stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Francis Wheen
Teoksia > Alkukielellä

Shooting Out the Lights (2004) ISBN 0-00-714943-3
The Irresistible Con: The Bizarre Life of a Fraudulent Genius (2004) ISBN 1-904095-74-7
Hoo-hahs and Passing Frenzies: Collected Journalism, 1991–2001 (2002) ISBN 1-903809-42-8 (koostuu pääasiassa  The Guardianianin kolumneista
Who Was Dr. Charlotte Bach? (2002) ISBN 1-904095-39-9
Lord Gnome's Literary Companion (1994) ISBN 1-85984-945-8
The Chatto Book of Cats (Chatto Anthologies) Francis Wheen, toimittaja, John O'Connor, kuvittaja(1993) ISBN 0-7011-4005-4
Tom Driberg: His Life and Indiscretions (1990) ISBN 0-7011-3143-8
Battle for London (1985) ISBN 0-7453-0054-5
Television: A History (1984) ISBN 0-7126-0929-6
The Sixties (1982) ISBN 0-7126-0018-3
Aiheesta muualla

Jussi K. Niemelä: Potaska ja politiikka – onko niillä loppujen lopuksi eroa? Skeptikko 4/2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Jantsu Puumalainen

Jantsu Puumalainen (s. 14. huhtikuuta 1990)lähde? on suomalainen ohjaaja, näyttelijäntyön valmentaja/kouluttaja, tv-toimittaja ja näyttelijä. Hän työskenteli pitkään casting directorina (roolittaja), mutta ilmoitti vuoden 2024 keväällä keskittyvänsä jatkossa ohjaamiseen, käsikirjoittamiseen sekä muihin asioihin hänen tuoreen oman roolitusyrityksensä ajauduttua konkurssiin. Puumalainen oli Suomen suurimman casting-toimiston Helsinki Casting Oy:n toinen perustaja, entinen pääroolittaja ja osakas. Tammikuussa 2023 Puumalainen ilmoitti  jättävän pestinsä Helsinki Castingilla.
Puumalainen on ohjannut mm. Love Island Suomi ohjelmaa sekä lyhytelokuvia. Hän on myös roolittanut tv-sarjoja ja elokuvia kuten Estonia, Hamsterit, Made in Finland, What Remains, Pahan Väri, Jälkeläiset, Kaikki synnit, Justimus esittää: Duo ja Hollywood-elokuva Dual. Tv-toimittajana hän on työskennellyt mm. Sohvaperunat, Ex and the city sekä Elossa 24h ohjelmissa.
Puumalainen on näytellyt rooleja sarjoissa ja elokuvissa kuten Harjunpää, Kontio & Parmas, Syke, Tytöt Tytöt Tytöt ja Salatut elämät. Hän myös juonsi Karonkkapuheita-podcastia yhdessä ystävänsä näyttelijä/kirjoittaja/somevaikuttaja Tero Tiittasen kanssa vuosina 2020-2021. Puumalainen on myös vieraillut monissa muissa podcasteissa, kuten Koronapäiväkirjat, Bosslady podcast ja Suvi Koivusalon Punaisella Matolla.
Puumalainen kuului kesään 2024 asti kansainväliseen roolittajien International Casting Directors Association -ammattiyhteisöön, johon hänet valittiin ensimmäisenä suomalaisena roolittajana vuonna 2021.
Puumalainen on puhunut julkisesti diversiteetin edistämisestä elokuvissa ja televisiossa roolituksen kautta muun muassa Suomen elokuvasäätiön haastattelussa. Puumalainen sai tunnustuksen "Muutoksen roolittaja" Red Carpet -festareiden yhteydessä järjestetyssä gaalassa 28. elokuuta 2022.
Mora (täsmennyssivu)

