stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Operaatio Ariel
Evakuoinnit > Brest

Englantiin 18. kesäkuuta Brestistä täydessä lastissa saapuivat Arandora Star, Franconia ja Ormonde, jotka olivat juuri aikaisemmin saapuneet Norjan evakuoinnista Clydeen. Muita Brestiin lähetettyjä aluksia olivat Otranto, P & O Linen SS Strathaird ja Alfred Holtin alukset SS Bellerophon, SS Euryades ja SS Lycaon. Brestistä kuormattiin Englantiin kaikkiaan 32 584 sotilasta, kun mukaan lasketaan Straithairdissa olleet 6 000 sotilasta. Straithairdissa oli lisäksi siviilejä, 200 Brestin sotilasopetuslaitoksen kadettia, Pariisissa olleiden brittiläisten pankkien kultavaranto, de Gaullisti johtajia sekä jopa muutama lemmikkikoira.
Evakuoinnit > Saint-Nazaire

Saint-Nazairessa, jonne oli paennut noin 60 000 liittoutuneiden sotilasta, sotilaiden lisäksi 13 000 siviiliä kuljetettiin aluksilla Batory, Duchess of York, MS Georgic ja Sobieski 15. kesäkuuta. Seuraavana päivänä Oronsay sekä 17. kesäkuuta vastaisena yönä lukuisa määrä erilaisia aluksia, jotka oli kerätty Etelä-Englannista ja Etelä-Walesista.
Evakuoinnit > Bordeaux, Bayonne ja St Jean du Luz

P & O Linen uusin alus Ettrick oli alun perin matkalla Saint-Nazaireen, mutta sen saavuttua Loiren suulle se sai tiedon kaupungin joutumisesta saksalaisten haltuun. Alus höyrysi etelään kohti Bayonnea ja 22. kesäkuuta Ettrick kuormasi St Jean du Luzista 2 000 puolalaista, ranskalaista ja englantilaista sotilasta sekä Albanian kuninkaan Zogin.
Saman aikaisesti purettuaan 4 000 sotilasta Plymouthissa purjehti Glenaffaric yhdessä Cyclopsin ja Clan Rossin kanssa Bordeauxiin, Bayonneen ja St Jean du Luziin auttamaan Ettrickiä. Saksalaiset pommikoneet hyökkäsivät Clan Rossin kimppuun Bayonnen ulkopuolella 24. kesäkuuta aiheuttaen merkittäviä vaurioita. Alueelle saapui myös Arandora Star purettuaan Brestistä tuomansa pakolaiset Falmouthissa.
Tältä alueelta evakuoitiin 19 000 henkeä 19.–25. kesäkuuta.
Lopputulos

Englannin kanaalin ja Biskajan lahden satamista evakuoitiin kaikkiaan 191 870 sotilasta, muutama tuhat siviiliä, 2 292 sotilasajoneuvoa, 310 tykkiä sekä 1 800 tonnia erilaisia varastoja.
Evakuointien  ainoa suuri tappio oli Lancastrian uppoaminen Saint-Nazairessa 17. kesäkuuta ja lisäksi menetettiin runsaasti pienempiä aluksia. Evakuoinnin viimeisenä päivänä ilmatorjuntaristeilijä HMS Calcutta törmäsi Kanadan laivaston hävittäjään HMCS Fraseriin upottaen sen. HMS Calcutta oli ollut matkalla Bordeauxiin, jossa odotti edelleen 4 000 sotilasta evakuointia.
Flick of the Switch

