stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Daljoen vesistö
Vesistön valuma-alue

Vesistö jää kolmen suuren vesistön, pohjoispuolisen Ljusnanin vesistön (tunnus 48), eteläpuolisen Norrströmin vesistön (tunnus 61) ja läntisen Götajoen vesistön (tunnus 108), väliin. Kun Götajoki laskee Atlanttin Kattegatiin ja Norrströmin vesistö Itämeren pääaltaaseen, niin Daljoki laskee pohjoisemmaksi Selkämereen. Vesistön vedenjakajaa seuraavat alajuoksulla useat pienet päävesistöt. Vesistön yläjuoksun pohjoispuolella sijaitsevat Gavleånin vesistö (tunnus 52) ja Testeboånin vesistö (tunnus 51). Itäpään eteläpuolella on Tämnarånin vesistö (tunnus 54). Näiden lisäksi sijaitsee Daljoen joensuun ympäristössä purojen ja ojien pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on kuitenkin vähäinen.
Vesistön valuma-alue > Valuma-alueen piirteitä

Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (60,3 %), turve (15,9 %), kalliomaa (9,8 %), hiekka ja sora (1,5 %), multamaa (3,1 %), savimaa (0,9 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,9 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (72,2 %), soita ja kosteikkoja (11 %), kalliomaita (0,9 %), viljelymaita (3,1 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,2 %) sekä joutomaita (5,1 %). Näiden lisäksi on 6,5 % vesistöjä.
Vesistön valuma-alue > Virtaamia

SMHI on julkaissut tilastossaan Daljoen virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 2004–2019. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 378 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 839 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 152 m³/s . 
Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 347,5 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 880 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 90 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 850 m³/s on mitattu toukokuussa 2018 ja pienin 109 m³/s lokakuussa 2004. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta toukokuuhun, jossa sen suurimmat virtaamat on katkaistu varastoimalla vettä vesivoimatalouden tarkoitukseen.
Vesivoimaa

Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 1 016 patoa, joista 24,3 % säännöstellään vesistön jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 2 798 miljoonaa kuutiometriä.
Dalälvenin pääuomassa on 34 vesivoimalaitosta: Älvkarleby, Lanforsen, Untra, Storgysinge, Söderfors, Gysinge, Näs, Avesta Lillfors, Avesta Storfors, Skedvi, Långhag, Domnarvet, Bullerforsen, Kvarnsveden, Forshuvudforsen, Gråda, Spjutmo, Blyberg, Väsa, Åsen, Trängslet, Båthusströmmen, Lindbyn, Lillstup Mockfjärd, Skifsforsen, Eldforsen, Hummelforsen, Lima, Ärnäs, Östvalla, Horrmund, Ugsi, Säs kvarn ja Dala Järna. Vesistön sivu-uomissa on vielä 89 voimalaa lisää:
Amungeånissa on Långshyttan,
Djursjönissa on Skeberg,
Draggånissa on Draggådalen,
Enånissa on Enskvarn,
Ellingeånissa on Ellingeån nedre ja Ellingeån övre,
Faluånissa on Faluån, Bergsgården, Österå ja Fjällgrycksbo,
Femanissa on Femån,
Garpånissa on Persbo,
Gimmånissa on Gimmån,
Granånissa on Kvarnmora,
Vrebroströmmenissa on Gopa, Svanhammar, Valhalla ja Vrebrosttrömmen,
Ickånissa on Brändkvarn ja Nykvarn,
Jularboånissa on Grytnäs,
Knivaånissa on Kniva,
Lemmånissa on Lemmån,
Limånissa on Limån, Sågkvarn ja Vådån,
Ljusterånissa on Säters bruk,
Lustboånissa on Lustebo,
Lustånissa on Norn,
Noretissa on Lindesnäs ja Närsen,
Nyängsånissa on Arkhyttan ja Lövåsen,
Oreälvenissa on Hansjö, Unnån, Skattungbyn, Furudal, Noppikoski ja Vässinkoski,
Rotälvenissa on Rots nedre ja Rots övre,
Ryssånissa on Ryssa Nedre ja Ryssa Övre,
Rällsjönissa on Rällsjöfors,
Stjärnsundsånissa on Stjärnsund,
Svärdsjövattendragenissa on Korsnäs, Sundborn ja Borgärdet,
Vinnarånissa on Strömdalen,
Svärdsjövattendragenissa on Rönndalen, Marnäs, Ungsjöbo, Dådran, Yttertänger, Piparån, Tängerströmmen, Tänger, Staffas Skvaltkvarn, Dalstuga, Linghed Lilla, Linghed Stora, Isala-Böle ja Åg,
Tunaånissa on Vatthammar Nedre, Vatthammar Övre, Täkt, Hälla Kvarn, Forsbacka, Hansgårdarna, Knutshyttan, Hyttfallet, Dormsveden, Bråfallet, Långsjöfallet ja Rämshyttan,
Vallenissa on Västra Utsjö,
Vallmoraånissa on Vallmora,
Vanånissa on Gävunda ja Johannisholm,
Vinterånissa on Vinterå ja Prästkvarn,
Våmånissa on Våmån kraft,
Årängsånissa on Rosse, By Kyrkbys Smedjelag, Nerby Kraft, Västanhede, Tyskbo bergmanssmedja, Tyskbo Nedre ja Horndal.
Voimaloiden yhteisteho on 1 176 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 4 634 gigawattituntia.
Käännös suomeksi
Paraíba

