stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nikita Hruštšov
Kulttuuri

Hruštšovin vuoden 1956 puoluekokouksessa pitämää puhetta seurasi niin sanottu suojasää. Kulttuuripolitiikkaa on luonnehdittu: ”kaksi askelta eteenpäin ja yksi taaksepäin.” Aleksandr Solženitsynin Ivan Denisovitšin päivä sai julkaisuluvan ja Fjodor Dostojevski tuli jälleen sallituksi. Ivan Denisovitšin päivää seurasi vyöry samankaltaisia leirikuvauksia, jotka kuitenkin jätettiin julkaisematta.
Tieteessä sallittiin jälleen Stalinin aikana kielletyt tutkimusalat ja tutkijat saivat mahdollisuuden kansainvälisiin suhteisiin. Vuonna 1953 Neuvostoliitto oli räjäyttänyt ensimmäisen vetypommin. Avaruusaika alkoi vuonna 1957 Sputnik 1:n lennolla, jota seurasivat Laika-koiran lento, Gagarinin lento ja Kuun ”pimeän puolen” kuvaaminen avaruusluotaimella.
Ulkopolitiikka

Kapitalismin ja sosialismin taistelu siirtyi kolmanteen maailmaan eli kehitysmaihin. Hruštšov kannatti ”rauhanomaista rinnakkaiseloa”, mikä merkitsi luopumista maailmanvallankumouksesta tarvittaessa sotilaallisin keinoin. Kilpailu lännen kanssa jatkui aatteellisena ja taloudellisena.
Merkittävä muutos oli välien katkeaminen Kiinaan, joka ei hyväksynyt yhteistyötä porvarillisten valtioiden kanssa ja syytti Neuvostoliittoa revisionismista. Itä-Eurooppa pysyi tyytymättömänä. Kesällä 1953 panssarit kukistivat Itä-Saksan kansannousun ja 1956 Puolan Poznańissa syntyi levottomuuksia. Stalinin syrjäyttämä Władysław Gomułka nousi taas maan johtoon. Unkarissa johtoon nousi Imre Nagy, jonka uudistukset uhkasivat kommunistipuolueen yksinvaltaa ja vetää maan Varsovan liitosta. Varsovan liiton joukot valtasivat maan ja Imre Nagy vangittiin ja teloitettiin.
Kesällä 1955 Bulganin ja Hruštšov tapasivat Yhdysvaltain presidentin Dwight D. Eisenhowerin Genevessä liennytyksen hengessä. Liittoutuneet olivat vain pari kuukautta aikaisemmin päättäneet Itävallan miehityksen. Vuonna 1955 Neuvostoliitto sopi myös välinsä Josip Broz Titon Jugoslavian kanssa. Neuvostoliitto esitti ulkomaalaisista sotilastukikohdista luopumista ja luopui hyvän tahdon eleenä Porkkalasta Suomessa. Syksyllä 1958 Suomen ja Neuvostoliiton suhteita kuitenkin häiritsi Hruštšovin yöpakkasiksi nimeämä kriisi, jossa Neuvostoliitto ei antanut hyväksyntäänsä Suomen uudelle hallitukselle.
Vuonna 1959 Hruštšov vieraili ensimmäisenä neuvostojohtajana Yhdysvalloissa. Liennytyksen kuitenkin päätti U-2-vakoilukoneen alasampuminen 1. toukokuuta 1960 Neuvostoliiton yllä. Pariisin kokouksen aikana 16. toukokuuta 1960 Hruštšov vaati Eisenhowerilta anteeksipyyntöä U-2-vakoilulennoista Neuvostoliiton yllä. Tapaus päätti konferenssin.
Elokuussa 1961 Hruštšovin ja Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn tuloksettoman tapaamisen jälkeen pystytettiin Berliinin muuri. Vuonna 1962 Hruštšov pyrki asettamaan ohjuksia Kuubaan, jonka johdosta Yhdysvallat oli johtaa maailman ydinsodan partaalle.
Luonteenpiirteitä

