stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailut 2015
Mitalistit

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Miehet
| 1 m ponnahduslauta |  Matthieu Rosset | 433,80 |  Jevgeni Novoselov | 396,05 |  Oleh Kolodi | 391,10 |
| 3 m ponnahduslauta |  Matthieu Rosset | 476,70 |  Jevgeni Kuznetsov | 467,60 |  Ilja Zaharov | 451,85 |
| 10 m kerroshypyt |  Martin Wolfram | 575,30 |  Viktor Minibajev | 541,70 |  Vadzim Kaptur | 491,55 |
| 3 m ponnahduslaudan parikilpailu |  Venäjä Jevgeni Kuznetsov Ilja Zaharov | 462,96 |  Ukraina Oleksandr Horškovozov Illja Kvaša | 430,89 |  Saksa Stephan Feck Patrick Hausding | 419,73 |
| 10 m kerroshyppyjen parikilpailu |  Saksa Patrick Hausding Sascha Klein | 458,10 |  Venäjä Roman Izmailov Viktor Minibajev | 435,84 |  Ukraina Maksym Dolhov Oleksandr Horškovozov | 430,26 |
Naiset
| 1 m ponnahduslauta |  Tania Cagnotto | 291,20 |  Nadežda Bažina | 279,40 |  Olena Fedorova | 275,40 |
| 3 m ponnahduslauta |  Tania Cagnotto | 350,20 |  Kristina Ilinyh | 334,15 |  Tina Punzel | 330,90 |
| 10 m kerroshypyt |  Julija Prokoptšuk | 327,50 |  Laura Marino | 323,60 |  Noemi Batki | 323,30 |
| 3 m ponnahduslaudan parikilpailu |  Italia Tania Cagnotto Francesca Dallapè | 313,08 |  Saksa Tina Punzel Nora Subschinski | 302,70 |  Venäjä Nadežda Bažina Kristina Ilinyh | 298,50 |
| 10 m kerroshyppyjen parikilpailu |  Venäjä Jekaterina Petuhova Julija Timošinina | 319,20 |  Iso-Britannia Robyn Birch Georgia Ward | 310,74 |  Unkari Villő Kormos Zsófia Reisinger | 291,72 |
Sekajoukkueet
| Joukkuekilpailu |  Venäjä Viktor Minibajev Nadežda Bažina | 406,50 |  Saksa Patrick Hausding Maria Kurjo | 399,15 |  Ukraina Illja Kvaša Julija Prokoptšuk | 383,50 |
Mitalitaulukko

Isäntämaa
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Venäjä | 3 | 6 | 2 | 11 |
| 2 |  Italia | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 3 |  Saksa | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 4 |  Ranska | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 5 |  Ukraina | 1 | 1 | 4 | 6 |
| 6 |  Iso-Britannia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 |  Unkari | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 |  Valko-Venäjä | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 11 | 11 | 11 | 33 |
Aiheesta muualla

Kisojen virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Alessandra Perilli

| Mitalit> Maa:   San Marino.Naisten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   San Marino.Naisten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   San Marino.Naisten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   San Marino> Naisten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | trap, sekajoukkue |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | trap |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Maribor 2009 | trap, joukkue |  |
|  Pronssia | München 2010 | trap, joukkue |  |
Alessandra Perilli (s. 1. huhtikuuta 1988 Rimini, Italia) on sanmarinolainen haulikkoampuja. Hän on maansa ensimmäinen olympiamitalisti.
Perilli saavutti MM-pronssia trapin joukkuekilpailussa Mariborissa 2009 ja Münchenissä 2010. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui trapin henkilökohtaisessa kilpailussa neljänneksi ja neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaisissa samassa lajissa 16:nneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti trapin henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia ja sekajoukkueiden kilpailussa Gian Marco Bertin kanssa hopeaa.
Perilli oli San Marinon lipunkantaja olympialaisten avajaisissa 2012 sekä päättäjäisissä 2012 ja 2016. Hänen siskonsa Arianna Perilli on myös kilpa-ampuja ja oli lipunkantajana olympialaisten avajaisissa 2016.
Ukrainan karbovanets

Ukrainan karbovanets (ukr. карбованець) on ukrainalainen rahayksikkö, joka on ollut maassa käytössä kolmena eri aikana 1900-luvulla. Ensimmäisen kerran se oli käytössä vuosina 1917–1920, sitten 1942–1945 ja viimeksi 1991–1996.
Ensimmäinen karbovanets 1917-1920

