stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin kaupunginvaltuusto
Puheenjohtajat > Valtuuston varapuheenjohtajia

Väinö Tanner (1929–1930)
Johan Helo
Pekka Railo
Tyyne Leivo-Larsson (1948–1956)
B. R. Nybergh (1951–1954)
Gunnar Modeen (1954–1964)
Yrjö Rantala (1957–1972)
Leo Backman (1965–1967)
Carl-Gustaf Londen (1967–1974)
Keijo Liinamaa (1973–1976)
Gustaf Laurent (1974–1980)
Per-Erik Förars (1977–1979)
Arvo Salo (1979–1980)
Grels Teir
Jyrki Lohi (1989–1992)
Ulla Gyllenberg (1989–1992)
Outi Ojala (1993–1994)
Erkki Heikkonen (1993–1995)
Ulla Gyllenberg (1994–1998)
Per-Erik Förars (1995–1996)
Tuula Haatainen (1997–2000)
Tuija Brax (1998–2000)
Hannele Luukkainen (2000)
Suvi Rihtniemi (2001–2004)
Arto Bryggare (2001–2004)
Harry Bogomoloff (2005–2021, 2022-)
Minerva Krohn (2005–2008)
Rakel Hiltunen (2009–2012)
Sara Paavolainen (2013–2017)
Pentti Arajärvi (2017–2019)
Paavo Arhinmäki (2019–2021)
Wille Rydman (2021–2022)
Pilvi Torsti (2021–2023)
Ville Jalovaara (2023-)
Puheenjohtajat > Valtuuston ikäpuheenjohtajat

Kaarlo Pettinen (Kok, 1989–1992)
Ole Wasz-Höckert (RKP, 1993–1996)
Jouni Apajalahti (Kesk./Kok, 1997–2000)
Brita Heikkilä (Kok, 2001–2007)
Pentti Helo (SDP, 2007–2008)
Sirpa Asko-Seljavaara (Kok, 2009–2012)
Gunvor Brettschneider (RKP, 2013–2017)
Jörn Donner (RKP, 2017–2019)
Sirpa Asko-Seljavaara (Kok, 2019–2021)
Ilkka Taipale (SDP, 2021−)
Aiheesta muualla

Helsingin kaupunginvaltuusto
Helsingin kaupunginvaltuusto 125 vuotta - lyhyt historia
Helsingin kaupunginjohtaja Jussi Pajunen (keskellä) ja valtuuston jäsenent Arto Bryggare (oikealla) ja Osmo Soininvaara (vasemmalla).  Taustalla kaupunginvaltuuston  puheenjohtaja Minerva Krohn. Takaseinällä Alfred Norrménin muotokuva.
Helsingin kaupunginvaltuusto kokoontui Pörssisalissa vuosina 1912 - 1931.
Alus-Pölläkkä

| Alus-Pölläkkä |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio
Koordinaatit:  62°54′59″N, 28°12′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Järvinumero:  04.611.1.088
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  82,9 m 
Rantaviiva:  4,16 km 
Pinta-ala:  0,54 km² 
Tilavuus:  0,00349 km³ 
Keskisyvyys:  6,4 m 
Suurin syvyys:  17,5 m 
  [ ohje ]  
Alus-Pölläkkä on saareton järvi Kuopiossa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on noin 54 hehtaaria. Etäisyys Kuopion keskustasta on 27 kilometriä itään.
Maantiede

Alus-Pölläkkä on etelä–pohjoissuuntaisesti pitkä. Sen pohjoinen osa on huomattavasti eteläistä leveämpi. Järven eteläisimmän osan nimi on Hiekanlahti. Runsas viidesosa Alus-Pölläkästä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin piste, lähes 18 metriä, sijaitsee järven koillisosassa.
Alus-Pölläkkää reunustaa peltomaa ja koillisessa Pölläkkämäki, jonka huippu on noin 160 metriä merenpinnan yläpuolella, eli noin 80 metriä järven pintaa korkeammalla. Kaakossa sijaitsee Kassavuori. Alus-Pölläkän pohjoispuolitse kulkee maantie 566.
Alus-Pölläkkkään virtaa vettä etelästä Pasko-Pölläkästä (87,9 metriä merenpinnan yläpuolella). Alus-Pölläkän lasku-uoma on noin 400 metriä pitkä Välijoki. Se johtaa luoteeseen Niitty-Pölläkkään (81,8 mpy).
Alus-Pölläkän vesitilavuus on 3 489 000 kuutiometriä.
Alus-Pölläkkä (04.611.1.088) kuuluu Juurusveden lähialueeseen (04.611), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Juurusveden alue (04.61) ja ensimmäinen jakovaihe on Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Alus-Pölläkkä on seitsemänneksi laajin valuma-alueensa 126:sta vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.
Rymättylä

