stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Patchy Moss – 30 Big Ones
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Guitar Boogie  St. Louis Blues  Made in Sweden (I Don’t Care)  Shakin’ All Over  Sweet Sue  Hideaway  Blue Suede Shoes  Patchy Moss  Teenage Nervous Breakdown  Mister X  Guitar Boogie  Get On  High  Badge  Hoochi Coochie Man :  CD 2 More Is What You Give/Get  Just My Situation  Walking the Dog  Rock Me  Mama Keep Your Big Mouth Shut  I Don’t Want Nobody  Women at My Backdoor  You Can’t Be My Mama  Triple Trouble  Wham  Linda Lou  Respectable  Let It Roll  Rock and Roll Hoochie Koo  I Love You Anyway
Perhosefekti

Perhosefekti voi tarkoittaa:
perhosefekti eli perhosvaikutus, kaaosteoriassa käytetty vertaus
Perhosefekti, Yeboyahin albumi
Perhosefekti, Esko Salervon kuunnelma
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Butterfly effect”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paula Yates

Paula Elizabeth Yates (24. huhtikuuta 1959 Colwyn Bay, Wales – 17. syyskuuta 2000 Lontoo) oli brittiläinen televisiojuontaja ja julkisuuden henkilö.
Yates esiintyi 1980-luvulla Channel 4 -televisiokanavalla muun muassa ohjelmien The Tube ja The Big Breakfast juontajana. Hän oli pitkään naimisissa muusikko Bob Geldofin kanssa. Yates erosi Geldofista ja ryhtyi seurustelemaan INXS-yhtyeen laulajan Michael Hutchencen kanssa. Tämä suhde päättyi Hutchencen itsemurhaan vuonna 1997.
Yatesilla oli neljä lasta: Geldofin kanssa Peaches, Pixie ja Fifi sekä Hutchencen kanssa Tiger.
Espoon kaupunginkirjasto

| Espoon kaupunginkirjasto |
| --- | --- |
 Sellon kirjasto on eräs Espoon kaupunginkirjaston aluekirjastoista.
Kokoelman koko:  784 212 (2018)
Lainauksia vuodessa:  noin 4 178 100 (2018)
Budjetti:  noin 21 600 000 euroa (2018)
Johtaja:  Ritva Nyberg
Espoon kaupunginkirjasto on Espoossa toimiva yleinen kirjasto. Espoon kaupunginkirjastolla on 16 kirjastoa ja kaksi kirjastoautoa. Kirjaston johtaja on Ritva Nyberg. Espoon kaupunginkirjasto on osa Helmet-kirjastoa, joka on Espoon, Helsingin, Kauniaisten ja Vantaan kaupunginkirjastojen kokonaisuus, jolla on yhteinen kokoelmaluettelo ja yhteiset käyttösäännöt.
Espoon kaupunginkirjasto on Suomen suurimpia yleisiä kirjastoja. Vuonna 2018 Espoon kaupunginkirjaston kokoelmissa oli 748 212 nidettä ja kirjaston kokonaislainaus oli 4 178 074 lainausta. Fyysisiä käyntejä Espoon kirjastoissa tehtiin yhteensä 4 277 753.
Historia

