stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarlo Ikonen

Kaarlo Henrik Ikonen (27. kesäkuuta 1894 Sortavala – 5. huhtikuuta 1918 Maaselkä Rautu) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat suutari Paavo Ikonen ja Anna Lintunen. Hän kävi viisi luokkaa Sortavalan lyseota.
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Tämä paperitehtaan harjoittelija liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 4. heinäkuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin 5. lokakuuta 1916 pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan kiväärijohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. Jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Raudussa, missä hän kaatui 5. huhtikuuta 1918 ja haudattiin Sortavalan sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton.
Sound & Fury

| Sound & Fury> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1982–
Tyylilaji:  jazz
Kotipaikka:  suomi
Jäsenet:  Jorma Tapio, alttosaksofoni, klarinetti, bassoklarinetti, huilu, bassohuilu   Matti Riikonen, trumpetti   Pepa Päivinen, sopraano-, tenori-, baritoni- ja bassosaksofonit, huilu, klarinetti, bassoklarinetti   Jouni Kannisto, tenorisaksofoni, huilu   Jimi Sumén, kitara   Sampo Lassila, basso   Julius Heikkilä, kitara   Hannu Risku, lyömäsoittimet   Simo Laihonen, rummut   Antero Priha, trumpetti
Entiset jäsenet:  Edward Vesala, rummut, basso, tamburitza   Iro Haarla, piano, harppu, kosketinsoittimet, haitari, koto   Taito Vainio, haitari   Esko Heikkinen, trumpetti   Tom Bildo, pasuuna, tuuba   Pentti Lahti, altto- ja baritonisaksofonit, huilu   Kari Heinilä, tenori- ja sopraanosaksofonit, huilu   Tapani Rinne, tenori- ja sopraanosaksofonit, klarinetti, bassoklarinetti   Raoul Björkenheim, kitara   Tim Ferchen, marimba, putkikellot   Häkä Virtanen, basso   Uffe Krokfors, basso   Antti Hytti, basso   Ilmari Heikinheimo, rummut   Antero Priha, trumpetti
Levy-yhtiö:  ECM (levy-yhtiö), 1986–1999   Leo Records   Ektro Records   Karkia Mistika Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sound & Fury (suom. ääni ja vimma) oli Edward Vesalan järjestämä jazz-musiikkityöpaja, josta muodostui yhtye Edward Vesala Sound and Fury (myös Saund and Fury, kuten nimi kirjoitettiin Lumi-albumilla). Yhtye esiintyi Vesalan neljällä viimeisellä soolo-albumilla Lumi, Ode to Death of Jazz, Invisible Storm ja Nordic Gallery. Yhtye julkaisi myös yhden singlen, Winds of Sahara / I Tell You Story. Vuonna 2013, lähes neljätoista vuotta Vesalan kuoleman jälkeen, yhtye julkaisi lähinnä Vesalan levyttämättömästä materiaalista albumin Pulsacion. Tuorein levytys on Vesalan, Haarlan ja Tapion sävellyksistä koostuva Thundering Of Dawn -levy vuodelta 2018. Yhtye soittaa myös muutamalla Sielun Veljien Musta Laatikko -kolmoisalbumin kappaleella. Yhtyeen nimen kirjoitusasu vaihtelee, esimerkiksi Lumi-albumin kannessa yhtyeen nimi on muodossa Edward Vesala Saund and Fury.
Levytysluettelo

Lumi (1986)
Ode to Death of Jazz (1989)
Invisible Storm (1991)
Nordic Gallery (1994)
Pulsacion (2013)
Thundering Of Dawn (2018)
Hävittäjä-ässä

Ensimmäiselle hävittäjä-ässälle, ranskalaiselle Adolphe Pégoudille, myönnetään Croix de guerre ("Sotaristi") kunniamerkki.
Hävittäjä-ässä on sotilaslentäjä, joka on saavuttanut vähintään viisi ilmavoittoa. Ässä-sanaa käytettiin tässä merkityksessä ensimmäisen kerran Ranskassa ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1914, kun ranskalaiset sanomalehdet kutsuivat l’aceksi Adolphe Pégoudia. Hän oli ensimmäinen lentäjä, joka ampui alas yli viisi saksalaista konetta.
Ilmavoiton käsite on vaihdellut. Joskus esimerkiksi alas ammuttuja tähystys- ja sulkupalloja on laskettu ilmavoitoiksi. Myös maahan tuhottujen koneiden on joskus katsottu kuuluvan alasammuttuihin. Ässinä on yleensä pidetty vain ohjaajia. Vasta Vietnamin sodassa Yhdysvallat tunnusti ässiksi myös kaksipaikkaisten hävittäjälentokoneiden aseupseerit ja yhdessä tapauksessa ilmeisesti myös ilmataistelun johtajan, joka ei lentänyt lainkaan.
Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäinen maailmansota käynnisti lentokoneiden nopean kehityksen, ja niitä alettiin käyttää ensi kertaa toisiaan vastaan.
Ensimmäinen maailmansota > Saksa

