stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valdemar II Sejr
Kuningas

Valdemarin vanhempi veli Knuut VI kuoli yllättäen 40-vuotiaana, ja Valdemar nousi kuninkaaksi vuonna 1202. Heti seuraavana vuonna hän valloitti Lyypekin ja Holsteinin. Vuonna 1204 hän yritti sekaantua Norjan kruununperimykseen, ja nelivuotisen sodan jälkeen Norjan uusi kuningas vannoi uskollisuutta Tanskalle vuonna 1208.
Vuonna 1219 Saksalainen ritarikunta pyysi apua Baltian käännyttämisessä, ja Valdemar sai sotaretkelleen ristiretken arvon. Taistelut Tallinnan lähistöllä olivat rajuja. Niissä liehui ensimmäistä kertaa Tanskan lippu, jossa on punaisella pohjalla valkoinen risti. Legendan mukaan lippu putosi taivaasta Lindanisen taistelussa ja johdatti tanskalaiset voittoon. Viro liitettiin Tanskan maihin, ja sen asukkaat kastettiin kristinuskoon.
Vuonna 1223 poliittinen tilanne kuitenkin muuttui äkillisesti, kun Schwerinin kreivi Henrik vangitsi Valdemar Sejrin ja hänen poikansa Valdemar nuoremman Lyøn saarella. Vasta vuonna 1226 heidät vapautettiin 44 000 hopeamarkan lunnaita vastaan. Sillä välin kuninkaan Pohjois-Saksan valtakunta oli romahtanut, ja yrittäessään saada sen takaisin, hän kärsi ratkaisevan tappion 22. heinäkuuta 1227 Bornhøvedissä Holsteinissa.
Vuonna 1227 Valdemar menetti joitakin alueita nykyisessä Saksassa. Sen jälkeen hän keskittyi jäljellä olevan alueensa sisäpolitiikkaan ja perusti läänitysjärjestelmän, mikä loi Tanskaan aatelisluokan, mutta vei talonpojilta näiden viikinkiajoista asti nauttiman vapauden. Hän kirjoitti myös vuonna 1241 valtiollisen lakikokoelman, jota käytettiin vuoteen 1683 asti.
Valdemar on Tanskassa myyttinen kuningas, koska hän otti käyttöön nykyisen lipun, ja koska Tanskan suurvalta-ajan voidaan katsoa päättyneen hänen valtakauteensa. Valdemarin jälkeen maata repivät sisällissodat. Valdemar Sejrin poliittisen vahvuuden taustalla, kuten myös hänen vankeutensa aikana, oli erinomainen yhteistyö piispojen ja valtaherrojen kanssa.
Valdemar II Sejr kuoli 71-vuotiaana maaliskuussa 1241 ja hänet haudattiin Sankt Bendtin kirkkoon Ringstediin.
Avioliitot ja perilliset

Valdemar avioitui vuonna 1205 Böömin prinsessa Dagmarin (k. 1212) kanssa, joka oli Böömin kuningas Ottokar I:n ja tämän ensimmäisen puolison Adelheid von Meißenin tytär. Dagmar kuoli toisen synnytyksensä jälkeiseen infektioon ja myös lapsi kuoli.
Heille syntyi yksi eloon jäänyt lapsi:
Valdemar nuorempi (1209–1231), isänsä kanssahallitsija 1218. Avioitui 1227 Portugalin infanta Eleanorin (1211–1231) kanssa; kuoli 21-vuotiaana metsästysonnettomuudessa lapsettomana.
Valdemar avioitui toisen kerran vuonna 1214 Portugalin infanta Berengárian eli Bengjerdin (1194–1221) kanssa, joka oli vuonna 1212 seurannut veljeään Flanderin herttua Ferrandia tämän uuteen kotimaahan. Avioliitto oli järjestetty liitoksi Ranskaa vastaan. Berengaria oli kuningas Sancho I:n ja Dulce Aragonialaisen tytär. Hän kuoli viimeisen raskautensa jälkeiseen infektioon, myös lapsi syntyi kuolleena.
Heille syntyivät lapset:
Erik IV Plovpenning, kruununperillinen
Sofia (1217–1247), avioitui 1230 Brandenburgin markkreivi Johann I:n kanssa
Abel, Etelä-Jyllannin herttua, Tanskan kuningas
Kristoffer I, Lollannin ja Falsterin herra, Tanskan kuningas
Avioliiton ulkopuolella syntyneet lapset Guttorm jaarlin tyttären, Esbern Snaren lesken Helena Guttormsdotterin (k. 1205 jälkeen) kanssa:
Knud (n. 1205/1211-1260), Tallinnan ja Viron herttua, myöhemmin Blekingen herttua
Niels (k. 1281), Hallandin herttua
Kävi kuitenkin ilmi, että järjestely aiheutti suuria ongelmia Valdemarin kuoleman jälkeen.
Vuonna 1219 vuonna käyttöön otettu Tanskan lippu, Dannebrog
Valdemar II Sejr kuninkaita kuvaavassa maalausfriisissä Sankt Bendts Kirke, Ringsted, Sjælland
Eerik II Emune

