stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sterling Yateke
Ura

Yateke harjoitteli kesällä 2018 Rovaniemen Palloseuran kanssa, mutta sopimusta ei syntynyt. Elokuussa 2018 Yateke ja FC TPS solmivat loppukautta koskevan sopimuksen.
Yateke pelasi ennen Suomeen saapumistaan Kamerunissa ja Keski-Afrikan Tasavallassa. Hän edusti kaudella 2016–2017 Keski-Afrikan Tasavallan liigassa Rèal Combonia, jonka riveissä hän pelasi 23 ottelua ja viimeisteli 15 maalia. Kauden 2017–2018 hän pelasi Kamerunin pääsarjassa Yong Sport of Bamendassa, jossa syntyi 23 ottelussa yhdeksän maalia.
Susiraja Volley

Susiraja Volley (SurVo) oli liperiläinen miesten lentopallojoukkue. Se pelasi kotiottelunsa Joensuun Reijolan koululla. Reijola on entisen Pyhäselän kunnan alueella ja koulu on toiminut aiemmin PyU:n kotisalina. Seuran kotipaikaksi oli kuitenkin kirjattu Liperi.
Seura perustettiin Liperi Volleyn ja Pyhäselän Urheilijoiden yhdistelmäjoukkueen pohjalle. LiVo/PyU pelasi 2-sarjassa 2010–2011, jolloin se nousi ykkössarjaan.
Kaudella 2014–2015 Susiraja pelasi 1-sarjan lohkossa 1.
Seuran viimeinen kausi 2016–2017 lentopallon 1-sarjassa päättyi toiseen sijaan Akaa-Volleyn jälkeen, joka tiesi pääsyä Mestaruusliigakarsintaan. Karsinnassa Raision Loimu säilytti liigapaikkansa suoraan kolmessa ottelussa.
Keväällä 2017 SurVo fuusioitui Liiga-Riennon ja Niceteamin kanssa. Näin syntyi uusi lentopalloseura Karelian Hurmos.
Sukiyaki (kappale)

Sukiyaki (jap. 上を向いて歩こう, Ue o muite arukō) on Hachidai Nakamuran säveltämä, Rokusuke Ein sanoittama ja Kyū Sakamoton esittämä japanilainen iskelmä vuodelta 1961.
Suomeksi kappaleen ovat esittäneet Saukin eli Sauvo Puhtilan suomennoksena Brita Koivunen ja In The Mood -yhtye.
Suomen Windhoekin-suurlähetystö

Suomen Windhoekin-suurlähetystö
Suomen Windhoekin-suurlähetystö edustaa Suomea Namibiassa. Suurlähetystö perustettiin maahan Namibian itsenäistyttyä vuonna 1990. Suurlähetystössä ei ollut moneen vuoteen varsinaista suurlähettilästä, vaan asiainhoitaja, ja suurlähettiläs oli akkreditoitu Pretoriasta Etelä-Afrikasta. Oma suurlähettiläs on ollut Windhoekissa vuosina 1990–2000 ja jälleen vuodesta 2014.
Suomen suurlähetystö toimii vuonna 1928 rakennetussa rakennuksessa, jonka on rakentanut Schmidtin suku. Rakennus oli suvun omistuksessa aina vuoteen 1990 asti. Sen jälkeen rakennus siirtyi C. J. Hinricksenin omistukseen, joka vuokrasi sen Hollannin suurlähetystölle. Hollannin edustus Namibiassa loppui vuonna 2006, jolloin Suomi muutti kyseiseen rakennukseen. Lisäksi Suomella on kaupungissa asiainhoitajan virka-asunto.
Suurlähettiläät ja va. asiainhoitajat

