stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Silmälasikarhu
Aiheesta muualla

Spectacled Bear National Geographic.
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Tremarctos ornatus:  Wikidata: Q137641  Wikispecies: Tremarctos ornatus  ADW: Tremarctos  BOLD: 153579  CoL: 5832V  EoL: 328076  GBIF: 2433401  iNaturalist: 41657  IRMNG: 10223941  ITIS: 621849  IUCN: 22066  MDD: 1005931  MSW: 14000951  NCBI: 9638  Observation.org: 80740  Open Tree of Life: 679667  Paleobiology Database: 97841  Paleobiology Database: 97841  Species+: 10071  TSA: 18002  Xeno-canto: Tremarctos-ornatus 
Ursus ornatus:  Wikidata: Q109647611  GBIF: 9476729
Jaroslavlin päärautatieasema

| Jaroslavlin päärautatieasema    вокзал Ярославль-Главный, vokzal Jaroslav-Glavnyi |
| --- | --- |
 Jaroslavlin päärautatieasema
Perustiedot
Sijainti:  57°37′32.3″N, 039°50′8.0″E
Osoite:  Privokzalnaja ploštšad 1, Jaroslavl (ven.  Привокзальная площадь 1, Ярославль) 
Kunta:  Jaroslavl
Valtio:  Venäjä
Etäisyydet:  (Kesken, etäisyydet noin) Aleksandrov 170 km, Almaty km, Arkangel 852 km, Astana km, Bologoje km, Chita 2 km, Harkova km, Irkutsk km, Karaganda km, Kirov  km, Kotlas 809 km, Krasnodar 1 km, Krasnojarsk km,  Moskova 282 km, Moskova km, Minsk km, Murmansk  km, Nižni Novgorod 434 km, Novosibirsk km, Omsk  km, Orenburg km, Orša km, Penza 1 km, Perm 2 km, Pietari 806 km, Pietari 696 km, Rostov-na-Donu 1506 km, Samara km, Simferopol 1799 km, Smolensk km, Sotši  km,  Syktyvkar 1130 km, Toljatti 1225 km, Tšerepovets 1 338 km, Tver 541 km, Ufa 1687 km, Ulan-Ude km, Vitsebsk 946 km, Vologda 1 214 km, Vorkuta km
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Pohjoisen rautatiet/ Venäjän rautatiet 
Kaukoliikenne:  runsaasti 
Paikallisjunat:  kyllä 
Pysäköinti:  kyllä
Asemarakennus
Lipunmyynti:  Päivittäin 8.30-16.40, mutta tauko 13-14
 Jaroslavlin aseman edustaa
Jaroslavlin päärautatieasema (ven. Ярославль-Главный, Jaroslav-Glavnyi) on Venäjän Jaroslavlin alueen pääkaupungin Jaroslavlin vilkkaasti liikennöity päärautatieasema. Asemalle liikennöidään sekä kauko- että lähijunin.
Asema kuuluu hallinnollisesti Venäjän rautateiden Jaroslavissa kotipaikkaansa pitävän alueellisen rautatieyhtiön (Pohjoisen rautatiet) vastuulle.
Aiheesta muualla

RZD:n alueellinen yhtiö Pohjoisen rautatiet, Jaroslavl (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (szd.rzd.ru)
Kaukojunien haku Jaroslavlin pääasemalle (englanniksi) (poezda.net)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sara Shepard

Sara Shepard vuonna 2010.
Sara Shepard (s. 8. huhtikuuta 1977 Pittsburgh) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut 16-osaisen kirjasarjan Valehtelevat viettelijät, josta on tehty samanniminen televisiosarja. Shepard esiintyy pienessä roolissa sarjan viidennellä tuotantokaudella.
Elämä ja ura

Shepard suoritti kandidaatin tutkinnon (B.S.) New Yorkin yliopistossa vuonna 1999 ja taiteen maisterin tutkinnon (MFA) Brooklyn Collegessa 2004.
Vuosina 2000-2005 Shephard työskenteli Time, Inc. Custom Publishigissa. Hän aloitti haamukirjoittamisen freelancerina vuonna 2002 ja omien kirjojen kirjoittamisen vuonna 2005.
Suomennetut teokset > Valehtelevat viettelijät -sarja (Pretty Little Liars)

