stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yellow Film & TV
Palkinnot (2000-luku)

2002 Yleisö-Venla: Itse valtiaat – Avaruusmusikaali, Venla: Itse valtiaat (paras viihdeohjelma)
2004 Telvis: Itse valtiaat (paras viihdeohjelma), Yleisö-Venla: Se on siinä
2005 Venlat: Firma (paras komediasarja), Juha Jokela (paras draamakäsikirj., Firma), Tommi Korpela (paras miesnäyttelijä, Firma)
2006 Yleisö-Jussi: Tyttö sinä olet tähti, Jussi: Jukka Immonen (musiikki elokuvassa Tyttö sinä olet tähti)
2007 Epica Award -pronssipalkinto: Carrot
2008 Venlat: Suojelijat (paras draamasarja), Kari Ketonen (paras miesnäyttelijä, Suojelijat), Jussit: Ganes (lavastus), pukusuunnittelu (Ganes)
2009 Venlat: Ihmebantu (paras komediasarja), Miitta-täti (paras talk-show), Pasila (viihteen erikoisvenla)
2010 Jussit: Muukalainen (kuvaus), Muukalainen (leikkaus), Venla: Ihmisten puolue (paras viihde- ja musiikkiohjelma), Hopeahuippu-mainoselokuvapalkinto: Hartwall – Åttå drinkero
2011 Jussit: Napapiirin sankarit (paras elokuva-/tuottaja), Napapiirin sankarit (ohjaus), Napapiirin sankarit (käsikirjoitus), Yleisö-Jussi: Napapiirin sankarit, Venla: Putous (paras komedia- ja sketsiohjelma), Hopeahuippu-mainoselokuvapalkinto: Paavo Väyrynen -presidentinvaalimainoskampanja
2012 Venlat: Putous (paras komedia- ja sketsiohjelma), Roba (paras draamaohjelma), Kari Hietalahti (paras miesnäyttelijä, Roba),  Tommi Liski ja Petja Peltomaa (vuoden käsikirjoittajat, Kimmo), TV-maailma-lehden Vuoden Valopilkku -palkinto: Kimmo
2013 Venlat: Hyvät ja huonot uutiset (paras komedia- ja sketsiohjelma), Raviurheilun Vuosigaalan kunniamaininta: Ravisuora, AKK:n Mediapalkinto: Galaxin mestari (Kartingmestari)
2014 Venlat: Siskonpeti (paras komedia- ja sketsiohjelma), Enbuske & Linnanahde Crew (paras keskusteluohjelma), Kimmo (paras miesnäyttelijä)
2014 Vuoden Tiedeviestintäpalkinto: Hyvät ja huonot uutiset
2015 Vuoden raittiusteko (Raittiuden Ystävät ry): Siskonpeti
2015 Vuoden tapahtuma: The Final Night: Jarkko Niemisen jäähyväisottelu
2015 Vuoden urheilukulttuuriteko: The Final Night: Jarkko Niemisen jäähyväisottelu
2015 Venlat: Siskonpeti (paras komedia- ja sketsiohjelma), Hyvät ja huonot uutiset (paras viihdeohjelma)
2016 Venlat: Syke 3 (vuoden TV-ohjelma Yleisö-Venla), Taavi Vartia (vuoden ohjaaja, Syke 3)
2016 Urheilugaala: SM-viikko (vuoden urheilumarkkinointiteko)
2018 Venlat: Sunnuntailounas (paras komedia- ja sketsiohjelma, vuoden käsikirjoittaja), Keisari Aarnio (paras draamasarja), Metsähaaste (paras lasten- ja nuortenohjelma)
2019 Venlat: Sunnuntailounas (paras komedia- ja sketsiohjelma), M/S Romantic (paras draamasarja), Jani Volanen & Tommi Korpeja (vuoden käsikirjoittajat), Jani Volanen (vuoden fiktio-ohjaaja), Hannu-Pekka Björkman (paras miesnäyttelijä)
Aiheesta muualla