Eerik II Emune 1500-luvun kaiveruksessa
Eerik II Emune (n. 1090 – 18. kesäkuuta 1137) oli Tanskan kuningas vuosina 1134–1137. Eerikin liikanimi "Emune" merkitsee "ikimuistoista".
Suku

Eerik oli Tanskan kuningas Eerik I:n ja tämän nimeltä tuntemattoman jalkavaimo avioton lapsi.
Hänen velipuolensa Knud Lavard antoi hänelle Tanskan saaria, ja hän oli Mønin, Lollandin ja Falsterin jaarli. Kun Lavard murhattiin vuonna 1131, Eerik liittyi velipuolensa Harald Kesjan kanssa kapinaan hallitsevaa Tanskan kuningas Nielsiä vastaan. Eerik valittiin Tanskan vastakuninkaaksi Skånessa huhtikuussa 1131, mikä sai Kesjan tukemaan Nielsiä pelkästään kateudessa.
Eerikin armeija hävisi useita taisteluita Nielsiä ja tämän poikaa Maunu Vahvaa vastaan, kuten Jellingissä Jyllannissa vuonna 1131 ja Værbrossa Sjællannissa, ja hän joutui pakenemaan Skåneen. Hänen vetäytymisensä ansaitsi hänelle lempinimen "Jänishousu". Eerik epäonnistui vakuuttamaan Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Lothar III:n tukemaan pyrkimystään nousta kuninkaaksi, eikä hänellä myöskään ollut onnea pyytäessään apua Norjan kuningas Maunu IV Sokealta. Hän palasi Skåneen vuonna 1134, missä Lundin arkkipiispa Asser liittyi hänen tukijakseen ja lopulta myös keisari Lothar tuki häntä. Vuonna 1134 hän voitti kuningas Nielsin koko armeijan Fotevikin taistelussa Skånessa saksalaisten ratsusotureiden ratkaisevalla avustuksella, ja Niels kuoli vuoden sisällä.
Kuningas

Eerik julistettiin kuninkaaksi Skånen tingissä eli käräjillä Lerbäckshögenissä Kävlingevägenissä lähellä Lundia. Eerik teki myöhemmin Lundista pääkaupunginsa. Fotevikin taistelun loistavan voiton myötä Eerik sai lempinimen "Ikimuistoinen" korvaamaan aiemman "Jänishousun". Harald Kesja palasi Tanskaan ja hänet julistettiin kuninkaaksi Urnehovedissa Slesvigissä. Eerik lähti jahtamaamaan häntä takaa ja tappoi velipuolensa Harald Kesjan ja tämän pojat, joista vain Olaf Haraldsen pääsi pakenemaan.
Eerik yritti tämän jälkeen lujittaa ja legitimoida hallintoaan. Hän antoi titteleitä ja etuoikeuksia kannattajilleen ja julisti arkkipiispa Asserin veljenpojan Eskilin Roskilden hiippakunnan piispaksi. Hän aloitti prosessin saadakseen velipuolensa Knud Lavardin kanonisoitua ja perusti Ringstediin luostarin dokumentoimaan kertomuksia Knudin haudalla tapahtuneista ihmeistä. Eerik halusi vahvistaa kuninkaiden jumalallisen oikeuden, ja Knudin kanonisointi tuki hänen vaatimustaan ​​valtaistuimeen. Knud julistettiin lopulta pyhäksi vuonna 1170.
Eerik tunnettiin vihollisilleen ankarana hallitsijana. Kesällä 1136 hän aloitti ristiretken pakanaväestöä vastaan ​​Rügenin saarella ja sen pääkaupungissa Arkonassa. Hän käski miehiään kaivaa kanava kaupungin ja muun saaren välille. Kanava kuivatti lähteen, joka toimitti Arkonaan juomavettä ja kaupunki pakotettiin antautumaan. Vuonna 1135 Eerik voitti meritaistelussa lähellä Tanskan rannikkoa Pommerin herttua Ratiborin johtamat lechitic (länsislaavilaiset) joukot, jotka olivat ryöstelleet Roskildea, ja vuotta myöhemmin Konungahelan (nykyinen Kungälv Ruotsissa) taistelun jälkeen ryösti myös tämän kaupungin.
Hän liittyi kuningas Maunu Sokean epäonnistuneeseen sotaretkeen Norjassa, missä hän onnistui polttamaan Oslon. Saatuaan tietää, että piispa Eskil oli nostanut Sjællannin aateliset häntä vastaan, Eerik kiirehti joukkoineen pohjoiseen tukahduttaakseen nopeasti Fynillä ja Jyllannissa leviävän kapinan ja määräsi Eskilille raskaat sakot.
Kuolema

