stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjallisuusvuosi 1999
Tapahtumia

Kalevalan juhlavuosi (150 vuotta vuoden 1849 Kalevalasta)
Useiden yliopistojen yhteishankkeena toteutettu Suomen kirjallisuushistoria 1–3 julkistettiin lokakuussa. Edellisestä Suomen kirjallisuushistorian kokonaisesityksestä oli kulunut parikymmentä vuotta. Edeltäjiinsä verrattuna teos painottuu enemmän teemoihin ja vähemmän yksittäisiin kirjailijoihin.
Sanoma-osakeyhtiön ja kustannustalo WSOY:n fuusio toteutui toukokuun 1999 alussa. Yhtiö sai nimen SanomaWSOY. Muutos herätti huolta kaunokirjallisuuden ja kirjailijoiden asemasta uudessa yhtiössä.
Ranskalainen Le Monde -lehti kysyi 17 000 ranskalaiselta, mitkä 1900-luvun kirjat ovat jääneet lukijoiden mieleen. Kyselyn perusteella koottiin lista Le Monden vuosisadan 100 kirjaa. Listan ensimmäisenä on Albert Camus'n teos Sivullinen.
Vuosituhannen vaihtumista ei kovin vahvasti noteerattu vuoden kaunokirjallisuudessa. Tulevaisuuteen suuntautuva Kauko Röyhkän Ocean City hahmotteli elämää, jossa enää vain osa miehistä on lisääntymiskykyisiä.
Rikoskirjallisuuden ja yleisen kirjallisuuden välinen raja oli hämärtymässä. Kristina Carlson sai vuoden 1999 Finlandia-palkinnon romaanistaan Maan ääreen. Se kertoo väkivallan uhrin yrityksestä selvittää päällekarkaajansa henkilöllisyys. Parhaana rikoskirjana taas palkittiin Jari Tervon teos Minun sukuni tarina, joka ei oikeastaan ole dekkari, vaikka sisältääkin selviteltäviä mysteereitä.
Yhdysvaltalainen kirjailija Alice Sebold julkaisi teoksen Lucky, josta tuli bestseller. Teos perustui kirjailijan omakohtaisesti kokemaan raiskaukseen. Tosielämän poliisikuulusteluissa kirjailija tunnisti raiskaajansa ja tämä sai pitkän vankeustuomion. Vuonna 2019 tapauksesta alettiin kuvata elokuvaa, jolloin vangitsemisen heppoiset perusteet tulivat esille. Syytön mies pääsi vapaaksi kärsittyään tuomiosta noin 20 vuotta.
Julkaisuja

Veijo Baltzar – Veren juhlat
Kristina Carlson – Maan ääreen
Jenni Haukio – Paitasi on pujahtanut ylleni (esikoisteos)
Torey Hayden – Sähkökissa
Mari Mörö – Äkkihäly
Kristina Carlson – Maan ääreen
Mauri Kunnas – Hyvää yötä, Herra Hakkarainen
Toni Morrison – Paratiisi
Arto Paasilinna – Hirnuva maailmanloppu
Erno Paasilinna & Antti Tuuri – Isoa Inaria kiertämässä
Veronica Pimenoff – Maa ilman vettä
Eric S. Raymond – The Cathedral and the Bazaar
J. K. Rowling – Harry Potter ja Azkabanin vanki
Kauko Röyhkä – Ocean City
Alice Sebold – Lucky (esikoisteos)
Kōshun Takami – Battle Royale
Jari Tervo – Minun sukuni tarina
Palkintoja

Martti Joenpolvi
Tricia Sullivan
Stephen King
Kristina Carlson
Kari Enqvist
Connie Willis
Marko Leino
Kersti Juva
Günter Grass
Pia Tafdrup
Michael Cunningham
Mari Mörö
Louise Erdrich
Kirurgisen sairaalan veistospuisto

| Kirurgisen sairaalan veistospuisto |
| --- | --- |
 Kuva Kirurgisen sairaalan veostospuistosta. Vasemmalla Radoslaw Grytan veistos.
Tyyppi:  veistospuisto
Sijainti:  Ullanlinna, Helsinki
Koordinaatit:  60.1608°N, 24.9492°E
Perustettu:  2022
Kirurgisen sairaalan veistospuisto sijaitsee Helsingin Ullanlinnassa, Kirurgisen sairaalan alueen eteläosassa, Kasarmikadun ja Tähtitorninkadun risteyksessä olevassa puistossa. Puisto vihittiin käyttöön 6. kesäkuuta 2022.
Taustaa