Luftstreitkräfte
Bruno Loerzer, saavutti 44 ilmavoittoa.
Carl Menckhoff, saavutti 39 ilmavoittoa. Vuonna 1883 syntyneenä eräs sodan vanhimmista ässistä.
Emil Thuy, saavutti 35 ilmavoittoa. Toimi myöhemmin Suomen ilmavoimien neuvonantajana Arne Somersalon alaisuudessa. ja oli salaisessa tehtävässä Neuvostoliitossa kehittämässä Saksan ilmavoimia.
Joseph Veltjens, saavutti 35 ilmavoittoa. Toisen maailmansodan aikana hän sai everstiluutnantin arvon. Hän  tuli Suomeen elokuussa 1940 Herman Göringin lähettiläänä ja sopi Mannerheimin kanssa saksalaisjoukkojen kauttakulusta.Ensimmäisen kerran hän kävi Suomessa vuonna 1918. Veltjens oli osakkaana Aschpuris & Veltjens -yhtiössä, joka sai hoitaakseen Saksan ase- ja tarviketoimituksia Suomeen. Esimerkiksi lokakuun alussa 1940 tehty sopimus keskitti Saksan sotasaalista ja Saksan armeijan varastoja koskevat toimitukset Veltjensin yritykselle. Saksa maksoi Veltjensille jopa 25 prosenttia provisiota Suomen ostamista tavaraeristä.†
Max Immelmann, saavutti 15 ilmavoittoa. Hänen mukaansa on nimetty taitolentoliike Immelmann-käännös.†
Ensimmäinen maailmansota > Iso-Britannia

Royal Air Force
Edward Mannock, Britannian parhaita ja ansioituneimpia lentäjiä, joka pudotti jopa yli 70 viholliskonetta
Keith Caldwell , 25 pudotusta.
Keith Park , 20 pudotusta.
Ronald Bannerman , 17 pudotusta.
Arthur Coningham , 14 pudotusta.
Clive Franklyn Collett , 12 pudotusta. Ensimmäinen lentokoneestä laskuvarjolla hypännyt RAF:in lentäjä.
Alexander Beck , 11 pudotusta.
Thomas Colvill-Jones , 11 pudotusta.
Harold Beamish , 11 pudotusta.
Malcolm C. McGregor , 11 pudotusta.
Alfred Michael Koch , 10 pudotusta.
Frederick Gordon , 9 pudotusta.
Bertram Hutchinson Smyth , 8 pudotusta.
Thomas Traill , 8 pudotusta.
Herbert Drewitt , 7 pudotusta.
Thomas Culling , 6 pudotusta.
Forster Maynard , 6 pudotusta.
Alan Scott , 5 pudotusta.
Ensimmäinen maailmansota > Australia

Australian ilmavoimat
Herbert Gilles Watson, 14 pudotusta.
Carrick Paul, 5 pudotusta.
Toinen maailmansota

Toinen maailmansota oli vuosina 1939–1945 käyty maailmanlaajuinen konflikti, jonka pääasialliset osapuolet olivat Saksan, Italian ja Japanin johtamat akselivallat sekä Britannian, Kiinan tasavallan, Neuvostoliiton, Ranskan ja Yhdysvaltain johtamat liittoutuneet.
Toinen maailmansota > Japani

