stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jukka Raitanen

Jukka Ensio Raitanen (21. helmikuuta 1947 Sippolalähde? – 20. elokuuta 2019 Lappeenranta) oli suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja. Hänen ensimmäinen sävellyksensä ”Vangin toive” syntyi Konnunsuon vankilassa, jonne Raitanen oli joutunut maksuvälinepetosten vuoksi. Raitasen vankinumero oli 138/68. Hän lmaisi myöhemmin omakätisesti keikkajulisteeseensa kirjoittamalla kiitoskirjeen kaverilleen. Kun toimittaja Hannu Karpo teki ohjelmaa vankilassa, Raitanen pääsi esittämään laulunsa televisioon. Hän on kertonut kuulleensa vankilassa hyräilyä, johon kappaleen sävellys perustuu. Kappaleen tekijästä käytiin keskustelua, mutta sen sävellys pysyi kuitenkin Raitasen nimissä.
Vuonna 1976 ilmestyi Jukka Raitasen ensimmäinen albumi Vangin toive, jota myytiin 50 000 kappaletta. Tällöin Kari Kuuva alkoi tehdä Raitaselle kappaleita, ja seuraava levy Vapaa oon myi kultaa. Raitanen jatkoi musiikkiuraansa vuoden 2008 juhannukseen asti, mutta ei uransa myöhempinä vuosina enää saavuttanut alkuvuosia vastaava menestystä.
Ennen laulajan uraansa Raitanen työskenteli nosturinkuljettajana. Raitanen oli viidesti avioliitossa, mutta eli viimeiset vuotensa yksin. Raitanen asui Lappeenrannan Lauritsalassa, mutta hetken myös Juankosken entisellä Hirvisaaren koululla. Raitanen keikkaili viimeisinä vuosinaan vain harvoin, ja käytti tällöin säestäjänään duo Walmaa, jossa soittivat Matti Sarinko ja Mika "Waltsu" Wallius. Raitasen seinänaapurina asunut sisar Eila Loikkanen löysi veljensä kuolleena tämän kodista 20. elokuuta 2019. Loikkanen kertoi Ylelle veljensä kärsineen useista sairauksista.
Diskografia

Vangin toive (1976)
Vapaa oon (1977)
Yölinjalla (1979)
Maailman valtateillä (1980)
Keikka Ouluun (1982) (kokoelma)
Tunteella (1982)
Jos tuopin nyt saan (1983)
Pohjan poika (1985)
Jukka Raitanen (1990)
Tuulitukka (1991)
20 suosikkia - Vangin toive (1997)
Laulun sydämeesi teen (2000)
Poptorin parhaat - Vangin toive (12 uutta versiota vanhoista kappaleista) (2002)
Aiheesta muualla

Jukka Raitasen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jukka Raitasen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jukka Raitasen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jukka Raitasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Billdal

| Billdal |
| --- | --- |

 Billdal
 Koordinaatit: 57°32′33″N, 11°56′47″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Hallanti ja Länsi-Götanmaa
Maakunta:  Halland ja Länsi-Götanmaa
Kunta:  Kungsbacka ja Göteborg
Billdal on entinen taajama Göteborgin ja Kungsbackan kunnissa Hallandin ja Länsi-Götanmaan lääneissä Hallannin ja Länsi-Götanmaan historiallisissa maakunnissa Ruotsissa. Se kasvoi vuonna 2018 yhteen Göteborgin keskustaajaman kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Billdal Wikimedia Commonsissa
Peto

Peto tarkoittaa seuraavia asioita:
petoeläin, petoeläimiin eli Carnivora-lahkoon kuuluva nisäkäs
saalistaja, ekologiassa käytetty termi muita eliöitä ravinnokseen käyttävästä eliöstä
”Peto” eli Antikristus, Raamatun Ilmestyskirjassa esiintyvä Saatanan lähettämä Jeesuksen vastustaja
Peto, Marvel-yhtiön sarjakuvahahmo
Peto (The Species), yhdysvaltalainen tieteiselokuva vuodelta 1995
Pedon vallassa eli Peto (La Bête), ranskalainen eroottinen kauhuelokuva vuodelta 1975
The Beast – Peto (The Beast), yhdysvaltalainen televisioelokuva vuodelta 1996
Peto (The Beast), Peter Benchleyn romaani
Peto (Odjuret), Anders Roslundin ja Börge Hellströmin romaani
Peto, palo- ja pelastustoimen vanha analoginen VHF-radioverkko
PeTo, sanomalehti Kalevan viikkoliite
Peräseinäjoen Toive (PeTo), seinäjokelainen urheiluseura
Peto, sukunimenä:
Kyle Peto (s. 1982), kanadalainen jääkiekkoilija
Richard Peto (s. 1943), brittiläinen tilastotieteilijä, epidemologi, professori ja tieteen akateemikko
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Peto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Senni

