stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eemil Viro
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kanada 2022 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 2021 | jääkiekko |  |
Viro pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2021 ja 2022. Ensimmäisessä turnauksessa hän jakoi Suomen sisäisen tehotilaston voiton Anton Lundellin kanssa lukemalla +7. Pronssiottelussa Venäjää vastaan Viro sai syöttöpisteen Mikko Petmanin tekemään Suomen 4–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliin, joka ratkaisi joukkueelle pronssin. Vuoden 2022 turnaus päättyi hopeaan.
Viro pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019. Hän edusti myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018, jolloin Viro voitti hopeaa sekä Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2018, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Viro on pelannut 28 nuorten ja 48 poikien maaottelua.
Pelityyli

Viron vahvuuksiksi kerrottiin hänen toukokuussa 2020 Liigan kotisivuille antamassa haastattelussa luistelu, pelinlukeminen ja kiekollinen peli. Hän on maininnut esikuvakseen Miro Heiskasen, johon myös TPS:n pelaajakoordinaattori Tomi Kallio on verrannut Viroa.
Muuta

Viron kaksoissisko Eerika pelaa ringetteä VG-62:n joukkueessa. Sisarusten isä Tomi Viro on pelannut jääkiekkoa alemmissa sarjoissa ja äiti Kirsi Viro on pelannut ringetteä SM-tasolla. Eemil harrasti nuorempana myös yleisurheilua.
Rautakeuhko

Emersonin rautakeuhko. Tätä nimenomaista laitetta käytti eräs amerikkalainen poliopotilas 1950-luvun lopulta kuolemaansa asti vuonna 2003.
Hollantilainen uutisfilmi rautakeuhkon käytöstä
Rautakeuhko eli tankkirespiraattori oli ensimmäinen käyttökelpoinen hengityslaite. Sen kehitti 1929 Philip Drinker Yhdysvalloissa.
Rautakeuhko toimii alipaineperiaatteella. Potilas makaa teräksisen tankin sisällä niin, että vain pää tulee ulos. Kaulan kohdalla on ilmatiivis kumikalvo. Sähkömoottorin ja nokka-akselilla toimivan alipainepumpun avulla tankin sisään kehitetään alipainetta niin, että potilaan pallea vetää hengityselimiä alipaineen tahdissa ja alipaine aikaansaa normaalin hengitysrytmin.
Rautakeuhko pelasti monen poliopotilaan hengen 1940- ja 1950-lukujen suurissa polioepidemioissa. Vaikeimmissa paralyyttisissä poliotapauksissa potilaan hengityslihakset halvaantuvat ja ilman tekohengitystä hän kuolee tukehtumiseen: kun potilas sijoitettiin rautakeuhkoon, hänet saatiin pidettyä hengissä kriittisen vaiheen yli. Yleensä tekohengitystä tarvittiin muutamasta vuorokaudesta muutaman kuukauden ajaksi kunnes taudista selvinneet neuronit kehittivät uusia aksoneja ja potilas kykeni jälleen hengittämään omin voimin, mutta joissakin tapauksissa halvaus jäi pysyväksi.
Rautakeuhko jäi pois käytöstä 1950-luvun puolivälistä lähtien, kun tehokkaammat ja kevyemmät ylipainehengityslaitteet yleistyivät. Suomessa rautakeuhkoja oli 1950-luvulla käytössä Auroran sairaalassa, kunnes ne korvattiin ylipainehengityslaitteilla. Rautakeuhkon kaltaisia alipainehengityslaitteita käytetään kuitenkin yhä joissakin tilanteissa, kuten Ondinen syndrooman hoidossa, jossa joko kurkkuavanteen tekeminen hengityslaitteen letkua varten  on epäkäytännöllistä tai jossa tekohengitystä tarvitaan vain vaikkapa yöajaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rautakeuhko Wikimedia Commonsissa
Relanderinmatala

Relanderinmatala (ruots. Relandersgrund) on Rauman edustalla sijaitseva laaja ja kivikkoinen matalikko; se oli hyvin kauan Rauman majakkalaivan, Relandersgrundin, sijoituspaikka.
Matalikon löytyminen

