stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suuri pakana-armeija
Englannin valloitus

Ragnar Lodbrokin poikien Ubben, Halfdanin ja Ivarin johdolla viikinkiarmeija laski maihin Itä-Angliaan vuonna 865. Itä-Anglian kuningas Edmund osti rauhan antamalla viikinkien käyttöön hevosia. Vuonna 866 pakana-armeija ratsasti pohjoiseen ja valloitti Northumbrian kuningaskunnan. He tekivät iskuja Merciaan ja muualle lähiseuduille. Nottinghamissa viikingit joutuivat piiritykseen, kun anglosaksit kokosivat yhteisen armeijan, jota johtivat Wessexin kuningas Ethelred ja Mercian kuningas Burgred. Viikingit joutuivat perääntymään Yorkiin. Kuningas Edmundin johtamaa Itä-Anglian kuningaskuntaa viikingit joutuivat yrittämäänselvennä 869 ja 870. Saatuaan Edmundin vihdoin kiinni 870 he antoivat jousimiesten harjoitella käyttäen tätä maalinaan ja katkaisivat lopulta Edmundin kaulan. Edmund julistettiin myöhemmin pyhäksi, ja häntä kutsutaan nimellä Edmund Marttyyri. Viikingit jättivät Itä-Anglian johtoon paikallisen alikuninkaan ja siirsivät päämajansa Thamesia pitkin Readingiin.
Kesällä 874 Skandinaviasta tuli nimellä Great Summer Army kutsuttuja lisäjoukkoja, joiden avulla viikingit valtasivat Mercian 874. He perustivat päämajansa Reptoniin, ajoivat kuningas Burgredin maanpakoon ja nostivat nukkehallitsijaksi Burgredin vastustajan Ceolwulfin. Vuonna 875 viikinkijoukot jakaantuivat, Great Summer Army siirtyi Cambridgeen ja yritti hyökätä sieltä Wessexiin, kun taas Halfdanin johtama alkuperäinen pakana-armeija siirtyi Yorkiin. Halfdan syrjäytti Northumbrian nukkehallitsijan ja perusti muodollisesti Yorkin eli Jorvikin kuningaskunnan 876, ja asettui itse sen ensimmäiseksi kuninkaaksi. Vuonna 878 Wessexin kuningas Alfred Suuri joutui viikinkien yllätyshyökkäyksen kohteeksi, pakeni miehineen Somersetin lakeuksille ja kävi sieltä viikinkejä vastaan sissisotaa. Lopulta Ethandunin taistelun jälkeen Wedmoren rauhassa Englanti jaettiin kahtia: Alfredin Wessexiin ja viikinkien Danelageniin.
Seuraukset

Veljesten johtama armeija jakaantui vuonna 869, kun Ivar Ragnarsson lähti Irlantiin, ja Halfdan ja Ubbe jäivät Englantiin. Irlannissa Ivarista tuli Dublinin kuningas. Ragnar Lodbrokin pojista neljäs, Björn Ragnarsson, ryösteli samaan aikaan Manner-Euroopan rannikoita. Hänellä sanotaan olleen 6 000 miestä ja yli 600 laivaa, jotka tulivat vuodessa niin täyteen ryöstösaalista, että Björnin täytyi lähteä paluumatkalle.
Suuren pakana-armeijan valloittamista alueista heidän jälkeläistensä hallussa pisimpään säilyi Yorkin eli Jorvikin kuningaskunta, joka pysyi koossa vuoteen 950. Viikinkien jälkeläiset englantilaistuivat vähitellen, ja 880-luvulla kaupungin yläluokka kääntyi kristinuskoon.
Dmitri Svatkovski

