stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Empire of the Petal Throne
Lisämateriaali > The Excellent Travelling Volume (2014–)

Kanadalainen James Maliszewski julkaisee Empire of the Petal Throne -aiheista fanzinea. The Excellent Travelling Volumen ensimmäinen numero ilmestyi 2014. Lehti sisälsi muun muassa uusia hahmoluokkia, esimerkkityönantajia toimeksiantoineen sekä valmiin luolastoseikkailun. Marraskuuhun 2021 mennessä lehteä oli ilmestynyt 13 numeroa.
Jatko-osa

Gamescience julkaisi 1980-luvulla Barkerin kirjoittaman jatko-osan Swords & Glory. Miljöö oli sama mutta sääntöjärjestelmä uusi. Ensimmäinen kirja (1983) kuvaili pelimaailmaa ja toinen kirja (1984) sisälsi ohjeet hahmon luontiin ja pelaamiseen. Kolmatta, pelinjohtajalle suunnattua osaa, Barker ei koskaan saanut valmiiksi. Ensipainokset myytiin laatikoissa, joiden mukana tuli myös karttoja, noppia, hahmolomakkeita ja vihkosia, jotka sisälsivät tiivistelmän tärkeimmistä säännöistä. 2000-luvun painoksia myydään erillisinä kirjoina.
Barkerin mukaan Swords & Glory oli Empire of the Petal Thronen päivitetty versio samaan tapaan kuin Advanced Dungeons & Dragons oli alkuperäisen D&D:n edistynyt versio. Maailmakirja ei tosin sisältänyt sääntöjä vaan ainoastaan kuvauksen pelimaailmasta, joten sitä pystyi käyttämään myös Empire of the Petal Thronen kanssa. Yksinkertaisesta edeltäjästään poiketen Swords & Glory pyrki mallintamaan pelimaailmaa yksityiskohtaisesti. Vaikka peli jäi keskeneräiseksi, sillä on pituutta yli 400 sivua, kun Empire of the Petal Throne oli kokonaisuudessaan runsaat 100 sivua. Lisäksi fonttikoko oli selvästi pienempi.
Space Gamerin aikalaisarviossa Swords & Glorya kuvattiin todentunnussaan ainutlaatuiseksi peliksi, jonka syvällisyys tekee lukukokemuksesta raskaan mutta palkitsevan. Game News -lehdessä ensimmäiselle, miljöötä esitelleelle kirjalle annettiin täydet viisi tähteä. Toiselle kirjalle lehti antoi 2,5 tähteä viidestä: ”pelaajan käsikirja oli vanhentunut jo ennen julkaisuaan”. Different Worlds antoi Swords & Glorylle 1,5 tähteä neljästä ja kuvaili sitä menetetyksi mahdollisuudeksi.
Peliä varten julkaistiin kaksi valmisseikkailua: haudanryöstöön ja aarteidenetsintään keskittynyt The Tomb Complex of Nereshánbo sekä juonittelupainotteinen A Jakállan Intrigue. Lisäksi julkaistiin okkultismiteemainen The Book of Ebon Bindings, tsolyánin kielioppi ja sanakirja sekä Tsolyánun asevoimien historia.
Aiheesta muualla

M.A.R. Barker & Tékumel. Limun Ropellukset 26.11.2013.
Maliszewski, James: Retrospective: Empire of the Petal Throne. Grognardia 21.1.2009. (englanniksi)
Omakustanteen kansikuva (1974 tai 1975).
Empire of the Petal Throne suosittelee käyttämään 20-tahoisia noppia, joissa on numerot 0–9 kahteen kertaan. Heittämällä kahta tällaista noppaa ja lukemalla toinen kymppeinä ja toinen ykkösinä voidaan arpoa mikä tahansa luku yhden ja sadan väliltä. Toisen numerosarjan voi halutessaan värittää, jolloin nopalla voidaan arpoa mikä tahansa luku väliltä 1–20.
Alkuperäisen laatikon kansikuva.
Dinamon metroasema (Jekaterinburgin metro)

| Dinamo> Динамо |
| --- | --- |

 Jekaterinburgin metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  1-linja
Sijainti:  56.847778°N, 60.6°E
Paikkakunta:  Jekaterinburg, Venäjä
Avattu:  22. joulukuuta 1994
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Dinamo (ven. Динамо) on yksi Jekaterinburgin metron asemista. Se avattiin 22. joulukuuta 1994.
Daphne Hasenjäger

