stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Albanian historia
1900-luvun loppuvuodet ja 2000-luku

Amnesty Internationalin raportin mukaan Albanian ihmisoikeustilanne oli Hoxhan aikana hyvin huono. Hallitus esti ihmisten ilmaisu-, uskonharjoittamis-, liikkumis- ja järjestäytymisvapauden, vaikka vuonna 1976 hyväksytty perustuslaki periaatteessa takasi nämä oikeudet. Vuonna 1981 Hoxha määräsi useita johtavassa asemassa olevia puoluevirkailijoita teloitettavaksi puhdistuksessa. Pääministeri Mehmet Shehun ilmoitettiin tehneen itsemurhan. Hoxhan kuoltua 1985 ja sosialismin murruttua Itä-Euroopassa, myös Albanian hallitus taipui monipuoluevaaleihin 1991. Entisten kommunistien muodostama sosialistinen puolue voitti ensimmäiset vaalit, mutta yleislakon ja levottomuuksien jälkeen pidetyissä uusissa vaaleissa 1992 valtaan nousi opposition demokraattinen puolue. Jopa satojentuhansien albanialaisten menetettyä rahansa valtavassa pyramidihuijauksessa kapinointi kaatoi demokraattisen puolueen hallituksen 1997 ja nosti sosialistipuolueen uudelleen valtaan. Elokuun 2005 parlamenttivaaleissa valtaan nousi uudelleen demokraattipuolue.
Presidentinvaaleissa 2012 uudeksi presidentiksi valittiin sisäministeri Bujar Nishani. Vuonna 2017 hänen seuraajakseen tuli Ilir Meta.
Kesäkuun 2013 parlamenttivaaleissa sosialistit saivat murskavoiton, ja Edi Rama aloitti pääministerinä syyskuussa.
Albaniassa oli vuoden 2019 alkupuolella kuukausia jatkuneita mielenosoituksia, joissa vaadittiin vuodesta 2013 lähtien vallassa olleen sosialistipääministeri Edi Raman eroa ja ennenaikaisia vaaleja. Pääoppositiopuolue keskustaoikeistolainen demokraattinen puolue syytti Ramaa ja tämän hallitusta yhteyksistä järjestäytyneesen rikollisuuteen ja korruptioon. Oppositio myös kyseenalaisti vuoden 2017 parlamenttivaalien tuloksen ja syytti sosialisteja vaalivilpistä. Kansainvälisten vaalitarkkailijoiden mukaan vaalit kuitenkin sujuivat enimmäkseen hyvin. Albania oli jättänyt EU-jäsenhakemuksen vuonna 2009 ja hakijamaastatuksen se sai vuonna 2014. EU on kuitenkin halunnut Albanialta lisänäyttöjä ennen varsinaisten jäsenneuvottelujen aloittamista; haasteina on pidetty erityisesti hallinnon ja oikeusvaltiorakenteiden kehittämistä, korruptiota sekä ihmis- ja huumekauppaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albanian historia Wikimedia Commonsissa
| n k Euroopan historia maittain |
| --- | --- |
Valtiot:  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaanivaltio  Venäjä  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta 
Muut alueet:  Abhasia  Artsakh  Etelä-Ossetia  Euroopan unioni  Färsaaret  Gibraltar  Kosovo  Pohjois-Kypros  Transnistria 
Keskiaikainen Ladovan kirkko
Kaakkois-Eurooppa vuonna 1464. Itsenäisen Albanian rajat piirretty oranssilla.
Sosialismin aikainen poliittinen vankila Girokastran linnassa
Ensimmäisen siirron etu shakissa

