stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aikajana kansallistamisista maittain
Ranska

Kansallistaminen on peräisin Ancien régimen  aikaisista järjestetyistä "regies" – tai valtion monopoleista, esimerkiksi tupakan myynnin monopoli. Viestintäyhtiöt France Telecom ja La Poste ovat valtion postin ja televiestinnän monopoleja. Kansallistettu sektori laajeni merkittävästi ensimmäisen maailmansodan jälkeenI. Toinen aalto seurasi vuonna 1982.
1938: Société Nationale des Chemins de Fer Français (SNCF) (alun perin valtion omistusosuus 51 prosenttia, nousi 100 prosenttiin vuonna 1982)
1945: Useat kansallistamiset Ranskassa, mukaan lukien tärkeimmät pankit ja Renault. Yritys takavarikoitiin Louis Renaultin väitetyn yhteistyön kanssa natsi-Saksan kanssa, vaikka tämä tuomitseminen oli tehtu hänen kuolemansa jälkeen tehty, mikä teki tästä tapauksesta huomattavan ja harvinaisen. Myöhemmässä tuomiossa (1949) myönnettiin, että Renaultin tehdas ei koskaan toiminut yhteistyössä natsien kanssa. Renault oli menestyksekäs mutta kannattamaton yhtiö samalla kun se  kansallistettiin ja on edelleen menestyksekäs tähän päivään asti, kun se on yksityistetty osittain vuonna 1996. Ranskan hallitus  lisäsi 15 prosentin vähemmistöosuutensa Renaultista 19 prosenttiinin 2015.
1946: Charbonnages de France, Electricite de France (EdF), Gaz de France (GdF)
1982: François Mitterrandin blokki Jean-Pierre Chevènementin sosialistipuolueen ryhmittymän CERESin kanssa sitoutui Ranskaan nimenomaisesti sosialistiseen "murtumiseen kapitalismin kanssa". Täydellinen kansallistaminen (100 %): Compagnie Générale d'Electricité, Compagnie Générale de Constructions Téléphoniques, Pechiney-Ugine-Kuhlmann, Rhône-Poulenc, Saint-Gobain-Pont-à-Mousson, Thompson-Brandt. Osittainen kansallistaminen (51 % +): Dassault, Honeywell-Bull, Matra, Roussel-Uclaf, Sacilor, Usinor. Kolmekymmentäyhdeksän pankkia, kaksi rahoituslaitosta ja loput 49 % SNCF: stä oli myös kansallistettu, kun Ranskan valtion koko oli ennennäkemättömänä vuoden kuluessa Mitterrandin valinnasta presidentiksi vuonna 1981.
Pariisin alueellinen liikenteenharjoittaja, RATP-ryhmä, voidaan myös laskea kansalliseksi toimialaksi.
Romania

1948: kesäkuun 11. päivänä 1948 annetulla asetuksella 119 uusi kommunistihallinto kansallistettiin kaikki yksityiset yritykset ja niiden varat, mikä johti talouden muuttumiseen markkinataloudesta suunnitelluksi taloudeksi.
Portugali

1974: Neilikkavallankumouksen jälkeen  Kansallisen pelastuksen juntta ja väliaikaiset hallitukset kansallistivat kaikki pankki-, vakuutus-, bensiini- ja teollisuusyritykset. Näiden yritysten joukossa olivat Companhia União Fabril (CUF), Champalimaudin perheen omaisuus ja SONAE. Televiestintäyritysten, jotka olivat valtion omistamia jo ennen vallankumousta, ohella monet kansallistetuista yrityksistä uudistettiin 1980-luvulla ja 1990-luvulla. Maatalousalalla hallitus arvioi huhtikuun 1974 ja joulukuun 1975 välisenä aikana noin 900 000 hehtaarin (2 200 000 hehtaarin) maatalousmaata maareformin nimissä; noin 32 prosenttia ammateista oli laitonta. Tammikuussa 1976 hallitus lupasi palauttaa laittomasti miehitetyn maan omistajilleen ja vuonna 1977 se julkaisi maareformien uudelleentarkastelua koskevan lain. Laittomasti miehitetyn maan kunnostaminen alkoi vuonna 1978.
2008: BPN – Banco Português de Negócios pankki kansallistettiin estääkseen sen romahtamisen.
Ruotsi