Noin vuonna 1850 Rauman luotsiaseman päällikkö, luotsivanhin Kustaa Reilander, havaitsi meren kuohuvan erikoisella tavalla tietyssä paikassa varsinkin pohjoistuulen yhteydessä, kun vedenpinta oli alhaalla. Tämä sai hänet epäilemään, että paikalla olisi ennestään tuntematon ja mahdollisesti vaarallinen matalikko; hän luotasi paikan ja löysi uuden ennen karttoihin merkitsemättömän, hyvin vaarallisen matalikon. Sen sijainti on 
61°07′N, 21°06′E.
Reilander kirjasi havaintonsa ylös ja välitti tiedon esimiehilleen. Turun luotsipiirin tarkastaja esitti matalikolle nimeksi Reilandersgrund löytäjän mukaan.
Jostain syystä matalikolle kirjaantui kaksi nimeä: koska kaikki kirjeet ja paperit laadittiin vielä tuolloin käsin ja etupäässä mustekynillä, jonkin luku- tai kirjoitusvirheen takia nimi merkittiin karttoihin muodossa Relandersgrund – mutta ehdotetussa muodossa joihinkin virallisiin asiakirjoihin. Tästä seurasi, että paikallinen majakkalaiva nimettiin kartoissa olevan nimen mukaan.
Lopullinen nimeäminen

Matalikon nimi suomennettiin keväällä 1927 Lauri Kristian Relanderin ollessa Suomen presidentti. Samalla vaihtui myös majakkalaivan nimi; alun perin ehdotettu nimi säilyi vielä joitakin aikoja eräissä virkapapereissa, mutta lopulta sekin vaihtui.
Rantakaulussieni

| Rantakaulussieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Strophariaceae
Suku::  Pengerkaulussienet Leratiomyces
Laji::  magnivelaris
Kaksiosainen nimi
 Leratiomyces magnivelaris  (Peck) Bridge & Spooner (2008) 
Synonyymit
 Stropharia magnivelaris Peck  Naematoloma magnivelaris (Peck) Singer  Psilocybe magnivelaris (Peck) Høil.  Stropholoma magnivelaris (Peck) Ryman 
Katso myös
   Rantakaulussieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rantakaulussieni (Leratiomyces magnivelaris) on Strophariaceae-heimoon ja pengerkalussienten sukuun (Leratiomyces) kuuluva suhtellisen pienikokoinen, tummaitiöinen helttasieni. Se muistuttaa läheistä sukulaistaan rikkakaulussientä, mutta sen kaulus on selkeä, jopa huomiota herättävän leveä, ja se kasvaa yleensä pajun tai lepän lastuilla niitä hajottaen. Lajin levinneisyys Suomessa on puutteellisesti selvitetty, mutta se näyttää kasvavan maassa laajalti. Laji ei ole ruokasieni.
Aiheesta muualla

Lajitietokeskus: laji.fi/ Rantakaulussieni – Leratiomyces magnivelaris
Replay Dance Mania

Replay Dance Mania on sarja eri väliajoin julkaistuja musiikkilevyjä, jotka Bonnier on julkaissut.
| Nimi | Julkaistu | Kappaleiden määrä | Tyyppi |
| --- | --- | --- | --- |
| Replay Dance Mania Vol 1 | 2002 | 18 | CD |
| Replay Dance Mania Vol 2 | 9. huhtikuuta 2003 | 19 | CD |
| Replay Dance Mania Vol 3 | 29. lokakuuta 2003 | 18 | CD |
| Replay Dance Mania Vol 4 | 21. marraskuuta 2007 | 18 | CD |
| Replay Dance Mania Svenska Hits Vol 1 | 28. huhtikuuta 2004 | 18 | CD |
| Replay Dance Mania Svenska Hits Vol 2 | 2004 | 16+6 | CD |
| Replay Reggae | 26. toukokuuta 2004 | 19 | CD |
| Replay Dance Rock Mania | 15. kesäkuuta 2005 | 14 | CD |
| Replay Dance Mania Happy Hits | 30. marraskuuta 2005 | 12 | CD |
Rantakatu (Oulu)