| Rymättylä Rimito> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Naantali |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°22′35″N, 021°56′30″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Turun seutukunta
Kuntanumero:  705
Hallinnollinen keskus:  Rymättylän kirkonkylä
Perustettu:  1869
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Merimasku Naantali Velkua Rymättylä
– syntynyt kunta:  Naantali
Pinta-ala:  334,71 km²  (1.1.2008)
– maa:  148,35 km²
– sisävesi:  2,74 km²
– meri:  183,62 km²
Väkiluku:  2 165   (31.12.2008)
– väestötiheys:  14,59 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  19,6 %
– 15–64-v.:  64,5 %
– yli 64-v.:  15,9 %
Rymättylän saaristoon kuuluu satoja saaria. Yksi suurimmista on kuvassa näkyvä Rymättylän eteläosassa sijaitseva Aaslaluoto.
Rymättylän saaria ilmakuvassa.
Rymättylä (ruots. Rimito) on entinen Suomen kunta Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Siihen kuului suurin osa Otavan saaresta sekä joukko pienempiä saaria Turun saaristossa. Merimasku, Rymättylä ja Velkua liittyivät osaksi Naantalia vuoden 2009 alussa. Kuntaliitoksessa Naantalin kaupungin nimi sekä vaakuna säilyivät ennallaan, ja sen asukasluvuksi tuli vajaat 20 000.
Otavan saari on pinta-alaltaan (105 km²) Suomen merialueiden viidenneksi suurin saari Ahvenanmantereen, Kemiönsaaren, Hailuodon ja Raippaluodon jälkeen.
Rymättylän naapurikunnat olivat Korppoo, Merimasku, Naantali, Nauvo, Parainen, Turku ja Velkua.
Merkittäviä elinkeinoja Rymättylässä on varhaisperunan viljelyn lisäksi myös pienveneiden valmistus Rymättylän kirkonkylällä TerhiTec oy:n tehtaalla.
Rymättylä oli aiemmin tunnettu talvinuotanvedostaan, mutta nyttemmin ammattikalastuksen merkitys on vähentynyt. Alueella on kuitenkin useita kalanviljelylaitoksia.
Historia

Rymättylän-Merimaskun maamies- ja kalastajaseura perustettiin vuonna 1897. Toiminta oli alkuvuosista lähtien vilkasta, vaikka pitkät etäisyydet haittasivat toimintaa. Osittain tämän takia merimaskulaiset erosivat seurasta ja perustivat oman maamiesseuran vuonna 1918. Alkuaikoina tärkein toiminta oli hevosjalostus, toinen tärkeä asia maanviljelyksen koneellistuminen ja siihen liittyvät koulutukset ja tiedottaminen.
Rymättylän murteelle tyypillistä on ruotsalaisten lainasanojen runsaus. Myös vertailumuodot ovat omanlaisiaan.
Suomen käymään toiseen maailmansotaan liittynyt Moskovan rauhansopimus pakotti asukkaat muuttamaan pois Suomenlahden ulkosaarilta niiden tultua luovutetuksi Neuvostoliitolle maaliskuussa 1940. Seiskarin saaresta joutui lähtemään noin 700 ihmistä, ja heistä suurin osa sijoitettiin lounaissaaristoon, Rymättylään, Merimaskuun ja Kustaviin. Rymättylään muutti kymmeniä perheitä. Seiskarilaisten lisäksi Rymättylään muutti muun muassa koivistolaisia, joista kymmenen perhettä osti kokonaisen Pakinaisten saaren. Sota-aikana Rymättylässä oli kuusi kansakoulua. Evakkoon saapuneet ihmiset hankkivat elantonsa kalastamalla ja siihen aikaan Rymättylässä oli yhdeksän suurta nuottakuntaa. Sodan päätyttyä suurin osa evakoista muutti lähemmäs kotiseutujaan ja vain pieni osa heistä jäi asumaan sijoituspaikalleen.
Historia > Elinkeinot

kalateollisuus – Boyfoodin sillitehdas toimi Röölässä vuoteen 2014 asti.
veneteollisuus – Terhi
huonekaluteollisuus – Bistro-Tuote valmistaa ammattikeittiökalusteita, Tonester huonekaluja uusiomuovista.
sähkötekninen teollisuus – Kine Robot Solutions.
Matkailu

