stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaisa Rönkkö

Kaisa Rönkkö on Taiteen edistämiskeskuksen (Taike) johtaja. Rönkkö nimitettiin kolmanneksi Taiken johtajaksi ajalle 1.8.2023–31.7.2028.
Rönkkö on koulutukseltaan musiikin maisteri (Master of Arts in Arts Management) taidehallinnon ohjelmasta. Hän on valmistunut myös musiikkipedagogiksi ja suorittanut pianonsoiton A-tutkinnon (diplomi). Lisäksi hän on suorittanut pianonsoiton jatko-opintoja Budapestin Franz Lisztin musiikkiakatemiassa.
Ennen valintaansa Taiken johtajaksi Rönkkö työskenteli Suomen Musiikki & Media -tapahtumat Oy:n toimitusjohtajana ja aikaisemmin muun muassa Music Finland ry:n toiminnanjohtajana, Suomen Kansallisoopperan ja -baletin orkesteriosaston päällikkönä, Puolustusvoimien erikoissuunnittelijana sekä Fazer Konserttitoimistossa managerina ja partnerina. Lisäksi Rönkkö on työskennellyt muissa kulttuurialan tuotannollisissa tehtävissä sekä freelancemuusikkona ja soitonopettajana.
Rönkkö äänestettiin 2022 musiikkialan sisäisessä kyselyssä musiikkibisneksen neljänneksi vaikutusvaltaisimmaksi ihmiseksi. Rönkölle myönnettiin 2022 Muusikkojen liiton tunnustuspalkinto. Palkinto myönnettiin merkittävästä työstä musiikkialan hyväksi. Vuonna 2021 hän sai Suomen Musiikintekijöiden kunniamaininnan toiminnastaan suomalaisen kevyen musiikin eteen.
Vuonna 2023 Rönkkö oli mukana Sitran rahoittamassa tutkimushankkeessa, joka kävi läpi korona-ajan kulttuuripolitiikkaa Suomessa.
Suuri odaliski

Jean Auguste Dominique Ingres, Grande Odalisque (Suuri odaliski), 1814.
Grande Odalisque (Suuri odaliski), joka tunnetaan myös nimillä Une Odalisque ja La Grande Odalisque, on ranskalaisen taidemaalarin Jean Auguste Dominique Ingresin (1780–1867) vuonna 1814 valmistunut öljyvärimaalaus, joka kuvaa odaliskia eli jalkavaimoa. Maalaus on kooltaan 88,9 cm × 162,56 cm.
Ingresin aikalaiset pitivät maalausta Ingresin pesäeron tekemisenä uusklassismiin, mikä merkitsi siirtymistä kohti eksoottisempaa romantiikkaa. Suuri odaliski herätti ensimmäisessä taidenäyttelyssään laajaa kritiikkiä. Se on herättänyt huomiota erityisesti venytettyjen mittasuhteiden ja anatomisen realismin puuttumisen vuoksi. Maalaus kuuluu nykyisin Louvren kokoelmiin.
Aiheesta muualla

Une Odalisque Louvren sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Miinalanjoki (Salmi)

| Miinalanjoki eli Änäjoki Эняйоки |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Pitkäranta, Prääsä
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Miinalanjoen valuma-alue
Pinta-ala:  501 km²  
Pääuoman pituus:  93 km 
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Langijärvi
 :  61.6033°N, 32.2767°E
Laskupaikka:  Laatokka, Lunkulanlahti 
 :  61.3423°N, 31.8590°E
Sivu-uomat:  Kanabro-oja (d), Lohioja (d), Kurenoja (d)
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  75,8 m  
Laskukorkeus:  4,8 m  
Korkeusero:  71 m
Pituus:  90 km  
Kaltevuus:  0,79 m/km
Muuta
Miinalanjoki eli Änäjoki (ven. Эняйоки, Эняёки, Ана-ёги, Enjajoki, Anajoki, Майналан-йоки, Mainalanjoki ) on Venäjällä Karjalan tasavallan Prääsän ja Pitkärannan piireissä virtaava 90 kilometriä pitkä joki, joka laskee Laatokkaan Lunkulanlahdessa Salmissa.
Joen kulku

