stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Metyylimalonyylikoentsyymi-A
Biologinen rooli

Nisäkkäissä metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta muodostuu parittomia määriä sisältävien rasvahappojen β-hapettumisen ja isoleusiinin, valiinin, treoniinin ja metioniinin aineenvaihdunnan seurauksena muodostuvasta propionyylikoentsyymi-A:sta ja tätä katalysoiva entsyymi on propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi. Tässä reaktiossa muodostuu metyylimalonyylikoentsyymi-A:n S- eli D-isomeeria. Eräillä bakteereilla on myös toinen entsyymi metyylimalonyylikoentsyymi-A-transkarboksylaasi, joka katalysoi yhdisteen reversiibeliä muodostumista propionyylikoentsyymi-A:sta ja oksaloetikkahaposta.
S-metyylimalonyylikoentsyymi-A:sta muodostuu R-metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta eli L-metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta metyylimalonyylikoentsyymi-A-epimeraasin eli metyylimalonyylikoentsyymi-A-rasemaasin katalysoimana. Tämä yhdisteen isomeeri toisiintuu metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin eli metyylimalonyylikoentsyymi-A-isomeraasin vaikutuksesta sukkinyylikoentsyymi-A:ksi, joka voidaan edelleen hyödyntää solujen energiantuotantoon osana sitruunahappokiertoa. Mikäli elimistössä on metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin puutostila johtaa se niin kutsuttuun metyylimaloniasiduriaan, jossa elimistöön kertyy metyylimalonihappoa ja metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta. Metyylimalonyylikoentsyymi-A on pyruvaattikarboksylaasin inhibiittori ja metyylimalonihappo estää sukkinaattidehydrogenaasin toimintaa. Tämä johtaa solujen energiantuotannon häiriöihin ja edelleen kehityshäiriöihin ja hoitamattomana jopa kuolemaan.
Metyylimalonyylikoentsyymi-A osallistuu myös eräisiin katabolisiin aineenvaihduntareaktioihin kuten eräiden aminohappojen biosynteesiin, parittomia määriä hiiliä sisältävien rasvahappojen biosynteesiin ja 6-deoksieryhronolidi B:n ja muiden polyketidien kuten erytromysiinin ja telitromysiinin biosynteesiin (metyylimalonyylikoentsyymi-A sitoutuu asyylikantajaproteiinin ja fosfopanteteiinin muodostamaan kompleksiin). Lisäksi se on eräissä eliöissä osa hiilensidontaan osallistuvaa hydroksipropionaattireittiä, jossa glyoksyylihaposta ja propionyylikoentsyymi-A:sta muodostuu metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta ja edelleen mesakonyyli-C1-koentsyymi-A:ta (mesakonihapon johdannainen).
Mevalonaattikinaasi

Malli rotan mevalonaattikinaasin rakenteesta
Mevalonaattikinaasi on transferaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi fosfaattiryhmän siirtoa ATP-molekyyliltä mevalonihapolle ja tuotteena muodostuu fosfomevalonihappoa. Mevalonaattikinaasi osallistuu terpenoidien ja steroidien biosynteesiin ja sitä tavataan niin aito- kuin esitumaisistakin eliöistä. Mevalonaattikinaasin EC-numero on EC 2.7.1.36.
Rakenne ja toiminta

Rakenteeltaan mevalonaattikinaasi on kahdesta keskenään samanlaisesta alayksiköstä koostuva dimeeri. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on 84 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen magnesiumioneja, jotka avustavat ATP-molekyylin sitoutumisessa entsyymiin. Mevalonaattikinaasi hyväksyy fosfaattiryhmän luovuttajaksi myös eräät muut nukleotiditrifosfaatit kuten UTP:n. Entsyymi sitoutuu ensin mevalonihappoon ja tämän jälkeen ATP:hen. Katalyyttisesti tärkeässä roolissa on aktiivisen keskuksen aspartaattiryhmä, joka ottaa vastaan protonin mevalonihapon hydroksyyliryhmältä. Näin hydroksyyliryhmästä tulee voimakkaampi nukleofiili joka reagoi ATP:n elektrofiilisen fosfaattiryhmän kanssa. Tuotteena muodostuu fosfomevalonihappoa ja ADP:tä.
Puutteellisesti toimiva mevalonaattikinaasi aiheuttaa harvinaisen periytyvän sairauden immunoglobulinemia D-oireyhtymän. Oireina ovat jaksottainen kuumeilu, nivelkivut, nivelten turpoaminen ja huonovointisuus.  Sairaus periytyy autosomien välityksellä.
Metyyliamiini

| Metyyliamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  74-89-5
PubChem CID:  6329
SMILES:  CN
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH5N
Moolimassa:  31,1 g/mol
Sulamispiste:  –93 °C
Kiehumispiste:  –6 °C
Tiheys:  0,7 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,08 kg/l (20 °C)
Metyyliamiini on primäärinen amiini, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön kaasu ja sillä on tunnusomainen, kalaa muistuttava haju. Sen kemiallinen kaava on CH5N ja rakennekaava CH3NH2. Metyyliamiinista käytetään myös nimiä metaaniamiini, aminometaani tai monometyyliamiini.
Metyyliamiinin moolimassa on 31,1 g/mol, sulamispiste –93 °C, kiehumispiste –6 °C, tiheys (neste) 0,7 g/cm3, liukenee erittäin hyvin veteen 25 °C:ssa, itsesyttymislämpötila 430 °C ja CAS-numero 74-89-5. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Metyyliamiini on emäs, jonka konjugaattihapon metyyliammoniumionin pKa on 10,64.
Valmistus ja käyttö

Metyyliamiinia valmistetaan metanolin ja ammoniakin välisellä reaktiolla. Katalyyttinä reaktiossa käytetään piidioksidin ja alumiinioksidin seosta. Reaktiossa syntyy myös dimetyyli- ja trimetyyliamiinia. Näiden suhteeseen voidaan vaikuttaa lähtöaineiden välisellä suhteella. Nämä metyyliamiinit erotetaan toisistaan tislaamalla. Metyyliamiinia käytetään maalinpoistoaineissa, eräissä polttoaineissa sekä valmistettaessa värejä, lääkkeitä, räjähteitä, valokuvauskehitteitä ja hyönteismyrkkyjä, kuten karbaryyliä ja karbofuraania.
Aiheesta muualla

Metyyliamiinin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Methylamine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Methylamine (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Methylamine (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Methylamine (englanniksi)
DrugBank: Methylamine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Methylamine (englanniksi)
ChemBlink: Methylamine (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - methylamine (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - methylamine (englanniksi)
Uwe-Jens Mey

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Uwe-Jens Mey |  Uwe-Jens Mey |  Uwe-Jens Mey |  |
Miesten pikaluistelu
Maa:   Itä-Saksa
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Calgary 1988 | 500 metriä |  |
|  Hopeaa | Calgary 1988 | 1 000 metriä |  |
Maa:   Saksa
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Albertville 1992 | 500 metriä |  |
Uwe-Jens Mey (s. 13. joulukuuta 1963 Varsova, Puola) on saksalainen pikaluistelija, joka aluksi Itä-Saksaa ja sittemmin Saksaa edustaen oli 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alkupuolella maailman parhaimmistoa sprinttimatkoilla, erityisesti 500 metrillä.
Mey osallistui olympiakisoihin jo 1984 Sarajevossa, jossa hän oli 500 metrillä kahdeksas ajalla 38,65 s. Calgaryn 1988 olympialaisissa hän melko yllättäen voitti 500 metriä uudella maailmanennätysajalla 36,45 s ja saavutti 1 000 metrillä hopeaa ajalla 1.13,11. Albertvillen 1992 olympialaisissa hän voitti toistamiseen 500 metrillä olympiakultaa, nyt ajalla 37,14 s. Olympialaisten jälkeen hän lopetti uransa.
Sprinttereiden MM-kilpailuissa Mey sijoittui hopealle vuosina 1988, 1989 ja 1991. Maailmancupin osakilpailuvoittoja hän saavutti 48 ja voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kuudesti.
Henkilökohtaiset ennätykset

