stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
World’s Endin salaisuus

| World's Endin salaisuus> World's End |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  30 minuuttia
Luoja(t):  Danny Spring Diane Whitley
Pääosissa:  Amy Robbins Carlos Esparza Marco Esparza
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   CBBC  Yle TV2
Esitetty:  2015 – jatkuu edelleen
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  18
Ikäraja:  
Aiheesta muualla
IMDb 
World's Endin salaisuus (engl. World's End) on  brittiläinen nuorille suunnattu draamasarja, jonka on luoneet Danny Spring ja Diane Whitley. Sarja alkoi CBBC-kanavalla (Children's BBC) vuonna 2015. Suomessa Yle TV2 aloitti sarjan esittämisen Summeri-ohjelmassa vuonna 2016.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Amy Robbins  | … |  Professori Stephanie Morelle   |
|  Carlos Esparza  | … |  Luke Morelle   |
|  Marco Esparza  | … |  Noah Morelle   |
|  Kazia Pelka  | … |  Lena Winters   |
|  Sophia Carr Gomm  | … |  Lexy Winters   |
|  Adam Astill  | … |  Marcus Roberts   |
|  Pearl Appleby  | … |  Gaia Roberts   |
|  Vahid Gold  | … |  Adam Javadi Junior   |
|  Sam Glen  | … |  Lars "Slim" Butt   |
|  Jade Johnson  | … |  Cat Sharpe   |
|  Andois Anthony  | … |  Adam Javadi Senior   |
|  Paul Warriner  | … |  Duncan Morelle   |
|  Daymon Britton  | … |  Casey Winters   |
William W. Brandon

William W. Brandon
William Woodward Brandon (5. kesäkuuta 1868 Talladega, Alabama – 7. joulukuuta 1934) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, lakimies ja sotilas.
Brandon opiskeli lakia Alabaman yliopistossa ja työskenteli lakimiehenä Tuscaloosassa. Brandon palveli myös vuosia Yhdysvaltain asevoimissa ja osallistui upseerina myös Yhdysvaltain espanjan sotaan.
Brandon toimi Alabaman kuvernöörinä 1923–1927. Vuonna 1924 hän jätti osavaltion 21 päiväksi: varakuvernööri Charles McDowell hoiti hänen virkaansa yhden päivän ajan heinäkuussa[lähde? ].
Vuonna 1927 Brandonia seurasi Bibb Graves.
William Vincent Legge

William Vincent Legge
William Vincent Legge (2. syyskuuta 1841 Cullenswood, Tasmania – 2. maaliskuuta 1918 Cullenswood) oli australialainen lintutieteilijä ja sotilas.
Legge opiskeli etupäässä Englannissa, mutta myös Ranskassa ja Saksassa, ja hän kehittyi eteväksi kielitieteilijäksi. Hän opiskeli myös Royal Military Academyssa Woolwichissa. 1862 hän sai komennuksen tykistöön. Hän palveli ensin Bathissa Englannissa ja sen jälkeen useita vuosia Melbournessa, josta hänen patterinsa siirrettiin Colomboon Ceylonille, missä hän eli 1869–1877. Tämän komennuksen jälkeen hän työskenteli viisi vuotta Aberystwythissä Cardiganshiressä, josta hän muutti takaisin Tasmaniaan ja palveli 11 vuotta Tasmanian puolustusvoimien komentajana. Saavutettuaan eläkeiän hän vetäytyi virastaan everstiluutnantin arvoisena upseerina.
Legge oli aina kiinnostunut lintutieteestä. Ceylonilla hän kirjoitti kaksiosaisen teoksen History of the Birds of Ceylon, jonka värikuvat maalasi John Gerrard Keulemans. Teos julkaistiin kolmiosaisena Lontoossa vuosina 1878–1880. Teos käsitti yli 1 200 sivua ja 34 kuvataulua. Leggellä oli suuri linnunnahkakokoelma, josta osan hän lahjoitti Natural History Museumille ja osan Hobartin museoon.
Legge valittiin Royal Australasian Ornithologists Unionin (RAOU) ensimmäiseksi puheenjohtajaksi 1901. Hän palveli monissa seuran hallintotehtävissä kuolemaansa saakka. Hän oli myös British Ornithologists’ Unionin ja American Ornithologists’ Unionin kunniajäsen sekä Royal Geographical Societyn ja Zoological Society of Londonin jäsen. Hän toimi Royal Society of Tasmanian varapuheenjohtajana.
Legge nimesi linnuista muun muassa tasmaniansilkkimalurin suvun Acanthornis ja intianhuuhkajan (Bubo nipalensis) alalajin blighi.
Buck vastaan Bell