Änäjoki saa alkunsa Langijärvestä (ven. Лангиярви), joka sijaitsee noin kilometrin Tulemajärvestä etelään. Langijärvi sijaitsee 75,8 metriä mpy. ja joen alkukohta sijaitsee järven eteläpäässä. Noin kolmen kilometrin jälkeen joki virtaa kahden vierekkäisen lammen kautta. Sitten joki jatkaa 7 kilometriä etelään päin ja kääntyy kolmeksi kilometriksi länteen päin. Joki saapuu Ristaojan kohdalla laajalle Jokisuolle, jossa se alkaa virtaamaan kohti etelää ja lounasta. Joki käy vaaroilla sijaitsevan Orusjärven lähellä ja jatkaa sitten lähes kaakkoon päin. Noin 25 kilometrin pituisen metsätaipaleen jälkeen joki kääntyy terävästi kohti luodetta, jolloin sen alajuoksun uoma seuraa Laatokan rannikkoa muutaman kilometrin etäisyydellä. Noin 20 kilometrin matkalla se virtaa vain pienen Varpaselän kautta ja käännähtää sitten etelään Räimälän (ven. Ряймяля, Rjaimjalja) läpi, ja kääntyy heti sen jälkeen taas länteen päin 500 asukkaan Miinalaan (Мийнала, Mijnala). Joen nimi Miinalanjoki esiintyy kartoissa ainakin sen alajuoksulla. Joki laskee Laatokkaan Lunkulnalahden kaakkoispäähän. Salmi sijaitsee Miinalan lähellä Tulemajoen varrella.
Historiaa

Ennen Toista maailmansotaa seuranneita alueluovutuksia joki kulki osaksi Suomen, osaksi Neuvostoliiton puolella ja osaksi rajajokena. Joki saa alkunsa Langijärvestä Neuvostoliiton puolelta vanhaa valtakunnanrajaa. Suupuolessaan se laskee Laatokan Lunkulanlahteen Miinalan kylän luona Suomen puolella vanhaa valtakunnanrajaa. Tällä välillä se kulki ennen alueluovutuksia ensin Neuvostoliiton, sitten Suomen ja jälleen neuvostoliiton puolella, sitten Suomen ja Neuvostoliiton rajajokena käyden välillä neuvostoliiton puolella, uudestaan rajajokena ja alimman osuuden Suomen puolella. Joen sivujokia ovat Suomen puolella vanhaa valtakunnanrajaa Kurenoja ja Lohioja eli Lohjanoja ja Neuvostoliiton puolella vanhaa valtakunnarajaa osan matkaa myös rajajokena virrannut Kanabro-oja.
Luontoarvoja

Miinalanjokeen nouse lohi, jolle löytyy soveliaita kutualueita 3–4 hehtaaria. Ne sijaitsevat joella 10–65 kilometriä joensuulta. Lohi elää joessa 2–3 vuotta ja kutuikäinen lohi on täällä yleensä 75 senttimetriä pitkä ja viisi kiloa painava. Lohi nousee Miinalanjokeen toukokuusta lokakuuhun, mutta vilkkainta se on elo-lokakuun aikana. Lohen nousu on vähentynyt eikä 2000-luvun alussa enää havaittu joessa lohia.
Miinalanjoen valuma-alue > Yleistä