| Flick of the Switch AC/DC |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuu 1983, Compass Point Studios, Nassau, Bahama
 Julkaistu: 19. elokuuta 1983
 Formaatti: LP, MC, 8-raita, CD
 Tuottaja(t): AC/DC
 Tyylilaji: hard rock, blues rock
 Kesto: 37.02
 Levy-yhtiö: Albert, Atlantic
Listasijoitukset
  Australia: 3.    Britannia: 4.    Yhdysvallat: 15.  Kts. lisää listasijoituksia
AC/DC:n muut julkaisut
| For Those About to Rock We Salute You 1981 | Flick of the Switch 1983 | ’74 Jailbreak 1984 |
Singlet albumilta Flick of the Switch
 ”Guns for Hire” Julkaistu: 14. syyskuuta 1983  ”Flick of the Switch” Julkaistu: 28. marraskuuta 1983  ”Nervous Shakedown” Julkaistu: 27. heinäkuuta 1984
Flick of the Switch on australialaisen AC/DC-yhtyeen yhdeksäs Australiassa ja kahdeksas kansainvälisesti julkaistu studioalbumi, joka ilmestyi 15. elokuuta 1983. Se äänitettiin saman vuoden huhtikuussa Compass Point Studiosissa Nassaussa, Bahamalla. Yhtye tavoitteli albumista tyylillisesti pelkistetympää kahden tuotetumman levyn jälkeen.
Albumi ei ole noussut yhtyeen suurimpien klassikoiden joukkoon. Jo ilmestyessään se sai kritiikkiä ja myi hieman heikommin kuin yhtyeen kaksi aiempaa albumia laulaja Brian Johnsonin kanssa. Sitä pidetäänkin AC/DC:n ensimmäisenä kaupallisena floppina. Albumilta julkaistiin singlet ”Guns for Hire”, ”Flick of the Switch” ja ”Nervous Shakedown”.
Rumpali Phil Rudd erotettiin yhtyeestä äänitysten jälkeen. Syynä olivat hänen henkilökohtaiset ongelmansa, jotka johtivat riitaan kitaristi Malcolm Youngin kanssa. Tilalle valittiin Simon Wright.
Taustaa

Yhtyeen mielestä kaksi sen edellistä albumia, Back in Black ja For Those About to Rock, olivat olleet tuotannoltaan mahdollisesti liian pitkälle hiottuja. Flick of the Switchillä yhtyeen oli tarkoitus palata juurilleen. Rytmikitaristi Malcolm Young halusi uudesta albumista ”paljaan, raa’an ja riisutun”. Hänen tavoitteenaan oli luoda albumille tunnelma, jossa kuulija tuntisi olevansa samassa tilassa soittajien kanssa. Jälkeenpäin hän kertoi, että yhtye halusi tulla taas ”yksinkertaiseksi pikkubändiksi”. Angus Young kertoi helmikuussa 1984 suosivansa ”raakaa puhtautta”: vähemmän tehosteita ja efektejä, eikä enää rumpujen jättimäistä kaikua.
Tammi-helmikuussa 1983 Youngin veljekset työstivät Sydneyssä uusia riffejä ja sointurakenteita uutta albumia varten. Sen jälkeen AC/DC kokoontui Mansaarelle viimeistelyä varten.
Äänitykset

Huhtikuussa yhtye matkusti Compass Pointin studiolle Nassauun, Bahamalle, jossa oli nauhoitettu myös yhtyeen vuonna 1980 julkaistu maailmanlaajuinen menestysalbumi Back in Black. Yhtyeen kolme edellistä albumia tuottanut Robert John ”Mutt” Lange ei ollut mukana, vaan yhtye halusi tuottaa albumin itse.
Äänitykset alkoivat huhtikuussa 1983. Yhtye nauhoitti sessioissa yhteensä kolmetoista raitaa. Niistä kolme kappaletta, muun muassa ”Out of Bounds” ja ”Tightrope”, eivät päätyneet albumille.
Flick of the Switch on ainoa AC/DC:n itse tuottama albumi. Johtavana tuottajana toimi rytmikitaristi Malcolm Young, jota kuitenkin avustivat yhtyeen aikaisemmat tuottajat, hänen veljensä George Young ja Harry Vanda. Äänittäjänä ja miksaajana toimi Tony Platt. Kun albumi oli miksattu, se kuulosti yhtyeen jäsenten mielestä liikaa Back in Blackilta, joten se miksattiin uudelleen.
Musiikki

Flick of the Switch edusti juuri sellaista AC/DC:tä kuin Malcolm Young oli äänityksissä halunnutkin. Äänimaailma oli raaka, raskas, kovaääninen ja efektitön. Tämä oli osittain tarkoitettu erotukseksi AC/DC:n ja muiden yhtyeiden välille aikakaudella, jolloin monet yhtyeet pehmensivät soundiaan saadakseen soittoaikaa uudessa Music Televisionissa. Musiikillisesti Flick of the Switch liittyy seuraajansa Fly on the Wallin (1985) kanssa samaan jatkumoon. Malcolm Young on kertonut, että hän tavoitteli Muddy Watersin vuonna 1977 julkaistun Hard Again -albumin äänimaailmaa.
Avauskappaleesta ”Rising Power” on sanottu, että siitä kuulee, mitä yhtye on tuotannollisesti ajanut takaa. Esimerkiksi kitarasoundia on kuvattu kirkkaammaksi kuin edellisalbumilla. ”Landslide” arvostelee solisti Brian Johnsonin inhoamia rahanahneita evankelistoja.
Albumin kansikuva, jossa oli yksinkertainen lyijykynäpiirros soolokitaristi Angus Youngista, edusti itse musiikin tavoin pelkistettyä linjaa. Kansitaide kuitenkin herätti kriittistä keskustelua yhtyeen ja levy-yhtiön välillä.
Phil Ruddin lähtö

