stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nunavik

Nunavik Québecin kartalla
Nunavik (inuktitutiksi ᓄᓇᕕᒃ) on alue Kanadan Atlantinrannikolla. Se muodostuu Québecin provinssin pohjoisimmasta kolmanneksesta, ja sijaitsee kokonaisuudessaan alueen etelärajan muodostavan 55. leveyspiirin pohjoispuolella. Vuonna 2007 alueelle ehdotettiin itsehallinnollisen alueen perustamista.
Alue on Québecin inuitien kotialue, ja sen väkiluku on noin 11 000. Asukkaista 90 prosenttia on inuiteja. Asutus on keskittynyt alueen neljääntoista inuit-kylään sekä cree-intiaanien asuttamaan Whapmagoostuin kylään.
Nunavik tarkoittaa asuinpaikkaa paikallisella inuktitutin kielen murteella. Alueen asukkaat kutsuvat itseään nimeällä Nunavimmiut. Vuoteen 1912 saakka alue oli osa Luoteisterritorioihin kuulunutta Ungavan aluetta.
Maantiede

Nunavik on laaja, noin 507 000 neliökilometrin laajuinen alue, joka sijaitsee Québecin pohjoisosassa Hudsoninlahden ja Atlantin valtameren välisellä Ungavan niemimaalla. Osalla aluetta vallitsee arktinen, osalla subarktinen ilmasto.
Alueen erottavat Nunavutin territoriosta Hudsoninlahti lännessä sekä Hudsoninsalmi ja Ungavanlahti pohjoisessa. Nunavikilla on yhteistä rajaa Québeciin kuuluvan Côte-Nordin alueen kanssa sekä Newfoundlandin ja Labradorin provinssiin kuuluvan Labradorin alueen kanssa. Ungavan niemimaa muodostaa kaksi kolmasosaa Nunavikin alueesta.
Hallinto

Nunavik kuuluu Jamesinlahden alueen (Jamésie Territoryn) kanssa Nord-du-Québecin hallintoalueesen.
Vuoden 1978 James Bay and Northern Quebec Agreement ja Kativikin aluehallinnon perustaminen johtivat Nunavikin alueen laajempaan poliittiseen itsehallintoon. Kaikki alueen asukkaat ovat äänioikeutettuja alueellisissa vaaleissa. Kativikin aluehallinnon rahoituksesta puolet tulee Québecin hallitukselta, neljännes Kanadan liittovaltion hallinnolta ja loput paikallisista tuloista. Kuujjuaqissa kotipaikkaansa pitävä Makivik Corporation edustaa Pohjois-Québecin inuiteja  hallituksien ja aluehallintojen yhteistyössä.
Whapmagoostuin cree-intiaanikylä kuuluu osana Cree Regional Authorityyn, joka puolestaan on osa cree-intiaanien suurneuvostoa (Grand Council of the Crees).
Väestö > Asutuskeskukset

Akulivik
Aupaluk, 159 asukasta
Inukjuak
Ivujivik, Québecin pohjoisin asutuskeskus.
Kangiqsualujjuaq
Kangiqsujuaq
Kangirsuk
Kuujjuaq, hallintokeskus, 1 932 asukasta
Kuujjuarapik, 555 asukasta
Puvirnituq
Quaqtaq
Salluit
Tasiujaq
Umiujaq
Whapmagoostui, 778 asukasta, alueen ainoa cree-intiaanien kylä.
Talous

Laajan alueen maaperässä on monia rikkauksia. Kaivannaisista odotettiin saatavan tuloja kaivosyhtiöiltä.
Talous > Liikenne

Nunavikin tärkein liikenneyhteys on lentoliikenne. Alueella ei ole teitä, jotka yhdistäisivät sen muuhun provinssiin. Route Transtaïga (Trans-Taiga Road) päättyy 55. leveyspiirin lähelle Caniapiscaun patoaltaalle, useiden satojen kilometrien päähän Kuujjuaqin kylästä. Lentoliikennettä alueen kyliin on ympäri vuoden, lisäksi alueella on kesäisin ja syksyisin tarjolla laivayhteyksiä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Official Nord-du-Québec regional portal (Arkistoitu – Internet Archive)
Canadian Climate Normals 1971-2000 Station Data: KUUJJUARAPIK A (englanniksi) (weather.gc.ca)
Canadian Climate Normals 1971-2000 Station Data: INUKJUAK UA  (englanniksi) (weather.gc.ca)
Kativik Regional Government
Nunavik Tourism
Makivik Corporation
Kuujjuamiuq (Photo: Patrick André Perron)
Paaterin kirkko