Eerik II Emune kuoli 18. syyskuuta 1137.
Eerik kuolema historioitsija Arild Huitfeldtin kertomana: "Eerik kuoli Urnehovedin maihinnousussa vuonna 1137. Paikallinen aatelismies, hirdin eli kuninkaan seurueen jäsen Sorte Plov löi kuningas Eerikin maahan. Legendan mukaan Sorte Plov pyysi lupaa lähestyä kuningasta kantaen kädessään keihästä, jonka kärkeä suojasi puupala. Todettuaan, että kuningas Eerik ei käyttänyt haarniskaa tunikansa alla, Sorte Plov potkaisi suojan pois ja löi keihään kuninkaan läpi. Kuningas Eerikin veljenpoika Erik Håkonssøn astui esiin miekka kädessään, mutta aatelinen käski rauhoittua, koska hän – Erik – oli seuraavana valtaistuinjonossa, koska oli ainoa täysi-ikäinen mies kuningasperheessä: "Laita pois nuijasi, nuori Erik. Mehukas lihapala on pudonnut kulhoosi!" Legendan mukaan Sorte Plov pakeni paikalta henkensä kanssa.
Eerik II Emune haudattiin Riben tuomiokirkkoon. Hänen veljenpoikansa Erik Håkonssøn kruunattiin hänen seuraajakseen Eerik III:ksi.
Avioliitto ja jälkeläiset

Ennen vuotta 1130 Eerik avioitui Malmfrid Kiovalaisen (1095/1102–1137 jälkeen) kanssa, joka oli Kiovan suuriruhtinas Mstislav I:n ja Ruotsin prinsessa Kristina Ingesdotterin tytär. Malmfrid oli Norjan kuningas Sigurd I:n leski ja Eerikin velipuolen Knud Lavardin puolison Ingegerdin sisar. Avioliitto oli lapseton.
Eerikillä oli jalkavaimonsa Thunnan kanssa avioton poika Sweyn, josta tuli Tanskan kuningas Sven III Grathe vuonna 1146.
Käännös suomeksi
Skandinavismi

Skandinavismin ideologiaa julistava maalaus 1800-luvun puolivälistä. Norjan ja Ruotsin lipuissa on mukana ”sillisalaatiksi” kutsuttu Ruotsi-Norjan unionin tunnus.
Skandinavismi on 1800-luvulla syntynyt ajatus kaikkien skandinaavien yhtymisestä yhden ja saman valtion alaisuuteen. Ajatus syntyi ja vaikutti erityisesti akateemisissa piireissä.
Tanskan, Ruotsin ja Norjan samankaltaisen kulttuuriperinnön ja kielen sekä yhteisen historian ajateltiin mahdollistavan niiden yhdistymisen. Esimerkiksi Kalmarin unionin aikoihin 1300- ja 1400-luvuilla Skandinavian mailla oli ollut yhteinen hallitsija.
Poliittinen skandinavismi romahti 1864 käytyyn Tanskan–Preussin sotaan Ruotsin kieltäydyttyä auttamasta Tanskaa muuten kuin vapaaehtoisjoukoilla. Ensimmäisen maailmansodan aikana sanomalehti Det Nya Swerigen kustantaja Adrian Molin määritteli teoksessa Sveriges utrikespolitik i världskrigets belysning uutta skandinavismia, jossa Ruotsilla olisi johtava rooli. Skandinavismin perinne on säilynyt pohjoismaisen kulttuuriyhteistyön muodossa.
Aiemmin 1700-luvun lopulla vaikutti kirjallisissa piireissä skandinavismi, jonka aikana perustettiin kaksi lyhytaikaista aikakauskirjaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skandinavismi Wikimedia Commonsissa
Pan-nationalismi
Július Hudáček

