stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Länsimetron historia
Suunnittelu ja rakentamispäätös > TramWest

Kymmenkunta liikennealan ammattilaista, opiskelijaa ja harrastajaa kokosi länsimetrolle TramWestiksi nimetyn vastaehdotuksen, joka esitti metron korvaamista laajemmalla pikaraitiotieverkolla. Ryhmä arvio 57 kilometriä pitkän TramWest-verkon hinnaksi 365 miljoonaa euroa sen esittelyn aikaan vuoden 2006 maaliskuussa. TramWestin kannattajat väittivät sen olevan metroa halvempi, laajempi, ympäristöystävällisempi, energiatehokkaampi ja helpompi rakentaa. Espoon kaupunginvaltuusto päätti kuitenkin vuonna 2006 kannattaa maanalaisen metron rakentamista muiden vaihtoehtojen sijaan.
Länsimetron kustannusarvion kasvaessa TramWestin kannattajat julkistivat alkuvuodesta 2008 jatkokehitellyn suunnitelmansa, jossa oli pyritty korjaamaan alkuperäisen TramWestin ongelmia. Sen linjausta esimerkiksi täsmennettiin sekä Länsiväylän että kantakaupungin alueilla. Alkuperäisestä esityksestä poiketen TramWestiä ei päivitetyssä suunnitelmassa merkitty päättyväksi Elielinaukiolle, vaan sen oli tarkoitus yhtyä Helsingin olemassa olevaan raitiovaunuverkkoon. TramWest-rataa esitettiin myös jatkettavaksi Viikkiin ja Laajasaloon. Päivitetyssä suunnitelmassa hinta-arviota korotettiin 495 miljoonaan euroon. Uusituista suunnitelmista huolimatta TramWest sai kritiikkiä sen pienestä suunnitteluryhmästä ja suunnitteluun käytetyn ajan vähyydestä, minkä seurauksena sen laskelmat eivät todennäköisesti olisi olleet kovin pitävät.
Ensimmäisen vaiheen rakentaminen

Espoon kaupunginvaltuusto hyväksyi metron maanalaisen asemakaavan tammikuussa 2009, ja länsimetron ensimmäisen vaiheen rakentaminen käynnistyi Ruoholahdessa saman vuoden marraskuussa. Tunneleista kolmannes oli saatu louhittua 2012 mennessä, ja puolet oli louhittu heinäkuussa 2012. Asemien rakennustyöt käynnistyivät saman vuoden syyskuussa Tapiolasta. Otaniemen metroasema päätettiin nimetä Aalto-yliopiston metroasemaksi lokakuussa 2013, minkä seurauksena myös Helsinki muutti Kaisaniemen aseman nimen Helsingin yliopiston asemaksi tammikuussa 2015. Lokakuussa 2013 Espoon kaupunginvaltuusto päätti Niittykummun aseman rakentamisesta muun metron yhteydessä, koska sen rakentaminen metron jo liikennöidessä olisi tullut jopa kaksi kertaa kalliimmaksi. Metrotunnelien louhintatyöt valmistuivat helmikuussa 2014 ja kiskot oli saatu asennettua Ruoholahdesta aina Espoon Keilaniemeen saakka maaliskuuhun 2015 mennessä. Saman vuoden kesäkuussa kiskot oli asennettu kokonaan Tapiolan metroasemalle asti, ja lopulta koko rataosuudelle joulukuun alulla. Virtakiskon asentaminen oli myös aloitettu kesäkuussa, ja asennustyöt jatkuivat edelleen joulukuussa. Metron ajovirtaa suunniteltiin kytkettäväksi tammikuussa 2016, ja koeajojen oli tarkoitus alkaa helmikuussa. Ajojen aloittamista tosin lykättiin maaliskuulle, jolloin metron on tarkoitus olla ajokuntoinen välillä Ruoholahti-Keilaniemi. Ruoholahti-Koivusaari rataosuus oli koeajovalmis helmikuun lopulla. Myöhemmin keväällä koeajoja oli tarkoitus jatkaa Tapiolaan ja lopulta Matinkylään, metroradan asetinlaitteiden valmistuessa. Ensimmäisessä vaiheessa valmistuvan metro-osa oli tarkoitus avata matkustajaliikenteeseen saman vuoden elokuussa.
Ensimmäisen vaiheen rakentaminen > Kesäkuun 2016 viivästys

