stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Riistanhoito
Riistametsänhoito

Riistanhoidollisen näkökulman soveltamista metsänhoitoon voidaan kutsua riistametsänhoidoksi. Riistametsänhoidossa metsäkanalintujen tai muun riistan elinolosuhteet pyritään huomioimaan metsänkäsittelyssä. Metsään pyritään esimerkiksi jättämään suojaa eläimille ja varmistamaan eläinten riittävä ravinnonsaanti. Myös riistalajeille sopivien pesintä- ja soidinpaikkojen määrä pyritään varmistamaan.
Riistapainotteisen metsäsuunnittelun lähtökohtana toimii tieto riistalajien esiintymisestä metsäalueella ja riistalle tärkeimpien erityisalueiden tunnistaminen. Metsäsuunnittelussa huomioitavia erityisalueita voivat olla esimerkiksi korpijuotit ja riekkosuot. Myös varsinaisia erikoisalueita ympäröivät maastot tulee huomioida metsäsuunnittelussa. Esimerkiksi metsot tarvitsevat puustoiset kulkuyhteydet päiväreviireiltään soidinalueille.
Kyzylkumin luonnonpuisto

Kyzylkumin kasvillisuutta.
Kyzylkumin luonnonpuisto (uzb. Qizilqum davlat qoʻriqxonasi) on luonnonsuojelualue Amudarjajoen varrella Xorazmin alueen Tuproqqalʼan piirissä ja Buharan alueen Romitanin piirissä Uzbekistanissa. Sen pinta-ala on 10 311 hehtaaria.
Vuonna 1971 perustettu luonnonpuisto sijaitsee Amudarjan oikealla rannalla. Sen pituus kaakosta luoteeseen on 30 kilometriä ja leveys kolme kilometriä. Puistoon kuuluu Amudarjan keskijuoksun rantametsiä (3 177 hehtaaria) ja Kyzylkumin hiekka-aavikkoa (7 134 hehtaaria). Joen tulvien jatkuvasti muovaamat rantametsät, joita Keski-Aasiassa kutsutaan nimellä tugai, koostuvat etupäässä poppeleista, pajuista, tamariskeista ja kaislikosta. Hiekkaharjujen ja dyynien peittämän aavikon kasvillisuus käsittää saksauleja, otakilokkeja, suolakoilla kasvavia tatarkasveja (Calligonum) ja ruohokasveja.
Luonnonpuiston erityistehtävä on isokauriin uhanalaisen alalajin Cervus elaphus bactrianusin suojeleminen. Muita eläinlajeja ovat villisika, kultasakaali, afrikanvillikissa, hietakissa, viidakkokissa, kuhertajagaselli sekä monet matelija- ja lintulajit. Joessa elävät muun muassa amudarjanlapiosampi ja pikkulapiosampi.
Eetu Karvinen

