stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Funchal
Historia

João Gonçalves Zarco perusti Funchalin vuonna 1421. Laakean lahden muodostama syvä luonnonsatama tarjosi oivat edellytykset kylän kehittymiselle, ja se sai kaupunginoikeudet vuonna 1508. 1500-luvulla Funchalista tuli tärkeä pysähdyspaikka Euroopan ja Länsi-Intian välisillä merireiteillä. Laivoihin lastattiin satamassa sokeria ja madeiraviiniä. Funchalin tuomiokirkko rakennettiin vuosina 1493–1514.
Nykyisin Funchal on vilkas ja moderni kaupunki, joka on saarten turismin keskus lukuisine hotelleineen ja ravintoloineen.
Liikenne

Yksityisautoilu Funchalin ympäristössä on vilkasta. Kaupungin pääkadut ruuhkautuvat usein aamuisin ja iltapäivisin. Tuulettomalla säällä pakokaasut saattavat heikentää ilmanlaatua. Suuri osa autoista pysäköidään kadun varteen ja pysäköintihalleja tai -alueita on vähän. Keltasinisiä takseja on katukuvassa runsaasti.
Funchalissa on kattava ja varsin edullinen paikallisbussiverkosto. Linjoja on useita kymmeniä, ja monet niistä liikennöivät useita kertoja tunnissa. Linja-autoasemaa ei ole, vaan linjat lähtevät rantakadun varrelta. Samasta paikasta lähtevät myös useimmat Funchalin ja muiden kaupunkien sekä kylien välillä kulkevat maaseutubussit.
Funchalin pohjoisosan halki kulkee moottoritie, joka ulottuu lännessä Raposeiraan ja idässä Madeiran lentoaseman ohi Machicoon ja siitä edelleen pohjoisrannikolle Santanaan. Tiellä on useita lyhyitä tunneliosuuksia. Ydinkeskustasta Monten kaupunginosaan kulkee köysirata, ja toinen johtaa Monten läheltä Babosasista Jardim Botânicon kasvitieteelliseen puutarhaan.
Nähtävyyksiä

Sé eli Funchalin tuomiokirkko valmistui vuonna 1514. Sen suunnittelijana pidetään Pero Annes -nimistä arkkitehtia ja se sijaitsee aivan kaupungin sydämessä. Kolmilaivaisen kirkon koristeellinen katto on tehty madeirankatajasta (Juniperus cedrus).
Vanha kaupunki sijaitsee Sén kirkon itäpuolella. Sen asuinrakennukset ovat pääosin 1600- ja 1700-luvuilta. Alueella on Corpo Santo -kappeli, Santa Maria Maior -kirkko ja runsaasti pieniä ravintoloita.
Jardim Botânico on Funchalin merkittävin kasvitieteellinen puutarha, ja se avattiin vuonna 1960. Porrastetulle rinteelle rakennetussa puutarhassa on esillä lähes kaikki Madeiralla tavattavat kasvilajit sekä muita subtrooppisia kasvilajeja, kuten kaktuksia. Sen yhteydessä on lisäksi Parque do Loiro (lintupuisto), jossa on muun muassa lukuisia papukaijalajeja.
Santa Catarinan puisto sijaitsee kahden vilkkaan kadun, Avenida do Infanten ja Avenida Sá Carneiron välissä. Sitä kutsutaan myös "rakastavaisten puistoksi". Siellä on kukkaistutuksia, nurmikenttä, erilaisia puulajeja sekä Santa Catarinan kappeli, joka on rakennettu mahdollisesti jo 1425 ollen siten saaren vanhin kirkko.
Casino Park -hotelli ja sen yhteydessä oleva kasino ovat Oscar Niemayerin suunnittelemia. Kasino valmistui vuonna 1979.
Sotilasarkkitehtuuria edustavat muun muassa Pyhän Laurentiuksen palatsi (Palácio de São Lourenço), Picon linnoitus (Fortaleza do Pico) ja São Tiagon linnoitus, jossa on myös nykytaiteen museo.
Tapahtumia

Karnevaalit kuusi viikkoa ennen pääsiäistä (yksi Portugalin vanhimmista)
Kukkaisfestivaalit huhtikuun lopussa
Neitsyt Marian taivaaseen nousemisen päivä Montessa 14. ja 15. elokuuta
Madeira-ralli elokuussa (järjestetty vuodesta 1959 lähtien)
Uudenvuodenyön ilotulitus (yksi maailman tunnetuimmista)
Urheilu