Buck vastaan Bell on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätös vuodelta 1927. Oikeus päätti äänin 8–1, että Virginian yhteisön laki, joka mahdollisti laitoksiin suljettujen ”heikkomielisten” henkilöiden pakkosterilisaation, ei ollut maan perustuslain vastainen. Maailman ensimmäinen sterilointilaki oli säädetty Indianassa vuonna 1907, ja niitä oli myös joissakin muissa osavaltioissa, mutta korkeimman oikeuden päätöksen jälkeen lakeja säädettiin lisää ja niiden toimeenpanoa tehostettiin. Niiden perusteella Yhdysvalloissa steriloitiin yli 60 tuhatta henkilöä. Virginia kumosi oman lakinsa vuonna 1974.
Tausta

Charlottesvillestä kotoisin ollut Carrie Buck (s. 2. heinäkuuta 1906) oli asunut lapsesta asti sijaiskodissa. Vuonna 1920 hänen äitinsä suljettiin laitokseen nimeltä Virginia State Colony for Epileptics and Feebleminded, koska tätä pidettiin epäsiveellisenä ja heikkomielisenä. Carrie Buckin mukaan sijaisvanhempien sukulaispoika raiskasi hänet ja hän tuli raskaaksi. Sijaisperhe pyysi paikalliselta tuomioistuimelta, että Buck suljettaisiin samaan laitokseen kuin hänen äitinsäkin sillä perusteella, että raskaus osoitti hänenkin olevan epäsiveellinen ja heikkomielinen. Kesäkuussa 1924 lapsen syntymän jälkeen Buck suljettiin laitokseen ja lapsi annettiin samaan sijaiskotiin, jossa Buck itse oli asunut.
Virginian sterilisaatiolaki

Virginiassa oli jo vuonna 1916 säädetty laki, joka salli tehdä sterilisaatioita laitoksissa oleville henkilöille, jos se oli osa heidän hoitoaan. Erään sterilisoidun naisen aviomies oli haastanut Virginia State Colonyn johtajan, Albert Sidney Priddyn oikeuteen, jossa valamiehistö kuitenkin päätti tämän toimineen lain mukaisesti. Vuonna 1924 osavaltiossa säädettiin uusi laki, joka salli osavaltion sterilisoida henkilöitä, joiden katsottiin olevan geneettisesti kelpaamattomia lisääntymään. Lakialoitteen oli tehnyt Aubrey E. Strode, joka edusti demokraattipuoluetta Virginian senaatissa.
Priddyn ehdotuksesta laitoksen johtokunta hyväksyi Carrie Buckin ja 15 muuta laitoksen asukasta sterilisoitavaksi, mutta ensin lakia haluttiin testata, joten Priddy kehotti Buckin edunvalvojaa valittamaan sterilisaatiosta. Oikeudessa Buckia edusti Irving P. Whitehead, joka oli aiemmin kuulunut laitoksen johtokuntaan, ja joka kannatti itse sterilisointeja. Laitoksen asianajajana toimi senaattori Strode.
Oikeudessa eugeniikkatutkijat todistivat, että sekä Carrie Buck että hänen äitinsä ja lapsensa olivat kaikki heikkomielisiä ja että ”heikkomielisyys kulkee suvuissa”. Priddyn mukaan Buck voitaisiin päästää laitoksesta sitten, kun hänet on sterilisoitu, jolloin hän voisi tehdä töitä ja jopa mennä naimisiin, mutta jos Buckia ei sterilisoitaisi, hänen tulevat lapsensa jouduttaisiin todennäköiseti hekin ottamaan laitoksiin. Strode kutsui myös muita henkilöitä todistamaan Buckia vastaan: useimmat heistä eivät olleet koskaan tavanneet Buckia. Buckin puolustusasianajaja ei kutsunut yhtään todistajaa.
Käsittely korkeimmassa oikeudessa