Kaivattu (Pretty Little Liars, 2006) Suomentanut Paula Takio. Gummerus, 2012. ISBN 978-951-20876-3-1
Virheetön (Flawless, 2007) Suomentanut Paula Takio. Gummerus, 2012. ISBN 978-951-20876-4-8
Täydellinen (Perfect, 2007) Suomentanut Paula Takio. Gummerus 2012. ISBN 978-951-20915-5-3
Uskomaton (Unbelievable, 2008) Suomentanut Paula Takio. Gummerus 2013. ISBN 978-95120915-6-0
Paha (Wicked, 2008) Suomentanut Sirpa Parviainen. Gummerus 2013. ISBN 978-951-20932-2-9
Tappava (Killer, 2009) Suomentanut Sirpa Parviainen. Gummerus 2013. ISBN 978-951-20939-9-1
Sydämetön (Heartless, 2010) Suomentanut Sirpa Parviainen. Gummerus 2014. ISBN 978-951-20951-4-8
Haluttu (Wanted, 2010) Suomentanut Sirpa Parviainen. Gummerus 2014. ISBN 978-951-20951-5-5
Kieroutunut (Twisted, 2011) Suomentanut Sirpa Parviainen. Gummerus 2014. ISBN 978-951-20963-2-9
Häikäilemätön (Ruthless, 2011) Suomentanut Sirpa Parviainen. Gummerus 2014. ISBN 978-951-20963-3-6
Tyrmäävä (Stunning, 2012) Suomentanut Sirpa Parviainen. Gummerus 2015. ISBN 978-951-24001-7-1
Polttava (Burned, 2012) Suomentanut Sirpa Parviainen. Gummerus 2016. ISBN 978-951-24001-8-8
Suomentamattomat teokset > Nuorten romaanit > Pretty Little Liars

Crushed (2013) (ISBN 978-0-06-219971-3)
Deadly (2013) (ISBN 978-0-06-219974-4)
Toxic (2014) (ISBN 978-0-06-228701-4)
Vicious (2014) (ISBN 978-0-06-228704-5)
Suomentamattomat teokset > Nuorten romaanit > Pretty Little Liars -sarjaan liittyvät

Alison's Pretty Little Diary (2010) (ISBN 978-0-06-223336-3)
Pretty Little Secrets (2012) (ISBN 978-0-06-212591-0)
Ali's Pretty Little Lies (2013) (ISBN 978-0-06-223336-3)
Pretty Little Love (2017)
Pretty Little Lost (2017)
Pretty Little Love: The Entire Journey (2020)
Suomentamattomat teokset > Nuorten romaanit > The Lying Game

The Lying Game (2010) (ISBN 978-0061869716)
Never Have I Ever (2011)
Two Truths and a Lie (2012)
Hide and Seek (2012)
Cross My Heart, Hope to Die (2013)
Seven Minutes in Heaven (2013)
Suomentamattomat teokset > Nuorten romaanit > The Lying Games -sarjaan liittyvät

The First Lie (2012)
True Lies (2013)
Suomentamattomat teokset > Nuorten romaanit > The Perfectionist

The Perfectionists (2014) (ISBN 978-0-06-207450-8)
The Good Girls (2015) (ISBN 978-0-06-207453-9)
Suomentamattomat teokset > Nuorten romaanit > The Amateurs

The Amateurs (2016) (ISBN 978-1-48-474227-3)
Follow Me (2017) (ISBN 978-1-48-474228-0)
Last Seen (2018) (ISBN 978-1484742273)
Suomentamattomat teokset > Nuorten romaanit > Yksittäiset romaanit

Influence (January 5, 2021), kirjoitettu Lilia Buckinghamin kanssa
Suomentamattomat teokset > Aikuisten romaanit

The Visibles (May 5, 2009) (ISBN 978-1416597407)
Everything We Ever Wanted (October 10, 2011) (ISBN 978-0062080066)
The Heiresses (May 20, 2014) (ISBN 978-0-06-225953-0)
The Elizas (April 17, 2018) (ISBN 978-1501162770)
Reputation (December 3, 2019) (ISBN 978-1524742904)
Memory Lane (January 13, 2021)
Safe in My Arms (July 27, 2021)
Seija Silfverberg