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dmitri Svatkovski |  Dmitri Svatkovski |  Dmitri Svatkovski |  |
Miesten nykyaikainen viisiottelu
Maa:   IVY
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | Joukkue |  |
Maa:   Venäjä
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | Henkilökohtainen |  |
Dmitri Valerjevitš Svatkovski (s. 27. marraskuuta 1971 Moskova) on venäläinen nykyaikainen viisiottelija. Hän saavutti Barcelonassa 1992 hopeaa joukkuekilpailussa ja voitti Sydneyssä 2000 kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Sydneyssä joukkuekilpailu ei kuulunut enää olympiaohjelmaan.
Potawatomit

Potawatomit ovat  yksi Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoista. He kuuluivat algonkinien kielikuntaan ja asuivat ensimmäisten eurooppalaisten tullessa Suurten järvien alueella Michiganissa. Myöhemmin samalla vuosisadalla potawatomit siirtyivät nykyisten Wisconsinin ja Illinoisin  osavaltioiden alueelle ja antoivat tukensa Uudelle-Ranskalle. Ranskan kukistuessa potawatomit ryhtyivät tukemaan Englantia ja yrittivät estää Yhdysvaltain asutuksen leviämisen. 1800-luvun aikana potawatomit joutuivat luopumaan maistaan ja heidän siirrettiin intiaaniterritorioon Oklahomaan.
Historia > Esihistoria

Oman suullisen perimätietonsa mukaan potawatomit olivat alun perin muodostaneet suuren kansakunnan ojibwojen ja ottawien kanssa ja  saapuneet koillisesta  Suurten järvien alueelle. Tämän muuttoliikkeen uskotaan tapahtuneen 1400-luvun aikana. Seuraavalla vuosisadalla kansa jakaantui kolmeen osaan. Ojibwat asettuivat  Sault Ste. Marien alueille, ottawat matkasivat Huronjärven saarille ja potawatomit Michiganiin. Jakaantumisestaan huolimatta kolme heimoa pitivät yhteisiä heimoneuvostojen kokoontumisia, joita kutsutaan kolmen tulen neuvostoksi. Potawatomien omakielinen nimi potawatomink tarkoitti "tulen kansaa"
Historia > 1600-luku

Ensimmäiset eurooppalaisten tekemät merkinnät potawatomeista tulivat ranskalaisilta tutkimusmatkailija Samuel de Champlainilta vuonna 1616. Tuolloin hän kuuli huroneilta tarinan potawatomeista, jotka asuivat Michiganissa.  1630-luvulla ranskalainen tutkimusmatkailija Jean Nicolet liikkui ensimmäisenä eurooppalaisena Michiganissa ja kirjoitti lyhyen maininnan potawatomeista.Jesuiittojen lähteiden mukaan potawatomit   rakensivat suuren Méchinganin kylän Green Bayn länsirannalle vuoden 1652 aikana. Rakentamiseen ottivat osaa monet eri kansojen pakolaiset, joiden kylät  irokeesiliiton sotureiden hyökkäykset olivat tuhonneet.
Vuotta myöhemmin irokeesiliiton senecat lähettivät noin 800 soturia tuhoamaan Méchinganin, mutta potawatomit onnistuivat ottawien ja ojibwojen avulla järjestämään hyökkääjille suuren tappion. Tapahtuma oli historiallisesti merkittävä, sillä potawatomien vahva puolustus esti irokeesien asutuksen leviämisen länteen. Samalla hyökkäyksen epäonnistuminen sai irokeesit hakemaan rauhaa Montrealista, jonka he olivat aikoneet polttaa.  Tutkimusmastkailijat Pierre-Esprit Radisson ja Médard des Groseilliers viettivät useita kuukausia Méchinganissa potawatomien vieraana 1650-luvun puolivälissä.
1650-luvulta eteenpäin potawatomeista tuli vuosikymmenien ajaksi Green Bayn merkittävin intiaanikansa. Vuonna 1668 suuri joukko potawatomeita teki vierailun Montrealiin. Intiaanit olivat syvästi hämmästyneitä näkemästään. Suurimman vaikutuksen potawatomeihin teki kauppatavaroiden monipuolisuus. Uuden Ranskan kuvernööri Jean Talon puhui kansojen poliittisista suhteista ja onnistui herättämään potawatomien kiinnostuksen. Samalla kauppasuhteet vahvistettiin ja potawatomit vaihtoivat turkiksiaan musketeihin ja muihin kauppatuotteisiin. Palattuaan Green Bayhin he yrittivät kehittää rooliaan turkiskaupan välittäjinä Wisconsinin heimojen keskuudessa. Seuraavana vuonna aikomuksesta luovuttiin, sillä käydessään uudelleen Montrealissa potawatomit kuulivat, että kauppiaat olivat vaihtaneet kaikki tuotteensa Kanadan puolelta tulleiden heimojen kanssa.
Seuraavan vuosikymmenen alussa Lähetyssaarnaaja Claude-Jean Allouez teki käännytystyötä potawatomien parissa ja lisäsi intiaanien kiinnostusta kristinuskoa kohtaan. Samanaikaisesti ranskalaiset kauppiaat myivät tuli-aseita monille ympäristön heimoille ja aiheuttivat lisääntyviä sotia. Vuonna 1687 potawatomeista tuli eräs Uuden Ranskan tärkeimmistä tukijoista Pohjois-Amerikan tulevissa siirtomaasodissa englantilaisia vastaan. Kun ranskalaiset sotajoukot tuhosivat 1600-luvun lopulla useita brittimielisten irokeesien kyliä, olivat potawatomit merkittävässä asemassa taistelemassa Ranskan puolella irokeeseja vastaan.
Historia > 1700- ja 1800-luvut

