kyrilliset ja arabialaiset aakkoset kirjoituksessa

Mandariinikiinaan läheisesti liittyvää dungaanin kieltä (dungaaniksi хуэйзў йүян tai حُوِظُ يُوْيًا), jota jotkut pitävät itsenäisenä kielenä, toiset mandariinikiinan murteena, kirjoitetaan sekä kyrillisillä että arabialaisilla kirjaimilla. Dungaania on myös kirjoitettu latinalaisilla aakkosilla 1930-luvulla.
Kielioppi

Kiina on peruskieliopiltaan analyyttinen kieli. Kiinan sanoja ei taivuteta lainkaan eikä kieliopillista sukua ole. Myöskään varsinaisia aikamuotoja, tapaluokkia tai monikkoa ei ole. Sen sijaan kielessä on runsaasti kieliopillisia partikkeleita, joiden käyttö on vivahteikasta. Verbit jaetaan useaan alatyyppiin, joiden käyttäytyminen lauseenjäseninä eroaa toisistaan. Yksinkertaisen lauseen sanajärjestys on subjekti + adverbi + verbi + objekti, ja tästä voidaan poiketa vain eräissä kieliopillisissa tilanteissa, tosin eräät näistä poikkeuksista ovat käytännössä hyvin yleisiä. Erilaisilla adverbeillä on kieliopillisesti keskeinen asema.
Mandariinikiinan lauseenmuodostus on hyvin topikaalista: lauseet aloitetaan kertomalla, milloin ja missä asiat ovat tapahtuneet ja lauseen edetessä edetään ikään kuin tutuista asioista tuntemattomiin.
昨天晚上我跟妈妈一起去饭馆吃饭 
Zuótiān wǎnshàng wǒ gēn māmā yīqǐ qù fànguǎn chīfàn
Eilinen ilta minä kanssa äiti yhdessä mennä ravintola syödä
= Eilen illalla minä menin yhdessä äidin kanssa ravintolaan syömään.
Esimerkkilauseessa suomen imperfekti tulee kiinassa ilmaistuksi täsmällisen ajan ilmauksen kautta.
Kuten muissakin itäaasialaisissa kielissä, kysymyslauseessa kysymyssana sijoitetaan kysyttävän asian paikalle, eikä lauseen alkuun. Kielessä on myös kysymyspartikkeleita, joiden paikka on vasta lauseen lopussa.
Esimerkiksi:
她是谁? Tā shì shéi
Hän olla kuka
= Kuka hän on?
她是我的朋友。Tā shì wǒde péngyǒu
Hän olla minä+GEN ystävä
= Hän on ystäväni.
Sanasto

Koska mandariinikiinan tavujen määrä on varsin pieni, sanastolle ovat tyypillisiä lukuisat homofonit eli sanat, joiden äänneasu ja tooni (ja siten kirjoitusasu pinyinin tasolla) ovat identtiset, mutta merkitys ja merkeillä kirjoitettuna kirjoitusasu erilainen. Esimerkiksi etelää merkitsevä 南, miestä merkitsevä 男 ja vaikeaa merkitsevä 难 ääntyvät kaikki nán. Käytännössä konteksti kertoo yleensä merkityksen. Lisäksi nykykiinassa on vahva taipumus pyrkiä tekemään sanoista kaksitavuisia, jolloin merkitys on vielä yksikäsitteisempi.
Kiinassa on selkeästi erillinen rekisteri tavanomaiselle "puhekielelle" ja virallisissa yhteyksissä käytettävälle "kirjakielelle". Esimerkiksi sana "potilas" on puhekielessä ja puhekielisessä tekstissä 病人 bìngrén, mutta virallisissa teksteissä ja virallismuotoisessa puheessa 患者 huànzhě.
Kielinäyte