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Daphne Robb vuonna 1948. |  Daphne Robb vuonna 1948. |  Daphne Robb vuonna 1948. |  |
Maa:  
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | 100 m juoksu |  |
| Brittiläisen imperiumin kisat  | Brittiläisen imperiumin kisat  | Brittiläisen imperiumin kisat  |  |
|  Pronssia | Auckland 1950 | 220 y juoksu |  |
Daphne Lilian Evelyn Hasenjäger (o.s. Robb; s. 2. heinäkuuta 1929 Pretoria) on Etelä-Afrikkaa edustanut yleisurheilija. Hän kilpaili naisten sadan ja kahdensadan metrin juoksukilpailuissa sekä Lontoon (1948) että Helsingin (1952) kesäolympialaisissa. Helsingissä hän sai sadalla metrillä hopeaa ajalla 11,8.
Hasenjager kilpaili Brittiläisen imperiumin kisoissa vielä tyttönimellään (Robb) ja sijoittui vuonna 1950 pronssille 220 jaardin juoksussa.
Dire Straits (albumi)

| Dire Straits Dire Straits |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : heinäkuussa 1978
 Julkaistu: lokakuussa 1978
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Muff Winwood
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 41.34
 Levy-yhtiö:  Vertigo Records    Warner Brothers Records
Listasijoitukset
  1. (1978)   1. (1979)   2. (1979)   3. (1979)   5. (heinäkuu 1978)   6. (22. syyskuuta 1978)   10. (viikko 4, 1979)   12. (huhtikuu 1979)   17. (15. toukokuuta 1979)
Dire Straitsin muut julkaisut
|   | Dire Straits 1978 | Communiqué 1979 |
Dire Straits on brittiläisen rockyhtye Dire Straitsin vuonna 1978 julkaistu debyyttialbumi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Mark Knopfler
Down to the Waterline – 3.55
Water of Love – 5.23
Setting Me Up – 3.18
Six Blade Knife – 4.10
Southbound Again – 2.58
Sultans of Swing – 5.47
In the Gallery – 6.16
Wild West End – 4.42
Lions – 5.05
Kokoonpano

Mark Knopfler – laulu, soolokitara, rytmikitara
John Illsley – basso, taustalaulu
David Knopfler – rytmikitara, taustalaulu
Pick Withers – rummut
Arvostelut

Allmusic () linkki
Dinamon metroasema

Dinamon metroasema tarkoittaa seuraavia asioita:
Dinamon metroasema (Moskovan metro), Zamoskvoretskaja-linjan asema (Moskova).
Dinamon metroasema (Jekaterinburgin metro), 1-linjan asema (Jekaterinburg).
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Dinamon metroasema”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Dinangourou

| Dinangourou |
| --- | --- |
 Dinangourou
 Koordinaatit: 14°27′5″N, 2°14′42″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Moptin alue
Piiri:  Koron piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  35 900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dinangourou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Koron piirissä Malissa. Se sijaitsee Gondo-Sénon tasangolla 125 kilometriä Korosta koilliseen. Kunnassa on 35 900 asukasta (vuonna 2009).
Dinangouroun kunta rajoittuu lännessä Koron piirin Diounganin ja kaakossa Yoron sekä pohjoisessa Douentzan piirin Haïrén ja koillisessa Mondoron kuntiin ja etelässä Burkina Fasoon. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Eteläosissa on metsiä.
Kuntaan kuuluu 13 kylää. Asukkaat ovat dogoneja, fulbeja, moseja ja belloja. Vallitseva uskonto on islam.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio, maapähkinä, lehmänpapu, seesami ja teehibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, aasit, hevoset ja siipikarja.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluvat kahdeksan alakoulua, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä kaksi terveysasemaa.
DeLorean DMC-12

