stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kollivuoret

| Kollivuoret |
| --- | --- |
 Metsää Kollivuorten rinteillä
Maantiede
Sijainti:  11°14′51″N, 78°20′16″E
Päävuoristo:  Itä-Ghatit
Korkein kohta
Nimi:  noin 1 300
Kollivuorten sijainti Intiassa.
Kollivuoret (tamiliksi கொல்லி மலை) on pieni vuorijono Tamil Nadun keskiosassa Intiassa. Vuorten korkeus on noin 1 000–1 300 m ja pinta-ala 280 km². Kollivuoret kuuluvat Itä-Ghatien vuoristoon, joka kulkee pitkin Etelä-Intian rannikkoa lähes yhdensuuntaisena sen kanssa.
Kollivuorten rinteillä on paikallisella heimolla malayaleilla pyhiä lehtoja joita on yli 250 kappaletta. Näiden lehtojen vuoksi alue on säilynyt melko koskemattomana. Sen vuotuinen sademäärä on keskimäärin 1467,05 millimetriä. Alueella kasvaa perinteisiä lääkekasveja, joista osa on harvinaisia, niitä myös kerätään ja myydään. Kollivuorilla on myös perinteistä maanviljelyä jossa viljellään riisiä,  hedelmiä,  palkokasveija,  linssejä, maniokkia sekä kahvia ja  pippuria. Alueella elää myös useita endeemisiä eläinlajeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kollivuoret Wikimedia Commonsissa
Kolmas neuvostoliittolainen Etelä­mantereen tutkimusretkikunta

Kolmas neuvostoliittolainen Etelä­mantereen tutkimusretkikunta (1957–1959) oli kolmas neuvostoliittolaisten tekemä Etelä­mantereen tutkimusretkikunta. Retkikuntaa johti neuvostoliittolainen tutkija Jevgeni Tolstikov. Retkikuntaan kuului kaikkiaan 445 miestä (mukaan lukien alusten RV Ob ja Kooperatsija miehistöt), joista 183 aikoi talvehtia mantereella. Vietettyään talven Mirnyi-tutkimusasemalla retkikunta jatkoi matkaansa syyskuussa 1958. Yksi ryhmä saavutti Etelämantereen luoksepääsemättömyyden navan, jonne perustettiin tukikohta 14. joulukuuta.
Kollinjoen seisake

Kollinjoen seisake (lyh. Klj) oli Suomen rataverkkoon kuulunut pysäkki Joroisten kunnassa rataosalla Pieksämäki–Joensuu.
Kollinjoki avattiin liikenteelle 1. kesäkuuta 1950. Se perustettiin ensisijaisesti junien kohtauspaikaksi, mutta siellä oli myös henkilöliikennettä. Vaatimaton asemarakennus rakennettiin vuonna 1953. Kollinjoki muutettiin miehittämättömäksi toukokuussa 1969, kun junien kohtaamiset oli järjestelty toisille asemille lastaustoiminnan päättymisen myötä. Tavaraliikenne lakkautettiin vuonna 1976 ja henkilöliikenne lakkautettiin 3. kesäkuuta 1984. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 2. kesäkuuta 1985. Asemarakennus paloi tuhopoltossa heinäkuussa 1981.
Abraham Baldwin

Abraham Baldwin
Abraham Baldwin (22. marraskuuta 1754 North Guilford, Connecticut – 4. maaliskuuta 1807 Washington, DC) oli yhdysvaltalainen poliitikko, pappi ja lakimies.
Baldwin edusti osavaltiotaan Georgiaa ensin siirtokuntien kongressissa (1785, 1787 ja 1788) ja sitten Yhdysvaltain kongressissa kaikkiaan kahdeksantoista vuoden ajan, ensin edustajainhuoneessa vuosina 1789–1799 ja sitten senaatissa vuodesta 1799 aina kuolemaansa 1807 saakka. Politiikan lisäksi hän toimi myös Georgian yliopiston ensimmäisenä johtajana vuosina 1786–1801.
Baldwin, senaatin pro tempore -puheenjohtaja (1801–1802[lähde? ]), kuoli kesken uransa senaatissa 52-vuotiaana. Hänet on haudattu Washingtonin Rock Creek Cemeteryyn, ja hänen mukaansa on nimetty piirikunnat Alabamassa ja Georgiassa.
Keith Carney

