stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turborider

| Turborider Reckless Love |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 25. maaliskuuta 2022
 Tuottaja(t): Joonas Parkkonen
 Kesto: 35.15
 Levy-yhtiö: AFM
Listasijoitukset
  3. (albumilista)    2. (fyysinen albumilista)
Reckless Loven muut julkaisut
| InVader 2016 | Turborider 2022 |   |
Singlet albumilta Turborider
 ”Outrun” Julkaistu: 10. syyskuuta 2021  ”Eyes Of A Maniac” Julkaistu: 19. marraskuuta 2021  ”Turborider” Julkaistu: 21. tammikuuta 2022  ”Bark At The Moon” Julkaistu: 21. tammikuuta 2022
Turborider on Reckless Loven viides studioalbumi, joka julkaistiin 25. maaliskuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlet ”Outrun” ”Eyes Of A Maniac”, sekä ”Turborider”. Albumin julkaisupäivää siirrettiin kuukaudella. Albumi ilmestyy yhtäaikaisesti CD:nä, vinyylinä sekä rajoitettuna erikoisboxina, joka sisältää muun muassa videopelin.
Kappaleet

Turborider – 4.25
Eyes Of A Maniac – 3.21
Outrun – 3.11
Kids Of The Arcade – 3.34
Bark At The Moon – 4.13  (Ozzy Osbourne cover)
Prelude (Flight Of The Cobra) – 0.47
Like A Cobra – 3.01
For The Love Of Good Times – 3.02
’89 Sparkle – 3.16
Future Lover Boy – 3.02
Prodigal Sons – 3.17
Kokoonpano

Olli Herman – laulu
Pepe Reckless – kitara, taustalaulu
Jalle Verne – basso, taustalaulu
Hessu Maxx – rummut, perkussiot
Arvostelut

Imperiumi: 9-/10
Inferno:
Kaaoszine:
Soundi:
Uskollisuuden ja urhoollisuuden ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia.
Uskollisuuden ja urhoollisuuden ritarikunta (kiin.: 忠勇勳章; pinyin: Zhōngyǒng xūnzhāng) on taiwanilainen kunnianosoitus, jota jaetaan sotilaille, jotka ovat joko tuhonneet vihollisen, haavoittuneet taistelussa tai johtaneet joukkoa urhoollisesti. Rauhan aikana sitä voidaan myöntää myös uskollisesta velvollisuuksien hoitamisesta ja kansalaisten puolustamisesta. Ritarikunta on perustettu vuonna 1944.
Kunnianosoitusta jaetaan yhdessä luokassa:
ritarikunnan nauha
Töreälvenin vesistö

Ruotsin päävesistöalueet
Töreälvenin vesistö (ruots. Töreälvens avrinningsområde, vesistöaluetunnus 5) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Töreälven (ruots. Töreälven) ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta,  jonka kokonaispinta-ala on 449 neliökilometriä.
Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma

Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Töreälven. Sen kokonaispituus on 40 kilometriä ja sen keskivirtaama (MQ) on 4,6 kuutiometriä sekunnissa. Joki laskee Itämereen noin 0,15 kuutiokilometriä vettä vuodessa. Talven jälkeen lumet sulavat ja aiheuttavat kevättulvan, jossa huippuvirtaamien keskiarvo (MHQ) on 43 kuutiometriä sekunnissa.
Vesistön valuma-alue

Töreälvenin vesistöllä on muihin päävesistöalueisiin verrattuna pieni valuma-alue. Se jää suuren Kalixjoen vesistön (tunnus 4) ja itseään hieman suuremman Vitånin vesistön (tunnus 6) väliin. Perämeren rannikolla on lisäksi pieniä ojien ja purojen valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on Töreälvenin vesistöä pienempi.
Vesistön valuma-alue > Valuma-alueen piirteitä

Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (59,4 %), turve (30,3 %), kalliomaa (2 %), hiekka ja sora (2,4 %), multamaa (1,2 %), savimaa (0,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,9 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (73,2 %), soita ja kosteikkoja (22,4 %), viljelymaita (0,3 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (1,1 %). Näiden lisäksi on 2,6 % vesistöjä.
Vesistöalueen piirteitä