| Senni |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  23. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  24. tammikuuta
Muunnelmia:  Senny
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Eugenia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Senni on suomalainen naisen etunimi.
Senni on karjalainen muunnos kreikkalaisesta nimestä Eugenia, jonka merkitys on 'korkeasukuinen'. Toisinaan nimeä on käytetty Ksenian muunnoksena eli Senjan rinnakkaisnimenä. Virossa Senni voi olla myös Jennyn muunnos.
Suomen almanakassa Senni on ollut vuodesta 1950.  1900-luvun lopulla nimi koki uuden nousun, kun vanhat nimet tulivat muotiin.
Joulukuuhun 2022 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Senni-nimen on saanut 3 007 naista ja ainakin yksi mies. Yli puolet heistä on syntynyt vuosituhannen vaihteen jälkeen.
Tunnettuja Sennejä

Senni Eskelinen (s. 1986), kantelensoittaja
Senni Hietanen (s. 1993), salibandyn pelaaja
Senni Honkanen, Serafiina (s. 1999), laulaja ja lauluntekijä
Senni Kivi (1871–1926), näyttelijä
Senni Moilanen (s. 1987), kansalaisaktivisti
Senni Nieminen, Senni Lehto (1905–1970), näyttelijä
Senni Ronkainen (s. 1993), korkeushyppääjä
Senni Sallinen (s. 1997), pesäpalloilija
Senni Salminen (s. 1996), kolmiloikkaaja
Senni Sopanen (s. 1927), veteraaniurheilija
Kuvitteellisia Sennejä

Senni Kemppainen, talousapulainen Matti Oraviston elokuvassa Senni ja Savon sulttaani
Ranskalainen puolustus

Ranskalainen  puolustus on shakkiavaus, jolle on luonteenomaista se, että valkea siirtää e-sotilaansa ruutuun e4 ja musta omansa ruutuun e6. Usein näin pelataan heti ensimmäiseksi, mutta avaukseen voidaan päätyä myös muista aloitussiirroista. Siirtoja merkitään seuraavasti:
Ensimmäisiä kertoja avausta tutkittiin jo vuonna 1497. Nimensä avaus sai kuitenkin Lontoon ja Pariisin kaupunkien välillä vuonna 1834 pelatun kirjeshakkipelin mukaan, vaikka puolustusta oli käytetty aiemminkin. Avaus nimettiin ranskalaiseksi puolustukseksi Pariisin voitettua pelin.
Avaus oli suosionsa huipulla 1800-luvun puolivälin jälkeen. Nykyisin siirto 1...e6 on mustan kolmanneksi suosituin siirto heti siirtojen 1...e5 ja 1...c5 jälkeen. Avauksen merkittävimpiä kehittäjiä on Aron Nimzowitsch, joka harjoitti sitä hyvin tuloksin sekä valkoisilla että mustilla nappuloilla. John L. Watsonin mukaan Nimzowitschin syvälliset pelit vakiinnuttivat ranskalaisen puolustuksen maineen aggressiivisena, vastahyökkäykseen perustuvana puolustuksena. Toinen erityismaininnan ansaitseva avauksen kehittäjä on Watsonin mukaan Wolfgang Uhlmann, joka on pelannut lähes pelkästään siirtoa 1...e6 monen vuosikymmenen ajan ja kehittänyt lukuisia ideoita avaukseen. Muita ranskalaisen puolustuksen tärkeitä kehittäjiä ovat olleet muun muassa entiset maailmanmestarit Mihail Botvinnik ja Tigran Petrosjan, jotka pelasivat sitä erityisesti mustilla. Nykyisistä huippupelaajista ranskalaista puolustusta ovat pelanneet muun muassa Nigel Short, Jevgeni Barejev, Aleksandr Morozevitš sekä Aleksei Drejev.
Shakin ensimmäinen maailmanmestari Wilhelm Steinitz ei omien sanojensa mukaan koskaan pelannut ranskalaista avausta, koska hän piti sitä kaikista avauksista tylsimpänä. Ruotsalaisen kansainvälisen mestarin Ari Zieglerin mukaan ranskalaisessa puolustuksessa on kyse enemmän strategiasta kuin taktiikasta. Tarvittavan taktisen laskelmoinnin määrä on pienempi kuin monissa muissa shakkiavauksissa. Runsaan teorian opiskelun sijasta avauksessa on tärkeää, että pelaaja ymmärtää asemallisia ideoita ja tietää, minne sijoittaa upseerinsa.
Päämuunnelmat 1.e4 e6 2.d4 d5