Rymättylän kautta kulkee Saariston rengastie.
Rymättylän saaristoon kuuluu noin 400 saarta. Rymättylän pääsaarella Otavalla sijaitsee Rymättylän kirkko, joka on todennäköisesti 1510-luvulla rakennettu kivikirkko. Rymättylän Röölä on Saukko-sillilaivaston kotisatama. Merenkulkulaitoksen yhteysalus M/S Kaidalla, jonka kotisatama on Haapalassa, pääsee tutustumaan Rymättylän ulkosaaristoon, kuten Turun kaupungin omistamaan ulkoilualueeseen Maisaareen, Ruotsalaiseen, Pakinaisiin, Pähkinäisiin, Korvenmaahan ja Samsaareen, sekä Paraisilla sijaitseviin Ahvensaareen, Maskinnamoon ja Houtsalaan.lähde?
Rymättylän kirkko – yksilaivainen pitkäkirkko.
Maskulaisten kotiseutumuseo – esittelee saaristolaisasutusta, kalastus- ja eränkäyntivälineitä; ympäristössä muita vanhoja rakennuksia.
Nuotanvetäjäpatsas – taiteilija Raimo Äijälän tekemä patsas vuodelta 1977 sijaitsee kunnantalon mäellä.
Veteraanipatsas – seppämestari Renny Terän 1992 veistämä patsas kunnantalon mäellä.
Karhuvuoren ilmavalvontatorni
Herrankukkaro - ryhmille tarkoitettu matkailukohde, joka on rakentunut vanhan kalastajatilan ympärille.
Kyliä

Rymättylän kyliä ovat Aatila, Ahteentaka, Ajola, Alakylä, Ampuminmaa, Antola, Anttila, Autuinen, Brunnila, Hanka, Hankaanperä, Heinäinen, Hintsala, Hämmärö, Hämölä, Isopoikko, Järvenperä, Kaarniitta, Kaastla, Kauppila, Kepuinen, Kinttala, Kirjala, Knaapila, Koisaari, Koivusaari, Kuivanen, Kurala, Kurinen, Kurjenrauma, Leikkinen, Leiklahti, Lookila, Maanpää, Maisaari, Maskulainen, Meinikkala, Metsäpoikko, Montola, Ojainen, Okala, Paavainen, Pakinainen, Peräinen, Poikko, Pornainen, Pulkkala, Raula, Riiainen, Riittiö, Ruokorauma, Ruotsalainen, Röölä, Saarla, Salo, Santala, Seppälä, Suikkila, Suutarla, Taipale, Tanila, Valtainen, Vanhakylä, Veluinen, Viljainen, Ylikylä, Ylttinen ja Äijälä.
Poikon kylässä sijaitsee Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymän kurssi- ja leirikeskus Kunstenniemi.
Tunnettuja rymättyläläisiä

Jukka Alihanka (1949–2013), lääkäri, säveltäjä ja sanoittaja, asui pitkään Rymättylässä
Aki Berg (s. 1977), jääkiekkoilija
Lauri Heikkilä (1957–2024), poliitikko
Ilkka Kantola (s. 1957), kansanedustaja
Tapio Laakso (s. 1985), jääkiekkoilija
Zefanias Suutarla (1834–1908), talonpoika ja valtiopäivämies
Kulttuuri > Murre

Rymättylän alueella puhutun kielen perustana on pohjoinen Lounais-Suomen murre. Rymättylän murre kuuluu Lounais-Suomen pohjoisryhmän Maskun alaryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Rymättylän pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla keitetyt silakat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rymättylä Wikimedia Commonsissa
Pörssitieto: Rymättylä Oy.
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
Teen terveysvaikutukset