1939–1948 :Useimpien yksityisten rautatieyhtiöiden kansallistaminen.
1957: Kaivosyhtiö LKAB  kansallistaminen. Valtio oli omistanut 50 % yhtiön osakkeista ja oli optio ostaa kaikki yhtiön osakkeet vuodesta 1907 lähtien.
1992: Pieni osa pankkisektorista  kansallistettiin.
Puola

1946: Toisen maailmansodan jälkeen hallitus kansallisti  kaikki yli 50 työntekijän yritykset.
Saksa

Rautatiet oli kansallistettu ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksassa. Deutsche Bahnin osittainen yksityistäminen on parhaillaan käynnissä vuodesta 2008 alkaen.
Suuri osa kaivos-, pankki- ja merenkulkualoista tuli riippuvaisiksi valtion varoista tai heidät hoidettiin kokonaan Weimarin tasavallan alaisuudessa suuren masennuksen jälkeen; myöhemmin natsihallinto uudisti sen uudelleen 1934–1937.
Suurin osa Itä-Saksan yrityksistä kansallistettiin toisen maailmansodan jälkeen. Yhdistymisen jälkeen perustettiin virasto Treuhand, joka palautti heidät yksityiseen omistukseen, mutta monet niistä purettiin.
2008: Vuonna 2001 uudelleenkansallistettu "Bundesdruckerei" (liittovaltion painotalo).
2022:  Gazprom Germanian osakkeet
2022: Rosneftin Saksan osakkeet
Saudi-Arabia

1980: Valtion kansallisti öljytuottajayhtiö Aramcon vuonna.
Sambia

1968 Kenneth Kaundan johtama hallitus kansallisti kupariteollisuuden, jota edusti Anglo-American Corporation ja American Metal Climax, joka oli aiemmin ollut osittain British South Africa Companyn hallinnassa.
Sri Lanka

1950 :19. huhtikuuta 1950 annetulla asetuksella 92 takavarikoitiin suuri määrä yksityisiä taloja ja maita.
1. marraskuuta 1957: Katunayake-lentoasema ja Trincomalee-laivaston tukikohta otettiin haltuun Britannialta.
1. tammikuuta 1958: Linja-autoliikenne kansallistettiin ja perustettiin Ceylon-liikennevirasto.
1. elokuuta 1958: Colombon satama kansallistettiin, perustamalla Port (Cargo) Corporation.
14. tammikuuta 1961: Yksityiskoulut kansallistettiin.
27. heinäkuuta 1961: Bank Ceylon kansallistettiin.
1961: Vakuutusala kansallistettiin ja  valtionyhtiö  Sri Lanka Insurance Corporationin luominen .
1961: Amerikkalaiset ja brittiläiset öljy-yhtiöt kansallistettiin osaksi Ceylon Petroleum Corporationia .
1971 Grafiittikaivokset kansallistettiin, mikä muodosti valtiollisen  State Graphite Corporation yhtiön. Yksityistettiin osittain 1990-luvulla.
1972: Paikallisesti omistettu tee , kumia ja kookospähkinä plantaasit istutettiin kansallisiksi.
23. heinäkuuta 1973: Ceylon Limitedin aikakauslehdet kansallistettiin.
1975: Ulkomaalaisten omistamat plantaasit kansallistettiin.
Elokuu 1977: Times of Ceylon Limited kansallistettiin.
2009: Seylan Bank kansallistettiin, jotta se ei olisi mennyt konkurssiin.
2011: Pakkolunastuslaki hyväksyttiin. Hallitus ottaa haltuunsa 37 yritystä, jotka tuottivat huonosti tai joilla oli riittämätön oma pääoma.
Suomi

