stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1868
Kuolleita > Lokakuu–joulukuu

1. lokakuuta – Mongkut, Rama IV, Siamin (nyk. Thaimaan) kuningas (s. 1804)
9. lokakuuta – Howell Cobb, yhdysvaltalainen poliitikko (s. 1815)
11. lokakuuta – Johan Esaias Waaranen, suomalainen historiantutkija (s. 1834)
17. lokakuuta – Bernhard von Beskow, ruotsalainen runoilija (s. 1796)
17. lokakuuta – Laura Secord, kanadalainen vuoden 1812 sodan sankari (s. 1775)
20. lokakuuta – Josef Mindler, saksalainen pikakirjoittaja (s. 1808)
27. lokakuuta – Charles Thomas Longley, englantilainen Canterburyn arkkipiispa (s. 1794)
2. marraskuuta – Carl Henrik Boheman, ruotsalainen hyönteistieteilijä (s. 1796)
13. marraskuuta – Bonaventura Genelli, saksalainen taidemaalari (s. 1798)
13. marraskuuta – Gioachino Rossini, italialainen säveltäjä (s. 1792)
13. marraskuuta – David Tod, yhdysvaltalainen poliitikko (s. 1805)
21. marraskuuta – Erik Klami, suomalainen laivuri ja valtiopäivämies (s. 1820)
6. joulukuuta – August Schleicher, saksalainen kielitieteilijä (s. 1821)
30. joulukuuta – Rudolf Lagi, suomalainen kirkkomuusikko ja säveltäjä (s. 1823)
Kuolleita > Tuntematon päivämäärä

Theodor Johannes Tolpo, suomalainen kirkonrakentaja
Gustaf Weckman, suomalainen kultaseppä (s. 1800)
Muuta

Kirjallisuusvuosi 1868
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Orient Avia

| Orient Avia |
| --- | --- |
 IATA: V6  –  ICAO: ORT 
Perustettu:  1994
Lakkautettu:  1997
Laivaston koko:  8
Solmukohdat:  Šeremetjevon lentoasema
Kotipaikka:  Moskova
Orient Avia (ven. Ориент Авиа; IATA: V6, ICAO: ORT) oli venäläinen lentoyhtiö. Vuonna 1994 perustetun yhtiön kotikenttä oli Šeremetjevon lentoasema Moskovassa.
Yhtiö lensi aluksi neljällä Il-62M:llä ja yhdellä Il-86:lla tilauslentoja ulkomaille ja reittilentoja lähinnä Venäjän kaukoitään, mistä myös yhtiön nimi oli peräisin. Laajentaakseen reittiverkostoaan yhtiö hankki kaksi Tu-143A-3:a vuonna 1996. Se kärsi kuitenkin talousvaikeuksista. Kun neuvottelut yhdistymisestä rahtilentoyhtiö East Lineen epäonnistuivat, Orient Avia hakeutui konkurssiin 10. heinäkuuta 1997.
Laivasto

Orient Avia käytti toimintansa aikana seuraavia kahdeksaa lentokonetta.
4 Iljušin Il-62M
1 Iljušin Il-86
2 Tupolev Tu-134A-3
1 Tupolev Tu-154B-2
Klaudios Ptolemaios

Keskiaikaisen taiteilijan näkemys Klaudios Ptolemaioksesta.
Klaudios Ptolemaios (m.kreik. Κλαύδιος Πτολεμαῖος; n. 85 – n. 165) oli antiikin kreikkalainen matemaatikko, tähtitieteilijä, maantieteilijä ja astrologi. Hän lienee elänyt Aleksandriassa Egyptissä. Ptolemaioksen kuuluisin teos tunnetaan sen arabiasta johdetulla nimellä Almagest (Η μεγάλη σύνταξις, Hē megalē syntaksis). Usein kerrotaan, että Almagest säilyi myöhemmälle maailmalle arabitieteilijöiden ansiosta, mutta ilmeisesti jo 15 vuotta ennen Gerard Cremonalaisen arabiasta tekemää käännöstä Henrik Aristippus oli kääntänyt teoksen suoraan kreikasta noin vuonna 1160. Kirja vakiintui tämän jälkeen Euroopassa tähtitieteen perusteokseksi.
Teokset > Almagest

