stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Akateeminen Kirjakauppa
Myymälät ja verkkokauppa

Akateemisella Kirjakaupalla on nykyisin Suomessa neljä myymälää. Päämyymälä sijaitsee Helsingin keskustassa Kirjatalossa. Muut myymälät sijaitsevat Espoon Tapiolassa (1990–), Tampereella (1983–) ja Turussa (1982–).
Aikaisemmin Akateemisella on ollut myymälä myös Helsingin Itäkeskuksessa, Joensuussa, Jyväskylässä (kahteen otteeseen), Kuopiossa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Oulussa, Vaasassa (sulkeutui keväällä 2023) ja Vantaan Jumbossa.
Akateeminen perusti verkkosivut vuonna 1995. Sivuja laajennettiin vuonna 1999 kuluttajien verkkokaupaksi. Kaupassa myydään kirjoja eri muodoissaan: painettuina kirjoina, CD-kirjoina, e-kirjoina ja äänikirjoina. Kirjakauppa avasi ensimmäisenä suomalaisena kirjakauppana e-kirjojen (sähkökirjojen) ja ladattavien äänikirjojen latauskaupan verkkokauppaansa yhteyteen syyskuussa 2010. Samalla käynnistyi myös lukulaitteiden myynti.
Varjo-Finlandia

Akateemisen Kirjakaupan vuoden myydyin Finlandia-palkinto-ehdokaskirja palkitaan Varjo-Finlandia-palkinnolla. Tätä Akateemisen omaa kirjallisuuspalkintoa on jaettu vuodesta 1984, samoin kuin Finlandia-palkintoa. Varjo-Finlandian arvo on 1 000 euroa.
Kirjallisuutta

Stig-Björn Nyberg: Kirjatalossa – Muistoja kirja-alalta ja vähän muualtakin. Otava, 2017. ISBN 978-951-1-30664-1
Juha Tanttu (toim.): Kohtaamispaikkana Akateeminen. Ensimmäiset sata vuotta. Akateeminen Kirjakauppa 1993. ISBN 951-96389-0-3
Aiheesta muualla

Akateeminen Kirjakauppa
Helena Pilke: Kirjojen keskellä lähes puoli vuosisataa Kirja-arvostelu teoksesta: Nyberg, Stig-Björn: Kirjatalossa. Muistoja kirja-alalta ja vähän muualtakin. Otava, 2017. (Agricolan kirja-arvostelut, 3.11.2017)
Akateeminen Kirjakauppa Helsingin keskustassa Kirjatalossa.
Akateeminen Kirjakauppa Turussa 2023.
Miina Sillanpää

| Miina Sillanpää |
| --- | --- |
 Miina Sillanpää 1920-luvulla.
Suomen II sosiaaliministeri
 Tannerin hallitus 13.12.1926–17.12.1927  
Kansanedustaja
 22.5.1907–31.1.1911 2.2.1914–31.10.1917 1.4.1919–31.8.1933 1.9.1936–21.7.1948  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1866 Jokioisten neljänneskunta, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 3. huhtikuuta 1952 (85 vuotta) Helsinki, Suomi
Ammatti:  toimittaja
Arvonimi: talousneuvos (1939)
Tiedot
Puolue:  SDP
Miina Sillanpää (alk. Vilhelmiina Riktig; 4. kesäkuuta 1866 Jokioisten neljänneskunta – 3. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli vuosikymmenten ajan sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen keskeinen vaikuttaja ja Tannerin hallituksen toinen sosiaaliministeri. Sillanpää oli Suomen sosialidemokraattisen naisliiton ja myöhemmin Suomen sosialidemokraattisen työläisnaisliiton puheenjohtaja. Hän oli ensimmäinen suomalainen naisministeri ja keskeinen taustavaikuttaja Ensikotitoimintaa perustettaessa.
Elämänvaiheet

