stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Crüxshadows

| The Crüxshadows |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1992–
Tyylilaji:  Futurepop  Synthpop Goottirock  Darkwave 
Kotipaikka:  Florida, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Rogue, Laulu, sähköviulu   George Bikos, Sähkökitara   Jen Jawidzik, Kosketinsoitin   Rachel McDonnell, Kosketinsoitin, sähköviulu   Jessica Lackey, Tanssi, laulu   Sarah Poulos, Tanssi, laulu  
Levy-yhtiö:  Dancing Ferret Discs, 1997–  
Aiheesta muualla
cruxshadows.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Crüxshadows (IPA: ˈkru:ʃædoʊz}  on yhdysvaltalainen, Floridasta kotoisin oleva indiemusiikkiyhtye, jonka perustivat Rogue, Sean Flanagan ja Tim Curry vuonna 1992. Vaikka yhtye ei heti saavuttanut kriitikoiden suosiota, kertyi sille menestystä gootti- ja darkwave-piireissä tunnistettavalla tyylillään, joka yhdisteli sähköviulua, sähkökitaraa ja syntetisaattoria. Eurooppalaiset lehdet löysivät The Crüxshadowsin vuonna 1997 ja alkoivat ylistää yhtyeen 1980-luvun synthpopin ja modernin rockmusiikin sekoitusta.
Yhtye on saavuttanut maailmanlaajuista suosiota tehden kiertueita Yhdysvalloissa, Euroopassa ja vuonna 2007 Pekingissä, Kiinassa.
Suurimman osa urastaan yhtyeellä on ollut maailmanlaajuinen levytyssopimus Philadelphiassa, Pennsylvaniassa sijaitsevan Dancing Ferret Discs -levy-yhtiön kanssa.
Useat The Crüxshadowsin sanoitukset ottavat vaikutteita mytologiasta, historiasta ja unista. Yhtyeen motto on "Live Love Be Believe".
Diskografia

| --- | --- |
 Albumit ...Night Crawls in (1993)  Telemetry of a Fallen Angel (1997)  The Mystery of the Whisper (1999)  Wishfire (2002)  Ethernaut (2003)  Telemetry of a Fallen Angel (juhlaversio) (2004)  ...Night Crawls in (uusintajulkaisu) (2005)  The Mystery of the Whisper (uusintajulkaisu) (2006)  DreamCypher (2007):  EP:t, singlet ja kokoelmat Until the Voices Fade... (1999)  Paradox Addendum (2000)  Intercontinental Drift (2001)  Tears (2001)  Frozen Embers (2003)  Fortress in Flames (2004)  Echoes and Artifacts (2004)  Shadowbox (2005) (CD+DVD Combo)  Until the Voices Fade... (Reissue) (2006)  Sophia (2006)  Birthday (2007)  Immortal (2008)  Quicksilver (2009)
Listasijoitukset

#1 "Sophia" – (USA Hot Dance Singles Sales) – päiväys: 2006-09-23
#7 "Sophia" – (USA Hot 100 Singles Sales) – päiväys: 2006-09-23
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Rogue: laulu, sähköviulu
George Bikos: sähkökitara
Jen Jawidzik: kosketinsoitin
Rachel McDonnell: kosketinsoitin, sähköviulu
Jessica Lackey: tanssi, laulu
Sarah Poulos: tanssi, laulu
Jäsenet > Entiset jäsenet

Stacey Campbell: sähkökitara, laulu
Tim Curry: sähkökitara
Kevin Page: sähkökitara
Chris Brantley: kosketinsoitin, laulu
Trevor Brown: kosketinsoitin
Sean Flanagan: kosketinsoitin
Holly McCall: tanssi, laulu
Rachel Ulrich: tanssi
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Crüxshadowsin viralliset kotisivut
The Crüxshadows Myspacessa (englanniksi)
The Crüxshadowsin virallinen faniklubin keskustelulauta (Arkistoitu – Internet Archive)
The Crüxshadowsin fanisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Roguen haastattelu Legends Magazinessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Livejournal-keskustelulauta
The Crüxshadows konsertissa
Rachel McDonnell sähköviulunsa kanssa.
Tibet Airlines

