stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viola Gråsten

Viola Gråsten 1950.
Viola Hildegard Gråsten (synt. Forsberg, myöh. Gråsten-Öhquist; 18. marraskuuta 1910 Keuruu – 20. lokakuuta 1994 Tukholma, Ruotsi) oli suomalaissyntyinen tekstiilitaiteilija, joka loi pääosan urastaan Ruotsissa. Hän opiskeli Taideteollisuuden keskuskoulussa 1932–1936, oli Suomen Käsityön Ystävien kaavasuunnittelijana 1937–1944, muutti Ruotsiin ja oli siellä Nordiska Kompanietin tekstiilitaiteilija 1945–1956 ja siirtyi Mölnlycken Modetextilin taiteelliseksi johtajaksi. Gråstenin tunnetuin suunnittelutyö on Oomph-painokangas vuodelta 1952. Hän sai useita kansainvälisiä palkintoja. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1973.
Suomen valtiovarainministerinä toiminut pankinjohtaja Ernst Gråsten oli Viola Gråstenin enopuoli ja adoptioisä. Gråsten sai vuonna 1950 Ruotsin kansalaisuuden. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1954 journalisti Nils Öhquist.
Galleri

Viola Gråstenin kuvio mekossa vuodelta 1955.
Design  Viola Gråsten.
Aiheesta muualla

Designarkivet Elämäkerta Viola Gråsten (englanniksi)
Designarkivet Elämäkerta Viola Gråsten (ruotsiksi)
Raphaël Balla Guilavogui

Raphaël Balla Guilavogui
Raphaël Balla Guilavogui (s. 26. syyskuuta 1964) on guinealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi N'Zérékorén hiippakuntaan 14. marraskuuta 1993 ja nimitettiin saman hiippakunnan piispaksi 14. elokuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Robert Sarah, jota avustivat Vincent Coulibaly ja Emmanuel Félémou.
Vihtori Alava

| Vihtori Alava |
| --- | --- |
 Virittäjän perustajat vuonna 1894: Aukusti Niemi, Uuno Karttunen, Vihtori Alava, Kustaa Karjalainen, E. A. Tunkelo ja Juho Vennola.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Vihtori Alava, Vihtori Forsberg
Syntynyt: 23. syyskuuta 1870 Virolahti
Kuollut: 5. huhtikuuta 1935 (64 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  kielitiede
Vihtori Alava (ent. Forsberg; 23. syyskuuta 1870 Virolahti – 5. huhtikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä, joka tutki suomalais-ugrilaisia kieliä ja kansanrunoutta.
Elämä ja ura

Alava oli kotoisin Virolahdelta. Hänen isänsä oli maanviljelijä ja majatalonpitäjä. Jo koulupoikana Alava innostui keräämään kansanrunoutta kotiseudullaan ja kauempanakin. Ylioppilaaksi päästyään 1890 hän jatkoi harrastustaan, joka johti tutkimaan kansan elämää, varsinkin sen henkistä perinnettä.
Alava aloitti kansantietouden keruun Länsi-Inkerissa kesällä 1891. Tältä matkalta Alava sai kootuksi runoja ja loitsuja seka taikoja ja satuja kaikkiaan 1 541 numeroa. Tämän jälkeen hän teki tutkimusmatkansa Inkeriin vuosina 1892 (Kurkolanniemi), 1894 (Pohjois-Inkeri), 1897 (Narvusi ja Kattila) ja 1901 (Länsi- ja Keski-Inkeri). Koottuja kansanrunoja on painettu Suomen kansan vanhat runot -teossarjaan, pelkästään länsi-inkeriläisiä runoja on siinä lähes 400 sivua, ne hän on itse toimittanut julkisuuteen vuonna 1916. Vuonna 1895 hän teki matkan Tverin Karjalaan.
Alava oli vuodesta 1903 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustannusvaraston hoitaja. Hän toimi vuosien 1905–1905 viimeisillä säätyvaltiopäivillä talonpoikaissäädyn pikakirjoittajana sekä uuden eduskunnan pikakirjoittajana vuosina 1907–1908. Alava osallistui Maalaisliiton perustamiseen. Hän toimitti Helsingissä ilmestyneitä Talonpojan Lehteä ja Maalaista vuosina 1906–1907.
Inkeriläisten kansantietoutta kootessaan Alavalla oli aikomus ryhtyä selvittämään sitä tutkimuksissaan, mutta muut tehtävät tulivat esteeksi ja näin hänen oli luovuttava tiedemiehen tutkimuksista. Elämänuransa aikana hän toimi muun muassa opettajana, kanslistina, liikemiehenä ja viimeksi kirjanpitäjänä kuolemaansa asti.
Muuta