Miina Sillanpää syntyi nälkävuosien aikana torppari Juho ja Leena (o.s. Roth) Riktigin yhdeksänlapsiseen perheeseen. Hän oli lapsista kolmanneksi nuorin. Kouluja Sillanpää ei juurikaan käynyt, vain kiertokoulua ja tehtaan koulua.
Sillanpää aloitti työuransa 12-vuotiaana Forssan puuvillatehtaassa ja jatkoi myöhemmin Jokioisten naulatehtaassa. 18-vuotiaana hän muutti Porvooseen piiaksi ja samalla vaihtoi nimensä Vilhelmiina Riktigista Miina Sillanpääksi. Helsingin Taloustyöntekijäin Yhdistyksen Palvelijatarkodin ja paikanvälitystoimiston hoitajan tehtäviä hän hoiti vuodet 1900–1915. Osuusliike Elannon ruokaloiden ja kahviloiden tarkastajana Sillanpää oli 1915–1936 ja Sosiaalidemokraattisen työläisnaisliiton sihteeri 1932–1936.
Sillanpäälle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi 1939, ja 1949 hän vastaanotti presidentti J. K. Paasikiveltä Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon elämäntyöstään.
Sillanpää sosiaalidemokraattina

Sillanpää ei ollut poliittinen teoreetikko mutta aktiivinen sosialidemokraattisessa järjestötoiminnassa. Erityisesti hän ajoi työläisnaisten ja yksinäisten naisten asiaa ja oli 1930-luvulla tarmokkaasti mukana ensikotitoiminnassa; monet aikakauden eläneet SDP:n veteraanit sanovatkin häntä koko Ensikotijärjestelmän perustajaksi. Onko näin, ei ole aivan varmaa, mutta ainakin voimakas eteenpäin vievä tahto ja taito hänellä oli tässä merkittävässä työssä, joten yhdeksi perustajista häntä voi aivan hyvin sanoa.
Sillanpää oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puoluetoimikunnan jäsen 1918–1919 ja 1933–1940 sekä toimi Suomen Sosialidemokraattisen Naisliiton ja Suomen Sosialidemokraattisen työläisnaisliiton puheenjohtajana.
Sisällissodan aikana Sillanpää piti matalaa profiilia ja sai siten arvostusta myös valkoisten puolelta. Näin hän vältti vangitsemisen, toisin kuin intomielisempi aatesisarensa ja ystävänsä Ida Aalle-Teljo. Asiasta syntyi kuitenkin hänen ja SDP:n vasemmistosiiven välille juopa, joka säilyi koko hänen loppuelämänsä.
Sillanpää toimi myös Helsingin kunnallispolitiikassa.
Ura kansanedustajana

Sillanpää oli yksi yhdeksästätoista Suomen ensimmäisestä naiskansanedustajasta, jotka valittiin vuonna 1907. Hän toimi kansanedustajana kaikkiaan 38 vuotta: 1907–1911, 1914–1917, 1919–1933, 1936–1948 ja istui 38 valtiopäivät. Miina Sillanpää oli Suomen pitkäaikaisin naiskansanedustaja ennen Sirkka-Liisa Anttilaa.
Kun hänet valittiin Väinö Tannerin hallitukseen 1926–1927 II sosiaaliministeriksi, hänestä tuli Suomen ensimmäinen naisministeri. Seuraava naisministeri oli vasta keväällä 1948 Pekkalan hallituksen salkuttomaksi ministeriksi nimitetty Hertta Kuusinen.
Presidentin valitsijamies Sillanpää oli 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943.
Kun ns. Pitkä parlamentti sotavuosien jälkeen päättyi, Sillanpää nimitettiin seuraavien vaalien jälkeen eduskunnan kunniapuhemieheksi.
Miina Sillanpää oli uusien sos.dem. -kansanedustajien voimakas opettaja ja äitihahmo; esimerkiksi pitkäaikainen kansanedustaja, toimittaja Yrjö Kilpeläinen, kiitti Miina Sillanpään voimakasta ohjausta siitä, että hänen oma kansanedustajauransa sujui ilman suurempia kompastuksia.
Ura toimittajana