Yhtyeen rumpali Phil Rudd ajautui Flick of the Switchin nauhoittamisen aikaan riitoihin rytmikitaristi Malcolm Youngin kanssa. Yhtyeen edellisen laulajan Bon Scottin kuolema vuoden 1980 alussa oli ilmeisesti ollut kovempi isku Ruddille kuin yhtyeen muille jäsenille. Paine ja työtaakka olivat kasvaneet Ruddin kohdalla kahden aiemman albumin suurten kiertueiden aikana. Vaikka Rudd soitti albumin äänityksissä normaalisti, hänen yksityiselämänsä ongelmat aiheuttivat jännitettä hänen ja Youngin välille. Lopulta tilanne kärjistyi ja Young ja Rudd ottivat toukokuussa asian vuoksi rajusti yhteen, minkä seurauksena Young halusi Ruddin lähtevän Nassausta ensimmäisellä mahdollisella lentokoneella, seuraavana iltana.
»Minut potkaistiin pellolle... Olin tuhoamassa terveyteni ja tarvitsin tauon, tiettyä vakautta. Jatkuvat kiertueet alkoivat painaa toden teolla. Piti saada hengittää. Highway to Helliä, Back in Blackia ja For Thosea promotaksemme kiersimme kuin seinähullut ja kaikki se ylettömyys kulutti minut loppuun, tyhjensi kaiken. Kiinnostukseni loppui... En pystynyt enää nauttimaan lavalle nousemisesta.» 
(Phil Rudd.)
Vuonna 2000 Malcolm Young paljasti, että Ruddin erottamiseen vaikutti myös tämän huumeiden käyttö. Kerrang!-lehden journalisti Mark Putterfordin mukaan Rudd poltti niin paljon kannabista, että alkoi nähdä harhoja.
Ruddin lähdön jälkeen lähestyvälle Yhdysvaltain-kiertueelle alettiin etsiä uutta rumpalia, joten yhtye lennätti Bahamalle useita ehdokkaita. Malcolm Youngin unelmana oli, että AC/DC:n uudeksi rumpaliksi liittyisi Procol Harum -yhtyeen B. J. Wilson. Lontooseen palattuaan AC/DC ilmoitti vapaasta rumpalin paikasta. Koesoittojen nimekkäimpiä hakijoita olivat Simon Kirke (Free, Bad Company) ja Paul Thompson (Roxy Music), mutta kumpikaan ei onnistunut vakuuttamaan yhtyettä. Kirken epäonnistuminen harmitti Malcolm Youngia, joka oli tämän suuri ihailija. Lopulta paikan sai nuori englantilainen Simon Wright. Koesoittoja järjestettiin Yhdysvalloissa yhteensä neljäsataa ja Britanniassa kolmesataa.
Julkaisu ja vastaanotto

Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa ja Euroopassa 19. elokuuta 1983, Australiassa neljä päivää myöhemmin. Australiassa ja Uudessa-Seelannissa sen julkaisi Albert Productions ja muualla Atlantic Records. Albumi sai ristiriitaisen vastaanoton, ja sitä mainostettiin erittäin pienellä budjetilla. Levy nousi Britanniassa sijalle neljä ja Yhdysvalloissa sijalle viisitoista. Edellinen albumi For Those Abut to Rock oli noussut Yhdysvaltain listaykköseksi ja Britanniassa kolmanneksi. Menestys oli ympäri maailmaa edellislevyä heikompaa ja Flick of the Switchiä pidetäänkin AC/DC:n uran ensimmäisenä kaupallisena floppina. Myös Kerrang!-musiikkilehden äänestyksessä AC/DC valittiin vuoden 1983 kahdeksanneksi suurimmaksi pettymykseksi.
Flick of the Switchin aiempaa heikommalle menestykselle on pidetty syynä sitä, että se ei ollut ilmestyessään musiikillisesti ajankohtainen. Metallimusiikista oli tullut valtavirtaa ja kyseisen tyylilajin ihailijat halusivat kuunnella raskaampaa ja progressiivisempaa musiikkia kuin mitä AC/DC edusti. Lisäksi levyltä puuttui radiohitti.
Yhtye harjoitteli tulevaa Yhdysvaltain-kiertuetta varten Los Angelesissa, missä kuvattiin myös musiikkivideot kappaleista ”Flick of the Switch”, ”Nervous Shakedown” ja ”Guns for Hire”. Malcolm Young antoi kuvausryhmälle päivän aikaa tallentaa yhtye filmille. Videot olivat yksinkertaisia ja pienellä budjetilla tehtyjä. Ne kuvattiin suuressa, lentokonehallin kokoisessa tilassa.
Albumin odotettua heikompi menestys näkyi myös albumin jälkeisellä kiertueella. Yhtye soitti usein vain kerran kaupungissa, jossa se oli edellisellä kiertueella soittanut kahdesti tai kolmesti. Myös salit olivat monesti puolityhjiä. Yhdysvaltain-kiertueen jälkeen alkoi keikaton aika, joka kesti vuoden 1984 helmikuusta kesäkuuhun. Tämä jakso kului yhtyeeltä harjoitteluun, säveltämiseen ja seuraavan albumin valmisteluun.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia | 3. |  |  |  |
|  Suomi | 3. | 13 | syyskuu 1983 |  |
|  Britannia | 4. | 9 | 3.9.1983 |  |
|  Norja | 4. | 7 | viikko 35/1983 |  |
|  Ranska | 5. | 23 | 1983 |  |
|  Länsi-Saksa | 6. |  |  |  |
|  Ruotsi | 8. | 5 | 6.9.1983 |  |
|  Uusi-Seelanti | 8. | 7 | 25.9.1983 |  |
|  Itävalta | 9. | 6 | 1.10.1983 |  |
|  Alankomaat | 10. | 8 | 3.9.1983 |  |
|  Kanada | 13. |  | 27.8.1983 |  |
|  Yhdysvallat | 15. |  | 1983 |  |
|  Sveitsi | 28. | 1 | 6.11.1983 |  |
Julkaisu ja vastaanotto > Kritiikki

Rolling Stone -lehden arvostelija David Fricke totesi yhtyeen toistavan itseään levystä toiseen ja etenkin Youngin kierrättävän vanhoja riffejään hittilevyltä toiselle. Allmusicissa julkaistussa arvostelija Steve Huey oli huomannut, miten yhtye pyrki tavoittelemaan ensimmäisten levyjensä raakuutta, ja arveli että yhtyeeltä alkoivat ideat olla vähissä.
Arvostelut
Rolling Stone:
All Music Guide:
Blender:
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Angus Young, Malcolm Young ja Brian Johnson.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Rising Power | 3.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | This House Is on Fire | 3.23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Flick of the Switch | 3.13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Nervous Shakedown | 4.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Landslide | 3.57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Guns for Hire | 3.24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Deep in the Hole | 3.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Bedlam in Belgium | 3.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Badlands | 3.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Brain Shake | 4.00 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

| --- | --- |
 Muusikot  Brian Johnson – laulu  Angus Young – soolokitara  Malcolm Young – rytmikitara  Cliff Williams – bassokitara  Phil Rudd – rummut :   Muut  Tony Platt – äänitys, miksaus  Benji – avustava äänittäjä  Barry Harris – avustava äänittäjä  Gary Helman – avustava äänittäjä  AC/DC – tuotanto, kansikuvan suunnittelu  Brent Richardson – kansikuvan piirros
Aiheesta muualla