Miinalanjoki kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Miinalanjoen valuma-alueeseen, jonka pääuoman joki muodostaa. Miinalanjoki laskee Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen. Miinalanjoen valuma-alue ylettyy Laatokan alangolta Äänisen ja Laatokan välissä kohoavalle ylängölle. Valuma-alueen pinta-ala on 501 neliökilometriä. Valuma-alueen pääuoma on Miinalanjoki eli Änäjoki, joka alkaa Langijärvestä. Järveen laskee pieni oja, jonka voi katsoa kuuluvan pääuomaan. Pääuoman voi karttojen perusteella arvioida olevan noin 93 kilometriä pitkä.
Miinalanjoen valuma-alue > Sivujoet

Miinalanjoen ja sen yläjuoksun pääuoman eri osuuksien suurimpia sivu-uomina on kaksi sivujokea ja muutama sivuoja, jotka on lueteltu alla sijaitsevassa taulukossa. Taulukon tietojen lähteet on esitelty taulukon alla ja eritelty riveittäin taulukon oikeassa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi suom>    | Nimi ven>      | Miinalanjoen kohta   | Etäisyys Laatokasta (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma- alue (km²) | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Miinalanjoki laskee Laatokan itärantaan
| Vipuoja |  | alajuoksu | 5 |  |  |  | 6,–,3,–,–,–,– |
| Tuulenoja | Tulenoja (Туленоя) | alajuoksu | 8 |  |  |  | 6,3,3,3,–,–,– |
| Mäkräoja | Mjakrjaoja (Мякряоя) | alajuoksu | 13 |  |  |  | 6,3,3,3,–,–,– |
| Peukalo-oja | Peikalooja (Пейкалооя) | alajuoksu | 13 |  |  |  | 6,3,3,3,–,–,– |
| Kurenoja | Kurenoja (Куреноя) | alajuoksu | 18 |  |  |  | 6,3,3,3,–,–,– |
| Lohioja | Lohioja (Лохиоя) | alajuoksu | 21 | 13 |  |  | 6,2,3,2,2,–,– |
| Ruuhkanoja |  | alajuoksu | 24 |  |  |  | 6,–,3,3,–,–,– |
| Jalo-oja | Jalooja (Ялооя) | alajuoksu | 25 |  |  |  | 6,3,3,3,–,–,– |
| Korkeaoja | Korkeaoja (Коркеаоя) | alajuoksu |  |  |  |  | 6,3,3,–,–,–,– |
| Rajaoja |  | alajuoksu |  |  |  |  | 6,–,3,–,–,–,– |
| Tšenženoja | Tšenženoja (Ченженоя) | alajuoksu |  |  |  |  | 6,–,3,–,–,–,– |
| Otuksenoja |  | keskijuoksu |  |  |  |  | 6,–,3,–,–,–,– |
| Kanabro-oja | Kanabrooja (Канаброоя) | keskijuoksu | 50 | 13 |  |  | 6,2,3,2,2,–,– |
| laskuoja Tenhunjärvestä |  | keskijuoksu |  |  |  |  | 6,–,3,–,–,–,– |
| Lehmäoja |  | yläjuoksu |  |  |  |  | 6,–,3,–,–,–,– |
| Ristaoja |  | yläjuoksu |  |  |  |  | 6,–,3,–,–,–,– |
| laskuoja Pitkäjärvestä |  | yläjuoksu |  |  |  |  | 6,–,3,–,–,–,– |
Pääuomaa on Langijärven yläpuolella vielä 3 kilometriä.

Lähteet: 1 = sivujoen oma artikkeli, 2 = luettu Venäjän vesistörekisterin tietokannasta (), 3 = katsottu Internetin karttapalveluista, 4 = katsottu joen venäjänkielisen wikipedian artikkelista, 5 = katsottu tarjolla olevista livvinkarjalankielisistä artikkeleista, 6 = katsottu vanhoista suomalaiskartoista
Miinalanjoen valuma-alue > Järviä