| Vuodet | Edustaja | Asema |
| --- | --- | --- |
| Lauri Kangas | 1990 | va. asiainhoitaja |
| Kirsti Lintonen | 1990–1994 | suurlähettiläs |
| Yrjö Karinen | 1994–1998 | suurlähettiläs |
| Kari Karanko | 1998–2000 | suurlähettiläs |
| Kirsti Lintonen (Windhoek/Pretoria) | 2000–2005 | suurlähettiläs |
| Heikki Tuunanen (Windhoek/Pretoria) | 2005–2010 | suurlähettiläs |
| Tiina Myllyntausta (Windhoek/Pretoria) | 2010–2013 | suurlähettiläs |
| Petri Salo (Windhoek/Pretoria) | 2013–2014 | suurlähettiläs |
| Sinikka Antila | 2001–2003 | va. asiainhoitaja |
| Seija Kinni-Huttunen | 2003–2008 | va. asiainhoitaja |
| Asko Luukkainen | 2008–2011 | va. asiainhoitaja |
| Anne Saloranta | 2011–2014 | va. asiainhoitaja |
| Anne Saloranta | 2014–2017 | suurlähettiläs |
| Pirkko-Liisa Kyöstilä | 2017–2021 | suurlähettiläs |
| Leena Viljanen | 2021– | suurlähettiläs |
Syn otetšestva

Lehden etusivu vuodelta 1815.
Syn otetšestva (ven. Сын оте́чества, ”Isänmaan poika”) oli Pietarissa vuosina 1812–1852 ilmestynyt venäläinen aikakauslehti.
Nikolai Gretšin julkaisema ja toimittama Syn otetšestva perustettiin muokkaamaan yleistä mielipidettä Napoleonin Venäjän-sotaretken aikana. Kerran viikossa ilmestyneessä lehdessä julkaistiin muun muassa Ivan Krylovin sekä myöhemmin Konstantin Batjuškovin, Vasili Žukovskin ja Aleksandr Puškinin runoja. Vuodesta 1816 lähtien sen avustajina toimi useita dekabristeja.
Vuonna 1825 Syn otetšestvan toiseksi toimittajaksi tuli vallanpitäjiä tukevaa konservatiivista linjaa edustanut Faddei Bulgarin. Joka toinen viikko ilmestynyt lehti sulautui vuonna 1829 Bulgarinin Severnyi arhiv -lehteen ja sai nimen Syn otetšestva i Severnyi arhiv. Vuonna 1838 lehti siirtyi kirjakauppias Aleksandr Smirdinin omistukseen ja sen toimittajaksi tuli Nikolai Polevoi (1796–1846). Vuonna 1841 toimittajana työskenteli Osip Senkovski ja vuosina 1842-1844 Konstantin Masalski. Syn otetšestva kamppaili näinä vuosina Mihail Lermontovia, Nikolai Gogolia ja Vissarion Belinskin luonnonmukaista koulukuntaa vastaan. Lehden ilmestymisessä oli tauko vuosina 1844-1846, minkä jälkeen sitä toimitti jälleen Masalski.
Samanniminen Albert Startševskin julkaisema aikakauslehti ilmestyi Pietarissa vuosina 1856-1861. Vuonna 1862 se muutettiin päivälehdeksi, joka lakkautettiin vuonna 1905.
Steve Nichols

| Steve Nichols |
| --- | --- |
 Steve Nichols (vasemmalla) Ayrton Sennan ja Alain Prostin kanssa 1988.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. helmikuuta 1947 (ikä 77) Salt Lake City, Utah
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Steve Nichols (s. 20. helmikuuta 1947 Salt Lake City, Utah) on yhdysvaltalainen insinööri ja entinen Jaguarin Formula 1 -tallin tekninen johtaja. Nichols aloitti uransa vuonna 1987 McLarenilla pääsuunnittelijana. Sen jälkeen hän työskenteli Ferrarilla, Sauberilla ja Jordanilla. Vuonna 2001 Nichols siirtyi Jaguarille toimien teknisenä johtajana, mutta jätti tallin jo vuoden 2002 alussa.
Aiheesta muualla

