Äänisen kalliopiirrosalueet
Tutkimushistoria

Vuonna 1848 geologi Konstantin Grewingk kuuli Besov Nosin kylässä, että järven rannalla on kalliossa paholaisen tekemiä kalliopiirroksia. Hän luonnosteli paperille noin 80 piirrosta ja julkaisi ne vuonna 1850 artikkelissaan, jossa hän selitti kuvien motiiveja. Myös Petroskoin gymnaasin lehtori Pjotr Schwedt näki kalliopiirrokset ja kirjoitti niistä artikkelin vuonna 1850.
Ruotsalainen arkeologi Gustaf Hallström kävi myös Äänisellä Venäjän matkansa aikana vuonna 1910 ja havaitsi kuvien ainutlaatuisuuden. Hän toi seuraavana vuonna mukanaan kaksi tutkijaa, josta toinen oli nimeltään M. C. Burgitt, ja he jäljensivät ja valokuvasivat kolmestaan 412 piirrosta ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista. Kuvat julkaistiin Burgittin Euroopan esihistoriaa käsittelevässä teoksessa. Ilmeisesti eroosio oli jo kuluttanut kuvia, koska Grewingkin ja Schwedtin piirrokset poikkeavat Hallströmin piirroksista joiltakin osin.
J. R. Aspelin oli ensimmäinen suomalainen, joka tarttui aiheeseen vuonna 1875 väitöskirjassaan, mutta muuten niitä ei Suomessa erityisemmin huomioitu. Venäläisiäkään piirrokset eivät kiinnostaneet ennen kuin vasta vuonna 1926, kun maantieteen ylioppilas Aleksanteri Linevski tutustui Uikujoen kalliopiirroksiin. Hän kävi myöhemmin tutkimassa myös Äänisen kalliopiirroksia ja julkaisi niistä 1930-luvulla kirjan Petroglify Karelii (suom. Karjalan petroglyfejä). Hänen kertomuksensa ja raporttinsa kiinnittivät muiden tutkijoiden huomiota Neuvostoliitossa ja ulkomailla. Vuonna 1927 geologi Boris Zemljakov löysi Kladovets Nosin, Gazi Nosin ja Gurjin suuremman saaren piirroskentät. Hänen ehdotuksesta siirrettiin suuri paasi Petroskoihin Karjalan kotiseutumuseoon turvaan.
Petroskoin yliopisto perustettiin 1930-luvun alussa ja se palkkasi useita arvostettuja arkeologeja, jotka alkoivat tutkia piirroksia ja niiden läheisiä asuinpaikkoja. Arkeologi Vladislav Ravdonikas järjesti vuonna 1935 retkikunnan, joka dokumentoi 482 piirrosta.  Muita venäläisiä kalliopiirrosten tulkitsijoita ovat olleet muun muassa A. J. Brjusov ja K. D. Lauškin.
Vuosina 1967–1977 tehtiin arkeologin Juri Savvatejev johdolla laajoja tutkimuksia piirrosten ympäristössä ja havaittiin lisää piirroskenttiä pienellä Gurjin saarella, Goletsin saarella, Molužin saarella ja Mustajoen suulla. Ennestään tunnetuilla kuvapaikoilla löydettiin myös lisää kuvia, joista muutama havaittiin veden pinnan alta. Siihen asti oli löydetty 872 piirrosta.
Vuonna 1982 eestiläinen muinaistaidetta tutkiva ryhmä aloitti kenttätyöt Äänisellä ja ne kestivät vuoteen 1994 asti. Niiden tuloksena löydettiin lisää piirroksia vanhoilta kuvakentiltä. Vuonna 1986 Väino Poikalaisen retkikunta löysi uuden piirrosalueen Kotškovnavolokista Lebediny Nosilta eli Joutsenniemeltä, josta laskettiin 194 piirrosta. Tämän hetkinen arvio kuvien kokonaismäärästä on Aleksander Zhulnikovin mukaan noin 1300.
Vuonna 2004 eestiläinen taiteilija Loit Jõekalda huomasi irtonaisen kalliopaaden, jossa oli ennestään dokumentoituja kuvioita. Hän ilmoitti löydöstään Zhulnikoville, joka tutki Peri Nos VI:in löytöympäristöä tutkimusryhmänsä kanssa 2008–2009 löytäen vielä kuusi muuta irtolaattaa. Eräs laatoista oli paljastunut kaatuneen puun alta. Kun laattojen muotoa verrattiin, huomattiin niiden kuuluvan viereisen kallion lohkeamiin. Ilmeisesti vesi ja kevätjäät ovat työntäneet ne kallion päälle. Laatoissa on yhteensä 31 piirrosta.