1993:Pieni osa pankkisektorista kansallistettiin jonka seurauksena Omaisuudenhoitoyhtiö Arsenal perustettiin ratkaisemaan pankkikriisiä.
2015: Kaivostoimintaa Sotkamossa harjoittanut Talvivaara Sotkamo Oy ajautui konkurssiin marraskuussa 2014, jolloin Suomen valtio otti kaivoksen heti haltuunsa vakauttaakseen kaivoksen toiminnan ympäristövahinkojen estämiseksi.  Suomen valtion täysin omistama Terrafame osti kaivoksen konkurssipesältä 1 eurolla elokuussa 2015. Kaivosta on sittemmin pyritty yksityistämään. Valtion omistusosuus marraskuussa 2020 oli  edelleen 71,2%.
Tansania

Presidentti Julius Nyerere julisti Arushan julistuksen vuonna 1967, jonka tavoitteena oli saada itseluottamusta kansallistamalla tärkeimmät talouden alat, kuten pankit, suuret teollisuudenalat ja istutukset. Tämä epäonnistui, mikä pahensi Tansanian taloudellisia ongelmia, kunnes ulkomaanapu ja talouden vapautuminen tuli voimaan 1980- ja 1990-luvuilla.
Tšekkoslovakia

1945: Kansallisen rintaman hallitus kansallisti suuret tuotantoyritykset
1948: Klement Gottwaldin kommunistihallitus kansallisti kaikki yritykset vuoden 1948 Tšekkoslovakian vallankaappauksen jälkeen.
Turkki

Ottomaani imperiumin antautumisen ja lakkauttamisen jälkeen Lausannen sopimuksella (1923) ulkomainen omistus estettiin. Suuret teollisuusyritykset kuten rautatieliikenne, sähköntuotanto ja -jakelu sekä puhelinverkko kansallistettiin Turkin hallituksen toimesta vuosina 1928–1940.
Uusi Seelanti

1945: Bank of New Zealand kansallistettiin. Myöhemmin se myytiin National Australia Bankille vuonna 1992.
2001: Hallitus osti Aucklandin rautatieverkon Tranz Raililta.
2003: Työväenpuolueen johtama hallitus otti 80 prosentin osuuden lähes konkurssiin joutuneesta kansallisesta lentoyhtiöstä Air New Zealandista vastineeksi valtion suuresta taloudellisesta panostuksesta yhtiöön.
2004: Loput maan rautatieverkosta ostetaan Toll New Zealandilta, entiseltä Tranz Raililta. Rautatieinfrastruktuurin ylläpitämiseksi perustettiin uusi valtion omistama yritys ONTRACK.
2008: Rautatiekalusto ja junalautat ostettiin, jolloin rautatiejärjestelmä tuli valtion omistukseen ja sen nimeksi tuli KiwiRail.
Venezuela

1976: Valtionyhtiö PDVSA:n perustaminen johon kansallistettu Venezuelan öljyteollisuus siirtyi presidentti Carlos Andrés Pérezin toimesta.
2007: Toukokuun 1. päivänä 2007 hallitus lakkautti maailman suurimmat öljy-yhtiöt, joilla oli operatiivinen valvonta massiivisten Orinoco Beltin raakaöljyhankkeiden osalta, mikä on kiistanalainen osa presidentti Hugo Chávezin kansallistamispolitiikkaa
2008: Huhtikuun 3. päivänä 2008 Chávez määräsi sementtiteollisuuden kansallistamisen.
2008: Huhtikuun 9. päivänä 2008 Chávez määräsi Venezuelan terästehtaan Sidorin kansallistamisen, jossa Luxemburgiin sijoitetulla Terniumilla on tällä hetkellä 60 %: n omistusosuus. Sidorin työntekijöillä ja hallituksella on 20 prosentin omistusosuus.
2008: Chávez määräsi 19.8.2008  sementin tuottajan Cemexin omistaman ja ylläpitämän sementtitehtaan kansallistamisen. Cemexin osakkeet laskivat New Yorkin pörssissä, mutta sementtitehdas muodostaa vain noin 5 % yhtiön liiketoiminnasta, eikä sen odoteta vaikuttavan haitallisesti yhtiön kykyyn tuottaa muita markkinoita. Chávez on pyrkinyt kansallistamaan maan konkreettiset ja terästeollisuudet täyttääkseen koti- ja infrastruktuurin tavoitteet.
2009: Helmikuun 28. päivänä 2009 Chávez määräsi armeijan ottamaan vastaan kaikki riisinjalostus- ja pakkauslaitokset.
2010: Chávez allekirjoitti 20.1.2010 asetuksen, jonka mukaan ranskalaisen yrityksen vähittäismyymälöiden järjestelmässä on kansallistettava kuusi supermarkettia hinnannousun ja laittomien varastointikustannusten takia..
2010: Venezuela ilmoitti 24. kesäkuuta 2010 aikovansa kansallistaa amerikkalaisen Helmerich & Payne -yrityksen kuuluvat öljynporauslautat.
2010: Lokakuun 25. päivänä 2010 Chávez ilmoitti, että hallitus on kansallistanut kaksi amerikkalaisomistuksessa olevaa Owens-Illinoisin lasinvalmistuslaitosta.
2010: Lokakuun 31. päivänä 2010 Chávez sanoi, että hänen hallituksensa kansallistaa Sidetur-teräksentuotantolaitokseen. Sidetur omistaa Vivencian, jolla oli kaksi valtion omistamaa kivennäislaitosta vuonna 2008.
2015: Venezuelan presidentti Nicolás Maduro lupasi kansallistaa elintarvikkeiden jakelun.
Venäjä / Neuvostoliitto