Flick of the Switch Discogsissa. (englanniksi)
| n k AC/DC |
| --- | --- |
 Angus Young  Brian Johnson  Phil Rudd  Cliff Williams  Stevie Young Malcolm Young  Dave Evans  Rob Bailey  Peter Clark  Bon Scott  Mark Evans  Simon Wright  Chris Slade  Axl Rose 
Studioalbumit:  High Voltage kansainvälinen  T.N.T.  Dirty Deeds Done Dirt Cheap  Let There Be Rock  Powerage  Highway to Hell  Back in Black  For Those About to Rock We Salute You  Flick of the Switch  Fly on the Wall  Blow Up Your Video  The Razors Edge  Ballbreaker  Stiff Upper Lip  Black Ice  Rock or Bust  Power Up 
Kokoelmat:  Volts  Bonfire  Backtracks 
EP:t:  ’74 Jailbreak 
Livealbumit:  If You Want Blood You’ve Got It  Live  Live from the Atlantic Studios  Let There Be Rock: The Movie – Live in Paris  Live at River Plate 
Soundtrackit:  Who Made Who  Iron Man 2 
Muuta:  diskografia  kappaleet 
Phil Rudd vuonna 1995.
Foiníki

| Foiníki Φοινίκι |
| --- | --- |
 Foiníkin kylä.
 Foiníki
 Koordinaatit: 35°29′33″N, 27°6′59″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Kárpathos-Kásos
Kunta:  Kárpathos
Kunnallisyksikkö:  Kárpathos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  6201010303
Väkiluku (2011):  33
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Foiníki (kreik. Φοινίκι; kath.kreik. Φοινίκιον, Foiníkion) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kárpathoksen saarella ja kuuluu Kárpathoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin vanhaan Kárpathoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien uuden Kárpathoksen kunnan Kárpathoksen kunnallisyksikköön. Kylä on osa Arkásan kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 33 (vuonna 2011).
Foiníkin Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) kirkko.
Foiníki sijaitsee Kárpathoksen länsirannikolla. Kylästä on matkaa Kárpathoksen pääkaupunkiin, itärannikolla sijaitsevaan Kárpathokseen eli Pigádiaan 21 kilometriä. Foiníkin eteläpuolella sijaitsevaan Arkásan kylään on matkaa kaksi kilometriä. Foiníkin kylän läheisyydessä sijaitsevat Flaskián rotko sekä Kamarákian ja Ágios Geórgioksen uimarannat.
Kylässä on tavernoja ja hotelleja. Foiníkistä liikennöi säännöllisesti laiva naapurisaari Kásokselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Foiníki Wikimedia Commonsissa
HMS Ark Royal (R07)

| HMS Ark Royal (R07) |
| --- | --- |
 HMS Ark Royal

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter, Wallsend
Kölinlasku:  14. joulukuuta 1978
Laskettu vesille:  2. kesäkuuta 1981
Palveluskäyttöön:  1. marraskuuta 1985
Poistui palveluskäytöstä:  11. maaliskuuta 2011
Loppuvaihe:  romutettavaksi 2013
Tekniset tiedot
Uppouma:  20 600 t
Pituus:  209,09 m
Leveys:  35 m
Syväys:  7,5 m
Koneteho:  97 000 hv (75 MW)
Nopeus:  30+ solmua
Miehistöä:  Laivanmiehistö:57 upseeria, 160 aliupseeria ja 449 miestä Lentomiehistö:84 upseeria, 125 aliupseeria ja 193 miestä
Aseistus
Aseistus:  Sea Dart GWS 30 -ilmatorjuntaohjus 3 x 30 mm Vulcan Mark 15 Phalanx -lähitorjuntajärjestelmää (CIWS) 2 x GAM-B01 20 mm -konetykkiä Harrier GR.7/9 -hävittäjiä Sea King ASaC ja Merlin HM1 -helikoptereita
HMS Ark Royal (viirinumero R07) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Invincible-luokan 1981 vesillelaskettu lentotukialus.  Alus oli hieman suurempi kuin sisaraluksensa ja siihen asennettiin jo rakennusvaiheessa jyrkempi keularamppi (12 astetta verrattuna HMS Invinciblen 7 asteen ramppiin) Harrier-koneiden STOVL-kyvyn parantamiseksi.
Valmistus

Britannian puolustusministeri Fred Mulley ilmoitti 2. joulukuuta 1978 HMS Illustriousin vesillelaskupuheessaan 200 miljoonaa puntaa maksavan aluksen rakentamisesta Swan Hunter Shipbuildersin Wallsendin telakalla ja köli laskettiin 14. joulukuuta 1978. Alus laskettiin vesille 20. kesäkuuta 1981 kumminaan kuningataräiti Elisabetin. Alus piti alun perin nimetä HMS Indomitableksi, mutta edeltäneen HMS Ark Royalin romuttamisen jälkeinen julkinen paine pakotti nimen muutokseen. Se otettiin palveluskäyttöön 1. marraskuuta 1985.
Palvelus

