stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Charlotte Rampling
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charlotte Rampling Wikimedia Commonsissa
Charlotte Rampling Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef 
Charlotte Rampling italialaiselokuvassa Sequestro di persona (1968).
Rampling vuonna 1974.
Rampling Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2001, jolloin hän toimi elokuvajuhlien juontajana.
Rampling elokuvan 45 vuotta ensi-illassa vuonna 2015.
Regentti

Regentti (lat. regens, hallitseva) tarkoittaa hallitsijaa, hallituksen hoitajaa tai sijaishallitsijaa. Sijaishallitsija hoitaa kruunun vakinaisen haltijan tehtäviä tämän ollessa alaikäinen, pitkään sairaana, mielenvikainen tai matkoilla. Regentti-nimitystä käytetään erityisesti Orléansin herttua Filipistä, joka vuosina 1715–1723 sijaishallitsijana johti Ranskan hallitusta Ludvig XV:n puolesta tämän ollessa alaikäinen.
Sijaishallitsijana saattaa toimia jopa hallitsijasukuun kuulumaton henkilö. Näin kävi esimerkiksi Espanjassa 1841–1843, kun kenraali Baldomero Espartero toimi Isabella II:n sijaishallitsijana ja holhoojana. Regentiksi voidaan kutsua myös valtionhoitajaa, jolla on kuninkaallista valtaa, vaikka hän ei itse omistakaan kruunua.
Regenttimaisteri

Regenttimaisteri on historiallinen kunnianosoitus, jonka Cambridgen ja Oxfordin yliopistot myönsivät maistereille aluksi vuoden, myöhemmin viiden vuoden kuluttua loppututkinnosta.
Regenttikuva

Regenttikuva (holl. Regentenstuk) on Alankomaiden 1500- ja 1600-luvun taiteessa esiintyvä ryhmämuotokuva, joka esittää jonkin ammattikunnan tai järjestön johtomiehiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Regentti Wikimedia Commonsissa
Kalle Renfors

| Kalle Renfors> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. helmikuuta 1901 Tampere
Kuollut: 26. elokuuta 1968 (67 vuotta) Tampere
Poliitikko
Puolue:  SKDL / SKP
Entiset puolueet:  STPV
Asema:  Kansanedustaja (1948–1954)
Vaalipiiri:  Hämeen pohjoinen
Kotipaikka:  Tampere
Puoliso:  Anna Maria Niemi (1922–1968)
Kaarle ”Kalle” Edvard Renfors (2. helmikuuta 1901 Tampere – 26. elokuuta 1968 Tampere) oli suomalainen kansanedustaja. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli tehdastyöläinen ja puuseppä. Renfors oli huutolainen, joka myöhemmin työskenteli muun muassa Tampellan pellavatehtaalla. Kansakoulun lisäksi hän opiskeli sotavuosien jälkeen Sirola-opistossa.
Renfors oli mukana maanalaisessa SKP:ssa 1920-luvulta lähtien ja joutui toimintansa vuoksi myös vankilaan 1930-luvulla. Kansanedustajaksi hänet valittiin SKDL:n edustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1948 eduskuntavaaleissa ja uudelleen vuoden 1951 vaaleissa. Vuoden 1950 presidentinvaalissa Renfors oli Mauno Pekkalan valitsijamiehenä. Kansanedustajakautensa jälkeen Renfors työskenteli Tampereella Osuusliike Voiman vahtimestarina aina kuolemaansa saakka.
Renfors kuului 1920-luvulla Tampereen kaupunginvaltuustoon sekä Messukylän kunnanvaltuustoon, jonka puheenjohtajana hän toimi. Renfors tunnettiin erityisesti hyvänä puhujana, jonka vuoksi hän usein puhui koko vasemmistoryhmänsä puolesta. Maaliskuussa 1930 Renfors valittiin Suomen Kehruu- ja Kutomatyöntekijäin Liiton palkalliseksi luottamusmieheksi liiton perustavassa kokouksessa. Vuonna 1930 Renforsin toimiessa Tampereen kaupunginvaltuutettuna, äärioikeistolainen Lapuan liike yritti muiluttaa hänet, mutta yritys epäonnistui.
Rautatie (romaani)