Sillanpää työskenteli myös toimittajana sosiaalidemokraattisen naisliikkeen lehdissä. Hän toimi Palvelijatarlehden (1905–1906), Työläisnaisen (1907–1916) ja Toverittaren (1922–1943) vastaavana toimittajana. Yksi syy Sillanpään valinnalle johtui hänen naimattomuudestaan. Vuoteen 1930 asti naimisissa olevat naiset olivat miestensä holhouksen alaisena eivätkä näin ollen voineet toimia vastaavina toimittajina.
Muistomerkit

Jokioisten keskustan tuntumassa on muistokivi Miina Sillanpään synnyinkodin paikalla.
Helsingin Siltasaaressa on muistolaatta "MIINA SILLANPÄÄ 1866-1952 ENSIMMÄINEN NAISMINISTERI SUOMESSA ASUI TÄSSÄ TALOSSA 1927-1952"
Miina Sillanpään hauta on Jokioisten kirkon vieressä.
Helsingin Tokoinrannassa on Aimo Tukiaisen 1968 tekemä pronssinen Soihtu-muistomerkki, jonka jalustassa on Sillanpään kasvot kohokuvana.
Miina Sillanpään Muistokivi Jokioisilla.
"Soihtu"
Miina Sillanpään, hänen isänsä Juhon (1828–1901) ja äitinsä Leenan (1829–1915) hauta lähellä Jokioisten kirkkoa.
Muistomerkit > Liputuspäivä

Sillanpään ja kansalaisvaikuttamisen kunniaksi liputettiin ensimmäisen kerran 1. lokakuuta 2016. Liputuspäiväksi valittiin 1. lokakuuta, koska sinä päivänä vuonna 1906 tulivat voimaan uusi vaalilaki sekä valtiopäiväjärjestys. Vuonna 2021 sisäministeriö tiedotti, että siitä tulee vuonna 2023 vakiintunut liputuspäivä.
Kirjallisuutta

Kilpeläinen, Yrjö: Miina on poissa. (Muistokirjoitus.) Suomen Sosialidemokraatti 6.4.1952.
Korppi-Tommola, Aura: Miina Sillanpää: Edelläkävijä.  (Kirjokansi, 124)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2016.  ISSN 2323-7392  ISBN 978-952-222-724-9
Miina Sillanpää 80 vuotta 4.VI.1946. Toimittanut Sosiaalidemokraattinen työläisnaisliitto. Helsinki: Tammi, 1946
Miina Sillanpään bibliografia. Miina Sillanpään Säätiön julkaisusarja A:1. Vammalan Kirjapaino 1989.
Metsämäki, Mikko – Nisula, Petteri: Aktivistit: Suomalaisten kansalaisliikkeiden tarina. Helsinki: Edita, 2006.
Mäkikossa, Oma: Yhteiskunnalle omistettu elämä: Miina Sillanpään elämän ja työn vaiheita. Tammi 1947.
Salmela-Järvinen, Martta: Miina Sillanpää, legenda jo eläessään. Helsinki: WSOY, 1973.
Sulkunen Irma: Naisen kutsumus, Miina Sillanpää ja sukupuolten maailmojen erkaantuminen Hanki ja jää 1989.
Gaoshanit

| Gaoshanit |
| --- | --- |

Väkiluku:  458 000 (2006)
Asuinalueet:  Taiwan
Kielet:  Formosalaiset kielet
Uskonnot:  kristinusko
Gaoshanit (kiin.: 高山族; pinyin: Gāoshān zú) ovat Taiwanin alkuperäiskansa. Heidän esi-isänsä asuttivat saarta 8 000 vuotta ennen Han-kiinalaisia. Heitä on oletettavasti 458 000 henkeä ja he muodostavat 2 %:n vähemmistön Taiwanissa. He ovat kärsineet keskushallinnon sorrosta ja he elävätkin keskimääräisesti kurjemmissa oloissa kuin Taiwanin kiinalaiset.
Binäärijärjestelmä