Funchalista ovat kotoisin jalkapalloseurat CS Marítimo ja CD Nacional.
Kuvia Funchalista

Kauppahallin seinän kaakelitaulu
Jardim Botânico
Jardim Botânico
Funchalin sataman aallonmurtaja
Kauppahalli
Keisarinna Sissin patsas
Funchalin kasino
Monteen johtava köysirata
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Funchal Wikimedia Commonsissa
Madeiran kunnat
Calheta
Câmara de Lobos
Funchal
Machico
Ponta do Sol
Porto Moniz
Porto Santo
Ribeira Brava
Santa Cruz
Santana
São Vicente
Funchalin kunta jakautuu edelleen 10 freguesiaan.
Madeiran saaresta eteläkaakkoon sijaitsevat Selvagenssaaret kuuluvat hallinnollisesti Funchalin kuntaan. Maantieteellisesti ne ovat kuitenkin lähempänä Espanjalle kuuluvia Kanariansaaria.
Gibraltar on yksi Madeiran ystävyyskaupungeista. Britannia evakuoi toisen maailmansodan aikana Gibraltarin siirtokunnasta noin 2 000 siviilihenkilöä Madeiralle. Kuvassa tapauksen muistoksi pystytetty muistomerkki.
Sén läntinen julkisivu. Goottilaisen portaalin yläreunassa on kuninkaan vaakuna ja sen yläpuolella ruusuikkuna. Kellotapulin huippu on koristeltu kaakelein.
Athene Pronaian pyhäkkö

| Athene Pronaian pyhäkkö> Ἱερὸν τῆς Προναῖας Ἀθηνάς |
| --- | --- |
 Athene Pronaian pyhäkön arkeologinen alue, keskellä pyöreä Tholos.
Sijainti
 Athene Pronaian pyhäkkö
Koordinaatit:  38°28′49″N, 22°30′28″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Delfoí, Fokis, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  pyhäkköalue
Ajanjakso:  620–130 eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Kaupunki:  Delfoi
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delfoin arkeologinen alue 
Aiheesta muualla
  Athene Pronaian pyhäkkö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Athene Pronaian pyhäkkö (m.kreik. Ἱερὸν τῆς Προναῖας Ἀθηνάς, Hieron tēs Pronaias Athēnas; nykyisin usein Marmariá, kreik. Μαρμαριά, ”Marmorit”) on antiikin aikainen pyhäkköalue osana Delfoin aluetta Kreikassa. Se on toinen Delfoin pyhäkköalueista tunnetumman Apollonin pyhäkköalueen lisäksi ja sijaitsee alempana rinteessä sen kaakkoispuolella. Pyhäkkö oli omistettu Athene Pronaialle, "temppelin edessä asuvalle Athenelle", jonka tehtävänä oli suojella Delfoin päätemppeliä, Apollonin temppeliä. Alueen merkittävimmät rakennukset ovat Athene Pronaian temppeli sekä Tholos eli pyöreä rakennus, jonka käyttötarkoitusta ei tunneta.
Pyhäkköalue on vuodesta 1987 osa Unescon maailmanperintökohdetta Delfoin arkeologinen alue.
Museoon sijoitettuja löytöjä