| Paaterin kirkko |
| --- | --- |
 Paaterin kirkko
Sijainti:  Paateri 21, 81560 Vuonisjärvi (Lieksa)
Koordinaatit:  63.15149°N, 30.03964°E
Rakentamisvuosi:  1991
Suunnittelija:  Eva Ryynänen
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paaterin kirkko on kuvanveistäjä Eva Ryynäsen (1915–2001) suunnittelema kirkko Lieksan Vuonislahden kylässä, noin 27 kilometriä Lieksan keskustasta. Puukirkko on Eva Ryynäsen suurin työ, ja se valmistui kesällä 1991. Kirkossa pidetään kesäisin jumalanpalveluksia, häitä, kastetilaisuuksia, hautajaisia, konsertteja ja muita tilaisuuksia.
Paaterissa on myös Eva Ryynäsen taiteilijakoti. Luonnonkauniilla paikalla sijaitseva Paateri on Eva Ryynäsen kotitila, jossa hän viljeli maata miehensä Paavo Ryynäsen kanssa ennen ryhtymistään päätoimiseksi kuvanveistäjäksi 1970-luvulla.
Paateri on Lieksan suosituimpia matkailukohteita ja hallinnollisesti osa Pielisen museota. Paateri siirtyi Ryynästen kuoleman jälkeen testamenttilahjoituksena Lieksan kaupungille. Museokohteena toimiva Eva ja Paavo Ryynäsen taiteilijakoti, ateljee, Paaterin kirkko ja pysäköintialueen luona toimiva  galleriakahvila, jossa on esillä Ryynäsen puuveistoksia, ovat avoinna kesäkuukausina (15.5.–15.9.).
Kirkon ovet
Kirkon alttari on valmistettu suuren puun juurakosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paaterin kirkko Wikimedia Commonsissa
Paaterin kirkon esittely Kareliaexpertin sivuilla
Pak Ui-chun

Pak Ui-chun (kor. 박의춘) on pohjoiskorealainen poliitikko. Hänet nimitettiin maan ulkoministeriksi Paek Nam-sunin kuoltua vuonna 2007, ja hän toimi tehtävässä kevääseen 2014 saakka. Aiemmin Pak on luonut pitkän uran diplomaattina ja toiminut muun muassa suurlähettiläänä Venäjällä.
Pak Song-chol

| Pak Song-chol> 박성철 |
| --- | --- |

Pohjois-Korean pääministeri
 19. huhtikuuta 1976 – 16. joulukuuta 1977  
Edeltäjä:  Kim Il
Seuraaja:  Ri Jong-ok
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1913 Keishū, Korea
Kuollut: 28. lokakuuta 2008 (95 vuotta) Pjongjang, Pohjois-Korea
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Pak Song-chol (hangul: 박성철; uudistettu latinisaatio: Bak Seong-cheol; 2. syyskuuta 1913 – 28. lokakuuta 2008) oli pohjoiskorealainen poliitikko, joka oli maansa pääministeri vuosina 1976–1977. Lisäksi hän toimi muun muassa suurlähettiläänä Bulgariaan, ulkoministerinä ja varapresidenttinä. Vetäydyttyään vuonna 1998 hän sai nimityksen Korkeimman kansanneuvoston kunniavarapuhemieheksi. Hän oli myös Korean työväenpuolueen keskuskomitean poliittisen byroon jäsen.
Pak syntyi Gyeongjussa, nykyisen Etelä-Korean alueella, ja liittyi Korean vallankumoukselliseen kansanarmeijaan huhtikuussa 1934. Hän oli kuollessaan 95-vuotias.
Osmo Lahdenperä

