stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ihmeiden aika (telenovela)

| Ihmeiden aika> Juana la virgen |
| --- | --- |
Tyyli:  telenovela draama
Kestoaika:  45 minuuttia
Luoja(t):  Perla Farias
Pääosissa:  Daniela Alvarado Ricardo Álamo Roxana Díaz
Alkuperämaa:   Venezuela
Alkuperäiskieli:  espanja
Verkko:  Radio Caracas Televisió (Venezuela) Sub (Suomi)
Esitetty:  14. marraskuuta 2002 – 16. lokakuuta 2002
Jaksoja:  153
Aiheesta muualla
IMDb 
Ihmeiden aika (Juana la virgen) on venezuelalainen telenovela vuodelta 2002. Sen on kirjoittanut Perla Farias ja ohjannut Tony Rodrigues. RCTV International jakaa sarjaa ympäri maailmaa. Telenovelan pääosissa ovat Daniela Alvarado ja Ricardo Álamo.
Vuonna 2014 The CW:llä alkoi televisiosarja Jane the Virgin, joka on yhdysvaltalainen sovitus Ihmeiden ajasta.
Juoni

17-vuotias neitsyt Juana Pérez (Daniela Alvarado) tulee tahtomattaan raskaaksi lääkärin tekemän virheen vuoksi. Syövän sairastaneen Positivo-lehden toimitusjohtaja Mauricio de la Vegan (Ricardo Álamo) ainoa toivo saada lapsi on keinohedelmöitys. Sairaalassa käy kuitenkin kohtalokas vahinko, ja Mauricion ennen syöpää talteen kerätyt spermanäytteet tuhoutuvat. Mauricio, joka ei tahtoisi adoptoida, luulee haaveidensa biologisesta lapsesta tuhoutuneen lopullisesti. Lääkäriystävänsä kautta hän kuulee kuitenkin sairaalassa tapahtuneesta vahingosta ja siitä, että jossakin päin kaupunkia voi olla nainen, joka yhä kantaa hänen lastaan. Mauricio etsii tätä naista kaikin voimin. Nainen osoittautuu Soliksi (Juana Pérez), jonka Mauricio tuntee entuudestaan.
Huolimatta avioliitostaan Carlota Vivasin (Roxana Díaz) kanssa, Mauricio alkaa vähitellen rakastua Juanaan. Juana, joka ei vielä tiedä Mauricion olevan lapsensa isä, rakastuu Mauricioon. Mustasukkainen Carlota yrittää pitää Mauricion itsellään ja erottaa Juanan ja Mauricion hinnalla millä hyvänsä.
Mauricion paras ystävä ja liikekumppani Francisco Rojas (Saul Marín) katoaa Positivo-lehden juhlissa. Mauriciolle katkera Carlotan isä Rogelio Vivas (Eduardo Serrano) yrittää saada kaikki uskomaan, että Mauriciolla on jotain tekemistä katoamisen kanssa. Mauricio ja Juana karkaavat vuorille, mutta Juanan perhe, Rogelio ja Carlota alkavat etsiä heitä. Lopulta he löytävät Mauricion ja Juanan vastasyntyneen lapsen kanssa.
Mauricio joutuu oikeuden eteen epäiltynä Rojasin murhasta. Viime hetkellä Juana saapuu oikeussaliin enonsa Manuelin kanssa ja näyttää Positivo-lehden vuosijuhlassa otetut vahinkonlaukauskuvat tuomarille. Kuvissa näkyy selvästi, kuinka Rogelio Vivas yhdessä kätyrinsä Camachon kanssa kantaa Rojasin ruumista. Vivas todetaan syylliseksi myös erinäisistä veropetoksista, kun lehteä edustavat Enriqueta ja Armando saapuvat oikeussaliin tilikirjojen kanssa. Mauricio vapautuu syytteistä, Vivas puolestaan joutuu vankilaan loppuiäkseen.
Juana ja Mauricio  menevät naimisiin Merídassa. Sarjan lopussa heidät kuvataan vanhoina muistelemassa elämäänsä ja edesmenneitä ystäviä ja sukulaisiaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Daniela Alvarado   | … |   Juana Pérez    |
|   Ricardo Álamo   | … |   Mauricio de la Vega    |
|   María Alejandra Martín   | … |   Ana Maria Pérez Gardenaz   |
|   Juan Carlos Alarcón   | … |   Manuel "Manolito" Ramón Pérez    |
|   Aura Rivas   | … |   Azucena Pérez   |
|   Antonio Cuevas   | … |   Ramón Pérez   |
|   Ana Gabriela Barbosa   | … |   Maria Rosa   |
|   Roxana Diaz   | … |   Carlota Vivas de la Vega    |
|   Leonardo Marrero   | … |   Alfredo Vivas    |
|   Martín Brassesco   | … |   Humberto Vivas   |
|   Flor Elena Gonzalez   | … |   Amparo Vivas Restrepo    |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Eduardo Serrano   | … |   Rogelio Vivas   |
|   Jonathan Montenegro   | … |   David Quitanna   |
|   Eliana Lopez   | … |   Enriqueta    |
|   Miguel Ferrari   | … |   Armando    |
|   Manuel Salazar   | … |   Salvador Méndez   |
|   Freddy Galavis   | … |   Pablo "Popeye"    |
|   Saul Marin   | … |   Francisco Rojas   |
|   Norkys Batista   | … |   Desirée Rojas   |
|   Luis Gerardo Nuñez   | … |   Alfonso   |
|   Miguel Ángel Sanz   | … |   Nicolas   |
|   Javier Valcárcel   | … |   Alejandro   |
Musiikki

