Tšekkoslovakian miehitys 1968
Reaktiot miehitykseen > Reaktiot Suomessa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Se pelasti Euroopan rauhan estämällä Länsi-Saksan suunnitelman vallata Tšekkoslovakian suoranaisella salamasodalla. | ” |
– Rauhanpuolustajien pääsihteerin Mirjam Vire-Tuomisen näkemys Tšekkoslovakian miehityksestä 1968.
Suomessa suhtautuminen Prahan tapahtumiin sinetöi kahtiajaon kansandemokraattisessa liikkeessä ja erityisesti Suomen kommunistisessa puolueessa (SKP), joka jakautui Neuvostoliiton toiminnan tuominneeseen enemmistöön ja neuvostomieliseen oppositioon eli taistolaisiin, jotka tukivat miehitystä. SKP:n puheenjohtaja Aarne Saarinen ja pääsihteeri Ville Pessi saivat miehitystä edeltäneen päivän iltana 20. elokuuta kutsun Neuvostoliiton suurlähetystöön. Siellä Saariselle ja Pessille ilmoitettiin, että Neuvostoliitto ryhtyy yhdessä liittolaistensa Itä-Saksan, Puolan, Unkarin ja Bulgarian kanssa sotilaallisiin toimenpiteisin Tšekkoslovakiassa "sosialismin puolustamiseksi". Saarinen kertoi muistelmissaan valvoneensa koko seuraavan yön. Miehityksen tapahduttua SKP:n puoluejohto peruutti puolueen 50-vuotisjuhlat, jotka oli ollut tarkoitus järjestää 25. elokuuta, ja antoi julkilausuman, jonka mukaan Varsovan liiton maiden toimet ”vahingoittivat kansainvälistä työväenliikettä”. SKDL:n johdon tiukemmassa julkilausumassa tuomittiin väkivallan käyttö politiikan välikappaleena. Muut merkittävät suomalaiset puolueet eivät ulkopoliittisista syistä tuominneet miehitystä avoimesti tai ainakaan julkilausumin. Myöskään Koiviston hallitus ei ottanut kantaa tapahtumiin.
Presidentti Urho Kekkoselle jo itse miehitys oli järkytys. Vielä enemmän hän kuitenkin järkyttyi, kun Neuvostoliiton silloinen Helsingin-suurlähettiläs Andrei Kovaljov väitti Kekkoselle, että Varsovan liiton joukot olivat marssineet Tšekkoslovakiaan maan hallituksen pyynnöstä. Kekkonen katsoi, että hänellä oli niin hyvät suhteet Neuvostoliiton johtoon, ettei hänelle olisi pitänyt valehdella. Lokakuussa Suomeen saapunut Neuvostoliiton pääministeri Aleksei Kosygin sanoi Kekkoselle Tšekkoslovakian miehityksen olleen luonteeltaan ennen kaikkea turvallisuuspoliittinen. Kekkonen päätteli, että Neuvostoliiton turvallisuudesta oli tullut arvo, jonka hyväksi Moskova oli valmis uhraamaan kaiken. Se oli huolestuttava johtopäätös, koska se merkitsi lisääntynyttä suurvaltasodan vaaraa. Toisaalta yhdysvaltalainen diplomaatti George F. Kennan, joka oli juuri miehityksen tapahtuessa esitelmämatkalla Helsingissä, ennusti tapaamisessaan Kekkosen kanssa Tšekkoslovakian tapahtumien merkitsevän kansainvälisen kommunistisen liikkeen lopun alkua.
Kahdenkeskisessä tapaamisessa suurlähettiläs Andrei Kovaljov esitti Aarne Saariselle vastalauseensa siitä, että SKP:n varapuheenjohtaja Erkki Salomaa oli julkisesti sanonut Neuvostoliiton miehittäneen Tšekkoslovakian. Kovaljov yritti lieventää miehityksen luonnetta sanomalla, etteivät neuvostojoukot olleet majoittuneet Tšekkoslovakian omiin varuskuntiin, vaan omiin telttoihinsa. Saarinen vastasi Kovaljoville, että ”jos teidän panssarivaununne vyöryisivät tuolta rajan takaa Suomeen ja asettuisivat esimerkiksi Kaartin kasarmin pihalle tai Kasarmintorille ilman maamme virallista kutsua, niin kyllähän kyseessä olisi sotilaallinen miehitys”.
Ruotsin opetusministeri ja myöhempi pääministeri, Vietnamin sotaa jyrkästi arvostellut Olof Palme tuomitsi voimakkain sanoin myös Tšekkoslovakian miehityksen. Tästä Suomen silloinen Tukholman-suurlähettiläs, sarkastisista kommenteistaan tunnetuksi tullut Ralph Enckell sai aiheen todeta ivalliseen sävyyn, että ”Suomi pyrkii hoitamaan suhteensa sekä itään että länteen yhtä hyvin, Ruotsi yhtä huonosti”. Helsingissä syntyi pian suuria miehityksen vastaisia mielenosoituksia Neuvostoliiton suurlähetystön edessä.
Tšekkoslovakian miehitykseen liittyy useita valemuistoja sekä urbaanilegendoja, joiden mukaan Suomi olisi reagoinut miehitykseen sotilaallisesti esimerkiksi perumalla varusmiesten lomat, jakamalla heille patruunoja sekä siirtämällä joukkoja kohti itärajaa. Tutkija Pekka Turunen on julkaissut asiasta tutkimuksen Kylmää rauhaa. Kekkonen, sotilastiedustelu ja Tšekkoslovakian miehitys, jossa hän kumoaa näitä tarinoita käyttäen materiaalinaan laajaa valikoimaa puolustusvoimien materiaalia tiedusteluraporteista varuskuntien päiväohjelmiin sekä vahvuusilmoituksiin. Eräs tarina kertoo Kirkonmaan rannikkolinnakkeen päälliköstä yliluutnantti Heikki Tiilikaisesta, joka olisi valmistautunut torjumaan jopa 144 venäläistä alusta käytössään vain 27 varusmiestä. Todellisuudessa linnakkeen vahvuus oli viisinkertainen eikä linnaketta kohti ollut tulossa yhtäkään alusta. Tšekkoslovakian miehitykseen liittyy myös uskomus, jonka mukaan Hangon rannikkopatteristo olisi lokakuussa ollut vähällä ampua kohti sotalaivaa, joka kuljetti Neuvostoliiton pääministeri Aleksei Kosyginia Suomeen. Pääesikunta oli kuitenkin lähettänyt rannikkopatteristoon oman miehensä varmistamaan tilannetta, eikä riskiä aseellisesta selkkauksesta ollut.
Neuvostoliiton sotilas tankissa.
Neuvostotankit Prahassa.
Mielenosoitus Tšekkoslovakian miehitystä vastaan Tukholmassa vuonna 1974.
Nicolae Ceaușescu tuomitsee puheessaan Bukarestissa, elokuussa 1968 neuvostomiehityksen.
Mielenosoitus Tšekkoslovakian miehitystä vastaan Helsingissä.
Tšekkoslovakian kriisin uhrien muistomerkki Liberecin kaupungissa.