Molemmat ennätykset olivat silloisia maailmanennätyksiä:
500 metriä: 36,43 Davosissa 19. tammikuuta 1992
1 000 metriä: 1.13,11 Calgaryssa 18. helmikuuta 1988
Metyylijasmonaatti

| Metyylijasmonaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Metyyli-2-[3-okso-2-[(Z)-pent-2-enyyli]syklopentyyli]asetaatti
CAS-numero:  1211-29-6
PubChem CID:  5281929
SMILES:  CCC=CCC1C(CCC1=O)CC(=O)OC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C13H20O3
Moolimassa:  224,29 g/mol
Sulamispiste:  25 °C
Tiheys:  1,022 g/cm3
Liukoisuus veteen:  340 mg/l (25 °C)
Metyylijasmonaatti (C13H20O3) on estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Rakenteeltaan se on jasmonihapon ja metanolin esteri. Yhdisteellä on merkittävä rooli kasvihormonina kasvinsyöjiä vastaan. Metyylijasmonaattia käytetään hajusteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet, biologinen rooli ja käyttö

Huoneenlämpötilassa metyylijasmonaatti on väritöntä tai kellertävää nestettä. Sillä on miellyttävä kukkaismainen tuoksu. Yhdiste liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Metyylijasmonaatti on optisesti aktiivinen yhdiste.
Ensimmäisen kerran metyylijasmonaattia eristettiin aitojasmiinin (Jasminum grandiflorum) kukista 1960-luvulla. Tämän jälkeen sitä on eristetty monista muistakin kasveista. Kasvit muodostavat yhdistettä lähtien linoleenihaposta. Linoleenihaposta muodostuu syklisoitumisien ja hapettumisien seurauksena jasmonihappoa, jolle siirretään metyyliryhmä S-adenosyylimetioniinilta ja tuotteena muodostuu metyylijasmonaattia. Metyylijasmonaatti kiihdyttää kasvin hedelmien kypsymistä ja lehtien putoamista syksyllä. Sitä erittyy myös silloin kuin kasvi vahingoittuu, esimerkiksi kasvinsyöjien syödessä lehtiä. Metyylijasmonaatti laukaisee kasvinsyöjiä vastaan suunnattuja puolustusmekanismeja, esimerkiksi eräiden proteinaasien tuotantoa. Metyylijasmonaatti toimii myös viestimolekyylinä kasvien välillä. Yhden kasvin vapauttaessa suuria määriä metyylijasmonaattia sitä haihtuu ympäristöön ja muutkin lähistöllä olevat kasvit alkavat tuottaa kasvinsyöjiltä suojaavia yhdisteitä.
Metyylijasmonaattia käytetään ainesosana hajusteissa tuomaan niihin jasmiinin tuoksua. Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Methyl jasmonate (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Methyl jasmonate (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Methyl jasmonate (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Methyl-jasmonate (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - methyl cis-jasmonate (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - methyl cis-jasmonate (englanniksi)
Debbie Meyer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Debbie Meyer |  Debbie Meyer |  Debbie Meyer |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | México 1968 | 200 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | México 1968 | 400 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | México 1968 | 800 m vapaauinti |  |
Deborah Elizabeth ”Debbie” Meyer (s. 14. elokuuta 1952 Annapolis) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän oli ensimmäinen uimari, joka voitti samoissa olympialaisissa kolme henkilökohtaista kultamitalia.
Meyer hallitsi teini-ikäisenä vuosina 1967–1970 naisten vapaauintimatkoja. Hän voitti 16-vuotiaana Mexico Cityn olympialaisissa 1968 200, 400 ja 800 metrin vapaauintimatkat kaikki uusilla olympiaennätyksillä. Vuotta aiemmin 1967 hän oli Pan-Amerikan kisoissa voittanut kaksi matkaa.
Meyer oli ensimmäinen nainen, joka ui 1 500 metriä alle 18 minuutin, 400 metriä alle 4,5 minuutin, 500 jaardia alle viiden minuutin ja 1650 jaardia alle 17 minuutin. Hän teki kaikkiaan 15 maailmanennätystä (yhden 200 m:llä, viisi 400 m:llä, viisi 800 m:llä ja neljä 1500 m:llä) ja 24 Yhdysvaltojen ennätystä sekä voitti 19 maansa mestaruutta. Vuonna 1969 hänet valittiin Associated Pressin vuoden naisurheilijaksi.
Meyer lopetti uransa jo vuonna 1970. Hänet valittiin uinnin Hall of Fameen vuonna 1977.
Aiheesta muualla

