stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irmeli Heinänen

Salli Irmeli Heinänen (vuodesta 1957 Honkanen, aiemmin Vuoksela, Sorvasto; 29. huhtikuuta 1923 Hämeenlinna – 14. maaliskuuta 1983) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.
Irmeli Heinänen opiskeli Suomen Teatterikoulun ensimmäisellä kurssilla 1943–1945. Hän oli Kuopion kaupunginteatterin pitkäaikainen näyttelijä. Uransa alussa 1940-luvun lopulla Heinänen näytteli Lahdessa, Vaasassa, Joensuussa ja Kuusankoskella, 1950-luvulla Hämeenlinnassa, Kemissä, Mikkelissä ja Savonlinnassa ja 1960-luvun alkupuolella Joensuussa, Kotkassa ja Imatralla. Hän teki näyttelijäntyön ohella myös ohjauksia.
Irmeli Heinänen oli muusikko ja näyttelijä Katriina Honkasen äiti. Irmeli Heinäsen aviomies Reino Honkanen oli myös näyttelijä.
Irmeli Heinäsen rooleja teatterissa

Äiti Peloton (Brecht: Äiti Peloton ja hänen lapsensa). Kuopion kaupunginteatteri 1975.
Marija Isakova

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Maria Isakova venäläisessä vuoden 2012 muistorahassa. |  Maria Isakova venäläisessä vuoden 2012 muistorahassa. |  Maria Isakova venäläisessä vuoden 2012 muistorahassa. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Naisten pikaluistelu
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Turku 1948 | yleisluistelu |  |
|  Kultaa | Kongsberg 1949 | yleisluistelu |  |
|  Kultaa | Moskova 1950 | yleisluistelu |  |
Marija Isakova (1917 – 25. maaliskuuta 2011) oli neuvostoliittolainen pikaluistelija. Hän oli Neuvostoliiton ensimmäinen pikaluistelun maailmanmestari aikana, jolloin naiset eivät vielä kilpailleet olympialaisten pikaluistelussa.
Neuvostoliittolaiset kilpailivat yleisluistelun naisten MM-kilpailuissa ensimmäisen kerran Turussa vuonna 1948. Isakova oli nopein 1 000 ja 3 000 metrillä sekä sijoittui toiseksi 500 metrillä ja kolmanneksi 5 000 metrillä. Hän voitti yhteispisteissä maailmanmestaruuden ennen kahta maannaistaan. Kongsbergin MM-kilpailuissa 1949 hän voitti kolme matkaa ja Neuvostoliitto otti jälleen kolmoisvoiton. Kolmannen maailmanmestaruutensa Isakova voitti Moskovassa vuonna 1950, mihin riitti tällä kertaa vain yksi matkavoitto (500 metrillä). Kahdeksan ensimmäistä sijaa menivät emäntämaahan. Vuonna 1951 Neuvostoliitto ei osallistunut Eskilstunan MM-kilpailuihin poliittisista syistä ja Isakova ei enää kilpaillut tämän jälkeen kansainvälisellä tasolla.
Lara (vene)

Lara (FIN-10) on Suomeen Suomessa 1998 Kanadasta tuotu klassinen 8mR-purjevene. Sherman Hoytin suunnittelema vene rakennettiin 1929 Henry B. Nevinsin telakalla. Vene on ns. toisen säännön kasi joka kuuluu suomalaisten kärkinelikkoon rankinglistalla. Vene kuuluu HSS:n kasilaivueeseen.
Perustiedot

| --- | --- |
Luokka:: 8mR
Purje no:: FIN-10
Suunniteltu:: 1929
Rakennusvuosi:: 1929
Suunnittelija:: C. Sherman Hoyt
Telakka:: Henry B. Nevins Inc, City Island, New York, U.S.A.
| --- | --- |
Kotisatama:: Helsinki HSS
Maa:: Suomi
Nykytilanne:: kilpailee
Takila:: alumiini
Rakenne:: Puu teräskaarilla kansi tiikkiä
Mitat

| --- | --- |
Pituus:: 14,49
Vesilinja:: 9.46
Leveys:: 2,44
Paino:: 8,5
Syväys: 2.01

| --- | --- |
(A) [IRC (P)]:: d/k
(J):: d/k
(B) [IRC (E)]:: d/k
Purjepinta-ala:: 78,15
Mittamies: Matti Muoniovaara
Omistajat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ensimmäinen omistaja: | Henry B. Plant | 1929 |
| Nykyinen omistaja: | Julia & Petteri Ormio | 2001 |
Entisöinnit

| Vuosi | Telakka | Toimenpiteet |
| --- | --- | --- |
| 1999 | Raimo Lindgren, Ouritsaari | Täysi kunnostus, Vene rakennettiin käytännössä alusta loppuun uusiksi |
Isaak II Angelos

