stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Acorn Archimedes
Historia

Julkaisun yhteydessä oli kaksi mallia: A305 ja A310. A305 oli mahdollista päivittää A310:ksi kasvattamalla RAM-muistin määrä puolesta megatavusta yhteen megatavuun. 400-sarjassa oli neljä laajennuspaikkaa ja 300-sarjaan pystyi lisäämään laajennuspaikkoja.
Tietokone oli ensimmäinen RISC-prosessoria käyttävä henkilökohtainen tietokone.
Tietokoneessa on 8 megahertsin ARM2-prosessori ja kolme apupiiriä (MEMC, VIDC, IOC) sekä IO-ohjain.
Archimedes sai penseän vastaanoton: henkilökohtaisten tietokoneiden markkinat olivat yhdistymässä IBM PC -yhteensopiviin ja Archmedes sisälsi uuden prosessorin, uuden käyttöjärjestelmän eikä olemassa olevaa ohjelmistovalikoimaa sen käyttäjille. Ohjelmien tulo vei aikaa vuosia ja Acorn vahvisti asemiaan koulutuskäyttöön suunnattujen tietokoneiden markkinoilla.
Ensimmäinen Archimedes-malli piti näppäimistön ja keskusyksikön erillään toisistaan, mutta myöhemmin ilmestyi malleja, joissa näppäimistö oli keskusyksikön päällä.
Archimedes ei menestynyt saman aikakauden tietokoneita Atari ST:tä ja Amigaa vastaan. Britanniassa Archimedestä nähtiin varsin usein kouluissa, koska sen edeltäjä BBC Micro oli saavuttanut aseman koulujen käyttämänä koneena. Suomessa Archimedeksellä oli maahantuoja, mutta konetta ei varsinaisesti markkinoitu eikä myyty. Ihmisten tietoisuuteen se nousi ainakin MikroBITTI -lehden koneesta tehdyn artikkelin myötä.
Archimedeksen tehokkuutta esiteltiin usein 3D-grafiikkaa käyttävillä peleillä, erityisesti David Brabenin varta vasten sille ohjelmoimalla Zarchilla, joka tunnetaan muilla koneilla Virus-nimisenä. Archimedeksen ensimmäisissä malleissa ei ollut joystick-porttia, mikä vaikeutti sen asemaa pelikoneena. Myöhempään A3010-malliin lisättiin joystick-portti, mutta juuri mitkään Archimedeksen peleistä eivät tukeneet sitä. Archimedekselle käännettiin kuitenkin jonkun verran ST:ltä ja Amigalta tuttuja pelejä – yleensä lähes identtisenä. Archimedeksen vuonna 1991 julkaistu versio avaruussimulaattori Elitestä oli kehitetty pidemmälle kuin pelin muut versiot.
Archimedes-tietokoneiden välitön seuraaja oli RiscPC.
Archimedes-tietokoneen käyttäjäkunta jäi pieneksi, mutta ARM-arkkitehtuuria käyttävät suorittimet ovat yhä 2020-luvulla käytössä.
↑  IBM RT PC ehti ennen, mutta oli työasema.
Käyttöjärjestelmä

Archimedeen käyttöjärjestelmä oli nimeltään Arthur OS, jonka nimeksi vaihdettiin myöhemmin RISC OS. Käyttöjärjestelmä perustui Acornin BBC Microa varten tekemään käyttöjärjestelmään.
Tietokoneeseen piti tulla ARX-niminen käyttöjärjestelmä, jota kehitti Acorn Research Center (ARC). ARX oli kuitenkin kookas ja hidas sen aikaisille ARM-piireille. ARX oli myös myöhästymässä Archimedes-koneiden julkaisusta ja Acorn kääntyi omaan ohjelmistokehitykseen, jonka piti kehittää korvaava käyttöjärjestelmä tiukan aikataulun sisällä ja sai sen mukaan nimen Arthur.
Tekniikka

Tietokoneesta oli kolme mallisarjaa: 300, 400 ja 500.
300- ja 400-sarjat käyttivät ARM-2 suoritinta, 500-sarja käytti ARM-3 suoritinta.
Tietokoneissa oli kolme erikoispiiriä: muisti- (MEMC), video- (VIDC) ja I/O-ohjaukseen (IOC).
Tekniikka > Mallit