Osmo (Johan) Lahdenperä (s. 1939) on suomalainen toimittaja.
Lahdenperä, jonka  etunimi vaihtui Johaniksi isoisän mukaan, toimi kirjakriitikkona jo teininä Kalevassa ja siirtyminen Turun yliopistoon käynnisti kriitikon toiminnan myös Turun Sanomissa, Aamulehdessä ja Helsingin Sanomissa, jossa hän toimi aktiivisesti noin 30 vuotta.
Turun Yliopiston osakuntalehden toimittajana hän perusti 1965 Topos-nimisen kulttuurilehden ja toimi sen päätoimittajana 2 vuotta. Avoliitto on Lahdenperän kehittämä uudissana. Topoksen numerossa 3/65 hän julkaisi pääkirjoituksensa otsikolla Avoliitto, joka on vaihtoehto avioliitolle – ruotsissa sammanboende. Avoliitto-sana sulautui hyvin suomenkieleen ja vakiintui nopeasti yleiseen käyttöön.
Hän oli myös runoillaan mukana modernin kirjallisuuden antologiassa nimeltään Ryhmä 65 : nuorta proosaa ja lyriikkaa (Tammi 1965), jonka toimitti Väinö Kirstinä yhdessä muiden tunnettujen kirjailijoiden, kuten Veijo Meren ja Pentti Saarikosken kanssa.
Lahdenperä toimi 1970-luvulla tamperelaisen Hymy-lehden erikoistoimittajana. Hän kirjoitti myös toimittaja Veikko Ennalan elämäkerran Neron heikkoudet. Myöhemmin hän on kirjoittanut erityisesti liikakansoitusta käsitteleviä . teoksia
Teoksia

Neron heikkoudet : Veikko Ennalan elämä. Lehtimiehet, Tampere 1978
Maailman Juoni – tekojen tarkoittamattomat seuraukset. Multikustannus,Helsinki 2009
Onko elämän suuntana liikakansoitus. Niini Oy, Tampere 2017
Toimitustöitä

Turun yliopistossa opiskeleville vuosiksi 1966-1968 : ylioppilasten paras tawara ; toim. Osmo Lahdenperä. Turun yliopiston ylioppilaskunta, Turku 1966
Kohti elämän tarkoitusta : kahdenkymmenen tunnetun suomalaisen näkemys elämän ja maailman syvemmästä todellisuudesta ; toim. Osmo Lahdenperä ; kuv. Osmo Lahdenperä ym. Gummerus 1982
Palkinnot

J. H. Erkon kirjoituskilpailu 1964
P. O. Ekko

Paavo Olavi Ekko (vuoteen 1935 Ekholm, 19. elokuuta 1903 – 1995) oli suomalainen rovasti, joka tunnetaan keräämistään ja tutkimistaan puumerkeistä.
Ekko valmistui papiksi vuonna 1928. Hän toimi vt. kappalaisena Loimaassa 1928–1929, Karunassa 1929–1931 ja Raumalla 1931–1932, ylimääräisenä pappina Perttelissä 1932-1933, kappalaisena Kalannissa 1933–1954, edellisenä vuonna hänet nimitettiin viralliseksi apulaiseksi Noormarkkuun, ja kirkkoherran apulaisena hän oli Porissa vuodesta 1956 vuoteen 1970, jolloin hän jäi eläkkeelle. Herännäisiin kuulunut Ekko vaikutti myös Suomen Partiopoikajärjestössä, johon hän liittyi vuonna 1917, ja eläkkeelle jäätyään Merimieslähetysseuran kotimaisessa tiedotustyössä.
1930-luvun alussa Ekko kiinnostui kirkon pöytäkirjoissa tapaamistaan puumerkeistä ja alkoi kerätä niitä. Vuosien saatossa hän keräsi kirkonkirjoista ja arkistoista yli 13 000 puumerkin kokoelman. Suomen ohella hän keräsi niitä Pohjoismaista ja Saksasta. Ekko julkaisi kolme puumerkkejä käsittelevää teosta, joista kaksi toimitti hänen poikansa Timo Ekko.
Teoksia

Partiolaisen hartauskirja.  Helsinki:  Suomalainen Partiopoikaliitto, 1937.
Sundby, Carl: Äidin tähden.  Suomentanut P. O. Ekko. Helsinki:  Suomen Lähetysseura, 1948.
Psalmien rukouksia.  Helsinki:  Suomen Lähetysseura, 1948.
Pyörällä Tanskaa ja Gotlantia.  Hämeenlinna:  Arvi A. Karisto, 1952.
Puumerkit ja riimut menneisyyden avaimina.  Helsinki:  Suomen Heraldinen Seura, 1984.
Ekko, P. O. ; Ekko, Timo (toim.): Puumerkit puhuvat.  Pori:  T. Ekko, 1991.
Ekko, P. O. ; Ekko, Timo (toim.): Länsi-Suomen puumerkkien historia.  Pori:  T. Ekko, 1992.
Ekko, P. O. ; Ekko, Timo (toim.): Länsi-Suomen puumerkkien historia.  (2. korjattu painos)  Pori:  Timo Ekko, 2002.
Aiheesta muualla