Potawatomit jatkoivat Ranskan sotilaallisena tukena myös 1700-luvulla. He osallistuivat Ranskan rinnalla fox-intiaaneja vastaan käytyihin sotiin ja tekivät ranskalaisten pyynnöstä iskuja brittiläismielisiä chickasaweja vastaan. Vuonna 1747 osa potawatomeista osallistui ranskalaisten sotaretkeen New Yorkin ja Connecticutin brittiläisiä siirtokuntia vastaan. vuonna 1755 potawatomit estivät kenraalimajuri Edward Braddockin johtaman sotaretken tunkeutumisen Fort Duquesneen Pennsylvaniassa ja osallistuivat näkyvässä roolissa Monongahelan taisteluun. Vuonna 1763 potawatomit olivat valtaamassa brittien haltuun joutuneita ranskalaislinnakkeita Pontiacin kapinassa.
Uuden Ranskan lopullisen kukistumisen jälkeen potawatomit ryhtyivät tukemaan brittejä ja yrittivät estää Yhdysvaltain asutuksen leviämistä länteen. Potawatomit ottivat osaa Yhdysvaltain itsenäisyyssotaan Englannin tukena ja taistelivat yhä vuoden 1812 sodassa brittien puolella Yhdysvaltoja vastaan. Tässä sodassa potawatomit tuhosivat suurimman osan Fort Dearbornin (nykyinen Chicago) varusväestä.
Vuonna 1838 Indianaan asettuneet potawatomit pakotettiin hallituksen kehotuksesta siirtymään Kansasiin. Matkan aikana monet kuolivat nälkään ja tauteihin. Muutto tunnetaan kirjallisuudessa "Kuoleman polkuna" (Trail of Death). Myöhemmin myös Iowaan asettuneet potawatomit kokivat pakkomuuton. Osa potawatomeista kuitenkin kieltäytyi muuttamasta länteen ja Wisconsiniin ja Michiganiin jääneet kansanosat siirtyivät Ontarioon Kanadaan, jossa heidän jälkeläisiään asuu edelleen Walposan saarella   Lake St. Clairilla.
!860- ja 1870-luvuilla useimmat potawatomit siirrettiin intiaaniterritorioon, joka nykyään tunnetaan Oklahomana.
Nykyaika