| Rautatie |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juhani Aho
Kieli:  suomi
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1884
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rautatie on Juhani Ahon vuonna 1884 ilmestynyt esikoisromaani. Sen tyylilajia on nimitetty kansalliseksi pienoisrealismiksi. Teos kuvaa korvessa elävän pariskunnan hiljaiseloa ja heidän yrityksiään kuvitella rautatien olemusta kuulopuheiden perusteella. Rautatie on  suomalaisen kirjallisuuden klassikoita, josta 2000-luvun alkuun mennessä oli otettu useita kymmeniä painoksia. Sitä on kutsuttu myös Ahon ensimmäiseksi ”taiteelliseksi täysosumaksi”. WSOY julkaisi vuonna 2007 näköispainatteen 1892 ilmestyneestä värillisestä, Eero Järnefeltin kuvittamasta laitoksesta. Romaanin pohjalta valmistui samanniminen televisioelokuva vuonna 1973. Aiheesta on tehty niin ikään lukuisia näyttämösovituksia.
Rautatien keskeisiä aineksia ovat pieneläjien kuvitelmat ja sekä erot syrjäseutujen ja vauraiden rintamaiden välillä että ”herrojen” ja ”kansanihmisten” välinen sosiaalinen kuilu. Tärkeä elementti on suomalaisessa kirjallisuudessa toistuva hallitsematon alkoholin käyttö turmiollisen tapahtumaketjun alkuunpanijana.
Juoni > Talvi

Aho aloittaa romaaninsa talvisen luonnon kuvauksella. Rovasti kertoo päähenkilö Matille rautatiestä, joka kulkee ”aivan lähitse Lapinlahden kirkon” ja jolla ennättää vaikka Ranskaan viidessä päivässä. Hän yrittää selittää rautatien ja höyryvoimalla kulkevan junan toimintaperiaatetta syvällä korvessa Liisansa kanssa asuvalle miehelle. Matti tietää ”höyryvenheen”, sellaisen kuin Suomela, jonka pohjalta hän päättelee lokomotiivin eli veturin jonkinkaltaiseksi pyörien päälle nostetuksi höyryveneeksi.
Kotona Matti empii jonkin aikaa, millä tavoin kertoa Liisalle kuulemastaan. Ensin vaimo ei ota miehensä juttuja todesta, mutta kun Matti kertoo, että rovasti ja ruustinnakin olivat puhuneet rautatiestä ja ”käyneet sitä uutten uhkain katsomassa”, hän alkaa pikku hiljaa uskoa. Matin ja Liisan kuvittelussa rautatie muodostuu rautapellillä päällystetyksi tieksi. Talven kuluessa Matti alkaa kuitenkin epäillä rautatien olemassaoloa. Kun Liisa palaa vierailulta ruustinnan luota, hän puolestaan kertoo Matille, mitä on kuullut rautatiestä. Pariskunnan välille syntyy riita aiheesta ja siitä, ovatko rovasti ja ruustinna sittenkään puhuneet totta. Riidan jälkeen Matti ja Liisa vaikenevat koko aiheesta lopputalveksi.
Juoni > Kesä

Keväällä kelirikon aikaan rautatie nousee jälleen puheeksi. Matti ja Liisa päättävät lähteä ”juhannuslauvantaina” Lapinlahden kirkolle kuulemaan pappia, jolla Liisan mukaan on ”paremmat lahjat” kuin oman pitäjän papeilla. Pariskunta lähtee matkaan jalan. He sattuvat törmäämään muiden muassa pappilan herrasväkeen, joille he kertovat olevansa menossa sukulaisia tapaamaan. Oman pitäjän papille ei oikein kehtaa sanoa, että on menossa Lapinlahden "parempilahjaista" pappia kuulemaan. Sitäkään ei voi oikein myöntää, että on menossa katsomaan rautatietä, vaikka se matkan tosiasiallinen syy onkin. "Menkää nyt vaan rautatietä katsomaan", ruustinna kuitenkin innostaa.
Sunnuntaina Matti ja Liisa saapuvat Lapinlahden kirkonkylään, "Matti kappaleen edellä, Liisa kokien perästä tulla". He tapaavat kirkonkylän miehiä ja ihastelevat komeaa asemarakennusta. Liisa ei oikein tiedä, kuinka moista isolasista ja lasiovista taloa pitäisi lähestyä. Suurin yllätys on itse rautatie. "Kaksi kapeata rautakaistaletta...ja pölkkyjä poikkitelaisin...vieri-vieressään...yhtä suoraa silmän kantamattomaan...". Matti ja Liisa päättävät kokeilla junalla matkustamista. Markalla he pääsevät seuraavalle asemalle, ja sieltä sitten kävellen takaisin. Junamatkan kuluessa alkujännitys väistyy ja pariskunta alkaa kiinnittää huomiota myös kanssamatkustajiin. "Ei sille häikeälle näy paraskaan juoksija piisaavan", Matti tuumailee junan vauhdista. Pian mies innostuu juomaan viinaa erään matkustajan kanssa. Ja Liisan varoitukset kaikuvat kuuroille korville! Kun pullon hengetär saa vallan, pariskunta ajaa ohi sen aseman, johon asti matka oli maksettu.
Juopunut Matti joudutaan taluttamaan ulos junasta. Paluumatka sujuu kävellen radan viertä. Matin ja Liisan välille syntyy sanakopua ja lisäksi alkaa sataa. Pariskunta tulee siihen johtopäätökseen, ettei sellaista ihmettä enää tulekaan, jota he varta vasten lähtisivät katsomaan. Ja harakka räkättää seuratessaan kulkijoiden taivallusta sateen pieksämällä maantiellä. "Ei ne meitä varten ole semmoiset...ei sekään rautatie...", Matti ja Liisa tuumivat kotiin päästyään. Lopulta kumpaisenkin mieliala kohenee ja sade väistyy "aamun kuluessa yhä korkeammalle".
Taustaa

