stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rooman–Parthian sota (40 eaa.–33 eaa.)
Tausta

Parthia oli alkujaan yksi Persian valtakunnan satraappikunnista, mutta 200-luvun eaa. puolivälissä parthialaiset nousivat kapinaan. Tuolloin Persiaa hallitsivat seleukidit, jotka myös olivat sodassa Rooman kanssa. Pian parthialaiset valtasivat suuren osan entisestä Persian valtakunnasta samalla kun Roomalaiset valtasivat seleukidien hallitsemat alueet. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Parthia oli suuri ja kukoistava valtakunta, jonka suurimmat ongelmat olivat sisäiset valtataistelut arsakidien hallitsijasuvun sisällä ja pitkien rajojen puolustaminen valtakunnan itäosissa. Rooman ja Parthian välinen konflikti koski yleensä kuka hallitsi Armenian kuningaskuntaa sekä Tigriksen ja Eufratin yläjuoksujen hallintaa, joiden kautta tärkeät kauppareitit kulkivat. Roomalainen Lucullus uhkasi hyökätä Parthiaan vuonna 69 eaa. sotiessaan Armeniassa. Pompeius teki puolestaan hyökkäyksen vuonna 66 eaa., mutta kumpikaan osapuoli ei ollut kovin kiinnostunut vastapuolen alueista. Lopulta Rooma voitti jonkin verran alueita, mutta Parthia liittoutui Armenian kanssa. Seuranneen vuosikymmenien aikana Parthia ja Rooma keskittyivät sisäisiin konflikteihin. Rauha rikkoontui kuitenkin vuonna 55 eaa. kun Crassus hyökkäsi Parthiaa vastaan. Hän kärsi kuitenkin raskaan tappion Carrhaen taistelussa vuonna 53 eaa. Roomassa Crassuksen tappiota pidettiin häpeällisenä. Parthialaiset eivät pystyneet käyttämään voittoaan hyväkseen ja he tekivät vain lyhyen ryöstöretken roomalaiselle alueelle vuonna 51 eaa. Ennen kuolemaansa Julius Caesar suunnitteli suurta sotaretkeä Parhiaan vastaan.
Julius Caesarin murhan jälkeen vuonna 44 eaa. valtaan nousi Roomassa Toinen triumviraatti, jonka jäseniä olivat Marcus Antonius, Octavianus ja Lepidus. Kukistettuaan Caesarin murhaajat vuonna 42 eaa. triumvirit jakoivat valtakunnan keskenään. Antonius sai valtakunnan itäosat. Vuonna 41 eaa. Antonius suunnitteli sotaa Parthiaa vastaan. Antonius kokosi joukkoja Syyrian Palmyraan. Parthialaiset siirsivät tämän takia joukkoja Mesopotamiaan. Talven tullessa Antonius palasi kuitenkin Aleksandriaan.
Parthialaisten hyökkäys