Puumerkit Timo Ekon kotisivu
Painonnosto kesäolympialaisissa 1952 – miesten 82,5 kg

| Painonnosto kesäolympialaisissa 1952  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| kääpiösarja |   | miehet |  |  |
| höyhensarja |   | miehet |  |  |
| kevytsarja |   | miehet |  |  |
| keskisarja |   | miehet |  |  |
| raskas keskisarja |   | miehet |  |  |
| kevyt raskassarja |   | miehet |  |  |
| raskassarja |   | miehet |  |  |
Helsingin olympiakisojen painonnoston sarjaan 82,5 kg osallistui 23 urheilijaa edustaen 20 kansallisuutta. Kilpailu käytiin 27. heinäkuuta. Neuvostoliiton Lomakin onnistui toisella yrittämällään työntämään olympiaennätyksen 165 kg, joka riitti kultamitaliin.
Ennätykset ennen kilpailua

| E | Nimi | Maa | Laji | Tulos | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ME | Grigori Novak |  Neuvostoliitto | Punnerrus | 143,0 | 1949 |
| ME | Arkadi Vorobjov |  Neuvostoliitto | Tempaus | 153,5 | 1951 |
| ME | Henri Ferrari |  Ranska | Työntö | 169,0 | 1945 |
| ME | Grigori Novak |  Neuvostoliitto | Yhteistulos | 425,0 | 1946 |
| OE | Stanley Stanczyk |  Yhdysvallat | Punnerrus | 130,0 | 1948 |
| OE | Stanley Stanczyk |  Yhdysvallat | Tempaus | 130,0 | 1948 |
| OE | Stanley Stanczyk |  Yhdysvallat | Työntö | 157,5 | 1948 |
| OE | Stanley Stanczyk |  Yhdysvallat | Yhteistulos | 417,5 | 1948 |
Lopputulokset

