stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jahannam
Helvetti

Helvetissä on seitsemän tasoa: Jahannam eli kiirastuli muslimeille ja lisäksi omat tasonsa kristityille, juutalaisille, saabalaisille, zarathustralaisille, epäjumalanpalvojille ja ulkokultaisille. Helvetissä on tukevat seinät ja 19 enkeliä (tai 70) vartioivat sitä johtajanaan enkeli Malik. Malik pitää Helvetin tulta yllä ja on sen portinvartija. Hänen paikkansa on näköalapaikalla Helvetin keskellä, minne johtavilla silloilla kiduttajaenkelit liikkuvat. Helvetissä on puita kuten Paratiisissa, mutta sen sijaan, että ne antaisivat varjoa, puut löyhkäävät. Helvetin tasot Koraanin tarjoamin viittein ovat seuraavat:
Jahannam: kiirastuli muslimeille (19:68–72)
Laza: paahtava tuli kristityille (70: 15–18)
Al-Hutama: palava tuli juutalaisille (104: 4–9)
Sa'ir: korventava tuli saabalaisille (4: 10)
Saqar: kurjuuden tuli maageille (zarathustralaisille) (54: 48)
Al-Jahim: rankaiseva tuli uskottomille (2: 126)
Hawiya: hehkuva tuli tekopyhille (100: 11).
Helvetissä on paljon kiittämättömiä. Heihin kuuluu etenkin naisia, jotka olivat kiittämättömiä aviomiehilleen.  Enemmistö Helvetin asukeista onkin naisia. Paljon on kiittämättömyydestä tuomittuja rikkaita, joita Paratiisissa on vastaavasti suhteessa vähemmän kuin köyhiä. Toinen suuri luokka ovat vääräuskoiset, jotka eivät aikanaan kuunnelleet profeettojen varoituksia. Helvetti on ikuisen kidutuksen paikka näille ryhmille. Ainoastaan ne muslimit, jotka ovat tehneet syntiä, mutta pysyneet muslimeina, voivat toivoa pääsevänsä Muhammedin avulla pois sieltä. Muslimit, jotka ovat menettäneet kolme lasta pyhässä sodassa vapautetaan kokonaan Helvetin tuskilta.
Islamin Helvetti muistuttaa kristittyjen helvettiä, mutta sillä on joitakin erityispiirteitä. Ensimmäinen on toistuva kuvaus tuomituille annettavasta tulisesta juomasta. Toinen on se, että Helvetissä järjestystä pitävät enkelit eivätkä demonit. Erikoista on myös, että kadotukseen joutuneet voivat puhua Paratiisissa oleskelevien kanssa. Helvetti on ennen muuta tulta:
"Helvetissä on riittävästi hehkua! Me korvennamme tulessa ne, jotka eivät usko merkkeihimme; aina kun heidän ihonsa on palanut, me vaihdamme tilalle toisen, jotta he saisivat oikein maistaa rangaistusta. Jumala on Mahtava, Viisas." (Koraani 4:56).
Helvetin tulen kuumuusaste on islamissa 70 kertaa voimakkaampaa kuin maallisen tulen. Tulenlieskat myös puhuvat. Ainoa helpotus on, että perjantaisin Helvetin tulta ei sytytetä.
Tärkein keino välttyä Helvetiltä on noudattaa šarian määräyksiä ja sitoutua islamiin sen uskontunnustuksen mukaisesti. Kaikki riippuu kuitenkin Jumalan armosta, sillä Jumala tekee mitä haluaa. Varmin pääsy Paratiisiin on uskonsodassa kuolleilla marttyyreilla.
Jane Jacobs

| Jane Jacobs |
| --- | --- |
 Jane Jacobs lehdistötilaisuudessa Greenwich Villagen toimijayhteisön edustajana vuonna 1961.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1916 Scranton, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kuollut: 25. huhtikuuta 2006 (89 vuotta) Toronto, Ontario, Kanada
Ammatti:  toimittaja, kirjailija, kaupunkiteoreetikko
Puoliso:  Robert Jacobs
Jane Jacobs (4. toukokuuta 1916 Scranton, Yhdysvallat – 25. huhtikuuta 2006 Toronto, Kanada) oli yhdysvaltalaissyntyinen kanadalainen kirjailija, aktivisti, arkkitehtuurikriitikko ja kaupunkiteoreetikko.
Kaupunkisuunnittelu

Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1961 ilmestynyt The Death and Life of Great American Cities, jossa kritisoidaan Yhdysvaltain 1950-luvun kaupunkiuudistuspolitiikkaa. Teoksessa käsitellään yksityiskohtaisesti katutilan ja julkisen tilan toimintaa sekä argumentoidaan sen puolesta, että elävyys edellyttää diversiteettiä. Hän arvostelee myös Le Corbusierin Ville Radieuse- ja Ebenezer Howardin Garden City -malleja.
Jacobs määrittelee neljä elementtiä, jotka tekevät kaupungista elävän:
Eri toimintojen sekoittaminen, jotta katutilassa olisi toimintaa kaikkina aikoina päivästä.
Lyhyet korttelivälit, jotka mahdollistavat suuren jalankulkijoiden läpäisyvirran.
Rakennuskannassa eri-ikäisiä ja -kuntoisia rakennuksia. Tämä mahdollistaa erilaisiin taloudellisiin resursseihin pohjautuvien toimintojen diversiteetin.
Tiiviys, joka mahdollistaa riittävän volyymin eri toimintojen elävyyden ylläpitämiseksi.
Teokset

The Death and Life of Great American Cities (1961) New York: Random House. ISBN 0-679-60047-7
The Economy of Cities (1969) ISBN 0-394-70584-X
The Question of Separatism: Quebec and the Struggle over Sovereignty (1980 Random House and 2011 Baraka Books) ISBN 978-1-926824-06-2
Cities and the Wealth of Nations (1984) ISBN 0-394-72911-0
Systems of Survival: A Dialogue on the Moral Foundations of Commerce and Politics (1992) ISBN 0-679-74816-4
The Nature of Economies (2000) New York: Random House, The Modern Library. ISBN 0-679-60340-9
Dark Age Ahead (2004) ISBN 1-4000-6232-2
Muiden teoksia Jacobsista > Dokumenttielokuvia

Matt Tyrnauer: Citizen Jane: Battle for the City. USA, 2016. 1 h 32 min.
Käännös suomeksi
Max Jacob

Max Jacob vuonna 1934
Amedeo Modigliani: Max Jacob
Max Jacob (12. heinäkuuta 1876 – 5. maaliskuuta 1944) oli ranskalainen runoilija ja taidemaalari. Erityisesti hänet muistetaan humoristisista proosarunoista.
Jacob syntyi Quimperissä, Bretagnessa, jossa juutalaiset vanhemmat pitivät pientä antiikkikauppaa. Runoilijan- ja piirtäjänlahjoja jo varhain osoittanut Max lähetettiin Pariisiin opiskelemaan, mutta taiteilijan ammatti vei pojan mukanaan. Boulevard Voltairen varrella hän jakoi huoneen Pablo Picasson kanssa ja vietti montmartrelaista boheemielämää. Nuorten taiteilijoiden laumassa Jacobin tuttaviin kuuluivat muun muassa Guillaume Apollinaire, Georges Braque, Jean Cocteau, Amedeo Modigliani ja André Derain. Toimeentulonsa hän hankki sekalaisilla töillä esimerkiksi säestäjänä, opettajana, kriitikkona, taidekauppiaana, astrologina, jopa puuseppänä. Jacob empi runoilijan ja taidemaalarin ammatin välillä, jolloin hänen ystävänsä Picasso suositteli kirjoittamista. Myöhemmin Jacob totesi ystävän neuvon vaikuttaneen ehkä liikaa valintaan.
Juutalaista alkuperää oleva Jacob väitti nähneensä Kristuksen vuonna 1909 ja kääntyi katolilaiseksi. Uusi uskonto ei kuitenkaan kyennyt erkaannuttamaan häntä homoseksuaalisuudesta, kuten hän oli toivonut. ”Mikäli taivas todistaa katumustani, se antaa minulle anteeksi nämä mielihalut, jotka se tietää tahattomiksi”, sanoi Jacob. Myöhemmin hän sai pari muutakin ilmestystä. Hänen ystävänsä eivät tienneet kuinka suhtautua hänen hartaaseen uskonnollisuuteensa, sillä paitsi parantumatonta juoppoutta Jacobissa oli huomattavasti koomikon vikaa.
Max Jacob oli nopea ja sujuva kynänkäyttäjä ja puki tuotoksensa hyvin erilaisiin runomuotoihin, joista hän piti parhaana proosarunoutta. Hän kirjoitti mitä mieleen juolahtaa: usein hänen runonsa ovat satiirisia, koomisia, värikkäitä koosteita sekalaisista arkipäivän aiheista. Jacobia pidetään linkkinä symbolististen taidemaalarien ja surrealistien välillä, mutta itse hän vältti kuulumista mihinkään koulukuntaan.
Todettuaan työnteon ja hartaudenharjoitukset Pariisissa mahdottomiksi Jacob halusi rauhoittua. Vuonna 1921 hän muutti Saint-Benoît-sur-Loiren kylään, jossa hän kirjoitti paljon ja kävi kirkossa vielä sitäkin ahkerammin. Siellä hän piileskeli myös saksalaismiehitystä toisen maailmansodan aikana. Natsit murhasivat Jacobin sisaren ja tämän miehen, ja myös veli kuljetettiin Auschwitziin. 24. tammikuuta 1944 Gestapo pidätti Jacobin. Hänet kuljetettiin Drancyn kokoamisleiriin odottamaan jatkokuljetusta keskitysleirille. Jacob kuoli kuitenkin jo Drancyssa keuhkokuumeeseen 5. maaliskuuta. Vain päivä tämän jälkeen saapui vapauttava päätös, jonka eteen hänen ystävänsä, erityisesti Jean Cocteau, olivat taistelleet.
Teokset > Suomennoksia