Parthialaiset käyttivät Antoniuksen poissaoloa hyväkseen ja aloittivat oman hyökkäyksensä. Parthialaisia johti kruununprinssi Pakoros I ja Quintus Labienus. Triumvirien vastustajat olivat lähettäneet Labienuksen pyytämään apua parthialaisilta, mutta heidän kukistuttuaan Labienus oli jäänyt parthialaisten luokse. Parthialaisten hyökkäys alkoi aikaisin keväällä 40 eaa. Syyria vallattiin ennen kuin Antonius oli päässyt palaamaan. Pakoros valtasi Palestiinan ja asetti erään Antigonoksen Juudeaan kuninkaaksi. Herodes pakeni Roomaan ja hänen veljensä Fasael vangittiin. Labienus valtasi Kilikian ja jatkoi sotaretkeä Joonian rannikkoa kohti. Antonius joutui kuitenkin palaamaan Italiaan varmistamaan asemiaan siellä.
Antonius lähetti Publius Ventidius Bassuksen yrittämään vallata takaisin Vähän-Aasian. Ventidius onnistui yli odotusten. Hän yllätti Labienuksen ja pakotti hänet pakenemaan itään. Lopulta Ventidius kukisti Labienuksen Taurus-vuorilla vuoden 39 eaa. kesällä. Labienus pakeni Kilikiaan, mutta hänet saatiin kiinni ja ilmeisesti hänet tapettiin. Myöhemmin Ventidius kukisti Franipateen, joka oli nimitetty juuri vallatun Syyrian satraapiksi. Franipates kaatui taistelussa ja parthialaiset pakenivat Eufratin yli. Parthialaiset hyökkäsivät vielä uudelleen Pakoroksen johdolla, mutta Ventidiuksen onnistui väijyttävä hänet. Pakoros kaatui taistelussa ja parthialaiset pakenivat jälleen. Osa parthialaisista pakeni Kommageneen, jonka kuningas Antiokhos ei suostunut luovuttamaan heitä roomalaisille.
Antonius vietti talven Ateenassa ja valmistautui matkustamaan itään vuoden 38 eaa. keväällä. Antonius saapui paikalle kun Venditus oli aloittanut Samosatan kaupungin piirityksen. Antonius otti joukot omaan komentoonsa. Antiokhos olisi ollut valmis neuvotteluihin, mutta Antonius kieltäytyi. Piiritys osoittautui kuitenkin vaikeaksi ja lopulta Antoniuksen oli pakko neuvotella. Venditus palasi Roomaan, jossa hänelle myönnettiin triumfi vuonna 38 eaa.
Antoniuksen hyökkäys

Samalla Antionius alkoi suunnitella hyökkäystä Parthiaan. Tilanne muuttui vieläkin edullisemmaksi kun kuningas Orodes luopui vallasta vuoden 38 eaa. lopulla tai vuonna 37 eaa. Orodeella oli kolmekymmentä poikaa, joista hän valitsi seuraajakseen Fraateen, joka ensitöikseen tapatutti veljensä, poikansa ja isänsä. Parthian ylimystö kapinoi heti Fraatesta vastaan. Antoniuksella kului kuitenkin aikaa idän maakuntien olojen järjestämisessä. Vuonna 37 eaa. eräs Monaeses, joka kuului merkittävään parthialaiseen sukuun, saapui Antoniuksen luokse pyytämään tämän apua.
Vuoden 36 eaa. alussa P. Canidius Crassus sai Armenian kuninkaan Artavasdeen puolelleen. Canidius kukisti seuraavana syksynä iberialaiset ja albanialaiset. Canidiuksen menestykset tukivat Roomalaiset sivustaa. Samalla Antonius lähetti parthialaisille vaatimuksen saada takaisin Carrhaen taistelussa menetetyt legioonien sotamerkit. Fraates kieltäytyi. Antonius siirtyi armeijansa kanssa Zeugmaan ja Fraates siirtyi joukkoineen Mesopotamiaan.  Antonius ei halunnut tehdä samaa virhettä kun Crassus, vaan marssi armeijansa kanssa pohjoiseen, Armeniaa kohti. Pian hänen armeijaansa liittyivät Canidius ja paikallisten kuninkaiden joukkoja. Antoniuksella oli ehkä 16 legioonaa ja lisäjoukkoja. Artavasdes luovutti Antoniukselle suuren määrän katafrakteja ja kevyttä ratsuväkeä, ehkä jopa 16 000 miestä. Armeija oli suurempi kuin se jolla Caesar oli vallannut Gallian.
Antoniuksen suunnitelma oli luultavasti hyökätä Meediaan ja sen jälkeen palata Armeniaan. Tämä olisi nostanut joukkojen mielialaa ja auttanut Fraatesta vastustavia ylimyksiä. Antonius tiesi ettei Parthiaa pystyttäisi valtaamaan yhden sotaretken aikana. Aluksi sotaretki sujui hyvin. Antoniuksen joukot tunkeutuivat syvälle Meediaan ja ne pääsivät aina pääkaupunkiin Fraataan asti, ennen kuin parthialaisten armeija kerkesi paikalle. Meedian kuningas, hänkin nimeltään Artavasdes, oli jättänyt perheensä kaupunkiin. Antonius oli hyökännyt ilman piirityskalustoansa. Nyt tätä kuitenkin tarvittiin. Fraateen ratsuväki yllätti matkalla olleen kuormaston ja tuhosi piirityskaluston. Armenian Artavasdes luopui Antoniuksesta ja perääntyi Armeniaan. Pontoksen kuningas Polemon I joutui parthialaisten vangiksi. Seurasi useita yhteenottoja. Useimmista Antonius selvisi voittajana, mutta hän ei pystynyt seuraamaan vihollisen ratsuväkeä. Pian Antoniuksen oli pakko luopua piirityksestä. Antoniuksen armeija perääntyi Armeniaan 27 päivää kestäneen marssin aikana. Antonius sopi riitansa Armenian Artavasdeen kanssa ja armeija pääsi lopulta turvaan Kappadokiaan keskitalven aikaan.
Sodan jälkeen