Ukrainan kansantasavalta antoi itsenäisyysjulistuksen 20. marraskuuta 1917. Uusi hallinto antoi 17. joulukuuta julistuksen, että Ukrainan rahana on karbovanets.
Uudet setelit suunnitteli graafikko Heorhi Narbut. Hän otti seteleihinsä kuvastoa 1500–1700-luvulta ja 100 karbovanetsin seteleissä oli teksti ukrainaksi, venäjäksi ja hepreaksi. Uusi nimellisarvoltaan 100 karbovanetsin seteli ilmestyi 19. joulukuuta 1917. Lähes välittömästi ensimmäisten seteleiden tultua käyttöön löydettiin niistä tehtyjä väärennöksiä.
Väärennöksistä johtuen ja sisäpoliittisista syistä hallitus antoi 1. maaliskuuta 1918 uuden Ukrainan rahaa koskeneen julistuksen. Nyt Ukrainan rahaksi tuli hryvnia, joka vastasi 1,2 karbovanetsia. Uudet setelit tilattiin Saksasta.
Rahayksiköksi karbovanets tuli jälleen maaliskuussa 1918, kun Pavlo Skoropadskyi kaappasi  Itävalta-Unkarin ja Saksan tuella vallan. Nyt painatettiin nimellisarvoltaan  10, 25, 100 ja 1000 karbovanetsin seteleitä. Heorhii Narbut suunnitteli uusista seteleistä ainoastaan nimellisarvoltaan 100 karbovanetsin setelin. Muiden seteleiden taiteellista arvoa ei pidetä yhtä suurena ja ne esittävät aiheita teollisuudesta.
Hetmanaatin kukistumisen jälkeen toinen Ukrainan kansantasavalta otti jälleen maan rahaksi hryvnian. Vuoden 1919 alussa Harkovassa perustettiin Ukrainan neuvostotasavalta ja maassa puhkesi sekava sisällissota. Neuvostohallitus käytti rahayksikkönään karbovanetsia. Sen julkaisemissa seteleissä on samanlaiset kuva-aiheet, mutta paperi, vesileimat, muste ja sarjanumerot ovat erilaiset.
Neuvostohallituksen karbovanetsia kutsuttiin pilkkanimellä "tysjašky" eli "halvat tuhannet". Ukrainan kansantasavallan ja hetmanaatin karbovanetsit piti vaihtaa neuvostohallinnon rahaan erittäin epäedullisella kurssilla. Viimeiset karbovanetsit olivat käytössä vuoteen 1924. Sen jälkeen ainoa maksuväline oli Neuvostoliiton rupla.
Toinen karbovanets 1942-1945

Saksa hyökkäsi neuvostoliittoon vuonna 1941 ja sai haltuunsa suuria osia Ukrainasta. Aluetta perustettiin hallitsemaan Ukrainan valtakunnankomissariaatti, johtajanaan Erich Koch ja hallintokaupunkina oli Rivne.
Vuonna 1942 valtakunnankomissariaatti otti käyttöön Neuvostoliiton ruplan korvanneen rahan, karbovanetsin. Yhdellä Saksan valtakunnanmarkalla sai 10 karbovanetsia. Uudella rahalla haluttiin kosiskella ukrainalaisten kansallismielisyyttä, vaikka muuten kaikki ukrainalaisuutta tukeva toiminta tukahdutettiin.
Kesäkuussa 1942 ilmestyneen setelisarjan nimellisarvot olivat 1, 5, 10, 20, 50, 100, 200 ja 500 karbovanetsia. Seteleissä oli teksti saksaksi ja ukrainaksi ja niissä oli myös Saksan valtakunnan kotka. Muuten ne esittivät tavallista kansaa.
Kolmas karbovanets 1991-1994

1 karbovanets vuodelta 1991, etupuoli.
1 karbovanets vuodelta 1991, kääntöpuoli.
1000 000 karbovanetsia vuodelta 1995, etupuoli.
1000 000 karbovanetsia vuodelta 1995, kääntöpuoli.
Ukrainan uudelleen itsenäistyessä vuonna 1991 etsittiin maan omalle rahalle nimeä. Ehdokkaina olivat "sotyi", "rezana" sekä hryvnia. Päädyttiin kuitenkin uudelleen nimeen karbovanets.  Ensimmäiset uudet karbovanetsit painettiin  vuonna 1991 Kanadassa.
Itsenäistymisen jälkeen Ukrainaa vaivasi hyperinflaatio ja uusi raha menetti nopeasti arvonsa. Elokuussa 1996 annettiin laki, jolla uusi hryvnia korvasi karbovanetsin. Vaihtosuhde oli 1 hryvnia = 1000 000 karbovanetsia.
50 karbovanetsin seteli vuodelta 1918.
50 Karbowanetsin seteli vuodelta 1942.
Ameraucana