| Rantakatu> Strandgatan |
| --- | --- |

Maa:  Suomi
Tieluokka:  katu
Omistaja:  Oulun kaupunki
Tienpitäjä:  Oulun kaupunki
Alkupiste:  Ojakatu
Päätepiste:  Saaristonkatu
Päällyste:  asfaltti
Kaistaluku:  2
Rantakatu on katu Oulussa Pokkisen kaupunginosassa, keskustan ruutukaava-alueen luoteislaidalla. Kadun koillinen päätepiste on Pokkisen kaupunginosassa Ojakadun risteyksessä, josta tie kulkee kauppatorin ja kauppahallin ohitse Saaristonkadulle. Varsinaiseen keskustan ruutukaavaan kuuluvista kaduista Rantakatu kulkee lähinnä Oulujoen suistoa.
Ojakadun ja Saaristonkadun välisellä osuudella Rantakadun varrella on useita vanhoja rakennuksia, kuten Rantakatu 1:ssä sijaitseva vuonna 1884 valmistunut Oulun hiippakunnan tuomiokapitulin talo, Rantakatu 4:ssä sijaitseva vuonna 1884 valmistunut, nykyisin ravintolakäytössä oleva rakennus sekä Oulun kauppahalli. Etenkin kesäaikaan kadulla on runsaasti kevyttä liikennettä. Autoliikenteelle kadun merkitys on pienempi, joskin sen kautta kulkee Kivisydämeen ja muihin pysäköintilaitoksiin suuntautuvaa liikennettä. Kadulla ei ole joukkoliikennettä. Nykyisin kadulla ei ole erillisiä pyöräteitä tai -kaistoja, mutta Oulun kaupunki suunnittelee kadun kehittämistä pyöräilyn pääreitiksi. Kesän 2021 ajaksi katu muutettiin pihakaduksi, ja kadun varrella sijaitsevien ravintoloiden terasseja laajennettiin pysäköintiruutujen päälle.
Ennen vuotta 2019 katu jatkui Meritullin eteläpuolella Sepänkadulta Oulun Suomalaisen Yhteiskoulun lukion ja Oulun urheilutalon ohi ja päättyi Limingankadulle. Oulun kaupungin yhdyskuntajaosto päätti kuitenkin elokuussa 2019, että kadun Meritullin eteläpuolisen osan nimi muuttuu Kuusiluodonkaduksi, koska samannimiset erilliset kadunosat muun muassa vaikeuttavat pelastustoimintaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rantakatu (Oulu) Wikimedia Commonsissa
Oulun liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikenne:   Oulun liikenne  Oulun seudun liikenne  Potnapekka 
Liikennekeskukset:   Kivisydän  Oritkarin yhdistettyjen kuljetusten terminaali  Oulun lentoasema  Oulun asemakeskus  Oulun rautatieasema  Oulun satama  Pikkaralan rautatieasema  Toppilan rautatieasema  Tuiran rautatieasema 
Oulu kautta kulkevat tiet:   Valtatie 4  Valtatie 20  Valtatie 22  Seututie 815  Seututie 816  Seututie 834  Seututie 836  Seututie 847  Seututie 849  Yhdystie 8300  E8  E75 
Oulun kautta kulkevat rautatiet:   Pohjanmaan rata  Oulu–Tornio-rata  Oulu–Kontiomäki-rata 
Katuja:   Aleksanterinkatu  Isokatu  Kauppurienkatu  Kirkkokatu  Pakkahuoneenkatu  Rantakatu  Rautatienkatu  Saaristonkatu  Torikatu  Uusikatu  Yliopistokatu 
Sillat:   Erkkolan silta  Kiskopolun silta  Joutsensilta  Möljän silta  Rautasilta  Sangin silta  Tuiran sillat 
Muut kaupungin sisäiset tiet:   Hetekyläntie  Joloksentie  Merikoskenkatu  Raitotie  Poikkimaantie  Seututie 833  Seututie 848  Valtatie
Rebel Meets Rebel (albumi)

| Rebel Meets Rebel David Allan Coe, Cowboys from Hell |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1999–2003, Chasin Jason Studios,  Dalworthington Gardens, Texas
 Julkaistu: 2. toukokuuta 2003
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Dimebag Darrell, Vinnie Paul
 Tyylilaji: Country metal, southern metal, thrash metal
 Kesto: 40.23
 Levy-yhtiö: Big Vin
Rebel Meets Rebel on David Allan Coen sekä Panteran jäsenten Dimebag Darrellin, Rex Brownin ja Vinnie Paulin countrymetallialbumi vuodelta 2003.
Kappaleet

Kaikki sävellykset Dimebag Darrell ja Vinnie Paul, kaikki sanotukset  David Allan Coe.
Nothin' To Lose – 3.40
Rebel Meets Rebel – 3.10
Cowboys Do More Dope – 4.48
Panfilo – 0.34
Heart Worn Highway – 4.12
One Nite Stands – 2.28
Arizona Rivers – 2.27
Get Outta My Life – 3.32
Cherokee Cry – 3.50
Time – 3.35
No Compromise – 3.52
N.Y.C Streets – 4.12
Kokoonpano