Yellow Film & TV:n kotisivut
Yellow Film & TV Elonetissä
KNM Valkyrien (A535, 1981)

| KNM Valkyrien (A535) |
| --- | --- |
 KNM Valkyrien Trondheimissa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hatlø Verksted
Laskettu vesille:  1981
Palveluskäyttöön:  4. helmikuuta 1994
Poistui palveluskäytöstä:  2016
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 500 t
Pituus:  ​68 m
Leveys:  14,5 m
Syväys:  5 m
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  26+
KNM Valkyrien (runkonumero A535) oli Norjan laivaston rannikkopuolustuksen tukialus. Se on alkujaan rakennettu siviilialukseksi.
Hankinta

Jääluokan ICE C vaatimukset täyttävä alus tilattiin Hatlø Verkstediltä, missä se laskettiin vesille 1981. Norjan kuninkaallinen laivasto osti aluksen 1994.
Aluksen uppouma on 3500 tonnia. Sen pituus on 68 metriä ja leveys 14,5 metriä. Aluksen syväys on 5 metriä. Huippunopeus on yli 16 solmua. Miehistöä aluksella tarvitaan vähintään 26 henkeä.
Palvelus

Aluksella oli monipuolinen toimenkuva, johon kuului monia laivastolle suoritettavia tukitehtäviä kuten hinaajana toimiminen.
Alus poistettiin palveluksesta 2016.
Punainen Pilvi

Punainen Pilvi ja American Horse
Punainen Pilvi (engl. Red Cloud, sioux: Makhpyia-luta), (1822 – 10. joulukuuta 1909) oli Oglala sioux-intiaanipäällikkö. Hän oli yksi Yhdysvaltain armeijan tunnetuimmista oman aikakautensa vastustajista ja johti menestyksekästä sotaa vuosina 1866–1868 (tunnettu Punaisen Pilven sotana) Yhdysvaltoja vastaan Powder River Countryn hallinnasta luoteisessa Wyomingissä ja eteläisessä Montanassa.
Nuoruusvuodet

Punainen Pilvi syntyi lähellä Platte-joen haaraumia nykyisen North Platten kaupungin liepeillä. Hänen äitinsä oli Oglala ja hänen isänsä (joka kuoli nuorena) oli Brulé. Punaisen Pilven kasvattajana ja oppi-isänä toimi osaltaan hänen enonsa Chief Smoke. Ollessaan nuori soturi Punainen Pilvi taisteli pawnee- ja crow-intiaaneja vastaan ja keräsi paljon sotilaallista kokemusta.
Sotaretki

Vuonna 1866 Yhdysvaltain hallitus kutsui pohjoisten tasankojen lakotat, cheyennet ja arapahot rauhanneuvotteluihin Fort Laramieen. Neuvottelujen aikana kävi kuitenkin ilmi, että Yhdysvallat oli siirtänyt joukkojaan lakotojen maille pystyttääkseen sinne useita linnoituksia. Kokoukseen osallistunut Punainen Pilvi, joka oli noussut korkeaan asemaan lakotojen yhteiskunnassa, näki amerikkalaisten lupaukset juonitteluna. Hän sai näkemykselleen paljon tukijoita  monien muiden intiaanijohtajien keskuudesta ja 17. heinäkuuta 1866 Punainen Pilvi aloitti sodan, joka tunnetaan "Punaisen Pilven sotana".
Sodan alusta lähtien amerikkalaisten linnakkeet "Bozemanin reitin" varrella Montanan kulta-alueilta South Platte-joelle Coloradoon joutuivat Punaisen Pilven sotureiden hyökkäysten kohteiksi. Hän ei hyväksynyt linnakkeiden rakentamista ja hänen sotaansa yhtyivät cheyennet, jotka tekivät tehokkaita iskuja Yhdysvaltain leviämistä vastaan..
Keväällä 1867 Punaisen Pilven yhdistetyt sotajoukot tehostivat iskujaan, ja intiaanit saavuttivat huomattavia voittoja. Hallituksen joukot oli pakotettu tekemään Fort Laramien rauhansopimuksen. Ehtoihin kuului, että Yhdysvaltain oli hylättävä kaikki linnoitukset Bozemanin reitin varrella ja annettava Lakotojen haltuun alueet: läntinen puolisko Etelä-Dakotaa, joka sisälsi Black Hillsin ja suuren osan Montanaa ja Wyomingiä..
Kun amerikkalaiset evakuoivat joukkonsa lakotojen mailta, Punainen Pilvi määräsi soturinsa polttamaan kaikki linnakkeet Bozemanin reitin varrella. Yli kaksi vuotta kestänyt sota (erillisiä taisteluja ei lasketa) jäi ainoaksi, jonka intiaanit voittivat Yhdysvaltain armeijaa vastaan..
Lyhytaikainen rauha

