stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pellingin lossi
Historia

Tie Porvoosta Tirmoon valmistui vuonna 1864 ja sitä jatkettiin rantaan vuonna 1936. Tuolloin liikennöinti hoidettiin yhteysaluksilla. 1950-luvulla Pellinkiin liikennöi Tirmosta mm. vuorolaiva Tora sekä nopeita tilausveneitä (taxibåtar). Rannassa oli ja on edelleen laitureita yksityisveneille.  Helsingin Kauppatorilta Pellinkiin liikennöi  1947-1959 myös säännöllisesti m/s Pellinge -niminen alus, jolla matka kesti nelisen tuntia. Yhteyttä käyttivät varsinkin Pellingissä täysihoidossa olevat helsinkiläisperheet.
Pellinki oli vielä 1960-luvun alussa täysin autoton alue, ainoat ajoneuvot olivat traktoreita.  Tilanne muuttui, kun vuonna 1964 aloitettiin liikennöinti vapaasti kulkevalla lautalla välillä Tirmo–Sandviken. Lauttamatkaa oli aluksi runsaat 3 km.  Ensimmäinen lautta oli pieni puurakenteinen noin 8 henkilöautoa kuljettava lautta-alus, jolla matka Tirmosta Sandvikeniin kesti noin 15 min. Lautta oli maksullinen. 1970-luvun alussa lauttamatka lyheni, kun Ison Pellingin saaressa rakennettiin tieyhteys välillä Söderbyntie–Sandholmen. Samalla vanha Pellingin laiturialue jäi pois käytöstä.  Mantereen puolella lauttamatkaa lyhennettiin siirtämällä lauttasatama noin kilometrin verran lännemmäksi. Lauttamatka lyheni tällöin 1,5 kilometriin. Alkuperäinen puulautta oli vaihtunut jo metallirakenteiseen, entiseen TVH:n lauttaan. Samaan aikaan Sandholmeniin alkoi kehittyä saaristokeskus, mm. kahvila ja meripolttoaineasema.
Pellingin liikennetilanne muuttui täysin vuonna 1983, kun Tielaitos rakensi Pellingin saarten välille asfalttipintaisen saaristotien Sunisaaren, Tullholmenin ja Pikku-Pellingin kautta aina Suurpellingin Söderbyhyn asti.  Tie käsitti kolme siltaa, ja lossiranta voitiin sijoittaa Sundönille.. Lautta muuttui vaijerilossiksi, jolloin vaatimukset mm. miehistön osalta helpottuivat, koska vaijerilossia ei lueta vesiliikennealukseksi. Lauttamatka salmen yli kestää muutaman minuutin, mutta yhteys on varsinkin kesäisin pahasti ruuhkautunut. Lautta lähtee klo 7–23 välillä aikataulun mukaisesti 15 min välein.
Vaijerilossi

Vuodesta 1983 lähtien vaijerilosseja on ollut kolme erilaista: aluksi 40 tn (kuva), sitten 60 tn ja nyt 70 tn kantoiset.  Ensimmäiset kaksi lossia olivat 2-kaistaisia ja nykyinen on 3-kaistainen.  Nykyisin käytössä oleva lossi liikennöi aikaisemmin Kemiönsaarella Lövön lossina toukokuuhun 2011 asti, jolloin Lövön silta korvasi sen. Uusi lossi aloitti liikennöinnin Pellingissä elokuussa 2011, jolloin vanha, vuonna 1974 rakennettu lossi siirtyi Inkoon Barösundiin. Uuden lautan myötä Pellingin lossin kantavuus nousi 70 tonniin.
Aiheesta muualla

Pellingin lossin aikataulu ja tekniset tiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
Matti Leinonen