A305 - 512 KB RAM
A310 - 1 MB RAM
A410 - 1 MB RAM
A420 - 2 MB RAM, 20 MB kiintolevy
A440 - 4 MB RAM, 40 MB kiintolevy
A540 - 16 MB RAM, 120 MB kiintolevy
Pelit

SimCity
Zarch
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Acorn Archimedes Wikimedia Commonsissa
Mani (profeetta)

| Mani> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 216 Mesopotamia
Kuollut: 277
Mani oli 200-luvulla elänyt persialainen profeetta ja manikealaisuuden perustaja. Manikealaisuuteen liittyy dualistinen näkemys maailmasta jakaantuneena hyvään ja pahaan. Mani alkoi saarnata uutta uskoaan saatuaan ilmestyksen ennen vuotta 240 ja saatuaan luvan Persian sasanidihallitsija Šapur I:ltä. Uusi oppi keräsi kannattajia mutta myös vihollisia. Manin viholliset vangituttivat hänet, ja hän kuoli vankeudessa vuonna 277.
Elämä

Manin aseman takia tarinat hänen elämästään ovat värittyneet voimakkaasti manikealaisuuden vastustajien tai kannattajien kertomusten mukaan, ja totuuden erottaminen fiktiosta on hankalaa. Mani syntyi tuolloin Parthian hallitsemassa Mesopotamiassa huhtikuussa 216, ja hänen vanhempansa kuuluivat arsakidien hallitsijasuvun Hamadanista (Ekbatana) lähtöisin olevaan haaraan. Manin äidinkieli oli aramea. Joidenkin Manista kertovien tarinoiden mukaan hän syntyi rampana, millä selitettiin hänen myöhempi vastenmielisyytensä ihmisruumista kohtaan. Manin vanhemmat olivat ehkä kristittyjä, ja varttuessaan Mani omaksui vaikutteita varhaiskristillisestä gnostilaisuudesta.
Ennen vuotta 240 Mani sai ilmestyksen, jossa häntä kiellettiin syömästä lihaa, juomasta viiniä tai makaamasta naisten kanssa. Mani kirjoitti sittemmin useita uskonnollisia tekstejä ja liturgioita. Hänen luomassaan opissa oli vaikutteita kristinuskosta, mutta siihen vaikutti myös zarathustralaisuuden zurvanilainen suuntaus. Zarathustralaisuudesta johdetulla luomismyytillä oli oleellinen osa Manin opissa. Manikealaisuudessa maailma on jakautunut dualistisesti hyvään ja pahaan. Luotua hallitsi manikealaisuudessa paha, joka samastettiin aineeseen. Hyvä samastettiin vastaavasti valoon, jonka paha oli vanginnut aineeseen parittelulla ja lisääntymisellä. Näin paha oli perustanut Maan päälle pahan valtakunnan. Vapautus tuli saavuttaa manikealaisuudessa vapautumalla aineellisesta olemassaolosta.
Vuonna 243 Mani tapasi Persian sasanidihallitsijan Šapur I:n, ja tehtyään tähän vaikutuksen hän sai luvan saarnata uutta oppiaan valtakunnan alueella. Šapurin valtakaudella moniin uskontoihin suhtauduttiin suhteellisen avomielisesti. Manin opetukset levisivät nopeasti myös itse Persian ulkopuolelle, ja hän perusti kirjuriryhmiä kääntämään kirjoituksiaan eri kielille. Uskon ympärille kehittyi hierarkia, jonka huipulla olivat puhtaus- ja siveellisyyssääntöjä tiukasti noudattavat papit. Manikealaisuus alkoi kerätä seuraajien lisäksi myös vastustajia. Uutta oppia pitivät uhkana esimerkiksi zarathustralaiset maagit, kristillinen kirkko ja juutalaiset. Manin vastustajien onnistui vangituttaa hänet. Šapur oli kuollut, ja hänen peräjälkeen lyhyitä aikoja hallinneiden poikien hovissa vaikutti oikeaoppisuutta aggressiivisesti ajanut zarathustralainen pappi Karder. Manikealaisen perimätiedon mukaan Mani kahlittiin vankilaan, jossa hän kuoli 26. päivän jälkeen vuonna 277. Jotkin lähteet kertovat virheellisesti, että Mani teloitettiin. Virhekäsitys saattaa juontua Manin seuraajien vertauksista Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta Manin kuolemaa kuvailtaessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mani (profeetta) Wikimedia Commonsissa
Mathieu Perreault