Suurin osa potawatomeista asuu nykyään Oklahomassa. Myös  Kansasissa, Michiganissa, Wisconsinissa ja Ontariossa on pieniä potawatomien reservaatteja. Ontarion potawatomit ovat suurelta osaltaan sulautuneet ojibwoihin ja ottawiin, mutta Kansasiin jäänyt haara kunnostautui 1900-luvun jälkipuoliskolla jyrkkinä intiaaniliikkeen kannattajina. Vuonna 2000 potawatomien määrä Yhdysvalloissa oli yhteensä 26 595. Potawatomien kieli on polysynteettinen ja sen taitajia on vain vanhemmissa ikäluokissa. Kielen elvyttäminen on kuitenkin käynnistetty.
Vaikka potawatomit eivät lukeudu Amerikan vauraimpaan väestöön, esiintyy heidän keskuudessaan paljon eri alojen liiketoimintaa. Näistä näkyvin on kasinotoiminta. He ovat myös elvyttäneet vanhoja perinteitään ja tekevät vanhaan kulttuuriaan tunnetuksi erilaisen taiteen ja käsitöiden muodossa. Tunnetuin potawatomi-taiteilija on Daphne Odjig, jonka intiaanien omista perinteistä ponnistanut moderni kuvaamataide on voittanut useita palkintoja ja kunnianosoituksia.
kulttuuri > Elinkeinot

Potawatomit olivat alun perin metsästäjä-keräilijöitä, jotka oppivat naapurikansoilta maanviljelyn jo 1600-luvun puolivälissä. Lisäksi heidän elinkeinoihinsa lukeutuivat kaikenlainen kaupankäynti (erityisesti Turkiskauppa), kalastaminen,  intiaaniriisin keruu ja vaahterasiirapin teko.  Maissin, papujen ja kurpitsan ohella viljeltiin tupakkaa, jota potawatomit pitivät jumalan lahjana. Monien kylien laidoilla naiset  pitivät myös  puutarhoja, joissa kasvatettiin lääkeyrttejä.
kulttuuri > Klaanit

Potawatomien kulttuurissa klaaninimet olivat samankaltaisia kuin kristillisen kulttuurin sukunimet. Heidän keskuudessaan on nykyään yli 40 eri klaania. Varhaisempina aikoina nämä klaanit jakautuivat useihin poliittisesti itsenäisiin ja alueellisiin ryhmiin, jotka sukulaisuus ja kieli yhdistivät toisiinsa. Nämä eksogaamiset klaanit, joissa puoliso otettiin oman klaanin ulkopuolelta, olivat levinneet eri kyläkuntiin isän puoleisen sukulinjan välityksellä.  Lisäksi klaanit jakaantuivat kahteen niistä riippumattomaan vastakkaisryhmään siten, että joka toinen perheen lapsi kuului eri ryhmään. Klaanien väliset seka-avioliitot sitoivat kyläkunnat tiiviisti toisiinsa. Nämä yhdyssiteet yltivät myös kielisukulaisiin ottawiin ja ojibwoihin, joilla oli oikeus solmia avioliitto potawatomien kanssa ja elää heidän kylissään.
kulttuuri > Kylät

Kyläkunnat olivat itsenäisiä ja niitä yhdisti toisiinsa vain yhteinen kieli ja jaettu klaanisysteemi. Tärkeissä tapahtumissa kuten sodissa irokeeseja tai siouxeja vastaan kaikki potawatomien eri kyläkunnat yhdistyivät. Kylien paikkoja muutettiin kun maaperä muuttui hedelmättömäksi. Syksyisin potawatomit jakaantuivat pieniksi metsästysleireiksi, jotka koostuivat perheistä ja sukulaisista. Talviasunnot olivat kupolin muotoisia wigwameja, samanlaisia kuin ojibwoilla. 1700-luvun aikana yhä useammat potawatomit alkoivat rakentaa samanlaisia  hirsimökkejä kun heidän eurooppalaiset naapurinsa. Heidän liikkumisensa tapahtui usein vesistöjä pitkin. Tähän tarkoitukseen käytettiin puusta koverrettuja veneitä ja tuohikanootteja. Myöhemmin monet potawatomit hankkivat hevosia, joita käytettiin taakkojen siirtämiseen ja ratsastukseen.
kulttuuri > Uskonto