| Sija | Nimi | Maa | Paino | Punnerrus | Punnerrus | Punnerrus | Tempaus | Tempaus | Tempaus | Työntö | Työntö | Työntö | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Trofim Lomakin |  Neuvostoliitto | 81,80 | 125,0 | 130,0 | 130,0 | 127,5 | 132,5 | 132,5 | 160,0 | 165,0 | 165,0 | 417,5 |
| 2 | Stanley Stanczyk |  Yhdysvallat | 82,40 | 122,5 | 127,5 | 130,0 | 122,5 | 127,5 | 127,5 | 155,0 | 160,0 | 165,0 | 415,0 |
| 3 | Arkadi Vorobjov |  Neuvostoliitto | 81,80 | 120,0 | 125,0 | 125,0 | 127,5 | 132,5 | 132,5 | 160,0 | 170,0 | 170,0 | 407,5 |
| 4 | Mohammad Rahnavarde |  Iran | 82,35 | 120,0 | 120,0 | 120,0 | 115,0 | 122,5 | 125,0 | 150,0 | 155,0 | 160,0 | 402,5 |
| 5 | Jean Debuf |  Ranska | 81,65 | 110,0 | 115,0 | 117,5 | 117,5 | 122,5 | 125,0 | 150,0 | 160,0 | 162,5 | 400,0 |
| 6 | Issy Bloomberg |  Etelä-Afrikka | 80,10 | 120,0 | 127,5 | 127,5 | 110,0 | 115,0 | 117,5 | 142,5 | 150,0 | 155,0 | 392,5 |
| 7 | Osvaldo Forte |  Argentiina | 83,45 | 107,5 | 112,5 | 115,0 | 115,0 | 122,5 | 122,5 | 145,0 | 150,0 | 155,0 | 382,5 |
| 8 | Clyde Emrich |  Yhdysvallat | 79,70 | 115,0 | 120,0 | 120,0 | 115,0 | - | - | 145,0 | 152,5 | - | 380,0 |
| 9 | Mohamed Abdel Kerim |  Egypti | 80,45 | 100,0 | 105,0 | 110,0 | 115,0 | 115,0 | 122,5 | 150,0 | 155,0 | 155,0 | 377,5 |
| 10 | Georges Firmin |  Ranska | 80,50 | 110,0 | 110,0 | 115,0 | 110,0 | 115,0 | 117,5 | 140,0 | 145,0 | 147,5 | 377,5 |
| 11 | Hans Claussen |  Saksa | 82,50 | 97,5 | 102,5 | 105,0 | 107,5 | 115,0 | 117,5 | 137,5 | 145,0 | 145,0 | 362,5 |
| 12 | Rafael Rueda García |  Meksiko | 80,95 | 115,0 | 120,0 | 120,0 | 102,5 | 107,5 | 110,0 | 132,5 | 137,5 | 137,5 | 360,0 |
| 13 | Augusto Fiorentini |  Italia | 82,40 | 105,0 | 110,0 | 110,0 | 105,0 | 110,0 | 115,0 | 140,0 | 145,0 | 150,0 | 360,0 |
| 14 | Wilhelm Flenner |  Itävalta | 82,45 | 100,0 | 105,0 | 105,0 | 110,0 | 115,0 | 115,0 | 142,5 | 142,5 | 150,0 | 352,5 |
| 15 | Josef Hantych |  Tšekkoslovakia | 81,80 | 87,5 | 92,5 | 95,0 | 105,0 | 110,0 | 110,0 | 135,0 | 140,0 | 145,0 | 345,0 |
| 16 | Silvino Robin |  Brasilia | 82,50 | 102,5 | 107,5 | 107,5 | 100,0 | 105,0 | 105,0 | 132,5 | 137,5 | 140,0 | 345,0 |
| 17 | Cecil Moore |  Guyana | 82,30 | 95,0 | 100,0 | 102,5 | 97,5 | 102,5 | 107,5 | 127,5 | 135,0 | 142,5 | 342,5 |
| 18 | Ilie Dancea |  Romania | 82,45 | 90,0 | 95,0 | 97,5 | 102,5 | 102,5 | 107,5 | 127,5 | 132,5 | 132,5 | 330,0 |
| 19 | Czesław Białas |  Puola | 82,20 | 87,5 | 92,5 | 92,5 | 102,5 | 102,5 | 107,5 | 125,0 | 130,0 | 135,0 | 325,0 |
| - | Artur Kinnunen |  Ruotsi | 80,40 | 105,0 | 112,5 | 112,5 | 107,5 | 107,5 | - | DNS | - | - | DNF |
| - | Orlando Garrido Luloaga |  Kuuba | 81,70 | 122,5 | 130,0 | 130,0 | 115,0 | 115,0 | 115,0 | DNS | - | - | DNF |
| - | James Varaleau |  Kanada | 80,95 | 110,0 | 112,5 | - | 110,0 | 110,0 | 110,0 | DNS | - | - | DNF |
| - | Juhani Vellamo |  Suomi |  ? | 95,0 | 95,0 | - | DNS | - | - | DNS | - | - | DNF |
Paavo Airola

Paavo Olavi Airola (1918–1983) oli amerikansuomalainen ravitsemusasiantuntija, luontaislääkinnän ja luomuruoan intoilija sekä kirjailija.
Airola syntyi Baltimoressa suomalaissiirtolaisten perheessä. Perhe päätti kuitenkin lähteä Neuvostoliittoon rakentamaan kommunismia ja asettui Petroskoihin Paavon ollessa vasta 3-vuotias. Vuonna 1938 hänet pidätettiin puhdistuksien aikana, mutta vankileiristä hän onnistui kuitenkin karkaamaan rajan yli Suomeen, mistä hän pakeni toisen maailmansodan jälkeen Ruotsiin, ja sieltä jälleen Kanadan kautta Yhdysvaltoihin.
Airola on kirjoittanut toista kymmentä kirjaa, niistä kahdesta tuli kansainvälisiä menestysteoksia: How to get well (Voi hyvin) ja Are you confused? (Oletko ymmällä?). Kirjoissaan Airola suositteli pääosin terveellistä ravitsemusta ja luomuruokaa. Hänen mielestään se on terveydeksi ja monien tautien, kuten niveltulehduksen ja syövän, vasta-aine. Virallisissa lääketieteen piireissä kasvoi kuitenkin epäily Airolaa kohtaan. Esimerkiksi
oli havaittu, että monesta tittelistä huolimatta Airolan todellinen koulutus oli outo ja tuntematon. Useita erehdyksiä ja virheitä on kulkenut hänellä kirjasta kirjaan ja monia lääketieteen periaatteita oli sivuutettu.
Airola menehtyi 64-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Teokset