| Mathieu Perreault |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1988 (ikä 36) Drummondville, QC, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Pituus:  178 cm
Paino:  86 kg
Pelinumero:  85
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–2022
Aik. seurat:  Washington Capitals (NHL) Hershey Bears (AHL) HIFK (SML) Anaheim Ducks (NHL) Winnipeg Jets (NHL) Montreal Canadiens (NHL)
NHL-varaus:  177. varaus, 2006 Washington Capitals
Mathieu Perreault (s. 5. tammikuuta 1988 Drummondville, Québec, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Perreault on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, joka osaa pelata keskellä. Hänen vahvuuksiin kuuluu pelinrakentaminen, peliäly, kädet, nopeus ja kahden suunnan pelaaminen. Perreaultin heikkouksiin kuuluu pieni koko, joka on rajoittanut hänen murtautumistaan kiekolliseen rooliin NHL:ssä.
Ura > Junioriura

Acadie-Bathurst Titan varasi Perreaultin koko QMJHL:n varaustilaisuuden toisena pelaajana Alex Grantin jälkeen kesällä 2005. Hänen tulokaskautensa 2005–2006 toi siellä 62 runkosarjaottelussa tehot 18+34=52. Kevään 2006 pudotuspeleissä Perreault oli tehoilla 10+11=21 Titanin paras pistemies. Washington Capitals varasi hänet kuudennella kierroksella 177. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2006.
Kaudella 2006–2007 Perreault teki runkosarjassa yli kaksi kertaa enemmän pisteitä kuin tulokaskaudellaan tehtyään 67 ottelussa tehot 41+78=119, joilla hän sijoittui koko QMJHL:n pistepörssissä kolmanneksi ja syöttöpörssissä toiseksi. Perreault palkittiin koko liigan arvokkaimpana pelaajana Michel Brière Trophylla ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen sekä CHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2007–2008 hän toimi Titanin kapteenina ja voitti tehoilla 34+80=114 koko QMJHL:n piste- ja syöttöpörssin. Perreault palkittiin pistepörssin voitosta Jean Beliveau Trophylla. Hänet valittiin kauden päätteeksi sekä QMJHL:n että CHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Perreault oli myös sekä kevään 2007 että 2008 pudotuspeleissä Titanin paras pistemies. Keväällä 2008 hän pelasi myös kolme playoff-ottelua Washington Capitalsin farmijoukkue Hershey Bearsissa, AHL:ssä.
Ura > Ammattilaisura

Perreault siirtyi kaudeksi 2008–2009 kolmivuotisella tulokassopimuksella Washington Capitalsin organisaatioon. Hän pelasi ensimmäisen sopimiskautensa kokonaan farmijoukkue Bearsissa, jossa tulokaskausi toi 77 runkosarjaottelussa tehot 11+39=50 ja 21 playoff-ottelussa tehot 2+6=8. Perreault voitti kauden päätteeksi Calder Cupin. Kaudella 2009–2010 hän debytoi NHL:ssä, missä Perreault teki 21 runkosarjaottelussa tehot 4+5=9. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 4. marraskuuta 2009 vieraissa New Jersey Devilsiä vastaan. Perreault sai ottelussa jääaikaa 10.30 minuuttia ja keräsi kaksi syöttöpistettä. Hänen NHL-uransa avausmaali syntyi Perreaultin kolmannessa ottelussa Florida Panthersin Scott Clemmensenin taakse. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin Bearsissa, jossa Perreault voitti toisen kerran peräkkäin Calder Cupin keväällä 2010.
Kaudella 2010–2011 Perreault pelasi NHL:ssä 35 runkosarjaottelua tehopistein 7+7=14. Heinäkuussa 2011 hän teki vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen Capitalsin kanssa. Perreault sai harjoitusleirin jälkeen kaudeksi 2011–2012 paikan joukkueen NHL-kokoonpanosta. Hän pelasi kauden kokonaan Capitalsissa, jossa ensimmäinen täysi kausi toi 64 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 16+14=30. Perreault teki NHL-uransa ensimmäisen kypärätempun 24. tammikuuta 2012 Boston Bruinsin Tuukka Raskin taakse. Hänet palkittiin ottelun kolmen tähden ykköstähtipelaajana. Heinäkuussa 2012 Perreault teki kaksivuotisen ja 2,1 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen Capitalsin kanssa.
Marraskuussa 2012 Perreault siirtyi NHL:n työsulun ajaksi SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon.  HIFK:ssa pelejä kertyi lopulta vain seitsemän.
Anaheim Ducksissa kaudella 2013–2014 Perreault pelasi tähänastisen uransa parhaan kauden tehden tehot 18+25=43. Kauden jälkeen hän siirtyi Winnipeg Jetsiin kolmivuotisella 9 miljoonan dollarin sopimuksella.
Aiheesta muualla

