stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juutalaisten historia
1900-luku > Muun maailman juutalaiset

Samalla kun useimmat Itä- ja Keski-Euroopan sekä arabimaiden juutalaisyhteisöt lakkasivat olemasta, Kanadan, Latinalaisen Amerikan, Etelä-Afrikan ja Australian juutalaisyhteisöt kasvoivat. Myös Unkarin juutalaisyhteisö oli yhä voimissaan, ja Neuvostoliitossa asui edelleen yli kaksi miljoonaa juutalaista. Länsi-Euroopassa ja Yhdysvalloissa juutalaisilla ei ollut hätää, mutta lännessäkin assimilaatio oli alkanut heikentää juutalaista kulttuuria. 1990-luvulla Neuvostoliitosta muutti Israeliin ja Saksaan satojatuhansia juutalaisia.
Kirjallisuutta

Illman, Karl-Johan & Harviainen, Tapani: Juutalaisten historia.  Oy Gaudeamus Ab, 1986.  ISBN 951-662-478-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta juutalaisten historia Wikimedia Commonsissa
Abraham matkaa Kanaaninmaahan
Naisprofeetta Debora.
Merenptahin steela 1200-luvun lopulta eaa., jossa sana Israel mainitaan ensimmäisen kerran.
Yhdistynyt Israelin kuningaskunta kuningas Saulin ja Daavidin aikoina Raamatun mukaan. Myöhemmin pohjoinen osa muodosti Israelin kuningaskunnan ja eteläinen osa Juudan kuningaskunnan.
Juutalaisia viedään Jerusalemista maanpakoon Babyloniaan. James Tissot, 1896.
Juutalaisia Babylonissa. Eduard Bendemann, 1832.
Jerusalemin temppelin menoran rekonstruktio.
Toledon synagogan arkki eli toorakäärön säilytyspaikka.
Hovijuutalainen Lämmle Seligmann.
Moses Mendelssohn.
Hasideja synagogassa. Maurycy Gottlieb, Jom Kippur, 1878.
Theodor Herzl.
Prahan Jerusalem-synagoga.
Varsovan gheton poika, valokuva vuodelta 1943.
Trøndelagin lääni

| Trøndelagin lääni Trøndelag fylke Trööndelagen fylhke |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Edeltäjät:  Pohjois-Trøndelag ja Etelä-Trøndelag
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Steinkjer
 – suurin kaupunki:  Trondheim
Pinta-ala:  42 202 km²
 – maa:  39 494 km²
Väkiluku (2021):  471 124
Aikavyöhyke:  UTC+1
– kesäaika:  UTC+2
Trøndelagin lääni (norjaksi Trøndelag fylke, eteläsaameksi Trööndelagen fylhke) on Norjan lääni, joka sijaitsee maan keskiosissa. Se muodostettiin 1. tammikuuta 2018 yhdistämällä Pohjois- ja Etelä-Trøndelagin läänit.
Läänin hallinnollinen keskus on Steinkjer, mutta väkiluvultaan suurin kaupunki on Trondheim, jossa toimii osa hallinnosta.
Trøndelagia kutsutaan joskus Keski-Norjaksi, erityisesti siinä yhteydessä, kun kolmesta eteläisimmästä maan alueesta, Østlandetista, Sørlandetista ja Vestlandetista, käytetään Etelä-Norja-nimitystä. Alueen tärkein kaupunki on Trondheim. Alueelta kotoisin olevia henkilöitä sanotaan trøndereiksi ja sillä on oma tunnusomainen kielimurteensa.
Kunnat

Åfjord
Flatanger
Frosta
Frøya
Grong
Heim
Hitra
Holtålen
Høylandet
Inderøy
Indre Fosen
Leka
Levanger
Lierne
Malvik
Melhus
Meråker
Midtre Gauldal
Namsos
Namsskogan
Nærøysund
Oppdal
Orkland
Ørland
Osen
Overhalla
Rennebu
Rindal
Røros
Røyrvik (eteläsaameksi Raarvihke)
Selbu
Skaun
Snåsa (eteläsaameksi Snåase)
Steinkjer
Stjørdal
Trondheim
Tydal
Verdal
Piirit

