stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salomoninsaaret
Hallinto ja politiikka > Provinssit

Salomoninsaaret jakaantuu yhdeksään provinssiin sekä pääkaupunkialueeseen (merkitty tähdellä).
|  | Provinssi | Pääkaupunki | Pinta-ala km²  | Asukasluku (2019)  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Keskiprovinssi | Tulagi | 615 | 30 326 |
| 2 | Choiseul | Taro | 3 837 | 30 619 |
| 3 | Guadalcanal | Honiara | 5 336 | 154 150 |
| 4 | Isabel | Buala | 4 136 | 30 399 |
| 5 | Makira-Ulawa | Kirakira | 3 188 | 52 006 |
| 6 | Malaita | Auki | 4 225 | 173 347 |
| 7 | Rennell ja Bellona | Tigoa | 671 | 4 091 |
| 8 | Temotu | Lata | 868 | 22 132 |
| 9 | Läntinen provinssi | Gizo | 7 509 | 94 209 |
| 3* | Honiara (pääkaupunkialue) | Honiara | 22 | 130 176 |
|  | Salomoninsaaret | Honiara | 30 407 | 721 455 |
Talous

Salomoninsaaret on Maailmanpankin mukaan alemman keskitulotason maa. Talous on hauras, ja suurin osa kansasta tukeutuu omavaraiseen tai puolikaupalliseen maatalouteen ja kalastukseen. Talous on kuitenkin kehittnyt vuonna 2003 päättyneen sisällissodan jälkeen, mutta vaikeuksia aiheuttavat maantieteelliset olosuhteet, sosioekonomiset kitkat, luonnonkatastrofit, puutteellinen infrastruktuuri sekä heikot valtiolliset instituutiot. Koronaviruspandemian, vuoden 2021 levottomuuksien ja Venäjän hyökkäyksen Ukrainaan takia Salomoninsaarten talous on laskenut vuosina 2020–2022.
Kiina on selvästi Salomoninsaarten tärkein kauppakumppani, ja ennen koronapandemiaa 65 prosenttia viennistä oli puutavaraa Kiinaan. Vuosien 2001–2018 aikana puutavaran vienti kymmenkertaistui ja veti samalla vientitulot jyrkkään nousuun. Maa yrittää monipuolistaa vientiänsä, sillä 2010-luvun lopulla hakkuut ovat vähentyneet ja Kiinan talouskasvu hidastanut, mikä on vaikuttanut myös vientituloihin. Maan muita vientituotteita ovat kala, rahakasvit, kuten palmuöljy ja kopra, sekä mineraalit, kuten kulta ja hopea. Vuonna 2019 Kiinan osuus viennistä oli 65 prosenttia. Italian osuus oli 9 ja Intian 6 prosenttia.
Salomoninsaarilla on huomattavia bauksiitti- ja fosfaattivarantoja. Valmistusteollisuus puolestaan keskittyy kookospähkinöiden prosessointiin sekä kasvisöljyjen ja kaakaon valmistumiseen. Perinteisiä käsitöitä tehdään sekä turisteja varten että vientiin.
Tilastoja keräävän Cable-verkkosivuston mukaan Salomoninsaarilla on maailman kallei sähkö. Tähän on syynä asukkaiden levittäytyminen sadoille saarille. Lisäksi sähkö tuotetaan lähes kokonaisuudessa dieselöljyllä. Sähköverkkoon yhteydessä Salomoninsaarilla on vain noin viidesosa kansasta. Koteja on tyypillisesti valaistu kerosiinilampuilla, mutta ympäristöjärjestöjen tuella niitä on vaihdettu LEDejä ja aurinkopaneeleita käyttäviin järjestelmiin.
Liikenne

Salomoninsaarten ainoa kansainvälinen lentokenttä on noin kymmenisen kilometriä pääkaupunki Honiarasta itään sijaitseva Honiaran kansainvälinen lentoasema. Se on myös maan sisäisten yhteyksien solmukohta. Solomon Airlines lentää sieltä noin 20 kohteeseen. Lisäksi saarten välillä on lauttayhteyksiä. Maantiet ovat pääosin varsin huonossa kunnossa, ja ainoat päällystetyt tiet ovat Honairassa ja sen ympäristössä.
Väestö