Tulevat Viron valtionpäämiehet Konstantin Päts ja Jaan Teemant asuivat vuosina 1906–1908 Alavan omistamalla Mäkelän maatilalla Helsingin maalaiskunnan Hämeenkylässä. Alava tarjosi heille piilopaikan, sillä he olivat paenneet Virosta saatuaan kuolemantuomion toiminnastaan vuoden 1905 vallankumouksen aikana. Alava oli hankkinut Skobbas-nimisestä talosta erotetun Mäkelän tilan kesänviettopaikakseen vuonna 1902.
Tuotantoa

Vatjalaisia häätapoja, lauluja ja -itkuja (1908)
Matkamuistelmia Tverin Karjalasta kesällä 1895 (1912)
Aiheesta muualla

V. Alava : Vanhassa Inkerissä keräilymatkoilla. Muistelmia 35 vuoden takaa, Helsingin Sanomat, 27.11.1927, nro 322, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Raski (sukunimi)

Raski on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Herman Raski (1898–1969), kansakoulunopettaja ja näytelmäkirjailija
Jaana Raski (s. 1956), näyttelijä
Merja Raski (s. 1965), laulaja, säveltäjä, sanoittaja ja vuoden 1993 tangokuningatar
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Viola Kuoksa

Viola Kuoksa Ukonjärvellä vuonna 1965.
Lempi Maria Viola Kuoksa-Wave (1. kesäkuuta 1904 Calumet – 31. lokakuuta 1995 Rovaniemi) oli suomalainen opettaja, hammaslääkäri ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkiä Hannu Taro.
Kuoksan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Vilho Kuoksa ja Briita Kustaava Leiviskä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1923 Lahden yhteiskoulusta ja valmistui kansakoulun opettajaksi Raahen opettajaseminaarista 1925.  Kuoksa opiskeli sitten hammaslääkäriksi Helsingin yliopistossa ja suoritti odontologian lisensiaatin tutkinnon 1933.
Kuoksa toimi kansakoulun opettajana Rovaniemellä, Karungissa ja Alatorniossa 1923–1927 sekä opettajana Lahden ylemmässä kansanopistossa 1927–1928 ja suomen kielen opettajana Tallinnassa 1931. Hän toimi viimeksi hammaslääkärinä Rovaniemellä vuodesta 1933 lähtien.
Viola Kuoksa oli naimisissa 1934–1959 metsänhoitaja Arvo Gunnar Waven (ent. Wavén; 1903–1959) kanssa.
Teoksia > Nimellä Viola Kuoksa

Kotipirtti: Peräpohjalainen kertomus. Pellervo-seura, Helsinki 1945
Teoksia > Nimellä Viola Kuoksa-Wave

Totto 1. Toimittaneet Viola Kuoksa-Wave, Seija Suoja ja Antti Ruokanen. Kotiseutuyhdistys Rovaniemen Totto r.y:n julkaisu. Rovaniemi 1952, näköispainos 1981
Levoton virta: Romaani. Pellervo-seura, Helsinki 1956
Juhannushäät 1810-luvun tapaan Rovaniemellä: Näytelmä. 1970
Häät Kapernaumissa: Näytelmä. Rovaniemen teatteri 1974
Kettuturkki: Komedia taiteen tukemisesta ja arvostuksesta. 1979
Rasmus