Sarjan tunnusmusiikki on Jyve V:n esittämä Sólo a Tu Lado Quiero Vivir.
Nimivariaatiot

Suomi: Ihmeiden aika

Portugali (Brasilia): Joana, A Virgem

Tšekki: Juanin zázrak

Slovakia: Juanin zázrak

Venäjä: Девственница

Hindi: Ek Ladki Anjaani Si

Indonesia: Keajaiban Juana

Kreikka: Χουάνα η παρθένα
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Vuosi | Palkinto | Kategoria | Työ | Tulos | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Premio INTE | Vuoden telenovela (Telenovela del año) | Juana la virgen | Ehdokkuus |  |
Centesimus annus

Centesimus annus (suom. sadannelle vuodelle) on paavi Johannes Paavali II:n 1. syyskuuta 1991 antama kiertokirje, joka julkaistiin Rerum novarumin 100. juhlavuotena. Kommunismi oli pari vuotta aikaisemmin kaatunut Itä-Euroopassa ja Neuvostoliitto hajosi pian kirjeen julkaisemisen jälkeen. Kirjeessään paavi kritisoi sekä kommunismia että kapitalismia.
Myöhempi kardinaali Georges Marie Martin Cottier oli osallisena kirjeen luonnostelussa.
Kirjallisuutta

Centesimus annus. Katolinen tiedotuskeskus 2017, 100 s. ISBN 978-952-7153-18-5
Aiheesta muualla

Centesimus annus (suomeksi)
Centesimus annus (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  3  4  5  6 
Kansalliset:  Saksa
Bengt Laurikainen