Rauha lakotojen ja Yhdysvaltain välillä säilyi vain sen aikaa kuin Yhdysvaltain sotavoimat uudelleenorganisoituivat. Vuonna 1874 "kenraali" George Armstrong Custer hyökkäsi lakotoja ja cheyennejä vastaan. Punainen Pilvi ei ottanut osaa Lakota-sotaan vuosina 1876–1877 Hullun Hevosen (Tasunka witko), Istuvan Härän (Tatanka Iyotake) ja muiden intiaanien sotapäälliköiden kanssa.
Viimeiset päivät

Punainen Pilvi jatkoi taistelua kansansa vapauden puolesta vielä lyötynäkin. Myöhemmin Pine Ridge -intiaanireservaatissa hän taisteli intiaaniagentteja, mukaan lukien Valentine McGillycuddy ja joitain Pine Ridgen asukkaita, vastaan. Hän vastusti Dawes-lakia (Dawes Act).
Vuonna 1890 Punainen Pilvi antoi siunauksensa uudelle nopeasti levinneelle henkitanssi-liikkeelle, mutta ei ottanut itse siihen osaa.. Hän eli pitkän elämän ja kuoli vuonna 1909.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Punainen Pilvi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Marco Rubio

| Marco Rubio |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva vuodelta 2025.
Yhdysvaltain ulkoministeri
 21. tammikuuta 2025 –  
Presidentti:  Donald Trump
Edeltäjä:  Antony Blinken
Yhdysvaltain senaattori Floridasta
 2011-1-33. tammikuuta 2011 – 20. tammikuuta 2025  
Edeltäjä:  George LeMieux
Seuraaja:  Ashley Moody (nimetty)
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1971 (ikä 53) Miami, Florida, Yhdysvallat
Puoliso:  Jeanette Dousdebes (vih. 1998)
Lapset:  4
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Tutkinnot:  Floridan yliopisto Miamin yliopisto
Hallitus:  Donald Trumpin II hallitus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
marcorubio.com
Marco Antonio Rubio (s. 28. toukokuuta 1971 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko, joka on toiminut Yhdysvaltain ulkoministerinä vuodesta 2025 lähtien. Ennen ulkoministeriyttään hän toimi Floridan senaattorina vuosina 2011–2025.
Opinnot

Rubio valmistui Floridan yliopistosta vuonna 1993, minkä jälkeen hän opiskeli oikeustiedettä Miamin yliopistossa ja valmistui vuonna 1996. Opintojensa aikana Rubio työskenteli republikaanipoliitikko Ileana Ros-Lehtiselle, joka oli ensimmäinen edustajainhuoneeseen valittu latinalaisamerikkalainen nainen.
Ura