Aalto-yliopiston aseman valvontajärjestelmien yhteiskoekäytöissä ilmeni ongelmia toukokuun 2016 lopulla. Ongelmat tulivat ilmi, kun asemalla alettiin testata tiedon kulkua aseman ja valvomon välillä mahdollisen hätätilanteen sattuessa. Aseman turvajärjestelmissä ilmenneet ongelmat johtivat lopulta ensimmäisen rakennusvaiheen valmistumisaikataulun lykkäämiseen kesäkuussa 2016. Koko metronlaajennuksen asemilta puuttuivat myös myöhässä tilatut paineenkestävät savunpoistoluukut. Luukkujen toimitusten viivästyminen esti turvajärjestelmien testaamisen ja pelastuslaitoksen pelastusharjoitukset asemilla. Metrohankkeen merkittävä lykkääntyminen tuotiin julkisuuteen perjantaina 10. kesäkuuta 2016, jolloin muun muassa HSL oli ehtinyt aloittaa massiivisen mainoskampanjan metron liikennöinnin alkamisesta.
Länsimetro Oy ilmoitti kesäkuun 2016 lopulla metron koeliikennöinnin alkavan aikaisintaan seuraavan vuoden tammikuussa. Koeliikennöinnin aikana metroon olisi otettu jo matkustajia, mutta liityntälinjasto ei olisi ollut vielä käytössä. Metron rakennustyöt ja järjestelmäkohtaiset koekäytöt oli kesäkuun lopun tilanteessa tarkoitus saada valmiiksi lokakuussa 2016. Helsingin Sanomien kesäkuun lopulla haastattelema HSL:n johtaja Suvi Rihtniemi ennakoi, että matkustajaliikenne olisi voinut alkaa jopa ennen vuodenvaihdetta 2016–2017, jos metron jäljellä olleet työt olisivat sujuneet hyvin.
Myöhästymisuutisen saattelemana HSL alkoi neuvotella metroa korvaavista bussilinjoista. Alkuun metron liityntälinjaston oli tarkoitus käynnistyä elokuussa 2016, jolloin metroa olisivat korvanneet metroasemilta Helsinkiin liikennöineet bussit. Tämä järjestely kuitenkin peruuntui, kun HSL sai sovittua liikennöitsijöiden kanssa seutulinjojen liikennöinnin jatkosta ainakin vuodenvaihteeseen 2016–2017. Sopimukseen sisältyi myös optio liikennöinnistä kesäkauteen 2017 saakka. Metron myöhästymisen takia käyttöön otetut seutulinjojen korvausbussit maksoivat HSL:n laskelmien mukaan noin 1,8 miljoonaa euroa kuukaudessa lisää.
Kesäkuisten viivästysuutisten seurauksena Helsingin kaupunki päätti tilata elokuussa 2016 selvityksen metrohankkeen viivästyksistä konsulttiyhtiö BDO Oy:ltä. BDO vetäytyi tosin myöhemmin hankkeesta, sillä Espoon kaupungin tilintarkastusta tuolloin hoitaneella yrityksellä arveltiin olevan eturistiriita metroasiassa. Selvitystyö annettiin elokuussa alkuperäisessä tarjouskilpailussa kolmanneksi sijoittuneelle Deloittelle, jonka tarjous oli noin tuplasti kalliimpi. Kaupungin selvitys päätettiin tosin marraskuun alulla jättää odottamaan, kunnes Länsimetro Oy:n tekemä oma selvitys valmistuu. Metroyhtiön selvityksen oli lokakuun lopun tilanteessa tarkoitus valmistua vuoden 2016 loppuun mennessä. Arvion tekemisen edellytyksenä oli Länsimetro Oy:n silloisen toimitusjohtajan, Matti Kokkisen mukaan Tapiolan ja Keilaniemen asemakoekäyttöjen valmistuminen.
Ensimmäisen vaiheen rakentaminen > Ensimmäisen vaiheen kustannusten nousu ja aikataululykkäykset