Delfoin arkeologisessa museossa Athene Pronaian pyhäkköalueen löydöt ovat pääosin saleissa IX, X ja XII. Alueelta on löydetty muun muassa:
Pieniä pronssipatsaita: peplokseen pukeutuneen naisen muotoinen suitsukeastia; huilunsoittaja; kaksi voimistelijaa jne. (sali IX).
Massalialaisen ja doorilaisen aarrekammion koristelua (veistoksia, terrakottamaalauksia) (sali IX).
Akroterion-koristeita eli päätykolmioiden koristeita muista rakennuksista (sali IX).
Naisen pää Athene Pronaian temppelistä (300-luku eaa.) (sali IX).
Tholoksen arkkitehtoonisia elementtejä, veistoskoristelua, kaksi pylväänpäätä (doorilainen ja korinttilainen), metooppeja ja kaksi friisiä (sali X).
Pyöreä alttari Athene Pronaian temppelistä (100-luvun eaa. jälkimmäinen puoli) (sali XII).
Mykeneläisen ajan löytöjä: savitöitä, metalli, kivi- ja lasiesineitä, 175 naispuolista terrakottafiguriinia ja yksi eläinfiguriini. Esineet on haudattu 600-luvulla eaa. temppeliä rakennettaessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Athene Pronaian pyhäkkö Wikimedia Commonsissa
Athene Pronaian pyhäkköalue. Vasemmalla aarrekammiot ja Tholos, keskellä uudemman Athene Pronaian temppelin rauniot, oikealla tuntematon rakennus.
Kaavakuva Athene Pronaian pyhäkköalueesta.   Arkaainen kausi  Klassinen kausi
Arkaaisen Athene Pronaian temppelin rauniot.
Tholoksen rauniot.
Doorilaisen aarrekammion rauniot.
Galeria Kaufhof

Galeria Karstadt Kaufhofin logo maaliskuun 25. päivästä 2019 lähtien
Zeilin Kaufhof Frankfurtissa
Galeria Kaufhof (tunnetaan yleisemmin lyhyemmässä muodossaan Kaufhof) on saksalainen tavarataloketju, jolla on lukuisia tavarataloja ympäri Saksaa. Ketjun tuotevalikoimaan kuuluvat vaatteet, elektroniikka, huonekalut, vapaa-ajan tuotteet, lelut, kirjat ja paperituotteet, kosmetiikka, korut ja kellot, laukut, alusvaatteet ja sukat, kodin tuotteet, alkoholituotteet sekä elintarvikkeet (Galeria Gourmet).
Yrityksen perusti Leonhard Tietz vuonna 1879 ja sen kasvatti ketjuksi hänen poikansa. Sodan aikana 35 ketjun 40 tavaratalosta vaurioitui pommituksissa. Nimen Kaufhof yritys otti käyttöön 1953, ja vuonna 1996 yritys myytiin Metro-yhtiölle, joka liitti siihen belgialaisen Innon.
Maaliskuun 25. päivänä 2019 Karstadt & Galeria Kaufhof esitteli sulautuneen yhtiön Galeria Karstadt Kaufhofin uuden logon. He avasivat myös uuden verkkosivunsa galeria.de samana päivänä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Galeria Kaufhofin viralliset sivut (saksaksi)
NRP Augusto de Castilho (1909)

| NRP Augusto de Castilho |
| --- | --- |
 NRP Augusto de Castilho

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cochrane, Selby
Laskettu vesille:  1909
Palveluskäyttöön:  1917
Poistui palveluskäytöstä:  14. lokakuuta 1918
Loppuvaihe:  upotettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  487 grt
Aseistus
Aseistus:  1 x 65 mm tykki 1 x 47 mm tykki
NRP Augusto de Castilho (ex-Elite) oli Portugalin laivaston vuonna 1917 pakko-otettu apumiinanraivaaja.
Valmistus

Alus valmistettiin Cochranella Selbyssä, jossa se laskettiin vesille 1909 troolarina nimellä Elite'.
Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan aikana Portugalin laivasto pakko-otti 1917 Eliten. Alus muutettiin apumiinanraivaajaksi ja se liitettiin laivastoon nimellä NRP Augusto de Castilho. Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene U139 upotti aluksen 14. lokakuuta 1918 Madeiran ja Azorien välillä.
Galba

| Galba |
| --- | --- |
 
Rooman keisari
Valtakausi:  8. kesäkuuta 68 – 15. tammikuuta 69
Edeltäjä:  Nero
Seuraaja:  Otho

