stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Australian Grand Prix
Voittajat

Australian Grand Prix’n voittajat niissä kilpailuissa, jotka ovat kuuluneet Formula 1 -sarjaan.
| Kausi | Voittaja | Valmistaja | Rata | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 |  Keke Rosberg | Williams-Honda | Adelaide | Raportti |
| 1986 |  Alain Prost | McLaren-TAG | Adelaide | Raportti |
| 1987 |  Gerhard Berger | Ferrari | Adelaide | Raportti |
| 1988 |  Alain Prost | McLaren-Honda | Adelaide | Raportti |
| 1989 |  Thierry Boutsen | Williams-Renault | Adelaide | Raportti |
| 1990 |  Nelson Piquet | Benetton-Ford | Adelaide | Raportti |
| 1991 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | Adelaide | Raportti |
| 1992 |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | Adelaide | Raportti |
| 1993 |  Ayrton Senna | McLaren-Ford | Adelaide | Raportti |
| 1994 |  Nigel Mansell | Williams-Renault | Adelaide | Raportti |
| 1995 |  Damon Hill | Williams-Renault | Adelaide | Raportti |
| 1996 |  Damon Hill | Williams-Renault | Melbourne | Raportti |
| 1997 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | Melbourne | Raportti |
| 1998 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | Melbourne | Raportti |
| 1999 |  Eddie Irvine | Ferrari | Melbourne | Raportti |
| 2000 |  Michael Schumacher | Ferrari | Melbourne | Raportti |
| 2001 |  Michael Schumacher | Ferrari | Melbourne | Raportti |
| 2002 |  Michael Schumacher | Ferrari | Melbourne | Raportti |
| 2003 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | Melbourne | Raportti |
| 2004 |  Michael Schumacher | Ferrari | Melbourne | Raportti |
| 2005 |  Giancarlo Fisichella | Renault | Melbourne | Raportti |
| 2006 |  Fernando Alonso | Renault | Melbourne | Raportti |
| 2007 |  Kimi Räikkönen | Ferrari | Melbourne | Raportti |
| 2008 |  Lewis Hamilton | McLaren-Mercedes | Melbourne | Raportti |
| 2009 |  Jenson Button | Brawn-Mercedes | Melbourne | Raportti |
| 2010 |  Jenson Button | McLaren-Mercedes | Melbourne | Raportti |
| 2011 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | Melbourne | Raportti |
| 2012 |  Jenson Button | McLaren-Mercedes | Melbourne | Raportti |
| 2013 |  Kimi Räikkönen | Lotus-Renault | Melbourne | Raportti |
| 2014 |  Nico Rosberg | Mercedes | Melbourne | Raportti |
| 2015 |  Lewis Hamilton | Mercedes | Melbourne | Raportti |
| 2016 |  Nico Rosberg | Mercedes | Melbourne | Raportti |
| 2017 |  Sebastian Vettel | Ferrari | Melbourne | Raportti |
| 2018 |  Sebastian Vettel | Ferrari | Melbourne | Raportti |
| 2019 |  Valtteri Bottas | Mercedes | Melbourne | Raportti |
| 2020 | Kilpailu peruttiin koronaviruksen vuoksi. | Kilpailu peruttiin koronaviruksen vuoksi. | Kilpailu peruttiin koronaviruksen vuoksi. | Raportti |
| 2021 | Kilpailu peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Kilpailu peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Kilpailu peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Raportti |
| 2022 |  Charles Leclerc | Ferrari | Albert Park | Raportti |
| 2023 |  Max Verstappen | Red Bull Racing-Honda RBPT | Albert Park | Raportti |
| 2024 |  Carlos Sainz | Ferrari | Albert Park | Raportti |
Sponsorit