Seija Silfverberg ja Heikki Värtsi Jerome Kernin musikaalissa Teatterilaiva (Kansallisooppera 1960).
Seija Anneli Silfverberg (oik. Silfverberg-Koski; s. 8. huhtikuuta 1935 Vuoksenniska) on suomalainen balettitanssija. Hän on ollut Kansallisbaletin tanssija vuodesta 1952, solisti 1956–1967 ja ensitanssijatar 1967–1977. Tanssiuran jälkeen hän on toiminut Kansallisbaletissa opettajana ja harjoituttajana. Hänellä on ollut myös oma balettikoulu.
Silfverberg on palkittu Pro Finlandia -mitalilla 1970.
Silfverbergin puoliso oli tanssija Seppo Koski.
Päätehtäviä

Joutsenlampi: Odette-Odile (Ivanov-Petipa)
Phaidra: nimirooli (Sylvestersson)
Romeo ja Julia: Julia (Parlic)
Gajane: nimirooli (Sylvestersson)
Spartacus: Egina (Dadiškiliani)
Raimonda: nimirooli (Sylvestersson)
Carmen: nimirooli (Alonso)
Bahtšisarain suihkulähde: Zarema (Zaharov)
Kuinka äkäpussi kesytetään: Katarina (Sylvestersson)
Romeo ja Julia: Julia (Lifar)
Ihmeellinen mandariini: Ilotyttö (Parlic)
Kolmikolkkahattu: Mylläritär (Lätti)
Pessi ja Illusia: Ristilukki (Sylvestersson)
Sininen haikara: nimirooli (Hagfors)
Rakkauden legenda: Mehmene Banu (Sylvestersson)
Kirjallisuutta

Halvorsen, Tero: Seija Silfverberg – ballerina kuin liekki. Helsinki: Fuga Oy, 2022. ISBN 978-952-68781-3-3.
Vienola-Lindfors, Irma: Elävät legendat. Seija Silfverberg: tanssimaan syntynyt. Tanssi-lehti 3/1994, s. 20.
Aiheesta muualla

Seija Silfverberg Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Silja Sillanpää

Silja Pauliina Sillanpää (s. 15. marraskuuta 1975 Hämeenkyrö) on suomalainen kirjailija ja televisioesiintyjä. Hän työskentelee toimittajana TV2:n lastenohjelmissa.
Sillanpää on käsikirjoittanut ja dramatisoinut useita televisioanimaatioita muun muassa Sakari Topeliuksen satujen ja Mauri Kunnaksen Koiramäki-kirjojen pohjalta. Hän on myös käsikirjoittanut, toimittanut ja juontanut televisioon Syrhämä-fantasiaseikkailun ja Katinkontti-ohjelman. Sillanpään TV2:n Pikku Kakkoselle tekemässä Katinkontti-ohjelmasarjassa esiintyy hänen omien kirjojensa päähenkilö, Katti Matikainen.
Sillanpää on Tukkateatteriyhdistys ry:n perustajajäsen ja on aktiivisesti mukana teatterin toiminnassa käsikirjoittajana, dramaturgina, ohjaajana ja näyttelijänä. Sillanpää opiskelee Tampereen yliopistossa teatterin ja draaman tutkimusta.
Sillanpää on juontanut televisiossa Kultainen Harmonikka ja Primus Ikaalinen -kilpailuja.
Nobel-kirjailija Frans Emil Sillanpää on Silja Sillanpään isoisoisä. Silja Sillanpää asuu Vantaan ja Sipoon rajalla. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa. Sillanpää myös laulaa Nyrok Dolls -nimisessä kirjailijabändissä.
Kirjat

Reissukissa Katti Matikainen (Otava, 2003) ISBN 951-1-18999-9 (sid.)
Konttorikissa Katti Matikainen (Otava, 2004) ISBN 951-1-19630-8 (sid.)
Monitoimikissa Katti Matikainen (Otava, 2006)
Katti Matikainen ja mau-ahtava Suomi (Otava, 2010)
Tenho ja Ryske – Satuja soitosta (Kustantamo S&S, 2016)
Aiheesta muualla