Joen alajuoksun sivujokien valuma-alueilla on joitakin järviä. Laatokan ja Äänisen välisellä ylängöllä on yleisesti ottaen runsaasti järviä. Alin sivuoja on Vipuoja, joka alkaa Karkunlammesta. Se sijaitsee lähellä Laatokan rantaa. Seuraavan Tuulenojan latvoilla sijaitsevat pienet Merijärvi, Saarijärvi ja Ahvenlampi. Ne sijaitsevat Laatokan rantaa myötäilevän harjujakson sivuilla. Näitä ovat lisäksi myös Pitkäjärvi, Likolampi, Veretškoinlampi, Kaijanpja ja Likolampi. Vähän idempänä on vielä Kavgonjarvi. Lohiojan valuma-alueella sijaitsevat Sudimusjärvi, Murtojärvi ja Lohjanlampi. Orusjärvellä sijaitsevat Miinalanjokeen laskevat Päällysjärvi ja Tenhunjärvi, sekä vähän pohjoisempana Palojärvi. Kanabro-oja alkaa Kanabrojärvestä. Joen latvoilla sijaitsevat vielä Vaimatš, Putšlampi, Pitkälärvi ja Langijärven viereinen suuri lampi.
Huomioita

1 2 3  Asia katsottu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer ja ACME.
↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Эняйоки (река, впадает в Ладожское озеро).
Corazon Aquino

| Corazon Aquino |
| --- | --- |
 Corazon Aquino vuonna 1992.
Filippiinien 11. presidentti
 25. helmikuuta 1986 – 30. kesäkuuta 1992  
Varapresidentti:  Salvador Laurel
Edeltäjä:  Ferdinand Marcos
Seuraaja:  Fidel V. Ramos
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1933 Paniqui, Tarlac, Filippiinit
Kuollut: 1. elokuuta 2009 (76 vuotta)
Puoliso:  Benigno Aquino
Tiedot
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.coryaquino.ph
Maria Corazon Cojuangco Aquino (25. tammikuuta 1933 – 1. elokuuta 2009) oli Filippiinien presidentti 1986–1992. Hän oli suositun oppositiojohtajan, senaattori Benigno Aquino Jr:n vaimo. Kun Benigno Aquino murhattiin hänen palatessaan maanpaosta 1983, Corazon Aquino sai opposition kannatuksen itsevaltaisesti hallitsevaa presidentti Ferdinand Marcosia vastaan.
Ura

Maria Corazon Sumulong Cojuangco syntyi Manilassa yhteen Filippiinien rikkaimmista perheistä. Cojuangcojen suku on mahdollisesti kiinalaisperäistä, jolloin nimi olisi kirjoitettu Ko Hwan-ko. Hänen äitinsä suku, Sumulongit, kuuluivat Rizalin poliittisiin vaikuttajiin.
Hän kävi katolilaista koulua ja opiskeli Yhdysvalloissa Ravenhill Academyssa Philadelphiassa sekä Notre Dame Convent Schoolissa ja Mount St. Vincent Collegessa New Yorkissa. Hän opiskeli matematiikkaa ja suoritti tutkinnon ranskan kielessä 1953.
Corazon Cojuangco palasi Filippiineille opiskelemaan lakia ja avioitui siellä 1955 Benigno Aquino Jr:n kanssa. Tämä oli juuri valittu 22-vuotiaana Tarlacin maakunnan Concepciónin pormestariksi. He saivat viisi lasta. Aviomiehestä tuli kuvernööri ja senaattori, josta olisi todennäköisesti tullut maan presidentti vuoden 1973 vaaleissa, jollei Marcos olisi peruuttanut niitä. Sen sijaan Benigno Aquino pidätettiin, tuomittiin kuolemaan ja karkotettiin maasta. Corazon Aquino seurasi häntä maanpakoon vuonna 1980. Benigno Aquino surmattiin elokuussa 1983 Manilan lentokentällä hänen palatessaan kotimaahansa. Corazon Aquino päätti tällöin ryhtyä poliitikoksi.
Presidenttinä