David Allan Coe – laulu, komppikitara
Dimebag Darrell – soolokitara, taustalaulu
Rex Brown – basso
Vinnie Paul – rummut
Joey Floyd – viulu kappaleessa: "Rebel Meets Rebel"
Hank Williams III – laulu kappaleessa: "Get Outta My Life"
Rex Mauney – kosketinsoittimet
Arviot

Allmusic:
Replay (Tamtan kappale)

|  Replay |
| --- | --- |
 Tamta esittämässä kappaletta ensimmäisen semifinaalin harjoituksissa.
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Tamta
Levy-yhtiö:  Minos EMI
Kesto:  2:53
Tyylilaji:  dancepop
Julkaistu:  5. maaliskuuta 2018
Säveltäjä(t):  Álex Papakonstantínou Geraldo Sandell Albin Nedler Kristofer Fogelmark Viktor Svensson
Sanoittaja(t):  Álex Papakonstantínou Geraldo Sandell Albin Nedler Kristofer Fogelmark Viktor Svensson
Tuottaja(t):  Álex Papakonstantínou
Euroviisutiedot
Vuosi:  2019
Maa:  Kypros
Kieli:  englanti
Sijoitus:  13.
Pisteet:  109
Sijoitus semifinaalissa:  9.
Pisteet semifinaalissa:  149
Video:  videolinkki
Replay on georgialais-kreikkalaisen laulajan Tamtan esittämä kappale, jolla hän edusti Kyprosta vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa, Tel Avivissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 109 pistettä ja saavutti sijan 13.
Relaskooppi

Itävaltalainen peilirelaskooppi
Relaskooppi on metsälössä olevan puun määrän mittaamisessa käytettävä apuväline, jota käytetään puuston pohjapinta-alan arvioimisessa. Kun lisäksi määritetään puuston korkeus ja pääpuulaji, saadaan puuston runkotilavuus (m3/ha) arvioitua relaskooppitaulukoista.
Relaskoopin kehitti vuonna 1948 itävaltalainen metsätieteilijä Walter Bitterlich.
Relaskoopin osat ovat tiedetyn mittainen suora varsi ja sen päässä oleva tietyn levyinen aukko tai rako, hahlo. Tavallisimmin käytetään metrin mittaista vartta ja 2 cm:n levyistä hahloa, jolloin relaskooppikertoimeksi saadaan yksi, eli yksi luettu puu vastaa yhtä neliömetriä hehtaarilla. Vastaava on myös 0,65 m:n mittainen ketjurelaskooppi, jossa on 1,3 cm:n hahlo.
Relaskoopin toiminta perustuu siihen, että puu tulee luetuksi relaskooppikoealaan, jos se on lähempänä mittaajaa kuin mikä on sen rajaetäisyys. Rajaetäisyys taas riippuu puun läpimitasta ja relaskooppikertoimesta. Relaskooppia käytettäessä ei siis tarvita koealan rajaamista.
Relaskoopin käyttäminen

Relaskoopilla mitatessa asetetaan varsi silmän alle ja hahlopään läpi katsoen kierretään ympäri 360 astetta. Jos puu on 1,3 metrin korkeudella niin paksu että se täyttää hahlon kokonaan, se kerryttää pohjapinta-alaa relaskooppikertoimen verran, eli kertoimella 1 mitattaessa 20 hahlon täyttävää puuta tuottaa pohjapinta-alan 20 (m2/ha). Jos puu on rajapuu eli täyttää hahlon juuri ja juuri, se voidaan laskea mukaan puolella painolla. Usein relaskoopilla mitataan pohjapinta-ala muutamasta eri kohdasta ja näistä lasketaan keskiarvo, jonka perusteella hehtaarilla olevaa tilavuutta arvioidaan relaskooppitaulukon avulla. Relaskooppitaulukossa on esitetty keskimääräinen runkotilavuus hehtaarilla kullakin pohjapinta-alalla ja keskipituudella. Taulukoita erilaisille metsätyypeille ja puulajeille löytyy esimerkiksi metsäalan kirjallisuudesta. Koealalta, missä relaskooppia käytetään, voidaan valita tarkasteluun mediaanipuu, eli puu, jota paksumpien ja ohuempien puiden määrä on sama.
Aiheesta muualla