Silja Sillanpää Otavan sivuilla
Silja Sillanpää Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Šillukinkoira

| Šillukinkoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Etelä-Sudan
Määrä:  harvinainen
Alkuperäinen käyttö:  keskikokoisen riistan metsästys
Nykyinen käyttö:  antiloopin metsästys
Muita nimityksiä:  Shilluk Dog, Shilluk Greyhound, Shilluk, Cane dei Shilluk, Levriero Sudanese, Levriero del Kordofan
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  punainen (maskilla) tai mustatäpläinen harmaa
Šillukinkoira on eteläsudanilainen koirarotu, jolla ei ole FCI:n hyväksyntää.
Ulkonäkö

Rotu muistuttaa muutoin vinttikoiraa, mutta on selvästi rotevarakenteisempi. Se muistuttaa enemmän salukia kuin englanninvinttikoiraa. Korvat ovat puolipystyt ja kärjistään taittuneet. Lihaksisto on erinomainen ja edesauttaa ketteryyttä ja nopeutta. Väritys on yleensä ketunpunainen mustalla maskilla, mutta myös harmaata mustin täplin esiintyy.
Alkuperä

Šillukinkoira on itäisen Etelä-Sudanin Valkoisen-Niilin alueen šillukki-heimon kasvattama metsästyskoira. Se metsästää näöllään pääasiallisesti keskikokoista riistaa, erityisesti antilooppeja. Tämä saattaa osaltaan selittää miksi rotu on tavallisesti jänistä metsästäviä vinttikoiria rotevampi.
Balašiha

| Balašiha Балаши́ха |
| --- | --- |
 vaakuna
 Moskovan alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Balašiha
 Koordinaatit: 55°47′50.7″N, 37°55′57.1″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Moskovan alue
Väkiluku (2012):  228 567
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.balashiha.ru 
 Kaupungin kotisivut (venäjäksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Balašiha (ven. Балаши́ха) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee 20 kilometriä Moskovan kaupungista itään Moskovajokeen laskevan Pehorka-joen rannalla. Väkiluvultaan kaupunki on Moskovan alueen suurin: vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan asukasluku oli 228 567.
Razumovskin palatsi 1700-luvun lopulta.
Kirkko (1767—1773) Balašihassa.
Kirkko (1777—1783) Balašihassa.
Balašiha arenaa - monikäyttöhalli (2007).
Vuonna 1830 ruhtinas Trubetskoin kartanon alueelle rakennettiin kutomo, joka myöhemmin muutettiin puuvillakehräämöksi. 1800–1900-lukujen vaihteessa tehtaan ympäri muodostui työläisasutus. Vuonna 1928 se sai taajaman statuksen ja vuonna 1939 siitä tuli kaupunki. Nykyään kaupungissa on kone- ja metalliteollisuutta, kemian, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Kaupunki on muodostunut kolmesta eri taajamasta. Balašiha-1:n alueella on kaksi uusklassista kartanoaluetta: 1780–1790-luvuilla rakennettu kreivi Razumovskin palatsi Gorenki puistoalueineen sekä Golitsynin ruhtinassuvulle kuulunut Pehra-Jakovlevskojen kartano (1783–1786) ja sen yhteydessä sijaitseva Kristuksen kirkastuksen kirkko (1777–1782). Neljän kilometrin päässä kaupungista sijaitsee Almazovon kartano, jossa on säilynyt klassistinen päärakennus ja puistoalue keinotekoisine lampine ja kanavineen. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo ja taidegalleria. Kaupungissa on vuonna 2007 avattu monikäyttöinen jäähalli (Balašiha arena).
Reutovon asemalta haarautuu Balašihaan Moskovan ja Orehovo-Zujevon välisen rautatien sivurata. Kaupungin läpi kulkee myös Moskovan ja Nižni Novgorodin välinen M7-valtatie.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Balašihan kaupungin sivusto (venäjäksi)
Moskovan alueen kaupungit
Silmiöt