Alun perin potawatomit uskoivat, tulen, meren ja auringon jumaliin, joille annettiin uhrilahjoja. 1600-luvulla  ranskalaisten jesuiittojen tuoma kristinoppi muutti potawatomien kuvaa jumaluudesta ja he omaksuivat kaksi henkeä, jotka hallitsivat maailmaa. Suuri Henki eli Kitchemonedo oli hyväntekijä,  toinen henki Matchemonedo oli pahojen  asioiden tuoja. Suuren rohtoseuran (Grand Medicine society)  jäsenet paransivat sairaita erilaisin yrtein ja lääkejuurin. Syvä uskomus tuonpuoleiseen elämään  sai potawatomit juhlimaan kuolleiden toveriensa sielunvaellusta tähtitaivaan yli taivaaseen. 1880-luvulla potawatomit kehittivät omalta osaltaan Suurten rumpujen uskontoa (Big Drum Religion), jota harjoitetaan edelleen 2000-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Potawatomit Wikimedia Commonsissa
Ottawa-potawatomi-taiteilija Daphne Odjig.
Praevalitana

| Praevalitana Provincia Praevalitana> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Itä-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Illyricum (300-luku–)
Diokeesi:  Moesia (n. 293–395) Dacia (n. 395–)
Nykyinen valtio/alue:  Albania ja Montenegro
Perustettu:  n. 293
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Skodra (Scodra)
Praevalitana (lat. Provincia Praevalitana) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Dalmatiassa pääosin nykyisten Albanian ja Montenegron alueilla.
Maantiede

Praevalitanan provinssi sijaitsi Dalmatian eteläosissa Adrianmeren itärannalla. Sen luoteis- ja pohjoispuolella sijaitsi Dalmatian provinssi, koillispuolella Moesia superior, itäpuolella Dardania, kaakkoispuolella Macedonia ja eteläpuolella Epirus nova. Provinssin hallinnollinen keskus oli Skodra  (lat. Scodra).
Maantiede > Kaupunkeja

Praevalitanan provinssin kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Doclea
Lissos (Lissus)
Skodra (Scodra)
MS Suzanne E

| Suzanne E |
| --- | --- |
Lippuvaltio:  Kanada
Omistaja:  Selkirk Fisheries
Luovutettu:  1946
Status:  upposi myrskyssä 26. syyskuuta 1965
Tekniset tiedot
Pituus:  27 m
Uppouma:  75 t
Lähteet:  
MS Suzanne E oli Winnipegjärvellä Manitobassa Kanadassa liikennöinyt moottorialus. Sen oli rakentanut vuonna 1946 kapteeni Ed Nelson. Alus upposi myrskyssä 26. syyskuuta 1965 ollessaan matkalla Big Grindstone Pointia kohti. Onnettomuudessa aluksella olleista kymmenestä miehistönjäsenestä ja matkustajasta menehtyi yhdeksän.
Turmahetkellä aluksen omisti Selkirk Fisheries, ja sitä käytettiin pääasiassa rahtiliikenteessä, joskin se kuljetti tarvittaessa myös matkustajia.
Haaksirikko