Kirurgisen sairaalan veistospuiston teokset ovat peräisin omistajaa vaihtaneen Ortonin sairaalan takana olleesta veistospuistosta, jonka paikalle tehtiin uusi rakennus. Ortonin veistospuistoon teokset tulivat alun perin 2000-luvun alussa taiteilijoiden deponoimina.
Professori Seppo Seitsalo totesi veistospuiston vihkijäisissä, että sote-aikana sairaalarakennukset vaihtavat omistajia ja niiden ohessa olevien taideteosten kohtalo on epävarma. Ortonin veistospuiston teokset saatiin kuitenkin pelastettua Kirurgisen sairaalan puistoon. Projekti toteutettiin Husin taidetoimikunnan ja Galleria Liven yhteistyönä.
Teokset

Veistospuiston teokset ovat valmistuneet vuosina 1983-2021. Vanhin on Voitto Kantokorven Kunnianosoitus ja nuorin Matti Peltokankaan La Strada. Puiston teosten tiedot ovat niiden lähellä graniittiin kaiverrettuina.
| tekijä | teoksen nimi | valmistumisvuosi | kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| Voitto Kantokorpi | Kunnianosoitus | 1983 |  |
| Matti Nurminen | Rajalla | 1988 |  |
| Barbara Tieaho | Ammoiset ajat | 1990 |  |
| Radoslaw Gryta | Palanen | 1992 |  |
| Antero Toikka | 16. barrikadi Saepimentum tumultuarium | 1995 |  |
| Veikko Nuutinen | Sotka | 1995 |  |
| Ukri Merikanto | Kohisten | 1997-98 |  |
| Pirkko Nukari | Sepelkyyhkyn vesipaikka | 2002 |  |
| Jari Juvonen | Lähellä ja kaukaa | 2003 |  |
| Ossi Somma | Globalisaatio | 2006 |  |
| Kaisu Koivisto | Sarjasta vaihdokkaat | 2007 |  |
| Matti Peltokangas | Merkillinen sade viime yönä | 2007 |  |
| Matti Peltokangas | La Strada | 2012 |  |
Kentavious Caldwell-Pope

| Kentavious Caldwell-Pope |
| --- | --- |
 Kentavious Caldwell-Pope vuonna 2014
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kentavious Tannell Caldwell-Pope
Syntynyt: 18. helmikuuta 1993 (ikä 31) Thomaston, Georgia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Lempinimi:  KCP
Pelipaikka:  heittävä takamies
Pituus:  196 cm
Paino:  93 kg
Nyk. joukkue:  Los Angeles Lakers
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  8. varaus 2013 (Detroit Pistons)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2011-2013:  Georgia
Seurajoukkueet
2013–2017 2017–:   Detroit Pistons  Los Angeles Lakers
Kentavious Tannell Caldwell-Pope (s. 18. helmikuuta 1993 Thomaston, Georgia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on edustanut kaudesta 2017–2018 alkaen NBA:ssa pelaavaa Los Angeles Lakersia. 196 senttimetriä pitkän ja 93 kilogrammaa painavan Caldwell-Popen pelipaikka on heittävä takamies. Detroit Pistons varasi hänet kahdeksantena pelaajana vuoden 2013 varaustilaisuudessa, ja hän pelasi neljä kautta Pistonsissa.
Seurajoukkueura