Mora-sanan merkityksiä:
Mora, taajama Moran kunnassa Ruotsissa
Moran kunta Ruotsissa
Moran rautatieasema Ruotsissa
Mora-puukko, työkalu
Mora Armatur, vesikalustetuotemerkki
Mora, taajama Eskilstunan kunnassa Ruotsissa
Mora, entinen taajama Säterin kunnassa Ruotsissa
Hästängen och Mora, taajama Norrtäljen kunnassa Ruotsissa
Mora, kunta Portugalissa
Mora, CDP New Mexicossa
mora, kielitieteessä tavun pituusmitta
Mora, Vilhelm Valloittajan lippulaiva vuonna 1066
Mora, hernekasveihin kuuluva puukasvisuku Etelä-Amerikassa
Henkilöitä

Cristian Mora (s. 1979), ecuadorilainen jalkapallomaalivahti
Fabiola de Mora y Aragón (1928–2014), Belgian kuningatar Fabiola, Boudouin I:n puoliso
José María Mora y Daza (1820–1887), meksikolainen katolinen piispa
José Mora y del Río (1854–1928), meksikolainen katolinen piispa
Juan Rafael Mora (1814–1860), Costa Rican presidentti 1849–1859
Lola Mora, oik. Dolores Candelaria Mora Vega de Hernandéz (1866–1936), argentiinalainen kuvanveistäjä
Luis Alberto Parra Mora (1944–2023), kolumbialainen katolinen piispa
Luis Guevara Mora (s. 1961), elsalvadorilainen jalkapallomaalivahti
Naima Mora (s. 1984), yhdysvaltalainen malli
Philippe Mora (s. 1949), ranskalais–yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
Sergio Mora (s. 1980), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mora”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Matti Parpala

| Matti Parpala |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. lokakuuta 1986 (ikä 38) Heinola, Suomi
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  Kaupunginvaltuutettu
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Kotipaikka:  Helsinki
Puoliso:  Iiris Suomela
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Matti Janne Parpala (s. 7. lokakuuta 1986 Heinola) on helsinkiläinen yrittäjä ja entinen kaupunginvaltuutettu. Parpalan yritys Will & Must Oy on perustettu vuonna 2022, ja se keskittyy teollisen mittakaavan aurinkovoimalaitosten kehittämiseen Suomeen.
Parpala toimi Suomen ylioppilaskuntien liiton (SYL) puheenjohtajana vuonna 2010 ja pääsihteerinä vuosina 2011–2013. Ennen ylioppilaskuntien liiton johtoon siirtymistään hän toimi Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana.
Parpala on kauppatieteiden kandidaatti Aalto-yliopistosta, aineinaan kansantaloustiede ja liiketoiminnan teknologia. Lisäksi Parpala on valmistunut kaksivuotisesta Master in Public Policy -maisteriohjelmasta Harvardin yliopiston Kennedy School of Governmentista, Yhdysvalloista.
Parpala on Smartum Oy:stä maaliskuussa 2017 jakautuneen palveluseteliliiketoiminnan, Vaana Oy:n (ent. Palvelutili Oy) entinen toimitusjohtaja. Lisäksi hän oli opiskelijatunnistepalveluita tuottavan Oy Frank Students Ab:n hallituksen puheenjohtaja, kunnes yritys myytiin keväällä 2022. Kesällä 2014 hän työskenteli yhdysvaltalaisen puolijohdeteollisuuden edunvalvojan Semiconductor Industry Associationin palveluksessa Research Fellow'na Washington D.C.:ssä Yhdysvalloissa.
Parpala valittiin vuoden 2017 kuntavaaleissa Helsingin kaupunginvaltuustoon 659 äänellä. Hän menetti paikkansa vuoden 2021 vaaleissa.
Parpala on kotoisin Lahdesta, missä hän myös kirjoitti ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta vuonna 2005.
Hänen puolisonsa on vihreiden Iiris Suomela ja heillä on vuonna 2020 syntynyt lapsi.
The Skeptics’ Guide to the Universe