Kun Ferdinand Marcos yllättäen järjesti presidentinvaalit helmikuussa 1986, oppositio kerääntyi Aquinon taakse Marcosia vastaan. Marcosin ilmoitettiin voittaneen, mutta vaaleja pidettiin laajasti järjestettyinä, ja molemmat julistautuivat voittajiksi ja pitivät virkaanastujaiset 25. helmikuuta. Marcos pakeni lopulta maasta laajojen mielenosoituksien jälkeen ja armeijan kieltäydyttyä tulemasta hänen puolelleen.
Huolimatta Marcosin syrjäyttämisestä Aquinolla oli valtava työ edessään maan demokratisoimiseksi. Hän perusti vallankumoushallituksen väliaikaisen "vapausperustuslain" alaisuudessa, kunnes demokraattisesti luotu perustuslaki saataisiin voimaan. Uusi perustuslaki ratifioitiin 7. helmikuuta 1987. Paikallis- ja kongressivaalit pidettiin pian.
Aquino sai mainetta tukiessaan demokratiaa, ja hänet valittiin Time Magazinen vuoden henkilöksi 1986. Huolimatta kansansuosiostaan, häntä vastaan kohdistui toistuvia armeijan vallankaappausyrityksiä ja kommunistien kansannousu. Marcosin kannattajat vastustivat edelleen hallitusta, ja yrittivät heinäkuussa 1986 vallankaappausta perustamalla kilpailevan hallituksen manilalaiseen hotelliin, Arturo Tolentino presidenttinä. Vakavampi uhka oli eversti Gregorio Honasanin kaappausyritys elokuussa 1987. Huhut kaappausyrityksistä Aquinon hallitusta vastaan jatkuivat tämänkin jälkeen.
Vuoden 1992 presidentinvaaleissa Aquino tuki Fidel V. Ramosia, Marcosin armeijan esikuntaupseeria, jonka loikkaus Aquinon puolelle osoittautui tärkeäksi vallankumouksessa. Päätös oli epämieluisa monille Aquinon kannattajille, kuten katoliselle kirkolle, koska Ramos oli metodisti. Hän voitti niukasti 23,5 % äänistä ja seurasi Aquinoa presidenttinä 30. kesäkuuta 1992.
Presidenttikautensa jälkeen Aquino aloitti yksityiselämän. Hän poistui seuraajansa virkaanastujaistilaisuudesta hallituksen Mercedeksen sijaan itse ostamallaan Toyota Crownilla osoittaakseen olevansa tavallinen kansalainen. Hän on myöhemmin ollut mukana useissa projekteissa avustamassa Aasian demokratiakehitystä.
Aquino kuoli 76-vuotiaana 1. elokuuta 2009 sairastettuaan yli vuoden ajan paksusuolen syöpää.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Corazon Aquino (Arkistoitu – Internet Archive), Time
Encyclopedia of World Biography on Corazon Cojoangco Aquino
Philippines - Corazon Aquino, U.S. Library of Congress, Country Studies
Filippiinien presidentit
Aguinaldo (1899–1901) | Quezon (1935–1944)  | Laurel (1943–1945) | Osmeña (1944–1946) | Roxas (1946–1948) | Quirino (1948–1953) | Magsaysay (1953–1957) | Garcia (1957–1961) | Macapagal (1961–1965) | Marcos (1965–1986) | Aquino (1986–1992) | Ramos (1992–1998) | Estrada (1998–2001) | Arroyo (2001–2010) | Aquino III (2010–2016) | Duterte (2016–2022) | Marcos (2022–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Corazon Aquino vuonna 1986.
Koskela

Koskela voi tarkoittaa seuraavia:
Paikannimi

Koskela, kaupunginosa Helsingissä
Koskela, kylä Juuassa
Koskela, asuinalue Kempeleessä
Koskela, kaupunginosa Oulussa
Koskela, suuralue Oulussa
Koskela, kylä Tyrnävällä (Kylä on aiemmin kuulunut vuonna 2001 lakkautettuun Temmeksen kuntaan)
Koskela, kylä Vimpelissä
Koskela, Virolahden entinen kylä luovutetussa Karjalassa
Koskela, järvi Virroilla
Sukunimi