Isaak II Angelos
Isaak II Angeloksen kuva lyötynä rahaan
Isaak II Angelos (1156–1204) oli Angelos-sukuinen Bysantin keisari vuosina 1185–1195 ja uudelleen vuosina 1203–1204. Hänen hallituskaudellaan valtakunnan ongelmat kärjistyivät ja keskusvallan heikkeneminen kiihtyi.
Isaak julistettiin keisariksi Andronikos I Komnenoksen hirmuvallan jälkeen vuonna 1185. Hänen valtakautensa alkoi lupaavasti sillä että hän löi normannit Sisiliassa. Toisaalla hänellä ei ollut yhtä paljon onnea. Kypros riistäytyi valtakunnan hallinnasta Isaak Komnenoksen johdolla. Vuonna 1186 bulgaarit ja serbit kapinoivat koventuneen verotuksen johdosta. Seuraavana vuonna kapinallisia vastaan lähetetty Aleksis Branas petti keisarin ja yritti vallata Konstantinopolin, mutta hänen lyötiin. Bulgaarit irrottautuivat Bysantista ja perustivat uudelleen Bulgarian valtakunnan.
Vuonna 1189 keisari Fredrik I Barbarossa pyysi lupaa viedä kolmannen ristiretken joukot valtakunnan maiden läpi Pyhään maahan. Lupa annettiin, ja ristiretkeläiset kohtelivat Bysanttia kuin valloitettua maata ryöstäen,  raiskaten ja hävittäen.
Kun Isaak oli sotaretkellä vuonna 1195 hänen vanhempi veljensä Aleksios julistautui keisariksi. Isaak sokaistiin ja hänet vietiin vangiksi Konstantinopoliin.
Kahdeksan vuoden vankeuden jälkeen hänet nostettiin taas valtaistuimelle neljännen ristiretken uhatessa Konstantinopolia. Todellinen valta oli kuitenkin hänen pojallaan Aleksios IV:llä. Isaak kuoli vain kuusi kuukautta tämän jälkeen.
Iridium(III)

| Iridium(III)kloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10025-83-9
PubChem CID:  25563 ja 82301
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  IrCl3
Moolimassa:  298,57
Ulkomuoto:  Vihreä kiteinen aine
Sulamispiste:  763 °C (hajoaa)
Tiheys:  5,4 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
   
Iridium(III)kloridi (IrCl3) on iridium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muiden iridiumyhdisteiden valmistukseen ja katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Iridium(III)kloridilla on kaksi eri kidemuotoa eli se on polymorfista. Niistä α-muoto on väriltään ruskehtavan vihreää ja alkeiskopiltaan monokliinistä. Alkeiskopiltaan ortorombinen β-muoto on punaruskeaa. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen trihydraatti (IrCl3·3H2O). Iridium(III)kloridi ei liukene veteen.
Iridium(III)kloridia valmistetaan klooraamalla metallista iridiumia kloorilla 650–660 °C:n lämpötilassa. Hiilimonoksidin on todettu avustavan reaktiota.
Iridium(III)kloridi on yleisimmin käytetty lähtöaine valmistettaessa muita iridiumyhdisteitä. Sitä voidaan käyttää myös katalyyttinä esimerkiksi Diels-Alder-reaktioissa, toisiintumisissa ja hapetuksissa
Ishaq