Yleisen kirjaston historia Espoossa alkoi 1860-luvulla Espoon kirkon sakastissa. Vuonna 1873 kirjasto siirtyi kirkon sakastista Lagstadin kansakoululle, ensin luokkahuoneeseen, myöhemmin voimistelusaliin. Vuonna 1937 Espoon kirjastolautakunta päätti jakaa Espoon kirjastolaitoksen kahtia suomenkieliseen ja ruotsinkieliseen kirjastoon. Tämän päätöksen myötä Leppävaaran piirikirjastosta tuli Espoon suomenkielinen kantakirjasto. Espoon kirjastolaitoksen yhdistyttyä vuonna 1962, suomenkielisestä kantakirjastosta tuli Espoon kaupunginkirjaston pääkirjasto. 1990-luvun lopulla Espoossa palattiin aluekirjastomalliin ja nykyään Espoon kaupunginkirjastolla ei ole pääkirjastoa. Aluekirjastot toimivat Leppävaaran, Tapiolan, Matinkylä/Olarin, Keski- ja Pohjois-Espoon ja Espoonlahden alueilla.
Pääkaupunkiseudun yleisten kirjastojen yhteistyö käynnistyi 1970-luvulla, kun Espoossa, Helsingissä, Kauniaisissa ja Vantaalla siirryttiin yhteiseen kirjastojärjestelmään ja yhteiseen kokoelmaluetteloon.
Espoon kaupunginkirjasto toimi maakuntakirjastona vuodesta 1978 vuoteen 2010 asti. Alun perin toiminta-alueena oli vuoteen 1998 Uudenmaan lääni Helsingin kaupunkia lukuun ottamatta. Vuonna 1999 maakuntakirjastojen toiminta-alueet muuttuivat vastaamaan maakuntien alueita, siten että kaikki muutokset maakuntakirjastojen alueisiin tehdyt muutokset perustuvat siitä alkaen maakuntajaon muutoksiin. Sen vuoden alussa Artjärvi ja Orimattila siirtyivät Espoon maakuntakirjastoalueesta Lahden maakuntakirjastoalueeseen. Toiminta-alue käsitti vuosina 1999–2000 Uudenmaan ja Itä-Uudenmaan maakunnat, pois lukien Helsinki. Vuoden 2001 alussa Itä-Uudenmaan seitsemän kuntaa erotettiin omaksi maakuntakirjastoalueeksi, maakuntakirjaston oikeudet siellä sai Porvoon kaupunginkirjasto. Espoon maakuntakirjaston toiminta-alue jäi käsittämään Uudenmaan maakunnan Helsinkiä lukuun ottamatta. Vuoden 2011 alussa Uudenmaan ja Itä-Uudenmaan maakunnat yhdistettiin, ja Espoon kaupunginkirjasto luopui maakuntakirjasto-oikeuksistaan. Porvoon kaupunginkirjastosta tuli siinä yhteydessä koko Uudenmaan (pl. Helsinki) maakuntakirjasto.
Vuonna 2019 Espoon kirjasto palkittiin Lontoon kirjamessuilla vuoden kirjastona, minkä useat suomalaiset viestijät ovat tulkinneet maailman parhaan kirjaston palkinnoksi.
Toimipisteet

Espoon kaupunginkirjastolla on 16 kiinteää toimipistettä ja kaksi kirjastoautoa. Lisäksi kirjasto palvelee kotikirjaston välityksellä tuomalla aineistoa kotiin liikuntaesteisille.
| Kirjaston   nimi | Osoite | Koordinaatit | Kuva | Lisätietoja (www-sivu) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Entressen kirjasto (Espoon keskus) | Siltakatu 11, 3. krs., 02770 Espoo | 60.2036°N, 24.6583°E |  | Entressen kirjasto |
| Espoon kirjastoautot Helmi ja Välkky | Valakuja 10 A, 02770 Espoo |  |  | Kirjastoauto Espoo |
| Haukilahden kirjasto | Toppelundintie 11, 02170 Espoo | 60.16001°N, 24.78258°E |  | Haukilahden kirjasto |
| Ison Omenan kirjasto (Matinkylä) | Suomenlahdentie 1, 02230 Espoo | 60.1601°N, 24.7392°E |  | Ison Omenan kirjasto |
| Kalajärven kirjasto | Ruskaniitty 4, 02970 Espoo | 60.30607°N, 24.73949°E |  | Kalajärven kirjasto |
| Karhusuon kirjasto | Karhuniitynkuja 3, 02810 Espoo | 60.22875°N, 24.62047°E |  | Karhusuon kirjasto |
| Kauklahden kirjasto | Hansakallio 2, 02780 Espoo | 60.18804°N, 24.59494°E |  | Kauklahden kirjasto |
| Laajalahden kirjasto | Kurkijoentie 24, 02140 Espoo | 60.20405°N, 24.80552°E |  | Laajalahden kirjasto |
| Laaksolahden kirjasto | Veininkatu 24, 02730 Espoo | 60.24551°N, 24.76924°E |  | Laaksolahden kirjasto |
| Lippulaivan kirjasto (Espoonlahti) | Espoonlahdenkatu 8, 02320 Espoo | 60.1518°N, 24.6542°E |  | Pikkulaivan kirjasto (Arkistoitu – Internet Archive) |
| Nöykkiön kirjasto | Oxfotintie 4, 02330 Espoo | 60.1676°N, 24.6634°E |  | Nöykkiön kirjasto |
| Otaniemen kirjasto | Tietotie 6 B, 02150 Espoo | 60.18415°N, 24.81878°E |  | Otaniemen kirjasto |
| Saunalahden kirjasto | Brinkinmäentie 1, 02330 Espoo | 60.16860°N, 24.61502°E |  | Saunalahden kirjasto |
| Sellon kirjasto (Leppävaara) | Leppävaarankatu 9, 02600 Espoo | 60.2175°N, 24.8095°E |  | Sellon kirjasto |
| Suurpellon kirjasto | Lillhemtintie 1 (Opinmäki, B-noppa), 02250 Espoo | 60.19047°N, 24.73992°E |  | Suurpellon kirjasto |
| Tapiolan kirjasto | Espoon kulttuurikeskus, Kulttuuriaukio 2, 02100 Espoo | 60.1775°N, 24.8045°E |  | Tapiolan kirjasto |
| Viherlaakson kirjasto | Kavallinmäki 15, 02710 Espoo | 60.22477°N, 24.73700°E |  | Viherlaakson kirjasto |
Aiheesta muualla