| Tibet Airlines |
| --- | --- |

 IATA: TV  –  ICAO: TBA 
Kutsukoodi:  TIBET AIR
Perustettu:  2010
Laivaston koko:  33
Kohteiden määrä:  24
Emoyhtiö:  Air China
Kotipaikka:  Lhasa, Tiibet, Kiina
Yhtiön sivut:  www.tibetairlines.com.cn
Tibet Airlines (kiin. 西藏航空, Xīzàng Hángkōng) on kiinalainen lentoyhtiö, jonka emoyhtiö on Air China. Tibet Airlines on perustettu vuonna 2010 ja sen toimipaikka on Lhasassa, Tiibetissä. Lentoyhtiön kotikenttä on Lhasa Gonggarin lentoasema. Yhtiö avasi huhtikuussa 2019 Jinanista Helsinkiin ensimmäisenä kiinalaisena lentoyhtiönä.
Laivasto

Yhtiön laivastoon kuuluu toukokuussa 2019 33 konetta ja laivaston keski-ikä on neljä vuotta.
22 kpl Airbus A319
6 kpl Airbus A320
5 kpl Airbus A330
Aiheesta muualla

https://www.tibetairlines.com.cn/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Tritonus (romaani)

| Tritonus> Tritonus : en skärgårdsberättelse |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Kjell Westö
Kieli:  ruotsi
Genre:  romaani
Kustantaja:  Förlaget
Julkaistu:  2020
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  371
ISBN:  978-952-333-291-1
Suomennos
Suomentaja:  Laura Beck
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2020
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  445
ISBN:  978-951-1-32034-0

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tritonus (Tritonus. En skärgårdsberättelse) on suomenruotsalaisen kirjailijan Kjell Westön romaani vuodelta 2020. Teoksen on suomentanut  Laura Beck ja julkaissut Otava.
Teoksen päähenkilö on keski-ikäinen kapellimestari Thomas Brander, joka suhteen päätyttyä huomaa olevansa yksinäinen. Hänen kansainvälistä mainettaan kalvavat metoo-syytökset, ja mielenrauhaa horjuttaa myös täpärä pelastuminen terrori-iskusta. Hän rakentaa saaristoon mahtipontisen betonihuvilan Casa Tritonuksen ja ystävystyy naapurinsa, harrastajamuusikko Lindellin kanssa.
Westö vihjaisi Tritonukseen romaanissaan Rikinkeltainen taivas (2017), jonka päähenkilö kirjoitti hyvin paljon Tritonuksen kaltaista teosta. Westö sanoo, että kirjassa keskeistä on sovinnon hakeminen, kaikki sen henkilöt hakevat tavalla tai toisella sovintoa.
Eleonoora Riihinen (Helsingin Sanomat) näkee, että Westö onnistuu suurissa linjoissa, mutta mitä lähemmäksi hän tarkentaa sitä ongelmallisemmaksi muuttuu. Aftonbladetin kriitikko Barbro Westling kirjoittaa että Westön kirjoittajantaide on leimallisesti klassista. Hänen mukaansa Westö on ottanut riskin valitessaan päähenkilöksi etuoikeutetun valkoisen keski-ikäisen miehen. Miehessä ruumiillistuvat kuvitelmat miehisestä nerosta, jolle etuoikeudet ovat itsestäänselviä ja jonka maailmaan ei mahdu muita kuin hän itse. Westling kiittää Westötä onnistuneesta ratkaisusta. Hän ottaa vertauskohdaksi Kay Pollakin elokuvan Såsom i himmelen ja sanoo, että Westö on onnistunut välttämään halvan idyllin siinä missä Pollak epäonnistui viedessään tarinan uupuneen kapellimestarin kuoronjohtajaksi Norrlantiin.
Michael Baran on tehnyt romaanista dramatisoinnin, jonka kantaesitys oli Vallilan Kansallisteatterissa vuonna 2022. Sen ohjasi Johanna Freundlich.
Emmanuelle (vuoden 2024 elokuva)