SMHI on julkaissut tilastossaan Töreälvenin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. 
Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 5,0 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 43 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,89 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 4,6 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 43 m³/s . Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut kuukautiset keskivirtaamat. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Käännös suomeksi
Gillette

| Gillette |
| --- | --- |

Tunnuslause:  The Best a Man Can Get (suom. Parasta mitä mies voi saada)
Tuotetyyppi:  partahöylät ja muut parranajotuotteet
Omistaja:  Procter & Gamble
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Perustettu:  1901
Edelliset omistajat:  The Gillette Company
Kotisivu:  gillette.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gillette on monikansallisen Procter & Gamblen omistama partahöylien, partaterien ja muiden parranajo- ja karvanpoistotuotteiden tuotemerkki. Tuotteita valmistaa The Gillette Company. Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 1901 nimellä American Safety Razor Company, mutta vaihtoi pian nimekseen Gillette Safety Razor Company ja myöhemmin The Gillette Company. Vuonna 2005 Procter & Gamble osti yhtiön 57 miljardin Yhdysvaltain dollarin hintaan.
Gillette-tuotemerkin taustalla on vuonna 1855 syntynyt kauppamatkustaja ja keksijä King Camp Gillette joka sai idean kertakäyttöisiä teriä käyttävästä partahöylästä vuonna 1895. Ajatuksen kehittäminen toimivaksi, patentoitavaksi malliksi vei kuusi vuotta ja höylän ja terien kaupallinen valmistus alkoi vuonna 1903. Ensimmäisen maailmansodan aikana Gillette sai partahöylälleen paljon uusia käyttäjiä yhtiön solmittua sopimuksen Yhdysvaltain asevoimien kanssa partahöylien ja -terien toimittamisesta kaikille asevelvollisille. Toisella maailmansodalla oli samanlainen vaikutus: yhtiö toimitti yhdysvaltalaisille asevelvollisille 12,5 miljoonaa partahöylää ja yli 1,5 miljardia terää. Gillette laajensi toimintaansa nopeasti myös Yhdysvaltojen ulkopuolelle ja käytti toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina suuria summia televisioitujen urheilutapahtumien sponsorointiin, mikä mahdollisti yhtiön nopean kasvun.
Gillette on markkinajohtaja partahöylä- ja terämarkkinoilla: vuonna 2018 Procter & Gamblen osuus maailmanmarkkinoista oli lähes 65 %, josta valtaosa oli Gillette-brändin ansiota. Gillette on 2010-luvulla menettänyt Yhdysvaltain markkinaosuuttaan startup-yrityksille. Vuonna 2010 yhtiön osuus Yhdysvaltain markkinoista oli yli 70 %, kun vuonna 2016 se oli 54 %.
Talouslehti Forbes arvioi vuonna 2018 Gilletten olevan maailman 32. arvokkain brändi. Lehti arvioi brändin arvoksi 17,1 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Historia > Synty ja ensimmäiset vuodet