Hruštšov tunnettiin humoristisena, maanläheisenä ja koreilemattomana miehenä. Hän puhui usein sanankääntein, jotka olivat vieraita politiikan ja diplomatian vakiintuneelle kielenkäytölle. Jo politbyroon rivijäsenenä hän hauskuutti väkeä eräällä diplomaattisella vastaanotolla esittelemällä itsensä ja Malenkovin: ”Minä olen raskas teollisuus, pam, pam! Ja Georgi tässä taas on kevyt teollisuus, piip, piip!”
Hruštšovin ronskit lausunnot aiheuttivat myös väärinkäsityksiä ja jopa selkkauksia. Marraskuussa 1956 hän ilmoitti Puolan suurlähetystöön Moskovaan kokoontuneille lännen lähettiläille: ”Me hautaamme teidät”. Ilmaisu ei niinkään uhannut ydinsodalla, kuten lännessä asia ymmärrettiin, vaan ilmaisi vain kannan että sosialismi voittaisi kapitalismin. Myöhemmin hän tarkensi sanomaansa ollessaan vierailulla Jugoslaviassa: ”emme hautaa teitä lapiolla, vaan teidän oma työväenluokkanne hautaa teidät.”.
Berliinin asemaa hän kuvaili: ”Berliini on ruoto Euroopan kurkussa” ja ”Berliini on lännen kivekset: jos niistä puristaa, saa lännen kirkumaan”. YK:ssa hän uhosi, että ”Neuvostoliiton asetehtaat sylkevät mannertenvälisiä ohjuksia kuin makkarakoneet nakkeja”.lähde? Yhdysvaltain ensimmäisessä vientinäyttelyssä Moskovan Sokolnikissa 1959 Hruštšov kehuskeli Richard Nixonille, että Neuvostoliitto saavuttaa ja ohittaa Yhdysvallat. Viestin perillemenoa hän ryyditti lopettamalla: ”näytämme teille närhen munat!”
Poliittiset vastustajat pitivät Hruštšovia sivistymättömänä moukkana, jolla oli tapa keskeyttää puhujat pilkatakseen heitä.lähde? Elämänsä loppupuolella Hruštšov sanoi murehtineensa elämässään eniten sitä, että sai niin huonon koulutuksen, vain neljä vuotta kirkon ylläpitämää koulua ja joitain korkeampia ammatillisia kursseja. Kulttuuriväki ja älymystö oli kannattanut hänen politiikkaansa, mutta murheekseen Hruštšov totesi karjuneensa heille ja loukanneensa heitä mikä sai heidät kääntymään häntä vastaan. Hän kertoi myös anekdootteja tapaamisistaan koulutettujen ihmisten kanssa ja miten ne olivat päättyneet väärinymmärryksiin.
Perhe

Hruštšovin poika Leonid katosi ja todennäköisesti kuoli 1943. Tämän tytär Julia jäi Hruštšovin hoitoon ja Hruštšov adoptoi hänet. Julia Hruštšova jäi 77-vuotiaana junan alle kesäkuussa 2017 ja kuoli.
Suomennetut teokset

Hruštšev, N. S.: Muutokset NKP(b):n sääntöihin. Tov. N.S. Hrushtshovin selostuksen teesit NKP(b):n XIX edustajakokoukselle.  Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1952.  OCLC 925778725
Hruštšev, N. S.: Karjataloustuotteiden tuotannon lisäämisestä. Selostus NKP:n Keskuskomitean Täysistunnossa tammikuun 25 pnä 1955.  Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.  OCLC 58116566
Hruštšev, N. S.: Neuvostoliitto ja Pohjola. Puheita ja lausuntoja vuosilta 1956-63.  Weilin+Göös, 1964.  OCLC 57992060
Kirjallisuutta

