Juan Perón
Elämäkerta

Perón syntyi italialais-espanjalais-skotlantilaisen pientilallisen poikana, joka meni sotilasakatemiaan 1911. Hän toimi myöhemmin akatemian kouluttajana ja vieraili 1939 Mussolinin Italiassa, mihin hän matkusti Saksan ja Espanjan kautta. Näistä maista hän sai luultavasti korporatistisen politiikkansa vaikutteet.
Perón nimitettiin pääesikunnan päälliköksi vuonna 1941. Samana vuonna hänet ylennettiin everstiksi. Hän tuli vuonna 1943 sotilasjuntan työministeriksi. Työministerinä hän perusti itseään tukevan ammattiyhdistysliikkeen, johon kuului paljon köyhiä työläisiä, descamisadoseja (kirjaimellisesti paidattomia). Perónin hallituskumppanit olivat hyvin huolestuneita hänen kansansuosiostaan ja pidättivät Perónin lokakuussa 1945. Tämä sai descamisadot raivoihinsa, ja he aloittivat suurmielenosoitukset radiotoimittaja Eva "Evita" Duarten yllyttäminä. Evita ja Perón menivät naimisiin ja 1946 Perón valittiin presidentiksi antiamerikkalaisen ja populistisen kampanjan avulla.
Perón aloitti käänteentekevät sosiaaliset uudistukset, kansallisti ulkomaiset yritykset ja aloitti laajat työllisyyshankkeet. Sodan jälkeen maahan tuli runsaasti pakolaisia muun muassa Saksasta.
Perón antoi turvapaikan monille Euroopasta paenneille saksalaisille sotarikollisille sekä esimerkiksi Kroatian fasistipuolueen Ustašan jäsenille ja Ranskan Vichyn hallituksen kannattajille. Perónin valtakaudella Argentiinaan muuttivat esimerkiksi Auschwitzin kuolemanenkelinä tunnettu natsitohtori Josef Mengele, juutalaisten kuljetuksista keskitysleireihin vastannut Adolf Eichmann, Kroatian sodan aikainen diktaattori Ante Pavelić, Sobibórin keskitysleirin komendantti Franz Stangl ja Lyonin teurastaja, SS-Haupsturmführer Klaus Barbie. Perón on yhdistetty myös natsihallinnon sodanjälkeiseen rahanpesuun.
Vuonna 1949 säädettiin uusi perustuslaki, joka vahvisti presidentin valtaa. Perónin tukijoiden hallitsema kongressi sääti lain, joka kielsi presidentin arvostelemisen. Vuonna 1951 Perón valittiin uudelleen presidentiksi suurella enemmistöllä. 1950-luvun alkuun mennessä sodan jälkeen kerätyt reservit alkoivat olla lopussa ja Perónin itsevaltainen tyyli herätti tyytymättömyyttä. Hän vastasi kiristämällä komentoa. Evita kuoli syöpään 1952, minkä jälkeen Perónin suosio alkoi hiipua.
Kesäkuussa 1955 laivasto yritti vallankaappausta, mutta uskolliseksi jäänyt armeija kukisti sen. Syyskuussa kaikki puolustushaarat nousivat kuitenkin yhdessä kapinaan ja kolmipäiväisissä taisteluissa kuoli tuhansia. Perón pakeni Paraguayhin presidentti Alfredo Stroessnerin avulla, joka lähetti sotalaivan Río de la Plata -joelle evakuoimaan Perónin. Paraguaysta Perón matkusti Panamaan, missä hän tapasi tulevan kolmannen vaimonsa María Estela Martínezin eli Isabelin. Isabel työskenteli tuolloin kabareetanssijana. 35 vuotta vanhempi Perón otti Isabelin mukaansa Francon Espanjaan vuonna 1961. Perón eli Espanjassa Francon avulla. Jyrkkä katolinen maa ei voinut hyväksyä Perónin asumista nuoren naisen kanssa, joten marraskuussa 1961 entinen presidentti meni naimisiin kolmannen kerran.
Maanpaosta käsin Perón käytti valtaa luomiensa joukkoliikkeiden kautta. 11. maaliskuuta 1973 Argentiinassa järjestettiin ensimmäiset vaalit kymmeneen vuoteen. Perónia estettiin osallistumasta, mutta hänen tukijansa Héctor José Cámpora valittiin presidentiksi ja Perónin seuraajat saivat hallintaansa myös kongressin molemmat kamarit. Cámpora erosi heinäkuussa 1973, jolloin oli järjestettävä uudet vaalit. Asevoimat salli Perónin palata maanpaosta ja hän asettui ehdolle varapresidenttinään vaimonsa. Perón–Perón-lista sai vaaleissa yli 60 prosenttia äänistä. Hänen vakautusyrityksensä epäonnistui ja viimeisiä vuosia leimasi poliittinen ja taloudellinen kaaos ja terrori.
Perón sairastui vakavasti ja kuoli 1. heinäkuuta 1974 oltuaan virassaan alle vuoden. Presidentinvirka jäi Isabelin hoidettavaksi 29. kesäkuuta 1974, ja näin hänestä tuli maailman ensimmäinen naispresidentti. Kaksi vuotta myöhemmin Isabelin virkakausi kuitenkin päättyi Jorge Videlan johtamaan sotilasvallankaappaukseen.
Vuonna 2006 Perónin jäännökset siirrettiin mausoleumiin Buenos Airesin ulkopuolelle.