Syntynyt:  24. joulukuuta 3 eaa. lähellä Terracinaa
Kuollut:  15. tammikuuta 69 (70 vuotta) Rooma, Italia
Puoliso:  Aemilia Lepida
Lapset:  Lucius Calpurnius Piso Frugi Licinianus (adoptoitu)
Isä:  Gaius Sulpicius Galba
Äiti:  Mummia Achaica
Servius Sulpicius Galba Augustus (synt. Servius Sulpicius Galba, myöh. Lucius Livius Ocella Sulpicius Galba, yleisesti Galba) (24. joulukuuta 3 eaa. – 15. tammikuuta 69) oli Rooman keisari, joka hallitsi 8. kesäkuuta 68 – 15. tammikuuta 69. Hän oli niin kutsutun neljän keisarin vuoden ensimmäinen keisari.
Galba oli konsulina vuonna 33. Hänet tunnettiin ankarista otteistaan. 30-luvun lopulla hän toimi Ylä-Germanian maaherrana, 40-luvulla African provinssin maaherrana. 50-luvulla hän vetäytyi julkisuudesta, mutta vaikuttaa odottaneen jotakin erikoista tapahtuvan päätellen siitä, että hänellä oli aina matkustaessaan miljoonan sestertiuksen arvosta kultaa mukanaan. Vuonna 61 hänestä tuli Hispania Tarraconensiksen maaherra. Hän oli Neroa vastaan suunnatun Julius Vindexin johtaman vallankumouksen alkaessa vuonna 69 Hispaniassa. Hänet pyydettiin keisariksi päivää ennen Neron kuolemaa.
Galba tuli keisariksi yli 70-vuotiaana. Roomaan saapumisen jälkeen Galba osoittautui kitsaaksi ja ankaraksi. Tacitus kertoo pretoriaanikaartin vaatineen rahalahjoitusta, joka Galban nimissä oli aiemmin annettu. Galban vastaus oli: ”En osta joukkojani, vaan värvään ne.” Hän mitätöi kaikki Neron antamat lahjoitukset ja vaati niistä yhdeksän kymmenesosaa takaisin. Ylimielisyys sotilaita kohtaan oli vakava virhe. Ylä- ja Ala-Germanian legioonat nousivat tammikuun alussa kapinaan häntä vastaan julistaen Aulus Vitelliuksen uudeksi keisariksi. Legioonat luopuivat hänestä ja pretoriaanikaarti surmasi hänet. Vallankaappauksen suunnitellut Otho nostettiin keisariksi.
Kirjallisuutta

Henrikson, Alf: Antiikin tarinoita.  ((Antikens historier, 1959.) Suomennos: Maija Westerlund)  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-18515-9
Kivimäki, Arto & Tuomisto, Pekka: Rooman keisarit.  Hämeenlinna:  Karisto, 2005.  ISBN 951-23-4546-3
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Nero | Rooman keisari | Seuraaja: Otho |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef
Galois’n teoria

Galois’n teoria on abstraktiin algebraan kuuluva, Évariste Galois’n mukaan nimetty teoria, joka muodostaa yhteyden kunta- ja ryhmäteorian välille. Galois’n teorian avulla voidaan tietyt kuntateorian ongelmat muuttaa ryhmäteorian ongelmiksi, jotka voivat olla yksinkertaisempia ja paremmin ymmärrettyjä.
Alun perin Galois käytti permutaatioryhmiä kuvailemaan, kuinka annetun polynomiyhtälön juuret liittyvät toisiinsa. Modernit Galois’n teorian menetelmät sisältävät muun muassa kuntalaajennusten automorfismien tutkimista.
Galois’n yhteydet yleistävät Galois’n teoriaa.
Galáta