| DeLorean DMC-12 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Pohjois-Irlanti  Yhdysvallat
Valmistaja:  DeLorean Motor Company
Valmistusvuodet:  1981–1982
Korimalli:  2-ovinen coupé
Luokka:  urheiluauto
Teknisesti samankaltaisia:  Lotus Esprit
Tekniset tiedot
Moottori:  V6
Iskutilavuus:  2 849 cm³
Teho:  130–170 hv
Huippunopeus:  177 km/h
Kiihtyvyys:  8,8 s (0–100 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Kulutus:  12 l/100 km
DeLorean DMC-12 takaa.
DeLorean DMC-12 on DeLorean Motor Companyn vuosina 1981–1982 valmistama takamoottorinen urheiluauto, ja ainoa yhtiön valmistama automalli. Auton erikoisuuksia ovat ruostumattomasta teräksestä tehty kori ja ylöspäin aukeavat niin sanotut ”lokinsiipiovet”.
DeLorean on historian ainoa sarjatuotantona valmistettu auto, jonka kori on tehty ruostumattomasta teräksestä. Samaa on yritetty ainoastaan Teslan Cybertruck-mallissa.
Ensimmäinen prototyyppi DMC-12:sta tehtiin 1976, ja tuotanto alkoi vuonna 1981 DMC:n tehtaalla Dunmurryssä, Pohjois-Irlannissa. Mallin tuotannon aikana autoon tehtiin pieniä muutoksia konepeltiin, renkaisiin ja sisustukseen. Yhteensä DMC-12:a valmistettiin noin 9 000 kappaletta, joista nykyään on jäljellä noin 6 500 kappaletta.
Vaikka DMC-12:t valmistettiin Pohjois-Irlannissa, malli oli suunniteltu Pohjois-Amerikan markkinoille, minkä takia melkein kaikki valmistetut autot olivat vasemmalta ohjattavia. Oikealta ohjattavia De Loreaneja on valmistettu vain 23 kappaletta.
Historia

Ensimmäisen DeLorean DMC-12:n prototyypin valmisti vuonna 1976 William T. Collins, joka oli entinen Pontiacin suunnittelija. Alun perin auton voimanlähteenä piti toimia Citroënin valmistama Wankel-kiertomäntämoottori, jonka tilalle kuitenkin suuren bensiininkulutuksen vuoksi päätettiin valita polttoaineen ruiskutuksella varustettu PRV (Peugeot–Renault–Volvo) V6. Auto päätettiin rakentaa uudella ERM-teknologialla,selvennä jolloin valmistuskustannuksia saatiin pienemmiksi ja autosta kevyempi. Tämä uusi teknologia, jolle De Lorean hankki patenttioikeudet, havaittiin myöhemmin toimimattomaksi sarjatuotannossa.
Prototyypissä havaitut ongelmat aiheuttivat sen, että auto jouduttiin suunnittelemaan lähes kokonaan uudestaan. Uudelleensuunnittelusta vastasi Colin Chapman, Lotuksen perustaja ja omistaja. Chapman korvasi suurimman osan ongelmallisista materiaaleista Lotuksen käyttämillä materiaaleilla joista hänellä oli kokemusta. Alkuperäinen Giorgetto Giugiaron suunnittelema kori kuitenkin jätettiin lähes alkuperäisen muotoiseksi.
Vuonna 1978 alettiin rakentaa Dunmurryyn tehdasta, jolla DMC-12:t rakennettiin. Tuotanto piti aloittaa jo vuonna 1979 mutta rahoitus- ja suunnitteluongelmat viivästyttivät tuotannon aloittamista vuoteen 1981. Tuohon aikaan työttömyysaste Pohjois-Irlannissa oli korkea ja tehtaalle saatiin helposti paljon työntekijöitä, jotka eivät olleet kovinkaan ammattitaitoisia. Lähes kaikki laatuongelmat saatiin kuitenkin ratkaistua vuonna 1982, jolloin autoa alettiin myydä viiden vuoden tai 80 000 kilometrin takuulla.
Vaikka DMC meni konkurssiin vuonna 1982, kokoamattomat DMC-12:t kokosi Consolidated Industries, joten viimeinen mallivuosi oli 1983.
Auton historia ei päättynyt vieläkään, sillä se saavutti kulttimaineen vuonna 1985 julkaistun Paluu tulevaisuuteen -elokuvasarjan myötä. Eri jaksoissa auto muuttuu aikakoneeksi, biokäyttöiseksi ja jopa lentäväksi.
Auton vanhoja mutta käyttämättömiä osia on varastossa runsaasti, ja valmistus aiotaan aloittaa uudelleen pienimuotoisena. Aiemmin valmistettuihin verrattuna uusiin autoihin tulevat tehokkaammat moottorit, nykyaikaiset jarrut ja luistonestojärjestelmä.
Kori