Meyer olympic.org:ssa
http://www.ishof.org/honorees/77/77dmeyer.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Naisten 200 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Naisten 400 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Naisten 800 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Mglin

Mglinin vaakuna vuodelta 1782.
Mglin (ven. Мглин) on kaupunki Brjanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Sudynka-joen varrella 167 kilometriä Brjanskista länteen. Kaupunki on Mglinin piirin keskus. Asukkaita on 8 200 henkeä (vuonna 2009).
Mglin mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1389, jolloin se siirtyi Liettuan alaisuuteen. Venäläiset valtasivat sen vuonna 1502. 1600-luvun alussa kaupunki oli puolalaisten hallussa. Krimintataarit hävittivät sen vuonna 1661. Pultavaan matkalla olleet Kaarle XII:n joukot piirittivät kaupunkia vuonna 1708. Vuodesta 1781 Mglin oli Novgorod-Severskin käskynhaltijakuntaan ja vuodesta 1802 Tšernigovin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Ennestäänkin pienen kaupungin talous lamaantui Brjanskin ja Gomelin välisen rautatien valmistuttua. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä.
Nykyään Mglin on maatalousalueen keskus, jossa on mm. elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluu vuosina 1815–1830 rakennettu Neitsyt Marian katedraali.
Aiheesta muualla

Mglinin piirin sivusto (venäjäksi)
Mglinin kaupungille omistettu sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Mezen (joki)

| Mezen |
| --- | --- |
 Mezenin vesistö.
Alkulähde:  Timanin selänne
Laskupaikka:  Mezeninlahti, Vienanmeri
Maat:  Venäjä
Pituus:  966 km
Virtaama:  886 m³/s
Valuma-alue:  78 000 km²
Mezen (ven. Мезе́нь, komiksi Мозын, Mozyn) on Vienanmereen laskeva joki Komin tasavallassa ja Arkangelin alueella Venäjällä. Sen pituus on 966 kilometriä, valuma-alueen laajuus 78 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 886 kuutiometriä sekunnissa. Joki on jäässä lokakuusta toukokuun alkuun, keväällä esiintyy jääpatoja. Kevättulva osuu touko-kesäkuulle.
Mezen saa alkunsa Timanin selänteen länsiosan soista. Se virtaa ensin etelään, kääntyy sitten pohjoiseen ja lopulta luoteeseen. Joki laskee Vienanmeren Mezeninlahteen Kaninin niemimaan länsipuolella.
Virtaus on suurimmillaan touko-kesäkuussa. Mezen on liikennöintikelpoinen 201 kilometrin matkalla Vaškan suuhun (toisen lähteen mukaan 371 km), keväisin 681 kilometrin (650 km) matkalla Makar-Ibiin saakka. Joen suussa harjoitetaan kalastusta. Tärkeimmät sivujoet ovat Mezenskaja Pižma, Peza, Sula ja Vaška. Joen alajuoksu on 64-90 kilometrin etäisyydelle merenpinnan vuorovesivaihtelun piirissä. Vuorovesivaihtelu on kaikista Venäjän joista metrimääräisesti suurinta; vedenkorkeus voi muuttua jopa 7–12 metriä.
Joen varrella sijaitsevat Koslanin ja Lešukonskojen piirikeskukset. Noin 40 km joen suulta  oikealla rannalla on Mezenin kaupunki ja piirikeskus, ja vasemmalla tästä vähän alavirtaan Kamenkan kaupunkimainen taajama.
Aiheesta muualla

