stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Terence O’Neill
Elämäkerta

O’Neill kuului vaikutusvaltaiseen aateliseen maanomistajasukuun. Hänen isänsä oli brittiläinen parlamenttiedustaja, joka kaatui ensimmäisen maailmansodan alussa kolme kuukautta poikansa syntymän jälkeen. O’Neill kävi Etonin sisäoppilaitoksen ja palveli toisessa maailmansodassa irlantilaisen kaartinrykmentin kapteenina. Hänet valittiin vuonna 1946 Pohjois-Irlannin parlamenttiin Antrimin Bannsidesta. Hän toimi 1953–1956 parlamentin varapuhemiehenä, 1956 sisäministerinä ja 1956–1963 valtiovarainministerinä Basil Brooken hallituksessa. Vuonna 1963 O’Neill seurasi Brookea pääministerinä ja hänet valittiin myös UUP:n puheenjohtajaksi. Monien unionistien vastustuksesta huolimatta hän päätti ryhtyä toteuttamaan Pohjois-Irlannissa poliittisia uudistuksia, joiden tavoitteena oli poistaa katoliseen vähemmistöön kohdistunut syrjintä työmarkkinoilla, asumisoloissa ja paikallishallinnossa. Tarvetta uudistuksiin voimisti se, että Pohjois-Irlanti oli parhaillaan käymässä läpi voimakasta taloudellista rakennemuutosta vanhan teollisuuden kuihtuessa. Parhaiten O’Neillin hallitus onnistuikin taloudellisen kasvun ja uusien työpaikkojen luomisessa.
O’Neill joutui pian hankalaan asemaan, sillä 1960-luvun kansalaisoikeusliikkeiden innostamat katoliset ryhtyivät vaatimaan yhä voimakkaampia reformeja samaan aikaan kun monien unionistien mielestä hän oli jo mennyt liian pitkälle. Tammikuussa 1965 Irlannin pääministeri Seán Lemass vieraili Belfastissa ja O’Neill suoritti pian vastavierailun Dubliniin. Kyseessä oli historian ensimmäinen virallinen tapaaminen Irlannin ja Pohjois-Irlannin pääministerien välillä, ja tapahtuman symboliikka ärsytti monia unionisteja. O’Neillia vastaan alkoi nousta Ian Paisleyn johtama jyrkän linjan unionistien muodostama oppositio, joka vastusti kaikkia myönnytyksiä katolisille. Vuonna 1968 hiljattain perustettu kansalaisoikeusliike Northern Ireland Civil Rights Association (NICRA) nosti esiin asuntopolitiikkaan liittyneet epäkohdat ja O’Neill lupasi pikaisia uudistuksia tällä saralla. Varsinkin vuoden 1969 alusta lähtien militanttien unionistien ja protestanttien ryhmät alkoivat ottaa yhteen radikalisoituneen katolisten kansalaisoikeusliikkeen kanssa erilaisten katutaistelujen muodossa, jolloin O’Neillin hallitus menetti otteensa Pohjois-Irlannin tilanteesta. Helmikuussa 1969 pidetyissä parlamenttivaaleissa UUP menetti suuren osan kannatuksestaan jyrkän linjan protestanttien perustamille puolueille, minkä seurauksena O’Neill erosi pääministerin virasta 28. huhtikuuta. Pian tämän jälkeen väkivallan kierre karkasi kokonaan käsistä ja elokuussa 1969 Britannian hallitus joutui lähettämään miehitysjoukkonsa Pohjois-Irlantiin turvaamaan järjestystä.
O’Neill sai vuonna 1970 päärinarvon nimellä O’Neill of the Maine. Vetäydyttyään Pohjois-Irlannin politiikasta hän asui loppuikänsä pääasiassa Englannissa. Hän toimi kuitenkin vielä edustajana Britannian parlamentin ylähuoneessa.
Wolframiitti

| Wolframiitti |
| --- | --- |

Luokka:  oksidimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  (Fe,Mn)WO4
Fysikaaliset ominaisuudet
Kidejärjestelmä:  monokliininen
Kovuus Mohsin asteikolla:  4–4,5
Aiheesta muualla
  Wolframiitti Commonsissa 
Wolframiitti lähde? on mineraali, joka on olennainen lähde volframimalmille. Kemiallinen kaava on (Fe,Mn)WO4. Sen rautapitoisuus vaihtelee ja väri on sitä tummempi, mitä suurempi on rautapitoisuus. Mineraalin Mohsin kovuus on 4–4,5, ja se muodostaa monokliinisia kiteitä.
Esiintyminen