Peli jatkuu noin yhdeksässäkymmenessä prosentissa peleistä siirroilla 2.d4 d5. Seuraavana on esitelty suosituimmat jatkot tämän jälkeen sekä suosituimmat vaihtoehtoiset siirrot ja muunnelmat.
Päämuunnelmat 1.e4 e6 2.d4 d5 > Pääjatko 3.Rc3

Noin 40-50 prosenttia kaikista ranskalaisen puolustuksen peleistä jatkuu 3.Rc3:lla, jota pidetään avauksen pääjatkona. Mustalla on kolme pääasiallista vaihtoehtoa: Rubinsteinin muunnelma 3...dxe4, Winawerin muunnelma 3...Lb4 ja klassinen jatko 3...Rf6.
Päämuunnelmat 1.e4 e6 2.d4 d5 > Pääjatko 3.Rc3 > Rubinsteinin muunnelma

Tämä muunnelma on saanut nimensä Akiba Rubinsteinin mukaan. Se voi muuntua myös 3.Rd2 dxe4:stä, minkä vuoksi muunnelma on käytännöllinen pelaajalle, joka ei halua opiskella runsaasti avausteoriaa. Valkea on saanut vapaammat kehityksen ja enemmän tilaa keskustassa, johon musta aikoo iskeä c5:llä jossain vaiheessa. Rxe4:n jälkeen tavallisimmat jatkot ovat 4...Ld7 5.Rf3 Lc6 (Fort Knox -muunnelma) aktivoiden vaaleilla ruuduilla liikkuvan lähetin, ja hieman yleisempi 4...Rd7 5.Rf3 Rgf6 6.Rxf6+ Rxf6. Myös 4...Dd5 on mahdollinen. Toinen vaihtoehto mustalle on kuningatarlähetin sivustoiminen b7:ään.
Päämuunnelmat 1.e4 e6 2.d4 d5 > Pääjatko 3.Rc3 > Winawerin muunnelma

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Winawerin muunnelmasta usein syntyvä jatko. Jos valkea lyö mustan c-sotilaan, hänen sotilasmuodostelmastaan tulee hyvin heikko. Musta pyrkiikin säilyttämään jännitteen mahdollisimman kauan.
Szymon Winawerin mukaan nimetty Winawerin muunnelma oli aina 1980-luvulle asti mustan suosituin vastaus valkean siirrettyä 3.Rc3 . Muun muassa Aron Nimzowitsch ja Mihail Botvinnik ovat pelanneet sitä usein.
3...Lb4 kiinnittää valkean ratsun uhaten samalla e4-sotilaan välitöntä lyömistä. Valkea normaalisti siirtää sotilaansa turvaa pelaamalla 4.e5, johon musta vastaa 4...c5. Pääjatko 5.a3 Lxc3+ 6.bxc3 johtaa kuvaajan mukaiseen tilanteeseen. Valkealla on kaksoissotilas c-linjalla, joihin musta usein suuntaa hyökkäyksensä. Valkealla on kuitenkin lähettipari, hyvä ote keskustasta ja puoliavoin b-linja, jotka antavat hyvät hyökkäysmahdollisuudet.
Mustan vastaus tähän tilanteeseen on useimmiten 6...Re7 tai 6...Dc7. Valkea voi tämän jälkeen pelata 7.Dg4, joka uhkaa lyödä g7:ään. Musta voi uhrata sotilaansa tuhoten valkean sotilaskeskustan jatkossa 6...Re7 7.Dg4 Dc7 8.Dxg7 Tg8 9.Dxh7 cxd4 tai suojata sotilaansa esimerkiksi linnoittamalla.
Jos valkea haluaa välttää tämän monimutkaisen jatkon, hän voi 7.Dg4:n sijasta pelata esimerkiksi 7.Rf3 tai 7.a4. 7.Rf3 on yksinkertainen kehityssiirto, jota usein seuraa lähetin kehittäminen e2:een tai d3:een ja linnoittaminen kuningassivustalle. a4 valmistelee La3:a, joka hyödyntää mustan vaihdetun lähetin poissaoloa. Se estää myös mustaa pelaamasta Da5-a4 tai Ld7-a4 hyökäten c2:een. Jos musta pelaa b6 vaihtaakseen heikon lähettinsä pois a6:ssa, valkea voi hyökätä siirtämällä a5.
Päämuunnelmat 1.e4 e6 2.d4 d5 > Tarraschin muunnelma 3.Rd2