Alus havaittiin viimeisen kerran sen sivuuttaessa Gull Harbourin loiston matkallaan pohjoiseen. Tuolloin myrsky oli jo nousemassa. Aluksen lastina oli polttoainetta, elintarvikkeita sekä kalalaatikoita. Sen päällikkönä oli Richard Johnson, jolla oli lupa aluksen käsittelyyn mutta ei päällikön pätevyyskirjaa.
Sää alkoi huonontua kello 17 aikaan iltapäivällä, ja alus joutui voimakkaaseen aallokkoon keinuen pahimmillaan 40 astetta puolelta toiselle. Myrskyn yhä yltyessä päällikkö käänsi aluksen kohti etelää ja yritti pyrkiä suojasatamaan. Pian käännöksen jälkeen alus kaatui ja upposi nopeasti vieden mukanaan osan matkustajista ja miehistöstä. Jotkut onnistuivat tarrautumaan pinnalla kelluvaan hylkytavaraan, mutta monet heistä joko ajautuivat järvelle ja menehtyvät hypotermiaan.
Haaksirikosta ainoana eloonjäänyt Clifford Everett onnistui tarrautumaan vanerinkappaleeseen, jonka varassa hän ajelehti Black Islandille ja pääsi suojaan kalastajamajaan. Myöhemmin tutkinnassa Everett todisti, että yksi syy turmaan oli todennäköisesti avoimena ollut kylkiluukku, sillä laivavene ei olisi mahtunut sisään luukun ollessa kiinni.
Aluksen hylky lepää 18 metrin syvyydessä perä mutaan hautautuneena.
Portviini

Lasillinen portviiniä.
Portviini (port. vinho do Porto [ˈviɲu ðu ˈpoɾtu]) on portugalilainen väkevä viini, useimmiten makea. Se on saanut nimensä Porton kaupungin mukaan. Portviiniä käytetään erityisesti jälkiruokajuomana.
Arvostettuja portviinitaloja ovat muun muassa Fonseca, Taylor, Quinta do Noval, Niepoort, Sandeman, Dow ja Graham.
Historia

Dourojoen laaksossa on valmistettu korkealaatuista viiniä jo ainakin 1400-luvun puolivälistä lähtien. Nykyisen muotoiseksi väkevöidyksi makeaksi viiniksi portviini kehittyi 1700- ja 1800-luvuilla. Väkevöity portviini kehitettiin, kun viiniin piti saada parempi säilyvyys pitkien merimatkojen ajaksi.
Vuodesta 1756 lähtien portviinin nimi on ollut suojeltu: sitä saa käyttää vain Douron laaksossa Pohjois-Portugalissa valmistetusta portviinistä. Nykyään nimi on suojattu EU:n säädöksin. Viinin tuotanto on tarkoin säädeltyä Portugalin lainsäädännössä. Tuottajia ja viinin laatua valvoo Portugalin maatalousministeriön alainen Instituto dos Vinhos do Douro e Porto -virasto.
Portviini tuli suosituksi Englannissa vuonna 1703 solmitun Methuenin sopimuksen jälkeen. Siinä Englanti sopi Portugalin kanssa siitä, että he maksoivat portugalilaisesta portviinistä vain 2⁄3 siitä mitä ranskalaisesta viinistä. Järjestelyt liittyivät Ranskan ja Englannin välillä vallinneisiin huonoihin suhteisiin. Porton kaupunkiin muodostui brittiläisten viinikauppiaiden yhteisö, jonka liiketoimintana oli portviinin valmistaminen ja laivaaminen Englantiin. Varsinainen viininviljely tapahtui Douron yläjuoksulla, mistä viini laivattiin jokea pitkin tynnyreissä Portoon varastoitavaksi ja sekoitettavaksi valmiiksi vientikelpoiseksi viiniksi. Brittien portviinin vienti näkyy edelleen portviinimerkeissä, joitten nimet ovat usein brittiläisperäisiä (Croft, Cockburn, Dow, Graham, Offley, Taylor, Warre ja Symington).
Valmistus