Yhtiön alkuvuosien avainhenkilöt vasemmalta oikealle: King Camp Gillette, William E. Nickerson ja John Joyce.
Gillette-yhtiö juontaa juurensa 1800-luvun loppuvuosilta, jolloin yhdysvaltalainen kauppamatkustaja ja keksijä King Camp Gillette sai ajatuksen partahöylästä, jonka terät voisi hävittää niiden tylstyttyä. Tuolloisten partahöylien terät olivat käytännössä lyhyitä partaveitsen pätkiä, jotka piti teroittaa säännöllisesti nahkavyön avulla ja lähettää välillä ammattimiehen hiottavaksi. Kipinän kertakäyttöisen terän keksimiseen Gillette sai kruunukorkin keksijältä William Painterilta, jonka yhtiön markkinoijana Gillette tuolloin työskenteli. Gillette oli patentoinut useita keksintöjä, mutta mikään niistä ei tuottanut rahaa. Painter kehotti Gilletteä keksimään jotain kruunukorkin tapaista kertakäyttöistä.
Idean kehittäminen toimivaksi malliksi ja patenttitoimistolle kelpaavaksi piirustukseksi vei kuusi vuotta. Gillettellä oli vaikeuksia löytää ketään joka kykenisi kehittämään toimivan menetelmän terien valmistamiseen ohuesta teräslevystä mutta löysi lopulta MIT:n yliopistossa kemistin tutkinnon suorittaneen William E. Nickersonin. Pian tämän jälkeen vuonna 1901 Gillette ja muut hankkeessa mukana olleet perustivat yhtiön nimeltä American Safety Razor Company. Yhtiöllä oli aluksi rahoitusvaikeuksia, mutta lopulta Gilletten vanha ystävä John Joyce sijoitti yhtiöön tuotantokaluston rakentamiseen tarvittavan summan. Tuotanto alkoi hitaasti vuonna 1903, mutta seuraavana vuonna Nickerson onnistui uuden terien hiontakoneen valmistuksessa ja myyntiluvut moninkertaistuivat. Yhtiö myi ensimmäisen toimintavuotensa aikana 51 partahöylää ja 168 terää, mutta toisena vuonna myynti nousi 90 884:ään höylään ja 123 648:aan terään. Yhtiö laajensi tuotantoa nopeasti myös Yhdysvaltojen ulkopuolelle. Vuonna 1905 yhtiö perusti myyntitoimiston Lontooseen ja partaterätehtaan Pariisiin, ja vuonna 1906 yhtiöllä oli tehdas myös Kanadassa, myyntioperaatio Meksikossa sekä Saksan kautta toimiva Euroopan jakeluverkosto.
Historia > Ensimmäinen maailmansota ja 1920-luku

Korkean hinnoittelunsa johdosta yhtiön myyntiluvut kasvoivat maltillisesti vuodesta 1908 vuoteen 1916. Parran leikkuuttaminen parturilla ja sen leikkaaminen itse partaveitsellä olivat yhä suosittuja tapoja yhdysvaltalaisten keskuudessa eikä kahden päivän sänkikään ollut epätavallinen näky. Tämä muuttui Yhdysvaltojen julistettua sodan keskusvaltoja vastaan vuonna 1917. Yhdysvaltain asevoimien säännöstöt vaativat tuolloin sotilaita hankkimaan omat parranajovälineensä ja sodan julistusvuonna yhtiö myi 1,1 miljoonaa partahöylää. Yhtiö markkinoi partahöyläänsä suunnittelemalla maavoimien ja laivaston tunnuksin koristellun partahöyläkotelon ja myi huomattavasti kilpailijoitaan AutoStropia ja Eversharpia enemmän.
Vuonna 1918 Yhdysvaltain asevoimat alkoi jakaa Gilletten parranajovälineitä jokaiselle asevelvolliselle. Myyntiluvut nousivat 3,5 miljoonaan partahöylään ja 32 miljoonaan terään. Tämän seurauksena miljoonat nuoret miehet tottuivat ajamaan partansa päivittäin Gilletten höylällä. Yhtiö hyödynsi tätä markkinoinnissaan sodan päätyttyä ja kannusti sanoma- ja aikakauslehtimainoksissaan kotiutuneita sotilaita pitämään kiinni asevoimissa omaksumastaan tavasta.
Gilletten alkuperäisen partahöylän patenttisuoja oli loppumassa vuoden 1921 marraskuussa joten pysyäkseen tulevia kilpailijoitaan edellä yhtiö toi markkinoille uuden New Improved -nimisen partahöylän ja vaihtoi hinnoitteluaan kilpailukykyisemmäksi. Alkuperäisen partahöylän nimeksi annettiin Old Type ja sen hinta alennettiin aiemmasta viidestä dollarista yhteen dollariin, mikä teki siitä tarpeeksi edullisen hankinnan myös alempiin tuloluokkiin kuuluville. Tämän seurauksena Gilletten terämarkkinat laajenivat huomattavasti ja yksikkömyynti kymmenkertaistui vuodesta 1917 vuoteen 1925. Yhtiö laajensi myös toimintaansa Yhdysvaltojen ulkopuolella heti sodan loputtua: Lontoossa avattiin New Improved -höyliä valmistava tehdas ja yhtiö perusti tusinoittain myyntitoimistoja ja tytäryhtiöitä Eurooppaan ja muualle maailmaan.
Gillette koki takaiskun vuosikymmenen lopulla sen kilpailijan AutoStropin haastaessa yhtiön oikeuteen patenttirikkomuksesta. Asia sovittiin oikeuden ulkopuolella ja Gillette lupautui ostamaan AutoStropin 310 000:lla äänestysoikeudettomalla Gilletten osakkeella. Ennen kaupan toteutumista AutoStropin määräämässä tilintarkastuksessa kävi kuitenkin ilmi että Gillette oli liioitellut myyntilukujaan ja tuottojaan usean vuoden ajan ja maksanut bonuksia yhtiöjohdolle näiden myyntilukujen perusteella. AutoStrop lupasi toteuttaa kaupan tästäkin huolimatta mutta vaati suuren määrän etuoikeutettuja osakkeita äänioikeudettomien osakkeiden sijaan. Yritysfuusio toteutui vuonna 1930 ja teki AutoStropin johtajasta Henry Gaismanista Gilletten enemmistöomistajan.
Historia > 1930-luku ja toinen maailmansota

