stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carl Johan Tollet

Tollet vuonna 1878. Kuva: Daniel Nyblin.
Carl Johan (Jussi) Tollet (24. tammikuuta 1856 Uusikaupunki – 11. maaliskuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, pörssimeklari ja litteratööriselvennä.
Tolletin vanhemmat olivat värjäri Frans Axel Konstantin Tollet ja Margareta Matilda Palén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 Turun lyseosta, kävi Kokemäen maanviljelyskoulun ja opiskeli Helsingin yliopistossa jonkin aikaa oikeustiedettä, kunnes hän joutui keskeyttämään opintonsa silmäsairauden takia. Tollet perusti ja omisti Porin höyryseparaattorimeijerin 1882–1885 ja oli päätoimittaja Björneborgs Tidning-lehdessä 1887–1890, Wiborgsbladet-lehdessä 1890–1901 ja Wiborgs Nyheter-lehdessä 1905–1913. Viipurin kaupunginkirjaston hoitaja hän oli vuodesta 1896. Toisen sortokauden aikana Tollet karkotettiin Viipurista vuonna 1913 ja hän muutti Helsinkiin. Tämän jälkeen Tollet toimi pörssimeklarina Helsingissä 1914–1922 ja avusti Hufvudstadsbladet- ja Åbo Underrättelser-lehtiä. Vuodesta 1922 alkaen Tollet toimi useiden maaseutulehtien kirjeenvaihtajana Helsingissä.
Tollet oli naimisissa vuodesta 1884 Ella Johanna Thornbergin kanssa (k. 1900) ja vuodesta 1901 Ella Helena Leepingin kanssa. Toimittaja, kirjailija Håkan Tollet oli Carl Johan Tolletin poika toisesta avioliitosta.
Bolšoi Jugan

| Bolšoi Jugan |
| --- | --- |
 Obin vesistö. Bolšoi Jugan löytyy Obin pääuoman keskiosista.
Laskupaikka:  yhtyy Obin keskijuoksun rinnakkaisuoma Staraja Obiin (pisteessä 61.06674°N, 73.17293°E). Ob laskee Karanmeren Obinlahteen
Maat:  Hanti-Mansia, Venäjä
Pituus:  1063 km
Virtaama:  (mittauspiste Ugut) 143,1 m³/s
Valuma-alue:  34 700 km²
Bolšoi Jugan (ven. Большо́й Юга́н) on Obin keskijuoksun rinnakkaisuoman Staraja Obin eteläinen sivujoki Hanti-Mansian autonomisessa piirikunnassa Tjumenin alueella Venäjällä. Joen pituus on 1063 kilometriä, josta alin 457 kilometriä on navigoitavaa osuutta. Valuma-alueen laajuus 34 700 neliökilometriä.
Vene Bolšoi Juganilla
Joen keskivirtaama oli keskijuoksun Taurovon mittauspisteessä keskimäärin 81,7 m3/s ja alajuoksun Ugutissa 143,1 m3/s. Alimmillaan virtaus on kevättalvella. Kevättulvat esiintyy yleensä touko-kesäkuussa, jolloin keskimääräinen kuukausivirtaama saattaa kohota keskijuoksulla tasolle 300–500 m3/s(Taurovo) ja alajuoksulla 300–900 m3/s (Ugut).
Ugutin taajama joen alajuoksulla
Joen valuma-alueella on joitain öljykenttiä tuotantotaajamineen (esimerkiksi Ugut). Myös öljy- ja maakaasuputket, tiet ja muut maastoa muuttaneet rakenteet ovat vakavasti vaikuttaneet alueen alkuperäisväestön (hantit) elämään ja muuttaneet vuosikymmeniksi alueen luonnonoloja erityisesti joen alajuoksulla.
Bolšoi Juganin sivu-uoman varrella sijaitsee Juganskin luonnonpuisto, joka on toinen Hanti-Mansian luonnonpuiston tasoisista tiukemmin suojelluista luonnonsuojelualueista.
Joen valuma-alueen raja toimii piirikunnan koillisrajana.
Aiheesta muualla