Trøndelagiin on perinteisesti kuulunut kuusi piiriä:
Fosen tai Fosna
Gauldalen
Innherred tai Innherad
Namdalen
Orkdalen
Stjørdalen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trøndelagin lääni Wikimedia Commonsissa
Norjan alueet
Huippuvuoret
Pohjois-Norja
Sørlandet
Trøndelag
Vestlandet
Østlandet
Norjan läänit
Agder
Akershus
Buskerud
Finnmark
Innlandet
Møre ja Romsdal
Nordland
Oslo
Rogaland
Telemark
Tromssa
Trøndelag
Vestfold
Vestland
Østfold
Luettelo taikureista
Suomalaiset taikurit > Suomalaisia taikureita (yhä aktiiviset)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Simo Aalto  Jorma Airaksinen  Marcus Alexander  Ben Elf  Janne Kataja  Henri Kemppainen  Christian Engblom  Robert Jägerhorn  Noora Karma  Markku Purho  Lauri Nordberg  Jose Ahonen  Antti Kalliokoski |  Risto Leppänen  Taikuri Luttinen  Janne Mustonen  Sami Paavola  Joni Pakanen  Miika Pelkonen  J-P Pirinen  Toomas Pitkänen  Pete Poskiparta  Keke Pulliainen  Kristian Backman  Janne Raudaskoski  Tapio Salomaa  Miika Korkatti |  Klovni Sebastian  Martti Sirén  Viljo Haapamäki  Aaro Sorva  Timo Taikuri  Kalle Tahkolahti  Taikuri Kari  Kim Wist  Herra Koskinen  Jay Niemi  Juha-Matti Ristiharju  Taija Taika  Tuomas Seikku |
Suomalaiset taikurit > Suomalaisia taikureita (ei-aktiiviset)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aleksander Casso  Leo Frilander  Joel Hallikainen (Taikuri Telmus)  Nils Hedengren (Fakiiri Kronblom)  Jussi Jalkanen  Janne Kataja  Jori A. Kopponen  Kuikka-Koponen  |  Solmu Mäkelä  Mauri Saikkonen (Taikuri Max)  Reijo Salminen  Jukka Santanen  Iiro Seppänen  Antti Tuomento  Timo Tuomivaara  Kari Levelä  |  |  |
Ulkomaisia taikureita

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Harry Anderson, (s. 1952, Yhdysvallat)  Criss Angel (s. 1967, Yhdysvallat)  David Blaine (s. 1973, Yhdysvallat)  Signor Blitz (Antonio van Zandt), (1810–1877, Wales)  Derren Brown, (s. 1971, Englanti)  Alessandro Cagliostro (Giuseppe Balsamo), (1743–1795, Italia)  Tommy Cooper, (1921–1984, Wales)  David Copperfield (s. 1956, Yhdysvallat)  Persi Diaconis, (s. 1945, Yhdysvallat)  Martin Gardner, (1914–2010, Yhdysvallat)  |  Uri Geller (s. 1946, Israel)  Harry Houdini (Erik Weisz) (1874–1926, Itävalta-Unkari)  Carl-Einar Häckner (s. 1969, Ruotsi)  Eliphas Lévi, (1810–1875, Ranska)  Jeff McBride (s. 1959, Yhdysvallat)  Georges Méliès (1861–1938, Ranska)  Eusapia Palladino, (1854–1918, Italia)  James Randi (1928–2020, Kanada)  Jean Eugène Robert-Houdin (1805–1871, Ranska)  Joshua Seth, (s. 1970, Yhdysvallat)  Siegfried & Roy (s. 1939 ja 1944, Saksa)  |  Penn & Teller (s. 1955 ja 1948, Yhdysvallat)  Val Valentino (s. 1956, Yhdysvallat)  Jürgen Veber (s. 1983, Viro)  |
Étoile noire de Strasbourg

