stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Killinkosken kirkko

| Killinkosken kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko kesällä 2012.
Sijainti:  Inkantie 11, Killinkoski, Virrat
Koordinaatit:  62°23′45.9″N, 023°53′04.3″E
Seurakunta:  Virtain seurakunta
Rakentamisvuosi:  1928
Suunnittelija:  Josef Stenbäck
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Killinkosken kirkko sijaitsee Virroilla Killinkosken kylässä. Rukoushuoneyhdistyksen rakennuttama kirkko valmistui vuonna 1928 ja se luovutettiin Virtain seurakunnalle 1977. Kirkon on suunnitellut tuottelias kirkkoarkkitehti Josef Stenbäck. Kirkko jäi hänen viimeiseksi toteutetuksi työkseen. Kyseessä on myös hänen kirkoistaan pienin: istumapaikkoja on 150. Kirkon 6-äänikertaiset urut ovat Kangasalan urkutehtaan vuonna 1963 rakentamat.
Killinkosken Rukoushuone-Yhdistys oli perustettu 1920-luvun alkupuolella. Yhdistys rakennutti rukoushuoneen lahjoitusten ja talkootyön voimin. Arkkitehti Stenbäck oli Killinkosken Nauhatehtaan perustajan P. G. Holmin lanko. Myös kirkon sisustus alttaritaulua myöten tuli lahjoituksena. Rukoushuoneen vihkiäiset olivat uudenvuodenaatonaattona 1928.
Rukoushuoneyhdistys hankki Killinkoskelle myös hautausmaan ja sinne siunauskappelin. Aika ajoin oman seurakunnan perustamista oli suunniteltu, mutta ajatus raukesi, kun Killinkoskelle saatiin kappalainen.
Kirkkoon hankittiin urut vuonna 1963, seurakunta avusti hankkeessa. Rukoushuoneyhdistys lahjoitti kirkon ja hautausmaan kappeleineen Virtain seurakunnalle 1977.
Kirkko on rakennettu puusta Stenbäckin yleistä käytäntöä vastaan. Hän oli sitä mieltä, että kirkot piti rakentaa ainoastaan kivestä, ennen kaikkea graniitista. Kirkko rakennettiin hirsistä ja kirkkosalin sisäosat ovat peittämätöntä hirsipintaa. Kirkko maalattiin ulkoa vuonna 1978.[lähde? ]
Kirkon tyyli yhdistelee Stenbäckille ominaisia tyylisuuntia jugendia, kansallisromantiikkaa ja uusgotiikkaa. Kirkon torni on jugendilaistyyppinen, toisaalta sen historistinen viittaus Suomen vanhaan kellotapuliarkkitehtuuriin ja epäsymmetrinen pohjakaava viittaavat kansallisromantiikkaan, kuten kirkon laivan päädyn assosiaatiot keskiaikaisiin kivikirkkoihin. Kirkkosalin kolmioruutuihin päättyvät ikkunat ovat puolestaan uusgoottilaista perintöä.[lähde? ]
Josef Stenbäck on suunnitellut Killinkosken kylään myös nauhatehtaan.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Killinkosken kirkko
Ilmakuva kirkosta
Koivikko (Kerava)

Koivikko on asuinalue, joka kuuluu eteläiseen Keravaan, ja sijaitsee Savion kaupunginosassa. Koivikossa on lähes pelkästään omakoti- ja paritaloja. Alue on vehreää ja sisältää suuria rakentamattomia metsäalueita. Koivikossa on urheilualue, jossa on talvella luistelujää ja jääkiekkokenttä. Kesällä alueella voi pelata tennistä ja muita hiekkakentällä pelattavia pelejä.
Jugoslavian jääkiekkomaajoukkue

