stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sulva
Söderfjärdenin törmäyskraatteri

Sulvan länsipuolella oleva Söderfjärden on syntynyt noin 530 miljoonaa vuotta sitten syntyneestä meteoriittikraatterista. Kraatterin pohja on enimmillään noin 300 metrin syvyydessä. Peltoaukea on yksi Pohjoismaiden suurimmista kuivatusurakoista. Patojen, kanavien ja pumppujen avulla onnistuttiin 1920-luvulla maan kohoamista nopeuttamaan 200 vuodella, jolloin saatiin yli 2 000 hehtaaria uutta peltoa. Peltoaukean tunnistaa pyöreästä muodosta. Syksyisin kraatterin pellot täyttyvät muuttavista kurjista. Syyskuun lopussa 2006 siellä oli yli 7 000 kurkea yhtaikaa.
Historia

Sulva on mainittu asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1552, jolloin se kuului Mustasaaren pitäjään. Myöhemmin alue liitettiin Maalahden pitäjään. Sulvalaiset rakensivat pitäjän ensimmäisen saarnahuoneen vuosina 1626–1628,minkä jälkeen Maalahden papit alkoivat pitää siellä jumalanpalveluksia joka kolmas sunnuntai. Sulvan nykyinen kirkko rakennettiin vuosina 1783–1786. Sulva muodostettiin Maalahden kappeliksi vuonna 1647, ja seurakunta itsenäistyi vuonna 1860.
Kyliä

Munsmo, Riimala (Rimal), Sulva (Solf), Sundom
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Sulvassa oli kaksi taajamaa: kirkonkylä (430 asukasta) ja Sundom (726 asukasta). Vuonna 1960 kirkonkylässä oli 376 asukasta ja Sundomissa 850 asukasta.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Sulvan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
| Sulvan väestönkehitys 1880–1970 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 3 234 | 3 234 |
| 1890 | 1890 |    | 3 359 | 3 359 |
| 1900 | 1900 |    | 3 487 | 3 487 |
| 1910 | 1910 |    | 2 596 | 2 596 |
| 1920 | 1920 |    | 2 731 | 2 731 |
| 1930 | 1930 |    | 2 683 | 2 683 |
| 1940 | 1940 |    | 2 744 | 2 744 |
| 1950 | 1950 |    | 3 012 | 3 012 |
| 1960 | 1960 |    | 2 754 | 2 754 |
| 1970 | 1970 |    | 2 483 | 2 483 |
Lähde: Tilastokeskus.
Vuonna 1973 Sulvan kunta jaettiin Vaasan ja Mustasaaren kesken, asukasmäärien osalta melkein tasan. Vaasaan liitetyllä alueella oli 1 235 asukasta ja Mustasaareen liitetyllä 1 263 asukasta.
Nykyään Vaasan kuuluvalla Sundomin suuralueella on 2 497 asukasta (31.12.2016) ja Mustasaareen kuuluvalla Sulvan osa-alueella 2 648 asukasta (31.12.2015).
Sulvassa puhutaan omaa pohjanmaanruotsin kielen murretta.
Tunnettuja asukkaita

Lars-Eric Bergstén, saarnaaja
Jan-Ola Östman (s. 1951), Skandinaavisten kielten professori
Edvard Helenelund, kansanedustaja (RKP)
Aiheesta muualla

Solf - Sulva
Vaasan historia
| --- | --- |
Hallintohistoria:  Mustasaari  Sulva  Vähäkyrö 
Tapahtumat:  Korsholman linna  Vaasan palo  Vaasan rannikkopatteristo  Vaasan senaatti  Vaasan sotavankileiri  Vaasan Puuvilla  Onkilahden Konepaja 
| n k Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Kaskinen  Korsnäs  Kristiinankaupunki  Kruunupyy  Laihia  Luoto  Maalahti  Mustasaari  Närpiö  Pedersören kunta  Pietarsaari  Uusikaarlepyy  Vaasa  Vöyri 
Entiset kunnat:  Alaveteli  Bergö  Björköby  Jepua  Koivulahti  Lapväärtti  Maksamaa  Munsala  Oravainen  Petolahti  Pirttikylä  Purmo  Raippaluoto  Siipyy  Sulva  Teerijärvi  Tiukka  Uudenkaarlepyyn maalaiskunta  Vähäkyrö  Vöyri-Maksamaa  Ylimarkku  Ähtävä
Martial Arts