Aarni Koskela (1928–2013), liikuntafysiologi ja liikuntatieteen kunniatohtori
Aino Koskela (s. 1982), sotilaskapellimestari ja säveltäjä
Blackie Koskela (oik. Hilda Koskelo, 1893–1980), kirjailija
Esko Koskela (1939–2010), harmonikansoittaja ja harmonikansoiton maailmanmestari
Erkki Koskela (1946–2020), taloustieteilijä ja professori
Hannele Koskela (o.s. Hämäläinen, s. 1966), pituushyppääjä
Harri Koskela (s. 1965), kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiamitalisti
Ilpo Koskela (1945–1997), jääkiekkoilija
Ilpo Koskela (s. 1958), sarjakuvapiirtäjä ja graafikko
Jaakko Koskela (1945–2002), prikaatikenraali
Jani Koskela (s. 1993), pikajuoksija
Jari Koskela (s. 1956), Perussuomalaisten kansanedustaja ja pastori
Joonas Koskela (s. 1990), meteorologi
Jorma Koskela (1920–1981), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Jouni Koskela (s. 1961), lentopalloilija
Jouni Koskela (s. 1988), pesäpalloilija
Juha-Matti Koskela (s. 1982), näyttelijä
Katri Koskela (s. 1983), käsipalloilija
Kirsi Koskela (s. 1962), jalkapallomaalivahti
Laila Koskela (s. 1949), kansanedustaja
Lasse Koskela (1955–2015), kirjallisuudentutkija, krijallisuuskriitikko ja Helsingin yliopiston kirjaston tietoasiantuntija
Laura Koskela (s. 1977), koripalloilija
Lauri Koskela (1907–1944), kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja
Matti Koskela (1933–2020), taidegraafikko ja kuvanveistäjä
Matti Koskela (s. 1987), salibandyn pelaaja
Mauri Koskela (s. 1960), prikaatikenraali, kunnanjohtaja
Merja Koskela (s. 1965), soveltavan kielitieteen professori
Miika Koskela (s. 2003), jalkapalloilija
Minja Koskela (s. 1987), tutkija, kirjailija, bloggaaja, musiikinopettaja, Vasemmistoliiton puheenjohtaja ja kansanedustaja
Minna Koskela (s. 1967), näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja
Niina Koskela (s. 1971), suomalaissyntyinen norjalainen shakin
Olavi Koskela (1912–2001), kapellimestari, säveltäjä, sovittaja, trumpetisti ja soitonopettaja
Pasi Koskela (s. 1980), pikaluistelija ja valmentaja, Tiina-Maija Koskelan puoliso
Pekka Koskela (s. 1960), matematiikan professori
Pekka Koskela (s. 1982), pikaluistelija
Pentti Koskela (1945–2024), jääkiekkomaalivahti
Päivi Koskela (ent. Honkakoski, s. 1975), kirjailija ja tanssinopettaja
Reijo Koskela (1935–1993), jääkiekkoilija
Ronja Koskela (s. 2003), keskimatkojen juoksija
Salla Koskela (s. 1992), hiihtosuunnistaja
Santeri Koskela (s. 2002), jääkiekkoilija
Sinikka Koskela (myöh. Kuusinen, 1928–2014), oopperalaulaja
Tauno Koskela (1916–2002), opettaja ja kirjailija, Unto Koskelan veli
Teemu Koskela, kitaristi
Tero Koskela (s. 1976), jalkapalloilija
Tiina-Maija Koskela (o.s. Hirvilammi, s. 1980), mezzosopraano
Timo Koskela (s. 1979), jääkiekkoilija
Tommi Koskela, lentopalloilija
Toni Koskela (s. 1983), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Unto Koskela (1908–1934), kirjailija
Urpo Koskela (1937–2020), sotilas- ja liikennelentäjä
Valtteri Koskela (s. 2002), jääkiekkoilija
Vesa Koskela (s. 1960), ruotsalainen nyrkkeilijä
Voitto Koskela (1922–1993), insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Väinö Koskela (1921–2016), kestävyysjuoksija
Sukunimi > Fiktiossa

