stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suicide
Historia

Laulaja Alan Vega (Alan Bermowitz) perusti Suicide-yhtyeen yhdessä kosketinsoittaja Martin Revin (Martin Reverby) kanssa New Yorkissa 1970-luvun alussa. Nimi Suicide sai inspiraationsa Satan Suicidesta, Vegan suosikkisarjakuva Ghost Riderin henkilöhahmosta. Vuoteen 1975 mennessä Rev oli hankkinut 1950-luvun rumpukoneen, joka laajensi yhtyeen musiikillisia mahdollisuuksia. Vega oli saanut käsiinsä kaksiraitanauhurin, jonka avulla Suicide pystyi tekemään ensimmäiset demonsa. Samaan aikaan New Yorkin musiikkiskeneä mullisti uusi aalto bändejä (Ramones, Television, Patti Smith Group, Blondie, Talking Heads), jotka esiintyivät Suiciden tavoin säännöllisesti CBGB-klubilla. Suicide oli ensimmäisiä New Yorkin yhtyeitä, joka luonnehti musiikkiaan punkiksi.
Vuoden 1977 puolivälissä Suicide sai sopimuksen pieneltä ranskalaiselta levy-yhtiöltä Red Star. Bändin nimeä kantava debyyttialbumi Suicide julkaistiin jo samana vuonna. Vegan rockabilly vaikutteinen laulu taistelee albumilla sykkiviä rumpukoneita ja Revin riitasointuisia koskettimia vastaan. Albumin keskipiste on noin 7 minuuttia kestävä, hypnoottinen ”Frankie Teardrop” -kappale, joka kertoo Vietnam-sotaveteraanista, joka murhaa perheensä. Albumi valittiin aikoinaan Rolling Stone -lehden kaikkien aikojen parhaiden albumien listalle. Harvakseltaan levyttänyt Suicide julkaisi urallaan yhteensä viisi studioalbumia, vaikka ehtikin olla kasassa aina Vegan kuolemaan saakka.
Laulusolisti Alan Vega kuoli 16. heinäkuuta 2016, 78-vuotiaana.
Suicide-albumien lisäksi Alan Vega ja Martin Rev julkaisivat useita soololevyjä sekä esiintyivät muiden artistien kanssa. Alan Vega oli esimerkiksi mukana suomalaisten muusikoiden Mika Vainion ja Ilpo Väisäsen johtamassa VVV-yhtyeessä (Vainio/Väisänen/Vega). Martin Rev puolestaan vieraili 22-Pistepirkko-yhtyeen vuonna 1996 julkaistulla Zipcode-albumilla. Alan Vegalla oli myös merkittävä ura kuvataiteilijana.
Yhtyeen musiikin merkitys

Suiciden kokeellinen musiikki ei saavuttanut koskaan suurta kaupallista suosiota. Se sai aina ristiriitaisen vastaanoton, esimerkiksi vuonna 1978 se esiintyi punk-yhtye The Clashin lämmittelybändinä ja raivostunut yleisön edustaja heitti kirveen laulajaa kohti. Suicide-yhtyeen musiikkia pidetään kuitenkin nykyään vaikutusvaltaisena, koska se vaikutti punkin, elektronisen musiikin, post punkin ja industrialin sekä synth popin kehittymiseen. Suicide toimi innoittajana mitä moninaisemmalle joukolle artisteja. Suiciden musiikin kerrotaan vaikuttaneen esimerkiksi Nine Inch Nailsin, U2:n, Radioheadin, New Orderin, Depeche Moden ja Daft Punkin uraan. Myös Bruce Springsteen teki oman versionsa Suiciden kappaleesta ”Dream Baby Dream” vuonna 2014.
Diskografia > Studioalbumit

Suicide (1977)
Alan Vega - Martin Rev (1980)
A Way of Life (1988)
Why Be Blue (1992)
American Supreme (2002)
Diskografia > Livealbumit

21½ Minutes in Berlin/23 Minutes in Brussels (1978)
Half Alive (1981)
Ghost Riders (1986)
Zero Hour (1997)
Attempted: Live at Max's Kansas City 1980 (2004)
Live 1977-1978 (2008)
Diskografia > EP:t

23 Minutes Over Brussels (1978)
22/1/98 (1998)
Diskografia > Singlet

"Cheree" / "I Remember" (1978)
"Dream Baby Dream" / "Radiation" (1979)
Martin Rev ja Alan Vega
Herat

| Herat هرات |
| --- | --- |
 Näkymä Heratiin vuonna 2011
 Herat
 Koordinaatit: 34°20′31″N, 62°12′11″E 
Valtio:   Afganistan
Maakunta:  Heratin maakunta
Korkeus:  922 m
Väkiluku (2014/15):  1 000 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Herat (dariksi ‏هرات‎, Harāt, pašt. ‏هرات‎) on kaupunki läntisessä Afganistanissa, Heratin maakunnassa. Ensimmäiset maininnat Heratin kaupungista on tehty Aleksanteri Suuren ajalla ja siitä lähtien sen omistuksesta on taisteltu useaan otteeseen. Kaupungin asukkaat ovat pääasiassa persiankielisiä ja vuonna 2014/15 kaupungissa oli arviolta 1 000 000 asukasta, mikä tekee siitä Afganistanin kolmanneksi suurimman kaupungin Kabulin ja Kandaharin jälkeen.
Maantiede

Herat sijaitsee Hindukušin vuoriston länsireunalla ja Iranin ylängön itäreunalla. Hari Rud tunnetaan joskus myös nimellä Heratjoki ja se virtaa tasangolle vuorilta lännessä. Joen hedelmällisessä jokilaaksossa harjoitetaan maanviljelyä ja se kulkee useiden keitaiden läpi ja lopulta Karakumin aavikolle. Herat sijaitsee näistä keitaista suurimmalla. Alueelle on rakennettu useita kanaaleja keinokastelua varten. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 922 metriä.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Nykyinen Herat koostuu uudesta ja vanhastakaupungista. Vanhankaupungin kaupunkikaava on neliön muotoinen ja se jakautuu neljään kaupunginosaan vanhan kaupunginmuurien porttien mukaan. Muuri on säilynyt vain osittain. Vanhankaupungin neljä kaupunginosaa ovat Bāzār-e Kušk idässä, Bāzār-e ʿErāq lännessä, Bāzār-e Qandahār etelässä ja Bāzār-e Malek pohjoisessa. Pohjoisosassa sijaitsee kaupungin linnoitus eli Arg-e Šāhi ja siitä edelleen eteenpäin uusi kaupunki eli Šahr-e Naw. Heratin linnoituksen uskotaan sijaitsevan Aleksanteri Suuren aikoihin rakennettujen linnoitusten paikalla ja nykyinen linnoitus on peräisin pääosin 1400-luvulta ja se on näin vanhin Heratin säilynyt rakennus. Linnoituksessa sijaitsi vankila aina vuoteen 2005 saakka. Heratin perjantaimoskeija on rakennettu samoihin aikoihin ja se on tunnettu värikkäistä seinämosaiikeistaan, joita on ennallistettu 1940-luvulta lähtien.
Väestö

Heratin väkiluku vuonna 2014/15 oli arviolta 1 000 000. Suurin osa väestöstä on persiankielisiä. Itse kaupunkia ovat perinteisesti asuttaneet tadžikit ja pataanit persiankielisten paimentolaisten asuttaessa sitä ympäröiviä alueita. Kaupunki on ollut pitkään monietninen ja sen muita etnisiä ryhmiä ovat esimerkiksi hazarat, uzbekit ja turkmeenit. Vielä 1800-luvulla kaupungin asukkaisiin kuului myös armenialaisia, hinduja ja juutalaisia, joista jälkimmäisillä oli myös oma kaupunginosansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herat Wikimedia Commonsissa
Näkymä Heratiin.
Heratin linna.
Heratin perjantaimoskeijan sisäpiha.
Hämeenlinnan normaalilyseo

| Hämeenlinnan normaalilyseo |
| --- | --- |
Sijainti:  Sibeliuksenkatu 19, 13100 Hämeenlinna
Koordinaatit:  60.9986°N, 24.4618°E
Tyyppi:  ensimmäinen kokonaan suomenkielinen normaalikoulu
Perustettu:  1873
Lakkautettu:  1887 (normaalikoulun asema siirtyi Helsingin normaalilyseolle, Hämeenlinnassa jatkoi Hämeenlinnan klassillinen lyseo
Oppilaita:  1. vuosikurssilla 61 (1873) (myöhemmin enemmän)
Hämeenlinnan normaalilyseo oli Suomen ensimmäinen suomenkielinen normaalikoulu. Sen aloittamista koskeva asetus annettiin 29. toukokuuta 1873 ja toiminta aloitettiin 1. syyskuuta 1873. Koulutilana oli vuonna 1849 valmistunut rakennus, joka sijaitsi tuolloin Kymnaasikadun ja Läntisen Linnankadun kulmassa. Normaalilyseon muistolaatta on silloisessa koulurakennuksessa osoiteessa Sibeliuksenkatu 19, joka on nykykeskustan ensimmäisessä eli Linnanniemen kaupunginosassa.
Koulun aloittaessa sinne haki 70 henkeä, joista 61 riittävän osaavaa otettiin oppilaiksi: 40 ensimmäiselle kurssille ja 21 toiselle luokalle. Toisen vuosikurssin oppilaat olivat suorittaneet ensimmäisen kurssin ruotsinkielisessä, vuonna 1864 Helsingissä aloittaneessa normaalikoulussa. Toisena vuonna oppilaita oli jo 97, joista 40 ensimmäisellä, 40 toisella ja 17 kolmannella luokalla. Uusille pyrkijöille järjestettiin kaksipäiväiset pääsykokeet. Tässä vaiheessa oppilaista noin puolet oli hämeenlinnalaisia ja puoleta muualta. Myöhempinä vuosina, samalla kun vuosiluokkien, oppilaiden ja opettajien lukumäärä kasvoi, muista maakunnista tulleiden oppilaiden osuus kasvoi.
Hämeenlinnan normaalilyseoa kävi esimerkiksi Jean Sibelius.
Normaalilyseo menetti asemansa, kun kasvatusopin professorin valvonnassa ollut opettajaopiskelijoiden harjoittelukoulu siirrettiin Helsinkiin 1887.
Hämeenlinnan klassillinen lyseo jatkoi vuodesta 1887 eteenpäin suomenkielistä yliopistoon pätevöittävää oppikouluopetusta Hämeenlinnassa. Uuden rakennuksen lyseo sai vuonna 1888. Koulun perinteitä jatkaa nykyään Hämeenlinnan lyseon lukio.
Aiheesta muualla

Hämeenlinnan lyseon lukion vuosikertomus 2006
Serbia

Serbia (serb. Србија, Srbija) eli Serbian tasavalta (serb. Република Србија, Republika Srbija) on sisämaavaltio Balkanilla. Sen naapurimaita ovat Unkari pohjoisessa, Romania ja Bulgaria idässä, Pohjois-Makedonia, Kosovo ja Montenegro etelässä sekä Kroatia ja Bosnia ja Hertsegovina lännessä. Serbian pääkaupunki on miljoonakaupunki Belgrad (1,18 miljoonaa asukasta vuonna 2015).
Maantiede

Serbian pohjoisosa on hedelmällistä tasankoa. Itäosissa on kalkkikiviharjanteita ja jokilaaksoja, etelässä vuoria ja kukkuloita. Pohjoisen ilmasto on mantereinen: kylmät talvet, kuumat kesät ja sadetta tasaisesti ympäri vuoden. Keskiosassa on mannerilmaston lisäksi välimerenilmastoa. Etelän vuorilla talvet ovat kylmiä, lumisateet ajoittain sakeita ja kesät puolestaan kuumia ja kuivia.
Serbian maapinta-alasta noin 58 prosenttia on maatalousmaata, 32 prosenttia metsää ja 10 prosenttia on muussa käytössä (Tilanne vuodelta 2011).
Maalla on yhteistä rajaa Romanian kanssa 537 kilometriä, Kosovon 365 kilometriä, Bosnian ja Hertsegovinan 345 kilometriä, Bulgarian 344 kilometriä, Kroatian 314 kilometriä, Unkarin 164 kilometriä, Montenegron 157 kilometriä ja Pohjois-Makedonian 101 kilometriä.
Historia

Serbit saapuivat nykyisille asuinsijoilleen kansainvaellusten aikana 600-luvulla. He olivat jakaantuneet kuuteen heimoon: Rascia/Raška, Bosnia, Neretva/Pagania, Zachumlie/Zahumlje.
Ensimmäinen serbien valtio muodostui Časlav Klonimirovićin johdolla 900-luvulla Raškassa. 1000-luvun puolessa välissä nousi valtaan Vojislavljević-suku Zetassa ja 1100-luvulla Raškassa Nemanjić-suku. Nemanjić-suvun valtakunnan perusti 1170 Stefan Nemanja, jonka pojasta Savasta tuli ensimmäinen Serbian ortodoksisen kirkon arkkipiispa ja pyhimys.
Stefan Nemanja laajensi 1180 Serbiaa valloittamalla Zetan (Montenegron). Myös kuningas Stefan Uroš II Milutin laajensi valtiota ja valloitti Makedonian Bysantilta. Hänen aikanaan rakennettiin merkittävimmät keskiaikaisen Serbian rakennukset. Hänen pojanpoikansa Stefan Dušanin (1331–1355) aikana valtakunta saavutti huippunsa ja hallitsi aluetta Tonavalta Kreikkaan. Serbian valtakunta heikkeni Stefanin kuoleman jälkeen ja Kosovo Poljen taistelussa 1389 turkkilaiset löivät serbit. Ruhtinas Lazar Hrebeljanović kuoli taistelussa ja Serbia menetti Kosovon turkkilaisille. Taistelua seurasi epävakaa, mutta kulttuurisesti merkittävä aikakausi Lazarin pojan Stefan Lazarevićin johdolla. Vuonna 1402 Stefan sai Bysantilta arvonimen despootti ja jäljellä olevasta kuningaskunnasta muodostui Serbian despotaatti, joka oli Osmanien valtakunnan vasallivaltio. Vuoteen 1459 mennessä turkkilaiset ulottivat valtansa koko Serbiaan.
Kolmensadan vuoden ajan Serbia oli Osmanien valtakunnan alaisuudessa ja serbiasutus levisi myös Vojvodinaan ja Kroatiaan. Kun Habsburgien joukot työnsivät turkkilaiset Tonavan eteläpuolelle 1699, osa serbeistä vapautui turkkilaisten vallasta.
Historia > Itsenäisyysliike

Serbian itsenäisyysliike alkoi 1800-luvun alussa Karađorđe Petrovićin (1804–1813) ja Miloš Obrenovićin (1815–1817) myötävaikutuksella. Serbia sai ruhtinaskuntana itsehallinnon turkkilaisten alaisuudessa vuosien 1804 ja 1815 kansannousujen jälkeen 1817, vaikkakin turkkilaisten joukot pysyivät pääkaupungissa Belgradissa vuoteen 1867. Venäjän–Turkin vuosien 1828–1829 sodan jälkeen Serbia tunnustettiin ruhtinaskunnaksi osmanien vallan alla ja Venäjän keisarikunnan suojeluksessa. Bosnian vuoden 1875 kapinan jälkeen Serbia soti Venäjän ja Bosnian kapinallisten rinnalla Turkin sodan 1877–1878 heikentyvää Turkkia vastaan, mikä toi Serbialle suurvaltojen tunnustaman täyden itsenäisyyden ja suuria maa-alueita etelässä ja idässä.
Vuonna 1908 Itävalta liitti Bosnian itseensä ja rohkaisi Serbiaa Montenegron, Bulgarian ja Kreikan rinnalla Osmanien valtakuntaa vastaan. Ensimmäisessä Balkanin sodassa Serbia sai Pohjois- ja Keski-Makedonian, mutta Itävalta painosti sitä luopumaan albaanien maista, jotka olisivat tuoneet sille pääsyn merelle. Serbian ja Itävallan suhteet huononivat nationalistien pyrkiessä liittämään Itävallan vallan alle jääneet maat Serbiaan. Ensimmäinen maailmansota alkoi 1914 Itävalta-Unkarin hyökkäyksellä Serbiaan serbinationalistisen Gavrilo Principin tekemän arkkiherttua Frans Ferdinandin salamurhan jälkeen. Itävallan ja Bulgarian joukot miehittivät ympärysvaltojen puolella taistelleen Serbian pian sodan alettua. Ensimmäisen maailmansodan aikana kaatui 1,26 miljoonaa serbiä – yli puolet maan miespuolisesta väestöstä.
Historia > Jugoslavian johdossa

Kun Itävalta-Unkari hajosi sodan lopuksi, Serbiaan yhdistyivät Itävalta-Unkarin serbien ja muiden slaavien asuttama alue Baanaatti, Bačka ja Baranja (epävirallisesti Vojvodina), Montenegro sekä Itävalta-Unkarin eteläslaavien asuttamista alueista muodostetusta lyhytikäisestä Sloveenien, Kroaattien ja Serbien valtiosta eronnut Sremin alue marraskuussa 1918. Serbia yhdistyi tuon valtion kanssa nimellä Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta joulukuussa 1918. Valtaosin serbien hallitsemassa valtiossa ilmeni kansallisuuksien välisiä erimielisyyksiä, joten kuningas Aleksanteri I hajotti perinteiset alueet ja muodosti yhdeksän hallinnollista maakuntaa. Vuonna 1929 kuningas teki vallankaappauksen ja muutti maan nimen Jugoslaviaksi.
Toisessa maailmansodassa Saksa ja Italia miehittivät Jugoslavian 1941. Serbian johtoon asetettiin Milan Nedićin johtama "Kansallisen pelastuksen hallitus". Maassa syntyi vastarintaliike, jonka muodostivat aluksi kuninkaallisen armeijan sotilaat, četnikit, mutta kommunistiset partisaanit Neuvostoliiton, Britannian ja Yhdysvaltain tuella vapauttivat koko maan 1944. Sodan aikana muodostettiin Demokraattinen federatiivinen Jugoslavia. Välttääkseen serbien hallitsevan aseman valtiossa Bosnia ja Hertsegovina, Makedonia ja Montenegro saivat yhtäläisen tasavallan aseman sosialistisessa Jugoslaviassa. Kosovosta ja Vojvodinasta tuli sen autonomisia maakuntia. Serbian kommunisteilla oli kuitenkin johtava asema maassa neljä vuosikymmentä. Entinen partisaanijohtaja Josip Broz Tito hallitsi maata aina vuoteen 1980. Tito katkaisi välinsä Staliniin, ja Jugoslavia pysyi Neuvostoliiton valtapiirin ulkopuolella sekä merkittävänä vaikuttajana sitoutumattomien maiden liikkeessä. Kommunistivallassa Jugoslavia kehittyi maatalousyhteiskunnasta teollisuusvaltioksi. Titon kuoleman 1980 jälkeen nationalistiset ja separatistiset mielialat voimistuivat Jugoslaviassa.
Historia > Hajoamissodat

Vuonna 1989 Serbian presidentiksi valittu Slobodan Milošević otti autonomiset Kosovon ja Vojvodinan suoraan hallintoon, mikä sai albaanit ryhtymään vaatimaan eroa Serbiasta. Vuosina 1991–1992 Slovenia, Kroatia, Bosnia ja Hertsegovina ja Makedonia erosivat Jugoslaviasta, johon jäljelle jääneet osavaltiot Serbia ja Montenegro julistivat uuden valtion, Jugoslavian liittotasavallan. Bosnian sota päättyi 1995 Daytonin sopimukseen. Miloševićista tuli 1997 Jugoslavian presidentti ja hän pysyi vallassa huolimatta siitä että hänen Serbian sosialistisella puolueellaan ei ollut enemmistöä liittovaltion- tai Serbian parlamenteissa, mutta se piti silti hallussaan kaikki merkittävät tehtävät.lähde?
Vuonna 1997 syntyi separatistinen Kosovon vapautusarmeija (KLA), joka pyrki Kosovon itsenäisyyteen ja aloitti Kosovon serbiväestöön kohdistuneet vainoamiset ja murhat. Milošević aloitti loppuvuodesta 1998 poliisi- ja sotilaskampanjan KLA:ta vastaan, johon liittyi myös siviiliväestöön kohdistuneita julmuuksia ja noin 13 000 kuolonuhria eri puolilla. Vuonna 2004 Helena Rannan Berliner Zeitungille antama haastattelu nosti esille paljon kysymyksiä, sillä Ranta antoi ymmärtää että Racakissa Serbien tekemä joukkomurha olisi lavastettu Etyjissä antaen Natolle syyn Serbian kansan kuin Milosevicin pommittamiseen.
Nato pommitti Serbiaa maaliskuusta kesäkuuhun 1999. 79 päivän kampanjan jälkeen Milošević luovutti ja Naton johtamat joukot ottivat Kosovon haltuunsa, vaikka se jäi virallisesti Serbian osaksi. Pommituksissa kuoli 500–1500 siviiliä.
Politiikka

Kun Slobodan Miloševićn valtakausi päättyi 5. lokakuuta 2000, oppositio nousi valtaan. Jännitteet lisääntyivät vähitellen hallinnossa, kunnes Serbian demokraattinen puolue (DSS) jätti hallituksen jättäen Demokraattisen puolueen (DS) yksin valtaan. Serbian pääministeri kesästä 2024 on Ivica Dačić.
Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viideksi vuodeksi kerrallaan, sama presidentti korkeintaan kahdelle kaudelle. Serbian nykyinen presidentti on Aleksandar Vučić vuodesta 2017.
Yksikamarisessa parlamentissa kansalliskokouksessa on 250 jäsentä, jotka valitaan puoluelistoilta nelivuotiskaudelle. Toukokuun 2012 vaaleissa parhaiten menestyivät Serbian edistyspuolue SNS (73 paikkaa), Demokraattinen puolue DS (67 paikkaa) ja Serbian sosialistipuolue SPS (44 paikkaa).
Huhtikuussa 2013 Serbia ja Kosovo allekirjoittivat Brysselissä Euroopan unionin neuvotteleman sopimuksen, jolla maat normalisoivat suhteensa. Sopimuksella Kosovo sai oman puhelinnumerojen maatunnuksen, ja yhteistyö energia-asioissa ja televiestinnässä normalisoituivat.
Presidentti Nikolić allekirjoitti tammikuun lopussa 2014 määräyksen parlamentin hajottamisesta ja aikaistetuista parlamenttivaaleista. Hajotuksen syynä oli, että hallitus tarvitsi vahvemman mandaatin suunnittelemiensa uudistusten toteuttamiseksi. Laajoja uudistuksia edellyttivät muun muassa aiottu EU-jäsenyys ja maan talouden tila.
Serbiasta tuli EU-jäsenehdokas 1.3.2012, ja jäsenyysneuvottelut sen kanssa alkoivat 21.1.2014. Niiden arveltiin kestävän kuudesta kymmeneen vuotta.lähde? Nykyisen pääministeri Vučićin kunnianhimoinen tavoite oli saada Serbia EU:n jäseneksi vuonna 2020.
Vuoden 2014 ylimääräisten parlamenttivaalien ylivoimainen voittaja oli Serbian edistyspuolue SNS. Sen johtajasta Aleksandar Vučićista tuli uusi pääministeri. Toiseksi parhaiten menestyivät sosialistit.
Vuonna 2016 Serbiassa järjestettiin taas ennenaikaiset parlamenttivaalit, joissa Vučićin Serbian edistyspuolue SNS sai 131 paikkaa, Serbian sosialistinen puolue SPS 29 paikkaa, Serbian radikaalipuolue SRS 22 paikkaa ja Demokraattinen puolue DS 16 paikkaa.
Vuoden 2020 vaaleissa, joita lykättiin parilla kuukaudella koronapandemian takia, sai pääministeri Vučićin edistyspuolue hallituskumppaneineen suuren vaalivoiton opposition boikotoitua vaaleja. Äänestysprosentti jäi alle viidenkymmenen.
Hallinnollinen jako