1981–1983: National Panasonic Australian Grand Prix
1984: Dunlop Tyres Australian Grand Prix
1985: Mitsubishi Australian Grand Prix
1986–1993, 2002–2006: Foster’s Australian Grand Prix
1994: Sensational Adelaide Australian Grand Prix
1995: EDS Australian Grand Prix
1996: Transurban Australian Grand Prix
1997–2001, 2010–2012: Qantas Australian Grand Prix
2007–2009: ING Australian Grand Prix
2013–2019, 2023–2024: Rolex Australian Grand Prix
2022: Heineken Australian Grand Prix
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Australian Grand Prix Wikimedia Commonsissa
Formula 1 -luokan Australian Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Adelaiden katurata (1985–1995) Melbourne Grand Prix Circuit (1996–2019), Albert Park Circuit (2022–)
Viihteen 50

| Viihteen 50 |
| --- | --- |
 Ohjelman logo
Tyyli:  dokumentti, viihde
Kestoaika:  12 min / jakso
Luoja(t):  Päiviö Pyysalo (suunnittelu, toteutus)
Pääosissa:  ks. jaksoluettelo
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  6. tammikuuta – 29. joulukuuta 2007
Jaksoja:  50
Viihteen 50 on MTV3-kanavan ohjelma, jossa vierailee tunnetuimpia suomalaisia tv-viihteentekijöitä. He kertovat kokemuksistaan viihdeuralla, sarjassa nähdään myös paljon arkistomateriaalia MTV3:n viihdeohjelmista. Sarja on MTV3-kanavan 50v-juhlavuoden ohjelmistoa. Joitakin jaksoja on esitetty uusintana.
Jaksoluettelo

| Jakso | Vieras | Ensiesitys | Uusinta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Jukka Virtanen | 06.01.2007 | 21.11.2007 |
| 2. | Vesa-Matti Loiri | 13.01.2007 | 21.11.2007 |
| 3. | Marco Bjurström | 27.01.2007 | 28.11.2007 |
| 4. | Jyrkiläiset: Marko Kulmala, Minna Ottavainen,  Katja Ståhl, Olli Oikarinen | 05.02.2007 | 28.11.2007 |
| 5. | Leo Lastumäki | 17.02.2007 | 05.12.2007 |
| 6. | Ere Kokkonen | 24.02.2007 | 05.12.2007 |
| 7. | Heikki Kinnunen | 03.03.2007 | 12.12.2007 |
| 8. | Seppo Ahti | 10.03.2007 | 12.12.2007 |
| 9. | Jukka-Pekka Palo | 17.03.2007 | 19.12.2007 |
| 10. | Markku Veijalainen | 24.03.2007 | 19.12.2007 |
| 11. | Pentti Siimes | 31.03.2007 | 27.12.2007 |
| 12. | Matti Kuusla | 07.04.2007 | 27.12.2007 |
| 13. | Jari Sarasvuo | 14.04.2007 | 02.01.2008 |
| 14. | Lenita Airisto | 21.04.2007 | 30.01.2008 |
| 15. | Janne Porkka | 28.04.2007 | 06.02.2008 |
| 16. | Heikki Hietamies | 05.05.2007 | 13.02.2008 |
| 17. | Kivikasvot: Ismo Sajakorpi, Matti Siitonen,  Georg Dolivo, Ilkka Hemming, Vesa Nuotio | 12.05.2007 | 20.02.2008 |
| 18. | Esko Salminen | 19.05.2007 | 05.03.2008 |
| 19. | Joonas Hytönen | 26.05.2007 | 12.03.2008 |
| 20. | Päiviö Pyysalo | 02.06.2007 | 10.01.2008 |
| 21. | Petteri Ahomaa | 09.06.2007 | 26.03.2008 |
| 22. | Timo T. A. Mikkonen | 16.06.2007 | 02.04.2008 |
| 23. | Kari Salmelainen | 23.06.2007 | 09.04.2008 |
| 24. | Eero Melasniemi | 30.06.2007 | 16.04.2008 |
| 25. | Matti Ranin | 07.07.2007 | 23.04.2008 |
| 26. | Kari Hietalahti | 14.07.2007 | 30.04.2008 |
| 27. | Klaus Thomasson | 21.07.2007 | 07.05.2008 |
| 28. | Riitta Väisänen | 28.07.2007 | 14.05.2008 |
| 29. | Seppo Hovi | 04.08.2007 | 21.05.2008 |
| 30. | Juhan af Grann | 11.08.2007 | 19.03.2008 |
| 31. | Aake Kalliala | 18.08.2007 |  |
| 32. | Jukka Puotila | 25.08.2007 | 16.01.2008 |
| 33. | Saku Tuominen & Juha Tynkkynen | 01.09.2007 | 16.01.2008 |
| 34. | Lasse Lehtinen | 08.09.2007 | 23.01.2008 |
| 35. | Hannele Lauri | 15.09.2007 | 23.01.2008 |
| 36. | Anu Hälvä | 22.09.2007 |  |
| 37. | Helge Herala | 29.09.2007 | 21.05.2008 |
| 38. | Ellen Jokikunnas | 06.10.2007 |  |
| 39. | Eija Vilpas | 13.10.2007 | 29.04.2008 |
| 40. | Janne Virtanen | 20.10.2007 |  |
| 41. | Jorma Pulkkinen | 27.10.2007 | 21.05.2008 |
| 42. | Ruben Stiller | 03.11.2007 |  |
| 43. | Markus Selin | 10.11.2007 |  |
| 44. | Jaakko Saariluoma | 17.11.2007 |  |
| 45. | Santeri Kinnunen | 24.11.2007 |  |
| 46. | Ulla Tapaninen | 01.12.2007 | 23.02.2008 |
| 47. | Kari Heiskanen | 08.12.2007 |  |
| 48. | Neil Hardwick | 15.12.2007 |  |
| 49. | Pirkka-Pekka Petelius | 22.12.2007 | 23.02.2008 |
| 50. | Ritva Valkama | 29.12.2007 |  |
Aiheesta muualla