GrandPrix.com
Sukkanauhakäärme (kirja)

| Sukkanauhakäärme |
| --- | --- |
Kirjailija:  Reijo Mäki
Kieli:  suomi
Genre:  jännitys
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1989
Sivumäärä:  284
Sarja: Vares
Edeltävä:  Marraskuu on musta hauta
Seuraava:  Jäätynyt enkeli
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sukkanauhakäärme on Jussi Vares -kirjasarjan neljäs kirja. Kirjan on kirjoittanut Reijo Mäki ja se on julkaistu vuonna 1989. Kirjasta on myös tehty elokuva, Vares – Sukkanauhakäärme, joka sai ensi-iltansa vuonna 2011. Elokuvan ohjasi Lauri Törhönen ja Varesta esitti Antti Reini.
Kirjassa Vares saa asiakkaan, joka epäilee vaimoaan uskottomuudesta. Samaan aikaan Kakolassa valmistelee pakoaan vaarallinen vanki Torsten Rapp.
Vares-kirjasarjan vakiohahmoista kirjassa esitellään "pastori" Johannes Alanen ja ruumisauton kuljettaja Moilanen.
Starlux Airlines

| STARLUX Airlines |
| --- | --- |

 IATA: JX  –  ICAO: SJX 
Kutsukoodi:  STARWALKER
Perustettu:  2. toukokuuta 2018
Laivaston koko:  20
Kohteiden määrä:  16
Solmukohdat:  Taoyuanin kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:   Taipei, Taiwan
Kanta-asiakasohjelma:  COSMILE
Avainhenkilö(t):  Chang Kuo-wei (perustaja, puheenjohtaja) Glenn Chai (toimitusjohtaja)
STARLUX Airlines (kiin.: 星宇航空; pinyin: Xīngyǔ Hángkōng) on taiwanilainen lentoyhtiö, joka aloitti lennot tammikuussa 2020. Yhtiön solmukohta on Taoyuanin kansainvälinen lentoasema Taipeissa.
Historia

Yhtiön puheenjohtaja Chang Kuo-wei on ollut aiemmin EVA Airin puheenjohtajana, ja on EVA Airin perustajan Chang Young-Fan poika. Maaliskuussa 2019 Chang Kuo-wei teki tilauksen 17 Airbus A350 -lentokoneesta.
Syyskuussa 2019 yhtiö kertoi aloittavansa lennot muutamiin Aasian kohteisiin 23. tammikuuta 2020. Yhtiön ensimmäinen lentokone, Airbus A321neo, toimitettiin Hampurista lokakuussa 2019.
Koronaviruspandemia puhkesi juuri yhtiön aloitettua, joten yhtiö pystyi lentämään vain muutamia lentoja viikossa keväällä 2020.
Huhtikuussa 2023 Starlux aloitti lennot ensimmäiseen Pohjois-Amerikan kohteeseensa, Los Angelesiin.
Laivasto

Laivasto heinäkuussa 2023:
13 Airbus A321neo (liisattu)
4 Airbus A330-900 + neljä tilauksessa (liisattu)
3 Airbus A350-900 + 15 tilauksessa
Käännös suomeksi
Steve Novak

| Steve Novak |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Steven Michael Novak
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1983 (ikä 41) Libertyville, Illinois
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä
Pituus:  208 cm
Paino:  109 kg
NBA-varaus:  32. varaus, 2006 Houston Rockets
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2006–2008 2008–2010 2010–2011 2011 2011–2013 2013–2014 2014–2015 2015–2016 2016–2017:   Houston Rockets  Los Angeles Clippers  Dallas Mavericks  San Antonio Spurs  New York Knicks  Toronto Raptors  Utah Jazz  Oklahoma City Thunder  Milwaukee Bucks
Steven Michael ”Steve” Novak (s. 13. kesäkuuta 1983, Libertyville, Illinois) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä.
Novak on erikoistunut kolmen pisteen heittoihin, ja hänen heittoprosenttinsa viivan takaa oli sarjan paras kaudella 2011–2012.
Ammattilaisura