Rasmus tarkoittaa seuraavia asioita:
Rasmus, miehen nimi
RASMUS - Rasismin ja muukalaispelon vastainen yhdistys ry
Rasmus Nalle, sarjakuvahahmo
The Rasmus, suomalainen yhtye
Rasmus, sukunimenä:
Johanna Rasmus, Yona (s. 1984), suomalainen laulaja ja lauluntekijä
Niilo Rasmus, saamelainen lauluntekijä, Jiella-yhtyeen jäsen.
Rahoitusmatematiikka

Rahoitusmatematiikka tai finanssimatematiikka on sovelletun matematiikan tutkimusalue, joka tutkii rahoitusmarkkinoita. Rahoitusmatemaatikko työskentelee esimerkiksi analyytikkona rahoitus- ja vakuutusyhtiössä.
Raskolnikov

Rodion Romanovitš Raskolnikov (ven. Родион Романович Раскольников) on Fjodor Dostojevskin romaanin Rikos ja rangaistus fiktiivinen päähenkilö. Nimi tulee venäjän sanasta raskolnik, joka tarkoittaa 'vanhauskoista' ja 'hajottajaa'. Raskolnikoiksi kutsuttiin Venäjän vanhauskoisia 1600-luvulla.
Nuori ylioppilas Raskolnikov tekee rikoksen 1800-luvun Pietarissa: murhaa koronkiskojaeukon ja tämän paikalle sattuneen sisaren. Hän ei tee murhaa niinkään ryöstöaikeissa vaan kokeillakseen ja todistaakseen itselleen olevansa moraalisesti valioihminen. Kirja kuvaa teon emotionaalisia, henkisiä ja fyysisiä vaikutuksia Raskolnikoviin. Raskolnikovia vaivaavat syyllisyydentunteet ja vainoharhat siitä, että kaikki epäilevät häntä. Hän tapaa hurskaan prostituoidun Sonja Marmeladovan, jonka vaikutuksesta hän lopulta tunnustaa tekonsa. Raskolnikov tuomitaan kahdeksaksi vuodeksi Siperian pakkotyöleirille, ja Sonja seuraa häntä.
Raskolnikovia ovat elokuvafilmatisoinneissa esittäneet Grigori Chmara (1923), Peter Lorre (1935), Markku Toikka (1983), John Simm (2002), Crispin Glover (2002) sekä Ilja Kremnov (2005).
Raputietokeskus

Raputietokeskus on  pääosin EU -rahoitteinen vuonna 1997 perustettu toimisto, jonka  toiminta tähtää suomalaisen elinkeinoon liittyvän raputalouden toimintaedellytysten parantamiseen. Se toimii kiinteässä yhteistyössä mm. Itä-Suomen yliopiston, kalatalouden neuvontajärjestöjen, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen (RKTL), kalatalousviranomaisten sekä Asikkalan Päijännetalon kanssa. Raputietokeskuksen toiminta perustuu yleiseen ja erityisesti elinkeinoon liittyvään rapubiologiseen neuvontaan ja suomalaisen ja ulkomaisen rapututkimuksen tulosten soveltamiseen suomalaisen raputalouden kehittämiseksi.
Raputietokeskus perustettiin 1997 RKTLn yhteyteen ja sen toimipaikkana oli Evon kalan- ja riistantutkimuslaitos. Raputietokeskuksen ainoana työläisenä oli aluksi Ari Mannonen. Vuonna 2002 Raputietokeskuksen toiminta siirtyi Päijänne-instituutin alaisuuteen Asikkalaan ja toimistoon pestattiin toinen työläinen, Japo Jussila. Raputietokeskuksen toiminta hajautettiin vuonna 2007 ja toimipaikoiksi valittiin Helsinki ja Kuopio. Raputietokeskuksen toimintamalli muokattiin verkostoyhteistyöksi, jossa on mukana Kalatalouden Keskusliitto, Itä-Suomen yliopisto ja Koulutuskeskus Salpauksen Päijänteen toimipiste.
Raputietokeskus osallistuu aktiivisesti rapuun liittyvään tiedotukseen ja jakaa vuosittaista suomalaisen raputalouden tunnustuspalkintoa, Vuoden Rapulaisen titteliä. Raputietokeskus osallistuu Suomen ravunviljelijöiden liiton toimintaan ja julkaisee samalla toimenkuvaansa liittyen Ravun Peili - Kräftans Spegel (Arkistoitu – Internet Archive) nimistä nettilehteä.
Aiheesta muualla

