stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ylivieskan lentokenttä
Aiheesta muualla

Ylivieskan lentokenttä
VFR Suomi/Finland – Ylivieskan lentopaikka (Arkistoitu – Internet Archive)
Lentopaikat.fi – Ylivieskan lentopaikka
Suomen lentopaikat
| --- | --- |
Lentokentät:   Aavahelukan lentokenttä  Ahmosuon lentokenttä  Alavuden lentokenttä  Alavuden varalaskupaikka  Euran lentokenttä  Forssan lentokenttä  Genbölen lentokenttä  Granbodan lentoasema  Haapajärven lentokenttä  Haapamäen lentokenttä  Haapaveden lentokenttä  Hailuodon lentokenttä  Hangon lentokenttä  Hollolan lentokenttä  Hyvinkään lentokenttä  Hämeenkyrön lentokenttä  Iisalmen lentokenttä  Ilvesjoen lentokenttä  Immolan lentokenttä  Jyrkän lentokenttä  Jämijärven lentokenttä  Kalajoen lentokenttä  Kauhajoen lentokenttä  Kauhavan lentokenttä  Kemijärven lentokenttä  Kiikalan lentokenttä  Kiteen lentokenttä  Kiuruveden lentokenttä  Kivijärven lentokenttä  Kuhmon lentokenttä  Kumlingen lentokenttä  Kymin lentokenttä  Kärsämäen lentokenttä  Lahti-Vesivehmaan lentokenttä  Lieksa-Nurmeksen lentokenttä  Martiniiskonpalon lentokenttä  Menkijärven lentokenttä  Mäntsälän yksityinen lentokenttä  Mäntän lentokenttä  Naarajärven lentokenttä  Nummelan lentokenttä  Oripään lentokenttä  Piikajärven lentokenttä  Pokan lentokenttä  Pudasjärven lentokenttä  Punkaharjun lentokenttä  Pyhtään lentokenttä  Pyhäsalmen lentokenttä  Raahe-Pattijoen lentokenttä  Rantasalmen lentokenttä  Ranuan lentokenttä  Räyskälän lentokenttä  Savikon lentokenttä  Selänpään lentokenttä  Sodankylän lentokenttä  Sulkaharjun lentokenttä  Suomussalmen lentokenttä  Teiskon lentokenttä  Torbackan lentokenttä  Tuulikki-Vampulan lentokenttä  Ummeljoen lentokenttä  Vaalan lentokenttä  Varkauden lentokenttä  Viitasaaren lentokenttä  Vuotson lentokenttä  Wredebyn lentokenttä  Ylivieskan lentokenttä  Ähtärin lentokenttä 
Sairaalat ja muut:   Hernesaaren helikopterikenttä  Iin kevytlentopaikka  Jorvin sairaala  Jäkäläpää  Keski-Suomen Sairaala Nova  Kuopion yliopistollinen sairaala  Laajalahti  Lusin varalaskupaikka  Meilahden tornisairaala  Nivalan varalaskupaikka  Oulun yliopistollinen sairaala  Pohjois-Karjalan keskussairaala  Rautavaaran lentokeskus  Seinäjoen keskussairaala  Tervon varalaskupaikka
Örjans vall

| Örjans vall |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:   Halmstad
Koordinaatit:  56°41′04″N, 12°52′00″E
Avattu:  1922
Remontoitu:  1972
Kenttä:  nurmi
Käyttäjät
 Halmstads BK, IS Halmia 
Katsojakapasiteetti
 15 500 
Kentän mitat
 105 x 68 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Örjans vall on Ruotsissa Halmstadin kaupungissa sijaitseva jalkapallostadion. Vuonna 1922 valmistunut Örjans vall on Superettanissa pelaavan Halmstads BK:n kotikenttä. Stadion on saanut nimensä sen paikalla keskiajalla toimineesta Pyhän Yrjön mukaan nimetystä dominikaaniluostarin sairaalasta.
Vuonna 1958 Örjans vallilla pelattiin MM-kisojen ottelut Irlanti–Tšekkoslovakia ja Argentiina–Pohjois-Irlanti. Örjans vallilla pelattiin myös vuoden 2009 alle 21-vuotiaiden EM-kilpailujen kolme alkulohko-ottelua: Englanti–Suomi (2–1), Saksa–Suomi (2–0) ja Saksa–Englanti (1–1). Stadion toimii myös  vuoden 2013 naisten EM-kilpailujen näyttämönä.
Oriniemi