Ishaq oli Marrakechin kalifi vuonna 1147 ja Almoravidien dynastian viimeinen hallitsija. Ishaq oli Tachfinen nuorempi veli ja edeltäjänsä Ibrahimin setä. Hän puolusti Marrakechiä menestyksekkäästi toista almohadien piiritystä vastaan 11 kuukauden ajan, mutta kukistui, kun Bab Rhematin porttia puolustaneet kristityt palkkasoturit pettivät hänet ja päästivät piirittäjät kaupunkiin. Muualla dynastian valta oli loppunut jo vuonna 1146.
Lapinkeltaperhonen

| Lapinkeltaperhonen |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Kaaliperhoset Pieridae
Alaheimo::  Keltaperhoset Coliadinae
Suku::  Colias
Laji::  hecla
Kaksiosainen nimi
 Colias hecla  Lefèbvre, 1836 
Katso myös
   Lapinkeltaperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapinkeltaperhonen (Colias hecla) on kaaliperhosten heimoon ja keltaperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy holarktisella alueella. Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö

Fennoskandian pohjoisosissa esiintyvän alalajin Colias hecla sulitelma etusiiven pituus on yleensä 20–24 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 35,5–47,0 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpinnan pohjaväri on koiraalla kirkkaan oranssinvärinen, naaraalla yleensä hieman vaaleampi oranssi. Siivissä on yläpuolella musta reunajuova, jossa koiraalla on siipien pohjavärin värisiä suonia ja keltaisia hajasuomuja, naaraalla reunajuovassa on suonten välisiä keltaisia täpliä, jotka ovat usein venyneet suonten suuntaisiksi. Takasiiven yläpuoli on naaraalla harmaakehnäinen. Molemmilla sukupuolilla on takasiiven yläpuolella punainen diskoidaalitäplä, joka takasiiven alapuolella on valkoinen ja punareunainen.
Levinneisyys ja lentoaika

Lapinkeltaperhonen esiintyy sirkumpolaarisesti Euroopan pohjoisosissa, Aasian koillisosissa, Pohjois-Amerikan pohjoisosissa ja Grönlannissa. Pohjois-Euroopassa laji esiintyy Skandien vuoristossa 65° pohjoispuolella Finnmarkiin asti, mutta puuttuu Finnmarkin ja Suomen Lapin itäosista. Suomessa lapinkeltaperhonen esiintyy Enontekiön Kilpisjärven alueen tuntureilla ja Tenojoen varrella. Kilpisjärven alueen tuntureilla se on laajalle levinnyt ja runsas. Fennoskandiassa esiintyvän alalajin lentoaika on kesäkuun loppupuolelta heinäkuun loppuun. Suomessa paras lentoaika on keskimäärin heinäkuun ensimmäinen puolisko.
Elinympäristö ja elintavat

Lapinkeltaperhosen elinympäristöä ovat tundra ja tuntureilla koivuvyöhykkeen yläpuoliset niityt, tunturipaljakka sekä joenvarsihietikot. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana, joskus toukan kehitys voi viedä kaksi vuotta.
Koska poro syö mielellään toukan ravintokasveja, laji saattaa kärsiä porojen liikalaidunnuksesta.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat peuranvirna (Astragalus frigidus) ja tunturikurjenherne (Astragalus alpinus). Lisäksi kasvatuksessa toukka on syönyt valkoapilaa (Trifolium repens).
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Lapinkeltaperhonen (Colias hecla)
Suomen Perhoset: Lapinkeltaperhonen
Iltalehti: Lapinkeltaperhonen (Colias hecla) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Colias hecla (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q647133  Wikispecies: Colias hecla  BAMONA: Colias-hecla  BOLD: 69799  BugGuide: 1210336  CoL: 5ZLQZ  EoL: 175775  EUNIS: 91090  Fauna Europaea: 440817  Fauna Europaea (new): 6989354e-b486-41f4-8108-ed761113d694  GBIF: 5137595  iNaturalist: 217393  IRMNG: 10939302  ITIS: 188527  LepIndex: 175102  MONA: 4214  MaBENA: ColiaHecla  NatureServe: 2.115359  NCBI: 78613  Observation.org: 79748  Open Tree of Life: 987295  Laji.fi: MX.60786 
Naaras
Irti tavarasta

| Irti tavarasta |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kari Ojala
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Etukeno
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  270
ISBN:  9789529959396
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Irti tavarasta on Kari Ojalan vuonna 2009 ilmestynyt kirja ihmisen suhteesta aineelliseen kuluttamiseen.
Aiheesta muualla

