stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Monacon Grand Prix 2009
Raportti > Aika-ajot

Aurinkoisen Monacon GP:n aika-ajojen nopein kuljettaja oli Jenson Button, jolle paalupaikka oli jo kauden neljäs. Toisesta ruudusta kilpailuun lähti Kimi Räikkönen, joka piti jo viikonlopun harjoituksissakin tasaisen kovaa vauhtia. Räikkönen jäi paalupaikasta vain 25 tuhannesosaa, vaikka ajoi kevyemmällä autolla kuin Button. Räikkönen oli aikaisemmin päässyt Monacossa kakkossijalle vuonna 2008. Kolmannesta ruudusta starttasi Rubens Barrichello, neljännestä Sebastian Vettel ja viidennestä Felipe Massa. Myös toinen suomalainen, Heikki Kovalainen pääsi starttaamaan kymmenen parhaan joukosta ensimmäisen kerran kauden aikana, ollen seitsemänneksi nopein.
Heti ensimmäisen aika-ajo-osion alussa radalle lähtenyt Felipe Massa pyörähti kaiteeseen ja rikkoi autonsa keulan. Hän pystyi kuitenkin keulanvaihdon jälkeen jatkamaan ja ajoi ensimmäisessa osiossa neljänneksi nopeimman ajan. McLaren-tallin kuljettaja Lewis Hamilton teki ensimmäisen osion loppupuolella jarrutuksessa ajovirheen, jonka seurauksena auto lähti häneltä käsistä ja takarengas osui ratareunan rengasvalliin rikkoen autosta takaripustuksen. Hamilton joutui keskeyttämään ajon, jääden ensimmäiseen osioon. Hänen aikansa riitti 16. sijaan, mutta vaihdelaatikon vaihdosta saadun rangaistuksen myötä hän lähti kisaan joukon viimeisenä. Osio jouduttiin Hamiltonin kolarin vuoksi keskeyttämään hetkeksi.
Toyota- ja BMW Sauber -tallien osalta vaikeasti sujunut viikonloppu jatkui vaikeana myös aika-ajoissa, sillä molempien tallien molemmat kuljettajat jäivät ensimmäiseen aika-ajo-osioon. Puolestaan molemmat Force India -tallin kuljettajat pääsivät toiseen osioon ensimmäisen kerran kauden aikana. Pääsy toiseen osioon oli myös koko tallille ensimmäinen kerta sen olemassaolon aikana ja 15. lähtöruutu toisen kuljettajan Adrian Sutilin uran paras lähtöruutu.
Raportti > Kilpailu

Brawn-tallin kuljettajat ottivat kaksoisjohdon heti lähdössä. Radan likaisemmalta puolelta lähtenyt Räikkönen ei pystynyt pitämään toista sijaansa, vaan putosi kolmanneksi Barrichellon ohitettua hänet lähtökiihdytyksessä. Kärkikuusikosta Ferrarit ja Nico Rosberg aloittivat kisan kovemmilla renkailla (pehmeä seos) ja muut kärkikuljettajat valitsivat pehmeämmän (super soft) seoksen. Toyotan Timo Glock lähti kisaan varikolta.
Button alkoi kuroa eroa muihin ja Räikkösen takana neljäntenä ajanut Vettel jäi tasaisesti kärkikolmikosta. Hän hidasti merkittävästi takanaan tulleiden menoa, ja tunnelinjälkeisessä jarrutuksessa Massa yritti ohitusta. Hän ei kuitenkaan onnistunut ohituksessa, vaan joutui myöhäisen jarrutuksen vuoksi ajamaan hidasteshikaanin läpi samalla ohittaen Vettelin. Oikaisun vuoksi hän päästi Vettelin välittömästi takaisin edelleen, mutta samassa tilanteessa myös Rosberg pääsi Ferrari-kuskin ohitse nousten viidenneksi.
Kierroksella 10 Sébastien Buemi osui Nelson Piquet Jr.:n perään pääsuoran alun jarrutuksessa. Molemmat ajautuivat ulos radalta ja joutuivat keskeyttämään. Muutamaa kierrosta myöhemmin Vettel joutui keskeyttämään samassa paikassa hajotettuaan autonsa takaripustukset osumassa rengasmuuriin. Robert Kubica keskeytti kierroksella 29 jarruongelmien vuoksi. 52. kierroksella Kovalainen keskeytti ajovirheen seurauksena radan uima-allasosuuden mutkissa ajaessaan seitsemäntenä Rosbergin perässä. Hallinnanmenetyksen seurauksena auto ajautui etusiipi edellä kaiteeseen.
Lukuun ottamatta rengastaktiikkaa, kärkiautojen toteutuneet varikkostrategiat olivat hyvin samankaltaiset. Buttonin kärkisija ei ollut uhattuna kisan missään vaiheessa, mutta Barrichello ja Räikkönen ajoivat lähekkäin lähes koko kisan ajan - kuitenkin ilman merkittäviä ohitusyrityksiä. Kisan loppupuoliskolla Massa tavoitti tasaisesti edellään ajaneita, ja ajoi myös kisan nopeimman kierrosajan, mutta eroa Räikköseen jäi lopulta noin 1,5 sekuntia.
Maaliin ja pistesijoille tultiin järjestyksessä Button, Barrichello, Räikkönen, Massa, Webber, Rosberg, Alonso ja Bourdais. Kaksoisvoitto oli Brawnille jo kauden kolmas ja voitto Buttonille kauden viides. Buttonin autossa ollut moottori on ensimmäinen F1-moottori, jolla on voitettu kolme osakilpailua peräkkäin. Kilpailun päätteeksi Button pysäköi autonsa ns. parc fermé -alueelle, vaikka Monacossa kärkikolmikon on tapana pysähtyä pääsuoralle. Button juoksi palkintojenjakoon kypärä päässä pitkin pääsuoraa.
Tulokset