Relaskooppiarviointi
Randal Kleiser

John Randal Kleiser (s. 20. heinäkuuta 1946 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen ohjaustöihin kuuluvat Grease (1978), Sininen laguuni (1980), Kesärakkautta (1982), Grandview USA (1984), Avaruuden sankari (1986), White Fang (1991) ja Kultsi, suurensin kakaran (1992).
Elämä ja ura

Kleiser varttui hollantilaissiirtolaisten yhdyskunnassa Pennsylvanian osavaltion Lebanonin kaupungissa.
Opiskellessaan ensimmäistä vuotta Etelä-Kalifornian yliopistossa (USC) Kleiser esiintyi George Lucasin oppilastyössä Freiheit. Oman ohjaajauransa hän sai alkuun opinnäytetyöllään Peege (1972). Kleiser on pitänyt työpajoja elokuvaopiskelijoille USC:ssä sekä eurooppalaisilla elokuvafestivaaleilla Deauvillessä, Sarlat’ssa ja Malagassa. Opetustyönsä lisäksi hän on ollut mukana kehittämässä digitaalisia kuvausmenetelmiä kuten Cineraman kaltaista menetelmää nimeltä Vistarama HD.
Filmografia

Grease (1978)
Blue Lagoon (1980)
Kesärakkautta (1982)
Grandview USA – Pieni kaupunki, suuret unelmat (1984)
Avaruuden sankari (1986)
Big Top Pee-wee (1988)
Valkohammas (1991)
Kultsi, suurensin kakaran (1992)
Haaksirikkohuijaus (2005)
Red Riding Hood (2006)
Aiheesta muualla

Randal Kleiser Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Randal Kleiser Elonetissä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Grandview U.S.A.
Käännös suomeksi
Eeva Litmanen

Eeva Riitta Orvokki Litmanen (ent. Litmanen-Franck, s. 25. helmikuuta 1944 Lappeenranta) on suomalainen näyttelijä.
Elämä

Litmanen oppi näyttelijän ammatin työn kautta. Teatteriuransa hän aloitti lapsiavustajana Lappeenrannan kaupunginteatterissa ja toimi sen jälkeen kuiskaajana ja puvustajana. Sitten hänet kiinnitettiin näyttelijäksi Joensuun kaupunginteatteriin vuosiksi 1965–1971. Silloin teatteria johti Jouko Turkka, jonka opastusta Litmanen piti omana teatterikorkeakoulunaan. Joensuusta Litmanen siirtyi näyttelijäksi Porin kaupunginteatteriin vuosiksi 1971–1973 ja sieltä Yleisradion Radioteatteriin vuosiksi 1973–2004. Litmanen jätti Radioteatterin 60-vuotiaana ja siirtyi näyttämölle, jossa esitti muun muassa monologia Naisen 11 käskyä eli Shirley Valentine yli kymmenen vuotta.
Litmanen on runonlaulaja Larin Parasken jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa. Paraske, joka oli etniseltä taustaltaan inkerikko, oli Litmasen isoisän äidinäiti. Vuosina 1976–1996 Litmanen oli naimisissa näyttelijä Kari Franckin kanssa. Avioliitosta syntyi vuonna 1977 tytär Karoliina Franck, joka on myös näyttelijä. Vuonna 2006 Litmanen avioitui pitkäaikaisen kumppaninsa juristi Heikki Lammen kanssa. Liitto kesti Lammen kuolemaan 2017 saakka.
Litmanen palkittiin vuonna 2000 parhaan naispääosan Jussilla pääroolistaan elokuvassa Rakkaudella, Maire. Elokuussa 2007 julkaistiin Litmasen omaelämäkerta Saa siinä monena olla (Like).
Litmanen oli toiminut ääninäyttelijänä Kaukametsän pakolaiset-piirrossarjassa vuosina 1992-1995. Vuonna 2005 Litmanen toimi ääninäyttelijänä Disney-elokuvassa Narnian tarinat: Velho ja leijona ja vuonna 2007 DreamWorks Animation-elokuvassa Mehiläisen elokuva.
Vuonna 2019 Eeva Litmaselle myönnettiin taiteilijaeläke.
Filmografia > Elokuvat