Teen käytöllä arvellaan olevan niin myönteisiä kuin kielteisiäkin terveysvaikutuksia.
Myönteisiä vaikutuksia > Aivoterveys

Vuonna 2016 julkaistussa hongkongilaistutkimuksessa havaittiin, että päivittäin mustaa teetä juovat naiset sairastuivat 32 prosenttia harvemmin dementia-oireyhtymiin kuin teetä juomattomat. Naiset, jotka kuuluivat 1-2 kuppia teetä päivässä nauttivien ryhmään, pysyivät terveempinä kuin tätä enemmän nauttivat tai ne, jotka eivät juoneet teetä lainkaan. Jälkimmäisellä ryhmällä oli lisäksi suurin sairastavuus. Teetä juovien miesten sairastavuus oli kuitenkin vain 9 prosenttia pienempi. Tutkimukseen osallistui lähes 3000 ihmistä.
Teen aivoja suojaavia vaikutusmekanismeja ei tunneta kovin hyvin, mutta ne saattavat liittyä teepensaan lehtien sisältämiin psykoaktiivisiin katekiini-nimisiin flavanoleihin sekä L-teaniiniin, kenties myös kofeiiniin. Tutkimukseen osallistui noin tuhat yli 55-vuotiasta kiinalaista. Tutkittavat olivat oireettomia tutkimuksen alussa ja heidän sairautensa ja elintapansa huomioitiin tuloksessa. Tutkimus oli tavallista huolellisemmin laadittu, sillä osanottajien teenjuontitottumukset selvitettiin uudelleen seurannan päättyessä.
Myönteisiä vaikutuksia > Muuta

Vihreän teen on havaittu estävän solujen vanhenemista ja rappeutumista. Joidenkin teelaatujen sisältämät ainekset toimivat lisäksi mietoina masennuslääkkeinä. Teellä on sanottu olevan myös ruoansulatusta edistäviä vaikutuksia.
Kielteisiä vaikutuksia > Nivelreuma

Vuonna 2010 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin, että teetä juovat iäkkäät naiset sairastuivat keskimäärin 40 prosenttia useammin nivelreumaan kuin teetä juomattomat. Etenkin runsas teenjuonti lisäsi sairastavuutta. Se osanottajaryhmä, joka nautti päivittäin vähintään neljä kuppia teetä, sairastui 78 prosenttia useammin nivelreumaan. Tutkimukseen osallistui yli 76 000 vaihdevuosi-iän ohittanutta naista.
Kielteisiä vaikutuksia > Fluorin liikasaanti

Tee sisältää runsaasti haitallista fluoridia. Jo yksi kupillinen vahvaa mustaa teetä saattaa ylittää Euroopan elintarviketurvallisuusviraston asettaman fluoridin ylimmän turvallisen saannin rajan. Liian suuri fluoridin saanti saattaa häiritä esimerkiksi kilpirauhasen toimintaa tai lasten aivojen ja kudosten kehitystä ja lisätä jopa luusyövän riskiä. Suuret annokset teetä voivat aiheuttaa myös hammaskiilteen kehityshäiriön, joka ilmenee hampaiden pinnan valkoisina laikkuina. Vakavammissa tapauksessa hampaat saattavat värjäytyä tai muuttua kuoppaisiksi. Musta tee kannattaa nauttia riskin vähentämiseksi mieluimmin nuoremmista lehdistä (engl. tippy, flowery, orange) valmistettuna teenä. Myös vihreä tee sisältää mustaa teetä vähemmän fluoridia.
Kielteisiä vaikutuksia > Riippuvuus ja vieroitusoireet

Suurten teemäärien säännöllinen nauttiminen saattaa aiheuttaa kofeiiniriippuvuutta. Teen käytön vähentäminen tai lopettaminen saattaa aiheuttaa vieroitusoireita kuten väsymystä, masennusta, vihaisuutta, muistamattomuutta, keskittymisvaikeuksia, motivaation puutetta ja ruokahalun lisääntymistä.
Ristiriitaiset tulokset > Syöpä

Eläin ja solututkimuksissa on havaittu, että teen sisältämät yhdisteet vaikuttaisivat hidastavan syövän kehittymistä monella tavalla. Väestötutkimusten tulokset ovat olleet kuitenkin ristiriitaisia.
Ristiriitaiset tulokset > Sydän- ja verisuoniterveys

