stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irina (laulaja)
Ura > Ura ennen suosiota

Irina kiersi Suomea vuodesta 1998 alkaen kuuden vuoden ajan show-yhtyeessä nimeltä Playa esiintyen sekä rock-klubeilla että yökerhoissa ja laulaen kaikkea suomalaisesta popista rockiin ja souliin. Vuoden 2003 jälkeen Irina lopetti yhtyeessä ja perusti yhdessä Playan laulaja-kosketinsoittaja Antti Pitkäjärven kanssa Redux-yhtyeen. Reduxissa soittivat myös Jussi Saxlin ja J. Salonen. Myöhemmin sama kokoonpano on toiminut Irinan taustayhtyeenä kahdella kitaristilla, Janne Kasurisella ja Miika Collianderilla, vahvistettuna.
Playassa ja Reduxissa laulaessaan Irina kokeili jo soolouraa muutaman singlen avulla. Warner Music Finlandille hän lauloi vuonna 1998 yhden sinkun ”Sano yes” Playan nimissä ja vuonna 2000 sooloartistina Audiovoxille singlet ”Lisää virtaa” ja ”Vielä rakkaudesta”, vuonna 2001 ”Sinä ja sun Jopo” sekä 2003 ”Katse kertoo kaiken”. Vuonna 2002 Irina levytti Arvi Lindin kanssa hyväntekeväisyyskappaleen ”Hyviä uutisia”.
Ura > Juulian totuudet nostaa menestykseen

2000-luvun alussa Irina työsti albumia Maki Kolehmaisen kanssa, mutta yksikään levy-yhtiö ei suostunut julkaisemaan albumia. Elokuussa 2002 Apulanta-yhtyeen Toni Wirtanen pyysi tuttavaansa Irinaa laulamaan erästä televisiosarjaa varten tekemänsä kappaleen. Kyseessä oli Juulian totuudet -sarjan nimikappale. Projektin päätyttyä Wirtanen ja Irina päättivät jatkaa yhteistyötään ja saivat keväällä 2003 tehdyksi kappaleet ”Öiden kruunu” ja ”Hiirenloukku”. Saman vuoden syksyllä kappaleiden tekemistä jatkettiin. Näistä kappaleista muodostettiin myöhemmin Irinan ensimmäinen albumi. Kaikki Irinan debyyttilevyllä julkaistut kappaleet ovat Toni Wirtasen säveltämiä ja sanoittamia, lukuun ottamatta albumin kultapainokselle sisältynyttä ”Katujen kuningatar” Skädäm-coveria. Joidenkin kappaleiden tekoon myös Irina on osallistunut toisena sanoittajana.
Irinan ensimmäinen virallinen esiintyminen tapahtui 17. maaliskuuta 2004 Lahdessa. Debyyttialbumi Vahva julkaistiin 22. maaliskuuta 2004 ja se pysyi Suomen albumilistalla yhtäjaksoisesti 24 listaviikkoa. Lokakuussa 2004 albumista julkaistiin kultapainos, joka sisälsi myös kaksi ennenjulkaisematonta kappaletta. Vahva-albumia on myyty yli 33 000 kappaletta.
Alkuvuodesta 2005 Irina palkittiin Emma-palkinnoilla vuoden 2004 pop-tulokkaana sekä vuoden debyyttialbumista.
Ura > Älä riko kaavaa ja Liiba laaba

Irinan toinen albumi Älä riko kaavaa julkaistiin 26. lokakuuta 2005. Albumi saavutti platinalevyrajan vuonna 2006 ja se on Irinan tällä hetkellä eniten myyty levy. Älä riko kaavaa -levyn kappaleentekijöinä vaikuttavat Toni Wirtasen lisäksi Knipi ja Ville Pusa. Irina on myös itse tehnyt toiselle levylleen sanoituksia.
Kolmas albumi Liiba laaba julkaistiin 28. maaliskuuta 2007. Se myi päivässä kultaa ja platinaa vielä samana vuonna. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistu kappale ”Pokka” on yksi Irinan tunnetuimmista kappaleista. Singleä on myyty yli singlen kultalevyyn oikeuttava määrä.
Ura > Miten valmiiksi tullaan ja uran ensimmäinen kokoelma