| Silmiöt |
| --- | --- |
 Juovasilmiö (Sisyrinchium striatum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kurjenmiekkakasvit Iridaceae
Suku::  Silmiöt Sisyrinchium  L.
Katso myös
   Silmiöt Wikispeciesissä   Silmiöt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silmiöt eli kuovinkukat (Sisyrinchium) on kurjenmiekkakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on noin 90 lajia. Niitä esiintyy alkuperäisenä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Silmiöt ovat yksi- ja monivuotisia ruohovartisia kasveja. Monia lajeja viljellään perennana. Yhtä silmiölajia, Pohjois-Amerikasta kotoisin olevaa vuorisilmiötä eli kuovinkukkaa (eli silmiötä) esiintyy Suomessa myös luonnonvaraisena. Se on vakiintunut tulokaskasvi yhdessä paikassa merenrantaniityllä Kaakkois-Suomessa.
Lajeja

neidonsilmiö (Sisyrinchium albidum)
heinäsilmiö (Sisyrinchium angustifolium)
kultasilmiö (Sisyrinchium californicum)
sinisilmiö (Sisyrinchium graminoides)
vuorisilmiö eli kuovinkukka (Sisyrinchium montanum)
täpläsilmiö (Sisyrinchium patagonicum)
juovasilmiö (Sisyrinchium striatum)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sisyrinchium
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2357709  Wikispecies: Sisyrinchium  APDB: 194930  APNI: 78469  BOLD: 121301  CoL: 8W3M4  eFloraSA: Sisyrinchium  EoL: 38288  EPPO: 1SISG  FloraBase: 21257  FNA: 130515  FoAO2: Sisyrinchium  FoC: 130515  GBIF: 5296004  GRIN: 11226  iNaturalist: 49917  IPNI: 329986-2  ITIS: 43237  NBN: NHMSYS0000463632  NCBI: 58706  NZOR: cb837f33-7be2-4e80-8e7b-d71c528efc49  Open Tree of Life: 472817  PLANTS: SISYR  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:329986-2  Tropicos: 40001037  VASCAN: 1692  VicFlora: 824addbe-a1cd-4a52-9b51-2d29da461550  WFO: wfo-4000035553
Republican in name only

Teekutsuliikkeen kyltti mielenosoituksessa Minnesotassa vuonna 2010
Republican in name only (RINO) on halventava ilmaus, jota käytetään Yhdysvalloissa perinteisistä konservatiivisista poliitikoista ja ehdokkaista tai poliitikoista, jotka poikkeavat Donald Trumpin linjauksista.
Republican in name only -ilmauksesta tuli ensimmäisen kerran suosittu 1990-luvun alkupuolella, jolloin jotkut republikaanit pyrkivät osoittamaan ideologista puhtauttaan syyttämällä puoluetovereitaan riittämättömästä konservatiivisuudesta. Teekutsuliikkeen nousun aikana termin käyttö oli taas yleistä. Matthew Continettin mukaan RINO-ilmauksella leimaaminen liittyi aiemmin ideologisiin eroavaisuuksiin, mutta on sittemmin perustunut suhtautumiseen Trumpiin. Puutteellinen lojaalius Trumpia kohtaan on johtanut leiman saamiseen.
Trump on käyttänyt Republican in name only -ilmausta henkilöistä, jotka eivät ole tukeneet hänen valheellista väitettään vuoden 2020 presidentinvaalien varastamisesta häneltä. Trump viittasi RINO-sanalla muun muassa Liz Cheneyyn, koska tämä tunnusti Trumpin vuonna 2020 kokeman vaalitappion ja osallistui sitten edustajainhuoneen komiteaan, joka tutki Trumpin osallisuutta kongressitalon valtaukseen 2021. Trump käytti twiiteissään vuonna 2020 ja vuoden 2021 ensimmäisellä viikolla RINO-termiä 32 kertaa. Hän viittasi sillä vaalituloksen hyväksyneisiin vaaliviranomaisiin, kuvernööreihin ja kongressiedustajiin. Cheneyn lisäksi muita henkilöitä, joita Trump ja hänen kannattajansa ovat pitäneet vain nimellisinä republikaaneina, ovat olleet Brian Kemp ja William Barr. Lisäksi Trump kutsui RINO:ksi Lindsey Grahamia, koska tämä kyseenalaisti kongressitalon valtaukseen osallistuneiden armahtamisen.
Politicon mukaan vuoden 2018 vaaleissa RINO-termiä ei juuri koskaan käytetty televisiomainoksissa, mutta vuonna 2022 se oli republikaanien mainoksissa käytössä yleisesti. Vuonna 2010 Pat Toomey voitti vaaleissa Arlen Specterin, jota haukuttiin RINO:ksi. Myöhemmin Toomeysta itsestään käytettiin samaa nimitystä, koska hän äänesti Trumpia vastaan viraltapanokäsittelyssä. Poliitikko Russell Bowers on kritisoinut RINO-ilmausta siitä, että sillä työnnetään ihmisiä ulos puolueesta, mikä hänen mielestään tekee puolueesta toimimattoman. Bowersia kutsuttiin usein RINO:ksi, koska hän todisti kongressin edessä Trumpin ja tämän tukijoiden painostuksesta Joe Bidenin vaalivoiton hylkäämiseen.
Ilmari Sihvo