Kilpailussa ja aika-ajoissa käyttivät KERSiä tallit Ferrari ja McLaren.
Tulokset > Aika-ajot

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika (1>  erä) | Aika (2>  erä) | Aika (3>  erä) | Lähtöruutu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 22 |  Jenson Button | Brawn-Mercedes | 1.15,210 | 1.15,016 | 1.14,902 | 1 |
| 2 | 4 |  Kimi Räikkönen | Ferrari | 1.15,746 | 1.14,514 | 1.14,927 | 2 |
| 3 | 23 |  Rubens Barrichello | Brawn-Mercedes | 1.15,425 | 1.14,829 | 1.15,077 | 3 |
| 4 | 15 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | 1.15,915 | 1.14,879 | 1.15,271 | 4 |
| 5 | 3 |  Felipe Massa | Ferrari | 1.15,340 | 1.15,001 | 1.15,437 | 5 |
| 6 | 16 |  Nico Rosberg | Williams-Toyota | 1.15,094 | 1.14,846 | 1.15,455 | 6 |
| 7 | 2 |  Heikki Kovalainen | McLaren-Mercedes | 1.15,495 | 1.14,809 | 1.15,516 | 7 |
| 8 | 14 |  Mark Webber | Red Bull-Renault | 1.15,260 | 1.14,825 | 1.15,653 | 8 |
| 9 | 7 |  Fernando Alonso | Renault | 1.15,898 | 1.15,200 | 1.16,009 | 9 |
| 10 | 17 |  Kazuki Nakajima | Williams-Toyota | 1.15,930 | 1.15,579 | 1.17,344 | 10 |
| 11 | 12 |  Sébastien Buemi | Toro Rosso-Ferrari | 1.15,834 | 1.15,833 |  | 11 |
| 12 | 8 |  Nelson Piquet Jr. | Renault | 1.16,013 | 1.15,837 |  | 12 |
| 13 | 21 |  Giancarlo Fisichella | Force India-Mercedes | 1.16,063 | 1.16,146 |  | 13 |
| 14 | 11 |  Sébastien Bourdais | Toro Rosso-Ferrari | 1.16,120 | 1.16,281 |  | 14 |
| 15 | 20 |  Adrian Sutil | Force India-Mercedes | 1.16,248 | 1.16,545 |  | 15 |
| 16 | 1 |  Lewis Hamilton | McLaren-Mercedes | 1.16,264 |  |  | 19 |
| 17 | 6 |  Nick Heidfeld | BMW Sauber | 1.16,264 |  |  | 16 |
| 18 | 5 |  Robert Kubica | BMW Sauber | 1.16,405 |  |  | 17 |
| 19 | 9 |  Jarno Trulli | Toyota | 1.16,584 |  |  | 18 |
| 20 | 10 |  Timo Glock | Toyota | 1.16,788 |  |  | 20 |
Tulokset > Kilpailu