Mathieu Perreault Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Aleksandar Kozlina

| Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Jugoslavia> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rooma 1960 | miehet |  |
Aleksandar Kozlina (20. joulukuuta 1938 Skrad, Jugoslavian kuningaskunta – 10. huhtikuuta 2013 Novi Sad) oli Jugoslaviaa edustanut jalkapalloilija ja olympiavoittaja.
Jalkapalloilijanurallaan Jugoslavian lisäksi Belgiassa ja Saksassa pelannut Kozlina kuului Jugoslavian maajoukkueeseen sen voittaessa olympiakultaa Roomassa 1960. Yhteensä hän pelasi maajoukkueessa yhdeksässä ottelussa.
Kozlina kuoli Novi Sadissa 10. huhtikuuta 2013, 74-vuotiaana.
Adelsön

Adelsön
Adelsön kirkko on 1100-luvulta
| --- | --- |
Sijainti:  Ekerö  Tukholman läänissä, Uppsala Ruotsi
Vesialue:  Hovgårdsfjärden, Södra Björkfjärden, Prästfjärden, Mälaren 
Korkein kohta:  55 m mpy. 
Pinta-ala:  2 608 ha  km²
| --- | --- |
Asukasluku:  800 
Asutuskeskukset:  Adelsö
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Byviken
Adelsö horn sijaitsee saaren pohjoiskärjessä
Adelsön tai Adelsö (vanhempi nimi Alsnu) on Mälarenin saari Ruotsissa Ekerön kunnassa, joka sijaitsee Tukholman läänissä.
Maantietoa

Adelsön sijaitsee Mälarenin itäosassa, missä se on suuren saarien läntisin saari. Saaren pohjoispuolelle aukeaa laaja Norra Björkfjärden, lännessä Prästfjärden ja etelässä Södra Björkfjärden. Itäpuolella saarta sijaitsee samaan Ekerön kuntaan kuuluva isompi saari Ekerön. Saarien välissä virtaa verkkaisesti puoli kilometriä leveä Svinsundet ja etelässä aukeaa saarten väliin Hovgårdsfjärden. Adelsönin ympärillä on pieniä saaria: Fagerön pohjoisessa, Tofta holmar lännessä, Hovgårdsholme idässä ja kuuluisa Björkön kaakossa. Saarien välissä sijaitsee puoli kilometriä leveä Björkösundet. Kilometrin verran lounaaseen päin näkyy suuri saari Kurön ja yli kilometrin päässä pitkä saari Ridön. Adelsönin oma pituus on 10,2 kilometriä ja leveys on 4,0 kilometriä. Sen pinta-ala on 2 608 hehtaaria eli 2,6 neliökilometriä.
Yli puolet saaresta on merkitty metsämaaksi, mutta saari on laajalti viljeltyä. Saarella on vain 800 vakituista asukasta, mutta vapaa-ajan asukkaita on runsaasti tämän lisäksi. Mainittuun asukaslukuun sisältyy myös Björkönin ja Kurönin asukkaita. Adelsönin useimmat asukkaat asuvat Adelsön kirkonkylässä, Lilla Stenbyssä ja Hallstassa. Muu asutus on haja-asutusta. Saarella kulkee maantie, josta haarautuu saaren rannoille lyhyitä yksityisteitä. Stenbyhyn liikennöi ilmainen lossi Ekerön Munsönistä. Sitä kautta pääsee autolla Tukholmaan alle puolessa tunnissa. Saari muodostaa myös luonnollisen ja historiallisesti vanhan seurakunnan (ruots. Adelsö socken).
Lilla Stenby lossirannassa
Ilmakuva Björkönin suuntaan
Saaren vaijerilossi
Historiaa