| Jugoslavia |
| --- | --- |
Eniten otteluita:  Edo Hafner: 203
Eniten pisteitä:  Zvone Suvak: 202
Ensimmäinen ottelu
  Jugoslavia 0–1 Romania    (30. tammikuuta 1934; Ljubljana, Jugoslavia)  
Viimeinen ottelu
  Jugoslavia 0–14 Itävalta   (12. huhtikuuta 1992; Klagenfurt, Itävalta)  
Suurin voitto
  Jugoslavia 28–1 Tanska  (28. maaliskuuta 1987; Kööpenhamina, Tanska) 
Suurin tappio
  Jugoslavia 0–24 Tšekkoslovakia   (3. helmikuuta 1939; Zürich, Sveitsi) 
Jugoslavian jääkiekkomaajoukkue edusti kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa Jugoslavian sosialistista liittotasavaltaa, mutta ei enää Jugoslavian liittotasavaltaa. Ennen toista maailmansotaa joukkue edusti Jugoslavian kuningaskuntaa. Joukkue osallistui olympialaisiin viisi kertaa. Jugoslavia pelasi maailmanmestaruuskilpailuissa pääasiassa silloista B-sarjaa, mutta putosi muutaman kerran C-sarjaan.
Saavutukset arvokisoissa > Olympialaiset

1964 – 14.
1968 – 9.
1972 – 11.
1976 – 10.
1984 – 11.
Saavutukset arvokisoissa > MM-kisat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1939 – 13.  1951 – B-sarja; 6.  1955 – B-sarja; 5.  1961 – C-sarja; 3.  1963 – B-sarja; 5.  1965 – B-sarja; 7.  1966 – B-sarja; 3.  1967 – B-sarja; 4.  1969 – B-sarja; 3.  1970 – B-sarja; 4.  |  1971 – B-sarja; 5.  1972 – B-sarja; 6.  1973 – B-sarja; 3.  1974 – B-sarja; 2.  1975 – B-sarja; 4.  1976 – B-sarja; 5.  1977 – B-sarja; 7.  1978 – B-sarja; 8.  1979 – C-sarja; 1.  1981 – B-sarja; 7.  |  1982 – C-sarja; 2.  1983 – B-sarja; 8.  1985 – C-sarja; 2.  1986 – B-sarja; 7.  1987 – C-sarja; 4.  1989 – C-sarja; 2.  1990 – C-sarja; 1.  1991 – B-sarja; 6.  1992 – B-sarja; 8.  |
Syntyneitä joukkueita

Jugoslavian hajoamisesta seuranneita joukkueita:
Bosnia-Hertsegovinan jääkiekkomaajoukkue
Kroatian jääkiekkomaajoukkue
Makedonian jääkiekkomaajoukkue
Serbia ja Montenegron jääkiekkomaajoukkue
Slovenian jääkiekkomaajoukkue
Käännös suomeksi
Junip

Junip on vuonna 1999 perustettu Göteborgista kotoisin oleva ruotsalainen indieyhtye, johon kuuluvat sooloartistinakin menestynyt José González, Elias Araya ja Tobias Winterkorn.
Diskografia > Albumit

Fields (2010)
Junip (2013)
Diskografia > EP:t

Straight Lines (2000)
Black Refuge EP (2005)
Rope and Summit EP (2010)
In Every Direction EP (2011)
Diskografia > Singlet

"Always" (2010)
"In Every Direction" (2011)
"Walking Lightly" (2013)
"Line Of Fire" (2013)
"Your Life Your Call" (2013)
Diskografia > Musiikkivideot

Without You
In Every Direction
Your Life Your Call
Line of Fire
Walking Lightly
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivu
Yhtyeen MySpace-sivu
Kirste

Kirste ja Girste ovat naisen etunimiä. Ne ovat saamelaisia vastineita pohjoismaisille nimille Kirsti ja Kirsten, jotka pohjautuvat Kristinaan ja Kristineen.
Vuoteen 2022 mennessä Kirste on ollut Suomessa virallisena etunimenä alle 10 naisella. Girste-nimisiä henkilöitä ei ole kirjattu Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon lainkaan.
Nimipäivä

