Pietro Frosini
Frosinin harmonikka

Frosini soitti kromaattista kolmirivistä näppäinharmonikkaa, jossa oli hänen erityistoivomustensa mukaan suunniteltu eräänlainen melodiabassojärjestelmä. 1930-luvulta lähtien hän käytti Finto-merkkistä soitinta, joka oli diskanttisormioltaan pianoharmonikan näköiseksi tehty näppäinharmonikka. Frosini oli saanut vaikutteita Guido Deirolta, jonka soittotyyli ja sovitukset aikansa suosituista iskelmistä vakuuttivat hänet suuntaamaan ohjelmistoaan tiukan klassisesta musiikista kevyempään suuntaan. Guido Deiro sai Frosinin niin ikään siirtymään näppäinharmonikkasormiosta pianoharmonikkaa (vain ulkonäöltään) muistuttavaan sormioon, jossa "pianoharmonikkakoskettimiston" mustat näppäimet olivat mykkiä ja esillä vain kosmeettisen vaikutelman luomiseksi. Soitin oli edelleen tosiasiassa kolmirivinen näppäinharmonikka, jonka "sisin rivi" kahden otelaudan ulkolaudalla olleen näppäinrivin lisäksi koostui "pianosormion" valkoisista koskettimista.
Frosinin bassojärjestelmässä, hänen oman kuvauksensa mukaan, bassopuolen kolmas ja neljäs rivi palkeesta päin katsottuna olivat perusrivejä, jotka muodostivat kromaattisen asteikon suuresta C:stä (C2) 2-viivaiseen E:hen (E5). Kolmannen rivin sävelet harmonikan alaosasta ylöspäin lueteltuna olivat: C♯, D♯, F, G, A, B/H, C♯ (jne.), kun taas neljännen rivin sävelet alhaalta ylöspäin olivat: C, D, E, F♯, G♯, A♯/B♭, C (jne.). Jokainen kolmannen ja neljännen rivin bassokosketin ohjasi kolmea vapaalehdykkäkieltä, joista kaksi oli viritetty unisonoon samalla korkeudella ja yksi oktaavia korkeammalle. Kolmos- ja nelosrivit kertautuivat toisella ja viidennellä rivillä, mutta ne oli puolestaan viritetty oktaavia matalammalle samalla kohdalla olevan kolmos- tai nelosrivin nuotin suhteen. Tällä tavalla Frosini kykeni välttämään hypyn koskettimistolla, mikäli hän halusi soittaa oktaavia matalamman äänen. Ensimmäinen rivi toisti viidennen rivin äänet, mutta ne oli vain sijoitettu eri kohtaan. Paljetta lähinnä olleen 1. lisärivin avulla Frosini halusi saada aikaan nopeampia bassosooloja.
Frosini kertoo lisänneensä nämä lisärivit hieman sen jälkeen, kun Pietro ja Guido Deiro olivat popularisoineet 120-äänisen pianoharmonikan standardibassojärjestelmän. Hänen mukaansa kaksi lisäriviä, toinen ja viides, mahdollistivat tukevampien oktaavia alempaa soivien vapaalehdykkäkielten käytön, mikä mahdollisti raskaampien rytmien soittamisen. Hän lisäsi bassopuolen 1. lisärivin instrumenttiinsa jonkin verran toisen ja viidennen lisärivinsä käyttöönoton jälkeen.
Marcello Roviaron mukaan yksi Frosinin harmonikoista varastettiin tämän silloiselta työpaikalta, WOR-radioasemalta New Yorkissa, vain muutamaa kuukautta ennen hänen kuolemaansa. Frosinin terveyden ollessa jo heikko, hän ei jaksanut kuljettaa harmonikkaansa studiosta muusikkojen käyttämiin soittimien säilytystiloihin. Kyseistä Excelsiorin valmistamaa harmonikkaa ei saatu koskaan takaisin, eikä soitinta ollut myöskään vakuutettu. Frosini itse kommentoi: "Kuka voisi edes soittaa sitä, paitsi minä?" Frosinin muut viisi harmonikkaa, kolme kromaattista ja kaksi pianoharmonikkaa, joutuivat tämän kuollessa hänen Rosa-sisarensa haltuun, minkä jälkeen niistä ei ole tarkempaa tietoa.