Caldwell-Pope edusti yliopistotasolla Georgian yliopiston Bulldogseja vuodet 2011-2013. Detroit Pistons varasi hänet NBA:han numerolla kahdeksan vuoden 2013 varaustilaisuudessa. Saman vuoden heinäkuussa Caldwell-Pope allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Pistonsin kanssa. Kaudella 2013-2014 hän pelasi NBA:ssa 80 ottelua noin kuuden pisteen ottelukeskiarvolla. Pelattuaan neljä vuotta Pistonsissa hän siirtyi Los Angeles Lakersiin kesällä 2017.
Käännös suomeksi
Suomen Sosialistinen Työväenpuolue

| Suomen Sosialistinen Työväenpuolue> Suomen Työväenpuolue |
| --- | --- |
Perustettu:  13. toukokuuta 1920
Lopetti:  3. elokuuta 1923
Äänenkannattaja:  Suomen Työmies (1920–1921, 1922) Suomen Työläinen (1921)
Jäsenmäärä:  24 398 (1922)
Naisjärjestö:  Suomen sosialidemokraattinen naisliitto
Nuorisojärjestö:  Suomen sosialidemokraattinen nuorisoliitto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Sosialistinen Työväenpuolue (SSTP) oli puolue, jonka muodostivat kommunistit ja näitä tukeneet SDP:stä irtautuneet radikaalit vasemmistolaiset. SSTP toimi aktiivisesti keväästä 1920 elokuuhun 1923, jolloin viranomaiset lakkauttivat puolueen ja pidättivät sen kansanedustajat. Toimenpiteitä perusteltiin yhteyksillä kiellettyyn Suomen kommunistiseen puolueeseen. Puolueiden välillä oli runsaasti yhteyksiä, ja SKP pyrki johtamaan SSTP:n politiikkaa siinä kuitenkaan aina onnistumatta. SSTP:n järjestörungon muodostivat Suomen sosialidemokraattisesta puolueesta (SDP) eronneet yhdistykset.
Tauno Saarela on käyttänyt käsitettä "suomalainen kommunismi" kuvatessaan SSTP:n ja SKP:n ympärille muodostuneen liikkeen kokonaisuutta. SSTP:n kannattajat identifioituivat vahvasti kommunistiseen liikkeeseen, mutta kaikki eivät tulkinneet kommunismia Kominternin mallin mukaisesti. 1920-luvun alun suomalainen kommunismi sovelsi bolševikkien esimerkkiä vahvasti Suomen työväenliikkeen perinteiden pohjalta. SSTP:n perustajat kutsuivat itseään myös muun muassa vasemmistososialisteiksi, ja tätä käsitettä on käytetty puolueen ideologiasta myös tutkimuksissa, mutta Saarelan mukaan se luo tarpeettomasti vaikutelmaa kommunisteista ja sosialisteista erillisinä ryhminä.
Historia > Perustaminen

SSTP perustettiin 13. toukokuuta 1920 Helsingin työväentalolla. Mukana kokouksessa oli 82 osanottajaa, jotka edustivat 42 eri järjestöä. Uusi puolue päätettiin perustaa, kun kommunisteja lähellä olleet vasemmistososiaalidemokraatit jäivät vähemmistöön SDP:ssä. Jo aiemmin oli valittu väliaikainen puoluejohto, joka johti toimintaa perustavaan kokoukseen asti. Uuteen puolueeseen liittyi joukko SDP:n puoluejärjestöjä, jotka muodostivat sen perustason organisaation. Pääosa perustajista oli saanut jonkinlaisen tuomion osallisuudesta sisällissotaan.
Toisen kokouspäivän iltana SSTP päätti liittyä Kommunistiseen internationaaliin (Komintern), jonka jälkeen (koko ajan läsnä olleet) poliisit hajottivat kokouksen ja pidättivät siihen osallistuneita, joista osa sai myöhemmin vankeustuomion. Seuranneessa tilanteessa kesti hetken saada puolueen toiminta käyntiin, mutta Helsingin Sosialistinen Kunnallisjärjestö otti ohjat käsiinsä. Se julistautui puolueeksi 19. kesäkuuta, hyväksyi perustavan kokouksen asiakirjat ja valitsi puolueelle johdon. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin helsinkiläinen metallimies Jaakko Kivi. SSTP:n ohjelman kirjoitti SKP:n keskuskomitean Otto Wille Kuusinen.
Historia > Eduskuntavaalit 1922