| The Skeptics’ Guide to the Universe |
| --- | --- |

Aihealue:  tiede, skeptismi
Vuosi:  2005–
Kieli:  englanti
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
theskepticsguide.org
The Skeptics’ Guide to the Universe on viikoittain ilmestyvä yhdysvaltalainen podcast-ohjelma, joka käsittelee skeptismiä, tiedettä ja kriittistä ajattelua. 2020-luvun alussa sarjalla oli yli miljoona säännöllistä kuuntelijaa ja se oli internetin suosituin skeptismiaiheinen podcast. Skeptics’ Guide on saanut muun muassa parhaan tiedeaiheisen podcastin palkinnon.
Sarjassa käsitellään tiedeuutisia etenkin luonnontieteistä ja lääketieteestä sekä näennäistieteisiin liittyviä aiheita, kuten paranormaaleja ilmiöitä koskevia väitteitä, salaliittoteorioita ja uskomuslääkintää. Podcastin perustivat vuonna 2005 New England Skeptical Society -yhdistyksen aktiivit. Ohjelman nimi viittaa Douglas Adamsin teokseen Linnunradan käsikirja liftareille.
SGU:n pääjuontaja on alusta asti ollut Steven Novella. Sarjan muita juontajia ovat olleet muun muassa Rebecca Watson vuosina 2006–2014 ja Cara Santa Maria vuodesta 2015. Podcastin jaksot ovat puolentoista tunnin mittaisia. Ohjelman haastateltavia ovat olleet muun muassa James Randi, Paul Kurtz, Daniel Dennett, Christopher Hitchens, Michael Shermer, Susan Blackmore, Michio Kaku, Sanal Edamaruku, Teller, Bill Nye, PZ Myers, Neil deGrasse Tyson ja Adam Savage.
Kirja

Vuonna 2018 juontajaryhmä julkaisi The Skeptics’ Guide to the Universe -nimisen kirjan. Teoksen perusajatuksena on, että inhimilliseen ajatteluun sisältyy luonnostaan psykologisia vinoumia, jotka altistavat virheellisille käsityksille. Näennäistieteisiin ja salaliittoteorioihin kuuluu ominaisuuksia, jotka johtavat tehokkaasti ihmisiä harhaan. Virheellisten väitteiden tunnistamiseen tarvitaan medialukutaitoa ja lähdekritiikkiä sekä tuntemusta tieteellisen menetelmän perusteista, todennäköisyydestä, ihmisen psykologiaasta ja uskomusten historiasta.
Kirjan aiheita ovat muun muassa luonnollinen ja yliluonnollinen, aistihavaintojen erehtyväisyys, muistin valikoivuus, ylivertaisuusvinouma, vahvistusharha, argumentointivirheet, median tasapuolisuusharha, plasebo ja denialismi. Uskomuksista käsitellään muun muassa noitavainoja, ennustamista, kreationismia, älykästä suunnittelua, vitalismia ja pyramidihuijauksia.
Aiheesta muualla

Kotisivut. (englanniksi)
SGU Transcripts. (englanniksi)
Kirjan tkijät antavat nimikirjoituksia. Steven Novella, Cara Santa Maria, Evan Bernstein ja Jay Novella.
Konstantin Novoselov

