stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lintula (Oulu)
Palvelut ja harrastusmahdollisuudet

Lintulan päiväkoti
Lintulan urheilukeskus
Lintulammenpuiston valaistu kuntopolku / hiihtolatu
Kuvia Lintulasta

Lintulan männikköä ja Lintulammen koulu
Kaislatien R-kioski ja päiväkotirakennus
Kesäisen Lintulammen hiekkarantaa
Lintulampi talvella, taustalla nuotiopaikka
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lintula (Oulu) Wikimedia Commonsissa
Oulun kaupunginosat ja suuralueet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Suuralueet | Kaupunginosat |  |
| 1. Keskusta | I Pokkinen • II Vaara • III Vanhatulli • IV Hollihaka • V Leveri • Myllytulli • Intiö • Raksila |  |
| 2. Höyhtyä | Höyhtyä • Karjasilta • Lintula • Mäntylä • Nokela |  |
| 3. Oulunsuu | Kontinkangas • Oulunsuu • Peltola • Värttö |  |
| 4. Kaukovainio | Hiironen • Kaukovainio |  |
| 5. Nuottasaari | Limingantulli • Nuottasaari • Äimärautio |  |
| 6. Kaakkuri | Kaakkuri • Kiviniemi • Metsokangas • Perävainio |  |
| 7. Maikkula | Hangaskangas • Heikkilänkangas • Iinatti • Juurusoja • Knuutila • Maikkula • Madekoski • Pikkarala |  |
| 8. Tuira | Hietasaari • Koskikeskus • Pikisaari • Toppilansaari • Tuira • Vihreäsaari |  |
| 9. Puolivälinkangas | Isko • Puolivälinkangas • Pyykösjärvi • Takalaanila • Välivainio |  |
| 10. Koskela | Alppila • Koskela • Taskila • Toppila |  |
| 11. Pateniemi | Rajakylä • Pateniemi • Herukka |  |
| 12. Kaijonharju | Kaijonharju • Kuivasjärvi • Liikanen • Linnanmaa • Ritaharju |  |
| 13. Myllyoja | Haapalehto • Hintta • Kirkkokangas • Kynsilehto • Laanila • Myllyoja • Parkkisenkangas |  |
| 14. Sanginsuu | Lapinkangas • Sanginjoki • Sanginsuu • Ulkosanki |  |
| 15. Korvensuora | Heikinharju • Korvenkylä • Korvensuora • Rusko • Ruskonselkä • Saviharju • Talvikangas |  |
| 16. Ylikiiminki | Jolos • Nuoritta • Vepsä • Vesala • Vuotto • Ylikiiminki |  |
| 17. Hiukkavaara | Haukkasuo • Hiukkavaara • Kivikkokangas · Niiles • Puolukkakangas • Saarela • Vanha Hiukkavaara |  |
| 20. Haukipudas | Haukipudas • Jokikylä • Martinniemi |  |
| 21. Kello | Kalimenkylä • Kello |  |
| 30. Kiiminki | Alakylä • Hannus • Huttukylä • Kiiminki |  |
| 31. Jääli | Jäälinkylä • Välikylä |  |
| 40. Oulunsalo | Kylänpuoli • Oulunsalo • Salonpää |  |
| 50. Yli-Ii | Pahkala • Tannila • Yli-Ii |  |
Joseph Lister

Desinfioinnin keksijä Joseph Lister
Glasgow Royal Infirmary
Glasgow’n yliopisto
Joseph Lister (5. huhtikuuta 1827 – 10. helmikuuta 1912) oli englantilainen kirurgi ja antiseptiikan uranuurtaja. Hän kehitti ajatuksen steriilistä leikkaustekniikasta työskennellessään Glasgow Royal Infirmary -sairaalassa. Hän otti käyttöön karbolihapon eli fenolin kirurgisten välineiden steriloinnissa ja haavojen puhdistamisessa. Hän työskenteli 1860-luvulla Glasgow’n yliopistossa.
Lister piti tärkeänä puhtautta ja käytti leikkauksissa desinfioivia liuoksia ja desinfiointiaineen sumutusta. Aseptiikan ensiaikoina laskettiin karbolihöyryä leikkaussaliin mahdollisten ilman mukana leviävien tartuntojen ehkäisemiseksi. 1900-luvulle tultaessa ruiskutus korvattiin vedellä pölyn leviämisen ehkäisemiseksi.
Listerin mukaan on nimetty listeriabakteeri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Lister Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina  Scopus 
Taiteenala:  Scientific illustrators 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
The Little Shoemaker