Adzubei, Aleksei : Pelon hinta. Suomentanut Eero Balk. Helsinki: SN-Kirjat, 1988. ISBN 951-615-691-6.
Crankshaw, Edward: Hruštšev. Suomentanut Seppo J. Loponen. Helsinki: Otava, 1967.
Figes, Orlando: Vallankumouksen Venäjä 1891–1991.  ((Revolutionary Russia, 1891–1991. A History, 2014.) Suomentanut Kalevi Suomela)  Helsinki:  Siltala, 2021.  ISBN 978-952-234-808-1
Seppänen, Esa: Miekkailija vastaan tulivuori. Urho Kekkonen ja Nikita Hruštšev 1955–1964. Helsinki: Tammi, 2004. ISBN 951-31-2628-5.
Talbott, Strobe: Hruštšev muistelee. Suomentanut Antti Nuuttila. Helsinki: WSOY, 1971.
Taubman, William: Hruštšov. Mies ja hänen aikakautensa.  ((Khrushchev. The Man and His Era, 2003.) Suomentanut Matti Rosvall)  Helsinki:  Art House, 2007.  ISBN 978-951-884-429-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikita Hruštšov Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto – Hruštšov Suomessa 1957.
Ylen Elävä arkisto – Hruštšev Kekkosen 60-vuotispäivillä.
Historia: Lähikuvassa Nikita Hruštšov – neuvostojohtaja hallitsi kylmän sodan pelin. Yle.fi.
Juri Filippov: Is personality cult possible today? (RIA Novosti) (englanniksi)
Hirvasnoro, Kai: Käynnistikö Hrustshev Neuvostoliiton tuhon?. Kansan Uutiset, Viikkolehti 2006.
| n k  Neuvostoliiton johtajat |
| --- | --- | --- |
|  Lenin (1922–1924)  Stalin (1929–1953)  Malenkov (1953–1956)  Hruštšov (1957–1964)  Brežnev (1964–1982)  Andropov (1982–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gorbatšov (1985–1991)  |  Lenin (1922–1924)  Stalin (1929–1953)  Malenkov (1953–1956)  Hruštšov (1957–1964)  Brežnev (1964–1982)  Andropov (1982–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gorbatšov (1985–1991)  |  |
| n k  Ukrainan kommunistisen puolueen ensimmäiset sihteerit |
| --- | --- | --- |
|  Bosch (1917–18)  Pjatakov (1918–19)  Hopner (1919–19)  Kriving (1918–19)  Kosior (1919–20)  Molotov (1920–21)  Manuilski (1921–23)  Kriving (1923–25)  Kaganovitš (1925–28)  Kosior (1928–38)  Hruštšov (1938–47)  Kaganovitš (1947)  Hruštšov (1947–49)  Melnikov (1949–53)  Kyrytšenko (1953–57)  Pidhornyi (1957–63)  Šelest (1963–1972)  Štšerbytskyi (1972–89)  Ivaško (1989–90)  Hurenko (1990–91)  |  Bosch (1917–18)  Pjatakov (1918–19)  Hopner (1919–19)  Kriving (1918–19)  Kosior (1919–20)  Molotov (1920–21)  Manuilski (1921–23)  Kriving (1923–25)  Kaganovitš (1925–28)  Kosior (1928–38)  Hruštšov (1938–47)  Kaganovitš (1947)  Hruštšov (1947–49)  Melnikov (1949–53)  Kyrytšenko (1953–57)  Pidhornyi (1957–63)  Šelest (1963–1972)  Štšerbytskyi (1972–89)  Ivaško (1989–90)  Hurenko (1990–91)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Internet Encyclopedia of Ukraine  NARA  SNAC  IdRef 
Hruštšov ja hänen ensimmäinen vaimonsa Jefrosinja, kuva vuodelta 1916.
Nikita Hruštšov ja Nina Petrovna 1924.
Nikita Hruštšov ja Josif Stalin 1930-luvulla.
Alueellisia puoluejohtajia vuonna 1935. Istumassa Nikita Hruštšov (Moskova), Andrei Ždanov (Leningrad), Lazar Kaganovitš (Ukraina), Lavrenti Berija ja Nestor Lakoba.
Stalingradin rintamalla joulukuussa 1942.
Romanian kommunistijohtaja Gheorghe Gheorghiu-Dej (vasemmalla) hyvästelee Nikita Hruštšovin Bukarestin lentoasemalla Romanian kommunistisen puolueen 7:n puoluekokouksen jälkeen. Dejin takana on vasemmalla kommunistisen puolueen tuleva johtaja Nicolae Ceaușescu.
Time-lehti valitsi Hruštšovin vuoden mieheksi vuonna 1957.
Nikita Hruštšov Egyptin presidentin Gamal Abdel Nasserin seurassa.
Kuralan Kylämäki