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 22 |  Jenson Button | Brawn–Mercedes | 78 | 1:40.44,282 | 1 | 10 |
| 2 | 23 |  Rubens Barrichello | Brawn–Mercedes | 78 | +7,666 | 3 | 8 |
| 3 | 4 |  Kimi Räikkönen | Ferrari | 78 | +13,442 | 2 | 6 |
| 4 | 3 |  Felipe Massa | Ferrari | 78 | +15,110 | 5 | 5 |
| 5 | 14 |  Mark Webber | Red Bull–Renault | 78 | +15,730 | 8 | 4 |
| 6 | 16 |  Nico Rosberg | Williams–Toyota | 78 | +33,586 | 6 | 3 |
| 7 | 7 |  Fernando Alonso | Renault | 78 | +37,839 | 9 | 2 |
| 8 | 11 |  Sébastien Bourdais | Toro Rosso–Ferrari | 78 | +1.03,142 | 14 | 1 |
| 9 | 21 |  Giancarlo Fisichella | Force India–Mercedes | 78 | +1.05,040 | 13 |  |
| 10 | 10 |  Timo Glock | Toyota | 77 | +1 kierros | 20 |  |
| 11 | 6 |  Nick Heidfeld | BMW Sauber | 77 | +1 kierros | 16 |  |
| 12 | 1 |  Lewis Hamilton | McLaren–Mercedes | 77 | +1 kierros | 19 |  |
| 13 | 9 |  Jarno Trulli | Toyota | 77 | +1 kierros | 18 |  |
| 14 | 20 |  Adrian Sutil | Force India–Mercedes | 77 | +1 kierros | 15 |  |
| 15 | 17 |  Kazuki Nakajima | Williams–Toyota | 76 | Ulosajo | 10 |  |
| Kesk. | 2 |  Heikki Kovalainen | McLaren–Mercedes | 51 | Ulosajo | 7 |  |
| Kesk. | 5 |  Robert Kubica | BMW Sauber | 28 | Jarrut | 17 |  |
| Kesk. | 15 |  Sebastian Vettel | Red Bull–Renault | 15 | Ulosajo | 4 |  |
| Kesk. | 8 |  Nelson Piquet Jr. | Renault | 10 | Kolari (Buemi) | 12 |  |
| Kesk. | 12 |  Sébastien Buemi | Toro Rosso–Ferrari | 10 | Kolari (Piquet) | 11 |  |
Lähde:
Tulokset > Johtokierrokset

| Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 |  Jenson Button | Brawn-Mercedes | 1–51, 53–78 | 77 |
| 4 |  Kimi Räikkönen | Ferrari | 52 | 1 |
Muuta

Rubens Barrichello täytti 23. toukokuuta 37 vuotta ja on vanhin sarjassa ajava kuljettaja.
Rubens Barrichello ohitti kilpailun aikana Michael Schumacherin ennätyksen ajettujen kilpailukierrosten määrässä.
Sébastien Bourdaisin viimeinen pistesija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monacon Grand Prix 2009 Wikimedia Commonsissa
Formula 1 -luokan Monacon Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Circuit de Monaco (1950, 1955–2019, 2021–)
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2009
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia |  Malesia |  Kiina |  Bahrain |  Espanja |  Monaco |
|  Turkki |  Britannia |  Saksa |  Unkari |  Eurooppa |  Belgia |
|  Italia |  Singapore |  Japani |  Brasilia |  Abu Dhabi |  |
Räikkönen sijoittui kilpailussa kolmanneksi.
Independence War

| Independence War |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Particle Systems
Julkaisija:  Infogrames Entertainment
Jakelija:  Steam ja GOG.com
Pelimoottori:  BRender
Julkaistu:  1998
Lajityyppi:  avaruussimulaatiopeli (en) ja tieteisfiktiopeli (en)
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  USK 12 
Alusta:  Microsoft Windows
Jakelumuoto:  CD-ROM, digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Independence War (lyhyesti I-War) on Particle Systemsin kehittämä ja Infogrames Entertainmentin julkaisema avaruussimulaatiopeli. Peli on julkaistu vuonna 1997 Windowsille.
Peli tunnetaan myös nimillä Independence War: The Starship Simulator, I-War: Enter Infinity ja I-War: Rebellion im Universum.
Pelille on julkaistu seuraaja Independence War 2: Edge Of Chaos.
Vastaanotto