1918: Kaikki tuotantoyritykset, monet vähittäiskaupan yritykset, yksityiset yritykset, koko pankkisektori, maatalousala, muut. Myöhemmin Leninin hallitus otti käyttöön uuden talouspolitiikan, joka siirtyi maahan jonkin verran kohti markkinataloutta vallankumouksellisen jakson loppuun asti ja Stalinin vallan hankkimiseen.
1998: Jeltsinin hallitus alkoi takavarikoida Gazpromin omaisuutta ja väitti, että yhtiö oli velkaa veroja. Gazpromin yksityistäminen 1990-luvun puolivälistä oli vähennetty 38,37 prosenttiin, jotta yksityistäminen olisi mahdollista. Venäjän hallituksen osuutta Gazpromissa on kuitenkin nostettu 50 prosenttiin, sillä presidentti Vladimir Putin halusi pitää määräysvallan valtiolla. Gazprom osti myös sekä venäläisiä että muita kansainvälisiä yrityksiä.
2013: Avaruusteollisuus on jälleenkansallistettu. Hallitus perusti elokuussa 2013 uuden yhteisyrityksen – United Rocket and Space Corporationin, koska viime aikoina tapahtui rakettien käynnistyshäiriöitä. Varapääministeri Dmitri Rogozin totesi, että avaruusseoktori on niin huonossa kunnossa, että se tarvitsee valtion valvontaa ongelmiensa voittamiseksi.
Vietnam

Vietnamin sosialistisen tasavallan perustuslain mukaan maanviljelijöiden maaomistus katosi, valtion omistama maa koko maassa ja ihmisillä on oikeus tilapäiseen maankäyttöön, koska Pohjois-Vietnamin maareformi oli liian hidas tulos vuodesta 1953 vuoteen 1956.
Saigonin taistelun jälkeen vuonna 1975 hallitus kansallisti  lähes kaikkien "vuokranantajien" ja "kollaboraattorien" omaisuuden Etelä-Vietnamissa, kirkon ja Etelä-Vietnamin hallituksen omaisuudessa. Kaikki yksityiset yritykset kansallistettiin ilman korvauksia katukauppiaille, mutta "varjoyhtiöt" jatkoivat toimintaansa.
Yhdysvallat

