Emmi Jurkka
Ura > Teatteriura > 1920- ja 1930-luku

Tuomen perhettä yhdisti intohimo teatteri­taiteeseen. Myös Emmi Tuomen serkut, hänen setänsä Teodor Berg­strömin lapset Ertta Virtamo ja Rafael Berg­ström työskentelivät näyttelijöinä. Emmi Tuomi aloitti näyttelijän­työt Kansan Näyttämöllä vuonna 1919. Kautena 1920–1921 hän sai ensimmäisen näyttelijä­väli­kirjansa, joten hän oli teatteri­koulutuksen puuttumisesta huolimatta ammatti­näyttelijä. Tuomen varhaisia näyttelijän­tehtäviä olivat Seitsemän veljeksen Venla ja yksi Mustalais­ruhtinattaren kuudesta Grisetti­tytöstä. Jälkimmäisestä näytelmästä muodostui hänen uransa kannalta merkittävä: hän näytteli operetin eri rooleja vuosi­kymmenten varrella ja nimi­roolia ruhtinattarena Teatteri Jurkassa vielä 1970-luvulla.
Emmi Tuomen ura Kansan Näyttämöllä päättyi teatterin talous­vaikeuksiin ja hän siirtyi Tampereen Työväen Teatteriin. Samoihin aikoihin Emmi Tuomi seurusteli tulevan miehensä, näyttelijä Eino Jurkan kanssa. Paris­kunta avioitui vuonna 1922; suuria häitä ei pidetty, vaan naimisiin­meno hoidettiin maistraatissa näytelmän harjoitus­tauolla. Tuore avio­pari suuntasi Ouluun: Eino Jurkka oli saanut paikan Oulun Työ­väen Näyttämön johtajana ja Emmi Jurkka sai kiinnityksen samaisen teatterin näyttelijäksi.
Jurkkien esikoinen Sakari Jurkka syntyi Oulussa syys­kuussa 1923. Seuraavana vuonna Emmi ja Eino Jurkka saivat näyttelijän­paikat Viipurin Näyttämöltä. Viipuri oli eloisa teatteri­kaupunki ja huomattavasti Oulua suurempi ja kansain­välisempi. Viipurin Näyttämölle Emmi Jurkka oli kiinnitettynä vuosina 1924–1928. Työtahti oli kiireinen, kuten suomalaisissa teattereissa yli­päätään. Jurkka näytteli muun muassa suosikki­näytelmässä Pohjalaiset ja Bajadeerissa, missä hän vuorotteli Marietten roolissa kälynsä Santa Tuomen kanssa. Kymmen­vuotis­taiteilija­juhlassaan Jurkka näytteli operetissa Iloinen leski Hanna Glavarin osassa. Eino Jurkan ohjaama Peer Gynt oli sekä kaupallinen että taiteellinen napa­kymppi: näytelmää esitettiin yli 70 kertaa, Emmi Jurkalla oli Vihreä­pukuisen rooli vuorotellen Elli Rannan kanssa. Peer Gyntin kesäkiertueen aikana Emmi Jurkka löysi oman puhe­äänensä, matalan ja täyteläisen, siihen saakka hänen äänensä oli ollut aavistuksen kypsymätön.
Viipurin vuosina marras­kuussa 1927 syntyi Jurkkien tytär Vappu Jurkka.
Kun Eino Jurkan johtajan­pesti Viipurin Näyttämöllä päättyi, paris­kunta muutti Turkuun. Turun Teatteri oli juuri saanut uuden, Alvar Aallon suunnitteleman rakennuksen. Jurkkien kuopus Jussi Jurkka syntyi kesä­kuussa 1930. Turun kausi kesti vuodesta 1928 vuoteen 1931. Ensimmäisessä suomalaisessa näyttelijä­matrikkelissa, joka ilmestyi 1930, Emmi Jurkkaa luonnehdittiin ”luonne- ja tyttö­osien näyttelijättäreksi”. Turusta Jurkat siirtyivät Helsinkiin. Eino Jurkka oli saanut johtajan paikan Koiton Näyttämöltä, josta oli tehty ammatti­teatteri. Emmi Jurkka kiinnitettiin näyttelijäksi samaiseen teatteriin. Koitossa Emmi Jurkka sai merkittäviä rooleja ja tässä vaiheessa uraa kriitikot tunnustivat hänen taiteellisen lahjakkuutensa. Hän näytteli muun muassa Leo Tolstoin Ylös­nousemuksessa Katjušaa. Eino ja Emmi Jurkka ottivat avio­eron vuonna 1931, mutta heidän yhteis­työnsä näyttämöillä ja elo­kuvissa jatkui vielä pitkään.
Emmi Jurkka siirtyi Suomen Kansallisteatteriin vuonna 1933. Hän sai suuria rooleja, kuten Ingerin osan Kaj Munkin näytelmässä Sana, mutta ei kokenut teatterin ilma­piiriä omakseen. Aleksis Kiven syntymän sata­vuotis­juhlan kunniaksi 1934 näyteltiin Seitsemän veljestä, Kullervo sekä Yö ja päivä. Jurkka oli mukana jokaisessa. Hänen viimeisiä roolejaan kansallisella pää­näyttämöllä oli Ginan osa Henrik Ibsenin klassikossa Villi­sorsa.
Jurkka jätti Kansallis­teatterin 1935, jonka jälkeen hän aloitti työt Helsingin Kansanteatterissa. Siellä hän näytteli muun muassa Maria Stuartin roolin ja pää­osan Aino Kallaksen Suden­morsiamessa. Hella Wuoli­joen Niska­vuoren naisissa Jurkka teki Telefuuni-Santran roolin ja sai yleisön ratkeamaan riemusta.
Kaksi­kymmen­vuotis­taiteilija­juhlassaan Emmi Jurkka näytteli nimi­osan Wuoli­joen Juurakon Huldassa. Kappale oli sekä yleisö- että arvostelu­menestys. Jurkan Kansan­teatterin kausi päättyi vuonna 1940.
Eino ja Emmi Jurkka olivat viettäneet kesä­lomiaan sukuloiden Jämsässä ja Oulussa. Varsinainen kesäparatiisi löytyi kuitenkin Teri­joelta 1920-luvun puoli­välissä. Teri­joella kesiään viettivät myös näyttelijä­paris­kunta Joel ja Rosi Rinne sekä Arvi Tuomi perheineen. Avio­liittonsa kariuduttua 1930-luvulla Emmi Jurkka hankki huvilan Teri­joelta ja vietti kesä­lomansa siellä. Jurkan lapsi­laumalle Teri­joki oli erin­omaisen virikkeellinen kesän­vietto­paikka.