| Eetu Karvinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. tammikuuta 1993 (ikä 32) Vantaa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  RoKi
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  5
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  TuTo (Mestis) KeuPa HT (Mestis) Lukko (SML) Hermes (Mestis) HC Chamonix-Morzine (Ranska) Espoo United (Suomen Cup)
Eetu Karvinen (s. 27. tammikuuta 1993 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekossa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Karvinen on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Karvinen on Kiekko-Vantaan kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Etelä-Vantaan Urheilijoissa, joista Karvinen palasi Kiekko-Vantaaseen C-juniori-ikäisenä kaudeksi 2008–2009. Hän voitti kaudella 2009–2010 seuran B-nuorten sisäisen pistepörssin ja jakoi sisäisen maalipörssin voiton Jussi Pelto-Arvon kanssa B-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 12+16=28. Kaudeksi 2010–2011 Karvinen siirtyi Helsingin IFK:n B-nuoriin. Kauden 2011–2012 päätteeksi hän voitti HIFK:ssa A-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 2012–2013 Karvinen siirtyi Pohjois-Amerikkaan ja USHL-junioriliigan Cedar Rapids RoughRidersiin. Hän vaihtoi kauden aikana sittemmin Sioux City Musketeersiin, josta Karvinen jatkoi tammikuussa 2013 edelleen toisen junioriliigan, NAHL:n Brookings Blizzardiin. Hänellä oli kevään 2013 pudotuspeleissä Cody Marooneyn ja Derek Sandin kanssa joukkueen paras teholukema (+1). Kauden 2013–2014 Karvinen pelasi NAHL:ää Minnesota Magiciansin riveissä. Kaudeksi 2014–2015 hän palasi Suomeen ja siirtyi try-outille Mestis-joukkue TuToon. Karvinen sai elokuussa 2014 vuoden mittaisen jatkosopimuksen, mutta hän jätti joukkueen kuitenkin marraskuussa pelattuaan alkukaudella vain kaksi runkosarjaottelua. Karvinen pelasi loppukauden Venäjän nuorten sarjaa, MHL:ää itävaltalaisessa EC Salzburgissa.
Kaudeksi 2015–2016 Karvinen siirtyi Mestis-joukkue KeuPa HT:hen SM-liigajoukkue Rauman Lukon 1+2-vuotisella sopimuksella kiinnittämänä sopimuspelaajana. Hän teki pääsarjadebyyttinsä Lukossa Mestarien liigassa 27. elokuuta 2015 sveitsiläistä Fribourg-Gottéronia vastaan. SM-liigadebyyttinsä Karvinen teki runkosarjan avauskierroksella 11. syyskuuta 2015 paikallisvastustaja Porin Ässiä vastaan. Hänet merkittiin Lukon kolmosketjun oikeaan laitaan Turo Asplundin ja Riku Pitkäsen viereen. Karvinen sai ottelussa jääaikaa 5.55 minuuttia. Hän pelasi suurimmaksi osaksi kuitenkin KeuPassa. Karvinen pelasi kauden aikana Lukossa kaikkiaan kolme ottelua sekä SM-liigassa että CHL:ssä. Tammikuussa 2016 hän jätti seuran ja siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Kokkolan Hermekseen. Elokuussa 2016 Karvinen ja Hermes kuitenkin purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä.
Lokakuussa Karvinen siirtyi kauden 2016–2017 kattavalla sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin HC Chamonix-Morzineen. Hänen ensimmäinen kokonainen miesten pääsarjakautensa toi 34 runkosarjaottelussa tehot 2+9=11 ja viidessä karsintasarjan ottelussa tehot 3+2=5. Karvinen oli karsintasarjassa kolmella osumallaan Morzine-Chamonixin paras maalintekijä Peter Hrehorčákin kanssa. Joukkueen kausi päättyi kuitenkin karsiutumiseen ja toiminnan lopettamiseen. Syksyllä 2017 Karvinen antoi näyttöjä Mestis-joukkue Espoo Unitedille ja pelasi myös yhden Suomen Cupin ottelun. Hän ei kuitenkaan saanut jatkosopimusta. Karvinen oli ilman sopimusta aina tammikuuhun 2018 asti, jolloin hän siirtyi loppukauden sopimuksella Rovaniemen Kiekon Mestis-joukkueeseen.
Kaudeksi 2019–2020 Karvinen nimettiin RoKin varakapteeniksi.
Ura > Maajoukkeura

Karvinen on pelannut seitsemän nuorten maaottelua.
Muuta

Karvisen isoveli Otto pelaa hyökkääjänä Mestiksessä Helsingin Jokereissa.
Turun historia