Länsimetron ensimmäisen vaiheen hinta-arvio nousi tasaisesti suunnitteluajan alun 400 miljoonasta eurosta ensin 530 miljoonaan rakennustöiden alulla. Vuoden 2008 hankesuunnitelmassa hinnaksi arvioitiin 713,6 miljoonaa euroa. Lopulta kustannusarvio nousi hieman yli miljardiin rakennustöiden loppupuolella huhtikuussa 2015. Merkittävimmät kustannusylitykset johtuivat hankesuunnitelman ratkaisuista, joita jouduttiin päivittämään muuttuneiden säädösten täyttämiseksi. Muutoksia tuli esimerkiksi savunpoistojärjestelmiin ja metroasemien esteettömyyteen. Länsimetron rakennustöiden alkuvaiheessa tapahtunut Rautatientorin metroaseman vesivahinko sai aikaan muutoksia asemien suunnitteluun. Sähkötiloja nostettiin muun muassa kerrosta korkeammalle ja asemien rakenneratkaisuja muutettiin. Ylimääräisiä kuluja aiheuttivat myös paikoittain heikko kallioperä ja maanalaisten asemien odotettua korkeammat rakennuskustannukset. Yleinen rakennuskustannustaso nousi urakan aikana noin 20 prosenttia. Metron kuluja pyrittiin projektin aikana karsimaan muun muassa lyhentämällä sen asemia kolmanneksella ja vähentämällä niiden sisäänkäyntejä kahdesta yhteen. Ensimmäisen vaiheen lopulliseksi hinnaksi arvioitiin 1 088 miljoonaa euroa maaliskuussa 2016. Alkuperäisen hankesuunnitelman indeksikorjattuun 848 miljoonan euron kustannusarvioon nähden ylitys oli noin 240 miljoonaa euroa, eli noin 28 prosenttia.
Länsimetron arvioitiin ennen räjäytystöiden alkua syyskuussa 2009 valmistuvan vuoden 2014 syksyllä. Metron valmistumista lykättiin ensin vuoteen 2015. Metroa lykättiin tämän jälkeen vielä kertaalleen elokuuhun 2016, ja lopullinen avajaispäivä tarkentui myöhemmin 15. elokuuta. Avauspäivää jouduttiin tosin tästäkin vielä lykkäämään turvallisuuteen liittyvien taloteknisten järjestelmien testauksen viivästyessä. Ongelmia tuli ilmi, kun Otaniemen asemalla alettiin testaamaan aseman ja valvomon välistä tietoliikennettä mahdollisen hätätilanteen sattuessa. Metron liikennöinnin oli kesäkuun 2016 tilanteessa tarkoitus alkaa saman vuoden lopulla. Metron viivästymisestä huolimatta uusi liityntäbussilinjasto aloittaa liikennöintinsä elokuussa 2016, jolloin keskeneräistä metroa korvaavat hätäratkaisuna toteutetut bussilinjat Etelä-Espoon ja Helsingin keskustan välillä. Rakentamisen aikataulujen viivästymisen lisäksi ongelmia ovat tuottaneet muun muassa metrojunien ja asemien automatisointi, jota HKL päätti lopulta lykätä myöhemmäksi ja aloittaa länsimetron liikennöinnin alkuun kuljettajien ajamilla junilla. HSL:n tammikuussa 2017 esittelemän kauden 2017–2018 liikennöintisuunnitelman lähtökohtana oli, että matkustajaliikenne Ruoholahti–Matinkylä -osuudella alkaisi 19. kesäkuuta 2017, mutta tosiasiallisesti liikennöinti voitiin aloittaa vasta 18. marraskuuta.
Toisen vaiheen suunnittelu