Wolframiittia esiintyy pegmatiittiesiintymissä, magmakivilajeissa ja raskaiden mineraalien jäännöksinä sedimenttisissä kivilajeissa. Sitä esiintyy samoissa paikoissa muun muassa rikkikiisun ja sinkkivälkkeen kanssa. Sitä on löydetty Kiinasta, Australiasta, Boliviasta, Yhdysvalloista ja Perusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wolframiitti Wikimedia Commonsissa
Sideriitti

| Sideriitti |
| --- | --- |

Luokka:  karbonaattimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  FeCO3
Molekyylipaino:  115,85 g/mol
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  valkoinen, harmaa tai ruskea
Kidejärjestelmä:  rombinen
Kovuus Mohsin asteikolla:  3,5–4,5
Ominaispaino:  3,7–3,9 g/cm3
Optiset ominaisuudet
Kiilto:  lasikiilto, helmiäiskiilto tai silkkikiilto
Viiru:  valkoinen, ruskea tai musta
Aiheesta muualla
  Sideriitti Commonsissa 
Hiottua sideriittiä
Sideriitti (FeCO3) eli rautasälpä on karbonaattimineraali ja on myös rautamalmimineraali. Kemiallisesti se on rauta(II)karbonaattia. Mineraali sisältään 48 % rautaa. Sideriitti on saanut nimensä kreikan rautaa tarkoittavasta sanasta sideros.lähde?
Sideriitti on kidejärjestelmältään ortorombinen. Kiteet on tavallisesti perusromboedreja, jos mineraali on saanut kiteytyä vapaasti. Sideriitin väri vaihtelee harmaanvalkoisesta tuhkanharmaaseen, kellanruskeaan tai ruskeaan. Viiru on valkoinen, vaaleanruskea, tummanruskea tai jopa musta. Kiilto on lasinkiilto. Joskus se voi olla myös helmiäskiilto tai silkkikiilto. Sideriitin kovuus on 3,5–4,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 3,7–3,9 g/cm3.
Sideriittiä tavataan usein ruskeina tai ruskeanmustina multamaisina tai kovina, rakeisesti massamaisina tai kuitumaisina kasaumina yhdessä götiitin ja limotiitin kanssa. Suomessa puhdasta sideriittiä on löydetty saostuneena pohjavedestä Keski-Pohjanmaalta. Sideriittiä on myös esiintynyt soiden pintaosissa mm. Vihannin, Paavolan ja Oulaisten alueella.lähde?
Sideriittiä varhaiskivihiilikautisessa fossiilissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sideriitti Wikimedia Commonsissa
Mindat: Siderite (englanniksi)
Webmineral: Siderite Mineral Data (englanniksi)
Handbook of Mineralogy: Siderite (pdf) (englanniksi)
Tenjan taistelu

Tenja sijaitsee Osijekista etelään Itä-Kroatiassa.
Tenjan tarkempi sijainti Baranjassa.
Krajinan kapina
Borovo Selon välikohtaus
Sodan alku
Kasarmien taistelu
Sodan loppuvaihe
Sotilasoperaatioita
Osijekin taistelu
Dubrovnikin piiritys
Vukovarin piiritys
Operaatio Myrsky
Tenjan taistelu oli kiivas aseellinen välikohtaus Tenjan kylässä Kroatian sodassa 7. heinäkuuta 1991. Se oli yksi sodan ensimmäisistä taisteluista. Taistelu kesti noin kahdeksan tuntia ja vaati ehkä 8-12 kuollutta sekä lukuisia haavoittuneita.
Taistelu