Esihistoria
Kivikausi
Pronssikausi
Rautakausi
Keskiaika
1200-luku
1300-luku
1400-luku
Uusi aika
1500-luku
1600-luku
1700-luku
Uusin aika
1800-luku
1900-luku
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Turku on Suomen vanhin kaupunki, ja se oli pitkään myös maan suurin kaupunki. Kaupungin historia aloitetaan usein kirjeestä, jonka paavi Gregorius IX päiväsi 23. tammikuuta 1229. Kirjeessä annettiin lupa siirtää Suomen piispanistuin soveliaampaan paikkaan. Ilmeisesti tämä tarkoitti siirtoa Nousiaisista Koroisiin. Aurajokilaakso oli ollut vaurasta ja suhteellisen tiheästi asuttua aluetta jo rautakaudella, joten ei ole yllättävää, että hiippakunnan keskus siirrettiin sinne. Viime vuosina suoritetut kaivaukset eri puolilla Turun keskustaa ovat antaneet lisävalaistusta kaupungin historiaan.
Ruotsin vallan aikana Turku oli Suomen alueen suurin ja tärkein kaupunki. Se myös lukeutui koko Ruotsin valtakunnan merkittävimpien kaupunkien joukkoon. Suomen siirryttyä Ruotsin vallan alta Venäjän valtakunnan autonomiseksi osaksi Turku oli Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunki vuodesta 1809 vuoteen 1812, jolloin pääkaupunki siirrettiin Helsinkiin. Vuoden 1827 Turun palo oli suuri käännekohta kaupungin historiassa, sillä palon seurauksena kaupunki tuhoutui lähes kokonaan ja loputkin merkittävät virastot ja laitokset arkkipiispanistuinta lukuun ottamatta siirrettiin Helsinkiin.
Nykyisin Turku on oman alueensa merkittävin kaupunki ja väestökeskittymä. Toisen maailmansodan jälkeen Turun väkiluku on kasvanut voimakkaasti suurten ikäluokkien synnyn ja maaltamuuton sekä maahanmuuton myötä. 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alkaessa Turku on kehittynyt vilkkaaksi kauppa- ja matkailukaupungiksi.
Esihistoria > Kivikausi (n. 8000 – 1500 eaa.)

Suomen kivikausi alkoi jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, eli maailmanlaajuisessa mittakaavassa melko myöhään. Tällöin ilmasto alkoi vähitellen lämmetä ja maata peittänyt paksu jääkauden aikainen mannerjäätikkö sulaa. Turun seutu oli pitkän aikaa kokonaan veden peitossa, mutta jääkauden jälkeen maa kohosi vähitellen ja meri syrjäytyi.
Uusi kasvipeite houkutteli ajan kuluessa alueelle eläimistöä ja niiden myötä myös ihmisiä: Metsästäjät ja kalastajat seurasivat riistan ja kala- ja hyljesaaliiden perässä ja asuttivat vähitellen myös Suomen alueen. Nykyisen Turun kaupungin alueelta on tehty jo kivikautisia löytöjä muun muassa Kärsämäen ja Jäkärlän kaupunginosista. Suuri osa nykyisen kaupungin alueesta oli kuitenkin tällöin yhä veden peittämä ja alue oli saaristoa. Kivikauden loppupuolella (noin 3200 eaa.) Suomeen ilmeisesti tuli uutta väestöä etelästä meren yli. He toivat mukanaan uudenlaisia aseita (vasarakirveitä), jotka oli mahdollisesti tarkoitettu taisteluaseiksi. Uutta oli myös se, että nämä vasarakirveskulttuuria eli nuorakeraamista kulttuuria edustaneet maahanmuuttajat eivät tiettävästi eläneet vain metsästyksellä ja kalastuksella. Heillä ilmeisesti oli kotieläiminään lehmiä, lampaita ja vuohia, ja viljanviljelykin oli mahdollista. Turun Niuskalasta löydetty, kivikauden loppuun eli Kiukaisten kulttuurin aikaan ajoittuva ohranjyvä on vanhin kiistaton todiste maanviljelystä Suomen alueella.
Esihistoria > Pronssikausi (n. 1500 – 500 eaa.)