Virginian tuomioistuimet osavaltion korkeinta oikeutta myöten pitivät sterilisaatiomääräyksen voimassa, ja maan korkein oikeus otti tapauksen käsittelyyn syyskuussa 1926. Laitoksen johtaja Priddy oli kuollut ensimmäisen oikeudenkäynnin aikana, ja hänen tilalleen tuli uusi johtaja, John Hendren Bell. Senaattori Strode perusteli, että Virginian laki ei ollut julma ja epätavallinen rangaistus, se noudatti reilua oikeuskäytäntöä ja osavaltiolla oli velvoite suojella kansan terveyttä ja turvallisuutta. Buckin sterilisaatio olisi kivuton ja parantaisi hänen elämänlaatuaan ja samalla hyödyttäisi yhteiskuntaa. Puolustusasianajaja Whitehead perusteli, että sterilisaatiolaki oli mielivaltainen, arvaamaton ja kohtuuton, ja sen lisäksi se oli syrjivä, koska vain laitoksissa olevia henkilöitä voitiin määrätä steriloitavaksi. Näillä perusteilla laki olisi perustuslain vastainen.
Korkeimman oikeuden tulkinta oli, ettei laki ollut maan perustuslain vastainen. Oikeuden enemmistöpäätöksen kirjoitti Oliver Wendell Holmes Jr., ja siihen yhtyivät puheenjohtaja William Howard Taft ja tuomarit Willis Van Devanter, James Clark McReynolds, Louis Brandeis, George Sutherland, Harlan F. Stone ja Edward Terry Sanford. Päätöstä vastaan äänesti Pierce Butler, joka ei kirjoittanut perusteluja kannalleen, mutta jotkut historioitsijat ovat arvelleet syyksi hänen katolisuuttaan. Holmes kirjoitti päätöksessään muun muassa, että on parempi estää epäkelpoja lisääntymästä, kuin teloittaa heidän jälkeläisensä rikoksista. ”Kolme sukupolvea imbesillejä on tarpeeksi”, hän kirjoitti kuuluisassa lausunnossaan. (”Three generations of imbeciles are enough”). Puolustuksen perusteluihin lain syrjivyydestä Holmes kommentoi lausunnossaan, että laki tekee sen minkä se pystyy, ja kun sterilisoituja henkilöitä voidaan päästää laitoksista vapaaksi, tulee niihin tilaa muille, jolloin laki tavoittaa lisää ihmisiä.
Päätöksen seuraukset

Carrie Buck yritti vielä saada uuden kuulemisen korkeimmassa oikeudessa, mutta se torjuttiin, joten hänet sterilisoitiin 19. lokakuuta 1927. Kuukauden päästä hänet päästettiin vapaaksi laitoksesta. Hänen tyttärensä Vivian kuoli kahdeksanvuotiaana, ja Buck itse kuoli 28. tammikuuta 1983. Hän oli ollut kahdesti naimisissa. Historioitsijat ovat löytäneet todisteita siitä, etteivät Buck tai hänen tyttärensä kärsineet mistään mielen sairauksista.
Pakkosterilisaatiolakeja oli monissa osavaltioissa, ja niiden perusteella Yhdysvalloissa sterilisoitiin yli 60 tuhatta ihmistä. Virginian osavaltiossa sterilisoitiin 8300 henkilöä vuosina 1922–1972. Vuonna 1974 osavaltio kumosi lain. Vuonna 1980 ACLU haastoi oikeuteen Buckin sterilisoineen laitoksen, jonka nimeksi oli muutettu Lynchburg Training School and Hospital (sittemmin Central Virginia Training Center). Oikeusjutun seurauksena osavaltio lupasi alkaa etsiä sterilisoituja henkilöitä, jotta heille voitaisiin antaa neuvoja ja lääketieteellistä apua. Vuonna 2002 Buck vastaan Bell -päätöksen vuosipäivänä kuvernööri Mark Warner esitti anteeksipyynnön osavaltion osallisuudesta pakkosterilisointeihin.
Yevlax