| Emmanuelle |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Audrey Diwan
Käsikirjoittaja:  Audrey Diwan Rebecca Zlotowski
Tuottaja:  Audrey Diwan
Säveltäjä:  Evgueni Galperine Sacha Galperine
Kuvaaja:  Laurent Tangy
Leikkaaja:  Pauline Gaillard
Pääosat:  Noémie Merlant Will Sharpe Jamie Campbell Bower Chacha Huang Anthony Wong Naomi Watts
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska
Tuotantoyhtiö:  Rectangle Productions Chantelouve Goodfellas
Ensi-ilta:  2024
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Emmanuelle (1974)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Emmanuelle on vuonna 2024 julkaistu ranskalainen eroottinen elokuva, jonka on ohjannut Audrey Diwan.
Satunnaisuus

Satunnaisuus (kreik. tykhe) viittaa tapahtumaan, joka esiintyy ilman ennakoivia syitä, jotka tekisivät sen välttämättömäksi. Satunnaisuus kuvaa tilanteita tai tapahtumia, jotka tapahtuvat sattumalta, ilman selvää syy-seuraussuhdetta tai ennalta määrättyä kaavaa. Satunnaista tapahtumaa ei voi ennustaa. Matematiikassa satunnaisuutta analysoidaan todennäköisyysteoriassa.
Satunnaisprosessi on toistuva tapahtumasarja, jonka tulokset eivät seuraa kuvattavaa muotoa. Satunnaiset prosessit kuitenkin noudattavat tilastollista lakia. Esimerkiksi jos  6-sivuista noppaa heitetään erittäin monta kertaa tiedetään, että tulosta 6 tulee heittojen määrä / 6  ja heittojen tulosten yhteenlaskettu summa on 3,5 * heittojen määrä.
Tämän vuoksi sattuma eroaa mielivaltaisesta: satunnaisuus tarkoittaa että tilastollinen laki on olemassa ja mielivaltaisella tarkoitetaan enemmänkin tilannetta, jossa tilastollista lakiakaan ei ole olemassa.
Satunnaisuus-sana liitetään usein tilastotieteeseen, jossa sillä kuvataan korrelaation puutetta.
Satunnaisuus tieteessä

Satunnaisuudella on tärkeä osa matematiikassa, luonnontieteissä ja filosofiassa. Sillä on merkittävä rooli muun muassa informaatioteoriassa, kaaosteoriassa, kvanttimekaniikassa, kombinatoriikassa, peliteoriassa, salausmenetelmissä ja tilastotieteen sovelluksissa.
Historiaa

Satunnaiset fyysiset prosessit ovat kiinnostaneet ihmisiä, ja satunnaisuutta on käytetty uhkapeleissä ja ennustamisen apuvälineenä. Esimerkiksi Yijingin (Wade-Giles: I ching) on katsottu antavan vastauksia esitettyihin kysymyksiin sekä antavan ohjeita, joiden mukaan voidaan elää, arvottujen, luonteeltaan sattumanvaraisten tulosten perusteella.
Ensimmäisinä satunnaisuutta mallinsivat matemaattisesti Blaise Pascal, Pierre de Fermat ja Christiaan Huygens. Heidän kehittämänsä klassinen todennäköisyysteorian todennäköisyyksiin sidottua sattumaa on sittemmin käytetty entropian ja informaatioteorian käsitteissä.
1960-luvun alussa Gregori Chaitin, Andrei Kolmogorov ja Ray Solomonoff esittelivät algoritmisen satunnaisuuden (engl. algorithmic randomness), jossa satunnaisuus riippui siitä, onko symbolijonoa mahdollista pakata. Heidän ajatuksensa perustuu siihen, että täysin satunnaisen symbolijonon tulostamiseksi tarvitaan pidempi ohjelma. Täysin pakkaamattomissa olevaa eli täysin satunnaista tulostetta kutsutaan Kolmogorov-kompleksiseksi.
Kirjallisuutta