| Binääri | Desimaali |
| --- | --- |
0
1
10: 2
11: 3
100: 4
101: 5
110: 6
111: 7
1000: 8
1001: 9
1010: 10
1011: 11
1100: 12
1101: 13
1110: 14
1111: 15
Binäärijärjestelmä, binaarijärjestelmä eli 2-järjestelmä on kantalukujärjestelmä, jonka kantaluku on kaksi. Toisin sanoen siinä on käytössä vain kaksi eri merkkiä lukujen esittämiseen. Tyypillisesti käytetyt symbolit ovat 0 ja 1. Binäärijärjestelmän toteuttaminen elektronisilla piireillä on suoraviivaista, ja tästä syystä muun muassa käytännössä kaikki nykyiset tietokoneet perustuvat siihen. Prosessoreissa ja muissa digitaalipiireissä nolla ja yksi esitetään usein kahtena eri jännitetasona.
Yleisessä kymmenjärjestelmässä on binäärijärjestelmästä poiketen käytössä kymmenen eri numeroa, eli symbolit 0:sta 9:ään. Kaikkien ykköstä suurempien lukujen binääriesitys vaatii siten enemmän merkkejä kuin vastaava esitys kymmenjärjestelmässä. Esimerkiksi luku 2 on binääriesityksenä ”10” ja luku 6 on ”110”. Luvun 999 esittämiseen binäärijärjestelmässä tarvitaan kymmenen binäärinumeroa (eli bittiä): ”1111100111”.
Esimerkiksi luvun 6 binääriesitys on kahden potensseiksi aukikirjoitettuna seuraava:  1\cdot 2^{2}+1\cdot 2^{1}+0\cdot 2^{0}=4+2+0. Laskutoimitukset tapahtuvat kuten kymmenjärjestelmässä. Täytyy vain muistaa, että esimerkiksi  1+1=10 (eikä 2).
Binäärilukujen pituuden vuoksi niiden kanssa paljon tekemisissä olevat ihmiset käyttävät usein tiiviimpää oktaali- tai heksadesimaali-merkintää. Muunnos binääristä oktaali- tai heksadesimaaliluvuksi on helppoa: binääriluvut ryhmitellään oikealta alkaen kolmen (oktaali) tai neljän (heksadesimaali) bitin ryhmiin, ja kukin ryhmä muutetaan vastaavaksi kahdeksan- tai 16-kantaiseksi luvuksi. Luku voidaan muuttaa desimaalijärjestelmästä binäärijärjestelmään jakamalla aina kahdella niin kauan kun luku on ykköstä suurempi. Kahdella jaon jakojäännös määrittää kyseisen numeron. Binäärilukuja voidaan laskea myös kymmenjärjestelmän avulla myös niin, että kun luku on jaollinen kahdella kasvatetaan toista numeroa, kun luku on jaollinen neljällä kasvatetaan kolmatta numeroa ja niin edelleen.
Murtoluvut

| Murtoluku | Kymmenjärjestelmä | Binäärijärjestelmä |
| --- | --- | --- |
| 1:2 |  0{,}5 |  0{,}1 |
| 1:3 |  0{,}{\overline {3}} |  0{,}{\overline {01}} |
| 1:4 |  0{,}25 |  0{,}01 |
| 1:5 |  0{,}2 |  0{,}{\overline {0011}} |
| 1:6 |  0{,}1{\overline {6}} |  0{,}0{\overline {01}} |
| 1:7 |  0{,}{\overline {142857}} |  0{,}{\overline {001}} |
| 1:8 |  0{,}125 |  0{,}001 |
| 1:9 |  0{,}{\overline {1}} |  0{,}{\overline {000111}} |
| 1:10 |  0{,}1 |  0{,}0{\overline {0011}} |
| 1:11 |  0{,}{\overline {09}} |  0{,}{\overline {0001011101}} |
| 1:12 |  0{,}08{\overline {3}} |  0{,}00{\overline {01}} |
| 1:13 |  0{,}{\overline {076923}} |  0{,}{\overline {000100111011}} |
| 1:14 |  0{,}0{\overline {714285}} |  0{,}0{\overline {001}} |
| 1:15 |  0{,}0{\overline {6}} |  0{,}{\overline {0001}} |
| 1:16 |  0{,}0625 |  0{,}0001 |
Ilion (kaupunki)