MTV3:n Viihteen 50 -nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Aldersundin kirkko

| Aldersundin kirkko Aldersund kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Lurøy, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1971
Suunnittelija:  John Egil Tverdahl
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  230
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Aldersundin kirkko (norj. Alersund kirke) on Lurøyn kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1971.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aldersundin kirkko Wikimedia Commonsissa
Nick Fury

| Nick Fury |
| --- | --- |
 Nick Fury (keskellä), YPKVV:n johtaja
Luoja(t):  Stan Lee & Jack Kirby
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Sgt. Fury and his Howling Commandos #1 (toukokuu 1963)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Nicholas Joseph Fury
Status:  Aktiivinen
Pituus:  184 cm
Paino:  100 kg
Ryhmäsidokset:  Kostajat, CIA, YPKVV
Voimat:  Hidas ikääntyminen, taitava ja kokenut sotilas, harjaantunut käsiaseiden ja taistelutekniikkojen käyttäjä
Eversti Nicholas Joseph ”Nick” Fury on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä sarjakuvahahmo. Hän on toisen maailmansodan veteraani ja Marvel-universumin tehokkaimman vakoilujärjestön, YPKVV:n johtaja. Hahmon loivat Stan Lee ja Jack Kirby ja Furyn ensiesiintyminen tapahtui Sgt. Fury and his Howling Commandos -lehden ensimmäisessä numerossa (toukokuu 1963).
Nykyinen Nick Fury debytoi Fantastic Four-lehden numerossa 21 (joulukuu 1963). Yhdysvaltalaisessa Strange Tales -lehden numerossa 135 (1965) hahmoa muutettiin James Bond -tyyppiseksi vakoojaksi ja YPKVV:n johtajaksi. Hahmo tekee edelleen usein vierailuja Marvel-kustantamon sarjakuvalehdissä toimien eräänlaisena välittäjänä supersankarien ja Yhdysvaltain hallituksen välillä. Nykyään on paljastunut, että Fury nauttii erikoista seerumia, joka estää hänen ikääntymisensä.
Historia > Lapsuus ja sota-aika

Nicholas Joseph Fury oli vanhin Jack Furyn lapsista New Yorkissa. Hänen isänsä oli Yhdysvaltain kansalainen, joka värväytyi Britannian ilmavoimiin ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1916. Hänen sanotaan ampuneen Manfred von Richthofenin varhain ilmailu-uransa alussa ja vuoden 1918 lopussa hän oli juhlittu sotasankari.
Sodan jälkeen Jack palasi kotiinsa ja nai nimeämättömäksi jääneen naisen ja pariskunnalle syntyi kolme lasta. Nick syntyi luultavasti 1910-luvun lopussa. Nickin jälkeen syntyi hänen toinen veljensä Jacob ”Jake” Fury (josta myöhemmin tuli superroisto Scorpio, Zodiac-rikollisryhmän johtaja cartel), ja viimeisenä syntyi heidän sisaruksensa, Dawn.
Kaikki kolme lasta kasvoivat Hell's Kitchenissä Manhattanilla, New Yorkissa. Nick oli amatöörinyrkkeilijä ja myöhemmin ystävänsä  Red Hargroven kanssa miehet lähtivät etsimään seikkailuja. Lopulta luutnantti Samuel ”Happy Sam” Sawyer värväsi miehet erikoistehtävään Hollantiin. Red sijoitettiin Pearl Harboriin, jossa kuoli japanilaisten hyökkäyksessä tukikohtaan.
Sawyer, joka oli ylennetty kapteeniksi, määräsi Furylle erikoisiskujoukkojen päällikkyyden. Nämä ”Ulvovat Kommandot” sijoitettiin Englantiin ja lähetettiin sieltä käsin erikoistehtäviin toisessa maailmansodassa. Tänä aikana Fury rakastui englantilaiseen sairaanhoitajaan, Pamela Hawleyhin, joka kuitenkin kuoli pommituksissa ennen kuin Fury ehti kosia tätä.
Historia > CIA