Taleb, Nassim Nicholas: Satunnaisuuden hämäämä: sattuman salattu vaikutus elämässä ja markkinoilla.  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Terra Cognita, 2008.  ISBN 978-952-5697-20-9  Finna:3amk.238888
Hetemäki, Ilari ym. (toim.): Kaikkea sattuu.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-349-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Random.org (Arkistoitu – Internet Archive)
Chaitin: Randomness and Mathematical Proof (Arkistoitu – Internet Archive)
Satunnaisuuden tasoa testaava ohjelma
Dictionary of the History of Ideas:Chance (Arkistoitu – Internet Archive)
Philosophy: Free Will vs. Determinism
Martta Salmela-Järvinen

| Martta Salmela-Järvinen |
| --- | --- |
 Martta Salmela-Järvinen 1940-luvulla.
Kansanedustaja
 1.9.1939–4.4.1966  
Ryhmä/puolue:  SDP, TPSL
Vaalipiiri:  Uusimaa, Helsinki
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1892 Akaa
Kuollut: 16. syyskuuta 1987 (95 vuotta) Helsinki
Ammatti:  toiminnanjohtaja
Martta Helena Salmela-Järvinen (o.s. Hellstedt, 31. maaliskuuta 1892 Akaa – 16. syyskuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen sosiaalineuvos, poliitikko ja kirjailija, joka toimi 26 vuoden ajan SDP:n ja sittemmin SDP:stä erkaantuneen Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton (TPSL) kansanedustajana sekä Helsingin kunnallispoliitikkona. Salmela-Järvinen toimi lisäksi kuuden vuoden ajan TPSL:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana.
Salmela-Järvisen poliittinen ura kesti kokonaisuudessaan yli neljäkymmentä vuotta. Hän oli sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen keskeisimpiä naispuolisia poliitikkoja, joka vaikutti erityisesti äitien, lasten ja vanhusten sosiaaliturvan parantamiseen. Salmela-Järvinen oli myös mukana useiden eri järjestöjen toiminnassa toimien muun muassa Ensi- ja turvakotien liiton sekä Sosialidemokraattisen naisliiton toiminnanjohtajana.
Salmela-Järvisen kaunokirjallinen tuotanto käsittää lehtiartikkeleiden lisäksi seitsemän näytelmää, kymmeniä pienoisnäytelmiä ja yhden romaanin. Häneltä julkaistiin lisäksi Miina Sillanpäästä kertova elämäkerta sekä neliosainen muistelmateos, joka luotaa suomalaisen työväenliikkeen historiaa vuosikymmenten ajalta.
Lapsuus ja teinivuodet

Akaan Kylmäkoskella syntyneen Martta Salmela-Järvisen vanhemmat olivat räätäli Johan Oskar Hellstedt (1865-1892) ja Ida Maria Heikintytär (1869-1954). Isä kuoli jo pari kuukautta ennen hänen syntymäänsä. Kaksivuotiaan isoveljen kuoltua hieman myöhemmin keuhkotautiin Salmela-Järvinen jäi kahdestaan äitinsä kanssa. Muutaman vuoden kuluttua heidät häädettiin kodistaan Sääksmäkeen ja velkaantuneen äidin vähäinen omaisuus pakkohuutokaupattiin. Vuonna 1900 perhe muutti Helsingin Linjoille, jossa äiti työskenteli rakennuksilla tiilenkantajana. Salmela-Järviselle syntyi Helsingissä avioton velipuoli, joka kuoli vain muutaman viikon ikäisenä.
Ida Hellstedt oli mukana ammattiyhdistysliikkeen ja työläisaktivistien toiminnassa, joten Salmela-Järvinen tutustui työväenliikkeeseen lapsuudestaan lähtien. Kansakoulussa hänen opettajanaan toimi muun muassa vapaa-ajattelija Agnes von Konow. Sortovuosien aikana hän todisti muun muassa kutsuntamellakoita ja Ihanneliittoon liityttyään osallistui vuonna 1904 ensimmäiseen mielenosoitukseensa Mäntymäen kentällä. Kansakoulun käytyään Salmela-Järvinen halusi vapaaoppilaaksi Lucina Hagmanin johtamaan Uuteen yhteiskouluun, mutta luopui ajatuksesta kalliiden oppikirjakustannusten vuoksi. Koulunkäynnin sijaan hän kartutti tietojaan ahkeralla itseopiskelulla. .
Salmela-Järvinen avioitui vuonna 1910 ja sai ensimmäisen lapsensa vuoden kuluttua.
Ura > Palkkatyö