| Ilion> Ἴλιον |
| --- | --- |
 Näkymä Ilionin ja Troijan paikalta.
Sijainti
 Ilion
Koordinaatit:  39°57′26″N, 26°14′18″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Tevfikiye, Çanakkale
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  700-luku eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  itsenäinen polis hellenistiset valtakunnat Rooman valtakunta
Alue:  Troas
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ilion (m.kreik. Ἴλιον, myös Ilios, Ἴλιος; lat. Ilium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi muinaisen Troijan kaupungin paikalla. Arkeologiassa antiikin aikaisen kaupungin kerrostumat Troijan rauniokummun kerrostumien joukossa tunnetaan nimillä Troija VIII ja Troija IX.
Maantiede

Antiikin ajan Ilion sijaitsi muinaisesta Troijan kaupungista nimensä saaneella Troaksen alueella. Kaupunki sijoitetaan nykyisin samalle Hisarlikin rauniokummulle kuin Troijakin. Paikka oli noin viiden kilometrin etäisyydellä niin Aigeanmerestä kuin Hellespontoksestakin, lähellä paikkaa, jossa Simoeis-joki (nyk. Dümruk Su) liittyi Skamandros-jokeen (nyk. Karamenderes). Kaupunki oli rakennettu Idavuoresta pistäneelle ulokkeelle, joka erotti Skamandroksen ja Simoeisin alueet toisistaan.
Myös antiikin aikana vallinnut käsitys oli se, että Ilionin kaupunki sijaitsi muinaisen Troijan paikalla. Kukaan kreikkalainen tai roomalainen kirjailija ei koskaan epäillyt sitä ennen Demetrios Skepsisläistä, sekä Strabonia, joka omaksui tässä asiassa hänen näkemyksensä. Vielä tämänkin jälkeen yleinen näkemys pysyi muuttumattomana sekä ilionilaisten itsensä parissa että maailmalla, aivan kuin Demetrioksen ja Strabonin esittämästä kritiikistä ei olisi koskaan kuultukaan. Nämä kriitikot etsivät vanhaa Ilionia kauempaa sisämaasta, koska he katsoivat, että uuden Ilionin ja rannikon välinen tasanko oli liian pieni Homeroksen Iliaassa kuvattujen sankaritekojen tapahtumapaikaksi. Vaikka he joutuivat myöntämään, ettei vanhasta Ilionista näkynyt merkkiäkään missään muualla, he olettivat silti, että sen olisi täytynyt sijaita noin 42 stadioninmittaa rannikosta sisämaahan. Tämän mukaisesti jopa kiinnitettiin tietty paikka, jolle annettiin nimi ”Ilionin kylä” (Ἰλιέων κώμη, Ilieōn kōmē).
Näkemys siitä, että vanha ja uusi Ilion olisivat sijainneet eri paikoissa, ei millään tavalla ratkaise niitä ongelmia, joita sen olisi tarkoitus ratkaista, koska tila rannikon ja kaupungin välillä olisi silti liian pieni. Lisäksi se perustuu oletukseen, että Homeroksen esitys olisi ollut maantieteellisesti ja historiallisesti tarkka ja jopa pyrkinyt tarkkuuteen näissä asioissa. On kuitenkin mahdotonta löytää seudulta mitään sellaista paikkaa, joka vastaisi täysin runoilijan esitystä. Nykytutkimuksessa pidetään antiikin ajan tapaan selvänä, että uusi Ilion sijaitsi samalla paikalla kuin vanha. Se, että paikan maantiede ei täysin vastaa Homeroksen kuvauksia, on yksinkertaisesti seurausta siitä, että hän kertoo legendaa ilman pyrkimystä maantieteelliseen tarkkuuteen. Homeroksen kuvaus on kuitenkin pääpiirteissään varsin oikeellinen myös seudun maantieteen suhteen.
Ilionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Ilias (Ἰλιάς). Sen kooksi on arvioitu noin 100–500 neliökilometriä.
Historia > Esihistoria ja mytologia