| Konstantin Novoselov> Константи́н Серге́евич Новосёлов |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Константи́н Серге́евич Новосёлов
Syntynyt: 23. elokuuta 1974 (ikä 50) Nižni Tagil, Neuvostoliitto
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Moskovan fysiikan ja teknologian instituutti
Väitöstyön ohjaaja:  Andre Geim
Tutkimusalue:  Fysiikka ja grafeeni
Tunnetut työt:  grafeenin löytö
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (2010)
Aiheesta muualla
www.condmat.physics.manchester.ac.uk/people/academic/novoselov
Konstantin Novoselov (ven. Константи́н Серге́евич Новосёлов, Konstantin Sergejevitš Novosjolov, s. 23. elokuuta 1974) on venäläis-brittiläinen fyysikko, joka on löytänyt vuonna 2004 grafeenin yhdessä Andre Geimin kanssa. Novoselov ja Geim palkittiin vuonna 2010 työstään grafeenin parissa Nobelin fysiikanpalkinnolla. Novoselov työskentelee mesoskooppista fysiikkaa tutkivassa ryhmässä Manchesterin yliopistossa.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konstantin Novoselov Wikimedia Commonsissa
| n k Nobelin fysiikanpalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Röntgen  1902: Lorentz, Zeeman  1903: Becquerel, P. Curie, M. Curie  1904: Rayleigh  1905: Lenard  1906: Thomson  1907: Michelson  1908: Lippmann  1909: Marconi, Braun  1910: van der Waals  1911: Wien  1912: Dalén  1913: Onnes  1914: von Laue  1915: W. L. Bragg, W. H. Bragg  1917: Barkla  1918: Planck  1919: Stark  1920: Guillaume  1921: Einstein  1922: N. Bohr  1923: Millikan  1924: Siegbahn  1925: Franck, G. Hertz 
1926–1950:  1926: Perrin  1927: Compton, Wilson  1928: Richardson  1929: de Broglie  1930: Raman  1932: Heisenberg  1933: Schrödinger, Dirac  1935: Chadwick  1936: V. Hess, C. Anderson  1937: Davisson, Thomson  1938: Fermi  1939: Lawrence  1943: Stern  1944: Rabi  1945: Pauli  1946: Bridgman  1947: Appleton  1948:  Blackett  1949: Yukawa  1950: Powell 
1951–1975:  1951: Cockcroft, Walton  1952: Bloch, Purcell  1953: Zernike  1954: Born, Bothe  1955: Lamb, Kusch  1956: Shockley, Bardeen, Brattain  1957: Yang, Lee  1958: Tšerenkov, Frank, Tamm  1959: Segrè, Chamberlain  1960: Glaser  1961: Hofstadter, Mößbauer  1962: Landau  1963: Wigner, Goeppert-Mayer, Jensen  1964: Townes, Basov, Prohorov  1965: Tomonaga, Schwinger, Feynman  1966: Kastler  1967: Bethe  1968: Alvarez  1969: Gell-Mann  1970: Alfvén, Néel  1971: Gabor  1972: Bardeen, Cooper, Schrieffer  1973: Esaki, Giaever, Josephson  1974: Ryle, Hewish  1975: Bohr, Mottelson, Rainwater 
1976–2000:  1976: Richter, Ting  1977: P. Anderson, Mott, van Vleck  1978: Kapitsa, Penzias, Wilson  1979: Glashow, Salam, Weinberg  1980: Cronin, Fitch  1981: Bloembergen, Schawlow, Siegbahn  1982: Wilson  1983: Chandrasekhar, Fowler  1984: Rubbia, van der Meer  1985: von Klitzing  1986: Ruska, Binnig, Rohrer  1987: Bednorz, Müller  1988: Lederman, Schwartz, Steinberger  1989: Ramsey, Dehmelt, Paul  1990: Friedman, Kandall, Taylor  1991: de Gennes  1992: Charpak  1993: Hulse, Taylor  1994: Brockhouse, Shull  1995: Perl, Reines  1996: Lee, Osheroff, Richardson  1997: Chu, Cohen-Tannoudji, Phillips  1998: Laughlin, Störmer, Tsui  1999: ’t Hooft, Veltman  2000: Alfjorov, Kroemer, Kilby 
2001–:  2001: Cornell, Ketterle, Wieman  2002: Davis, Koshiba, Giacconi  2003: Abrikosov, Ginzburg, Leggett  2004: Gross, Politzer, Wilczek  2005: Glauber, Hall, Hänsch  2006: Mather, Smoot  2007: Fert, Grünberg  2008: Nambu, Kobayashi, Maskawa  2009: Kao, Boyle, Smith  2010: Geim, Novoselov  2011: Perlmutter, Schmidt, Riess  2012: Wineland, Haroche  2013: Englert, Higgs  2014: Akasaki, Amano, Nakamura  2015: Kajita, McDonald  2016: Thouless, Haldane, Kosterlitz  2017: Weiss, Barish, Thorne  2018: Ashkin, Mourou, Strickland  2019: Peebles, Mayor, Queloz  2020: Penrose, Genzel, Ghez  2021: Hasselmann, Manabe, Parisi  2022: Aspect, Clauser, Zeilinger  2023: Agostini, Krausz, L’Huillier  2024: Hopfield, Hinton 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Solvarbo

| Solvarbo |
| --- | --- |

 Solvarbo
 Koordinaatit: 60°23′27″N, 15°40′13″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Taalainmaan lääni
Maakunta:  Taalainmaa
Kunta:  Säter
Väkiluku (31.12.2023):  310
Solvarbo on taajama Säterin kunnassa Taalainmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 310 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Solvarbo Wikimedia Commonsissa
R. E. Westerlund (yritys)