Salomoninsaarilla asui vuoden 2019 väestönlaskennan mukaan 721 455 ihmistä. Kymmenen vuotta aiemmin järjestyssä väestönlaskennassa asukkaita oli ollut noin 552 000, joten keskimääräinen väestönkasvu oli kymmenen vuoden ajalla 2,7 prosenttia. Suurin osa väestöstä elää pienissä maalaiskylissä. Vuoden 2019 väestönlaskennan mukaan kaupunkialueilla asui 25,6 prosenttia salomoninsaarilaisista. Selkeästi suurin kaupunkikeskittymä on pääkaupunki Honiara, jonka asukasluku on 130 176. Sen väestöntiheys on melkein 6 000 asukasta neliökilometrillä, kun koko maan keskiarvo on 24 asukasta.
Vuoden 1999 väestölaskennan mukaan saaren suurin etninen ryhmä olivat melanesialaiset (94,5 %). Muut merkittävät väestöryhmät olivat polynesialaiset (3 %) ja mikronesialaiset (1,2 %). Loput väestöstä koostuu pääasiassa aasialaisista ja ulkomailla asuvista kansalaisista. Väestölaskennan mukaan valtaosa väestöstä on kristittyjä. 97,1 prosenttia väestöstä kuuluu eri kristinuskon uskontokuntiin. Muiden uskontojen harjoittajia on 2,4 prosenttia, määrittelemättömiä 0,3 prosenttia ja mihinkään uskontoon kuulumattomia 0,2 prosenttia. Varsinkin kaikista syrjäisimmillä alueilla, erityisesti Malaitalla, harjoitetaan yhä alkuperäisuskontoja. Kuolleisuusluvut ovat olleet voimakka assa laskussa ja eliniänodotteen arvioitiin vuonna 2011 olevan noin 74 vuotta, kun se 1980-luvun lopulla oli vain 54 vuotta.
Salomoninsaarilla on 74 kotoperäistä kieltä, joista 70 kieltä puhutaan yhä. Kielien suuren lukumäärän seurauksena esimerkiksi muutaman kilometrin päässä asuvien kylien ihmiset eivät välttämättä pysty ymmärtämään toisiaan. Vaikka englanti onkin maan virallinen kieli, puhuu sitä ainoastaan noin 1–2 prosenttia väestöstä. Englantiin perustuvaa kreolikieltä pijiniä käytetään ja ymmärretään kuitenkin laajasti. Alkuperäisiä melanesialaisia kieliä ovat muun muassa rennell ja bellona, tikopia, anuta, fatutaka, sikaiana ja ontong java (tunnettu myös nimellä luaniua). Myös kiribatia puhutaan.
Kulttuuri