| Paraíba Estado da Paraíba |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Osavaltion sijainti Brasiliassa
Valtio:  Brasilia
Perustettu:  1889
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  João Pessoa
Pinta-ala:  56 469 km²
Väkiluku (2016):  3 999 415
 – väestötiheys:  70,8 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  BR-PB
 
Osavaltion internetsivut
Paraíba on osavaltio Brasilian koillisosassa. Osavaltio rajoittuu pohjoisessa Rio Grande do Norten osavaltioon, idässä Atlantin valtamereen, etelässä Pernambucon osavaltioon ja lännessä Cearán osavaltioon. Sen pääkaupunki on João Pessoa. Muita suuria kaupunkeja ovat Campina Grande, Santa Rita, Patos, Sousa, Cajazeiras ja Cabedelo. Osavaltiossa on arviolta 3 999 415 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 56 469 neliökilometriä.
Aluejako

Paraíba on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten neljään suuralueeseen: Sertão Paraibano, Borborema, Agreste Paraibano, Mata Paraibana. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 23 ala-alueeseen, jotka on jaettu edelleen 223 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Brejo Paraibano
Cajazeiras
Campina Grande
Cariri Ocidental
Cariri Oriental
Catolé do Rocha
Curimataú Ocidental
Curimataú Oriental
Esperança
Guarabira
Itabaiana
Itaporanga
João Pessoa
Litoral Norte
Litoral Sul
Patos
Piancó
Sapé
Seridó Ocidental Paraibano
Seridó Oriental Paraibano
Serra do Teixeira
Sousa
Umbuzeiro
Kuvia

João Pessoa
Arara
Sapé
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paraíba Wikimedia Commonsissa
Osavaltion internetsivut (portugaliksi)
| n k Brasilian osavaltiot |
| --- | --- | --- |
| Pohjoinen |  Acre  Amapá  Amazonas  Pará  Rondônia  Roraima  Tocantins  |  |
| Koillinen |  Alagoas  Bahia  Ceará  Maranhão  Paraíba  Pernambuco  Piauí  Rio Grande do Norte  Sergipe  |  |
| Keski-läntinen |  Distrito Federal  Goiás  Mato Grosso  Mato Grosso do Sul  |  |
| Kaakkoinen |  Espírito Santo  Minas Gerais  Rio de Janeiro  São Paulo  |  |
| Eteläinen |  Paraná  Rio Grande do Sul  Santa Catarina  |  |
Kartta Paraíban aluejaosta
Sergipe

| Sergipe Estado de Sergipe |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Osavaltion sijainti Brasiliassa
Valtio:  Brasilia
Perustettu:  1889
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Aracaju
Pinta-ala:  21 918 km²
Väkiluku (2016):  2 265 779
 – väestötiheys:  103,4 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  BR-SE
 
Osavaltion internetsivut
Sergipe on Brasilian pienin osavaltio. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla ja sen naapuriosavaltiot ovat Bahia ja Alagoas. Osavaltiossa on arviolta 2 265 779 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 21 918 neliökilometriä. Osavaltion pääkaupunki on Aracaju.
Osavaltion suurimmat kaupungit ja niiden asukasluvut