| Galáta Γαλάτα |
| --- | --- |
 Galáta
 Koordinaatit: 34°59′29″N, 32°53′5″E 
Valtio:   Kypros
Alue:  Nikosia
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä ja kyläyhdyskunta
Väkiluku (2011):  581
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Galáta (kreik. Γαλάτα) on kylä ja kyläyhdyskunta (koinótita) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on 581 (2011).
Podíthoksen Neitsyt Marian kirkko (Panagía tis Podíthou).
Galátan kylä sijaitsee Tróodos-vuoristossa Kyproksen keskiosissa. Sen nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Podíthoksen Neitsyt Marian kirkko (Panagía tis Podíthou), joka on yksi Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvista Tróodoksen maalatuista kirkoista. Kylässä on myös muita seinämaalauksin koristeltuja vanhoja kirkkoja, jotka eivät ole luettelossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Galáta Wikimedia Commonsissa
Nikosian alue
| --- | --- |
Kunnat (dímos):  Ágios Dométios · Aglantziá · Dáli · Égkomi · Géri · Kythréa · Lakatámeia · Latsiá · Mórfou · Nikosia (Lefkosía) · Stróvolos · Tséri
Yhdyskunnat (koinótita):  Agía Eiríni · Agiá Kepír · Agía Marína Skylloúras · Agía Marína Xyliátou · Agía Varvára · Ágios Vasíleios · Ágioi Iliófotoi · Ágioi Trimithiás · Ágios Epifánios Oreinís · Ágios Geórgios Kafkállou · Ágios Geórgios Soléas · Ágios Ioánnis Maloúntas · Ágios Ioánnis Tillyrías · Ágios Nikólaos Léfkas · Ágios Sozómenos · Ágios Theódoros Soléas · Ágios Theódoros Tillyrías · Agrokipiá · Akáki · Alámpra · Alévga · Alithinoú · Álona · Ammadiés · Ampelikoú · Anágeia · Analióntas · Angolémi · Anthoúpoli · Aplíki · Aredioú · Argáki · Askás · Astromerítis · Avlóna · Béïkioï · Déneia · Dýo Potamoí · Eliá · Epichó · Episkopeió · Ergátes · Evrýchou · Éxo Metóchi · Farmakás · Fikárdou · Flásou · Fterikoúdi · Fylliá · Galáta · Galiní · Gerakiés · Gerólakkos · Goúrri · Kakopetriá · Kaliána · Kaló Chorió Léfkas · Kaló Chorío Mórfou · Kaló Chorió Oreinís · Kalopanagiótis · Kalyvákia · Kampí · Kampiá · Kámpos · Kanlí · Kannávia · Kapédes · Karavostási · Katalióntas · Káto Defterá · Káto Koutrafás · Káto Moní · Káto Pýrgos · Katokopiá · Katýdata · Kaziverá · Kióneli · Klírou · Kókkina · Kokkinotrimithiá · Korákou · Kotsiátis · Kouroú Monastíri · Kyrá · Lagouderá · Lazaniás · Léfka · Linoú · Livádia · Louroukína · Loutrós · Lýmpia · Lythrodóntas · Maloúnta · Mámmari · Mansoúra · Mántres · Margó · Markí · Másari · Mathiátis · Méniko · Mia Miliá · Mitseró · Móra · Mosfíli · Moutoullás · Mylikoúri · Néo Chorió · Nikitári · Nikítas · Nísou · Oíkos · Oroúnta · Ortákioi · Pachýammos · Palaichóri Mórfou · Palaichóri Oreinís · Palaíkythro · Palaiométocho · Páno Defterá · Páno Koutrafás · Páno Pýrgos · Páno Zódeia · Pedoulás · Pentágeia · Péra · Péra Chorió · Peristeróna · Peristeronári · Pétra · Pétra tou Digení · Pigénia · Platanistása · Politikó · Polýstypos · Potámi · Potamiá · Prasteió · Psimolófou · Pyróï · Saránti · Selládi tou Áppi · Siá · Sinaóros · Skouriótissa · Skylloúra · Spília · Syrianochóri · Temvriá · Tráchonas · Trachóni · Tsakístra · Týmvou · Varíseia · Vóni · Vroḯsia · Vyzakiá · Xeróvounos · Xyliátos · Zódeia
Jean Galmot