| Étoile noire de Strasbourg |
| --- | --- |

Perustettu:  2000
Kaupunki:   Ranska, Strasbourg
Kotiareena:  Patinoire de l'Iceberg
– kapasiteetti:  1650
Sarjataso:  FFHG Division 1
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Stéphane Hohnadel
Päävalmentaja:   Daniel Bourdages
Hopeaa:  1 (2011)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Étoile noire de Strasbourg (viralliselta nimeltään Club des sports sur glace - (CSG) Strasbourg - Alsace) on strasbourgilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, FFHG Division 1:ssä.
Joukkue kautena 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 50 |  | Arthur Krauss | L | 2025 | Strasbourg, Ranska |
| 53 |  | Tomáš Hiadlovský | L | 2025 | Trenčín, Slovakia, Tšekkoslovakia |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 3 |  | Milo Avoine | R | 2025 | Sallanches, Ranska |
| 12 |  | Thomas Giorgi (A) | L | 2025 | Pariisi, Ranska |
| 18 |  | Owen Dugas | L | 2025 | Dijon, Ranska |
|   |  | Benjamin Gagné | L | 2025 | St-Augustin-de-Desmaures, Québec, Kanada |
|   |  | Daniel Takkunen | L | 2025 | Espoo, Suomi |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 8 |  | Enzo Poirot | R | H | 2025 | Nancy, Ranska |
| 10 |  | Lucas Senechal | R | H | 2025 | Amiens, Ranska |
| 17 |  | Shanouk Boiteau | L | H | 2025 | Sallanches, Ranska |
| 24 |  | Jonas Bourdages | L | H | 2025 | Strasbourg, Ranska |
| 28 |  | Louis Olive | L | KH / VLH | 2025 | Compiègne, Ranska |
| 29 |  | Enzo Labat | L | H | 2025 | Schiltigheim, Ranska |
| 48 |  | Alejandro Burgos Ramirez | L | H | 2025 | Madrid, Espanja |
| 58 |  | Sébastian Trudeau (A) | R | OLH | 2025 | Charlesbourg, Quebéc, Kanada |
| 77 |  | Bruno Baldris | L | H / P | 2025 | Jaca, Espanja |
|   |  | Zack Bross | R | H | 2025 | Weldon Spring, Missouri, Yhdysvallat |
|   |  | Lucas Herrmann | L | H | 2025 | Lancaster, New York, Yhdysvallat |
|   |  | Ludovic Vinals | R | H | 2025 | Saint-Cloud, Ranska |
Joukkue kautena 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Daniel Bourdages
Apuvalmentaja: Michal Důras
Fysiikkavalmentaja: Sacha Wust
Toimitusjohtaja: Stéphane Hohnadel
Lähde: EliteProspects
Saavutukset

Ranskan ykkösdivisioonan mestari kaudella 2005-06
Joukkueessa pelanneet suomalaiset

Sami Äikää, maalivahti
Jesse Saarinen, puolustaja
Pasi Petriläinen, puolustaja
Jouni Saarinen, puolustaja
Fredrik Vara, puolustaja (2007-2008)
Esa Hämäläinen, puolustaja (2008-2009)
Mika Suoraniemi, hyökkääjä
Tommi Flinck, hyökkääjä
Timo Kuuluvainen, hyökkääjä
Juho Lehtisalo, hyökkääjä (2007-2008)
Vikenin lääni