Tenja (Tenje) on esikaupunkimainen kylä jonkin matkaa Osijekista etelään.
Serbien pyssymiehet, četnikit olivat linnoittautuneet kaupunkiin hiekkasäkein, puhdistaneet ilmatorjuntatykkejä ja asentaneet niitä kuorma-autojen lavoille. Serbit väittivät ettei Tenjassa ollut četnikkejä, ja että kroaatit halusivat vallata Tenjan puhdistaakseen sen etnisesti.
Nationalistiset serbit pelkäsivät kroaattien serbeihin kohdistamaa kansanmurhaa. Serbisiviilit kertoivatkin, että kroaatit ryöstelivät heitä.
Serbijohtaja Nemaja Sumbotinovicin mukaan noin 300 kroaattia hyökkäsi n 10000
asukkaan Tenjaan, jonka asukkaista oli 70% serbejä. Kroaattien mukaan serbien četnikit hyökkäsivät ensin kello 2 aamulla kroaattien tukikohdan kimppuun.
Joka tapauksessa kroaatit yrittivät vallata Tenjan tunkeutumalla kaupunkiin. Ensin Tenjaan hyökkäsi joukko kroaattipoliiseja ja aseisteutuneita siviilejä,
jotka taistelivat serbien kanssa tuntikausia.
Kroaattien puolella taisteluissa oli mukana kansalliskaartin komentaja Igor Vrandecic.
Paikalle saapuneen kroaattien kansalliskaartin sotilaat käyttivät kiväärien lisäksi tykistöä
ensi kertaa serbejä vastaan. Kroaateilla oli 120 mm tykkejä ja yksi panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo.
Tiedot taistelun uhreista ovat epätäydellisiä. Erään tiedon mukaan 2 serbiä kaatui, samoin 2 puolisotilaallista kroaattia, ja 24 kroaattia haavoittui. Kroaattisotilaiden mukaan 4 sotilasta kuoli, 15 loukkaantui. AP:n mukaan 12 kuoli, joista Tanjugin mukaan kaksi serbiä, 10 kroaattia. Vammautuneiden serbien määrää ei ilmoitettu.
Taistelu alkoi varhain sunnuntaiaamulla ja kesti iltapäivään asti.
Armeijan väliintulo

Serbihohtoinen Jugoslavian liittoarmeija lähetti paikalle tankkeja, kun kroaattien ammukset osuivat sen tukikohtien lähelle, armeijan antaman tiedon mukaan taistelua rauhoittamaan ja rauhaa turvaamaan.
Mutta kroaatit sanoivat armeijan asettuneen serbien puolelle ja näin kääntäneen taistelun serbeille voitolliseksi.
Paikalle tulleen liittoarmeijan panssariyksikön komentaja kuoli, kun liittoarmeijaa alussa tulitettiin kovasti. Kroaatit ja serbit syyttivät toisiaan armeijan upseerin kuolemasta.
Taistelun jäljiltä Tenjan talot olivat täynnä luodinreikiä, ja joidenkin talojen kattoihin oli osunut raketteja. Ajoneuvoista oli särkynyt tuulilaseja ja renkaita oli puhki. Luodinreikäinen, veriroiskeinen jäätelökone joka toimi vielä
näytti makaaberilta.
Siviilit olivat viimeistään taistelun jälkeen kadonneet, ja kroaateilla oli Tenjaan johtavilla teillä tiesulkuja. Serbit pysyivät Tenjassa.
Tenjan taistelu oli ensimmäisiä Itä-Slavonian taisteluja ja verisimpiä kuukausiin. Näihin aikoihin taisteluja oli Itä-Kroatiassa lähinnä öisin Backa Palackan lautan lähellä. Samana päivänä kuin Tanjassa taisteltiin, Brionissa sovittiin rauha Sloveniaan.
Aiheesta muualla

The London Times 9.7.1991: Serbs stay on alert for violence by Croatians (englanniksi)
Milos Vasic: The Unpleasant Arrest (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Solan kappeli

| Solan kirkko Sola kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Sola, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Stavangerin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1955
Suunnittelija:  Gustav Helland
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Solan kirkko (norj. Sola kirke) on Solan kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1955.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Solan kappeli Wikimedia Commonsissa
Kätkö