Tammikuussa 1922 kymmeniä puolueen johtohenkilöita pidätettiin niin sanotun rauhanjulistajien jutun yhteydessä. Myöhemmin keväällä SSTP osallistui vuoden 1922 eduskuntavaaleihin. Ehdokkaita ei kuitenkaan voitu asettaa SSTP:n nimellä. 24. helmikuuta 1922 perustettiin Suomen Työväen Keskusvaalikomitea, johon edustajia nimesivät SSTP:n lisäksi Suomen ammattijärjestö (SAJ), Suomen sosialidemokraattinen nuorisoliitto (SSN) sekä Suomen sosialidemokraattinen naisliitto. Vaalikomitea asetti 130 ehdokasta kaikissa vaalipiireissä. Listat saivat yhteensä 128 121 ääntä (14,8%) ja 27 kansanedustajaa (joista 6 naisia).
SSTP:n eduskuntaryhmä teki 21. syyskuuta 1922 eduskunnalle lakiesityksen Suomen hallitusmuodon muuttamisesta työväenluokkaisen demokratian perustalle siirtämällä tuotantovälineet yhteiskunnalliseen omistukseen, ottamalla lehti- ja kirjapainot työtätekevien käsiin ja suorittamalla muita sosialistisia uudistuksia.
Historia > Lakkauttaminen

SSTP:n lakkauttamista vaadittiin koko sen olemassaolon ajan ja sen jäseniä vangittiin tasaisin[lähde? ] väliajoin. Puolueen lehtiä yritettiin jatkuvasti estää ilmestymästä. Alkuvuodesta 1923 SSTP vaihtoi nimensä Suomen Työväenpuolueeksi (STP) poistaen varovaisuussyistä viittauksen sosialismiin. 3. elokuuta 1923 kuitenkin pidätettiin STP:n eduskuntaryhmän, puoluetoimikunnan, sihteeristön ja piirijärjestöjen jäsenet sekä muut toimihenkilöt. Kirjapainon toiminta ja lehdet kiellettiin. Pidätyksiä ja puolueen uutta kieltämistä perusteltiin varsinkin väitetyillä yhteyksillä laittomaan kommunistiseen puolueeseen. Etsivä Keskuspoliisi oli saanut Saksasta turvallisuuspoliisilta tietoa Kominternin kapinahankkeesta, jonka pelättiin leviävän Suomeen. Toimenpiteitä on kuitenkin pidetty ylimitoitettuna, muun muassa Väinö Tanner katsoi, että niissä oli "tavattoman paljon arvostelun, kritiikin sijaa" ja piti niitä "suurpoliittisina tekoina". Matti Lackman on kirjassa Kullervo Manner kuitenkin puolustanut toimia sillä, että vaikka toimet olivat osittain laittomia, kommunistit eivät piitanneet laillisuudesta. Lain kirjaimen mukaan toimittaessa toimet olisivat luultavasti jääneet tekemättä, kun yllätysmomenttia ei olisi ollut..
SSTP:n lakkauttamisen jälkeen sen kannattajat osallistuivat vaaleihin Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestön kautta. Vaaliliiton toimintaa suunnattiin maanlaajuisen keskusjärjestön sijaan paikallisiin yhdistyksiin ja komiteoihin, joihin viranomaisten oli hankalampi puuttua. Vaalijärjestön äänenkannattaja oli Työväenjärjestöjen Tiedonantaja.
Organisaatio

SSTP:n perusjärjestöjä olivat työväenyhdistykset. Vanhat SDP:stä tulleet yhdistykset säilyttivät yleensä nimensä ja uudet nimettiin "sosialistisiksi (työväen)yhdistyksiksi". Suomen työväenliikkeen perinteen mukaisesti SSTP:hen kuului ammattiyhdistyksiä, joissa jäsenveroa kannettiin kuitenkin usein vain niiltä jäseniltä, jotka halusivat kuulua puolueeseen. Myös jotkut nais- ja nuoriso-osastot liittyivät SSTP:hen. Vuonna 1922 SSTP:ssä oli yhteensä 24 398 jäsentä ja 706 jäsenjärjestöä, joista ammattiosastoja oli 185. Piirijärjestöjä oli 16 ja kunnallisjärjestöjä 68. Naisia jäsenistä oli noin neljännes.
Organisaatio > Puheenjohtajat