| Vikenin lääni norj>  Viken fylke |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Sijainti
Valtio:  Norja
Tyyppi:  lääni (fylke)
Perustettu:  1. tammikuuta 2020
Edeltäjät:  Akershusin lääni, Buskerudin lääni ja Østfoldin lääni
Lakkautettu:  1. tammikuuta 2024
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Oslo, Drammen, Sarpsborg, Moss
Pinta-ala:  24 593 km²
 – maa:  22 768 km²
Väkiluku (2021):  1 252 384
Kielet:  norja
Aikavyöhyke:  UTC+1
– kesäaika:  UTC+2
Vikenin lääni (norj. Viken fylke) oli Norjan lääni vuosina 2020–2024. Se muodostui vuoden 2020 lääniuudistuksessa. Vikenin lääniin kuuluivat aiemmat Akershusin, Buskerundin ja Østfoldin läänit sekä Svelvikin, Jevnakerin ja Lunnerin kunnat. Vikenin hallinto sijaitsi Oslossa, joka kuitenkin on oma erillinen lääninsä. Nimi Viken on Oslonvuonon ympäristön viikinkiaikainen nimitys, jota myöhäiskeskiajalta alkaen on käytetty Bohuslänin pohjoisosan nimityksenä. Viken rajautui pohjoisessa Innlandetin lääniin, etelässä Vestfoldin ja Telemarkin lääniin sekä lännessä Vestlandin lääniin.
Suurkäräjien kesällä 2022 tekemän päätöksen mukaan Vikenin lääni lakkautettiin vuoden 2024 alussa ja kolme edeltävää lääniä palautettiin.
Vikenin läänin kunnat

Vikeniin kuului 51 kuntaa:
Aremark
Asker
Aurskog-Høland
Bærum
Drammen
Eidsvoll
Enebakk
Flesberg
Flå
Fredrikstad
Frogn
Gjerdrum
Gol
Halden
Hemsedal
Hol
Hole
Hurdal
Hvaler
Indre Østfold
Jevnaker
Kongsberg
Krødsherad
Lier
Lillestrøm
Lunner
Lørenskog
Marker
Modum
Moss
Nannestad
Nes
Nesbyen
Nesodden
Nittedal
Nordre Follo
Nore og Uvdal
Rakkestad
Ringerike
Rollag
Rælingen
Råde
Sarpsborg
Sigdal
Skiptvet
Ullensaker
Vestby
Våler
Ål
Ås
Øvre Eiker
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vikenin lääni Wikimedia Commonsissa
Norjan läänit
Agder
Akershus
Buskerud
Finnmark
Innlandet
Møre ja Romsdal
Nordland
Oslo
Rogaland
Telemark
Tromssa
Trøndelag
Vestfold
Vestland
Østfold
Južno-Sahalinsk

| Južno-Sahalinsk Южно-Сахалинск |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Sahalinin alueen sijainti Venäjän itäosissa, alla kaupungin sijainti alueella
 Južno-Sahalinsk
 Koordinaatit: 46°58′N, 142°44′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Sahalinin alue
Perustettu:  1882
Kaupungiksi:  1905
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  164,66 km²
Väkiluku (2010):  181 728
Aikavyöhyke:  UTC+11 (MSK+8)
Postinumero:  693000–693022
Suuntanumero(t):  +7 4242(2)
Rekisterikilpi:  65
 
 yuzhno-sakh.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Južno-Sahalinsk (ven. Ю́жно-Сахали́нск) on Sahalinin alueen suurin kaupunki ja hallinnollinen keskus Venäjän kaukoidässä. Kaupunki sijaitsee Sahalinin saaren eteläosassa Susujajoen varrella.
Kaupungin väkiluku oli 181 728 vuonna 2010, lähikylät sisältävän kaupunkipiirin 189 010.
Kaupungissa on rautatieasema ja kantakaupungin eteläpuolella toimii Južno-Sahalinskin lentoasema.
Historia