Mattersburgin aarre oli haudattu ruukussa.
Aarretta kaivetaan esille (Loheskatten).
Valmistajan kätkö, joka löydettiin Stockheimista Baijerista, sisältää esineiden katkelmia, metallia ja valujätettä.
Yhteisön (?) asekätkö kriisitilanteita varten.
Kätkö on muilta piilotettu arvokas tai tarpeellinen esine, esineiden kokoelma tai muu asia, joka olisi tarkoitus ottaa tarvittaessa myöhemmin esille. On olemassa lukemattomia syitä kätkeä jotakin. Kätkeminen voi olla osa leikkiä, kuten esimerkiksi geokätköilyssä tai liittyä esimerkiksi vakoiluun. Kätkettävä asia voi olla myös arvokas tai salainen, jolloin sitä ei haluta kenenkään löytävän. Kätköt katoavat, kun ne haetaan pois, mutta toisinaan kätkö jää noutamatta. Syitä voivat olla esimerkiksi unohdus, estyminen tai kätkön sijaintitiedon katoaminen. Kätkön löytäminen herättää paljon kysymyksiä. Kenelle se kuuluu, aikooko kätkijä noutaa sen vielä ja miksi kätkö on tehty? Mitä seurauksia kätkön paljastumisella ja talteenottamisella on? Onko kätkö jonkun omaisuutta?
Kaikki löytyneet esineet tai asiat eivät ole kätköjä. Ei ole harvinaista, että esineitä katoaa omistajiltaan eivätkä nämä enää löydä niitä. Toisinaan niitä kätketään sillä ajatuksella, ettei niitä aiota koskaan noutaa. Tällaiset päätelmät ovat jälkiviisautta ja edellyttäisivät tietoa kätkijän motiiveista. Kun löytöesine tai kätkö löytyy, ei löytäjä voi varmasti koskaan tietää, mikä on sen hukkaamisen tai kätkemisen tarina. Tällaisia tilanteita varten on laadittu lakeja, jotka ohjaavat löytäjän toimintaa. Lakien sisältö voi vaihdella suuresti eri maiden välillä.
Muinoin oli runsaasti erilaisia syitä tehdä kätköjä. Useimmat syyt eivät ole enää ajankohtaisia, sillä esineille, asioille ja etenkin omaisuudelle on käytettävissä lukuisia lakien suojaamia säilyttämistapoja. Tämän vuoksi kätköt ovat useammin vanhoja kuin uusia, eikä niille löydetä enää elossa olevia omistajia. Vanhat kätköt, joilla on historiallista tai arkeologista arvoa, nauttivat useimmissa maissa lakien antamaa suojaa. Nämäkin lait vaihtelevat eri maissa suuresti.
Suomen muinaismuistolaki

Suomen muinaisjäännöksiä suojelee muinaismuistolaki vuodelta 1963. Lain mukaan kiinteät muinaisjäännökset ovat automaattisesti rauhoitettuja eli niiden suojelemiseksi ei tarvitse tehdä viranomaispäätöksiä. Kiinteitä muinaismuistoja ovat esimerkiksi kirkot, hiidenkiukaat, asuinpaikat, kalliomaalaukset ja kalmistot. Suojeltuja ovat lain mukaan myös yli satavuotiaat Suomen aluevesillä sijaitsevat hylyt. Laki suojaa kiinteitä muinaismuistoja kaivamiselta, peittämiseltä ja muilla tavoilla niihin kajoamiselta. Tämä koskee myös ennestään tuntemattomia kiinteitä muinaisjäännöksiä tai muinaisjäännösalueita. Jos löytäjä havaitsee muinaisia esineitä, tulisi hänen varmuuden vuoksi keskeyttää toimintansa. Esineet saattavat kuulua kiinteään muinaisjäännökseen, jota ei vielä tunneta. Löydöstä kannattaa tehdä ilmoitus Museovirastolle, jonka velvollisuuksiin kuuluu arvioida löydön laatu.
Kätkö sijaitsee usein maassa, vaikka löytöpaikkoja voivat olla esimerkiksi vesistöt tai suot. Maata ei voi Suomessa kaivaa ilman maanomistajan lupaa, mutta jos on kätkön löytänyt, tulee se Suomen lain mukaan aina palauttaa omistajalleen. Vanhat kätköt, joiden ikä on yli sata vuotta, käsitellään eri tavalla. Jos kätkö löytyy kiinteästä muinaismuistosta, kuuluu se automaattisesti Museovirastolle. Mikäli kätkö on niin sanottu irtolöytö, kuuluu se löytäjälle. Kätkö tulee kuitenkin toimittaa ensin Museovirastolle, jolla on lakiin perustuen oikeus tutkia se. Jos Museovirasto haluaa sen itselleen, se maksaa esineestä asiallisen palkkion. Muussa tapauksessa se jää löytäjän omaisuudeksi. Yleistymässä oleva harrastus etsiä vanhoja esineitä metallinpaljastimella on muinaismuistolain piiriin kuuluvaa toimintaa.
Kätköt ajoittamisen apuna