Suomenkielisiä käännöksiä:
Terveyden salaisuuksia Europasta (Health secrets from Europe), 1978.
Oletko ymmällä? (Are you confused?), 1981.
Valkosipulin ihme (The miracle of garlic), 1981
Joka naisen kirja: kokonaisvaltaisen hoitosuunnan käsikirja, 1982.
Alhainen verensokeri, hypoglykemia: parempi hoitomenetelmä, 1983.
Voi hyvin: luonnonlääketieteen käsikirja (How to get well), 1988.
Oluttehtaan talo

Oluttehtaan varasto-olut-pullo, 1900-luku, Museokeskus Vapriikki.
Oluttehtaan talo oli Tampereella Tammelan kaupunginosassa Tammelantorin itälaidalla  Kyllikinkadun ja Väinölänkadun välissä sijainnut punatiilinen yksikerroksinen tehdasrakennus jonka pituus oli 60 metriä ja leveys 18 metriä. Rakennus valmistui vuonna 1898 alun perin olutpanimoksi. Oy Iso Oluttehdas-nimisen panimon (vuodesta 1903 Näsijärven Osakeoluttehdas) vuosituotanto oli parhaimmillaan 1,2 miljoonaa litraa ja sen olutmerkkejä olivat Pöytä Olut ja Varasto Olut. Kunnallisen kieltolain tultua voimaan Tampereella 1903 tehtaan tuotteita sai ostaa enää vain itse tehtaalta ja tämä aiheutti järjestyshäiriöitä tehtaan lähiympäristössä. Oluttehtaan panimotoiminta päättyi jo joulukuussa 1906 ja sen jälkeen rakennus oli olutvarastona ja -pullottamona vuoteen 1916 saakka.
Rakennuksessa oli myöhemmin Oy Teknika Ab:n pesula ja teknokemian tuotteiden tehdas aina siihen saakka kun rakennus purettiin 1939 ja paikalle valmistui 1941 arkkitehti Jaakko Tähtisen suunnittelema Akonlinnan kuusikerroksinen asuinkerrostalo, jossa oli Aaltosen kenkätehtaan työntekijöiden työsuhdeasuntoja.
Painonnosto kesäolympialaisissa 1952 – miesten 90 kg

| Painonnosto kesäolympialaisissa 1952  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| kääpiösarja |   | miehet |  |  |
| höyhensarja |   | miehet |  |  |
| kevytsarja |   | miehet |  |  |
| keskisarja |   | miehet |  |  |
| raskas keskisarja |   | miehet |  |  |
| kevyt raskassarja |   | miehet |  |  |
| raskassarja |   | miehet |  |  |
Helsingin olympiakisojen painonnoston sarjaan 90 kg osallistui 20 urheilijaa edustaen 20 kansallisuutta. Kilpailu käytiin 27. heinäkuuta. Sarjan voittaja Norbert Schemansky teki uudet maailman ennätykset tempauksessa, työnnössä ja yhteistuloksessa. Grigori Novakin punnerrustulos 140 kg oli puolestaan olympiaennätys.
Ennätykset ennen kilpailua

| E | Nimi | Maa | Laji | Tulos | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ME | Grigori Novak |  Neuvostoliitto | Punnerrus | 143,0 | 1952 |
| ME | Norbert Schemansky |  Yhdysvallat | Tempaus | 133,5 | 1951 |
| ME | Norbert Schemansky |  Yhdysvallat | Työntö | 175,0 | 1951 |
| ME | Norbert Schemansky |  Yhdysvallat | Yhteistulos | 427,5 | 1951 |
Sarja oli ensimmäistä kertaa olympiakisojen ohjelmassa.
Lopputulokset