The Little Shoemaker on alun perin ranskalainen lastenlaulu ”Le Petite Cordonnier”, jonka englanninkieliset sanat on tehnyt John Turner.
Heinäkuussa 1954 kappale nousi brittilistan kärkikymmenikköön Petula Clarkin laulamana ja oli korkeimmillaan sijalla seitsemän. Se oli samalla Clarkin ensimmäinen Top 10 -hitti. Levy-yhtiö oli Polygon Records.
Saman kuukauden aikana kappale nousi Yhdysvaltain listan Top 10:een The Gaylords -trion esittämänä ja oli parhaimmillaan listakakkosena. Laulu esitettiin osaksi italiaksi. Levy-yhtiö oli Mercury Records. Koko 1950-luvun myyntitilastoissa kappale oli sijalla 149.
Kappaleen levytti tuoreeltaan myös Alma Cogan.
Litiumbromidi

| Litiumbromidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7550-35-8
PubChem CID:  82050
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  LiBr
Moolimassa:  86,841
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  547 °C
Kiehumispiste:  1 265 °C
Tiheys:  3,464 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee hyvin veteen
Litiumbromidi (LiBr) on litium- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään kemiallisessa synteesissä ja lämmönsiirtolaitteissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa litiumbromidi on valkoista kiteistä ainetta, joka on hygroskooppista ja liukenee hyvin veteen. Kidevedettömän litiumbromidin lisäksi tunnetaan myös dihydraatti LiBr·2H2O.
Litiumbromidia valmistetaan neutraloimalla litiumhydroksidin vesiliuosta tai vaihtoehtoisesti litiumoksidin tai litiumkarbonaatin suspensiota vetybromidilla. Toinen tapa on bromin ja litiumhydroksidin välinen reaktio, jossa muodostuu myös litiumhypobromiittia.
Litiumbromidin 50–60-massaprosenttista vesiliuosta käytetään absorptiopumppuun perustuvissa viilennyslaitteissa. Litiumbromidin vesiliuos kykenee absorboimaan vettä. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää ilmanvaihtolaitteissa veden sitojana, litium-bromi-paristoissa, valokuvauskemikaalina ja lääketieteessä. Orgaanisessa synteesissä litiumbromidia voidaan käyttää muun muassa hapetus- ja hydroformylointireaktioiden ja deprotonointireaktioiden katalyyttinä.
Molekyyli

Vesimolekyylin 3D-malli.
Molekyyli on kahden tai useamman atomin muodostama rakenne, jossa atomien välillä on kovalenttinen sidos. Molekyyliyhdisteet ovat sähköisesti neutraaleja.
Kemiallista yhdistettä ei voi jakaa molekyyliä pienempiin yksiköihin; molekyyli on yhdisteen pienin osa, joka säilyttää yhdisteelle tyypillisen koostumuksen ja kemialliset ominaisuudet. Yksinkertaisin molekyyli on vetymolekyyli (H2), joka koostuu kahdesta vetyatomista ja joiden välillä on yksi kovalenttinen sidos.
Merkitseminen

Molekyylejä voidaan merkitä molekyylikaavalla, rakennekaavalla, viivakaavalla tai joskus kun ei tiedetä molekyylin muodostavien atomien lukumäärää voidaan niiden suhteet laskea ja ilmoittaa se empiirisellä kaavalla. Molekyylikaavasta selviää ainoastaan molekyylin muodostavien atomien lukumäärä. Se ei kerro molekyylin rakenteesta mitään. Avaruudellisella rakenteella on suuri merkitys muun muassa isomeriassa. Rakennetta kuvaamaan on kehitetty rakenne- ja viivakaava, joista selviää myös atomien väliset sidokset.
Molekyylin sidokset