1917: Merck & Co, jonka maan hallitus takavarikoi sodan takia, muuttui tosin myöhemmin yksityisyritykseksi. Se toimii erillään alkuperäisestä Merck-ryhmästä, joka toimii Yhdysvaltojen ulkopuolella.
1917: Kaikki yhdysvaltalaiset rautatiet olivat rautatiehallinnon operoitavana (mutta ei omistuksessa) ensimmäisen maailmansodan aikana. Rautatiet palautettiin yksityiseen operointiin vuonna 1920.
1918: Yhdysvaltain puhelinjärjestelmä kansallistettiin 31. heinäkuuta 1918, ja se asetettiin maan postilaitoksen hallintaan. Puhelintoimi palautettiin yksityisomistukseen 31.7.1919.
1939: Tennesseen laakson viranomaisorganisaatio johti Tennesseen sähköyhtiön kansallistamiseen.
1971: National Railroad Passenger Corporatio (Amtrak) perustettiin valtion omistamana yhtiönä jonka päätehtävä oli  nimenomaisena tarkoituksena taata isojen kaupunkien välinen InterCity matkustajaliikenne sen jälkeen kun tavaraliikenne yhtiöt olivat  lopettamassa henkilöliikenteen operoinnin Yhdysvalloissa.
1976: Konserniyhtiö (Conrail) perustettiin kuuden konkurssin kohteena olevan rautatielinjan harjoittamiseksi, jotka toimivat pääasiassa Yhdysvaltain koillisosassa. Conrail yksityistettiin vuonna 1987. Conrailin alustavat suunnitelmat olisivat tehneet siitä täysin kansallistetun kiskoliikenneoperaattorin, mutta  rautatieyhdistysten liiton Association of American Railroadsin vastustus esti suunnitelman toteutuksen.
1980-luku: Resolution Trust Corporation takavarikoi satoja epäonnistuneita säästö- ja lainaohjelmia
2001: Vastauksena syyskuun 11. päivän terrori-iskuihin lentoturvallisuusala kansallistettiin ja siirrettiin liikenteen turvallisuushallinnon alaisuuteen.
2008: Jotkut taloustieteilijät katsovat, että hallitus siirsi liittovaltion asuntoluottolaitoksen ja liittovaltion asuntoluottoyhdistyksen kansalliseksi (tai palauttanut sen kansallistetuksi). Fannie Maen ja Freddie Macin toteutettu konsernimalli on kuitenkin löyhempi ja väliaikaisempi kuin kansallistaminen.
2009: Jotkut taloustieteilijät pitävät hallituksen toimia Troubled Asset Relief -ohjelman kautta Citigroupin osalta osittaisena kansallistamisena. Ehdotettiin, että Citigroupin kaltaiset pankit saatetaan Fannie Maen ja Freddie Macin kaltaiseen konservatorion malliin, että osa niiden "hyvistä varoista" hylätään hiljattain luotuihin "hyviin pankkeihin" kuuluviin tytäryhtiöihin (oletettavasti uudessa johdossa) ja loput " huonoja varoja ”voidaan hoitaa konservatorion rakenteen valvonnassa. Kansallistamiseksi  katsotaan myös hallituksen toimet, jotka koskevat General Motorsia toimitusjohtajan ja hallituksen hyväksymän toimitusjohtajan korvaamisessa..  Kesäkuun 1. päivänä 2009: General Motors ilmoitti konkurssista, kun liittovaltio investoi jopa 50 miljardiin dollaria siihen ja otti 60 % omistusosuuden yhtiöstä. Presidentti Barack Obama totesi, että kansallistaminen oli väliaikainen, sanoen: "Toimimme vastahakoisina osakkeenomistajina, koska se on ainoa tapa auttaa GM:ää menestymään"
Zimbabwe

Zimbabwe on kansallistanut maan elintarvikkeiden jakeluinfrastruktuurin.
Muut maat

Öljyteollisuuden kansallistaminen on toteutettu useissa maissa, kuten Libyassa, Kuwaitissa, Meksikossa, Nigeriassa, Saudi-Arabiassa ja Venezuelassa.
Ariadna Efron

| Ariadna Efron |
| --- | --- |
 Ariadna Efron vuonna 1926
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. (18.) syyskuuta 1912 Moskova, Venäjän imperiumi
Kuollut: 26. heinäkuuta 1975 Tarusa, Kalugan alue, Venäjän federaatio, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Venäjä/ Neuvostoliitto
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä, kuvataiteilija
Vanhemmat:  Sergei Efron, Marina Tsvetajeva
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ariadna Sergejevna Efron (ven. Ариа́дна Серге́евна Эфро́н) (5. (18.) syyskuuta 1912 Moskova – 26. heinäkuuta 1975 Tarusa, Kalugan alue) oli venäläinen kirjailija, proosa- ja runouskirjallisuuden kääntäjä, taiteilija, taidehistorioitsija, muistelmakirjailija ja runoilija (hänen omista runoistaan oli elinaikana julkaistu vain lapsuudenaikaisia runoja), runoilija Marina Tsvetajevan ja Sergei Efronin tytär.
Elämänvaiheet > Lapsuus