Almagestissä Ptolemaios kokosi yhteen antiikin tähtitieteellisen tietämyksen. Hänen tärkeimpiä lähteitään olivat Hipparkhoksen teokset, jotka hän esitti omissa nimissään. Ptolemaioksen tähtitieteellinen malli oli maakeskinen. Teos oli oman aikansa mittapuulla matemaattisesti erittäin ryhdikäs ja selitti havaintotarkkuuden puitteissa tähtitaivaan ilmiöt hyvin. Aurinkokeskinen malli syrjäytti Ptolemaioksen mallin vasta kopernikaanisen vallankumouksen myötä. Myös Nikolaus Kopernikus käytti Ptolemaioksen Almagestiä tärkeimpänä lähteenään ja esikuvanaan kirjoittaessaan omaa teostaan De revolutionibus. Aurinkokeskisen mallin lopullinen hyväksyminen oli pitkä prosessi, koska suorien havaintojen perusteella aurinkokeskinen malli voitiin yksiselitteisesti varmistaa vasta kaukoputken avulla tehtyjen havaintojen pohjalta. Toki aurinkokeskisen mallin matemaattinen yksinkertaisuus ja eleganssi vakuuttivat alan asiantuntijat sen paremmuudesta varsin nopeasti.
Almagestin maailmanjärjestelmän keskuksessa on Maa. Sitä kiertävät Kuu, Merkurius, Venus, Aurinko, Mars, Jupiter ja Saturnus eli antiikin tuntemat planeetat. Varsinaisesti planeetat sijaitsivat episykliympyröillä, joiden avulla selitettiin planeettojen taantuvat eli retrogradiset liikkeet. Lisäksi tarvittiin niin sanottuja eksentrejä, joilla voitiin kuvailla planeettojen näennäisiä liikkeitä vieläkin tarkemmin. Malli siis kuvaa, nykykäsitteitä käyttäen, planeettojen liikettä Maan liikkeen heijastumana siten, miltä se Maan omasta liikkeestä johtuen näyttää. Mallin avulla ei kuitenkaan voitu antaa uskottavaa mekaanista kuvausta planeettojen todellisesta liikkeestä. Tämä ei tosin ollut oman aikansa tähtitieteen niin sanotun "ilmiöiden pelastamisen" keskeinen ongelma.
Teokset > Muita teoksia ja toimintaa

Tähtitieteen lisäksi Ptolemaios kehitti maantiedettä, astrologiaa, musiikkia ja optiikkaa. Hänen maantieteellinen teoksensa Geografia eli Geōgrafikē hyfēgēsis on yksi alan historian tärkeimmistä. Kolmas hänen merkittävä teoksensa on Tetrabiblos eli ”Neljä kirjaa” (latinaksi Quadripartitum, ”Neliosainen”). joka käsittelee astrologian filosofisia perusteita ja käytäntöä.
Huijaukset

Hipparkhos oli määrittänyt vuoden pituuden perustuen Aristarkhoksen 145 vuotta aiempaan havaintoon. Ptolemaios väittää määrittäneensä neljä päiväntasausta ja -seisausta vuoden 135 tienoilla. Näissä mittauksissa on 28–36 tunnin heitto. On selvää että Ptolemaios ei itse tehnyt havaintoja, vaan laski tapahtumien oletetut ajat perustuen Hipparkhoksen määrittämään 365 1/4 päivän pituiseen vuoteen.
Myös Ptolemaioksen tähtiluettelot on kopioitu ilmeisesti Hipparkhokselta. Niistä puuttuu useita tähtiä, joiden pitäisi olla näkyvissä Aleksandriassa, mutta joita Hipparkhos ei ole kyennyt havaitsemaan Rhodokselta. Ptolemaios on vain muuttanut koordinaatit Aleksandrian horisonttiin.
Ptolemaioksen tuloksia alettiin epäillä vuoden 1800 tienoilla. Jean Baptiste Joseph Delambre osoitti aurinkohavainnot virheellisiksi. J. P. Britton osoitti väitöskirjassaan päiväntasausten ajan väärennetyiksi.  Robert Russell Newton Johns Hopkins Universitylta nimittää kirjassaan The Crime of Claudius Ptolemy (1977) Ptolemaiosta maailman onnistuneimmaksi tieteelliseksi huijariksi.
Kirjallisuutta

Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 483.  ("Klaudios Ptolemaios (n. 100–178?)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klaudios Ptolemaios Wikimedia Commonsissa
Klaudios Ptolemaioksen Geographia-teokset A. E. Nordenskiöldin kokoelmassa
O'Connor, J. J. ja Robertson, E. F.: Claudios Ptolemaios, 2009, University of St Andrews, Skotlanti
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  WorldCat 2 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  zbMATH 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Ptolemaioksen teoksen Tetrabiblos (Quadripartitum) kansilehti vuodelta 1622
Sergei Aleksandrovitš

| Sergei Aleksandrovitš |
| --- | --- |
 Venäjän suuriruhtinas
 
Syntynyt:  Sergei Aleksandrovitš Romanov 11. toukokuuta (J: 29. huhtikuuta) 1857 Katariinan palatsi, Tsarskoje Selo, Venäjä
Kuollut:  17. helmikuuta 1905 (47 vuotta) Senaatin aukio, Moskovan Kreml, Moskova, Venäjä
Hautapaikka:  Novospasskin luostari
Puoliso:  Elisabet Fjodorovna (vih. 1884)
Suku:  Romanov
Isä:  Aleksanteri II
Äiti:  Maria Aleksandrovna
Uskonto:  ortodoksisuus
Sergei Aleksandrovitš Romanov (ven. Серге́й Алекса́ндрович Рома́нов); (11. toukokuuta (J: 29. huhtikuuta) 1857 Katariinan palatsi, Tsarskoje Selo, Venäjän keisarikunta – 17. helmikuuta (J: 4. helmikuuta) 1905 Senaatin aukio, Moskovan Kreml) oli venäläinen suuriruhtinas.
Nuori suuriruhtinas Sergei 1880-luvulla
Suku ja koulutus

Hän oli ja keisari Aleksanteri II:n ja keisarinna Maria Aleksandrovnan toiseksi nuorin lapsi. Hänellä oli kuusi sisarusta Nikolai, Aleksandr, Maria, Vladimir ja Pavel, jonka kanssa hän oli läheinen. Hän oli keisari Aleksanteri III:n veli ja veljenpoikansa keisari Nikolai II:n lanko. Hän syntyi Katariinan palatsin Zubov-siivessä sijaitsevassa makuuhuoneessa. Hän oli erityisen läheinen sisarensa Marian ja nuorimman veljensä Pavelin kanssa.
Keisarinnan tuli heikkenevän terveytensä vuoksi välttää Venäjän ankaraa ilmastoa, joten kolme nuorinta lasta viettivät pitkiä aikoja äitinsä kanssa ulkomailla Jugenheimissa Darmstadtin lähistöllä ja talvet Etelä-Ranskassa. Huhtikuussa 1865, vähän ennen Sergein kahdeksatta syntymäpäivää, hänen vanhin veljensä ja kummisetänsä kruununperijä Nikolai kuoli Nizzassa tuberkuloosin aiheuttamaan selkäytimen tulehdukseen. Hänen äitinsä ei koskaan toipunut tästä menetyksestä.
Lapsena Sergei oli ujo, ahkera ja sulkeutunut. Äitinsä vaikutuksen alaisena, jonka pidättyväistä luonnetta hän muistutti, hänestä tuli hyvin uskonnollinen.
1870-luvulta lähtien Sergei ja hänen nuorempi veljensä Pavel pysyivät Venäjällä opintojensa vuoksi. Heidän oli määrä lähteä sotilasuralle, mutta heidän opettajansa amiraali Dmitri Arsenjev (1832-1915) kannusti Sergein kielellisiä, taiteellisia ja musiikaalisia kykyjä. Poika puhui sujuvasti useita kieliä ja opiskeli italiaa voidakseen lukea Dantea alkuperäiskielellä. Hänen kiinnostuksensa italialaiseen taiteeseen ja kulttuuriin vahvistui hänen ikääntyessään. Hän maalasi hyvin ja oli musikaalinen, soitti huilua amatööriorkesterissa. Hän nautti näyttelemisestä ja tutustui Venäjän varhaishistoriaan, kulttuuriin ja perinteisiin. Hän piti lukemisesta ja tunsi ajan myötä henkilökohtaisesti monia Venäjän suuria kirjailijoita, muun muassa Leo Tolstoin ja Fjodor Dostojevskin, joiden teoksia suuriruhtinas luki ja ihaili. Hän tapasi Dostojevskin illallisella Talvipalatsissa, jonne Sergein professori oli kutsunut kirjailijan.
Sotilasura