Ameraucana-kukko.
Ameraucana on kanarotu, joka kehitettiin Yhdysvalloissa 1970-luvulla. Se on jalostettu chileläisestä araucana-rodusta. Ameraucana on yksi harvoista kanaroduista, joka tuottaa sinisiä munia.
Se on tunnustettu Yhdysvalloissa erillisenä rotuna, mutta joissakin muissa maissa, kuten Australiassa ja Britanniassa, araucana ja ameraraucana lasketaan saman rodun eri muodoiksi. Yhdysvalloissa rodusta tunnetaan kahdeksan eri värimuotoa.
Ameraucana sopii hyvin lattiakanaloihin tai ulkotiloihin. Se ei tuota kovin monia munia.
Käännös suomeksi
Tuhatvuotinen muna

| Satavuotinen muna |
| --- | --- |
 Munan siivuja aseteltuna lautaselle.
Alkuperä
Alkuperämaa:  Kiina
Tiedot
Pääainesosat:  linnunmuna
Satavuotinen muna (kiin. 皮蛋, pinyin pídàn) on kiinalainen linnunmunista valmistettava ruokalaji. Munat valmistuvat suolassa ja kalkissa säilömällä ja nimestä huolimatta valmistukseen menee vain joitakin viikkoja tai kuukausia. Valmis muna on muuttunut väriltään ruskehtavasta vihertäväksi ja sille on tyypillistä ammoniakin haju. Kiinalaisessa keittiössä munia valmistetaan kotona, myydään kaupoissa ja tarjoillaan ravintoloissa.
Valmistus

Nimestään huolimatta tuhatvuotisen munan valmistamiseen ei kulu vuosisatoja tai edes vuosia. Tyypillisen perinteisen valmistusmenetelmän mukaan munat lisätään mustalla teellä, kalkilla, suolalla ja tuoreella tuhkalla täytettyyn päivän ajan jäähtyneeseen vatiin. Munat voivat olla kanan-, hanhen tai viiriäisen munia. Munat ovat valmistuneet, kun niitä on säilötty vadissa seitsemästä viikosta viiteen kuukauteen.
Valmistukseen kuluvaa aikaa voidaan nopeuttaa nykyaikaisemmilla menetelmillä esimerkiksi kemikaaleja lisäämällä. Joitakin kiinalaisia yrityksiä on suljettu niiden käytettyä valmistukseen myrkyllistä kuparisulfaattia.
Käyttö

Valmiin tuhatvuotisen munan väri vaihtelee hieman valmistusasteen mukaan. Hyvin valmistetussa munassa on suhteellisen suuri keltuainen, jonka väritys voi olla vihertävän kellertävä. Keltuaisessa voi olla myös ruskean ja sinisen sävyjä. Valmiille munille tyypillistä on myös ammoniakin haju. Munien maku on varsin erilainen kuin haju. Makua on kuvailtu esimerkiksi samettiseksi, kermaiseksi ja meheväksi. Munia voidaan syödä aamiaisesta alkaen päivän millä tahansa ruokailulla. Munia käytetään paitsi sellaisenaan, myös muiden ruokalajien kuten piiraiden valmistukseen. Nykyisin munia valmistetaan myös kotien ulkopuolella. Niitä myydään tavallisissa kaupoissa ja tarjoillaan ravintoloissa. Joitakin tahoja on ruokalajin säilymisen kannalta huolettanut munien suosion hiipuminen etenkin nuorempien ikäluokkien keskuudessa.
Historia