| Yevlax |
| --- | --- |
 Yevlaxin rautatieasema.
 Yevlax
 Koordinaatit: 40°37′2″N, 47°9′0″E 
Valtio:   Azerbaidžan
Piiri:  Yevlax
Kaupungiksi:  1938
Väkiluku (2010):  58 100
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yevlax (ven. Евла́х, Jevlah) on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Kurajoen varrella 287 kilometriä Bakusta länteen. Kaupunki on sitä ympäröivän, mutta siihen itse kuulumattoman Yevlaxin piirin keskus. Se kautta kulkee Bakun ja Tbilisin välinen rautatie, josta haarautuvat sivuradat Ağdamiin ja Balakəniin. Yevlax on myös tärkeä maantieliikenteen risteyspaikka. Asukkaita on 58 100 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa 1880-luvulla rakennetusta rautatieasemasta. Vuonna 1935 siitä tuli hallintopiirin keskus ja vuonna 1938 kaupunki. Nykyään Yevlaxissa on elintarvike-, jalostus- ja rakennustarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Yevlaxin kaupungin sivusto (azeriksi)
Azerb.com: Yevlax (Yevlakh, Evlax) (englanniksi)
Yeşil Sol Parti

Yeşil Sol Parti (Vihreä vasemmistopuolue) eli YSP on 25. marraskuuta 2012 perustettu poliittinen puolue Turkissa. Sen symboli koostuu puusta, jonka violetti runko muodostaa ihmishahmon, kruunu koostuu yksittäisistä vihreistä lehdistä ja keltainen aurinko muodostaa ihmishahmon pään kruunun keskellä. Sen kaksi puheenjohtajaa ovat Çiğdem Kılıçgün Uçar ja İbrahim Akın.
Historia

YSP, aiemmalta nimeltään Yeşiller ve Sol Gelecek Partisi (Vihreä ja vasemmistolainen tulevaisuuspuolue), perustettiin 25. marraskuuta 2012 Eşitlik ve Demokrasi Partisi (Tasa-arvo- ja demokratiapuolue) ja Yeşiller Partisi (Vihreä puolue) yhdistymällä. Se määrittelee itsensä vihreäksi puolueeksi, jolla on vasemmistoliberalistisia ajatuksia.
Vuonna 2014 puolue tuki Selahattin Demirtaşia presidenttiehdokkaana Turkin presidentinvaaleissa 2014 ja tuki HDP:tä kesäkuun 2015 parlamenttivaaleissa.
Toisessa tavallisessa kongressissa 2. huhtikuuta 2016 puolue muutti nimensä Yeşil Sol Partisi (YSP) -puolueeksi. Nykyinen puolueen logo johtuu 16. lokakuuta 2022 pidetyssä toisessa ylimääräisessä kongressissa tehdystä päätöksestä. Selahattin Demirtaş ehdotti myöhemmin, että HDP:n mahdollisen kiellon sattuessa kaikki HDP:n parlamenttiryhmän ehdokkaat asettuisivat ehdolle YSP:n nimissä vuoden 2023 parlamenttivaaleissa.
24. maaliskuuta 2023 tehdyllä päätöksellä HDP, Emekçi Hareket Partisi (Työväenliikkeen puolue) ja Toplumsal Özgürlük Partisi (Sosiaalisen vapauden puolue) päättivät asettua ehdolle presidentin- ja parlamenttivaaleihin yhtenäisesti YSP:n listoilla, jotta oppositiojohtaja Kemal Kilicdaroglun Millet İttifakı (Kansakunnan liitto) -liitto vahvistuisi. YSP:tä kohdellaankin vuoden 2023 presidentinvaalien avainpuolueena.
Blind Willie Johnson

"Blind" Willie Johnson (s. 1902 – k. 1945), oli yhdysvaltalainen hengellistä musiikkia esittänyt laulaja ja kitaristi. Johnsonin kappaleita ovat myöhemmin versioineet lukuisat nimekkäät artistit.
Elämä > Lapsuus