Rautatie valmistui keväällä ja kesällä 1884 ja painettiin saman vuoden joulukuussa. Aho oli tutustunut ”rahvaaseen” kotipappilassaan Iisalmen Vieremällä vuodesta 1876 alkaen. Ylioppilaskeväästään 1880 lähtien hän oli säännöllisesti matkannut junalla kotiseutunsa ja Helsingin väliä. Matkat kiehtoivat Ahon mieltä, ja hän kertoi niistä kirjeissään. Syrjäseutujen ihmisten mielissä rautateihin liittyi fantasiaa. Rautatiet olivat poliittinen kiistan aihe 1880-luvun valtiopäivillä, joita lehtimies Aho tiiviisti seurasi.
Ahon lähimpään ystäväpiiriin kuului Järnefeltin perhe, jolta saatu kritiikki vaikutti oleellisesti Rautatien taiteelliseen muotoon. Kasper Järnefelt eritoten oli mukana korjaamassa pienoisromaania sivu sivulta. Minna Canth ylisti Rautatietä jo tuoreeltaan mestariteokseksi. Hän sai käsikirjoituksen luettavakseen elokuussa 1884.
Kuvataiteilija Eero Järnefelt on tehnyt kuvituksen Rautatien vuonna 1892 ilmestyneeseen kuvitettuun laitokseen viettäessään perheineen kesää Kolhon kylällä nykyisessä Mänttä-Vilppulassa. Kuvituksen henkilöhahmojen esikuvina olivat Kolhon asemanseudun asukkaat.
Muuta

Rautatietä on painettu alkuperäiskielellään useita satoja tuhansia kappaleita. Se on käännetty ruotsiksi (Järnvägen), viroksi (Raudtee), saksaksi (Die Eisenbahn) ja neljälle muulle kielelle. Suomenkielistä laitosta on julkaistu myös nimellä Rautatie eli Kertomus ukosta ja akasta, jotka eivät olleet sitä ennen nähneet. Rautatie on julkaistu niin ikään vapaana äänikirjana.
Kun Aho kirjoitti esikoisromaaniaan, Savon rata oli vasta suunnitteluasteella. Kuopioon asti rata valmistui 1889, viisi vuotta romaanin julkaisemisen jälkeen. Osuutta Kuopiosta Iisalmeen, jonka varrella Lapinlahden rautatieasema sijaitsee, alettiin rakentaa samana vuonna, ja säännölliselle liikenteelle se avattiin vuonna 1902.
Aiheesta muualla

Rautatie kokotekstinä Gutenberg-projektissa
Rautatie äänikirjana Gutenberg-projektissa (useita äänitiedostomuotoja)
Rautatie äänikirjana LibriVoxissa lukijana Tuija Aalto
Digi.lib.helsinki.fi
Pohjois-savonmuisti.fi
Elävä arkisto: Rautatie tv-elokuvana
Kosteusvaurio