| Keith Carney> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. helmikuuta 1970 (ikä 54) Providence, Rhode Island
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1992–2009
Seurat:  Buffalo Sabres   Chicago Blackhawks   Phoenix Coyotes   Mighty Ducks of Anaheim   Vancouver Canucks   Minnesota Wild   SC Bern (NL)
NHL-varaus:  76. varaus, 1988 Buffalo Sabres
Keith Carney (s. 3. helmikuuta 1970 Providence, Rhode Island, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Carney pelasi urallaan 1 018 NHL-liigan runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän teki 45 maalia ja 183 syöttöä eli 228 tehopistettä. Urallaan hän edusti Buffalo Sabresia,  Chicago Blackhawksia, Phoenix Coyotesia, Mighty Ducks of Anaheimia, Vancouver Canucksia ja Minnesota Wildia.
Keith Andrews (jalkapalloilija)

Keith Andrews
Keith Andrews (s. 13. syyskuuta 1980 Dublin, Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti Englannin Valioliigassa Wolverhampton Wanderersia, Blackburn Roversia ja West Bromwich Albionia sekä pelasi myös alemmilla sarjatasoilla useissa englantilaisseuroissa.
Andrews valittiin Irlannin maajoukkueeseen EM-kilpailuihin 2012. Hän pelasi kaikkiaan 35 maaottelua ja teki niissä kolme maalia vuosina 2008–2012.
Kollikissankäpälä

| Kollikissankäpälä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Kissankäpälät Antennaria
Laji::  plantaginifolia
Kaksiosainen nimi
 Antennaria plantaginifolia  (L.) Richardson 
Katso myös
   Kollikissankäpälä Wikispeciesissä   Kollikissankäpälä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kollikissankäpälä eli kollinkäpälä (Antennaria plantaginifolia) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon, kissankäpälien (Antennaria) sukuun kuuluva kasvilaji. Kollikissankäpälä muistuttaa ulkonäöltään Antennaria neglecta -lajia.
Kollikissankäpälä on monivuotinen ja kasvaa noin 15 cm korkeaksi, harvoin korkeammaksi. Kollikissankäpälä kasvattaa lehtiruusukkeen, jonka keskeltä kohoaa pysty varsi, ja varren päähän kehittyvät kukinnot. Lehtiruusukkeen lehdet ovat vajaat 10 cm pitkiä ja 5 cm leveitä. Lehtien yläpinnat ovat vaaleanvihertäviä ja alapinnat valkeanvihreitä. Lehtien molemmilla pinnoilla on vaalea karvapeite. Varsi on myös tiiviisti vaaleiden karvojen peittämä. Varren päähän kehittyy 3–6 mykerökukinnon ryhmä, jossa kukinnot sisältävät joko hedekukkia tai emikukkia, eli kollikissankäpälä on muiden kissankäpälien tavoin kaksikotinen. Kollikissankäpälä kukkii kevään keskivaiheilla tai loppupuolella.
Kollikissankäpälä kasvaa monenlaisilla kasvupaikoilla, muun muassa ylänköpreerialla, ylänkömetsien aukkopaikoilla, mäenrinteillä sekä polkujen varsilla. Lajia voidaan kasvattaa myös koristekasvina.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kollikissankäpälä (Antennaria plantaginifolia)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Antennaria plantaginifolia (englanniksi)
Flora of North America: Antennaria plantaginifolia (englanniksi)
Acarigua–Arauren roomalaiskatolinen hiippakunta