Jacobin proosarunoja on julkaistu kirjoissa:
Runoja noppapikarista (Le cornet à dès, 1917), suom. Pekka Parkkinen ja Jaakko A. Ahokas, essee: Jaakko A. Ahokas, Weilin+Göös 1977. ISBN 951-35-1520-6.
Runoja noppapikarista ja muita tekstejä; suomentanut Tommi Nuopponen, Osuuskunta Poesia, ISBN 978-952-305-068-6 Verkossa Esittely: Kristian Blomberg s. 5–18
Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa , suom. ja toim. Aale Tynni, WSOY, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
Kukaties
Modinglianille todistaakseni että olen runoilija
Villonelle
Jacobin runoja on julkaistu lehdissä
Pekka Parkkisen suomentamia runoja julkaisussa: Parnasso 1971; nro 1
Avain
De Profundis
Elämäni
Etsikkopäivä
Japanilainen perhe
Kentauri
Kirjalliset käytöstavat
Kolkuttakaa niin teille avataan I
Kolkuttakaa niin teille avataan II
Lähimmäisen rakkaus
Maailmansynty-oppi
Meidän köyhien huvit
Napolin kerjäläisnainen
Onnistunut tunnustus
Pieni runo
Rue Ravignan
Runo kuusta
Sota
Taivaan mysteerio
Todelliset ihmeet
Vähän taidearvostelua
Yksi päivistäni
Tommi Nuopposen suomentamia runoja julkaisussa: Jano: runouslehti kaikille 4 verkossa
Laukaus
Joulutarina
Lunastus
Maalaustaidetta ennen kaikkea
Painbisin linna
Runo: Raaputa pois
Runo: Tulen rouva luoksenne
Runo josta puuttuu yhtenäisyyttä
Suuren nyörin paukahdus
Teokset > Ranskankielisiä teoksia

Saint-Matorel (1911)
La côte (1911)
Œuvres burlesques et mystiques de Frère Matorel (1912)
Le Siège de Jérusalem‚ grande tentation céleste de Frère Matorel (1914)
Le phanérogame (1918)
La défense de Tartufe (1919)
Cinématoma (1920)
Le laboratoire central (1921)
Le Roi de Béotie (1921)
Le cabinet noir (1922)
Art Poétique (1922)
Filibuth ou la Montre en or (1923)
Le terrain Bouchaballe (1923)
Visions infernales (1924)
L’Homme de chair et l’Homme reflet (1924)
Les pénitents en maillots roses (1925)
Le fond de l’eau (1927)
Le tableau de la Bourgeoisie (1929)
Rivage (1931)
Bourgeois de France et d’ailleurs (1932)
Ballades (1938)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Max Jacob Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Roy Jacobsen