Oy R.E. Westerlund AB oli vuosina 1904–1971 Suomessa toiminut musiikkialan yritys. Yhtiöllä oli nuotti- ja soitinliikeketju, musiikkikustantamo, konserttitoimisto ja pianotehdas. Yritys oli aikansa suurimpia nuottikustantajia ja soitinmyynnin yrityksiä Suomessa.
Historia > Alkuvaiheet

Liikkeen perusti Robert Emil Westerlund (1859–1922) vuonna 1904. Hän oli aiemmin ostanut Richard Faltinin pianokaupan vuonna 1896 sekä Anna Melanin Aleksanterinkadun musiikkikaupan Konrad Fazerin kanssa vuonna 1897. Yhteisyrityksen nimi oli Helsingfors nya musikhandel. Vuonna 1904 Fazer otti tämän yhtiön nimiinsä ja Westerlund perusti omansa.
Westerlund hankki nopeasti laajan kustannusvaraston, ostaen muun muassa A. Apostolin ja A. E. Lindgrenin musiikkikustantamot. Oikeusomistusten joukossa olivat muun muassa Sibeliuksen täydet oikeudet sekä Palmgreninselvennä, Toivo Kuulan ja Oskar Merikannon teoksia. Suomen suurimpiin kaupunkeihin luotiin Westerlundin soitinliikkeet, jotka välittivät myös nuotteja (Turku 1901, Tampere 1898).
Westerlundin alkuperäinen ”pianomakasiini” sijaitsi Kauppatorin laidalla osoitteessa Pohjois-Esplanadi 7. Liikkeestä on Helsingin Kaupunginarkistossa Signe Branderin ottama kuva vuodelta 1907. Liike toi maahan pianoja ja flyygeleitä, muun muassa Steinway & Sons ja Schiedmeyer-merkkejä.
Pääkonttori sijaitsi Helsingin Pohjois-Esplanadi 37:ssä. Yhtiön logo oli ovaali ympyrä, jossa oli piirretty kannel sekä kaunokirjoitusteksti REW. Yhtiön papereissa logon alla luki ”perustettu 1870”, mikä siis poikkeaa yhtiön virallisesta perustamisvuodesta.
Westerlundin musiikkiliikkeiden osoitteet muissa kaupungeissa olivat vuonna 1950: Turku (Eerikinkatu 11), Tampere (Koskikatu 7), Oulu (Asemakatu 15), Jyväskylä (Kauppakatu 25), Vaasa (Hovioikeudenpuisto 12, myöh. Vaasanpuisto 20). Lahden Rautatienkadulla avattiin toimipaikka ”maamme vanhimmalle musiikkialan erikoisliikkeelle” Musiikkitalo Westerlundille vuonna 1965. Se oli toiminnassa vielä 1990-luvun alussa.
Yhtiöllä oli myös torvisoitintehdas, soitinkorjaamo ja radio-osasto. Vuonna 1947 yritys hankki Askolinin pianotehtaan.
Monissa Westerlundin kautta myydyissä soittimissa oli jo tehtaalta saakka kiinteästi merkittynä Westerlund-logo (usein sininen ovaali jossa teksti), tai vain merkintä R. E. Westerlund. Myyntiliikkeen logo saattoi korvata soitinvalmistajan logon soittimissa kokonaan (esimerkiksi osassa Jaakko Noson ja Landolan/Munkersin valmistamista kitaroista).
Liike muutti nimensä vuonna 1963 Oy Westerlund & Pukkila Ab:ksi ja musiikkikustantamo myytiin osin Fazerille 1968. Levyjä julkaistiin Westerlundin nimellä vielä vuoteen 1971, jolloin muukin yhtiö siirtyi kokonaisuudessaan Musiikki-Fazerille.
Vuonna 1983 J. Karjalainen sanoitti Papu ja Pojat -yhtyeelle kappaleen ”Westerlund”, joka kertoo yhtiön pianosta.
Historia > Äänitetuotanto 1960-luvulla