»人人生而自由,在尊严和权利上一律平等。他们赋有理性和良心,并应以兄弟关系的精神相对待
(Rénrén shēngér zìyóu, zài zūnyán hé quánlì shàng yílǜ píngděng. Tāmen fùyǒu lǐxìng hé liángxīn, bìng yīng yǐ xiōngdì guānxì de jīngshén xiāng duìdài.)»
Suomeksi:
»Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.»
(YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mandariinikiina Wikimedia Commonsissa
Siniittiset kielet
mandariinikiina
jin-kiina
wu-kiina
huizhou-kiina
gan-kiina
xiang-kiina
min-kiina
hakka-kiina
kantoninkiina
dungaani
Mandariinikiinan neljän toonin sävelkulut
Wang Xianzhin kirjoittama Tang-dynastian aikainen runo kirjoitettuna kursiivilla. Kiinalaisia kirjaimia voidaan kirjoittaa usealla eri kirjoitustyylillä.
Kiinalaisen lastentarhan tunnuslause sekä kiinalaisilla kirjaimilla ja pinyinillä (ilman toonimerkkejä). Kyltissä lukee "puhutaan kaikki standardikiinaa, standardiääntämyksellä ja kirjoituksella".
Xujiahuin puistossa (徐家汇公园) oleva kyltti, jossa teksti on sekä Hanzi-merkeillä että pistekirjoituksena.
Bopomofo kolmella eri tyylillä
Museon kyltti sekä venäjäksi että dungaanin kielellä.
Liian paksu perhoseksi (elokuva)

| Liian paksu perhoseksi |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansi.
Ohjaaja:  Heidi Köngäs
Käsikirjoittaja:  Tove Idström
Perustuu:  Sisko Istanmäen romaaniin Liian paksu perhoseksi
Tuottaja:  Kari Kyrönseppä
Säveltäjä:  Antero Jakoila
Kuvaaja:  Jouko Paavonen
Leikkaaja:  Lena Hemming
Lavastaja:  Leena Tiihonen
Pääosat:  Kaarina Hazard Mika Nuojua Liisamaija Laaksonen Anna-Elina Lyytikäinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio / TV 1 / Draama
Levittäjä:  Yleisradio / Tallennepalvelu, VLMedia Oy
Ensi-ilta:  5.1.1998
Kesto:  86 min.
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  Televisiossa:  1 490 000 (5.1.1998),  660 000 (24.12.2007)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liian paksu perhoseksi on Ylen tuottama tv-elokuva jonka ohjasi Heidi Köngäs Sisko Istanmäen samannimisen romaanin pohjalta. Romaanin elokuvan käsikirjoitukseksi sovitti Tove Idström.
Elokuva rikkoi katsojaennätyksiä vuonna 1998 ensi-illassaan jossa sillä oli melkein 1,5 miljoonaa katsojaa. Elokuva palkittiin vuonna 1998 Berliinissä, Saksassa Prix Europa palkinnolla.
Juoni

Romaanin tapahtumat sijoittuvat 1960-luvun Pohjanmaalle ja elokuva on kuvattu Alavudella. Kaisu Ketonen (Kaarina Hazard) saapuu kauppa-apulaiseksi Ruutinojan sekatavarakauppaan. Huonosti kannattavaa kauppaa, joka on miltei konkurssissa, pitää pieni ja hintelä Erni (Mika Nuojua). Topakka ja isokokoinen Kaisu alkaa laittamaan kauppaa kuntoon. Kaisun ja Ernin suhde lämpenee hiljalleen rakkaudeksi, mutta Ernin sukulaiset aiheuttavat ongelmia suhteeseen, varsinkin Ernin tärkeilevä äiti (Liisamaija Laaksonen).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kaarina Hazard  | … |  Kaisu   |
|  Mika Nuojua  | … |  Erni   |
|  Liisamaija Laaksonen  | … |  Ellida, Ernin äiti   |
|  Anna-Elina Lyytikäinen  | … |  Viivi, Ernin sisko   |
|  Tuula Nyman  | … |  Kaisun äiti   |
|  Jarkko Tiainen  | … |  Eero   |
|  Maaria Rantanen  | … |  Helli   |
|  Juha Veijonen  | … |  Lauri   |
|  Jaakko Saariluoma  | … |  Mauri   |
|  Piitu Uski  | … |  Anna   |
|  Minna Kangas  | … |  Sirkka   |
|  Anna-Leena Sipilä  | … |  Maikki   |
|  Ari-Kyösti Seppo  | … |  Manne Vähänen   |
|  Martti Suosalo  | … |  Makeistukun Jorma   |
Lähde:
Aiheesta muualla