30-luvun lama-aika heikensi Gilletten kotimaan markkina-asemaa huomattavasti. Yhtiön osuus Yhdysvaltain markkinoista tippui alle 50:een prosenttiin kuluttajien ostaessa kilpailevien valmistajien teriä ja käyttäessä samaa terää pidemmän ajan. Gillette joutui ensimmäistä kertaa kilpailemaan hinnassa kilpailevien terävalmistajien kanssa, mikä johti terien laadun huonontumiseen yhtiön venyttäessä tuotantokalustoaan. Vuonna 1932 yhtiö pyysi mainoksessaan anteeksi teriensä laskenutta tasoa ja toi samalla markkinoille uuden, laadukkaamman partaterän nimeltä Blue Blade (suom. sininen terä). Gillette kehitti myös Brushless Shaving Cream -parranajovoiteen ja toi viimeisinä lamavuosina markkinoille myös sähkökäyttöisen partakoneen joka kuitenkin vedettiin pian myynnistä.
Gillette toi vuonna 1938 markkinoille halvemman Thin Blade -partaterän (suom. ohut terä), joka oli painoltaan noin puolet aikaisemmasta Blue Blade -terästä. Halpojen tuotteiden ja hiiliteräksen puutteen ansiosta ohuemmasta terästä tuli lama- ja sotavuosien ajaksi paljon edeltäjäänsä suositumpi. Yhtiö alkoi panostaa huomattavasti markkinointiin yhdysvaltalaisissa urheilutapahtumissa sen huomattua, että sen mainonta World Series -baseballtapahtumassa nosti myyntilukuja yli kaksi kertaa odotettua enemmän.
Vaikka kilpailu oli kovaa kotimaisilla markkinoilla, Gilletten ulkomaan tytäryhtiöt alkoivat ylittää Yhdysvalloista kertyvät liikevoitot. AutoStropin terätehdas Brasiliassa mahdollisti yhtiön laajentumisen Latinalaiseen Amerikkaan, Englannissa AutoStropin ja Gilletten toiminnot yhdistettiin saman katon alle ja yhtiö rakensi uuden terätehtaan Lontooseen. Gilletten Berliinin tehdas valmisti vuonna 1937 40 prosenttia Saksan 900:sta miljoonasta terästä ja piti hallussaan 65-70:tä prosenttia Saksan terämarkkinoista. Kaksi kolmasosaa Gilletten vuoden 1937 tuotoista tuli ulkomaan operaatioista ja seuraavana vuonna - jolloin yhtiön Yhdysvaltain markkinaosuus tippui 18 %:iin - yhtiön 2,9 miljoonan dollarin voitot tulivat lähes kokonaan ulkomaan operaatioista.
Toisen maailmansodan syttyminen vähensi Gilletten höylä- ja terätuotantoa sekä Yhdysvalloissa että muualla maailmassa. Sodan seurauksena monet markkina-alueet sulkeutuivat, Saksan ja Japanin joukot pakkolunastivat yhtiön ulkomaan tehtaita ja tuotantokalustoa ja yhtiön Lontoon ja Bostonin tehtaat valjastettiin osittain asetuotantoon. Vuonna 1942 Gillette määrättiin kohdistamaan yhtiön koko partahöylätuotanto ja suurin osa terätuotannosta Yhdysvaltain asevoimille. Sodan loppuun mennessä varusmiehille oli jaettu 12,5 miljoonaa partahöylää ja puolitoista miljardia partaterää. Gillette avusti asevoimia myös sotilastiedustelussa valmistamalla yhdysvaltalaisille vakoojille tarkkoja kopioita saksalaisista partateristä jotteivät vakoojien parranajovälineet paljastaisi heitä. Yhtiö valmisti myös magneettisia, kompassina toimivia partateriä sekä karttoja ja rahaa kahvansa sisällä pitäviä partahöyliä yhdysvaltalaisia sotavankeja vapauttamaan pyrkiville tiedustelujoukoille.
Historia > Super Blue ja Wilkinson-shokki