Raputietokeskus
Rahoitustaloustiede

CMAP_-_Centre_de_Mathématiques_Appliquées_de_l'Ecole_polytechnique_(25911635211)
Rahoitustaloustiede on taloustieteiden haara, jolle on ominaista keskittyminen sellaiseen kaupantekoon, jossa on usein rahaa eri muodoissa molemmilla kaupan osapuolilla. Se tutkii rahoitusmuuttujien kuten osakkeiden hintojen, korkojen ja vaihtokurssien  keskinäisiä suhteita. Rahoitustaloustieteen vastakohtana on reaalitalous, jossa tutkitaan tuotantoa, ostamista, ja tavaroiden ja palvelujen virtaamista kansantaloudessa.
Rahoitustaloustiede tarkastelee kahta pääaluetta: rahapääoman hinnoittelua ja yritysrahoitusta. Ensimmäinen on rahapääoman tarjoajien eli sijoittajien näkökulma ja toinen on rahapääoman tarvitsijoiden näkökulma. Rahoitustaloustiede on teoreettinen perusta suurimmalle osalle rahoitusta.
Käännös suomeksi
Ragnar Jónasson

Ragnar Jónasson (s. 1976) on islantilainen rikoskirjailija ja kielenkääntäjä. Hänellä on oikeustieteellinen koulutus.
Ragnar on julkaissut kirjojaan erillisten kirjasarjojen osina, ja teoksia on käännetty lukuisille kielille. Omien rikosromaanien kirjoittamisen ohella Ragnar on kääntänyt Agatha Christien teoksia islannin kielelle. Yhdessä Quentin Batesin ja Yrsa Sigurðardóttirin kanssa hän perusti vuonna 2013 Islannin ensimmäisen rikoskirjallisuuden festivaalin, Iceland Noirin.
Suomennetut teokset

Pimeys (Dimma, suomennos: Vilja-Tuulia Huotarinen)
Saari (Drungi, suomennos: Oona Nyström)
Sumu (Mistur, suomennos: Oona Nyström)
Lumisokea (Snjóblinda, suomennos: Vilja-Tuulia Huotarinen)
Rahakasvi

Teepensas on yksi tärkeimmistä rahakasveista.
Rahakasvi on maanviljelys- ja taloustermi, jolla tarkoitetaan kasveja, joita viljellään myytäväksi muun muassa plantaaseilla. Termiä käytetään erotuksena ruoka- ja rehukasveista, joita tuottaja voi käyttää omiin ruokatarpeisiinsa tai karjan ruokintaan. Aikaisemmin rahakasvit olivat vain pieni, tosin elintärkeä, osa maatilan satoa. Nykyään etenkin kehittyneissä valtiossa melkein kaikilla viljelyksillä kasvaa rahakasveja.
Trooppisilla alueilla rahakasveja ovat muiden muassa sokeriruoko, kahvi- ja teepensas, kumipuu, kaakaopuu, puuvilla, mausteet, banaani sekä tupakka. Muilla alueilla rahakasveja ovat monet vilja- ja öljykasvit sekä oopiumiunikko.
Rahakasvien hinnan määrää kansainvälinen tavarapörssi. Pientä alueellista vaihtelua esiintyy, mikä johtuu kuljetuskustannuksista ja paikallisesta kysynnästä. Etenkin kehitysvaltioissa viljelijöiden riippuvaisuus rahakasvien viljelystä on riski toimeentulolle, koska tuotteen hinnan laskiessa sadosta saatava voitto ei välttämättä riitä perheen elättämiseen, eikä satoa voi myöskään syödä.
Rahajärjestelmä