| Bengt Laurikainen>  Suomen lähetyskunnan edustaja |
| --- | --- |
 talonpoikaissäädyn edustaja Suomen pietarin lähetyskunnassa 26. lokakuusta 1808 – 7. tammikuuta 1809.  
Valtiopäivämies 
 talopoikaissäädyn edustaja Norrköpingissä 15. maaliskuuta – 15. kesäkuuta 1800.  
Valtiopäivämies 
 talopoikaissäädyn edustaja Gävlessä 23. tammikuuta – 24. helmikuuta 1792.  
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 1748 Seppola, Mikkeli Kymenkartanon lääni, Ruotsi
Kuollut: 20. toukokuuta 1816 (68 vuotta) Asila, Mikkeli, Kymenkartanon lääni, Suomen suuriruhtinaskunta
Kansalaisuus:  Ruotsi 1748– , Suomi 1809–
Ammatti:  maanviljelijä, piirituomari
Vanhemmat:  Petter Laurikainen Maria Laurikainen o.s. Pulkin
Puoliso:  (Elin) Helena Mårtendotter o.s. Martin
Tiedot
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Kunniamerkit:  lähetyskunnan mitali
Aiheesta muualla
Kotisivu
Bengt ”Pentti” Petterson Laurikainen, ven. Бенгт Лаурикайнен, (3. helmikuuta 1748 Seppola, Mikkeli,, Kymenkartanon lääni – 20. toukokuuta 1816 Asila, Mikkeli, Kymenkartanon lääni) oli suomalainen talollinen, lautamies ja piirituomari, kaksinkertainen valtiopäivämies Ruotsin säätyvaltiopäivillä ja vuoden 1808 Suomen lähetyskunnan talonpoikaisedustaja silloisesta Kymenkartanon läänistä, nykyisestä Etelä-Savon maakunnasta.
Henkilöhistoria

Pentti Laurikaisen vanhemmat olivat Petter Laurikainen (s. 1704) ja Maria Laurikainen (o.s. Pulkin s. 1722), jotka olivat torppareina Mikkelin maalaiskunnan Seppolan kylän kartanomailla.
Hän oli yhden manttaalin tilallinen Mikkelin Hiirolassa Matiskalan kantatilalla, sekä Asilassa sijaitsevalla Laaska talo no: 2 maatilalla, Sulkavalta, Hintsalankylältä kotoisin olleen aviopuolisonsa (Elin) Helena Mårtendotter (o.s. Martin, Martinen, s. 1752). Perheessä oli kuusi lasta: Petter (1771), Maria (1774), Anders (1776), Catharina (1779), Bengt (1781) ja Henric (1793).
Henkilöhistoria > Luottamustoimet

Laurikainen oli siviilioikeudellisia asioita istuva lautamies ja viimeisinä elinvuosinaan piirituomari Mikkelin kihlakunnan käräjäoikeudessa. Ruotsintaitoisena hän tuli valituksi talonpoikaissäädyn edustajaksi Ruotsin säätyvaltiopäiville vuosina 1792 ja 1800. Hänet valittiin myös vuonna 1808 Pietariin matkanneeseen suomalaiseen lähetyskuntaan neuvottelemaan Suomen autonomisen aseman itsehallinnollisista kysymyksistä sekä Suomen liittämisestä keisarillisen Venäjän alaiseksi suuriruhtinaskunnaksi.
Vuoden 1792 Gävlen valtiopäivät olivat Gävlessä 23.1.–24.2.1792. Säätyjen jäsenet valikoituivat lääniensä tehtävistä vastaaviin valiokuntiin. Valtiopäiväedustajat kävivät kumartamassa alamaisuuttaan  Kustaa III:lle. Talonpojat sekä papisto kokoontuivat pitämään kokouksiaan Gävlen lukiossa. Laurikaisesta tuli toistamiseen talonpoikaissäädyn valtiopäiväedustaja 10. maaliskuuta 1800 järjestetyillä Norrköpingin valtiopäivillä. Tuolloin säädyt kävivät kumartamassa Kustaa IV Aadolfia.
Laurikainen sai kutsun heinäkuussa 1808 Kymenkartanon läänin maaherra Johan Herman Lodelta osallistua 26. lokakuuta 1808 lähtevään Suomen lähetyskuntaan. Laurikainen oli todennäköinen ehdokas, koska hän oli osallistunut jo aikaisemmin kaksi kertaa Ruotsissa pidettäville valtiopäiville, hänen taitonsa ja kykynsä olivat hyväksi ja täyttivät silloisen hovikelpoisuuden kriteerit talonpoikaissäädyn lähettiläänä. Lähetyskunta sai audienssin keisari Aleksanteri I:ltä, ja suomalaiset vakuuttivat näin uskollisuutta uudelle hallitsijalle. Lähetyskunta kieltäytyi esiintymästä valtiopäivien valtuuksin, mutta se laati 17 kohdan esityslistan, johon keisari merkitsi myönteisen päätöksensä. Lähetyskunnan edustajista marraskuussa saapuneet saivat luvan palata Suomeen 6. tammikuuta ja loput edustajat palasivat tammikuun loppuun mennessä 1809..
Laurikainen oli värvättynä Ruotsin kuninkaan määräyksestä ruotutalollisena, ruotutalo sijaitsi Asilassa Laaskan maatilalla sotilastorppa (ruotu no. 52, pääkatselmuksen sotilasrulla 1801), velvoite oli majoittaa ruotusotilasta (varusmies Johan Estman vuosien 1783–1785) tilan torpassa. Ruotuvelvoite päättyi vuonna 1809 Suomen siirtyessä osaksi Venäjän keisarikuntaa.
Kunnianosoitukset