Salmela-Järvinen aloitti työnteon jo kymmenvuotiaana myymällä Työmies-lehteä. Hän pestautui 14-vuotiaana palvelijattareksi ja sai vuonna 1910 töitä kirjansitojana, missä tehtävässä viipyi vuoteen 1923 asti.
Vuonna 1921 Salmela-Järvinen alkoi toimia myös Suomen Sosialidemokraattisen Työläisnaisliiton (myöh. Sosialidemokraattinen Naisliitto) kiertävänä puhujana ja toimitsijana. Ensi töikseen hän matkusti Pohjois-Hämeeseen elvyttämään sisällissodan lamauttamien työväenyhdistysten ja puolueen paikallisosastojen toimintaa. Salmela-Järvinen vieraili muun muassa Jämsän seudulla, jossa oli teloitettu useita kymmeniä työväenliikkeen jäseniä.
Salmela-Järvinen työskenteli Uudenmaan vaalipiirin sosialidemokraattisen piirijärjestön toimistonhoitajana vuodet 1924-1936, mistä tehtävästä hän siirtyi Suomen Sosialidemokraattisen Työläisnaisliiton sihteeriksi (1936-1953) ja saman liiton julkaiseman Tulevaisuus-lehden päätoimittajaksi (1937–1953). Salmela-Järvinen toimi myös Ensi- ja turvakotien liiton sihteerinä (1945-1953) ja toiminnanjohtajana (1953-1971).
Ura > Luottamustehtävät > Puoluepolitiikka