| Július Hudáček |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1988 (ikä 36) Spišská Nová Ves, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Slovakia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  oikea
Pituus:  186 cm
Paino:  85 kg
Pelinumero:  33
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–
Aik. seurat:  Slovakia U20 (Slovakia) HC Košice (Slovakia) Södertälje SK (Allsvenskan) Frölunda HC (SEL) Sibir Novosibirsk (KHL) HC Pardubice (ČEL) Örebro HK (SHL) Severstal Tšerepovets (KHL) HK Spartak Moskova (KHL) Dinamo Riika (KHL) HC Sparta Praha (ČEL)
| Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Slovakia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Suomi 2012 |  |  |
Július Hudáček (s. 9. elokuuta 1988 Spišská Nová Ves, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkomaalivahti.
Maajoukkue

Hudáček edusti Slovakiaa MM-kisoissa vuosina 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 ja 2017.
Yksityiselämä

Hänen veljensä on jääkiekkohyökkääjä Libor Hudáček.
Elisabeth Lounasmaa

Maria Elisabeth (Betty) Lounasmaa, ent. Löfgren (o.s. Avellan, 6. huhtikuuta 1851 Kemiö – 5. helmikuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen opettaja, suomentaja ja naisasialiikkeen pioneeri.
Löfgrenin vanhemmat olivat kamreeri Karl Christian Avellan ja Maria Gustava Ekman. Hän sai kasvatuksensa Ruotsissa Cecilia Fryxellin sisäoppilaitoksessa lähellä Kalmaria, kävi tyttökoulunlähde? ja työskenteli sitten senaatin puhtaaksikirjoittajana, Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun suomen kielen ja suomalaisen tyttökoulun ruotsin ja englannin opettajana. Hän myös suomensi kirjallisuutta.
Mentyään naimisiin 1871 Uuden Suomettaren päätoimittajan Viktor Löfgrenin (vuodesta 1906 Lounasmaa) (k. 1909) kanssa hän jatkoi kirjoittamista julkaisten artikkeleita Uudessa Suomettaressa nimimerkillä. Hän suomensi tekstejä myös Suomalaiselle teatterille.
Löfgren oli 1884 mukana perustamassa Suomen Naisyhdistystä ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana 1884–1889. Hän suunnitteli yhdistyksen käytännöllis-aatteellisen ohjelman. Hän osallistui myös Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun perustamiseen, joka oli alallaan ensimmäinen.
Teoksia

Hvad är kvinnofrågans slutliga uppgift? : (referat vid Finsk kvinnoförenings 10-årsfest d. 16 maj 1894). Finsk kvinnoförenings småskrifter 4. Finsk kvinnoförening, Helsingfors 1898 (suomeksi nimellä Mikä on naisasian lopullinen päämäärä? : (Referaatti Suomen naisyhdistyksen 10-vuotisjuhlassa toukokuun 16 p:nä 1894). Suomen naisyhdistyksen kirjasia 4. Suomen naisyhdistys, Helsinki 1898)
Teoksia > Suomennoksia