On epäselvää, milloin Johnson oikeastaan syntyi. 1902 on useimmin annettu vuosiluku, mutta on ehdotettu myös huomattavasti varhaisempia ajankohtia kuten 1897. Eri lähteiden mukaan hän syntyi joko Marlin- tai Temple -nimisessä kaupungissa, mutta osavaltio oli varmuudella Texas, ja hän asui joka tapauksessa osan lapsuudestaan Marlinissa. Viiden vanhana Johnson kertoi isälleen haluavansa saarnaajaksi ja myöhemmin hän ryhtyi soittamaan sikarilaatikosta tekemällään kitaran tapaisella soittimella. Hänen äitinsä kuoli pojan ollessa vielä pieni ja isä meni kohta uusiin naimisiin.
Johnson ei syntynyt sokeana, mutta ei ole varmaa tietoa siitä, miten hän menetti näkönsä. Tunnetun kertomuksen mukaan Johnson olisi joutunut onnettomuuteen seitsemän vanhana, kun hänen isänsä oli saanut tietää uuden vaimonsa menneen ulos vieraan miehen kanssa. Isä oli ruvennut hakkaamaan vaimoaan (Johnsonin äitipuolta) ja tämä oli puolustautuakseen heittänyt miestään kohti lipeää, joka oli kuitenkin vahingossa osunut pojan silmiin.
Elämä > Muusikonura

Kuten monet vammaiset tuohon aikaan, Johnson ansaitsi elantonsa musiikin avulla. Hän sai nuorena käsiinsä kaksitoistakielisen kitaran, ja hänen isänsä jätti hänet usein kadunkulmiin soittamaan ja laulamaan rahasta. Johnsonin voimakas ääni tekikin vaikutuksen moniin ohikulkijoihin. Anekdootin mukaan vaikuttava esitys Simsonia ja Delilaa käsittelevästä kappaleesta "If I Had My Way I'd Tear the Building Down" oli jopa saanut aikaan mellakan New Orleansissa, mikä oli johtanut Johnsonin pidätykseen.
Monissa kappaleissa Johnsonin soittotyyliin kuului bluesin soittoperinteen mukainen slide-tyyli: hän liu'utti taskuveistä kitaran otelaudalla äänenkorkeuden muuttamiseksi. Muita piirteitä olivat voimakkaat kitaran bassokuljennat, yksiääniset kitaramelodiat, sekä matala lauluäänen käyttö, jota toisinaan tuettiin korkeammilla nuoteilla. Yleensä Johnson käytti avointa D-viritystä kitarassaan. Johnsonista olisi voinut tulla täysverinen blues-mies, mutta lujan uskonsa takia hän halusi pysytellä musiikkia esittävänä saarnamiehenä.
25 vuoden iässä Johnson nai nuoren Angeline-nimisen laulajan, joka oli blueskitaristi L. C. Robinsonin sisko. Hänen vaimonsa lauloi Johnsonin kanssa joillakin hänen Columbia Recordsille tekemillään levytyksillä vuosina 1927−1930. He myös esiintyivät yhdessä Dallasin ja Wacon alueilla. Joissakin levytyksissä naislaulaja on vaihtunut, ja hänen henkilöllisyyttään ei tiedetä. Myöhemmin Johnson myös erosi ja meni uudestaan naimisiin.
Johnson pysyi köyhänä kuolemaansa asti, laulaen ja saarnaten Texasin Beaumontin kaduilla kaikille, jotka kuuntelivat. Vuonna 1945 hänen kotinsa paloi selittämättömistä syistä. Koska Johnsonilla ja hänen silloisella vaimollaan ei ollut muuta paikkaa, he asuivat kotinsa raunioissa, kunnes kaksi viikkoa myöhemmin Johnson kuoli keuhkokuumeeseen. Hänen hautapaikastaan ei ole varmuutta, mutta Beaumontin kaupungissa on meneillään hanke paikan varmistamiseksi ja suojelemiseksi. Johnsonin kuoleman jälkeen hänen vaimonsa työskenteli sairaanhoitajana.
Levytykset