Wilhelm Steinitz, joka väitti vuonna 1889, että täydellinen shakkipeli päättyy tasan
Ensimmäisen siirron etu šakissa tarkoittaa sitä etua, jonka aloittaja (valkea) saa, koska saa aloittaa. Šakinpelaajat ja šakkiteoreetikot ovat yleisesti sitä mieltä, että valkealla on ainakin jonkinasteinen etu. Tilastot vuodesta 1851 lähtien osoittavat, että valkea saa aloitussiirron ansiosta etua. Valkean voittoprosentti on vuosien saatossa pysynyt melko samassa, noin 53–56 prosentissa. Tilastojen mukaan valkean voittoprosentti on hieman pienempi pikapeleissä ja heikkojen pelaajien välillä. Valkean etu on kuitenkin lähes sama ihmisten kesken ja tietokoneiden kesken pelatuissa turnauspeleissä.
Šakinpelaajat ja teoreetikot ovat tutkineet sitä, päättyykö molemmilta osapuolilta täydellisesti pelattu peli valkean voittoon vai tasapeliin. Ainakin vuodesta 1889 asti, kun maailmanmestari Wilhelm Steinitz sen ensimmäisenä esitti, on konsensus ollut, että täydellinen peli päättyy tasan. Jotkut pelaajat ovat esittäneet huolensa "šakin remissikuolemasta" kun šakin analysointia jatketaan tarpeeksi pitkälle. Esimerkiksi maailmanmestarit José Raúl Capablanca ja Bobby Fischer esittivät uusia shakkivariantteja lisätäkseen kiinnostusta peliä kohtaan. Muutama hyvin huomattava pelaaja on kuitenkin esittänyt, että valkean aloitussiirrosta saavuttama etu riittäisi voittoon: Weaver Adamsin ja Vsevolod Rauzerin mukaan valkea voittaa aloitussiirrolla 1.e4, kun taas Hans Berlinerin mukaan 1.d4 saattaisi olla voittoon riittävä. On mahdollista, että šakki ratkaistaan tulevaisuudessa tietokoneiden avulla ja täydellisen shakkipelin kohtalo saadaan selvitettyä. Tämä lienee kiinni laskentanopeudesta.
Jos analysoisi pelin sekunnissa, menisi arvioitujen mielekkäiden pelien tarkasteluun n.
1040 vuotta.
Vuodesta 1988 alkaen šakkiteoreetikot ovat haastaneet perinteisen käsityksen valkean edusta. Suurmestari András Adorján kirjoitti menestyksekkään sarjan kirjoja aiheesta "Black is OK!" (suom. Musta pärjää) sanoen, että yleinen käsitys valkean edusta perustuu enemmän psykologiaan kuin todellisuuteen. Suurmestari Mihai Suba ja muut sanovat, että joskus valkean etu katoaa pelin edetessä, ilman mitään näkyvää syytä. Vallalla oleva pelityyli mustalle on epätasaisten asemien etsiminen, jolloin musta saavuttaa aktiivista vastapeliä. Maailmanmestarit Garri Kasparov ja Fischer olivat tämän tyylin huomattavia edustajia. Myös sisilialainen puolustus pyrkii aktiiviseen vastapeliin luomalla epätasaisen aseman, mikä on yksi syy sen suureen suosioon 2000-luvulla.
Modernien teoreetikkojen mukaan myös mustalla on tietynlaisia etuja. Valkean odotetaan pärjäävän paremmin, mikä luo psykologisia paineita valkeilla pelaavalle. Tämä taas auttaa mustaa, jos valkea yrittää tavoitella voittoa liikaa. Mustalle etua antaa myös se, että valkean täytyy paljastaa suunnitelmansa ensiksi. Jotkut avaukset ovat ongelmallisia mustalle, mutta valkea voi pelata niitä käänteisenä huoletta ylimääräisen temponsa ansiosta. Jotkin symmetriset avaukset voivat johtaa tilanteisiin, joissa ensimmäisen siirto on haitaksi joko psykologisen tai puhtaasti pelillisen syyn takia.
Voittoprosentit

|  | Valkean   voitot | tasapelit | Mustan   voitot | Yhteensä valkoiselle |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Turnaukset  1851–1878 | 46% | 14% | 40% | 53% |
| Turnaukset  1881–1914 | 37% | 32% | 31% | 53% |
| Turnaukset  1914–1932 | 37% | 37% | 26% | 55.5% |
| Turnaukset yhteensä  1851–1932 | 38% | 31% | 31% | 53.5% |
| New in Chess -tietokanta 2000 | - | - | - | 54.8% |
| ChessGames.com- tietokanta 2007 | 36.78% | 36.58% | 26.64% | 55.07% |
| CEGT chess shakkitietokoneet (40/120) 2008 | 34.7% | 40.9% | 24.4% | 55.2% |
Ekososiaalinen sivistys