Vuonna 1882 paikkakunta perustettiin Vladimirovka-nimisenä kylänä. Vuonna 1905 se siirtyi Japanin hallintaan nimellä Toyohara (豊原) ja sai kaupungin aseman. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki palautui Venäjälle, ja nykyisen nimensä se sai 1946.
Vladimirovkan kylä (nyk. Južno-Sahalinsk) 1880-luvulla.
Ilmakuva Toyoharasta, Japanin hallinnon ajalta (1930-luku).
Ilmakuva (2009).
Leninin aukiota. Oikealla kaupungintalo.
Sahalinin alueteatteri.
Kaupunginmuseo.
Ortodoksinen kirkko.
Katolinen kirkko.
Južno-Sahalinskin lentoasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Južno-Sahalinsk Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Sateliittikartta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kaupungin epäviralliset sivut www.sakh.com (venäjäksi)
Sakhalin in English englanninkielinen kaupunkiportaali www.sakh.com (englanniksi)
Yuzhno-Sakhalinsk: city's History in Architecture (Arkistoitu – Internet Archive) www.sakhalin.ru (englanniksi)
Sahalinin alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Južno-Sahalinsk 

Aleksandrovsk-Sahalinski | Aniva | Dolinsk | Holmsk | Korsakov | Kurilsk | Makarov | Nevelsk | Oha | Poronaisk | Šahtjorsk | Severo-Kurilsk | Tomari | Uglegorsk
Sahalinin alue
Franz Liszt
Elämä ja ura > Nuoruus

Franz (Ferenc) Liszt oli hallintovirkamies Adam Lisztin ja Maria Annan ainoa poika. Heidän kotikaupunkinsa kuului tuolloin Unkariin, joka puolestaan kuului Itävallan keisarikuntaan. Nykyään Raidingina tunnettu kaupunki kuuluu Itävaltaan. Lisztin perhe kuului saksankieliseen vähemmistöön, ja Franz kävi myös saksankielisen koulun. Hän ei oppinut unkaria lainkaan nuoruudessaan vaan opiskeli sitä jonkin verran vasta aikuisena. Ranskasta tuli Lisztin pääasiallinen kieli aikuisiällä. Hänen kansalaisuutensa on näistä syistä herättänyt jonkin verran arvelua, mutta hän itse tunsi itsensä vahvasti unkarilaiseksi ja sisällytti unkarilaista musiikkia useisiin teoksiinsa.
Varhaislapsuudessa Liszt sairasteli paljon. Franz selvisi, ja pian hänen musikaalinen isä huomasi poikansa lahjakkuuden. Franz sai ensimmäisen pianotuntinsa isältään kuuden vuoden ikäisenä. Lahjakkuus ilmeni erityisesti pojan improvisointitaitona. Sokea huilisti paroni Braun ehdotti vuonna 1820, että 9-vuotias Franz pitäisi konsertin Ödenburgin kaupungissa. Idea toteutettiin ja Franz esitti Ferdinand Riesin Es-duuri-konserton niin taitavasti, että päätettiin järjestää heti toinenkin konsertti. Isä alkoi toimia Franzin managerina ja erosi virastaan. Hän oli päättänyt esitellä pojan Unkariin tuolloin kuuluneen Esterházyn alueen musiikkiyleisölle ihmelapsena. Liszt herätti hämmästystä taidoillaan. Nuorena alkanut pianistin ura teki kuitenkin hallaa Lisztin muulle opiskelulle, ja myöhemmin hän valitti kärsineensä tästä.
Elämä ja ura > Opiskelu Wienissä ja Pariisissa