Liian paksu perhoseksi Yle Areena.  3.12.2020. Viitattu 15.2.2021.
Tuhat vuotta, sata kirjaa – Liian paksu perhoseksi Yle Areena.  7.2.2018. Viitattu 15.2.2021. Kirjailija Sisko Istanmäen haastattelu.
nettanen: Leffaklassikko: Liian paksu perhoseksi Lily: Destination: Happiness blogi.  7.10.2018. Viitattu 15.2.2021.
Miettinen, Raimo: Liian paksu perhoseksi Filmgoer.  7.4.2001. Viitattu 15.2.2021.
Saimi Hoyer

Saimi Hoyer (o.s. Nousiainen, s. 18. kesäkuuta 1974 Helsinki) on suomalainen malli, TV-kasvo ja kirjoittaja.
Ura

Saimi Nousiainen valmistui ylioppilaaksi Sibelius-lukiosta. Hän opiskeli kirjallisuutta Oriveden Opistossa ja unkaria, italiaa ja kirjallisuutta Jyväskylän yliopistossa.
Nousiaisen mallinura alkoi 1995 hänen mentyään vaihto-oppilaaksi Firenzeen Italiaan opiskelemaan teatterialaa. Varsinaisesti hänen mallinuransa alkoi, kun eräs valokuvaaja "löysi" hänet konsertista. Nousiainen pääsi catwalkeille Milanoon, Pariisiin, Lontooseen, New Yorkiin ja Tokioon ja teki töitä muun muassa Dieselille ja Burberrylle. Hänen kuviaan on ollut Italian ja Yhdysvaltain Voguessa ja Marie Clairessa.
Nousiainen lopetti mallintyöt ulkomailla vuonna 2003 ja aloitti Image-lehden toimittajana ja MeNaiset-lehden kolumnistina. Lisäksi hän kirjoittanut artikkeleita ja kolumneja Savon Sanomiin, Anna-lehteen ja Ilta-Sanomiin. Nousiainen on toiminut myös Neloskanavan sääohjelman juontajana.
Vuonna 2005 Nousiainen esiintyi MTV3:n Mallikoulu 2005 -ohjelmassa. Hän opasti malliksi haluavia naisia kävelemään catwalkilla. Vuonna 2006 hän sai Arman Alizadin ja Heli Roihan kanssa Unisex-tyyliohjelman MTV3-kanavalle. Vuonna 2008 keväällä alkaneessa Suomen Huippumalli haussa -ohjelmassa Nousiainen on toiminut yhtenä tuomareista. Hän toimi tuomaristossa myös sarjan toisella sekä kolmannella tuotantokaudella keväällä 2009 ja 2010.
Hoyer on Metsähallituksen kansallispuistokummi ja Sieni-ihmiset ry:n perustajajäsen.
Tammikuussa 2016 Punkaharjun Valtionhotelli siirtyi Saimi ja Thomas Hoyerin perustamalle Punkaharjun Luontomatkailu Oy:lle. Näin Hoyerista tuli matkailuyrittäjä ja hotelli- ja ravintolatoiminta käynnistyi mittavan saneeraustyön jälkeen Hotelli Punkaharjussa kesällä 2016. Yritys haettiin kuitenkin konkurssiin huhtikuussa 2023 ja hotelli suljettiin 8. toukokuuta 2023.
Yksityiselämä