Sodan loppuvaihessa Fury haavoittui pahasti astuttuaan maamiinaan. Hänet paransi tiedemies Berthold Sternberg, joka testasi Furyyn kehittelemäänsä seerumia. Seerumin ansiosta Furyn ikääntyminen on hyvin hidasta. Sodan jälkeen Fury siirtyi Office of Strategic Services-organisaatioon (OSS), joka oli Central Intelligence Agencyn eli CIA:n edeltäjä. Myöhemmin Fury oppi, että hänen oli määräaikoina nautittava lisää seerumia, muuten hän vanhenisi nopeasti ja kuolisi. Tohtori Sternberg alkoi kiristää Furylta suuria summia rahaa vastineeksi seerumin tuottamisesta.
Fury jatkoi työtään myös CIA:ssa ja toimi kenttäagenttina kaikkialla maailmassa. Myöhemmin valtio alkoi käyttää Furya välikätenä toiminnassaan superihmisten kanssa, kuten Ihmenelosten kanssa.. Tänä aikana Fury alkoi myös käyttää tavaramerkiksi muodostunutta silmälappuaan. Myöhemmin paljastui, että hänen silmäänsä oli osunut sodan aikana sirpale, jonka myötä Furyn näkö lähti hitaasti toisesta silmästä.
Historia > YPKVV

Tony Stark värväsi Furyn YPKVV:n toiseksi johtajaksi. Järjestön päävastustaja oli kansainvälinen terroristijärjestö Hydra, jota johti Furyn arkkivihollinen paroni Strucker. Furyn johdossa YPKVV:sta tuli yksi maailman voimakkaimmista vakoilujärjestöistä. Järjestö operoi hallitusten ja myös supersankarien, kuten Kostajien kanssa. YPKVV on myös värvännyt riveihinsä supervoimaisia jäseniä.
Vuonna 2003 esitetyssä Salattu Sota -tarinassa  Nick Fury selvittää Latverian pääministerin, Lucia von Bardasin luoman juonen varustaa superroistoja korkeateknologisilla aseilla. Von Bardasin päämääränä on Amerikan heikentäminen ja terrorismin tukeminen (tarinan tapahtuma-aikana Latverian diktaattori Tohtori Doom oli oletettavasti kuollut). Fury muodostaa vastoin ylempiensä tahtoa iskuryhmän ja iskee Latverian pääkaupunkiin Doomstadtiin. Tarinan seurauksena Furyn ja Kapteeni Amerikan välinen suhde kiristyi ja Fury joutui erotetuksi tehtävästään YPKVV:n johtajana.
Nick Fury muissa medioissa > Televisio

David Hasselhoff esitti Nick Furya vuonna 1998 tehdyssä FOXin televisioelokuvassa Nick Fury: Agent of S.H.I.E.L.D.
Fury esiintyi vierailevana hahmona Rautamies-animaatiosarjassa. Furyn äänenä toimi Philip Abbott.
Jim Byrnes dubbasi Furyn osuudet X-Men: Evolution-animaatiosarjassa.
Fury esiintyi useassa Hämähäkkimies-animaatosarjan jaksossa. Philip Abbott toimi myös tuolloin Furyn äänenä yhdessä jaksossa, loput esiintymiset suoritti Jack Angel.
Nick Fury mainitaan Hulkin omassa animaatiosarjassa useaan otteeseen. Myös yksi Furyn Ulvovista kommandoista, Gabriel Jones esiintyy sarjassa kenraali Rossin apurina Hulkin tuhoamisessa.
Nick Fury muissa medioissa > Marvel Cinematic Universe