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
3...c5 4.exd5 exd5 5.Rgf3 Rc6 6.Lb5 Ld6 7.0-0 Rge7 8.dxc5 Lxc5 9.Rb3 Lb6
Tarraschin muunnelma on saanut nimensä Siegbert Tarraschin mukaan. Siirto oli erityisen suosittu 1970- ja 1980-lukujen taitteessa, kun Anatoli Karpov saavutti sillä hyviä tuloksia. 2000-luvulla muunnelmaa on menestyksekkäästi käyttänyt valkeilla muun muassa Michael Adams. Nykyään muunnelma on toiseksi suosituin jatko valkealle. Tarraschin muunnelmaa pidetään hyvänä aloittelijoille, sillä sitä on melko yksinkertaista pelata.
Siirto eroaa 3.Rc3:sta useilla tavoilla: Se ei estä valkean c-sotilasta, jolloin valkea voi pelata c3 tukeakseen d-sotilastaan. Siirto mahdollistaa myös Winawerin muunnelman torjumisen siirrolla c3.
Jatko 3...c5 4.exd5 exd5 aiheuttaa useimmiten mustalle eristetyn kuningatarsotilaan. Pääjatko on 5.Rgf3 Rc6 6.Lb5 Ld6 7.0-0 Rge7 8.dxc5 Lxc5 9.Rb3 Lb6 jolloin valkealla on hieman parempi loppupeliasema, jos hän voi estää mustan nappuloiden aktiivisuuden. Toinen vaihtoehto valkealle on 5.Lb5+ Ld7 (tai Rc6) 6.De2+ Le7 7.dxc5 vaihtaakseen lähetit sotilaan voitolla, jolloin mustan on vaikeampi saada sotilasta takaisin.
Muunnelma 3...c5 4.exd5 Dxd5!? on tärkeä vaihtoehto mustalle. Ideana on vaihtaa c- ja d-sotilaat valkean d- ja e-sotilaisiin, jolloin mustalle jää yksi keskustasotilas enemmän. Tämä antaa asemallista etua, mutta valkea saa tempovoittoja ajaessaan mustaa kuningatarta takaa.
Päinvastoin kuin siirron 3...c5, siirron 3...Rf6 tarkoitus on sulkea keskusta. Peli jatkuu usein 4.e5 Rfd7 5.Ld3 c5 6.c3 Rc6, ja mustan aikomuksena on pelata b6 ja päästä eroon heikosta lähetistään a6:n kautta.
Guimardin muunnelmanana tunnetaan siirto 3...Rc6. Jatkon 4.Rgf3 Rf6 5.e5 Rfd7:n jälkeen musta vaihtaa valkean e-sotilaan pois ...f6:lla. Musta ei voi kuitenkaan painostaa d4:ää, koska mahdollisuus pelata ...c5 menee 3...Rc6:n mukana. Muunnelma johtaakin siksi valkean pieneen etuun.
Siirto 3...Le7 näyttää oudolta, mutta se aiheuttaa valkealle silti ongelmia. Esimerkiksi 4.Rgf3 Rf6 5.e5 Rfd7:n jälkeen valkea ei voi pelata f4. 4.Ld3 c5 5.dxc5 Rf6 ja 4.e5 c5 5.Dg4 Kf8!? johtaa monimutkaisiin asemiin. Myös mustan siirrot 3...a6 ja 3...h6 ovat saavuttaneet jonkin verran suosiota.
Päämuunnelmat 1.e4 e6 2.d4 d5 > Etenemismuunnelma 3.e5