lähetyskunnan muistomitali, jul. 17. marraskuuta 1808.
Hasan & Partners

| Hasan & Partners Oy |
| --- | --- |
Perustettu:  1991
Perustaja:   Ami Hasan  Nono Alakari  Ossi Piipponen  Petri Pesonen  Jouni Luostarinen  Heikki Kauppila 
Toimitusjohtaja:  Riku Vassinen (Hasan & Partners Oy) Kari Mononen (Ami Hasan & Co Holding Oy, 2024–)
Puheenjohtaja:  Timo Everi
Toimiala:  markkinointiviestintä
Liikevaihto:  9,2 milj. € (2023)
Tilikauden tulos:  –0,92 milj. € (2023)
Emoyhtiö:  Ami Hasan & Co Holding Oy
Tytäryhtiöt:  Hasan Development Oy Frankly Partners Oy Perfect Fools AB (Ruotsi)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hasan & Partners Oy on vuonna 1991 perustettu helsinkiläinen mainostoimisto. Se kuuluu Hasan & co. -konserniin, jonka muita tytäryhtiöitä ovat Suomessa Frankly Partners ja Ruotsissa Perfect Fools. Yritykselle nimen antanut perustaja ja pitkäaikainen vetäjä oli vuonna 2021 kuollut Ami Hasan. Hasan & co. -konsernilla oli vuonna 2021 yhteensä lähes sata työntekijää Helsingissä sekä noin 40 Tukholmassa.
Hasan & Partnersin toimitusjohtajana on vuodesta 2022 toiminut Riku Vassinen. Konsernin emoyhtiötä Ami Hasan & Co Holding Oy:tä johti vuodet 2020–2024 Simo Kajaste, kunnes tehtävän otti lokakuussa 2024 Kari Mononen. Heitä aiempia mainostoimiston tai koko konsernin toimitusjohtajia ovat olleet Johanna Juuvinmaa, Eka Ruola, Panu Nordlund, Torsti Tenhunen, Timo Everi, Kai Seikku ja Ami Hasan. Timo Everi nimitettiin Ami Hasanin seuraajaksi konsernin hallituksen puheenjohtajana.
Yhtiö on hakenut yrityssaneerausta tammikuussa 2025. Samaan aikaan eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen hakee kolmea konserniyhtiötä konkurssiin, mutta pitää onnistunutta yrityssaneerausta konkursseja parempana vaihtoehtona.
Asiakkaat

Hasan & Partnersin asiakkaita ovat olleet isot kansainväliset ja suomalaiset yritykset.  Näihin lukeutuvat H&M, Metsä Group, Kone, Valio, Kesko, Helsingin Sanomat, Nokia ja Ikea. Lisäksi toimisto on tullut tunnetuksi pro bono -töistään esimerkiksi Plan Internationalille.
Palkintoja