Martial Arts (suom. kamppailulajit) on nimitys itsepuolustuslajeihin keskittyville toimintaelokuville. Usein elokuvien juonet ovat melko yksinkertaisia ja keskittyvät taistelukohtauksiin, jotka realismin sijaan painottavat näyttävää ja vauhdikasta kamppailua. Kamppailulajielokuvien suosio ja tuotantoluvut olivat suurimmillaan 1970-luvulla. Suurin osa lajityypin elokuvista tehdään Yhdysvalloissa ja Itä-Aasiassa, erityisesti Kiinassa ja Hongkongissa.lähde?
Vanhan koulukunnan kung fu -elokuvat ovat muita realistisempia ja keskittyvät nimenomaan klassisiin kung fu -kamppailuihin. Taistelukohtaukset on tyypillisesti kuvattu pitkillä otoilla nopeiden leikkausten hyödyntämisen sijaan. Nämä elokuvat olivat nimensä mukaisesti taistelulajielokuvien ensimmäisiä edustajia ja niiden kulta-aika oli vuosien 1965-1985 aikoihin, jolloin niitä tehtiin paljon Hongkongissa ja Taiwanissa. Ns. vaijeri- kung fu on uudenaikaisempi lajityyppi, jonka nimi tulee näyttelijöihin kiinnitetyistä, kuvan ulkopuolelle rajatuista vaijereista. Niiden avulla hyppimisestä ja erilaisista tempuista saadaan paljon tosielämää näyttävämpiä. Juonikuviot sijoittuvat usein muinaiseen Kiinaan ja hyödyntävät fantasiaelementtejä. Wuxia-tyylilajissa otellaan miekalla ja muilla aseilla paljaiden käsien sijaan.
Tunnetuimpia kung fu -elokuvien tähtiä ovat olleet Bruce Lee, Jackie Chan ja Jet Li.lähde? Leen kuoltua ilmestyi useita kamppailulajielokuvia, jotka joko käsittelivät Leetä tai joiden pääosanesittäjän annettiin ymmärtää olevan Lee. Lajityypistä käytetään nimitystä bruceploitaatio. Japanilaisista kamppailuelokuvien tähdistä tunnetuin lienee Sonny Chiba. Nykyisin menestyneitä lajityypin näyttelijöitä tulee myös länsimaista: heistä mainittakoon Chuck Norris, Jean-Claude Van Damme, Mark Dacascos ja Steven Seagal.lähde?
Dramaattisten taistelukohtauksien ja vauhdikkaiden juonikuvioiden lisäksi myös camp-arvojen on nähty lisäävän joidenkin taisteluelokuvien viihdearvoa. Julkisuuden henkilöistä Alice Cooper on tunnustautunut kung fu -elokuvien, varsinkin todella huonojen sellaisten, faniksi.
Kirjallisuutta

Yip, Man-Fung: Martial Arts Cinema and Hong Kong Modernity : Aesthetic, Representation, Circulation. Hong Kong University Press, 2017. ISBN 978-988-8390-71-7.
Martina (ravintolaketju)