Päätepysäkki (1986)
Petos (1988)
Räpsy & Dolly eli Pariisi odottaa (1990)
Liian paksu perhoseksi (1998)
Rakkaudella, Maire (1999)
Pahat pojat (2003)
Juoksuhaudantie (2004)
Narnian tarinat: Velho ja leijona (2005) - ääni
V2 – Jäätynyt enkeli (2007)
Mehiläisen elokuva (2007) - ääni
Ralliraita (2009)
Tie pohjoiseen (2012)
Leijonasydän (2013)
Luokkakokous 2 – Polttarit (2016)
Olen suomalainen (2019)
Filmografia > Televisiosarjat

Velipuolikuu (1983–1984)
Mutapainin ystävät (1984–1985)
Rikos aamulla (1988)
Viimeinen koukkaus (1989)
Kaukametsän pakolaiset (1992–1995) - ääni
Iltalypsy (1993–1999)
Pimennys (1993)
Viimeiset siemenperunat (1993)
Kuusikko ja kuoleman varjot (1997)
Kotikatu (1999–2010)
Seitsemän (2001)
Pieni rakkaustarina (2004)
Tahdon asia (2005)
Kaikki kunnossa (2007)
Jako kahteen (2007)
Harvoin tarjolla (2008)
Syke (2015)
Rakkautta vain (2017)
Kummeli esittää: Kontio & Parmas (2018)
Sunnuntailounas (2019)
Lovi (2021)
Kämppikset (2022)
Aiheesta muualla

Eeva Litmanen Elonetissä.
Eeva Litmanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Taiteilijaelämää: Eeva Litmanen Ylen Elävä arkisto.
Miten minusta tuli minä, Eeva Litmanen Ylen Elävä arkisto.
Esoteric Warfare

| Esoteric Warfare Mayhem |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Mølla Studio & SleikBallaMi
 Julkaistu: 6. kesäkuuta 2014
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 47.25
 Levy-yhtiö: Season of Mist
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 32.
Mayhemin muut julkaisut
| Life Eternal 2009 | Esoteric Warfare 2014 | Daemon 2019 |
Esoteric Warfare on black metal -yhtye Mayhemin viides studioalbumi, joka julkaistiin kesäkuussa 2014. Albumi on yhtyeen ensimmäinen, jolla mukana soittaa kitaristi Teloch.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 32.
Kappaleet

Watcher – 6.19
Psywar – 3.25
Trinity – 3.57
Pandæmon – 2.53
Mylab – 6.03
VI Sec. – 4.14
Throne of Time – 4.06
Corpse of Care – 4.06
Posthuman – 6.54
Aion Suntalia – 5.25
Kokoonpano

Necrobutcher – bassokitara
Hellhammer – rummut
Attila Csihar – laulu
Teloch – kitara
+
Zbigniew Bielak – grafiikka
Maor Appelbaum – masteroija
Arvostelut

Imperiumi.net:
Kaaoszine.fi: 8/10
Metacritic: 69/100
Metalliluola: 7+/10
Nyt.fi:
Pitchfork Media: 7.6/10
Sputnikmusic:
Aiheesta muualla

Esoteric Warfare Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Esoteric Warfare Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Red Wings Airlines

| Red Wings Airlines |
| --- | --- |
 Red Wings Airlinesin Airbus A321-211 (VP-BRW).
 IATA: WZ  –  ICAO: RWZ 
Kutsukoodi:  AIR RED
Perustettu:  1999
Laivaston koko:  12
Kohteiden määrä:  20
Solmukohdat:  Domodedovon kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:  Moskova, Venäjä
Avainhenkilö(t):  Sergei Kuznetsov Evgeny Klyucharev
Yhtiön sivut:  www.flyredwings.com
Red Wings Airlines Tupolev Tu-204-100
Red Wings Airlines on vuonna 1999 Moskovassa, Venäjällä nimellä VARZ-400 perustettu lentoyhtiö. Ennen nykyistä nimeään yhtiö oli tunnettu nimellä Airlines 400. Lentoyhtiö tarjoaa sekä reitti-, rahti- että tilausliikennettä. Yhtiön nykyinen toimitusjohtaja on  Eugene Klyucharyov. Yhtiö toimii Moskovan Domodedovon lentoasemalta.
Laivasto