Bolšoi Jugan -joesta Venäjän vesistötietokannassa (venäjäksi)
Brežnevka

Brežnevkajono Liepājassa, Latviassa
Brežnevka (ven. брежневка) on nimitys neuvostoliittolaiselle halvalle elementeistä rakennetulle kerrostalolle, jonka oli tarkoitus olla parannus hruštšovkaan. Nimi viittaa Neuvostoliiton johtajaan Leonid Brežneviin.
Brežnevkoja rakennettiin 1960–1980-luvuilla. Uudenlainen rakennustyyppi katsottiin tarpeelliseksi, koska kaupungin asukkaiden tarpeet muuttuivat. Brežnevkat olivat tyypillisesti huomattavasti korkeampia kuin hruštšovkat: ns. kynttilämallit olivat jopa 20-kerroksisia.
Erilaisia brežnevkatyyppejä oli noin nelisenkymmentä, joiden keskenäiset erot liittyvät rakennusmateriaaleihin ja sisäiseen arkkitehtuuriin: esim. yhdentyyppisessä brežnevkassa asunnon sisäiset seinät eivät olleet kantavia, joten asunnon huoneiden lukumäärää saattoi vähentää halutessaan.
Huolimatta siitä, että Neuvostoliiton romahdettua sen entisillä alueilla on otettu käyttöön uudet rakennusstandardit, brežnevkoja on rakennettu myös kauan Brežnevin jälkeen.
Eroja hruštšovkaan

Brežnevkojen rakennusmateriaalit olivat myös hieman paremmat kuin hruštšovkojen, ja käytännössä brežnevkat olivat hieman parempia ja isompia versioita edeltäjistään. Esim. brežnevkan sisäkaton korkeus oli 2,7 metriä, kun taas hruštšovkan kohdalla se oli 2–2,5 metriä. Hruštšovkan tapaan myös brežnevka kärsi huonosta eristyksestä. Lisäksi brežnevkan erillistä vessaa pidettiin ahtaana.
|  | Brežnevka | Hruštšovka | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| Kerroksia | 9 tai enemmän | 3–5 |  |
| Vessa ja kylpyhuone | erillään | sama huone |  |
| Huoneiden lukumäärä | 1–2 | 1–4 |  |
| Hissit ja jätekuilut | kyllä | ei |  |
Callisto (Xena)

Callisto on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa TV-sarjassa Xena: Soturiprinsessa. Callistoa näyttelee Hudson Leick. Hahmo esiintyy myös muutamassa Hercules: the Legendary Journeys -sarjan jaksossa. Hän syntyy kuolevaisena ja Xena tuhoaa hänen kylänsä täysin josta syystä hän hakee kyltymättömästi kostoa Xenalle. Hän kokee lopulta pelastumiskokemuksen Xenan käsissä ja uudelleen syntyy Xenan tyttärenä Evenä.
Ylimmäislammi

| Ylimmäislammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°47′15″N, 24°24′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskuoja:  oja Paloniitunjärveen 
Järvinumero:  35.886.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  115,8 m  
Rantaviiva:  1,212 km  
Pinta-ala:  5,404 ha  
 fiYlimmäislammi 
Ylimmäislammi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Kukkolankulman kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi sijaitsee Pukkinummen ja Hevoskolun välissä. Sen pinta-ala on 5,4 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on paikoin soistunutta. Rantaan on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa ja niille johtavat tiet tulevat lammen ohittavalta kylätieltä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjoen alaosan alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 115,8 metriä mpy. Lampeen on johdettu viisi suo-ojaa ja sen oma laskuoja laskee yhdessä Kalliolammin kanssa 3,5 kilometrin päässä Paloniitunjärveen. Järvien korkeusero Paloniitunjärveen on yli 25 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lammen nimi kirjoitettiin ”Ilimaislampi”, mikä saattaa olla vain kirjoitusvirhe. Vuoden 1962 peruskartassa lampeen laski vain kaksi suo-ojaa ja sen ohitti Ojajärveltä Vehmaisiin kulkeva tie. Se oli autio, kunnes vuoden 1989 kartassa lammen korkeimmalle mäelle oli ilmaantunut vapaa-ajan asunto.
Ylimuonio