Rahajärjestelmä on maksuvälineitä (rahaa) koskeva säännöstö. Rahajärjestelmä perustuu nykyään valtioiden virallisen maksuvälineen käyttöön, niin sanottuun fiat-rahaan. Keskuspankki hallitsee rahavarantoa. Rahajärjestelmään sisältyy rahan saatavuuden sekä ohjauskoron säätely.
Suomen rahajärjestelmä perustuu euroon. Euron kurssia ja korkotasoa valvoo ja pyrkii kontrolloimaan Euroopan keskuspankki. Yleisesti maailmalla, myös Euroopassa, käytettyä rahajärjestelmää kutsutaan nimellä vähimmäisvarantojärjestelmä.
Historiallisesti rahajärjestelmät ovat perustuneet rahan arvon sitomiseen johonkin hyödykkeeseen kuten arvometalliin. Tällöin on puhuttu rahan kulta- tai hopeakannasta. Kultakannasta luovuttiin pääosin toisen maailmansodan jälkeen siirryttäessä Bretton Woods -järjestelmään. Siinä vain Yhdysvaltain dollari oli sidottu kultaan ja muiden valtioiden valuutat oli kiinnitetty dollariin. Yhdysvaltain dollarin kytkentä kultakantaan purettiin vuonna 1971.
Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailut 2019

Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailut 2019 järjestettiin Szegedissa, Unkarissa 21.–25. elokuuta. Ohjelmassa oli 42 lajia, joista 12 kuului paraluokkiin. Mitaleille ylsi 31 maata. Saksa, Valko-Venäjä ja Unkari voittivat kukin kuusi kultamitalia, joista yksi Unkarin kulta tuli paraluokista. Kaksi henkilökohtaista kultaa voittivat miesten kanadalaiskanooteissa Saksan Sebastian Brendel, naisten kajakeissa Uuden-Seelannin Lisa Carrington sekä paraluokissa Australian Curtis McGrath ja Ison-Britannian Charlotte Henshaw. Muut kaksinkertaiset kultamitalistit olivat kajakeissa Saksan Tom Leibscher sekä Unkarin Dóra Bodonyi ja Tamara Csipes, jotka kaikki voittivat yhden kultamitalin yksikössä ja yhden nelosessa, sekä Valko-Venäjän kaksi kultaa kaksikossa voittanut pari Maryna Litvinchuk / Volha Khudzenka.
Szegedin maailmanmestaruuskilpailujen perusteella jaettiin maille merkittävä määrä olympiapaikkoja seuraavan vuoden olympialaisiin.
Ratamestari

Ratamestari oliselvennä alempi rautatievirkamies, joka johti tietyn rataosuudenselvennä ylläpito- ja kunnostustöitä sekä toimi rataosuuden ratavartijoiden esimiehenä. Ratainsinööri oli puolestaan ratamestarin esimies.
Ratamestarilla oli virka-asunto vastuullaan olevan rataosuuden varrella.[lähde? ]
Ranuan kummit

| Ranuan kummit |
| --- | --- |
Tyyli:  Sketsi   Komedia
Kestoaika:  n. 30 min
Luoja(t):  Jani Volanen
Pääosissa:  Elina Knihtilä   Pirjo Lonka   Mari Perankoski   Kari-Pekka Toivonen
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Nelonen (2003)   TV Viisi (2012)
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  12
Tuotanto
Tuottaja(t):  Pirkka-Pekka Petelius   Ilmo Laevuo
Ohjaaja(t):  Jani Volanen
Käsikirjoittaja(t):  Elina Knihtilä   Mari Perankoski   Jani Volanen   Kari-Pekka Toivonen   Pirkka-Pekka Petelius   Pirjo Lonka
Tuotantoyhtiö(t):  Tuotanto Oy Säihky
Palkinnot
Voitetut:  Paras komediasarja 2007 (Venla)   Paras komediasajra 2004 (Venla)
Aiheesta muualla
IMDb 
Ranuan kummit on suomalainen, Jani Volasen ohjaama 12-osainen sketsisarja. Ranuan Kummit -sarjasta irrotettu "Ufoporno!"-kooste nousi maailmanlaajuiseksi hitiksi ja se oli saanut vuoden 2015 kesällä Youtubessa yli 40 miljoonaa katselukertaa ja oli katsotuimpien suomalaisvideoiden joukossa.
Aiheesta muualla