Salmela-Järvinen liittyi Suomen sosialidemokraattisen puolueen jäseneksi helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. Hänet valittiin kymmenen vuoden kuluttua Helsingin kaupunginvaltuustoon. Salmela-Järvinen oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1927–1929, 1933–1953 ja 1960–1964. Hän toimi kaupunginhallituksessa vuosina 1938–1944.
Salmela-Järvisen kansanedustajanura alkoi vuonna 1939 hänen ollessaan 47-vuotias.
Salmela-Järvinen laati Talvisodan aikana Tyyne Leivo-Larssonin ja Sosialidemokraattisen työläisnaisliiton puheenjohtajan Miina Sillanpään kanssa kirjelmän, joka salli työläisnaisliiton jäsenten liittymisen myös Lotta Svärdin jäseniksi. Päätös synnytti jatkosodan jälkeen pahansuopia juoruja poliittisten vastustajien keskuudessa. Hänen väitettiin muun muassa saaneen ansioistaan Natsi-Saksan kunniamerkin ja käyneen itse luovuttamassa Kalevala-korun Emmy Göringille. Huhut eivät vaikuttaneet kansansuosioon, vaan 1945 Salmela-Järvinen uudelleenvalittiin eduskuntaan yli 16 000 äänellä.
Salmela-Järvinen oli sosialidemokraattien johtavia naishahmoja, vaikkei noussutkaan koskaan ministeriksi. Hän havitteli muun muassa Törngrenin hallituksen sosiaaliministerin salkkua vuonna 1954, mutta virka annettiin Tyyne Leivo-Larssonille.
Salmela-Järvisen rooli muodostui keskeiseksi Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisessa Liitossa, joka oli SDP:n puheenjohtajan mukaan nimettyjen skogilaisten eli SDP:n vasemmistosiiven 1950-luvun lopulla perustama uusi puolue. TPSL:n perustamisen taustalla oli se, ettei kahtia jakautuneen SDP:n puolueneuvosto hyväksynyt sitä, että Sukselaisen I hallituksen ministereiksi valittiin skogilaisiin kuuluneita kansanedustajia. Se päätti tämän vuoksi, ettei kyseisiä ministereitä saanut asettaa enää SDP:n ehdokaslistoille. Kyseiset ministerit perustivat tämän jälkeen Sosialidemokraattisen opposition nimellä toimineen eduskuntaryhmän, joka laati omat ehdokaslistansa heinäkuun 1958 eduskuntavaaleihin. Salmela-Järvinen uudelleenvalittiin näiltä listoilta kahden muun kansanedustajan lisäksi, ja vaalien jälkeen ryhmään loikkasi vielä yksitoista muuta SDP:n listoilta valittua kansanedustajaa. SDP:n puolueneuvosto vastasi tähän erottamalla Salmela-Järvisen ja muut skogilaisten johtoryhmään kuuluneet.
Salmela-Järvinen ja muut skogilaiset perustivat seuraavana vuonna TPSL:n, jonka puheenjohtajaksi valittiin siihen asti SDP:n puheenjohtajana toiminut Emil Skog. Salmela-Järvinen toimi TPSL:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana sekä puolueen varapuheenjohtajana vuosina 1959-1965. Hän toimi samana ajanjaksona myös Sosialidemokraattisen naisliiton puheenjohtajana. Salmela-Järvinen palasi SDP:n jäseneksi vasta TPSL:n lakkauttamisen jälkeen vuonna 1973. Salmela-Järvinen oli 74-vuotias jättäessään eduskunnan.
Salmela-Järvinen toimi presidentin valitsijamiehenä 1940, 1943, 1950 ja 1956.
Ura > Luottamustehtävät > Muita luottamustehtäviä

Salmela-Järvinen toimi Vanhojen Huolto ry:n ja Koteja vanhuksille ry:n puheenjohtajana. Hän oli lisäksi mukana käynnistämässä Sosialidemokraattisen naisliiton aloitteesta syntynyttä Ensikoti-järjestelmää ja toimi Lasten Päivän Säätiön valtuuskunnan puheenjohtajana ja Väestöliiton varapuheenjohtajana. Hän oli myös Pohjoismaiden neuvoston jäsen ja kuului Yleisradion, Elannon, Kansan ja Hakan hallintoneuvostoihin.  Vuonna 1952 Salmela-Järvinen kutsuttiin vastaperustetun Alli Paasikiven Säätiön hallituksen jäseneksi.
Salmela-Järvinen toimi sotavuosina Naisten työvalmiusliitossa, Pohjoismaisen avun Suomen keskuksessa ja Rajan avussa.
Salmela-Järviselle myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi vuonna 1962.
Ura > Kirjallinen toiminta