Vanhemmat ja läheiset kutsuivat Ariadnaa lempinimellä Alja. Äiti Marina Tsvetajeva omisti hänelle suuren joukon runojaan (mm. sarjan ”Runoja tyttärelleni”). Alja kirjoitti itsekin runoja varhaislapsuudestaan alkaen (äiti julkaisi 20 runoa omassa kokoelmassaan Psyke), piti päiväkirjoja, jotka ovat hämmästyttävän omaleimaisia ja syvällisiäkenen mukaan?.
Elämänvaiheet > Emigranttina

Vuonna 1922 Efron muutti äitinsä mukana ulkomaille. Hän asui vuosina 1922–1925 Tšekkoslovakiassa ja 1925–1937 Ranskassa, josta palasi Neuvostoliittoon 18. maaliskuuta 1937, ensimmäisenä koko perheestä.
Pariisissa Efron suoritti taideteollisen opiston (Arts et Publicité), jossa hän opiskeli kirjankuvitusta, grafiikkaa ja litografiaa, sekä Louvren Korkeakoulun (L'École du Louvre) pääaineenaan taidehistoria.
Efron työskenteli sellaisissa ranskalaisissa lehdissä kuin Russie d’Aujourd’hui (’Venäjä tänään’), France — URSS (’Ranska – Neuvostoliitto’), Pour-Vous (’Teille’), sekä venäjänkielisessä, neuvostomyönteisen pariisilaisen Paluumuuttajien liiton (Союз возвращенцев на Родину) julkaisemassa Наш Союз (’Meidän Neuvostoliittomme’) –aikakausijulkaisussa, johon hän teki artikkeleita, esseitä, käännöksiä ja kuvitusta. Hän käänsi ranskaksi Majakovskin ja muiden neuvostorunoilijoiden teoksia.
Paluumuuttajien liitto oli osoittautunut NKVD:n (Neuvostoliiton sisäasiainministeriön ja tiedustelupalvelun) peitejärjestöksi, mutta Efron hyväksyi tilanteen ja toimitti NKVD:lle paluumuuttajiksi pyrkivien ja muidenkin emigranttien taustatietoja.
Elämänvaiheet > Takaisin Neuvostoliitossa

Palattuaan itsekin Neuvostoliittoon vuonna 1937 Efron työskenteli ranskankielisen neuvostoliittolaisen Revue de Moscou -lehden toimituksessa, johon hän kirjoitti artikkeleita, esseitä, reportaaseja, teki kuvituksia ja käännöksiä.
Elämänvaiheet > Vankileirillä ja karkotuksessa