Espoon kaupunginkirjaston kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Helmet-kirjastojen kotisivu
Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskus

| Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskus > Cedefop |
| --- | --- |

Perustettu:  1975
Tyyppi:  Erillisvirasto
Toimivalta:  Euroopan unioni
Sijainti:  Thessaloniki, Kreikka
Pääjohtaja:  Jürgen Siebel
Työntekijöitä:  98
Aiheesta muualla
Sivusto
Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskus (ransk. Centre Européen pour le Développement de la Formation Professionnelle, Cedefop) on Euroopan unionin erillisvirasto, jonka päämaja sijaitsee Thessalonikissa, Kreikassa. Sen tavoitteena on edistämällä ammatillista koulutusta, ja sitä johtaa kerran vuodessa kokoontuva, 89-jäseninen johtokunta.
Tehtävät ja toiminta

Kehittämiskeskuksen tavoitteena on edistää elinikäistä oppimista tuottamalla tietoa ammattikoulutuksesta. Se tukee ammatillisen koulutuksen kehittämistä ja tutkimusta. Lisäksi se välittää tietoa ammatillisesta koulutuksesta ja koulutuspolitiikasta Euroopan unionin jäsenmaiden, ETA-maiden ja Euroopan komission kesken. Keskus kokoaa ammatillisen koulutuksen jatkokoulutukseen liittyvää tietoa, tarjoaa tutkimustyötä varten erilaisia tutkimus- ja tilastotietoja ja tukee päätöksentekoa erilaisilla poliittisilla analyyseilla. Se levittää asiakirjoja ja tietoja verkkosivustojen, julkaisujen, verkostoiden, opintokäyntien, konferenssien ja seminaarien avulla. Keskus kannustaa eurooppalaista politiikkaa tekemään yhteisiä lähestymistapoja ja tarjoaa kohtauspaikkoja ammatillisen koulutuksen eturyhmille.
Keskus laatii tehtäviensä tueksi ensisijaisia tavoitteita ja vuotuisia työohjelmia. Keskuksen strategista päämäärää tukemaan se on luonut neljä ensisijaista tavoitetta. Niihin kuuluvat tiedotus EU:n ammattikoulutusta koskevasta politiikasta, eurooppalaisten suuntausten ja haasteiden tulkinta, ammatillisen koulutuksen hyötyjen arviointi ja ammatillisen koulutuksen profiilin nosto.
Organisaatio

Keskusta johtaa kerran vuodessa kokoontuva johtokunta, joka hyväksyy kaikki strategiset päätökset. Johtokunnassa on 89 jäsentä. Kolme jäsenistä edustaa komissiota ja loput kolmesta eri ryhmästä, eli jäsenvaltioiden hallituksista, työnantajajärjestöistä ja työntekijöiden ammattijärjestöistä. Johtokunnan asettamista ehdokkaista valittu johtaja panee täytäntöön johtokunnan päätökset, johtaa keskusta, toimii sen laillisena edustajana ja valmistelee johtokunnan sekä puheenjohtajiston kokoukset. Hänen tehtävänään on myös laatia lopullinen tilinpäätös. Puheenjohtajisto puolestaan valvoo päätösten täytäntöönpanoa ja keskuksen johtamista tehtävänjaon ja perustamiskirjan mukaisesti. Puheenjohtajistoon kuuluu johtokunnan puheenjohtaja, kolme varapuheenjohtajaa, komission edustajasta ja jokaisen johtokunnan ryhmän nimeämästä koordinaattorista. Maltalainen James Calleja aloitti lokakuussa 2013 keskuksen johtajana.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Palomaanjärvi (Hollola)

| Palomaanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hollola
Koordinaatit:  61°03′25″N, 25°15′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Teuronjoen valuma-alue (35.83)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  35.837.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,9 m  
Rantaviiva:  0,737 km  
Pinta-ala:  2,973 ha  
 fiPalomaanjärvi 
Palomaanjärvi  on Päijät-Hämeessä Hollolassa Palomaan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi sijaitsee Palomaalla moreenimäkien kainalossa. Sen pinta-ala on 3,0 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä ja sen rannat ovat kangasmetsää. Järven metsäsaareketta ympäröi monella suunnalla peltomaat ja siinä sijaitsee useita maatiloja. Niiden lähettyvillä on myös vapaa-ajan asuntoja, joista viisi on rannan tuntumassa. palomaalle johtaa neljästä suunnasta tiet.
Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Teuronjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Luhdanjoen valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,9 metriä mpy. Järven vieressä sijaitsee pienempi Vähäjärvi, jonka vedenpinta on lähes kaksi metriä korkeammalla. Kummastakaan järvestä ei lähde laskuojia, mutta ne luetaan kuitenkin Luhdanjoen alueeseen.
Pausanias (Sparta)

Pausanias (m.kreik. Παυσανίας) oli Spartan kuningas vuodesta 409 eaa. Vuonna 395 eaa. hänen piti Lysandroksen kanssa hyökätä Boiotiaan, mutta hän vitkasteli matkallaan Peloponnesokselta. Lysandroksen johtama armeija kärsi tappion Haliartoksen taistelussa ja Lysandros itse sai surmansa. Kun Pausanias viimein pääsi perille näki hän tilanteen toivottomaksi ja solmi vihollistensa kanssa rauhan. Rauhansopimuksen mukaan spartalaisten piti poistua Boiotiasta, mutta he saivat haudata kaatuneet sotilaansa. Spartaan palattuaan Pausaniasta syytettiin petturuudesta ja hänet tuomittiin kuolemaan. Hän pääsi kuitenkin pakenemaan ja eli lopun elämänsä maanpaossa Tegeassa. Pausaniaan poika Agesipolis I seurasi isäänsä Spartan kuninkaana.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Pleistoanaks | Spartan kuningas   | Seuraaja: Agesipolis I |
Pauson

| Pauson> Παύσων.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 400/300-luku eaa.
Kuollut: 300-luku eaa.
Ammatti:  taidemaalari
Pauson (m.kreik. Παύσων, Pausōn; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen taidemaalari.
Pausonista tiedetään vain vähän. Aristoteles arvioi, että siinä missä Polygnotos maalasi ihmiset paremmiksi kuin nämä olivat ja Dionysios teki heistä sellaisia kuin he olivat, Pauson maalasi heidät huonommiksi kuin he olivat. Näin Pauson vaikuttaa esittäneen ihmisistä vastenmielisiäkin piirteitä, millä perusteella häntä voidaan ehkä pitää karikatyyrien maalajana. Toisessa kohdassa Aristoteles kehottaa nuoria katsomaan mieluummin Polygnotoksen ja muiden ideaaliluonteita maalanneiden teoksia ennemmin kuin Pausonin teoksia.
Näistä viittauksista voidaan päätellä, että Pauson eli jonkin verran ennen Aristotelesta. Aristofanes viittaa kahdesti johonkin Pausoniin, jonka ainakin skoliasti ja Suda yhdistävät taidemaalariin. On kuitenkin hyvin kyseenalaista, että kyseessä olisi todella sama henkilö, sillä viittaukset vaikuttavat koskevan ennemmin jotakin kurjaa parasiittia. Plutarkhos, Aelianus ja Lukianos kertovat Pausonista mielenkiintoisen anekdootin. Aristoteleen ja Lukianoksen käsikirjoituksissa nimi esiintyy usein muodoissa Pason (Πάσων) ja Passon (Πάσσων).
Pauvres honteux