Saari on muodostunut jääkauden jälkeen, kun sen korkein huippu nousi hitaasti maankohoamisen seurauksena Mälarenin merenlahden vedenpinnan yläpuolelle. Saaren korkeilta alueilta tunnetaan myöhäiskivikauden löytöjä, jolloin saari on ollut Mälarenin saaristoa. Mälarenista muodostui järvi vasta 1200-luvulla, jolloin sen lasku-uoma nykyisessä Tukholmassa muodostui. Viikinkiaikana Adelsön eteläpää muodosti pienen saaren ja pohjoisosa suuremman saaren. Mälarenin vedenpinta on alentunut keskiajalla, jolloin saarien välinen salmi on maatunut muodostaen yhtenäisen saaren. Pronssikaudella saari oli asuttu, mikä on päätelty löytyneistä hiidenkiukaista, mutta rautakaudella on saaren kasvaessa myös asutus suurentunut. Saarelta löytyneitä muinaisjäännöksiä on eniten rautakauden jälkeiseltä ajalta. Tunnettuja jäännöksiä ovat toinen saarella hyvin säilynyt muinaislinna Skansberget Stenbyssä, Hovgårdenin hautakummut, Hamnvikenissä sijaitseva riimukivi ja Alsnö husin rauniot. Hovgården liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1933. Saari on Ruotsin varhaisia kirkollisia seurakuntia, jonka kivikirkko Adelsön kirkko on 1100-luvulta.
Skansbergetin muinaislinnan kivimuurin jäänteitä
Eräs Hovgårdenin hautakumpu
Maankohoamista havainnollistava kartta viikinkiajalta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adelsö Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Adelsö
Käännös suomeksi
Makkonen (kylä)

Makkonen eli Makkoinen, ruots. Mackois, on kylä Sastamalan Suodenniemellä. Kylä rajautuu idässä Lahdenperän kylään, lännessä Taipaleen kylään ja etelässä mouhijärveläisen Selkeen kylän maihin. Kylän rajoilla on myös Mouhijärven Hyynilän ja Murron kylien vanhoja ulkopalstoja. Lähes kolmionmuotoisen kylän kaakkoinen rajapiste on Jylhänkivellä ja lounainen Pakkokivellä.
Makkosen kylä Alisen Maajärven (etualalla) ja Makkosselän välisellä kannaksella
Taipaleen kylästä tuleva Lemmetynperäntie (yhdystie 13079) ja Lahdenperästä Mouhijärvelle johtava Lahdenperäntie (yhdystie 13085) kohtaavat Makkosessa. Makkosen kylästä on matkaa Tampereelle noin 60 kilometriä ja Poriin noin 70 kilometriä.
Makkosen historiaa

Makkosen alueella on ollut ihmisiä jo kivikaudella, sillä sieltä tunnetaan kaksi kivikautista asuinpaikkaa, Ikamo ja Majamaa.
Makkosen kylä sai alkunsa, kun Selkeen säterikartanon sepälle Esko Matinpojalle osoitettiin torpan paikka Selkeen mailta Märkäjärveen pistävältä niemeltä, joka nykyisin on kannas Makkosselän ja Alisen Maajärven välissä. Torppa lienee Suodenniemen alueen vanhin, sillä se on ilmeisesti ollut olemassa jo ennen vuotta 1650. Henkikirjaan se merkittiin ensimmäistä kertaa vuonna 1656.
Savolaisperäisen nimen omanneen Esko Matinpoika Makkosen sukujuuria on usein pohdittu ja Juhani Piilonen arvelee, että hän on kenties ollut Ruoveden Pohjaslahdelle vuonna 1536 asettuneen Paavali Makkosen jälkipolvea.
Kun ruotujakoinen armeija perustettiin ja Selkeestä tuli Kuninkaallisen Porin rykmentin everstin virkatalo, erottiin Makkonen itsenäiseksi tilaksi. Ison reduktion yhteydessä siitä muodostettiin yksinäistalo, eli erillinen yhden talon kylä.
Makkosen maalle perustettiin ruotusotilastorppa 1700-luvulla, mutta se jäi asumattomaksi ja talon asukkaat ottivat sen viljelykset omaan käyttöönsä. Niiden käytöstä maksettiin ruotusotilaalle pieni korvaus.
Vielä vuoden 1851 kihlakunnankartassa Makkonen on merkitty Mouhijärveen kuuluvaksi, mutta myöhemmin se siirrettiin osaksi Suodenniemeä.
Makkonen tänään