Vesivahinkojälkiä
Kosteusvauriolla tarkoitetaan rakennuksen sisäpinnan aluetta tai rakenteen osaa, jossa voidaan havaita selviä kosteusjälkiä tai näkyvää mikrobikasvustoa. Kosteusvaurioituneiden rakennusten sisäilman mikrobipitoisuudet ovat usein pieniä, mutta mikrobien lajikoostumus poikkeaa tavanomaisesta. Mikrobikasvuston esiintyminen varmennetaan mikrobiologisin menetelmin. Hoitamaton kosteusvaurio johtaa käytännössä aina mikrobivaurioon. Kosteusvaurio voi johtua monista syistä. Kosteusvaurio voi aiheuttaa sisäilmaongelman.
Kosteusvaurion tunnistaminen

Kosteusvaurio voidaan tunnistaa esimerkiksi ylimääräisen veden aiheuttamista kosteusjäljistä. Näitä ovat esimerkiksi rakennusmateriaalien muodonmuutokset, kuten pinnoitteiden irtoaminen, värimuutokset tai materiaalin turpoaminen sekä kalkkihärmän esiintyminen tiili- tai betonipinnassa. Rakennuksen liiallinen kosteus voidaan myös todentaa sähköisillä mittalaitteilla. Mikrobivaurio on myös lähes varma merkki kosteusvauriosta.
Rakennusten kunnon arviointiin on olemassa monentasoisia menetelmiä ja palveluja. Kosteusvauriokuntoarvio on rakennustekninen tarkastus, jossa selvitetään rakennuksen kunto kosteusvaurioiden varalta. Tarkastuksessa käytetään aistinvaraisia menetelmiä, eikä pintoja rikota. Rakenteiden liiallinen kosteus osoitetaan pintakosteuden osoittimilla. Kuntotutkimuksessa selvitetään muun muassa rakenteiden ja koneteknisten järjestelmien kunto. Tässä tarkastustyypissä voidaan avata pintarakenteita ja käyttää laboratoriotutkimuksia. Kuntotutkimuksella saadaan tarkempaa tietoa rakennuksen kosteusteknisestä kunnosta kuin kuntoarvioilla.
Kosteusvaurioiden syitä

Rakennuksen kosteusvaurio voi johtua monista syistä, joista tärkeimpiä ovat rakenteiden suunnittelussa ja toteutuksessa tapahtuvat virheet. Seuraavassa luettelossa on listattu joitakin kosteusvaurioiden vaaraa lisääviä tekijöitä ja esimerkkejä:
Rakennus- tai suunnitteluvirhe
Liian matalalle korolle perustettu rakenne
Salaojituksen puute tai toimimattomuus
Puutteellinen kosteuseristys
Kylmäsillat
Väärä tarvike- tai materiaalivalinta
Rakentamisen yhteydessä rakenteisiin jäävä kosteus
Riskirakenne tai huollon puute
Toimimaton veden poisto tasakatolta
Lipattomat ikkunanpuitteet
Räystäätön katto
Väärin toteutettu korjaus tai lisäeristys
Rakenteen puutteellinen tuuletus
Vesikattovuoto
Putkistovuoto
Laitevuoto
Huolimaton vedenkäyttö rakennuksen sisällä
Ilmanvaihtokanavien ja vesiputkien lämmönvaihtelusta johtuva veden kondensoituminen
Ilmankostuttimien liikakäyttö
Kosteusvaurioille alttiita rakenteita > Alapohjat > Tuulettuvat alapohjat

Tuulettuva alapohja kosteusvaurioituu yleensä riittämättömän tuuletuksen vuoksi. Tämän lisäksi vaurion syynä saattaa olla puutteellinen salaojitus, kapillaari-ilmiön katkaisevan kerroksen puuttuminen tai alapohjaan vuotava pintavesi. Joskus kosteusvaurioita syntyy tuulettuvaan alapohjaan paikallisesti, kun jokin alue jää tuulettumatta. Tällaisissa kohdissa voi ilman suhteellinen kosteus nousta maasta nousevan kosteuden seurauksena, eikä kosteus pääse poistumaan ilmavirtausten mukana. Paikallinen kosteusvaurio havaitaan todennäköisesti vain ryömimällä alapohjatilaan.
Kosteusvaurioille alttiita rakenteita > Alapohjat > Maanvastaiset alapohjat