Koko DMC-12:n kori on SS304-laatuista ruostumatonta terästä, ja sen muodot on piirtänyt italialainen autosuunnittelija Giorgetto Giugiaro. Lukuun ottamatta kolmea 24 karaatin kullalla päällystettyä autoa, kaikki DMC-12:t lähtivät tehtaalta maalaamattomina ja lakkaamattomina. Muutamia satoja lasikuitukorisia autoja valmistettiin työntekijöiden kokoamiskoulutusta varten, mutta niitä ei koskaan virallisesti myyty. Takalasin ritilä auttaa moottoritilan tuuletuksessa.
Maalaamaton ruostumaton teräs aiheuttaa ongelmia autoja entisöitäessä, koska auton vaurioituneet koripaneelit suunniteltiin vaihdettaviksi uusiin paneeleihin, joita ei tehtaan konkurssin vuoksi ole saatavissa. Vauriokohtiin joudutaan valmistamaan kokonaan uusi pelti, joka on täsmälleen samanmuotoinen ja pinnaltaan vastaava kuin alkuperäinen.
Moottori ja vaihteisto

Moottorina DMC-12:ssa on PRV V6, joka on Peugeot’n, Renault’n ja Volvon yhdessä kehittämä moottori. Se on tehty Volvon B28F-moottorista liittämällä siihen Boschin K-Jetronic-ruisku ja muuntelemalla se toimimaan auton taakse asennettuna. PRV on 90 asteen moottori, joka on iskutilavuudeltaan 2 849 kuutiosenttimetriä (halkaisija 91 mm ja iskunpituus 73 mm), ja sen puristussuhde on 8,8:1. Sylinterilohko ja kannet ovat kevytmetallia ja moottorissa on SOHC-rakenne, eli yksi kannen yläpuolinen nokka-akseli (2 venttiiliä sylinteriä kohden). Moottorin teho on 130 hevosvoimaa kierrosluvulla 5 500, ja vääntö 203 Nm kierrosluvulla 2 750. Polttoaineenkulutus on noin 12 litraa sadalla kilometrillä.
Autoa sai sekä kolmivaihteisella automaattivaihteistolla että viisivaihteisella manuaalivaihteistolla, molemmissa viimeisin välitys oli 3,44:1. Manuaalivaihteiston laatikko on useimmissa yksilöissä Renault 30. Moottori on sijoitettu taka-akselin takapuolelle Porsche 911:n tapaan.
Jousitus

DMC-12:n jousitus perustuu hyvin pitkälti Lotus Espritiin. Siinä on erillisjousitus joka pyörällä, kierrejouset ja teleskooppimalliset iskunvaimentajat. DMC-12 on ohjattavuudeltaan melko hyvä moniin ikäisiinsä autoihin verrattuna, joten jousitus on rakenteeltaan onnistunut.
DMC-12:ssa on joka pyörässä jarrutehostetut levyjarrut, edessä 10 tuuman ja takana 10,5 tuuman levyillä.
Suorituskyky

John De Lorean oli alun perin suunnitellut auton voimanlähteen noin 200 hevosvoiman tehoiseksi, mutta moottoriksi päätettiin kuitenkin vaihtaa saatavilla ollut 170-hevosvoimainen, jonka tehoja jouduttiin pudottamaan 130 hevosvoimaan Yhdysvaltojen tiukkojen päästömääräysten takia. 40 hevosvoiman pudotus laski suorituskykyä huomattavasti. Euroopan 170-hevosvoimainen versio kiihtyi 0–100 km/h 8,8 sekunnissa, mutta Yhdysvalloissa myytävällä versiolla meni siihen 10,5 sekuntia.
Suomessa

Vuoden 2022 lopulla Suomessa oli liikennekäytössä yhdeksän DeLoreania.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Delorean.com (englanniksi)
Punaiseksi maalattu DeLorean DMC-12.
Dan-Axel Zagadou