Nimellä Elisabeth Löfgren:
Octave Feuillet : Jalon nuorukaisen elämänvaiheet : näytelmä viidessä näytöksessä, jaettuna seitsemään kuvaelmaan. Suomalainen teatteri-kirjasto 20. Hämäläisen osakeyhtiö, Hämeenlinna 1874
Kalastajan vaimo : mukaelma Jacques Normandin runoelmasta. Holm, Helsinki 1883
Alexander Lange Kielland : Karen. Holm, Helsinki 1883
Alexander Lange Kielland : Laivuri Worse. Holm, Helsinki 1883
Nimimerkillä E.:
Stefan Löfving : Stefan Löfvingin päiwäkirja ; mukailemalla suomentanut E. Oskar af Heurlin, Helsinki 1874, 2. painos 1882
Ouida : Lehti myrskyssä ; englannin kielestä suom. E. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino, Helsinki 1876
Wilkie Collins : Jäätyneellä syvyydellä : dramallinen kertomus 5 kohtauksessa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino, Helsinki 1877
Romaneja ja kertomuksia 3 vihko : M. Jókai : Pakolaisen päiväkirja : suomennos unkarinkielestä; Charles Dickens : Sokea sisareni ; Wilhelmine von Hillern : Kotka-Wappu : kertomus Tyrolin vuoristosta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura / Uusi Suometar, Helsinki 1877
Holger Drachmann : Kaksi laukausta, teoksessa  'Romaneja ja kertomuksia 4 vihko. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura / Uusi Suometar, Helsinki 1877
Björnstjerne Björnson : Maria Stuart Skotlannissa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino, Helsinki 1878
Kristofer Janson : Liw  ; norjan kielestä suom. E. Romaneja ja kertomuksia 5 vihko. Uusi Suometar, Helsinki 1879
Kristofer Janson : Marit Skjölte ; norjan kielestä suom. E. Romaneja ja kertomuksia 6 vihko. Uusi Suometar, Helsinki 1879
Kristofer Janson : Per ja Bergit ; norjan kielestä suom. E. Romaneja ja kertomuksia 6 vihko. Uusi Suometar, Helsinki 1879
I. Potapénko : Liitto miehiä vastaan : ilveilys yhdessä näytöksessä ; venäjänkielestä suom. E. Hagelberg, Tampere 1892
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Elisabeth Lounasmaa on Wikiaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Play the Best of The Alan Parsons Project

| Play the Best of The Alan Parsons Project Andrew Powell and the Philharmonia Orchestra |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Abbey Road
 Julkaistu: 1983
 Formaatti: CD, LP, C-kasetti
 Tuottaja(t): Andrew Powell
 Tyylilaji: nykymusiikki, elektroninen, progressiivinen rock
 Kesto: n. 45.50
 Levy-yhtiö: EMI
Muut kannet
 Ranskan-, Italian- ja Espanjan-painosten kansi.
Andrew Powell and the Philharmonia Orchestra Play the Best of The Alan Parsons Project (APatPOPtBoTAPP) on vuonna 1983 julkaistu äänilevy, joka sisältää rockyhtye The Alan Parsons Projectin kappaleita orkesterimusiikiksi sovitettuna. Hankkeen taiteellinen johtaja Andrew Powell toimi sovittajana ja kapellimestarina myös useimmilla The Alan Parsons Projectin albumeilla.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on merkitty Alan Parsonsin ja Eric Woolfsonin säveltämiksi ja Andrew Powellin sovittamiksi.
Lucifer (+ Mamma Gamma) – 5.00
Time – 5.06
Games People Play – 4.02
I Robot Suite – 8.20
Damned If I Do – 3.38
Pavane – 4.42
What Goes Up – 5.35
Eye in the Sky – 4.25
Old and Wise – 5.02
Gugi Kokljuschkin

| Gugi Kokljuschkin |
| --- | --- |
 Gugi Kokljuschkin, Heimo ”Holle” Holopainen ja Tommi Lindell (vasemmalta lukien)
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1947 Helsinki
Kuollut: 7. maaliskuuta 2025 (77 vuotta)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Gugi
Yhtyeet:  Topmost, Utopia, Gugi, Titta ja Peter
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vasilij ”Gugi” Kokljuschkin (2. kesäkuuta 1947 Helsinki – 7. maaliskuuta 2025) oli suomalainen muusikko ja musiikkialan vaikuttaja. Toukokuussa 2012 tasavallan presidentti myönsi Kokljuschkinille musiikkineuvoksen arvonimen.
Elämä