Aracaju – 491 898
Nossa Senhora do Socorro – 164 569
Lagarto – 89 075
Itabaiana – 82 957
São Cristóvão – 73 415
Estância – 61 636
Tobias Barreto – 46 043
Simão Dias – 39 182
Itabaianinha – 37 798
Poco Redondo – 29 032
Nossa Senhora da Glória – 28 671
Propria – 28 562
Itaporanga d'Ajuda – 28 128
Capela – 27 243
Porto da Folha – 26 787
Laranjeiras – 25 928
Boquim – 24 790
Nossa Senhora das Dores – 23 523
Umbauba – 21 391
Poco Verde – 21 157
Caninde de São Francisco – 20 977
Barra dos Coqueiros – 20 413
Riachão do Dantas – 20 336
Neópolis – 20 141
Aluejako

Sergipe on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten kolmeen suuralueeseen: Agreste Sergipano, Leste Sergipano ja Sertão Sergipano. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 13 ala-alueeseen, jotka on jaettu edelleen 75 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Agreste de Itabaiana
Agreste de Lagarto
Aracaju
Baixo Cotinguiba
Boquim
Carira
Cotinguiba
Estância
Japaratuba
Nossa Senhora das Dores
Propriá
Sergipana do Sertão do São Francisco
Tobias Barreto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sergipe Wikimedia Commonsissa
Osavaltion internetsivut (portugaliksi)
| n k Brasilian osavaltiot |
| --- | --- | --- |
| Pohjoinen |  Acre  Amapá  Amazonas  Pará  Rondônia  Roraima  Tocantins  |  |
| Koillinen |  Alagoas  Bahia  Ceará  Maranhão  Paraíba  Pernambuco  Piauí  Rio Grande do Norte  Sergipe  |  |
| Keski-läntinen |  Distrito Federal  Goiás  Mato Grosso  Mato Grosso do Sul  |  |
| Kaakkoinen |  Espírito Santo  Minas Gerais  Rio de Janeiro  São Paulo  |  |
| Eteläinen |  Paraná  Rio Grande do Sul  Santa Catarina  |  |
Lasten kotisairaanhoidon yksikkö

Lasten kotisairaanhoidon yksikkö on Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin alaisuuteen kuuluva, erityishoitoa tarvitsevia lapsia hoitava yksikkö. Se aloitti toimintansa keväällä 2012, ja sen toimisto sijaitsee Espoon Jorvissa. Helmikuuhun 2016 saakka yksikkö toimi pilottihankkeena, jossa mukana olivat Helsinki, Espoo ja Vantaa.
Yksikön perustamisen takana oli halu tarjota lasten vanhemmille tukea ja lyhentää lasten sairaalahoidossa viettämää aikaa. Aiemmin lapsi saattoi olla sairaalahoidossa pitkäänkin. Yksikön toiminta laajeni vuoden 2013 alussa, kun kotihoitoa alettiin järjestää myös äkillisesti sairastuneille lapsille. Potilaat voivat olla jo valmiiksi sairaina olleita tai aiemmin terveitä lapsia ja nuoria.
Lapset tulevat yksikköön lääkärin lähetteellä Lastenklinikan tai Jorvin päivystyksestä. Yksikkö ottaa hoitaakseen sellaisia lapsia, jotka eivät tarvitse varsinaista sairaalahoitoa, sillä hoitotyö tehdään lapsen kotona. Potilailla saattaa kuitenkin olla esimerkiksi trakeostomia eli henkitorviavanne.
Potilaan hoidosta ja sen toteutuksesta vastaa yksikön oma lääkäri, kun taas hoitotyön suorittaa lapsen oma hoitotiimi. Tiimeissä työskentelee lähinnä lähihoitajia, joita on kussakin tiimissä hoitotarpeesta riippuen noin kahdesta viiteen. Ennen tiimin perustamista pidetään hoitopalaveri hoitajien, yksikön osastonhoitajan ja vanhempien kesken. Palaverissa määritellään ja sovitaan hoidon tarve sekä käytännön asiat.
Yksiköllä on myös oma akuuttikotisairaanhoito. Akuuttikotisairaanhoidossa työskentelevät sairaanhoitajat, joiden toimipiste on Jorvissa. Sairaanhoitajat tekevät potilaskäyntejä sovitusti esimerkiksi tiimeissä.
Ivano-Frankivskin alue

| Ivano-Frankivskin alue Івано-Франківська область |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Ivano-Frankivskin alueen sijainti Ukrainan kartalla.
 Koordinaatit: 48.9227°N, 24.7103°E 
Valtio:   Ukraina
Perustettu:  1939
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ivano-Frankivsk
 – suurin kaupunki:  Ivano-Frankivsk (237 855 as.)
Pinta-ala  ():  13 900 km²
Väkiluku (2021):  1 361 109
 – väestötiheys:  97,9 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  UA-26
 