Suomeen ilmeisesti tuli noin 1500 eaa. uutta väestöä lännestä. Tällöin alkoi myös tapa haudata vainajat suuriin kiviröykkiöihin. Paikallinen väestö omaksui nopeasti uudenlaisen kulttuurin. Turun seutu ei kuitenkaan lukeutunut pronssikauden keskeisiin asutusalueisiin, vaikka Liedon Kotokalliossa onkin tutkittu varhaispronssikautinen hauta.
Läntiseen Suomeen pronssia ja siitä tehtyjä esineitä tuotiin Skandinaviasta ja Keski-Euroopasta. Myöhemmin Suomen asukkaat oppivat itsekin valamaan pronssia, kun vanhoista rikkoutuneista esineistä tehtiin uusia. Pienet peltotilkut ja kotieläimet olivat pilkahdus uudesta aikakaudesta, mutta pronssi tai maatalouden kehittyminen eivät muuttanut suuremmin tavanomaista elämää, vaan metsästys ja kalastus säilyivät edelleen tärkeimpänä elantomuotona suurissa erämaissa asuville ihmisille.
Esihistoria > Rautakausi (n. 500 eaa. – 1250)

Aurajoen ja Vähäjoen laaksoissa oli rautakaudella runsaasti maaseutumaista asutusta vilkkaine kauppayhteyksineen. Eräs varhainen todiste tästä Kuralan Hannunniitussa tutkittu esiroomalaisen rautakauden hauta. Roomalaisella rautakaudella löydöt yleistyvät: Maariassa on tutkittu suuri Kärsämäen kalmisto. Muita rautakautisia muinaisjäännöksiä nykyisellä Turun alueella ovat esimerkiksi Ristimäen merovingiaikainen polttokenttäkalmisto Kuralan kaupunginosassa sekä viikinki- ja ristiretkiaikaiset ruumiskalmistot Maarian Saramäessä ja Kaarinan Kirkkomäellä. On myös arveltu, että muun muassa Halisten kosken yläpuolella olisi ristiretkiajalla tai varhaisella keskiajalla elänyt novgorodilaisia kauppiaita. Tätä käsitystä tukevat venäläisiä kumpuhautoja – kurgaaneja – muistuttavat muinaisjäännökset Aurajokilaaksossa.
Myös Turun venäläisperäinen nimi sekä Paaskunnan kaupunginosan nimi, joka muistuttaa pogost-sanaa (novgorodilainen hallintoalue), voisivat kertoa novgorodilaisyhteyksistä. Varmoja arkeologisia tai historiallisia todisteita novgorodilaisesta kauppiasyhteisöstä Aurajokilaaksossa ei kuitenkaan ole.
Pohjois-Euroopan vähän tunnetut alueet tulivat kirkollisen kiinnostuksen kohteeksi rautakauden lopulla. Lännen kirkon intresseihin kuuluivat myös Baltia ja Suomi, joiden asema määriteltiin Roomassa 1100-luvun alussa pidetyssä kokouksessa. Bysantin kirkon käännytystyö eteni totunnaisia kauppareittejä pitkin Karjalaan, mutta novgorodilaisilla oli myös valtapyrkimyksiä Baltiassa ja Hämeessä. Lännen kirkko vakiinnutti asemansa Turun seudulla ja muualla lounaisessa Suomessa 1100-luvulla ja 1200-luvun alussa.
Vuoden 1150 tienoilla Suomeen purjehti Pyhän Eerikin legendan mukaan Ruotsista kuningas Eerik Pyhän johtama sotajoukko, johon kuului englantilaissyntyinen piispa Henrik. Eerikin tarkoituksena oli laajentaa valtakuntaansa ja kerätä veroja kuninkaanvallan lujittamiseksi. Piispa Henrikin tehtävänä oli käännyttää pakanalliset suomalaiset kristinuskoon ja liittää heidät Rooman kirkon vaikutuspiiriin. Näiden kertomusten todenperäisyys on kyseenalainen, mutta roomalaiskatolinen kirkko jatkoi käännytystyötään ja länsimaisen kulttuurin levittämistä Suomessa 1100-luvun lopulla ja 1200-luvun alussa. Seurakuntia perustettiin ja kirkkoja rakennettiin hartauden harjoituksen keskuksiksi. Rooman kirkon asema vakiintui vähitellen Varsinais-Suomen lisäksi myös muualla Suomessa ja kirkollisen kehityksen seurauksena Suomeen tulvi sekä läntisiä että Bysantin kirkon tuomia itäisiä kulttuurivaikutteita.
Keskiaika > Piispanistuin siirretään Koroisiin (1200-luku)