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 9.1/10.
Aiheesta muualla

Independence War MobyGamesissa (englanniksi)
Inn

| Inn |
| --- | --- |
 Inn virtaa Kufsteinin halki.
Alkulähde:  Lägh dal Lunghin, Bregaglia, Graubünden, Sveitsi  46°25′2″N, 9°40′26″E
Laskupaikka:  Passau, Saksa → Tonava  48°34′25″N, 13°28′58″E
Maat:  Sveitsi, Itävalta, Saksa
Pituus:  510 km
Alkulähteen korkeus:  2 485 m
Virtaama:  730 m³/s
Valuma-alue:  25 700 km²

Inn (saks. Inn, retoromaaniksi En, lat. Aenus) on 510 kilometrin pituinen Tonavan sivujoki, joka virtaa Sveitsin, Itävallan ja Saksan mailla. Se saa alkunsa Sveitsin Alpeilta ja laskee lopulta Tonavaan Passaun kaupungissa Saksassa, Itävallan rajan tuntumassa.
Joki on antanut nimensä muun muassa Oberinntalin ja Unterinntalin laaksoille, Innsbruckin (’Innin silta’) kaupungille, jonka läpi se virtaa, sekä Engadinin laaksolle.
Innjokeen laskee useita Sveitsin, Italian, Saksan ja Itävallan Alpeilta alkunsa saavia sivujokia. Suurin niistä on Salzach, joka yhtyy Inniin Saksan ja Itävallan rajalla, Burghausenin ja Braunau am Innin kaupunkien välillä, noin 60 kilometriä Passaun yläpuolella.
Ylä-Itävallan osavaltiossa on Innviertel-niminen (kirjaimellisesti Inn-neljännes (Ylä-Itävallasta)) hallintoalue.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Inn Wikimedia Commonsissa
Independent-elokuva

Independent-elokuva tai indie-elokuva tarkoittaa yleensä pienen budjetin elokuvaa, jonka tuottaa pieni elokuvastudio. Lisäksi termiä käytetään kuvaamaan vähemmän kaupallisia taide-elokuvia, jotka eroavat tarinavetoisista, suuren yleisön klassisista Hollywood-elokuvista.
Independent-elokuvien määrää ovat 1990- ja 2000-luvulla lisänneet useat tekijät, kuten teräväpiirtoon kykenevien videokameroiden yleistyminen, tietokoneiden helppokäyttöiset editointiohjelmat ja independent-elokuvafestivaalien kuten Sundancen kasvanut julkisuus.
Tunnettuja indie-elokuvia

Esquiren mukaan kaikkien aikojen parhaita indie-elokuvia ovat:
She’s Gotta Have It (1986)
Reservoir Dogs (1992)
Swingers (1996)
The Blair Witch Project (1999)
Memento (2000)
Donnie Darko (2001)
Lost In Translation (2003)
Eternal Sunshine of the Spotless Mind (2004)
The Squid and the Whale (2005)
Little Miss Sunshine (2006)
Humpday (2009)
Winter’s Bone (2010)
Beasts of the Southern Wild (2012)
Frances Ha (2012)
Safety Not Guaranteed (2012)
Blue Ruin (2013)
Short Term 12 (2013)
Whiplash (2014)
Tangerine (2015)
Moonlight (2016)
Parasite (2019)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Independent-elokuva Wikimedia Commonsissa
Iguaani

| Iguaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Liskot Sauria
Heimo::  Leguaanit Iguanidae
Suku::  Iguana
Laji::  iguana
Kaksiosainen nimi
 Iguana iguana  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Iguaani Wikispeciesissä   Iguaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Iguaani (Iguana iguana) eli vihreä leguaani on kookas leguaanien heimoon kuuluva lisko. Helposti kesyyntyvänä ja suhteellisen aktiivisena matelijana sitä pidetään myös lemmikkieläimenä.
Koko ja ulkonäkö