Vuonna 1960 Gillette toi markkinoille Super Blue -partaterän, yhtiön ensimmäisen huomattavasti parannellun partaterän sitten 30-luvun Blue Bladen. Uuden terän silikonipinnoitus vähensi yhtiön laboratoriotesteissä partakarvojen tarttumista terään ja oli näin huomattavasti miellyttävämpi käyttää kuin pinnoittamattomat terät. Super Blue oli menestys ja myi enemmän kuin Blue Blade ja Thin Blade -partaterät yhteensä. Vuoden 1961 loppuun mennessä Gilletten osuus kaksipuolisten partaterien markkinoista nousi yli 90 %:iin ja 70 %:iin kaikista partateristä.
Noin kaksi vuotta Super Bluen julkaisun jälkeen, vuonna 1962, englantilainen Wilkinson Sword haastoi Gilletten tuomalla markkinoille maailman ensimmäisen ruostumattomasta teräksestä valmistetun partaterän. Terä pysyi käyttäjien mukaan terävänä noin kolme kertaa pidempään kuin parhaatkin hiiliteräksiset - Super Blue mukaan luettuna - mikä teki Wilkinsonin teristä erittäin haluttuja. Gillette oli itse asiassa Super Bluen kehittämisen aikana löytänyt pinnoitusmenetelmän jota voitiin käyttää myös terien valmistukseen ruostumattomasta teräksestä mutta sen jatkokehitys oli sysätty syrjään Super Bluen saattamiseksi markkinoille. Wilkinson käytti Gilletten patentoimaa pinnoitusmenetelmää teriensä valmistuksessa ja joutui maksamaan rojalteja Gillettelle.
Gillette ei halunnut tuoda omia ruostumattomasta teräksestä valmistettuja teriään markkinoille; Super Blue oli tuottanut yhtiölle suurta voittoa ja sen korvaaminen pidempikestoisella terällä olisi pienentänyt liikevoittoa. Lopulta yhtiö päätyi suurempaa vahinkoa välttääkseen tuomaan omat Gillette Stainless -teränsä markkinoille elokuussa 1963, noin vuosi Wilkinsonin jälkeen. Gilletten osuus maailmanlaajuisista kaksipuolisten partaterien markkinoista tippui tapauksen johdosta 90 %:sta 70 %:iin.
Kaksi vuotta Gillette Stainless -terien julkaisun jälkeen yhtiö toi markkinoille paremmasta terässeoksesta valmistetun ja kestävämpää pinnoittetta käyttävän Super Stainless -partaterän. Terä tunnettiin Euroopassa nimellä Super Silver. Samana vuonna yhtiö julkaisi myös Techmatic-partahöylän, jonka rullaksi muotoiltua terää kelattiin käytettäväksi sitä mukaa kun terä tylstyi.
Super Blue -terien menestys oli yhtiölle käännekohta jonka aikana kemiasta tuli Gillettelle yhtä tärkeä osa terien valmistusta kuin metallurgiasta. Terien pinnoitus oli Gilletten yhdysvaltalaisten ja britannialaisten tutkijoiden yhteistyön tulos. Wilkinson-jupakan seurauksena tuolloinen Gilletten hallituksen puheenjohtaja Carl Gilbert lisäsi yhtiön tutkimus- ja tuotekehitysbudjettia, rakennutti uuden tutkimuskeskuksen Rockvilleen Marylandin osavaltiossa ja rohkaisi Britannian tutkimustoiminnan laajentamista.
Historia > Trac II