1200-luvulla syntyi kaupunkiasutus, joka oli lajissaan (tiettävästi) Suomen ensimmäinen. Sana turku tulee yleisesti hyväksytyn teorian mukaan muinaisvenäjän sanasta tǔrgǔ, joka tarkoittaa ”toria”.
Nykyistä Turkua alettiin kenties sanoa ”Suomen Turuksi” erotukseksi muista markkinapaikoista eli ”turuista”, joita muinoin ehkä sijaitsi pitkin Suomen rannikkoa.
Paavi Gregorius IX:n vuonna 1229 myöntämän luvan mukaisesti piispanistuin siirrettiin Nousiaisista Koroisiin, joka sijaitsee lähellä Turun nykyistä keskustaa. Mikään ei viittaa siihen, että varsinaista Turun kaupunkia olisi vielä tässä vaiheessa ollut olemassa. Arkeologi Markus Hiekkanen on arvellut, että kaupunki perustettiin kuninkaan, piispan ja vuonna 1249 perustetun dominikaanikonventin yhteisestä aloitteesta. Perustamisvuotta ei kuitenkaan tiedetä, koska mitään aiheeseen liittyvää asiakirjaa ei ole säilynyt. Arkeologiset kaivaukset Tuomiokirkon ympärillä ovat osoittaneet, että harvalukuiset varhaisimmat rakennukset ovat 1200-luvun lopulta ja vasta 1300-luvun ensimmäiset vuodet olivat voimakkaan rakentamisen aikaa.
Maan noustessa Aurajoki madaltui ja kaupankäynti siirtyi nykyisen Turun vanhan keskustan paikalle. Piispanistuin ja tuomiokirkko oli järkevää siirtää tällöin lähemmäksi muuta asutusta. Tuomiokirkon rakentaminen nykyiselle paikalleen aloitettiin 1280-luvulla ja se vihittiin käyttöönsä kesäkuussa 1300. Pyhälle Olaville pyhitetty dominikaaniluostari oli perustettu Turkuun jo vuonna 1249 ja ilmeisesti kaupungissa oli myös Pyhän Annan nunnaluostari.kenen mukaan? Turun linna perustettiin 1200-luvun lopulla ruotsalaisten vallan tukikohdaksi lounaiselle rannikolle.
Keskiaika > 1300-luvun alku: kaupungin asema vakiintuu

Turun tuomiokirkko vihittiin käyttöön kesäkuussa 1300. On tosin epäselvää, missä määrin nykyisen kivi- ja tiilikirkon osia kuului tällöin vihittyyn rakennukseen, joka joidenkin tutkijoiden mielestä saattoi olla puuta. Turun kaupungin perustamisesta ei ole säilynyt varsinaista perustamiskirjaa, jossa kaupungille myönnettäisiin kaupunkioikeudet. Turun pormestareista, raadista ja raadinkokouksista on olemassa varmat todisteet vuodelta 1324. Turusta kaupunkina on maininta jo vuodelta 1309. Myös arkeologiset havainnot osoittavat, että kaupunkimainen asutus syntyi Turkuun 1300-luvun alussa.
Ruotsi yritti 1300-luvun alkupuoliskolla ulottaa valtaansa suuremmalle alueelle, ja ajanjakso sisälsikin jatkuvia sotia, ryöstöretkiä ja rajakahakoita, joissa osapuolet pyrkivät joko laajentamaan tai puolustamaan omaa nautinta-aluettaan ja valtapiiriään. Turkua tämä vaihe kosketti etenkin vuonna 1318, jolloin novgorodilaiset polttivat kaupungin, ja ainoastaan Turun linna säästyi tuholta. Pähkinäsaaren rauhassa 1323 Ruotsin ja Novgorodin raja määriteltiin kulkevaksi Karjalankannakselta Pohjanlahdelle.
Keskiaika > 1300- ja 1400-lukujen Turku kaupunkina