Irinan neljäs albumi Miten valmiiksi tullaan julkaistiin 14. lokakuuta 2009. Levyn kappaleita sävelsivät muun muassa Irinan yhtyeen jäsenet, Toni Wirtanen sekä Irina itse. Albumin kappaleiden tekstit liittyvät kaikki toisiinsa ja siten vievät tarinaa eteenpäin. Levyn ensimmäisenä singlenä julkaistiin Irinan itse sanoittama ja säveltämä ”Et huomaa”.
Vuonna 2009 Irina julkaisi yhteissinglen "Hiljaisin Helsinki" laulaja lauluntekijä Mikko Kuustosen kanssa.
Vuonna 2010 Irina julkaisi uransa ensimmäisen kokoelman, Yhdeksän hyvää ja kymmenen kaunista 2002–2010, joka sisälsi 19 Irinan singleä. Kokoelmalle sisältyi kaksi uutta kappaletta, jotka molemmat julkaistiin myös singleinä. Ensimmäinen oli Kristina Hautalan alun perin levyttämä ”Kielletyt käskyt” sekä Maija Vilkkumaan kanssa duetoitu versio Irinan ensimmäiselle albumille sisältyneestä ”Kunnon syy” -kappaleesta.
Ura > Lähes neljän vuoden tauko päättyy

Kokoelman julkaisun jälkeen Irina jäi tauolle ja keskittyi perhe-elämään. Irina julkaisi uuden Askeleita-albuminsa 22. helmikuuta 2013, kun edellisestä uudesta albumista oli kulunut lähes neljä vuotta. Albumin ensimmäinen single ”Koko kuva” julkaistiin 23. marraskuuta 2012. Single oli parhaimmillaan Latauslistan sijalla 25 ja radiokanavien toiseksi soitetuin kappale.
Keväällä 2014 Irina kilpaili MTV3-kanavan Tähdet, tähdet -televisiosarjan ensimmäisellä kaudella. Hän sijoittui kilpailussa neljänneksi. Kilpailun jälkeen Irina päätti levyttää albumillisen coverkappaleita. Lokakuussa 2014 julkaistulta Mikä mahtaa olla in -albumilta on julkaistu singlenä versio alun perin Jari Sillanpään levyttämästä ”Bum bum bum” -kappaleesta. Albumilla vierailevina solisteina kolmella kappaleella ovat mukana Aki Tykki ja Tommy Lindgren.
Irina esiintyi kesällä 2016 Valkeakosken kesäteatterissa esittäen Kirka-musikaalissa Muska Babitzinia.
Irina julkaisi vuonna 2016 kaksi singleä. Irina on kertonut, että hänellä on tulevaisuudessa  aikomuksena tehdä kappaleita myös muille artisteille.
Vuonna 2017 Irina osallistui Vain elämää -sarjan kuvauksiin Mondan linnassa Espanjassa. Myöhemmin keväällä 2017 Irina julkaisi seitsemännen albumin nimeltään Seitsemän. Sen myötä hän teki syksyn 2017 kestäneen kiertueen.
Vuonna 2018 Irina teki toivelaulukiertueen, jossa fanit saivat toivoa kappaleita keikoille esitettäviksi.
Irina julkaisi singlensä "Haluun olla yksin" toukokuussa 2019. Kappaletta seurasi maaliskuussa 2020 julkaistu kappale "Rankka päivä".
Vuodesta 2019 lähtien Irina on ollut yksi Yle TV1 -kanavan Elämäni biisi -musiikkiviihdeohjelman vakiosolisteista yhdessä Jarkko Aholan, Diandra Floresin, Kasmirin, Arja Saijonmaan ja Pepe Willbergin kanssa.
Yksityiselämä

Heinolassa asuva Irina on naimisissa yhtyeensä valomiehen Henri Saaren kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Yhtye

Irinan yhtyeen kokoonpanoon kuuluvat:
Antti Pitkäjärvi (koskettimet, laulu, kitara)
Janne Kasurinen (kitara)
Miika Colliander (kitara)
Jussi Saxlin (basso, laulu)
Mikko Pöyhönen (rummut)
Julkaisut