Pauvres honteux (ranskaa, suomeksi 'kainot köyhät', 'häveliäät köyhät') on sääty-yhteiskunnan aikaan kuuluva ilmaus, jolla viitattiin köyhiin, jotka arastelivat turvautua yhteiskunnan apuun, ja toisinaan sillä viitattiin erityisesti taloudellisiin vaikeuksiin ajautuneisiin henkilöihin, jotka eivät aiemman asemansa tai säätynsä vuoksi voi turvautua yhteiskunnan apuun. Heidän auttamisekseen perustettiin erityisiä apujärjestöjä ja turvakoteja. Vaikka luokastaan pudonneille on ollut aina tarjolla erityisapua, nimitys on ollut käytössä erityisesti Ruotsissa, jossa oli 1800-luvun jälkipuolella Tukholmaan perustetut Asylet för pauvres honteux ja Sällskapet Vänner till pauvres honteux. Suomessakin termi on ollut käytössä vielä toisen maailmansodan jälkeen. Sillä on viitattu esimerkiksi venäläisiin emigrantteihin.
Pasilan junaturma

Juna katkesi Linnunlaulun kohdalla vaihteessa, jolloin erilleen ajatuneista viidestä vaunusta ensimmäinen suistui kiskoilta.
Pasilan junaturma tapahtui 13. lokakuuta 1936 Helsingissä Linnunlaulun kallioleikkauksessa kello 9.30.
Junan viisi jälkimmäistä vaunua ajatui turvalaitetöiden takia väärälle raiteelle sillä seurauksella, että yksi junan vaunuista murskautui raiteen päätepuskuriin. Onnettomuus vaati neljä kuolonuhria, ja loukkaantuneita oli 31 (toisen lähteen mukaan 14). Turmassa kuoli ylioppilas Elina Forsström Pukinmäeltä, vakuutusvirkailija Kerttu Havukoski Tikkurilasta ja rakennusmestari Gustav Nyman Särkisalosta, sekä myöhemmin sairaalassa leskirouva Svea Sandhom. Valtioneuvosto esitti valittelunsa ja osanottonsa uhrien perheille.
Elokuvatuottajat Heikki Aho ja Björn Soldan tekivät onnettomuudesta kolmen minuutin pituisen ”sähke-elokuvan”, joka esitettiin jo seuraavana päivänä Helsingin elokuvateattereissa pitkän elokuvan alkukuvana.
Aiheesta muualla

Tuhoisa junaonnettomuus eilen, Helsingin Sanomat, 14.10.1936, nro 278, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tuhoisa onnettomuus Helsingin ratapihalla, Laatokka 15.10.1936, nro 117, s. 1, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
Lokakuun 13. päivä, Suomen Kuvalehti, 17.10.1936, nro 42, s. 9,  Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Paloma Picasso

Paloma Picasso
Paloma Picasson suunnittelemia koruja
Logo hajusteille, Paloma Picasso
Paloma Picasso (oik. Anne Paloma Ruiz-Picasso y Gilot); (s. 19. huhtikuuta 1949 Vallauris, Ranska) on ranskalainen muotitaiteilija ja liikenainen. Hänet tunnetaan etenkin Tiffanylle suunnittelemistaan koruista sekä parfyymeistään.
Elämä ja ura