Ilmari Sihvo.
Ilmari Sihvo (käytti Saksassa peitenimeä Sicher), (20. toukokuuta 1895 Pyhäjärvi – 27. lokakuuta 1964) oli suomalainen jääkärikapteeni ja väritehtailija sekä nuorin neljästä Sihvon jääkäriveljeksestä.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Antti Adolf Sihvo ja Minna Elisabeth Nyman. Hänet vihittiin avioliittoon ensimmäisen kerran vuonna 1920 Ester Forssin kanssa, joka kuoli vuonna 1937, ja toisen kerran vuonna 1938 Ilmi Elisabeth Huhtan kanssa.
Opinnot

Sihvo kävi viisi luokkaa Käkisalmen yhteiskoulua. Taistelukoulun luutnanttikurssin hän suoritti vuonna 1932.
Jääkäriaika

Tämä Muolaalainen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 3. lokakuuta 1915. Hän oli yksi niistä viidestä jääkäristä, jotka pääsivät ennen pataljoonan rintamalle siirtymistä tutustumaan majuri Bayerin johdolla itärintaman päämajaan Kovnossa. Tällä vierailulla hän pääsi keskustelemaan kenraaleiden Ludendorffin ja Hindenburgin kanssa.. Sihvo osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet komennettiin 17. elokuuta 1916 värväys- ja etappitehtäviin Suomeen ja toimi muun muassa läntisen etapin kuriirina. Hän palasi 3. maaliskuuta 1917 takaisin komppaniaansa ja hakeutui rautatienrakennuskurssille Libauhun vuonna 1917.
Suomen sisällissota

Sihvo saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana Varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan joukkueen varajohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin sisällissodassa Kalevankankaalla, missä hän haavoittui lievästi 28. maaliskuuta 1918 ja siirrettiin 11. huhtikuuta 1918 Karjalan rautatiepataljoonan päälliköksi.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sihvo määrättiin sisällissodan jälkeen 15. kesäkuuta 1918 alkaen 7. komppanian päälliköksi 2. Karjalan rykmenttiin (tunnettiin myöhemmin nimellä Laatokan jalkaväkirykmentti 6), josta hänet siirrettiin edelleen 27. syyskuuta 1918 Sortavalan rajavartioryhmän 1. komppanian päälliköksi. Armeijasta Sihvo erosi 15. tammikuuta 1919 ja liittyi 1. kesäkuuta 1919 Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Kanneljärven suojeluskuntaan, missä hän palveli 31. elokuuta 1919 saakka, jolloin astui Suomen ja Venäjän rajamaan komendanttiviraston palvelukseen ja palveli virastoa 1. joulukuuta 1919 asti. Sihvo astui uudelleen armeijan palvelukseen 1. maaliskuuta 1920 ja hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Käkisalmen läänin rykmentin 9. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 17. lokakuuta 1920 alkaen 12. komppaniaan. Savon jääkärirykmenttiin hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921 ja hänet sijoitettiin rykmentissä ensin 5. komppaniaan ja 21. toukokuuta 1921 alkaen 2. konekiväärikomppaniaan.
Tykistöön hän sai komennuksen 14. joulukuuta 1921 ja hänet sijoitettiin patterinpäälliköksi Rannikkotykistörykmentti 3:een, missä hän palveli 3. elokuuta 1922 saakka. Armeijasta Sihvo erosi toistamiseen 22. joulukuuta 1925, kunnes palasi takaisin palvelukseen 1. helmikuuta 1926 ja hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Lapin rajavartioston 2. komppaniaan, josta hän erosi palveluksesta jo 27. lokakuuta 1926 ja siirtyi työnjohtajaksi maantie- ja rautatierakennustöihin Pohjois-Suomeen ja Karjalankannakselle. Aikansa hän viihtyi siviilitöissä, mutta palasi takaisin armeijan harmaisiin ja astui palvelukseen 20. lokakuuta 1931 ja hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Pohjois-Savon rykmentin 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 apulaisupseeriksi Jyväskylän sotilaspiirin esikuntaan ja 15. syyskuuta 1933 nuoremmaksi upseeriksi Polkupyöräpataljoona 3:n 2. komppaniaan. Armeijasta hän erosi jo ties monennenko kerran 13. helmikuuta 1934 ja asettui Sakkolaan väriainetehtailijaksi.
Talvi- ja jatkosota