| Roy Jacobsen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. joulukuuta 1954 (ikä 70) Oslo
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Palkinnot
 Kritikerprisen 1989  Bokhandlerprisen 1991 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Roy Jacobsen (s. 26. joulukuuta 1954 Oslo, Norja on norjalainen kirjailija.
Jacobsenin esikoisteos Fangeliv ilmestyi 1982, ja hän sai siitä Tarjei Vesaasin esikoisteospalkinnon. Menestysteoksesta Ihmelapset hän sai Norjan kirjakauppiaiden palkinnon Bokhandlerprisen. Teoksen Rajat lähtökohta on toinen maailmansota, ja se liikkuu niin Belgiassa kuin Stalingradissakin. Hän pohtii siinä sodan jälkivaikutuksia.
Jacobsen kuuluu siihen vuoden 1980 tienoilla aloittaneeseen realististen kirjailijoiden joukkoon, jotka ottivat etäisyyttä 1970-luvun poliittiseen sosiaalirealismiin. Oppimestareikseen hän on maininnut kirjailijat Knut Hamsun, Aksel Sandemose, Fjodor Dostojevski, Joseph Conrad ja Graham Greene. Hän ilmentää kirjoissaan psykologista tarkkanäköisyyttä ja kykyä eläytyä erilaisiin ihmistyyppeihin.
Oslolaissyntyinen Jacobsen asui myöhemmin kahdeksan vuotta Pohjois-Norjassa ja hän on asunut myös ulkomailla. Hän on kokeillut eri ammatteja, ja vasta 25-vuotiaana hän suuntautui kirjailijaksi.
Suomennetut teokset

Rajat (Grenser), suomennos: Arvi Tamminen. Helsinki : Like, 2004 ISBN 952-471-355-1.
Ihmelapset (Vidunderbarn), suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki : Like, 2011 ISBN 978-952-01-0546-4.
Palkinnot ja tunnustukset

Tarjei Vesaas' debutantpris 1982 teoksesta Fangeliv
Cappelenprisen 1987
Notabeneprisen  1988
Kritikerprisen 1989 teoksesta Det kan komme noen
Bokhandlerprisen 1991 teoksesta Seierherrene
Scheiblers legat 1991
Ivar Lo-prisen 1994
Oslo bys kunstnerpris 1994
Årets europeer 2000
Riksmålsteoksestabundets litteraturpris 2003|
Gyldendalprisen 2005
Ungdommens kritikerpris 2005| teoksesta Hoggerne
Bokhandlerprisen 2009 teoksesta Vidunderbarn
Doblougprisen 2012
ehdokas: Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 1991 teoksella Seierherrene
Aiheesta muualla

Kustantajan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Ilona Jalava

Ilona Jalava
Ilona Jalava, vuoteen 1906 Almberg, (27. tammikuuta 1878 Helsinki – 21. helmikuuta 1960) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.
Jalavan vanhemmat olivat lehtori Antti Jalava ja Alma Sofia Floman. Jalava kävi tyttökoulun, opiskeli Ateneumissa ja Helsingin käsityöopistossa. Hän työskenteli tekstiilitaiteilijana ja oli Helsingin käsityönopettajaopiston ja Kotiteollisuusliike Tellervon johtokunnan jäsen. Hän julkaisi isänsä elämäkerran.
Jalava oli tiettävästi ensimmäinen suomalainen Ilona-nimen kantaja.
Julkaisut

Antti Jalava, tavallisen miehen tarina, WSOY, 1948.
Kirjallisuutta

Kolme naista, kolme kohtaloa : Aino Kallaksen kirjeenvaihtoa Ilona Jalavan ja Helmi Krohnin kanssa vuosina 1884–1913. toim. Riitta Kallas. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1988 Sarja: Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 485, 0355-1768; ISBN 951-717-520-5
Kolme naista, kolme kohtaloa : Aino Kallaksen kirjeenvaihtoa Ilona Jalavan ja Helmi Krohnin kanssa vuosina 1914–1955. toim. Riitta Kallas. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1989 Sarja: Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 509, 0355-1768; ISBN 951-717-576-0
Jalasjärven lukio