Martina-ravintola Porissa.
Martina on Tradekan omistaman Restel-yhtiön italialaistyyppisten ruokaravintoloiden valtakunnanlaajuinen ketju, joka oli suurimmillaan 1990-luvun taitteessa. Vuonna 2023 jäljellä on enää yksi ravintola Porissa, kun ketjun ravintolat Forssassa ja Kouvolan Veturissa lopettivat toimintansa vuodenvaihteessa 2022-2023.
Martina oli S-ryhmän Rosso-ketjun kanssa ensimmäisiä suomalaisia ketjuravintoloita, joissa käytettiin paljon puolivalmisteita: valmiiksi kuorittuja ja esikäsiteltyjä pakasteperunoita, valmiskastikkeita ja valmiiksi leikattua lihaa. Tällä pyrittiin paitsi tarjoamaan yhdenmukaisia annoksia kaikissa ravintoloissa lapsiperheille ja muille tuttua ja turvallista hakeville kohderyhmille, myös työvoimakustannusten säästöön: keittiössä saattoi työskennellä vain yksi ihminen.
Ensimmäinen Martina-ravintola avattiin vuonna 1984 Salossa, ja kolme vuotta myöhemmin niitä oli 21. Vuonna 1997 Martinoita oli 17, pohjoisin Kuusamossa, kun kilpailevalla Rossolla toimipisteitä oli 46. Osa Martina-konseptin alle otetuista ravintoloista sai pitää perinteisen nimensä, kuten vuonna 1839 perustettu Turun Foija ja vuodesta 1935 toiminut Helsingin Kruununhaan Kirja. Myös Pietarinkadun Central toimi Martina-nimellä vain jonkin aikaa 1990-luvun taitteessa, kunnes sitä alettiin kutsua "Martina-ravintola Centuksi". Konseptiin kuuluivat kaikkien ravintoloiden yhtenäiset ruokalistat ja Britanniasta tuotu sisustusrekvisiitta. Helsingin Sanomien kuluttajasivujen testiryhmä arvioi vuonna 1997 Martinan hieman Rossoa paremmaksi sekä ruoan, palvelun että sisustuksen osalta.
Martina-konseptia uudistettiin vuonna 2012 merkittävästi ketjun kasvattamiseksi, mutta yksitoista vuotta myöhemmin Martina-ravintoloita on jäljellä vain Porissa toimiva yksikkö.
Kirjallisuutta

Savikko, Mikko ym.: Pitkää, pizzaa ja poutapilviä. Ekan hotelli- ja ravintolatoiminta 1983-1989. Rosebud, 2020. ISBN 978-952-7313-18-3.
Marutit

Marutit olivat hindumytologiassa myrskyn jumalia, joiden isä oli Rudra, Shivan varhainen muoto. Maruteja on 27 tai 60, ja he käyttävät salamoita aseinaan. Ramayanan mukaan marutit syntyivät jumalatar Didin vaurioituneesta kohdusta sen jälkeen, kun Indra oli singonnut häneen salaman estääkseen jumalatarta synnyttämästä liian voimakasta poikaa. Didin oli ollut tarkoitus synnyttää vahva poika Indran vastustajaksi, mutta vahingoittuneesta sikiöstä saivatkin alkunsa marutit. 
Toisaalta heidät mainitaan myös Rudran ja lehmä Prisnin jälkeläisiksi. Rigvedan mukaan  maruteilla oli kultaiset kypärät ja rintapanssarit, ja he lohkoivat taistelukirveillään pilvenreunoja, jotta sade voisi langeta maahan.
Iisakki Mannismäki

Iisakki Edvard Mannismäki (13. lokakuuta 1889 Kortesjärvi – 2. kesäkuuta 1956) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana. Vielä talvisodassa hän toimi pataljoonan komentajana Suomussalmen kirkonkylän taisteluissa.
Perhetausta

Mannismäen vanhemmat olivat maanviljelijä Tuomas Mannismäki ja Sofia Vähämäki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Hulda Irene Nylundin kanssa.
Opinnot

Mannismäki kävi kansakoulun jatkokurssin ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Hangon suomalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1928. Hän suoritti Viipurin upseerikokelaskurssin vuosina 1918–1919 ja pioneerikurssin Haminassa vuonna 1921 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Taistelukoulun kapteenikurssin hän kävi vuosina 1930–1931.
Jääkärikausi

Mannismäki työskenteli maanviljelijänä Kortesjärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 23. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Mannismäki astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi aluksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka mukana hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui lievästi 28. maaliskuuta 1918. Haavoista parannuttuaan hänet siirrettiin huhtikuun alussa joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja osallistui sen mukana taisteluihin Kuokkalassa sekä etenemiseen Rajajoelle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Mannismäki palveli sisällissodan päätyttyä edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta tosin muodostettiin myöhemmin aluksi Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentti. Hänet siirrettiin Tampereen rykmentistä 6. huhtikuuta 1921 Karjalan kaartin rykmenttiin, josta hänet siirrettiin edelleen 27. helmikuuta 1929 alkaen Polkupyöräpataljoona 2:een. Takaisin Karjalan kaartin rykmenttiin hän palasi 27. maaliskuuta 1929. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana, koulutusupseerina rykmentin korpraali- ja aliupseerikoulussa ja komppanianpäällikkönä eri komppanioissa sekä 7. syyskuuta 1936 – 29. tammikuuta 1938 välisen ajan aliupseerikoulun johtajana.
Talvi- ja jatkosota