Hasan & Partnersin töitä on palkittu useilla Cannes-leijonilla sekä muilla kansainvälisillä markkinointialan tunnustuksilla. Koneelle tehty kampanja ”Machine Conversations” voitti vuonna 2017 Epica Awards -kultaa sekä Golden Hammer -kultaa . Vuonna 2016 Hasan & Partners  voitti kultaa Golden Drum -kilpailussa Valiolle tekemällään tribuuttivideolla Lemmy Kilmisterista. Myös vuonna 2017 Valiolle tehty kampanja ”The Lick-hikers guide to inner strength” toi toimistolle muun muassa Golden Drum- sekä Cannes Grand Prix -pronssia .
Omistus

Toimiston perustajat olivat Ami Hasan, Nono Alakari, Ossi Piipponen, Petri Pesonen, Jouni Luostarinen ja Heikki Kauppila. Timo Everi liittyi joukkoon jo ensimmäisen vuoden aikana. Vuonna 1995 Interpublic osti Hasan & Partners Oy:n, joka omisti 51 prosenttia Hasan & Partners Finland Oy:stä. Loput osakkeet olivat holdingyhtiö Esaton Oy:llä, jonka omistivat Hasan, Everi ja Alakari sekä Henrik Kylander ja Timi Petersen. Vuonna 2011 Esaton Oy osti yrityksen amerikkalaisilta takaisin. Samalla osakkaiden määrää kasvatettiin, ja nykyään toimisto on täysin konsernissa työskentelevien noin 20 henkilön omistama. Suurin omistaja on holdingyhtiö Ami Hasan & Co, jonka suurimmat osakkaat ovat Ami Hasanin perikunta, Timo Everi ja Nono Alakari.
Toimitilat

Hasan & Partners toimi pitkään Helsingin Punavuoren Merikorttelissa, kunnes se vuonna 2021 muutti uusiin toimitiloihin Vallilan Roineentielle, Ola Gripenbergin suunnittelemaan betonikaarihalliin vuodelta 1940. Tilat mitoitettiin sisällyttämään koko Hasan-konsernin kaikki toiminnot ja satakunta työntekijää..
Talousvaikeudet

Vuonna 2024 Hasan & Partners joutui vakaviin maksuvaikeuksiin ja joutui muuttamaan pienempiin tiloihin läheiselle Konepajan alueelle. Roineentien vuokrasopimuksesta on kuitenkin vaikea päästä eroon. Rahoitustilannetta yritettiin parantaa vuonna 2024 osakeannilla, jolla kertyi noin puoli miljoonaa euroa. Eläkeyhtiö Ilmarinen haki yritystä toistamiseen konkurssiin tammikuussa 2025. Yritys hakeutui yrityssaneeraukseen tammikuussa 2025.
Aiheesta muualla

Yrityksen kotisivu
Saints Row: The Third

| Saints Row: The Third |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Volition
Julkaisija:  THQ
Jakelija:  Steam, GOG.com, Humble Store, PlayStation Store, Microsoft Store, Nintendo eShop ja PlayStation Now
Pelisarja:  Saints Row
Julkaistu:   15. marraskuuta 2011
Lajityyppi:  toimintaseikkailupeli, LGBT-themed video game (en) (käännä suomeksi) ja videopeli, jossa esiintyy HLBT-hahmo (d)
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli ja yhteistyömoodi
Ikäluokitus:  CERO: Z (alkaen 18 vuotta)  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 18  USK 18 
Alusta:  Xbox 360, PlayStation 3, Microsoft Windows, Linux ja Nintendo Switch
Jakelumuoto:  Optinen levy, digitaalinen jakelu, digitaalinen lataus ja Nintendo-pelimoduuli
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Saints Row: The Third on Volitionin kehittämä ja THQ:n julkaisema toimintaseikkailupeli, joka on julkaistu vuonna 2011 PlayStation 3:lle, Windowsille ja Xbox 360:lle. Peli on julkaistu vuonna 2016 Linuxille ja SteamOS:lle. Vuonna 2018 ilmoitettiin pelin olevan tulossa myös Nintendo Switchille. Pelille julkaistiin 22. toukokuuta 2020 uudelleen muokattu versio PS4:lle, Xbox One:lle sekä Microsoft Windowsille, jossa on paremmat grafiikat sekä valaistus. Siihen kuuluu myös kaikki lisäosat. Pelin lisäosia ovat Genkibowl VII, Ganstas in Space ja The trouble With Clones.
Pelaaminen