Jalasjärven lukio.
Jalasjärven lukio on Jalasjärvellä Valtatie 3:n varrella sijaitseva lukio. Jalasjärven lukio on osa Jalasjärven koulukeskusta, jossa toimii myös peruskoulu (luokat 1–9).
Jalasjärven lukiossa opiskelee 110–120 opiskelijaa. Jokaisella vuosiluokkatasolla on kaksi ohjausryhmän. Pääosa opiskelijoista tulee lukioon Jalasjärveltä. Karviasta ja Kurikasta on tullut harvakseltaan joitain opiskelijoita. Kevään 2021 yhteisvalinnassa Jalasjärven lukioon haki ensisijaisesti 25 opiskelijaa, mikä on ennätyksellisen alhainen hakijamäärä.lähde?
Lukiossa työskentelee 15 opettajaa (2019). Yläkoulujen kanssa yhteisiä opettajia on kuusi. Lukiolla on rehtori ja koulusihteeri. Kuraattori on yhteisesti kaupungin toisen asteen palveluksessa. Opinto-ohjaus on yhteinen Jalasjärven yläkoulun kanssa. Psykologi- ja terveydenhoitopalvelut ovat yhteiset perusopetuksen kanssa.
Opetussuunnitelman edellyttämien erityisopettajapalvelujen kehittäminen on vielä kesken.
Jalasjärven lukio kuuluu EP:n Opinlakeusverkostoon.
Jalasjärven lukio on luokaton lukio, joten sen voi suorittaa 2–4 vuodessa. Suurin osa opiskelijoista suorittaa opinnot perinteisesti kolmessa vuodessa. Opiskelija päättää itse, mitä kursseja hän suorittaa lukuvuoden aikana, joten kokonaiskurssimäärä (vähintään 75 kurssia) kerääntyy luokattoman lukion hengessä. Kaksoistutkintoa opiskelevat ovat harvinaisia.
Jalasjärven lukiossa on yhdeksän luokkatilaa. Yksi luokkatiloista, opintoaula, toimii opiskelijoiden käytössä mm. verkko-opiskelutilana ja kirjastona. Opintoaula valmistui vuonna 2006. Lisäksi lukio käyttää yläkoulun ja alakoulun tiloja, erityisesti musiikkiluokkaa ja liikuntasalia. Yläkoulun vanha liikuntasali on hyvä ylioppilaskirjoitustila. Erityisesti sähköisten kirjoitusten käyttöönoton myötä salin merkitys on korostunut. Kuitenkin nyt, kun vanha sali sekä yläasteen rakennuksia puretaan, tehdään ylioppilaskirjoitukset joko uudessa salissa tai lukion tiloissa.
Historiaa

yksityinen yhteiskoulu (oppikoulu) perustettiin Jalasjärvelle 1943
Jalasjärven yhteiskouluun perustettiin lukio vuonna 1960
ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat oppikoulusta 1963
Jalasjärven lukion nykyiset toimitilat valmistuivat vuonna 1994
Vuodesta 2016 koulutuksen järjestäjänä on toiminut Kurikan kaupunki.  Jalasjärven kunnan ja Kurikan kaupungin kuntaliitos toteutui 1.1.2016.
Lukion rehtorit:
Rauha Erjala 1960–1969
Martti Heikkilä 1969–1994
Juhani Hämeenniemi 1995–2009
Minna Vanhamäki 2009–2014
Jouko Peltonen 2014–2018
Vs. Matti Yrjänä 2018–2019
Hannu Mäkynen 2019–
Aiheesta muualla

Jalasjärven lukio Kurikan koulusivustolla
Rintala, Terhi: Ei koulua vaan elämää varten : Jalasjärven lukio 1963–2013. Jalasjärven kunta, 2013. ISBN 978-951-96741-4-8.
| n k Jalasjärvi |
| --- | --- | --- |
 Etelä-Pohjanmaa  Kurikka 
| Kylät |  Alavalli  Hirvijärvi  Ilvesjoki  Kirkonkylä  Jokipii  Keskikylä  Koskue  Luopajärvi  Taivalmaa  Ylivalli  |  |
| Järvet ja lammet |  Ahvenlammi  Hirvijärvi  Iso Madesjärvi  Iso Mujujärvi  Jalasjärvi  Kolhonjärvi  Koskutjärvi  Korpijärvi  Korvajärvi  Lamminjärvi  Liikajärvi  Liikapuron tekojärvi  Mustalampi  Pohjan Korpilammi  Pikku Mujujärvi  Ponsijärvi  Rummukkajärvi  Saarijärvi  Vähä Madesjärvi  |  |
| Joet ja virtavedet |  Hirvijoki  Ilvesjoki  Jalasjoki  Koskutjoki  Leväjoki  Mustajoki  Mustaluoma  Niskaluoma  Saariluoma  |  |
Jagiantenni