Kuralan kylämäki vuonna 2004.
Kuralan Kylämäki (ruots. Kurala bybacke) on Turun kaupungin omistama museo- ja kulttuurivirkistysalue, jossa ylläpidetään 1940–1950-lukujen mukaista maalaismiljöötä rakennuksineen, puutarhoineen, niittyineen ja peltoineen.
Kylämäessä on neljä maatilaa – Iso-Rasi, Vähä-Rasi, Iso-Kohmo ja Vähä-Kohmo – ja niiden 26 rakennusta. Alue on suojeltu muinaismuistolailla vuonna 1980, ja rakennukset asemakaavalla 1984. Kuralan kylä kuuluu Aurajoen kansallismaisemaan ja Turun kansalliseen kaupunkipuistoon, ja on yksi Museoviraston määrittämistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kylämäessä ylläpidetään muiden muassa niitä kädentaitoja ja työtapoja, jotka ovat muokanneet kylän nykyisen perinnemaiseman. Maatilan ytimeksi on valittu keskellä mäkeä sijaitsevan Iso-Kohmon rakennukset. Kokeiluverstaalla kädentaitoja ylläpidetään laaja-alaisesti muinaistekniikoista taidetyöpajaan. Yleisön osallistaminen toimintaan ja kädentaitojen välittäminen sukupolvelta toiselle on keskeinen tavoite.
Kylämäen alue

Kuralan kylä kuului aiemmin Kaarinan kuntaan. Suuria osia Maariasta ja Kaarinasta liitettiin Turun kaupunkiin vuonna 1938, ja Kurala sisältyi tähän liitokseen. Turun ja Kaarinan itäraja kulkee nyt Kuralan kylän peltojen takana. Osana Turkua Kuralan alue kaavoitettiin Turun yleiskaavassa 1952 ja asemakaavalla 1959 kerrostaloalueeksi. Tieto tästä tulevaisuudenkuvasta pysäytti elinkeinon kehittämisen ja koneellistamisen, joiden suhteen kylässä oli siihen asti kuljettu eturintamassa, ja Kurala ajautui syrjään maatalouden myöhemmistä kehityslinjoista. Varsinais-Suomelle tyypillistä maitotalousvaltaista, omavaraista maataloutta harjoitettiin 1970-luvun alkuun asti. Toisin kuin useissa kaupunkiin liitetyissä kylissä Kuralassa pellot, niityt ja rakennukset säilyivät poikkeuksellisen koskemattomana kokonaisuutena.
Alkuperäiset omistajasuvut luopuivat viljelystä 1960- ja 1970-lukujen kuluessa ja myivät tilansa. Voimassa olevan kaavan mukaista asuinlähiötä oli tarkoitus ryhtyä toteuttamaan 1970-luvun puolivälissä. Alueella tuolloin tehtyjen arkeologisten koekaivausten jälkeen koko mäki kuitenkin todettiin laajaksi muinaisjäännökseksi ja suojeltiin Lääninhallituksen päätöksellä ja muinaismuistolain nojalla 19.3.1980. Turun kaupunki asetti museolaitoksen (silloinen Turun kaupungin Historiallinen museo) tehtäväksi suunnitella alueen jatkokäyttö. Ensimmäinen toimintasuunnitelma Elävän historian kylä valmistui 1984. Vuonna 1986 laadittiin suunnitelman toteuttamisen mahdollistanut uusi kaava. Alueen hoidosta ja toiminnasta on vastannut vuodesta 1987 lähtien kaupungin museolaitos, nykyiseltä nimeltään Turun museokeskus.
Esihistoria