Vuonna 1821 Lisztin perhe muutti Wieniin, koska vanhemmat halusivat tarjota lapselleen parasta mahdollista musiikinopetusta. Aikansa parhaana pianistina pidetty Carl Czerny antoi Franzille pianonsoiton oppitunteja ja 72-vuotias Antonio Salieri säveltämisessä. Vuonna 1823 perhe jatkoi matkaa Pariisiin, jossa Franzin oli tarkoitus opiskella musiikkia Pariisin konservatoriossa. Häntä ei kuitenkaan otettu oppilaitokseen, koska hän ei ollut ranskalainen. Pettymys oli aluksi suuri, mutta Liszt jatkoi opintoja akateemisen maailman ulkopuolella ja opiskeli säveltämistä Ferdinando Paerin ja Antonín Reichan johdolla. Suosituskirjeet Unkarista ja Wienistä avasivat ovet Ranskan yläluokan salonkeihin. Nuoresta virtuoosista puhuttiin paljon, ja hänestä tuli yhä tunnetumpi Ranskan ja Englannin halki tehtyjen konserttimatkojen myötä. Samoihin aikoihin Liszt kiinnostui ensimmäistä kertaa kovasti uskonnosta ja haaveili jopa papiksi ryhtymisestä. Isän vaikutuksesta hän luopui tästä haaveesta.
Elämä ja ura > Isän kuoleman jälkeen

Kesken Bolognan-konserttimatkan isä sairastui ja kuoli kolme päivää myöhemmin. Nyt 16-vuotias Liszt joutui tulemaan toimeen omin neuvoin. Hän palasi Pariisiin ja alkoi antaa pianotunteja. Näihin aikoihin hän rakastui ylhäiseen sukuun kuuluneeseen oppilaaseensa Caroline de Saint-Cricqiin. Tytön isä ei kuitenkaan sallinut liittoa Lisztin alhaisen syntyperän vuoksi. Tämä tapahtuma jätti Lisztin murheelliseksi, ja hän alkoi haaveilla uudelleen papin urasta. Liszt lopetti pianotuntien antamisen ja katosi kuukausiksi. Hän kuitenkin toipui kriisistään ja alkoi nyt tarmokkaasti opiskella kohentaakseen sivistystään. Hän luki omatoimisesti kaikenlaisia kirjoja, joita onnistui saamaan.
Elämä ja ura > Liszt tapaa muita säveltäjiä

Vuonna 1831 Liszt kuuli Niccolò Paganinin soittoa, kun tämä esiintyi Pariisissa. Liszt oli syvästi vaikuttunut Paganin taidoista ja hänen hahmostaan. Lisztin mielessä syntyi ajatus, että hän voisi saavuttaa pianolla samanlaisen taituruuden kuin Paganini viululla. Lisäksi hän arveli voivansa komeana salonkileijonana tulla yhtä vetoavaksi hahmoksi — pianon Paganiniksi. Liszt alkoi harjoitella entistä uutterammin, usein kymmenen tuntia päivässä.
Ranskan salonkikulttuuriin Liszt suhtautui ristiriitaisin tuntein. Vaikka hän viihtyi salongeissa hyvin, salonkielämän pinnallisuus herätti hänessä myös halveksuntaa ja inhoa. Liszt tapasi monia aikansa muista suurista säveltäjistä. Näihin kuuluivat  Frederic Chopin, Hector Berlioz, Robert Schumann, Richard Wagner sekä Niccolò Paganini. Schumannin kotiin Liszt oli niin tervetullut, että kävi siellä usein kutsumattakin. Liszt omaksui monesta tunnetun säveltäjän tapaamisesta musiikkiinsa jotain. Paganinin vaikutuksesta syntyi halu soittaa pianoa virtuoosimaisen sulavasti, Chopin toi runollisempia sävyjä soittoon ja sävellyksiin, ja Berlioz taas orkesterimusiikin nerona oli Lisztin suuri esikuva. Wagnerin ystävä hän oli tämän elämän loppuun asti, ja tämä meni naimisiin Lisztin tyttären Cosiman kanssa. Säveltäjien lisäksi Liszt tapasi kuuluisia kirjailijoita kuten Heinrich Heinen, H. C. Andersenin ja Charles Baudelairen, joka omisti runonsa ”Le thyrse” Lisztille.
Elämä ja ura > Rakkaussuhteet