Antonius päätti tämän jälkeen kostaa Armenian Artavasdeelle. Hän suunnitteli myös uutta hyökkäystä Parthiaan, mutta tämä saattoi onnistua vain jos Armenia oli varmasti Rooman puolella. Pian Antonius sai yllättävän lähetystön Meedian Artavasdeelta. Lähettiläänä toimi vangiksi jäänyt Pontoksen kuningas Polemon. Hän ehdotti Antoniukselle liittoa ja Antonius suostui. Vuonna 34 eaa. Antonius vangitsi Artavasdeen ja valtasi koko maan.
Vuonna 33 eaa. Antonius valmisteli uutta hyökkäystä Parthiaan, tällä kertaa Meedian Artavasdeen kanssa. Artavasdeen tytär Iotape oli kihlattu Antoniuksen pojan Alexander Helioksen kanssa. Melkein koko Antoniuksen armeija oli Armeniassa valmiina hyökkäykseen. Antoniuksen ja Octavianuksen välit ajautuivat kuitenkin sotaan ja Antoniuksen oli luovuttava Parthian valloituksesta.
Tracheiá

| --- | --- |
Muut nimet:  Tracheía (Τραχεία), Trachiá (Τραχιά)
Sijainti:  39°46′18″N, 19°29′47″E, Keski-Korfu ja Diapontiset saaret Korfu, Jooniansaaret Kreikka
Saariryhmä:  Diapontiset saaret, Jooniansaaret
Merialue:  Joonianmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,02 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tracheiá (kreik. Τραχειά, myös Tracheía, Τραχεία, Trachiá, Τραχιά) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja tarkemmin Diapontisiin saariin, ja sijaitsee Mathrákin saaren länsipuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,02 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Tracheiá kuuluu Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kuntaan, Korfun alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen.
Théodore Rousseau

Theodore Rousseau
Maisema, 1842.
Tammia d'Apremontissa, 1855.
Théodore Rousseau (15. huhtikuuta 1812 Pariisi − 22. joulukuuta 1867 Barbizon) oli ranskalainen taidemaalari ja yksi Barbizonin koulun perustajista.
Rousseau maalasi maisemia, joissa luonnon ilmiöiden havainnointi oli etualalla. Rousseaun luonnoksia ja akvarelleja pidetään raikkaampina kuin hänen öljyväritöitään, jotka usein ovat raskassävyisiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Théodore Rousseau Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  KulturNav  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
The Tower at Stony Wood

| The Tower at Stony Wood |
| --- | --- |

Kirjailija:  Patricia A. McKillip
Kansitaiteilija:  Kinuko Y. Craft
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Ace Books
Julkaistu:  2000
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  294
ISBN:  0-441-00733-3