Maanvastainen alapohja kostuu yleensä kapillaari-ilmiön vuoksi, jolloin kosteus siirtyy laattamateriaalia pitkin sen yläpinnalle. Jos kapillaarisesti siirtyvä vesi kohtaa laatan yläpinnalla läpipääsemättömän esteen, kuten muovimaton tai muun eristävän materiaalin, kosteus jää laattaan. Kapillaarisen vedennousun taustalla saattaa olla tukkeentunut tai puuttuva salaojitus, jolloin lattialaatan alapuolella oleva sora- tai hiekkakerros vettyy. Jos kapillaarista vedennousua ei estetä, siirtyy kosteus suoraan betonilaattaan. Kosteus saattaa siirtyä myös eristelevyn saumoista. Jos lattian pinnassa on muovimatto, se estää herkästi kosteuden siirtymisen sisäilmaan. Näin lattialaatta muovin alla saattaa säilyä kosteana pitkiä ajanjaksoja, mikä havaitaan pintakosteusmittarilla.
Kapillaari-ilmiön lisäksi rakenteet voivat kostua pintavesien vuoksi, jolloin vettä saattaa joutua valesokkelirakenteen taakse seinien alajuoksuihin tai lattian eristetilaan. Näitä vauriotyyppejä ei useinkaan havaita pintakosteusmittarilla, vaan hajun perusteella.
Kosteusvaurioille alttiita rakenteita > Alapohjat > Valesokkeli

1960-luvun puolivälistä lähtien aina 1990-luvun alkuun saakka oli yleistä rakentaa omakotitaloihin valesokkeli. Vasta sen jälkeen havaittiin rakenteen kosteusriski. Lähes kaikissa valesokkelirakennuksissa on ongelmia. Kun seinän alaosan puurakenteet ovat maanpinnan tasossa tai sen alapuolella, on rakenne aina riskirakenne. Yksi riskeistä on kapillaarinen kosteus ja maaperän kosteus. Seinärakenteen alaosan tuuletus ja kosteuden poistuminen rakenteista ei tapahdu kuten maanpäällisissä rakenteissa. Tutkimusten mukaan noin joka neljännessä omakotitalossa on jonkinasteinen homevaurio, joten homevauriokorjauksia pitää tehdä noin 250 000 talossa. Kustannuksiltaan vakavimmat vauriot ovat yleisesti alapohjassa ja märkätiloissa. Rakennuksissa joudutaan tekemään joko suuria korjauksia tai uusimaan tilojen rakenteita. Vauriot alapohjan rakenteisiin on aiheuttanut virheellisten rakenneratkaisujen aiheuttama vesi tai ylimääräinen kosteus. Asumisterveysliiton tutkimuksessa on selvinnyt, että yli kolmannes perheistä oli kärsinyt homeen aiheuttamista terveysongelmista. Alapohjan mikrobivaurion aiheuttajia on tutkimusten mukaan yhtä usein rivi- ja ketjutaloissa kuin pientaloissa. Virheellisiä rakenteita korjataan tavallisesti muuraamalla valesokkeliin harkko. Pystyrunko katkaistaan, betonisokkelia korotetaan harkoilla ja ulkopuolelle lisätään vesieristys. Harkkomuurausmenetelmässä on useita työvaiheita ja se on suhteellisen kallis toteuttaa. Vuonna 2013 palkittiin Rakennusfysiikkapäivillä Termokenkä-tuote jossa vaurioitunut osa rakenteesta korvataan teräksisillä ja lämpöeristetyillä osilla.
Kosteusvaurioille alttiita rakenteita > Yläpohja

Suurin osa yläpohjien kosteusvaurioista johtuu vuodoista, jotka löytyvät piipun tai muun läpiviennin juuresta. Vuotava vesi kastelee yläpohjan eristeet, mutta saattaa pysähtyä höyrynsulkumuoviin. Tällöin sisäkattoon ei tule kosteusjälkiä, joten vaurio on erittäin hankala havaita. Käytännössä vaurio löydetään vain ryömimällä yläpohjan eristetilaan ja tutkimalla eristeitä. Määrätyillä eristetyypeillä kosteus aiheuttaa eristeisiin näkyvän jäljen, mutta muuten joudutaan avaamaan eristeitä. Joskus kosteusjälkiä jää eristeiden yläpuolisiin, näkyviin puurakenteisiin, mikä helpottaa vaurion löytymistä.
Myös yläpohjan huono tuulettuvuus aiheuttaa merkittävästi kosteusvaurioita. Usein tuulettuvuus huonontuu jälkikäteen tehtyjen muutostöiden, kuten lisäeristysten yhteydessä. Tällöin tuuletusrakoja usein tukitaan. Katealustan tuuletuksen on havaittu olevan usein puutteellinen ullakkotilaan rakennettujen lisähuoneiden kaltevien sisäkattojen kohdalla. Kattorakenteiden kosteusongelmat saattavat johtua myös yläpohjan puutteellisesta höyrynsulusta, jolloin kosteus etenee sisätiloista kattorakenteisiin.
Kosteusvaurioiden yleisyys