Verkkosivu
Ivano-Frankivskin alue (ukr. Івано-Франківська область, Ivano-Frankivska oblast) on maaseutuvaltainen hallinnollinen alue Ukrainan länsiosissa. Ivano-Frankivskin alueen naapureina ovat lounaassa Taka-Karpatian, luoteessa Lvivin, koillisessa Ternopilin ja kaakossa Tšernivtsin alueet. Etelässä alue rajautuu Romaniaan.
Alueen pinta-ala on 13 900 neliökilometriä. Vuoden 2021 alussa väestöä oli 1 361 000 henkeä, joista 44,5 prosenttia katsottiin kaupunkilaisiksi.
Alueen nimi oli neuvostoaikana yleensä venäläisittäin Ivano-Frankovskin alue ja ennen vuotta 1962 Stanislavin alue. Se on yksi historiallisen Galitsian muodostaneista nyky-Ukrainan alueista, oblasteista.
Talvinäkymä joen (Чо́рний Чере́мош) varrelta Ivano-Frankivskin alueella
Historia

Alue kuului Kiovalle 1000–1100-luvuilla ja vuodesta 1199 Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnalle, 1300-luvulta 1700-luvulle Puolalle. Alue joutui Puolan ensimmäisessä jaossa 1772 Itävallalle (vuodesta 1867 Itävalta-Unkari).
Ensimmäisen maailmansodan aikana Ivano-Frankivskin alue osana Galitsiaa joutui rintamaksi. Suuria operaatioita olivat 1916 Brusilovin hyökkäys ja 1917 Kerenskin hyökkäys, mitkä Venäjä teki keventääkseen ranskalaisten paineita länsirintamalla.
1918 alue kuului marraskuussa 1918 Saksan ja Itävalta-Unkarin ensimmäisen maailmansodan tappion jälkeen itsenäiseksi julistautuneelle Länsi-Ukrainan kansantasavallalle, minkä alueelle puolalaiset joukot tulivat heinäkuussa 1919, kun interventio bolševikkeja vastaan alkoi kiristyä. Puolalaiset hääti pois puna-armeijan komentaja Rogatin joukkojensa kanssa ja alueelle perustettiin Galitsian sosialistinen neuvostotasavalta, mikä kesti 23. syyskuuta 1920 saakka.
Elokuussa 1920 kävivät Puola ja Neuvosto-Venäjä alustavia neuvotteluja rauhasta samaan aikaan kun puna-armeija oli edennyt jo lähelle Varsovaa. 18. maaliskuuta 1921 solmitulla Riian rauhasopimuksella Galitsia Länsi-Ukrainana jäi Puolalle, minkä Neuvostoliitto valtasi itselleen yhdessä Valko-Venäjään liittyvän Rutenian kanssa Saksan hyökättyä Puolaan 1. syyskuuta 1939 ja Neuvostoliiton ryhdyttyä interventioon Itä-Puolassa 17. syyskuuta 1939. Näin hankittu Curzonin linjaa noudatteleva alue liitettiin Ukrainan sosialistiseen neuvostotasavaltaan 4. joulukuuta 1939. Alue oli saksalaisten hallussa kesäkuusta 1941 4. lokakuuta 1944.
Hallinnollinen jako ja suurimmat kaupungit

Ivano-Frankivskin alueen kartta piirikeskuksineen.
Ukrainassa aluehallinnon toista tasoa edustavat piirit (raion).
Hallinnollinen jako ja suurimmat kaupungit > Hallinnollinen jako vuodesta 2020