Portviini valmistetaan Douron alueen paikallisrypälelajikkeista. Näitä ovat muun muassa Touriga Nacional, Touriga Francesa, Tinta Barroca ja Tinta Cão. Näitä rypäleitä käytetään harvoin muun kuin portviinin valmistukseen, mutta nyttemmin myös näistä valmistettuja perinteisiä punaviinejä on tullut saataville. Portviiniin lisätään käymisen aikana 77-prosenttista alkoholia, jolloin käyminen keskeytyy ja viiniin jää jäljelle rypälesokeria, joka tekee juomasta makean. Samalla viiniin jää jäljelle rypälemehun alkuperäistä hedelmäisyyttä ja marjaisuutta. Yleensä viinin annetaan käydä 2–3 päivää ennen käymisen keskeyttämistä. Viiniin lisättävänä alkoholina käytetään korkealaatuista viinispriitä. Portviinin vahvuus on yleensä noin 20 tilavuusprosenttia alkoholia.
Portviiniä säilytetään ja kypsytetään tammitynnyreissä vähintään kaksi vuotta, mutta usein vuosikymmeniä. Pitkän tynnyrikypsytyksen aikana tuoreen portviinin hedelmäiset aromit muuttuvat rusinaisiksi ja pähkinäisiksi, sillä viini hapettuu ja tammesta liukenee viiniin aromiaineita. Samalla viinin väri muuttuu läpinäkymättömän tummanpunaisesta läpikuultavan punaruskeaksi. Erittäin pitkään tynnyrikypsytetty portviini lähenee maussaan konjakkia, joka niin ikään saa arominsa tammitynnyreistä. Käytettävän tynnyrin koko vaikuttaa viinin kypsymiseen siten, että pienissä tynnyreissä suurempi osuus viinistä pääsee kosketuksiin puun ja ilman kanssa kuin suurissa sammioissa.
Pullotusta varten viinistä tehdään yleensä sekoite, johon käytetään tyypistä riippuen lyhyen tai pitkän aikaa tynnyreissä kypsyneitä viinejä. Jotkut viinityypit sekoitetaan eri vuosien ja/tai eri viinitilojen viineistä, kun taas joihinkin käytetään vain saman vuoden ja saman viinitilan viinejä.
Nauttiminen

Portviiniä nautitaan usein jälkiruokaviininä esimerkiksi juustojen, pähkinöiden ja kuivattujen hedelmien kanssa. Hyvin usein portviini nautitaan kuitenkin sellaisenaan makuelämyksenä tai tunnelman luojana. Klassinen yhdistelmä on punainen portviini ja stilton- tai tilsit-juusto tai maustettu suklaa. Portviini on myös suosittu laatusikarien kyytipoikana.
Vuosikertaviinit on dekantoitava ennen juomista, sillä pulloihin muodostuu ajan myötä sakkaa. Tällainen viini on syytä nostaa noin vuorokautta ennen pullon avaamista pystyyn, jotta sakka ehtii laskeutua pullon pohjalle. Punaisen portin tarjoilulämpötila on virallisesti 16–18 °C, valkoinen tarjotaan viilennettynä. Epävirallisesti valkoinen portviini tulee varastoida ja säilyttää jääkaapissa, punainen vaatii parin tunnin jääkaappijäähdytyksen ennen avaamista, jonka jälkeen se tulee myös säilyttää jääkaapissa.
Nauttiminen > Säilytys

Portviinien säilyvyys avattuna riippuu viinityypistä. Korkin tyypistä voi päätellä, miten pitkään valmistaja on ajatellut viinin säilyvän avattuna. Jos pullo on suljettu korkkiruuvilla avattavalla korkilla, pullo on tarkoitettu juotavaksi kerralla ja avattu pullo säilyy korkeintaan muutaman vuorokauden. Jos taas korkki on uudelleen suljettava, avattu pullo säilyy joitakin viikkoja tai kuukausia. Säilytys viileässä ja pimeässä saattaa parantaa säilyvyyttä.
Nauttiminen > Tarjoiluetiketti