| Acarigua–Arauren roomalaiskatolinen arkkihiippakunta |
| --- | --- |
 Hiippakunnan sijainti Venezuelan kartalla.
Kirkkokunta:  Katolinen kirkko
Seurakuntia:  24
Jäseniä:  596 000 eli 93,1% alueen väkiluvusta (2015)
Perustettu:  27. joulukuuta 2002
Erotettiin:  Guanaren hiippakunnasta
Piispa:  Juan Carlos Bravo Salazar
Tuomiokirkko:  Our Lady of Corteza Cathedral
Acarigua–Arauren roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on katolinen hiippakunta Venezuelassa. Sen keskuspaikka on Acarigua. Se perustettiin 27. joulukuuta 2002 erottamalla se Guanaren hiippakunnasta.
Vuonna 2015 hiippakuntaan kuului 24 seurakuntaa, joihin kuului yhteensä 596 000 jäsentä. Nämä muodostivat 93,1% hiippakunnan alueen väkiluvusta.
Kihlaero

Kihlaero tarkoitti Suomessa vuoden 1929 avioliittolain mukaan kihlauksen purkautumista. Kihlauksen purkautumisella oli aiemmin vaikutusta kihlakumppaneiden välisiin oikeussuhteisiin.
Säännökset Suomen avioliittolaissa

Kihlauksen purkautumisesta oli aiemmin säännökset vuoden 1929 avioliittolaissa, sen 7–9 §:ssä. Nämä säännökset kumottiin vuonna 1987 avioliittolakiin tehtyjen muutosten yhteydessä.
Säännökset Suomen avioliittolaissa > Purkautumisen oikeusvaikutuksia > Kihlakumppaneiden lahjat

Kihlauksen purkautumisesta – riippumatta siitä tapahtuiko tämä yhteisellä sopimuksella tai yksipuolisesti – johtui, että kummallakin kihlakumppaneilla oli oikeus saada takaisin ne lahjat, jotka hän kihlauksen vuoksi oli antanut kihlatulleen. Jos jompikumpi kihlakumppaneista kuoli, sai eloonjäänyt osapuoli takaisin toiselle antamansa lahjat, mutta hän oli oikeutettu pitämään, mitä oli itse saanut kuolleelta kihlakumppaniltaan. Jos saatu lahja ei ollut enää tallella, oikeuden harkintaan jäi, oliko sen arvo korvattava.
Säännökset Suomen avioliittolaissa > Purkautumisen oikeusvaikutuksia > Kihlauksen aiheeton purkaminen

Kihlakumppani, joka ilman pätevää aihetta oli (yksipuolisesti) purkanut kihlauksen, voitiin, silloin kun tämä harkittiin kohtuulliseksi, velvoittaa suorittamaan kihlatulleen taikka tämän vanhemmille tai muulle henkilölle korvausta siitä vahingosta, mikä näille oli koitunut niistä toimenpiteistä, joihin he olivat ryhtyneet kihlauksen johdosta tai aiottua avioliittoa varten.
Säännökset Suomen avioliittolaissa > Purkautumisen oikeusvaikutuksia > Kihlauksen purkaminen aiheesta

Jos kihlauksen purkamiseen oli pätevä aihe, joka oli luettava jommankumman kihlakumppanin syyksi, oli syypää korvausvelvollinen samalla tavoin kuin se, joka oli purkanut kihlauksen aiheetta.
Jos kihlaus purettiin pätevästä aiheesta, jota ei voitu lukea kummankaan kihlakumppanin syyksi, voitiin toinen heistä, jos erittäin painavia syitä katsottiin olevan, velvoittaa osaksi korvaamaan vahinko.
Säännökset Suomen avioliittolaissa > Purkautumisen oikeusvaikutuksia > Hyvitys makaamisesta

Jos mies oli maannut kihlattunsa ja kihlaus sen jälkeen – yhteisellä sopimuksella tai yksipuolisesti – purettiin, oli mies velvollinen suorittamaan kihlatulleen kohtuullisen hyvityksen, jollei nainen ollut syypää kihlauksen purkautumiseen.
Jos kihlaus, sen jälkeen kun mies oli maannut kihlattunsa, purkautui miehen kuoleman johdosta, voitiin naiselle, silloin kun siihen katsottiin olevan erityistä aihetta, määrätä suoritettavaksi sellainen hyvitys, joka ei kuitenkaan saanut olla enempää kuin mikä vastasi puolta miehen jäämistön säästöstä.
Säännökset Suomen avioliittolaissa > Kanneoikeus