Houston Rockets varasi Marquetten yliopistossa pelanneen Novakin vuoden 2006 NBA:n varaustilaisuuden toisella kierroksella, tilaisuuden 32. pelaajana. Novak pelasi Rocketsissa kahden kauden aikana 70 ottelua, jonka jälkeen yritti vakiinnuttaa paikkansa Los Angeles Clippersin, Dallas Mavericksin ja San Antonio Spursin miehistöistä.
Novak löysi paikkansa vasta New York Knicksistä, jossa onnistui saamaan vastuuta joukkueen kärsittyä loukkaantumissumasta. Suurimman huomion Knicksin läpimurtopelaajista keräsi kuitenkin pelintekijä Jeremy Lin. Kesällä 2012 Novak teki Knicksin kanssa neljän vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan 15 miljoonaa dollaria.
Heinäkuussa 2013 Novak siirtyi Toronto Raptorsiin osana pelaajakauppaa, jossa Knicks hankki Andrea Bargnanin. Tämän jälkeen hän on edustanut Utah Jazzia, Oklahoma City Thunderia ja Milwaukee Bucksia.
Sinikka Räike

| Sinikka Räike> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1925 Parkano
Kuollut: 26. huhtikuuta 2009 (84 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  taidemaalari ja kuvanveistäjä
Taiteilija
Ala:  kuvataide
Taidesuuntaus:  konkretismi
Sinikka Birgitta Räike, os. Ylitörmä,  (17. huhtikuuta 1925 Parkano – 26. huhtikuuta 2009) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Kuvanveistäjänä hän loi urallaan aluksi figuratiivisia sekä myöhemmin abstrakteja veistoksia. Taidemaalarina hän edusti konkretismia. Suuri osa Räikkeen tuotannosta on nähtävissä Kankaanpään kaupunginmuseossa.
Elämä ennen taiteilijan uraa

Sinikka Birgitta Räike, os. Ylitörmä (myös Yli-Törmä), syntyi Parkanossa 17.4.1925. Hänen isänsä oli maanviljelijä ja seppä. Sinikan veli Raimo Yli-Törmä oli myös lahjakas kuvanveistäjä.
Sinikka Räike meni naimisiin kuvanveistäjä Kauko Räikkeen kanssa vuonna 1948. He muuttivat Kankaanpäähän Pohjois-Satakuntaan vuonna 1950. Aika Kankaanpäässä vaikutti suuresti molempien taiteilijan uriin, ja Räikkeet olivat vahvasti mukana perustamassa Kankaanpään taidekoulua vuonna 1965. He olivat aktiivisia taidevaikuttajia, erityisesti Satakunnassa, vuosikymmenien ajan.
Ennen uraansa taiteilijana, modistikurssin käynyt Sinikka Räike perusti Kankaanpäähän muotiliikkeen vuonna 1952. Hän muotoili liikkeessä erityisesti hattuja, jotka nousivat paikkakunnalla nopeasti suosituiksi. Sinikka Räike onkin todennut, että hänen ensimmäinen veistoksensa oli hänen muovailemansa hattupukki. Muotiliikkeen pito yhdessä taiteen tekemisen kanssa oli kuitenkin hankala yhtälö. Muotiliike toimi paikkakunnalla 1960-luvun alkuun asti, kunnes Räike päätti ryhtyä päätoimiseksi taiteilijaksi.
Opinnot

Sinikka Räike suoritti modistikurssin Helsingin ammatinedistämislaitoksella vuonna 1952. Hän myös aloitti opinnot Taideteollisuusopistossa kuvanveistolinjalla vuonna 1957. Opinnot Helsingissä osoittautuivat mahdottomiksi yhdistää Kankaanpään muotiliikkeen ylläpitämiseen. Aika oli rajallista, liiketilan vuokrasopimuksen purkaminen ei onnistunut, eikä Räike saanut liikettä myytyä. Hän anoi kaksi kertaa opintoihinsa lykkäystä onnistuneesti. Lopulta Räikkeen oli kuitenkin pakko keskeyttää opintonsa kokonaan, ja palata muotiliikkeeseensä töihin hattujen pariin. Räike on kertonut, että muotiliikkeen työllä oli selvä yhteys kuvanveistoon: hattuja muotoillessaan hän oppi käsittelemään muotoa. Hattujen mallit, muodot ja värit sekä niiden yhdisteleminen siirtyivät hänen taiteelliseen toimintaansa ja tuotantoonsa.
Lopulta Räike teki ratkaisun lopettaa muotiliikkeensä kokonaan, ja hän alkoi täysipäiväiseksi taiteilijaksi. Hän opiskeli Kankaanpään taidekoulussa vuodet 1966-68.
Ura