Musiikkitalo Westerlundin äänitetuotannosta vastasi 1960-luvun alussa Hans Westerberg, joka oli toiselta ammatiltaan musiikkikriitikko. Hänen aikanaan yhtiö julkaisi Rock-Jerryn levyjä. Westerbergin tilalle tuli vuonna 1963 jazztrumpetisti Eino Virtanen, joka oli soittanut muun muassa Olli Hämeen yhtyeessä.
Westerlund, eli lempinimeltään ”Westikka”, edusti Suomessa His Master's Voicea, joka oli englantilaisen EMI:n merkki, sekä yhdysvaltalaisia Capitol-, Mercury- ja Warner Bros. -merkkejä. Viimeksi mainitulla merkillä alettiin julkaista kotimaista poppia vuonna 1963, muun muassa Cay & The Scaffoldsin single ”Girls”. Vuosi 1963 oli rautalankamusiikin huippuaikaa, ja The Scaffolds levytti silloin Westerlundille klassikot ”Dark Eyes Beat” ja ”Tullalla Twist”. Scaffolds lienee myös ensimmäinen yhtye, joka alkoi Suomessa esittää The Beatlesin kappaleita. Tämä tapahtui kesällä 1963. Kaksi muuta pääkaupungin ”ässää” tuohon aikaan, mutta toisella levy-yhtiöllä, olivat The Sounds ja The Strangers. Scaffoldsin viimeisellä Westerlund-singlellä (1965) pianoa soittaa Ilkka Sysimetsä.
Rautalangan jälkeen tulivat muotiin shake ja hully gully. Westerlundilla työskennellyt saksofonisti Reino Bäckman otti taiteilijanimen Little Ray ja perusti studioyhtyeen The Spike Dope Five. He levyttivät singlen ”Hully Gully for Two / Come On”. Bäckmanilla oli 1950-luvun lopulla ollut rock and roll -yhtye Red Devils.
Siltasaaren Haka-kerholla treenannut Jim & The Beatmakers soitti nimensä mukaisesti beatia. Heidän kappaleensa ”My Only One” on nykyään tunnettu Hurriganesin versiona vuodelta 1975. Miehistö- ja nimenvaihdosten jälkeen Beatmakers muuttui Jormasiksi ja jatkoi Westerlundilla.
Finnvoxin neliraitastudio Pitäjänmäen Arinatiellä aloitti toimintansa vuodenvaihteen 1966 tienoilla, ja Westerlund alkoi tuottaa levyjä siellä. Sitä ennen oli käytössä Kirjatyöntekijäin talon studio (Levytukku) Kruununhaassa ja Electrovox/Akku Neitsytpolulla. Arinatielle valmistui myös levypuristamo. Westerlundille levyttivät silloin Suomen suosituimmat folk-yhtyeet ja -laulajat, kuten Finn Trio, Hootenanny Trio ja Päivi Paunu.
Talousvaikeuksien vuoksi Westerlund myytiin enimmiltä osiltaan kilpailijalle Musiikki-Fazerille vuosina 1967–68, mutta äänilevyjen maahantuonti ja tuotanto siirtyi EMI:n Ruotsin-tytäryhtiön Suomen-osastolle, jota johti Reino Bäckman. EMI alkoi tuoda maahan myös Marshall Amplification -vahvistimia ja kovaääniskaappeja.
Kirjallisuutta

Westerlundin musiikkikauppa 1870-1945. Helsinki : R. E. Westerlund, 1945 (Kaksi samannimistä julkaisua, joista toisessa yhtiöhistoriikki ja toisessa osastojen kuvaus).
Kuvallinen luettelo kaikenlaatuisista soittimista sekä niihin kuuluvista tarpeista ja varaosista / R. E. Westerlund Oy. R. E. Westerlund (yritys). Helsinki : R. E. Westerlund Oy, 1922. (Kansalliskirjasto)
Aiheesta muualla

Hei vain My only one -levyarvostelu Soundissa
Muutama sana Suomen vanhimmasta flyygeli- ja pianokaupasta. O. Y. R. E. Westerlund Helsingissä, Suomen Kuvalehti, 28.03.1923, nro 12-13, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Skeptoid