Henkilöitä Väinö Linnan romaaneissa Täällä Pohjantähden alla ja Tuntematon sotilas :
Akseli Koskela, torppari Koskelan torpassa, eräs Täällä Pohjantähden alla -romaanin päähenkilöistä
Aleksi Koskela, Koskelan Akselin nuorempi veli, teloitetaan vuonna 1918
Alma Koskela, Koskelan Akselin äiti
Aku Koskela, Koskelan Akselin nuorempi veli, teloitetaan vuonna 1918
Eero Koskela, Koskelan Akselin poika, Vilho Koskelan nuorempi veli, kaatuu talvisodassa
Elina Koskela, Koskelan Akselin puoliso
Juhani Koskela, Koskelan Akselin neljäs ja nuorin poika, jatkaa tilanpitoa Akselin jälkeen
Jussi Koskela, Koskelan Akselin isä, Koskelan torpan perustaja
Kaarina Koskela, Koskelan Akselin tytär
Vilho Koskela, luutnantti, eräs Tuntemattoman sotilaan päähenkilöistä, Koskelan Akselin vanhin poika, kaatuu jatkosodassa
Voitto Koskela, Koskelan Akselin poika, Vilho Koskelan nuorempi veli, kaatuu talvisodassa
Olavi Koskela, päähenkilö Johannes Linnankosken romaanissa Laulu tulipunaisesta kukasta
Muita

Koskelan loisto, vuonna 1940 rakennettu sektoriloisto Letonniemen suojelualueella Oulussa
Koskelan rata, Helsingin Koskelassa toiminnassa ollut kapearaiteinen rautatie
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Koskela”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hiirenkeltanot

| Hiirenkeltanot |
| --- | --- |
 Ahdevoikeltano eli ahdekeltano (Pilosella praealta)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Cichorioideae
Tribus::  Cichorieae
Alatribus::  Hieraciinae
Suku::  Voikeltanot Pilosella
Lajiryhmä::  Hiirenkeltanot Cauligera-ryhmä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiirenkeltanot eli hiirenvoikeltanot (Pilosella Cauligera-ryhmä) on toinen voikeltanoiden eli harakankeltanoiden (Pilosella) sukuun kuuluvista kasvilajiryhmistä. Toinen lajiryhmä on huopavoikeltanot eli huopakeltanot (Pilosella Pilosellina-ryhmä).
Hiirenkeltanot ovat kuivilla paikoilla kasvavia, yleensä matalia kasveja. Ne muodostavat lehtiruusukkeen, jonka keskeltä kohoavan varren päässä on monesta mykerökukinnosta koostuva mykeröstö. Mykeröt ovat yleensä vaaleankeltaisia, mutta esimerkiksi oranssivoikeltanon eli oranssikeltanon (Pilosella aurantiaca) mykeröt ovat oransseja, ja lajista on jalostettu hieman erinäköisiä lajikkeita, joita myydään koristekasveina. Hiirenkeltanoiden siemenet kehittyvät osittain suvullisesti ja osittain apomiktisesti.
Lajeja