Rubio pyrki ja valittiin senaattiin vuoden 2010 vaalissa Mel Martinezin erottua tehtävästä. Hänen vastaehdokkaansa oli Charlie Crist. Rubio on toiminut konservatiivisessa Teekutsuliikkeessä. Hän vastustaa muun muassa samaa sukupuolta olevien avioliittoa, ilmastonmuutoksen vastaisia toimia ja aseenkanto-oikeuteen puuttumista.
Huhtikuussa 2015 Rubio pyrki republikaanien presidenttiehdokkaaksi vuoden 2016 presidentinvaaliin.
Donald Trump nimesi Rubion ehdokkaakseen Yhdysvaltain ulkoministeriksi Donald Trumpin II hallitukseen tammikuusta 2025 alkaen. Vuonna 2025 Rubio joutui viiden tunnin haastatteluun senaatin ulkoasiainvaliokunnan edessä. Siinä hän sanoi, että Kiina on Yhdysvaltojen suurin uhka. Toisin kuin presidentiksi valittu Trump, Rubio korosti NATOn tärkeyttä.
Rubio nimettiin Yhdysvaltain ulkoministeriksi tammikuussa 2025.
Yksityiselämä

Rubion vanhemmat ovat kuubalaisia. He muuttivat Yhdysvaltoihin vuonna 1956 Fulgencio Batistan valtakaudella. Rubio on katolilainen.
Vuonna 1998 Rubio avioitui Jeanette Dousdebesin kanssa. Heillä on neljä lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marco Rubio Wikimedia Commonsissa
| n k  Yhdysvaltain ulkoministerit |
| --- | --- | --- |
|  Jefferson  Randolph  Pickering  Marshall  Madison  Smith  Monroe  Adams  Clay  Van Buren  Livingston  McLane  Forsyth  Webster  Upshur  Calhoun  Buchanan  Clayton  Webster  Everett  Marcy  Cass  Black  Seward  Washburne  Fish  Evarts  Blaine  Frelinghuysen  Bayard  Blaine  Foster  Gresham  Olney  Sherman  Day  Hay  Root  Bacon  Knox  Bryan  Lansing  Colby  Hughes  Kellogg  Stimson  Hull  Stettinius  Byrnes  Marshall  Acheson  Dulles  Herter  Rusk  Rogers  Kissinger  Vance  Muskie  Haig  Shultz  Baker  Eagleburger  Christopher  Albright  Powell  Rice  Clinton  Kerry  Tillerson  Pompeo  Blinken  Rubio  |  Jefferson  Randolph  Pickering  Marshall  Madison  Smith  Monroe  Adams  Clay  Van Buren  Livingston  McLane  Forsyth  Webster  Upshur  Calhoun  Buchanan  Clayton  Webster  Everett  Marcy  Cass  Black  Seward  Washburne  Fish  Evarts  Blaine  Frelinghuysen  Bayard  Blaine  Foster  Gresham  Olney  Sherman  Day  Hay  Root  Bacon  Knox  Bryan  Lansing  Colby  Hughes  Kellogg  Stimson  Hull  Stettinius  Byrnes  Marshall  Acheson  Dulles  Herter  Rusk  Rogers  Kissinger  Vance  Muskie  Haig  Shultz  Baker  Eagleburger  Christopher  Albright  Powell  Rice  Clinton  Kerry  Tillerson  Pompeo  Blinken  Rubio  |  |
| n k Yhdysvaltain presidentinvaalit 2016 |
| --- | --- |
← 20122020 →
Demokraattien ehdokkaat (Esivaalit):  Valitut ehdokkaat Hillary Clinton (Presidentti) Tim Kaine (Varapresidentti) Muut ehdokkaat Lincoln Chafee Lawrence Lessig Martin O’Malley Bernie Sanders Jim Webb 
Republikaanien ehdokkaat (Esivaalit):  Valitut ehdokkaat Donald Trump (Presidentti) Mike Pence (Varapresidentti) Muut ehdokkaat Jeb Bush Ben Carson Chris Christie Ted Cruz Carly Fiorina Jim Gilmore Lindsey Graham Mike Huckabee Bobby Jindal John Kasich George Pataki Rand Paul Rick Perry Marco Rubio Rick Santorum Scott Walker 
Muut: Sitoutumattomat ja kolmannen puolueen ehdokkaat Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2016
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  US Congress  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef
Ingrid Rüütel