Marvel Cinematic Universen elokuvissa Nick Furya näyttelee Samuel L. Jackson. Roolitus perustuu Ultimate Marvel -sarjakuviin, joissa Nick Fury on tummaihoinen ja muistuttaa suuresti Jacksonia.
Hän esiintyy elokuvissa Iron Man (2008), Thor (2011) sekä Captain America: The First Avenger (2011) vain kesken lopputekstien tai niiden jälkeen näytetyissä kohtauksissa. Hän esiintyy myöhemmin merkittävässä roolissa elokuvissa Iron Man 2 (2010), The Avengers (2012), Captain America: The Return of the First Avenger (2014), Avengers: Age of Ultron (2015), Captain Marvel (2019), Spider-Man: Far From Home (2019) ja The Marvels (2023) sekä Disney+-sarjassa Secret Invasion (2023). Fury teki lisää lyhyitä esiintymisiä myös elokuvissa Avengers: Infinity War (2018) ja Avengers: Endgame (2019) sekä Disney+-animaatiosarjassa What If...? (2021–2024). Furyn merkittävin rooli ensimmäisissä elokuvissa oli Kostajat-hankkeen toteuttaminen, jonka avulla hän kokosi Rautamiehen, Hulkin, Mustan Lesken, Haukansilmän, Kapteeni Amerikan sekä Thorin yhteen maailmaa suojelevaksi supersankariryhmäksi. Hän oli ennen S.H.I.E.L.D.:n johtajaksi tulemista tavannut Carol Danversin, joka inspiroi häntä luomaan Kostajat-hankkeen, ja edennyt omalla vakoojan urallaan skrullien avustuksella. S.H.I.E.L.D.:n tuhouduttua Hydran soluttautumisen vuoksi, hän lavastaa kuolemaansa ja auttaa myöhemmin Kostajia taistelussa Ultronia vastaan. Kostajien kukistettua Thanos, Yhdysvaltain hallitus lähetti Furyn avaruusasemalle rakentamaan uutta avaruuspuolustusjärjestelmää nimeltä S.A.B.E.R., mutta palasi välissä Maahan, kun skrullit kääntyivät häntä vastaan ja yrittivät vallata Maan.
Nick Fury muissa medioissa > Videopelit

Nick Fury esiintyy Marvel: Ultimate Alliance-pelissä sankarien koordinaattorina Pahuuden Mestareita vastaan.  Hahmon äänenä toimi Scott MacDonald. Hahmon saa pelattavaksi, mikäli läpäisee pelin onnistuneesti.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | Philip Abbott | Rautamies Hämähäkkimies |  |  |
| 1997 | Jack Angel | Hämähäkkimies |  |  |
| 1998 | David Hasselhoff |  | Nick Fury: Agentti Ässä |  |
| 1999 | Mark Gibbon | Hämähäkkimies |  |  |
| 2002–2003 | Jim Byrnes | X-Men: Evolution |  |  |
| 2006 | Scott MacDonald |  |  | Marvel: Ultimate Alliance |
| 2007  | Marc Graue |  |  | Spider-Man: Friend or Foe |
| 2007  | David Kaye |  |  | Marvel: Ultimate Alliance 2 |
Hahmoa näytelleet > Ultimate Furya näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005–2006 | Andre Ware |  | Ultimate Avengers Ultimate Avengers 2 | Fantastic Four |
| 2005 | Khary Payton |  |  | X-Men Legends 2: Rise of Apocalypse |
| 2005–2006 | Dave Fennoy |  |  | Ultimate Spider-Man Spider-Man: Battle for New York |
| 2008, 2010–2012, 2014–2015, 2018–2019, 2021, 2023 | Samuel L. Jackson | What If...? Secret Invasion | Iron Man Iron Man 2 Thor Captain America: The First Avenger The Avengers Captain America: The Return of the First Avenger Avengers: Age of Ultron Avengers: Infinity War Captain Marvel Avengers: Endgame Spider-Man: Far From Home The Marvels | Iron Man 2 |
| 2008 | Alex Désert | Wolverine and the X-Men |  |  |
| 2009 | Dean Redman | Iron Man: Armored Adventures |  |  |
| 2009–2010 | Kevin Michael Richardson | The Super Hero Squad Show |  |  |