| Oriniemi |
| --- | --- |
 Venelaituri Oriniemen ulkoilualueella
 Kaupungin kartta, jossa Oriniemi korostettuna.  Turun kaupunginosat
Kaupunki:  Turku
Suuralue:  Hirvensalo-Kakskerta
Väkiluku:  174 (2015)
Oriniemi on Turun kaupunginosa, joka sijaitsee Hirvensalon lounaisosassa. Alueeseen kuuluu myös Nepon saari Hirvensalon ja Satavan välissä. 2010-luvun alkupuoliskolla metsäisen ja harvaan asutun Oriniemen tilastoalueen väkiluku oli noin 170.
Oriniemessä on partiolaisten ja muiden nuorisojärjestöjen suosima ulkoilualue majoitustiloineen.
Käännös suomeksi
Ľuboš Micheľ

| Ľuboš Micheľ |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ľuboš Micheľ
Syntynyt: 16. toukokuuta 1968 Stropkov, Tšekkoslovakia
Jalkapallotuomari
Pituus:  178 senttimetriä
| Urheilijan ura> Tuomariura |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaudet | Sarja | Ott    | Ott    |
| 0000–2008 1994–2008 | Corgoň Liga FIFA |  |  |

Ľuboš Micheľ (s. 16. toukokuuta 1968 Stropkov) on slovakialainen entinen jalkapalloerotuomari, joka toimi kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallisena tuomarina vuodet 1994–2008. Nykyisin hän toimii Kreikan Superliigassa pelaavan PAOK:in toimitusjohtajana.
Micheľ toimi kotimaansa Corgoň Ligassa tuomarina vuoteen 2008 asti. Hän tuomitsi muutamia otteluita myös muissa Euroopan maiden pääsarjoissa, kuten Ukrainan valioliigassa, Venäjän valioliigassa ja Puolan Ekstraklasassa. Micheľ tuomitsi kaksissa MM-kilpailuissa, vuosina 2002 ja 2006, joista jälkimmäisessä yhden puolivälierän Saksan ja Argentiinan välillä. EM-kilpailuissa hän tuomitsi niin ikään kahdesti, vuosina 2004 ja 2008. Vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä Micheľ tuomitsi kaksi ottelua. Kaudella 2007–2008 hän tuomitsi Mestarien liigan finaalin Manchester Unitedin ja Chelsean välillä. Muita Micheľin tuomitsemia finaaleita ovat muun muassa vuoden 2005 Maanosaliittojen cupin finaali ja vuoden 2003 UEFA Cupin finaali.
Micheľ on toiminut Kreikan Superliigan PAOK:in presidenttinä ja toimitusjohtajana helmikuusta 2016 alkaen. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa Šah’tar Donetskissa. Ennen uraansa jalkapallon parissa hän työskenteli rengasyrityksen johtajana ja opettajana.
Finaalit

EM-kilpailuiden 2000 finaali
Maanosaliittojen cupin 2005 finaali
Mestarien liigan 2007–2008 finaali
UEFA Cupin 2002–2003 finaali
UEFA Intertoto Cupin 1999–2000 finaali
UEFA Intertoto Cupin 2000–2001 finaali
Ole Gripenberg