Täysikasvuinen iguaaninaaras on yleensä noin 90–110 ja uros 130–150 senttimetriä pitkä, mutta uros voi saavuttaa enimmillään 180 senttimetrin pituuden. Häntä kattaa suuren osan iguaanin pituudesta, ruumiinmitan ollessa 30–40 senttimetriä.
Iguaanin poikaset ovat usein kirkkaanvihreitä, mutta niiden värit haalistuvat ajan kuluessa, ja aikuisena iguaanin väritys on useimmiten rusehtavanharmaa ja kellertävä. Pää voi olla turkoosi. Hännässä on tummia poikkiraitoja. Iguaaneilla on myös muita kuin vihreänsävyisiä värimuotoja: jotkin yksilöt ovat punaisia, toiset taas esimerkiksi keltaisen sävyisiä. Kyseiset värimuunnokset ovat kuitenkin harvinaisempia.
Kynnet ovat pitkät ja terävät. Pää on rakenteeltaan voimakas, alaleuan suomut ovat suuria ja yksi niistä erottuu selvästi muista koollaan ja pyöreydellään. Selässä kulkee harja. Leuassa on kaulalappu.
Levinneisyys

Iguaaneja elää luonnonvaraisina Etelä-Amerikan sademetsissä ja savanneilla veden läheisyydessä. Esimerkiksi Grand Caymanin saarella Karibianmerellä niitä on levittäytynyt laajalti ihmisasutuksen tuntumaan, missä ne uhkaavat pihojen ja puutarhojen istutuksia.
Elintavat > Käyttäytyminen

Iguaani on päiväeläin. Se tapaa makoilla puiden oksistoissa joen yläpuolella, ja uhattuna se pudottautuu veteen ja pakenee uiden. Iguaanin toinen puolustautumiskeino on tarvittaessa läimäyttää hännällään uhkaajaa. Monien muiden liskojen tapaan iguaani kykenee myös irrottamaan häntänsä jos siihen tartutaan, mutta tavanomaisesti se tekee näin vain nuorena. Irrotetun hännän tilalle kasvaa uusi häntä, mutta siinä menee yleensä useita vuosia, ja useimmiten uusi häntä jää vialliseksi koskemattomaan häntään verrattuna.
Lemmikki-iguaani kesyyntyy, tunnistaa ihmisen ja ottaa kontaktia omistajaansa. Se kommunikoi muun muassa nyökyttelemällä päätään ja saattaa kiivetä syliin tai olkapäälle. Iguaania on vastoin aiempaa luuloa alettu pitää suhteellisen älykkäänä eläimenä joka on myös utelias ja oppimiskykyinen. Iguaania pidetään myös sosiaalisena eläimenä joka pystyy osoittamaan tunteita.
Elintavat > Ravinto

Iguaani on kasvinsyöjä. Sen ruokavalio koostuu enimmäkseen lehdistä. Hyönteiset ja muukaan eläinproteiineja sisältävä ravinto ei sisälly iguaanin ruokavalioon. Lemmikki-iguaani syö päivittäin muun muassa tuoreita vihanneksia, ja joskus se herkuttelee mielellään myös hedelmillä.
Punaisen sävyinen lemmikki-iguaani, iältään vielä nuori poikanen.
Iguaanin levinneisyysalue
Innocentius

Innocentius on ollut kolmentoista paavin nimenä:
Innocentus I, paavi 401-417
Innocentius II, paavi 1130-1143
Innocentius III, paavi 1198-1216
Innocentius IV, paavi 1243-1254
Innocentus V, paavi 1276
Innocentius VI, paavi 1352-1362
Innocentius VII, paavi 1404-1406
Innocentius VIII, paavi 1484-1492
Innocentius IX, paavi 1591
Innocentius X, paavi 1644-1655
Innocentus XI, paavi 1676-1689
Innocentius XII, paavi 1691-1700
Innocentius XIII, paavi 1721-1724
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Innocentius”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Iso Kuikkalampi (Utajärvi)

| Iso Kuikkalampi (Utajärvi) |
| --- | --- |
 Järveä Pienen Kuikkalammen laskuojan suulta
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Juorkuna, Utajärvi
Koordinaatit:  64°58′17″N, 26°47′34″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114,8 m
Pinta-ala:  0,0151 km² 
 fiIso Kuikkalampi 
Iso Kuikkalampi on Kiiminkijoen vesistöön kuuluva pieni järvi tai lampi, joka laskee Pieneen Torvenjärveen, Torvenjärveen ja edelleen Torvenjoen kautta Kiiminkijokeen.  Järvi sijaitsee Juorkunassa, Purikkaalle menevän tien eteläpuolella parisataa metriä Pienestä Kuikkalammesta, josta siihen laskee oja. Järvi on asumaton ja sen rannat ovat enimmäkseen suota, vaikka järvi onkin kankaiden ympäröimä.
Inkunaabeli