Jean Galmot vuonna 1921.
Jean Antoine Galmot (2. kesäkuuta 1879 Monpazier – 6. elokuuta 1928 Cayenne) oli Ranskan Guayanassa toiminut ranskalainen liikemies ja poliitikko.
Jean Galmot syntyi opettajan perheeseen. Hän kävi katolisen yksityiskoulun ja lähetyssaarnaajakoulun sekä työskenteli opettajana ja toimittajana. Galmotilla oli tärkeä rooli Alfred Dreyfusin maineen palauttamisessa.
Galmot lähti vuonna 1906 Ranskan Guayanaan yhdysvaltalaisen appensa kultavaltaukselle. Hän tutki aluetta siirtomaaviranomaisten toimeksiannosta ja perusti yrityksen, joka tuotti ruusupuuesanssia ja rommia sekä harjoitti laajaa siirtomaatavaroiden kauppaa. Galmot arvosteli kolonialismia ja pyrki parantamaan työntekijöidensä elinoloja. Vuonna 1919 hänet valittiin Guayanan edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen.
Galmot sotkeutui vuonna 1921 rommin kauppaa koskeneeseen skandaaliin, jonka johdosta hän sai vuonna 1923 ehdollisen vankeusrangaistuksen ja 10 000 frangin sakon. Galmotin tilannetta pahensi hänen yhteytensä finanssihuijari Alexandre Staviskyyn. Hän palasi Guayanaan vuonna 1924. Galmot esitti radikaaleja näkemyksiä alueen tulevaisuudesta, mutta hävisi kahdet seuraavat kansalliskokousvaalit Eugène Lautierille.
Galmot kuoli arsenikkimyrkytykseen pian vuoden 1928 vaalituloksen julkistamisen jälkeen. Kuolemaa epäiltiin murhaksi, ja se johti Cayennessa mellakointiin ja viiteen murhaan. ”Kapinasta” syytettiin 14 henkilöä, mutta heidät vapautettiin oikeudenkäynnissä vuonna 1931. Syytettyjä puolustanut Gaston Monnerville valittiin Guayanan edustajaksi kansalliskokoukseen seuraavan vuoden vaaleissa.
Galmot on kirjoittanut kaksi romaania, Quelle étrange histoire (1918) ja Un mort vivait parmi nous (1922). Hänen elämästään kertovat Blaise Cendrarsin romaani Rommi (Rhum, 1930) ja Alain Malinen elokuva Jean Galmot, aventurier (1990). Cayenneen pystytettiin vuonna 2004 Galmotin patsas.
Atlantin keskiselänne

Atlantin keskiselänteen sijainti
Selänne oli keskeisessä osassa hypoteettisen Pangaea-mantereen hajotessa osiinsa noin 180 miljoonaa vuotta sitten
Atlantin keskiselänne Islannissa
Atlantin keskiselänne eli Keski-Atlantin selänne on kahden toisistaan loittonevan manner­laatan välissä sijaitseva keskiselänne Atlantin valta­meren pohjassa ja samalla osa maailman suurinta vuorijonoa. Pohjois-Atlantilla se on rajana Euraasian ja Pohjois-Amerikan laattojen, Etelä-Atlantilla taas Afrikan ja Etelä-Amerikan laattojen välillä.
Atlantin keskiselänne ulottuu Grönlannin koillispuolella olevasta Gakkelin selänteestä pohjoisessa aina Bouvet’n saaren tienoille etelässä, josta vastaavanlainen selänne jatkuu edelleen Afrikan etelä­kärjen ja Etelä­mantereen välitse Intian valta­merelle. Selänne on suurimmaksi osaksi meren alla, mutta muutamat kohdat siitä nousevat meren­pinnan ylä­puolelle. Se osa selänteestä, jossa Islanti sijaitsee, tunnetaan myös nimellä Reykjanesin selänne. Selänne levenee keskimäärin 2,5 cm vuodessa.
Löytöhistoria

Selänteen olemassaolon Atlantin pohjassa päätteli ensimmäisenä Matthew Fontaine Maury vuonna 1850. Selänne löydettiin Challenger-tutkimusmatkalla vuonna 1872.. Tämä Charles Wyville Thomsonin johtama retkikunta, jonka tehtävänä oli löytää sopiva paikka Atlantin poikki johdettavalle lennätinkaapelille, löysi keskeltä Atlanttia laajan, valta­meren muita osia matalamman alueen. Tällaisen selänteen olemassa­olo vahvistettiin kaikuluotaamalla vuonna 1925, ja vähän myöhemmin saksalainen Meteor-tutkimus­ryhmä totesi sen jatkuvan Hyvän­toivon­niemen ympäritse Intian valta­mereen.
Valtamerten pohjia 1950-luvulla tutkineet Bruce C. Heezen, Maurice Ewing, Marie Tharp ja eräät muut totesivat, että Atlantin keski­selänteellä on erikoinen baty­metrinen rakenne monine kohoumineen ja laaksoineen ja että sen keskinen laakso on seismo­logisesti aktiivinen ja monien maanjäristysen episentrumi.
Ewing ja Heezen totesivat selänteen oleva osa noin 40 000 kilometrin pituista valta­merten keski­selänteiden järjestelmää, jonka osia on maapallon kaikkien valta­merten pohjassa. Tämän maailman­laajuisen selänne­järjestelmän löytäminen johti teoriaan meren­pohjan laajenemisesta ja teki samalla Alfred Wegenerin teorian manner­liikunnoista yleisesti hyväksytyksi selittäen samalla näiden liikkeiden johtuvan laatta­tektoniikasta.
Huomattavia muodostumia selänteellä