Esihistoriallisen asutuksen kannalta kylän sijainti kivikauden ajan saaristossa, Aurajokea ja Jaaninojaa edeltävien kulkukelpoisten salmien risteyksessä on mielenkiintoinen. Myöhäisrautakautiseksi oletettu kulkureitti Hämeen Härkätie kulkee kylän sivuitse. Tämän vesi- ja maareittien kannalta keskeisen sijainnin takia Kurala saattaa olla myös muinainen kauppapaikka. Läheistä Kuralan kylän maihin kuulunutta rikasta rautakautista Ristimäen kalmisto- ja asuinaluetta on tutkittu 1910- ja 1950-luvuilla, mutta itse Kuralan mäellä on toistaiseksi suoritettu vain koekaivauksia. Aurajoen vastakkaiselta rannalta Ravattulan kylän Ristimäeltä on vuonna 2013 paikallistettu Suomen toistaiseksi vanhimman löydetyn kirkkorakennuksen perustukset ja kristillinen kalmisto.
Kuralan kylän mäki muodostuu kahdesta kohoumasta, joista itäisessä on koekaivauksin todettu rautakautinen hautakumpu ja polttokenttäkalmisto 600-luvulta jaa. Kyläasutus keskittyy korkeammalle läntiselle mäelle. Myös sieltä on useita kalmistoihin, rautakautiseen asuinpaikkaan ja raudanvalmistukseen liittyviä löytöjä. Alueella on myös kuppikiviä, joihin yleisen käsityksen mukaan on rautakaudella uhrattu jyviä ja muuta satoa. Kohoumien välinen peltotilkku on todettu muinaispelloksi. Koska Kurala sijaitsee alueella, jossa peltoviljelyyn on siirrytty ensimmäisenä Suomessa, sillä voi tulevaisuudessa olla merkityksensä suomalaisen asutus- ja maataloushistorian selvittämisen kannalta.
Tilat ja rakennukset