Ingrid Rüütel
Ingrid Rüütel o.s. Ruus (s. 3. marraskuuta 1935 Tallinna) on virolainen etnomusikologi. Rüütel on Viron entisen presidentin Arnold Rüütelin leski; he avioituivat vuonna 1958.
Väitöskirja aiheesta Eesti rahvalaulu ajaloolised kihistused etniliste suhete kontekstis hyväksyttiin 1996.
Perheessä on kaksi tytärtä, Maris (s. 1958) ja Anneli (s. 1965), joilla on lapsia.
KH-11

Konsepti piirustus, joka perustuu Hubble-avaruusteleskooppiin.
Konsepti piirustus, joka perustuu Hubble-avaruusteleskooppiin.
KH-11 on yhdysvaltalainen tiedustelusatelliittimalli, jota lähetettiin Maata kiertävälle radalle vuosien 1976 ja 2005 välillä. Satelliittissa oli tehokas teleskooppi, jonka oletetaan pystyneen kuvaamaan maanpintaa 15 senttimetrin tarkkuudella mikä on laskettu sen mukaan että se olisi käyttänyt 2,4 metrin läpimittaista peiliä. Siinä on ollut myös ELINT -laitteita. Satelliitin eri versioiden massa vaihteli 13 000 ja 17 000 kg:n välillä.
Yhden satelliitin käyttöiän arveltiin 1970- ja 1980-luvulla olleen kolme vuotta ja kun sen polttoaine loppui, ohjattiin satelliitti tuhoutumaan ilmakehään.lähde?
Satelliitin versioita

KH-11/6 palveli joulukuusta 1984 lokakuuhun 1995 335–758 km:n korkeudessa, minkä arvellaan johtuneen siitä, että se oli jätetty radalleen.lähde?
KH-11/7 lähetettiin radalleen lokakuussa 1987 300–1 000 km:n korkeuteen.lähde?
KH-11/8 lähetettiin radalleen marraskuussa 1988 300–1 000 km:n korkeuteen.lähde?
KH-11 satelliitteja on käytetty mm. niin strategisten mannertenvälisten kuin myös keskipitkän matkan ohjusten laukaisualustojen valvontaan.
CIA:n työntekijä William Kampiles myi KH-11:n teknisen käsikirjan kesällä 1977 saaden siitä luvatun 10 000 dollarin sijasta vain 3 000 dollaria. Kampiles sai teostaan 40 vuoden vankeusrangaistuksen, joka lyhennettiin 19 vuoteen.
Vastaavanlainen järjestelmä on Ranskan ylläpitämä SPOT -järjestelmä, jota ylläpitää Centre National d’Etudes (CNES) Spatiales Tolousen lähellä.lähde?
Kiinalla Jiangbing -satelliitteihin kuuluvat kolmannen sukupolven FSW-2 -satelliittien on sanottu vastaavan KH-11:iä kuvauskalustoltaan.lähde?
Lista laukaisuista