Ole Gripenberg.
Ole Gripenberg (1. lokakuuta 1892 Helsinki – 6. elokuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja tekniikan tohtori.
Gripenberg pääsi ylioppilaaksi 1911 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui arkkitehdiksi 1915 Teknillisestä korkeakoulusta. Hän väitteli tohtoriksi 1939; väitöskirjan otsikkona oli  Asuinrakennuksen muoto ja tuotantokustannukset.
Gripenberg työskenteli 1916–1917 Etelä-Venäjällä Donetskin alueella suunnittelemassa työväen asuintaloja uuteen Jusovkan teollisuuskaupunkiin. Venäjän vallankumouksen jälkeen hän palasi Suomeen ja työskenteli professori Sigurd Frosteruksen arkkitehtitoimistossa piirtäjänä. Gripenbergillä ja Frosteruksella oli yhteinen arkkitehtitoimisto 1918–1936. Gripenberg perusti 1935 oman toimistonsa Arkkitehtitoimisto Gripenberg & Co jota hän johti aina vuoteen 1957 saakka. Tämän jälkeen toimistoa ovat johtaneet Gripenbergin poika Bertel Gripenberg ja pojanpoika Jörn Gripenberg.
Gripenberg suunnitteli 1920-luvulla Helsingin Taka-Töölöön 13 asuinkerrostaloa, muun muassa yhden kokonaisen 10 talon muodostaman umpikorttelin Mannerheimintien varteen. Talot edustivat tyylillisesti yksinkertaistettua 1920-luvun klassismia. Gripenberg toimi myös talojen rakennuttajana.
Gripenberg toimi myös Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen (VTT) rakennustaloudellisen laboratorion päällikkönä, Sosiaalisen Asuntotuotannon Saton toimitusjohtajana 1936–1941 ja valtiovarainministeriön sotavahinkojen arvioimisosaston päällikkönä 1942–1943.
Rakennuksia

nykyinen Ympäristöministeriön talo, Aleksanterinkatu 7
Pahakosken rautatiesilta, Kokemäki 1919
Inkeroisten vesivoimalaitos, 1922  (Sigurd Frosteruksen kanssa)
Frenckellin kirjapainotalo, Kansakoulukatu, Helsinki 1923
Vanajan kartano, 1924 (Sigurd Frosteruksen kanssa)
Keski-Pohjanmaan suojeluskuntajärjestön talo Vartiolinna, Kokkola 1927 (nykyisin Kokkolan kaupunginteatteri)
Oxygenol Oy:n teollisuusrakennus, Kalevankatu 30, Helsinki 1928
ns. Gripenbergin kortteli, Mannerheimintien, Sallinkadun, Urheilukadun ja Savilankadun rajaama umpikortteli Taka-Töölössä.
Stockmannin tavaratalo, Helsinki 1930 (Sigurd Frosteruksen kanssa)
Villa Arabeski, Hämeentie 159, Helsinki 1933
Pohjoismaiden Yhdyspankin pääkonttori, Aleksanterinkatu 30-34, Helsinki 1936
Pohjoismaiden Yhdyspankin toimitalo, Hyvinkää 1938
Asunto-Emissio Oy:n asuintalo, Gyldenintie 4, Lauttasaari, Helsinki 1939
Volvo-Auton rakennus, Vallila, Helsinki 1939
Asuinkerrostalo, Mikael Lybeckin Katu 10, Helsinki 1941.
Lauttasaaren Vattuniemen teollisuusalueen rakennussuunnitelma 1942
Asuinkerrostalot, Hämeentie 156, 158 ja 160, Helsinki 1946–1948
As Oy Lohjan Tytyri, Lohja 1948
As Oy Lohjan kaupungin Asemakatu 5-7, Lohja 1950
Virkby samskola (nyk. Källhagens skola), Lohja 1950 (Bertel Gripenbergin kanssa)
Hapankaivontie 10, Lohja 1952 (Bertel Gripenbergin kanssa)
Tytyrin kaivostorni, Lohja 1954 (Bertel Gripenbergin kanssa)
Hapankaivontie 8, Lohja 1955 (Bertel Gripenbergin kanssa)
Virkkalan kalkki- ja sementtitehtaan konepajarakennus, Lohja 1956 ja 1974 (Bertel Gripenbergin kanssa)
Stockmannin ja Helsingin Osakepankin tavaratalo- ja pankkirakennus, Hämeenkatu 20, Tampere 1957 (Bertel Gripenbergin kanssa)
Kirjallista tuotantoa