Tuhatvuotisen munan syntytarinaa ei tunneta varmasti. Yhden tarinan mukaan ruokalajin keksi eräs kiinalainen maanviljelijä, joka oli löytänyt hanhenmunia, jotka olivat säilyneet luonnollisesti mutaisessa ja kalkkisessa vedessä. Huomattuaan munien olevan syömäkelpoisia, maanviljelijä alkoi kehittää menetelmiä saman toistamiseksi keittiössä. Ensimmäiset tunnetut merkit tuhatvuotisten munien valmistuksesta ovat noin 500 vuoden takaa Ming-dynastian hallitseman Kiinan ajoilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuhatvuotinen muna Wikimedia Commonsissa
Kahtia leikattu muna.
Munia myyviä katukauppiaita Hongkongissa.
United Defense

United Defensen logo
United Defense Industries oli suuri yhdysvaltalainen puolustusvälineyritys vuosien 1994–2005 välisenä aikana. Yrityksen kotipaikka oli Arlingtonin piirikunta, Virginia, Yhdysvallat. Vuonna 2004 yhtiön myynti oli 2 293 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Yhtiö toimi tuolloin 25 paikkakunnalla Yhdysvalloissa ja Ruotsissa ja sen palveluksessa oli noin 8 000 ihmistä.
Sen tuotteita olivat taisteluajoneuvot (esimerkiksi Bradley taisteluvaunut), tykit, ohjusten laukaisualustat ja täsmäammukset. Brittiläinen BAE Systems osti United Defensen 2,1 miljardilla punnalla maaliskuussa 2005 ja yhdisti sen pääasiassa maajärjestelmien liiketoimintaryhmäänsä BAE Systems Land and Armaments.[lähde? ]
Historia

Yhtiön juuret ovat Food Machinery Corporation (FMC) -yhtiössä, joka voitti toisen maailmansodan aikana tarjouskilpailun telaketjuilla varustetuista maihinnousuajoneuvoista Yhdysvaltain asevoimille. Tehdas oli aiemmin valmistanut maatalouskoneita. Bowen McLaughlin York -yhtiö (myöhemmin Harsco Corporationin BMY-divisioona) ryhtyi myös samoihin aikoihin panssarivaunuja ja lentokoneita.[lähde? ]
Uusien tilausten vähettyä vuosien 1983–1994 välisenä aikana FMC ja Harsco Corporation sopivat puolustusvälinetuotantonsa yhdistämisestä vuonna 1994. Yhdistymisessä syntynyt United Defense muodostui FMC:n kalifornialaisesta Ground Systems -divisioonasta ja Harscon pennsylvanialaisesta BMY Combat Systems -divisioonasta.[lähde? ]
Syyskuussa 2000 UDI osti ruotsalaiselta Saabilta asevalmistaja Bofors Weapon Systems AB:n tykkituotannon ja nimesi sen Bofors Defense -tytäryhtiökseen. Vuonna 2001 kilpailija General Dynamics yritti vallata UDI:n mutta osakkeet myytiinkin alemmalla hinnalla sijoitusryhmä Carlyle Groupille. Se luopui yhtiön hallinnasta 2001 mutta jätti osan siitä omistukseensa.[lähde? ]
Brittiläinen BAE Systems ilmoitti ostaneensa UDI:n maaliskuussa 2005 2,1 miljardilla punnalla. Committee on Foreign Investment in the United States ilmoitti huhtikuussa, ettei kauppa uhkaa Yhdysvaltain kansallista turvallisuutta ja hyväksyi yhdistymisen.[lähde? ]
Tuotteita

M113 panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo
M2/M3 Bradley rynnäkköpanssarivaunu
Boforsin kenttä- ja laivatykit vuodesta 2000
M6 Linebacker
M109 telahaupitsi
XM2001 Crusader telahaupitsi (tilaus peruttiin)
Ammukset
Aivar Pohlak

Aivar Pohlak (2009).
Aivar Pohlak (s. 19. lokakuuta 1962) on virolainen entinen lastenkirjailija, joka toimii nykyään Viron jalkapalloliiton puheenjohtajana. Lisäksi hän omistaa lukuisia virolaisia jalkapalloseuroja, muun muassa Meistriliigassa pelaavan FC Floran. Hän on myös toiminut Jonatan Johanssonin managerina.
Aiheesta muualla