Kanne lahjojen takaisinsaamisesta sekä hyvityksestä ja muusta vahingonkorvauksesta kihlauksen purkautumisen johdosta oli tehtävä kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun kihlaus oli purkautunut.
Acasta

Acasta voi tarkoittaa seuraavia:
Acasta-luokka, Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjäluokka
Acasta, äyriäissuku
Acasta-gneissi, kanadalainen paljastuma, joka löydettiin 1989
Acasta River, joki Kanadassa
HMS Acasta (1797), Acasta-luokan 40-tykkinen viidennen luokan alus
HMS Acastan piti olla potkurifregatti, jonka kölilaskettiin 1861 ja työt keskeytettiin 1863
HMS Acasta (1912), Acasta-luokan hävittäjä
HMS Acasta (H09), A-luokan hävittäjä
HMS Acastan piti olla Amphion-luokan sukellusvene, mutta tilaus peruutettiin 1945.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Acasta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kitkarengas

Kitkarengas
Kitkarengas on autoissa käytettävä talvirengastyyppi. Nimitys on puhekielessä yleisimmin käytetty, vaikka virallisesti kyseessä on M+S (mud+snow) -tyyppiset renkaat. Tarkasti ottaen tulisi puhua nastattomista talvirenkaista. Renkaan toiminta perustuu lamelleihin, jotka pureutuvat tiehen kiihdyttäessä ja jarruttaessa, sekä pehmeään kumiseokseen. Rengasmyyjät eivät suosittele kitkarenkaita ympärivuotiseen käyttöön.
Kitkarengasta ei ole suunniteltu lämpimiin olosuhteisiin, ja sen pito- ja kulumisominaisuudet ovat kesällä heikommat, ja erityisesti kuluneilla kitkarenkailla kesällä ajettaessa tulee ottaa huomioon poikkeuksellisen huono pito sadekeleillä. Kitkarenkaan etuna voidaan tosin pitää, että ne voidaan vaihtaa autoon syksyllä jo hyvissä ajoin säiden viiletessä, ja niillä voidaan ajaa miellyttävästi myös keväällä pitempään lumien jo sulettua kuin nastarenkailla.
Useissa Euroopan maissa nastarenkaiden käyttö ei ole luvallista, jolloin kaikki talvirenkaat ovat silloin käytännössä kitkarenkaita. Useasti Keski-Eurooppaan suunnitellut kitkarengasmallit eivät sovellu kuitenkaan pohjoisiin talviolosuhteisiin kuin välttävästi. Pohjoisissa maissa, kuten Suomessa myytävät ja kehitellyt mallit eroavat näistä lähinnä runsaampien lamellointiensa, pehmeämpien runkojensa ja kumiseoksiensa osalta.
Kitkarenkaat poikkeavat yleisesti ominaisuuksiltaan ja käytökseltään jonkin verran nastarenkaista, mutta parhaiden nastattomien kitkarenkaiden pito-ominaisuudet ovat hyvin lähellä nastarengasta. Pitokyky jäällä tai jäisillä pinnoilla on kuitenkin heikompi. Vastaavasti kitkarengas tarjoaa suurempaa mukavuutta, hiljaisuutta ja parempia ajo-ominaisuuksia varsinkin paljailla kestopäällystepinnoilla.
Suomessa laki edellyttää talvirenkaille vähintään kolmen millimetrin urasyvyyttä.
Aiheesta muualla

Nokian Renkaiden vertailua kitka- ja nastarenkaiden välillä (Arkistoitu – Internet Archive)
Tiehallinto - Talvi ja tieliikenne -tutkimus (Arkistoitu – Internet Archive)
Aarnio

Aarnio tarkoittaa seuraavia asioita:
Aarniometsä, tarkoittaa luonnontilaista tai koskematonta metsää
Yritys