Ark Royal siirrettiin toukokuussa 1999 Rosythin telakalle modernisoitavaksi, minä aikana alukselta poistettiin Sea Dart -ohjukset, mikä mahdollisti etukannen kattamisen. Muutos paransi Harrier GR7 -koneilla operointia sekä lisäsi parkkitilaa aluksen kannella. Lisäksi aluksen kantta vahvistettiin kestämään raskaamman Merlin HM.1 -helikopterin paino. Alus palasi palvelukseen 13. heinäkuuta 2001. Muutostöiden kustannuksiksi vahvistettiin 147 miljoonaa puntaa. Laivaston ilmavoimien 700M laivue suoritti 14. heinäkuuta aluksella testejä Merlin HM1 -kalustolla Skotlannin rannikon edustalla osana koeajoja. Alus suoritti lokakuun loppuun taistelujärjestelmien testausta ja se palasi operatiiviseen käyttöön 22. marraskuuta.
Alus hinattiin  19. kesäkuuta 2005 Portsmouthin telakalle, jossa huoltotyö aloitettiin tammikuussa 2006. Telakalla olon aikana alukselle valmistettiin kolmas masto, johon sijoitettiin satelliitti- ja radiovastaanottimet. Alus palasi kuivatelakalta 14. kesäkuuta 2006. Alus aloitti 29. syyskuuta koeajonsa avomerellä, jolloin alus korvasi elokuussa 2006 telakalle lähtevän Illustriousin. Aluksen kotisatamaksi määrättiin Portsmouth, jonne se saapui 28. lokakuuta. Ark Royal aloitti kymmenen viikon koulutus- ja koeajojakson, kunnes se palasi palvelukseen 8. joulukuuta.
Alus oli kuninkaallisen laivaston lippulaivana 25. toukokuuta 2007 alkaen.
Lokakuun 2010 laivastotarkastus päätti aluksen romuttamisesta ennenaikaisesti, osana hallituksen säästötoimia. Päätös laitetaan toimeen lähes välittömästi. Alus myytiin turkkilaiselle romuttamolle 2,9 miljoonan punnan hinnasta. Alus hinattiin romutettavaksi Turkin Aliağaan kesäkuussa 2013.
Laivan päälliköt

J. L. Weatherall 1985–1987
M. G. T. Harris 1987–1989
J. R. Brigstocke 1989–1990
N. E. Rankin 1990–1992
J. J. Blackham 1992–1993
T. W. Loughran 1993–1994
...
Alan Massey ← 2003 →
Tim Stockings - 11. heinäkuuta 2006
Mike Mansergh 11. heinäkuuta 2006 – 31. heinäkuuta 2008
John Clink 31. heinäkuuta 2008 –
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
HMS Ark Royalin virallinen sivu
Invincible-luokan lentotukialukset
Folke Birgerinpoika

Folke Birgerinpoika (myös Folke jarl, kuoli 1210) oli Ruotsin jaarli kuolemaansa asti. Hän kuului mahtavaan Bjälbo-sukuun ja hänen vanhempansa olivat luultavasti Birger Brosa ja Brigida, Norjan kuninkaan Harald Gillen tytär. Historiallisissa teksteissä mainitun "Folke jarlin" on tulkittu olevan Birger Brosan poika Folke. Kaikkiaan Folken elämästä on säilynyt niukalti tietoa. Hänen tiedetään saaneen surmansa Gestilenin taistelussa vuonna 1210, jossa hän soti Eerikin suvun puolella Sverker Kaarlenpoikaa vastaan. Folkesta tuli jaarli luultavasti Lenan taistelun jälkeen vuonna 1208, jossa jaarli Knut Birgerinpoika, Birger Brosan poika, kaatui.
Gestrilenin taistelussa Folke mainitaan Folkungien päällikkönä.
Folkella oli kaksi poikaa, Sune ja Holmger. Sune tunnetaan keskiajalla suositusta laulusta "Vreta klosterrov". Sunen tytär Katarina meni naimisiin kuningas Eerik Eerikinpojan kanssa. Holmger puolestaan on Ama-suvun kantaisä.
RN Armando Diaz (1932)