Sivu harvinaisesta, vuonna 1497 Strasbourgissa painetusta Raamatusta. Punaiset alkukirjaimet on kirjoitettu käsin painamisen jälkeen.
Inkunaabeli (lat. incunabulum) eli kehtopainate tai kehtokirja on kirja tai sivu, joka on painettu, ei käsin kirjoitettu, kirjapainotaidon alkuvaiheessa Euroopassa ennen vuotta 1501.
Inkunaabelit ovat yleensä harvinaisia ja hauraita yksittäiskappaleita. Ne jaetaan kahteen tyyppiin. Ksylografiat on painettu yksittäisillä painolaatoilla, joille sivun teksti ja kuvat on kaiverrettu. Typografiat on painettu irtokirjasimilla Johannes Gutenbergin tyyliin. Useat tutkijat käyttävät sanaa inkunaabeli ainoastaan jälkimmäisistä.
Historia

Sana inkunaabeli tulee latinan kehtoa tarkoittavasta sanasta cuna. Sitä käytettiin ensimmäisen kerran kirjoihin viitaten Bernard von Mallinckrodtin pamfletissa De ortu et progressu artis typographicae (’Typografisen taiteen noususta ja kehityksestä’), joka julkaistiin Kölnissä vuonna 1639. Pamfletti sisältää ilmaisun prima typographicae incunabula, ’kirjapainon ensimmäinen varhaislapsuus’. Pian termiä alettiin käyttää kirjoista itsestään.
Vaikka inkunaabeleiden ajan katsotaan päättyneen vuoden 1500 loppuun, vuosiluku on valittu enemmän käytännöllisistä syistä kuin sen vuoksi, että kirjapainotaito olisi juuri tuolloin kehittynyt ratkaisevasti. Inkunaabelilla viitataan juuri varhaisimpiin painettuihin kirjoihin, jotka valmistuivat silloin kun osa kirjoista valmistettiin vielä käsin kopioimalla.
Kirjapainotaito levisi alkuvaiheessa asteittain, ja siitä seurasi, että inkunaabeleihin lukeutuu suuri joukko erilaisia ja eri tyyliin painettuja teoksia. Suurin osa varhaisista kirjasintyypeistä oli mallinnettu paikallisen käsin kirjoitetun tekstin mallin mukaan, tai johdettu goottilaisten kirjaintyyppien eri muodoista. Erityisesti Italiassa suosittiin humanistisia tekstityyppejä. Näistä on kehittynyt suurin osa nykyisistä digitaalisessa muodossa käytetyistä kirjaintyypeistä.
Kirjanpainajat toimivat enimmäkseen suurissa kaupungeissa, joissa oli paljon oppineita, papistoa, lakimiehiä, aatelistoa ja ammattimiehiä, joista asiakaskunta enimmäkseen koostui. Alkuvaiheessa painetut kirjat olivat enimmäkseen yleisiä latinankielisiä kirjoja, mutta kun kirjoista tuli ajan myötä halvempia, alettiin painaa myös kansankielisiä teoksia ja latinankielisten kirjojen kansankielisiä käännöksiä.
Tunnusmerkkejä

Varsinaista nimiösivua ei ole, vaan esimerkiksi painotiedot löytyvät tekstistä viimeiseltä sivulta. Näistä tiedoista käytetään termiä kolofoni. Kirjanpainajan ja painovuoden lisäksi kolofoni voi sisältää myös muita julkaisutietoja, kuten tietoja paperin laadusta, käytetyistä kirjaintyypeistä ja graafisesta suunnittelijasta.
Suuret alkukirjaimet pyrittiin vielä maalaamaan käsin, joten painettaessa niitä varten jätettiin tilaa. Tekstin ulkoasussa ja asettelussa pyrittiin mukailemaan käsin kirjoitetuissa kirjoissa noudatettuja perinteitä. Tunnusmerkit eivät esiinny usein yksittäisen kirjan kohdalla täsmällisinä.
Postinkunaabeli

Vuoden 1500 jälkeen painetuista kirjoista, joissa vielä on inkunaabelin ulkoiset tunnusmerkit, käytetään nimitystä postinkunaabeli.  Postinkunaabeli ei ole käsitteenä yksiselitteinen, koska kirjojen painoasu muuttui vähitellen, eikä ajanjaksolle ole täsmällistä päättymisvuotta.
Tunnettuja inkunaabeleita