Linna, kaupunkiyhteisö, dominikaaniveljien luostari sekä tuomiokirkko piispanistuimineen tekivät Turusta keskiajan Suomen tärkeimmän keskuksen. Turun linna oli Kalmarin unionin aikana merkittävässä asemassa. Se sijaitsi lähellä Ruotsin pääkaupunkia Tukholmaa Suomenlahden, Pohjanlahden ja Itämeren yhtymäkohdassa, ja se oli osa linnojen ketjua, joka ulottui Örebrosta Viipuriin.
Keskiajalla koko Suomi muodosti yhden hiippakunnan, Turun hiippakunnan. Turun piispa oli etenkin keskiajan loppupuolella myös merkittävä poliittinen toimija. Tuomiokirkon yhteydessä toimi myös katedraalikoulu ja kirkolla oli laaja kirjastokokoelma. Bero Balkista ja vuodesta 1385 lähtien kaikki Turun piispat olivat kotoisin Suomesta ja yhtä lukuun ottamatta Varsinais-Suomesta. Kirkollisen vallan lisäksi Turussa toimivat Suomen ainoat laamannit. 1400-luvulla kaupungissa kokoontui maan korkeinta tuomiovaltaa käyttävä tuomioistuin, Turun maaoikeus.
Kaupunki oli pitkään Suomen merkittävin myös kaupankäynnin saralla. Se lukeutui keskiajalla Hansaliiton kaupan ja merenkulun piiriin. 1300-luvulla kaksi kolmasosaa kaupungin porvareista oli saksalaisia, mutta vähitellen kotimaisten porvarien osuus kasvoi. Kauppiailla oli useita yhteisöjä, kiltoja, joiden kiltataloissa juhlinta saattoi yltyä varsin riehakkaaksi. Vilkkaat kauppasuhteet kohdistuivat etenkin Tukholmaan ja Tallinnaan, mutta myös Pohjanmaalle, Novgorodiin ja Itämeren etelärannikon suurin hansakaupunkeihin. Hämeeseen kulki Turusta tunnettu maantie, Hämeen Härkätie. Viipuriin vei Suuri Rantatie, joka sittemmin tunnettiin Kuninkaantienä ja Satakuntaan Turun yhdisti jo esihistorialliselta ajalta periytyvä Huovintie.
Keskiajan kaupungissa rakennukset olivat valtaosaltaan puuta, vaikka kivi- ja tiilitalojakin oli. Kadut olivat ahtaita ja tulipalot yleisiä. Keskiaikainen kaupunki oli keskittynyt suurin piirtein Tuomiokirkon, Kerttulinmäen ja Kaskenmäen väliselle alueelle Aurajoen eteläpuolelle. Joen pohjoispuolella keskiaikaista kaupunkiasutusta oli lähinnä Aninkaistenmäellä. Kaupungin asukasluku lienee keskiajalla noussut kahdentuhannen tienoille, mikä keskieurooppalaisella mittapuulla tarkoitti keskikokoista ja pohjoismaisella mittapuulla suurta kaupunkia. Useimmat Turun nykyisistä kaupunginosista olivat keskiajalla maalaiskyliä, jotka kuuluivat Kaarinan, Maarian ja Raision pitäjiin – Turun kaupungille ne siirtyivät vasta 1900-luvun alue- ja pakkoliitosten myötä.
Keskiajan Turun arkielämästä ja esimerkiksi sosiaalisista ongelmista on vain vähän tietoa. Useimpien keskiaikaisten kaupunkien tapaan Turkukin lienee ollut melko väkivaltainen paikka. Kuolemanrangaistuksia pantiin toimeen paljon vähemmän kuin on totuttu ajattelemaan, sillä kyseinen rangaistus yleistyi vasta 1600-luvulla Turussa. Tuolloinkin kuolemanrangaistuksia oli Turussa enimmillään noin kolme kertaa vuodessa. Köyhät, vanhukset ja sairaat saattoivat hakea apua kirkon ylläpitämistä pyhänhengentaloista. Spitaalitautisilla oli oma Pyhän Yrjänän hospitaalinsa, jonka arvellaan sijainneen jossain Puolalanmäen tienoilla, keskiaikaisen kaupunkialueen ulkopuolella.
Uusi aika > Kalmarin unionin loppu ja Kustaa Vaasan hallituskausi (n. 1500–1560)