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
3...c5 4.c3 Rc6 5.Rf3 Db6. Musta painostaa valkean d-sotilasta.
Kuten vaihtomuunnelmakin, etenemismuunnelma oli suosionsa huipulla ranskalaisen puolustuksen alkuaikoina. Aron Nimzowitsch uskoi sen olevan valkean paras siirto ja rikastutti avausteoriaa monilla ideoilla. Muunnelman suosio laski 1900-luvulla, kunnes se nousi taas 1980-luvun aikana. Viime aikoina muunnelma on ollut lähes yhtä suosittu kuin 3.Rd2. Etenemismuunnelma johtaa tilanteisiin, joissa valkealla on sotilasketju b2-c3-d4-e5(-f4), jota musta koettaa murtaa siirroilla ...c5 ja ...f6 ja upseereillaan. Huippupelaajat pelaavat etenemismuunnelmaa vain harvoin, koska se johtaa hyvin pysyvään sotilasketjuun valkealla, johon musta keskittää iskunsa. Kuitenkin esimerkiksi Anand, Širov, Grištšuk ja Svešnikov ovat käyttäneet sitä.
Muunnelman pääjatko on 3...c5 4.c3 Rc6 5.Rf3. Tässä vaiheessa musta pelaa yleensä 5...Db6 tai 5...Ld7. Toinen vaihtoehto on pelata heti 4...Db6 5.Rf3 Ld7 tarkoituksena vaihtaa heikko kuningatarlähetti heti pois.
5...Db6 on perinteinen siirto. Se kasvattaa painetta d4-ruutua kohti. Kuuluisa ansa voi myös seurata muunnelmasta 6.Ld3 cxd4 7.cxd4 Rxd4?? 8.Rxd4 Dxd4?? 9.Lb5+ ja valkea voittaa kuningattaren. Musta voi pelata 7...Ld7 välttääkseen tämän. Tavallisempi on kuitenkin aggressiivisempi siirto 7...Rge7, jota seuraa ...Rf5. Valkea voi uhrata d-sotilaansa saadakseen hyökkäyksen jatkossa 5...Db6 6.Ld3 cxd4 7.cxd4 Ld7 8.0-0 Rxd4 9.Rxd4 Dxd4. Tätä kutsutaan Milner-Barry-gambiitiksi. Valkea voi jatkaa vielä uhraamalla e5-sotilaansakin saada vahvan hyökkäyksen mustan vielä keskustassa olevaan kuningasta vastaan.
Valkean tärkeimmät vastaukset siirtoon 5...Db6 ovat 6.a3 ja 6.Le2. 6.a3 valmistelee b4:ää vallaten tilaa kuningatarsivustalta. Musta voi estää tämän 6...c4:llä tai jatkaa kehitystään pelaten 6...Rh6 ja jatkaen Rf5. Le2:n päällimmäinen tarkoitus on mahdollistaa linnoittaminen. Tähänkin musta vastaa yleensä 6...Rh6:lla.
5...Ld7 on nykyään mustan pääjatko. Sen mainitsi ensimmäistä kertaa italialainen Greco vuonna 1620 ja tuli suosituksi 1970-luvulla. Siirron ideana on se, että musta pelaa siirron joka tapauksessa jossain vaiheessa, joten kun sen pelaa heti, näkee miten valkea aikoo jatkaa. Valkean pääjatko myös tämän siirron jälkeen on 6. a3.
Päämuunnelmat 1.e4 e6 2.d4 d5 > Vaihtomuunnelma 3.exd5 exd5

Vaihtomuunnelma oli luultavasti valkean suosituin jatko 1800-luvulla, mutta nykyään se ei ole suosiossa. Sitä pidetään turvallisena jatkona valkealle, mutta ei myöskään etua antavana. Valkea säilyttää symmetrisen sotilasketjun, mutta päästää samalla mustan kuningatarlähetin liikkumaan vapaammin. Valkea pelaa tätä jatkoa usein aikaisen tasapelin toivossa, mikä seuraakin helposti, ellei kumpikaan pelaajista riko symmetriaa. Valkean suosituimpaan jatkoon 4.Rf3 mustan suosituin vastaus on symmetrian säilyttävä 4...Rf6.
Luodakseen oikeita voittomahdollisuuksia valkea pelaa usein c4 jossain vaiheessa asettaen painetta mustan d5-sotilaalle. Musta voi tällöin tehdä valkealle eristetyn kuningatarsotilaan lyömällä c4:ään. Tämä kuitenkin antaa valkean nappuloille enemmän vapautta. Myös musta voi pelata jossain vaiheessa peliä c5. Linnoittautuminen eri puolille lautaa voi myös rikkoa symmetrian ja johtaa sotilashyökkäyksiin vastustajan kuningasasemaa kohti.
Muita jatkoja

