Helsingin punakaarti
Sisällissota

Sodan jälkeen valkoisten tiedusteluosasto keräsi tietoja Helsingin punakaartista ja laski siihen kuuluneen divisioonan verran miehiä eli noin 8 000 miestä, mutta siihen saattoi kuulua jopa 10 000 miestä ja naista. Ne muodostivat viisi rykmenttiä, joihin kuului useita pataljoonia, mutta käytännössä suurin toiminut yksikkö oli komppania. Sen riveissä taistelivat muun muassa suutarien, räätälien, putkimiesten, peltiseppien ja kivimiesten komppaniat. Lisäksi oma komppaniansa oli urheiluseura Helsingin Jyryllä, jonka miehet muodostivat yhden punaisten eliittijoukoista. Helsingin punakaartin osana toiminut Helsingin naiskaarti oli sodan suurin naiskaarti, johon kuului 466 naista. Lisäksi satoja naisia oli tavallisten komppanioiden mukana huoltotehtävissä. Muita tunnettuja Helsingin punakaartin komppanioita olivat muun muassa A-komppania sekä niin sanottu Portun pataljoona. Suomen punaisen kaartin sekavaksi luonnehditussa organisaatiossa korkeimmalla oli Helsingin punakaartin yleisesikunta, joille muiden punakaartien yleisesikunnat ja esikunnat sekä piiriesikunnat vastasivat toiminnastaan.
Helmikuun alussa Helsingin punakaartin miehiä saapui Kustaa Salmisen johdolla Porvooseen. Paikallisella Seurahuoneella pidetyssä kokouksessa perustettiin 8. helmikuuta Helsingin punakaartin A-komppania, josta tuli yksi punaisten eliittijoukoista. Se oli erityinen iskujoukko, johon liittyi vapaaehtoisia muista Helsingin punakaartin komppanioista. A-komppanian päälliköksi valittiin Aksel Aarre. Punakaartilaiset majoittuivat August Eklöf Ab:n tehtaaseen, josta käsin se puhdisti Itä-Uudenmaan rannikkoa siellä majailleista valkoisista yhdessä Kymenlaakson alueen punakaartien kanssa. Tunnetuin valkoisten kanssa käyty yhteenotto oli Pellingin taistelu 11. helmikuuta. Helmikuun lopussa Helsingin punakaartin komppanioita osallistui Kirkkonummen taisteluun, jonka aikana paikallista suojeluskuntaa piiritettiin neljän päivän ajan Sigurdsin kylässä, kunnes nämä antautuivat 25. helmikuuta.
Muiden Helsingin punakaartilaisten palattua pääkaupunkiin 13. helmikuuta, jäi A-komppania vielä Porvooseen helmikuun loppuun saakka, kunnes se lyhyen kotiloman jälkeen siirrettiin Satakunnan rintamalle maaliskuun alussa. Noormarkun ruukkiin majoittunut A-komppania osallistui ainakin Ahlaisten ja Pomarkun taisteluihin. Lisäksi se tunnetaan 10. maaliskuuta tapahtuneesta Koliahteen joukkomurhasta, jolloin Noormarkun ja Porin välisellä maantiellä ammuttiin 16 pakoon yrittänyttä A. Ahlström Osakeyhtiön pääkonttorin johtohenkilöä ja muuta virkailijaa. Myöhemmin A-komppania siirtyi Hämeen rintamalle eli punaisten niin sanotulle pohjoiselle rintamalle Pohjois-Hämeeseen. Siellä ne olivat mukana Vilppulan rintamalla ja osallistuivat myös Ruoveden, Länkipohjan, Oriveden, Tampereen ja Lempäälän taisteluihin.
A-komppanian ohella toinen tunnettu osasto oli III rykmentin 1. pataljoona eli niin sanottu Portun pataljoona, joka oli koostui pääosin Katajanokan sotasataman ja telakan työläisistä. Nimensä se sai sataman venäläisen nimen Sveaborgski Port mukaan. Pataljoona muodosti Helsingin punakaartin ydinjoukon, joka piti omaa esikuntaansa punakaartin päämajana toimineessa Smolnassa. Sen päällikkö oli viilari Juho Virolainen, joka haavoittui Ruovedellä käydyssä Väärinmajan taistelussa. Portun pataljoona taisteli helmikuun lopussa muun muassa Vilppulan rintamalla sekä hieman myöhemmin Karjalan rintamalla. Se otti osaa myös Joutsenon taisteluihin, jonne pataljoonan III ja IV komppania saapuivat 7. maaliskuuta. Helsinkiläiset osallistuivat Karjalan kannaksella myös Antrean taisteluihin sekä viimeisenä Viipurin taisteluun huhtikuun lopussa. Antrean taisteluihin osallistui muun muassa urheilijoista koottu Jyryn komppania, joka saapui Kavantsaareen maaliskuun alkupuolella. Voimistelija Hjalmar Marttisen johdolla komppania teki valkoisia vastaan uhkarohkeita hyökkäyksiä ja tappiot muodostuivat suuriksi. Karjalaan lähteneistä 130 jyryläisesta 52 kaatui tai haavoittui. Huhtikuun alussa 68 Jyryn komppanian miestä jatkoi Karjalasta Lempäälän–Vesilahden taisteluihin, josta he vetäytyivät Lahden seudulle ja taistelivat saksalaisia vastaan ennen antautumistaan 1. toukokuuta. Savon rintamalla Helsingin punakaartin yksiköitä taisteli ainakin Mouhun, Voikosken ja Heinolan taisteluissa.
Saksan Itämeren-divisioonan 4. huhtikuuta tekemän maihinnousun jälkeen he etenivät kohti Helsinkiä. Kaupungista käydyn taistelun aikana 11.–13. huhtikuuta Helsinkiä oli puolustamassa lähinnä vähäistä taistelukokemusta omaavia reservejä, koska Helsingin punakaartin varsinaiset taistelujoukot olivat Hämeen rintamalla torjumassa valkoisten yleishyökkäystä. Pääkaupungin ympäristössä käytyihin taisteluihin osallistui myös runsaasti Helsingin esikaupunkien ja ympäröivien maalaiskuntien punakaartilaisia. Helsingin taistelussa oli mukana myös Helsingin naiskaarti, joka tarinoiden mukaan kävi kiivasta puolustustaistelua Vesilinnanmäellä, mutta koska naiskaartin tappiot jäivät koko Helsingin taistelun aikana pieniksi, ovat kertomukset todennäköisesti liioiteltuja. Helsingin puolustuksen murruttua noin 4 000, toisten lähteiden mukaan jopa 8 000, punakaartilaista antautui, jonka jälkeen heidät siirrettiin Suomenlinnan vankileirille. Punaisia sijoitettiin Suomenlinnan lisäksi myös Santahaminan ja Isosaaren vankileireille sekä Katajanokan vankilaan, jonne siirrettiin vankeja myös muualta Etelä-Suomesta. Seuraavien kuukausien aikana Helsingin vankileirien 13 000 vangista lähes 1 500 kuoli teloituksiin, tauteihin tai nälkään.
Sisällissodan aikana kaatui ainakin 600–700 Helsingin punakaartin miestä. Rintamilla kaatuneita kuljetettiin mahdollisuuksien mukaan Helsinkiin ja haudattiin juhlallisin menoin Töölössä sijaitsevalle Mäntymäelle helmikuun puolivälin ja huhtikuun alun välisenä aikana. Yhteensä Mäntymäelle haudattiin 146 punakaartilaista, 10 venäläistä sekä yksi virolainen ja yksi Pietarin suomalaisen punakaartin jäsen. Helsingin valtauksen jälkeen kaduilta löytyneet punakaartilaisten ruumiit kerättiin Koleraparakeille, josta omaiset saivat hakea perheenjäsenensä. Noutamatta jääneet haudattiin Malmin hautausmaalle joukkohautaan, jonne myös Mäntymäelle haudatut siirrettiin kesäkuuhun mennessä. Yhteensä Malmille on haudattu 458 punakaartilaista, lisäksi muualle Helsingin alueelle on haudattu vielä noin 150 punaista, joista osa on kuitenkin ulkopaikkakuntalaisia.