Sihvo osallistui talvisotaan Käkisalmen Vartiokomppanian päällikkönä, josta hänet komennettiin myöhemmin Kotijoukkojen esikuntaan. Välirauhan aikana hän toimi työnjohtajana Petsamon tienparannustyömaalla Nautsissa.
Jatkosodan puhjettua Sihvo määrättiin Rovaniemen varuskunnan komendantiksi, mistä hän siirtyi vielä sodan ensimmäisenä vuonna hakkuuvalvojaksi Metsähallituksen Petsamon työmaille, missä hän työskenteli vuoteen 1942 saakka. Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua hänet komennettiin evakuointitehtäviin kuormauspäälliköksi Kaarlahden asemalle. Sotien jälkeen hän vietti eläkepäiviään tilallaan Juuassa. Hänet on haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 8. toukokuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1921  Kapteeni 22. helmikuuta 1925 |    |  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Sienimyrkky

Valkokärpässieni tuottaa sienimyrkkyjä
Sienimyrkyt eli mykotoksiinit ovat erilaisissa sienissä esiintyviä, koostumukseltaan vaihtelevia myrkyllisiä aineita. Sienimyrkyt jaetaan vaikutuksensa perusteella muun muassa solumyrkkyihin, hermomyrkkyihin ja ruoansulatuskanavaa ärsyttäviin aineisiin. Osa sienimyrkyistä aiheuttaa myös oireita alkoholin kanssa nautittuna.
Mykotoksiinien haitallisia vaikutuksia

Altistuminen sienimyrkyille voi johtaa myrkytystilaan, joskus jopa kuolemaan. Altistumisreitti voi kulkea hengitysteiden, ihon tai suun kautta. Vaikka elintarvikkeessa ei olisi näkyvää hometta, se voi olla siitä huolimatta myrkyllisen homeen saastuttama. Eräs elintarvikkeita saastuttava homemyrkky on aflatoksiini. Sen tiedetään tappaneen 125 ihmistä myrkytysepidemiassa Keniassa vuonna 2004.
Solumyrkyt ovat sienimyrkyistä vaarallisimpia, ne voivat johtaa maksa- ja munuaisvaurioihin.
Punakärpässieni sisältää iboteenihappoa ja muskimolia, jotka voivat aiheuttaa keskushermoston oireita kuten hallusinaatioita.
Mykotoksiinien terveysvaikutukset voivat olla akuutteja tai kroonisia. Akuutit oireet ilmaantuvat nopeasti ja ne ovat usein vakavia. Akuutti sienimyrkytys johtaa usein nopeasti – jopa viidessätoista minuutissa – ripuliin ja oksentamiseen. Elimistöön joutuneen myrkyn määrää voidaan vähentää riittävän ajoissa annetulla lääkehiilellä ja mahan tyhjennyksellä. Krooniset terveysvaikutukset voivat olla pitkäaikaisia tai kumulatiivisia vaikutuksia. Kroonisia vaikutuksia mykotoksiineilla ovat esimerkiksi syövät tai immuunipuolustuksen alenema.