Vahva (22. maaliskuuta 2004)
Älä riko kaavaa (26. lokakuuta 2005)
Liiba laaba (28. maaliskuuta 2007)
Miten valmiiksi tullaan (14. lokakuuta 2009)
Askeleita (22. helmikuuta 2013)
Mikä mahtaa olla in (10. lokakuuta 2014)
Seitsemän (7. huhtikuuta 2017)
Haluun olla yksin (12. helmikuuta 2021)
Aiheesta muualla

Irinan virallinen Facebook-sivusto
Irina
| --- | --- |
Studioalbumit:  Vahva  ·  Älä riko kaavaa  ·  Liiba laaba  ·  Miten valmiiksi tullaan  ·  Askeleita  ·  Mikä mahtaa olla in  ·  Seitsemän  ·  Haluun olla yksin
Kokoelmat:  Yhdeksän hyvää ja kymmenen kaunista 2002–2010
Singlet:  ”Sano Yes”  ·  ”Lisää virtaa”  ·  ”Vielä rakkaudesta”  ·  ”Katse kertoo kaiken”  ·  ”Sinä ja sun Jopo”  ·  ”Juulian totuudet”  ·  ”Vastaukset”  ·  ”Vahva”  ·  ”Kuurupiiloa”  ·  ”Katujen kuningatar”  ·  ”Älä sano mitään”  ·  ”Hiljaisuus”  ·  ”Kymmenen kirosanaa”  ·  ”Älä riko kaavaa”  ·  ”Pokka”  ·  ”Miksi hänkin on täällä”  ·  ”Selkä selkää vasten”  ·  ”Liiba laaba”  ·  ”Et huomaa”  ·  ”Näe minut tässä”  ·  ”Jälki”  ·  ”Kielletyt käskyt”  ·  ”Kunnon syy (2010)”  ·  ”Koko kuva”  ·  ”Jotain suurempaa”  ·  ”Bum bum bum”
Muuta:  Diskografia
Helene Weigel

Helene Weigel Bertolt Brechtin näytelmän Mutter nimiroolissa. Berliner Ensemble (1967).
Helene Weigel (12. toukokuuta 1900 Wien – 6. toukokuuta 1971 Itä-Berliini) oli itävaltalais-saksalainen näyttelijä. Hän oli Bertolt Brechtin puoliso ja näytteli monissa Brechtin näytelmissä pääosaa. Hän oli älykäs ja dynaaminen näyttelijä, aikanaan paras Brechtin näyttelijäilmaisuja käsittelevien teorioiden tulkitsija, esimerkkiinä nimiosatulkinta näytelmässä Mutter Courage und ihre Kinder (Barbara Peloton). Weigel ja Brecht olivat vuosina 1933–1948 yhdessä maanpaossa. He perustivat 1949 yhdessä teatterin Berliner Ensemble, jonka johtaja hän oli vuodesta 1956.
Happisburgh

Happisburgh on kylä ja kunta (civil parish) Norfolkin kreivikunnassa Englannissa, North Norfolkin hallintopiirissä. Siellä oli 889 asukasta vuonna 2011. Kylä on mainittu vuonna 1086 Domesday Bookissa, ja nimi kirjoitettiin siinä Hapesburc.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Happisburgh Wikimedia Commonsissa
Harry Potter ja kuoleman varjelukset (elokuva)

Harry Potter ja kuoleman varjelukset (Harry Potter and the Deathly Hallows) on kaksiosainen fantasiaelokuva.
Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1
Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Harry Potter ja kuoleman varjelukset”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Helene Sadoven