Kätkössä olevat esineet on usein piilotettu samanaikaisesti, joten arkeologit ovat voineet tämän avulla päätellä, minkä tyyppiset esineet kuuluvat samaan aikakauteen. Eri kätköjä vertailemalla on saatu esinetyyppien esiintymisjärjestys ja muodostettu esineistä aikajana, jonka avulla muut arkeologiset kohteet on voitu ajoittaa. Esinetyyppi on toisinaan ainoa tapa ajoittaa muinaisjäännös, mikäli muita tieteellisiä ajoitusmenetelmiä ei ole käytettävissä.
Erilaisia vanhoja kätköjä

Arkeologiassa tutkitaan kätköjä, jotka sisältävät esimerkiksi rahoja, arvoesineitä, raaka-aineita, aseita, käyttöesineitä tai muita artefakteja. Niitä on kätketty maahan (maakätkö), suohon (suokätkö) tai veteen kivikaudelta nykypäiviin asti. Veteen kätketty esine voi nykypäivänä paljastua suosta, kun vesistö on kuivatettu tai se on soistunut umpeen. Useimmat kätköt on tehty pronssikaudella, rautakaudella ja keskiajalla, jolloin oli nykyistä rauhattomampaa ja heikompi turvallisuustilanne. Kun kätkön tarkoitus selviää, se voidaan luokitella joihinkin seuraavista kategorioista :
Valmistajan kätkö on kokoelma esineiden katkelmia, metalliharkkoja, valujätteitä, keskeneräisiä esineitä ja varsin usein myös valmiita ja viimeisteltyjä esineitä.
Yhteisön kätkö on kokoelma sellaisia esineitä, joita tarvitaan esimerkiksi kriisitilanteessa. Tällaisia ovat asekätköt, jollaiset olivat yleisiä pronssi- ja rautakaudella.
Kauppiaan kätkö on ollut matkustavien kauppiaiden yleinen tapa säilyttää pieniä mutta arvokkaita kauppatavaroitaan turvassa ryöstelijöiltä.
Henkilökohtainen kätkö sisältää usein yhden henkilön esineitä, jotka hän on kaivanut talteen muilta tai turvattoman tilanteen ajaksi. Tällaiset kätköt sisältävät usein rahaa ja koruja. Kätkössä voi olla myös keraaminen astia, jota ei jaksa kantaa mukanaan, tai ruuhi, joka on upotettu veteen odottamaan käyttäjän paluuta, taikka sukset, jotka on työnnetty suonsilmään seuraavaa talvea varten.
Ryöstösaaliin tai sotasaaliin kätkö on ollut yleinen tapa säilyttää ryöstetty saalis sitä takaisin vaativilta. Se on jälkeenpäin noudettu, kun tilanne on rauhoittunut. Näitä kutsutaan usein myös aarteiksi.
Votiivilahja tai -uhri on kätkö, jonka motiivi poikkeaa on edellä luetelluista tapauksista. Sen tekijä on uskonut, että kätkö kulkeutuu jumalolennolle ja että se on annettu sille lahjaksi. Uhraus voi sisältää koruja, metalliesineitä, ruokaa, läheisen tai palvelijan taikka esimerkiksi kokonaisen sotasaaliin. Kätkijä on siten uhrannut omaisuuttaan toiveenaan, että jumalolento muuttaisi tapahtumien kulkua uhraajalle suotuisaan suuntaan. Votiivilahja sijoitetaan usein sellaiseen paikkaan, mikä koetaan pyhäksi tai missä jumalolento asustaa. Monet votiivit on pudotettu veteen tai kaivettu maahan. Eräs tästä poikkeava uskomus on, että maahan kaivetut esineet saa käyttöönsä kuolemansa jälkeen. Tällöin on tulkittava, että hauta-antimet olisi kätketty vainajalle itselleen.
Neutraali termi