| Konetyyppi | Kappalemäärä | Matkustajia | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| Tupolev Tu-204-100 | 8 | 210 | Yhtiö menetti Tu-204 -lentokoneen 29. joulukuuta 2012  onnettomuudessa. |
| Irkut MS-21 | 0/10 | 136-162 | Toimitukset alkavat 2019. |
| Tupolev Tu-204-SM | 0/10 | 210 | Toimitetaan 2015-2017. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Red Wings Airlines Wikimedia Commonsissa
Red Wingsin kotisivut (venäjäksi) (saattaa olla tilapäisesti poissa käytöstä)
Red Wingsin lentokalusto (englanniksi)
Onnettomuuskone Red Wings RA-64047 kaksi tuntia ennen maahansyöksyään kuvattuna Puolassa
Rana Dajani

| Rana Dajani> رنا الدجاني |
| --- | --- |
 Rana Dajani vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: Dhahran, Saudi-Arabia
Kansalaisuus:  Jordania
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Jordanian yliopisto (B.Sc. ja M.Sc.) Iowan yliopisto (Ph.D.)
Instituutti:  Hašemiittinen yliopisto
Tutkimusalue:  molekyylibiologia
Tunnetut työt:  We Love Reading
Rana Dajani (arab. رنا الدجاني‎, Ranā d-Dajānī) on jordanialainen molekyylibiologi ja Hašemiittisen yliopiston molekulaarisen solubiologian professori. Hänet tunnetaan myös yhteiskunnallisena yrittäjänä ja ihmisoikeuksien puolustajana, joka on kiinnostunut naisten ja lasten terveyden, koulutuksen ja aseman parantamisesta. Dajani tutkii syöpien, sydän- ja verisuonitautien sekä tyypin 2 diabeteksen riskitekijöitä tšetšeeneillä ja adygeläisillä. Hän on osallistunut myös kantasolujen eettisyyttä käsittelevään keskusteluun, jossa on pohdittu niiden tutkimusta ja lääketieteellistä käyttöä islamin näkökulmasta.
Elämä

Rana Dajani syntyi Saudi-Arabian Dhahranissa. Dajanin isä on palestiinalainen ja hänen äitinsä on kotoisin Alepposta. Hänellä on seitsemän nuorempaa sisarta. Perhe asui Dajanin lapsuuden aikana sekä Jordaniassa että Yhdysvalloissa.
Dajani suoritti alemman ja ylemmän korkeakoulututkinnon Jordanian yliopistossa. Valmistuttuaan vuonna 1992 hän sai jatko-opiskelupaikan Cambridgen yliopistosta, mutta ei taloudellisista syistä pystynyt jatkamaan opintojaan. Sen sijaan Dajani opetti luonnontieteitä ja biologiaa jordanialaisessa Philadelphian yliopistossa vuosina 1992–1994 ja Amman Academyssä vuosina 1995–2000. Aviomiehensä tukemana hän muutti perheineen Yhdysvaltoihin vuonna 2000 ja aloitti molekyylibiologian tohtorinopinnot. Dajani väitteli tohtoriksi Iowan yliopistosta vuonna 2005.
Tohtoriksi valmistunut Dajani muutti takaisin Jordaniaan ja oli Hašemiittisen yliopiston apulaisprofessori vuoteen 2012 asti. Sen jälkeen hän vietti muutamia kuukausia Yalen yliopistossa tutkien indusoituja pluripotentteja kantasoluja, kunnes palasi takaisin Hašemiittiseen yliopistoon. Dajani työskenteli yliopistolla associate professorina vuosina 2013–2019, jolloin hän vieraili tekemässä tutkimusta myös Jordanian, Cambridgen ja Harvardin yliopistoissa. Dajanista tuli Hašemiittisen yliopiston professori vuonna 2019. Hän on molekulaarisen solubiologian professori.
Vuonna 2024 Dajani kertoi asuvansa Jordaniassa ja olevansa Jordanian kansalainen. Hänellä on neljä lasta.
Saavutukset

Vuonna 2014 arabiemiraattilainen Arabian Business -lehti valitsi Dajanin yhdeksi maailman sadasta vaikutusvaltaisimmasta arabista. Hän voitti lukemaan kannustavalla We Love Reading -projektillaan Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestön jakaman alueellisen Nansenin pakolaispalkinnon vuonna 2020.
Teokset

Five Scarves: Doing the Impossible – If We Can Reverse Cell Fate, Why Can’t We Redefine Success?.  Nova Science Publishers, 2018.  ISBN 978-153-6-13774-3.
Aiheesta muualla

Rana Dajani Harvardin yliopiston sivuilla (englanniksi)
We Love Reading (englanniksi)