Ukrainan korkein neuvosto päätti heinäkuussa 2020 supistaa Ivano-Frankivskin alueen piirien lukumäärän kuuteen. Uudistuksessa esimerkiksi kaikki alueen kaupungit tulivat osaksi piirejä. Paikallistasolla asutus keskittyy edelleen 15 kaupunkiin, 24 kaupunkimaiseen taajamaan ja 765 kylään.
Ivano-Frankivskin alueen viisi väkirikkainta kaupunkia olivat vuonna 2021: Ivano-Frankivsk (237 855 as.), Kaluš (65 814 as.), Kolomyja (61 140 as.), Nadvirna (22 545 as.) ja Dolyna (20 641 as.).
Piirien perustiedot löytyvät oheisesta taulukosta. Useat piireistä olivat olemassa myös ennen heinäkuuta 2020, mutta niiden aiempi pinta-ala ja väkiluku saattoi poiketa uuden piirijaon mukaisesta tilanteesta.
| Nimi | Ukrainalainen nimi, kyrillinen | Asukkaita (2021) | Kaupunki- laiset (%, 2021) | Pinta-ala (km²) | Hallintopaikka (as> luku 2021) | Piirin kartta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ivano-Frankivskin piiri | Івано-Франківський район | &&&&&&&&&0558130.&&&&00558 130 | &&&&&&&&&&&&&055.020000055,2 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.3 873,0 | Ivano-Frankivsk (237 855 as.) |  |
| Kalušin piiri | Калуський район | &&&&&&&&&0282692.&&&&00282 692 | &&&&&&&&&&&&&043.080000043,8 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.3 562,7 | Kaluš (65 814 as.) |  |
| Kolomyjan piiri | Коломийський район | &&&&&&&&&0275512.&&&&00275 512 | &&&&&&&&&&&&&035.050000035,5 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.2 476,7 | Kolomyja (61 140 as.) |  |
| Kosivin piiri | Косівський район | &&&&&&&&&&084437.&&&&0084 437 | &&&&&&&&&&&&&017.020000017,2 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.877,2 | Kosiv (8 463 as.) |  |
| Nadvirnan piiri | Надвірнянський район | &&&&&&&&&0129939.&&&&00129 939 | &&&&&&&&&&&&&042.050000042,5 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.1 862,1 | Nadvirna (22 545 as.) |  |
| Verh’ovynan piiri | Верховинський район | &&&&&&&&&&030399.&&&&0030 399 | &&&&&&&&&&&&&019.010000019,1 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.1 248,3 | Verh’ovyna (5 815 as.) |  |
Hallinnollinen jako ja suurimmat kaupungit > Hallinnollinen jako ennen vuotta 2020

Ivano-Frankivskin alue oli ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta jaettu kuntaa vastaavalla hallinnollisella tasolla 14 piiriin ja 5 kaupunkipiiriin.
Bohorodtšany
Dolyna
Halytš
Horodenka
Kaluš
Kolomyja
Kosiv
Nadvirna
Rohatyn
Rožnjativ
Snjatin
Tlumatš
Tysmenitsja
Verh’ovyna
Boleh’iv
Ivano-Frankivsk
Jaremtše
Kaluš
Kolomyja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivano-Frankivskin alue Wikimedia Commonsissa
Ivano-Frankivska oblast (tietosanakirjan Isrorija mist i sil Ukrajinskoji RSR koko 9. voluumi alueesta) (ukrainaksi) (ukrssr.com.ua)
Ukrainan alueellinen jako
| --- | --- |
Alueet:  Dnipropetrovsk  Donetsk  Ivano-Frankivsk  Harkova  Herson  Hmelnytskyi  Kirovohrad  Kiova  Luhansk  Lviv  Mykolajiv  Odessa  Pultava  Rivne  Sumy  Ternopil  Tšerkasy  Tšernihiv  Tšernivtsi  Vinnytsja  Volynia  Taka-Karpatia  Zaporižžja  Žytomyr 
Autonominen tasavalta: Krim
Kaupungit:  Kiova  Sevastopol
”Heroes” (kappale)

| ”Heroes” David Bowie |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: ”Heroes”
 B-puoli: ”V-2 Schneider”
 Äänitetty : heinä–elokuu 1977
 Studio : Hansa Tonstudio, Länsi-Berliini
 Julkaistu: 23. syyskuuta 1977
 Tekijä(t): David Bowie, Brian Eno
 Tuottaja(t): David Bowie, Tony Visconti
 Tyylilaji: taiderock
 Kesto: 06.07 (albumilla)   03.32 (singlellä)
 Levy-yhtiö: RCA Records
David Bowien muut singlet
| ”Be My Wife” 1977 | ”Heroes” 1977 | ”Beauty and the Beast” 1978 |
”Heroes” on brittimuusikko David Bowien vuonna 1977 julkaistu musiikkikappale. Se ilmestyi hänen samannimisellä albumillaan sekä singlenä, joka nousi Britanniassa listasijalle 24. Sittemmin kappaleesta on muodostunut yksi hänen nimikappaleistaan, joka on usein äänestetty hänen parhaaksi laulukseen ja josta on tehty paljon cover-versioita.
Kappaleen synty

