Demiurgi
Gnostilaisuus

Kuten Platon, myös gnostilaisuus tekee eron korkeimman, tuntemattoman Jumalan ja materian luojana toimineen demiurgin välille. Päinvastoin kuin Platon, useat gnostilaiset järjestelmät esittävät demiurgin kuitenkin kapinoineen Korkeinta Olentoa vastaan: sen luomisteko on demiurgin tietämättä imitaatio jumalallisesta mallista ja siksi perusteiltaan virheellinen, tai sitten se on syntynyt pahansuopana yrityksenä vangita jumalallisia piirteitä materiaaliseen. Tällaisissa järjestelmissä demiurgi toimii selityksenä pahan ongelmaan.
Setiläisessä gnostilaisuudessa, muun muassa Johanneksen salaisessa kirjassa, demiurgin nimi on Jaldabaoth, ja se julistaa olevansa ainoa jumala:
"Jaldabaoth" saattaa tarkoittaa toisten tulkintojen mukaan "kaaoksen lasta" ja toisten "Sebaothin isää". "Samael" saattaa olla sama kuin juutalaisuuden kuoleman henkilöitymä, kuoleman enkeli Samael, joka vastaa saman nimistä kristillistä demonia. Kirjaimellisesti se saattaa tarkoittaa "Sokeaa Jumalaa" (syyrian sæmʕa-ʔel). "Saklas" tarkoittaa arameaksi "Typerystä" (syyrian sækla, 'typerys', 'hullu').
Klassisen gnostilaisen myytin mukaan Sofia eli Viisaus, demiurgin äiti ja jumalallisen Pleroman eli Täyteyden yksi aspekti, halusi luoda jotakin omaa, joka olisi erossa muusta jumalallisesta kokonaisuudesta, ja ilman jumaluuden lupaa. Tämän erillisen luomistyön seurauksena syntyi hirviömäinen demiurgi. Tekoaan häpeillen Sofia kätki tämän pilveen ja loi sille valtaistuimen pilven sisälle. Eristettynä demiurgi ei nähnyt äitiään tai ketään muutakaan ja päätteli, että vain hän on olemassa, tietämättömänä todellisuuden korkeammista tasoista, jotka olivat hänen synnyinpaikkansa.
Demiurgi varastaa osan voimasta äidiltään ja luo näkyvän maailmankaikkeuden imitoiden tietämättään Pleroman antamaa täydellistä esimerkkiä. Näin Sofian voimat tulevat kiedotuiksi ihmiskunnan materiaalisen muotoon ja vangituiksi materiaaliseen maailmankaikkeuteen. Gnostilaisten liikkeiden tavoitteena oli yleensä herääminen tästä tilasta, mikä mahdollisti ihmisen palaamisen ylemmän, ei-materiaalisen jumaluuden luo, joka oli sen ensisijainen alkuperä.
Jotkut gnostilaiset filosofit, erityisesti Markion, yhdistivät demiurgin Jahveen, Vanhan testamentin Jumalaan, vastakohtana Uuden testamentin Jumalalle. Jotkut puolestaan yhdistivät demiurgin Saatanaan. Kataarit lainasivat todennäköisesti ajatuksensa Saatanasta pahan maailman luojana suoraan tai epäsuorasti gnostilaisuudesta.
Uusplatonilainen filosofi Plotinos kritisoi gnostilaista näkemystä demiurgista. Toisen Enneadin yhdeksäs osa oli nimeltään Niitä vastaan, jotka katsovat maailmankaikkeuden luojan ja maailmankaikkeuden itsensä olevan pahoja. Sitä kutsutaan yleensä nimellä Gnostilaisia vastaan. Siinä Plotinos kritisoi vastustajiaan siitä, että he olivat ottaneet haltuun Platonin ideoita:
Huomion arvoinen on huomautus toisesta luojasta ja sielusta. Plotinos kritisoi vastustajiaan "kaikista uutuuksista, joiden kautta he pyrkivät perustamaan oman filosofiansa", joiden hän sanoi olevan "poimittu totuuden ulkopuolelta". Hänen mukaansa he pyrkivät enemmän peittämään kuin myöntämään kiitollisuudenvelkansa muinaiselle filosofialle, jonka he olivat pilanneet asiaankuulumattomilla ja harhaan johdetuilla muutoksillaan. Näin heidän ymmärryksensä demiurgista oli vastaavalla tavalla virheellinen, jos sitä verrattiin Platonin omiin ajatuksiin.
Yleisimmän näkemyksen mukaan Plotinoksen vastustajien on katsottu olleen gnostilainen lahko. Tällaisia lahkoja oli Aleksandriassa ja muualla Välimeren alueella Plotinoksen aikana, ja monet hänen kritisoimansa asiat vastaavat gnostilaisia opetuksia. Merkittävin näistä oli oppi Sofiasta ja hänen emanoimastaan demiurgista.