Meksikon toinen keisarikunta
Historiaa > Itsenäistyminen ja poliittiset levottomuudet

Meksikon itsenäistymiskehitys alkoi vuonna 1808, jolloin Napoleon asetti veljensä Espanjan kuninkaaksi. Monet meksikolaiset pitivät uutta hallintoa laittomana ja vähitellen alkoi herätä ajatus itsenäistymisestä. Seurakuntapappi Miguel Hidalgo y Costilla asettui liikehdinnän johtoon. Hän on nykyään Meksikossa kansallissankasrin asemassa. Hidalgon kohtaloksi tuli joutua petturin ilmiantamaksi, vangitseminen ja teloitus.
Espanjalla ei ollut aikomustakaan antaa siirtomaalleen itsenäisyyttä. Tilanne kärjistyi itsenäisyyssodaksi, jossa kärsittiin raskaita tappioita puolin ja toisin. Se kesti kaikkiaan yksitoista vuotta. Sota kääntyi meksikolaisten voitoksi, kun alkujaan Espanjan valtaa kannattanut Agustín de Iturbide kääntyi kannattamaan itsenäisyyttä.
Iturbiden johtamat joukot marssivat Méxicoon 27. syyskuuta vuonna 1821. Meksiko oli nyt itsenäinen. Itsenäisyyssodan aikana oli hylätty Hidalgon esittämät sosiaaliset uudistukset ja käännytty kannattamaan konservatiivisuuntausta. Suuntauksen ajatuksina oli, että kreolit ja espanjalaiset ovat nyt yhdenvertaiset ja katolinen kirkko on maan johtava kirkkokunta. Poliittisiin ja taloudellisiin oloihin ei uusi itsenäisyys tuonut juuri mitään muutoksia.
Uusi valtio oli pitkän sodan jälkeen huonossa kunnossa. Hallinnolla ei ollut varaa maksaa armeijan ja virkakunnan palkkoja. Sisäpolitiikasta tuli farssimaista skandaalien ja salamurhien täyttämää näytelmää. Konservatiivit kannattivat tämän vuoksi vahvaa johtajaa.
Maan heikko perustuslakia säätävä kongressi taipui painostuksen alla nimittämään Iturbiden maan keisariksi hallitsijanimellä Agustín I. Vastaleivottu keisari oli valitettavasti poliittisesti kyvytön hallitsemaan uutta valtioita. Hänen onnistui yhdistää koko opposition vastaansa. Armeija syöksi hänet vallasta ja lähetti maanpakoon Eurooppaan vuonna 1823.
Vuodesta 1823 vuoteen 1857 oli suurta poliittista sekasortoa ja epävakautta. Maalle saatiin tasavaltalainen perustuslaki vuonna 1824. Maalla oli tuona aikana viisikymmentä hallitusta, osa oli perustuslaillisia ja osa diktatuureja. Maa alkoi velkaantua ulkoimaisille luontonantajille ja ulkovallat käyttivät velkaa myöhemmin tekosyynä maan asioihin puuttumiseen.
Levottoman ajan keskeinen poliittinen hahmo oli Antonio López de Santa Anna, joka oli pitkään Meksikon tosiasiallinen johtaja. Hänen vaikutuksensa maan historiaan oli lopulta kielteinen.Hän keksi itselleen suureellisia arvonimiä, piti komeita univormuja ja otti hallintoonsa kyvyttömyyksiä.  Maa kävi hänen johdollaan sodan Texasin omistuksesta ja hävisi sen. Vähän myöhemmin maa kävi sodan Yhdysvaltoja vastaan ja hävisi senkin. Se menetti sodassa laajoja alueita, muun muassa Kalifornian. Hävityistä sodista huolimatta Santa Anna pysyi suosittuna johtajana aina vuoden 1854 vallankumoukseen, jolloin hänet syrjäytettiin.
Yhdysvaltoja pidettiin nyt Meksikon olemassololle uhkana. Suurten alueellisten menetysten jälkeen monet meksikolaiset alkoivat etsiä syitä katastrofille. Moni syytti Santa Annaa, mutta suurempi osa kansalaisista katsoi syiden olevan syvemmällä. Syitä etsittiin kirkosta, armeijasta ja poliittisista instituutioista jotka eivät onnistuneet maan vakauttamisessa. Konservatiivit kannattivat keskusjohtoista valtioita ja liberaalit liittovaltiota. Vain pieni osa konservatiiveista halusi maasta monarkian. Heidän mielestään eurooppalaistyylinen monarkia olisi maan ainoa toivo sen vakauttamisessa ja Yhdysvaltojen uhan torjumisessa. Jo Santa Annan valtakaudella he olivat esittäneet ajatuksensa espanjalaisen prinssin asettamisesta Meksikon valtaistuimelle. Espanjan eikä muidenkaan Euroopan kunigashuoneiden jäsenet eivät halunneet laittaa prinssejään vaarallisena pitämänsä Meksikon valtaistuimelle.
Meksiko ajautui katkeraan sisällissotaan vuonna 1858. Vastakkain olivat reformistit ja konservatiivit. Kumpikin osapuoli syyllistyi kammottaviin julmuuksiin toisiaan vastaan. Reformistit voittivat ja alkoi näyttää siltä, että Meksiko voisi vihdoinkin rauhoittua ja kehittyä uudenaikaiseksi valtioksi. Uudet sodat koittivat kuitenkin pian.