Pelissä on lukuisia eri aktiviteetteja kuten Mayhem (omaisuuden tuhoaminen), Trafficking (laittoman kaupan kauppiaan suojelu) ja Trail Blazing.Lisäksi pelissä on muitakin toimintoja, kuten Vehicle Surfing (surffaaminen auton päällä), Base Jumping (Oikeaan paikkaan putoaminen laskuvarjolla) ja Hostages (panttivangin ottaminen ja kuljettaminen),
Vastaanotto

Peli on saanut Gamereactorin arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Peli on saanut Eurogamerin arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.5/10.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Burt Reynolds  | … |  Mayor Burt Reynolds   |
|  Daniel Dae Kim  | … |  Johnny Gat   |
|  Hulk Hogan  | … |  Angel de la Muerte   |
|  Sasha Grey  | … |  Viola DeWynter   |
|  Tim Thomerson  | … |  Cyrus Temple   |
|  Troy Baker  | … |  pelaajan ääni (Male Voice 1)   |
|  Rick D. Wasserman  | … |  Eddie ’Killbane’ Pryor   |
|  Arif S. Kinchen  | … |  Pierce Washington   |
|  Danielle Nicolet  | … |  Shaundi   |
|  Andrew Bowen  | … |  Josh Birk   |
|  Natalie Lander  | … |  Kinzie Kensington   |
|  Alex Désert  | … |  Zimos   |
|  Tasia Valenza  | … |  Monica Hughes   |
|  Anastacia McPherson  | … |  Kia   |
Aiheesta muualla

Saints Row: The Third MobyGamesissa (englanniksi)
Saints Row: The Third Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mwai Kibaki

| Mwai Kibaki |
| --- | --- |
 Mwai Kibaki vuonna 2012.
Kenian 3. presidentti
 30. joulukuuta 2002 – 9. huhtikuuta 2013  
Pääministeri:  Raila Odinga
Varapresidentti:  Michael Kijana Wamalwa Moody Awori Kalonzo Musyoka
Edeltäjä:  Daniel arap Moi
Seuraaja:  Uhuru Kenyatta
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1931 Gatuyaini, Kenia
Kuollut: 21. huhtikuuta 2022 (90 vuotta)
Puoliso:  Lucy Kibaki
Tiedot
Puolue:  Party of National Unity (PNU)
Uskonto:  Katolinen
Mwai Kibaki (15. marraskuuta 1931 – 21. huhtikuuta 2022) oli kenialainen poliitikko, joka oli maansa kolmas presidentti. Hän kuului Kenian suurimpaan etniseen ryhmään, kikujuihin. Hän seurasi Daniel arap Moita presidentin virkaan 30. joulukuuta 2002. Kibaki kuului Kenian nykyiseen johtavaan puolueeseen, sateenkaarikoalitio NARC:iin, joka voitti vuoden 2002 maan johdossa vuodesta 1963 olleen KANU-puolueen, jossa myös Kibaki aikaisemmin vaikutti.
Kibakin näkyvin päätös oli päätös luopua koulumaksuista 2004. Vuonna 2005 häntä syytettiin korruptiosta, mikä on erityisen merkittävää, koska korruption vastaisuus oli yksi Kibakin keskeisistä vaaliteemoista.
Nuoruus