Suunta-antennit
parabolinen peiliantenni (lautasantenni)
jagiantenni
kvadiantenni
ristidipoliantenni
dipoliantenni
rombiantenni
pitkälanka-antenni
Ympärisäteilevät antennit
Wullenweber-antenni
maatasoantennit
piiska-antenni
Jagiantenni on suunta-antenni, joka on yleinen esimerkiksi television antennina. Siinä on suoraan runkoon asennettu poikittaisia dipoliantennitankoja. Yksi tangoista on varsinainen säteilijä, säteilijän takana on heijastaja, ja säteilijän edessä yksi tai useampia suuntaajia.
Antennityypin keksi 1926 Shintaro Uda Japanin keisarillisessa Tohokun yliopistossa yhteistyössä Hidetsugu Yagin kanssa. Koska Hidetsugu Yagi julkaisi antennista englanninkielisen artikkelin 1928, antennityyppi tuli tunnetuksi Yagi-antennina.
Hyvän antennivahvistuksensa ja suuntaavuutensa vuoksi jagiantennia käytettiin toisen maailmansodan aikana tutkien ensimmäisinä antennityyppeinä. Niitä laitettiin useita rinnakkain ja päällekkäin tutkapaneelin muodostamiseksi. Paneelia käännettiin kiinteälle alustalle tai ajoneuvolle asennettuna. Toinen tutkaan liittyvä antennisovellus olivat saksalaiset yöhävittäjät, jotka tarvitsivat tarkan tutkasuunnan brittiläisten pommikoneiden löytämiseksi pimeässä. Jagiantenneja käytettiin tutkalaitteissa vielä 1950-luvullakin.
Jagiantenni on suuntaavuutensa ja suuren antennivahvistuksensa vuoksi suosittu myös radioamatöörikäytössä. Suurilla jagiantenneilla hoidetaan myös esimerkiksi suurlähetystöjen varmentavia yhteyksiä asemamaista kotimaihin. Pitkälle kulkevia pidempiä radioaaltoja käytettäessä jagiantennien tarvittava koko kasvaa kuitenkin merkittävästi, jolloin siitä tulee melko kallis ja lisäksi säälle, esimerkiksi tuulelle ja pakkaselle, altis järjestelmä. Pitkähköjä jagiantennein toteutettuja radioyhteyksiä ovat korvanneet paljolti satelliittiyhteydet.
Teknisiä ominaisuuksia

| Jagiantennien teknisiä ominaisuuksia |
| --- | --- |
: Jagiantenni on voimakkaasti suuntaava antenni ja samalla voimakkaasti vahvistava antenni, minkä vuoksi se tuottaa yhteyden melko hyvin vaatimattomillakin lähetystehoilla. Mitoituksessa on kuitenkin huomattava se, että pienehköillä taajuuksilla ja suurilla aallonpituuksilla tarvittava antennikoko kasvaa siten, että antenni edellyttää suurta kokoa ja yleensä korkeaa mastoa, mikä on seurausta suuntaavuuden aiheuttamasta tarkan suuntaamisen vaatimuksesta.   Yleisin jagiantenni on television VHF- ja UHF-antenni, jonka koko ei ole kovin suuri televisiolähetyksissä käytettäväen aaltojen lyhyyden eli VHF- ja UHF-alueen verrattain korkean taajuuden vuoksi.
Antennivahvistus:: esimerkiksi 16 dBi
Käyttökohteet:: televisiovastaanottimet, suurlähetystöjen ja kansainvälisten järjestöjen, kuten YK:n kaukoyhteydet
Kehitys:: Shintaro Uda ja Hidetsugu Yagi 1926, tutkalaitteet toisen maailmansodan aikana
Kuvia jagiantenneista

Bf 110G-4-yöhävittäjän Telefunken FuG 202 "Lichtenstein BC/S" -tutka-antenni.
Radioamatööriaseman jagiantenneja
Kuvia jagiantenneista > Lisätietoa kuvista