1500-luvun alussa – unioniriitojen yhteydessä – tanskalaiset hävittivät kaupunkia kahdesti, vuonna 1509 Otto Rudin johdolla ja 1522 amiraali Sören Norbyn johdolla.
Kalmarin unioniin liittynyt tanskalaisten valta päättyi ja Kustaa Vaasan valta alkoi Turussa syksyllä 1523, kun Eerik Flemingin johtamat joukot löivät tanskalaiset Kupittaalla ja kaupungin keskustassa käydyissä taisteluissa sekä myöhemmin Kuusiston linnassa.
Rauhan alettua Kustaa Vaasa tutustui perusteellisesti valtakuntansa eri osiin. Kesällä 1530 oli vuorossa Suomi, joka oli sotien jälkeen pysynyt uskollisena Kustaalle. Kuninkaan ensimmäisen Suomen vierailun keskipisteenä oli Turun linna, jossa hän asui käyntinsä ajan elokuusta syyskuun toiselle viikolle. Kustaalle linnasta näyttää jääneen varsin synkkä kuva, mikä ilmenee hänen myöhemmistä kirjeistään. Turun linna oli 1500-luvun alussa hyvin vanhanaikainen, sen viimeiset laajat korjaukset oli tehty lähes sata vuotta aikaisemmin. Vanhanaikaisuutta lisäsi Kustaan mielestä myös se, että ruotsalaisia linnoja oli jo tuossa vaiheessa uudistettu renessanssin rakennusihanteita vastaaviksi.
Uusi kuningas toi mukanaan myös uskonpuhdistuksen. Ensimmäinen uutta oppia saarnannut oli Pietari Särkilahti. Pietari Särkilahden oppilas Mikael Agricola jatkoi uskonpuhdistusta ensin katedraalikoulun rehtorina ja sittemmin piispana. Reformaation myötä katosivat kirkkojen ylellisyys ja munkit. Samalla sairaiden ja köyhien hoito kuitenkin heikkeni kirkon menettäessä omaisuuttaan ja tulojaan. Kaupan saralla suuri muutos oli saksalaisten vaikutusvallan väheneminen, johon Kustaa Vaasa aktiivisesti vaikutti. Alun ongelmien jälkeen ulkomaankauppa alkoi kuitenkin kasvaa voimakkaasti. Vuosina 1549–1563 kauppa kaksinkertaistui, mikä näkyi parantuneena elintasona ja ylellisyystavaroita tuottavien käsityöläisten määrän lisääntymisenä.
Uusi aika > Herttuakunnan synty ja veljessodat