Asuntorakennuksen muoto ja tuotantokustannukset: tutkimuksia asuntotalon pituuden, leveyden ja korkeuden keskinäisen suhteen vaikutuksesta rakennuksen hankintahintaan erikoisesti Helsingin oloja ja mahdollisuuksia silmälläpitäen. Väitöskirja. Helsinki 1938
En modern bostadsfastighet såsom hypotekskreditobjekt. Kirj. Arvo Linturi ja Ole Gripenberg. Helsinki 1939
Smårumslägenheterna. Helsingfors 1939
Bostadshusets form och byggnadskostnaderna. Söderström, Helsingfors 1940
Bostadshyran: Vilka äro de faktorer som bestämma hyran för våra bostäder? Söderström, Helsingfors 1941
Asuntojen vuokriin vaikuttavista tekijöistä. Rakentajain kustannus, Helsinki 1941
Näkökohtia nykyhetken asunnontuotannosta. Helsinki 1941
Ennakkotietoja rakennustaloudellisen tutkimuksen tuloksista: Maatalouden rakennukset. Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsinki 1944
Eräiden asuinrakennustyyppien hankinta- ja pitokustannusten vertailu. Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsinki 1944
Maatalousrakennusten vanhentuminen ja rakennuspääoman kuoletus. Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsinki 1944
Rakennusaineen valinnasta. Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsinki 1944
Eräistä puisten pientalojen hankintakustannuksiin vaikuttavista tekijöistä. Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsinki 1945
Korkokannan ja kuoletuksen vaikutus rakennustuotantoon. Kirj. Ole Gripenberg ja T. Aspiala. Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsinki 1945
Byggnadsekonomi. Söderström, Helsingfors 1948
Ekonomi och byggnadsverksamhet: uppsatser 1. Kirj. Ole Gripenberg ja P. O. Jarle. Statens tekniska forskningsanstalt, Helsingors 1950
Kasvihuoneiden mitoituksesta aiheutuvat kustannusvaihtelut. Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsinki 1953
Analys av kostnaderna för några flervåningsbostadshus i Norden. Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsingfors 1956
Tehdasrakennusten hankinta- ja pitokustannuksista muodon ja koon funktiona. Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsinki 1957
Ett gammalt dragontorp. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1964
Ingå-soldater i gångna tider. Nyländska öden 1. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1965
Finsk krigsmannabeklädnad genom fyra sekler – Suomalainen sotilaspuvusto neljän vuosisadan aikana. Sotahistoriallisen seuran julkaisuja 2. WSOY 1966
Suomen rakennushallinto 1811–1961. Kirj. Aimo Halila, Ole Gripenberg ja Esko Järventaus; matrikkelin laatinut Irja Puranen. Rakennushallitus, Helsinki 1967
Civiluniformer i Finland. Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja 70. Helsingfors 1969
Tennsoldater som leksaker, samlarfigurer och undervisningsmaterial. Schildt, Helsingfors 1973
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ole Gripenberg Wikimedia Commonsissa
Arkkitehtimuseon arkkitehtiesittely: Ole Gripenberg (Arkistoitu – Internet Archive)
Korttelit.fi: Ole Gripenbergin suunnittelemia rakennuksia Helsingin keskustassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Gripenbergin kortteli Taka-Töölössä (Arkistoitu – Internet Archive)
Pohjoismaiden Yhdyspankin pääkonttori Helsinki. Arkkitehti Ole Gripenberg, Arkkitehti, 01.05.1936, nro 5, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yrjönkatu 4 – Iso Roobertinkatu 2, Helsinki
Stockmann-tavaratalo, Hämeenkadun ja Kuninkaankadun kulma, Tampere (1957)
Zohra Lampert

Lampert vuonna 1960.
Zohra Lampert (s. 13. toukokuuta 1937) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli nimirooli kauhuelokuvassa Säikyttäkäämme Jessica hengiltä (Let's Scare Jessica to Death, 1971).
Lampert syntyi New Yorkissa venäjänjuutalaisille vanhemmille. Hän on tehnyt työtä myös televisiossa ja näyttämöllä. Hänet on palkittu Emmy-palkinnolla vuonna 1974, ja hän on ollut kahdesti ehdolla Tony-palkinnon saajaksi.
Myöhempiin rooleihin kuuluu osa William Peter Blattyn elokuvassa Manaaja III (1990). Hän oli 1950-luvulla lyhyesti naimisissa Bill Altonin kanssa.
Ylivieskan rauhanyhdistys