Ylimuonio (puhekielessä myös "Ylikylä") on kylä Lapin maakunnan luoteisosassa, Muonion kunnassa, 12 km Muonion kirkonkylältä Valtatietä 21 pitkin pohjoiseen, Muonionjoen rannalla. Vuonna 2003 kylässä oli 225 asukasta, keski-iän ollessa noin 42 vuotta. Ylimuonion kohdalla Muonionjoki virtaa länsi-itäsuuntaisesti ja kylän sijainti pohjoisrannalla on varsin edullinen. Rantaniittyjen takaa kohoaa Utkuvaara, jonka maasto muuttuu karummaksi. Kylän läpi kulkee Valtatie 21 ja sen kanssa samansuuntaisesti vanha kylätie, jonka varteen asutus on pääosin keskittynyt. Ylimuonion kylään kuuluu kolme kulmakuntaa: Kajanki seitsemän kilometriä koilliseen, Noidanpola seitsemän kilometriä Kilpisjärven suuntaan ja Nulusniemi kolme kilometriä Muonioon päin.
Historia

Ylimuonion ensimmäiset asukkaat olivat metsästäjiä ja kalastajia. Varhaisimmat merkit asutuksesta antavat olettaa, että asutus on syntynyt entisille kalakentille. Ensimmäiset merkit pysyvästä asutuksesta ovat 1600-luvun alkupuolelta. Ylimuonion ensimmäinen asukas oli Muhoksen Laitasaaren Ähkälästä kotoisin oleva Tapani Klavunpoika Ähkyinen, joka meni naimisiin Muonion ensimmäisen asukkaan Olli Ollinpoika Tulkin tyttären kanssa. Tapani Klavunpojalla oli poika Klaus ja tytär Briitta. Klaun puolelta tulevat Muotkan ja Mattilan suvut ja Briitan puolelta Kokkojen suvut eli nykyiset Rantakokot ja Mäkikokot.
Ylimuoniossa kuten Muoniossa asutus kehittyi nopeammin kuin muualla samalla korkeudella juuri jokivarsiniittyjen ja kalavesien ansiosta. Luonnon niittyjä raivattiin myös viljan viljelykseen. Tärkein viljelykasvi oli ohra. Ylimuonio kilpaili Alamuonion, nykyisen Muonion, kanssa kunnan keskuspaikasta pitkään, aina 1930-luvulle. Kuvaavaa on muun muassa se, että Muonion ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa Ylimuoniossa vuonna 1898. Ylimuonion koulu päätti 109-vuotisen taipaleensa syksyllä 2007. Tie Ylimuonioon saatiin aivan 1900-luvun alussa. Sitä ennen joki oli ollut tärkein kulkuväylä. Tällöin Ylimuoniossa oli asukkaita 400 ja se oli vankka maa- ja metsätalouskylä. Myös muut toimeentulomuodot, kuten kalastus ja poronhoito, olivat hyvin edustettuina.
Ylimuonio säästyi Lapin sodalta lähes täysin. Näin ollen kylän rakennuskanta on osin hyvinkin vanhaa. Vanhimmat käytössä olevat rakennukset ovat 1700-luvun lopulta.
Noin vuonna 1840 ylimuoniolaiset rakensivat rukoushuoneen Ruostenrannalle Ruotsin puolelle, koska Venäjän silloinen hallitsija oli kieltänyt hengellisen kokoontumisen muualle kuin kirkkoon. Tätä kyseistä rukoushuonetta kutsuttiin koulutuvaksi. Siellä ovat muun muassa Lars Levi Laestadius ja Juhani Raattamaa käyneet useita vuosia pitämässä seuroja. Koulutuvassa pidettiin seuroja noin 30 vuoden ajan, jonka jälkeen oli mahdollista kokoontua jälleen Suomen puolella kodeissa. Rukoushuoneen tarve lisääntyi 1900-luvulle tullessa ja 1930-luvulla päätettiin rakentaa kylään uusi rukoushuone. Rukoushuone valmistui vuoden 1946 juhannusseuroihin. Ylimuoniossa toimii edelleen vanha seuraperinne pyhärukoukset, joita järjestetään sunnuntaisin kodeissa.
Luonto