Puheenjohtajat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| August Raatikainen | 17.2.–14.5.1920 | (va. puoluetoimikunta) |
| Jaakko Kivi | 16.6.–28.12.1920 |  |
| Hjalmar Eklund | 28.12.1920–26.1.1922 |  |
| Niilo Wälläri | 31.1.–31.3.1922 | (va. puoluetoimikunta) |
| Niilo Wälläri | 1.4.1922–17.5.1923 |  |
| Toivo Hjalmar Långström | 17.5.–3.8.1923 | (Suomen Työväenpuolue) |
Organisaatio > Piirijärjestöt

Piirijärjestöt
SSTP:n Uudenmaan piiri
92 jäsenjärjestöä
Lehdet: Suomen Työmies (1920–1921, 1922), Suomen Työläinen (1921), Folkbladet (1918–1923)
Kansanedustajat: Elin Fagerholm, Albert Kallio, Kalle Kankari, Toivo Hjalmar Långström, Vihtori Vainio, Matti Väisänen
SSTP:n Turun eteläinen piiri
62 jäsenjärjestöä
Kansanedustajat: Väinö Hannula, Antti Kaarne, Heikki Mäkinen, Laura Numminen-Härmä
SSTP:n Turun pohjoinen piiri
16 jäsenjärjestöä
Kansanedustajat: Toivo Aronen, Juho Vesterlund
SSTP:n Hämeen eteläinen piiri
17 jäsenjärjestöä
Kansanedustajat: Rosa Sillanpää
SSTP:n Hämeen pohjoinen piiri
10 jäsenjärjestöä
SSTP:n Viipurin läntinen piirijärjestö (1921–1923)
24 jäsenjärjestöä
Kansanedustajat: Frans Hiilos
SSTP:n Viipurin itäinen piiri (1921–1923)
15 jäsenjärjestöä
SSTP:n Vaasan eteläinen piiri
46 jäsenjärjestöä
Lehdet: Työläinen (1918–), Vapaa Sana (1920–), Folkbladet (1918–1923)
Kansanedustajat: Hilda Hannunen
SSTP:n Vaasan pohjoinen piiri
32 jäsenjärjestöä
Kansanedustajat: Rosa Sillanpää
SSTP:n Vaasan itäinen piiri
22 jäsenjärjestöä
Kansanedustajat: Lempi Tuomi
SSTP:n Mikkelin piirijärjestö (1922–1923)
5 jäsenjärjestöä
SSTP:n Kuopion läntinen piiri
158 jäsenjärjestöä
Lehdet: Savon Kansa (1918– 1919, 1920, 1921), Uusi Savon Kansa (1919, 1919– 1920), Kansa (1920), Vapaa Kansa (1920– 1921, 1921– 1922, 1922), Sanantuoja (1921, 1922, 1922– 1923)
Kansanedustajat: Emmi Mäkelin, Pekka Nurmiranta, Hannes Pulkkinen, Kalle Toppinen, Ville Vainio
SSTP:n Kuopion itäinen piiri (1922–1923)
9 jäsenjärjestöä
SSTP:n Kainuun piiri
62 jäsenjärjestöä
Lehdet: Työväen Lehti (1919– 1920, 1921, 1922), Kainuun Työväen Lehti (1920– 1921), Työn Voitto (1921), Kainuun Sosialistisen Piiritoimikunnan Tiedonantoja (1921, 1922), Työn Valta (1921), Toveri (1922), Kainuun Kansa (1922), Kainuun Työmies (1922– 1923)
SSTP:n Oulun eteläinen piiri
72 jäsenjärjestöä
Lehdet: Pohjan Kansa (1919– 1921, 1921– 1922), Kansan Tahto (1921), Köyhälistön Työ (1921), Uusi Pohjan Kansa (1923)
Kansanedustajat: Pekka Kemppi, Antti Nahkala, August Rytkönen, Yrjö Valkama
SSTP:n Oulun pohjoinen piiri
63 jäsenjärjestöä
Kansanedustajat: Jaakko Enqvist, Aukusti Koivisto
Menestys eduskuntavaaleissa