Hänet ilmoitettiin heti syntymänsä jälkeen Henkikaartin Preobraženskin rykmentin 1. keisarin pataljoonaan. Hänet ylennettiin vuonna 1872 aliluutnantiksi ja vuonna 1874 luutnantiksi. Aluksi välinpitämättömänä asepalvelustaan kohtaan, hän ​​unelmoi tulevansa meriupseeriksi. Äitinsä vaatimuksesta hän hylkäsi merivoimien uransa ja 18–19-vuotiaana hänessä heräsi velvollisuudentunne ja hän alkoi osoittaa kiinnostusta sotilasasioihin. Vuodesta 1876 hän palveli rykmentin komppanian komentajana. Vuonna 1876 hänet ylennettiin adjutantiksi ja hänelle myönnettiin esikuntakapteenin arvo. Vuonna 1877 hänet ylennettiin everstiksi.
Sergei Aleksandrovitš osallistui Venäjän ja Turkin sotaan vuosina 1877-1878 isänsä keisarin seurueessa, jossa hän tiedusteluansiostaan Bulgariassa Rutšuk-yksikössä sai Pyhän Yrjön 4. luokan ristin. Vuosina 1887-1891 hän toimi Henkikaartin Preobraženskin rykmentin komentajana. Vuosina 1891-1905 hän oli Moskovan kenraalikuvernööri ja sen ohella vuodesta 1896 Moskovan sotilaspiirin joukkojen komentaja. Vuonna 1894 hänestä tuli valtakunnanneuvoston jäsen.
Avioliitto

Suuriruhtinas Sergei lähti isänsä toiveesta etsimään puolisoa Hessenistä, josta hänen äitinsäkin oli kotoisin. Hessen-Darmstadtin prinsessa Elisabeth ja Sergei olivat pikkuserkkuja ja tunteneet toisensa koko elämänsä. Molemmat osapuolet epäröivät, ja Elisabeth hylkäsi aluksi hänen kosintansa. Kuningatar Viktoria, jolla oli Venäjä-vastaisia ​​tunteita, vastusti äidittömän tyttärentyttärensä avioliittoa. Elisabethiä ja hänen sisariaan ei painostettu poliittiseen avioliittoon, he saivat valita puolisonsa itse. Kun pariskunta vietti jonkin aikaa yhdessä Schloss Wolfsgartenissa Darmstadtissa syyskuussa 1883, Elisabeth suostui avioituimaan Sergein kanssa. Heidän kihlauksensa ​​julkaistiin 26. helmikuuta 1884, kun Sergei tuli tapaamaan häntä Darmstadtiin.
Suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš avioitui Talvipalatsin kirkossa 15. kesäkuuta 1884 keisarinna Aleksandra Fjodorovnan vanhimman sisaren, pikkuserkkunsa Hessen-Darmstadtin prinsessa Elisabeth "Ella" Alix Luise von Hessen und bei Rheinin kanssa. Heidän häissään tapasi 16-vuotias tuleva Nikolai II tulevan puolisonsa Hessenin prinsessa Alixin eli Aleksandra Fjodorovnan.
He tekivät häämatkansa Ilinskojeen, Sergein 2 400 hehtaarin (24 km2) maakartanoon Zvenigorodin alueella noin 65 kilometriä Moskovasta länteen Moskova-joen vasemmalla rannalla, jonka hän oli perinyt äidiltään. Pariskunta asettui Pietarissa Fontanka-kanavan ja Nevski Prospektin kaakkoiskulmassa sijaitsevaan Beloselski-Belozerskin palatsiin, jonka Sergei osti vuonna 1884 itselleen ja puolisolleen asunnoksi. Lyhyen matkan päässä hänen entisestä huoneistostaan ​​Talvipalatsissa oleva rakennus nimettiin uudelleen Sergejevskin palatsiksi. Pariskunnalla oli myös Farmi-palatsi, Alexandrian puistossa Pietarhovin palatsialueella sijaitseva kesähuvila, jonka Sergei oli perinyt äidiltään. He yleensä isännöivät Ilinskojessa kesäkuukausina, jossa vieraat asuivat erilaisissa puuhuviloissa ympäri puistoa. Usovo oli kookas uudenaikaisella keskuslämmityksellä varustettu kivi- ja tiilitalo, jonka Sergei oli rakennuttanut Moskova-joen vastarannalle. Hän omisti myös Dolbenkonon tilan noin 450 km Moskovasta etelään Dmitrovskin alueella Orjolin kuvernementissä, jonka pinta-ala oli 17 300 hehtaaria (173 km2), jossa oli viinatislaamo ja tiilitehdas sekä sahoja.
Avioliitto oli lapseton. Sergei toimi puolisonsa kanssa veljensä Pavel Aleksandrovitšin lasten Maria Pavlovnan ja Dmitri Pavlovitšin sijaisvanhempina, kun näiden isä karkotettiin rakastajattarensa ja heidän lapsiensa kanssa Venäjältä vuonna 1902.
Poliittinen toiminta ja kuolema

Suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš tunnetaan äärimmäisenä taantumuksellisena, uskonnollisena fanaatikkona ja antisemiittinä. Hänellä oli huomattava vaikutus Nikolai II:n sisäpolitiikkaan. Moskovan kenraalikuvernöörinä hän vainosi juutalaisia ja toimi aktiivisesti vallankumouksellisten nujertamiseksi. Hän karkotti vuonna 1892 voimakeinoin kolmessa erässä 20 000 juutalaista Moskovasta. Vuosina 1891–1892 juutalaiset käsityöläiset ja eläkkeellä olevat sotilaat (noin 30 000 ihmistä) häädettiin ja asetettiin kielto luokitella juutalaiset moskovalaisiksi. Juutalaisten osuus 1. killan kauppiaista oli yli 33 % vuonna 1899.
Sosialistivallankumouksellinen Ivan Kaljajev murhasi hänet helmikuussa 1905 heittämällä hänen vaunuihinsa nitroglyseriinipommin Kremlissä Tšudovin luostarin kulmalla. Myös hänen puolisonsa Elisabet Fjodorovna tuli poliittisesti murhatuksi viiden muun Romanov-sukuisen ja heidän seuralaistensa kanssa Alpajevskissa vallankumouksen jälkeen vuonna 1918.
Henkilö

Sergei Aleksandrovitš sairasti luu -ja niveltuberkuloosia, jonka hän yritti salata, mutta joka aiheutti kaikkien hänen niveltensä tuhoutumisen. Hänen täytyi ottaa suola- ja kuumia kylpyjä saadakseen helpotusta. Hän ei voinut ratsastaa ja hänen piti käyttää koko ajan selkää tukevaa korsettia. Hän seisoi hyvin suorana ja hänellä oli tapana leikitellä jalokivisormuksellaan ja kiertää sitä sormensa ympäri. Hän piti tunteensa tiukasti kurissa, ja monet luulivat hänen varautuneisuuttaan ylpeydeksi. Harvalla ihmisellä oli mahdollisuus päästä tuntemaan hänet hyvin.
Sergei Aleksandrovitš tunnettiin sitoutumisestaan ​​kirkkoon, hän oli syvästi kiinnostunut venäläisistä antiikkiesineistä ja taideaarteista ja oli kiinnostunut arkeologiasta, musiikista ja näyttelemisestä ja toimi joskus puheenjohtajana arkeologisessa kongressissa. Hänen aloitteestaan ja kustannuksella suoritettiin arkeologisia kaivauksia sekä tutkimuksia Moskovan Kremlissä ja Vitebskin kuvernementissä.
Vuosina 1880-1881 hän matkusti Italiaan. Toukokuussa 1881 hän teki yhdessä veljensä, suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitšin ja serkkunsa Konstantin Konstantinovitšin kanssa pyhiinvaelluksen Pyhään maahan, jossa hän tutustui arkkimandriitta Antoniniin (Kapustinin), Venäjän ortodoksisen kirkon lähetystön johtajaan Palestiinassa. Isänsä keisari Aleksanteri II:n aloitteesta Antonin järjesti yhdessä Sergein veljen Aleksanteri III:n kanssa kirkon rakentamisen Jerusalemiin Getsemaneen edesmenneen äitinsä, keisarinna Maria Aleksandrovnan muistoksi. Hän vieraili Jerusalemissa uudelleen vuonna 1888 puolisonsa Elisabet Fjodorovnan kanssa osallistuakseen kirkon vihkimiseen. Vuonna 1881 tehdyn Palestiinan-matkan tuloksena oli hänen johtamansa Ortodoksisen Palestiina-seuran perustaminen.
Hän käytti jatkuvasti tukikorsettia, joka näkyi etenkin kesäisin ohuitten paitojen lävitse. Hänen sukulaislapsensa kuten ruhtinas Feliks Jusupov kirjoittaa muistelmissaan, saivat tästä hupia tökkimällä kovia tukiluita tietämättä mistä oli oikeasti kyse.
Perintö