Sinikka Räike oli taiteilijana sekä kuvanveistäjä että maalari. Hän kertoo välillä painiskelleensa sen suhteen, antaisiko itsensä kuvanveistolle vai maalaukselle. Hän tosin totesi, että vaihtelu virkistää taiteilijaakin, ja purettuaan itsensä toiseen taidemuotoon, oli mukava aina tarttua toiseen. Räikkeen teosluettelosta näkeekin selkeästi, miten nämä kaksi taidemuotoa vuorottelivat sykleissä hänen tuotannossaan.
Taiteen tekemisen Räike aloitti kuvanveistäjänä. Veistoksia syntyi vuosien 1956-1984 välillä  71 kappaletta. Veistoksissaan hän käytti materiaalina savea ja kipsiä, ja myöhemmin 1970-luvulla myös puuta.
Ensimmäisen maalauksensa Sinikka Räike loi vuonna 1967, ja hän keskittyikin 1970-luvun alussa pelkästään maalaamiseen. Hän maalasi pääsääntöisesti öljymaalauksia vuoteen 1975 asti, mutta keskittyi akryylimaalauksiin vuodesta 1979 eteenpäin. Yhteensä maalauksia syntyi 179 kappaletta vuoteen 1985 mennessä.
Räike debytoi vuonna 1958 marraskuussa Porin Taiteilijaseuran 10-vuotisjuhlanäyttelyssä Mieslaulun talolla Porissa. Yhdessä muiden Porin Taiteilijaseuran jäsenten kanssa Räike oli vuonna 1969 järjestämässä (Taide)Kontakti 69 -taidenäyttelyä Pori Jazz -festivaalin yhteyteen. Kontakti-näyttelyistä tuli seuraaviksi vuosiksi kiinteä osa Pori Jazzia. Sinikka Räike esiintyi uransa aikana useissa yksityisnäyttelyissä mm. Wäinö Aaltosen museossa, Rauman taidemuseossa, Satakunnan museossa, Oulun taidemuseossa ja Porin taidemuseossa. Hän osallistui Ryhmä 100:n näyttelyihin vuosien 1965–1973 välillä. Räike osallistui lukuisiin yhteisnäyttelyihin vuosina 1958–1985 ja hänen teoksiaan on mm. Keski-Suomen museon, Rauman taidemuseon sekä Porin, Huittisten, Kankaanpään, Kotkan, Oulun ja Turun kaupunkien kokoelmissa. Sinikka Räike piti 60-vuotisjuhlanäyttelynsä Täällä pohjantähden alla... Porin taidemuseossa 14.12.-12.1.1986.
Sinikka Räike oli myös aktiivisena jäsenenä useassa taidejärjestössä: Porin Taiteilijaseura ry:ssä (1958 lähtien), Satakunnan kuvataiteilijat ry:ssä (1965 lähtien), Rauman taiteilijaseura ry:ssä (1972 lähtien) sekä Suomen kuvanveistäjäliitto ry:ssä.
Sinikka ja Kauko Räike lahjoittivat lähes 400 teosta käsittävän taidekokoelman Kankaanpään kaupungille vuonna 1995. Kokoelma sisälsi myös lähes kaikki heidän hallussaan olleet omat tuotantonsa. Kokoelma sijoitettiin Kankaanpään kaupunginmuseoon, ja Räikkeet täydensivät sitä vuosien varrella erillisillä lahjoituksilla. Kokoelma kattaa nykyisin yli 500 teosta. Sinikka Räikkeen tuotannosta kokoelmassa on noin 50 veistosta sekä noin 60 öljyväri- ja akryylimaalausta.
Sinikka Räikkeelle myönnettiin Valtion taiteilijaneläke vuonna 1980.
Taide