Johnson teki noin 30 levytystä savikiekoille Columbia Recordsin riveissä vuosina 1927–1930. Vaikka Johnsonin levyt menivät hyvin kaupaksi, hän ei palannut studioon enää vuoden 1930 jälkeen. Hänen tekemänsä nauhoitukset ovat kuitenkin pitäneet hänen musiikkinsa elossa, ja juuri Johnsonin levytysten vaikutuksesta myös delta blues -muusikot, Son House ja Fred McDowell, esittivät kappaleet "John the Revelator" ja "Keep Your Lamp Trimmed and Burning". Myös monet myöhemmät populaarimusiikin artistit, kuten Eric Clapton, Bob Dylan, Ry Cooder, Led Zeppelin, The 77s, Beck, Phil Keaggy ja White Stripes, ovat soittaneet hänen esittämiään kappaleita.
Johnsonin kappale "Dark Was the Night, Cold Was the Ground" laitettiin mukaan Voyager-luotaimen kultaiselle levylle, joka lähti luotaimen mukana avaruuteen vuonna 1977. Kappaletta on sen jälkeen käytetty monissa yhteyksissä populaarikulttuurin alalla. Itse kappale on instrumentaalinen, vokaaliosuuden koostuessa vain hyminästä. Kappale kuvaa pimeyttä, joka Raamatun mukaan laskeutui maahan Jeesuksen kuoltua ristillä.
Johnsonin kootut levytykset mahtuvat kahdelle CD-levylle. Lisäksi on saatavilla yhden CD:n kokoelmia, joista tunnetuimpina Dark Was the Night (Sony) ja Praise God, I'm Satisfied (Yazoo).
Studiosessiot ja kaikki levytetyt kappaleet

Kappaleella on mukana naislaulaja, joka saattaa olla Johnsonin vaimo.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
3. joulukuuta, 1927, Dallas:
I Know His Blood Can Make Me Whole
Jesus Make Up My Dying Bed
It's Nobody's Fault But Mine
Motherless Children Have a Hard Time
Dark Was the Night - Cold Was the Ground
If I Had My Way I'd Tear the Building Down
5. joulukuuta, 1928, Dallas
I'm Gonna Run to the City of Refuge
Jesus Is Coming Soon
Lord I Can't Just Keep from Crying
Keep Your Lamp Trimmed and Burning
10. joulukuuta, 1929, New Orleans
Let Your Light Shine on Me
God Don't Never Change
Bye and Bye I'm Goin' to See the King
Sweeter as the Years Roll By
11. joulukuuta, 1929 New Orleans
You'll Need Somebody on Your Bond
When the War Was on
Praise God I'm Satisfied
Take Your Burden to the Lord and Leave it There
Take a Stand
God Moves on the Water
20. huhtikuuta, 1930, Atlanta
Can't Nobody Hide from God
If It Had Not Been for Jesus
Go To Me With That Land
The Rain Don't Fall on Me
Trouble Will Soon Be Over
The Soul of a Man
Everybody Ought to Treat a Stranger Right
Church I'm Fully Saved Today
John The Revelator
You're Gonna Need Somebody on Your Bond
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvitettu Blind Willie Johnsonin diskografia
Levy You'll Need Somebody on Your Bond
Wj

Wj tarkoittaa seuraavia:
Air Labrador, IATA-koodi WJ, lentoyhtiö
sitova välilyönti, WJ, englanninkielisestä nimestä word joiner, sanaväli, joka pitää peräkkäiset sanat samalla rivillä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Wj”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Wilhelm Grosz