Helsingin seudun liikenteen vuoden 2011 liikennejärjestelmäsuunnitelmassa (HLJ 2011) länsimetron toinen rakennusvaihe oli määritelty aloitettavaksi vuoteen 2020 mennessä. Suunnitelma asetti myös sen samalle prioriteettitasolle Mellunmäestä Majvikiin suunnitellun itämetron kanssa. HLJ 2011 -raportti arvioi länsimetron jatkeen hinnaksi 400 miljoonaa euroa. Länsimetron jatkeen alustava yleissuunnitelma Matinkylästä Kivenlahteen valmistui keväällä 2011. Projektin hankesuunnitelman laatiminen alkoi syyskuussa 2011, ja se valmistui seuraavan vuoden toukokuussa. Siinä esitettiin metron rakentamista Matinkylästä aina Saunalahteen asti. Saunalahden aseman rakentamisesta päätettiin luopua yli vuotta ennen rakennustöiden käynnistymistä. Saunalahden asemalle ja sen lähelle suunnitellulle Harmaakallion metrovarikolle jätettiin tilaa Espoon maanalaiseen asemakaavaan mahdollista myöhempää toteutusta varten. Saunalahden aseman jäätyä pois metron jatke supistui viiteen uuteen asemaan. Metrovarikko päätettiin sijoittaa Sammalvuoreen. Toisen vaiheen valmistuttua metroa on myös mahdollista jatkaa Kirkkonummelle tai rantaradan varteen Kauklahteen. Kauklahden suunnalla radalle voitaisiin rakentaa kaksi uutta pysäkkiä Saunalahteen ja Kauklahteen. Kirkkonummen suunnalla metroa voitaisiin jatkaa esimerkiksi Sundsbergin kautta Jorvakseen tai Masalaan. Kirkkonummen kunta piti parhaana linjauksena Jorvaksen suunnan metroa, kun taas kunnan itäosien suurimmat maanomistajat EKE-Yhtiöt, YIT ja Sato kannattivat radan jatkamista Masalaan länsimetron toisen rakennusvaiheen rakentamispäätöksen aikoihin. Matinkylä–Kivenlahti-osuuden hankesuunnitelma hyväksyttiin kaupunginvaltuustossa 2012 ja sen rahoitus kaupunginhallituksessa syyskuussa 2014. Saman vuoden syyskuussa Länsimetro Oy valittiin vastaamaan metron toteuttamisesta. Rakentamispäätöksen ehtona oli valtion osallistuminen hankkeeseen 240 miljoonalla eurolla. Rakennustöiden alkaessa metron jatkeen kustannuksiksi arvioitiin 800 miljoonaa euroa.
Toisen vaiheen rakentaminen

Metron louhintatyöt käynnistyivät Finnoossa joulukuussa 2014. Soukan metroaseman avolouhintatyöt valmistuivat metron jatkeen ensimmäisinä helmikuussa 2015, minkä jälkeen työmaalla aloitettiin maanalaisten työtunnelien louhinta. Sammalvuoren metrovarikon työtunnelin louhinta käynnistyi maaliskuussa 2015 ja sen arvioidaan valmistuvan heinäkuussa 2015. Kivenlahden ja Kaitaan asemien avolouhintatyöt käynnistyivät huhtikuussa 2015. Ratatunnelien ja metroasemien louhinta alkoi ensimmäisenä Soukan aseman alueella syyskuussa 2015, ja oli alkoi Kivenlahdessa saman vuoden marraskuun lopulla. Sammalvuoren metrovarikon ja Finnoon metroaseman louhinnat alkoivat maaliskuussa 2016.
Sammalvuoren metrovarikon rakennustyöt päätyivät jo vuonna 2020.
Rakennustyöt saatettiin päätökseen 13. toukokuuta 2022 jonka jälkeen alkoivat (koko rataosan) testiajot, joita suoritettiin kesäkuusta joulukuun alkuun 2022.
Toinen vaihe avattiin kolmas joulukuuta 2022.
Kirjallisuutta