Neljä prosenttia suomalaisista ilmoitti vuonna 2019 asuvansa asunnossa, jonka rakenteissa on kosteusongelmia. Joidenkin arvioiden mukaan peräti puolet pientaloista on vaurioitunut siten, että korjaus tai lisäselvitys vauriosta olisi tarpeen. Haastatteluissa on selvinnyt, että 27 % suomalaisista pientaloasukkaasta on havainnut asunnossaan hometta. Myös kuntien rakennuksissa on havaittu paljon kosteusvaurioita. Erityisesti päiväkodeissa ja urheilurakennuksissa on korjattavaa. Kunnat korjasivat 1996 - 1999 vuosittain viittä prosenttia rakennuskannastaan.selvennä
Työterveyslaitoksen selvitysten mukaan arviolta yli puolessa suomalaisista rakennuksista eli noin 700 000:ssa olisi todettavissa kosteusvaurion jäljet ja yli 100 000 rakennuksessa hoitamaton kosteusvaurio on johtanut rakenteiden homehtumiseen.
Useissa Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tutkimushankkeissa on selvitetty suomalaisten asuntojen ja koulurakennusten kosteusvaurioiden yleisyyttä. Tutkimuksissa todetaan, että kosteusvauriot ovat yleisiä kaikentyyppisissä asunnoissa ja kouluissa. Kerros- ja pientaloissa korjausten tai tarkemman tutkimisen tarvetta oli lähes joka toisessa asunnossa. Asuntojen kosteusvaurioista suurin osa on kosteissa tiloissa, ja loput vauriot jakautuvat melko tasaisesti eri tilojen kesken. Koulurakennuksista jopa 75 %:ssa on kosteusvaurioita. Puu- ja kivimateriaalista rakennettujen koulujen välillä ei ole suuria eroavaisuuksia, mutta puurakenteisissa kouluissa on lukumääräisesti hieman enemmän kosteusvaurioita pinta-alaan suhteutettuna. Puukoulujen vauriot ovat vaurioasteeltaan pahempia, mutta pinta-alaltaan pienempiä kuin kivikoulujen vauriot. Koulurakennusten kunto on vähitellen huonontunut johtuen huollon ja kunnostuksen puutteista, joten niihin on päässyt syntymään vakaviakin kosteusvaurioita.
Kirjanpidollisten syiden takia kuntien ei välttämättä ole taloudellisesti kannattavaa purkaa kosteusvaurioista kärsivää julkista rakennusta, koska käyttökelvottomankin rakennuksen purkaminen johtaa kirjanpidossa omaisuuden arvon laskemiseen kunnantalouden tunnusluvuissa.
Tyypillisiä kosteusvaurioita eri vuosikymmenien pientaloissa

Terveyden ja hyvinvoinnin laitos suoritti vuonna 1993 tutkimuksen "Pientalojen kosteusvauriot - yleisyyden ja korjauskustannusten selvittäminen". Tutkimuksessa selvitettiin muun muassa eri vuosikymmenillä rakennettujen suomalaisten pientalojen kuntoa.
Tyypillisiä kosteusvaurioita eri vuosikymmenien pientaloissa > 1960-lukua varhaisemmat rakennukset

Ennen 1960-lukua rakennettuja erillispientaloja oli Suomessa noin 400 000 kappaletta vuonna 1993, joista suurin osa rintamamiestaloja. 1950-luvun talojen yleisimmäksi kosteusvaurioksi on osoittautunut maata vasten rakennetun perusmuurin vuoto, jonka kautta kosteus pääsee kellaritiloihin. Kansanterveyslaitoksen suorittamassa tutkimuksessa tämä vaurio havaittiin joka toisessa tutkitussa talossa. Joka toisessa talossa havaittiin myös vesikattovaurio. Sen todettiin johtuvan yleensä peltikaton naulanreikien vähäisestä vuodosta tai kondenssivedestä, joka tiivistyi peltikattoon pyykinkuivauksen yhteydessä. Joka kolmannesta tutkitusta rakennuksesta löytyi myös putki- ja laitevuotojen aiheuttamia kosteusvaurioita.selvennä
Tyypillisiä kosteusvaurioita eri vuosikymmenien pientaloissa > 1960-luku