Ylimuonio kuuluu karuihin pohjoisiin ylänköseutuihin. Kuitenkin esimerkiksi kuusiraja kulkee hieman Ylimuonion pohjoispuolelta. Alue on jokseenkin mantereinen ja vähäsateinen. Keskimääräinen sademäärä on noin 450 mm/v ja vuoden keskilämpötila on –1 °C. Pääasiallinen maalaji on moreeni, joka on paikoin ohuehkon muta- tai turvekerroksen peittämä. Peruskallio on lähinnä gneissiä. Alueelle on tyypillistä suuret suot. Pääasialliset suotyypit ovat korpi ja räme, joskin Ylimuonion alueella on muutama suuri neva, esimerkiksi Lortinvuoma noin 1 800 ha. Vallitseva turve on sara- ja rahkaturve. Tärkeimmät puulajit ovat mänty ja kuusi. Myös koivua esiintyy yleisesti. Alueen metsätyyppi on variksenmarja-mustikkatyyppi. Kasvukausi kestää 120–125 vrk.
Kylän läheisyydessä kohoavat muiden muassa Könkäsentunturi ja Ruototunturi, sekä aivan kylän vieressä Mielmukkavaara. Alueen luonnonoloihin vaikuttaa myös alueen vesistö. Tärkein tietenkin on kylän editse virtaava Muonionjoki. Alueen järvistä mainittakoon Utkujärvi.
Kylätoiminta

Ylimuoniolle on ollut perinteisesti ominaista hyvä yhteishenki. Aikaisemmin, kun elettiin luontaistalouden varassa, maanviljely karuissa luonnonoloissa vaati suuria yhteisiä ponnistuksia. Nykyisin perinnettä vaalitaan talkoilla. Ylimuoniolaisille on tärkeää muun muassa joka toinen vuosi järjestettävät juhannusseurat rukoushuoneella, mikä hoidetaan täysin talkoovoimin, sekä oma metsästysseura Ylimuonio-Kajanki kairamiehet, minkä eteen miehet tekevät töitä pitkin vuotta yhdessä. Vanhempainyhdistys ylläpitää Meän koulua, kurssi- ja leirikoulupaikkaa, vanhassa asuntola-kansakoulu-rakennuksessa.
Aiheesta muualla

Ylimuonion kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kajanki Ympäristö.fi
Meän koulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Leirikeskus Visannon Maja (Arkistoitu – Internet Archive)
Lestadiolaisuus Muoniossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Muonio
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Kangosjärvi · Kerässieppi · Kihlanki · Kirkonkylä · Kotimaa · Kätkäsuvanto · Liepimä · Särkijärvi · Ylimuonio · Muonion järvialue
Nähtävyydet:  Keimiöniemen kalapirtit · Kirkko · Pakasaivo · Pallas-Yllästunturin kansallispuisto · Äkäsmylly · Äkäsaivo
Tunturit ja vesistöt:  Jerisjärvi · Muonionjoki · Olostunturi · Pallastunturi
Koulurakennuksia
Juhannusseurojen talkoot v. 2005
Camilleri

Camilleri on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Andrea Camilleri (1925–2019), italialainen rikoskirjailija
Charles Camilleri (1931–2009), maltalaissyntyinen säveltäjä ja musiikintutkija
Louis C. Camilleri (s. 1955), Philip Morris -yhtiön toimitusjohtaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Burmanpikkulepinkäinen

| Burmanpikkulepinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Lepinkäiset Laniidae
Suku::  Lepinkäiset Lanius
Laji::  collurioides
Kaksiosainen nimi
 Lanius collurioides  Lesson, 1834 
Katso myös
   Burmanpikkulepinkäinen Wikispeciesissä   Burmanpikkulepinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Burmanpikkulepinkäinen (Lanius collurioides) on lepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Burmanpikkulepinkäistä esiintyy Aasian kaakkoisosissa. Sen levinneisyysalue on hyvin suuri ja lajia on kuvattu yleiseksi. Burmanpikkulepinkäinen on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Candide