Wihuri Oy Aarnio, tukkukauppa
Suomalainen sukunimi

Aarne J. Aarnio (1917–2013), vuorineuvos
Aatu Aarnio (s. 2000), jääkiekkoilija
Allan Aarnio (1921–2007), upseeri ja diplomaatti
Anne Aarnio (s. 1947), kirjailija
Annikki Aarnio (1929–2016), pikajuoksija
Antti Aarnio (s. 1981), jääkiekkoilija
Antti Aarnio-Wihuri (s. 1940), liikemies ja lääketieteen kunniatohtori
Artturi Aarnio (1879–1956), kirkkomuusikko, kuoronjohtaja ja säveltäjä
Aulis Aarnio (1937–2023),  oikeustieteen professori ja kirjailija
Bernhard Aarnio (1876–1951), agrogeologi
Eero Aarnio (s. 1932), sisustusarkkitehti , huonekalusuunnittelija ja professori
Erland Aarnio (1881–1938), toimittaja, suomentaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko
Ernesti Aarnio (1877–1938), kirkkoherra, lääninrovasti ja Kokoomuksen kansanedustaja
Hjalmar Aarnio (1880–1943), tukkukauppias, Aarnio Osakeyhtiön perustaja ja toimitusjohtaja
Janette Aarnio (s. 2002), koripalloilija
Jari Aarnio (s. 1957), Helsingin huumepoliisin entinen päällikkö, huumerikollinen
Juha Aarnio (s. 1978), keihäänheittäjä
Jussi Aarnio (1932–2009), televisiotoimittaja ja -tuottaja
Kyösti Aarnio (1888–1936), näyttelijä ja teatterinjohtaja
Margit Aarnio-Aaltonen (1900–1980), taidemaalari
Maria Lasonen-Aarnio (s. 1979), filosofian apulaisprofessori
Marja Aarnio-Isohanni (s. 1962), liikkeenjohtaja
Matti Aarnio (1901–1984), suomalainen upseeri, "Motti-Matti"
Matti Aarnio (1922–2007), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Milja Aarnio (1923–2011), kuvanveistäjä
Olavi Aarnio (1918–1988), ammattiyhdistysmies ja sosiaalineuvos
Paavo Aarnio (1908–1989), virkamies, järjestöjohtaja ja kaupallinen neuvos
Pasi Aarnio (s. 1947), oikeusneuvos
Pekka Aarnio (1930–1960), kuvanveistäjä
Pekka Aarnio (1947–2019), musiikkituottaja ja laulaja
Pirkko Aarnio, ääninäyttelijä
Reeta Aarnio (s. 1971), lasten- ja nuortenkirjailija
Reijo Aarnio (s. 1955), Sitran vanhempi neuvonantaja, tietosuojavaltuutettu 1997-2020
Satu Aarnio (o.s. Tuomisto), malli ja juontaja, Miss Suomi 2008
Tarmo Aarnio (s. 1966), kaupungin- ja kunnanjohtaja
Kuvitteellisia henkilöitä

Raine Aarnio, televisiosarjassa Kotikatu
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aarnio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kauko Salmenkallio

Kauko Alvar Salmenkallio, vuoteen 1946 Teräväinen (1. syyskuuta 1925 Jaakkima – 31. joulukuuta 2012 Espoo) oli suomalainen tietokirjailija ja kouluneuvos.
Henkilöhistoria