Gugi Kokljuschkin perusti nuoruuden kaveripiiriin kuuluneiden Heimo Holopaisen ja Harri Saksalan kanssa Topmost-yhtyeen vuonna 1964. Kokljuschkin toimi Ruotsissa ja Tanskassakin kiertäneen yhtyeen laulusolistina viiden vuoden ajan. Kokljuschkin erotettiin Topmostista, jonka jälkeen hän aloitti keikkailun tyttöystävänsä Pian kanssa. He osallistuivat Syksyn Säveleen kappaleella ”Et mennä saa” vuonna 1969. Lisäksi he levyttivän single ”Kai vielä kohdataan” ja esiintyivät Dannyn Wild Western show’ssa. Sen jälkeen Kokljuschkin levytti yhden singlen sekä Utopian että Candyn kanssa. Uuden duettokumppanin hän sai Titta Jokisesta, yhteistyöstä syntyi kaksi singleä. He kiersivät myös triona nimellä Gugi, Titta ja Peter, jossa Peter oli Gugin veli. Vuonna 1981 Kokljuschkin liittyi Almost-yhtyeeseen, jossa muut jäsenet olivat veli Peter ja Roni Kamras. Almost ei levyttänyt mutta keikkaili runsaasti.
Muusikon uran jälkeen Kokljuschkin loi uran suomalaisessa musiikkibisneksessä. Hän oli koulutukseltaan diplomiekonomi. Kokljuschkin toimi Finnlevyn kotimaisen musiikin tuotepäällikkönä ja Scandian, Finnscandian, Sonet/Discophonin ja Polygramin toimitusjohtajana vuosina 1977–1998. Vuodesta 1999 hän toimi Suomen Universal Music Oy:n toimitusjohtajana aina vuoteen 2009, jolloin hän siirtyi yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi. Hän on toiminut myös ÄKT:n puheenjohtajana. Hänelle myönnettiin vuonna 2006 Musiikki & Media -tapahtuman erikoispalkinto elämäntyöstä suomalaisen musiikin hyväksi. Vuoden 2009 Emma-gaalassa Kokljuschkinille myönnettiin Vuoden kultainen Emma-palkinto.
Kokljuschkinin isoisä pakeni aikoinaan Suomeen Kronstadtista.
Vuonna 2010 hän toimi yhtenä kolmesta X Factor (Suomi)-TV-ohjelman ensimmäisen tuotantokauden tuomareista.
Kokljuschkinin ensimmäinen sooloalbumi Isot opit elämän ilmestyi huhtikuussa 2014. Osa sooloalbumin kappaleista on Gugin käsialaa ja lisäksi levy sisältää käännöskappaleita.  Toinen sooloalbumi Mies joka kotiin sut vie ilmestyi huhtikuussa 2017.
Aiheesta muualla

Gugi Kokljuschkinin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Gugi Kokljuschkinin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2 
Taiteenala:  MusicBrainz
Anne Moilanen

| Anne Moilanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Suomussalmi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  viestintäjohtaja
Anne Moilanen (s. Suomussalmi) on suomalainen viestintäjohtaja, joka on työskennellyt pitkään toimittajana, päätoimittajana sekä ministerin erityisavustajana. Hän toimii Valtion taloudellisen tutkimuskeskus VATT:n viestintäjohtajana. Hän on toiminut myös VR Group Oyj:n talousviestintäpäällikkönä. Moilanen on esiintynyt lukuisissa televisio- ja radiokeskusteluissa, sekä Yleisradion ohjelmissa että MTV3:lla Huomenta Suomen "Pöllöraadissa". Moilanen oli mukana mediayhtiö MustReadissa perustajana, vastaavana päätoimittajana ja viestintäjohtajana.
Koulutus

Moilanen on valmistunut filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta, jossa hän opiskeli teatterin ja draaman tutkimusta. Hän on opiskellut myös Tukholman yliopistossa ja Isossa-Britanniassa Oxfordin yliopistossa, jossa hän oli vuosina 2015–2016 Helsingin Sanomain Säätiön stipendiaattina.
Ura

Moilanen oli mukana perustamassa mediayhtiö MustReadia, jossa hän työskenteli päätoimittajana, viestintäjohtajana ja yhtiön osakkaana 2017–2022. Aiemmin hän työskenteli Yleisradiossa, Helsingin Sanomissa, Annassa ja Ylioppilaslehdessä. Hän on työskennellyt myös freelance-toimittajana, Ilta-Sanomien, Imagen ja Seuran kolumnistina sekä Helsingin Sanomien teatterikriitikkona. Hän on juontanut Ylen uutislähetyksiä ja ollut kommentaattorina Jälkiviisaissa ja Pressiklubissa.lähde?
Moilanen työskenteli kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäen erityisavustajana opetus- ja kulttuuriministeriössä lokakuusta 2012 huhtikuuhun 2014, jolloin Vasemmistoliiton ministerit erosivat hallituksesta. Moilasen vastuualueita ministerin esikunnassa olivat taide- ja kulttuuripolitiikka sekä viestintä.
Moilanen oli vuosina 2008–2012 Naisasialiitto Unionin kustantaman Tulva-lehden päätoimittaja. Vuonna 2009 Moilanen juonsi Yle Radio 1:llä feminististä Tulta munille! -keskusteluohjelmaa.
Moilanen nimitettiin 1. elokuuta 2023 alkaen viestintäjohtaja Ville Pernaan viransijaiseksi Valtion taloudelliseen tutkimuskeskukseen. Hän toimii tehtävässä maaliskuun 2025 loppuun.
Tunnustukset