Sinikka Räike itse kuvasi 60-vuotisjuhlanäyttelyjulkaisussaan tunnettaan omasta taiteestaan näin: "Nämä työt, jotka minulla on; minä tunnen jokaisen viivan, jonka olen maalannut ja jokaisen muodon, jonka olen muovannut."
Räike oli sekä kuvanveistäjä että taidemaalari. Uransa alussa vuodesta 1958 lähtien hän keskittyi veistoksiin, 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla maalaustaiteeseen, kunnes lopulta hän vuorotteli niiden kanssa sujuvasti inspiraatiotaan kuunnellen. Räikkeen taidetta hallitsi suurimmaksi osin viehtymys konkretismiin, joka näkyi vahvoina muotoina, viivoina ja värien käyttönä - taidemuodosta huolimatta.
Taide > Kuvanveisto

Uransa alussa, 1950-luvun lopulla Räike loi figuratiivisia teoksia, joissa korostuivat plastisuus ja itseilmaisu. Uransa alkuaikoina veistokset olivat selkeästi esittäviä, toiminnallisia ja ammatillista identiteettiä korostavia.
Melko pian Räikkeen ilmaisu kääntyi kuitenkin abstraktimpaan suuntaan. Vuotta 1961 on pidetty hänen taiteensa käännekohtana: hänen veistoksissaan yhdistyivät puhdasta muotoa korostavat ankarat pinnat ja leikkaukset vastakohtina aaltomaiselle pehmeydelle. Räike kiinnitti muodonkäsittelyssään huomiota erityisesti liikkeeseen; rytmiset toistot ja taitava viivankuljetus sai aikaan lähes kineettisiä vaikutelmia. Tyylillisesti hänen taiteensa vakiintui 1960-luvulla liikkumaan niin kubistisen kuin abstraktinkin ilmaisun puitteissa.
Taiteilija ja taidealan vaikuttaja Pertti Ala-Outinen on luonnehtinut Sinikka Räikkeen veistosmaailmaa muotojen hiotulla pelkistyneisyydellä ja liikettä kuljettavan viivan luistavuudella. Sinikka Räike sanoi veistoksissa muodon olevan tärkein, ja että veistosta tehdessä huomio pitää kiinnittää juuri muotoon. Hän itse ihaili sileitä pintoja, vaikka tunnusti että myös sileällä pinnalla on omat vaaransa – pinta ei saisi mennä löysästi.
Taide > Taidemaalaus