Martta Salmela-Järvisen kirjallinen tuotanto käsittää lehtiartikkeleiden ohella muun muassa Miina Sillanpään elämäkerran, neliosaiset muistelmat, seitsemän kokoillan näytelmää, kymmeniä pienoisnäytelmiä sekä vanhainkotiin sijoittuvan romaanin. Salmela-Järvinen käsikirjoitti myös laittomia abortteja käsittelevän elokuvan Tuhottu nuoruus, joka tuli ensi-iltaan vuonna 1947 (ohjaus Hannu Leminen).
Salmela-Järvisen ura työväenlehdissä alkoi jo 1920-luvulla. Hänen ensimmäinen näytelmänsä oli Valo syttyy ja sammuu (1934). Se pääsi Helsingin Kansanteatterin ohjelmistoon kirjailija-kansanedustaja Sylvi-Kyllikki Kilven esiteltyä sen teatterinjohtaja Eino Salmelaiselle. Kilpi tuki pitkään Salmela-Järvisen näytelmäkirjailijan uraa ja naiset tekivät yhteistyötä myös politiikassa. Jatkosodan aikana molemmat kirjoittivat artikkelin kansallista yhtenäisyyttä nostattaneeseen propagandakirjaan Arkielämän aseveljeyttä. Ystävyys katkesi sotavuosien jälkeen Kilven siirryttyä kansandemokraattien riveihin. Välirikko oli niin lopullinen, etteivät he mainitse toisiaan edes muistelmissaan.
Salmela-Järvisen päiväkirjoihin pohjautuvat muistelmat ilmestyivät neljässä osassa vuosina 1965-1968. Ne kattavat hänen elämänsä aina varhaislapsuudesta 1950-luvun loppuun saakka. Salmela-Järvinen tarjosi lapsuusmuistelmiaan Tammelle jo vuonna 1949, mutta kirja julkaistiin vasta 1965. Teoksesta tuli suuri myyntimenestys ja siitä otettiin neljä painosta. Loput muistelmistaan hän kirjoitti jätettyään eduskunnan vuonna 1966. Salmela-Järvinen kuvaa muistelmissaan koko suomalaisen työväenliikkeen ja erityisesti työläisnaisliikkeen kehitystä oman toimintansa kautta. Hän käyttää tekstissään usein kollektiivista me-muotoa kertoessaan työläisperheiden elämästä.
Vuonna 1973 ilmestyi Salmela-Järvisen elämäkerta Miina Sillanpäästä, jonka kanssa hän oli ollut tekemisissä lähes puolen vuosisadan ajan. Salmela-Järvisen pitkän kirjallisen uran viimeinen teos oli vuonna 1980 ilmestynyt vanhainkotiin sijoittuva romaani. Salmela-Järvinen oli romaaninsa ilmestyessä jo 88-vuotias.
Yksityiselämä

Martta Salmela-Järvinen avioitui vuonna 1910 kivityömies Eino Salmelan (1890-1948) kanssa, joka oli kotoisin Mikkelin maalaiskunnasta. Heidän avioliitostaan syntyi viisi lasta, joista yksi kuoli jo vuoden ikäisenä. Muiden joukossa oli muun muassa niin ikään sosiaalineuvoksen arvonimen saanut Irja Salmela (1912–2003) sekä toimittaja Hertta Myllymäki (1920–2012).
Punakaartissa taistellut Eino joutui sisällissodan jälkeen vankileirille, ja Salmela-Järvinen joutui elättämään viisilapsisen perheen yksin. Sodan jälkeisinä viikkoina hän kiersi Helsingin ympäristön maataloja etsiessään ruokaa, mutta saaliina oli usein vain pari nahistunutta juuresta. Salmela-Järvinen jonotti myös kaupunkihälytyksen ruoka-apua, jota ei riittänyt kaikille. Lopulta hän sai nälkäkuoleman partaalla olleille lapsilleen ruokaa käännyttyään suoraan pastori K. V. Hurmerinnan puoleen.
Tammisaaresta vapauduttuaan Eino lähti mukaan kommunistien maanalaiseen toimintaan, mikä toi hänelle uuden vankeustuomion. Salmela-Järvinen pani avioeron vireille miehensä vapauduttua uudemman kerran vuonna 1927.
Vuonna 1934 Salmela-Järvinen meni naimisiin toimittaja Toivo S. Järvisen kanssa. Heille syntyi kaksi poikaa, joista toinen kuoli nelivuotiaana.
Salmela-Järvinen asui viimeiset vuotensa Sosialidemokraattisen Naisliiton perustamassa Käpyrinteen vanhainkodissa, jossa myös hänen äitinsä ja tyttärensä viettivät vanhuusvuosiaan.lähde? Salmela-Järvinen kuoli 95-vuotiaana syyskuussa 1987. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Salmela-Järvisestä tehdyt dokumenttielokuvat