Ranuan kummit - Tuotanto Oy Säihky (Arkistoitu – Internet Archive)
Raphael Wallfisch

Raphael Wallfisch (s. 15. kesäkuuta 1953 Lontoo) on brittiläinen sellisti.
Wallfisch on sellisti Anita Lasker-Wallfischin ja pianisti Peter Wallfischin poika. Wallfisch harjoitteli lapsena aluksi viulun- ja pianonsoittoa, mutta siirtyi sitten sellon pariin 8-vuotiaana. Hän opiskeli kotimaassaan Amaryllis Flemingin (1967–1969) ja sitten Royal Academy of Musicissa Derek Simpsonin (1970–1973) johdolla. Ulkomailla hän suoritti opintoja Amadeo Baldovinon (Italia, 1969) ja Gregor Piatigorskyn (Yhdysvallat) johdolla. Piatigorskyn johtamien opintojen aikana hän sai mahdollisuuden esiintyä useissa resitaaleissa Jascha Heifetzin rinnalla. Vuonna 1977 hän sai Firenzen kansainvälisessä Gaspar Cassadò -kilpailussa ensipalkinnon. Tämän jälkeen Wallfisch esiintyi säännöllisesti resitalistina, orkestereiden solistina ja vuodesta 1980 alkaen kahdentoista vuoden ajan duona Peter-isänsä kanssa. Hän on tehnyt opetustyötä kotimaassaan, Saksassa ja Sveitsissä.
Wallfisch aloitti vuonna 1982 levyttämisen Chandos-levymerkille. Hänen varhaisten levytystensä joukossa ovat tulkinnat Samuel Barberin sellokonsertosta ja Dmitri Šostakovitšin ensimmäisestä sellokonsertosta sekä Pjotr Tšaikovskin musiikin levytys, joka sisältää alkuperäisversion Rokokoo-muunnelmista. Wallfisch ehti noin vuosikymmenen saatossa tehdä yli 20 levytystä Chandosille. 1990-luvulla hän alkoi laajentaa levytystoimintaansa myös muille levymerkeille. Hän on 2000-luvulla levyttänyt muiden muassa Šostakovitšin kaikki selloteokset, Alexander von Zemlinskyn sellosonaatin sekä Frédéric Chopinin, Simon Laksin ja Karol Szymanowskin sellosonaatit. Wallfisch on tehnyt levytyksiä myös monista brittiläisistä sellokonsertoista. Hän on tehnyt läheistä yhteistyötä monien säveltäjien kanssa. Hänelle ovat tehneet uusia teoksia Peter Maxwell Davies, Kenneth Leighton, James MacMillan, John Metcalf, Paul Patterson, Robert Simpson, Robert Saxton, Roger Smalley, Giles Swayne, John Tavener ja Adrian Williams.
Wallfischin soittama instrumentti on Gennaro Gaglianon sello vuodelta 1760.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Ratamokeskus