Helene Sadoven (ukr. Олена Олексіївна Садовень, Olena Oleksijivna Sadoven; 21. toukokuuta 1894 Kiova – 13. syyskuuta 1978 Pariisi) oli ukrainalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän debytoi opiskellessaan laulua Venäjällä ensimmäisen maailmansodan aikana. Vuonna 1917 hän muutti Venäjältä Pariisiin.
Pariisissa Sadoven toimi useasti Grand Opéran ja Opéra Comiquen vierailevana laulajana. Hän lauloi vuonna 1922 Grand Opéran esittämässä Giuseppe Verdin oopperassa Aida, jossa hän esiintyi solistina yhdessä Claudia Muzion kanssa.
Sadoven työskenteli myös Opéra Russessa, kun se perustettiin Pariisissa vuonna 1927. Opéra Russen jäsenenä hän vieraili Milanon La Scalassa, Lontoossa, Hollannissa ja Etelä-Amerikassa.
HMS Solebay (D70)

| HMS Solebay |
| --- | --- |
 HMS Solebay

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hawthorn Leslie and Company, Hebburn
Kölinlasku:  3. helmikuuta 1943
Laskettu vesille:  22. helmikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  11. lokakuuta 1945
Loppuvaihe:  romutettu 1967
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 315 t (standardi) 3 290 t (max)
Pituus:  116 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,27 m
Syväys:  3,89 m (standardi) 4,7 m (max)
Koneteho:  50 000 hv (37 MW)
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  247 (rauhan aikana) 308 (sodan aikana)
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4,5" Mk III 1 x 4" tykki 8 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Solebay (viirinumero D70) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Battle-luokan hävittäjä, joka valmistui toisen maailmansodan päätyttyä.
Valmistus

Alus tilattiin 27. huhtikuuta 1942 Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista, missä köli laskettiin 3. helmikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 22. helmikuuta 1944 ja valmistui 11. lokakuuta 1945.
Palvelus

Alus saapui romutettavaksi 11. elokuuta 1967.
Hamilton Smith

| Hamilton Smith |
| --- | --- |
 Hamilton Smith vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. elokuuta 1931 (ikä 93) New York, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Johns Hopkinsin yliopisto Kalifornian yliopisto, Berkeley
Tutkimusalue:  mikrobiologia
Palkinnot:   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto
Hamilton Othanel Smith  (s. 23. elokuuta 1931) on yhdysvaltalainen mikrobiologi, joka sai vuonna 1978 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Werner Arberin ja Daniel Nathansin kanssa restriktioentsyymien löytämisestä ja soveltamisesta molekyylibiologian ongelmiin.
HMS Norrtälje (T133)

| HMS Norrtälje |
| --- | --- |
 HMS Norrtälje

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Karlskronavarvet
Laskettu vesille:  18. syyskuuta 1973
Palveluskäyttöön:  1. helmikuuta 1974
Poistui palveluskäytöstä:  11. marraskuuta 1998
Tekniset tiedot
Uppouma:  230 t
Pituus:  43,6 m
Leveys:  7,1 m
Syväys:  2,4 m
Koneteho:  3 x Rolls-Royce Proteus -kaasuturbiinia, 12 750 hv
Nopeus:  40 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  1 x Bofors 57 mm allmkan 7101 2 x ksp M/58 6 x 53,3 cm M/70 torpedoputkea tyypin 613 torpedoille  30 x miinaa 2 x 57 mm lysraketställ
HMS Norrtälje (runkonumerot T133 ja R133) oli Ruotsin laivaston Norrköping-luokan torpedovene, joka myöhemmin muutettiin ohjusveneeksi.
Valmistus

Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta. Se laskettiin vesille 18. syyskuuta 1973 ja liitettiin laivastoon viisi kuukautta myöhemmin 1. helmikuuta 1974.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 11. marraskuuta 1998.
Haapajärvi (järvi Heinolassa)

| Haapajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Iitti
Koordinaatit:  61°05′29″N, 26°15′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konniveden alue (14.13)
Laskujoki:  Pato-oja Konniveteen 
Järvinumero:  14.134.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79,5 m  
Pituus:  3,4 km  
Leveys:  600 m  
Rantaviiva:  9,08652 km  
Pinta-ala:  90,6195 ha  
Tilavuus:  0,00614709 km³ 
Keskisyvyys:  6,78 m  
Suurin syvyys:  21,3 m  
Saaria:  1 
 fiHaapajärvi 
Haapajärvi  on Päijät-Hämeessä Iitissä, Koskenniskassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 91 hehtaaria, se on 3,4 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Sillä on yksi saari, jonka pinta-ala on 0,78 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 6,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0061 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 6,8 metriä ja suurin syvyys on 21,3 metriä. Sen rantaviivan pituus on 9,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Pato-ojan valuma-alueeseen (14.134) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 79,5 metriä mpy.
Harjakotka