| Satelliitti | COSPAR tunnus | Päivämäärä | Laukaisualusta | Kantoraketti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| KH-11 1 (Know 1) | 1976-125A | 12.19.1976 | Va SLC-4E | Titan-3D |
| KH-11 2 (Know 2) | 1978-060A | 14.6.1978 | Va SLC-4E | Titan-3D |
| KH-11 3 (Know 3, Crystal 3) | 1980-010A | 07.2.1980 | Va SLC-4E | Titan-3D |
| KH-11 4 (Know 4, Crystal 4) | 1981-085A | 3.9.1981 | Va SLC-4E | Titan-3D |
| KH-11 5 (Know 5, Crystal 5) | 1982-111A | 11.17.1982 | Va SLC-4E | Titan-3D |
| KH-11 6 (Crystal 6) | 1984-122A | 4.12.1984 | Va SLC-4E | Titan-34D |
| KH-11 7 (Crystal 7) | 1985-F02 | 8.28.1985 | Va SLC-4E | Titan-34D |
| KH-11 8 (Crystal 8) | 1987-090A | 10.26.1987 | Va SLC-4E | Titan-34D |
| KH-11 9 (Crystal 9) | 1988-099A | 6.11.1988 | Va SLC-4E | Titan-34D |
| KH-11 10 (Crystal 10) | 1992-083A | 28.11.1992 | Va SLC-4E | Titan-4 (04) |
| KH-11 11 (Crystal 11) | 1995-066A | 12.5.1995 | Va SLC-4E | Titan-4 (04) |
| KH-11 12 (Crystal 12) | 1996-072A | 20.12.1996 | Va SLC-4E | Titan-4 (04) |
| KH-11 13 (Crystal 13) | 2001-044A | 5.10.2001 | Va SLC-4E | Titan-4 (04) B- |
| KH-11 14 (Crystal 14) | 2005-042A | 19.10.2005 | Va SLC-4E | Titan-4 (04) B- |
| KH-11 15 (Crystal 15) | 2011-002A | 20.1.2011 | Va SLC-6 | Delta-4H |
| KH-11 16 (Crystal 16) | 2013-043A | 8.28.2013 | Va SLC-6 | Delta-4H |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vick, Charles P.: KH-11 kennan Reconnaissance Imaging Spaceraft GlobalSecurity.org. 24.4.2007. Viitattu 24.8.2018.
Andrew Tarantola: How the US Built Its Super-Secret Spy Satellite Program Gizmodo. 23.4.2013. Arkistoitu 24.8.2018. Viitattu 24.8.2018.
Wade, Mark: KH-11 Astronautics Encyclobedia. Viitattu 24.8.2018.
Zarafšon