Edellä lueteltujen erilaisten kätköjen termien käyttäminen on käytännössä ongelmallinen, sillä kätkön luokittelemiseksi tulisi se ensin tutkia ja sen muinaista tarkoitusta arvioida huolellisesti. Lopultakin voi käydä niin, että sen tarkoitus ei selviäkään. Neutraali termi engl. wealth deposit (käännettynä arvokätkö?) puolustaisi tällöin paikkansa.
Esimerkkejä kätköistä

Dieskaun toinen maakätkö
Gallemosen suolöytö
Nebran kiekko
Pilen kätkö
Stockhultin kätkö
Fårdalin kätkö
Hjortspring-vene
Langstrupin vyölevy
Rørbyn miekat
Balkåkran rituaaliesine
Borgbjerg Banken uhrikätköt
Ulvilan raha-aarre
Inarijärven hopea-aarre
Halikon aarre
Harrogaten aarre
Huomioita

1 2 3 4 5  Lähde puuttuu! Asiat on luettu englanninkielisen Wikipedian artikkelista en:Hoard.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kätkö Wikimedia Commonsissa
Vesuvianiitti

Vesuvianiittia
Hiottu vesuvianiitti
Vesuvianiitti (Ca10(Mg,Fe)2Al4(SiO4)5(Si2O7)2(OH,F)4) eli toiselta nimeltään idokraasi. Vesuvianiitti kuuluu sorosilikaatteihin kuten myös esimerkiksi epidootti, hemimorfiitti, ilvaiitti ja zoisiitti.lähde?
Kidejärjestelmältään vesuvianiitti on tetragonaalinen. Kiteet ovat usein lyhyitä ja poikkileikkaukseltaan neliömäisiä pilareita. Vesuvianiitti on taipuvainen omamuotoisuuteen. Vesuvianiittia esiintyy myös ei-kidemuotoisena, kuten tiiviinä kasoina tai rakeisina massoina.lähde?
Vesuvianiitti on väriltään tavallisemmin tummanruskea, joskus myös vihreä. Viiru on valkoinen. Kiilto on lasikiilto tai rasvakiilto. Kovuus on 6,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 3,3–3,5 g/cm³.lähde?
Vesuvianiittia esiintyy metamorfisissa kalkkikivissä epidootin, wollastoniitin, skapoliitin, diopsidin, grossulaarin, kalsiitin kanssa. Vesuvianiittipitoisiin karsikiviin liittyy usein scheeliittiä. Vesuvianiittiesiintymiä on muun muassa Norjassa, Yhdysvalloissa ja Suomessa Paraisilla.lähde?
Monenvärisiä vesuvianiittimuunnoksia käytetään korukivinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vesuvianiitti Wikimedia Commonsissa
Korundi

| Korundi |
| --- | --- |
 Erivärisiä korundeja
Luokka:  oksidimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  Al2O3
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  monia värejä, harmaa, vihreä tai punainen
Asu:  tynnyrinmuotoinen tai teräväkärkinen prisma, kuituinen, massamainen
Kidejärjestelmä:  trigoninen
Lohkeavuus:  ei ole
Murros:  simpukkamainen tai rosoinen
Kovuus Mohsin asteikolla:  9
Ominaispaino:  4–4,1
Optiset ominaisuudet
Kiilto:  lasikiilto
Läpinäkyvyys:  läpinäkyvä tai läpinäkymätön
Lähteet
  