Paloma Picasso on taidemaalari Pablo Picasson (1881–1973) nuorin lapsi, jonka äiti on taidemaalari ja kirjailija Françoise Gilot (1921–2023). Hänellä oli täysveli Claude Ruiz Picasso (1947–2023).
Paloma Picasso yritti aluksi välttää ryhtymästä taiteelliselle uralle, ettei joutuisi jatkuvasti rinnastetuksi isäänsä. Hän kuitenkin opiskeli Pariisin yliopiston Nanterren kampuksella teatteripuvustusta ja toimi ammatissa pariisilaisessa teatterissa. Hänen puku- ja korusuunnitelmansa saivat niin hyviä arvioita, että hän päätti opiskella lisää korusuunnittelua. Vuonna 1969 hän esitteli töitään ystävälleen Yves Saint-Laurentille, joka tilasi häneltä korusarjan.
Pablo Picasson kuoltua vuonna 1973 Paloma Picasso keskeytti uransa hoitaakseen isänsä jäämistöä sekä teosten inventointia ja luettelointia. Kuolinpesän selvittäminen oli erittäin vaikeaa monien oikeusjuttujen vuoksi sekä testamentin puuttumisen takia. Paloma Picasso auttoi Pariisin kaupunkia vuonna 1983 avatun Picasso-museon organisoimisessa. Hän kokeili siipiään näyttelijänä ja sai pääosan Walerian Borowczykin vuoden 1974 elokuvassa Moraalittomia tarinoita. Elokuva sai hyvät arviot, mutta Picasso ei ole sen koommin näytellyt.
1970-luvun puolivälissä Paloma Picasso aloitti muotisuunnitteluyhteistyön argentiinalaisen näytelmäkirjailija ja ohjaaja Rafael Lopez-Cambilin kanssa. He rakastuivat, menivät naimisiin vuonna 1978 ja erosivat vuonna 1999. Paloma Picasso avioitui samana vuonna osteopaatti Eric Thévenet’n kanssa. He asettuivat asumaan Sveitsiin, ja Paloma Picasso perusti nimeään kantavan säätiön isänsä ja äitinsä muistoa vaalimaan.
Vuonna 1979 Paloma Picasso aloitti pitkän yhteistyönsä Tiffany & Companyn kanssa, ja vuonna 1984 L’Oréal esitteli Paloma Picasson nimeä kantavan parfyymin. Hajustealalla Paloma Picasso seurasi äitinsä isän jalanjälkiä, joka oli toiminut hajuvesikemistinä Etelä-Ranskan Grassessa. L’Oréal-yhteistyö kasvoi kosmetiikkasarjaksi, johon kuului muun muassa Paloma Picasson tunnusväriksi muodostunutta punaisen sävyä edustava huulipuna.
Vuodesta 1989 Paloma Picasson on suunnitellut keramiikkaa ja lasiesineitä Villeroy & Boch -yhtiölle.
Paloma Picasso on hoitanut isänsä jäämistöä vuoden 2023 heinäkuusta lähtien, jolloin Paloman veli Claude Ruiz Picasso jätti tehtävän hänelle.
Aiheesta muualla

Paloma Picasso Fashion Model Directoryn sivustolla
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Paloma Picasso
Käännös suomeksi
Eteläsaari

NASA:n satelliittikuva Eteläsaaresta.
| --- | --- |
Sijainti:  Uusi-Seelanti 
Merialue:  Tyynimeri
Korkein kohta:  Mount Cook, 3 724 m
Pinta-ala:  151 757 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  1 038 400
Suurin kaupunki:  Christchurch
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Uuden-Seelannin Eteläsaari, lyhyemmin Eteläsaari (engl. South Island, maoriksi Te Waipounamu tai Te Waka a Māui), on toinen Uuden-Seelannin kahdesta pääsaaresta. Cookinsalmi erottaa sen toisesta pääsaaresta, Pohjoissaaresta. Eteläsaaren pinta-ala on 151 757 neliökilometriä, mikä tekee siitä maailman 12. suurimman saaren.
Eteläsaarella Etelä-Alppien vuoristossa sijaitsee Uuden-Seelannin korkein kohta, 3 724 metriin yltävä Mount Cook. 1800-luvulla Eteläsaarta kutsuttiin ”Keskisaareksi” (Middle Island), sillä nimi ”Eteläsaari” viittasi Stewartinsaareen eli Rakiuraan.[lähde? ]
Asukasluvultaan Eteläsaaren suurin kaupunki on Christchurch noin 350 000 asukkaallaan (2013). Toiseksi suurin on puolestaan Dunedin, 120 246 asukasta (2013).
Saarella on kaksi yleisesti käytössä olevaa maorinkielistä nimeä. Te Waipounamu on ollut virallinen nimi lokakuusta 2013 lähtien, ja tarkoittaa sananmukaisesti "viherkiven vedet", joka viittaa siihen että saarelta lohittiin pounamua. Toinen nimi, Te Waka a Māui, tarkoittaa "Mauin kanoottia", ja perustuu polynesialaisessa mytologiassa esiintyvään tarinaan siitä, että Maui seisoi veneessään ja kalasti saaret merestä.
Eteläsaaren alueita

Canterbury
Marlborough
Nelson
Otago
Southland
Tasman
West Coast
Eteläsaaren kaupunkeja

Alexandra
Ashburton
Blenheim
Christchurch
Dunedin
Invercargill
Greymouth
Hokitika
Kaiapoi
Kaikoura
Lyttelton
Methven
Nelson
Oamaru
Omarama
Queenstown
Te Anau
Timaru
Waipara
Wānaka
Westport
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eteläsaari Wikimedia Commonsissa
Olli Muotka