1922: 27 kansanedustajaa
1924: 18 kansanedustajaa
1927: 20 kansanedustajaa
1929: 23 kansanedustajaa
Aiheesta muualla

SSTP:n puolueohjelma 1920
Kiji (1903)

| Kiji |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastoarsenaali
Laskettu vesille:  marraskuu 1903
Palveluskäyttöön:  23. tammikuuta 1904
Loppuvaihe:  uponnut 31. maaliskuuta 1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  152 t
Pituus:  45 m
Leveys:  4,9 m
Syväys:  1,5 m
Koneteho:  4 200 ihp
Nopeus:  30 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykki 2 × 2,5 naulan -tykkiä 3 × 360 mm torpedoputkea
Kiji oli keisarillisen Japanin laivaston 1904 valmistunut Hayabusa-luokan torpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuoden 1897 hankintoja Kuren laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille marraskuussa 1903 ja valmistui 23. tammikuuta 1904.
Palvelus

Alus upposi 31. maaliskuuta 1904 osuttuaan miinaan Port Arthurin edustalla.
Tiina Wilén-Jäppinen

Tiina Wilén-Jäppinen (26. helmikuuta 1963 Imatra –  4. joulukuuta 2016 Imatra) oli suomalainen sosialidemokraatteja edustanut kunnallispoliitikko, joka toimi Imatran kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2001 ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 2009 lähtien. Wilén-Jäppinen oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta. Ammatiltaan hän oli mittausesimies. Wilén-Jäppinen sai surmansa joulukuussa 2016 Imatran keskustassa tapahtuneessa joukkoampumisessa, jossa kuoli myös kaksi muuta henkilöä.
Kirjallisuusvuosi 2001

Kirjallisuusvuosi 2001 käsittelee vuoden 2001 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Useat kaunokirjalliset teokset käsittelivät historiallisia aiheita. Niistä ehkä vilkkaimman keskustelun synnytti Ulla-Lena Lundbergin teos Marsipaanisotilas, jota on sanottu ensimmäiseksi suureksi suomenruotsalaiseksi sotaromaaniksi. Se käsittelee toisen maailmansodan aikaa ihmissuhteiden ja tunteiden kautta. Kritiikkiä teos synnytti sotatapahtumien asiavirheiden takia. Laila Hietamies ja Eeva Kilpi taas kuvasivat karjalaisen siviiliväestön kohtaloita samassa sodassa. Jari Järvelän teos Veden paino kuvaa Aunuksen sotaretkeä vuonna 1919. Nuorena kuolleen Harri Sirolan teos Jeesus enkelinpoika Nasaretilainen jäi hänen viimeiseksi romaanikseen.
Julkaisuja

Eoin Colfer – Artemis Fowl (kahdeksanosaisen sarjan avausteos)
Laila Hietamies – Syksyksi kotiin
Max Jakobson – 20. vuosisadan tilinpäätös II
Jari Järvelä – Veden paino
Neil Gaiman – Unohdetut jumalat
Martti Häikiö – Nokia Oyj:n historia I–III
Eeva Kilpi – Rajattomuuden aika
Mauno Koivisto – Venäjän idea
Ulla-Lena Lundberg – Marsipaanisotilas (Marsipansoldaten, 2001)
Teijo-Kalevi Lusa – Maailmanloppu 2028? (esikoisteos)
Yann Martel – Piin elämä
Ian McEwan – Atonement (suom. Sovitus, 2002)
Mikael Niemi – Populäärimusiikkia Vittulajänkältä (ruotsiksi vuonna 2000)
Patrik Ouředník – Europeana: Stručné dějiny dvacátého věku (suom. Europeana : 20. vuosisadan lyhyt historia, 2022)
Fernando Pessoa – En minä aina ole sama
Hannu Raittila – Canal Grande
W. G. Sebald – Austerlitz (romaani, suom. 2002)
Harri Sirola – Jeesus enkelinpoika Nasaretilainen
Saila Susiluoto – Siivekkäät ja hännäkkäät (esikoisrunokokoelma)
Jari Tervo – Suomemme heimo
Serhi Žadan – Балади про війну і відбудову (runoja, "Balladeja sodasta ja jälleenrakennuksesta")
Carlos Ruiz Zafón – Tuulen varjo
Myydyimmät kirjat