Wilhelm Grosz (11. elokuuta 1894 Wien – 10. joulukuuta 1939 New York) oli itävaltalainen säveltäjä, lauluntekijä ja pianisti. Hän ei pitäytynyt yhden genren rajoissa vaan esimerkiksi yhdisti jazzia klassiseen konserttimusiikkiin.
Grosz sai pianonsoiton opetusta Richard Robertilta sekä sävellystunteja Richard Heubergeriltä, Robert Fuchsilta ja Franz Schrekeriltä. Grosz sai tohtorinarvon musiikissa Guido Adlerin ohjauksessa. Vuonna 1920 hän aloitti työskentelyn Nationaltheater Mannheimissa. Hänen orkesterisävellyksiään kantaesittivät vuonna 1921 Staatskapelle Dresden ja Wienin filharmonikot. Grosz pääsi vuonna 1927 Ultraphon-levy-yhtiön taiteelliseksi johtajaksi ja muutti Elisabeth-vaimonsa sekä poikapuolensa kanssa Berliiniin.
Grosz sävelsi cabaretmusiikkia, balettia sekä elokuvamusiikkia, josta ensimmäisenä esimerkkinä oli Wer nimmt die Liebe ernst?. Vuonna 1930 Groszille syntyi tytär Eva Annelise. Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen perhe pakeni takaisin Wieniin, josta se vuonna 1934 muutti Lontooseen. Grosz aloitti yhteistyön sanoittaja Jimmy Kennedyn kanssa. Yhteistyössä kaksikko teki eräitä Denmark Streetin ("Lontoon Tin Pan Alley") suosituimmista hiteistä; näihin kuuluivat "Isle of Capri", "Red Sails in the Sunset", "Harbour Lights" ja "At the Cafe Continental". Lapsille suunnattua musiikkia Grosz teki Rose Fylemanin kanssa.
Grosz sai kutsun Hollywoodiin ja matkusti huhtikuussa 1939 vaimonsa kanssa New Yorkiin. Tytär jätettiin isovanhempien ja muiden läheisten huostaan Eurooppaan. Groszin neuvottelut Yhdysvalloissa olivat menestyksekkäät, ja hän ehti aloittaa työskentelyn maassa. Toinen maailmansota esti pääsyn Eurooppaan, jossa tytär oli. Tämä loi painetta Groszille, joka kuoli vielä samana vuonna sydäninfarktiin ollessaan esiintymässä resitaalissa. Jäljelle jäänyt perhe palasi yhteen New Yorkissa sodan päätyttyä.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Yevlaxin piirikunta

Yevlaxin piiri Azerbaidžanin kartalla.
Yevlaxin piirikunta (azer. Yevlax rayonu, ven. Евлахский район, Jevlahski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 1540 neliökilometriä. Asukkaita on 118 300 henkeä (vuonna 2010).
Yevlaxin piiri sijaitsee Azerbaidžanin keskiosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Qaxin ja Şəkin, idässä Ağdaşin, etelässä Bərdən ja Tərtərin sekä lännessä Goranboyn ja Samuxin piireihin. Yevlaxin piirin keskellä on erillinen Mingəçevirin kaupunkialue. Seudun halki virtaa Kurajoki.
Piirin keskus on siihen kuulumaton, omana erillisenä hallintoalueenaan toimiva Yevlaxin kaupunki, josta on 287 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen huomattavampi paikkakunta on Aranin kaupunkimainen taajama. Kuntia on yhteensä 32, taajamia 2 ja kyliä 47. Kaupunkiväestön osuus on 55,1 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 98,4 % on azereja ja 0,8 % kurdeja.
Piirin kautta kulkee Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie sekä Bakun ja Tbilisin välinen rautatie, josta haarautuvat sivuradat Balakəniin, Bərdəän ja Mingəçeviriin. Yevlah on huomattava teollisuuskeskus, jossa tuotetaan muun muassa elintarvikkeita, tupakkaa ja rakennustarvikkeita. Maatalous on erikoistunut viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn sekä karjanhoitoon.
Historiallisia nähtävyyksiä ovat Qoçtəpən, Zərgərtəpən ja Üçtəpən kurgaanit, muinaisen Ərəşin kaupunginmuurien jäänteet, Xaldan kylän lähellä sijaitseva hautakammio, Marzılın kylän pyhäkkö sekä Malbinəsin moskeijan rauniot.
Paikallislehtenä ilmesty Kür (”Kura”).
Aiheesta muualla

Yevlaxin piirin sivusto (azeriksi)
Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)
Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit
| --- | --- |
Piirikunnat:  Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək* • Şəki • Şəmkir • Şərur* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab
Kaupungit:  Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax
Tähdellä * merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.