Vuonna 1833 Liszt tapasi Marie Catherine Sophie de Flavignyn (Marie d’Agoult). He saivat kaksi tytärtä ja yhden pojan. Aviottomasta suhteesta ei tullut kuitenkaan kovin onnellista, ja he erosivat myöhemmin. Yhtenä syynä suhteen epäonnistumiseen oli Lisztin halu kiertää Eurooppaa esiintyvänä pianistina.
Vuonna 1847 Liszt tapasi ruhtinatar Karoline zu Sayn-Wittgensteinin. Hänen kanssaan Lisztillä oli kuolemaansa asti kestänyt rakkaussuhde. Avioliittohanke kuitenkin kariutui, sillä prinsessa oli ollut aikaisemmin naimisissa ja hänen entinen miehensä oli vielä elossa. Siksi katolinen kirkko ei hyväksynyt avioliittoa. Lisztille avioliiton epäonnistuminen oli kova isku. Prinsessa oli kirjailija, joka tunnettiin äärimmilleen venytetystä tyylistään. Eräs hänen teoksistaan julkaistiin 16-osaisena, jonka jokaisessa osassa oli 1600 sivua. Liszt omaksui vaikutteita tästä tyylistä kirjoittaessaan myöhemmin Chopinin elämäkerran ja mustalaismusiikkia käsitelleen teoksen.
Elämä ja ura > Loppuelämä

Liszt lopetti julkiset pianoesiintymisensä vuonna 1848 ja asettui Saksan Weimariin aina vuoteen 1861 asti. Tänä aikana hän toimi paikallisen hoviorkesterin kapellimestarina ja antoi pianotunteja pianisteille, kuten myöhemmin suureen maineeseen nousseelle Hans von Bülowille, joka avioitui Lisztin tyttären kanssa. Tuona aikana Liszt sävelsi myös keskeiset teoksensa orkesterille ja kuorolle.
1857 säveltäjä liittyi fransiskaanien veljeskuntaan ja otti vuonna 1865 vastaan alemman katolisen pappisvihkimyksen. Mene ja tunnusta syntisi pianolle, kerrotaan itsensä paavin kannustaneen Lisztiä, olkoonkin että katolisen kirkon päämiehellä oli ajoittain vaikeuksia ymmärtää tämän sävelkieltä.
Vuonna 1861 Liszt vetäytyi Roomaan. Hän liittyi fransiskaaneihin vuonna 1865 ja työskenteli yhä enemmän musiikinopettajana. Ystävyyssuhde Wagneriin joutui koetukselle, kun Lisztin tytär Cosima jätti häntä kaltoin kohdelleen pianisti-Bülowin ja meni naimisiin Wagnerin kanssa. Hartaana katolilaisena Lisztillä ei ollut aina helppoa vallankumouksellisen Wagnerin ystävänä, mutta hän jatkoi säveltäjän musiikin puolustamista ja kävi säännöllisesti Bayreuthin festivaaleilla, joilla esitettiin Wagnerin oopperoita. Wagnerin vaikutuksesta etenkin Lisztin myöhemmät pianosävellykset eivät enää rakentuneet soittajan virtuositeetin varaan, vaan ne olivat tyyliltään yksinkertaisempia.
Loppukautena Liszt laati suuria uskonnollisia kuoroteoksia, joihin kuuluvat esimerkiksi Missa Solemnis (1855), Legende von der heiligen Elisabeth (1862) sekä Kristus-Oratorio (1866). Vuodesta 1876 alkaen Liszt opetti joka vuosi muutaman kuukauden ajan Budapestin konservatoriossa, jonka johtajana hän toimi.
Franz Liszt kuoli Bayreuthissa heinäkuun 31. päivänä vuonna 1886 keuhkokuumeeseen, jonka hän oli saanut Bayreuthin festivaaleilla. Liszt haudattiin Bayreuthin hautausmaalle.
Lisztin musiikki