Vuoden myydyin kotimainen kaunokirja: Arto Paasilinna, Ihmiskunnan loppulaukka
Vuoden myydyin käännöskaunokirja: J. R. R. Tolkien, Taru sormusten herrasta 1–3
Vuoden myydyin kotimainen lasten- ja nuortenkirja: Pirkko-Liisa Surojegin, Suomen lasten hölmöläissadut
Vuoden myydyin käännetty lasten- ja nuortenkirja: J. K. Rowling, Harry Potter ja liekehtivä pikari
Vuoden myydyin tietokirja: Guinnessin Suuri ennätyskirja 2002
Vuoden myydyin käännetty sarjakuvakirja: Walt Disney, Aku Ankan taskukirja 257: Täyttä elämää
Palkintoja

China Miéville
Richard Laymon
Hannu Raittila
Heikki Paunonen, Marjatta Paunonen
J. K. Rowling – Harry Potter ja liekehtivä pikari
Jari Järvelä
Saila Susiluoto
Erkki Kirjalainen
V. S. Naipaul
Jan Kjærstad
Michael Chabon – The Amazing Adventures of Kavalier & Clay
Juha Seppälä
Tim Powers
Sean Stewart
Tilanyhtälö (kosmologia)

Tilanyhtälö tarkoittaa kosmologiassa yhtälöä, jossa täydellistä fluidia kuvataan dimensiottomalla suureella w, joka on sen paineen p ja energiatiheyden ρ suhde eli   w=p/\rho . Se vastaa hyvin pitkälti termodynamiikan tilanyhtälöä.

Tilanyhtälöä voidaan käyttää Fridmanin–Lemaîtren–Robertsonin–Walkerin metriikkayhtälöissä kuvaamaan isotrooppisen täydellisen fluidin täyttämän kaikkeuden evoluutiota.
Tiina Vilenius

Tiina Vilenius (s. 4. heinäkuuta 1971 Tampere) on entinen suomalainen seiväshyppääjä. Hän edusti Yleisurheilu-Team Sahalahtea ja vastasi itse valmennuksestaan.
Vilenius sijoittui 18:nneksi sisäratojen EM-kilpailuissa Tukholmassa 1996 tuloksella 345 cm. Hän voitti uransa aikana yhden aikuisten maaottelukilpailun, Helsingissä elokuussa 1996 ennätyksellään 380 cm.
Vilenius voitti Kalevan kisoissa kultaa Tampereella 1996, hopeaa Lapualla 1995 ja Lappeenrannassa 1997 sekä pronssia Oulussa 1998 ja Seinäjoella 1999. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai hopeaa 1996 ja pronssia 1999.
Tiina Vierto

Tiina Järvilehto (o.s. Vierto, s. 22. maaliskuuta 1970) on Miss Suomi 1990. Sanavalmista ja pirteää Viertoa veikattiin voittajaksi jo lehtien palstoilla ennen lopputuloksen ilmoittamista.
Aikaisemmin vuonna 1990 Vierto oli jo valittu Miss Tennikseksi ja Suomen mallikuningattareksi. Miss Suomi 1990 perintöprinsessoiksi valittiin Anu Yli-Mäenpää ja Nina Björkfelt. Vierto ei sijoittunut Miss Universum -kisoissa, mutta Miss Globe International -kisoista Turkissa tuli pronssia. Nina Björkfeltin viedessä Miss Skandinavia -tittelin, Vierto sijoittui toiseksi häviten Björkfeltille vain yhdellä pisteellä.
Vierto kirjoitti ylioppilaaksi missivuonnaan 1990 ja vuonna 1997 hän oli valmis kauppatieteiden maisteri. Vierto tuli myös tunnetuksi TV:ssä Onnenpyörä-ohjelman tyttönä.
Vuonna 1996 Vierto avioitui Jouni Järvilehdon kanssa ja heillä on kolme lasta.
Kenji Ogiwara