Nousiaisen vanhemmat ovat näyttelijät Soila Komi (k. 2022) sekä Jyrki Nousiainen. Hän on ollut naimisissa silloisen Ruukki Groupin entisen toimitusjohtaja Thomas Hoyerin kanssa vuosina 2006–2018. Heillä on kaksi poikaa. Hoyerilla diagnosoitiin vuonna 2013 hypogammaglobulinemia, joka tarkoittaa IgG-vasta-ainepuutosta ja on harvinainen perinnöllinen sairaus.
Aiheesta muualla

Kuusi kuvaa matkailuyrittäjä Saimi Hoyerin elämästä, 4.9.2022, Yle Radio 1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle
Anna Haverinen

| Anna Haverinen |
| --- | --- |
 Anna Haverinen kansanedustajana.
Kansanedustaja
 5.9.1922–20.10.1930  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Viipurin läntinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. elokuuta 1884 Tammela
Kuollut: 16. joulukuuta 1959 (75 vuotta) Jyväskylä
Ammatti:  toimistonhoitaja
Anna Albertina Haverinen (o.s. Fonsell, ent. Kemppi, ent. Nurminen; 6. elokuuta 1884 Tammela – 16. joulukuuta 1959 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1922–1930. 1920-luvulla Haverinen oli Ida Aalle-Teljon ja Hilja Pärssisen ohella vaalipiirinsä merkittävin sosialidemokraattinen naisvaikuttaja, kunnes ajautui puolueväen epäsuosioon ja menetti vuosikymmenen vaihteessa asemansa valtakunnanpolitiikassa. Hänen toinen puolisonsa oli kansanedustaja Julius Nurminen.
Elämä ja ura > Varhaiset vuodet

Tammelassa syntyneen Anna Haverisen vanhemmat olivat työmies Kustaa Fonsell (1858–1918) ja Eva Stina Jyrkkä (s. 1857). Hän oli keskimmäinen yhdestätoista sisaruksesta. Vuoden kuluttua Haverisen syntymästä perhe muutti takaisin vanhempien kotipaikkakunnalle Someroon. 16-vuotiaana hän solmi avioliiton 12 vuotta vanhemman miehen kanssa. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1908, jolloin oikeus määräsi perheen kaksi poikaa isän hoidettavaksi. Tämän jälkeen Annan titteliksi merkittiin irtolainen.
Elämä ja ura > Politiikkaan

Haverinen liittyi työväenliikkeeseen vuoden 1905 suurlakon synnyttämän innostuksen myötä. Hän oli perustamassa Someron työväenyhdistystä ja toimi Pitkäjärven työväenyhdistyksen sihteerinä. Vuonna 1906 Haverinen valittiin Suomen Palvelijain Liiton liittovaliokuntaan. Hän osallistui Lahdessa pidetylle agitaatiokurssille ja toimi syksyllä 1907 sosialidemokraattisen piirijärjestön kiertävänä puhujana Satakunnassa. Tutustuttuaan puolueriennoissa toimittaja Julius Nurmiseen Haverinen muutti Urjalaan ja jatkoi agitaattorina Etelä-Hämeessä.
Syksyllä 1908 he muuttivat Kotkaan, jossa Julius Nurminen aloitti piirin agitaattorina. Myös Haverinen palkattiin puhujaksi Viipurin läänin sosialidemokraattisten naisten Kotkan alapiiriin. Anna ryhtyi jo tuolloin käyttämään sukunimeä Nurminen, vaikka avioliitto solmittiin vasta vuosia myöhemmin. Kesäkuussa 1911 Julius Nurminen valittiin sosialidemokraattien piirisihteeriksi Viipuriin, josta myös Anna sai työpaikan piiritoimiston kanslistina. Vuonna 1916 pariskunta muutti Sortavalaan, jonne Julius siirtyi Päivän Tiedot -lehden toimittajaksi Anna ryhtyessä lehden avustajaksi. Myöhemmin samana vuonna Julius Nurminen valittiin kansanedustajaksi.
Elämä ja ura > Vallankumousvuodet