Brittain et al, 2009: Arctic rivers, Chapter 9. See section 9.8: The Mezen river (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (notendur.hi.is)
Metyylihydratsiini

| Metyylihydratsiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  60-34-4
PubChem CID:  6061
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH6N2
Moolimassa:  46,1 g/mol
Ulkomuoto:  neste
Sulamispiste:  –52,4 °C (221 K)
Kiehumispiste:  87,5 °C (361 K)
Tiheys:  0,87 g/cm3
Liukoisuus veteen:  sekoittuu veteen
Metyylihydratsiini on orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä hygroskooppista (kosteutta itseensä sitovaa) nestettä, jolla on ammoniakkia muistuttava haju. Sen kemiallinen kaava on CH6N2 ja rakennekaava on CH3NHNH2. Metyylihydratsiinista käytetään myös nimityksiä monometyylihydratsiini ja MMH.
Metyylihydratsiinin moolimassa on 46,1 g/mol, sulamispiste –52,4 °C, kiehumispiste 87,5 °C, tiheys 0,874 g/cm3, sekoittuu veteen, leimahduspiste –8,3 °C c.c., itsesyttymislämpötila 196 °C ja CAS-numero 60-34-4.
Metyylihydratsiinia tuotetaan metyyliamiinin ja klooriamiinin välisellä reaktiolla tai vaihtoehtoisesti lähtöaineina voidaan käyttää bentsaldehydiatsiiniä ja dimetyylisulfaattia.
Metyylihydratsiiniä käytetään rakettien polttoaineena, koska sen palaessa vapautuu suuri määrä energiaa. Yhdistettä on mahdollista käyttää myös synteettisessä kemiassa ja liuottimena.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa, maksassa ja veressä. Palaessaan muodostaa myrkyllisiä typen oksideja.
Metyylihydratsiinia muodostuu elimistössä myös sienimyrkytyksen kautta, jos on syöty gyromitriinia sisältäviä sieniä, kuten esimerkiksi raakoja (ryöppäämättömiä) korvasieniä. Gyromitriini muuttuu elimistössä metyylihydratsiiniksi, joka on varsinainen myrkytyksen aiheuttaja. Metyylihydratsiini vaikuttaa keskushermostoon ja haittaa B6-vitamiinin normaaleja toimintoja.
Aiheesta muualla

Metyylihydratsiinin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Methylhydrazine (englanniksi)
ChemBlink: Methylhydrazine (englanniksi)
Metyylilitium

| Metyylilitium |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  917-54-4
PubChem CID:  2724049
SMILES:  [Li+].[CH3-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH3Li
Moolimassa:  21,975 g/mol
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Metyylilitium (CH3Li) on litiumin organometalliyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään orgaanisissa synteeseissä metyloimisreagenssina ja muiden organometalliyhdisteiden valmistuksessa.
Ominaisuudet

Metyylilitium on huoneenlämpötilassa valkoista kiinteää ainetta. Yhdiste reagoi erittäin voimakkaasti ilman ja veden ja muiden proottisten liuottimien kanssa. Yhdiste ei liukene hiilivetyihin, mutta liukenee eettereihin kuten dietyylieetteriin ja tetrahydrofuraaniin ja yhdistettä käytetään tyypillisimmin liuotettuina näihin liuottimiin. Muiden organolitiumyhdisteiden tavoin metyylilitiumille on tunnusomaista muodostaa aggregaatteja. Esimerkiksi tetrahydrofuraani- tai dietyylieetteriliuoksessa se  esiintyy tetrameerina. Metyylilitium on voimakkaasti emäksinen ja nukleofiilinen yhdiste.
Valmistus ja käyttö