Postimees-lehden juttu[vanhentunut linkki] (viroksi)
America

America voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
America, rockyhtye
America, samannimisen yhtyeen musiikkialbumi vuodelta 1971
America, John Faheyn musiikkialbumi vuodelta 1971
America, Modern Talkingin musiikkialbumi vuodelta 2001
America, Thirty Seconds to Marsin musiikkialbumi vuodelta 2018
”America”, Killing Joken musiikkikappale
”America”, Neil Diamondin musiikkikappale
”America”, Princen musiikkikappale
”America”, Simon & Garfunkelin musiikkikappale
America, Yves Simoneaun ohjaama televisioelokuva vuodelta 2009
Kanava "92" (America), Robert Downey Sr.:n ohjaama elokuva vuodelta 1986
Taisteluun vapauden puolesta (America), D. W. Griffithin ohjaama mykkäelokuva vuodelta 1924
America (The Book), The Daily Show with Jon Stewartin tekijöiden kirja vuodelta 2004
América (1736), Espanjan laivaston linjalaiva 1700-luvulla
916 America, pikkuplaneetta
HMS America (1650), aseistettu kauppalaiva
HMS America (1749), 44-tykkinen viidennen luokan alus
HMS America (1777), 64-tykkinen neljännen luokan alus
HMS America (1794), 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS America (1810), 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
Aivar ja Ülo Voitka

Veljekset Aivar Voitka (s. 17. maaliskuuta 1967) ja Ülo Voitka (s. 7. lokakuuta 1968) olivat virolaisia anarkisteja, jotka pakenivat vuonna 1986 metsään välttääkseen asepalvelusta Neuvostoliiton puna-armeijassa. He pakoilivat neljätoista vuotta ja asuivat maanalaisissa bunkkereissa. Aivar ja Ülo tekivät valan, etteivät he antaudu elävinä. Selvitäkseen hengissä he alkoivat ryöstää kauppoja. Pitkään jatkunut pakomatka turhautti veljekset, ja he muuttuivat väkivaltaisiksi. Kun Viro palautti itsenäisyytensä vuonna 1991, veljekset anoivat hallitukselta virallista lupaa saada palata kotiin vapaina, mutta pääministeri ei taannut heille koskemattomuutta.
Voitkan veljekset vangittiin vuonna 2000. Poliisi pidätti heidät oman kotitalon ullakolle rakennetusta piilopaikasta. Tiedotusvälineet kehittivät Voitkan veljesten pakomatkasta sankaritarinan. Moni oli kuitenkin sitä mieltä, että veljekset olivat pikkurikollisia eivätkä ansaitse ihailua.
Ohjaaja Pekka Lehto teki veljeksistä tv-dokumentin V.O.I.T.K.A. – metsän veljet (V. O. I. T. K. A. metsavennad), joka valmistui vuonna 2004.
Aiheesta muualla

The Saga of the Voitka Brothers (PDF)  (englanniksi)
Aivan kuin mainingit sois

| Aivan kuin mainingit sois – Juha Vainion laulujen äärellä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Laura Henriksson
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  Matti Tapola, Markko Taina
Sivumäärä:  246 s.
ISBN:  978-951-31-5735-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Aivan kuin mainingit sois – Juha Vainion laulujen äärellä on musiikintutkija, etnomusikologi Laura Henrikssonin kirjoittama teos, joka käsittelee Juha Vainion laulutuotantoa. Teoksen on julkaissut vuonna 2011 Tammi.
Kirjan tekijä, Kirkkonummen Veikkolassa asuva filosofian maisteri Laura Henriksson sai ensikosketuksen Juha Vainioon kymmenvuotiaana C-kasetin kautta, jolle oli kopioitu sekalainen valikoima 1970-luvun suosikkikappaleita, joukossa "Käyn ahon laitaa", johon Henriksson ihastui ja joka herätti hänessä pitkäaikaisen kiinnostuksen Vainion lauluihin ja niiden tarinoihin. Hän teki Vainion laulutyylistä ja laulunaiheista ensin gradun, ja kirjahankkeessakin hän käsittelee laulujen tulkinnassa elämäkerrallisuuden sijasta juuri tarinoita, siitä miten Vainio tulkitsee niissä elämää. Teos keskittyy 2 433 sanoitusta tai sävelmää tehneen Vainion uraan ja tuotantoon ja jättää yksityiselämän vaiheet sivuun. Henriksson esittelee myös Vainion työskentelytapoja ja -asennetta ja tuo esiin yhden keskeisen piirteen, kehityksen nuoruuden huumorilauluista kohti vakavampia tekstejä.
Kriitikko toteaa, että Henriksson osaa tehdä Vainion lauluista oivaltavia analyysejä ja osaa myös ilmaista sanottavansa hyvin. Kirjaa tehdessään Henriksson tutustui myös Vainion elinpiiriin Kotkassa ja toteaa, että ympäristö selittää hyvin, millaisesta tunnelmasta Vainion ajattelutapa on syntynyt.
Teosta varten Henriksson on haastatellut monia musiikkialan vaikuttajia ja Vainion työtovereita, kuten Erik Lindströmiä, Markku Johanssonia, Esa Niemistä ja koko uran ajan Vainiota säestänyttä Harry Roinetta. Lisäksi hän on hyödyntänyt Vainion arkistohaastatteluja. Kirjan lopussa on henkilöhakemisto ja kappalehakemisto sekä Vainion että muiden kappaleista, jotka kirjassa mainitaan.
Kordelinin säätiö myönsi Henrikssonille teosta varten apurahan.
Aiheesta muualla