Vuonna 2012 julkaistun aiempiin tieteellisiin väestöseurantatutkimuksiin perustuvassa tutkimuskatsauksessa todettiin, että vihreän teen runsas nauttiminen korreloi Aasiassa alhaisemman sydänsairastavuuden kanssa. Interventiotutkimuksista ei ole kuitenkaan saatu selkeää näyttöä siitä, että vihreä tee laskisi verenpainetta tai veren rasva-arvoja, minkä vuoksi sitä ei saa markkinoida sydänterveyttä edistävänä juomana.
Mustan teen vaikutuksista sydänterveyteen on saatu ristiriitaisia tuloksia Euroopassa ja Yhdysvalloissa tehdyissä väestötutkimuksissa. Useimmissa tutkimuksissa on kyllä havaittu positiivista yhteyttä, mutta toisissa tutkimuksissa taas on havaittu päin vastoin yhteys suurempaan sairastavuuteen. Tutkijat ovat todenneet tämän johdosta, ettei ole olemassa tietoa siitä, johtuuko teen ja sydänterveyden välinen positiivinen yhteys teen juonnista vaiko teen juojien elintavoista ja ruokailutottumuksista tai ehkä siitä, että positiivisen tuloksen omaavat tutkimukset ylittävät helpommin julkaisukynnyksen. Myös teen juontia koskevia suosituksia on vaikea antaa, koska teen juonnin vaikutuksesta sydänterveyteen ei ole tehty satunnaistettuja kliinisiä tutkimuksia.
Vuoden 2012 tutkimuskatsauksen julkaisun jälkeen on saatu edelleen ristiriitaista näyttöä mustan teen vaikutuksista sydänterveyteen. Esimerkiksi vuonna 2025 julkaistussa iranilaistutkimuksessa havaittiin, että eniten teetä juovalla väestökolmanneksella (keskikulutus 9,5 kuppia viikossa) esiintyi jopa 83 prosenttia enemmän ja kohtuullisesti teetä juovilla (keskikulutus noin 5 kuppia viikossa) 66 enemmän sydänkohtauksia kuin vähiten teetä juovilla (keskikulutus 2,6 kuppia viikossa. Tutkimuksessa oli yli 5000 osanottajaa, joita seurattiin 15 vuoden ajan. Vain noin 1,5 prosenttia tutkituista käytti teen lisäksi myös kahvia
Unto Nuora

| Unto Nuora> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. syyskuuta 1967 (ikä 57)
Ammatti:  tanssija, koreografi
    
Unto Nuora (s. 8. syyskuuta 1967) on suomalainen tanssija ja koreografi. Hän on työskennellyt Helsingin kaupunginteatterin tuotannoissa 1990-luvulta alkaen.
Ura

Nuora opiskeli Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksella 1986–1990. Hän on tanssinut lukuisissa näytelmissä, kuten 108 dB (1997), Pulcinella (1999), Mulle kaikki heti (2004) ja Apospasmata (2006). Lisäksi hän on tehnyt useita rooleja esimerkiksi näytelmissä Rakastunut Shakespeare (2018), Tatu ja Patu Helsingissä (2021) ja Asmodeus ja 1313 sielua (2023). Nuora on tanssinut niin ikään näytelmissä Oopperan kummitus (1993), Sota ja rauha (1994) ja West Side Story (1996).
Puherooleja Nuora on näytellyt muun muassa televisiosarjan Parhaat vuodet osissa 17 ja 18.
Heini Ikonen