Ekososiaalinen sivistys on inhimillisen kasvun kautta saavutettua ymmärrystä oikeuksista ja velvollisuuksista, jotka perustuvat ihmisen riippuvuuteen luonnosta ja toisista ihmisistä. Ekososiaalinen sivistys esittää sivistysprosessille ekososiaalisen suunnan, sivistyksen ideaalin. Ekososiaalisesti sivistynyt kansalainen on kestäviin elämäntapoihin ja kulttuurin johtavan yhteiskunnallisen muutoksen toimeenpanija siten, että elämän ekologinen perusta kestää (ekologinen hyvän elämän ehto) ja ihmisoikeuksien toteutumisen edellytykset säilyvät (sosiaalinen hyvän elämän ehto). Ekososiaalisen sivistyksen arvopohja muodostuu vapaudesta, vastuullisuudesta, kohtuullisuudesta ja ihmistenvälisyydestä.
Ekososiaalisen sivistyskäsityksen lähtökohtana on systeemiajattelu, jonka mukaan mikään inhimillisen elämän osa-alue ei loppujen lopuksi ole irrallinen ja erotettavissa luonnosta ja toisista ihmisistä. Luonnon elinvoimaisuus on ihmisyhteisön olemassaolon ekologinen edellytys. Jokaisen ihmisen arvo pelkästään ihmiseksi syntymisen perusteella on ihmistenvälisen yhteiselämän sosiaalinen ehto. Taloudella on välineellistä arvoa. Se on luonnonvarojen hyödyntämiseen ja ihmisten panoksiin perustuva väline hyvinvoinnin tavoittelussa.
Ekososiaalisesti sivistynyt kansalainen on seuraamustietoinen. Hän tunnistaa ekologisen, sosiaalisen ja taloudellisen todellisuuden välisiä keskinäisriippuvuuksia ja ymmärtää oman toimintansa vaikutuksia muihin ihmisiin, luontoon ja yhteiskuntaan niin lähellä kuin kaukanakin. Hän myös toimii ymmärryksensä mukaan myötätuntoisesti ja osallisuutta edistäen. Ekososiaalisesti sivistyneen ihmisen käyttäytymistä ohjaa tietoisuus siitä, että henkiset, sosiaaliset ja kulttuuriset asiat voivat kasvaa rajattomasti, mutta materiaaliselle kulutukselle maapallo asettaa rajat. Ekologiset, sosiaaliset ja taloudelliset asiat asettuvat siis hierarkkiseen järjestykseen siten, että ekologiset ja sosiaaliset tekijät ovat itsessään arvokkaita toisin kuin talous, jolla on instrumentaalista arvoa.
Englanninkettukoira

| Englanninkettukoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 252
Rodun syntyaika:  1600-1700-luku
Alkuperäinen käyttö:  ajuekoira, jota käytetään metsästettäessä ratsain
Nykyinen käyttö:  ajuekoira, jota käytetään metsästettäessä ratsain
Muita nimityksiä:  English Foxhound, Foxhound, foxhound inglés, inglise rebasehagijas
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.1 Suuret ajavat koirat #159
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  58–64 cm
Väritys:  kaikki englantilaisten ajokoirien värit ja värimerkit
Englanninkettukoira (engl. English Foxhound) on brittiläinen koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 6.
Ulkonäkö

Englanninkettukoiran yleisvaikutelma on tasapainoinen, voimakas ja sulavalinjainen. Sen kuono on pitkä ja neliömäinen, kirsussa on erikoisen avoimet sieraimet. Rodulla on täydellinen purenta ja vahvat leuat. Englanninkettukoiran silmät ovat valppaat ja tarkkaavaiset, ja väriltään kauniin pähkinänruskeat tai ruskeat. Koiran häntä muistuttaa beaglen häntää, se on ylös kiinnittynyt ja korkea-asentoinen, eikä koskaan ole kiertynyt selän päälle. Rodun raajat ovat hyväluustoiset ja vahvat. Karva on lyhyttä, tiheää ja säänkestävää.
Kaikki englantilaisten ajokoirien värit ja värimerkit sallitaan. Aikoinaan curre-linjaiset yksilöt tunnettiin valkoisina  ja belvoir-linjaiset kolmivärisinä. Sini- ja ruskeatäplikkäät yksilöt saattavat olla perineet värityksensä southern houndilta ja black-and-tan-väriset yksilöt hubertuksenajokoiralta.
Luonne ja käyttäytyminen