Salomoninsaarilla on vahvat perinteet erilaisten veistosten ja käsitöiden valmistuksessa. Veistoksissa voi yhdistyä piirteitä ihmisistä, linnuista, kaloista ja muista aiheista, ja ne esittävät yleensä jumaluuksia tai henkiä. Salomoninsaarten näyttävimpiin taidemuotoihin kuuluvat pajusta kudotut sotakilvet, jotka on koristeltu helmiveneen kuoren palasilla ja erilaisilla abstrakteilla kuvioilla. Kilpien haurauden vuoksi niitä käytettiin todennäköisemmin arvovaltaisten henkilöiden statussymboleina kuin taisteluissa. Korkea-arvoiset henkilöt käyttivät perinteisesti myös erilaisia arvokkaista materiaaleista tehtyjä kaulakoruja ja rintakoristeita. Pääkallonmetsästys oli yleistä aina 1800-luvun loppupuolelle asti, sillä sen katsottiin olevan välttämätön osa elämää ja takaavan yhteisön ja hyvinvoinnin. Hyökkäysretkillä käytettiin usein suuria sotakanootteja, jotka koristeltiin erilaisin koristein. Nguzu Nguzut ovat veistoksia, jotka kiinnitettiin kanoottien vesirajaan keulakuviksi. Nguzu Nguzut -keulakuvat ovat yleensä rintakuvia, joilla on iso pää, pyöreät korvakorut sekä pienet kädet. Niiden tarkoituksena oli ilmeisesti toimia jonkinlaisina yliluonnollisina suojelijoina. Myös kanootin melat koristeltiin erilaisilla kuvioilla, joiden uskottiin tuovan käyttäjälleen turvallisuutta ja menestystä. Tatuointi on myös perinteinen taidemuoto, jonka aiheet voivat ilmaista henkilön ikää tai sosiaalista asemaa.
Perinteisen ruokavalion perusta ovat jamssi, jakkihedelmä ja taaro. Rannikolla niiden kanssa syödään kalaa ja simpukoita, sisämaassa vihanneksia, etanoita ja pussirottia. Aterioiden sisältö ei yleensä vaihtele vuorokaudenajan mukaan. Tyypillinen mauste on kookosmaito. Leipäpuun hedelmiä ja Canarium indicum -puun pähkinöitä poimitaan, kun ne kypsyvät, ja ne joko syödään tai myydään. Perinteinen ruokavalio on nykypäivinä muuttunut huomattavasti varsinkin kaupunkialueilla, ja riisistä on tulossa ruokavalion pääaines, joka nautitaan yleensä teen, sekä lounaalla ja päivällisellä yleensä lihasäilykkeiden kanssa. Köyhempien kaupunkilaisperheiden aamupala koostuu yleensä teestä ja edellisten aterioiden tähteistä, varakkaammat perheet nauttivat esimerkiksi teetä tai kahvia sekä voileipiä, sämpylöitä tai pikkuleipiä. Lounas ja päivällinen ovat yleensä päivän tärkeimmät ateriat. Pöydän ääressä syömisestä on nykypäivänä tulossa normi, ja perheet pyrkivät yleensä syömään yhdessä.
Salomoninsaaret on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1984 lähtien 1–5 urheilijan joukkueella. Salomoninsaarten beachfutis-joukkue Bilikiki Boys oli vuonna 2010 tilastollisesti Oseanian menestynein joukkue ja maailmalla sijalla 14.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salomoninsaaret Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Solomon Islands Wikivoyagessa (englanniksi)
Matkaopas aiheesta Salomoninsaaret Wikimatkoissa
Ilmakuva Salomoninsaarilta
Salomoninsaarelaisia sotureita vuodelta 1895
Yhdysvaltalaisia merijalkaväen sotilaita Guadalcanalilla toisen maailmansodan aikana.
Maanjäristys- ja tsunamituhoja vuonna 2007
Pääministeri Jeremiah Manele
Salomoninsaarten provinssit.
Salomoninsaarten kartta
Kilpi 1800-luvun alkupuoliskolta
Salomoninsaarelainen panhuilu 1900-luvulta
Helsingin vaalipiiri

| Helsingin vaalipiiri |
| --- | --- |

Alue:  Helsingin kaupunki
Lautakunnan kokouspaikka:  Helsinki
Aiemmat nimet:  Helsingin kaupungin vaalipiiri
Käytössä:  vaaleista 1954 alkaen
Kansanedustajia:  23 (11 %)
Suurin puolue:  Kansallinen Kokoomus
Helsingin vaalipiiri on yksi eduskuntavaalien kolmestatoista vaalipiiristä. Sieltä valitaan 23 kansanedustajaa. Aikaisemmin eduskuntavaalipiireissä käytiin myös tasavallan presidentin valitsijamiesvaalit ennen suoraan kansanvaaliin siirtymistä 1994. Nykyään presidentinvaaleissa vaalipiirejä käytetään vain vaalien tekniseen toimittamiseen. Helsingin vaalipiiri perustettiin vuonna 1952, mitä ennen kaupungin alue kuului Uudenmaan vaalipiiriin.
Helsingin vaalipiiri käsittää vain Helsingin kaupungin. Se on Suomen eduskuntavaalien vaalipiireistä ainoa, joka käsittää vain yhden kunnan, mutta tämän yhden kunnan suuren asukasluvun takia Helsingin vaalipiiri on Suomen vaalipiireistä se, josta valitaan toiseksi eniten kansanedustajia (eniten kansanedustajia valitaan Uudenmaan vaalipiiristä). Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa vaalipiirissä oli 499 581 äänioikeutettua.
Nykyiset kansanedustajat