Haverinen oli ensimmäistä kertaa ehdolla eduskuntaan lokakuun 1917 vaaleissa. Marraskuun yleislakon aikana kansankokous valitsi hänet Sortavalan suurlakkotoimikunnan jäseneksi. Haverinen osallistui lakon organisointiin ja piti puheita torikokouksissa. Kaupungin porvariston keskuudessa hän herätti pahennusta estämällä Ester Niskan johtaman operettinäytöksen kaupungintalolla. Myöhemmin joulukuussa Haverinen johti Sortavalan työväen järjestyskaartia, joka vapautti suojeluskuntalaisten vangitseman August Wesleyn. Hän oli koonnut poliisilaitokselle marssineen osaston ja hankkinut kiväärit venäläiseltä sotaväeltä.
Sisällissodan käynnistyttyä Sortavala jäi valkoisten haltuun. Suojeluskunta vangitsi paikallisen työväenlehden nokkamiehet, jolloin myös Julius Nurminen toimitettiin vankileirille Kokkolaan. Myös Anna pidätettiin tammi–helmikuun vaihteessa parin päivän ajaksi. Hänet vangittiin uudelleen huhtikuun alussa ja siirrettiin kolmen viikon kuluttua Kuopion vankileirille. Heinäkuun puolivälissä Haverinen sai tuomionsa valtiorikosoikeudelta. Sortavalan suojeluskunnan esikunnan antamassa lausunnossa häntä kutsuttiin ”kiivaaksi agitaattoriksi ja suureksi yllyttäjäksi”, joka oli toiminut ”torikokousten räyhääjänä”. Raskauttaviksi seikoiksi katsottiin teatteriesityksen keskeyttäminen ja Wesleyn vapauttaminen. Syyttäjä vaati esikunnan tavoin kuolemantuomiota katsoessaan Haverisen olleen julkisena yllyttäjänä maanpetokseen sekä ottaneen aktiivisesti osaa vallankumoukselliseen toimintaan. Valtiorikosoikeus kuitenkin tuomitsi hänet vain 6 vuoden kuritushuonerangaistukseen avunannosta valtiopetokseen. Kuopion vankileirin lakkauttamisen jälkeen Haverinen kärsi tuomiotaan lääninvankilassa, kunnes hän pääsi armahduslakien nojalla ehdonalaiseen joulukuussa 1918.
Elämä ja ura > Kansanedustajana