David Hasselhoff Nick Furyna Foxin televisioelokuvassa.
Lee Strobel

Lee Strobel
Lee Patrick Strobel (s. 25. tammikuuta 1952) on yhdysvaltalainen kirjailija ja kristillinen apologeetikko. Hän opiskeli journalismia Missourin sekä lakia Yalen yliopistossa ja työskentelikin pitkään toimittajana. Hän oli nuorena ateisti, mutta vaimonsa käännyttyä kristityksi vuonna 1979 hän alkoi tutkia Jeesuksen tapausta ja kääntyi itse kristinuskoon 1981.
Strobel on julkaissut muun muassa kirjan Tapaus Kristus (engl. The Case for Christ). Teoksessa Strobel esittelee Jeesusta puoltavaa todistusaineistoa.
Kääntymyksensä jälkeen Strobel on työskennellyt myös pastorina.
Moflagin kappeli

| Moflagin kappeli Moflag kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2019.
Sijainti:  Lurøy, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1921
Suunnittelija:  Harald J. Hansen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  150
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Moflagin kappeli (norj. Moflag kapell) on Lurøyn kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1921.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moflagin kappeli Wikimedia Commonsissa
Mary Baker Eddy

Mary Baker Eddy
Mary Baker Eddyn muistomonumentti
Mary Baker Eddy (16. heinäkuuta 1821 Bow, New Hampshire, Yhdysvallat – 3. joulukuuta 1910 Chestnut Hill, Massachusetts, Yhdysvallat) oli uskonnollinen johtaja ja Kristillisen tieteen perustaja. Liikkeen ideana on henkinen ja hengellinen parantaminen.
Hänen vuonna 1875 kirjoittamansa liikkeen peruskirja 'Science and Health with a key to the Scriptures' (Tiede ja terveys sekä avain Raamattuun) on ollut bestseller vuosikymmenien ajan, ja se on Women's National Book Associationissa ('naisten kansallinen kirjayhdistys') valittu yhdeksi 75 naisten kirjoittamasta kirjasta, joiden sanoma on muuttanut maailmaa.
Vuonna 1908 Mary Baker Eddy perusti The Christian Science Monitor -lehden, joka on saanut seitsemän Pulitzer-palkintoa, viimeksi vuonna 2008. Hän kuuluu Yhdysvaltain 'National Women's Hall of Fame'-kunniagalleriaan.
James Gunn (tähtitieteilijä)

| James Gunn |
| --- | --- |
 Gunn vuonna 2000
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. lokakuuta 1938 (ikä 86) Livingston, Texas
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Caltech
Opinnot:  PhD 1965
Väitöstyön ohjaaja:  Guido Münch
Instituutti:  Princetonin yliopisto
James Edward Gunn (s. 21. lokakuuta 1938) on yhdysvaltalainen tähtitieteilijä, joka toimii alansa professorina Princetonin yliopistossa.
Caltechissa vuonna 1966 tohtoriksi väitellyt Gunn on tehnyt sekä merkittävää teoreettista tutkimusta että panostanut tähtitieteellisten havaintovälineiden kehittämiseen ja havainnointiin. Vuonna 1965, ollessaan vielä jatko-opiskelija, hän (opiskelijatoverinsa Bruce Petersonin kanssa) kuvaili myöhemmin Gunn-Peterson-rajaksi kutsuttua raja-arvoa, jonka avulla he osoittivat, että maailmankaikkeus ionisoitui uudelleen ensimmäisten tähtien ja kvasaarien muodostumisen myötä.
Gunnin ja hänen jatko-opiskelijanta Trinh Thuanin suunnittelema fotometrinen suodatinjärjestelmä, joka välttää näkyvimmät yötaivaan spektriviivat, on yksi suosituimpia optisen tähtitieteen värijärjestiä. Gunn on osallistunut myös kahden muun suodatinjärjestelmön suunnitteluun, ne ovat Hubble-avaruusteleskoopissa käytetty ja ja Sloan-niminen suodatinjärjestelmä.
Gunn jäi opetustehtävistään eläkkeelle vuonna 2011 mutta jatkoi kehitysprojekteissa työskentelyä.
Hänelle on myönnetty muun muassa Royal Astronomical Societyn kultamitali (1994), Crafoord-palkinto (2005) ja National Medal of Science (2009).
Aiheesta muualla