Pohjola, Tommy: Kaikille kenkää! Tätä kaupunkilaisille ei kerrottu länsimetrosta.  Helsinki:  Omakustanne, 2017.  ISBN 978-952-93-9847-8
TramWestin suunnitelmana oli saavuttaa kattavampi verkosto kuin länsimetrolla, samaan tai jopa pienempään hintaan.
Matinkylän metroasema rakenteilla lokakuussa 2014.
Koivusaaren metroasema toukokuussa 2016.
Espoonlahden metroaseman työtunnelin suuaukko helmikuussa 2016.
Länsimetron toisen vaiheen avajaisissa 3. joulukuuta 2022 jaettu makeispussi.
Vera Misevitš

Vera Antonovna Misevitš (ven. Вера Антоновна Мисевич, ukr. Віра Антонівна Місевич, Vira Antonivna Misevytš; 10. huhtikuuta 1945 Kiova – 4. maaliskuuta 1995 Kiova) oli neuvostoliittolainen ratsastaja ja olympiavoittaja.
Hän edusti Neuvostoliittoa vuosina 1975–1985. Hän osallistui olympialaisiin vuonna 1980. Hän sijoittui neljänneksi kouluratsastuksen yksilökilpailussa ja saavutti kultaa kouluratsastuksen joukkuekilpailussa (Juri Kovšovin ja Viktor Ugrjumovin kanssa). Hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa Euroopan mestaruudessa vuonna 1977 ja 1981.
G-tyypin pääsarjan tähti

Aurinko on G-tyypin pääsarjan tähti.
G-tyypin pääsarjan tähti (G V) on pääsarjan tähti, jonka spektriluokka on G ja luminositeettiluokka V. Näiden tähtien massa on 0,8–1,2 kertaa Auringon massa, ja niiden pintalämpötila on 5 300–6 000 K. Aurinko on tunnetuin esimerkki G-tyypin pääsarjan tähdestä. Joka sekunti Aurinko muuttaa noin 600 miljoonaa tonnia vetyä heliumiksi kehittäen energiaa. Muita G-tyypin tähtiä ovat mm. Alfa Centauri A ja Tau Ceti.
G-tyypin tähtien spektrin väri on yleensä valkoinen. Aurinkokin on oikeasti valkoinen, mutta se näyttää kellertävältä johtuen Maan ilmakehästä. G-tyypin tähdet ovat valovoimaisempia kuin 90 % Linnunradan tähdistä (jotka ovat pääasiassa oransseja, punaisia ja valkoisia kääpiöitä).
G-tyypin tähdillä on usein vetyä noin 10 miljardiksi vuodeksi. Tämän jälkeen niistä alkaa kehittyä punaisia jättiläisiä, jotka romahtavat lopulta kylmeneviksi ja tiheiksi valkoisiksi kääpiöiksi.
Nimeäminen · Luokittelu
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta

Luettelot tähdistä
Synty ja kehitys
Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova
Supernova · Hypernova
Luminositeettiluokitus
Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)
Hyperjättiläinen
Spektriluokitus
O · B · A · F · G · K · M
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti
Jäänteet
Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko
Nukleosynteesi
Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova
Yleiset ominaisuudet
Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti
Aiheeseen liittyvää
Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö
Auringon ominaisuudet
n
k
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta G-tyypin pääsarjan tähti Wikimedia Commonsissa
Elsa Schiaparelli