Pilosella aurantiaca – oranssivoikeltano eli oranssikeltano
Pilosella caespitosa – niittyvoikeltano eli niittykeltano
Pilosella cymosa – viuhkovoikeltano eli viuhkokeltano
Pilosella lactucella – korvavoikeltano eli korvakeltano
Pilosella praealta – ahdevoikeltano eli ahdekeltano
Pilosella × floribunda – ruotsinvoikeltano eli ruotsinkeltano
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Hiirenvoikeltanot – Pilosella Cauligera -ryhmä
Pohjolan kasvien pauloissa: Pilosella Cauligera -ryhmä - hiirenvoikeltanot
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q31087933  Laji.fi: MX.42430
Stirling Moss

| Stirling Moss |
| --- | --- |
 Stirling Moss vuonna 1958
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. syyskuuta 1929 Lontoo
Kuollut: 12. huhtikuuta 2020 (90 vuotta) Lontoo
Kansalaisuus:   Britannia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1951–1961
Talli(t):  Mercedes-Benz, Maserati, Vanwall, Cooper, Lotus, Rob Walker
Kilpailuja:  67 (66 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  16
Palkintosijoja:  24
Paalupaikkoja:  16
Nopeimpia kierroksia:  19
MM-pisteitä:  185,64 (186,64)
Ensimmäinen kilpailu:  Sveitsin Grand Prix 1951
Ensimmäinen voitto:  Britannian Grand Prix 1955
Viimeinen voitto:  Saksan Grand Prix 1961
Viimeinen kilpailu:  Yhdysvaltain Grand Prix 1961
Aiheesta muualla
www.stirlingmoss.com
Stirling Craufurd Moss (17. syyskuuta 1929 Lontoo, Englanti –  12. huhtikuuta 2020 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen kilpa-autoilija ja F1-kuljettaja.
Stirling Moss on voitoissa mitattuna F1-historian menestynein niistä kuljettajista, jotka eivät koskaan onnistuneet voittamaan maailmanmestaruutta. Moss sijoittui MM-sarjassa toiseksi neljä kertaa, neljänä perättäisenä kautena (1955–1958) sekä kolmanneksi kolmena kautena (1959–1961).
Moss ajoi uransa aikana 66 GP:tä ja saavutti 16 voittoa (mm. legendaarisen Monacon GP:n hän voitti kolmesti) sekä 8 muuta palkintosijaa. Hän otti 16 paalupaikkaa ja kirjautti 19 nopeinta kierrosta. MM-pisteitä hän keräsi 186,64.
Moss kilpaili seuraavilla autoilla: HWM, ERA, Connaught, Cooper, Maserati, Mercedes, Vanwall, BRM, Lotus ja Ferguson, josta onnistui voittamaan kilpailun viidessä. Mestaruuden karkaamisesta on yleisesti syytetty Mossin halua ajaa brittiautoilla. Hän tosin neuvotteli myös paikasta Ferrarilla, mutta neuvottelut eivät johtaneet paikkaan tallissa.
Lähimpänä Stirling Mossin maailmanmestaruus oli kaudella 1958, jolloin hän kilpaili Vanwall-autolla. Vanwall oli nopea, mutta ei yltänyt luotettavuudessaan Ferrarin tasolle. Moss voitti neljä GP:tä ja Ferrarilla kilpaillut Mike Hawthorn yhden, mutta silti jälkimmäinen vei maailmanmestaruuden yhden pisteen erolla. Samalla Hawthornista tuli ensimmäinen brittiläinen F1-maailmanmestari.
Mossin F1-ura kesti kaudesta 1951 kauteen 1962, se päättyi ennen aikojaan vakavaan loukkaantumiseen kilpailutilanteessa Goodwoodissa.
Stirling Moss aateloitiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi vuonna 1959 ja ritariksi vuonna 2000 ansioistaan autourheilussa. Stirling Moss oli myös kertoja Lauri kilpa-auton alkuperäisversiossa.
Hän kuoli 90-vuotiaana kotonaan Mayfairissä, Lontoossa 12. huhtikuuta 2020.
Stirling Mossin sisar oli ralliautoilija Patricia (”Pat”) Moss (1934–2008), joka avioitui ruotsalaisen ralliautoilijan Erik Carlssonin kanssa.