Alkuinnoituksen laululle antoi Bowien Brücke-museossa Berlinissä näkemä Otto Muellerin vuoden 1916 taideteos Liebespaar zwischen Gartenmauern (suom. Rakastavaiset puutarhan muurien välissä), jossa pari syleilee kivimuurin luona. Bowie siirsi näkymän Berliinin muurille, jonka hän näki päivittäin Hansa-äänitysstudion tarkkaamon ikkunasta. Bowie näki ikkunasta myös tuottaja Tony Viscontin ja joissain ”Heroes”-albumin kappaleissa taustoja laulaneen Antonia Maassin halaavan muurin vieressä, vaikka hän väittikin laulun ilmestyessä, että päähenkilöt perustuvat tuntemattomaan nuoreenpariin. Bowie halusi suojella Viscontia, joka oli naimisissa laulaja Mary Hopkinin kanssa, ja myönsi tämän osuuden vasta 2003. Myös Visconti on vahvistanut tarinan.
»Tony (Visconti) oli silloin naimisissa, enkä voinut koskaan sanoa, kuka se oli. Luulen, että avioliitto veteli mahdollisesti viimeisiä kuukausiaan, ja se oli hyvin koskettavaa, koska huomasin, että Tony oli hyvin rakastunut siihen tyttöön, ja se suhde jollain tapaa innoitti laulun.» 
(David Bowie, 2003)
Sen sijaan Maass on sanonut, että hänen ja Viscontin suhde alkoi vasta kappaleen valmistumisen jälkeen. Bowieta äänitysten aikaan tapaillut Romy Haag on väittänyt kappaleen kertovan todellisuudessa heidän suhteestaan. Bowien ystävä Clare Shenstone on sanonut osaltaan inspiroineensa laulua. Hän oli käymässä Bowien luona Berliinissä albumin äänitysten aikaan, ja hänen mukaansa kappale kertoo heidän viettämästään päivästä. Shenstone kertoi Bowielle nähneensä unta, jossa hän ui delfiinien kanssa. Hän ja Bowie vierailivat myös kappaleessa mainittavalla Berliinin muurilla.
Bowien vaimon Imanin omaelämäkerran I Am Iman (2001) esipuheessa Bowie kertoo, että kappaleeen vaikutti myös italialaisen herttuan Alberto Denti di Pirajnon vuonna 1956 kirjoittama lyhyt englanninkielinen tarina A Grave for a Dolphin. Se kertoo italialaisen sotilaan ja somalialaisen tytön tuomitusta rakkaudesta toisen maailmansodan aikana. Tytön kohtalo on kytköksissä delfiiniin, jonka kanssa hän ui, ja kun tyttö kuolee, kuolee myös delfiini. Bowie kirjoittaa: ”Pidin sitä taianomaisena ja kauniina rakkaustarinana. Ja se osittain inspiroi ’Heroes’-lauluani”.
Äänitykset > Soittimet