| RN Armando Diaz |
| --- | --- |
 RN Armando Diaz

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Odero-Terni-Orlando, La Spezia
Kölinlasku:  28. heinäkuuta 1930
Laskettu vesille:  10. heinäkuuta 1932
Palveluskäyttöön:  29. huhtikuuta 1933
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 25. helmikuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 406 t (standardi) 7 194 t (kuormattu)
Pituus:  169,3 m
Leveys:  15,5 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  95 000 hv (70,841 MW)
Nopeus:  36,5 solmua (67,6 km/h)
Miehistöä:  507
Aseistus
Aseistus:  8 × 152 mm tykkiä kaksoistorneissa 6 × 100 mm tykkiä kaksoistorneissa 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 × 533 mm torpedoputkea 2 lentokonetta
RN Armando Diaz (ital. Regia Nave Armando Diaz) oli Regia Marinan eli Italian kuningaskunnan laivaston toisessa maailmansodassa palvellut Cadorna-luokan kevyt risteilijä. Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusvene HMS Upright upotti risteilijän torpedoimalla 25. helmikuuta 1941  Kerkenna-saarten edustalla.
Valmistus

Alus tilattiin Odero Terni Orlandolta La Speziasta, missä köli laskettiin 28. heinäkuuta 1930. Alus laskettiin vesille 10. heinäkuuta 1932 ja valmistui 29. huhtikuuta 1933. Nimensä risteilijä sai Italian entisen yleisesikunnan päällikön ja puolustusministerin Armando Diazin mukaan.
Palvelus

Armando Diaz palveli aluksi Välimerellä lukuun ottamatta purjehdusta Australiaan ja Uuteen-Seelantiin 1. syyskuuta 1934 - helmikuu 1935. Alus oli läntisellä Välimerellä Espanjan sisällissodan ajan tukikohtanaan Palma ja Melilla.
Toisessa maailmansodassa alus osallistui kesäkuussa 1940 4. risteilijäviirikön mukana Calabrian taisteluun. Lokakuussa se osallistui tehtävään Albanian rannikolla. Alus siirrettiin joulukuussa suoraan laivaston esikunnan alaisuuteen ja se määrättiin tammikuusta 1941 alkaen suojaamaan Albaniaan meneviä saattueita.
Kuitenkin jo helmikuussa Tripoliin matkaavan saattueen suojaa piti vahvistaa ja alus siirrettiin uuteen tehtävään. Alus suojasi saattuetta risteilijä Giovanni della Bande Neren ja kahden hävittäjän kanssa. Helmikuun 25. päivän ensimmäisinä tunteina saattue suojueineen purjehti Tunisian edustalla Kerkenna-saarten itäpuolella. Tällöin Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusvene Upright aloitti hyökkäyksen Armando Diazia vastaan ampuen neljä torpedoa. Ainakin yksi torpedoista osui Armando Diaziin, jonka ampumatarvikevarasto räjähti. Tämän jälkeen alus upposi vain kuudessa minuutissa vieden mukanaan lähes 500 miestä.
Arminkotilot

| Arminkotilot |
| --- | --- |
 Armina maculata
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Heterobranchia
Lahko::  Vapaakiduskotilot Nudibranchia
Heimo::  Arminkotilot Arminidae  Iredale & O'Donoghue, 1923
Suvut
 Armina  Atthila  Dermatobranchus  Histiomena  Pleurophyllidiella  Pleurophyllidiopsis 
Katso myös
   Arminkotilot Wikispeciesissä   Arminkotilot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arminkotilot (Arminidae) on vapaakiduskotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Arminkotilot jaetaan kuuteen sukuun. Heimon lajit ovat kuorettomia ja ruumiinmuodoltaan pitkänomaisia ja suippenevia. Suurimmat arminkotilot voivat saavuttaa noin 10 cm pituuden. Mantteli on kookas ja lehtimäiset kidukset sijaitsevat manttelin ja jalan välissä. Ruumiissa voi olla pituussuuntaisia harjanteita.
Elintavat

Arminkotiloiden ravintoa ovat pehmytkorallit ja merisulat.
Tuula Arkio

Tuula Arkio
Tuula Johanna Arkio (o.s. Olamo, s. 2. huhtikuuta 1943 Helsinki) on suomalainen taidehistorioitsija ja taidemuseonjohtaja. Vuonna 2006 hänet promovoitiin Kuvataideakatemian kunniatohtoriksi ja hänelle myönnettiin kulttuurineuvoksen arvonimi.
Arkio johti Kiasmaa vuosina 1990–2000 ja Valtion taidemuseota 2000–2006.