| Candide> Candide, ou l’Optimisme |
| --- | --- |
 Candiden alkuperäinen nimiölehti
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Voltaire
Kuvittaja:  Jean-Michel Moreau
Kieli:  ranska
Genre:  conte philosophique, satiiri, veijariromaani, kehitysromaani
Kustantaja:  Cramer, Marc-Michel Rey, Jean Nourse, Lambert, ym.
Julkaistu:  tammikuu 1759
Suomennos
Suomentaja:  J. A. Hollo
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1953
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Candide on Voltairen tunnetuimpia teoksia. Se kuvaa aikansa yhteiskuntaa satiiriseen tyyliin. Ranskankielinen alkuteos Candide, ou l’Optimisme ilmestyi vuonna 1759.
Candide ilmestyi suomeksi 50 pennin kirjastossa nidottuna vuonna 1914 L. Onervan suomentamana. J. A. Hollon suomennos ilmestyi vuonna 1953.
Teoksessa optimistinen Candide seikkailee ystäviensä kanssa ympäri maailmaa ja kokee matkallaan tuon ajan yhteiskunnan ”ihanuuden”selvennä. Kirjan ironinen opetus tiivistyy lopun lauseeseen:
»Tehkäämme työtä viisastelematta, sanoi Martin; se on ainoa keino saada elämä siedettäväksi.»
Viimeinen lause kuuluu:
»Hyvin sanottu, vastasi Candide, – mutta meidän tulee viljellä puutarhaamme.»
Kirjallisuutta

Voltaire: Candide.  (Candide, 1759.) Suomentanut J. A. Hollo. 5. painos (1. painos 1953)  Helsinki:  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-1215-2.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Candide Gutenberg-projektissa (tekstimuodossa ja HTML-muodossa). (englanniksi)
Candide Internet Archivessa. (englanniksi)
Candide LibriVoxissa (äänikirja). (englanniksi)
Candide (Arkistoitu – Internet Archive) (alkuperäinen versio) 2200+ englanninkielisellä huomautuksella Tailored Texts -verkkosivulla. (ranskaksi)
Candide, ou l’optimisme, traduit de l’allemand. De Mr. le Docteur Ralph, 1759. (ranskaksi)
Candide, ou l’optimisme, Par Mr. de Voltaire. Edition revue, corrigée & augmentée par L’Auteur, vol. 1, vol. 2, aux delices, 1761–63. (ranskaksi)
La Vallière Manuscript Ranskan kansalliskirjaston verkkosivulla. (ranskaksi)
Barnes, Julian: A candid view of Candide. 1.7.2011. (englanniksi)
Camille de Tallard

Camille Tallard, (1652–1728).
Camille Tallard (1652–1728) Tallardin kreivi, Hostunin herttua, oli Ranskan marsalkka, joka komensi Ranskan armeijaa Blenheimin taistelussa 1704. Hän otti osaa Ludvig XIV:n sotiin, joissa yleni nopeasti. Hän tuli 1693 kenraaliluutnantiksi, neuvotteli Ranskan valtuutettuna Vilhelm III:n kanssa Espanjan jaoista 1698 ja 1700. Hän osallistui sittemmin Espanjan perimyssotaan, missä joutui 1704 tappiolle Höchstädtin luona Blenheimin taistelussa ja oli sen jälkeen englantilaisten sotavankina vuoteen 1712. Ludvig XIV, joka piti häntä liiankin suuressa arvossa, määräsi hänet jäseneksi holhoojahallitukseen, josta hänet kuitenkin heti poistettiin.
Camillo Faresin

Camillo Faresin (22. toukokuuta 1914 – 25. tammikuuta 2003) oli Brasiliassa toiminut italialaissyntyinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 9. kesäkuuta 1940 ja nimitettiin Registro do Araguaian koadjuuttoriprelaatiksi sekä Bubastiksen titulaaripiispaksi 13. elokuuta 1954. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francisco de Aquino Correa, jota avustivat Antônio Campelo de Aragão ja Orlando Chaves.
Faresinista tuli 14. syyskuuta 1956 Registro de Araguaian prelaatti; vuodesta 1969 hänen johtamansa alueprelatuurin nimi oli Guiratinga. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja luopui titulaaripiispan arvosta 26. toukokuuta 1978. Alueprelatuurista muodostettiin 3. lokakuuta 1981 Guiratingan hiippakunta, jonka piispana Faresin toimi, kunnes jäi eläkkeelle 20. marraskuuta 1991.
Borneonpuuleopardi