Teos Tammen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Aleksei Berezutski

Aleksei Berezutski
Aleksei Vladimirovitš Berezutski (ven. Алексей Владимирович Березуцкий, s. 20. kesäkuuta 1982 Moskova) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän aloitti uransa veljensä Vasilin kanssa Smenan nuorisoakatemiassa. Hän edusti pitkään syntymäkaupunkinsa PFK TsSKA Moskovaa sekä aiemmin myös FK Moskovaa ja FC Tšernomorets Novorossijskiaa. Hän pelasi vuosina 2003–2016 Venäjän maajoukkueessa 58 maaottelua mutta ei tehnyt niissä yhtään maalia.
Joulukuussa 2009 Berezutski sai yhdessä Sergei Ignaševitšn kanssa yhden ottelun kilpailukiellon piristeen käytöstä. Piriste oli peräisin heidän käyttämästä yskänlääkkeestä.
Saavutukset

Venäjän jalkapalloliigan voitto vuonna 2005.
Venäjän Cupin voitto kaudella 2004/2005.
UEFA Cupin voitto vuonna 2005.
UEFA Super Cupin kakkossija vuonna 2005.
Alexander Mackenzie

Alexander Mackenzie voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä.
Sir Alexander Mackenzie (1764–1820), tutkimusmatkailija ja North West Companyn osa-omistaja.
Alexander Mackenzie (1822–1892), Kanadan toinen pääministeri
Sir Alexander Mackenzie (1847–1935), skotlantilainen viulisti, säveltäjä ja lontoolaisen Royal Academy of Musicin johtaja 1888-1924
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Alexander Mackenzie”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aleksei Šidlovski

Aleksei Nikolajevitš Šidlovski (ven. Алексей Николаевич Шидловский, s. 19. marraskuuta 1972) on venäläinen kuulantyöntäjä. Hänen ennätyksensä on 19,65 metriä heinäkuulta 1996.
Šidlovski voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1991 tuloksella 18,40. Hän edusti Venäjää Atlantan kesäolympialaisissa 1996, muttei selviytynyt finaaliin.
Aktinium

Aktiniumnäyte hohtamassa sinistä valoa.
Aktinium on radioaktiivinen metallinen alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Ac (lat. actinium) ja järjestysluku on 89. Aktinium on jaksollisen järjestelmän aktinoidien sarjan ensimmäinen jäsen. Kemiallisilta ominaisuuksiltaan se muistuttaa suuresti lantaania. Radioaktiivisuutensa takia aktinium hohtaa pimeässä aavemaista sinistä valoa, joka johtuu voimakkaan radioaktiivisuuden ilmaan aiheuttamasta Tšerenkovin säteilystä. Luonnossa aktiniumia löytyy vähäisiä määriä uraanimalmista 227Ac-isotooppina, joka on myös alkuaineen tärkein isotooppi. 227Ac on pääasiassa β-säteilijä, jonka puoliintumisaika on 21,772 vuotta. Tonnissa pikivälkettä on noin 0,15 grammaa aktiniumia.
Aktinium on pehmeä, hopeanvalkoinen metalli, jolla on vain vähäinen rooli luonnossa tai yhteiskunnassa. Alkuainetta tuotetaan vain hyvin pieniä määriä lähinnä tutkimuskäyttöön.
Historia

Aktiniumin löysi ranskalainen kemisti André-Louis Debierne erottaessaan pikivälkkeestä uraania Pariisissa vuonna 1899. Myös Friedrich Oskar Giesel riippumattomasti havaitsi aktiniumin 1902, ja totesi sen olevan lantaanin kaltaista ainetta. Hän nimesi löytönsä emaniumiksi, koska se lähettää "emanaatioita" (säteilyä). Aktiniumin moderni nimi, kuten myös aktinoidien sarjan nimikin, on peräisin kreikan kielen sädettä tai säteilyä tarkoittavasta sanasta aktinos (ακτινος).
Fysikaaliset ominaisuudet