| Harjakotka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Käärmekotkat Circaetinae
Suku::  Harjakotkat Spilornis
Laji::  cheela
Kaksiosainen nimi
 Spilornis cheela   
Alalajit
 S. c. abbotti  S. c. asturinus  S. c. batu  S. c. baweanus  S. c. bido  S. c. burmanicus  S. c. cheela  S. c. davisoni  S. c. hoya  S. c. malayensis  S. c. melanotis  S. c. natunensis  S. c. palawanensis  S. c. pallidus  S. c. perplexus  S. c. richmondi  S. c. ricketti  S. c. rutherfordi  S. c. sipora  S. c. spilogaster 
Katso myös
   Harjakotka Wikispeciesissä   Harjakotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harjakotka (Spilornis cheela) on haukkojen heimon harjakotkien sukuun kuuluva lintu Sitä tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Bruneissa, Kambodžassa, Kiinassa, Hongkongissa, Intiassa, Indonesiassa, Japanissa, Laosissa, Macaossa, Malesiassa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Filippiineillä, Sri Lankassa, Taiwanissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Vaelluslintuna sitä tavataan myös Koreassa ja Singaporessa.
Lajista Spilornis minimus on erotettu laji S. klossi ja nimilaji minimus yhdistetty lajiin S. cheela noudattaen Rasmussen ja Andertonia (2005).selvennä
Laji on laajalle levinnyt ja runsas, joskin paikallisesti voi olla harvinainen. Määrää ei ole arvioitu.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset viljelmät, hävitetyt metsät, mangrovemetsät nousuvesirajan yläpuolella, kosteat alavat ja vuoristometsät 2000 metrin korkeuteen, meren rannikon estuaarit.
Haiden

Izumo-taishan haiden.
Haiden (jap. 拝殿) tarkoittaa šintolaisessa pyhäkköarkkitehtuurissa palvontaan tai rukoukseen varattua hallia. Se sijaitsee yleensä pyhäkön päähallin (honden) edessä ja on usein päähallia suurempi. Haiden liittyy hondeniin usein uhrihallin eli heidenin välityksellä. Päähalli on tarkoitettu ainoastaan pyhäkön kamin käyttöön ja on siten suljettu yleisöltä, mutta haiden tarjoaa tilan seremonioille ja kamin palvonnalle. Joissain tapauksissa, kuten Naran Ōmiwa-jinjassa, päähallin tilalla on pyhä alue. Silloin haiden on pyhäkön tärkein rakennus.
Haidenin alkuperästä ei ole varmuutta. Alun perin kamin palvontaan liittyviä seremonioita suoritettiin todennäköisesti päähallin edessä. Esimerkiksi Isen pyhäkössä seremoniat suoritetaan edelleen avoimella pihalla. Haiden saattoi saada alkunsa esimerkiksi buddhalaisesta rukoushallista (raidō), tanssiin tarkoitetusta paviljongista (maidono) tai buddhalaisesta tavasta resitoida sūtria temppelin keskimmäisellä portilla (chūmon) tai temppelirakennuksiin liittyvissä käytävissä (kairō). Ajan myötä hallista tuli keskeinen osa pyhäkön arkkitehtuuria ja toimintaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haiden Wikimedia Commonsissa
Happoisku