Alkuperäinen Troija, josta kreikkalaiset lähteet käyttävät yleensä nimeä Ilion, oli merkittävä pronssikautinen kaupunki. Se tunnetaan erityisesti kreikkalaisen mytologian Troijan sodasta, jota kreikkalaisten yhdistyneet sotajoukot kävivät kaupunkia vastaan, ja josta kertovat eeppisen kykloksen eepokset, tunnetuimpana Homeroksen Ilias. Kreikkalaisen perinteisen käsityksen mukaan sota päättyi Troijan tuhoon vuonna 1184 eaa. Arkeologia tukee perinteistä ajoitusta varsin hyvin. Sota liitetään Troijan rauniokummun kerrostumissa yleensä viimeiseen pronssikautiseen vaiheeseen, kerrostumaan Troija VIIa, joka on tuhoutunut noin 1180 eaa. Paikalla säilyi pienimuotoisempaa varhaisrautakautista asutusta tämän jälkeenkin. Nämä vaiheet tunnetaan arkeologiassa nimillä Troija VIIb1, Troija VIIb2 ja Troija VIIb3.
Historia > Arkaainen ja klassinen kausi

Myöhemmin arkaaisella kaudella muinaisen Troijan paikalle syntyi kreikkalainen kaupunki, uusi Ilion. Sen perustivat arkeologisten löytöjen perusteella aiolialaiset siirtokuntalaiset joskus ennen vuotta 700 eaa., noin 400 vuotta Troija VIIb:n tuhoutumisen jälkeen. Arkeologiassa arkaaisen ja klassisen kauden kreikkalaiskaupungin vaihe Troijan rauniokummun kerrostumissa tunnetaan nimellä Troija VIII. Kaupungin paikalla vaikuttaa kuitenkin olleen lähes jatkuvasti jonkinlaista asutusta myös Troija VIIb:n ja VIII:n välisenä aikana.
Antiikin lähteista kaupungin perustamisajankohta tai varhaisvaiheet sen enempää kuin sen tarkka sijaintikaan eivät käy ilmi. Strabonin mukaan Ilionin kaupunki olisi perustettu Lyydian kuninkaiden viimeisen dynastian aikana, toisin sanoen ennen Vähän-Aasian joutumista Persian valtaan. Arkeologisten löydösten perusteella Ilion vaikuttaisi olleen olemassa jo 600–500-luvuilla eaa., ja kukoistaneen tuolloin. Kaupunkivaltiona Ilion on saattanut olla läheisen Sigeionin alaisuudessa, sillä se oli ainakin arkaaisella kaudella paljon Ilionia merkittävämpi paikka ja Ateenan ja Mytilenen kiistan kohteena. Herodotos kertoo, että Kserkses uhrasi ennen vuoden 480 eaa. hyökkäystään Kreikkaan Priamoksen kaupungin akropoliilla nimeltä Pergamon, mutta tästä tiedosta ei voi suoraan päätellä, että paikalla olisi ollut Kserkseenkin aikaan kaupunki.
Arkeologian perusteella Ilion vaikuttaa taantuneen klassisen kauden 400–300-lukujen eaa. ajaksi. Tuosta ajasta alkaen kaupungin historiasta tiedetään kuitenkin hieman enemmän. Ilion kuului 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 425/424 ja 422/421 eaa. Kaupunki löi omaa hopea- ja pronssirahaa 300-luvun lopulta eaa. noin vuoteen 240 eaa. saakka. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Ilieus (Ἰλιεύς), feminiinissä Ilias (Ἰλιάς). Sekä Ksenofon että Pseudo-Skylaks mainitsevat Ilionin.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Hellenistinen ja roomalainen kausi olivat Ilionille uutta kukoistuskautta. Se nautti Aleksanteri Suuren ja Lysimakhoksen suosiosta, ja myöhemmin sitä suosivat monet Rooman keisarit. Suosion syynä oli se jo mainittu — ja nykyisinkin oikeana pidetty — yleinen käsitys, jonka mukaan kaupunki oli rakennettu samalle paikalle kuin Troijan muinainen ja pyhänä pidetty kaupunki.