Metyylilitiumia valmistetaan tyypillisesti metallisen litiumin ja kloorimetaanin, bromimetaanin tai jodimetaanin välisellä reaktiolla. Yhdistettä voidaan valmistaa myös litiummetallin ja trimetyyliboraanin välisellä reaktiolla tai etyylilitiumista ja  dimetyylielohopeasta.
Metyylilitium metyloi useita funktionaalisia ryhmiä ja tähän perustuu sen käyttö orgaanisissa synteeseissä. Erityisen käytetty se on yhdessä kuparin kanssa steroidien synteeseissä. Lisäksi ainetta voidaan käyttää valmistettaessa muun muassa kuparin, magnesiumin ja titaanin organometalliyhdisteitä ja voimakkaana emäksenä.
Päiväperhoset

| Päiväperhoset |
| --- | --- |
 Ritariperhonen (Papilio machaon)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset   Papilionoidea  Latreille, 1802
Heimot
 Kaaliperhoset Pieridae  Noppaperhoset Riodinidae  Ritariperhoset Papilionidae  Sinisiipiset Lycaenidae  Täpläperhoset Nymphalidae 
Katso myös
   Päiväperhoset Wikispeciesissä   Päiväperhoset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Päiväperhoset (Papilionoidea) on perhosten yläheimo. Yläheimoon kuuluvat useimmat yleiskielen tuntemat perhoset, kuten täpläperhosten, kaaliperhosten ja sinisiipien heimoihin kuuluvat lajit. Paksupäiden (Hesperioidea) yläheimon lajit muistuttavat päiväperhosia elintavoiltaan, mutta ne eroavat päiväperhosista muodon yksityiskohtien perusteella.
Kehitysvaiheet ja elintavat

Päiväperhosilla on täydellinen muodonvaihdos, johon kuuluu neljä kehitysvaihetta, muna, toukka, kotelo ja aikuinen. Aikuiset päiväperhoset syövät kukkien mettä, toukat useimmiten kasvien lehtiä.
Rakenne

Päiväperhosilla on kova kitiinin muodostama ulkoiho, johon lihakset kiinnittyvät. Pään erottaa muusta ruumiista ohut kaula. Päässä sijaitsevat tärkeimmät aistinelimet. Ravinnonottoelimenä toimii imutorvi, jonka kautta perhonen ottaa nestemäistä ravintoa ja vettä. Suuren osan päästä muodostaa kaksi kupumaista verkkosilmää. Tärkeimpinä kosketus- ja hajuaistineliminä toimivat tuntosarvet. Nämä sijaitsevat päiväperhosilla lähempänä toisiaan kuin paksupääperhosilla.
Keskiruumiissa on kolme jaoketta, joihin siivet ja raajat ovat kiinnittyneet. Jokaisessa jaokkeessa on yksi raajapari ja toisessa ja kolmannessa jaokkeessa siipipari. Eräiden heimojen lajeilla (muun muassa täpläperhoset) etujalat ovat surkastuneet ja kävelyyn kelpaamattomat. Raajaparien rakenne on samanlainen, tyvessä on liikkumaton lonkka ja välittävä reisirengas, ja sen jälkeen liikkuvien nivelten yhdistämät reisi, sääri ja nilkka. Nilkka jakautuu viiteen erilliseen jaokkeeseen, jossa viimeisessä on yleensä kynsipari.
Siipiä peittävät siipisuomut, jotka sijaitsevat toisiinsa nähden limittäin ja ovat kiinni vain pienellä varrella. Siipien värin saavat aikaan erilaiset pigmenttiaineet ja usein niissä on interferenssivärejä, jolloin suomujen mikroskooppinen rakenne saa aikaan värin. Näin syntyvät monet metallinhohtoiset värit. Koirailla on usein tietyissä kohdin siipiä niin sanottuja koirassuomuja, joiden tyvessä on hajurauhasia. Nämä voivat muodostaa erityisiä koirastäpliä. Koirassuomujen erittämä hajuerite toimii naaraita houkuttelevina.
Takaruumis koostuu kymmenestä jaokkeesta, näistä jaokkeet 2–8 erottuvat selvästi ulkopinnalta. Kitiinipeite on takaruumiissa ohuempi kuin päässä tai keskiruumiissa. Siellä sijaitsevat ruoansulatus- ja suvunjatkamiselimet sekä selkäsuoni eli sydän selkäpuolella ja vatsaydin eli keskushermoston runko vatsapuolella. Nämä ulottuvat keskiruumiin läpi päähän. Keskushermosto yhdistyy aivoganglioihin. Ulkoiset suvunjatkamiselimet ovat takaruumiin päässä. Koiraiden takaruumis on useimmiten tasapaksu, naarailla takaruumis on keskeltä paksumpi ja tylppäpäinen.
Siipien kirjausten kuvauksen helpottamiseksi ne on jaettu osiin, jotka ovat tyvestä ulkoreunaan lukien tyviala, diskaaliala, postdiskaaliala ja submarginaaliala. Suonten välisiä alueita nimitetään saroiksi. Siipien reunaan kulkevat suonet ja niiden väliset sarat numeroidaan alkaen takareunasta. Siiven keskellä on tyveen liittyvien vahvojen siipisuonten ympäröimä alue, jota nimitetään keskisaraksi. Keskisarkaa rajoittaa siiven takareunaan päin mediaanisuoni, etureunaan päin subkostaalisuoni ja ulkoreunaan päin diskoidaalisuoni.
Heimoja ja alaheimoja