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Olli Muotka |  Olli Muotka |  Olli Muotka |  |
Maa:   Suomi
Miesten mäkihyppy
| Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Planica 2010 | joukkuekilpailu |  |
Olli Juhani Muotka (s. 14. heinäkuuta 1988 Rovaniemi) on suomalainen entinen mäkihyppääjä ja yhdistetyn urheilija. Nykyisin hän toimii valmentajana.
Muotka on kilpaillut nuorten MM-kilpailuissa yhdistetyssä vuosina 2005–2007 ja mäkihypyssä 2007–2008. Hänen parhaat sijoituksensa nuorten MM-kisoista ovat vuoden 2007 Tarvision kisoista, joissa hän sijoittui joukkuemäessä kolmanneksi ja henkilökohtaisessa mäkikilpailussa kahdeksanneksi. Yhdistetyssä hän on kilpaillut myös B-maailmancupissa.
Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Muotka saavutti maaliskuussa 2010 Planican lentomäen MM-kilpailuissa, joissa hän oli mukana Suomen pronssille sijoittuneessa joukkueessa. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui normaalimäessä 18:nneksi.
Mäkihypyssä Muotka kilpaili ensimmäisen kerran maailmancupissa Sapporossa tammikuussa 2010, jossa hän sijoittui 14:nneksi ja 20:nneksi. Continental Cupissa Muotka saavutti ensimmäisen, ja tähän mennessä ainoan, voittonsa joulukuussa 2010. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on 226 metriä, jonka hän hyppäsi Norjassa Vikersundissa koekierroksella 12. helmikuuta 2011. Maaliskuussa 2011 hän saavutti ensimmäisen Suomen mestaruutensa voitettuaan suurmäen kilpailun Kuopiossa ja toisen Suomen mestaruutensa Muotka voitti huhtikuussa Rovaniemellä normaalimäen kilpailussa.
Muotka lopetti uransa mäkihyppääjänä tammikuussa 2015. Lopettamisensa jälkeen hän siirtyi valmentajaksi ja on toiminut Lahden Hiihtoseuran valmentajana. Muotka oli seuran ensimmäinen päätoiminen ja kuukausipalkalla toimiva valmentaja.
Mäkihypyssä Muotka edusti Lahden Hiihtoseuraa. Yhdistetyssä Muotka edusti vuosina 2005–2007 Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Aiheesta muualla

Olli Muotka Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi) (yhdistetty)
Philippe Lazzarini

Philippe Lazzarini (s. 1964 Neuchâtel) on sveitsiläinen YK:n virkamies.
Lazzarini työskenteli Punaisen Ristin kansainvälisessä komiteassa kymmenen vuoden ajan. Tänä aikana hän käsitteli Sarajevon piiritystä, Ruandan kansanmurhaa sekä Angolan, Etelä-Sudanin ja Libanonin konflikteja. Lazzarini siirtyi YK-tehtäviin vuonna 2003. Hän on vastannut humanitaaristen asioiden käsittelystä Irakissa, Jerusalemissa ja sitten Gazan kaistalla. Lazzarini nimitettiin UNRWA:n yleiskomissaariksi vuonna 2020. Hän käynnisti vuonna 2024 tutkinnan Israelin syytettyä osaa UNRWA:n työntekijöistä osallisuudesta Gazan sodan 7. lokakuuta 2023 laukaisseeseen joukkomurhaan Israelissa.
Paul Rogers (näyttelijä)

| Paul Rogers |
| --- | --- |
 Paul Rogers (vas) ja Keith Baxter.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1917 Plympton, Devon
Kuollut: 6. lokakuuta 2013 (96 vuotta) Lontoo
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Paul Rogers (22. maaliskuuta 1917 Plympton, Devon – 6. lokakuuta 2013 Lontoo) oli brittiläinen näyttelijä joka tuli tunnetuksi varsinkin työstään teatterista.
Rogers esiintyi pitkään Royal Shakespeare Companyssa ja esiintyi muiden muassa William Shakespearen klassikoissa Kesäyön unelma ja Macbeth. Hän voitti Tony-palkinnon esiintymisestään Nobel-palkitun Harold Pinterin näytelmässä The Homecoming (1967).
Rogers esiintyi myös televisiossa ja elokuvissa useilla vuosikymmenillä.
Aiheesta muualla

Paul Rogers Internet Movie Databasessa. (englanniksi)