Sinikka Räike keskittyi maalaustaiteeseen 1960-luvun lopulla sekä 1970-luvulla. Tyylisuunnaksi hän omaksui alusta asti konkretismin, kuten veistoksissaan oli abstraktisuutta käyttänyt. Hän on sanonut, että ”Konkretismi on ilmaisutapa, jolla sanottavansa voi esittää keskitetysti ja täsmällisesti”. Konkretismissa pääosassa olevat värit, viiva ja pinta olivat keskiössä myös Räikkeen maalaistaiteessa. Usein konkretismia on pidetty viileän järjen ilmaisumuotona, mutta Räikkeen tunnustettiin olevan poikkeus sääntöön. Hänen maalauksistaan paistoivat selkeinä temperamentti ja mielentilat.
Maalauksissaan Räike toisti veistoksistaan tuttua abstraktia vahvuutta. Maalausten rakennetta kuvailtiin kiivaiksi ja pursuavaa tarmoa uhkuviksi. Räikkeelle tuttu liikkeen korostaminen loi vaivattomia liikkeitä, ja kuvioista hän suosi erityisesti kolmioita ja vahvoja viivoja. Kolmioiden avulla maalauksiin tuli rakennetta, ja kuvioiden muodot loivat niihin elävyyttä. Muodon asiantuntijana Räike onnistui luomaan maalauksiin liikettä rytmisillä pintasommitteluilla.
Värien suhteen Räike oli vahvatahtoinen ja vahvavärinen: maalaukset perustuivat liikkeeseen ja erityisesti värin toimivuuteen. Hänen maalaustuotannossaan on havaittavissa erilaiset väri-kaudet. Tuotantonsa alussa hän käytti dominoivaan väriin (keltainen, sininen, punainen) perustuvia sommitelmaratkaisuja, joita hän täydensi luomalla tilavaikutelmia komplementtiväreillä ja pintarakenteilla. Vähitellen Räikkeen värimaailma muuttui, ja hän keskittyi yhteen pääväriin. Ensimmäisenä oli keltainen kausi, sitten punainen, kunnes lopulta sinisestä tulee tuotannon hallitseva väri. Sinisellä kaudella Räikkeen tuotannossa alkaa näkyä eroa myös kahden eri viivan, liikkeen, välillä. Osassa teoksista sommitelma syntyy kolmioista, toisissa puolestaan hallitsevana elementtinä toimivat raidat. Raitoihin rakentuvissa töissä syntyy kineettistä liikettä.
Myöhemmässä vaiheessa uraansa Räikkeen värienkäyttö pehmentyi. Hän siirtyi akryyliväreihin, ja kertoi kiihkon samalla tasaantuneen: ”Harmaampi, hillitympi väriasteikko toimii sydämenlyönneiltään jo rauhallisemmin.”
Maalausprosessiaan Räike on kuvannut kertomalla, että jo maalatessa hänellä ikään kuin soi musiikki päässä. Mielessä pyörii se, mitä maalaamisen aikana hän ajaa takaa, tai mitä hän haluaa työllään sanoa. Räike on ajatellut, että jollain tavalla nimi voi olla jo valmiina. Usein Räikkeen teosten nimet sivuavatkin äänimaailmoja, esimerkiksi Väreilyyn hiljaiseen (öljy 1972), Ruoko laulaa (öljy 1972), Kuulen soittoa I-V (akryyli 1982).
Yksityiselämä

Sinikka Räike oli naimisissa kuvanveistäjä Kauko Räikkeen kanssa vuodesta 1948 lähtien aina Kauko Räikkeen kuolemaan asti vuonna 2005. Heillä on yksi poika.
Sinikan veli Raimo Yli-Törmä (1933-1972) oli myös kuvanveistäjä, ja hän avusti Kauko Räikettä useissa projekteissa. Yli-Törmä teki veistoksia useisiin eri materiaaleihin, kuten kipsiin, marmoriin, pronssiin, alumiiniin ja rautaan. Hän kuoli kesken parasta luomiskauttaan. (Ala-Outinen s56).
Sterlitamakin piiri

Piiri Baškortostanin kartalla
Sterlitamakin piiri (ven. Стерлитама́кский райо́н, Sterlitamakski raion, baškiiriksi Стәрлетамаҡ районы, Stärletamaq raiony) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin tasavallan keskiosassa Venäjällä. Piirin pinta-ala on 2 227 km², asukasluku noin 35 000 ja asukastiheys 15 asukasta neliökilometriä kohden.
Piirin alueen sisäpuolella sijaitsevat Sterlitamakin ja Salavatin kaupungit, jotka eivät kuulu piiriin vaan muodostavat omat, suoraan tasavallan hallinnon alaiset kaupunkipiirikuntansa. Piiri koostuu 20 maalaiskunnasta (kyläneuvostoalueesta). Sterlitamakin itäosan halki virtaa Kaman sivujoki Belaja.
Väestö