Aktinium on pehmeä, hopeanvalkoinen metalli. Sen tiheys on 10,07 g/cm3. Sulamispiste on 1 227 °C ja arvioitu kiehumispiste 3 200 ± 300 °C.
Kemialliset ominaisuudet ja yhdisteet

Vain rajoitettu määrä aktiniumin yhdisteitä tunnetaan, kuten AcF3, AcCl3, AcBr3, AcOF, AcOCl, AcOBr, Ac2S3, Ac2O3, AcH2, Ac2(C2O4)3 ja AcPO4. Paitsi AcPO4, nämä kaikki ovat samankaltaisia kuin vastaavat lantaanin yhdisteet. Aktinium esiintyy näissä aina hapetusluvulla +3.
Taulukossa on esitetty aktiniumin ja sen eräiden yhdisteiden ominaisuuksia ja kiderakenne. Hilavakiot poikkeavat vastaavista lantaanin yhdisteistä vain muutamalla prosentilla.
| yhdiste | väri | symmetria | ryhmä | a (pm) | b (pm) | c (pm) | Z | tiheys,  g/cm3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ac | hopeanvalkoinen | pintakeskinen kuutiollinen (fcc) | Fm3m | 531,1 |  |  | 4 | 10,07 |
| AcH2 | tuntematon | kuutiollinen | Fm3m | 567 |  |  | 4 | 8,35 |
| Ac2O3 | valkoinen | trigonaalinen | P3m1 | 408 | 408 | 630 | 1 | 9,18 |
| Ac2S3 | musta | kuutiollinen | I43d | 778,56 |  |  | 4 | 6,71 |
| AcF3 | valkoinen | heksagonaalinen | P3c1 | 741 | 741 | 755 | 6 | 7,88 |
| AcCl3 | valkoinen | heksagonaalinen | P63/m | 764 | 764 | 456 | 2 | 4,8 |
| AcBr3 | valkoinen | heksagonaalinen | P63/m | 764 | 764 | 456 | 2 | 5,85 |
| AcOF | valkoinen | kuutiollinen | Fm3m | 593,1 |  |  |  | 8,28 |
| AcOCl | valkoinen | tetragonaalinen |  | 424 | 424 | 707 |  | 7,23 |
| AcOBr | valkoinen | tetragonaalinen |  | 427 | 427 | 740 |  | 7,89 |
| AcPO4·0,5H2O | tuntematon | heksagonaalinen |  | 721 | 721 | 664 |  | 5,48 |
| Ac2(C2O4)3·10H2O | väritön | monokliininen |  | 1 126 | 997 | 1 065 |  | 2,68 |
Kemialliset ominaisuudet ja yhdisteet > Oksidi

Aktinium(III)oksidia (Ac2O3) voidaan valmistaa kuumentamalla aktiniumhydroksidia Ac(OH)3 500 °C:een tai aktinium(III)oksalaattia Ac2(C2O4)3 1 100 °C:n lämpötilaan (tyhjiössä):
Aktiniumoksidin kiderakenne on samanlainen kuin lantaanioksidilla ja muilla +3 hapetusluvun harvinaisten maametallien oksideilla.
Kemialliset ominaisuudet ja yhdisteet > Halidit

Actiniumin halidit kolmen ensimmäisen halogeenin kanssa tunnetaan, samoin vastaavat oksyhalidit AcOF, AcOCl, AcOBr. Aktiniumfluoridia AcF3 voidaan valmistaa reaktiolla (700 °C lämpötilassa):
Aktiniumkloridia AcCl3 valmistetaan reaktiolla:
ja aktiniumbromidia AcBr3 reaktiolla (800 °C lämpötilassa):
Kemialliset ominaisuudet ja yhdisteet > Hydridit

Aktiniumille tunnetaan ainakin hydridi AcH2. On ennustettu, että aktiniumin hydridit AcH10, AcH12, AcH16 suuren paineen alaisina olisivat huoneenlämpötilan suprajohteita, koska niiden Tc on paljon suurempi kuin H3S-suprajohteen, mahdollisesti noin 250 K.