Ennen vuotta 1501 painettiin jo tuhansia eri kirjoja. Tunnettuja inkunaabeleita ovat Gutenbergin Raamattu vuodelta 1455 ja Hartmann Schedelin Liber Chronicarum vuodelta 1493. Tunnettuja inkunaabeleiden painajia olivat Anton Koberger, Albrecht Pfister, Günther Zainer, Johann Mentelin ja William Caxton.
Ainoa suomalainen inkunaabeli on Missale Aboense eli Turun messukirja, jonka painoi Suomen katolisen kirkon käyttöön Bartholomeus Ghotan Lyypekissä vuonna 1488.
Suurimmat inkunaabelikokoelmat löytyvät seuraavista kirjastoista:
Baijerin osavaltion kirjasto, München (18 550)
British Library (12 500)
Ranskan kansalliskirjasto (12 000)
Vatikaanin kirjasto (8 000)
Itävallan kansalliskirjasto, Wien (8 000)
Stuttgartin Landesbibliothek (7 000)
Huntington Library, Yhdysvallat (5 600)
Kongressin kirjasto, Yhdysvallat (5 600)
Bodleian Library (5 500)
Cambridgen yliopisto (4 600)
John Rylands Library (4 500)
Tšekin kansalliskirjasto (4 200)
Harvardin yliopisto (3 600)
Yalen yliopisto (Beinecke 3 525)
Alankomaiden kansalliskirjasto eli Alankomaiden kuninkaallinen kirjasto (Koninklijke Bibliotheek) (2 000)
Käännös suomeksi
Inno (yritys)

Innon toimitalo Espoon Friisilässä.
Inno on vuonna 1975 perustettu suomalainen huonekaluvalmistaja, jonka toiminta jakautuu yrityksiin Inno-Tuote Oy ja Inno Interior Oy. Innon toiminta alkoi pienten rakennushelojen muotoilusta nykyarkkitehtuuriin sopiviksi, laajeni ensin naulakoihin ja 1980-luvulla metallirunkoisiin julkiskalusteisiin. Yrityksen käyttämiä muotoilijoita ovat perustajan ja pääsuunnittelijan Harri Korhosen ohella olleet muun muassa Simo Heikkilä, Jouko Järvisalo ja argentiinalais-espanjalainen Jorge Pensi. 1980-luvun alussa Inno suunnitteli ja valmisti myös valaisimia. Nykyisin yritystä johtaa Harri Korhosen poika Niklas Korhonen.
Aiheesta muualla

Yrityksen verkkosivusto
Innon tuotteita Architonic-sivustolla
Irja Maliniemi

Irja Linnea Julie Maliniemi, vuoteen 1932 Lindström (26. lokakuuta 1902 – 2. maaliskuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, lehtori ja kielten ja kirjallisuuden tutkija.
Maliniemen vanhemmat olivat filosofian tohtori Fredrik Julius Lindström (1873–1924) ja Fanny Ulrika Sederholm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1919 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1923, filosofian lisensiaatiksi 1941 ja filosofian tohtoriksi 1950.
Maliniemi toimi Helsingin suomalaisen normaalilyseon saksan ja ranskan vanhempana lehtorina 1932–1945 ja yliopettajana 1945–1967. Hän oli myös saksan kielen opettajana Helsingin yliopistossa 1940–1967.
Maliniemi oli naimisissa vuodesta 1932 Helsingin yliopiston kirkkohistorian professori Aarno Maliniemen kanssa. Irja Maliniemen sisar oli taidehistorian dosentti ja Ateneumin intendentti, professori Aune Lindström.
Maliniemi oli myös näyttelijänä elokuvissa Rautakylän vanha parooni (1923) ja Myrskyluodon kalastaja (1924).
Teoksia

Die Studierreisen der neusprachlichen Lehrer esitelmä Uusfilogipäivillä Helsingissä 24-28. 8. 1934
Heinrich Heine Suomen kirjallisuudessa, väitöskirja. Helsinki 1941
Runoutemme ajanomaisia ilmiöitä käännöslyriikan valaisemina. Suomi 109,3. Suomalaisen kirjallisuuden seura, Helsinki 1961