Aiheesta muualla
  Korundi Commonsissa 
Korundi on mineraali, joka on alumiinioksidin (Al2O3) kiteinen muoto. Se on puhtaana väritön, mutta sisältää usein epäpuhtauksia, joiden seurauksena sen väri voi olla lähes mikä tahansa. Jalossa muodossaan läpinäkyvänä korundi on arvostettu jalokivi; karmiininpunaista muunnosta kutsutaan rubiiniksi ja muunvärisiä kiviä safiireiksi. Vihreä synteettinen korundi on kauppanimeltään amarylli. Läpinäkymättömät korundit sisältävät joskus tiheään määrättyihin suuntiin kulkevia rutiilin muodostamia pieniä sulkeumia, joista taittuva valo saa aikaan pyöröhiotun kiven pinnalla valonlähteen mukaan liukuvan kuusisakaraisen tähden muotoisen valoilmiön. Tällaisia kiviä kutsutaan tähtirubiineiksi ja -safiireiksi, ja ne ovat samoin erittäin arvostettuja. Korundin kovuus Mohsin asteikolla on 9 – mineraaleista vain timantti on sitä kovempaa. Niinpä epäjalo korundi eli smirgeli on merkittävä ainesosa hiontajauheissa.lähde?
Sinisiä ja punaisia korundikiteitä.
Tähtikorundi
Korundin kidejärjestelmä on trigoninen. Se muodostaa usein mineraalille tyypillisiä tynnyrimäisiä tai sukkulamaisia, läpileikkaukseltaan kuusikulmaisia kiteitä. Korundia esiintyy lähinnä metamorfisissa kivilajeissa, kuten marmorissa ja gneississä. Esiintymisalueita on Myanmarissa, Sri Lankassa, Madagaskarilla, Etelä-Afrikassa ja Uralin vuoristossa.
Irrallisia kiteitä ja kappaleita löydetään usein myös rikastuneina jokien pohjista. Lapin kultahuuhtomoissa tavataan usein korundia, ja Lapissa on nykyisin jopa erikseen korundin huuhdontaan erikoistuneita huuhtomoita. Siksi Rovaniemelle valmistuneen taiteiden talon nimeksi valittiin Korundi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korundi Wikimedia Commonsissa
Tanangerin kappeli

| Tanangerin kappeli Tananger kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2012.
Sijainti:  Sola, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Stavangerin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1879
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Tanangerin kappeli (norj. Tananger kapell) on Solan kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1879.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tanangerin kappeli Wikimedia Commonsissa
Rægen kirkko

| Rægen kirkko Ræge kirke |
| --- | --- |
Sijainti:  Sola, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Stavangerin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  2009
Suunnittelija:  Henriette Sagland
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rægen kirkko (norj. Ræge kirke) on Solan kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 2009.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rægen kirkko Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Anataasi

| Anataasi |
| --- | --- |
 Ruskea anataasikide valkoisessa albiitissa
Luokka:  oksidimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  TiO2
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  keltainen, ruskea, sininen tai musta
Kidejärjestelmä:  tetragoninen
Kovuus Mohsin asteikolla:  5,5–6
Ominaispaino:  3,8–3,9
Optiset ominaisuudet
Kiilto:  puolimetallinen tai timantinkiilto
Viiru:  väritön, valkoinen tai vaaleanruskea
Läpinäkyvyys:  läpinäkyvä tai läpikuultava
Aiheesta muualla
  Anataasi Commonsissa 
Anataasi on oksideihin kuuluva mineraali, joka samaan ryhmään kuuluvien rutiilin ja brookiitin tavoin on koostumukseltaan titaanidioksidia (TiO2). Sen nimi tulee kreikan kielisestä sanasta, mikä tarkoittaa pitkänomaista. Anataasilla on alempi lämpötila kuin rutiililla. Mineraalin värejä ovat keltaisen ja ruskean sävyt sekä sininen ja musta. Viiru on väritön, valkoinen, vaaleanruskea tai vaaleanruskea. Sillä on puolimetallinen- tai timantinkiilto ja se on läpinäkyvä tai läpikuultava. Sen ominaispaino on 3,8–3,9. Kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 5,5–6. Kidejärjestelmä on tetragoninen.Malline:Läde
Esiintyminen

Anataasia esiintyy magma- ja metamorfisissa kivissä sekä upamuodostumissa. Sitä on löydetty Sveitsistä ja Italiasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anataasi Wikimedia Commonsissa
Webmineral: Anatase Mineral Data (englanniksi)
Mindat: Anatase (englanniksi)
Handbook of Mineralogy: Anatase (pdf) (englanniksi)