| Borneonpuuleopardi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Kissaeläimet Felidae
Suku::  Puuleopardit Neofelis
Laji::  diardi
Kaksiosainen nimi
 Neofelis diardi  (Cuvier, 1823) 
 Borneonpuuleopardin levinneisyys
Katso myös
   Borneonpuuleopardi Wikispeciesissä   Borneonpuuleopardi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Borneonpuuleopardi (Neofelis diardi) on kissaeläin, jota vuoteen 2007 asti pidettiin puuleopardin Neofelis nebulosa diardi nimisenä alalajina. Geenitutkimus kuitenkin osoitti, että nämä Borneolla ja Sumatralla elävät puuleopardit eroavat Kaakkois-Aasian mantereen puuleopardeista niin merkittävästi, että niitä tulee pitää omana itsenäisenä lajinaan. Lajien ero on verrattavissa muiden suurten kissaeläinlajien, kuten tiikereiden ja leopardien väliseen geneettiseen eroon. Tämän perusteella arvioidaan, että puuleopardilajit erkanivat toisistaan 1–3 miljoonaa vuotta sitten. Borneonpuuleopardin kannaksi arvioidaan 5 000–11 000 yksilöä, ja laji on uhanalainen.
Borneonpuuleopardit elävät useimmilla Borneon metsäalueilla rannikolta aina vuoristoihin asti. Ne suosivat erityisesti tuuheita alanko- ja mäkisademetsiä ja karttavat aukeita paikkoja. Ravinto koostuu pääasiassa apinoista, hirvieläimistä ja nuorista partasioista, satunnaisesti myös linnuista ja matelijoista.
Boris Segerståhl

Boris Carolus Segerståhl (s. 28. helmikuuta 1940 Helsinki) on Oulun yliopiston emeritusprofessori.
Opinnot

Segerståhl valmistui ylioppilaaksi Vasa Svenska Lyceumista 1959. Diplomi-insinöörin tutkinnon hän suoritti Teknillisessä korkeakoulussa 1964 ja väitteli tekniikan tohtoriksi Tampereen teknillisessä korkeakoulussa 1969.
Ura

Segerståhl toimi säätötekniikan assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa 1965–1968. Tampereen teknillisessä korkeakoulussa hän hoiti säätötekniikan ja sähkömittaustekniikan professuureja 1968–1970 ja Bioteknillisen tutkimuslaitoksen johtajana vuonna 1971. Sen jälkeen hän oli Oulun yliopiston säätö- ja systeemitekniikan professori vuodesta 1972 vuoden 1974 loppuun asti. Vuosina 1975–1995 hän toimi Oulun yliopiston Pohjois-Suomen tutkimuslaitoksen johtajana.
Virkavapaana Oulun yliopistosta hän toimi 1984–1987 apulaisjohtajana Wienissä sijaitsevassa Sovelletun Systeemianalyysin Kansainvälisessä Instituutissa IIASAssa (International Institute for Applied Systems Analysis) ja tutkimusprofessorina 1993–1995. Palattuaan Suomeen 1995 hän aloitti Oulun yliopistoon perustetun Thule-instituutin ensimmäisenä johtajana, kunnes siirtyi eläkkeelle 2003.
Segerståhl on julkaissut noin 150 artikkelia ja kirjaa systeemiteoriasta ja tutkimuksista, joissa on käytetty systeemianalyyttistä lähestymistapaa.
Carlos Riolfo

Carlos Riolfo (5. marraskuuta 1905 Montevideo, Uruguay – 5. joulukuuta 1978) oli uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Riolfo edusti urallaan Peñarolia 1925–1932, Estudiantesia 1932–1934 ja Palermoa 1934–1935. Hän voitti Peñarolin kanssa kahdesti Uruguayn Primera Divisiónin kausilla 1927–1928 ja 1928–1929. Riolfo debytoi Uruguayn A-maajoukkueessa elokuussa 1928 ja voitti joukkueen kanssa vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailut. Hän ei pelannut turnauksessa yhtään ottelua.
Carl Johan Stiernstedt