Makkosen kylässä harjoitetaan tavanomaisia maatalousammatteja, minkä lisäksi alueella on jonkin verran kesäasuntoja. Makkosessa sijaitsee myös Lahdenperän rantasauna ja sen yhteydessä oleva uimaranta.
Aiheesta muualla

Makkoseen liittyviä aineistoja Suodenniemen Topoteekissa
Makkonen kuvattuna vuoden 1684 kartassa.
Makkarkosken osuusmeijeri

| Makkarkosken osuusmeijeri |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osuuskunta
Perustettu:  1903
Lakkautettu:  1971
Kotipaikka:  Oripää
Toimiala:  Meijerit
Tuotteet:  Meijerituotteet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Makkarkosken osuusmeijeri oli vuonna 1903 perustettu osuusmeijeri Oripäässä, Varsinais-Suomessa. Voin valmistus Makkarkoskella lopetettiin 17.2.1970. Maidontuottajat siirtyivät Salon Seudun osuusmeijerin tuottajiksi, josta tuli myöhemmin Maito-Aura. Makkarkosken meijerin toiminta loppui asteittain vuonna 1971.
Meijeristä on yhä muistona vuonna 1927 valmistunut kivinen meijerirakennus, joskin se on kärsinyt suuresti ilkivallasta vuosien varrella.
Historia ja toiminta

19. kesäkuuta 1903 Kalle Prusila, Juho Ylitalo, Juho Tuomola, Juho Jaakonpoika, Juho Alatalo, Amanda Matintalo ja Jaakko Tuomola lähettivät hakemuksen Suomen Senaatin talousosaston rekistraattorikonttoriin meijerin ohjesäännön hyväksymiseksi ja osuuskunnan perustamiseksi.
Maidon vastaanotto meijerissä alkoi 7. huhtikuuta 1904 Makkarkosken Ylitalosta vuokratussa huoneessa. Osuuskuntaan liittyi heti 28 jäsentä, joilla oli yhteensä osuuksia eli lehmiä 244. Talojen isännät toivat maitonsa itse meijeriin ja hoitivat maidon kuumennuksen ja separoinnin. Kaikki toimi pelkällä käsivoimalla meijerissä. Meijerissä työskenteli isäntien lisäksi voin valmistukseen koulutettu meijerikkö ja apulainen.
Suomen sisällissota vaikutti negatiivisesti meijerin toimintaan. Maidon tuonti meijeriin vähentyi merkittävästi ja syksyllä 1917 Makkarkosken meijeri suljettiin ja työntekijät irtisanottiin. Tilanne kuitenkin helpotti vähitellen ja vuonna 1920 meijerin toiminta oli palautunut ennalleen.
Meijerillä oli 118 jäsentä, joilla oli yhteensä 736 lehmää vuonna 1928. Tämän lisäksi meijeriin maitoa lähetti osuuskuntaan kuulumattomia tiloja 78, joilla oli yhteensä 200 lehmää. Yhteensä 936 lehmän maidot tuotiin siis Makkarkosken meijeriin, joka tarkoitti noin 1,6 miljoonaa kiloa. Voita Makkarkoskella valmistettiin yli 70 000 kiloa.
Meijerin toiminta kehittyi suotuisasti aina v. 1939 asti, jolloin ensin talvisota ja sitten jatkosota vaikuttivat myös meijerin toimintaan pahasti, mutta sotien jälkeen tuotanto alkoi taas kohota.
Meijeri myös vaikutti Oripään kuntaan positiiviessti; esimerkiksi Oripään yhteiskoulun rakentamiseen annettiin 25 000 markkaa vuonna 1949.
Aika alkoi kuitenkin ajaa Makkarkosken meijerin ohi 1960-luvun lopulla. Meijeri sijaitsi kaukana asutuskeskuksista, joten maidon myyminen ei ollut vaihtoehto. Meijerillä alkoi maitomäärien vähetessä olla vaikeuksia pitää hinnat kohtuullisella tasolla. Suomessa oli tuolloin ylituotantoa maidosta ja valtio alkoi maksaa lehmien tapporahaa ja peltojen paketointikorvauksia ja monet tilat lopettivat maidontuotannon kokonaan. Meijeritoiminnan keskittyminen suurempiin yksiköihin alkoi ja pienten meijerien alasajo koski koko Suomea. Myös Makkarkosken meijeri aloitti yhdistymisneuvottelut 1960-luvulla ensimmäiseksi Pöytyän osuusmeijerin kanssa. Neuvottelut eivät kuitenkaan johtaneet tuloksiin. Loimaan Juustokunta ehdotti Makkarkosken meijerille yhteistyötä, mutta tähän ei suostuttu. Neuvotteluja käytiin pitkään Salon Seudun osuusmeijerin kanssa ja kesällä 1971 päästiin sopimukseen. Maidontuottajat siirtyivtä Salon Seudun osuusmeijerin tuottajiksi ja Makkarkosken meijerin toiminta loppui asteittan vuonna 1971. Voin valmistus oli loppunut jo 17. helmikuuta 1970.
Meijerirakennukset > Ensimmäinen meijerirakennus