Papilionidae – ritariperhoset (Suomessa 4 lajia)
Pieridae – kaaliperhoset (Suomessa 16 lajia)
Dismorphiinae – viiriperhoset (virnaperhoset)
Pierinae – kaaliperhoset
Coliadinae – keltaperhoset
Lycaenidae – sinisiivet (Suomessa 27 lajia)
Lycaeninae – kultasiivet
Polyommatinae – sinisiivet
Theclinae – nopsasiivet
Nymphalidae – täpläperhoset (Suomessa 61 lajia)
Satyrinae – heinäperhoset (Suomessa 22 lajia)
Pihlajaperhosella (Aporia crataegi) siipisuonet erottuvat selvästi.
Metsäsauna

Sisäänlämpiävän metsäsaunan jäännökset Saarijärven rannalla Vaalassa.
Metsäsaunalla tarkoitetaan savusaunamaista asumusta, joita käytettiin metsä- ja maataloustyöväen sekä kalastajien tilapäisenä asuntona syrjässä vakinaisesta asutuksesta. Käyttötarkoituksen ja sijaintipaikan mukaan metsäsaunaa voidaan nimittää myös niittysaunaksi tai kalasaunaksi.
Joissakin tapauksissa näitä nimityksiä käytetään edelleen myös sellaisista rakennuksista, esimerkiksi vanhojen kalasaunojen seuraajista, joita ei ole lainkaan käytetty kylpemiseen tai rakennettu savusaunan tapaan sisäänlämpiäviksi.
Metsäsaunojen tarve

Kun perustettiin ja alettiin raivata ulkoniittyä, tai käyttöön vakiintui tietty kaukaisempi metsästys- tai kalastuspaikka, tarvittiin tilapäisasumukseksi laavua pysyvämpi asuinsija. Paikalle rakennettiin tällöin hirsinen metsäsauna, joka kesti laavua paremmin säätä ja antoi talvella paremman suojan.
Maatalousväestön tilapäiskäytön ohella metsäsaunat olivat metsätyöväelle savotta-ajan pääasiallinen asumistapa 1800-luvulla ja 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Metsäsaunan saattoi rakentaa esimerkiksi metsätyömaan kaatoporukka, hevosmies ja kaksi kaatomiestä yhdessä omaksi asuinsijakseen. Metsätyöväen tarpeisiin ne rakennettiin uittoväylien varsiin. Vasta vuonna 1928 tuli voimaan ns. kämppälaki (laki metsä- ja lauttaustyöväen asunnoista), jonka mukaan metsätyöväelle tuli olla paremmat asumukset, savottapirtit.
Aleksis Kivi kertoo kirjassaan Seitsemän veljestä Impivaarassa veljesten isoisän jäljiltä olleesta sysikoijusta, joka saattoi olla hiilenpolttajan asumukseksi rakennettu metsäsauna. Veljekset käyttivät sitä tilapäisasuntona ennen oman uudistalonsa valmistumista.