Mannismäki osallistui talvisotaan Kainuun suojeluskuntapiirin komentajana ja osallistui pataljoonankomentajana Suomussalmen kirkonkylän taisteluihin. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa tehtävässä. Jatkosodan puhjettua hän jatkoi edelleenkin samassa tehtävässä ja hoiti samalla Kainuun suojeluskuntapiirin sotaoikeuden jäsenyyttä. Vuonna 1942 hänet nimitettiin Kajaanin kaupungin komendantiksi, minkä tehtävän ohella hän hoiti Kainuun suojeluskuntapiirin esikunnan toimisto I:n päällikön tehtäviä. Edellä mainituissa tehtävissä Mannismäki toimi aina vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet siirrettiin Etelä-Pohjanmaan Itäisen suojeluskuntapiirin esikuntaan.
Sotien jälkeinen aika

Mannismäki työskenteli sotien jälkeen pientilallaan Kortesjärvellä ja avusti Vaasa-lehteä aina vuoteen 1956 saakka. Hän hoiti myös useita luottamustoimia oli muun muassa Kortesjärven kirkkoneuvoston jäsenenä vuosina 1946–1956 ja maamiesseuran puheenjohtajana ja Sotainvalidien Veljesliiton Kortesjärven alaosaston puheenjohtajana vuosina 1947–1956. Hänet haudattiin Kortesjärvelle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 25. elokuuta 1917  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 15. syyskuuta 1918  Vänrikki 16. toukokuuta 1919  Luutnantti 16. toukokuuta 1921  Kapteeni 27. helmikuuta 1929  Majuri 1939 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
V. J. Sukselainen

| V>  J. Sukselainen |
| --- | --- |

Suomen pääministeri
 Sukselaisen I hallitus 27.5.1957–29.11.1957 Sukselaisen II hallitus 13.1.1959–3.7.1961  
Edeltäjä:  K.-A. Fagerholm K.-A. Fagerholm
Seuraaja:  Rainer von Fieandt Martti Miettunen
Suomen valtiovarainministeri
 Kekkosen I hallitus 17.3.1950–17.1.1951   Törngrenin hallitus 5.5.1954–20.10.1954  
Edeltäjä:  Onni Hiltunen Tuure Junnila
Seuraaja:  Onni Hiltunen Penna Tervo
Suomen sisäasiainministeri
 Kekkosen II hallitus 17.1.1951–20.9.1951 Kekkosen III hallitus 20.9.1951–9.7.1953 Kekkosen IV hallitus 9.7.1953–17.11.1953  
Edeltäjä:  Urho Kekkonen 
Seuraaja:  Heikki Kannisto
Suomen ulkoasiainministeri
 Sukselaisen II hallitus 19.5.1961–19.6.1961  
Edeltäjä:  Ralf Törngren 
Seuraaja:  Ahti Karjalainen
Eduskunnan puhemies
 1956–1957 1958 1968–1969 1972–1975 II  
Edeltäjä:  K.-A. Fagerholm (I)  K.-A. Fagerholm (II) Johannes Virolainen(I) Rafael Paasio (I)
Seuraaja:  K.-A. Fagerholm (I)  K.-A. Fagerholm(II) Rafael Paasio (II) Veikko Helle
Kansanedustaja
 22.7.1948–22.3.1970 22.1.1972–23.3.1979  
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. lokakuuta 1906 Paimio
Kuollut: 6. huhtikuuta 1995 (88 vuotta) Espoo
Puoliso:  Elma Bonden
Tiedot
Puolue:  Maalaisliitto
Koulutus:  filosofian lisensiaatti (1939)
Vieno Johannes (Jussi, V. J.) Sukselainen, (vuoteen 1928 Saari, 12. lokakuuta 1906 Paimio – 6. huhtikuuta 1995 Espoo) oli suomalainen Maalaisliittoa edustanut poliitikko, joka toimi muun muassa Suomen pääministerinä vuosina 1957 ja 1959–1961 sekä valtiovarainministerinä, sisäministerinä ja ulkoministerinä 1950–1960-luvuilla. Sukselainen oli myös Kansaneläkelaitoksen pääjohtaja 1954–1971.
Opiskeluaika