1960-luvun pientalojen yleisin kosteusvaurio on vesikatteen vuoto, josta kärsi THL:n tutkimuksen mukaan 38 % tutkituista taloista. Yhtä yleinen ongelma on seinien kosteusvaurio, joka löytyy yleensä kylpyhuoneesta. Putkiston aiheuttamia kosteusvaurioita on 35 %:ssa taloja ja talon alapohjan vaurioita 34 %:ssa tutkituista 60-luvun taloista. Alapohjan vaurion syy on yleensä joko kylpyhuoneen lattiavaurio tai talon ulkopuolisten pintavesien jääminen sokkelin juureen. Ilmanvaihtokanaville kondensoituneesta vedestä aiheutuu kosteusvaurioita noin 12 %:ssa taloista.
Tyypillisiä kosteusvaurioita eri vuosikymmenien pientaloissa > 1970-luku

Tämän vuosikymmenen pientalot ovat tyypillisesti matalalle perustettuja, puurunkoisia taloja, joista monissa on myös valesokkelirakenne. 1970-luvulla alettiin käyttää muovia höyrysulkuna. Yleisin kosteusvaurio on vesikatteen vuoto (jopa 61 %), johtuen tasakatoista ja vuotavista läpivienneistä. Yleinen ongelma on myös kylpyhuoneen seinien kosteusvaurio (28 %), putkivauriot (26 %) sekä alapohjavauriot (22 %). Alapohjavaurion syynä on yleensä kylpyhuoneen lattiavaurio. Ilmanvaihtokanaville kondensoituneesta vedestä on aiheutunut kosteusvaurioita noin 22 %:lle 1970-luvun taloista.
Tyypillisiä kosteusvaurioita eri vuosikymmenien pientaloissa > 1980-luku

1980-luvun pientalojen yleisin kosteusongelma on seinien kosteusvaurio, joka esiintyy usein kylpyhuoneen seinässä (42 %). Laitevaurioita (25 %), alapohjan kosteusvaurioita (24 %), vesikattovaurioita (21 %) sekä ilmanvaihtokanaville kondensoituneesta vedestä aiheutuneita kosteusvaurioita (24 %) löytyy myös suhteellisen paljon. Vesijohtovaurioita (12 %) löytyy myös.
Kosteusvauriorakennuksen aiheuttama terveysvaara

Kosteusvaurioituneen rakennuksen mikrobikasvusto muodostaa usein terveyshaitan, ja kosteusvaurioituneissa rakennuksissa oleskelevilla ihmisillä esiintyy keskimääräistä enemmän terveysongelmia. Kosteusvauriorakennuksiin yhdistettäviä terveyshaittoja on kutsuttu epävirallisella tautinimikkeellä sairaan rakennuksen oireyhtymä (engl. SBS). Sisäilmayhdistys on suosittanut kyseisen termin korvaamista täsmällisemmillä tautinimikkeilla sitä mukaa, kun kosteusvaurion aiheuttamiin terveysongelmiin löytyy selviä rakennukseen ja sen sisäilmaan liittyviä syitä.
Kymmenet-, jopa sadattuhannet ihmiset herkistyvät päivittäin rakennuksissa eläville mikrobeille. Suomalainen tutkimusryhmä onnistui osoittamaan vuonna 2017 suoran yhteyden sisäilman heikon laadun ja työntekijöiden oireilun välillä. Ryhmä onnistui samalla kehittämään sisäilman myrkyllisyyttä kuvaavan mittarin, joka perustuu ympäristömyrkyille äärimmäisten herkkien sian siittiöiden käyttöön ilmanlaadun inkikaattorina. Aiemmat tutkimukset olivat epäonnistuneet suoran syy-yhteyden osoittamisessa sen vuoksi, että sopivaa mittaria oli ollut niin vaikea löytää. Oireita aiheuttavia mikrobeja ei kannata mitata koehenkilöistä, koska ne eivät lisäänny pääsääntöisesti ihmisen elimistössä.