Edeltävä:  Basiliskin laulu
Seuraava:  Unohdettu Ombria
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Tower at Stony Wood on Patricia A. McKillipin vuonna 2000 ilmestynyt fantasiaromaani. Teos oli Nebula-palkinnon ehdokkaana vuonna 2001.
Aiheesta muualla

Margo MacDonald: The Tower at Stony Wood. The SF Site 2000. (englanniksi)
Robert M. Tilendis: The Tower at Stony Wood (Arkistoitu – Internet Archive). Green Man Review 2000. (englanniksi)
Rooman perustamistarina

Capitoliumin susi, pronssiveistos. Naarassusi imettämässä Romulusta ja Remusta symboloi Rooman kaupunkia ja valtakuntaa.
Rooman perustamistarina kertoo, kuinka kaksosveljekset Romulus ja Remus perustivat Rooman kaupungin 21. huhtikuuta 753 eaa. Tarinasta on olemassa erilaisia versioita. Kreikkalainen taru kehittyi ehkä 500-luvulla eaa. Se yhdistyi roomalaiseen perustamistaruun 200-luvulla kreikaksi kirjoittaneiden roomalaisten historioitsijoiden aikana. Todellisuudessa Roomaa ei koskaan varsinaisesti perustettu, vaan se kehittyi kaupungiksi pitkän ajan kuluessa.
Taru

Tarun mukaan Rooman perustaneet kaksosveljekset Romulus ja Remus olivat troijalaisen Aeneaan ja edelleen Alba Longan latinalaisten kuninkaan Numitorin jälkeläisiä. Kuningas Numitorin oli syössyt valtaistuimelta hänen julma veljensä Amulius, kun Numitorin tytär Rhea Silvia oli synnyttämässä. Rhea Silvia oli Vestan neitsyt, jonka sodanjumala Mars oli tehnyt raskaaksi, niinpä kaksospojat olivat puolittain jumalia. Uusi kuningas Amulius määräsi pojat hukutettavaksi. Palvelijatar pani pojat koriin ja laski Tiberjoen vietäväksi. Naarassusi löysi heidät Palatiumkukkulan juurella sijainneesta kosteikosta ja ruokki heitä luolassaan. Sen jälkeen paimen Faustulus ja hänen vaimonsa Acca Larentia ottivat heidät huostaansa. Kun kaksoset olivat riittävän vanhoja, he saivat selville alkuperänsä ja palauttivat tukijajoukkojensa avulla Alba Longan valtaistuimen Numitorille.
Romulus ja Remus jättivät Alba Longan perustaakseen oman kaupungin paikalle, josta heidät oli löydetty. He valitsivat kumpikin oman paikkansa ja pyrkivät selvittämään enteiden avulla, kumpi oli parempi. Romulus vei voiton ja julistautui kaupungin perustajaksi. Hän kynti kaupunkinsa ympäri vaon, kuten etruskien tapana oli. Kun Remus hyppäsi pilkallisesti vaon yli, Romulus surmasi veljensä. Romuluksen nimestä juontuu näin kaupungin nimi. Koska kaupungissa ei ollut naisia, Romulus kutsui sabiinilaisia juhlaan ja ryösti heidän naimattomat tyttärensä, josta seurauksena oli roomalaisten ja sabiinien yhdistyminen. Romulus ja sabiinien kuningas Tatius hallitsivat yhdessä viiden vuoden ajan, kunnes Tatius kuoli. Romulus hallitsi Roomaa 38 vuoden ajan. Sen jälkeen hän katosi myrskyssä, ja hänen julistettiin varjelevan Roomaa taivaasta käsin Quirinus-jumalana.
Kreikkalainen taru