Matti Uolevi Leinonen (s. 21. maaliskuuta 1940, Mänttä) on suomalainen tieto- ja oppikirjailija sekä tietokirjakriitikko. Hän väitteli västäräkin populaatioekologiasta ja pesimisbiologiasta filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1975. Vuodesta 1981 Leinonen on ollut ympäristöekologian dosentti Tampereen yliopistossa. Hänet on valittu Vuoden luennoitsijaksi (1982) ja Vuoden dosentiksi (1998). Leinonen on kirjoittanut kymmenkunta luontoon ja luonnonsuojeluun liittyvää teosta ja myös toimittanut tietokirjoja. Hän on työskennellyt 1980-luvulta alkaen Koulun biologia- ja Koulun maantieto kirjasarjoja kirjoittavissa työryhmissä (Otava). Leinonen on kirjoittanut sanoma- ja aikakauslehtiin yli 800 tietokirjakritiikkiä ja puolen tuhatta muuta artikkelia. Biologian ja maantiedon lehtorina hän kehittänyt peruskoulussa ja lukiossa erityisesti ympäristökasvatusta sekä leirikoulu- ja luontokoulutoimintaa. Kotikaupungissaan Tampereella hän on toiminut monissa ympäristönsuojelun luottamustehtävissä.
Tunnustuksia

Suomen kirjastoseuran ensimmäinen tunnustuspalkinto tietokirjakriitikolle 1986
Biologian ja maantieteen opettajien liiton kultainen ansiomerkki 1990
Suomen Ympäristökasvatuksen Seura ry:n tunnustuspalkinto 1992
Suomen luonnonsuojeluliiton kultainen ansiomerkki 1994
Suomen Leijonan Ritarikunnan ritarimerkki 1996
Merit Award Books for Secondary Schools. Best European Schoolbooks 2005. Frankfurtin kirjamessut.
Suomen tietokirjailijat ry:n kunniajäsen 2008
Palkintoja

Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto 1997
Suomen kulttuurirahaston Pirkanmaan rahaston palkinto 1999
Kalle Kaiharin kulttuurisäätiön palkinto 2001
Otavan Kirjasäätiön oppimateriaalipalkinto 2015
Teoksia

Luonto ja ihminen, 1979, Kirjayhtymä
Västäräkistä vähäsen, 1980, Kirjayhtymä
Ympäristöekologia, 1981, Kirjayhtymä
Ne palaavat, 1982, Kirjayhtymä
Kesärannan lintuja, 1997, Kirjayhtymä
Kesärannan kasveja, 1997, Kirjayhtymä
Kesärannan ötököitä, 1997, Kirjayhtymä
Laulujoutsen, Suomen kansallislintu, 2000, WSOY
Hirvi, Pohjolan kuningaseläin, 2002, WSOY. Kuvat Asko Hämäläinen
Kesärannan elämää, 2003, Atena
Aiheesta muualla

Upea teos laulujoutsenesta tarjoaa pätevää tietoa niin lintutieteen kuin kansanperinteenkin alueelta (Käyttäjätunnuksella)  9.6.2000. Helsingin Sanomat. Viitattu 14.3.2020.
Peter J. Ratcliffe

| Peter J>  Ratcliffe |
| --- | --- |
 Peter J. Ratcliffe
Henkilötiedot
Koko nimi:  Peter John Ratcliffe
Syntynyt: 14. toukokuuta 1954 Morecambe, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto Queen Maryn yliopisto
Instituutti:  Francis Crick -instituutti
Tutkimusalue:  lääketiede, nefrologia
Palkinnot:  Royal Societyn jäsen Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä Physical Societyn vuotuinen palkintoluento 2012, Louis Jantet’n lääketieteen palkinto Academy of Medical Sciencesin jäsen EMBOn jäsen Balyn mitali Grand Prix scientifique de la Fondation Lefoulon-Delalande Robert J. ja Claire Pasarowin säätiön palkinto lääketieteellisestä tutkimuksesta Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto
Aiheesta muualla
Virallinen kotisivu
Peter John Ratcliffe (s. 14. toukokuuta 1954 Morecambe, Englanti) on brittiläinen lääketieteen tutkija ja nefrologi. Hän on toiminut lääkärinä Oxfordissa John Radcliffe Hospitalissa ja Nuffieldin kliinisen lääketieteen professorina sekä vuosina 2004-2016 Oxfordin yliopiston kliinisen lääketieteen Nuffieldin osaston päällikkonä. Vuonna 2016 hänet nimitettiin Francis Crick -instituutin kliinisen tutkimuksen johtajaksi, mutta hän toimi edelleen myös Oxfordin yliopistossa Ludwigin syöpätutkimusinstituutin jäsenenä ja Target Discovery Instituten johtajana.
Ratcliffe tunnetaan parhaiten tutkimuksistaan siitä, miten solut reagoivat hapen puutteeseen eli hypoksiaan. Tästä tutkimuksestaan hän sai vuonna 2019 Nobelin fysiologian ja lääketieteen palkinnon yhdessä William Kaelinin ja Gregg L. Semenzan kanssa.
Opinnot ja harjoittelu

Ratcliffe syntyi Morecambessa Lancashiressä vuonna 1954. Hänen vanhempansa ovat William Ratcliffe ja Alice Margaret Ratcliffe. Hän kävi Lancaster Royal Grammar Schoolia vuosina 1965–1971.
Ratcliffe hyväksyttiin 1972 Cambridgen yliopiston Gonville and Caius Collegeen opiskelemaan lääketiedettä, ja hän suoritti vuonna 1978 Bachelor of Medicine -tutkinnon Lontoon Queen Maryn yliopiston St Bartholomew's Hospital Medical Collegessa.
Tämän jälkeen Ratcliffe jatkoi opintojaan Oxfordin yliopistossa ja keskittyi munuaislääketieteeseen ja erityisesti hapettumiseen munuaisissa. Hän suoritti lääketieteen tohtorin tutkinnon Cambridgessä vuonna 1987.
Ura

Ratcliffe otettiin 1990 Wellcome Trustin vanhemmaksi jäseneksi tutkimaan, miten solut reagoivat hypoksiaan veren happipitoisuuden ollessa normaalia alhaisempi. Vuosina 1992–2004 hän oli Oxfordin yliopiston Jesus Collegessa kliinisen lääketieteen vanhempana tutkijajäsenenä. Vuonna 2002 hänet hyväksyttiin Academy of Medical Sciencesin jäseneksi, ja seuraavana vuonna hänet nimitettiin Oxfordin yliopiston Nuffield-professoriksi ja kliinisen lääketieteen Nuffield-osaston johtajaksi.
Tutkimukset

Ratcliffe perusti 1989 Oxfordin yliopiston Nuffieldin lääketieteen osastoon laboratorion, jossa tutkitaan erytropoietiinin (EPO) säätelyä. Erytropoietiinin on munuaisten erittämä hormoni, joka kiihdyttää veren punasolujen syntyä. Tiedettiin, että tätä hormonia syntyy happitason ollessa alhainen, ja Ratcliffen tutkimusten tavoitteena oli selvittää mekanismit, joilla munuaiset havaitsevat alhaisen happitason eli hypoksian, johon ne reagoivat tuottamalla EPOa. Tutkimuksissaan Ratcliffe havaitsi, että samaa munuaisten mRNA:ta, jolla on osansa EPO:n tuotantoon johtavasta tapahtumaketjussa, esiintyy ihmisellä ja eläimillä useissa muissakin elimissä, kuten pernassa, aivoissa ja kiveksissä. Tämä viittasi siihen, että kun happea on niukasti, EPO:a syntyy munuaisten ohella muissakin elimissä. Ratcliffen ryhmän tutkimukset osoittivatkin, että prosessit, jotka munuaisissa johtavat EPO:n tuottoon, toimivat samaan tapaan lähes kaikissa eläinten soluissa. Edelleen Ratcliffe osoitti, että monet sellaisetkin solut, jotka eivät tuota EPO:a, havaitsevat hapen niukkuuden oleellisesti samalla tavalla.
Näiden löytöjen sekä William Kaelinin ja Gregg Semenzan tutkimusten perusteella Ratcliffin ryhmä pystyi selvittämään yksityiskohtaisesti, mitä molekyylitasolla tapahtuu niin, että solut havaitsevat hapen. Muuan tunnistettu vaihe oli VHL-geenin muodostamien proteiinien sitoutuminen hypoksian indusoimaksi tekijäksi (HIF), transkriptiotekijäksi, joka aktivoi EPO-geenin. Ratcliff havaitsi, että VHL-proteiini voi sitoa hydroksyloityneet HIF-jäämät, mikä lopulta johtaa HIF-proteiinin tuhoutumiseen. Kun happitaso laskee, happea vaativat HIF-hydroksylaasientsyymit PHD1, 2 ja 3 lakkaavat toimimasta eikä VHL enää sido HIF:ää, joka tällöin runsastuu ja aktivoi EPO-geenin. Tämä prosessi tapahtuu muutamassa minuutissa, siksi elimistö voi reagoida hypoksiaan nopeasti.
Sama tapahtumaketju käynnistyy usein myös syöpäkasvaimissa, jota näin muodostavat lisää verihiutaleita, jotka ylläpitävät niiden kasvua. Suuri osa nykyisestä hypoksiaa koskevasta tietämyksestä on peräisin Ratliffen laboratorioista. Sen tapahtumaketjun selvittäminen, millä hypoksia käynnistää EPO:n tuotannon, on tehnyt mahdolliseksi kehittää lääkeaineita, jotka estävät VHL:ää sitomasta HIF:ää, mitä voidaan käyttää hyväksi anemian ja munuaistautien hoidossa.
Perhesuhteet

Ratcliffe meni naimisiin Fiona Mary MacDougallin kanssa vuonna 1983.
Palkintoja ja tunnustuksia

Ratcliffelle on myönnetty muun muassa seuraavat palkinnot:
2009: Louis Jantet’n lääketieteen palkinto,
2010: Canada Gairdner International Award
2016: Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä yhdessä William Kaelinin ja Gregg Semenzan kanssa
2017: Royal Societyn Buchanan-mitali
2018: Massryn palkinto
2019: Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto yhdessä William Kaelinin ja Gregg Semenzan kanssa "löydöistä, jotka osoittavat, miten solut aistivat hapen saatavuuden ja sopeutuvat siihen"
Ratcliff on Royal Societyn, Academy of Medical Sciencesin ja EMBOn jäsen. Kuningatar Elisabet II myönsi hänelle 31. joulukuuta 2013 ritarin (engl. Knight Bachelor) arvon tunnustukseksi palveluksista kliinisen lääketieteen hyväksi.
Havainnekuva siitä, miten solut havaitsevat hapen saatavuuden ja sopeutuvat siihen.
Käännös suomeksi
Portugalin ralli 1989

|  Portugalin ralli 1989 |
| --- | --- |
 3. osakilpailu 13 osakilpailusta kaudella 1989. 
Ajankohta:  28. helmikuuta – 4. maaliskuuta 1989
Pituus:  38 erikoiskoetta, 576,80 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Miki Biasion    Tiziano Siviero  (Martini Lancia)
Toinen:   Markku Alén    Ilkka Kivimäki  (Martini Lancia)
Kolmas:   Alessandro Fiorio    Luigi Pirollo  (Martini Lancia)
Portugalin ralli vuonna 1989.
Portugalin ralli 1989 (viralliselta nimeltään 23. Rallye de Portugal - Vinho do Porto) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1989. Kilpailu järjestettiin 28. helmikuuta – 4. maaliskuuta 1989 Estorilissa. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 576,8 kilometriä (suunniteltu pituus oli 593,6 kilometriä).
Augusto Mendes kuoli kilpailussa kuudennella erikoiskokeella auton suistuttua tieltä. Auto oli jyrkänteen reunalla kun Mendesin irrottaessa turvavöitä se putosi rotkoon. Kartanlukija Victor Bento selvisi vähäisillä vammoilla. Mendesin kuolema oli viides kaudella 1989, jolloin oli piikki kuolemaan johtaneiden onnettomuuksien määrässä.
Tulokset

| Sija> Yleiskilpailu | Kuljettaja> Yleiskilpailu | Kartanlukija> Yleiskilpailu | Auto> Yleiskilpailu | Aika> Yleiskilpailu | Ero> Yleiskilpailu | Yleiskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Miki Biasion |  Tiziano Siviero | Lancia Delta Integrale | 6:47.01 | 0.0 |  |
| 2. |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Lancia Delta Integrale | 6:57.19 | +10.18 |  |
| 3. |  Alessandro Fiorio |  Luigi Pirollo | Lancia Delta Integrale | 7:10.19 | +23.18 |  |
| 4. |  Georg Fischer |  Thomas Zeltner | Audi 200 Quattro | 7:21.56 | +34.55 |  |
| 5. |  Marc Duez |  Alain Lopes | BMW M3 E30 | 7:26.29 | +39.28 |  |
| 6. |  Carlos Bica |  Fernando Prata | Lancia Delta HF 4WD | 7:29.59 | +42.58 |  |
| 7. |  Grégoire de Mevius |  Willy Lux | Mazda 323 4WD | 7:33.44 | +46.43 |  |
| 8. |  Paolo Andreucci |  Carlo Cassina | Lancia Delta Integrale | 7:37.48 | +50.47 |  |
| 9. |  Fredrik Skoghag |  Peter Diekmann | Lancia Delta Integrale | 7:41.20 | +54.19 |  |
| 10. |  Gustavo Trelles |  Ricardo Ivetich | Lancia Delta Integrale | 7:49.06 | +1:02.05 |  |
Lähde:
Matinkaaren silta

| Matinkaaren silta |
| --- | --- |

Ajokaistoja:  kevyen liikenteen silta
Sijainti:  Vanhakaupunki, Helsinki
Siltatyyppi:  vinoköysisilta
Pituus:  78 m
Avattu liikenteelle:  lokakuu 1998
Koordinaatit:  60°12′49.14″N, 24°59′2.1″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Matinkaaren silta on Helsingin Vanhassakaupungissa sijaitseva 78 metriä pitkä pyöräliikenteen ja jalankulun silta. Se ylittää Vantaanjoen suistoalueen Vanhankaupunginselän pohjoissuulla, Vanhankaupunginkosken eteläpuolella, ja yhdistää Vanhankaupungin Viikinrantaan.
Silta maksoi 4,9 miljoonaa markkaa, ja se otettiin käyttöön lokakuussa 1998. Sillan vihki pääministeri Paavo Lipponen. Silta nimettiin Helsingin yhteistoimintapäällikkö Matti Väisäsen mukaan.
Matinkaaren silta on vinoköysisilta, jonka pyloni eli kannatinpilari kohoaa 36 metrin korkeuteen. Silta on katettu puukannella. Suomen Rakennusinsinöörien Liitto myönsi Matinkaaren sillalle Vuoden silta 2002 -tunnustuspalkinnon.
Kuvia

Matinkaaren silta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matinkaaren silta Wikimedia Commonsissa
Portugalin ralli 1984

|  Portugalin ralli 1984 |
| --- | --- |
 3. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1984. 
Ajankohta:  6. maaliskuuta – 10. maaliskuuta 1984
Pituus:  45 erikoiskoetta


Palkintokoroke
Voittaja:   Hannu Mikkola    Arne Hertz  (Audi Sport)
Toinen:   Markku Alén    Ilkka Kivimäki  (Martini Racing)
Kolmas:   Attilio Bettega    Maurizio Perissinot  (Martini Racing)
Röhrl-Geistdörfer -kaksikon Audi quattro A2.
Portugalin ralli 1984 (viralliselta nimeltään 18. Rallye de Portugal - Vinho do Porto) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1984. Kilpailu järjestettiin 6. maaliskuuta – 10. maaliskuuta 1984 Estorilissa. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 685 kilometriä.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Hannu Mikkola |  Arne Hertz | Audi Quattro A2 | 7:35.32 | 0.0 |  |
| 2. |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Lancia Rally 037 | 7:35.59 | +0.27 |  |
| 3. |  Attilio Bettega |  Maurizio Perissinot | Lancia Rally 037 | 7:58.21 | +22.49 |  |
| 4. |  Miki Biasion |  Tiziano Siviero | Lancia Rally 037 | 7:59.22 | +23.50 |  |
| 5. |  Jean Ragnotti |  Pierre Thimonier | Renault 5 Turbo | 8:13.42 | +38.10 |  |
| 6. |  Walter Röhrl |  Christian Geistdörfer | Audi Quattro A2 | 8:21.22 | +45.50 |  |
| 7. |  Karl Grundel |  Peter Diekmann | Volkswagen Golf GTI | 8:39.00 | +1:03.28 |  |
| 8. |  Jorge Ortigão |  João Batista | Toyota Corolla 16V | 9:19.44 | +1:44.12 |  |
| 9. |  Christian Dorche |  Gilles Thimonier | Citroën Visa Chrono | 9:25.03 | +1:49.31 |  |
| 10. |  Russell Gooding |  Rodger Jenkins | Vauxhall Chevette 2300 HSR | 9:34.37 | +1:59.05 |  |
Lähde:
Matinicus Isle

| Matinicus Isle |
| --- | --- |
 Matinicuksen satama vuonna 1908.

 Koordinaatit: 43°51′40″N, 68°53′35″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Maine
Piirikunta:  Knox
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  25,64 km²
 – Josta vettä:  19,68 km² 
Väkiluku (2020):  53
 – Väestötiheys:  2,1 as./km²
 
 matinicusplantation.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Matinicus Isle on kunta (plantation) ja saari Mainen osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Saari sijaitsee 35 kilometrin päässä Mainen rannikolta. Kunta kuuluu Knoxin piirikuntaan. Matinicus Islen väkiluku oli 53 vuonna 2020. Matinicus Isleen pääsee Rocklandista lähtevällä lautalla, joka kulkee kesällä neljä kertaa kuukaudessa ja talvella kerran kuukaudessa. Saarelle voi tulla myös omalla veneellä.
Väestö

Vuonna 2020 Matinicus Islessä asui 53 asukasta ja 39 kotitaloutta. Asukkaiden mediaani-ikä oli 66,2 vuotta ja kotitalouksien mediaanitulot 44 375 dollaria. 5,7 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 8,3 % oli syntynyt ulkomailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matinicus Isle Wikimedia Commonsissa
Portugalin ralli 1991

|  Portugalin ralli 1991 |
| --- | --- |
 3. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 1991. 
Ajankohta:  5. – 9. maaliskuuta 1991
Pituus:  38 erikoiskoetta, 525,30 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Carlos Sainz    Luis Moya  (Toyota Team Europe)
Toinen:   Didier Auriol    Bernard Occelli  (Jolly Club)
Kolmas:   Massimo Biasion    Tiziano Siviero  (Martini Lancia)
Portugalin ralli 1991 (viralliselta nimeltään 25. Rallye de Portugal - Vinho do Porto) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1991. Kilpailu järjestettiin 5. – 9. maaliskuuta 1991. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 525,3 kilometriä (suunniteltu pituus oli 564,2 kilometriä).
Tulokset

| Sija> Yleiskilpailu | Kuljettaja> Yleiskilpailu | Kartanlukija> Yleiskilpailu | Auto> Yleiskilpailu | Aika> Yleiskilpailu | Ero> Yleiskilpailu | Yleiskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Carlos Sainz |  Luis Moya | Toyota Celica GT-4 (ST165) | 6:06.36 | 0.0 |  |
| 2. |  Didier Auriol |  Bernard Occelli | Lancia Delta HF Integrale 16v | 6:07.23 | +0.47 |  |
| 3. |  Massimo Biasion |  Tiziano Siviero | Lancia Delta HF Integrale 16v | 6:08.41 | +2.05 |  |
| 4. |  Juha Kankkunen |  Juha Piironen | Lancia Delta HF Integrale 16v | 6:13.57 | +7.21 |  |
| 5. |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Subaru Legacy RS | 6:34.12 | +27.36 |  |
| 6. |  François Chatriot |  Michel Périn | Subaru Legacy RS | 6:35.34 | +28.58 |  |
| 7. |  Jesús Puras |  José Arrarte | Mazda 323 GT-X | 6:50.17 | +43.41 |  |
| 8. |  Grégoire de Mevius |  Hervé Sauvage | Mazda 323 | 6:55.38 | +49.02 |  |
| 9. |  Ernst Harrach |  Michael Uhl | Lancia Delta HF Integrale 16v | 7:09.18 | +1:02.42 |  |
| 10. |  Carlos Bica |  Fernando Prata | Lancia Delta HF Integrale 16v | 7:10.44 | +1:04.08 |  |
Lähde:
Metsäjätti

| Metsäjätti |
| --- | --- |

Kirjailija:  Miika Nousiainen
Genre:  romaani
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2011
Sivumäärä:  260
ISBN:  978-951-1-25534-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Metsäjätti on Miika Nousiaisen vuonna 2011 ilmestynyt kolmas romaani.
Teos kertoo puunjalostusteollisuudesta riippuvaista Törmälän kylästä lähteneestä Pasista, joka kauppakorkeakoulun jälkeen päätyy kuvitteellisen metsäyhtiön, Metsäjätin palvelukseen. Metsäjätti omistaa Törmälän kylän vaneritehtaan ja Pasi saa tehtäväkseen valmistella entisen kotikylänsä vaneritehtaan irtisanomiset.
Romaaniin perustuva näytelmä kantaesitettiin Kansallisteatterissa vuonna 2013. Romaanista on tehty myös elokuva, jonka ensi-ilta oli 11. syyskuuta 2020.
Aiheesta muualla

Metsäjätti Otavan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Mars (täsmennyssivu)

Mars voi tarkoittaa seuraavia:
Mars, aurinkokunnan neljäs planeetta auringosta laskettuna
Mars, roomalaisten jumala
mars, liikkeellelähtökomento
Mars-symboli (♂), merkitsee muun muassa Mars-planeettaa, rautaa, miestä tai koiraseläintä
Mars, makeisten ja lemmikkieläinruokien valmistaja
Mars, Mars-yrityksen valmistama suklaapatukka
Mars, Ukrainassa 1920-luvulla toiminut kirjailijajärjestö
Mars 1, avaruusluotain
Mars 2-7, avaruusluotain
Mars-500, Mars-lentoa simuloiva kokeilu
Operaatio Mars, Neuvostoliiton hyökkäys toisen maailmansodan aikana
Mars Yhdysvaltalaisen kirjailija Edgar Rice Burroughs'n luoma varhainen sci-fi-kirjasarja
Pikatoimisto Mars, Helsingin NMKY:n vuonna 1915 perustama varattomien ja toimettomien poikien työlaitos
Marš eli Berezil, ukrainalainen teatteri
Elokuva ja televisio

Veronica Mars, televisiosarja
Mars, venäläinen elokuva vuodelta 2004
Mars, mangasarja
Operaatio Mars, yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2000
Paikat

Campus Martius, suomeksi Marsin kenttä, alue muinaisessa Roomassa
Marskenttä, ranskaksi Champ de Mars, puistoalue Pariisissa
Mars-kenttä, venäjäksi Марсово поле, Marsovo pole, puistoaukio Pietarissa
Mars, kunta Ardèchessa, Ranskassa
Mars, kunta Gardissa, Ranskassa
Mars, kunta Loiressa, Ranskassa
Marseille, puhekielessä Mars, kaupunki Ranskassa
Mars, kaupunki Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa
Mars, kaupunki Mainessa, Yhdysvalloissa
Mars, kaupunki Pohjois-Carolinassa, Yhdysvalloissa
Henkilöt

Mars, hongkongilainen näyttelijä
Alastair Mars (1915–1985), brittiläinen sukellusveneupseeri ja kirjailija
Betty Mars (1944–1989), ranskalainen laulaja ja näyttelijä
Bruno Mars (s. 1985), yhdysvaltalainen muusikko
Chris Mars (s. 1961), yhdysvaltalainen taiteilija ja muusikko
Ed Mars (1866–1941), yhdysvaltalainen baseballpelaaja
Hannu Mars, Keuruun kaupunginjohtaja 2016–2021
Kenneth Mars (1936–2011), yhdysvaltalainen näyttelijä
Lina van de Mars (s. 1979), saksalainen juontaja ja muusikko
Mademoiselle Mars (1779–1847), oik. Anne-Françoise-Hippolyte Boutet, ranskalainen näyttelijä
Mick Mars (s. 1951), yhdysvaltalainen kitaristi
Sean Mars, Sean McCabe, yhdysvaltalainen muusikko
Vesa Mars (s. 1961), suomalainen maajoukkuejalkapalloilija
Henkilöt > Mars-yhtiöön liittyvät

Franklin C. Mars (1883–1934), yhdysvaltalainen yrittäjä, Mars-yhtiön perustaja
Forrest Mars Sr. (1904–1999), poika
John Franklyn Mars (s. 1935), pojanpoika
Forrest Mars Jr. (1931–2016), pojanpoika
Marijke Mars (s. 1965), pojanpojantytär
Pamela Mars-Wright (s. 1960), pojanpojantytär
Valerie Mars (s. 1959), pojanpojantytär
Victoria Mars, pojanpojantytär
Jacqueline Mars (s. 1936), pojantytär
Henkilöt > Kuvitteellisia henkilöitä

Edward Mars, henkilöhahmo tv-sarjassa Lost
Laura Mars, Irvin Kershnerin elokuvassa Laura Marsin silmät
Laivat

HMS Mars, Ruotsin laivaston lippulaiva, joka upposi 1564
S/S Mars, vuonna 1898 rakennettu suomalainen hinaaja
S/S Mars II, vuonna 1919 rakennettu suomalainen hinaaja
HMS Mars (1660), 50-tykkinen alus
HMS Mars (1746), 64-tykkinen linjalaiva
HMS Mars (1759), 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS Mars (1781), 32-tykkinen viidennen luokan alus (fregatti)
HMS Mars (1794), 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS Mars (1848), 80-tykkinen toisen luokan linjalaiva
HMS Mars (1896), Majestic-luokan taistelulaiva
Musiikki

Mars, yhdysvaltalainen punk-yhtye
M.A.R.S., amerikkalainen heavy rock -yhtye
Mars, sodan tuoja, osa Gustav Holstin orkesterisarjasta Planeetat
Mars, Gacktin studioalbumi vuodelta 2000
Pertti Viinanen

Pertti Viinanen vuonna 1979.
Pertti Johannes Viinanen (9. huhtikuuta 1937 Ruokolahti – 31. lokakuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi SAK:n puheenjohtajana 1980-luvulla.