Atomit muodostavat toistensa kanssa erilaisia sidoksia. Orgaanisessa kemiassa tärkein rooli on hiilen muodostamilla sidoksilla. Sidosten kuvaamiseen on kehitetty matemaattinen malli, jota kutsutaan molekyyliorbitaalimalliksi. Mallin mukaan sidoksen muodostavien atomien uloimmat orbitaalit hybridisoituvat eli "yhtyvät" ja muodostavat tietyn määrän samanenergiaisiä hybridiorbitaaleja. Hybridiorbitaalien lukumäärä riippuu hybridisoitumistyypistä eli siitä, montako atomiorbitaalia hybridisoitumiseen osallistuu. Alkeellisimmat hybridisoitumistyypi ovat sp³-, sp²- ja sp-hybridisaatiot. Näissä hybridisaatioissa yksi s-orbitaali yhdistyy p-orbitaalien kanssa. Hybridisoituvien p-orbitaalien lukumäärä selviää p-orbitaalin eksponentista.
Atomien välinen kovalenttinen sidos muodostuu atomien orbitaalien peittäessä toisiaan. Jos orbitaalit peittävät toisiaan sidosakselin suuntaisesti (tällöin peittoaminen on vahvaa), syntyy σ-sidos. Näin tapahtuu esimerkiksi s- ja p-orbitaalien muodostaessa sidosta tai  kahden p-orbitaalin muodostaessa sidosta, mikäli p-orbitaalit peittävät toisiaan pituussuunnassa. Mikäli molekyylin atomit ovat sp³-hybridisoituneita, niiden välille syntyy σ-sidos. σ-sidos on pyörähdyssymmetrinen eli sidos ei rikkoudu vaikka sen muodostavat atomit pyörisivät toistensa suhteen. Tämä mahdollistaa molekyylin eri konformaatiot. On kuitenkin huomattava, että vety ei hybridisoidu.
Atomi voi kuitenkin muodostaa useampia sidoksia kuin yhden. Tällaisia aineita ovat muun muassa hiili, happi ja typpi. Mikäli atomien välillä on niin sanottu kaksoisidos, on niiden välillä σ-sidoksen lisäksi π-sidos. π-sidos syntyy, kun kaksi p-orbitaalia peittävät toisiaan kohtisuorasti sidosakseliin nähden. Tällöin peittoaminen on heikompaa kuin σ-sidoksen tapauksessa.
Esimerkiksi hiilen muodostaessa kaksoissidoksen on hiiliatomi sp²-hybridisoitunut. Tällöin yksi p-orbitaali jäänyt hybridisoitumatta. Hybridisoitumaton p-orbitaali yhdistyy toisen sp²-hybridisoituneen atomin kanssa hybridisoitumatta jääneen p-orbitaalin kanssa. P-orbitaalien yhdistymisen tuloksena muodostunut π-sidos on jäykkä sidos. π-sidos ei ole σ-sidoksen tavoin pyörähdyssymmetrinen eli atomit eivät voi pyöriä toistensa suhteen rikkomatta niiden välistä sidosta. Tällä on suuri merkitys esimerkiksi cis-trans-isomeriassa.
Bentseenirenkaan hiilet ovat kaikki sp²-hybridisoituneita. Tällöin bentseenirenkaaseen muodostuisi kolme π-sidosta. Sidokset eivät kuitenkaan paikannu tiettyyn paikkaan renkaassa vaan ne ovat yhteisiä koko renkaan kesken, tätä kuvataan usein kahdella toruksen muotoisella renkaalla. Sanotaan, että π-sidoselektronit ovat delokalisoituneita.
Kolmoissidoksen muodostuminen on hyvin samankaltainen kuin kaksoisidoksenkin. Kolmoissidoksen tapauksessa kuitenkin on neljä hybridisoitumatonta p-orbitaalia, jotka muodostavat kaksi π-sidosta. π-sidokset ovat kolmoissidoksen tapauksessa kohtisuorassa toisiinsa nähden ja kaksoissidoksen tapaan kolmoissidos on jäykkä eikä se ole pyörähdyssymmetrinen.
Molekyylin sidokset > Heikot sidokset