| Ylivieskan rauhanyhdistys |
| --- | --- |
 Rauhanyhdistyksen tunnus.
Sijainti:  Helaalankatu 36 84100 Ylivieska
Seurakunta:  Ylivieskan rauhanyhdistys ry (SRK)
Rakentamisvuosi:  2001
Suunnittelija:  Arkkitehtitoimisto Jorma Paloranta
Materiaali:  punatiili
Istumapaikkoja:  650
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ylivieskan rauhanyhdistys on Ylivieskassa sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Ylivieskan rauhanyhdistys järjestää hartaustilaisuuksia, seuroja. Niitä pidetään omien toimitalojen lisäksi mm. kodeissa, palvelutaloissa ja kirkoissa.
Vuonna 2011 Ylivieskan rauhanyhdistykseen kuului 625 jäsentä. Ylivieskan rauhanyhdistys on jäsenmäärältään Suomen yhdeksänneksi suurin rauhanyhdistys. Ylivieskan rauhanyhdistyksen toimintatalo on vihitty käyttöön 3. marraskuuta 2001. Rakennuksessa on 650-paikkainen seurasali, 240-paikkainen kahvio, keittiö- ja kerhotilat. Rakennukseen mahtuu kaikkiaan noin 1000 seuravierasta. Huoneistoala on 1560 m2. Toimitalon on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Jorma Paloranta Ylivieskasta.
Historia

Lestadiolainen kristillisyys juurtui Kalajokilaaksoon 1860-luvulla. Ensimmäiset lestadiolaisseurat pidettiin Raudaskylällä. Rauhanyhdistys perustettiin 7. tammikuuta 1896, jolloin jäseniä oli noin 100. Seuroja järjestettiin kodeissa ja Siltalan seurahuoneessa. Syksyisin ja keväisin rauhanyhdistys järjesti suuria seuroja, joiden väkimäärä kohosi 3 000–4 000 henkeen. 1930-luvun alussa yhdistyksessä oli mukana noin 400 henkilä.
Rauhanyhdistyksen toimitalo rakennettiin vuonna 1953 Virastokadun varteen. Toiminnan kehitys edellytti lisätilaa ja laajennuksia tehtiin vuosina 1969 ja 1977. 1980- ja 1990-luvuilla yhdistyksen jäsenmäärä nousi noin 600 jäseneen ja toimitilat kävivät ahtaiksi. Vuonna 1996 tehtiin päätös uuden toimitalon rakentamisesta.
Suviseurat

Valtakunnalliset vuosikokousseurat, sittemmin Suviseurat, on järjestetty Ylivieskassa vuosina 1908, 1921, 1950 ja 1963. Väkimäärät näissä seuroissa kasvoivat vuosisadan alun kolmesta tuhannesta vuoden 1963 seurojen noin kolmeenkymmeneen tuhanteen. Vuoden 2008 suviseurojen järjestelyvastuu oli Ylivieskan Rauhanyhdistyksellä yhdessä Sievissä toimivien Rauhanyhdistysten kanssa. Suviseurat pidettiin Sievin puolella, Järvikylällä.
Ystäväni muistathan

| ”Ystäväni muistathan” Berit |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Ystäväni, muistathan
 B-puoli: ”Satujen maa”
 Äänitetty : 1995
 Julkaistu: 1995
 Formaatti: CD-levy
 Tekijä(t): Timo Mäenpää
 Tuottaja(t): Jori Sivonen Jaakko Salo
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.30
 Levy-yhtiö: Fazer Records
Ystäväni muistathan on Beritin vuonna 1995 samannimiselle pitkäsoitolleen levyttämä kappale. Sen on säveltänyt ja sanoittanut Timo Mäenpää ja sovittanut Jori Sivonen. Vuotta myöhemmin se julkaistiin myös erityisesti Karjalalle omistetulla kokoelmalevyllä Rannalla Laatokan, jossa sen tulkitsee Elise Raitakallio sovittajana O. Nuutimo.
"Ystäväni muistathan" julkaistiin CD-singlenä, jonka toisena sävellyksenä on Mäenpään ja Sivosen "Satujen maa", joka niin ikään julkaistiin Beritin Ystäväni, muistathan -albumilla vuonna 1996. CD-singlen kannen kuvan otti Magnus Löfving.
"Ystäväni muistathan" -laulun kertoja on Karjalan evakko, joka on aikoinaan siirretty kotikonnuiltaan Antreasta Hämeeseen. Hän laulaa ystävälleen Laatokan liplattavista laineista ja Antrean rakkaista rannoista. Kertoja tuo esiin kaipauksensa Karjalaan.
Aiheesta muualla