Kauko Salmenkallion vanhemmat olivat merikapteeni Antti Teräväinen ja Helena Veijalainen. Hänen äitinsä kuoli 1920-luvun lopussa ja isä juuri ennen talvisotaa. Salmenkallion evakkomatkan aikaisen sijoitusperheen vanhemmat, vuorineuvos Ensio Salmenkallio ja Naemi Irene Uuskoski, adoptoivat hänet sodan jälkeen, jolloin hän otti heidän sukunimensä. Salmenkallion puoliso vuodesta 1953 oli opettaja Aino Sorja Inkeri Waris, professori Harry Wariksen tytär. Salmenkallio tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1946 ja valmistui teologian kandidaatiksi 1951. Valmistuttuaan hän toimi ylioppilaspastorina 1951–1956. Helsingin suomalaisen yksityislyseon ja sen iltalinjan rehtori Salmenkallio oli 1957–1974, jatkaen sittemmin Espoonlahden yhteiskoulun rehtorina 1974–1977 ja Espoonlahden lukion rehtorina vuodesta 1977. Helsingin normaalilyseon uskonnonopettajana hän toimi 1956–1957. Rovastin arvonimen Salmenkallio sai 1978 ja kouluneuvoksen 1990. Salmenkallio toimi kouluhallituksen tilapäisenä tarkastajana vuonna 1964 ja oli Teiniviestin päätoimittaja 1958–1965.
Salmenkallion Suomen kulttuurirahastolle vuonna 2001 tekemään lahjoitukseen perustuvasta nimikkorahastosta tuetaan  luterilaisen teologian, ekumeniikan ja uskonnon pedagogiikan tutkimusta. Vuodesta  2041  alkaen  rahasto tukee kaikkea  kristillisen teologian tieteellistä tutkimusta.
Julkaisuja

Erkki Kaila kristillisenä apologeettina vuosisatamme alun elämän- ja maailmankatsomuksellisena murroskautena maassamme, 1957
Helsingin yksityislyseo 40 vuotta (1923–1963), 1964
60 vuotta kansallista sivistystyötä, 1923–1983: näkymiä koulutien varrelta Helsingin suomalaisesta yksityislyseosta Espoonlahden kouluun ja Espoonlahden lukioon, 1983, Kauko Salmenkallio, Heljä Järvinen, Niina Ahtola (toim.)
Jaakkimalaisuus eilen, tänään, huomenna ,1987
Ihanks myö tuas tavattii: Jaakkiman ja Lahdenpohjan kuvat kertovat, 1988,  Kauko Salmenkallio, Väinö Huolman (toim.)
Matkakuvia Laatokan Karjalasta: Tulkua muutkii katsomua ; Matkakuia Kiziltä, Sortavalasta, Jaakkimasta, Lahdenpohjasta ja Valamosta kesällä 1988, 1989
Jumalan maja ihmisten keskellä, 1989
Klooribentsotrifluoridi

Klooribentsotrifluoridi viittaa kolmeen saman aineen isomeeriin:
o-Klooribentsotrifluoridi eli 2-klooribentsotrifluoridi
p-Klooribentsotrifluoridi eli 4-klooribentsotrifluoridi
m-Klooribentsotrifluoridi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Klooribentsotrifluoridi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
1761

| --- | --- |
Vuosisadat: 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku
Vuosikymmenet: 1690-luku · 1700-luku · 1710-luku · 1720-luku · 1730-luku · 1740-luku 1750-luku · 1760-luku · 1770-luku · 1780-luku · 1790-luku · 1800-luku
Vuodet: 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709 1710 · 1711 · 1712 · 1713 · 1714 · 1715 · 1716 · 1717 · 1718 · 1719 1720 · 1721 · 1722 · 1723 · 1724 · 1725 · 1726 · 1727 · 1728 · 1729 1730 · 1731 · 1732 · 1733 · 1734 · 1735 · 1736 · 1737 · 1738 · 1739 1740 · 1741 · 1742 · 1743 · 1744 · 1745 · 1746 · 1747 · 1748 · 1749 1750 · 1751 · 1752 · 1753 · 1754 · 1755 · 1756 · 1757 · 1758 · 1759 1760 · 1761 · 1762 · 1763 · 1764 · 1765 · 1766 · 1767 · 1768 · 1769 1770 · 1771 · 1772 · 1773 · 1774 · 1775 · 1776 · 1777 · 1778 · 1779 1780 · 1781 · 1782 · 1783 · 1784 · 1785 · 1786 · 1787 · 1788 · 1789 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809
Tapahtumia