Kikabi syntyi maanviljelijäperheeseen Nyerin kaupungissa perheen nuorimpana poikana. Hän pärjäsi koulussa erinomaisesti ja muutti Ugandan pääkaupunkiin Kampalaan opiskelemaan taloustiedettä, historiaa ja valtiotiedettä Makereren yliopistossa. Hän valmistui luokkansa parhaana ja hänelle myönnettiin stipendi, jonka turvin hän saattoi jatkaa opintojaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Poliitikon ura

Opiskeltuaan julkistaloutta London School of Economicsissa hän muutti takaisin Kampalaan opettamaan Makareren yliopistossa. 1960-luvun alussa hän kuitenkin jätti työnsä siirtyäkseen työskentelemään KANU:ssa (Kenya African National Union). Vuonna 1963 hänet valittiin kansanedustajaksi, ja hän oli sen jälkeen 50 vuotta mukana Kenian politiikassa. Hän vetäytyi eläkkeelle jätettyään presidentin tehtävät vuonna 2013.
Vuonna 1991 hän erosi KANU:sta ja perusti demokraattisen puolueen (DP). Vuonna 1992 hän sijoittui presidentinvaaleissa kolmanneksi ja vuonna 1997 toiseksi. Seuraavien vaalien lähestyessä vuonna 2002 DP ja NAK (National Alliance Party of Kenya) liittoutuivat muodostaen sateenkaarikoalition (NARC). NARC voitti 27. joulukuuta 2002 pidetyissä presidentinvaaleissa KANU:n ylivoimaisesti: Kibaki sai presidentinvaaleissa 62 % äänistä ja KANU:n ehdokas 31 %. Kibakista tuli siten Kenian kolmas presidentti.
Kibaki valittiin presidentiksi sen ansiosta, että hän lupasi korruptionvastaisia toimia valtion kassan tyhjentäneen Moin 24-vuotisen valtakauden jälkeen. Hän lupasi myös säätää maalle uuden perustuslain. Kansainvälinen valuuttarahasto myönsi maalle uusia lainoja vuodesta 2003 lähtien hallituksen osoitettua haluavansa todella kitkeä korruptiota. Sen sijaan Kibakin perustuslakiuudistuksesta marraskuussa 2005 järjestetty kansanäänestys koitui hänen tappiokseen. Useat Kibakin tukijat erosivat hallituksesta ja perustivat uuden puolueen nimeltä Orange Democratic Movement. Sitä johti populistinen miljonääri Raila Odinga.
Kibaki pyrki jatkokaudelle vuoden 2007 presidentinvaaleissa, joissa hänen päävastustajansa oli Raila Odinga. Odinga johti väliaikaistiedoissa äänenlaskua 3,7 miljoonalla äänellä Kibakin 3,4 miljoonaa vastaan ja hän jopa julistautui vaalien voittajaksi. Lopulta keskusvaalikomissio julisti Kibakin voittaneen 4 584 721 äänellä, jolloin eroksi Odingaan tuli 230 000 ääntä. Hidas äänenlasku ja tuloksen muuttuminen sen loppuvaiheessa sai Odingan ja hänen kannattajansa syyttämään Kibakia vaalivilpistä. Oppositio aloitti tuloksen julistamisen jälkeen mellakoinnin Nairobissa.
Vuoden 2008 alussa maan keskusvaalilautakunnan puheenjohtaja Samuel Kivuitu kertoi lehtihaastattelussa, ettei tiennyt kuka vaalit voitti ja että tulokseen päädyttiin valtapuolueen painostuksesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mwai Kibaki Wikimedia Commonsissa
Kenian presidentit
Jomo Kenyatta (1964–1978) | Daniel arap Moi (1978–2002) | Mwai Kibaki (2002–2013) | Uhuru Kenyatta (2013–2022) | William Ruto  (2022–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC
Euroopan pakolaiskriisi