Kirste- ja Girste-nimet sisältyvät pohjoissaamelaiseen nimipäiväkalenteriin, joka on Oulun yliopiston professorin Pekka Sammallahden laatima. Nimipäivä on 24. heinäkuuta.
Tunnettuja Kirstejä

Kirste Paltto  (s. 1947), suomensaamelainen kirjailija
Juurikaskärpänen

| Juurikaskärpänen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Osalahko::  Muscomorpha
Yläheimo::  Opomyzoidea
Heimo::  Juurikärpäset Anthomyiidae
Alaheimo::  Pegomyinae
Tribus::  Pegomyini
Suku::  Pegomya
Laji::  hyoscyami
Kaksiosainen nimi
 Pegomya hyoscyami  (Panzer, 1809) 
Katso myös
   Juurikaskärpänen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juurikaskärpänen (Pegomya hyoscyami) on 0,6–0,7 cm pitkä, harmahtava kärpänen, joka on punajuuren ja sokerijuurikkaan paha tuhohyönteinen. Juurikaskärpänen munii yleensä kesäkuun puolivälissä noin millimetrin mittaiset vaaleat munat kasvin lehden alapinnalle. Toukka kuoriutuu 2–7 päivää myöhemmin ja kaivautuu lehden sisään syöden käytäviä lehden sisäosiin, josta syntyy tyypillinen vioitusjälki ns. miina. Juurikaskärpäsen toukka pudottautuu lehdestä maahan 2–3 viikon kuluttua jolloin se koteloituu, Uusi juurikaskärpänen voi vapautua kotelosta samana tai seuraavana kesänä.
Suomessa vihannesviljelijät ovat velvoitettuja seuraamaan lajin esiintymistä touko-elokuussa. Toukat aiheuttavat tuhoja viljelmillä kaivautumalla viljelykasvien lehtien sisään.
Juurikaskärpäsen toukkia
Itä–Länsi-ottelu 2013

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Tiedot
Päivämäärä: 12.-14.7.2013
Kaupunki: Hyvinkää, Suomi
Kenttä: Pihkalan pesäpallostadion
Järjestäjä: Hyvinkään Tahko
Tulokset
Miehet: 0-2 (1-2, 0-1) Länsi
Naiset: 0-1 (2-2, 2-6) Länsi
A-pojat: 0-1 (0-3, 3-3) Länsi
B-pojat: 0-2 (3-4, 2-6) Länsi
B-tytöt: 0-2 (0-1, 1-3) Länsi
Vuoden 2013 Itä–Länsi-ottelu oli järjestyksessään miesten 79. pesäpallon vuotuinen arvo-ottelu. Ottelu pelattiin Hyvinkäällä Pihkalan pesäpallostadionilla 12.–14. heinäkuuta 2013. Paremmuus ratkottiin viidessä sarjassa: miehet, naiset, A-pojat, B-pojat ja B-tytöt. Itä–Länsi-tapahtuma järjestettiin Hyvinkäällä miesten osalta viidennen ja naisten osalta seitsemännen kerran.
Länsi voitti miesten ottelun jaksoin 2–0 ja naisten ottelun luvuin 1–0.
Joukkueet > Miehet

Molempiin joukkueisiin valittiin yksi pelaaja yleisöäänestyksen perusteella. Varsinaisina valitsijoina toimivat Idällä Jukka Holttinen ja Lännellä Kari Kuusiniemi.
Idän pelinjohtajiksi valittiin Mikko Kuosmanen ja Sami Purmonen. Lännen pelinjohtajina puolestaan toimivat Pasi Virtanen ja Jussi Haapakoski. Yleisöäänestyksellä otteluun valittiin Idän joukkueeseen Toni Kohonen ja Lännen joukkueeseen Henri Puputti.
* Valittiin yleisöäänestyksen perusteella.
Joukkueet > Naiset