Uusia taloja liittyi osuuskuntaan ja maitomäärät lisääntyivät ja tämän vuoksi oman talon rakentaminen meijerille, sekä parempien koneiden hankinta tuli ajankohtaiseksi 1900-luvun alussa. Meijerirakennukselle vuokrattiin tontti Yläneentien varrelta Oripäästä. Uusi meijerirakennus oli hirsirakenteinen ja siinä sijaitsi erilliset huoneet voin valmistukseen, voin säilytykseen ja maidon vastaanotolle. Meijerin muuttamista kokonaan höyrykoneilla toimivaksi ehdotettiin vuonna 1907 Torulan kartanon pehtorin Seppälän toimesta ja lainaa tähän haettiin Suomen Senaatin perustamasta meijerirahastosta.
Meijerirakennukset > Uusi meijerirakennus

Meijerin toiminta kasvoi ja uuden meijerin rakentaminen tuli aiheelliseksi. Vuonna 1925 tontti uutta meijeriä varten ostettiin vanhaa meijeriä vastapäätä Antti Koskelta. Talon rakentamisesta vastasi rakennusmestari K. E. Metsänen ja Frans Lahti Aurasta. Uuden meijerin piirustukset saatiin keskusosuuliike Hankkijalta, joka myös toimitti koneistuksen asennuksineen meijeriin. Kivestä rakennetusta meijerirakennuksesta tehtiin kaksikerroksinen; alakerrassa oli varsinainen meijeri ja yläkerrassa asuntoja ja kokoustila. Seinät muurattiin sementtitiilestä ja katto valmistui Kupittaan Saven kattotiilistä. Uusi meijerirakennus kustansi yhteensä noin 800 000 markkaa.
Makkarkosken uusi meijerirakennus vihittiin käyttöön hieman keskeneräisenä 4. helmikuuta 1927. Itse vihkijäisjuhlia vietettiin vasta kesällä meijerin pihalla noin 500 hengen voimin. Meijeri oli koristeltuna koivuin ja havuköynnöksin. Juhlapäivässä esiintyi Kustaa Rekolan johtama torvisoittokunta ja kanttori Holtarin kuoro esitti lauluja. Juhlapuheen piti Valion voinvientisataman johtaja O. Auer. Paikalla oli myös meijerin hallituksen puheenjohtaja Väinö Väinölä ja isännöitsijä Arvo Peltola. Rakennuksen rakennusmestareille lahjoitettiin palkkioksi kultainen kantasormus ja hopeinen kauha.
1960-luvun alussa meijeriä kunnostettiin. Rakennus sai uudet lattiat ja keskuslämmityksen. Ulkoseinät maalattiin uudelleen ja työntekijöiden asuntoja kohennettiin hankkimalla muun muassa sähköliesiä ja jääkaappeja. Myös toimistoon hankittiin ajanmukaiset huonekalut, sekä kirjoituskone. Rakennus on 2000-luvulla kärsinyt pahasti ilkivallasta.
Makkarkosken osuusmeijeri talvella 2021