NKVD:n turvallisuusviranomaiset vangitsivat Efronin 27. elokuuta 1939. Hänet tuomittiin OSO:ssa (sisäministeriön oma, valtiorikoksiin keskittynyt pikaoikeusjärjestelmä) artiklan 58b (vakoilu) perusteella kahdeksaksi vuodeksi pakkotyöleirille; vasta jälkeenpäin hän sai tietää molempien vanhempiensa kuolemasta vuonna 1941 (äiti Marina Tsvetajeva oli tehnyt itsemurhan evakuointipaikassaan Jelabugassa, isä oli teloitettu).
Leirituomion päätyttyä vuonna 1948 Efron toimi grafiikan opettajana Taideopistossa Rjazanin kaupungissa. Oltuaan vuosia eristyksessä ystävistään hän koki voimakasta yhteydenpidon tarvetta, jota helpotti aktiivinen kirjeenvaihto heidän kanssaan. Erityisesti on mainittava Boris Pasternak, joka lähetti hänelle uusia runojaan ja lukuja Tohtori Živago -romaanistaan. Hän oli syvästi vaikuttunut kirjasta ja kirjoitti tekijälle:
»14.10.1948 … Minulla on haave, joka ei ole olosuhteitteni vuoksi kovin pian toteutettavissa – haluaisin kuvittaa sen, ja hiukan eri tavalla kuin tavallisesti kirjoja ’viimeistellään’ normien mukaisesti, ts. kansi, nimiölehti jne. – ei, haluaisin tehdä muutamia kynäpiirroksia, yrittää kevyesti istuttaa paperiin tiettyjä hahmoja sellaisina kuin näen heidät sieluni silmin, ymmärrätkö, napata heidät…»
Efron vangittiin 22. helmikuuta 1949 uudelleen ja tuomittiin aikaisemman syylliseksi tuomitsemisen perusteella elinikäiseen karkotukseen Siperiaan, Krasnojarskin alueen Turuhanskin piirikuntaan. Ranskassa saamansa ”leipäammattitaidon” eli graafikon taitojensa ansiosta hän pystyi työskentelemään Turuhanskissa paikallisen piirikunnallisen kulttuuritalon taiteilijana. Hän jätti jälkeensä sarjan akvarelleja elämästään karkotuksessa; osa näistä näki päivänvalon ensi kertaa vasta vuonna 1989.
Vuonna 1955 Ariadna rehabilitoitiin ”rikoksen tunnusmerkkien puuttumisen perusteella”, ja hän palasi Moskovaan.
Elämänvaiheet > Kuolema

Efronilla oli jo nuoruudesta alkaen heikko sydän, ja hänellä oli ollut jo muutamia infarkteja. Hän kuoli 26. heinäkuuta 1975 Tarusan kaupunginsairaalassa. Hänet on haudattu Tarusan hautausmaalle. (Tarusan pikkukaupunki 102 km päässä Moskovasta oli jo vanhastaan ollut kirjailijoiden ja taiteilijoiden suosiossa, ja siellä oli ollut mm. jo Marina Tsvetajevan vanhempien huvila. Neuvostoaikana sinne asettui useita toisinajattelevan intelligentsijan edustajia, joilta oli kielletty ”asuminen Moskovassa ja alle 100 km päässä siitä”.)
Efron toimitti julkaistavaksi äitinsä teoksia ja vaali tämän arkistoa. Hänen jälkeenjääneet muistelmansa julkaistiin Literaturnaja Armenija- ja Zvezda-aikakausilehdissä. Hän teki myös paljon runokäännöksiä, etupäässä ranskan kielestä (Victor Hugo, Charles Baudelaire, Paul Verlaine, Théophile Gautier ym.) sekä kirjoitti omia runoja, jotka julkaistiin vasta 1990-luvulla.
Elämänvaiheet > Perhe

Aviomies (”ensimmäinen ja viimeinen mieheni”), Samuil Davidovitš Gurevitš, perheen kesken Mulja (1904–1952, teloitettu), oli journalisti, kääntäjä, Za rubežom (’Ulkomailla’) -lehden päätoimittaja. Lapsia ei Ariadna Efronilla ollut.
Suomalaisessa kirjallisuudessa

Efron on toinen päähenkilö (äitinsä Marina Tsvetajevan rinnalla) Riikka Pelon Finlandia-palkitussa romaanissa Jokapäiväinen elämämme.
Kirjallisuutta

Jemeljanova, Irina Ivanovna: Легенды Потаповского переулка: Б. Пастернак. А. Эфрон. В. Шаламов: Воспоминания и письма. ’Potapovski pereulok -kadun legendoja: B. Pasternak, A. Efron, V. Šalamov: Muistelmia ja kirjeitä’.  (Ranskankielinen käännös v. 2002)  Moskova:  Ellis Lak, 1997.  (venäjäksi)
Справочник Союза писателей СССР ’SNTL:n Kirjailijaliiton käsikirja’, s. 792.  (ред. М. В. Горбачев, сост. Н. В. Боровская)  Moskova:  Sovetskiĭ pisatel’, 1970.  (venäjäksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ariadna Efron Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Ariadna Efron on Wikiaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef