Augusto Pinochet
Väliaikainen hallitus ja presidenttikausi

Ensimmäisten toimenpiteiden joukossa oli murskata maan kansanrintaman Unidad Popularin muodostama oppositio ja ammattiliikkeet. Lokakuussa 1973 ainakin 75 tapettiin niin sanotulla kuoleman karavaanilla (Caravana de la Muerte), jossa armeijan ryhmä kenraali Sergio Arellano Starkin johdolla lensi helikopterilla vankilasta toiseen etelästä pohjoiseen teloittamassa pidätettyjä. Pinochetin kaudella poliisi tappoi arviolta 3 197 henkeä ja kaikkiaan 28 000 ihmistä kidutettiin. Noin 130 000 chileläistä vangittiin ja satoja tuhansia, joidenkin lähteiden mukaan jopa miljoona henkeä pakeni maasta.
Valtaan noustessaan uusi juntta julisti tavoitteekseen taistella kommunismia vastaan. Suhteet Kuubaan katkaistiin pian ja Pinochetin hallinto aloitti yhteistyön Bolivian, Brasilian, Paraguayn ja Uruguayn kanssa. Maiden tiedustelupalvelujen välillä aloitettiin niin sanottu Operaatio Cóndor, jossa maiden viranomaiset jahtasivat yhteistoimin marxilaisia, sissejä ja heidän tukijoikseen epäiltyjä. Operaation päämaja oli Chilen salaisen poliisin DINA:n (Dirección de Inteligencia Nacional) päämaja Santiagossa.
Vuosina 1974–1976 Chile suunnitteli useaan otteeseen hyökkäystä Perua vastaan, jossa hallitsi vasemmistolainen kenraali Juan Velasco Alvarado, joka oli ostanut aseita Neuvostoliitosta. Chile uskoi Perun pyrkivän näillä aseilla saamaan takaisin 1879 menettämänsä alueet, ja alkoi suunnitella ennalta ehkäisevää hyökkäystä. Perun havaitessa suunnitelmat se alkoi siirtää joukkojaan rajalle puolustusta varten. Vuonna 1976 Pinochet kysyi Yhdysvaltain ulkoministeri Henry Kissingerilta mahdollisesta Yhdysvaltain reaktiosta hyökkäykseen.
Vuosina 1977–1978 Chile oli vähällä joutua sotaan Jorge Videlan sotilasjuntan hallitseman Argentiinan kanssa eräistä asumattomista, mutta strategisesti tärkeistä saarista Etelä-Amerikan eteläkärjessä. Paavi Johannes Paavali II:n välityksellä sota vältettiin. Pinochetin Chile oli Kolumbian kanssa ainoa Latinalaisen Amerikan maa, joka ei tukenut Argentiinan vaatimusta Falklandsaarista vuoden 1982 sodassa Isoa-Britanniaa vastaan. Ison-Britannian pääministeri Margaret Thatcher oli Pinochetin avusta syvästi kiitollinen ja ihaili myös maan talouspolitiikkaa. Chilen ja Argentiinan välinen kiista päättyi vasta 1984 rauhan- ja ystävyyssopimukseen (Tratado de Paz y Amistad) ja Argentiina osallistui myös Cóndoriin.
Talous alkoi elpyä, ja 1970-luvulla Pinochet saavutti luottamusta vakauden palattua. Pinochet aloitti vuoden 1975 keskivaiheilla talousuudistukset, joita on kutsuttu uusliberaaleiksi tai markkinaystävällisiksi. Tässä Pinochet luotti niin sanottuihin Chicagon poikiin, jotka olivat Chicagon yliopistossa koulutettuja ja taloustieteilijä Milton Friedmanin ideoiden innostamia. Kaikenlaista säätelyä vähennettiin ja maassa yksityistettiin eläkejärjestelmä, valtion teollisuus ja pankit sekä alennettiin veroja. Näiden toimien kannattajat, etenkin Friedman itse, nimittivät Chilen 1980-luvun lopulla saavuttamaa talouskasvua "Chilen ihmeeksi."
Yhdysvaltain tiedustelupalvelu pyrki lieventämään kaappauksen kansainvälistä kritiikkiä. Esimerkiksi kaivosyhtiö Anacondaa ja General Motorsia rohkaistiin jatkamaan toimintaansa maassa. Chilen tilanne tuli maailman tietoisuuteen syyskuussa 1976, kun maan entinen Yhdysvaltain suurlähettiläs ja Allenden aikainen ministeri Orlando Letelier tapettiin autopommilla Washingtonissa. Myös Pinochetin edeltäjä, kenraali Carlos Prats, joka ei ollut halunnut toimia demokraattista järjestelmää vastaan, kuoli Buenos Airesissa 1974 vastaavassa tapauksessa. Vaikka Yhdysvaltain senaatti alkoikin suhtautua vihamielisesti Chilen junttaan, Yhdysvaltain hallituksen edustaja Henry Kissinger vakuutti Valkoisen talon tuen jatkuvan tavatessaan Pinochetin 8. kesäkuuta 1976 Santiagossa.