Molekyylien välillä vaikuttaa voimia, jotka ovat heikkoja verrattuna atomien välisiin vahvoihin sidoksiin. Molekyylien välillä vaikuttavat heikot sidokset jakaantuvat vetysidoksiin, dipoli-dipolisidoksiin ja dispersiovoimiin. Kahta ensimmäistä sidostyyppiä esiintyy ainoastaan poolisten molekyylien välillä. Dispersiovoimia esiintyy myös poolittomien molekyylien välillä.
Ionin ja molekyylin välillä esiintyy myös ioni-dipolisidoksia.
Isomeria

Isomeereiksi kutsutaan molekyyleja, joilla on sama molekyylikaava, mutta niiden rakenne on erilainen. Isomeria voidaan jakaa karkeasti rakenneisomeriaan ja stereoisomeriaan. Ensimmäisen kerran isomeria havaittiin vuonna 1828. Löytäjä oli Friedrich Wöhler kun hän kuumensi epäorgaanista ammoniumsyanaattia ja huomasi sen muuttuvan orgaaniseksi ureaksi, ja että näiden kahden aineen alkuainerakenne on samanlainen aineiden ominaisuuksien ollessa kuitenkin erilaiset.
Symmetria

Molekyylillä on symmetriaa, jos sillä on useita toisistaan erottamattomia asentoja. Asennosta toiseen johtavaa teoreettista toimenpidettä kutsutaan symmetriaoperaatioksi. Symmetriaoperaatio suoritetaan aina jonkun symmetria-alkion (piste, suora tai taso) suhteen. Symmetriaoperaation jälkeistä asentoa ei voida erottaa alkuperäisestä.
Symmetrian tarkastelu on keskeistä molekyylirakenteiden määrittämiseksi ja luokittelemiseksi. Aineen spektriä (IR, Raman) tulkitsemalla saadaan tietoa aineen symmetriasta ja edelleen sen rakenteesta. Spektrissä esiintyvien vöiden avulla voidaan esimerkiksi todeta, onko kolmiatominen molekyyli lineaarinen vai taipunut (v-muoto).
Molekyylin symmetria ilmaistaan sen pisteryhmällä. Pisteryhmä on merkintä, joka ilmaisee kaikki molekyylin symmetriaominaisuudet.
Kirjallisuutta

Ball, Philip: Kemian eturintamassa: Matka molekyylien maailmaan.  ((Designing the molecular world: Chemistry at the Frontier, 1994). Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 1997.  ISBN 952-5202-07-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Molekyyli Wikimedia Commonsissa
Hiukkaset fysiikassa
Kuvassa näkyy vedyn ja hiilen σ-sidokset, sekä 109,5° kulmat
Kuvassa punaisella on yhteensä kaksi p-orbitaalia. Niiden yhdistyessä muodostuu π-sidos.
Lippupyrstöt

| Lippupyrstöt |
| --- | --- |
 Hopealippupyrstö (Kuhlia sandvicensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Lippupyrstöt  Kuhliidae  Jordan & Evermann, 1896
Katso myös
   Lippupyrstöt Wikispeciesissä   Lippupyrstöt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lippupyrstöt (Kuhliidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan Indopasifiselta merialueelta.
Taksonomia

Lippupyrstöjen heimoon kuuluu noin 10 lajia yhdessä suvussa. Aikaisemmin heimoon luettiin kuuluvaksi myös kolme muuta sukua, jotka ovat Edelia, Nannatherina ja Nannoperca, mutta nykyään ne luokitellaan etelänbasseihin (Percichthyidae). Joskus lippupyrstöjen kanssa samaan heimoon on luokiteltu myös murisijoihin (Haemulidae) kuuluvat Parakuhlia-suvun lajit.
Koko ja ulkonäkö

Lippupyrstöt kasvavat suurimmillaan noin 50 cm:n pituisiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisehkoja kaloja. Selkäevässä on lajeilla selkeä lovi piikikkään ja pehmeäruotoisen osan välillä. Selkä- ja peräevien vieressä on suomuista muodostunut harjanne. Lippupyrstöjen pyrstö on suora tai hieman haarautunut ja siinä on usein tummia viiruja. Kalojen silmät ovat keskikokoiset ja suu pieni. Väritykseltään lajien suomut ovat tyypillisesti hopeanharmaita.
Levinneisyys ja elintavat