Puducherry Intiassa siirtyi ranskalaisilta brittien haltuun, minkä jälkeen se oli vuoroin kummankin maan hallussa. Ranskalle se kuului vuodet 1850–1954, jolloin se siirtyi Intian hallintaan.
Ristijärvellä Kainuussa sijaitsevan Hiisijärven pinta laski toukokuussa 14 metriä järvenlaskun riistäydyttyä hallinnasta
Kuolleita

3. tammikuuta – Willem de Fesch, alankomaalainen säveltäjä ja viulisti (s. 1687)
4. tammikuuta – Stephen Hales, englantilainen kasvitieteilijä, pneumaattinen kemisti, fysiologi ja hengityskoneen kehittäjä (s. 1677)
18. tammikuuta – Francesco Feo, italialainen säveltäjä (s. 1691)
22. tammikuuta – Edward Wortley Montagu, englantilainen whig-poliitikko ja diplomaatti (s. 1678)
10. maaliskuuta – Gustaf Abraham Piper, ruotsalainen kenraalimajuri ja maaherra (s. 1692)
3. huhtikuuta – Christian Ferdinand Abel, saksalainen bassogamban soittaja (s. 1682)
17. huhtikuuta – Thomas Bayes, englantilainen matemaatikko (s. 1702)
14. toukokuuta – Thomas Simpson, brittiläinen matemaatikko (s. 1710)
2. kesäkuuta – Jonas Alströmer, ruotsalainen teollisuusmies (s. 1685)
10. kesäkuuta – Johan Nylander, Porvoon piispa (s. 1698)
4. heinäkuuta – Samuel Richardson, englantilainen kirjailija (s. 1689)
13. heinäkuuta – Claes Lang, suomalainen taidemaalari (s. 1690)
19. syyskuuta – Pieter van Musschenbroek, alankomaalainen luonnontieteilijä (s. 1692)
30. marraskuuta – John Dollond, englantilainen silkinpainaja ja optikko (s. 1706)
17. joulukuuta – Ernst Gottlieb Woltersdorf, saksalainen pietistinen pappi ja virsirunoilija (s. [{1725]])
Kolmen killingin keltainen

Kolmen killingin keltainen värivirhepainama (1855).
Kolmen killingin keltainen (ruots. Gul tre skilling banco) on yksittäinen postimerkki, joka on värivirhepainama ruotsalaisesta kolmen killingin nimellisarvoisesta postimerkistä vuodelta 1855. Värivirhepainamaa tiedetään olevan vain tämä yksi postimerkki. Tavallinen kolmen killingin merkki on väriltään vihreä.
Kolmen killingin keltainen merkki on luokiteltu jopa kahden miljoonan euron arvoiseksi. Postimerkki myytiin geneveläisessä huutokaupassa ennätyshinnalla toukokuussa 2010, mutta tarkkaa hintaa ei paljastettu. Vuonna 2013 merkin osti ruotsalainen liikemies ja kreivi Gustaf Douglas, mutta hänkään ei paljastanut hintaa.
Historia

Vuoden 1855 skilling banco -sarjan postimerkit olivat ensimmäiset Ruotsissa julkaistut merkit. Keltainen väri kuului kahdeksan killingin arvoiseen merkkiin. Luultavasti painajat olivat joutuneet kesken työnsä vaihtamaan rikkinäisen painostanssin toiseen mutta olivat erehdyksessä ottaneet tilalle kolmen killingin merkin stanssin painaessaan kahdeksan killingin arkkia.
Kolmen killingin merkki on leimattu Kopparbergissä 13. heinäkuuta 1857.
Neljätoistavuotias koulupoika Georg Wilhelm Backman löysi keltaisen kolmen killingin merkin isoäitinsä kirjeenvaihdosta vuonna 1885 ja myi sen seitsemällä kruunulla postimerkkikauppias Heinrich Lichtensteinille, joka huomasi värivirheen.
Postimerkillä on merkittävä osa juonenkuljetuksessa elokuvassa Charade (1963). Elokuvassa merkki on nimellisarvoltaan neljä killinkiä.
Tavallinen kolmen killingin postimerkki.