”Heroes” on merkitty Bowien ja Brian Enon yhdessä tekemäksi. Enon soittama syntetisaattori ja kokeelliset ideat olivat olleet tärkeässä roolissa jo Bowien edellisellä Low-albumilla. Enon osallistuessa kappaleen tekoon siinä ei ollut sanoja, vaan Bowie kirjoitti ja nauhoitti ne vasta, kun suurin osa kappaleessa soittavista muusikoista oli jo lähtenyt äänityssessioista.
Kappale äänitettiin heinä-elokuussa 1977 Hansa Tonstudion suuressa kakkostudiossa, jota oli aiemmin käytetty konserttisalina kamarimusiikille. Nauhoitus ajoittui ”Heroes”-albumin äänitysten alkuun. Kappaleessa soitti Bowien 1970-luvun jälkipuoliskon taustayhtyeen keskeisimmät muusikot: komppikitaristi Carlos Alomar, basisti George Murray ja rumpali Dennis Davis. Pohjaraidan soittimet nauhoitettiin samanaikaisesti studiolivenä ennen kuin kappaleella oli nimeä, melodiaa tai sanoja. Esimerkiksi Brian Eno on sanonut, että vaikka kappale kuulosti mahtavalta ja sankarilliselta, hänellä ei ollut mitään käsitystä, mistä sanoitus tulisi kertomaan. Myös kappaleen jättäminen kokonaan instrumentaaliksi oli pitkään harkinnassa.
”Heroes”-albumin kaikkien kappaleiden pohjaraidat valmistuivat vähän yli viikossa, minkä jälkeen Alomar, Murray ja Davis lähtivät studiosta. Eno jäi paikalle, ja mukaan liittyi King Crimson -yhtyeen kitaristi Robert Fripp. Hän improvisoi studiossa kiertoefektiä hyödyntävän kitarariffin, josta tuli kappaleen tunnusomainen piirre. Fripp soitti siitä kolme ottoa, ja tuottaja Tony Visconti sulautti ne yhteen ja kestämään koko kappaleen ajan. Brian Eno soitti EMS-syntetisaattoria, joka luo kappaleeseen värisevän ja kalisevan efektin, joka muuttuu loppua kohden yhä selvemmäksi. Koskettimien sijaan syntetisaattorissa oli sauvaohjain, jota pyörittämällä Eno loihti kieppuvia ääniä. Kitara syötettiin Enon syntetisaattoriin, ja Eno muokkasi ääntä samalla kun Fripp soitti.
Fripp viipyi albumin äänityksissä vain kaksi päivää, ja Eno lähti Berliinistä kolmen viikon jälkeen, jolloin studiolle jäivät enää Bowie, Visconti ja äänittäjä Edu Meyer. Visconti on muistellut, että albumin kappaleiden taustaraidoille lisättiin Bowielle tyypillisesti lyömäsoittimia. ”Heroes” kaipasi Bowien mielestä lehmänkelloa. Sellaista ei kuitenkaan löytynyt studiosta, eikä sellaisen vuokraamiseen ollut aikaa, joten lehmänkellon virkaa hoiti tyhjä nauhakela. Sen lisäksi Visconti soitti tamburiinia, ja raitojen rajallisuuden vuoksi ne äänitettiin samanaikaisesti ja asetettiin samalle raidalle.
Äänitykset > Laulu

Bowien lauluosuus äänitettiin kolmella otolla, minkä jälkeen mukaan lisättiin vielä taustalaulut. Myös äänittäjä Peter Burgon on sanonut laulaneensa taustoja Bowien ja Viscontin lisäksi, mutta hänet jätettiin mainitsematta ”Heroes”-albumin tekijätiedoissa.
Bowien laulu äänitettiin kolmella mikrofonilla, jotka oli asetettu eri etäisyyksien päähän laulajasta.
»Niin kaikuvassa studiossa normaali käytäntö on eristää laulaja neljän liikuteltavan väliseinän sisälle. Minä halusin sen sijaan käyttää kaikuvaa tilaa. Niinpä asensin kolme mikrofonia, joissa oli elektroniset ’kohinaportit’. Ne eivät avautuneet ennen kuin Davidin laulu ylsi tietylle voimakkuustasolle. David joutui huutamaan ja kuiskaamaan vuoron perään puoli tuntia, mutta kaikki toimi upeasti saatuani tasot täsmälleen oikein. Laululla ’Heroes’ kuultava laulu on lauluhuoneen luonnollinen, mutta porttien läpi ajettu kaiku.» 
(Tony Visconti)
Visconti on kertonut Bowien improvisoineen sanoitusta äänitystilanteessa. Hän kirjoitti tai muokkasi edeltä kirjoitettua säettä samalla kun lauloi sitä ja pyysi Viscontia pysäyttämään magnetofonin tehdessään säkeeseen korjauksia. Sanoitus ja laulu syntyivät lähes samanaikaisesti, ja niiden äänittäminen kesti puolisen tuntia. Myöhemmin nauhoitettiin Bowien ja Viscontin taustalaulut.
Bowie levytti kappaleesta myös saksan- ja ranskankieliset versiot ”Helden” ja ”Héros”. Saksankielisen käännöksen kirjoitti Antonia Maass. Lauluosuudet nauhoitettiin elokuussa 1977 Mountain-studioilla Sveitsin Montreux’ssa albumin valmistumisen jälkeen.