Carl Johan Stiernstedt
Carl Johan Stiernstedt ['šäːrnstet] (1686–1753) oli suomalainen sotilas ja virkamies. Hän osallistui Suureen Pohjan sotaan, jäi 1709 vangiksi ja vapautui vasta rauhanteon jälkeen. Hän sai 1741 nimityksen Savonlinnan ja Kymenkartanon läänin maaherraksi. Hän osallistui hattujen sotaan ja karkotti Kerimäellä talonpoikaisjoukon avulla maaliskuussa 1742 venäläisen kenraali Vilim Fermorin. Hänet nimitettiin 1746 valtaneuvokseksi.
Stiernstedt oli vapaaherra. Hänen isänsä oli Turun läänin maaherra Johan Stiernstedt (k. 1722).
Aiheesta muualla

Kansallisbiografia (maksullinen)
Svenskt biografiskt lexikon
Zyzz

| Aziz Šaveršjan> Азиз Шавершян |
| --- | --- |
 Zyzz
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1989 Moskova, Neuvostoliitto
Kuollut: 5. elokuuta 2011 (22 vuotta) Bangkok, Thaimaa
Ammatti:  kehonrakentaja, malli, personal trainer
Muut tiedot
Aktiivisena:  2007–2011
Zyzz (oik. Aziz Sergejevitš Šaveršjan, ven. Азиз Сергеевич Шавершян, engl. Aziz Sergeyevich Shavershian; 24. maaliskuuta 1989 Moskova – 5. elokuuta 2011 Bangkok) oli australialainen kehonrakentaja, malli ja internetpersoonallisuus. Hän nousi kuuluisuuteen erityisesti fitness- ja kehonrakennuspiireissä 2010-luvun alussa.
Elämäkerta

Aziz Sergejevitš Šaveršjan syntyi Moskovassa Neuvostoliitossa vuonna 1989, ja muutti perheensä kanssa Australiaan vuonna 1993. Hän aloitti kehonrakennuksen 17-vuotiaana isoveljensä inspiroimana, joka oli jo aktiivinen kehonrakentaja. Zyzz dokumentoi kehonmuutoksensa ja jakoi elämäntyyliään aktiivisesti sosiaalisessa mediassa, erityisesti Youtubessa ja Facebookissa. Hänestä tuli nopeasti internetilmiö, erityisesti nuorten miesten keskuudessa, jotka ihailivat hänen ulkonäköään ja elämäntapaansa.
Zyzzin vaikutus näkyi paitsi hänen seuraajiensa elämässä, mutta myös yleisemmin aesthetics-käsitteen, eli estetiikan tavoitteluun kehonrakennuksessa, leviämisessä fitness-kulttuurissa. Zyzz julkaisi myös oman kuntosaliohjelmansa ja ruokavalionsa, ja hänestä tuli roolimalli monille, jotka pyrkivät saavuttamaan samankaltaisen fyysisen kunnon.
Zyzz kuoli 22-vuotiaana sydänkohtaukseen lomaillessaan Bangkokissa Thaimaassa 5. elokuussa 2011. Kuolemansa jälkeen hänestä tuli kulttihahmo, ja hänen perintönsä näkyy edelleen monien nuorten miesten inspiroitumisena kuntosaliharjoitteluun ja esteettisen kehon tavoitteluun.
Vaikutus

Zyzzin elämään ja kuolemaan liittyviä dokumentteja ja artikkeleita on julkaistu, ja hänen tarinansa on edelleen suosittu fitness- ja internetkulttuurissa. Hänen vaikutuksensa on näkynyt myös useiden fitness-brändien ja -tapahtumien perustamisessa, jotka juhlistavat hänen elämäntapaansa ja filosofiaansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zyzz Wikimedia Commonsissa
Bret M. Whitney

Bret M. Whitney (s. 27. marraskuuta 1955 on yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja luonto-opas.
Whitney on tutkinut neotrooppisen alueen linnustoa pitkään ja on julkaissut useita tieteellisiä artikkeleita, kuten uuden tapakulolajin A new Scytalopus tapaculo (Rhinocryptidae) from Bolivia, with notes on… ja uuden sääskikerttulajin (Polioptilidae) esittelyt A new species of gnatcatcher from white-sand forests of northern Amazonian…. Hän on ollut myös toimittamassa äänikirjoja Voices of New World Parrots, Voices of Costa Rican Birds: Caribbean Slope ja Sounds of Neotropical Rainforest Mammals.
Whitney kuvaili valko-otsatapakulon (Scytalopus schulenbergi) vuonna 1994.