Musiikkinäytteet
Esittäjä Martha Goldstein vuoden 1851 Erard-pianolla.
Vuonna 1838 kirjoitettu .
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Lisztin musiikki > Pianoteokset

Lisztin kenties arvostetuin teos on pianosonaatti h-mollissa. Muita hyvin tunnettuja töitä ovat esimerkiksi unkarilaiset rapsodiat sekä transsendentaaliset etydit, joista jälkimmäiset ovat soittoteknisesti erityisen vaativia. Niissä Liszt kehittää muun muassa oktaavitekniikkaa, jossa kädet soittavat oktaaveja vuorotellen peukaloiden soittaessa kromaattisia kulkuja. Moniosainen Années de pèlerinagef on niin ikään Lisztin laajimpia ja tunnetuimpia töitä. Hän sävelsi myös merkittäviä urkumusiikkiteoksia, kuten Preludi ja fuuga teemasta B-A-C-H sekä Fantasia ja fuuga koraalista Ad nos, ad salutarem undam.
Lisztin arvostetuimpia töitä hänen elinaikanaan olivat aikaisempien säveltäjien teosten sovitukset pianolle. Tunnetuimpia sovituksista ovat Beethovenin sinfoniat ja Schubertin liedit. Beethovenin sinfonioista ovat tehneet sovituksia pianolle muutkin, mutta Lisztin versiot ovat säilyneet selvästi suosituimpina. Ne ovat kuitenkin vaikeita esitettäviä. Beethoven itse on sovittanut osan seitsemättä sinfoniaansa pianolle. Sovitusta tutkimalla voi havaita, että Beethoven ei itse ollut tässä työssä yhtä tunnollinen kuin Liszt, joka pyrki sisällyttämään sovituksiin mahdollisimman paljon orkesteriteoksen ominaisuuksia. Orkesteriteosten sovittajana Lisztistä tuli esikuva monille myöhemmille säveltäjä-pianisteille.
Lisztin musiikki > Sinfoninen runo

Lisztiä pidetään yleisesti sävelrunon eli sinfonisen runon keksijänä. Lisztin orkesteriteoksien myötä sinfoninen runo vakiintui omaksi musiikkilajikseen. Sävelrunot ovat yksiosaisia tai yhtenäisiä orkesteriteoksia, jotka perustuvat usein johonkin ohjelmalliseen aiheeseen. Lisztin oma inspiraatio tuli klassisesta kirjallisuudesta. Tunnetuimpina esimerkkeinä Lamartinen innoittama teos Les Préludes sekä Victor Hugon samannimiseen runoon perustuva Ce qu'on entend sur la montagne. Hänen muut sävelrunonsa perustuivat mm. lordi Byronin sekä Goethen ja Danten töihin. Sävelrunot heijastavat ajatusta ”tulevaisuuden musiikista”. Tässä ideaalissa musiikkitaide ja kirjallisuus liittyvät yhteen muodostaen synteesin. Vaikka sinfoniset runot ovat arvostettuja, ne olivat aikoinaan kiistanalaisia joidenkin kriitikoiden suosiessa ”absoluuttista musiikkia”. Lisztin orkesteriteosten ohjelmallisuuden voidaan arvella saaneen vaikutteita ainakin Berliozilta.
Lisztin musiikki > Muut orkesteriteokset

Edellä mainittujen sävelrunojen ohella Lisztin orkesteriteoksista tunnetuimpia ovat kaksi pianokonserttoa sekä Faust- ja Dante-sinfoniat. Useiden pianoteosten tapaan nämä orkesteriteokset olivat rakenteeltaan vapaamuotoisia ja syklisiä. Faust-sinfonia on kahdesta tunnetumpi. Se koostuu kolmesta hyvin pitkästä, lähes puoli tuntia kestävästä osasta, ja viimeisen osan lopussa on myös kuoro-osuus. Sinfonian ensimmäinen osa kuvaa Faustin hahmoa, toinen hänen rakastettuaan ja kolmas paholaista.