Sanat ja soinnut : Berit – Ystäväni muistathan
Paalijärvi (Riihimäki)

| Paalijärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Riihimäki 
Koordinaatit:  60°40′58″N, 24°40′40″E
Järvinumero:  21.025.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  94,3  m tai 94  m 
Pinta-ala:  76,02  ha 
 fiPaalijärvi 
Paalijärvi on Riihimäellä sijaitseva Vantaanjoen vesistöön kuuluva järvi. Järvi on kooltaan 76 hehtaaria ja sen keskisyvyys on 1,6 m ja suurin syvyys 2,2 m. Se on rehevä ja hieman hapan järvi, jonka vesi on tummanväristä ja runsasravinteista. Paalijärveen virtaa Välijoki viereisestä Vähäjärvestä ja sieltä alkaa myös Paalijoki, joka kulkee kohti Hyvinkäätä yhdistyen lopulta Vantaanjokeen.
Paalijärvi on luonnostaan rehevöitynyt. Lähialueen ojitetuista soista kohdistuu järveen luontaista kuormitusta ja valuma-alueella harjoitettava maatalous kuormittaa järveä lisää, kun järveen pääsee rehevöitymistä edistävää fosforia.
Luontaisen rehevyytensä ja mataluutensa sekä ulkoisten ravinnekuormituksien ansiosta alueella on laaja ja monipuolinen vesikasvikasvusto. Hallitsevat kasvilajit ovat ilmaversoiset ja kelluslehtiset lajit, kuten järviruoko. Muita järvellä esiintyviä kasvilajeja ovat muun muassa leveäosmankäämi, järvikaisla, uistinviita ja ulpukka. Etelärannalla on myös harvinainen hernesaraniitty, jossa hernesaran lisäksi kasvaa myös luhtarölliä, suo-orvokkia, rantavihvilää, silmäruohoa, valkoapilaa ja pikkulaukkua. Muita rannalla tavattavia kasvilajeja ovat suoputki, luhtakuusio, purtojuuri ja punasänkiö. Alueella on myös metsäpuro, jonka itäpuolella on tehty avohakkuita. Puron varrella kasvaa harvinaista jänönsalaattia.
Paalijärvi on myös paikallisesti arvokas levähdys- ja ruokailupaikka linnuille. Varsinkin länsi- ja pohjoisrannat sekä Paalijoen suisto ovat linnustoille tärkeitä alueita. Järven alueella esiintyviin lintulajeihin kuuluvat muun muassa kalatiira, naurulokki, pikkulokki, nokikana, telkkä, sinisorsa ja tavi. Kalasto on järven pienen koon ja mataluuden vuoksi harvaa. Tästä huolimatta järvi kuitenkin soveltuu virkistyskalastukseen. Järven kalastoon kuuluvat muun muassa hauki, lahna, ruutana, karppi, särki ja ahven.
Paalijärven etelärannalla on uimaranta, jonka läheisyydessä on myös lintutorni ja laavu. Järven ympärillä kiertää myös luontopolku. Järven rannan asukkaat ovat sopineet moottoriveneiden käyttökiellosta järvellä. Paalijärven eteläranta rauhoitettiin vuonna 2023 luonnonsuojelualueeksi osana Metso-suojeluohjelmaa.
Oona Tikkaoja

Oona Tikkaoja (s. 1976) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän on valmistunut kuvataiteilijaksi Turun piirustuskoulusta vuonna 2000 ja taiteen maisteriksi Lapin yliopistosta vuonna 2002. Tikkaoja on väitellyt taiteen tohtoriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2021.
Teoksia julkisissa taidekokoelmissa

Tikkaojan julkisia teoksia ovat muun muassa:
Piiloleikki, 2011, Turku. – Kolmekymmentä pientä lasten tekemää pronssipatsasta Aurajoen länsirannalla.
Unelma, 2012, Helsinki. – Siirrettävä taideteos.
Helix, 2017, Espoo. – Espoon sairaalan taidetta.
Piiloleikki, 2019, Taalintehdas, Kemiönsaari, yhdessä Outi Linnosuon ja työryhmän kanssa, pronssisia pienoisveistoksia Taalintehtaan ruukkikylässä
Teoksia julkisissa taidekokoelmissa > Teoskuvia

Yksi Piiloleikin veistoksista, 2011, Turku.
Unelma, 2012, Helsinki.
Unelma valaistuna.
Helix, 2017, Espoo.
Pauhalla-patsas