Ensimmäiset historialliset asiakirjatiedot ovat 1300-luvulta. Keskiajalla ja 1500-luvulla Kuralassa oli kahdesta neljään kantataloa, 1600-luvulla enää kolme. Siitä pitäen ne voidaan kuitenkin tunnistaa nimeltä: Kohmo mäen laella, Rasi länsilaidalla ja Huhko etelärinteessä. Tästä eteenpäin kantatalojen vaiheita ja omistussuhteita voi seurata aukotta. Tilat ovat käyneet läpi Varsinais-Suomelle tyypilliset vaiheet: keskiaikana ne kuuluivat aika ajoin muun muassa tuomiokirkon omistuksiin ja 1600-luvun suurvaltakaudella säätyläisten läänityksiin. Kirkon omistukset siirrettiin uskonpuhdistuksen jälkeen kruunulle, ja näin kävi 1600-luvun lopussa myös suurelle osalle aatelisten läänityksiä. 1700-luvun puolivälissä Ruotsin valtakunnan laki antoi mahdollisuuden jakaa maatiloja perillisten kesken, erottaa niistä torppia ja ostaa kruunulle kuuluvia tiloja talonpoikaiseen omistukseen perintötiloiksi. 1700-luvulla kukin Kuralan kantataloista halottiin kahtia ja ostettiin perintötiloiksi. Enimmillään kylässä on siis ollut kuusi taloa, ja nykyiset Iso- ja Vähä-alkuiset nimet periytyvät 1700-luvulta.
Isojako johti 1700- ja 1800-luvuilla toisinaan kantatalojen siirtymiseen hajalleen alkuperäiseltä kylän mäeltä ja rakennuskannan uusiutumiseen. Kuralassa perinteinen ryhmäkylärakenne on säilynyt nykypäiviin asti. Kylän kuudesta talosta Iso- ja Vähä-Huhko liitettiin 1900-luvun alkuun mennessä Iso-Rasiin, josta näin tuli kylän pinta-alaltaan suurin ja samalla johtava talo, jonka kautta maatalouden ja rakentamisen innovaatioita omaksuttiin kylän muihin taloihin 1900-luvulla. Kolmen tilan päärakennusten vanhimmat osat ovat mahdollisesti jo 1700-luvulta, ja yksi on rakennettu 1915. Kahdella pihalla vanhakantainen umpipiharakenne on edelleen selvästi havaittavissa.
Kauimmin saman suvun hallussa eli vuodesta 1664 on ollut Iso-Kohmon talo. Vanhimmat jäljellä olevat rakennukset puolestaan seisovat Vähä-Kohmon mailla. Ainakin talon luhtiaittarivi on rakennettu 1700-luvun lopulla. Myös molempien Kohmojen ja Vähä-Rasin päärakennusten vanhimmat osat saattavat periytyä jo 1700-luvulta. Nuorin päärakennuksista on vuonna 1915 valmistunut Iso-Rasin päärakennus, mutta nuorin asuintalo on Kohmon rintamamiestalo vuodelta 1949 Kuralan itäisen kumpareen laidalla. Läntisen kumpareen korkeimmalla laella seisoo 1910-luvulla tehty kylän yhteinen vesisäiliö. Vesi on alkuun nostettu sinne tuulimoottorilla, jonka runko on edelleen jäljellä Jaaninojan rannalla. Kylään vedettiin sähkö jo vuonna 1920, ja myös kaivon pumppu sai sähkömoottorin. Talojen ulkorakennukset ovat enimmäkseen 1920- ja 1930-luvuilta.
Perinnemaisema ja puutarhat

Perinteiseen maatalouteen on kuulunut kotieläinten laiduntaminen viljelyyn kelpaamattomilla alueilla. Kylämäkeä kiertävien ketojen ja hakamaiden laidunkäyttö on saattanut alkaa jo rautakaudella. Laidunnuksen tuloksena perinnemaisemille muodostuu monimuotoinen eliöyhteisö, joka hyötyy valoisasta ja niukkaravinteisesta ympäristöstä. Entisajan talonpoika ei tavoitellut kaunista maisemaa, vaan se syntyi taloudellisen toiminnan sivutuotteena.
Kylämäen etelärinteellä on paahteista ketoa, jolla kasvaa harvakseltaan puita ja pensaita. Kedon kasvilajistoon kuuluu vanhan kulttuurin seuralaisia kuten sikoangervoa ja hakarasaraa. Kylämäen pohjoispuolella perinnemaisema muuttuu hakamaaksi, jolla vaihtelevat puustoiset alueet ja avoimet niittylaikut.
Perinteisen maatalouden luomat biotoopit olivat helposti elvytettävissä museon aloittaessa toimintansa kylässä 1987. Perinnebiotooppeja on ylläpidetty siitä pitäen laiduntamalla ja niittämällä. Toistuvilla kasvi-inventoinneilla on voitu todeta mäelle ilmestyneen tai palautuneen perinnemaiseman hoidon ansiosta  museon toiminta-aikana mm harmaapoimulehteä ja pikkulitteänurmikkaa. Laitumien läpi kulkee maisemareitti.
Paitsi luonnonkasveja, alueella vaalitaan myös pihojen omia vanhoja koriste- ja hyötykasvien kantoja. Pihoilla on mm. 23 alkuperäistä omenapuuta, joista osa on istutettu jo ennen talvisotaa. Vähä-Rasin pihalle on alkuperäisen kasvillisuuden lisäksi perustettu perinteisten perennojen näytemaa, johon on koottu vanhoja kasvikantoja Varsinais-Suomen alueelta. Vähä-Kohmon pihalla on vastaavasti hyötykasvien näytemaa, jonka sijoitus juuri tälle pihalle perustuu siihen, että talossa harjoitettiin 1930-luvulta alkaen pienimuotoista puutarhaviljelyä ansiotarkoituksessa. Iso-Rasissa puolestaan on jäljellä piirteitä ammattilaispuutarhurin 1920-luvulla laatimasta puutarhasuunnitelmasta.
Yleisötoiminta