Atlantin keskiselänteellä on syvä vajoamalaakso, joka jatkuu sen keskiviivaa myöten lähes sen koko pituudelta. Tämä vajoama muodostaa siihen liittyvien mannerlaattojen rajan, jossa Maan vaipasta työntyvä magma saavuttaa merenpohjan ja purkautuu laavana tuottaen uutta materiaalia mannerlaattoihin.
Atlantin keskiselänne jakautuu Pohjois-Atlantin selänteeseen ja Etelä-Atlantin selänteeseen, joiden rajana on lähellä päiväntasaajaa sijaitseva Romanchen hauta, kapea merenalainen syvänne, jonka suurin syvyys on 7 758 metriä ja joka on yksi Atlantin syvimmistä kohdista. Tämä syvänne ei kuitenkaan ole Pohjois- ja Etelä-Amerikan laattojen eikä myöskään Euraasian ja Afrikan laattojen rajalla.
Saaria Atlantin keskiselänteellä tai lähellä sitä

Atlantin keskiselänteellä tai lähellä sitä olevia saaria ovat, pohjoisesta etelään lueteltuina (ml. niiden koordinaatit ja korkeimpien kohtien korkeus):
Pohjoisella pallonpuoliskolla (Pohjois-Atlantin selänteellä):
Jan Mayen (Beerenberg, 2 277 m, 71°06′N, 08°12′W, Pohjoisessa jäämeressä)
Islanti (Hvannadalshnúkur Vatnajökullissa, 2 109,6 m, 64°01′N, 16°41′W), jonka poikki selänne kulkee
Azorit (Ponta do Pico eli Pico Alto Picon saarella, 2 351 m, 38°28′0″N, 28°24′0″W)
Arquipélago de São Pedro e São Paulo (luoteinen huippu, 22,5 m, 00°55′08″N, 29°20′35″W)
Eteläisellä pallonpuoliskolla (Etelä-Atlantin selänteellä):
Ascension (The Peak, Green Mountain, 859 m, 07°59′S, 14°25′W)
Tristan da Cunha (Queen Mary's Peak, 2 062 m, 37°05′S, 12°17′W)
Gough (Edinburgh Peak, 909 m, 40°20′S, 10°00′W)
Bouvet'n saari (Olavtoppen, 780 m, 54°24′S, 03°21′E)
Geologia

Geologisesti Atlantin keskiselänne on kohouma, joka on koko Atlantin valtameren pituinen. Sen ovat saaneet aikaan astenosfäärissä ylöspäin suuntautuvat konvektiiviset voimat, jotka työntävät merenpohjaa ja litosfääriä ylöspäin.
Atlantin keskiselänne muodostui alun perin triaskaudella, jolloin Pangaea alkoi jakautua osiin. Tällöin syntyi joukko kolmihaaraisia vajoamajärjestelmiä, joiden haaroista kuitenkin yleensä vain kaksi muodostui mannerlaattojen rajoiksi. Järjestelmän kolmatta haaraa, josta ei syntynyt tällaista rajaa, sanotaan aulakogeeniksi, ja sellaisista ovat muodostuneet monet Pohjois- ja Etelä-Amerikan sekä Afrikan suuret jokilaaksot kuten Mississippin, Amazonin ja Nigerin laaksot. Myös Fundyn allas Kanadan rannikolla New Brunswickin ja Nova Scotian välissä on syntynyt tällaiseen sivuhaaraan.
Selänne on noin 2 500 metriä merenpinnan alapuolella, kun taas sen ulkopuolella meren pohja on noin 5 000 metriä syvemmällä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mid-Atlantic Ridge
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MAR-ECO, kartoitus merielämästä Atlantin keskiselänteellä (Arkistoitu – Internet Archive)
Murtumalaakso Altantin keskiselänteen kohdalla Islannissa
Kallionhalkeama Islannissa, Atlantin keskiselänteen näkyvissä oleva osa, joka on osa Euraasian ja Pohjois-Amerikan laattojen välistä rajalinjaa ja on muodostunut suosituksi matkailukohteeksi.
Käännös suomeksi