"Shocking Pink" oli Elsa Schiaparellin tunnusväri.
Elsa Schiaparelli (1890 Rooma – 1973 Pariisi) oli italialainen muotisuunnittelija. Hänet tunnetaan erityisesti huimapäisten ja humorististen yksityiskohtien tuomisesta haute couture -muotiin sekä yhteistyöstään surrealistitaiteilijoiden kanssa. Yksi tunnetuimmista Schiaparellin luomuksista on hattu, joka näyttää korko ylöspäin päähän asetetulta naisten kengältä.
Schiaparellin muotihuone toimi Pariisissa vuosina 1929–1954. Yrityksen huippukautta oli 1930-luvun loppu, jolloin asujen valmistus, esittely ja myynti työllistivät noin 600 henkeä.
Yhteydet surrealistitaiteilijoihin

1930–1940-luvuilla Schiaparelli teki yhteistyötä lukuisien taiteilijoiden, muun muassa Jean Cocteaun, Man Rayn, Salvador Dalín, Christian Berardin ja Leonor Finin kanssa. Toiset taiteilijoista osallistuivat vaatteiden ja asusteiden suunnitteluun (Cocteau, Dali, Berard, Fini), toiset taas tekivät Schiaparellille muotipiirroksia ja -kuvauksia (Cocteau, Ray, Berard, Fini).
Schiaparelli tutustui uuden taiteen vaikuttajiin jo asuessaan New Yorkissa vuosina 1919–1922. Siellä oli yhteydessä muun muassa Marcel Duchampiin, Alfred Stieglitziin ja Man Rayhin. Yhteydet taide- ja intellektuellipiireihin jatkuivat myöhemmin Pariisissa, missä Schiaparelli seurasi läheltä surrealistisen liikkeen syntyä.
Tausta ja uran alku

Schiaparelli oli yläluokkaisen roomalaisperheen tytär, joka nuoruudessaan opiskeli filosofiaa ja julkaisi yhden runoteoksen. Vuonna 1914 hän avioitui Lontoossa ranskalais-sveitsiläisen kreivin William de Wendt de Kerlorin kanssa. Pari muutti New Yorkiin vuonna 1919. He saivat tyttären ja erosivat. Schiaparelli muutti Pariisiin vuonna 1922 ja päätyi suunnittelemaan vaatteita. Muotialan koulutusta tai kokemusta hänellä ei aloittaessaan ollut. Schiaparellin ensimmäiset tuotteet olivat neuleita ja urheiluasuja. Ajatuksena oli tarjota modernille naiselle mittatilauspukujen sijaan käyttökelpoisia erillisvaatteita, joita voisi yhdistellä eri tavoin. Tämä ajattelu ennakoi nykyistä ready-to-wear-muotia.
Rääkkylä

| Rääkkylä |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  62°18′45″N, 029°37′25″E
Maakunta:  Pohjois-Karjalan maakunta
Seutukunta:  Keski-Karjalan seutukunta
Kuntanumero:  707
Hallinnollinen keskus:  Rääkkylän kirkonkylä
Perustettu:  1874
Kokonaispinta-ala:  699,68 km² 169:nneksi suurin 2022 
– maa:  427,78 km²
– sisävesi:  271,90 km²
Väkiluku:  1 881 262:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  4,40 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  8,2 %
– 15–64-v.:  50,5 %
– yli 64-v.:  41,2 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  95,4 %
– ruotsinkielisiä:  0,1 %
– muut:  4,5 %
Kunnallisvero:  9,9 % 28:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Esko Rautiainen
Kunnanvaltuusto:  21 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • PS   • Vas.   • Kok.   • SDP   • KD:   9 4 3 3 1 1
www.raakkyla.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rääkkylä (epäv. ruots. Bräkylä) on vuonna 1874 perustettu Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Karjalan maakunnassa. Kunnassa asuu 1 881 ihmistä, ja sen pinta-ala on 699,68 km², josta 271,90 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 4,40 asukasta/km². Rääkkylä on saaristo-osakunta. Rääkkylän naapurikunnat ovat Joensuu, Kitee, Liperi, Savonlinna ja Tohmajärvi. Valtioneuvosto päätti toukokuussa 2016, että Rääkkylän kunta liittyy osaksi Kiteen kaupunkia vuoden 2017 alussa, mutta korkein hallinto-oikeus kumosi päätöksen marraskuussa 2016. Rääkkylän seurakunta sen sijaan liittyi osaksi Kiteen seurakuntaa kappeliseurakunnaksi.
Rääkkylässä sijaitsee vuonna 1851 valmistunut puukirkko, joka on yksi Suomen suurimpia, sekä Suomen suurin patoamalla kuivattu paikka, Oravilahden kuivatusalue.
Tunnettu Rääkkylässä syntynyt henkilö on viihdyttäjä Esa Pakarinen (1911–1989).
Maantiede