| Ratamokeskus |
| --- | --- |

Sijainti
Osoite:  Ruskeasuonkatu 3, 45100 Kouvola
Koordinaatit:  60.9142°N, 26.6234°E
Organisaatio
Sairaanhoitopiiri:  Kymsote
Alue:  Kymenlaakson hyvinvointialue
Tyyppi:  aluesairaala
Erikoisala:  ympärivuorokautinen yhteispäivystys
Historia
Perustettu:  2022
Linkki
Kotisivut:  www.kymensairaalat.fi/ratamokeskus/
Ratamokeskus on sairaala ja sote-keskus Kouvolassa, lähellä keskustaa Kotiharjussa. Sairaala sijaitsee Kouvolan liikekeskustan pohjoispuolella Kankaan kaupunginosan pohjoisosassa sijaitsevalla Ruskeasuolla. Ratamokeskus valmistui ja otettiin käyttöön toukokuussa vuonna 2022.
Ratamokeskuksessa on muun muassa päivystys ja 115 vuodepaikkaa sekä hammaslääkärin vastaanotto. Päivystys sijaitsee ensimmäisessä kerroksessa, samoin kuin kuvantaminen ja laboratorio sekä keittiö- ja ruokailutilat.
Toisessa kerroksessa on toimenpide- ja hoitotilat sekä perusterveydenhuollon vastaanottotilat ja hammashoitola. Vuodeosastot sijoittuivat kolmanteen ja neljänteen kerrokseen.
Potilashuoneista puolet on yhden hengen huoneita ja loput kahden hengen huoneita. Jokaisessa huoneessa on oma wc- ja kylpyhuone. Ratamokeskus korvasi valmistuessaan Kuusankoskella sijaitsevan Pohjois-Kymen sairaalan sekä Marjoniemessä sijainneen terveyskeskuksen.
Sairaalan rakennustyöt alkoivat vuonna 2018. Keskuksen rakennuttajana toimi Kymsote (Kymenlaakson sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä). Toisella tarjouskierroksella tuli kaikkiaan kolme tarjousta, joista Carea-sairaalat Oy:n hallitus valitsi hankkeen urakoitsijaksi Lujatalo Oy:n. Valinta tehtiin hinnan perusteella, ja Ratamokeskuksen rakennuskustannukset olivat runsaat 60 miljoonaa euroa.
Victoriaville

Victoriaville (lempinimeltään ”Victo”) on Nicoletjoen varressa, Centre-du-Québecin (Bois-Francsin) hallinnollisella alueella keskisessä Quebecissä, Kanadassa sijaitseva kaupunki. Se on Arthabaskan maakunnallisen aluekunnan hallinnollinen keskus. Kaupunki muodostettiin vuonna 1993 yhdistämällä Arthabaskan, Saint-Victoire-d’Arthabaskan ja Victoriavillen kunnat, joista viimeksi mainitun nimi annettiin uudelle kaupungille.
Victoriavillestä käytetään kokonsa ja sijaintinsa tähden lempinimeä Capitale des Bois-Francs (”Bois-Francsin pääkaupunki”) sitä ympäröivän hallinnollisen alueen mukaan. Kaupunki on tunnettu runsaasta puuteollisuudestaan, joka tuottaa muun muassa huonekaluja, arkkuja ja jääkiekkomailoja.
Sir Wilfrid Laurier’n museo
Parc-Linéaire Des Bois-Francs ‑niminen pyöräilypolku halkoo Victoriavillen, jossa on useita muitakin pyöräreittejä, muun muassa Mont Arthabaska ‑vuoren huipulle ja kaupungin etelälaidalle. Kanadan entisen pääministerin Sir Wilfrid Laurier’n kesäasunnossa toimiva Laurier’n museo kuuluu Kanadan kansallishistorialliset muistomerkit ‑projektiin.
Kaupungissa järjestetään festivaaleja ympäri vuoden. Niitä ovat esimerkiksi Week-end En Blues ‑konserttisarja, keväinen Festival International de Musique Actuelle de Victoriaville (FIMAV) ‑musiikkijuhla ja kesäisin pidettävä Exposition Agricole ‑näyttely.
Teollisuuspuiston kasvu on johtanut myös asuinalueiden ja kaupallisen toiminnan kehittymiseen. Siellä sijaitsevat muun muassa suuri meijerialan yritys Lactantia, kaksi kauppakeskusta (”La Grande Place des Bois-Francs” ja ”Le Centre de Victoriaville”), Cégep de Victoriaville ‑oppilaitos ja vanhahtava, mutta yhä vilkkaana toimiva ostosalue Rue Notre-Dame ‑kadun varrella. Kaupungin pohjoisosassa, Route 116 ‑tien varrella sijaitseva Victoriavillen lentoasema toimii liikematkustusta ja kevyttä yksityiskalustoa palvelevana alueellisena lentoasemana.
Historia