Sergei Aleksandrovitš haudattiin Kremliin Pyhän metropoliitta Aleksein luostarin kirkon kryptaan ja hänelle pystytettiin vuonna 1908 murhapaikalle V. M. Vasnetsovin suunnittelema muistoristi, jonka Lenin henkilökohtaisesti poistatti Lokakuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1918. Muistoristi pystytettiin uudelleen ja korkeimman uskonnollisen ja valtiojohdon läsnäollessa vihittiin vuonna 2017.
Tšudovin luostarin purkamisen jälkeen vuonna 1930, hänen jäännöksensä haudattiin uudelleen vuonna 1995 Novospasskin luostarin katedraaliin Moskovaan.
Veikko Kerttula ohjasi vuonna 1969 suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin salamurhaa käsittelevän televisioelokuvan Oikeamieliset. Elokuva perustuu Albert Camusin samannimiseen näytelmään vuodelta 1950.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sergei Aleksandrovitš Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš ja puoliso suuriruhtinatar Jelisaveta "Ella" Fjodorovna 1892
Sergei Alexandrovitš ja kasvattilapset Maria Pavlovna ja Dmitri Pavlovitš
Sergei ja puoliso Elisabet 1880-luvun lopulla
Suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš Moskovan kenraalikuvernöörinä vuonna 1892
Suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš vuonna 1898
Muistoristi Sergei Aleksandrovitšin murhapaikalla Kremlin Senaatintorilla, pystytetty [J: 2. huhtikuuta] 1908.
Muistoristin uudelleenpystytys vuonna 2017
Ilman kavaluutta

| Ilman kavaluutta |
| --- | --- |
Tyyli:  trilleri
Kestoaika:  4 x 45 min
Pääosissa:  Niina Nurminen
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  YLE TV1 (Kotikatsomo)
Esitetty:  8.1.1996 –
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Anna-Maija Eräkangas
Ohjaaja(t):  Peter Lindholm
Käsikirjoittaja(t):  Tove Idström
Säveltäjä(t):  Markku Impiö
Leikkaaja(t):  Lena Hemming
Lavastaja(t):  Lea Sipilä
Kuvaaja(t):  Raimo Heikkonen
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Palkinnot
Voitetut:  Av-alan Koulutusrahasto Kouran pääpalkinto, Telvis-gaala lehdistöraadin palkinto
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ilman kavaluutta on suomalainen television minisarja vuodelta 1996. Tekemänsä henkilökohtaisen velkatakauksen vuoksi vaikeuksiin joutuneesta nuoresta naisesta kertovan sarjan on käsikirjoittanut Tove Idström ja ohjannut Peter Lindholm. Sen tarina sai vaikutteita Suomen 1990-luvun alun laman monille aiheuttamista taloudellisista vaikeuksista.
Ennen 1990-luvun lamaa lainaa sai pankista lainaa lähes olemattomilla takuilla. Moni tuli kirjoittaneeksi nimensä takauspaperiin seurauksia miettimättä.
Ilman kavaluutta -sarja kertoo itsenäisestä naisesta, joka joutuu maksamaan entisen poikaystävänsä pankkilainan. Paula ei niele kohtaloaan kakistelematta, vaan pistää myös miehen maksamaan. Koston keskellä hän huomaa, että väärintekijä onkin joku paljon isompi kuin entinen rakastettu. Kuka tai mikä onkaan Paula koston kohde?
Neliosainen sarja on TV1 Draamaohjelmien tuotanto vuodelta 1996.
Ilman kavaluutta -sarjan kaikki jaksot olivat katsottavissa Yle Areenassa maaliskuusta 2018 maaliskuuhun 2019 saakka. Sarja oli osa Toivottujen arkistodraamojen julkaisua.
Juoni