Pauhalla, Pyhäjoki (1987).
Pauhalla-patsas on Pyhäjoen kirkonkylällä sijaitseva pronssinen patsas, joka kuvaa entisaikaista kalastusta, niin sanottua ”pauhapyyntiä”. Patsaan on veistänyt Kari Juva vuonna 1987. Patsaassa on takana teksti ”Menneitten sukupolvien työlle” ja etupuolella olevassa pienessä silakkatynnyrissä, ”kopeksessa”, lukee ”Jumala antaa suuret saaliit Pyhäjoen pojille”.
Pauha on vanha pyhäjokinen sana. Se on silakkamatalikko, vedenalainen karikko, jossa aallot pahimmin myrskysäällä pauhaavat. Pauhalla käytiin pauhaveneellä ja sieltä saatiin runsaimmat saaliit.
Olli Rahkonen

| Olli Rahkonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1987 (ikä 37) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Simo (3 Simoa) Touko Laaksonen (Tom of Finland)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Olli Rahkonen (s. 5. kesäkuuta 1987 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Ura

Rahkonen valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2016. Hänet kiinnitettiin Turun kaupunginteatterin näyttelijäksi niin ikään 2016. Tammikuussa 2017 Rahkonen näytteli pääroolin musiikkinäytelmässä Tom of Finland. Joulukuussa 2017 hänellä oli Aapon rooli Seitsemässä veljeksessä. Kiinnitys päättyi keväällä 2018.
Rahkosella on ollut useita sivurooleja suomalaisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa vuodesta 2007 alkaen, kuten yövartija elokuvassa Aikuisten poika (2014) ja Antin rooli elokuvassa Armomurhaaja (2017). Vuonna 2012 Rahkonen näytteli yhden päärooleista Teemu Nikin elokuvassa 3 Simoa.
Valikoitu rooliluettelo

rooli (Roberto Zucco, Vapaa Teatteri, 2015)
Touko Laaksonen (Tom of Finland, Turun kaupunginteatteri, 2017)
Aapo (Seitsemän veljestä, Turun kaupunginteatteri, 2017)
Legolas / Tom Bombadil (Taru Sormusten Herrasta, Turun kaupunginteatteri, 2018)
Aiheesta muualla

Turun Sanomat: Teatteriarvio: Lauri Maijalan Seitsemän veljestä on teatteria isolla T:llä: yllättävä, oivaltava, viiltävä ja aina väliin hulvattoman hauskakin (4.11.2017) (Arkistoitu – Internet Archive)
Onur Air

Onur Airin Airbus A320.
Onur Air (brändinä Onurair) oli turkkilainen halpalentoyhtiö, joka perustettiin Istanbulissa vuonna 1992. Turkin suurin yksityinen lentoyhtiö aloitti toimintansa 14. toukokuuta 1992 kahdella vuokratulla Airbus A320 -lentokoneella. Onur Air lopetti toimintansa heinäkuussa 2021. Onur Air kuljetti noin 1,4 miljoonaa matkustajaa vuodessa.[lähde? ] Yhtiön päämaja sijaitsi Istanbulissa.
Suomalaisista matkanjärjestäjistä Lomamatkat käytti Onur Airia Turkin-tilauslennoissaan maakuntakentiltä.
Laivasto

Heinäkuussa 2016:
9 Airbus A320-200
2 Airbus A321-100
6 Airbus A321-200
8 Airbus A330-200
3 Airbus A330-300
Käännös suomeksi
Paaliaq (kuu)

| Paaliaq |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Brett J. Gladman et al.
Löytöaika:  2000
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Saturnus
Keskietäisyys:  15,200,000 km
Eksentrisyys:  0,3631
Kiertoaika:  686,9 d
Inklinaatio:  45,083°
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  22 km
Albedo:  0.04
Paaliaq on Saturnuksen kuu, joka löydettiin lokakuussa 2000, jolloin sille annettiin väliaikainen nimi S/2000 S 2.
Inuittiryhmän kuilla Kiviuqilla, Siarnaqilla ja Paaliaqilla ovat väriltään punertavia ja niillä on samanlainen Infrapunaspektri, mikä tukee teoriaa kuitten muodostumisesta suuremmasta taivaankappaleesta.