Tämä on luettelo Helsingin vaalipiirin nykyisistä kansanedustajista:
Alviina Alametsä (Vihr.)
Eva Biaudet (RKP)
Maaret Castrén (Kok.)
Fatim Diarra (Vihr.)
Elisa Gebhard (SDP)
Tuula Haatainen (SDP)
Pekka Haavisto (Vihr.)
Jussi Halla-aho (PS)
Timo Harakka (SDP)
Atte Harjanne (Vihr.)
Eveliina Heinäluoma (SDP)
Veronika Honkasalo (Vas.)
Atte Kaleva (Kok.)
Mai Kivelä (Vas.)
Minja Koskela (Vas.)
Terhi Koulumies (Kok.)
Jarmo Lindberg (Kok.)
Mari Rantanen (PS)
Nasima Razmyar (SDP)
Wille Rydman (PS)
Sari Sarkomaa (Kok.)
Elina Valtonen (Kok.)
Ben Zyskowicz (Kok.)
Puolueiden paikkamäärät

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| vaalit | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | paikat | Äänestys- aktiivisuus  |
| vaalit | SDP | SKDL Vas. | Kok. | RKP | Ed. LKP | sd/opp TPSL | SMP PS | SKL KD | ML Kesk. | Vihr. | Muut | Yht. | Äänestys- aktiivisuus  |
| 1954 | 6 | 4 | 3 | 3 | 3 |  |  |  |  |  |  | 19 |  |
| 1958 | 4 | 4 | 5 | 3 | 2 | 1 |  |  |  |  |  | 19 |  |
| 1962 | 4 | 4 | 4 | 3 | 3 | 1 |  |  |  |  | 1a | 20 |  |
| 1966 | 7 | 4 | 4 | 3 | 2 | 1 |  |  |  |  |  | 21 |  |
| 1970 | 6 | 4 | 7 | 3 | 2 | -- |  |  |  |  |  | 22 |  |
| 1972 | 7 | 4 | 6 | 2 | 2 | -- | 1 |  |  |  |  | 22 |  |
| 1975 | 6 | 4 | 4 | 3 | 2 |  | -- | 1 |  |  | 1b | 21 |  |
| 1979 | 6 | 3 | 7 | 2 | 1 |  | -- | 1 |  |  |  | 20 |  |
| 1983 | 6 | 2 | 6 | 2 |  |  | 1 | -- | 1 | 1 | 1b | 20 | 70,1 % |
| 1987 | 6 | 1 | 7 | 3 | -- |  | -- | 1 | -- | 2 |  | 20 | 67,1 % |
| 1991 | 5 | 2 | 6 | 2 | -- |  | -- | 1 | 1 | 3 |  | 20 | 64,4 % |
| 1995 | 6 | 2 | 5 | 2 | -- |  | -- | -- | -- | 3 | 1c | 19 | 67,2 % |
| 1999 | 5 | 1 | 7 | 2 |  |  |  | -- | 1 | 4 |  | 20 | 65,3 % |
| 2003 | 6 | 1 | 6 | 1 |  |  | 1 | -- | 2 | 4 |  | 21 | 68,8 % |
| 2007 | 5 | 1 | 8 | 1 |  |  | -- | -- | 1 | 5 |  | 21 | 66,1 % |
| 2011 | 4 | 2 | 6 | 1 |  |  | 3 | -- | 1 | 4 |  | 21 | 70,1 % |
| 2015 | 4 | 2 | 6 | 1 |  |  | 3 | -- | 1 | 5 |  | 22 | 69,4 % |
| 2019 | 3 | 3 | 6 | 1 |  |  | 3 | -- | -- | 6 |  | 22 | 77,4 % |
| 2023 | 5 | 3 | 7 | 1 |  |  | 3 | -- | -- | 4 |  | 23 | 77,8 % |
a Vapaamielisten liitto b Perustuslaillinen Kansanpuolue / Perustuslaillinen Oikeistopuolue c Nuorsuomalainen Puolue
Suurimman henkilökohtaisen äänimäärän saaneet

| vaalit | ehdokas | puolue | äänet |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1958 | Hertta Kuusinen | SKDL | 12 176 |  |
| 1962 | Hertta Kuusinen | SKDL | 16 000 |  |
| 1966 | Raimo Ilaskivi | Kok. | 16 817 |  |
| 1970 | Raimo Ilaskivi | Kok. | 20 855 |  |
| 1972 | Raimo Ilaskivi | Kok. | 23 565 |  |
| 1975 | Kalevi Sorsa | SDP | 21 948 |  |
| 1979 | Pertti Salolainen | Kok. | 26 562 |  |
| 1983 | Pertti Salolainen | Kok. | 20 202 |  |
| 1987 | Pertti Salolainen | Kok. | 18 324 |  |
| 1991 | Pertti Salolainen | Kok. | 18 515 |  |
| 1995 | Pertti Salolainen | Kok. | 16 002 |  |
| 1999 | Sauli Niinistö | Kok. | 30 450 |  |
| 2003 | Paavo Lipponen | SDP | 26 415 |  |
| 2007 | Ben Zyskowicz | Kok. | 17 607 |  |
| 2011 | Paavo Arhinmäki | Vas. | 17 226 |  |
| 2015 | Jaana Pelkonen | Kok. | 15 964 |  |
| 2019 | Jussi Halla-aho | PS | 30 596 |  |
| 2023 | Elina Valtonen | Kok. | 32 562 |  |
Kivisimppu