Vuonna 2008 Moilanen valittiin Vuoden freelance-journalistiksi ja vuonna 2009 Vuoden kainuulaiseksi puhujaksi. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Naistoimittajien Juhlavuoden stipendi.
H’rystos – naša Pash’a

H’rystos – naša Pash’a (ukr. Христос — наша Пасха) on Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon katekismus vuodelta 2012.
Katekismuksen on julkaissut Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon synodi. Se ilmestyi vuonna 2012, ja sen englanninkielinen käännös Christ – Our Pascha julkaistiin vuonna 2016. Katekismus on Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon virallinen oppidokumentti.
Aiheesta muualla

Katekismus pdf-muodossa (ukrainaksi)
Katekismuksen englanninkielinen käännös pdf-muodossa (englanniksi)
Ismail Sabri Yaakob

| Ismail Sabri Yaakob |
| --- | --- |
 Ismail Sabri Yaakob vuonna 2022.
Malesian pääministeri
 21.8.2021–24.11.2022  
Edeltäjä:  Muhyiddin Yassin
Seuraaja:  Anwar Ibrahim
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1960 (ikä 65)
Arvonimi: Datuk Seri (käännä suomeksi)
Tiedot
 Nimikirjoitus
Ismail Sabri Yaakob (s. 18. tammikuuta 1960) on malesialainen poliitikko ja asianajaja. Hänet valittiin Malesian pääministeriksi elokuussa 2021. Sitä ennen hän oli toiminut useissa ministerin tehtävissä, ja parlamentissa hän on istunut vuodesta 2004.
Ismail Sabri Yaakob syntyi vuonna 1960 ja opiskeli oikeustiedettä Malayan yliopistossa. Asianajajana hän aloitti vuonna 1985. Politiikkaan hän meni mukaan Malesian valtapuolueessa Yhtyneiden malaijien kansallisjärjestössä (UMNO), jonka riveistä hänet vuonna 2004 valittiin parlamenttiin.
Ismail Sabrin poliittinen ura on edennyt 2000-luvulla vauhdikkaasti, sillä vuonna 2008 hänet jo valittiin Abdullah Ahmad Badawin hallituksen nuorisu- ja urheiluministeriksi. Seuraavana vuonna Ismail Sabrista tuli Najib Razakin hallituksen sisäkaupan, yhteistyön ja konsumerismin ministeri. Vuosina 2013–2015 hän oli maatalouden ja maatalousteollisuuden ministerinä ja 2015–2018 alue- ja maaseutukehityksen ministerinä.
Malesiaa yli 60 vuotta hallinnut UMNO hävisi korruptiosyytösten takia vuoden 2018 parlamenttivaalit. Maa on ollut sen jälkeen poliittisesti epävakaa. Mahathir Mohamadin historiallinen vaalivoitto kaatui kuitenkin uuden hallituksen sisäisiin ristiriitoihin. Sen jälkeen Muhyiddin Yassin kokosi uuden hallituksen, johon myös UMNO otettiin mukaan. Ismail Sabrin poliittinen vaikutusvalta kasvoi Muhyiddinin hallituksessa, sillä puolustusministerinä hän piti muun muassa päivittäisiä tiedotustilaisuuksia koronapandemian vastaisesta taistelusta. Muhyiddinin hallituksen viimeisinä päivinä Ismail Sabrista tuli varapääministeri.
Muhyiddinin hallitus joutui eroamaan, kun se menetti 15 UMNO:n jäsenen tuen parlamentissa ja näin enemmistöosuuden. Ainakin näennäisesti epäluottamuslauseen taustalla oli epäonnistunut koronapolitiikka. Kuningas Abdullah al-Haj nimitti Ismail Sabrin pääministeriksi 20. elokuuta, ja seuraavana päivänä tämä vannoi virkavalansa. Parlamentin äänestyksessä Ismail Sabri oli saanut 114 tukijaa 222 edustajasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ismail Sabri Yaakob Wikimedia Commonsissa