| Zarafšon |
| --- | --- |
 Zarafšonjokea Tadžikistanissa.
Alkulähde:  Zarafšonin jäätikkö
Laskupaikka:  Kuivuu autiomaassa
Maat:  Tadžikistan, Uzbekistan
Pituus:  877 km
Alkulähteen korkeus:  2 800 m
Virtaama:  154 m³/s
Valuma-alue:  17 710 km²
Zarafšon (tadžikiksi ja uzb. kyrill. Зарафшон, uzb. lat. Zarafshon, ven. Зеравша́н, Zeravšan) on joki Tadžikistanissa ja Uzbekistanissa. Sen pituus on 877 kilometriä. Jokialtaan laajuus on 41 860 neliökilometriä, josta varsinaista yläjuoksun valuma-aluetta on 17 710 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Tadžikistanista Turkestan- ja Zarafšonvuorten yhtymäkohdasta sijaitsevalta Zarafšonin jäätiköltä 2 800 metrin korkeudesta. Sen nimi on yläjuoksulla Masttšoh. Ensimmäiset 300 kilometriä joki virtaa vuolaana kohti länttä kapeassa laaksossa, jossa siihen yhtyvät suurimmat sivujoet Fon, Kištūd ja Moğijon.
Pandžakentin alapuolella alkavalla tasangolla Zarafšon ei saa lainkaan sivujokia. Se jakautuu Samarkandin lähellä kahdeksi haaraksi, joiden nimet ovat Okdaryo ja Qoradaryo. Niiden väliin jää 15 kilometriä leveä Miyonkolin saari. Pääosa vedestä virtaa Qoradaryon ja sen kanavien kautta. Haarat yhtyvät Yangirabodin kaupungin lähellä, jossa joki saa jälleen nimen Zarafšon.
Jokilaakso kapenee Navoiyn luona, minkä jälkeen Zarafšon virtaa Kyzylkumin aavikon sekä Buharan ja Qorakoʻlin keitaiden läpi lounaaseen. Tätä osuutta kutsutaan myös Qorakoʻldaryoksi. Qorakoʻlin yläpuolella olevan padon jälkeen Zarafšon jakautuu Toyqir ja Saribozor -nimisiksi haaroiksi, jotka muodostavat kastelukavien verkon. Joki ehtyy aavikon hiekkaan ja Dengizkoʻlin kaltaisiin suolajärviin, mutta aikaisemmin se on tietyissä ilmasto-olosuhteissa voinut laskea Amudarjaan.
Zarafšon saa vetensä huhti-syyskuussa vuorten jäätiköistä, lumipeitteestä ja lähteistä. Sen virtaus on suurimmillaan heinä-elokussa. Keskimääräinen virtaus Tadžikistanin Dupulassa lähellä Uzbekistanin rajaa on 154 kuutiometriä sekunnissa.
Joki mainitaan Avestassa ”hyvänä vetenä”, mistä myös sen kreikkalainen nimi Polytimetus on käännetty. Myöhemmin käytettiin useita eri nimiä, kunnes 1700-luvulla vakiintui persian kielen ”kullan levittäjää” tarkoittava sana zar-afšān. Zarafšonin vettä on käytetty vuosituhansien ajan keinokasteluun, ja sen alajuoksu on tiheästi asuttua maatalousaluetta. 1900-luvulla keinokastelua alettiin harjoittaa myös Tadžikistanin Pandžakentin piirissä. Nykyään maatalous käyttää joen lähes koko vesimäärän. 1960-luvulta lähtien lisääntyneen sameuden takia Zarafšonin vesi ei alajuoksulla kelpaa juomavedeksi.
Zarafšonin alajuoksua ympäröi lukuisten kastelukanavien ja tekojärvien verkosto. Se saa lisävettä kanavia pitkin Amudarjasta. Joen varrella sijaitsevat muun muassa Samarkandin, Buharan, Kattaqoʻrgʻonin, Gʻijduvonin, Romitanin ja Navoiyn kaupungit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zarafšon Wikimedia Commonsissa
Suomen musiikkiteatteri

Suomen musiikkiteatteri on perheyritys ja Suomen ainoa musikaaleja tuottava kiertueteatteri, jossa yhdistyvät huipputason musikaalit, showt ja konsertit. Teatterin päämaja on Tampereella, mutta esitykset ovat koko Suomessa aina Helsingistä Rovaniemelle asti. Teatteri toteuttaa vuoden aikana noin 200 esitystä suurissa konserttitaloissa ympäri maata.
Suomen Musiikkiteatterin taustalla on taiteilijapariskunta Katariina Leino ja Petri Lairikko. Kirjailija Katariina Leino toimii taiteellisena johtajana ja teatteriohjaaja-näyttelijä Petri Lairikko toimi teatterinjohtajana.
Tuotannot