Kambodžalainen happoiskun uhri.
Happoisku on väkivaltarikos, jossa henkilön keholle, esimerkiksi kasvoille, heitetään happoa. Happoisku ei yleensä johda kuolemaan, mutta se vammauttaa uhrin pahoin fyysisesti, psyykkisesti ja sosiaalisesti. Happoisku voi aiheuttaa vakavan silmävaurion ja pahimmillaan sokeuttaa. Maailmanlaajuisesti 80 prosenttia iskuista kohdistuu naisiin.
Happoiskuista tuli henkilöväkivaltarikosilmiö Viktoriaanisen ajan Britanniassa, jossa 1800-luvun alussa kehitettiin aiempaa tehokkaampi menetelmä rikkihapon valmistamiseen, jolloin sen laajempi teollinen valmistus alkoi ja rikkihappo tuli helpommin saataville. Happoa alettiin käyttää henkilöväkivaltarikoksiin kaikissa yhteiskuntaluokissa, sekä miehiä että naisia vastaan. Happoa heitettiin kilpakosijoitten päälle, torjutuksi tullessa, raiskatut naiset heittivät happoa raiskaajiensa päälle, happoa käytettiin riita- ja kaunatilanteissa, sekä myös rikollisliigat käyttivät happoa. Happoiskut levisivät nopeasti muuallekin Eurooppaan ja Yhdysvaltoihinkin rikkihapon teollisen valmistuksen levitessä ja lehdistönkin uutisoidessa happoiskurikoksista. Hapon käyttöä henkilörikosvälineenä kuvataan monissa 1800- ja 1900-luvun rikosnovelleissa ja -elokuvissa, kuten brittiläisessä elokuvassa Kiveä kovempi vuodelta 1947.
Brittiläisen Acid Survivors Trust International -järjestön mukaan viranomaisille ilmoitetaan maailmanlaajuisesti noin 1 500 happoiskua vuodessa. Usein hyökkääjä on mies, jonka nainen on torjunut.
Vuosina 2011–2016 Lontoossa on tehty 1 500 happoiskua. Yksistään vuonna 2016 iskuja tehtiin 431. Maailmanlaajuisesta trendistä poiketen uhreina ovat yleensä miehet ja niiden katsotaan liittyvän jengiväkivaltaan. Alueet joilla iskuja tapahtuu sijaitsevat lähinnä Itä-Lontoossa. Niitä ovat muun muassa Newham, Barking and Dagenham, Tower Hamlets, Havering ja Redbridge.
Aiheesta muualla

Taussi, Sari: Happoiskut yleistyvät Euroopassa – uhriksi joutunut italialaismissi kampanjoi nyt väkivaltaa vastaan. yle.fi 30.4.2017.
Haapakosken ruukki

| Haapakosken ruukki |
| --- | --- |

Sijainti:  Pieksämäki, Suomi
Koordinaatit:  62°27′26″N 27°09′49″E﻿ / ﻿62.45718072°N 27.16363412°E﻿ / 62.45718072; 27.16363412
Rakennustyyppi:  Ruukki
Valmistumisvuosi:  1842
 fiHaapakosken ruukki 
  
Haapakosken rautaruukki on vuodesta 1842 Pieksämäen Haapakoskella toiminut järvimalmiruukki. Ruukin alueen rakennukset kuuluvat Museoviraston Suomessa määrittelemiin valtakunnallisesti rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Ruukin rakennukset ja niiden suojelu

Haapakosken ruukkimiljöö on varsin hyvin säilynyt, vaikka monet alueen rakennukset ovatkin rapistuneet. Ruukinkartanon ulkoasu on vuodelta 1872, vaikkakin sen vanhimmat osat ovat jo vuodelta 1843. Vanha masuuni sortui osittain 1983, mutta sitä on restauroitu 1990-luvun lopulla. Masuunin ympärillä olevat tiiliset tehdasrakennukset ovat pääosin peräisin 1800- ja 1900-lukujen vaihteesta. Tiilinen ruukin konttorirakennus on peräisin 1920-luvulta. Haapakosken seurantalo (entinen koulu) on 1900-luvun alusta ja se on Pieksämäen Haapakosken kyläyhdistys ry:n omistuksessa.
Museovirasto on määritellyt Savon järvimalmiruukit, joihin kuuluvat Haapakosken ohella ohella myös Jyrkkäkosken ja Salahmin ruukit, valtakunnallisesti merkittäviksi rakennetuiksi kulttuuriympäristöiksi.
Aiheesta muualla

Pohjois-Euroopan ainoalaatuisin tehdas, Seura, 05.08.1936, nro 32, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Haapakosken rautatieasema