Aleksanteri Suuri kävi Ilionissa Aasiaan suuntautuneella sotaretkellään. Ilion perustettiin uudelleen hellenistisen kauden alussa. Todennäköisesti tämän teki Lysimakhos, joka myös rakennutti kaupunkia. Noihin aikoihin Ilion oli valtiomuodoltaan demokratia, jossa tärkein virkamies oli strategos. Noin vuonna 300 eaa. kaupunki teki sympoliteia-sopimuksen Lampsakoksen kanssa. Jonkun Kharidemoksen sanotaan tuhonneen Ilionin kerran, mutta hänestä tai tapahtuman ajankohdasta ei ole enempää tietoa. Ilionin asukkaat puolestaan tuhosivat Sigeionin joskus hellenistisen kauden aikana.
Ilion kärsi Mithridateen sodista vuonna 85 eaa., jolloin Fimbria valtasi kaupungin, mikä aiheutti suurta tuhoa. Sulla sen sijaan suosi Ilionia suuresti, ja se nousi roomalaisella kaudella kukoistavaksi kaupungiksi ja nautti vapautta kaikista veroista. Roomalaisten suosion syynä oli se, että Rooman kaupungin alkuperä juonnettiin Troijaan. Käsitys Troijasta roomalaisten esi-isien kotipaikkana syntyi viimeistään 300-luvulla eaa., ja 200-luvulla eaa. se oli tarpeeksi vakiintunut, jotta se tunnettiin myös kreikkalaisessa maailmassa. Julius Caesar ja Augustus suosivat Ilionia myös siksi, että Juliukset juonsivat myös oman sukunsa alkuperän Troijaan: he katsoivat, että Troijasta Italiaan tulleen Aineiaan pojan Askanioksen lisänimi olisi ollut Ilos (lat. Ilus), ”ilionlainen”, ja suvun nimi olisi ollut peräisin tästä.
Roomalaisella kaudella Ilion tai latinalaisittain Ilium kukoisti ja sitä rakennettiin uudelleen niin, että se tunnetaan arkeologiassa omana vaiheenaan Troija IX. Augustus ja Marcus Antonius asuttivat Ilioniin Legio XVI:n veteraaneja vuoden 42 eaa. jälkeen. Augustus kävi itse Ilionissa vuonna 20, ja kunnostutti kaupunkia. Ilionista kehittyi sen tarunhohtoisen menneisyyden ansiosta eräänlainen ”turistikohde”. Keisari Hadrianus vieraili siellä vuonna 124 ja rakennutti sitä lisää. Vuonna 214 kaupungissa kävi keisari Caracalla. Hän halusi jäljitellä tarusankareiden aikaa, ja surmautti niin suosikkinsa Festuksen, joka haudattiin muinaiseen tyyliin ja jolle pystytettiin samanlainen hautakumpu kuin Akhilleukselle ja Aiaalle.
Konstantinus Suuren kerrotaan 300-luvulla harkinneen uuden pääkaupunkinsa sijainniksi Ilionin eli Troijan paikkaa, ennen kuin päätti sijoittaa kaupunkinsa Bosporoksen rannalle, mihin syntyi Konstantinopoli. Kaupungin paikalla oli asutusta vielä ainakin varhaisella bysanttilaisella kaudella, mikä tunnetaan kerrostumana Troija X.
Heljä