Vapauduttuaan Haverinen eli Sortavalassa leskenä, kun Julius Nurminen oli kuollut Tammisaaren vankileirillä heinäkuussa 1918. Syksyllä 1919 hän sai työpaikan Viipurista sosialidemokraattien piiritoimiston konttorinhoitajana. Vuonna 1920 Haverinen avioitui uudelleen ja asettui lapsineen Viipurin maalaiskunnan Säiniöön, jossa hänen uusi puolisonsa työskenteli kansakoulunopettajana. Konttoristin tehtävien ohella Haverinen toimi jälleen myös kiertävänä puhujana. Aikaisemmin radikaalina tunnettu Haverinen edusti nyt SDP:n keskilinjaa, joka taisteli puolueen hajaannusta ja kommunistien kasvavaa vaikutusvaltaa vastaan. Myös hänen suhteensa uskontoon oli muuttunut. Haverinen arvosteli pitkään kirkkoa ja papistoa, muttei lopulta eronnut kirkosta, kun se vuonna 1923 tuli mahdolliseksi. Sen sijaan hän lähentyi myöhempinä vuosinaan kristinuskoa. Haverinen kuului myös kieltolain kannattajiin.
Haverinen nousi eduskuntaan vuonna 1922, jonka jälkeen hänet valittiin kansanedustajaksi vielä kolmasti. Presidentin valitsijamiehenä Haverinen oli vuoden 1925 presidentinvaaleissa. Lisäksi hän oli Viipurin maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsen 1926–1945.
Haverisen ura valtakunnanpolitiikassa päättyi 1920–1930-lukujen taitteessa hänen joutuessaan puolueväen epäsuosioon. Vuoden 1929 lopussa Haverinen äänesti kommunisteja vastaan suunnatun yhdistyslain muutoksen puolesta ainoana sosialidemokraattina. Puolue vastusti lakiin tehtäviä muutoksia pelätessään, että niitä saatettaisiin soveltaa myös sosialidemokraatteihin. Haverisen asettuminen asian ensimmäisessä käsittelyssä Kallion hallituksen taakse aiheutti suuren kohun. Puolueen pää-äänenkannattaja Suomen Sosialidemokraatti kyseenalaisti hänen toimintansa ja asian nosti esille myös Haverisen omassa vaalipiirissä ilmestynyt Kansan Työ. Viipurissa ilmestynyt kommunistinen Työ puolestaan syytti Haverista suoraan fasistien tukemisesta ja kutsui hänen toimintaansa katalaksi. Myös SDP:n ylin johto, kuten puoluesihteeri K. H. Wiik tuomitsi ”liioitellun fascistivaaran” edessä taipumisen, koska Haverinen ja äänestyksestä pois jääneet sosialidemokraatit perustelivat toimintaansa äärioikeiston reaktioiden pelolla. Puoluetoimikunta kehotti kaikkia kansanedustajia olemaan paikalla lain viimeisessä käsittelyssä ja äänestämään vastaan, mutta Haverinen jäi silti pois istunnosta. Tämän seurauksena Kotkan ja Kymin kunnallisjärjestöt kehottivat Haverista jättämään paikkansa eduskunnassa, jonka lisäksi myös Säiniön työväenyhdistys ja Viipurin kunnallisjärjestö tuomitsivat hänen menettelynsä. Myöhemmin järjestetyssä piirikokouksessa Haveriselle annettiin epäluottamuslause ja hänet hyllytettiin puhujan tehtävistä. Piirin naisjärjestö oli ainoa Haveriselle ymmärtämystä osoittanut taho.
Elämä ja ura > Viimeiset vuodet

Yhdistyslakijupakan jälkeen Haverinen syrjäytettiin Viipurin läänin sosialidemokraattien eturivistä. Haverinen säilytti asemansa ainoastaan kunnallispolitiikassa, jossa hänet valittiin valtuustoon läpi 1930-luvun. Piirikokousten äänestyksissä Haverista ei sen sijaan enää valittu kansanedustajaehdokkaaksi. Haverinen herätti pahennusta myös eduskuntavaalien 1936 alla, jolloin hän osallistui äärioikeistolaisen IKL:n järjestämään väittelytilaisuuteen. Tapaus tuomittiin yksimielisesti ja puhujaksi jälleen vuonna 1931 otettu Haverinen hyllytettiin lopullisesti. Hän pääsi kuitenkin ehdolle vielä vuoden 1939 eduskuntavaaleissa, mutta äänisaalis ei riittänyt edes varasijalle.
Talvisodan jälkeen Haverisen perhe evakuoitiin Haminaan, josta heidät jatkosodan aikana siirrettiin Antreaan ja edellee sodan päätyttyä Ruokolahteen. Haverinen ei lähtenyt enää mukaan aktiivipolitiikkaan, mutta liittyi Vuoksenniskan sosialidemokraattiseen naisyhdistykseen toimien muun muassa puhujana sen järjestämissä tilaisuuksissa. Lisäksi hän toimi Kansan Työn sekä sosialidemokraattisen naisliiton julkaiseman Tulevaisuuden avustajana. Viimeiset vuotensa Haverinen vietti poikansa asuinkaupungissa Jyväskylässä, jossa hän kuoli kunnalliskodissa 75-vuotiaana joulukuussa 1959. Haverisen oikeistolaisen pojan perhe ei hankkinut haudalle muistomerkkiä, eikä hautapaikan sijainti ole enää tiedossa.