| Sija | Nimi | Maa | Paino | Punnerrus | Punnerrus | Punnerrus | Tempaus | Tempaus | Tempaus | Työntö | Työntö | Työntö | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Norbert Schemansky |  Yhdysvallat | 90,00 | 122,5 | 127,5 | 130,0 | 130,0 | 135,0 | 140,0 | 165,0 | 172,5 | 177,5 | 445,0 |
| 2 | Grigori Novak |  Neuvostoliitto | 87,95 | 140,0 | 145,0 | 145,0 | 125,0 | 125,0 | 125,0 | 145,0 | 150,0 | - | 410,0 |
| 3 | Lennox Kilgour |  Trinidad | 89,40 | 120,0 | 125,0 | 130,0 | 112,5 | 120,0 | 122,5 | 147,5 | 155,0 | 157,5 | 402,5 |
| 4 | Mohamed Saleh |  Egypti | 89,25 | 110,0 | 115,0 | 115,0 | 117,5 | 122,5 | 125,0 | 150,0 | 160,0 | 162,5 | 397,5 |
| 5 | Firouz Pojhan |  Iran | 87,95 | 112,5 | 117,5 | 117,5 | 120,0 | 120,0 | 125,0 | 150,0 | 155,0 | 160,0 | 387,5 |
| 6 | Kenneth McDonald |  Australia | 88,75 | 107,5 | 112,5 | 112,5 | 115,0 | 120,0 | 125,0 | 152,5 | 170,0 | 170,0 | 385,0 |
| 7 | Francisco Rensonnet |  Argentiina | 87,35 | 102,5 | 107,5 | 107,5 | 112,5 | 117,5 | 117,5 | 145,0 | 150,0 | 152,5 | 370,0 |
| 8 | Theunis Jonck |  Etelä-Afrikka | 89,30 | 112,5 | 117,5 | 117,5 | 105,0 | 110,0 | 115,0 | 140,0 | 145,0 | 150,0 | 367,5 |
| 9 | Luciano Zardi |  Italia | 89,75 | 95,0 | 100,0 | 105,0 | 110,0 | 115,0 | 117,5 | 140,0 | 145,0 | 150,0 | 367,5 |
| 10 | Kai Outa |  Suomi | 87,45 | 102,5 | 107,5 | 110,0 | 110,0 | 115,0 | 115,0 | 132,5 | 142,5 | 147,5 | 365,0 |
| 11 | Börje Jeppsson |  Ruotsi | 89,70 | 107,5 | 112,5 | 115,0 | 102,5 | 107,5 | 107,5 | 137,5 | 142,5 | 147,5 | 362,5 |
| 12 | Jorge Soto García |  Puerto Rico | 89,05 | 107,5 | 112,5 | 112,5 | 102,5 | 110,0 | 110,0 | 140,0 | 145,0 | 145,0 | 357,5 |
| 13 | Jørgen Barth-Jørgensen |  Norja | 89,80 | 100,0 | 105,0 | 105,0 | 112,5 | 120,0 | 120,0 | 135,0 | 142,5 | 145,0 | 355,0 |
| 14 | Bruno Barabani |  Brasilia | 89,95 | 92,5 | 97,5 | 102,5 | 107,5 | 112,5 | 112,5 | 140,0 | 145,0 | 150,0 | 355,0 |
| 15 | Jens Mortensen |  Tanska | 89,55 | 95,0 | 100,0 | 102,5 | 100,0 | 107,5 | 107,5 | 135,0 | 142,5 | 147,5 | 345,0 |
| 16 | Gheorghe Piticaru |  Romania | 89,95 | 90,0 | 95,0 | 97,5 | 97,5 | 102,5 | 102,5 | 127,5 | 132,5 | 135,0 | 330,0 |
| - | Joseph Barnett |  Iso-Britannia | 89,55 | 117,5 | 117,5 | 117,5 | 110,0 | 115,0 | 115,0 | 142,5 | 142,5 | 142,5 | 227,5 |
| - | Kamineni Eswara Rao |  Intia | 89,40 | 107,5 | 112,5 | 112,5 | 97,5 | 97,5 | 105,0 | 130,0 | 130,0 | 130,0 | 212,5 |
| - | László Buronyi |  Unkari | 89,10 | 105,0 | 105,0 | 110,0 | 110,0 | 115,0 | 115,0 | DNS | - | - | DNF |
| - | Robert Allart |  Belgia | 90,00 | 110,0 | 115,0 | 115,0 | DNS | - | - | DNS | - | - | DNF |
Olavi Collan