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Zagadou vuonna 2022.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 3. kesäkuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Créteil, Ranska
Kansalaisuus: Ranska, Norsunluurannikko
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 196 cm
Seura
Seura: VfB Stuttgart
Pelinumero: 23
Dan-Axel Zagadou (s. 3. kesäkuuta 1999 Créteil, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 196-senttimetrinen. Hän on edustanut Saksan Bundesliigassa pelaavaa VfB Stuttgartia kesästä 2021 lähtien. Aiemmin hän pelasi Borussia Dortmundissa, jonne hän siirtyi kesällä 2017. Juniorina hän pelasi Paris Saint-Germainissa vuodesta 2011 alkaen.
Ensimmäisellä Dortmundin-kaudellaan 2017–2018 Zagadou pelasi 11 bundesliigaottelua, joista avauskokoonpanossa kuusi. Ensimmäisen virallisen ottelunsa hän pelasi elokuussa 2017 Saksan Supercupin loppuottelussa Bayern Müncheniä vastaan ja ensimmäisen liigaottelunsa myöhemmin samassa kuussa Wolfsburgia vastaan. Yhdeksännessä liigaottelussaan vieraskentällä Hannoveria vastaan hän teki maalin mutta samassa ottelussa hänet ajettiin kentältä suoralla punaisella kortilla. Tuolla kaudella hän pelasi kaksi Mestarien liigan ottelua ja yhden Eurooppa-liigan ottelun. Kaudella 2018–2019 Zagadou pelasi 17 bundesliigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja neljä Mestarien liigan ottelua. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 15 bundesliigaottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja viisi Mestarien liigan ottelua. Kaudella 2020–2021 loukkaantumiset kiusasivat häntä ja hän pelasi vain yhdeksän bundesliigaottelua ja kaksi Mestarien liigan ottelua. Hän voitti Saksan Cupin mutta ei pelannut välierässä eikä loppuottelussa.
Zagadou oli kauden 2021–2022 alussa ilman seuraa 19. syyskuuta saakka, jolloin siirtyi Bundesliigan VfB Stuttgartiin. Hän pelasi kauden aikana 17 Bundesliigaottelua ja kaksi karsintaottelua. Kaudella 2023–2024 hän on talvitaukoon mennessä pelannut 16 liigaottelua ja tehnyt yhden maalin.
Zagadou on edustanut Ranskaa useissa juniorimaajoukkueissa. Hän oli joukkueensa kapteeni alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2019. Jälkimmäisessä turnauksessa hän teki maalin Panamaa vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dan-Axel Zagadou Wikimedia Commonsissa
VfB Stuttgart – Saksan Bundesliiga
1 Bredlow |
2 Al-Dakhil |
3 Hendriks |
4 Vagnoman |
5 Keitel |
6 Stiller |
7 Mittelstädt |
8 Millot |
9 Demirović |
10 El Bilal |
11 Woltemade |
13 Krätzig |
15 Stenzel |
16 Karazor |
17 Diehl |
18 Leweling |
19 Faghir |
20 Stergiou |
21 Drljača |
22 Kastanaras |
23 Zagadou |
24 Chabot |
26 Undav |
27 Führich |
28 Nartey |
29 Rouault |
32 Rieder |
33 Nübel |
40 Raimund |
41 Seimen |
45 Chase |
Valmentaja Hoeneß
Dublin (Kalifornia)

| Dublin |
| --- | --- |

 Koordinaatit: 37°42′08″N, 121°56′09″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Kalifornia
Piirikunta:  Alamedan piirikunta
Hallinto:  
 – Pormestari:  David Haubert
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  32,6 km²
 – Josta vettä:  0 km² 
Väkiluku (2010):  46 036
 
 www.ci.dublin.ca.us 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dublin (Aiemmin Amador ja Dougherty's Station) on kaupunki San Franciscon lahden ympäristön esikaupunkialueella Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Pinta-alaa Dublinilla on 32,6 km². Tämä alue on kokonaan maata eikä sisällä lainkaan vettä. Kaupungin asukasluku on 46 036 (2010). Dublinin pormestari on David Haubert.
Dublin Public Library
Käännös suomeksi
Desetin kirkko

| Desetin kirkko Deset kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2010.
Sijainti:  Åmot, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1867
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  140
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Desetin kirkko (norj. Deset kirke) on Åmotin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1867.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Desetin kirkko Wikimedia Commonsissa
Dmitri Šepilov