2009 Piukat paikat (ohj. Petri Lairikko)
2009 The Beatles Story (käsikirj. Reino Bragge, ohj. Petri Lairikko)
2010 Edith! (käsikirj. Katariina Leino, ohj. Petri Lairikko)
2011 Rakkausrevyy (ohj. Petri Lairikko)
2010 Ava & Frank (käsikirj. Katariina Leino, ohj. Petri Lairikko)
2011 Show Must Go On (SMGO) (käsikirj. Katariina Leino, ohj. Petri Lairikko)
2011 Peter Pan -pienoismusikaali Särkänniemen huvipuistossa, ohj. Petri Lairikko)
2011 The Blues Brothers (ohj. Otto Kanerva)
2011 Juice - Taiteilijaelämää (käsikirj. ja ohjaus Heikki Vihinen)
2012 Simply the Best (käsikirj. Katariina Leino, ohj. Petri Lairikko)
2012 Peter Pan-show (ohj. Petri Lairikko)
2012 Punainen mylly (käsikirj. Katariina Leino, ohj. Sami Uotila)
2013 Remu & Hurriganes (käsikir. Katariina Leino, ohj. Petri Lairikko)
2013 Kaunotar ja Hirviö (dramaturgia Katariina Leino, ohj. Anna Haukka ja Petri Lairikko)
2013 ABBA - Dancing Queen (käsikirj. Katariina Leino, ohj. Petri Lairikko)
2013 Singing In The Rain - Laulavat sadepisarat (ohj. Petri Lairikko)
2014 Ihan Tuuliajolla (käsikirj. Katariina Leino, ohj. Petri Lairikko)
2014 Whitney Houston - Me and my Bodyguard (ohj. Petri Lairikko)
2014 Tuhkimo ja Rocktähti (ohj. Anna Haukka ja Petri Lairikko)
2014 Paratiisi (käsikirj. Katariina Leino, ohj. Petri Lairikko)
2015 I Wanna Rock (käsikirj. Katariina Leino, ohj. Petri Lairikko)
2015 Uuno Turhapuro-musikaali (käsikirj. Hannu Runamäki, ohj. Petri Lairikko)
Aiheesta muualla

Suomen musiikkiteatterin kotisivut
Jaakko Tähtinen

Tähtisen suunnittelema Tampereen jäähalli, joka valmistui 1965.
Jaakko Tähtinen (8. tammikuuta 1904 Tampere – 15. maaliskuuta 1970) oli tamperelainen arkkitehti, joka on suunnitellut suuren määrän Tampereen rakennuskantaa.
Hän piirsi sekä asuin- että toimistorakennuksia. Tähtisen päätyönä voidaan pitää vuonna 1965 valmistunutta Tampereen jäähallia. Hän on suunnitellut liikerakennuksia myös Kuopioon, Poriin ja Joensuuhun. Tähtinen teki 1950-luvun alussa Suomen Yhdyspankille mallipiirustuksen, jonka mukaan toteutettiin useita pankin konttoreita eri puolille Suomea.
Hänen poikansa Antti Tähtinen oli myös arkkitehti, joka jatkoi toimiston töitä omalla nimellään. Antti Tähtisen luovuttua oman toimiston pitämisestä muodostivat työntekijät Arkkitehtitoimisto Tähti-Set Oy:n.
Töitä > Tampereella

Pyynikintori 3, 1929 (yhdessä Yrjö Lindegrenin kanssa)
Puistolinna, 1934
Sorsapuistontalo, 1937 (laajennus 1952)
Yhdyspankintalo, 1939
Turvan talo, 1940
Akonlinna, Aaltosenkatu 27–29, 1941
SMK:n talo, 1943
Lääketehdas Starin kiinteistö, Pinninkatu 53, 1948 (laajennus 1955)
As Oy Koskentie, 1949–1952
Sepänkatu 4–8, 1950
Veljeslinna, 1951–1952
Kauppaseuran talo, Laukontori 4, 1957
Tekstiilitalo, 1958
Villa Nykopp (Villa Pääjohtaja), 1963
Tampereen jäähalli, 1965
Töitä > Muualla

Lievestuoreen sellutehtaan päällystön asuintalo, 1938
Metsäkansan kirkko, 1938
elokuvateatteri Iso-Hannu, Rauma, 1940
Mensan (nyk. Saarioinen) tehdasrakennus, Hämeenlinna, 1942
Viialan kirkko, 1950
Kuvia rakennuksista

Puistolinna.
Sorsapuistontalo.
Metsäkansan kirkko.
Akonlinna.
SMK:n talo.
Lääketehdas Star.
Yksi Koskentien taloista.
Viialan kirkko.
Tekstiilitalo.
Villa Nykopp.
Kauppaseuran talo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaakko Tähtinen Wikimedia Commonsissa