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kenji Ogiwara vuonna 2021. |  Kenji Ogiwara vuonna 2021. |  Kenji Ogiwara vuonna 2021. |  |
Maa:  Japani
Miesten yhdistetty
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Albertville 1992 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Lillehammer 1994 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Falun 1993 | normaalikilpailu |  |
|  Kultaa | Falun 1993 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Thunder Bay 1995 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Trondheim 1997 | normaalikilpailu |  |
|  Pronssia | Ramsau 1999 | sprinttikilpailu |  |
Kenji Ogiwara (jap. 荻原健司, Ogiwara Kenji, s. 20. joulukuuta 1969 Kusatsu) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän voitti neljä maailmanmestaruutta, kaksi olympiakultaa sekä yhdistetyn maailmancupin kokonaiskilpailun kausina 1992–1993, 1993–1994 ja 1994–1995.
Ogiwara aloitti lajin harrastamisen jo vuonna 1981 ja kilpauransa hän päätti vuoden 2002 keväällä. Hän harrastaa musiikkia ja autoja, ja on ammatiltaan toimistotyöntekijä.
Saavutukset > Arvokisasijoitukset

Talviolympialaiset 1992, Albertville:
kultaa: joukkuekilpailu
7. sija:normaalikilpailu
1993 MM-hiihdot, Falun:
kultaa: normaalikilpailu
kultaa: joukkuekilpailu
Talviolympialaiset 1994, Lillehammer:
kultaa: joukkuekilpailu
4. sija: normaalikilpailu
1995 MM-hiihdot, Thunder Bay:
kultaa: joukkuekilpailu
5. sija: normaalikilpailu
1997 MM-hiihdot, Trondheim:
kultaa: normaalikilpailu
Talviolympialaiset 1998, Nagano:
4. sija: normaalikilpailu
5. sija: joukkuekilpailu
1999 MM-hiihdot, Ramsau:
pronssia: sprintti
5. sija: joukkuekilpailu
6. sija: normaalikilpailu
2001 MM-hiihdot, Lahti:
5. sija: sprintti
5. sija: joukkuekilpailu
7. sija: normaalikilpailu
Talviolympialaiset 2002, Salt Lake City:
8. sija: joukkuekilpailu
11. sija: normaalikilpailu
33. sija: sprintti
Saavutukset > Maailmancupin henkilökohtaisten matkojen osakilpailuvoitot

5. joulukuuta 1992 Vuokatti
12. joulukuuta 1992 Courchevel
19. joulukuuta 1992 Sankt Moritz
23. tammikuuta 1993 Saalfelden
5. maaliskuuta 1993 Lahti
20. maaliskuuta 1993 Strbske Pleso
4. joulukuuta 1993 Saalfelden
11. joulukuuta 1993 Sankt Moritz
15. joulukuuta 1993 Sankt Moritz
8. tammikuuta 1994 Schonach
22. tammikuuta 1994 Trondheim
10. tammikuuta 1995 Val di Fiemme
14. tammikuuta 1995 Liberec
3. helmikuuta 1995 Falun
9. helmikuuta 1995 Oslo
18. helmikuuta 1995 Bad Goisern
25. maaliskuuta 1995 Sapporo
13. tammikuuta 1996 Strbske Pleso
10. helmikuuta 1996 Chaux-Neuve
Saavutukset > Maailmancupin kokonaiskilpailun sijoitukset

1990–1991: 27.
1991–1992: 22.
1992–1993: 1.
1993–1994: 1.
1994–1995: 1.
1995–1996: 2.
1996–1997: 6.
1997–1998: 13.
1998–1999: 7.
1999–2000: 6.
2000–2001: 15.
2001–2002: 26.