Salmela-Järvisestä kertova Heikki T. Partasen ohjaama dokumenttielokuva Silta televisioitiin vuonna 2018. Elokuva oli osa Yle TV1:n Dokumenttiprojektia. Myös Yle Radio 1:n vuonna 2015 valmistuneeseen sarjaan Lapsuus 100 vuotta sitten sisältyi Salmela-Järvistä käsittelevä jakso.
Salmela-Järvinen esiintyi jo vuonna 1934 Johan Helon ja J. W. Kedon kanssa Yrjö Kallisen ohjaamassa sosialidemokraattien vaalielokuvaksi tarkoitetussa lyhytdokumentissa Helsinki punaiseksi. Valtion filmitarkastamo kielsi kuitenkin elokuvan esittämisen kiihotuslakiin vedoten.
Teoksia

Missä ovat lapsemme? Kuvaus vanhemmalle väelle lapsijärjestöjen toiminnasta.  Hämeenlinna:  S. sos.-dem. raittiusliitto, 1932.
Naiset ja yhteiskunta.  Helsinki:  Helsingin sos.-dem. naisyhdistys, 1933.
Luontohan se on... : 1-näytöksinen kuvaus opastuskurssien päättäjäisiin.  (Kansanvallan näytelmistö 29)  Helsinki:  Kansanvalta, 1935.
Nimipäivä : vuorokeskustelu aikuisille.  (KK:n Naiset Mukaan -toimikunnan vuorokeskusteluja n:o 3)  Helsinki:  Kulutusosuuskuntien Keskusliitto, 1935.
Suuri päämäärä : 1-näytöksinen tuokiokuva.  (Kansanvallan näytelmistö 27)  Kansanvalta, 1935.
Ruostuuhan rautakin : 1-näytöksinen näytelmä.  (Kansanvallan näytelmistö 32)  Helsinki:  Kansanvalta, 1935.
Kekkerit : vuoropuhelu.  Helsinki:  Ilmoittajain reklaamitoimisto, 1938.
Musta kissa : 1-osainen näytelmä.  Helsinki:  Suomen sos.dem. raittiusliitto, 1943.
Naiset ja kunnallispolitiikka.  Helsinki:  Sos.-dem. työläisnaisliitto, 1943.
Totta ja satua: uninäytelmä : 3 kuvaelmaa.  Helsinki:  Suomen sos.dem. raittiusliitto, 1944.
”Eestä leivän, hengen, kunniamme...” : Uudenmaan sos.-dem. piirijärjestön vaiheita 50 vuoden ajalta.  Helsinki:  Uudenmaan sos.-dem. piirijärjestö, 1956.
Kun se parasta on ollut : lapsuuden muistelmat.  Porvoo; Helsinki:  WSOY, 1965.
Alas lyötiin vanha maailma: muistikuvia ja näkymiä vuosilta 1906–1918.  Porvoo; Helsinki:  WSOY, 1966.
Taipui vaan ei taittunut: muistikuvia ja näkymiä vuosilta 1918–1939.  Porvoo; Helsinki:  WSOY, 1966.
Kaikissa meissä vikaa on: muistikuvia ja näkymiä vuosilta 1939–1959.  Porvoo; Helsinki:  WSOY, 1968.
Miina Sillanpää : legenda jo eläessään.  Porvoo; Helsinki:  WSOY, 1973.  ISBN 951-00600-1-1
Tuhannen tarinan talo : romaani.  Porvoo; Helsinki; Juva:  WSOY, 1980.  ISBN 951-00982-8-0
Kirjallisuutta

Heinänen, Aira (toim.): Vanhus – lähimmäinen : juhlajulkaisu.  (Kunniapuheenjohtaja Martta Salmela-Järvisen 90-vuotis- ja puheenjohtaja Elisabet Järvisen 70-vuotisjuhlajulkaisu)  Helsinki:  Vanhus- ja lähimmäispalvelun liitto, 1982.  ISBN 951-99367-9-3
Järvinen, Esa Tapio: Martta Salmela-Järvisen sukututkimusta.  Helsinki:  tekijä, 1997.