Serbia koostuu 24 piiristä, joista seitsemän on Vojvodinan autonomisessa maakunnassa. Piirit muodostuvat 122 kunnasta ja 23 kaupungista. Serbia ei ole tunnustanut Kosovon tasavaltaa, jota pitää edelleen Kosovo-Metohijan autonomisena maakuntana (edellisten lisäksi viisi piiriä, 28 kuntaa ja yksi kaupunki).
Talous

Vuonna 2002 arvioitiin että Serbian bruttokansantuote oli puolittunut 1990-luvun alun jälkeen. Syitä tähän olivat muun muassa maata vastaan käytetyt talouspakotteet, Miloševićin jälkeensä jättämä syvä korruption kulttuuri, vuonna 1999 tapahtuneet Nato-pommitukset ja rauhaa seurannut siirtymävaihe asteittain vapautettuun markkinatalouteen. Serbian on arvioitu saavuttavan vuoden 1989 elintason vuonna 2020.
Keskimääräinen nettopalkka on Serbiassa 402 euroa kuukaudessa (tilanne huhtikuussa 2008) ja työttömyysaste on noin 20 prosenttia. Serbiassa on tasavero.lähde?
Maatalous tuottaa kahdeksan prosenttia bruttokansantuotteesta ja työllistää 23,9 prosenttia työvoimasta. Maatalous tuottaa vehnää, maissia, sokerijuurikasta, auringonkukkia ja vadelmia sekä naudan- ja sianlihaa ja maitoa. Vuonna 2013 työttömiä oli 20 prosenttia.
Serbian luonnonresursseihin kuuluvat muun muassa öljy, kaasu, rautamalmi, kupari, sinkki, kulta, hopea ja suola.
Serbiassa on 28 lentopaikkaa, joista kahdella on yli kolme kilometriä pitkä kiitotie. Rautateitä on 3808 kilometriä ja päällystettyä maantietä 28 000 kilometriä.
Väestö

Serbian väkiluku oli vuoden 2022 arvion mukaan 6 739 471. Arvio ei sisällä Kosovon väestöä. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan asukkaista 83,3 % oli serbejä. Merkittäviin vähemmistöihin lukeutuvat unkarilaiset (3,5 %), romanit (2,1 %) ja bosniakit (2,0 %).
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan väestöstä 84,6 % oli ortodokseja, 5,0 % katolilaisia, 3,1 % muslimeja, 1,0 % protestantteja ja 0,8 % ateisteja.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan väestöstä 88,1 % puhui serbiaa, joka on maan virallinen kieli. Unkaria puhui 3,4 %, bosniaa 1,9 % ja romanikieltä 1,4 %. Väestöstä 5,7 % puhui jotakin muuta kieltä ja 1,8 %:n kieli ei ollut tiedossa.
Vuonna 2020 serbialaisten keski-ikä oli 43,3 vuotta (miehillä 41,7 ja naisilla 45). Väestöstä 14,1 % on alle 15-vuotiaita, 65,9 % 15–64-vuotiaita ja 20,0 % yli 64-vuotiaita. Serbiassa syntyy vuosittain 8,9 lasta ja kuolee 16,4 ihmistä tuhatta asukasta kohti. Serbialaisten elinajanodote on miehillä 71,5 vuotta, naisilla 77 vuotta ja keskimäärin 74,2 vuotta.
Serbialaisista 14,1 % oli työttömiä vuoden 2017 arvion mukaan. Vuoden 2018 arvion mukaan 23,2 % eli köyhyysrajan alapuolella.
Kulttuuri

Serbia on yksi Euroopan kulttuurillisesti monimuotoisimmista maista.kenen mukaan? Suurien valtakuntien väliset rajat kulkivat nykypäivän Serbian kautta pitkiä aikoja historiassa: ne erottivat aluksi Rooman valtakunnan itä- ja länsiosat ja myöhemmin Osmanien valtakunnan ja Itävalta-Unkarin. Tuloksena on se, että pohjoisosa on kulttuurillisesti keskieurooppalaisempi ja etelä taas itämaisempi. Tämä jaottelu on kuitenkin jossain määrin keinotekoinen, sillä molemmat alueet ovat vaikuttaneet toisiinsa.
Serbia voitti ensimmäisellä yrityksellään itsenäisenä valtiona Eurovision laulukilpailun vuonna 2007, edustajanaan Marija Šerifović kappaleella Molitva. Voiton johdosta seuraavan vuoden kilpailu pidettiin pääkaupunki Belgradissa.
Bysantin vaikutus Serbiaan oli ehkä kaikkein suurinta. Serbit ovat pääosin ortodokseja. He käyttävät sekä kyrillisiä että latinalaisia merkistöjä tuloksena itäisistä ja läntisistä vaikutuksista.
Unescon maailmanperintöluettelossa on Serbiasta neljä kohdetta.
Gamzigrad-Romuliana, Galeriuksen palatsi
Kosovon keskiaikaiset monumentit – Dečanin luostari, Pećin luostari, Levišan Neitsyen kirkko ja Gračanican luostari
Stari Ras ja Sopoćani
Studenican luostari
Kulttuuri > Urheilu

Serbia on osallistunut olympialaisiin itsenäisenä valtiona vuonna 1912 sekä vuodesta 2008 alkaen. Vuoteen 2006 asti serbiurheilijat kilpailivat osana Jugoslavian sekä Serbia ja Montenegron joukkueita. Serbian oman joukkueen ainoa olympiavoittaja on vuonna 2012 taekwondossa kultaa voittanut Milica Mandić. Vuoden 2008 olympialaisissa vesipallojoukkue sai pronssia, uimari Milorad Čavić hopeaa ja tennispelaaja Novak Đoković pronssia. Vuoden 2012 olympialaisissa vesipallojoukkue oli jälleen pronssilla, ammunnassa puolestaan Ivana Maksimović saavutti hopeaa ja Andrija Zlatić pronssia.
Serbian jalkapallomaajoukkue on pelannut itsenäisenä valtiona MM-kisoissa vuonna 2010 jääden kuitenkin alkulohkoon voittamalla vain Saksan.lähde?
Tennis on yksi Serbian suosituimmista urheilulajeista. Vuonna 2010 Serbia voitti ensimmäistä kertaa Davis Cupin. Vuonna 2011 Novak Đoković nousi miesten maailmanlistan ykkössijalle, ja hän voitti kauden aikana kolme Grand Slam -turnausta. Naisista maailmanlistan ykkössijalla ovat olleet Ana Ivanović sekä Jelena Janković.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matkaopas aiheesta Serbia Wikivoyagessa (englanniksi)
| n k Euroopan valtiot |
| --- | --- | --- |
| Itsenäiset valtiot |  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia1  Azerbaidžan1  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia1  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan1  Kreikka  Kroatia  Kypros1  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki1  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaani  Venäjä1  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta  |  |
| Kiistanalaiset valtiot |  Abhasia1  Artsakh1  Etelä-Ossetia1  Katalonia  Kosovo  Pohjois-Kypros1  Transnistria  |  |
1Lasketaan kuuluvaksi myös Aasiaan.
Serbian topografinen kartta.
Aleksandar Vučić, Serbian presidentti vuodesta 2017 ja pääministeri vuosina 2014–2017
Miloš Vuševic, Serbian pääministeri toukokuusta 2024.