Nuori opettaja Paula (Niina Nurminen) on mennyt takaamaan pankin myöntämän lainan entiselle miesystävälleen Ilkalle (Vesa Vierikko), vastuuttomalle ja menevälle valokuvaajalle, jolla ei ole aikomustakaan maksaa velkaansa. Paula joutuu maksajaksi ja yrittää selviytyä tekemällä montaa eri työtä. Hän aloittaa kostoretken Ilkkaa ja lainan antanutta pankkia vastaan. Kirjapainon siivoojana hän keksii juonen häneltä rahaa vaativaa joustamatonta pankkia vastaan.
Jaksot

Jakso 1: Omavelkaisena takaajana
Opettajana työskentelevä Paula on taannut entisen poikaystävänsä lainan ja joutuu yllättäen sen maksajaksi. Neuvottelut pankin ja Ilkan kanssa eivät tuota tulosta. Paula hankkii tietokoneen.
Jakso 2: Kunnianvastaisissa ja arvottomissa olosuhteissa
Paula joutuu taloudelliseen ahdinkoon laina- ja korkokulujen takia. Hän päättää kostaa ja laittaa syylliset maksamaan tavalla tai toisella. Työpaikka kirjapainon siivoojana avaa jännittävän mahdollisuuden. Paula lainaa kirjastosta tietokonekirjoja.
Jakso 3: Neuvokas ja rohkea
Pankissa tapahtuu outoja. Valitettavasti myös ulkopuoliset joutuvat osallisiksi tapahtumiin. Pankin turvallisuuspäällikön epäilykset heräävät. Paula tutustuu pankin järjestelmäpäällikköön.
Jakso 4: Yhdeksän syntiä anteeksi
Paulan täytyy saada toteutettua kostosuunnitelma nopeasti, sillä kaikki uhkaa paljastua. Paula tapaa Ilkan luona illallisen merkeissä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Niina Nurminen  | … |  Paula Markkanen   |
|  Tiina Brännare  | … |  Maria, Paulan sisar   |
|  Jarmo Mäkinen  | … |  Kari   |
|  Sarina Röhr  | … |  Anna   |
|  Vesa Vierikko  | … |  Ilkka   |
|  Maria Kuusiluoma  | … |  Minna   |
|  Satu Silvo  | … |  nainen tanssikoulussa   |
|  Maija Paunio  | … |  texmexravintolan tarjoilija   |
|  Jari Halonen  | … |  Puikkonen   |
|  Niklas Åkerfeldt  | … |  Antti   |
|  Margit Lindeman  | … |  Mirjami   |
|  Martti Suosalo  | … |  Jouko   |
|  Erik Kiviniemi  | … |  Juhani Nyman   |
|  Liisamaija Laaksonen  | … |  Ritva Linkola-af Bergholm   |
|  Kari Hietalahti  | … |  Pekka Nousu   |
|  Svante Korkiakoski  | … |  Mauri Sainio   |
|  Pekka Autiovuori  | … |  Paavo Oinas   |
|  Leena Uotila  | … |  Marjo   |
|  Kristiina Elstelä  | … |  Lintu   |
|  Taneli Mäkelä  | … |  Erkki Ahti   |
|  Dominic Landon  | … |  Pelle Koskinen   |
|  Mika Nuojua  | … |  Salo   |
|  Pertti Koivula  | … |  Hietanen   |
|  Kari Väänänen  | … |  Vesa    |
|  Juha Muje  | … |  Sulo Mäkinen   |
|  Tuire Tuomisto  | … |  Milla    |
Aiheesta muualla

Ilman kavaluutta Ylen Elävässä arkistossa
Aunila, Seija & Riikonen, Petteri: Ilman kavaluutta -sarjassa nainen ei suostunut olemaan uhri Elävä arkisto. 8.3.2018. Viitattu 19.6.2018.
Yli-Ojanperä, Elina & Malassu, Ulla: Ilman kavaluutta ja muuta kotimaista draamaa bisneksestä ja arvonsa tuntevista naisista Areenassa Elävän arkiston blogi. 8.3.2018. Viitattu 19.6.2018.
Näyttelijät Satu Silvo ja Niina Nurminen sarjan kuvauksissa vuonna 1995.
1961

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Vuosi 1961 oli normaalivuosi, joka alkoi sunnuntaista.