Toisen tarinan mukaan, jonka on kirjannut kreikkalainen historioitsija Dionysios Halikarnassoslainen, Aeneas vei troijalaisia merimatkalle. Kun aikaa oli kulunut myrskyävällä merellä, he ajautuivat Tiberin rannalle. Pian maihinnousun jälkeen miehet halusivat lähteä merelle, mutta mukana olleet naiset eivät halunneet lähteä. Yksi naisista nimeltä Roma ehdotti, että naiset polttaisivat laivat estääkseen lähdön. Ensin miehet suuttuivat Romalle, mutta pian he huomasivat, että paikka oli ihanteellinen asuinpaikka. Paikka sai nimensä laivat sytyttäneen naisen kunniaksi.
Perustamisvuosi

Kaupungin perustamisvuosi perustuu Terentius Varron teoksiin, muitakin vuosia on annettu vuosien 758 eaa. ja 728 eaa. välillä. Tarun mukaan kaupungin perustaminen tapahtui 438 vuotta Troijan valloituksen jälkeen. Kaupungin perustamista on käytetty myöhemmin myös ajanlaskun alkukohtana (ab urbe condita). Tätä eivät roomalaiset yleisesti käyttäneet, mutta se esiintyy joissain luetteloissa konsuleista, ja myöhemmät historioitsijat omaksuivat sen.
Perustamisjuhla

Kaupungin perustamista juhlittiin Pales-jumalan mukaan nimetyssä Parilia-juhlassa 21. huhtikuuta.
Päivä on saattanut olla myös vuoden vaihtumisen merkki, konsulien virkaanastumisen 1. tammikuuta ohella.
Aiheesta muualla

Sjögren, Otto: Historiallinen lukukirja: Vanha ja Keski-aika,Project Gutenberg
Giovanni Bologna: Sabiinittarien ryöstö
Rosoksasiini

| --- | --- |

Rosoksasiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1-etyyli-4-okso-7-pyridin-4-yylikinoliini-3-karboksyylihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 40034-42-2
ATC-koodi: J01MB01
PubChem CID: 287180
DrugBank: DB00817
Kemialliset tiedot
Kaava: C17H14N2O3 
Moolimassa: 294,302
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 290 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 6 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Rosoksasiini (C17H14N2O3) on kinoliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä antibioottina muun muassa hengitystie- ja virtsatieinfektioissa.
Ominaisuudet ja käyttö

Rosoksasiini on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännössä veteen liukenematonta.
Rosoksasiini kuuluu niin sanottuihin ensimmäisen sukupolven kinoliiniantibiootteihin. Yhdiste inhiboi bakteerien DNA-gyraasin ja topoisomeraasi IV:n toimintaa. Tämä johtaa siihen, että DNA:n kaksoiskierre ei avaudu replikoitumista varten, eivätkä solut pääse kasvamaan ja jakaantumaan. Rosoksasiini on laajakirjoinen antibiootti ja tehoaa niin gramnegatiivisiin kuin -positiivisiinkin bakteereihin muun muassa Escherichia-, Providencia-, Klebsiella-, Pseudomonas- , Neisseria- ja Haemophilus-sukujen bakteereihin. Sitä voidaan käyttää hengitys- ja virtsatieinfektioiden sekä eräiden sukupuolitautien kuten tippurin hoitamiseen.
Haittavaikutukset

Rosoksasiinin haittavaikutukset ovat kinoliineille tyypillisiä. Niitä ovat muun muassa ihon kutina, ruoansulatuskanavan ärsytys sekä vaikutukset keskushermostoon, jotka voivat ilmetä huimauksena, uneliaisuutena ja näköhäiriöinä.
Synteesi