Eeva Törmänen: Järkevä kuluttaja vai himoshoppaaja (Arkistoitu – Internet Archive). Tekniikka & talous 5.12.2009.
Ishida Mitsunari

Ishida Mitsunari kuvattuna maalauksessa.
Ishida Mitsunari (jap. 石田 三成, 1559 – 6. marraskuuta 1600) oli japanilainen samurai, joka johti Länsi-Japanin armeijaa Sekigaharan taistelussa Sengoku-kauden lopulla.
Mitsunari syntyi Omin provinssissa, ja oli Azain klaania palvelleen Ishida Masatsugu toinen poika. Hänen syntymänimensä oli Sakichi (jap. 佐吉). Kun Azai tuhoutui taistelussa Oda Nobunagan joukkoja vastaan vuonna 1573, Ishida vapautui palveluksesta. Hän tapasi Toyotomi Hideyoshin, kun tämä oli Nagahaman daimio. Mitsunari liittyi Toyotomin joukkoihin vuoden 1578 paikkeilla, ja palveli tätä kun Hideyoshi aloitti kampanjansa Chūgokun alueella. Mitsunarin tiedetään osallistuneen muun muassa Takamatsun ja Tottorin linnojen piirityksiin.
Hideyoshin noustua valtaan Mitsunari alkoi hoitaa lähinnä talousasioita laajan tietämyksensä ja hyvän laskutaitonsa ansiosta. Hänet nimitettiin yhdeksi viidestä bugyōsta, jotka olivat Hideyoshin hallinnon korkeimpia virkamiehiä. Mitsunarille myös annettiin 200 000 kokun lääni, ja hänet nimitettiin Sawayaman daimioksi. Siviiliasioiden lisäksi Mitsunari toimi ajoittain myös sotatilanteissa, ja oli osallisena Hideyoshin toisessa Korean kampanjassa 1597.
Hideyoshin kuoltua vuonna 1598, valtakunnan bugyōiden tuli toimia yhteistyössä sijaishallitsijoina toimineen viiden vanhimman neuvoston kanssa kunnes Hideyoshin poika, Toyotomi Hideyori, tulisi täysi-ikäiseksi. Vanhimpien ja bugyōiden välit kuitenkin kiristyivät, sillä heidän keskuudestaan valtaa alkoi tavoitella Tokugawa Ieyasu. Mitsunarin ja Ieyasun välit kärjistyivät lopulta siihen pisteeseen, että Mitsunari yritti epäonnekkaasti murhata Ieyasun. Poliittista konfliktia seurasi avoin sota, joka ratkaistiin Sekigaharan taistelussa vuonna 1600. Mitsunarin johtama Länsi-Japanin armeija koki tappion Ieyasun liittoumalle, ja Mitsunari teloitettiin.
Irmino

| Irmino (Ірміно) |
| --- | --- |
 Kaivosjätemäki Irminon kaupungin alueella.
 lippu:  vaakuna
 Irmino
 Koordinaatit: 48.5988°N, 38.5881°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Piiri:  Altševskin piiri
Perustettu:  1808
Kaupungiksi:  1936
Väkiluku (2022):  9 270
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Irmino (ukr. Ірміно; vuosina 1808–1900 Petrivka — Петрівка, 1900—1962 Irmyne — Ірмине, 1977–2010 Teplohirsk — Теплогірськ) on kaupunki Luhanskin alueella Itä-Ukrainassa. Irmino sijaitsee Donetsjoen sivuhaaran Luhanin varrella, linnuntietä 53 kilometriä aluekeskus Luhanskista länteen. Kaupunkiin johtaa rautatien pistoraide.
Tammikuun keskilämpötila on −6,6 ja heinäkuun +21,8 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 494 millimetriä.
Kylän perustamisvuodeksi mainitaam 1808. Kaupungin aseman kaivospaikkakunta sai vuonna 1936.lähde? Ukrainan vuonna 2020 laatiman aluejaon mukaan kaupunki on aluehallinnollisesti osa Altševskin piirin Kadijivkan kaupungin hromadaa. Kaupunki on kuitenkin ollut vuonna 2014 käynnistyneestä Itä-Ukrainan sodasta lähtien Venäjän tai sen nukkevaltion (ns. Luhanskin kansantasavalta) miehittämää, Ukrainan laillisen hallinnon ja järjestyksen ulkopuolella olevaa aluetta.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 9 270 asukasta (2022). Väkiluku on ollut voimakkaassa laskussa kaivostoiminnan hiipumisen ja Venäjän miehityksen seurauksena. Vuonna 1990 kaupungissa asui noin 18 500 ihmistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irmino Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Ірміно
Käännös suomeksi
Isidoros Miletoslainen

