Silovikit
Silovikkien aatteet

Eräänlainen silovikkien ideologi oli 2000-luvun alkupuolella apulaiskansliapäällikkö Vladislav Surkov. Hän on kehitellyt Venäjän uuden valtiollisen opin, jonka mukaan Venäjällä vallitsee "ohjattu" ja "suvereeni" demokratia, jota on kutsuttu myös "venäläiseksi demokratiaksi". "Ohjatulla" silovikit tarkoittavat autoritaarista hallintoa ja "suvereenilla" sitä, etteivät muut valtiot saa puuttua mitenkään Venäjän sisäisiin asioihin.
Erään näkemyksen mukaan silovikkien tehtävä on pelastaa Venäjä turvaamalla maan kansalliset edut ja modernisoida maata noudattaen voimakkaan neuvostojohtaja Juri Andropovin perinteitä. Gorbatshovin ja Jeltsinin uudistukset tuhosivat silovikkien mielestä maan ajamalla sen kaaokseen demokratian nimellä kulkien.
Taloudessa silovikit ovat omaksuneet entisen Neuvostoliiton valtiokeskeisen talousopin. Kaikki strategiset tuotantoalat on saatava valtion omistukseen, ja jos ei omistukseen, niin valtion vähintäänkin kontrolloimaksi asettamalla yrityksen johtopaikoille silovikkeja. Silovikit suosivat myös omiaan, joten esimerkiksi Gazprom-pankin varapääjohtaja on 25-vuotias Sergei Ivanovin poika. FSB:n pääjohtajan Nikolai Patruševin toinen poika toimii Igor Setšinin neuvonantajana öljy-yhtiö Rosneftissä ja toinen valtiojohtoisessa VTB-pankissa.
Silovikit ovat viime aikoina keskittyneet erityisesti kaasu- ja öljyntuotannon ja pankkien haltuunottoon. Venäjän valtio-omisteisen öljyntuotannon osuus on noussut neljässä vuodessa 15 prosentista lähes 40 prosenttiin. Esimerkiksi lokakuussa 2007 öljynkuljetuksista vastaavan Transneft johtajaksi nimitettiin Putinin kanssa Itä-Saksassa työskennellyt kenraali Nikolai Tokarev. Silovikit ovat keskittäneet öljyntuotannon valtioenemmistöiseen Rosneftiin, jota johtaa Igor Setšin. Rosneft on ohittanut yksityisen Lukoilin suurimpana öljyntuottajana, koska Mihail Hodorkovskin Jukosin parhaat palat liitettiin siihen. Itse Jukosin pilkkominen ja Hodorkovskin lähettäminen työleirille Siperiaan on silovikien viimeisin suurin voimannäyttö Venäjän talouspolitiikassa. Viime aikoina silovikit ovat yrittäneet ottaa haltuunsa Volgan alueellisen öljy-yhtiön Bašneftin ja öljy-yhtiö Russneftin, jonka pääjohtaja Mihail Guitserijev joutui lähtemään maanpakoon elokuun lopulla 2007. Silovikkien vahvin linnake Venäjän öljy- ja kaasumarkkinoilla on maan suurin yritys Gazprom, jonka hallituksen puheenjohtajana toimii Dmitri Medvedev.
Strategisesti tärkeisiin talouden aloihin kuuluu myös sotateollisuus, jonka silovikit ovat ottaneet myös haltuunsa. Keskeinen silovikki Sergei Ivanov onkin sanonut, että sotateollisuudesta tulisikin kehittää Venäjän korkean teknologian teollisuuden moottori, kuten Neuvostoliitossa. Aseteollisuuden vientimonopolia hallitsevan Rosoboronexportin johtaja on Sergei Tšemetsov, joka sotilaana tutustui Putiniin Dresdenissä. Tšemetsovin edeltäjä Andrei Beljaninov toimii nykyään tullilaitoksen pääjohtajana. Lisäksi Viktor Ivanov toimii aseteollisuusyhtiö Almaz-Antein ja Venäjän suurimman lentoyhtiön Aeroflotin hallituksen puheenjohtajana. Valtiollisen telakkayhtiön johtaja on varapääministeri Sergei Naryškinin.
Osa silovikeista haluaa länsiyritysten sijoittavan Venäjälle, mutta ei sellaisille alueille, jotka katsotaan olevan strategisia. Toiset taas jättäisivät mieluusti ulkomaiset sijoitukset Venäjälle täysin nollaan. Esimerkiksi telakoita ja satamia on otettu väkipakolla takaisin venäläisomistukseen, vaikka aluksi ulkomaalaisia houkuteltiin osallistumaan näille aloille. On arveltu, että seuraavaksi silovikit aikovat valtiollistaa elintarviketuotannon, koska elintarvikkeet ja maataloustuotteet ovat keskeinen tuontitavara Venäjälle. Silovikkien talousajattelutapa muodostuu neuvostoaikojen, korporativismin, protektionismin ja markkinatalouden talousopeista.
Sisä- ja ulkopolitiikassa silovikit noudattavat oppia, jonka mukaan länsimaat eivät saa puuttua mitenkään Venäjän politiikkaan. Silovikkien Venäjän valtiorakenteen ja suuruuden ihanne perustuu Neuvostoliiton ja myös tsaristisen Venäjän aikoihin. Konservatiivisten silovikkien unelmana on Suur-Venäjä ja heidän tyyppinen autokratiaa kannattava slavofiilinen perinne alkoi viimeistään tsaari Aleksanteri III:sta. Silovikit, Putin etunenässä, on pitänyt Neuvostoliiton hajoamista suurimpana onnettomuutena. Silovikit ovat käyttäneet hyväksi kansallismielisyyttä pönkittääkseen valtion yhtenäisyyttä ja vahvuutta sekä oikeuttaakseen Venäjän uuden hallintomallin. Kansallismielisyyttä kanavoidaan Putinin, silovikkien ja Yhtenäisen Venäjän tukemiseksi. Silovikit suhtautuvatkin kielteisesti kaikkiin radikaalinationalistisiin puolueisiin ja liikkeisiin, kuten Vladimir Žirinovskin liberaalidemokraattiseen puolueeseen ja Pamjatiin. Silovikit pyrkivät myös kukistamaan Venäjän uutta hallintomallia vastustavat liikkeet, kansalaisjärjestöt, puolueet, tutkijat, sanomalehdet ja toimittajat, koska suhtautuivat täysin kriittisesti kaikkea länsimaista ja liberaalilta vaikuttavaa kohtaan. Tästä syystä taas läntisissä liberaalidemokratioissa silovikkien katsotaan romuttavan Venäjän demokratiaa.