| Heljä |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  20. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Heli, Hely
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Helena
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heljä on suomalainen naisen etunimi.
Nimi on muunnos suomalaisesta nimestä Helinä, joka taas on peräisin kreikkalaisperäisestä nimestä Helena. Heljän nimipäivä on 20. helmikuuta, samoin kuin Helinän, Helin ja Helyn.
Suomessa nimi Heljä on Digi- ja väestötietoviraston nimipalvelun mukaan annettu 1900-luvun alusta helmikuuhun 2025 mennessä kaikkiaan 2 360 henkilölle, jotka ovat kaikki olleet naisia.
Tunnettuja Heljiä

Heljä Talvikki Ahonen (1942–1992), dramaturgi ja kuunnelmaohjaaja
Heljä Angervo-Karttunen (1940–2019), oopperalaulaja, mezzosopraano
Heljä Heikkinen (s. 1988), näyttelijä ja muusikko
Heljä Jokela (s. 2000), jalkapalloilija
Heljä Ketola, aik. Tammisola (s. 1946), vasemmistoliittolainen poliitikko, SKP:n puheenjohtaja 1990–1992
Heljä Liukko-Sundström (1938–2024), keramiikkataiteilija ja professori
Heljä Lundgrén-Laine (s. 1967), Keski-Suomen hyvinvointialueen johtajaylihoitaja ja Suomen Sairaanhoitajien puheenjohtaja
Itä-Timorin kansanäänestys itsenäistymisestä 1999

Äänestyslipuke
Itä-Timorin itsenäistymiskansanäänestys pidettiin 30. elokuuta 1999. Alue oli Indonesian miehittämä vuodesta 1975 lähtien, jota ennen Itä-Timor oli Portugalin siirtokunta.
Vuonna 1998 Suharton erottua, presidentti Jusuf Habibie tarjosi Itä-Timorille mahdollisuutta erityiseen autonomiseen asemaan, mikäli alue jäisi osaksi Indonesiaa. Aiheesta päätettiin järjestää kansanäänestys.
Tulokset

Äänestystuloksen perusteella itätimorilaiset hylkäsivät Indonesiaan liittymisen.
| Vaihtoehto | Äänet | Osuus |
| --- | --- | --- |
| Kyllä | 94 388 | 21,5% |
| Ei | 344 580 | 78,5% |
| Yhteensä | 438 968 | 100% |
Rekisteröidyt äänestäjät: 451 792
Lähde:
Seuraukset

Äänestystuloksen selvittyä Indonesian armeija liittolaisineen tuhosi Itä-Timorin infrastruktuuria ja ajoi satoja tuhansia ihmisiä kodeistaan. Väkivaltaisuuksien keskellä Indonesia vapautti itsenäisyyskamppailua johtaneen Xanana Gusmãon lokakuussa 1999. Samalla aloitti toimintansa myös YK:n johtama väliaikaishallitus, joka johti maata vuoteen 2002 asti.
Ranskan presidentinvaali 2002

Ranskan vuoden 2002 presidentinvaalin ensimmäinen kierros järjestettiin 21. huhtikuuta ja toinen kierros 5. toukokuuta. Vaalissa valittiin Ranskan presidentti aiempaa lyhyemmälle viiden vuoden toimikaudelle.
Ensimmäisellä kierroksella Kansallisen rintaman presidenttiehdokas Jean-Marie Le Pen sai yllättäen enemmän ääniä kuin Sosialistipuolueen ehdokas, pääministeri Lionel Jospin, ja pääsi toiselle kierrokselle yhdessä istuvan presidentin, UMP:n ehdokkaan Jacques Chiracin kanssa. Toisella kierroksella Chirac sai tukea vasemmistopuolueilta ja hänet valittiin presidentiksi suurella ääntenenemmistöllä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan presidentinvaali 2002 Wikimedia Commonsissa
Ranskassa ei ole voittajaa Talouselämä. Esko Rantanen. 6.5.2002
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:French presidential election, 2002
Käännös suomeksi