Molempiin joukkueisiin valittiin yksi pelaaja yleisöäänestyksen perusteella. Varsinaisina valitsijoina toimivat Idällä Kirsi Lakaniemi ja Lännellä Tiia Pöntinen.
Idän pelinjohtajiksi valittiin Jukka Mäkinen ja Niina Sippola. Lännen pelinjohtajina puolestaan toimivat Jukka Liikala ja Timo Kankaanpää. Yleisöäänestyksellä otteluun valittiin Idän joukkueeseen Henna Kytösalmi ja Lännen joukkueeseen Paula Saloranta.
* Valittiin yleisöäänestyksen perusteella.
John Sulston

| John Sulston |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1942
Kuollut: 6. maaliskuuta 2018 (75 vuotta)
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Colin Bernard Reese
Tutkimusalue:  Kemia, biologia ja genomiikka
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (2002)
John Edward Sulston (27. maaliskuuta 1942 – 6. maaliskuuta 2018) oli englantilainen lääketieteilijä ja biokemisti. Hän tutki molekyylibiologiaa ja sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 2002 yhdessä Sydney Brennerin ja H. Robert Horvitzin kanssa. Hän tutki erään sukkulamadon (Caenorhabditis elegans) perimää ja oli keskeisessä roolissa Human Genome Projectissa.
Aiheesta muualla

John Sulstonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Behring  1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950:  1926: Fibiger  1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975:  1951: Theiler  1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000:  1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–:  2001: Hartwell, Hunt, Nurse  2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun
Jonathan Torohia

| Mitalit> Maa:  Tahiti.Miesten beachfutis.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Tahiti.Miesten beachfutis.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Tahiti.Miesten beachfutis.MM-kilpailut  | Maa:  Tahiti> Miesten beachfutis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Espinho 2015 |  |  |
Jonathan Torohia (taiteilijanimeltään Jo, s. 22. helmikuuta 1985 Tahiti) on tahitilainen beachfutismaalivahti, joka edustaa Tahitin beachfutismaajoukkuetta ja espanjalaista FC Barcelonaa. Oikeajalkainen Torohia on 191 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa.
Torohia on pelannut Tahitin kanssa kolmissa MM-kilpailuissa, vuosina 2011, 2013 ja 2015. Vuoden 2015 kilpailuista Espinhosta Tahiti voitti hopeaa ja Torohia palkittiin turnauksen parhaalle maalivahdille annettavalla Golden Glove -palkinnolla. Seuratasolla Torohia on pelannut FC Barcelonan lisäksi muun muassa AS Manu-Urassa.
Torohia on pelannut myös jalkapalloa maalivahtina. Hän on edustanut muun muassa Tahitin pääsarjan AS Piraeta, jonka paidassa hän on pelannut myös OFC Champions Leagueta.
Juhani Ahtiluoto

Juhani Ahtiluoto (sukunimi aik. Ahl; 2. joulukuuta 1869 Lapua – 8. toukokuuta 1942 Alavus) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Juho Leppä.
Henkilöhistoria

Ahtiluoto valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1898 ja toimi vuodesta 1902 alkaen opettajana Alavuden kirkonkylän kansakoulussa. Hän perusti 1903 Alavuden Nuorisoseuran ja oli mukana Alavuden Puhallinorkesterissa sekä johtajana että soittajana. Hän oli jo ennen Alavudelle tuloaan johtanut pari vuotta Kurikan soittokuntaa ja sitä ennen Jyväskylän seminaarin soittokuntaa.
Ahtiluoto toimi lyhyen aikaa myös Savon Sanomien päätoimittajana.
Teoksia

Isän toivo eli rikkaus ja rakkaus: kertomus nuorisolle.  Hissa, Lapua 1890, 2. painos Isak Julin, Tampere 1908 (nimimerkillä Juho Leppä)
Taipaleelle lähtiessä: pois puolue-ennakkoluulot : maalaisköyhälistön suhde kaupunki- ja tehdastyöväestöön.  Savon sanomat, Kuopio 1908
Kihlasilkki: yksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä 442.  Karisto 1939
Juurihoito (kirja)

| Juurihoito |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Miika Nousiainen
Kieli:  Suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2016
Sivumäärä:  334
ISBN:  978-951-1-29389-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Juurihoito on Miika Nousiaisen 2016 syksyllä ilmestynyt romaani. Kirjasta on tehty näytelmäversio ja kirjan elokuvaoikeudet on myyty.
Juoni