Englanninkettukoira on luontainen metsästyskoira, siitä huolimatta se ei käyttäydy ollenkaan aggressiivisesti ihmisten keskuudessa. Se on ystävällinen, sosiaalinen, aktiivinen ja kestävä. Englanninkettukoira tulee loistavasti toimeen muiden koirien ja eläinten kanssa. Se myös nauttii suuresti ihmisten ja lasten seurasta. Rotu rakastaa metsästämistä ja juoksemista, hyvän kuntonsa ansiosta, se jaksaa juosta kauan, ilman moniakaan taukoja.
Alkuperä

Rodun historia alkoi kun Ranskan kuningas Henrik IV lähetti Englannin silloiselle hallitsijalle Jaakko I:lle ajokoiria 1600-luvun alussa. Kyseisiä ranskalaisia koiria risteytettiin sittemmin talbot houndin kanssa, minkä tuloksena syntyivät ensimmäiset englanninkettukoirat. Rotua on kasvatettu huolellisesti valituista linjoista nykyisessä muodossaan ainakin 1800-luvulta lähtien.
Englanninkettukoiran kantalinjat tunnettiin alun perin nimillä southern hound ja northern hound. Northern hound eli northern beagle oli southern houndia pienikokoisempi, kapeakuonoinen ja se metsästi enemmän näön kuin vainun avulla. Southern hound puolestaan oli raskasrakenteinen ja hidas, joskin myös luonteeltaan tasainen ja kykenevä työskentelemään vainun kanssa kärsivällisesti. Nämä kaksi kantalinjaa oli mahdollista erottaa toisistaan vielä 1830-luvulla, kun tehtiin ero "hienon" belvoir-linjan ja raskasrakenteisemman cottesmore-linjan välillä.
1800–1900-lukujen taitteessa Walesin Chepstow'sta kotoisin ollut Sir Edward Curre alkoi astuttaa ensiluokkaisia englantilaisia narttuja walesilaisilla uroksilla, jotka olivat väriltään useimmiten valkoisia tai vaaleita. 1900-luvun alussa walesinkettukoiran lisäksi myös lakelandinkettukoira vaikutti jalostukseen.
Entisaikojen metsästäjät eivät pitäneet puhdasrotuisuutta kovinkaan tärkeänä, vaan suuressa arvossa olivat käyttöominaisuudet, ja tämän takia tehtiin paljon risteytyksiä. Esimerkiksi Oxfordshiren Heythropin kylästä kotoisin ollut Ronnie Wallace käytti englanninkettukoiran jalostukseen amerikkalaisia linjoja, vanhoja englantilaisia linjoja, lakelandinkettukoiraa ja somersetinharrieria.
Erityisesti belvoir-linjaiset koirat olivat arvostettuja, ennen kaikkea ulkonäkönsä vuoksi, ja niitä käytettiin Englannin jokaisen hienona pidetyn ajueen koirien jalostamiseen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen bovine-tyyppiset koirat menivät pois muodista, ja myös klassiset kolmiväriset belvoir-merkkiset yksilöt olivat nyt vähemmän suosittuja. 1930-luvulla peterborough-tyypin oli korvannut kevytluustoisempi, nopeampi ja sisukkaampi tyyppi.
Englannin Masters of Foxhounds Association on julkaissut rotukirjoja jo ennen 1800-lukua. Aluejohtajat pitivät erittäin huolellista tilastoa jalostustyöstään, kun he kasvattivat kettukoiria. Englannin Kennelklubi julkaisi kettukoiran väliaikaisen rotumääritelmän, ja FCI hyväksyi rodun vuonna 1964. Isossa-Britanniassa on ollut yli 350 kettukoira-ajuetta.
Terveys

Lonkkaniveldysplasiaa, epilepsiaa ja munuaissairautta lukuun ottamatta englanninkettukoira on terve rotu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Englanninkettukoira Wikimedia Commonsissa
Pääprofiili.
Englanninkettukoira näyttelyssä.
Arthur Demarest