Aikaisemmin seudulla asuneet Abenaki-intiaanit käyttivät Victoriavillen alueesta nimeä Arthabaska tai Awabaska, jotka tarkoittavat ”kaislan ja ruokojen paikka”. Alueen hankki vuonna 1802 omistukseensa turkiskauppias John Gregory; ensimmäiset uudisasukkaat alkoivat muuttaa seudulle vuoden 1825 tienoilla. Ensimmäiset tulokkaat Saint Lawrence ‑joelta saapuivat hitaasti hankalakulkuisia polkuja pitkin; ensimmäinen maakunnallinen tie rakennettiin vuonna 1844. Vuonna 1851 perustettiin Saint-Christophe d’Arthabaskan seurakunta, mitä monet pitävät kaupungin varsinaisena perustamishetkenä. Vuonna 1854 rakennettiin rautatieasema Grand Trunk Railway ‑yhtiön Richmondin ja Lévis’n väliselle reitille, joka yhdisti seudun Montrealiin ja Quebec Cityyn. Victoriavillen kunta muodostettiin 8. toukokuuta 1861. Se nimettiin tuolloin vallassa olleen kuningatar Victorian kunniaksi. Täysimittainen kaupunki Victoriavillestä tuli saavutettuaan 1 000 asukkaan rajan vuonna 1890.
Virstanpylväitä Victoriavillen kasvaessa olivat sittemmin muun muassa sairaalan perustaminen, Hôtel-Dieu d’Arthabaska ‑hotellin rakentaminen vuonna 1931; Collège du Sacré-Coeur ‑seminaarin perustaminen vuonna 1942; huonekalu- ja puutyöalan koulun École Québécoise du Meuble et du Bois Ouvrén (ÉQMBO) perustaminen vuonna 1965 ja suunnilleen lukiota vastaavan Cégep de Victoriaville ‑oppilaitoksen perustaminen Collège du Sacré-Coeur ‑seminaarilta jääneisiin tiloihin vuonna 1969. Junaliikenne Victoriavillessä lopetettiin vuonna 1960; käyttämättömät raiteet poistettiin ja niiden paikalle tehtiin pyöräilyreittejä, joista muodostui Parc Linéaire – vanhan aseman tilalle tuli ”Vélogare”-polkupyöräasema.
Kesäkuussa 1993, kun Sainte-Victoire-D'Arthabaskan, Arthabaskan ja Victoriavillen kunnat yhdistettiin Victoriavillen kaupungiksi, ainutlaatuinen ja paikallisten asukkaiden arvostama intiaanikielinen nimi ”Arthabaska” haluttiin säilyttää näkyvillä, erityisesti maakunnallisen aluekunnan ja kaupungin ainoan vuoren nimissä. Myöhemmin, vuonna 2004 Victoriavillen alueella sijaitseva osuus Route 116 ‑tiestä nimettiin uudelleen Boulevard Arthabaskaksi.
Talous

Victoriavillen taloutta pitkään hallinneet tekstiili-, puutuote- ja huonekaluteollisuus ovat alkaneet menettää merkitystään. Meijerialan suuryritys Lactantia on ollut seudun suurimpia työllistäjiä jo vuosikymmeniä. Beaudet’n altaasta suodatettua vettä pidetään laadultaan yhtenä maailman parhaista.
Media

Viikoittain ilmestyvä sanomalehti La Nouvelle-Union on Victoriavillen pääasiallinen paikallisuutiskanava.
Kaupungissa toimii kaksi radioasemaa: CFJO (”O97,3”) ja CFDA (”Passion-Rock 101,9”). Kummankin ohjelmisto on tuotettu osittain Victoriavillessä, osittain Thetford Minesissa. Lisäksi Victoriavillessä on Plessisvillen kaupunkiin rekisteröidyn CKYQ (”KYQ FM”) ‑aseman studio ja lähetin.