Lähes kolmasosa kunnan pinta-alasta on vesistöä. Ennen Kivisalmen ja Ihalansalmen siltojen rakentamista se oli luokiteltu saaristokunnaksi. Suurin osa Rääkkylän alueen vesistöistä kuuluu Oriveteen, mutta sen alueella on myös Iso- ja Pieni Onkamojärvi osittain sekä lukuisia lampia. Jääkaudella alueelle on syntynyt lukuisia harjumuodostumia ja järviä halkovia niemiä, kuten Vuoniemi-Kirkkovuori, Jaama ja Vihi. Lukuisten kosteikkojen, kuten soiden ja matalien järvenlahtien, ansiosta Rääkkylä on tärkeä lintujen pesimäalue, minkä ansiosta alan harrastajat ovat rakentaneet sinne useita lintutorneja. Ihminen on muokannut alueen luontoa muun muassa metsiä hakkaamalla, soita ojittamalla, peltoa kuivattamalla ja järviä laskemalla. Maasta on otettu muun muassa soraa, täytemaata sekä savea tiilenvalantaa varten. Kaivostoimintaa Rääkkylässä ei ole, mutta sieltä tehdyn Kivisalmen siirtolohkarelöydön sisältämien kivilajien perusteella kyettiin haarukoimaan Outokummun kupariesiintymän paikka. Vanhoja ikimetsiä ei juuri ole säilynyt, sillä kaskiviljely oli alueella hyvin yleistä, ja jatkui aina 1800-luvulle saakka. Siitä on perintönä paikannimistöä (Rasivaara). Rääkkylän eläinlajistoon on äskettäin palannut karhu. Muista suurpedoista myös suden arvellaan ajoittain vierailevan kunnan alueella. Vesistöissä voi vielä tavata muutaman uhanalaisen saimaannorpan, mutta kannan ei arvella enää olevan lisääntymiskelpoisen.
Maantiede > Kylät

Rääkkylän kyliä ovat Haapasalmi, Jaama, Nieminen, Sintsi, Rasisalo, Rasivaara, Salokylä-Pötsönlahti, Oravisalo ja Varpasalo.
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Rääkkylässä oli 2 240 asukasta, joista 588 asui taajamassa, 1 625 haja-asutusalueilla ja 27:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Rääkkylän taajama-aste on 26,6 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Rääkkylän kirkonkylä.
Historia

Nykyinen Rääkkylä kuului 1400-luvulla Kiteeseen ja maksoi veroja Novgorodiin. Se oli levotonta rajaseutua, jossa oli kiistoja Ruotsin ja Novgorodin, ja ortodoksien ja luterilaisten välillä. Rääkkylä määrättiin itsenäistymään Kiteen kappeliseurakunnasta vuonna 1857.
1600-luvulla Rääkkylän läpi kulki venäläisten ja karjalaisten tärkeä kauppatie.
Kansan sivistystason nostaminen aloitettiin kiertokouluilla. Ensimmäinen varsinainen koulu aloitti kirkonkylällä vuonna 1892. Yksityinen oppikoulu perustettiin 1950-luvulla ja peruskoulu tuli Rääkkylään ensimmäisten kuntien joukossa 1970-luvun alussa.
Politiikka