Arthur Demarest on arkeologi ja antropologi, joka on tutkinut mm. mayojen sivilisaatiota. Hän on työskennellyt Mesoamerikassa yli 25 vuotta. Demarestia pidetään yhtenä parhaista olmeekki- ja mayakulttuurien tuntijoista.
Ura

Demarestin ensimmäinen opinahjo oli Tulanen yliopisto New Orleansissa, josta hän myös valmistui. Tämän jälkeen seurasi Harvardin yliopisto, josta hän valmistui 1981 tohtoriksi arkeologiassa ja antropologiassa. Hänet myös hyväksyttiin arvostettuun Society of Fellows -seuraan. Vuodesta 1984 lähtien Demarest on opettanut Tennesseessä Vanderbiltin yliopistossa, jossa hän on Mesoamerikan arkeologian laitoksen johtaja. Vuonna 2004 Guatemalan presidentti Óscar Berger myönsi Demarestille Orden Nacional -kunniamerkin hänen arkeologisesta työstään Guatemalassa sekä hänen ponnisteluistaan maya-alkuperäisväestön olojen parantamiseksi.
Demarest on kirjoittanut useita kirjoja sekä lukemattomia artikkeleita. Hänen kiinnostuksensa kohteisiin lukeutuvat myös inkat, atsteekit sekä antropologinen teoria.
Lähteitä

Maya II, helsinkiläisen Didrichsenin taidemuseon Maya II -näyttelyn yhteydessä (2005–06) julkaisema kirja (ISBN 952-5567-04-4)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Portugali 
Muut:  IdRef
Erdősin luku

Erdősin luku
Erdősin luku ilmaisee, kuinka kaukana matemaatikko sijaitsee tuotteliaasta matemaatikosta Paul Erdősistä tieteellisen tekstin kirjoittajana. Erdősillä itsellään on luku 0. Ne, jotka ovat kirjoittaneet yhteisen artikkelin Erdősin kanssa, saavat Erdősin luvun 1. Muiden henkilöiden Erdősin luku on k+1, missä k on pienin Erdősin luku, joka on kirjoittanut kyseisen henkilön kanssa julkaisun.
Erdősin kanssa kirjoittaneita on 509 kollegaa (taso 1) ja heidän kanssaan kirjoittaneita on lähes 7 000 (taso 2). On arvioitu, että vuonna 2007 elävistä ja tutkimuksiaan julkaisseista matemaatikoista noin 90 prosenttia saa Erdősin numeron, joka on korkeintaan kahdeksan.
Kaarlo Engelvuori

Kaarlo Engelberg myöh. Engelvuori
Kaarlo Gabriel Engelberg, myöhemmin Engelvuori (24. heinäkuuta 1889 Valtimo – 5. maaliskuuta 1952) oli suomalainen jääkärieläinlääkintäeverstiluutnantti ja eläinlääketieteen tohtori. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Eliel Engelberg ja Kristina Montin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Louise Margareta Schmidtin kanssa.
Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin maanviljelyslyseosta vuonna 1911 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan 1911-1916 Dresdenin eläinlääketieteellisessä korkeakoulussa vuosina 1911–1916 ja suoritti eläinlääkäritutkinnon vuonna 1916. Hänet vihittiin eläinlääketieteen  tohtoriksi Leipzigin yliopistossa vuonna 1917. Hän osallistui heinäkuussa 1918 eläinlääkintäupseerikursseille Helsingissä. Hän on tehnyt useita opintomatkoja ulkomaille.
Jääkäriaika

Engelvuori liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 7. kesäkuuta 1916, josta hänet komennettiin apulaiseläinlääkäriksi Lockstedtin leirillä sijaitsevan hevossairaalan kirurgiseen osastoon. Hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1917 Saksan itärintamalle saksalaiseen jalkaväkidivisioona n:o 205:een ja määrättiin eläinlääkärinä hoitamaan hevossairaala n:o 305:n kirurgista osastoa. Engelvuori sai noin viikkoa ennen Riian valloitusta syyskuussa 1917 määräyksen järjestää ns. lentävän hevossairaalan, jonka päällikkönä hän osallistui Latvian ja Viron valtauksiin. Hän erosi Saksan armeijasta 1. huhtikuuta 1918.
Palvelus armeijassa

Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen 27. kesäkuuta 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen eläinlääkintämajurina 13. elokuuta 1918 ja toimi Vuoristoprikaatin (myöh. Jääkäriprikaati) eläinlääkärinä, mistä tehtävästä hän erosi 31. elokuuta 1921.
Armeijapalveluksen jälkeinen aika

Engelvuori hoiti Vaasan piirieläinlääkärin vuosina 1921 ja 1923 ja Vaasan kaupungin eläinlääkärin ja lihantarkastajan virkaa vuosina 1923 ja 1926. Hän toiminut yksityisenä eläinlääkärinä Vaasassa vuosina 1918–1928 ja 1930–1931. Haapaveden piirieläinlääkärinä hän toimi 1. heinäkuuta 1931 lähtien ja 1. lokakuuta 1935 alkaen Tammelan piirieläinlääkärinä aina vuoteen 1939 asti.
Nivalan konikapina sai alkunsa kesäkuussa 1932 kun Haapaveden piirieläinlääkärinä toiminut Engelvuori (silloin vielä Engelberg) määräsi nivalalaisen pienviljelijän Sigfrid Ruuttusen Hilppa-tamman lopetettavaksi näivetystaudin vuoksi.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui eläinlääkärinä ensin 9. divisioonassa ja myöhemmin Lapin ryhmä 39:ssä sekä 14. divisioonassa. Jatkosotaan hän osallistui niin ikään eläinlääkärinä 5. divisioonassa vuosina 1941–1942 ja Ratsukoulussa vuodet 1942–1944 ja loppusodan Hevosvarikko 1:ssä. Sotien jälkeen hän palasi Tammelan piirieläinlääkäriksi. Hänet on haudattu Forssaan.
Luottamustoimet

Haapaveden kunnanvaltuuston jäsenenä Engelvuori toimi vuonna 1935. Tammelan Hipposyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1944–1952, Hämeen hevosjalostusliiton kunniajäsenenä vuosina 1950–1952, Suomen Eläinlääketieteellisen yhdistyksen jäsen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Eläinlääkintämajuri 13. elokuuta 1918  Eläinlääkintäeverstiluutnantti 1941 |     |  Vapaudenristi 3. lk  Vapaudenristi 4. lk  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin Rautaristi 2. lk  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Voimaliiton mitali n:o 163 |
Ann Coulter

| Ann Coulter |
| --- | --- |
 Ann Coulter vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. joulukuuta 1961 (ikä 63) New York
Poliitikko
Puolue:  republikaanit
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Ann Hart Coulter (s. 8. joulukuuta 1961) on yhdysvaltalainen konservatiivinen kolumnisti, poliittinen kommentaattori ja kirjailija. Hänet tunnetaan keskustelua herättävistä radikaaleista lausunnoistaan.
Coulter syntyi New Yorkin kaupungissa, mutta kasvoi New Canaanissa Connecticutissa. Hän opiskeli lakia University of Michigan Law Schoolissa ja työskenteli vetoomustuomioistuimessa Kansas Cityssä. Hän työskenteli senaatin lakikomiteassa republikaanien vuoden 1994 vaalivoiton jälkeen.
Kansalliseen mediaan Coulter pääsi, kun MSNBC palkkasi hänet 1996 lakikirjeenvaihtajaksi. Kanava erotti hänet ensimmäisen kerran helmikuussa 1997 hänen pilkattuaan edesmennyttä Yhdysvaltain Ranskan-lähettilästä Pamela Harrimania. Lopullisesti kanava erotti Coulterin, kun hän pilkkasi maamiinojen kieltokampanjan perustajaa, vammautunutta Vietnamin sodan veteraania Robert Mulleria syyttäen tätä sodan häviämisestä.
Coulter avusti Paula Jonesia ilmaiseksi hänen demokraattipresidentti Bill Clintonia vastaan nostetussa, seksuaalista ahdistelua käsittelevässä oikeusjutussaan.
13. syyskuuta 2001 Coulter kirjoitti kolumnissaan:
»Meidän pitää miehittää heidän maansa, tappaa heidän johtajansa ja käännyttää heidät kristinuskoon»
Kirjallinen tuotanto

Coulter on kirjoittanut kuusi kirjaa, jotka kaikki ovat nousseet The New York Timesin Best Seller -listalle:
High Crimes and Misdemeanors: The Case Against Bill Clinton (ISBN 0-89526-113-8, 1998)
Slander: Liberal Lies About the American Right (ISBN 1-4000-4661-0, Crown Forum 2002)
Treason: Liberal Treachery from the Cold War to the War on Terrorism (ISBN 1-4000-5030-8, Crown Forum 2003)
How to Talk to a Liberal (If You Must): The World According to Ann Coulter (ISBN 1-4000-5418-4, 2004)
Godless: The Church of Liberalism (ISBN 1-4000-5420-6, Crown Forum 2006)
If Democrats Had Any Brains, They'd Be Republicans (Crown Forum 2006)
Kirjoissaan Coulter puolustaa Richard M. Nixonia ja väittää demokraattien maanpetoksellisesti heikentäneen Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa, George W. Bushin joutuneen epäreilun mediamyllytyksen kohteeksi ja liberaalien kieltävän Jumalan ja pitävän liberalismia itseään uskontona.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Enercon

Enercon E-30
Estinnes tuulipuiston 20 heinäkuu 2010, kuukausi aikaa loppuun, katso Ainutlaatuinen kaksiosainen roottorin lavat
Maailman ensimmäinen E-126 7,5 megawatin tuulivoimaloita Estinnes Belgia päätökseen 10 lokakuu 2010
Die Enercon GmbH on suurin saksalainen tuuliturbiinien valmistaja. Kotipaikka on Aurich Pohjois-Saksassa. Yrityksen perusti Aloys Wobben 1984. Yritys on ainoa maailman johtavista turbiinivalmistajista, joka ei ole pörssiyhtiö. Tuotantomaita ovat: Saksa (Aurich, Embden ja Magdeburg), Malmö/Ruotsi, Brasilia, Intia ja Turkki. Yrityksen mukaan, sillä on maailmanlaajuisesti 8000 työntekijää. Vuoden 2006 liikevaihto oli 1,9 miljardia euroa. (de wiki)
Enerconin 6 MW tuuliturbiinit ovat maailman tehokkaimmat. Mallia E-112 (6 MW) on valmistettu 3/2003 alkaen. Uudempi E-126 (6 MW) on edellisestä parannettu malli (2007).
Historia

1984 Aloys Wobben perusti yrityksen
1996 Ostettiin tuotantolaitos Brasiliasta
2000 Saksan ympäristöpalkinto
2002 Tehdas Turkkiin
2003 6 MW tuuliturbiinit
2008 Tehdas Portugaliin
2008-9 Ensimmäinen vesivoimala Bremen-Hemelingen (sis. 2 kpl 5 MW tuuliturbiinia)
Markkinat

Tekesin mukaan suurimmat tuuliturbiinien myyjät ovat: Vestas (34 %), Gamesa (17 %), Enercon (15 %) ja GE Wind (11 %) ja Siemens Wind Power 6 %. Vestaksen oman ilmoituksen mukaan sen markkinaosuus oli 34 % (2004), jonka jälkeen se on ollut 28 %. Vuonna 2005 Enercon oli maailmanlaajuisesti kolmas 13,2 %:n markkinaosuudella(de wiki). Enercon on asentanut yli 11 000 tuuliturbiinia yli 30 maahan. Tuotannosta yli puolet menee vientiin. Ulkomaisia myyntikonttoreita on 14. Maailmanlaajuisesti on asennettu 12,1 GW. Saksaan on asennettu 6 253 tuuliturbiinia (7,1 GW).
Vuonna 2004 Saksaan asennettujen tuuliturbiinien valmistajat olivat: Enercon 42 %, Vestas 30 %, Repower Systems 9 %, GE Wind 7 %, Nordex 4 % ja AN Windenergi 4 % (Siemens osti 2005). Vuonna 2006 Saksan 2233 MW:n tuulivoiman lisäys jakautui yrityksille seuraavasti: Enercon 38 %, Vestas 35 %, Repower 8 %, GE Energy 6 %, Nordex 5 %, Siemens Wind Power 6 %, Fuhrländer 2 % ja Gamesa 1 %.