Skeptoidin tekijä Brian Dunning
Skeptoid on viikoittain ilmestyvä, noin kymmenen minuutin pituinen yhdysvaltalainen podcast, joka käsittelee kriittisesti paranormaaleja ilmiöitä ja näennäistiedettä. Podcastin takana on yhdysvaltalainen skeptikko Brian Dunning.
Vastaanotto

Skeptoid on voittanut 2010 Parsec Awards -palkinnon kategoriassa Best Fact Behind the Fiction Podcast.
Kuuntelijoita podcast kerää viikoittain keskiarvoisesti 146 000 (otettu 18.9.2011).
Ulkopuoliset linkit

Skeptoidin kotisivut
Skeptoid iTunesissa
Lilli Halttunen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. heinäkuuta 2005 (ikä 19)
Pelipaikka: hyökkääjä
Seura
Seura: Linköpings FC
Junioriseurat
2012–2014: LePa
2015–2019: FC Espoo
2020–2022: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2022–2014 | HJK | 43 | (16) |
| 2025– | Linköpings FC |  |  |
Maajoukkue
| 2024– |  Suomi | 2 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. maaliskuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. maaliskuuta 2025.
Lilli Halttunen (s. 1. heinäkuuta 2005) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ruotsin Damallsvenskanissa pelaavaa Linköpings FC:tä. Hän on pelannut myös Kansallista liigaa HJK:ssa.
Hattunen on Leppävaaran Pallon kasvatti, joka edusti juniorivuosinaan myös FC Espoota. Hän pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa lokakuussa 2024 Montenegroa vastaan.
Aiheesta muualla

Lilli Halttunen Suomen Palloliitto.
Einari Weijo

Einari Walter Weijo
Einari Walter Weijo (Saksassa peitenimellä Wickström), (8. tammikuuta 1881 Korpilahti – 29. tammikuuta 1954 Korpilahti) oli suomalainen jääkärieversti.
Sukutausta ja opinnot

Weijo syntyi maanviljelijäperheeseen Korpilahdelle. Hänen vanhempansa olivat Johan Walter Engström ja Amanda Hinkkala. Weijo kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1903 ja liittyi Hämäläis-Osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi polyteknillisessä opistossa Helsingissä vuosina 1903–1905 ja Karlsruhen teknillisen korkeakoulun kemiallis-teknologisella osastolla vuosina 1911–1914. Sotakorkeakoulun komentajakurssin hän kävi vuonna 1927.
Jääkäriaika

Weijo liittyi yhtenä ensimmäisistä vapaaehtoisiin joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi. Kurssi järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille Weijo ilmoittautui 27. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 6. marraskuuta 1915 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan.
Weijo otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin 22. elokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin etappitehtäviin Suomeen. Suomessa hän toimi läntisellä etapilla aluksi Kurppaan etappiaseman hoitajana Kärsämäen ja Pyhäjärven rajalla. Myöhemmin hänet siirrettiin koko pohjoisen etapin johtajaksi. Takaisin Saksaan hän palasi 11. tammikuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, mistä hänet siirrettiin 27. maaliskuuta 1917 alkaen 3. komppaniaan. Weijo suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota

Weijo saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Weijo otti osaa taisteluihin  Raudussa ja rajaseudulla.
Heimosotien vapaaehtoinen

Sisällissodan jälkeen Weijo siirrettiin Yleisesikuntaan, missä hänet sijoitettiin koulutusosastolle toimistoupseeriksi. Weijo erosi armeijasta 31. tammikuuta 1919 lähteäkseen vapaaehtoisena heimosotiin. Hän liittyi Viron vapaussotaan lähteviin joukkoihin. Viron vapaussodassa hän toimi suomalaisten joukkojen esikunnassa operatiivisen osaston päällikkönä koko sodan ajan. Virosta palattuaan Weijo liittyi vapaaehtoisena Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi ylipäällikön esikuntapäällikkönä 1. toukokuuta – 9. syyskuuta 1919 välisen ajan.