Rääkkylän kunnanvaltuustossa on 21 jäsentä. Kaudella 2021–2025 valtuuston muodostavat keskusta (9), perussuomalaiset (4), vasemmistoliitto (3), kokoomus (3), SDP (1) ja kristillisdemokraatit (1). Rääkkylässä toimii seitsenjäseninen kunnanhallitus, jota johtaa keskustan Harri Laasonen. Kunnanhallituksen jäsenistä neljä on keskustalaisia.
Vuonna 2020 vs. kunnanjohtajaksi valittiin tehtävää aiemminkin hoitanut Yrjö Eronen. Häntä ennen kunnanjohtajan tehtävää ovat hoitaneet vuodesta 2014 Tuula Luukkonen, vuosina 2013–2014 Teemu Kejonen ja vuosina 2008–2013 Yrjö Eronen. Heitä edeltänyt kunnanjohtaja Markku Lappalainen (2004–2007) siirtyi Ilomantsin kunnanjohtajaksi. Hänen edeltäjiään olivat Ilpo Jorasmaa ja Ilkka Simanainen.
Loppuvuodesta 2010 nousi otsikoihin ns. ”Rääkkylän malli”, kun kunta päätti irtautua neljän kunnan Helli-liikelaitoksesta ja ostaa lähes kaikki sosiaali- ja terveyspalvelunsa yksityiseltä Attendo MedOne Oy:lta. Kunta ei kilpailuttanut hanketta, koska sen mukaan muita alan yrittäjiä ei ollut tarjolla. Sosiaali- ja terveyspalvelujen järjestämisvastuu on siirtynyt takaisin Rääkkylän kunnalle 1. toukokuuta 2011 lähtien ja kunta tuottaa palvelut yhteistyössä Attendo MedOnen kanssa. Yhteistyöstä tehtiin väliaikainen sopimus. Vuoden 2012 alkupuolella markkinaoikeus määräsi Rääkkylää uhkasakon uhalla kilpailuttamaan sote-palvelunsa, jonka se teki saman vuoden syksyllä. Vain Attendo MedOne vastasi määräajassa tarjouskilpailuun ja Rääkkylä jatkoi yhteistyötä tämän kanssa. Sittemmin yrityskaupan myötä sosiaali- ja terveyspalvelujen tuottajaksi on tullut Terveystalo.
Talous

Elinkeinorakenteeltaan Rääkkylä on perinteisesti maatalousvaltainen pitäjä, jossa on myös pk-teollisuutta. Palveluammatit työllistävät noin 49, alkutuotanto noin 33 ja jalostus noin 16 prosenttia työvoimasta. Työttömyys on korkea, noin 16 prosenttia, kun koko maassa se on n. kuusi prosenttiyksikköä vähemmän.
Rääkkylän kunta on ollut viime vuodet kriisikuntana. Kuntaliitosneuvotteluiden ja PARAS-hankkeen myötä muodostetun Helli-liikelaitoksen myötä talouspaineet eivät ole helpottaneet tilannetta.
Koulutus

Rääkkylässä perusopetusta antaa Rääkkylän koulu, muita kouluja kunnassa ei enää ole. Rääkkylään perustettiin ensimmäinen koulu vuonna 1892, jonka jälkeen kuntaan perustettiin koulut Rasivaaraan ja Kompakalle 1800-luvun lopulla. 1900-luvun puolella kuntaan perustettiin yhteensä 13 koulua, joista viimeinen vuonna 1957. Kyläkoulut kuitenkin myöhemmin lakkautettiin, viimeisenä Rasivaaran koulu vuonna 2010.