| Kivisimppu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Simput Cottidae
Suku::  Cottus
Laji::  gobio
Kaksiosainen nimi
 Cottus gobio  Linnaeus, 1758 
 Kivisimpun levinneisyys
Katso myös
   Kivisimppu Wikispeciesissä   Kivisimppu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kivisimppu (Cottus gobio) on pieni, Euroopassa esiintyvä sisävesien rantojen pohjakala. Lajia tavataan myös pohjoisen Itämeren vähäsuolaisessa murtovedessä.
Kivisimppua on kutsuttu myös kivikalaksi. Yleensä kivikalalla tarkoitetaan kuitenkin velhokalaksikin sanottua lajia.
Ulkonäkö ja koko

Täysikasvuiset kivisimput ovat 2–3 vuoden ikäisinä yleensä 6–8 senttimetriä pitkiä, harvemmin tavataan yli kymmensenttisiä. Suurimmillaan kivisimppu kasvaa Euroopassa 10–18 cm pitkäksi. Koiraat ovat samanikäisiä naaraita suurempia.
Kivisimppu on leveä- ja litteäpäinen pohjakala. Kylkiviiva ulottuu pyrstöevän tyveen. Vatsaevät ovat melkein valkoiset, ja niiden sisin ruoto on pidempi kuin puolet pisimmästä eväruodosta.
Laji muistuttaa suuresti lähilajia kirjoeväsimppua (Cottus poecilopus).
Levinneisyys

Kivisimppu on Euroopassa laajalti esiintyvä sisävesikala. Sitä tavataan Manner-Euroopassa Pyreneiltä itään aina Kaspianmerelle ja Uralin vuoristoon saakka. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Ruotsiin, Suomeen ja Venäjän pohjoisosien havumetsävyöhykkeelle. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan, Pohjois-Balkanille, Etelä-Ukrainaan ja Kaukasuksen alueelle. Lisäksi kivisimppua tavataan Englannissa.
Suomessa kivisimpun luontainen levinneisyys kattaa lähes koko maan Pohjois-Lappia lukuun ottamatta. Ihmisen tuomana se on kuitenkin levinnyt myös Tenojoen vesistöön.
Elinympäristö ja elintavat

Kivisimppu viihtyy virtaavien vesien kivikkopohjilla sekä kirkkaiden järvien ja Itämeren matalilla kivikkorannoilla. Elinympäristön happipitoisuus pitää olla lajille riittävän korkea. Näiltä vesiltä se löytää niin kutu-, saalistus- kuin suojapaikkansa.
Kivisimppu on paikallinen pohjakala, joka liikkuu öisin ja piileskelee päivisin paikoillaan kivien koloissa. Laji liikkuu vähän ja se on huono uimari. Se tekee vain pieniä pyrähdyksiä, koska sillä ei ole uimarakkoa. Kesällä se voi vaihtaa piilopaikkaansa mutta vain muutamia metrejä, talveksi se hakeutuu syvempiin vesiin.
Kivisimppu kutee Keski-Euroopassa helmi-maaliskuussa ja Pohjois-Euroopassa maalis-toukokuussa. Koiras valmistaa kiven alle pesäkolon, jonka kattoon naaras asettaa mätimöykyn. Mätimöykky sisältää noin sata, 2–2,5 millimetrin kokoista mätimunaa, joita koiras jää vartioimaan. Poikaset kuoriutuvat 3–5 viikon kuluttua. Vastakuoriutuneet poikaset pysyttelevät liikumatta 10–12 päivää, jonka aikana ne käyttävät ravinnokseen suurta ruskuaispussiaan. Sukukypsiksi kivisimput tulevat toisena elinvuotenaan. Lajin elinikä on todennäköisesti 3–5 vuotta.
Kivisimppu syö erilaisten vesihyönteisten toukkia ja pohjaeläimiä, kuten vesisiiroja, sekä jonkin verran muiden kalojen mätiä. Jokiympäristössä kivisimppu on lohikalojen tärkeä ruokakala, mutta toisaalta se voi aiheuttaa vahinkoa arvokalojen kasvatukselle syömällä niiden mätiä ja poikasia.
Kivisimppu on myös yksi uhanalaisen vuollejokisimpukan väli-isännistä.
Aiheesta muualla