Dmitri Šepilov
Dmitri Trofimovitš Šepilov (ven. Дми́трий Трофи́мович Шепи́лов; 1905 – 18. elokuuta 1995 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja virkamies.
Šepilov oli Nikita Hruštševin suojatti, joka nousi Neuvostoliiton ulkoministeriksi ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean vaikutusvaltaiseksi jäseneksi. Hän toimi toisen maailmansodan aikana poliittisena komissaarina Ukrainassa ja tuli vuonna 1952 valituksi keskuskomitean jäseneksi. Joulukuussa 1952 hänet nimitettiin Pravda-lehden päätoimittajaksi, jona hän toimi, kunnes sai vuonna 1955 ylennyksen keskuskomitean sihteeristöön. Vuonna 1956 Šepilov seurasi Vjatšeslav Molotovia Neuvostoliiton ulkoministerinä, mutta seuraavana vuonna hänet yhdistettiin Molotoviin ja muihin Hruštševin kilpailijoihin, jotka pyrkivät siirtämään Hruštševin pois vallasta. Šepilov siirrettiin arkistonhoitotehtäviin maakuntiin, ja vuonna 1962 hänet erotettiin kommunistipuolueesta. Vuonna 1976 hän kuitenkin pääsi takaisin puolueen jäseneksi.
Šepilov laati muistelmateoksen, joka on julkaistu englanniksi nimellä The Kremlin's Scholar: A Memoir of Soviet Politics Under Stalin and Khrushchev. Kirja sisältää kuvausta aikansa politiikasta Neuvostoliitosta sekä omakohtaisia muistoja muiden muassa Josif Stalinista, Nikita Hruštševista, Mao Zedongista, Lavrenti Berijasta ja Andrei Ždanovista.
Dmitri Patrušev

Dmitri Patrušev vuonna 2019.
Dmitri Nikolajevitš Patrušev (ven. Дмитрий Николаевич Патрушев; s. 13. lokakuuta 1977, Leningrad)  on venäläinen poliitikko, joka nimitettiin Venäjän maatalousministeriksi kesällä 2018. Hän on Venäjän federaation turvallisuusneuvoston entisen sihteerin Nikolai Patruševin poika.
Patrušev kuuluu Putinin lähipiiriin ja joutui EU:n pakotelistalle Aleksei Navalnyin kannattajiin suuntautuneiden ihmisoikeusloukkausten takia helmikuussa 2021.
Patrušev on mainittu mahdollisena seuraajana Vladimir Putinille Venäjän presidenttinä.
Donkey Kong 3

| Donkey Kong 3 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nintendo
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Shigeru Miyamoto
Tuottaja:  Gunpei Yokoi
Säveltäjä:  Hirokazu Tanaka
Pelisarja:  Donkey Kong
Julkaistu:  1983, 1984, 1986
Lajityyppi:  toiminta, tasohyppely, ampumapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, kaksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille  USK 0 
Alusta:  kolikkopeli, Game Boy Advance, NES, Nintendo 3DS, NEC PC-8801, Sharp X1
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Donkey Kong 3 on jatkoa alkuperäiselle Nintendon tekemälle Donkey Kong -kolikkopelisarjalle. Peli oli sarjan kolmas ja viimeinen kolikkopeliosa, joka on julkaistu vuonna 1983. Peli on julkaistu Japanissa vuonna 1984 NEC PC-8801 ja Sharp X1 tietokoneille. Peli on julkaistu NES:lle vuonna 1986.
Vaikka peli onkin jatko-osa, niin se oli selvästi erilainen kuin esimerkiksi sarjan ensimmäinen peli, joka oli tasohyppely ja tämä taas oli pikemminkin ampumapeli.
Tarina

Donkey Kong on murtautunut Stanley the Bugmanin kasvihuoneeseen ja roikkuu köysistä, joiden päissä on ampiaispesät. Ampiaiset ärsyyntyvät ja tuhoavat Stanleyn kukat kostoksi. Kärpäsmyrkyllä varustetun Stanleyn täytyy tuhota mehiläiset ja jahdata Donkey Kong karkuun, ennen kuin se tuhoaa koko kasvihuoneen.
Aiheesta muualla