Lippupyrstöt ovat pääosin mereisiä kaloja, joita tavataan Indopasifiselta merialueelta läheltä rannikkoseutuja. Laajimmalle levinnyt on keltalippupyrstö (Kuhlia taeniura). Yksi lajeista, kalliolippupyrstö (Kuhlia rupestris), elää muun muassa Madagaskarin, Australian ja Intian nopeastivirtaavissa kirkasvetisissä sademetsäpuroissa. Mereiset lajit elävät koralliriutoilla, kivikkoisilla alueilla ja erityisesti nuoret yksilöt myös vuorovesilammikoissa. Toisinaan pääasiassa meressä elävät lajit vaeltavat myös jokiin. Lippupyrstöjen ravintoa ovat äyriäiset, joita ne pyydystävät öisin. Lippupyrstölajit ovat hyviä ruokakaloja, mutta eivät melko pienen kokonsa vuoksi kovin merkittäviä kaupallisesti.
RN Lira

| RN Lira |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  CNQ, Fiume
Kölinlasku:  7. joulukuuta 1936
Laskettu vesille:  12. syyskuuta 1937
Palveluskäyttöön:  1. tammikuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 4. marraskuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  808 t (standardi) 1 040 t (kuormattu)
Pituus:  83,5 m
Leveys:  8,1 m
Syväys:  2,55 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  116
Aseistus
Aseistus:  3 x 100 mm tykkiä 10 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 x 450 mm torpedoputkea 20 x miinaa
RN Lira (ital. Regia Nave Lira) oli Italian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa palvellut Spica-luokan torpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin Fiumesta CNQ:lta, missä köli laskettiin 7. joulukuuta 1936. Alus laskettiin vesille 12. syyskuuta 1937 ja liitettiin laivastoon 1. tammikuuta 1938.
Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa 9. syyskuuta 1943. Saksalaiset nostivat aluksen liittäen sen laivastoonsa nimellä TA 49. Alus upposi liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä 4. marraskuuta 1944.
Lindos

| Lindos> Λίνδος |
| --- | --- |
 Lindoksen akropolis eli linnavuori.
Sijainti
 Lindos
Koordinaatit:  36°5′30″N, 28°5′18″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Líndos, Ródos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  600- ja 500-luvut eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Aiheesta muualla
  Lindos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lindos (m.kreik. Λίνδος, lat. Lindus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Rhodoksen (nyk. Ródos) saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren kaakkoisrannikolla nykyisen Líndoksen kylän paikalla. Lindos tunnetaan ennen kaikkea akropoliistaan eli linnavuorestaan sekä Athene Lindian temppelistä.
Historia