Rosoksasiinin valmistuksessa käytettävä synteesi on viisivaiheinen. m-nitrobentsaldehydistä valmistetaan 4-(3-aminofenyyli)pyridiiniä, joka kondensoidaan dietyylietoksimetyleenimalonaatin kanssa. Muodostuvan tuotteen etylointi ja esteriryhmän hydrolyysi muodostaa rosoksasiinia.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Rosoxacin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Rosoxacin (englanniksi)
ChemBlink: Rosoxacin (englanniksi)
Rotkotangara

| Rotkotangara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rotkotangarat Calyptophilidae
Suku::  Rotkotangarat Calyptophilus
Laji::  frugivorus
Kaksiosainen nimi
 Calyptophilus frugivorus  (Cory, 1883) 
Alalajit
 C. f. abbotti  C. f. frugivorus  C. f. neibae 
Katso myös
   Rotkotangara Wikispeciesissä   Rotkotangara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rotkotangara (Calyptophilus frugivorus) on rotkotangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Hispaniolan saarelta.
Koko ja ulkonäkö

Rotkotangara voi kasvaa 17–20 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Rotkotangara on päästään, selästään ja siivistään ruskea. Siipien taipeessa ja alapuolella on keltaista. Lajilla on keltainen rengas silmien ympärillä. Linnun kurkku ja vatsa ovat valkoiset ja kyljet vaaleanharmaat. Rotkotangaran alalajeista C. f. abbotti on nimialalajia harmaampi ja C. f. neibae tummempi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Rotkotangaraa tavataan Dominikaanisesta tasavallasta. Alalaji C. f. abbotti eli Haitille kuuluvalla Gonâven saarella, mutta on todennäköisesti kuollut sukupuuttoon elinympäristön häviämisen vuoksi. Lajin elinympäristöä ovat tiheät metsien pohjakerrokset ja pensaikot. Usein sitä tavataan rotkoista jokien läheisyydestä. Rotkotangaran ravintoa ovat hyönteiset ja muut selkärangattomat eläimet ja satunnaisesti myös hedelmät. Lintu pesii touko-heinäkuussa. Rotkotangarakantaa uhkaa elinympäristön häviäminen hakkuiden takia ja se luokitellaan silmälläpidettäväksi lajiksi.
Tove

| Tove |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  12. joulukuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Tuovi, Duová
Vastineita eri kielissä:  Tova
Nimen alkuperä:  skandinaavinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tove on skandinaavinen naisen etunimi. Nimi on todennäköisimmin johdettu joko ukkosenjumalan nimestä Tor tai toisen selityksen mukaan  kyyhkystä tarkoittavasta sanasta Due.
Suomessa nimi Tove on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 803 naiselle ja alle kymmenelle miehelle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Toven nimipäivä on 12. joulukuuta.
Tunnettuja Toveja

Tove Alexandersson (s. 1992), ruotsalainen suunnistaja ja hiihtosuunnistaja
Tove Almqvist (s. 1996), ruotsalainen jalkapalloilija
Tove Alsterdal (s. 1960), ruotsalainen toimittaja ja kirjailija
Tove Appelgren (s. 1969), suomenruotsalainen kirjailija ja teatteriohjaaja
Tove Bull (s. 1945), norjalainen kielitieteilijä ja yliopiston rehtori
Tove Ditlevsen (1917–1976), tanskalainen kirjailija
Tove Edfeldt (s. 1983), ruotsalainen näyttelijä
Tove Fergo (1946–2015), tanskalainen pappi, poliitikko ja ministeri
Tove Hedström (1907–1944), suomalainen kirjailija
Tove Idström (1954–2019), suomalainen elokuva- ja televisiokäsikirjoittaja, dramaturgi
Tove Jaarnek (s. 1965), ruotsalainen laulaja
Tove Jansson (1914–2001), suomenruotsalainen kirjailija, taidemaalari ja sarjakuvapiirtäjä, muumitarinoiden luoja
Tove Lindbo Larsen (1928–2018), tanskalainen poliitikko ja ministeri
Tove Nielsen (s. 1941), tanskalainen poliitikko, ministeri ja europarlamentaarikko
Tove Nilsen (s. 1952), norjalainen kirjailija ja kriitikko
Tove Nilsson, Tove Lo (s. 1987), ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä
Tove Riska (1923–1995), suomalainen rakennus- ja taidehistorioitsija
Tove Salokivi (s. 1997), suomalainen käsipalloilija
Tove Selin (s. 1966), suomalainen kansalaisaktivisti ja tietokirjailija
Tove Skutnabb-Kangas (1940–2023), kielitieteilijä ja pedagogi
Tove Slotte (s. 1957), suomalainen kuvittaja ja graafinen suunnittelija
Tove Strand (s. 1946), norjalainen poliitikko ja ministeri
Tove Styrke (s. 1992), ruotsalainen poplaulaja
Tove Søby (s. 1993), tanskalainen ratameloja
Tove Torvalds (o.s. Monni), karaten Suomen-mestari, Linus Torvaldsin puoliso
Tove Veierød (s. 1940), norjalainen poliitikko ja ministeri
Tove Åman (s. 1970), suomalainen oopperalaulaja
Rooman keisarien elämäkertoja