Patenttipiirustus hylätystä Atra-höylästä ja kuva sen sijasta julkaistun Trac II:n Deluxe-mallista.
Gilletten ensimmäisen kaksiteräisen höylän kehitys alkoi yhtiön Englannin laboratoriossa Readingissa vuonna 1964. Tuolloin uusi työntekijä Norman C. Welsh teki kokeita kahta terää käyttävillä partahöylillä ja löysi ilmiön jota hän kutsui hystereesiksi: terän kohdatessa partakarvan se venytti karvaa ulos karvatupesta ennen leikkaamista ja mikäli toinen terä ehti karvan kohdalle tarpeeksi nopeasti, se kykeni leikkaamaan karvan vieläkin lyhyemmäksi ennen sen vetäytymistä takaisin tuppeen. Welsh kollegoineen työskenteli lähes yksinomaan Atra-nimisen kaksiteräisen höylän parissa kuuden vuoden ajan. Atra-höylässä oli kaksi vastatusten sijoitettua terää jotka leikkasivat partakarvoja ajajan liikuttaessa höylää ihollaan jynssäävin liikkein ylös ja alas.
Atra oli useissa kuluttajatesteissä osoittautunut tuolloisia partahöyliä – kuten Techmaticia – paremmaksi, mutta yhtiön markkinointipäälliköiden huolena oli että kuluttajat vieroksuisuvat uuden parranajotavan oppimista. Vaikka pakkaus- ja tuotantokalusto oli jo lähes valmis Atran massatuotantoa varten, yhtiö päätti vuoden 1970 puolivälissä suunnata resurssinsa Atran varjoon jääneen partahöyläprojektin kehittämiseen. Rex-niminen höylä ajoi parran perinteisin parranajoliikkein ja käytti hyväkseen kahta terää ja hystereesiä aivan yhtä hyvin kuin Atra. Projektilla tosin oli useita ratkaisemattomia suunnitteluongelmia liittyen sekä itse tuotteeseen että sen valmistamiseen. Bostonin Warren Nissen teki tuotesuunnittelun, Readingin Ted Pomfret selvitti terien sijoittelugeometrian ja Bostonin Frank Dorion korjasi höylän kokeellisia versioita piinanneet tukkeutumisongelmat. Pomfret myös matkusti Bostoniin useita kertoja auttamaan tuotantokaluston suunnittelussa. Rex-projekti onnistui, Atra hylättiin ja Gillette toi markkinoille Trac II:ksi nimetyn ensimmäisen kaksiteräisiä teräkasetteja käyttävän partahöylänsä syksyllä 1971. Trac II valtasi suurimman osan kalliimpien partahöylien markkinoista ja päihitti Wilkinson Swordin joitain kuukausia aikaisemmin Yhdysvalloissa julkaiseman yksiteräisiä teräkasetteja käyttävän partahöylän.
Kritiikkiä