Sukselainen valmistui ylioppilaaksi Turun Reaalilyseosta vuonna 1927 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1931. Ylioppilaaksi tultuaan Sukselainen suoritti asevelvollisuutensa ja yleni reservin vänrikiksi.
Sukselainen oli koulutukseltaan sosiologi. Hän valmistui 1939 filosofian lisensiaatiksi tehtyään tutkielman osuustoiminnasta otsikolla Hankintaosuuskunta yritysmuotona. Opiskeluaikanaan hän kuului Akateemiseen Karjala-Seuraan, jonka puheenjohtajana hän toimi muutaman kuukauden ajan vuonna 1932, kunnes erosi seurasta yhdessä Urho Kekkosen, Martti Haavion, Reino Kuuskosken, Kustaa Vilkunan, Heikki Hosian, Lauri Hakulisen, Veikko Heiskasen ja muiden poliittiseen keskustaan suuntautuneiden jäsenten kanssa, kun AKS:n enemmistö ei 27. huhtikuuta 1932 pidetyssä kokouksessa suostunut tuomitsemaan Mäntsälän kapinaa.
Talvisotaan Sukselainen osallistui Taipaleen lohkolla ja jatkosotaan Aunuksessa, kunnes hänet syksyllä 1941 määrättiin pääministeri Jukka Rangellin sihteeriksi. Sukselainen toimi pääministerin sihteerinä vuoteen 1945 saakka esimiehinään Rangellin jälkeen Edwin Linkomies, Antti Hackzell, Urho Castrén ja J. K. Paasikivi.
Työura

Pitkän uransa aikana Sukselainen toimi Maalaisliiton/Keskustapuolueen kansanedustajana (1948–1970 ja 1972–1979), Maalaisliiton puheenjohtajana (1945–1964), valtiovarainministerinä (1950–1951), sisäasiainministerinä (1951–1953), Kansaneläkelaitoksen pääjohtajana (1954–1971), eduskunnan puhemiehenä (1956–1957, 1958–1959, 1968–1970, 1972–1976), pääministerinä (vuosina 1957 ja 1959–1961) sekä Tampereen yliopiston kanslerina (1969–1978). Sukselainen putosi eduskunnasta vuoden 1970 vaaleissa, mutta palasi takaisin eduskuntaan vuoden 1972 vaaleissa. Hän ei asettunut ehdokkaaksi enää vuoden 1979 vaaleissa.
Poliitikkona > Puoluejohtaja

Sukselainen poikkesi perusmaalaisliittolaisesta varsinkin tullessaan Maalaisliiton puheenjohtajaksi 1945. Silloinen oikeusministeri ja poliitikkona jo varsin kiistelty Urho Kekkonen ajoi voimakkaasti Sukselaista uudeksi puheenjohtajaksi Viljami Kalliokosken tilalle. Hän ei ollut maanviljelijä vaan "lukeneistoa" – puolueensa ensimmäinen yliopistopiireistä valittu puheenjohtaja – ja edeltäjiinsä verrattuna nuori, 38-vuotias. 1950-luvun alussa Sukselainen kuitenkin osti pienehkön maatilan Kiskosta Salon lähistöltä ja hoiti sitä koko poliittisen uransa ajan.
Jo ennen tuloaan Maalaisliiton puheenjohtajaksi Sukselainen vakuuttui siitä, että puolueen organisaatio oli perusteellisesti remontoitava. Hän uudisti puoluehallintoa ja pyrki saamaan naisia ja nuoria mukaan puolueen toimintaan. Sukselaisen työn tulokset näkyivät jo vuoden 1948 eduskuntavaaleissa, joissa Maalaisliiton eduskuntaryhmästä tuli 56 kansanedustajalla eduskunnan suurin. Myös Sukselainen itse nousi Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä kansanedustajaksi hyvin suuressa määrin puoluesihteeri Arvo Korsimon tuella. Tästä huolimatta Sukselaisen ja Korsimon välit eivät koskaan muodostuneet luottamuksellisiksi. Sukselaisen puheenjohtajakaudella Maalaisliiton jäsenmäärä nousi vajaasta 30 000:sta liki kymmenkertaiseksi. Johannes Virolaisen mielestä nimenomaan Sukselainen, eikä niinkään Korsimo, oli Maalaisliiton järjestökoneiston varsinainen rakentaja.
Sukselaisen tultua syksyllä 1954 nimitetyksi Kansaneläkelaitoksen pääjohtajaksi hänen työmääränsä tässä laitoksessa lisääntyi jatkuvasti ja siinä määrin, ettei häneltä enää riittänyt aikaa puoluejohtajan tehtävien täysipainoiseen hoitamiseen. Näin Maalaisliiton johtaminen jäi yhä enemmän varapuheenjohtaja Johannes Virolaisen harteille. Virolainen ryhtyi puuhaamaan myös puolueen nimen vaihdosta, mitä Sukselainen asettui vastustamaan.
Kirjallisuutta