Brittien sotasaaliiksi joutuneessa Bf 110G-4-yöhävittäjässä on nähtävissä kahden yöhävittäjätutkan, Telefunken FuG 202 sekä FuG 220 -tutka-antennit. FuG 202-tutkan taajuus oli 490 MHz, lähetysteho 1,5 kW ja tutkan toimisäde 0,2–3,5 km. Antenni on pieni "paistihaarukka" koneen nokassa. Sen ympärillä on uudemman FuG 220 "Lichtenstein SN-2" -tutkan neljä suurempaa "peuransarvi"-antennia. FuG 220 -tutkan taajuus oli 73 MHz, 82 MHz tai 91 MHz, teho 2,5 kW sekä toimisäde 0,3–4 km
Jaakonsiilikäs

| Jaakonsiilikäs |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Aitosiilikkäät Arctiinae
Suku::  Tyria
Laji::  jacobaeae
Kaksiosainen nimi
 Tyria jacobaeae  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Jaakonsiilikäs Wikispeciesissä   Jaakonsiilikäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jaakonsiilikäs (Tyria jacobaeae) on siilikkäisiin kuuluva perhonen ja suvun Tyria ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö

Keskikokoinen, punamusta perhonen. Etusiipien pohjaväri on mustanruskea. Siiven etu- ja takareunassa on siiven suuntainen punainen raita ja siiven kärjessä kaksi punaista täplää. Takasiivet ovat karmiininpunaiset ja niissä on ohut, tumma reunus. Siipiväli 32–42 mm.
Ulkonäkönsä perusteella lajin voi sekoittaa vain punatäpliin (suku Zygaena), mutta siilikäs on näitä kookkaampi ja sen siivet ovat leveämmät.
Toukka on väritykseltään räikeän keltamusta ja poikittaisraidallinen.
Levinneisyys ja lentoaika

Jaakonsiilikästä tavataan Länsi-Euroopasta Keski-Aasiaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa jaakonsiilikäs on harhailija, jota on tavattu satunnaisesti etelä- ja lounaisrannikolla. Keski-Euroopassa laji lentää toukokuusta kesäkuuhun, Suomessa perhosia on tavattu kesäkuussa, yhteensä viitisenkymmentä kertaa.
Elinympäristö ja elintavat

Jaakonsiilikäs viihtyy kuivilla ja hiekkaisilla ympäristöillä. Se on melko hidas lentäjä ja aikuiset perhoset lentävät pääasiassa yöllä, joskin häirittynä myös päivällä. Yksilöitä voi tulla joskus valolle, yleensä myöhään yöllä. Ilmastollisesti sopivia vuosina lajilla on taipumus yleistyä voimakkaasti ja levitä samalla uusille esiintymispaikoille.
Naaras munii yhteensä 200–300 munaa noin 20–40 munan ryhmissä ravintokasvin lehtien alapinnoille. Kotelo talvehtii, usein kahdesti.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat villakot, erityisesti kuitenkin jaakonvillakko (Jacobaea vulgaris).
Aiheesta muualla

Evolutionary recruitment of a flavin-dependent monooxygenase for the detoxification of host plant-acquired pyrrolizidine alkaloids in the alkaloid-defended arctiid moth Tyria jacobaeae (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q769234  Wikispecies: Tyria jacobaeae  ADW: Tyria_jacobaeae  AFD: Tyria_jacobaeae  BAMONA: Tyria-jacobaeae  BioLib: 54931  BOLD: 51507  BugGuide: 3823  EPPO: TYRIJA  EUNIS: 309180  Fauna Europaea: 447050  Fauna Europaea (new): 15c767cb-263a-443f-beee-dc79c964d718  GBIF: 5115777  iNaturalist: 51781  IRMNG: 11122515  ITIS: 117314  LepIndex: 47804  LoB: 5005  MaBENA: TyriaJacob  NatureServe: 2.115754  NBN: NBNSYS0000006155  NCBI: 179666  NZOR: b2412a96-30eb-4432-ad5c-9d95de207eb5  Observation.org: 1523  Open Tree of Life: 758178  WoRMS: 989104  Laji.fi: MX.62245
Jalkanen

Jalkanen on suomalainen sukunimi. Se on suhteellisen nuori muihin -nen-päätteisiin nimiin nähden. Aikaisin maininta löytyy vuodelta 1587, jolloin Tavin­salmen pitäjän verotusluettelossa mainitaan Olli Jalkanen. Vuonna 1586 mainittu Olli oli nimellä ”Sianjalkainen” ja aiemmin muodossa ”Sianjalka”, joka lienee suvun alkuperäinen nimi.