Kuralan Kylämäki on Turun Museokeskukseen kuuluva avoin kulttuurivirkistysalue ja museo. Museo on avoinna kesäkaudella, jolloin yleisö pääsee tutustumaan 1950-luvun maatilan päärakennukseen sekä entisajan työtapoja esittelevään kokeiluverstaaseen.
Kurala on elävän historian kylä, jossa museo kertoo menneisyydestä toiminnan ja tekemisen avulla. Iso-Kohmon talon emäntä työskentelee tuvassaan arkisissa töissään ja seurustelee vieraidensa kanssa työn ohessa. Museon tunnelmaan kuuluvat äänet ja tuoksut, jotka tuovat menneen ajan tähän päivään. Kokeiluverstaalla kävijä saa itsekin kokeilla kädentaitojaan.
Talvikaudella museossa järjestetään vuodenaikaan liittyviä tapahtumia. Ryhmät pääsevät Kuralaan opastukselle tilauksesta silloinkin, kun museo on suljettu.
Kokeiluverstaalla järjestetään työpajoja ja kädentaitokursseja ympäri vuoden.
Ketokasvillisuutta
Lampaita
Perennanäytemaalta
Mattopyykillä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuralan Kylämäen kotisivu
Kuralan Kylämäki Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kuralan Kylämäki (Q11873640)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: naapurusto, museo, maatila
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Turku
katuosoite: Jaanintie 45, 20540 Turku
koordinaatit: 60°28′N 22°20′E﻿ / ﻿60.46°N 22.34°E﻿ / 60.46; 22.34

Kuralan Kylämäki pohjoisesta.  Jaaninoja laskee Aurajokeen etuoikealla ja Jaaninojan ylittää Hämeen valtatie.
REST

REST (engl. Representational state transfer) on Roy Fieldingin vuonna 2000 väitöskirjassaan nimeltä Architectural Styles and the Design of Network-based Software esittelemä arkkitehtuurityyli ohjelmointirajapintojen toteuttamiseen. RESTful-arkkitehtuuri ei ota kantaa käytettävään protokollaan. Yleensä RESTful-arkkitehtuuriin perustuvia ohjelmointirajapintoja toteutetaan joko HTTP tai HTTPS-protokollien avulla.
REST-ohjelmointirajapintojen avulla voidaan lähettää HTTP- tai HTTPS-pyyntöjä palvelimille, jotka palauttavat esimerkiksi JSON- tai XML-muotoisia vastauksia. Tällä tavoin dataa voidaan siirtää helposti palvelimelta toiselle.
RESTful-arkkitehtuurityyli

Taulukko 1. RESTful-arkkitehtuurityylin rajoitteista ja pakollista perusperiaatteista.
|  | Englannin kielellä | Suomen kielellä | Kuvaus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Client-server | Asiakas-palvelin -malli | Arkkitehtuurissa on kaksi selkeää roolia: asiakas ja palvelin.Näiden tehtävät on eroteltu selkeästi. |
| 2. | Stateless | Tilattomuus | Palvelin ei tallenna mitään tilatietoja, vaan kaikki niihin liittyvä tieto on aina mukana jokaisessa asiakkaan tekemässä kyselyssä. |
| 3. | Cache | Välimuistin hyödyntäminen | Kyselyihin merkitään, voiko kyselyn tallentaa asiakkaan tai palvelimen välimuistiin. Välimuistin hyödyntäminen lisää suorituskykyä. |
| 4. | Uniform interface | Yhdenmukainen  ohjelmointirajapinta | 4a. Jokaisella resurssilla on oma URL-osoite 4b. Resursseja käsitellään niiden ilmentymien kautta (esimerkiksi JSON ja XML) 4c. Kysely sisältää kaiken tarvittavan tiedon sen käsittelemiseen. 4d. Vastaus sisältää hyperlinkkejä muihin resurssiin liittyviin tietoihin tai palveluihin (Hypermedia as the Engine of Application State, HATEOS) |
| 5. | Layered system | Kerrostettu järjestelmä | Järjestelmä voi rakentua kerroksittain ja välityspalvelimia voi käyttää. |
Tärkeää on ymmärtää, että RESTful-periaatteita sovelletaan. Käytännössä juuri mikään ohjelmointirajapinta ei täytä vaatimusta 4d (HATEOS). Silloin ohjelmointirajapintaa kutsutaan RESTin kaltaiseksi ohjelmointirajapinnaksi.
Tavoitteet