| Heini Ikonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1999 (ikä 25) Jyväskylä
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  800 metrin juoksu
Seura:  Jyväskylän Kenttäurheilijat
Valmentaja:  Antti Ikonen
Heini Anna Sofia Ikonen (s. 22. maaliskuuta 1999 Jyväskylä) on suomalainen keskimatkanjuoksija, joka edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Hänen valmentajansa on vuodesta 2023 lähtien ollut Antti Ikonen. Sitä ennen häntä valmensi Ari Nummela.
Ikonen saavutti sisäratojen SM-kilpailuissa vuonna 2020 hopeaa 800 metrin juoksussa, 2022 ja 2024 kultaa viestissä ja 2023 pronssia 800 metrillä sekä 2025 hopeaa 1 500 metrillä ja pronssia 800 metrillä. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 4 × 400 metrin viestissä kultaa 2019, hopeaa 2017 ja 2024 ja pronssia 2022, 4 × 800 metrin viestissä kultaa 2019 sekä hopeaa 2017 ja 2018, 4 × 1 500 metrin viestissä hopeaa 2020 ja 2021 sekä 4 000 metrin viestissä kultaa 2024 ja pronssia 2022. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän on on saanut joukkuekilpailussa hopeaa 2023. Kalevan kisoissa hän on parhaimmillaan sijoittunut 800 metrillä neljänneksi 2019.
Ikosen ennätys 800 metrillä on Kuortaneella 17. kesäkuuta 2023 juostu 2.05,37.
Vantaan ja Helsingin pitäjän keskiaika

| Vantaan ja Helsingin pitäjän keskiaika |
| --- | --- |

Kirjailija:  Tapio Salminen
Kuvittaja:  Tom Björklund (maalauksia), Heikki Kalliomaa (ulkoasu)
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Vantaan kaupunki
Julkaistu:  2013
Sivumäärä:  648
ISBN:  978-952-443-455-3
Sarja: Vantaan kaupungin historian kirjasarja
Edeltävä:  Vantaan esihistoria
Seuraava:  Helsingin pitäjän historia II
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vantaan ja Helsingin pitäjän keskiaika on Vantaan kaupungin vuonna 2013 julkaisema, Tapio Salmisen kirjoittama teos, joka muodostaa kuudennen osan Vantaan historian teossarjasta. Lähes 650-sivuinen teos luo kattavan ja ajanmukaisen yleiskuvan Uudenmaan rannikon keskiajan historiasta ennen Helsingin kaupungin perustamisvuotta 1550. Nykyinen Vantaa oli tuolloin osa Helsingin pitäjää, josta 1300- ja 1400-luvun aikalaislähteissä käytettiin nimitystä Helsinga.
Vuonna 2013 julkaistun kirjan julkistuspäivä oli 14. tammikuuta 2014.
Aiheesta muualla

Kaisa Halonen (28.1.2014) Väitellään: Elämä keskiajalla oli kurjaa, Tapio Salminen! (kirkkojakaupunki.fi)
Vantaan ja Helsingin pitäjän keskiaika - Identiteettipohjaa keskiajalta (2015) (Arkistoitu – Internet Archive) (kotiseutuliitto.fi)
Vantaan historia 1946-1977

| Vantaan historia 1946-1977: Kasvua, yhteistyötä, hyvinvointia |
| --- | --- |
 Teoksen kansikuva.
Kirjailija:  Pekka Ahtiainen, Jukka Tervonen
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Vantaan kaupunki
Julkaistu:  2002
Sivumäärä:  555
ISBN:  952-443-067-3
Sarja: Vantaan kaupungin historian kirjasarja
Edeltävä:  Helsingin maalaiskunnan historia 1865-1945
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vantaan historia 1946-1977: Kasvua, yhteistyötä, hyvinvointia on Pekka Ahtiaisen ja Jukka Tervosen kirjoittama, Vantaan kaupungin vuonna 2002 julkaisema, Vantaan kaupungin historian kuusiosoiseen teossarjaan kuuluva tietokirja. Teos johdattaa Vantaan lähimenneisyyteen, ja kaupungin kasvuun. Historiateoksen tarkastelujakson alkuvuonna 1946 Helsingin maalaiskunta menetti suuressa alueluovutuksessa mittavasti maata ja kaksi kolmasosaa väestöstään Helsingille. Vuonna 1972 jäljelle jäänyt maalaiskunta muutettiin Vantaan kauppalaksi ja vuonna 1974 edelleen Vantaan kaupungiksi. Seuranneen kolmen vuosikymmenen aikana Vantaasta kehittyi Suomen suurimpiin lukeutuva kaupunki.
Aiheesta muualla