Lindoksen alueelta on tehty joitakin löytöjä neoliittiselta kaudelta sekä pronssikaudelta. Antiikin aikana Lindos oli yksi Rhodoksen kolmesta vanhasta kaupungista Ialysoksen ja Kameiroksen ohella. Se oli vanha doorilainen kaupunki ja saaren merkittävin kulttipaikka Athene Lindian kulttinsa ansiosta. Doorilaiset perustivat kaupungin 900-luvulla eaa. Varhaisimmat merkit pyhäköstä akropoliilla ovat geometriselta kaudelta 800-luvulta eaa.
Kreikkalainen mytologia antaa ymmärtää, että Athene Lindian kultti olisi ollut esikreikkalainen eli kreikkalaisten tuloa edeltänyt, ja se palautuu mahdollisesti minolaiseen aikaan. Mytologian mukaan Lindoksen samoin kuin Ialysoksen ja Kameiroksen perustaja ja ensimmäinen doorilainen asuttaja oli Herakleen poika Tlepolemos. Varhaisin kirjallinen maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se mainitaan yhtenä kaupungeista, joka lähetti joukkoja Troijan sotaan.
Lindoksen huippukautta oli arkaainen kausi 600- ja 500-luvuilla eaa. Tuohon aikaan Lindos osallistui muun muassa Gelan siirtokunnan perustamiseen Sisiliaan. Noin vuoden 580 eaa. tienoilla Lindosta hallitsi useita vuosia tyranni Kleobulos, joka luetaan Kreikan seitsemän viisaan joukkoon. Kleobulos rakennutti akropoliin sen ensimmäiseen monumentaaliseen muotoon, ja hänen aikanaan valmistui myös kukkulan ensimmäinen varsinainen Athene Lindian temppeli. Akropolis toimi paitsi kulttipaikkana myös kaupungin linnoituksena. Lindos oli yksi doorilaisen heksapoliin kuudesta jäsenestä. Kaupunki oli suojaisan satamalahtensa ansiosta merkittävä satama ja hallitsi saaren itärannikkoa.
Lindos oli Rhodoksen tärkein kaupunki vuoteen 408 eaa. saakka. Tuolloin saaren kolme vanhaa kaupunkia perustivat yhdessä Rhodoksen kaupungin saaren uudeksi keskukseksi (synoikismos). Kaupungin perustamisen jälkeen Lindos oli vanhoista kaupungeista ainoa, joka säilyi merkittävänä uskonnollisen asemansa vuoksi, vaikkakin sen poliittinen ja taloudellinen merkitys väheni. Hellenistisellä kaudella akropolis ja Athene Lindian temppeli saivat lopullisen monumentaalisen muotonsa, ja temppeli säilyi saaren uskonnollisena keskuksena. 200-luvulla eaa. akropoliille tuotiin myös Zeus Polieuksen kultti Athenen kultin oheen.
Kristillisen legendan mukaan apostoli Paavali rantautui Lindokselle vuonna 43 jaa. Kerrotaan, että häntä kuljettanut laiva joutui tuolloin myrskyyn, ja Lindoksen akropoliin eteläpuolella oleva pieni lahti muodostui, kun kalliot avautuivat suojaamaan apostolia. Lahti tunnetaan edelleen apostoli Paavalin lahtena.
Lindoksen akropolis säilyi merkittävänä linnoituksena bysanttilaisella keskiajalla ja edelleen Johanniittain ritarikunnan aikana vuosina 1309–1522, jolloin akropolista linnoitettiin jälleen laajalti. Linnoitus oli käytössä myös osmanivallan aikana.
Lindoksen arkeologiset kaivaukset alkoivat 1900-luvun alussa. Dodekanesiaa vuosina 1912–1945 vallassaan pitäneet italiaiset suorittivat akropoliin alueella laajoja kunnostustöitä, joissa osaa rakennuksista on entisöity raskaalla kädellä. Osa muinaismuistoista jopa vaurioitui töiden aikana.
Rakennukset ja löydökset

Lindos oli rakennettu Rhodoksen kaakoisrannikolle luonnonsatamalahden ja akropoliin eli linnavuoren ympärille. Alakaupunki sijaitsi suurin piirtein nykyisen kylän paikalla.
Rakennukset ja löydökset > Alakaupunki