Vaikka hyvin suuri osa peleistä jatkuu siirroilla 2.d4 d5, valkealla ja mustalla on myös muita mahdollisia vastauksia.
Valkea voi jatkaa toisella siirrolla myös pelaamalla 2.d3. Siirto johtaa yleensä passiivisiin asemiin valkean sivustoidessa kuningaslähettinsä. Musta avaa usein peliään siirrolla 2...d5. Siirto 2.d3 muuntuu useimmiten kuningasintialaiseksi hyökkäykseksi.
Steinitzin hyökkäys on jatko 2.e5.
Tšigorinin muunnelmaksi kutsutaan siirtoa 2.De2. Se voi johtaa mustalle epäedullisiin asemiin, jos musta pelaa siirron 2...d5. Mustan e6-sotilas on nimittäin kiinnitetty, minkä vuoksi valkea voi vaihtaa sotilaat sekä kehittää sen jälkeen ratsunsa peliin temposiirrolla. Musta pelaa usein 2...c5, johon valkea voi vastata 3.d3.
Kahden ratsun muunnelma on 2.Rf3 d5 3.Rc3, jolloin 3...d4 ja 3...Rf6 ovat mahdollisia vastauksia mustalle.
Franco-Benonina tunnetaan siirto 2...c5, sillä siitä muodostuu asema, jolla on Benoni-puolustukselle tyypillisiä ominaisuuksia. Valkea voi jatkaa esimerkiksi 3.d5, jolloin avaus muuntuu Benoniksi. Jatkot 3.Rf3 ja 3.c3 johtavat sisilialaiseen puolustukseen.
Kingstonin puolustus on jatko 2...f5, jolla on samanlaisia piirteitä hollantilaisen puolustuksen kanssa.
Välimeren puolustuksena tunnetaan siirto 2...Rf6, joka on hyvin harvinainen.
Diemer-Duhm-gambiitti on 2. d4 d5 3.c4, mutta sitä pidetään heikkona. Peli jatkuu yleensä 3...dxe4 4.Rc3 Rf6 5.f3, jonka jälkeen musta voi vaihtaa sotilaat tai pelata 5...Lb4 tai 5...c5.
ECO-koodit

Ranskalainen puolustus sijoittuu shakkiavausten luokitteluun tarkoitetulla ECO-koodistolla paikoille C00-C19. Ensimmäinen koodi C00 koostuu aloitussiirroista
Avaus sijoittuu sille koodille, jonka mukaiset avaussiirrot pelissä tehdään. Jos peli alkaisi 1. e4 e6 2.d4 d5 3.Rc3 Lb4 ja valkean neljäs siirto olisi jokin muu kuin 4.e5, peli olisi koodilla C15. Jos peli jatkuisi siirrolla 4.e5, katsottaisiin koodi seuraavan siirron mukaan.
C00 - 1.e4 e6 ilman 2.d4 (aikaiset poikkeamat)
C01 - 2.d4 d5 epätavalliset jatkot ilman 3.e5, 3.Rd2, 3.Rc3
C02 - 3.e5 (etenemismuunnelma)
C03 - 3.Rd2 (Tarraschin hyökkäys)paitsi 3...Rc6, 3...Rf6, 3...c5
C04 - 3.Rd2 Rc6 (Guimardin muunnelma)
C05 - 3.Rd2 Rf6
C06 - 3.Rd2 Rf6 4.e5 Rfd7 5.Ld3
C07 - 3.Rd2 c5
C08 - 3.Rd2 c5 4.exd5 exd5
C09 - 3.Rd2 c5 4.exd5 exd5 5.Rgf3 Rc6
C10 - 3.Rc3 (myös Rubinsteinin muunnelma, 3...dxe4)
C11 - 3.Rc3 Rf6 (myös Steinitzin muunnelma, 4.e5)
C12 - 3.Rc3 Rf6 4.Lg5 (myös MacCutcheonin muunnelma, 4...Lb4)
C13 - 3.Rc3 Rf6 4.Lg5 dxe4 (Burnin muunnelma)
C14 - 3.Rc3 Rf6 4.Lg5 Le7
C15 - 3.Rc3 Lb4 (Winawerin muunnelma)
C16 - 3.Rc3 Lb4 4.e5
C17 - 3.Rc3 Lb4 4.e5 c5
C18 - 3.Rc3 Lb4 4.e5 c5 5.a3
C19 - 3.Rc3 Lb4 4 e5 c5 5.a3 Lxc3+ 6.bxc3 Re7 7.Rf3 ja 7.a4
Aiheesta muualla

Ranskalainen puolustus osoitteessa ChessGames.com
Aiheesta muualla > Merkittäviä pelejä

Lontoo vs. Pariisi (1834) – kaupunkien välinen ottelu, josta avaus sai nimensä
Gioachino Greco vs. tuntematon pelaaja (1620) – vanhin tunnettu ranskalaisen puolustuksen peli
Tarrasch vs Teichmann (1912) – osoitus ”ranskalaisen lähetin” heikkoudesta
Mercedes-Benz W110

| Mercedes-Benz W110 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Länsi-Saksa
Valmistaja:  Daimler-Benz
Valmistusvuodet:  1961–1968
Tuotantomäärä:  628 312 kpl
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen Universal-farmari (IMA)
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  Mercedes-Benz W120/W121
Seuraaja:  Mercedes-Benz W114/W115
Teknisesti samankaltaisia:  Mercedes-Benz W111 Mercedes-Benz W112 Mercedes-Benz W113
Tekniset tiedot
Moottori:  R4, R6
Iskutilavuus:  1897 – 2306 cm3
Teho:  44 – 90 kW
Huippunopeus:  130 – 170 km/h
Kiihtyvyys:  15 – 32 s (0 - 100 km/h)
Polttoaine:  bensiini, diesel
Polttoainesäiliö:  52 L 190c, 190Dc 65 L 200, 200D, 230
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:   4-vaihteinen manuaali  4-vaihteinen automaatti 
Mitat
Massa:  1250 – 1325 kg
Pituus:  4730 mm
Akseliväli:  2700 mm
Leveys:  1795 mm
Korkeus:  1495 mm
Mercedes-Benz W110 190c
Mercedes-Benz W110 ohjaamo.
Siipimalliston sedan-malleille tunnusominainen pystymittaristo nähtävissä
Mercedes-Benz W110 200D
Mercedes-Benz W110 190Dc
Mercedes-Benz W110 on saksalaisen Daimler-Benzin vuosina 1961-1968 valmistama Mercedes-Benz-henkilöauto. W110 oli vuonna 1959 esitellyn Mercedes-Benz W111-"siipimersujen" sarjan keskisarjan malliksi tarkoitettu pienempi mallisto.
Sarjan edeltäjä oli ponttooni-malli Mercedes-Benz W120/W121 ja sen korvasi vuonna 1968 Mercedes-Benz W114/W115. W110 luetaan yhdeksi nykyisen E-sarjan edeltäjistä.
Historiaa

Daimler-Benz oli vuonna 1953 esitellyllä W120-sarjalla aloittanut itsekantavalla korilla toteutettujen Mercedes-Benz-autojen valmistuksen. Tähdäten modulaariseen ja standardisoituun tuotantomalliin, W120-sarjaa käytettiin alustana usealle sarjalle seuranneina vuosina.
Vuonna 1954 esitelty W180 ja sen vuonna 1958 esitelty polttoaineen ruiskutuksella varustettu versio W128 käyttivät 170 mm pidennettyä W120:n korirakennetta, tarjoten lisätilaa matkustamoon ja suuremmalle moottorille.
Vuonna 1955 markkinoille ilmestynyt 190 SL perustui lyhennettyyn W120:n alustaan, käyttäen kuitenkin 300 SL:n näköistä muotoilua, samanlaista pyöräntuentaa ja pienempää moottoria.
Vuonna 1956 esiteltiin Typ 219 joka enteili ensin vuonna 1959 W111-sarjassa ja vuonna 1961 W110- ja W112-sarjoissa nähtävää tuotantomallia jossa keski- ja luksusluokat käyttäisivät mahdollisimman paljon samoja komponentteja ja korirakennetta.
Typ 219 käytti W120:n korirakennetta A-pilarista taaksepäin, pidennetyn moottorintilan ja voimanlähteen ollessa W180:stä peräisin. W111 ja W110 kuitenkin käänsivät konseptin toisinpäin, korin perusrakenteen ollessa ylellisemmästä W111-sarjasta ja W110:n käyttäessä muunneltua lyhyempää keulaa.