| Rooman keisarien elämäkertoja> De vita Caesarum |
| --- | --- |
 Sivu teoksen käsikirjoituksesta vuodelta 1477.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Suetonius
Kieli:  latina
Genre:  elämäkerta
Julkaistu:  n. 121 jaa.
Suomennos
Suomentaja:  J. A. Hollo
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1960 (2. painos 1999)
Sivumäärä:  444
ISBN:  951-0-23522-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rooman keisarien elämäkertoja (lat. De vita Caesarum, ”Keisarien elämästä”) on Suetoniuksen kirjoittama elämäkertojen kokoelma, johon sisältyy kertomukset Julius Caesarin ja yhdentoista Rooman valtakunnan ensimmäisen keisarin elämistä.
Historia

Suetonius syntyi noin vuonna 70 jaa. Hänellä oli hyvät suhteet keisari Trajanukseen ja myöhemmin Hadrianukseen. Elämäkertateoksensa Suetonius kirjoitti Hadrianuksen valtakaudella. Tuolloin hän työskenteli Hadrianuksen kanslian päällikkönä, jonka viran hän sai noin vuonna 117–119. Tehtävänsä ansiosta Suetonius pääsi käsiksi keisarilliseen arkistoon, millä oli suuri merkitys elämäkertahankkeen kannalta. Suetonius vapautettiin tehtävästään vuonna 121. Elämäkerrat on kirjoitettu valmiiksi oletettavasti tämän jälkeen. Keisarielämäkertojen lisäksi Suetonius kirjoitti lukuisia muita teoksia, muun muassa toisen elämäkertasarjan Kuuluisia miehiä.
Suetoniuksen elämäkerroista tuli jo antiikin aikana hyvin tunnettuja. Niitä luettiin laajalti, ja niiden mallin mukaan kirjoitettiin myöhemmin vastaava kokoelma keisarielämäkertoja Hadrianuksesta lähtien. Teosta luettiin edelleen laajalti keskiajalla, mikä näkyy säilyneiden käsikirjoitusten määrässä. Frankkihistorioitsija Einhard kirjoitti Kaarle Suuren elämäkerran teoksen antaman esikuvan mukaisesti.
Suetoniuksen teos on säilynyt nykyaikaan lähes kokonaisuudessaan; selvästi paremmin kuin yksikään muu Suetoniuksen kirjoituksista. Nykyäänkin teosta pidetään arvokkaana aikalaiskuvauksena Rooman keisarivallasta ja ajan henkilö- ja tapahtumahistoriasta. Vaikka sen luotettavuudessa onkin joiltakin osin puutteita, se auttaa yhdessä muiden saman ajan lähteiden kanssa muodostamaan varsin hyvän kuvan käsitellystä aikakaudesta.
J. A. Hollo suomensi teoksen suoraan latinan kielestä vuonna 1960. Suomennos ilmestyi osana Edwin Linkomiehen toimittamaa ja WSOY:n kustantamaa Antiikin klassikot -kirjasarjaa. Linkomies kirjoitti suomennokseen esipuheen.