Vuonna 2003 Gilletteä syytettiin ylihinnoittelusta investointipankki Morgan Stanleyn julkaistua raportin, jonka mukaan Gillette oli ennen Mach3-partahöylänsä julkaisua vuonna 1998 nostanut vanhojen Sensor ja Sensor Excel -tuotteidensa hintoja noin prosentilla per vuosi. Mach3:n julkaisun jälkeen hinnat olivat raportin mukaan nousseet noin kuusi prosenttia per vuosi, mikä oli lähes kaksi kertaa inflaation verran. Gillette kiisti nostaneensa hintoja inflaatiota enemmän ja puolusti hinnoitteluaan sillä, että yhtiö oli käyttänyt 10 vuotta ja 750 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria Mach3:n kehittämiseen ja kahden tehtaan tuotantokalustoihin.
Vuonna 2005 Gilletten tuolloinen kilpailija Schick toi Connecticutin piirioikeuteen siviilikanteen, jossa se syytti Gilletteä valheellisten väittämien esittämisestä M3Power-partahöylänsä mainonnassa. Oikeus totesi Gilletten TV-mainoksessa näytetyn animaation jossa paristokäyttöisen partahöylän värähtelyt saavat partakarvat suoristumaan olevan harhaanjohtava ja epätosi. Oikeus käsitteli myös mainoksessa esitettyä väitettä siitä, että värähtelyt saavat partakarvat ulkonemaan ihosta, mutta kummankaan yhtiön oikeudelle esittämät tutkimukset ja asiantuntijalausunnot eivät olleet riittäviä näyttämään väitteen olevan epätosi. Todisteiden puutteesta huolimatta oikeus kuitenkin totesi väitteen olevan kyseenalainen. Gilletteä vastaan nostettiin samoja mainosväittämiä koskeva, sekä Yhdysvalloissa että Kanadassa nostetuista syytteistä koostuva ryhmäkanne, jonka yhtiö sopi vuonna 2010.
Brittiläinen sanomalehti Daily Mail raportoi vuonna 2009 Britannian kuluttajansuojajärjestö OFT:n tutkivan Gilletten omistavaa Procter & Gamblea ja Gilletten tuotteita myyviä vähittäiskauppiaita hintakartellista. Lehti kritisoi myös Gilletten terien hinnoittelua: partateräteollisuuden sisäpiiriläinen kertoi lehdelle yhden Gillette Fusion Power -partateräkasetin valmistushinnan olevan enintään 5 Englannin penniä ja pakkausmateriaalin 2 penniä lopullisen vähittäismyyntihinnan ollessa 2,43 puntaa per teräkasetti.
Vuonna 2016 Gillette tuomittiin Ranskassa vuodesta 2003 vuoteen 2006 toimineesta hintakartellista johon oli Gilletten lisäksi osallistunut kaksitoista muuta kodinhoito- ja hygienatuotteiden valmistajaa. Ranskan kilpailuviranomaisen Autorité de la concurrencen mukaan kartelli vahingoitti kuluttajia ja kansantaloutta, sillä se kohdistui usein välttämättömiin kuluttajatuotteisiin markkinoilla joilla kilpaili vain harvoja yrityksiä. Gillette tuomittiin maksamaan sakkoja lähes 75 miljoonaa euroa.
Kritiikkiä > Populaarikulttuurissa

Gilletten moniteräisiä partahöyliä on kritisoitu parodian ja satiirin keinoin yhtiön ensimmäisestä moniteräisestä höylästä alkaen. Vuonna 1975 yhdysvaltalainen viihdeohjelma Saturday Night Live esitti sketsissään kolmiteräisen ”Triple-Trac” -partahöylän joka parodioi Gilletten kaksiteräistä Trac II -partahöylää. Vuonna 2000 ohjelma parodioi Gilletten Mach3-partahöylää fiktiivisellä ”Platinum Mach 14” -partahöylällä. Myös Mad TV -sketsiohjelma parodioi Mach3-höylää omassa sketsissään. Uutissatiirisivusto The Onion julkaisi Mach3:a satirisoivan artikkelin otsikolla ”Fuck Everything, We're Doing Five Blades” vuonna 2004, lähes kaksi vuotta ennen Gilletten viisiteräisen Fusion-partahöylän julkaisua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gillette Wikimedia Commonsissa
Gilletten kotisivut
Khaki-setti, yksi Gilletten kahdesta Yhdysvaltain maavoimille valmistamasta partahöyläsetistä
1930-luvulla valmistettu Gilletten partahöylä ja paketti Blue Blade -partateriä.
Gillette Super Speed -partahöylä ja Blue Blade -teriä partateräkotelossa.
Gilletten Blue Blade -partaterien TV-mainos 1950-luvulta.
Gillette Travel Tech -partahöylä ja paketti Gillette Super Stainless -partateriä matkarasiassa.
Messinkipäällysteinen Old Type -partahöylä 1920-luvun paikkeilta.
Thin Blade -partateräpaketteja.
Gilletten vuonna 1998 markkinoille tuoma Gillette Mach3.
Gillette Blue II
Gillette Fusion Proglide partakone 5 terällä