Teatteri
Lindoksen antiikin aikainen teatteri sijaitsee akropoliin lounaisrinteessä. Se on rakennettu 300-luvulla eaa. Se oli tyypillinen kreikkalainen puolikaarenmuotoinen teatterirakennus, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra ja sen takana skene eli näyttämörakennus. Katsomon istuimet oli kaiverrettu linnavuoren rinteeseen. Katsomossa on 26 penkkiriviä ja siihen mahtui arviolta noin 1 800 katsojaa.
Tetrastoon
Tetrastoon eli ”neljän stoan” rakennus oli uskonnollisiin toimituksiin käytetty rakennelma, joka sijaitsi teatterin lähellä skenerakennuksen laajennoksena. Se koostui nimensä mukaisesti neljästä katetusta pylväikkösiivestä, joiden keskellä oli avoin piha. Sisäänkäynti oli portiikista pohjoissivulta. Rakennukseen mahtui noin 1 500–1 700 katsojaa. Kristillisellä ajalla paikalla on ollut eri vaiheissa kolme eri kirkkoa.
Bukopion
Bukopion (”härkien leikkauspaikka”, myös Boukopion) oli uhrauspaikka, joka sijaitsi nykyisen Víglin alueella akropoliin koillispuolella. Sen alueelta on löydetty 38 kallioon hakattua piirtokirjoitusta, jotka kertovat uhritoimituksista. Paikalla oli pieni temppeli, jossa oli pronaos ja votiivilahjoille tarkoitettu vestibyyli. Paikalta on löydetty suuri määrä savisia ja pronsisia figuriineja, jotka esittävät pääasiassa härkiä, ajalta 900–800 eaa.
Kleobuloksen hauta
”Kleobuloksen haudaksi” kutsuttu rakennus oli merkittävän lindoslaisen perheen hauta. Rakennus on saanut nimensä tyranni Kleobuloksesta, mutta se ei todellisuudessa liity tähän, vaan on peräisin 100-luvulta tai 1. vuosisadalta eaa. Hauta oli pyöreä ja siinä oli holvattu katto. Oviaukossa oli korniisi, joka oli koristeltu palmetein. Sisällä oli kallioon kaiverrettu sarkofagimainen hautasänky, jossa oli kansi. Haudan seinät oli koristeltu maalauksin. Hauta muutettiin kristillisellä ajalla kirkoksi, joka oli omistettu Pyhälle Aimilianokselle (myös Emilianos).
Arkhokrateion
Myös Arkhokrateion oli merkittävän perheen hauta. Se on kaiverrettu kallioon ja sijaitsee kukkulalla akropoliin länsipuolella nykyisen Kampánan alueella Kránassa. Haudan julkisivu on kaksikerroksinen. Alaosassa on puolipylväät, jotka tukevat arkkitraavia, jossa on metooppeja ja triglyyfejä, ja alakerroksen sisällä on hauta-alttareita, joiden jalustoissa oli kaiverrettuna kuolleiden nimet. Rakennuksessa on yhteensä 19 kallioon kaiverrettua hautaa. Myös tämä hauta muutettiin kristillisellä ajalla kirkoksi. Frankkivallan aikana se tunnettiin nimellä Frangokklesia (Fragkokklisiá), ”frankkien kirkko”.
Muut rakennukset ja rakennelmat
Akropoliin itäpuolelta nykyisen Víglin alueelta on löydetty varhaiskristillisen, 400-luvulla rakennetun basilikakirkon jäänteitä, kuten mosaiikkilattiaa ja marmoriosia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lindos Wikimedia Commonsissa
Lindoksen akropolis ja antiikin aikainen teatteri etelästä päin.
Lindoksen temppelin kronikan osan sisältävä stele. Tanskan kansallismuseo.
Linnoituksen keskiaikainen portti.
Stoan pylväikköä ja monumentaaliportaikkoa.
Athene Lindian temppeli.
Bysanttilaisaikainen Pyhän Johanneksen kirkko.
Sotalaivaa esittävä reliefi.
Lindoksen teatterin jäänteet.
Tetrastoonin rauniot.
Peter Lipton

Peter Lipton (9. lokakuuta 1954 New York – 25. marraskuuta 2007 Cambridge) oli yhdysvaltalainen filosofi, joka oli erikoistunut tieteenfilosofiaan. Hän oli Cambridgen yliopiston Hans Rausing -oppituolin professori ja tieteen historian ja filosofian laitoksen johtaja sekä King's Collegen jäsen äkilliseen kuolemaansa saakka.
Lipton opiskeli Wesleyan-yliopistossa ja Oxfordin yliopistossa. Ennen siirtymistään Cambridgeen hän opetti Clarkin yliopistossa ja Williams Collegessa. Lipton tutki muun muassa tieteellistä selittämistä, päättelyä, testaamista, luonnonlakeja ja tieteellistä realismia. Tieteenfilosofian tutkimukset johtivat Liptonin myös tietoteorian ja mielenfilosofian aloille.
Lipton halusi elää juutalaisen elämäntavan, kulttuurin ja etiikan mukaan ilman uskonnon metafyysisen puolen (kuten Jumalan olemassaolon) hyväksymistä.