Pakolaisia Unkarissa marssimassa kohti Itävallan rajaa syyskuun alussa 2015.
Irlannin merivoimien alus pelasti merihätään joutuneita siirtolaisia kesäkuussa 2015.
Euroopan pakolaiskriisi tai Euroopan siirtolaiskriisi on vuosina 2014–2015 alkanut tapahtumasarja, jossa paljon Lähi-idästä, Afrikasta ja Etelä-Aasiasta lähteneitä pakolaisia ja siirtolaisia pyrkii Eurooppaan hakeakseen turvapaikkaa. Vuoden 2015 alkupuolella turvapaikanhakijoiden pääreitit kulkivat Välimeren yli Italiaan sekä  Egeanmeren saariston ja Balkanin kautta kohti Keski-Eurooppaa. Meritse saapuvien yleisimmät lähtömaat vuonna 2015 olivat Syyria (49 %), Afganistan (21 %) ja Irak (9 %).
Euroopan unionin jäsenmaihin saapui vuonna 2014 noin 560 000 ja vuonna 2015 noin 1 260 000 turvapaikanhakijaa. Meriteitse saapuvista 58 % oli miehiä, 17 % naisia ja 25 % lapsia. Välimeren ylitykseen liittyy suuria riskejä ja ihmissalakuljetusta, ja monet ovat hukkuneet matkalla. Euroopan unioni on vastannut pakolaiskriisiin lisäämällä ulkorajojensa valvontaa ja torjumalla ihmissalakuljetusta. Euroopan komissio on esittänyt toistaiseksi toteutumattomia ehdotuksia turvapaikanhakijoiden jakamisesta unionin jäsenmaiden kesken. Moni jäsenmaa on palauttanut rajatarkistukset Schengen-alueen sisällä tai kiristänyt turvapaikanhakuun liittyvää lainsäädäntöään.
Kriisin tausta

Euroopan unionin jäsenvaltiot saivat Eurostatin mukaan 627 000 turvapaikkahakemusta vuonna 2014, mikä on suurin määrä vuoden 1992 jälkeen, jolloin hakemuksia tuli 672 000.
Kriisin tausta > Syyrian sisällissota ja Afganistanin sota

Suurin yksittäinen pakolaisuuden aiheuttaja on Syyrian sisällissota, joka on levinnyt myös Irakin ja Libanonin alueille. Syyrialaiset pakenevat paitsi oppositioliikkeiden väkivaltaa myös oman hallintonsa väkivaltaa, kertovat länsimaiset uutislähteet. Afganistanin sodan paheneminen on myös lisännyt muuttoliikettä. Naapurimaissa pakolaiskiintiö on tullut täyteen. Esimerkiksi 80 miljoonan asukkaan Turkki ilmoitti mittansa täyttymisestä, kun maahan oli paennut lähes kaksi miljoonaa syyrialaista. Turkin EU-ministeri sanoi heinäkuussa 2015, että seuraava pakolaisaalto ohjataan Eurooppaan.
Kriisin tausta > Ilmastopakolaisuus

Pakolaiskriisissä on kyse myös ilmastopakolaisuudesta. Esimerkiksi vuosi 2015 oli ennätyslämmin. Ennen sisällissotaa Syyria koki vuosina 2006–2010 dokumentoidun historiansa pahimman kuivuuden. 800 000 ihmistä menetti elinkeinonsa, ja 85 % karjasta kuoli.
Kriisin tausta > Työ

Heinäkuun 2017 alkuun mennessä Euroopan satamakaupunkeihin oli tullut vuoden alusta noin 100 000 siirtolaista, joista lähes kaikki Italiaan. Vuonna 2016 Italiaan saapui Libyasta ennätysmäiset 181 000 turvapaikanhakijaa. Suuri osa oli Länsi-Afrikasta tulleita työnetsijöitä.