Donkey Kong 3 MobyGamesissa (englanniksi)
Donkey Kong 3 Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Kolikkopelit: Donkey Kong | Donkey Kong JR. | Donkey Kong 3 | Donkey Kong Jungle Fever
Kotikonsolipelit: DK Country | DK Country 2 | DK Country 3 | Donkey Kong 64 | DK Country Returns | DK Country: Tropical Freeze
Käsikonsolipelit: Donkey Kong Land | Donkey Kong Land 2 | Donkey Kong Land III | Donkey Kong
Pulmapelit: Mario vs. Donkey Kong | Mario vs. Donkey Kong 2: March of the Minis
Rytmipelit: Donkey Konga | Donkey Kong Jungle Beat | Donkey Konga 2 | Donkey Konga 3
Ajopelit: Diddy Kong Racing | Diddy Kong Racing DS | Donkey Kong Racing | Donkey Kong Jet Race
Oppimispelit: DK Jr. Math
Muut: DK: King of Swing | DK Jungle Climber
Doo-wop

| Doo-wop |
| --- | --- |
Alkuperä:  rhythm and blues,  a capella, gospel, balladi, blues, swing
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Kehittymisen ajankohta:  1940-luku–1960-luku
Tyypillisiä soittimia:  kontrabasso, sähkökitara, saksofoni, rummut, piano, laulu
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  beat, soul, beach
Doo-wop on useamman vokalistin samanaikaista laulua painottava rhythm and blues -musiikin tyyli, joka oli Yhdysvalloissa suosittua 1950-luvun puolivälistä 1960-luvun alkupuolelle.
Termi ”doo-wop” otettiin käyttöön vasta 1970-luvulla, ja sen keksijänä mainitaan DJ Gus Gossert. Doo-wopin tarkasta määritelmästä ei ole päästy yksimielisyyteen, mutta tyyliin kuuluu harmoninen vokaalityöskentely, jossa kuullaan usein merkityksettömiä tavuja. Juuri tästä tyyli on saanut nimensä. Kappaleiden tyylilaji voi vaihdella.
Vuonna 1951 tyyli alkoi saada jalansijaa suuremman yleisön keskuudessa muutamien listoille nousseiden hittien voimalla. Parin vuoden päästä doo-wop oli jo suosionsa huipulla. Tällöin merkittäviä yhtyeitä olivat esimerkiksi The Spaniels, The Moonglows sekä The Flamingos. Osa yhtyeistä teki nimenomaan teini-ikäisiin vetoavaa musiikkia.
Doo-wopin suosio alkoi laskea vasta 1960-luvun keskivaiheilla tapahtuneen brittiläisen popin suosion myötä. Kuitenkin myös monien brittiartistien, kuten Beatlesin, musiikissa kuului doo-wopin tavoin vahva moniääninen, rhythm and blues -traditioon pohjaava vokaalityöskentely.
Monille doo wop on tullut tutuksi Frank Zappan säveltämien kyseistä tyyliä kunnioittavasti parodioivien kappaleiden kautta.
Tunnetuimpia doo-wop kappaleita

The Marcels – ”Blue Moon”
The Flamingos – ”Golden Teardrops”
The Five Satins – ”In the Still of the Night”
The Crows – ”Gee”
Cleftones – ”Little Girl of Mine”
Dion & The Belmonts – ”I Wonder Why”
Daemon

Daemon (palveluprosessi) on Unixissa ja Unixin kaltaisissa käyttöjärjestelmissä taustalla suoritettava järjestelmäohjelma, jota käyttäjä ei suoraan hallitse. Myös muissa moniajoa tukevissa käyttöjärjestelmissä on vastaava käsite. Käyttöjärjestelmä käynnistää daemonit käynnistyessään (usein, mutta ei aina, ne käynnistää init) ja niiden tehtävänä on esimerkiksi vastata verkosta tuleviin palvelupyyntöihin (WWW-palvelin-daemon, SSH-palvelin-daemon), hoitaa tulostustöitä tai käynnistää ajastettuja tehtäviä, kuten varmuuskopioinnin.
Tyypillisesti daemonien nimi päättyy d-kirjaimeen: syslogd huolehtii järjestelmälokista, sshd saapuvista SSH-yhteyksistä ja crond ajastetuista tehtävistä.