REST-arkkitehtuurin on tarkoitus parantaa rajapintojen
suorituskykyä
skaalautuvuutta
yksinkertaisuutta
muunneltavuutta
siirrettävyyttä
luotettavuutta.
Aiheesta muualla

Sakari Mursu: REST-tietokantarajapinta mobiilisovellukselle ja web-sivustolle: opinnäytetyö.  Oulu:  Oulun ammattikorkeakoulu, 2016.  Teoksen verkkoversio Viitattu 23.2.2017. (suomeksi)
Mikko Jussilainen: REST-pohjaisen web servicen kehittäminen: Case oldtimerTimer: opinnäytetyö.  Visamäki:  Hämeen ammattikorkeakoulu, 2015.  Teoksen verkkoversio Viitattu 23.2.2017. (suomeksi)
Runebergintorttu

Runebergintorttu
Fredrika Runebergin resepti 1850-luvulla.
Runebergintorttuja.
Runebergintorttu on mantelilla ja arrakkipunssilla tai rommilla maustettu suoran ympyrälieriön muotoinen leivonnainen. Sen päällä on tavallisesti vadelmahilloa sokerikuorruterenkaan ympäröimänä. Leivos on saanut nimensä Suomen kansallisrunoilijan Johan Ludvig Runebergin mukaan, jonka kerrotaan mielellään nauttineen leivoksia aamiaisella punssin kera. Runebergintorttuja on saatavilla yleensä tammikuusta Runebergin päivän 5. helmikuuta tienoille. Joistakin porvoolaisista kahviloista niitä on saatavilla ympäri vuoden.
Runebergintorttu on saanut useita eri variaatioita, ja sitä voidaan valmistaa sekä mantelilla maustettuna että ilman. Torttu on saanut useita eri muunnoksia myös ulkomuotonsa suhteen esimerkiksi kotileipureiden käsissä, jolloin tortusta voi tavata muun muassa muffinsinmuotoon tehtyä torttua tai kakun mallista runebergintorttua.
Historia

Yleisen käsityksen mukaan runebergintortun olisi kehittänyt J. L. Runebergin vaimo Fredrika Runeberg, jonka tiedetään tehneen miehelleen vehnäjauhoista, korppujauhoista, keksimuruista ja manteleista omenahillolla ja sokerikuorrutuksella koristeltuja leivoksia. Tarina kertoo, että Runebergillä oli makeannälkä ja hän pyysi vaimoltaan jotain herkullista syötävää. Kun Fredrikalla ei ollut mitään sopivaa tarjolla, hän päätti tehdä leivonnaisen niistä aineksista, joita sattui olemaan. Fredrika Runebergin 1850-luvulta peräisin olevassa reseptikirjassa on kyseisen leivoksen ohje, mutta se lienee muunnelma alun perin porvoolaisen kondiittorimestarin Lars Henrik Asteniuksen 1840-luvulla luomasta tortusta. Porvoossa varttunut helsinkiläinen leipurimestari Fredrik Ekberg alkoi jo 1850-luvulla myydä tätä leivosta konditoriassaan nimellä runebergintorttu.