Perttula, Pekka: Taloton talonpoika – maaton maalaisliittolainen: V. J. Sukselainen 1906–1945. (Väitöskirja.) 2010. ISBN 978-952-92-7365-2
Perttula, Pekka: Äidin poika – V. J. Sukselainen hyvinvintiyhteiskunnan rakentajana, Edita 2017 ISBN 978-951-37-7224-6
Martensiitti

Austeniitti (γ-rauta; pkk-hila)
Bainiitti
Martensiitti
Sementiitti (rautakarbidi; Fe3C)
α-ferriitti syntyy austeniitista ( tkk-hila)
δ-ferriitti jähmettyy sulasta ( tkk-hila)
Perliitti (eutektikumi α + Fe3C)
Hiiliteräs (max 2,1 % hiiltä)
Ruostumaton teräs (sis. kromia vähintään 10,5 %)
HSLA-teräs (korkea lujuus, niukka seostus)
Työkaluteräkset (suuri lujuus; karkaistuja)
Valurauta (>2,1 % hiiltä)
Kankirauta (alh. hiilipitoisuus)
näytä
keskustele
Martensiitti on teräksissä esiintyvä lievästi tetragonisen hilarakenteen omaava ferriitti, eli tilakeskinen tetragoninen hilarakenne, joka syntyy austeniitista leikkautumalla ilman diffuusiota. Martensiitti syntyy seostamattomaan tai niukkaseosteiseen teräksen nopean jäähtymisen eli karkaisun yhteydessä austeniitti-faasista tietyllä lämpötila-alueella (Ms - Mf, missä reaktion alkamislämpötila on Ms ja loppumislämpötila Mf). Nämä lämpötilat riippuvat hiilipitoisuudesta. Martensiitti on sitä kovempaa mitä suurempi sen hiilipitoisuus on. Martensiitti on hiiliylikyllästeinen, koska hiili ei ehdi sitoutua karbideihin nopean jäähdytyksen aikana, vaan jää liuenneeksi martensiitin hilaan välisija-atomeina.
Martensiittia voi syntyä mekaanisen muokkauksen seurauksena austeniitista metastabiileissa austeniittisissa ruostumattomissa teräksissä (esimerkiksi 17Cr-7Ni-teräs). Esimerkiksi kylmävalssaamalla voidaan austeniittiseen teräkseen saada martensiittia, mikä lujittaa terästä voimakkaasti. Taipumusta martensiitin muodostukseen austeniittisissa ruostumattomissa teräksissä kuvataan Md30-lämpötilan avulla.
Martensiittinen kiderakenne esiintyy teräksen lisäksi useilla muillakin metalliseoksilla. Muistimetallien ominaisuudet perustuvat siihen, että ne voivat palautuvasti muuttua austeniittisesta rakenteesta martensiittiseen ja päinvastoin.
Kirjallisuutta

Lindroos, Sulonen, Veistinen: Uudistettu Miekk-ojan Metallioppi ISBN 951-666-216-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Carl Henrik Martling