Cottus gobio (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Leigh Whannell

| Leigh Whannell |
| --- | --- |
 Whannell vuonna 2010
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. tammikuuta 1977 (ikä 47) Melbourne, Australia
Ammatti:  näyttelijä, käsikirjoittaja, tuottaja
Aiheesta muualla
thewordinthestone.com
IMDb 
Elonet
Leigh Whannell (s. 17. tammikuuta 1977) on australialainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten työstään kauhuelokuvassa Saw ja sen jatko-osissa. Whannell käsikirjoitti Saw-elokuvasarjan kolme ensimmäistä osaa ja myös esiintyi pääroolissa ensimmäisessä elokuvassa.
Whannell syntyi Melbournessa ja ystävystyi jo opiskeluvuosinaan niin ikään Saw-sarjasta tunnetuksi tulleen James Wanin kanssa.
Elokuvia > Näyttelijänä

Matrix Reloaded (2003)
Saw (2004)
One Perfect Day (2004)
Saw III (2006)
Death Sentence (2007)
Dying Breed (2008)
The Pardon (2009)
Aquaman (2018)
Elokuvia > Tuottajana

Saw II (2005)
Saw III (2006)
Saw IV (2007)
Saw V (2008)
Saw VI (2009)
Saw VII 3D (2010)
Elokuvia > Käsikirjoittajana

Saw (2004)
Saw II (2005)
Saw III (2006)
Dead Silence (2007)
Doggie Heaven (2008)
Saw: The Video Game (2009)
Riivattu (Insidious, 2010)
Insidious: Chapter 2 (2013)
Insidious: Chapter 3 (2015)
Insidious: The Last Key (2018)
Upgrade (2018)
The Invisible Man (2020)
Elokuvia > Ohjaajana

Upgrade (2018)
The Invisible Man (2020)
Aiheesta muualla

Leigh Whannell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Länsikatu (Joensuu)

Länsikatu on katu Joensuun keskustassa. Kaupungin ruutukaavakeskusta rajoittuu lännessä Länsikatuun. Kadun varrella on Mehtimäen urheilukeskus ja kaksi koulua: Joensuun lyseon lukio ja Joensuun normaalikoulu. Länsikatu on yli kilometrin pituinen. Se alkaa Eteläkadun risteyksestä ja päättyy Rauhankadun risteykseen. Länsipuolella on Linnunlahden ja Otsolan kaupunginosat. Eteläpuolella on Hasanniemi ja pohjoispäässä on Kanervala.
Joensuun Ellin taloja Länsikadulla ja Kalastajankadulla
.
Kadun varrella on itäpuolella (eteläpäästä alkaen):
Joensuun Ellin ensimmäinen opiskelija-asuntotalo
Ravintola Gaudeamus
Ystävyydenpuisto
Useita asuinkerrostaloja
Kadun länsipuolella:
Linnunlahden uimaranta ja Laulurinne
Joensuun leirintäalue
Joensuun Tiedepuisto
Itä-Suomen liikuntaopisto
Joensuun lyseon lukio (lukio muutti Tiedepuiston rakennukseen 2021)
Louhelan kenttä
Keskusurheilukenttä
Itä-Suomen yliopisto
Länsikadun koulu
Ilvespuisto
Useita omakoti- tai rivitaloja kadun pohjoispäässä.
Länsikadulla on risteykset seuraavien katujen kanssa etelästä lueteltuna: Eteläkatu, Louhelankatu, Papinkatu, Kalastajankatu, Malmikatu, Suvantokatu, Koskikatu-Yliopistokatu, Siltakatu, Niskakatu-Tulliportinkatu, Yläsatamakatu, Sairaalakatu, Pohjoiskatu-Otsonkatu ja Rauhankatu-Ahmankatu.
Liikenneympyrät