Kirja kertoo Pekka ja Esko Kirnuvaaran elämästä. He ovat velipuolia, mutta löytävät toisensa Eskon hammaslääkäriammatin ja Pekan huonokuntoisten hampaiden johdosta. Veljekset päättävät etsiä kadonneen isänsä Onni Kirnuvaaran, jota Esko ei ole ikinä nähnyt, koska kasvoi sijaisperheessä, ja joka hylkäsi Pekan tämän ollessa nuori.
Lopulta veljekset matkustavat jopa Australiaan asti isäänsä etsimään.
Kulhapää

Kulhapää voi tarkoittaa seuraavia:
Kulhapää, järvi Multialla Isojärven lähellä
Kulhapää, järvi Multialla Linnankylän lähellä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, jolla luetellaan useita samannimisiä järviä.
Julia Annas

Julia Annas (s. 1946) on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii Arizonan yliopiston filosofian professorina (Regents Professor). Annas on väitellyt tohtoriksi Harvardin yliopistosta. Aiemmin hän on toiminut St. Hugh's Collegessa Oxfordin yliopistossa.
Annas on erikoistunut antiikin kreikkalaiseen filosofiaan, mukaan lukien antiikin etiikka, psykologia ja tietoteoria. Annas on American Academy of Arts and Sciences -tiedeyhteisön jäsen sekä Oxford Studies in Ancient Philosophy -julkaisun perustaja ja aiempi päätoimittaja.
Julkaisuja > Teoksia

Plato: A Very Short Introduction (Oxford, 2003).
Ancient Philosophy: A Very Short Introduction (Oxford, 2000).
Voices of Ancient Philosophy: An Introductory Reader (Oxford, 2000).
Platonic Ethics, Old and New (Cornell, 1999).
The Morality of Happiness (Oxford, 1993).
Hellenistic Philosophy of Mind (California, 1992).
The Modes of Scepticism (Cambridge, 1985), yhdessä Jonathan Barnesin kanssa
An Introduction to Plato's Republic (Oxford, 1981).
Julkaisuja > Käännöksiä

Platon, Valtiomies (Plato: Statesman, Cambridge, 1995, yhdessä Robin Waterfieldin kanssa)
Sekstos Empeirikos, Pyrrhonismin pääpiirteet (Sextus Empiricus: Outlines of Scepticism, Cambridge, 1994, yhdessä Jonathan Barnesin kanssa)
Aristoteles, Metafysiikka, kirjat M ja N (Aristotle's Metaphysics Books M and N, Oxford, 1976)
Julkaisuja > Artikkeleita

"Aristotle and Kant on Morality and Practical Reasoning" (Aristotle, Kant & The Stoics, ed. S. Ergstrom and J. Whiting, Cambridge 1996)
"Virtue and Eudaimonism" (Virtue and Vice, ed. E. Paul, J. Jaul and F. Miller,  Cambridge, 1998)
"Prudence and Morality in Ancient and Modern Ethics" (Ethics, January 1995)
"Epicurus on Agency" (Passions and Perceptions, Cambridge, 1993)
"The Good Life and the Good Lives of Others" (The Good Life and the Human Good, Cambridge, 1992)
"Plato the Sceptic" (Oxford Studies in Ancient Philosophy, Supp. Vol., 1992).
Aiheesta muualla