Kitta MacPherson: Gunn wins National Medal of Science 17.9.2009. Princeton University.
Ronald Knox

| Ronald Knox> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. tammikuuta 1888
Kuollut: 24. elokuuta 1957
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Ammatti:  pappi, kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ronald Arbuthnott Knox (17. tammikuuta 1888 – 24. elokuuta 1957) oli brittiläinen pappi ja kirjailija. Knox vihittiin anglikaaninen kirkon papiksi 1912, mutta hän kääntyi katoliseen uskoon vuonna 1917. Useimmat Knoxin kirjoista käsittelivät uskontoa, mutta hän kirjoitti myös salapoliisikertomuksia.
16. tammikuuta 1926 Knox sai aikaan paniikkia Britanniassa keskeyttämällä kirjallisuusohjelmansa kuvitteellisella tiedotuksella Lontoossa käynnissä olevista mellakoista, jonka monet kuulijat uskoivat todelliseksi.
Rudolph Giuliani

| Rudolph W>  Giuliani |
| --- | --- |
 Giuliani kuvattuna vuonna 2019
 New Yorkin 107. pormestari
 1. tammikuuta 1994 – 31. joulukuuta 2001  
Edeltäjä:  David N. Dinkins
Seuraaja:  Michael R. Bloomberg
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1944 (ikä 80)  Brooklyn, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Ammatti:  lakimies poliitikko liikemies
Puoliso:  Regina Peruggi (1968–1982) Donna Hanover (1984–2002) Judith Nathan (2003–2019)
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Uskonto:  roomalaiskatolinen
 Nimikirjoitus
Rudolph "Rudy" William Louis Giuliani, (s. 28. toukokuuta 1944 Brooklyn, New York) oli New Yorkin pormestari kolme kautta 1. tammikuuta 1994 – 31. joulukuuta 2001, sittemmin konsulttiyhtiö Giuliani Partners LLC:n johdossa ja osakkaana houstonilaisessa lakiasiaintoimisto Bracewell & Giuliani LLP:ssa.
Tausta ja yksityiselämä

Taustaltaan Giuliani on amerikanitalialainen. Hänen vanhempansa olivat ensimmäisen polven amerikkalaisia ja hänen isovanhempansa italialaisia maahanmuuttajia.
Giuliani opiskeli lakia New Yorkin yliopistossa ja valmistui 1968lähde?. Vuonna 1970-luvulla hän aloitti Gerald Fordin hallinnossa oikeusministeriössä ja kääntyi samalla demokraatista sitoutumattomaksi. 1980-luvulla hänet nimitettiin syyttäjäksi New Yorkiin ja hän alkoi kamppailla paikallista mafiaa vastaan. Perp walk, jossa rikoksesta epäiltyjä kävelytetään nöyryytysmielessä yleisön ja median edessä, otettiin entistä isommissa määrin käyttöön Giulianin aloitteesta.
Giuliani on ollut kolmesti naimisissa.  Hän solmi 1968 avioliiton Regina Peruggin kanssa, jonka hän oli tuntenut lapsuudesta asti. Avioliitto joutui vaikeuksiin 1970-luvulla, ja pari päätyi asumuseroon 1975. Giuliani haki virallisen avioeron Peruggista vuonna 1982. Avioliitto mitätöitiin, koska Peruggi oli Giulianin pikkuserkku. Giuliani tapasi Donna Hanoverin vuonna 1982, ja pari meni naimisiin 1984. Parilla on kaksi lasta, Andrew (s. 1986) ja Caroline (s. 1989). Giuliani ja Hanover erosivat virallisesti vuonna 2002. Giuliani meni naimisiin Judith Nathanin kanssa 2003. Avioliiton myötä Giuliani sai tytärpuolen Whitneyn.lähde? Kolmas avioliitto päättyi myös eroon vuonna 2019 vuosia jatkuneen riitelyn takia. Nathanin lakimiehen mukaan pari aikoo pysyä ystävinä.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Giuliani on katolilainen. Vuonna 2008 hän osallistui paavi Benedictus XVI:n johtamaan ehtoollisjumalanpalvelukseen, mitä pidettiin epäsopivana, koska Giuliani on eronnut.