Venäjän vuoden 2021 väestönlaskennan aikaan Sterlitamakin piirin väkiluku oli 48 044. Näistä oli 39,5% venäläisiä, 24,7% baškiireja, 23,0% tataareja, 7,5% tšuvasseja, 1,3% mordvalaisia, 1,0% ukrainalaisia, 0,5% kazakkeja, 0,3% azereja, 0,2% uzbekkeja, 0,1% armenialaisia, 0,1% tadžikkeja, 0,1% saksalaisia, 0,1% mareja ja 1,4% muita.
Starlight Media

| Starlight Media |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  holdingyhtiö
Perustettu:  11.11.2009
Avainhenkilöt:  Olena Pintšuk (hallitusneuvoston pj.)
Kotipaikka:  vul. Turhenjevska 25, 6. krs, 01054 Kiova, Ukraina
Toiminta-alue:   Ukraina, koko maailma
Toimiala:  Viestintä (media-alan holidingyhtiö)
Tuotteet:  televisiotuotanto ja -lähetykset, kuvausvarusteiden vuokraus, elokuvat, mainostuotanto, uusi media ja internet-palvelut
Liikevaihto:  2 mrd. UAH
Liikevoitto:  100 milj. UAH
Tytäryhtiöt:  15 yhtiötä
Omistaja:  pääomistaja oligarkki Viktor Pintšuk
Kotisivu:  www.starlightmedia.ua
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Starlight Media on yksityinen, marraskuussa 2009 perustettu ukrainalainen media-alan holdingyhtiö. Yhtiöryppääseen kuuluu sen kotisivujen mukaan 15 yhtiötä. Se hallitsee useita Ukrainan suosituista televisiokanavista, näistä ICTV, STB ja Novyi Kanal olivat keväällä 2014 maansa kärkikuusikossa.
Ukrainan Forbes -lehti raportoi StarLightMedian vuoden 2012 liikevaihdoksi 2 miljardia ja liikevoitoksi 100 miljoonaa Ukrainan hryvniaa. Yhtiö on osa ukrainalaisen oligarkki Viktor Pintšukin mediaomistuksia. Yhtiön hallitusneuvoston puheenjohtajan toimii Olena Pintšuk, Viktor Pintšukin puoliso ja Ukrainan aiemman presidentin Leonid Kutšman tytär.
Mediaomistukset ja tv-kanavat

StarLightMedia -yhtiön kanavia ovat:
ICTV,  Ukrainan 3. suosituin TV-kanava (3/2014). Maaliskuun 2014 katsojatilastoissa kanavalla oli 8,25 prosentin katsojaosuus. Vertailussa mukana oli kaikkiaan 56 Ukrainassa näkyvää televisiokanavaa.
STB (ukr. СТБ), Ukrainan 4. suosituin TV-kanava (3/2014). Maaliskuun 2014 katsojatilastoissa kanavalla oli 7,76 prosentin katsojaosuus.
Novyi Kanal, Ukrainan 6. suosituin TV-kanava (3/2014). Maaliskuun 2014 katsojatilastoissa kanavalla oli 4,62 prosentin katsojaosuus.
М1, musiikkikanava
М2, musiikkikanava (hieman vanhemmalle polvelle)
QTV, ohjelmaa mm. lapsille
Aiheesta muualla

ICTV -tv-kanavan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi), (ukrainaksi) (ictv.ua)
STB -tv-kanavan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi), (ukrainaksi) (stb.ua)
Novyi Kanal -tv-kanavan kotisivut (ukrainaksi), (venäjäksi) (novy.tv)
Columbia Journalism Review: Meet Ukraine’s media moguls (26.3.2014) (englanniksi) (cjr.org)
Paweł Pieniążek: Ukraine: Are the oligarchs with the nation? (New Eastern Europe Online, 13.1.2014) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (neweasterneurope.eu)
Columbia Journalism Review: Ukraine’s deep-rooted media problem (12/2013) (englanniksi) (cjr.org)
Media & Acquisitions (7/2013) (englanniksi) (ukrainianweek.com)
Five Ukrainian media companies included in the ranking of the largest companies on the Post-Soviet space (englanniksi) (interfax.com.ua)
IVY-maiden suurimmat mediayhtiöt (4/2013) (venäjäksi) (rating.rbc.ru)