Brittiläiseen tapaan portviini kaadetaan omaan lasiin vasemmalla kädellä sen muistoksi, että amiraali Nelson menetti oikean kätensä Santa Cruzin meritaistelussa Teneriffalla. Tapa syntyi 1700–1800 -luvun vaihteessa Britannian kuninkaallisessa laivastossa ja liitettiin amiraali Nelsoniin.
Pullo kiertää seurueessa vasemmalle henkilöltä henkilölle koskematta pöytää ("pass the port to port"). Jos henkilö ei huomaa ojentaa pulloa eteenpäin, sitä saa pyytää vain epäsuorasti kysymällä onko tämän passi kunnossa ("Is your passport in order?"). Ellei vihje auta, voidaan kysyä, tunteeko henkilö Norwichin piispan ("Do you know the Bishop of Norwich?"). Jos vastaus on ettei tunne, todetaan, että piispa oli todella kunnon veikko, mutta unohti aina panna portviinipulloa eteenpäin ("He is a terribly good chap but he always forgets to pass the Port").
Portviinilaatuja > Punaiset

Ruby (yleisin ja edullisin portviini, noin 3 vuotta suurissa tammisammioissa kypsynyt sekoite)
Ruby Reserve / Vintage Character (vastaavan tyyppinen kuin Ruby, mutta laadukkaammista viinieristä valmistettu)
Late Bottled Vintage / ”LBV” (4–6 vuotta tynnyrissä kypsynyt, yhden vuoden sadosta tehty viini)
Vintage (huippulaadukas vuosikertaportviini, kypsytetään tynnyrissa noin 2 vuotta, jonka jälkeen pullotetaan suodattamattomana. Jatkaa kypsymistä pullossa, usein parhaimmillaan parikymmenvuotiaana)
Single Quinta Vintage (yhden viinitilan rypäleistä tehty vuosikertaviini)
Crusted (suodattamaton eri vuosien viineistä sekoitettu vaihtoehto Vintagelle)
Portviinilaatuja > Kellanruskeat

Tawny (usean sadon rypäleistä valmistettu, pienissä tynnyreissä 3–5 vuotta kypsynyt viini)
Tawny Reserve (kuten edellinen, mutta pidempään tynnyrissä kypsynyt ja laadukkaammista viinieristä valmistettu)
10, 20, 30 tai yli 40-vuotias Tawny (pitkään tynnyrissä kypsynyt laadukas viini, sekoituksen keskimääräinen ikä on merkitty pullon etikettiin. Lain mukaiset ikäluokat ovat 10, 20, 30 tai yli 40 vuotta)
Colheita (yhden vuosikerran viinistä tehty Tawny, vähintään seitsemän vuotta kypsytetty viini)
Portviinilaatuja > Valkoinen portviini

White Port (valkoisista rypäleistä tehty, voi olla makeaa tai kuivaa)
Portviini Suomessa

Suomessa portviini on ollut vähän tunnettu ja sen saatavuus Alkosta on varsin rajoitettu. Suomessa ehkä tunnetuin portviini on ruby-tyyppiin lukeutuva Sandeman Old Invalid, joka on ollut Alkon valikoimissa yhtäjaksoisesti 1930-luvulta saakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Portviini Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Karjalainen, Yrjö & Sinivirta, Jukka: Portviini.  Helsingissä:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18748-1
Mayson, Richard: Port and the Douro.  Mitchell Beazley, 2004.  ISBN 1-84000-943-8  (englanniksi)
Suurhyökkäys Gibraltarilla 1782

Suurhyökkäys Gibraltarilla oli Ranskan ja Espanjan laivojen tekemä suurhyökkäys Yhdistyneen kuningaskunnan hallussaan pitämän Gibraltarin puolustajia vastaan 13. syyskuuta 1782 suuren piirityksen aikana. Suurhyökkäyksen oli tarkoitus alkaa ranskalaisten ja espanjalaisten tuhottua brittien puolustukset, mutta laivaston epäonnistuminen tässä tehtävässä esti maajoukkojen hyökkäyksen.