Eino Jutikkala (2003) Sulatusuuni Vantaa. Teoksen Vantaan historia 1946-1977 kirja-arvostelu (Historiallinen aikakauskirja 101 (2003) : 1, 31; pdf, vaatii artikkelin lukuoikeuden tieteellisen kirjaston tms. kautta) (Arkistoitu – Internet Archive) (finna.fi)
Olli Vapalahti

| Olli Vapalahti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1963 (ikä 61–62)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  zoonoosivirologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL, LT)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Palkinnot:  Suomalainen Tiedeakatemia (jäsen 2018-)
Aiheesta muualla
Olli Vapalahti (researchportal.helsinki.fi)
Olli Pekka Vapalahti (s. 1963) on suomalainen lääkäri ja tutkija, joka toimii Helsingin yliopiston zoonoosivirologian professorina. Häntä on haastateltu useasti tiedotusvälineissä muun muassa borrelioosiin, myyräkuumeeseen, zika- ja koronavirukseen liittyen.
Vapalahti opiskeli lääkäriksi (LL) Helsingin yliopistossa, ja väitteli siellä edelleen lääketieteen tohtoriksi. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1996) oli otsikoitu Genetic and antigenic properties of Puumala and Tula viruses.
Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Vapalahti on ollut vuodesta 2018. Hänen isänsä oli neurokirurgian professori Matti Vapalahti.
Aiheesta muualla

Olli Vapalahden julkaisupofiili Google Scholarissa (englanniksi) (google.com)
Olli Vapalahti. University of Helsinki, Professor (englanniksi) (researchgate.net)
Suomen vaarallisimmat ötökät (23.6.2016) (yle.fi)
Tiedeykkönen Extra - Zoonoosit: Onko lepakko vampyyrin veroinen tappaja? (18.12.2017) (yle.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Scopus
McLaren

|  McLaren-Mercedes |
| --- | --- |

Koko nimi:  McLaren F1 Team
Päämaja:   Woking, Englanti
Tallipäällikkö:   Andrea Stella
Tekninen johtaja:   Rob Marshall  Peter Prodromou (aerodynamiikka)  David Sanchez (suorityskyky)
Perustaja:   Bruce McLaren
Kilpakuljettajat:  4.  Lando Norris 81.  Oscar Piastri
Testikuljettajat:   Pato O’Ward  Ryō Hirakawa  Will Stevens  Oliver Turvey
Runko:  MCL39
Moottori:  Mercedes-AMG F1 M15 E Performance
Renkaat:  P Pirelli
Ensimmäinen kilpailu:  Monacon GP 1966
Kilpailuja:  975 (971 starttia)
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  9 (1974, 1984, 1985, 1988, 1989, 1990, 1991, 1998, 2024)
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  12 (1974, 1976, 1984, 1985, 1986, 1988, 1989, 1990, 1991, 1998, 1999, 2008)
Voittoja:  190
Paalupaikkoja:  165
Nopeimpia kierroksia:  172
Sijoitus kaudella 2024:  1. (666 p.)
McLaren on brittiläinen Formula 1 -talli, jonka perusti uusiseelantilainen Bruce McLaren.
McLaren tunnetaan erityisesti Formula 1 -tallina, mutta se on kilpaillut myös Indianapolis 500 -kilpailuissa, Can-Am-sarjassa ja Le Mansin 24 tunnin ajossa. Vaikka tallin perustaja oli uusiseelantilainen, talli kilpailee Britannian lipun alla.
McLaren International -yhtiö (nykyään McLaren Racing) perustettiin vuonna 1963, jolloin aloitettiin McLarenin ensimmäisen Formula 1 -auton rakennustyöt. Debyyttinsä auto teki Monacon Grand Prix’ssä vuonna 1966.
Talli käytti kauteen 1983 asti pääosin Ford-Cosworthin moottoreita, kunnes siirtyi TAG-Porschen moottoreihin kauden 1983 lopussa, joita talli käytti vuoteen 1987 asti. Sen jälkeen Hondan moottorit toivat menestyksekkään jakson kausina 1988–1992. Ford-Cosworth toimitti tallille moottorit vuonna 1993 ja Peugeot vuonna 1994, jonka jälkeen kausina 1995–2014 tallille moottorit toimitti Mercedes. Kausiksi 2015–2017 McLaren palasi Hondan moottoreihin. Kaudet 2018–2020 McLaren ajoi Renault’n moottoreilla ja kaudesta 2021 alkaen taas Mercedesin moottoreilla.