Isidoros Miletoslainen (m.kreik. Ισίδωρος ο Μιλήσιος, Isidōros ho Milēsios, lat. Isidorus Milesius; eli 500-luvulla) oli bysanttilainen arkkitehti, insinööri ja geometrikko, joka keisari Justinianus I:n käskystä suunnitteli yhdessä Anthemios Tralleislaisen kanssa Hagia Sofian kirkon. He suunnittelivat mahdollisesti myös Konstantinopolissa sijainneen sittemmin tuhoutuneen Pyhien Apostolien kirkon. Kun Hagia Sofian kupoli romahti maanjäristyksessä vuonna 558, Isidoroksen veljen- tai sisarenpoika Isidoros nuorempi, joka oli myös kotoisin Miletoksesta, oli johtamassa kupolin jälleenrakennustöitä.
Isidoros Miletoslainen syntyi Miletoksessa, nykyisessä Turkissa 400-luvun lopulla tai 500-luvun alussa. Hänen varhaisista elämänvaiheistaan ei tiedetä paljoakaan, mutta oletettavasti hän sai arkkitehdin koulutuksen Bysantin pääkaupungissa Konstantinopolissa. Ennen Hagia Sofian suunnittelua hän opetti Aleksandriassa. Häntä arvostettiin paljon matemaatikkonakin, sillä hän korjasi Arkhimedeen tekemiä virheitä tämän teoksessa, sekä kirjoitti arvostelun Heron Aleksandrialaisen teoksesta.
Justinianus määräsi Isidoroksen ja Anthemios Tralleislaisen suunnittelemaan Konstantinopoliin uuden kirkon. Aiempi paloi vuonna 532. Arkkitehdit käyttivät täysin uutta arkkitehtuuria rakennuksen suunnitteluun, pendentiiviä eli kolmiomaista holvin osaa, jonka myötä monikulmiomaisesta rakennuksen pohjasta siirrytään kupoliin. Arkkitehtuurin myötä kirkko saatiin tilavantuntuiseksi. Kirkon kupolin korkein kohta kohoaa noin 158 metriin. Hagia Sofia valmistui hämmästyttävän nopeasti, noin viidessä vuodessa. Uudenlainen arkkitehtuuri ja nopea rakentaminen näkyi myöhemmin kirkon epävakaudessa. Isidoroksen vaikutus arkkitehtuuriin on suuri, sillä lähes kaikki 1900-luvulle saakka rakennetut kirkot ovat arkkitehtuurissaan saaneet vaikutteita häneltä.
RN Iride (1891)

| RN Iride |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia
Kölinlasku:  21. helmikuuta 1889
Laskettu vesille:  20. heinäkuuta 1891
Palveluskäyttöön:  1. marraskuuta 1892
Poistui palveluskäytöstä:  16. joulukuuta 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  931 t
Pituus:  73,09 m
Leveys:  8,22 m
Syväys:  noin 3,48 m
Koneteho:  3 884-4 422 ihp
Nopeus:  18,1-20,8 solmua
Miehistöä:  96-121
Aseistus
Aseistus:  1 × 4,7"/40 tykki 6 × 57 mm/43 tykkiä 3 × 37 mm/20 tykkiä 6 × 17,7" torpedoputkea
RN Iride (ital. Regia Nave Iride) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1891 vesillelaskettu Partenope-luokan torpedoristeilijä.
Valmistus

Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta ja sen köli laskettiin 21. helmikuuta 1889. Alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1891 ja se otettiin palvelukseen 1. marraskuuta 1892.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 16. joulukuuta 1920.
Lapasorsa

| Lapasorsa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Lapasorsat Spatula
Laji::  clypeata
Kaksiosainen nimi
 Spatula clypeata  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Anas clypeata 
 Lapasorsan levinneisyys
Katso myös
   Lapasorsa Wikispeciesissä   Lapasorsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lapasorsa (Spatula clypeata) on sorsalintu.
Koko ja ulkonäkö

Lapasorsa on yleensä noin 44–52 cm pitkä ja painaa  490–740 grammaa. Sen siipien kärkiväli on 73–82 cm. Lapasorsa on keskikokoinen ja lyhytkaulainen sorsa. Sillä on hyvin suuri ja voimakas nokka, minkä takia lintu näyttää etupainoiselta sen uidessa ja lentäessä. Juhlapukuisella koiraalla on vihreä pää, valkoinen rinta, punaruskeat kupeet ja vatsa, vaaleansiniset siiven yläpeitinhyöhenet sekä vihreä siipipeili, jonka etureuna on valkoinen. Naaras on väriltään ruskeankirjava. Se muistuttaa höyhenpuvultaan sinisorsaa, mutta sillä on tummanruskea vatsa ja sinertävänharmaat siiven yläpeitinhöyhenet. Lisäksi lapasorsalla on himmeän vihreänharmaa siipipeili, jossa ei ole valkeaa takareunaa. Sulkasatoinen koiras muistuttaa naarasta, mutta erityisesti sen kupeet ja vatsa ovat ruosteensävyiset. Lisäksi koiraan pää on tummempi ja sen siiven yläpeitinhöyhenet säilyvät sinisenä. Nuoret linnut muistuttavat vanhaa naarasta, mutta niiden päälaki ja kaulan takaosa ovat tummemmat sekä vatsa hieman vaaleampi.
Vanhin suomalainen rengastettu lapasorsa on ollut 9 vuotta 9 kuukautta 23 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut venäläinen 20 vuotta 4 kuukautta vanha sorsa.
Levinneisyys

Lapasorsaa tavataan pesivänä Euroopassa, Keski- ja Pohjois-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Talvehtivana sitä esiintyy Afrikassa, Etelä- ja Itä-Aasiassa, Väli-Amerikassa sekä Etelä-Amerikan luoteisosissa. Sen populaatioksi arvioidaan 5,5–6,0 miljoonaa yksilöä. Lapasorsa on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suomessa lapasorsaa tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Levinneisyys keskittyy maan etelä- ja keskiosiin. Suomen lapasorsakannaksi arvioitiin 1990-luvun lopulla noin 11 000 paria. Tämän jälkeen kanta ei ole selvästi muuttunut.
Elinympäristö

Lapasorsa viihtyy matalissa ja rehevissä järvissä, joissa on tiheää ja suojaavaa kasvillisuutta. Se voi pesiä myös soilla, joissa on riittävästi avovettä. Harvalukuisena lapasorsa pesii myös saariston heinäisillä saarilla, erityisesti lokkiyhdyskunnissa.
Lisääntyminen

Lapasorsa rakentaa pesänsä tiheän ruohokasvillisuuden suojaan luhtaniityllä tai muualla maassa, yleensä lähellä vettä. Naaras munii toukokuussa 9–11 vaaleanruskeaa munaa, joita se hautoo 22–28 vuorokautta. Poikasten lentokyvyn oppiminen kestää noin 40–45 päivää. Useiden muiden sorsalajien tapaan myös lapasorsan poikaset ovat pesäpakoisia, eli ne etsivät ravintonsa jo varhaisessa vaiheessa itse, mutta pysyttelevät silti tiiviinä poikueena naaraan seurassa.
Ravinto

Lapasorsan pääasiallista ravintoa ovat erilaiset nilviäiset, äyriäiset, hyönteiset ja muut pieneläimet sekä vesikasvien siemenet. Suomessa rehevillä vesillä tehdyn tutkimuksen mukaan lapasorsat söivät 97-prosenttisesti eläinravintoa: kotiloita, surviaissääskien toukkia, vesisiiroja ja vesiperhosia. Kasvisravintona ne suosivat pikkulimaskaa.
Aiheesta muualla