Länsikadun ainoat liikennevalot olivat vuoteen 2024 asti Koskikatu-Yliopistokatu-risteyksessä, jossa nyt on liikenneympyrä. Syyskuussa 2020 valmistui liikenneympyrä Siltakadun risteykseen.
Taideteoksia

Tiedepuiston pääsisäänkäynnin edustalla on Teppo Laurinollin teos Paluu tulevaisuuteen (2000).
Kerrostalon seinässä, Länsikatu 18, muraali (Natalia Rak, 2020)
Siltakadun risteyksen liikenneympyrässä yliopiston logosta aiheensa saanut Kasvu (Sakari Hartikainen, 2022).
Tiedon lähteellä - Sortavalan seminaarin muistomerkki, (Armas Hutri 1965) Länsikadun koulun edustalla.
Theodor Finnilä

Theodor Finnnilä 1895.
Aksel Theodor Finnilä (14. marraskuuta 1868 Vaasa – 1. huhtikuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen kapteeni, liikemies ja kielitieteen harrastaja.
Finnilän vanhemmat olivat tupakkatehtailija Karl Finnilä ja Edla Sofia Wefvar. Hän pääsi yksityisesti ylioppilaaksi 1889 Vaasan yksityislyseosta (lehtiuutisen mukaan jo 1887) ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Finnilä meni vapaaehtoisena palvelukseen Moskovan rakuunarykmenttiin 1889, ja hänet siirretiin 1891 Suomen Rakuunarykmenttiin. Finnilä suoritti upseeritutkinnon Haminan kadettikoulussa 1895. Hän palveli aliluutnanttina ensin Vaasan tarkk'ampujapataljoonassa ja sitten 1895–1898 venäläisessä joukko-osastossa. Hän johti Helsingin yliopistossa vuosina 1898–1899 suomalaisille upseereille pidettyjä voimistelunopettajakursseja. Finnilä ylennettiin luutnantiksi 1900 ja myöhemmin kapteeniksi. Hän oli viimeksi komppanianpäällikkönä Suomen kaartissa aina kaartin lakkauttamiseen 1905 saakka, ja hänet siirrettiin 1906 lakkautuspalkalle armeijasta.
Finnilä osallistui vuosina 1911–1912 kielitieteelliseen kirjeenvaihtoon, jossa osapuolina olivat ruotsalainen kirjailija August Strindberg, taiteilija Sigurd Wettenhovi-Aspa, Kuurilan asemapäällikkö Elias Lönnqvist ja Finnilä. Wettenhovi-Aspa, Lönnqvist ja Finnilä saivat kimmokkeen omiin kielitieteellisiin tutkimuksiinsa Strindbergin vuonna 1908 julkaisemasta kirjasta En ny blå bok, jossa tämä väitti suomen kielen saaneen kaikki sanansa lainoina muilta kieliltä. Strindberg väitti myös heprean kielen olevan kaikkien maailman kulttuurikielien kantakieli kun taas suomalaisten mielestä suomen kieli oli tällainen kantakieli. Strindbergin ja hänen suomalaisten kiistakumppaniensa välinen vilkas kirjeenvaihto alkoi joulukuussa 1911. Kirjeenvaihdon aikana Strindberg lähetti muun muassa Finnilälle 16 sivua omia etymologisia muistiinpanojaan, joissa hän pyrki johtamaan suomalaisia paikannimiä ja Kalevalan henkilöitä antiikin Kreikan mytologiasta ja kreikan kielestä. Kirjeenvaihto päättyi kuitenkin Strindbergin kuolemaan toukokuussa 1912.
Finnilä ei itse julkaissut mitään kielitieteellisiä kirjoituksia mutta hän esitelmöi vuonna 1912 Wettenhovi-Aspan kanssa Turussa tilaisuudessa, jonka hän oli itse kustantanut. Finnilän arveltiin myös rahoittaneen Wettenhovi-Aspan 1915 ilmestyneen Suomen kultaisen kirjan julkaisemisen.
Viimeksi Finnilä toimi liikemiehenä. Hänet on haudattu Vaasan vanhalle hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Theodor Finnilä, valokuva vuodelta 1895, ÖTA 335 Alma Skogs arkiv (Finna)
Svenska litteratursällskapet i Finland : August Strindbergin Theodor Finnilälle lähettämiä kirjeitä
Riksarkivet : August Strindberg : Brev till Theodor Finnilä (Arkistoitu – Internet Archive)