Carl Henrik Pontus Martling (25. kesäkuuta 1925 – 29. elokuuta 2017) oli Ruotsin kirkon pappi ja teologi.
Martling toimi eri kirkollisissa hallintoviroissa. Hän toimi Ruotsin kirkon koulutuskeskuksen (Svenska kyrkans lekmannaskolan) johtajana vuodesta 1971. Lekmannaskolan tarjosi koulutusta Ruotsin kirkon luottamushenkilöille ja vapaa-ehtoisille. Vuonna 1976 hänet valittiin Ruotsin kirkon keskusneuvoston (Svenska Kyrkans centalråd) johtajaksi ja 1984 hänestä tuli Ruotsin kirkon keskushallinnon kirkkosihteeri (kyrkosekreterare). Hän jäi eläkkeelle 1990. Hänet nimitettiin ylimääräiseksi hovisaarnaajaksi 1981 ja vuosina 1988–1996 hän toimi kuninkaallisena ylihovisaarnaajana. Vuosina 1962–1971 hän toimitti korkeakirkollista Svensk pastoraltidskriftiä. Martling on kirjoittanut useita teologisia ja yhteiskuntatieteellisiä teoksia, mm. Svensk liturgihistoria (1992).
Suomennetut teokset

Puhuva hiljaisuus liturgisessa symboliikassa. Suomentanut Risto Pottonen. SLEY-kirjat, 1989 ISBN 9516178804
Ystävät tapaavat: liturgian rikkaat ulottuvuudet. Suomentanut Matti Aaltonen. SLEY-Kirjat, 1990 ISBN 9516179320
Aku Laitinen

| Aku Laitinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Matti Laitinen
Syntynyt: 1971 (ikä 53–54)
Ammatti:  näyttelijä, ääninäyttelijä, juontaja
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Aku
Aktiivisena:  1993–
Merkittävät roolit:  Heiskanen (Salatut elämät)   Knihti (Rukajärven tie) Glumshanks (Skylanders)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Matti ”Aku” Laitinen (s. 1971) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä ja juontaja. Hän oli mukana televisiosarjassa Salatut elämät, jossa hän näytteli vuosina 2009–2013 psykopaattista rikollista Heiskasta. Hän näytteli sotamies Knihtiä elokuvassa Rukajärven tie.
Laitinen on tehnyt elokuva- ja televisiotöiden lisäksi  animaatioelokuvien, dokumenttien, mainosten ja lastenohjelmien äänenä. Laitinen puhuu äidinkielensä suomen lisäksi englantia, ruotsia ja saksaa. Hän asuu Hyvinkäällä.lähde?
Laitinen on ääninäytellyt useissa animaatioelokuvissa ja -sarjoissa, kuten Karvinen 2, The Simpsons Movie, Räyhä-Ralf, Pirates!, Kunnon dinosaurus, Risto Reipas ja Nalle Puh, Hirveä Henri, Tuomas Veturi, Pokémon, Sherlock Koira, Willy Fog 2, Jonttu-Fantti ja hänen ystävänsä, Vili Vilperi, Kippurahännän kertomuksia, Oskarin orkesteri, Pikkukarhun tarinoita, Franklin, Olipa kerran löytöretket, Maalaishiiri ja kaupunkihiiri, Elmeri, Mikko Mekaanikko, Anton Siilinen ratkaisee, Tallipihan bilehileet, Madagascarin pingviinit ja Animalia. Vuodesta 2013 hän on toiminut Jokerin pääasiallisena äänenä suomeksi. Skylanders -videopelisarjassa Laitinen on ääninäytellyt mm. Glumshanksia.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1999 | Rukajärven tie | sotamies Knihti |
| 1999 | Lapin kullan kimallus | kullankaivaja |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1994–1997 | Vili Vilperi | Niitti (1. tuotantokausi), Väpä, Susi, sivuäänet |
| 1995 | Blondi tuli taloon | Ilkka Vuorikoski |
| 1997–1998 | Ihmeidentekijät | Heikki Jäälahti |
| 1999, 2002 | Salatut elämät | lääkäri Per-Olof Strandberg |
| 2004 | Headhunters | Kimmo |
| 2006–2007 | Käenpesä | Oksanen |
| 2009, 2010, 2013 | Salatut elämät | Heiskanen |
| 2013 | Salatut elämät | Sirviö |
Aiheesta muualla

Aku Laitinen Speakersforumissa
Aku Laitinen Elonetissä.
Aku Laitinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi) (nimellä Matti Laitinen)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet