stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Justinianuksen rutto
Leviämisen syitä

Pandemia levisi nopeasti ehkä siksi, että Euroopassa oli tuolloin sateinen ja viileä ajanjakso, joka johti katovuosiin ja kansainvaelluksiin. Vuosi 536 oli kylmin kuuteen tuhanteen vuoteen, mikä johtui luultavasti jostain suuresta tulivuorenpurkauksesta. Toinen suuri purkaus tapahtui vuosina 539–540, ja se pidensi kylmää kautta luultavasti aina vuoteen 550.
Tulivuorenpurkausten ja katovuosien lisäksi itäistä Välimerta ravistelivat tuolloin lukuisat maanjäristykset, jollaiset erityisesti lisäävät tarttuvien tautien aiheuttamaa kuolleisuutta, kun rotat ja muut jyrsijät jättävät piilopaikkansa ja tulevat lähelle ihmisiä. Justinianuksen ruton epidemioista viisi voidaankin yhdistää juuri edellisenä vuonna tapahtuneeseen maanjäristykseen: Konstantinopolissa vuonna 557, Syyriassa vuonna 567, Antiokiassa vuonna 580, Palestiinassa vuonna 634 ja Syyriassa vuonna 712.
Vaikutuksia

Bysanttia koetellut tauti vaikutti ratkaisevasti Bysantin sotilaalliseen menestykseen eri puolilla, kuten 500-luvulla Italiassa ja Mesopotamiassa. Tauti heikensi Bysantin asemaa lopullisesti. Luostarit tyhjenivät, ja armeijaan oli vaikeaa saada alokkaita. Joidenkin tutkijoiden mukaan rutto edesauttoi 600-luvulla alkaneiden arabien valloitusretkien onnistumista. Tauti tappoi kaupungeissa asuneita bysanttilaisia luultavasti enemmän kuin liikkuvaa elämää viettäneitä arabeja. Ruton arvioidaan myös hävittäneen suuren osan sassanidien hallitsemasta Persiasta, mikä helpotti arabivalloitusta.
Ruton mittasuhteista on ollut vaihtelevia käsityksiä eri tutkijoilla ja eri aikoina. Vuonna 2019 julkaistussa tutkimuksessa ei löydetty todisteita esimerkiksi joukkohautojen määrän kasvusta tai viljakasvien siitepölyn määrän vähenemisestä 500–600-luvuilla, eli rutto ei ehkä ollut niin tuhoisa kuin aiemmin on oletettu.
Justinianus I, jonka mukaan ruttopandemia on nimetty.
Jäppilän vaakuna

Jäppilän vaakuna (1958–2003)
Jäppilän vaakuna on saanut aiheensa Jäppilän kunnan nimen alkukirjaimesta, jota vaakunan patakoukku muodoltaan muistuttaa. Samalla se muistuttaa entisaikojen elinoloista.
Vaakunan on suunnitellut Erkki Karttunen, ja se vahvistettiin käyttöön 7. kesäkuuta 1958. Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä pystyssä kultahaahlat”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2004 kun kunta liittyi osaksi Pieksänmaan kuntaa.
Juutalais-kristillinen jumalakäsitys

Juutalais-kristillinen jumalakäsitys on kristinuskon käsitys Jumalasta, joka osittain perustuu juutalaisuuteen. Kristinusko on perinyt jumalakäsityksen osittain juutalaisuudesta, koska ensimmäiset kristityt olivat juutalaisia, ja heille Jumala oli sama kuin Jahve.
Teologi John Hick kirjoittaa teoksessaan Uskonnonfilosofia, että kristinuskon Jumala on:
Yksi
Ääretön, itseolevainen
Luoja
Persoonallinen
Rakastava, hyvä
Pyhä
Monoteismi

Monoteismiksi eli yksijumalaisuudeksi kutsutaan käsitystä, jonka mukaan on olemassa yksi persoonallinen jumala. Juutalainen ja kristillinen jumalakäsitys on ehdottoman yksijumalainen. Tosin kristinuskossa Jumalan olemus sisältyy kolminaisuusoppiin. Kristinuskon kolminaisuusoppi ja Jeesuksen jumaluus ovat ristiriidassa juutalaisen teologian kanssa, joka korostaa Jumalan ykseyttä, jakamattomuutta ja ruumiittomuutta.
Juutalaisten ja kristittyjen pyhä kirja Vanha testamentti kuvaa, kuinka heprealainen monoteismi syntyi käyden jatkuvaa ja koskaan täysin ratkeamatonta taistelua monijumalaisuuden ja monolatrian kanssa. Heprealaiset palvoivat jumalaansa Jahvea alun perin monien jumalien joukkoon kuuluvana heimojumalana, joka vastusti esimerkiksi filistealaisten Dagonia ja moabilaisten Kemosia.
Ääretön, itseolevainen

Kristillisen ajattelun mukaan jumala on ääretön, rajaton ja riippumaton. Jumalaa ei ole luonut kukaan muu olento. Jumalan yläpuolella ei ole ketään, joka voisi tuhota hänet. Täten kristinuskon jumala on ikuinen, vailla alkua ja loppua.
Luoja

Jumala on luonut kaiken muun kuin oman itsensä. Aikaisemmin on ollut vain Jumala, mutta hän on luonut kaikkeuden tyhjästä. Täten Jumala ja hänen luomakuntansa eli kaikkeus ovat täysin erillään toistaan. Luotu ei voi tulla luojaksi, ihminen Jumalaksi. Toiseksi kaikkeus on riippuvainen Jumalasta, joka on kaikkeuden valmistaja ja ylläpitäjä. Hickin mukaan usko ei vaadi mitään tiettyä kaikkeuden synnyn selitystä, joskin hänen mukaansa jotkin käsitykset, kuten tyhjästä ainutkertaisesti syntynyt kaikkeus, antavat juutalais-kristilliselle luomisopille jonkin verran ulkoista tukea
Jänissaari (Pietari)

Pietari-Paavalin linnoitus
Jänissaari (ven. За́ячий о́стров, Zajatši ostrov) on saari Nevan suistossa Pietarin kaupungin alueella Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin keskustassa Nevan leveimmän kohdan pohjoispuolella. Pohjoisessa Kronverkin salmi erottaa sen Koivusaaresta. Saaren pituus on 750 ja leveys noin 400 metriä.
1600-luvulla Jänissaari oli asumatonta heinämaata. Sen pohjoispuolella sijaitsi samanniminen kylä, johon kuuluivat lähes kaikki Koivusaaren talot. Asukkaat olivat pääosin Suomesta muuttaneita inkeriläisiä.
Vuonna 1703 Jänissaarelle ryhdyttiin Pietari I:n käskystä rakentamaan Pietari-Paavalin linnoitusta. Linnoituksen muurien juurella on auringonottajien suosimia hiekkarantoja.
Aiheesta muualla

Jänissaari Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
The Lovin’ Spoonful

| Lovin’ Spoonful |
| --- | --- |
 Lovin’ Spoonful vuonna 1965
Tiedot
Toiminnassa:  1965–1969, 1979–1980, 1991–
Tyylilaji:  poprock, folk rock
Kotipaikka:   New York, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Joe Butler Steve Boone Mike Arturi Phil Smith
Entiset jäsenet:  John Sebastian Zal Yanovsky Jerry Yester John Marrella Jim Yester Lena Yester
Levy-yhtiö:  Kama Sutra Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Lovin’ Spoonful on yhdysvaltalainen, 1960-luvun puolivälissä perustettu pop- ja rock-yhtye. Se valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2000.
Historia > Alkuvaiheet

Lovin’ Spoonful perustettiin vuonna 1965.  Yhtye löi itsensä kotimaassaan läpi jo saman vuoden aikana. Yhtenä tärkeänä syynä nopeaan menestykseen olivat sen päävokalistin John Sebastianin monet nerokkaat oivallukset. Hän osasi yhdistää yhtyeensä musiikkiin aineksia niin folkista, rock and rollista, bluesista kuin kantristakin.  Orkesterin muut jäsenet olivat kitaristi Zal Yanovsky, rumpali Joseph Cambell  Butler sekä basisti Steve Boone. Kaksi viime mainittua olivat lähtöisin rockbändistä Long Islandilta, kun taas Sebastian ja Yanovsky olivat alkuaan Greenwich Villagen folk-artisteja. Nelikon esitykset kiinnostivat monia musiikkialan vaikuttajia ja keikoilla nähtiin mm tuottajana suureen maineeseen yltänyt Phil Spector.
Historia > Menestys

Uusi, vasta perustettu levy-yhtiö Kama-Sutra otti Lovin’ Spoonfulin suojiinsa ja julkaisi yhtyeen ensimmäisen single-levyn, joka oli saanut nimekseen "Do You Believe In Magic". Tämä, samoin kuin sitä seurannut "You Didn't Have To Be So Nice" löytyivät Billboardin kymmenen myydyimmän levyn joukosta. Kansainvälinen menestys tuli vuoden 1966 alussa julkaistun kolmannen singlen myötä. Vanhahtavaa Ragtimeä tyylillisesti edustanut "Daydream" menestyi ympäri Eurooppaa saaden hyvän vastaanoton myös Suomessa. Lovin’ Spoonful täydensi menestystään julkaisemalla vielä saman vuoden aikana heidän suurimmaksi menestyksekseen nousseen rokkaavan ja hieman inhorealistisen Summer in the Cityn, josta on muodostunut eräs pop-musiikin klassikoista. (Suomalaisen version tulkitsi Danny). Lovin’ Spoonfulin menestyminen aikakautena, jolloin Tamla Motownin mustat artistit sekä Beatles, Rolling Stones ja muut brittiyhtyeet hallitsivat suurta osaa läntisen maailman levymyynnistä, oli melkoinen sensaatio.
-Summer In The Cityn lyriikkaa.
Vuonna 1967 yhtyeen menestyskaari kääntyi laskuun. Alkuvuodesta Kaunis "Rain on the Roof", kantrihenkinen "Nashville Cats" ja suuren orkesterin kanssa tehty "Darling Be Home Soon" menestyivät vielä singlerintamalla ja maaliskuussa julkaistu kokoelma-albumi "Best of the Lovin' Spoonful"  kävi kaupaksi hyvin pysytellen Yhdysvaltain myyntilistoilla lähes koko vuoden. Psykedeelinen rock monine eri variaatioineen oli kuitenkin vallannut kaupallisen musiikin listat ja Lovin' Spoonful alkoi kuulostaa vanhanaikaiselta. He pitivät kuitenkin folk-rockiin nojaavan tyylisuuntansa antamatta uusien virtausten vaikuttaa tuotantoonsa.
Historia > Viimeiset vuodet

Nuorison keskuudessa lisääntynyt LSD:n ja marihuanan käyttö oli alkusyynä Lovin Spoonfulin asteittaiseen hajoamiseen. Kaksi yhtyeen jäsentä, Yanovsky ja Boone, pidätettiin marihuanan hallussapidosta. Rikkeen seurauksena Yanovsky uhattiin karkottaa kotimaahansa Kanadaan. Hän sai luvan jäädä Yhdysvaltoihin ilmiantamalla käyttämänsä huumediilerin virkavallalle. Teon seurauksena hänestä tuli halveksittu "vasikka" vastakulttuuria edustavan kukkaiskansan silmissä. .  Kesäkuussa Yanovsky jätti yhtyeen. Hänen paikkansa täytti Jerry Yester, joka aiemmin oli soittanut Modern Folk Quartetissa.
Lovin' Spoonfulin suosio ei enää palannut ennalleen Yanovskyn lähdön jälkeen. Uusittu kokoonpano keskitti vuoden 1968 ensimmäisen puoliskon aikana kaiken tarmonsa uuden studioalbuminsa tekemiseen. Hieno Amplexin 16-raitainen nauhoitustekniikka  mahdollisti kunnianhimoisen levyn syntymistä. Kesäkuussa julkaistu LP-levy "Everything Playing" ei kovista odotuksista huolimatta sytyttänyt ostavaa yleisöä. Albumi myi huonosti yltäen parhaimmillaankin vain sijaluvulle 118.  Nähdessään menestyksen päivien olevan Lovin' Spoonfulin osalta takanapäin John Sebastian  jätti yhtyeen syksyllä 1968. Kolmimiehisenä orkesteri jatkoi vielä vuoden ajan tehden viimeisen albuminsa "Revelation:Revolution '69".  Kahden johtavan jäsenen poissaolo oli jättänyt kuitenkin korvaamattoman aukon ja vuosikymmenen vaihtuessa uuteen oli Lovin Spoonfulin tarina päättynyt.
Myöhemmät vaiheet

Lovin Spoonful teki myös elokuvamusiikkia.  Heidän musiikkiaan kuultiin Woody Allenin "What's Up Tiger Lilyssä" ja Francis Ford Coppolan elokuvassa "You're a Big Boy Now".
John Sebastian aloitti soolouransa vuonna 1969. Samana kesänä hän esitti Woodstockin festifaaleilla kappaleet "Young Generation" sekä "I Had a Dream".  Näistä jälkimmäinen esitys toimi avausraitana albumilla Woodstock. Lovin' Spoonfulin jäsenistä Joe Butler esiintyi hippimusikaalissa Hair, Jerry Yester liittyi The Association-yhtyeeseen, Zal Yanovsky soitti Kris Kristoffersonin bändissä ja Steve Boone luopui vuosien ajaksi kokonaan  musiikkibisneksestä.
Vuonna 1976 John Sebastian valtasi Yhdysvaltain singletilaston kärkipaikan kappaleella "Welcome Back", joka oli nimimelodia TV-sarjasta "Welcome Back , Kotter".
Vuonna 1995 Die Hard – koston enkeli -elokuva käytti tunnuslaulunaan Summer in the Cityä.
Alkuperäinen Lovin' Spoonfulin kitaristi Zal Yanovsky kuoli sydänkohtaukseen Ontariossa vuonna 2002.
Diskografia > Albumit

Do You Believe in Magic (1965)
Daydream  (1966)
What's Up, Tiger Lily (1966)   (Elokuvamusiikkia)
Hums of the Lovin' Spoonful (1966)
You're a Big Boy Now (1967)   (Elokuvamusiikkia}
Everything Playing (1968)
Revelation: Revolution '69 (1969)
Diskografia > Singlet

Do You Believe In Magic   (1966)
You Didn't Have To Be So Nice  (1966)
Daydream  (1966)
Did You Ever Have To Make Up Your Mind  (1966)
Summer in the City  (1966)
Rain on the Roof  (1966)
Nashville Cats  (1967)
Darlin' Be Home Soon  (1967)
Six O'Clock  (1967)
As Long You're Here  (1967)
You're a Big Boy Now  (1967)
She Is Still a Mystery  (1967)
Money  (1968)
Never goin' Back  (1968)
Run With You  (1968)
Me About Me  (1969)
Younger Generation  (1970)
Aiheesta muualla

The Lovin' Spoonful allmusic.comissa (englanniksi)
John Sebastian vuonna 1979
Lontoon metro

| Lontoon metro |
| --- | --- |


Sijainti:  Lontoo, Iso-Britannia
Avattu:  10. tammikuuta 1863
Pituus:  402 km 
Asemia:  272
Linjoja:  11
Lontoon metro (engl. London Underground; tunnetaan myös nimillä the Tube ja the Underground) on metrojärjestelmä, joka palvelee suurta osaa Suur-Lontoon alueesta ja joitakin osia Buckinghamshiren, Hertfordshiren ja Essexin alueista Englannissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Historia

Lontoon metro on maailman vanhin maanalainen rautatie. Sitä alettiin rakentaa vuonna 1860 ja ensimmäinen rata, Metropolitan Railway, otettiin käyttöön 10. tammikuuta 1863 välillä Paddington–Farringdon.
Historia > Rakennustapa

Ratoja rakennettiin aluksi maan päältä kaivamalla auki tieura, laittamalla sinne rata ja kattamalla se sitten.
Ensimmäinen syvälle maan alle rakennettu linja oli City & South London Railwayn rata välillä King William Street–Stockwell.. Työssä käytettiin halkaisijaltaan 4,3-metristä pyöreää suojaa, jonka sisällä työläiset kaivoivat Lontoon maaperää, joka koostuu lähinnä savesta. Suojaa siirrettiin eteenpäin kaivun edetessä. Tätä menetelmää edelleen kehiteltynä on käytetty lähes koko Lontoon metron rakentamisessa.
Historia > Käyttövoima

Kun rataa suunniteltiin, käyttövoimaksi ajateltiin muun muassa paineilmaa ja paineistettua höyryä.
Ensimmäiset junat olivat kuitenkin höyryveturin vetämiä. Höyryvetureita käytettiinkin maan alla vuoteen 1905 asti. Kattamattomilla sivuradoilla höyryvetureita käytettiin aina vuoteen 1961 asti.
Ensimmäiset sähköveturit tulivat käyttöön vuonna 1890 City & South London Railwayn myötä..
Rataverkko

Metroverkoston pituus on noin 400 kilometriä. Se oli maailman pisin metroverkko lähes 150 vuotta, kunnes Shanghain metroverkosto ohitti sen noin vuonna 2010.
Lontoon metrossa on yksitoista linjaa ja 272 asemaa. Metrolla matkustetaan noin miljardi kertaa vuodessa.
Lontoon metrolinjoilla on nimi, ei numeroa, ja tunnusväri, jolla ne on aina merkitty metrokarttoihin. Lontoon metro on ensimmäinen, jonka reittikartta ei suinkaan ole yhteydessä asemien maanpäälliseen sijaintiin, vaan muistuttaa sähköpiirrosta. Kartassa kaikki linjat kulkevat vaaka- tai pystysuoraan tai 45 asteen kulmassa – todellisuudessa ne kiemurtelevat paljon enemmän. Tällaisen metrokartan keksi Harry Beck vuonna 1931.
Linjat > Alkuperäiset rautatieyhtiöt

| Yhtiön nimi | Avattu | Reitti |
| --- | --- | --- |
| Metropolitan Railway | 10. tammikuuta 1863 | Farringdon–Paddington |
| Metropolitan District Railway | 1. lokakuuta 1868 | High Street Kensington–Gloucester Road |
| East London Railway | 1. lokakuuta 1884 | Whitechapel–New Cross |
| City & South London Railway | 18. joulukuuta 1890 | King William Street–Stockwell |
| Waterloo & City Railway | 8. elokuuta 1898 | Waterloo–City |
| Central London Railway | 30. heinäkuuta 1900 | Shepherds Bush–Bank |
| Great Northern & City Railway | 14. helmikuuta 1904 | Finsbury Park–Moorgate |
| Baker Street & Waterloo Railway | 10. maaliskuuta 1906 | Baker Street–Lambeth North |
| Great Northern, Piccadilly & Brompton Railway | 15. joulukuuta 1906 | Hammersmith–Finsbury Park |
| Charing Cross, Euston & Hampstead Railway | 22. kesäkuuta 1907 | Charing Cross–Golders Green |
Linjat > Nykyiset linjat

| Linjan nimi | Väri kartassa | Avattu | Pituus |
| --- | --- | --- | --- |
| Bakerloo line | Ruskea | 1906 | 23 km |
| Central line | Punainen | 1900 | 74 km |
| Circle line | Keltainen | 1884 | 22 km |
| District line | Vihreä | 1868 | 64 km |
| Hammersmith & City line | Vaaleanpunainen | 1864 | 14 km |
| Jubilee line | Harmaa | 1979 | 36 km |
| Metropolitan line | Violetti | 1863 | 67 km |
| Northern line | Musta | 1890 | 58 km |
| Piccadilly line | Tummansininen | 1906 | 71 km |
| Victoria line | Vaaleansininen | 1969 | 21 km |
| Waterloo & City line | Turkoosi | 1898 | 2 km |
Onnettomuudet

Toisen maailmansodan aikana myös metro sai osansa Lontoon pommituksista. Muun muassa lokakuussa 1940 pommiosuma Balhamin metroasemaan surmasi 72 henkeä ja tammikuussa 1941 osuma Bankin metroasemaan tappoi 57 ja haavoitti 69 henkeä.
3. maaliskuuta 1943 omien joukkojen harjoitusräjäytykset noin 400 metrin päässä saivat Bethnal Greenin metroasemalla aikaan paniikin, jossa kuoli 173 henkeä. Uhreista 62 oli lapsia.
8. huhtikuuta 1953 Stratfordin metroaseman luona tapahtui junien peräänajo, jossa kuoli 12 henkeä. Syynä oli kuljettajan virhe.
Moorgaten metro-onnettomuus oli tuhoisin rauhanajan onnettomuus Lontoon metrossa. Se tapahtui 28. helmikuuta 1975 ja siinä kuoli 43 ihmistä.
King’s Crossin metroaseman liukuportaissa syttyi 18. marraskuuta 1987 tulipalo, joka syttyi palavasta tulitikusta. Se tappoi 31 ihmistä.
Terrori-iskut 2005

7. ja 21. heinäkuuta terroristit iskivät Lontoon metroon. 7. heinäkuuta metrojunissa räjäytettiin kolme pommia 50 sekunnin sisällä, neljäs pommi räjähti linja-autossa. Iskussa kuoli kaikkiaan 56 ihmistä, mukaan lukien iskujen tekijät. Iskusta epäillään Al-Qaida-ryhmittymään kytköksissä olevia puolisotilaallisia islamistiryhmiä. 21. heinäkuuta metrossa räjähti jälleen neljä kertaa tasan kaksi viikkoa ensimmäisen pommi-iskun jälkeen. Tällä kertaa itse pommit eivät räjähtäneet, ainoastaan sytyttimet. Syytä ei vielä tiedetä, mutta räjähdysaineen epäillään olleen vanhentunutta. Iskussa loukkaantui yksi henkilö.
22. heinäkuuta poliisi ampui Stockwellin metroasemalla brasilialaisen sähköasentajan, Jean Charles de Menezesin, jota epäiltiin itsemurhapommittajaksi. Myöhemmin selvisi, ettei hänellä ollut mitään yhteyksiä terroristi-iskujen kanssa.
Kuvia Lontoon metrosta

District-linjan juna saapuu Blackfriarsin asemalle
King's Cross St. Pancrasin metroaseman tunnelia
Northern-linjan juna Mornington Crescentin asemalla
Charing Crossin metroaseman sisäänkäynti
Juna South Wimbledonin metroasemalla
Willesden Greenin metroasema
”Mind the gap”-varoituksilla matkustajia muistutetaan junan ja laiturin välisestä kuilusta. Varoituksia usein myös kuulutetaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lontoon metro Wikimedia Commonsissa
Transport for London - London Underground
London metro map at metros.hu
An underground airport, tube-travelling pigeons and giant locusts: Cultural research into London Underground (Arkistoitu – Internet Archive)
Lontoon maanalainen, Seura, 26.04.1939, nro 17, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lontoon metro
Linjat:

Bakerloo
Central
Circle
District
Hammersmith & City
Jubilee
Metropolitan
Northern
Piccadilly
Victoria
Waterloo & City

Asemat:

Nykyiset • Entiset
Lontoon metrokartta vuodelta 1908, kun linjatkin tunnettiin vielä nimillä "railway".
Metron kartta, mukana myös London Overground, DLR ja rakenteilla oleva Crossrail.
Lontoon julkisen liikenteen päivälippu vuodelta 2006.
Väinö Järvenpää

Väinö Kalevi Järvenpää (25. syyskuuta 1933 Ii – 30. tammikuuta 2014) oli suomalainen nyrkkeilijä.
"Väiski" Järvenpää edusti Suomea Rooman 1960 olympialaisissa ja hävisi 60-kiloisten sarjan ensimmäisellä kierroksella romanialaiselle Josif Mihalicille tuomariäänin 2–3. Luzernin EM-kilpailuissa 1959 hän voitti 63,5 kilogramman sarjassa ensimmäisessä ottelussaan belgialaisen Andre Billietin pistein 5–0 mutta hävisi toisessa ottelussaan itävaltalaiselle Rupert Königille pistein 1–4 ja päätyi sijoille 5–8. Belgradin EM-kilpailuissa 1961 hän voitti tšekkoslovakialaisen Ladislaw Reczeyn pistein 5–0 mutta hävisi ranskalaiselle Paul Cosentinolle pistein 1–4 ja sijoittui jälleen sijoille 5–8.
Järvenpää voitti Pohjoismaiden mestaruuden 63,5-kiloisten sarjassa vuonna 1959.
Seuratasolla Järvenpää edusti huippuvuosinaan Kokkolan Jymyä, johon kuuluivat myös kaksi muuta tuon ajan maajoukkuenyrkkeilijää, Olli Mäki ja Paavo Roininen. Lisäksi hän edusti Reisjärven Pilkettä, Iin Yritystä ja Oulun Pyrintöä. Järvenpää voitti Suomen mestaruuden 63,5 kilogramman sarjassa vuosina 1959 ja 1961. Hän saavutti SM-hopeaa 60-kiloisissa vuosina 1955 ja 1958. Hän voitti neljä TUL:n mestaruutta.
Väinö Järvenpään veljenpoika Hannu Järvenpää menestyi jääkiekkoilijana.
Jännitereferenssi

Jännitereferenssi on elektroninen laite, joka tuottaa tasaista jännitettä laitteen kuormituksesta, tehonsyötön vaihtelusta tai lämpötilasta riippumatta. Jännitereferenssiä voidaan kutsua myös jännitelähteeksi, mutta yleensä jännitereferenssin teho riittää ainoastaan vertailujännitteen tuottamiseen, eikä sitä voida samalla tavalla kuormittaa kuin varsinaisia jännitelähteitä. Jännitereferenssejä käytetään yleisesti analogia-digitaali- sekä digitaali-analogiamuuntimissa määrittelemään tulo- tai lähtöjännitealue.
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Sähkö- ja magneettikentät.  (Moniste 381)  Espoo:  Otakustantamo, 1987.  ISBN 951-672-038-2
Luettelo 1 000 pistettä Suomen koripallomaajoukkueessa tehneistä pelaajista

Tämä on luettelo 1 000 pistettä Suomen koripallomaajoukkueessa tehneistä pelaajista. Tuhat pistettä on onnistunut ylittämään yhdeksäntoista miespelaajaa. Tuhannen pisteen rajan on viimeksi saavuttanut vuonna 2012 Petteri Koponen. 1 500 pistettä on ylittänyt 13 miespelaajaa. Viimeisimmät 1 500 pisteen rajan ylittäjät ovat Hanno Möttölä, Tuukka Kotti ja Shawn Huff. Paras pistekeskiarvo yli sata pistettä uransa aikana heittäneistä maajoukkuepelaajista on Kalevi Sarkalahdella, jonka pistekeskiarvo on 16,4.
Naisissa tuhannen pisteen rajan on saavuttanut yhdeksän pelaajaa, joista eniten pisteitä on tehnyt Lea Hakala. Hän on tehnyt Suomen naisten koripallomaajoukkueessa 4139 pistettä. Viimeisin 1 500 pisteen ylitys on vuodelta 2009, jolloin Taru Tuukkanen ylitti kyseisen rajan. Ensimmäisenä pelaajana sadan pelatun maaottelun rajan rikkoi Raimo Lindholm. Hän rikkoi rajan vuonna 1965 Puolaa vastaan pelatussa ottelussa.
Tuhat pistettä saavuttaneet pelaajat > Miehet

Pelaa edelleen. Päivitetty 24.9.2024
| # | Nimi | Ottelut | Pisteet |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Liimo, KariKari Liimo | 154 | 2 462 |  |
| 2. | Sarkalahti, KaleviKalevi Sarkalahti | 143 | 2 377 |  |
| 3. | Pehkonen, SakariSakari Pehkonen | 153 | 2 007 |  |
| 4. | Koponen, PetteriPetteri Koponen | 154 | 1 914 |  |
| 5. | Möttölä, HannoHanno Möttölä | 165 | 1 901 |  |
| 6. | Lignell, RistoRisto Lignell | 169 | 1 895 |  |
| 7. | Huff, ShawnShawn Huff | 224 | 1 811 |  |
| 8. | Heikkinen, JoukoJouko Heikkinen | 190 | 1 749 |  |
| 9. | Lampén, TimoTimo Lampén | 132 | 1 720 |  |
| 10. | Kasko, HeikkiHeikki Kasko | 154 | 1 709 |  |
| 11. | Pilkevaara, JormaJorma Pilkevaara | 158 | 1 646 |  |
| 12. | Kotti, TuukkaTuukka Kotti | 226 | 1 634 |  |
| 13. | Klinga, Kari-PekkaKari-Pekka Klinga | 135 | 1 589 |  |
| 14. | Markkanen, PekkaPekka Markkanen | 129 | 1 430 |  |
| 15. | Salin, SasuSasu Salin | 146 | 1 414 |  |
| 16. | Rannikko, TeemuTeemu Rannikko | 149 | 1 405 |  |
| 17. | Rauramo, AnssiAnssi Rauramo | 151 | 1 379 |  |
| 18. | Kuisma, MarttiMartti Kuisma | 90 | 1 186 |  |
| 19. | Sten, TapioTapio Sten | 134 | 1 032 |  |
| 20. | Koskinen, MikkoMikko Koskinen | 138 | 1 029 |  |
Tuhat pistettä saavuttaneet pelaajat > Naiset

Pelaa edelleen. Päivitetty 1.1.2018.
| # | Nimi | Ottelut | Pisteet |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Hakala, LeaLea Hakala | 251 | 4 139 |  |
| 2. | Tuukkanen, TaruTaru Tuukkanen | 160 | 2 474 |  |
| 3. | Nyman, AuliAuli Nyman | 133 | 1 514 |  |
| 4. | Airas-Järventaus, TerhiTerhi Airas-Järventaus | 137 | 1 462 |  |
| 5. | Suomalainen, AnjaAnja Suomalainen | 122 | 1 239 |  |
| 6. | Vestala, LeenaLeena Vestala | 165 | 1 223 |  |
| 7. | Piipari, ReettaReetta Piipari | 112 | 1 148 |  |
| 8. | Sten, TiinaTiina Sten | 102 | 1 028 |  |
| 9. | Korpivaara, HetaHeta Korpivaara | 112 | 1 013 |  |