Oskar Olavi Collan (9. heinäkuuta 1887 Savonlinna – 17. syyskuuta 1954 Helsinki) oli puutarhaneuvos, puutarhaviljelyn kehittäjä. Hän toimi Lepaan puutarhaopiston ylipuutarhurina vuodesta 1910 ja hedelmänviljelyn lehtorina sekä valtion pomologina vuodesta 1916. Collan oli Hinnonmäen hedelmänviljelyn havaintoaseman johtajana 1919-1939. Hänestä tuli vuonna 1939 Maataloushallitukseen puutarhanhoidon tarkastaja.
Olavi Collanin vanhemmat olivat lehtori Emil Collan ja  Mathilda Charlotta Allén. Hän kävi yhteiskoulua, Billnäsin puutarhakoulun, opiskeli Geisenheimin puutarhakorkeakoulussa ja suoritti puutarhateknisen koulun pomologikurssin Köstritzin puutarhakorkeakoulussa Thüringenissä Saksassa. Hän julkaisi useita alan käsikirjoja ja toimi Puutarhalehden päätoimittajana vuodesta 1926. Collan oli Tyrvännön kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana 1921–1939 ja Suomen puutarhaviljelijöiden liiton puheenjohtajana 1926-1946. Hän toimi aktiivisesti suojeluskunnassa. Puutarhaneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1948.
Teoksia

Lavatarha- ja kasvihuone-rakennusopas. Otava 1921
Hedelmä- ja marjaviljelys ilmastomme ja olosuhteittemme mukaiseksi : tutkielma kotimaisesta hedelmä- ja marjaviljelyksestä, sen laajuudesta ja sitä haittaavista epäkohdista. Otava 1924
Lasinalainen hedelmäviljelys : opas ammattilaisille ja asianharrastajille. Otava 1925
Puutarhaviljelijän muistikalenteri ; toimittaneet Gustaf Ignatius ja Olavi Collan. Otava 1925
Hedelmä- ja marjalaatumme. Otava 1926
Tulokset talvikaalikokeista Hinnonmäen puutarhakoeasemalla vuosina 1923-25. Valtion maatalouskoetoiminnan julkaisuja n:o 10. Helsinki 1927
Hedelmän- ja marjanviljelyksen käsikirja. Otava 1929
Hedelmätarhan sato : sen korjaaminen, lajittelu, pakkaus, säilytys ja kauppaaminen. Suomen puutarhaviljelijäin liiton julkaisuja 3. Otava 1929
Omenalaatutaulun selostusvihko. Valistus, Helsinki 1931
Kodin hedelmätarha : sen perustaminen ja hoito sekä tuotteiden talteenotto, säilytys ja jalostaminen. Otava 1933, 2. painos 1949
Suomen hedelmäviljelys : hedelmätarhojamme v. 1929 kohdanneen tuhon valossa. Valtion maatalouskoetoimikunnan julkaisuja n:o 60. Helsinki 1934
Hedelmäpuiden nuorennusleikkaus ja latvusvarttaminen : keinoja hedelmänviljelystuotantomme kauppa-arvon kohottamiseksi. Suomen puutarhaviljelijäin liiton julkaisuja 11. Otava 1935, 2. täyd. painos 1939, 3. täyd. painos 1950
Lepaan puutarhaopisto 1910-1935 ; kirj. Arvo Haapanen, Olavi Collan, S. S. Salmenlinna. WSOY 1935
Hedelmätarhat jälleen nopeasti kuntoon! : Mitä hedelmäpuille nyt olisi tehtävä?. Suomen puutarhaviljelijäin liiton julkaisuja 19. Helsinki 1940
Marjat talteen : marjojen poiminnan, kuljetuksen, kaupan, säilönnän ja käytön ohjeita ; kirj. Olavi Collan ja Toivo Rautavaara. Valtion hedelmäkomitea, Helsinki 1940
Juurikasvien ja vihannesten talvisäilytys ; kirjoittajat Olavi Collan ja Irja Nurmi. Suomen puutarhaviljelijöiden liiton julkaisuja 20. Helsinki 1941
Kasvitarha - kansalaisvelvollisuus : mitä joka kodissa on tehtävä kesällä 1941 nälän ja puutteen torjumiseksi ; kirj.  Olavi Collan ja Toivo Rautavaara. Maatalousministeriön tuotanto-osaston julkaisu 3. Helsinki 1941
Suomen hedelmäpuut ja viljellyt marjat. 1 osa, Omenat ; kirj. Olavi Meurman, Olavi Collan. Suomen kirja, Helsinki 1943, 2. painos 1946