Juhana III sai 4. kesäkuuta 1556 käskyn isältään Kustaa Vaasalta "että hän kiiruusti lähtee Kuninkaallisen Majesteetin luo", joka tällöin oli vierailulla Turussa. Jo saman kuun lopulla, 27. kesäkuuta, muutamaa päivää ennen paluutaan Tukholmaan, Kustaa antoi Turun linnassa läänityskirjan, jonka mukaan Juhana sai hallittavakseen Suomen herttuakunnan joka sisälsi nykyiset Varsinais-Suomen, Satakunnan ja Ahvenanmaan alueet. Uutta Suomen herttuakuntaa alkoi johtaa nyt Suomen herttuana vain 18-vuotias Juhana III. Nuori Juhana oli Turun linnassa ajoittain yksinäinen ja turhautunut. Ruotsalainen hovineiti Kaarina Hannuntytär oli nuoren Juhanan vihkimätön vaimo ja synnytti hänelle neljä lasta.
Vuonna 1562 Juhana avioitui Puolan kuninkaan sisaren, Katariina Jagellonican kanssa ja Turun linnassa alkoi loistelias renessanssielämä. Herttuan ja herttuattaren kautta Turkuun tulivat renessanssin ajan uudet ruokailutottumukset, taideharrastukset ja muoti. Turkulaiset saivat nähdä välähdyksiä keskieurooppalaisesta loistosta. Turun linnan salit koristeltiin kuvakudoksilla ja taide-esineillä, ja juhlat seurasivat toisiaan. Juhana III johti Suomea melko itsenäisin ottein, vaikka kyseessä olikin Ruotsin kuninkaan alaisuudessa ollut alue.
Linnan loistokaudesta ei tullut pitkäaikaista. Kustaa Vaasan kuoleman jälkeen vuonna 1560 valtaistuimelle nousseen Juhanan veljen Eerik XIV:n ja Juhanan välille syntyi erimielisyyksiä Juhanan itsenäisen ulkopolitiikan ja Eerikin epäluuloisuuden vuoksi. Kuningas antoi valloittaa Turun linnan kesällä 1563, ja vain yhdeksän kuukautta Katariina Jagellonican saapumisen jälkeen herttuapari vietiin vangittuna Ruotsiin. Samalla tyhjennettiin Turun linna kalustosta ja sisustuksesta. Osat vaihtuivat myöhemmin, kun Eerik joutui luopumaan kruunustaan vuonna 1568. Hänet siirrettiin pari vuotta myöhemmin vangiksi Turun linnaan. Kun Eerik kuoli 1577, hänen puolisolleen ja lapsilleen lahjoitettiin Kangasalan Liuksialan kartano, jossa Kaarina Maununtytär vietti elämänsä loppuvuodet.
Uusi aika > Turku suurvallan osana (1600-luku)

Vielä Ruotsin sisällissota 1590-luvulla toi rauhattomuutta Turkuun, mutta 1600-luvulla kaupunki ei enää joutunut taistelutantereeksi. 1600-luvulla Turun asema laajan alueen keskuksena korostui entisestään, kun sinne perustettiin lukuisia uusia hallinto- ja koululaitoksia. Lääninhallitus kaupunkiin perustettiin vuonna 1617, Turun hovioikeus 1623, lukio 1630 ja Turun akatemia, Suomen ensimmäinen yliopisto, vuonna 1640. Ruotsi sai Itämeren alueella itselleen suurvalta-aseman, kun muut valtiot olivat 1600-luvun alun aikana heikentyneet.
Valistunut hallitsija kuningatar Kristiina antoi käskyn perustaa Turkuun Suomen ensimmäinen yliopisto, Turun akatemia, vuonna 1640. Hanketta tukivat vahvasti myös kenraalikuvernööri Pietari Brahe ja Turun piispa Isaacus Rothovius. Suurvaltakaudella koulutukseen ja sivistykseen alettiin kiinnittää Ruotsissa aiempaa enemmän huomiota. Turun Akatemia oli Ruotsin kolmas yliopisto. Pohjoismaiden vanhinta, Upsalan yliopistoa kehitettiin, ja kruunu perusti uusia yliopistoja Turun ohella Tarttoon (1632) ja Lundiin (1666). Turussa yliopiston perustaminen toteutettiin käytännössä muuttamalla Turun kymnaasi yliopistoksi ja nimittämällä useimmat sen opettajat professoreiksi. Uuden yliopiston avajaiset pidettiin 15. heinäkuuta 1640.
Turun noin 3 000 asukasta eivät enää 1600-luvulla muodostaneet ainoastaan papit, kauppiaat, käsityöläiset ja palvelijat, vaan myös ensimmäistä kertaa suuri joukko virkamiehiä, opiskelijoita ja yliopiston henkilökuntaa. Ensimmäinen Suomeen nimitetty kenraalikuvernööri otti kaupungin asuinpaikakseen 1620-luvulla. Sittemmin kreivi Pietari Brahe oli Suomen kenraalikuvernöörinä vuosina 1637–1640 ja 1648–1654 tehtävänään alueen hallinnon hoitaminen. Tätä tehtävää varten Turun linnassa oli kenraalikuvernöörin virasto.