Lapasorsa Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Lapasorsa (Anas clypeata)
ITIS: Anas clypeata (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Spatula clypeata:  Wikidata: Q28106731  Wikispecies: Spatula clypeata  Avibase: ED4CE8E7CFF43696  BirdLife: 22680247  BOLD: 857231  BOW: norsho  eBird: norsho  EoL: 45510567  GBIF: 8332393  iNaturalist: 558438  IUCN: 22680247  NatureServe: 2.101986  NBN: NHMSYS0021276051  NCBI: 75838  Neotropical: norsho  Observation.org: 175  Paleobiology Database: 335674  Paleobiology Database: 335674  WoRMS: 1461476  Xeno-canto: Spatula-clypeata  Laji.fi: MX.26394 
Anas clypeata:  Wikidata: Q25940  ABA: norsho  ADW: Anas_clypeata  ARKive: anas-clypeata  BioLib: 8463  BTO: bob1940  CoL: DGNC  CMS: anas-clypeata  EPPO: ANAXCL  EUNIS: 866  EURING: 1940  Fauna Europaea: 96507  Fauna Europaea (new): e9d032e2-4b40-4da2-9642-04f67fc1201a  GBIF: 2498089  GNAB: northern-shoveler  IBC: northern-shoveler-anas-clypeata  iNaturalist: 6961  IRMNG: 11106046  ITIS: 175096  NBN: NHMSYS0000530147  NZBO: northern-shoveler  NZOR: 310b6241-10ab-49c5-ab35-694f47fe434a  Observation.org: 175  Open Tree of Life: 656794  Paleobiology Database: 83437  TSA: 1710  WoRMS: 158941  ZooBank: F0409B85-195F-410A-B50E-0BD50F9497BC 
Lapasorsanaaras uimassa.
Spatula clypeata
Išim (kaupunki)

| Išim Ишим |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

 Išim
 Koordinaatit: 56.1091°N, 69.4570°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Tjumenin alue
Tunnettu asutus:  1670
Kaupungiksi:  1782
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  46,1 km²
Korkeus:  80 m
Väkiluku (2010)  ():  65 243
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
 
 ishim.admtyumen.ru/ishim 
 Ajoneuvojen rekisterinumeron aluekoodi: 72 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Išim (ven. Иши́м) on kaupunki Tjumenin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Išim-joen rannalla 319 kilometriä Tjumenista kaakkoon. Kaupunki on Išimin piirin keskus, mutta muodostaa oman kaupunkipiirinsä. Sen kautta kulkee Tjumenin ja Omskin välinen rautatie. Asukkaita on runsas 65 000 henkeä (vuonna 2010).
Paikalla sijainnut Korkinan kylä tunnetaan vuodesta 1670 lähtien. Vuonna 1782 siitä tuli Išimin kaupunki. Paikkakunnalla järjestettiin vuosittain yhdet Länsi-Siperian suurimmista markkinoista. Kaupungissa asuivat karkotettuina dekabristit Aleksandr Odojevski ja Vladimir Šteingel sekä kirjailija Grigori Matšttet.
Nykyään Išim on maatalousalueen keskus, jossa on mm. koneenrakennus- ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii pedagoginen instituutti.
Íos (kunta)

| Íos Íoksen kunta Ίος Δήμος Ιητών |
| --- | --- |
 Íoksen kylän satama.
 Kunnan sijainti
 Íos
 Koordinaatit: 36°43′N, 25°20′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Thíra
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  6003
 – Kuntakeskus:  Íos
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  109,024 km²
Väkiluku (2011):  2 024
 – Asutus:  1 754
 – Väestötiheys:  18,56 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  840 01
Suuntanumero(t):  22860
Rekisterikilpi:  EM
 
 www.ios.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Íos (kreik. Ίος eli Δήμος Ιητών, Dímos Iitón) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Thíran alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 109,024 neliökilometriä ja väkiluku 2 024 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Íos.
Íoksen kunta käsittää koko Íoksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat pienemmät saaret Almyronísi, Diakoftó, pohjoisrannikon Petalídi, lounaisrannikon Petalídi, Porí, Prasonísi, Psathonísi ja Varvaronísi. Saaret kuuluvat Kykladien saariryhmään.