Julia Annas (Arkistoitu – Internet Archive) Arizonan yliopisto (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Julia Annas
Käännös suomeksi
Koivukylän suuralue

| Koivukylän suuralue |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Koivukylän suuralue korostettuna.
Kaupunki:  Vantaa
Koordinaatit:  60.323°N, 25.060°E
nro:  5
Pinta-ala:  16,7 km² 
Väkiluku:  30 319   (31.12.2020)
Väestötiheys:  1 816 as./km²
Työpaikkoja:  4 987 kpl   (31.12.2013)
Kaupunginosat:  Koivukylä, Ilola, Asola, Rekola, Havukoski, Päiväkumpu
Koivukylän suuralue sijaitsee Vantaan itäosassa. Kuvassa suuralue on esitetty vihreällä värillä.
Koivukylän suuralue on yksi Vantaan seitsemästä suuralueesta. Koivukylän suuralue sijaitsee pääradan varrella, Tikkurilan suuralueen pohjoispuolella. Pohjoisessa naapureina ovat Tuusulan kunta ja Korson suuralue sekä idässä Sipoon kunta ja Hakunilan suuralue. Vuoden 2020 lopussa suuralueella oli runsas 30 000 asukasta. Samaan aikaan muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus suuralueen väestöstä oli 25,2 prosenttia, eli toiseksi eniten Hakunilan suuralueen jälkeen.
Koivukylän suuralueeseen ovat vuodesta 2007 alkaen kuuluneet seuraavat kaupunginosat: Asola, Havukoski, Ilola, Koivukylä, Päiväkumpu ja Rekola.
| Alueen nro  | Nimi | Väkiluku (31> 12.2020)  | Pinta-ala (km²) | Asukas- tiheys (1> 1.2015;  as./km²) | Työpaikat (31> 12.2013)  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 70 | Koivukylä | &&&&&&&&&&&05154.&&&&005 154 | &&&&&&&&&&&&&&01.06000001,6 | &&&&&&&&&&&02107.&&&&002 107 | &&&&&&&&&&&&0444.&&&&00444 |
| 71 | Ilola | &&&&&&&&&&&05011.&&&&005 011 | &&&&&&&&&&&&&&03.09000003,9 | &&&&&&&&&&&01203.&&&&001 203 | &&&&&&&&&&&&0663.&&&&00663 |
| 72 | Asola | &&&&&&&&&&&04931.&&&&004 931 | &&&&&&&&&&&&&&03.04000003,4 | &&&&&&&&&&&01180.&&&&001 180 | &&&&&&&&&&&02030.&&&&002 030 |
| 73 | Rekola | &&&&&&&&&&&02959.&&&&002 959 | &&&&&&&&&&&&&&01.06000001,6 | &&&&&&&&&&&01818.&&&&001 818 | &&&&&&&&&&&&0467.&&&&00467 |
| 74 | Havukoski | &&&&&&&&&&&08341.&&&&008 341 | &&&&&&&&&&&&&&02.09000002,9 | &&&&&&&&&&&02788.&&&&002 788 | &&&&&&&&&&&01114.&&&&001 114 |
| 75 | Päiväkumpu | &&&&&&&&&&&03923.&&&&003 923 | &&&&&&&&&&&&&&03.04000003,4 | &&&&&&&&&&&01192.&&&&001 192 | &&&&&&&&&&&&0269.&&&&00269 |
| 5 | Koivukylän suuralue,  yhteensä | &&&&&&&&&&030319.&&&&0030 319 | &&&&&&&&&&&&&016.070000016,7 | &&&&&&&&&&&01618.&&&&001 618 | &&&&&&&&&&&04987.&&&&004 987 |
Kuvia

Koivukylän kirjasto.
Koivukylän rautatieasema.
Rekolan kirkko.
Peijaksen sairaala.
Luontoa Koivukylässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koivukylän suuralue Wikimedia Commonsissa
Koivan vesistöalue

Koivan vesistöalue (vir. Koiva vesikond) on Viron vesistöjen hallintoalue, jonka alle on koottu ne vesistöt, joiden vedet laskevat etelään päin Latvian puolelle. Koivan vesistöalue on siten Latvian vesistöjen latva-aluetta, jonka vaikutukset Viron vesistöihin on marginaalinen. Vesistöalueen pohjoisraja seuraa Peipsijärven alavesistöalueen ja Võrtsjärven alavesistöalueen etelärajoja, jotka kuuluvat molemmat Itä-Viron vesistöalueeseen.
Koivan vesistöalue muodostuu Salatsijoen, Gaujan sivujoen Mustjõen ja Väinäjoen sivujoen Pedetsi jõen valuma-alueista, joiden yhteisala on 1 580 neliökilometriä. Hallintoalueella sijaitsee 183 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea.
Aiheesta muualla

Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005 (viroksi)
Joseph Bramah

Joseph Bramah vuonna 1778. Tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva.
Joseph Bramah (13. huhtikuuta 1748 Stainborough Lane Farm, Stainborough, Barnsley, Yorkshire – 9. joulukuuta 1814) oli englantilainen keksijä ja lukkoseppä. Hänet tunnetaan parhaiten hydraulisen puristimen keksijänä. Yhdessä William George Armstrongin kanssa häntä pidetään hydrauliikan yhtenä perustajana.
Vesiklosetin venttiilin kehitys

Valmistuttuaan puusepäksi Bramah muutti Lontooseen, jossa hän työskenteli Herra Allenin palveluksessa asentaen vesiklosetteja, joiden tekniikan Alexander Cumming oli patentoinut vuonna 1775. Bramah huomasi tämän vessamallin kylmien ilmojen jäätymistaipumuksen. Vaikka Allen paransi vessan rakennetta korvaamalla luistiventiilin läppäventtiilillä, joka sulki istuinmaljan pohjan, Bramah hankki sille patentin vuonna 1778 ja alkoi valmistaa vessanistuimia omassa työpajassaan. Tämä vesiklosettimalli oli menestyksekäs ja sitä valmistettiin 1900-luvulle saakka.
Bramahin lukko

Osallistuattuun joillekin lukkojen tekniikkaa käsitteleville luennoille Bramah päätti suunnitella oman lukkomallinsa, jolle hän sai patentin 1784. Samana vuonna käynnistyi Bramahin lukkoyhtiö, joka on edelleen toiminnassa. Bramahin lukot olivat kuuluisia murtovarmuudestaan ja kovuudestaan, ja yritys piti ylpeästi liikkeensä ikkunassa vuodesta 1790 alkaen haastekylttiä, jossa luki: Se, joka pystyy avaamaan tai murtamaan tämän lukon, on ansainnut 200 guinean palkinnon. Palkinnon lunastaminen kesti 67 vuotta, kunnes Lontoon maailmannäyttelyn vuonna 1851 amerikkalainen lukkoseppä Alfred Charles Hobbs kykeni avaamaan lukon. Lukon avaaminen oli vaatinut 51 tuntia 16 päivän aikana. Tämä haastelukko on Lontoon tiedemuseossa. Se ei kuitenkaan ole enää alkuperäisessä kunnossa. Bramah sai lukolleen patentin 1798.
Työstökoneet

Osittain lukkojen osien valmistustarkkuusvaatimusten vuoksi Bramah käytti paljon aikaa metallintyöstökoneiden kehitykseen. Hänellä oli suuri luottamus Henry Maudslayhin, joka oli 18-vuotias tullessaan Bramahin palkkaamaksi. Keskenään he kehittävät joukon kekseliäitä koneita, joilla pystyttiin tehostamaan Bramahin lukkojen valmistusta ja niitä voitiin käyttää myös muiden koneiden valmistukseen.
Juuri ennen kuolemaansa Bramah palkasi myös Joseph Clementin, joka monen muun asian ohella kehitti metallisorveja.
Hydraulinen puristin

Hydraulista puristinta pidetään Bramahin tärkeimpänä keksintönä. Se perustuu Pascalin lakiin, jonka mukaan nesteen paine on vakio suljetussa systeemissä. Kun kokoonpuristumattoman nesteen tapauksessa suljetussa astiassa on kaksi liikkuvaa mäntää ja  toisen liikkuessa sisään toinen tulee ulos ja niin niiden voimien suhde on sama kuin mäntien pinta-alojen suhde. Tällä periaatteella voidaan puristusvoimaa kasvattaa. Bramah sai patentin hydrauliselle puristimelle 1795.