Haapakosken rautatieasema (lyh. Hps) on Suomen rataverkon liikennepaikka Haapakosken kylässä Pieksämäellä Etelä-Savossa rataosalla Kouvola–Iisalmi. Liikennepaikan etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 393,5 ratakilometriä mitattuna Pieksämäen rautatieaseman kautta. Asema avattiin liikenteelle 1. lokakuuta 1889.
Haapakosken asema perustettiin Haapakosken kylän itäpuolelle. Kylässä oli ruukki, jolle rakennettiin pistoraide Haapakosken ratapihan eteläpäästä. Liikennepaikkarakennus on alun perin rakennettu niin sanotun Oulun radan viidennen luokan aseman tyyppipiirustuksia käyttäen. Aseman suunnittelija on todennäköisesti ollut Knut Nylander.[lähde? ] Asemarakennus valmistui vuonna 1889 ja sitä laajennettiin vuonna 1905 Bruno Granholmin alkuperäistä rakennustapaa noudattaneiden suunnitelmien mukaisesti.
Haapakoski muutettiin miehittämättömäksi 15. maaliskuuta 1983 ja henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1988. Tavaraliikenne lakkautettiin vuonna 2000 ja rata Haapakosken ruukille purettiin 2006.
Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007 ja Ratahallintokeskukselle vuonna 2009.
Turvalaitteet

Vuoteen 1981 asti Haapakosken asemalla oli niin kutsuttu köyhänmiehen releasetinlaite eli varmistuslukko- ja opastinturvalaitos. Tuolloin vaihteet olivat varmistuslukoilla lukittavia ja paikallisesti käsin käännettäviä. Vuonna 1981 otettiin käyttöön saksalaisvalmisteinen Siemens DrS -releasetinlaite. Releasetinlaite siirtyi vuonna 1982 ohjattavaksi Pieksämäen liikenteenohjauskeskuksesta käsin, jolloin liikennepaikka jäi miehittämättömäksi. Releasetinlaite on edelleen käytössä asemarakennuksen pohjoispäädyssä.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Vaunut.org: Kuvia Haapakoskelta
HMS Norfolk (D21)

| HMS Norfolk |
| --- | --- |
 HMS Norfolk

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter
Kölinlasku:  15. maaliskuuta 1966
Laskettu vesille:  16. marraskuuta 1967
Palveluskäyttöön:  7. maaliskuuta 1970
Poistui palveluskäytöstä:  1981 myyty Chilelle 6. huhtikuuta 1982 Capitán Prat poistettu palveluksesta 2006
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 850 t (kuormattu)
Pituus:  159 m
Leveys:  16 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  2-akselinen COSAG: 30 000 shp+30 000 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  440-471
Aseistus
Aseistus:  4 × kaksiputkista 4,5"/L45 Mk.6 -tykkiä 2 x Oerlikon 20 mm 1 x Sea Slug GWS2 2 x Sea Cat GWS22 6 x torpedoputkea 1 x Westland Wessex HAS.3
HMS Norfolk (viirinumero D21) oli Britannian kuninkaallisen laivaston County-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 5. tammikuuta 1965 Swan Hunterilta, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1966. Se laskettiin vesille 16. marraskuuta 1967 kumminaan Norfolkin herttuatar Lavinia ja otettiin palvelukseen 7. maaliskuuta 1970.
Palvelus

Aluksen B-torni korvattiin 1972 neljällä Exocet-ohuksen laukaisualustalla, jolloin siitä tuli ensimmäinen Exocet-ohjuksin varustettu Britannian kuninkaallisen laivaston alus. Se palasi palvelukseen 1974. Alus vieraili Ruotsissa syyskuussa 1976.
Alus poistettiin palveluksesta 1981, jonka jälkeen se oli Dartmouthissa koululaivana.
Chilen laivasto

Alus myytiin 6. huhtikuuta 1982 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Capitán Prat. Aluksen Sea Cat -ohjukset korvattiin 1996 Barak-ohjuksilla. Vuonna 2001 alus muutettiin helikopterihävittäjäksi, kun sille asetettiin pysyvästi Eurocopter Cougar -helikopteri, jolloin sen Sea Slug -ohjukset poistettiin. Alus siirrettiin reserviin 24. helmikuuta 2006 ja poistettiin palveluksesta 11. elokuuta 2006. Se siirrettiin syyskuussa 2008 Meksikoon romutettavaksi.
Chilen laivaston Capitán Prat