Keisarillisen Japanin ilmavoimat ja laivaston ilmavoimat
Ristin merkki nimen lopussa merkitsee Tyynenmeren sodassa kaatunutta.
Sadaaki Akamatsu Yli 30 varmennettua ilmavoittoa, tarkka luku täsmentämättä.
Tetsuzō Iwamoto Eräs Kiinan ja Tyynenmeren sodan parhaita ilmataistelijoita, sotilasarvo aliluutnantti. Sakaidan mukaan jopa 80 pudotusta, joista 14 Kiinassa.
Kiyomi Katsuki Eräs Japanin johtava kellukekone-ässä. 16 ilmavoittoa, joista Sakaidan mukaan 7 vesikonetyypeillä saavutettuja.
Sadamu Komachi Sakaida esittää 40 ilmavoittoa, Komachi itse arvioinut puolet siitä.
Kaneyoshi Muto † 28 varmistettua ilmavoittoa, jotka enimmäkseen Japanin kotisaarten ilmapuolustuksessa.
Hiroyoshi Nishizawa † Sakaidan mukaan 36 varmennettua ilmavoittoa, joskin joidenkin sivustojen mukaan jopa 87 ilmavoittoa.
Toshio Ōta † Oli jäsen, niin kutsutussa Rabaulin siivouskolmikossa. Sakaida esittää 34 ilmavoittoa tälle.
Saburo Sakai Humblen mukaan 64 ilmavoittoa, Sakaidan mukaan yli 60. Taisteli Kiinan sodasta alkaen, kohoten värvätystä aliluutnantin arvoon. Kirjoitti kirjateoksen: "Samurai!"
Junichi Sasai † Sotilasarvo luutnantti, taisteli Guadalcanalilla, Tainanin lentorykmentin operatiivinen esimies Rabaulin tukikohdassa. Sakaida esittää 54 pudotusta, joskaan luku ei liene todellinen, saavutti 27 varmistettua ilmavoittoa.
Shoichi Sugita † Eräs Japanin johtavia ässiä, 70 yksin töin tehtyä ja 40 jaettua ilmavoittoa. Oli laivastoamiraali Yamamoton saattolentäjä, Yhdysvaltain tekemään ilmassa tehtyyn kostoiskuun liittyen.
Kenji Yanagiya 8 pudotusta. Ainoa Zero-saattolentäjä, joka selvisi sodasta: amiraali Yamamotoon kohdistuneeseen kostoiskuun liittyen.
Toinen maailmansota > Suomi

Suomen ilmavoimat
Jorma Sarvanto, talvisodan menestynein hävittäjä-ässä, ampui 6. tammikuuta 1940 neljässä minuutissa kuusi DB-3-pommikonetta alas, mikä on lyhin aika historiassa hävittäjä-ässäksi vaadittavaan viiteen pudotukseen potkurikoneella. Hän oli ensimmäinen lentäjä, joka saavutti toisessa maailmansodassa kymmenen ilmavoiton rajan. 16 5/6 pudotusta.
Idänambrapuu

| Idänambrapuu |
| --- | --- |
 Idänambrapuu kuvattuna Franz Eugen Köhlerin teoksessa Köhler's Medizinal-Pflanzen (1897).
Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Ambrapuukasvit Altingiaceae
Suku::  Ambrapuut Liquidambar
Laji::  orientalis
Kaksiosainen nimi
 Liquidambar orientalis  Mill. 
Katso myös
   Idänambrapuu Wikispeciesissä   Idänambrapuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Idänambrapuu (Liquidambar orientalis) on ambrapuiden sukuun kuuluva suurikokoinen lehtipuu, jota tavataan luonnonvaraisena pienellä alueella Vähässä-Aasiassa.
Ulkonäkö ja koko

Idänambrapuu kasvaa tavallisesti 6–12 metriä korkeaksi, mutta voi saavuttaa jopa 30 metrin korkeuden. Puun runkoa peittää paksu, punertavanharmaa kaarna. Lehdet muistuttavat muodoltaan hieman vaahteranlehtiä ja asettuvat oksaan kierteisesti. Lehdet ovat kourasuonisia, sormijakoisia, 3–5-liuskaisia ja hammaslaitaisia. 5-liuskaiset lehdet ovat usein toiseen kertaan sormihalkoisia ja 3-liuskaisia. Idänambrapuun pallomaiset emikukat ovat valkoisia ja ovat yksittäiskukinnoissa. Hedekukat ovat keltaisia ja kukkivat pienissä tertuissa. Laji kukkii huhti-toukokuussa. Hedelmät ovat piikikkäitä ja pallomaisia. Hedelmät sisältävät runsaasti lenninsiivellisiä siemeniä.
Levinneisyys

Luonnonvaraisena idänambrapuuta tavataan Turkin lounaisosissa ja Kreikan Rodoksella. Lajia viljellään muun muassa Etelä-Euroopassa.
Elinympäristö

Idänambrapuun tyypillisiä kasvupaikkoja ovat kosteat laaksot, joissa pohjavesi on korkealla.
Käyttö

Idänambrapuun pihkasta, sisäkuoresta ja puuaineksesta valmistetaan hartsinkaltaista tuoksuvaa ainetta, storaksia, jolla on käyttöä rohdoksena ja hajusteteollisuudessa. Storaksia on käytetty ulkoisena lääkkeenä syyhyyn, haavoihin ja haavaumiin. Storaksibalsamihöyryllä on hengitettynä limaa irroittava vaikutus henkitorvessa. Puun siemenet sisältävät huomattavia määriä sikimihappoa.
Idänambrapuumetsikkö Turkin Kavakarasissa lähellä Köyceğizin järveä.
Idänambrapuun runkoja, joita on kuorittu storaksin valmistusta varten.
Ikälisä

Ikälisä on tietyllä alalla työskennelleen tai palveluksessa ollun ajan mukaan maksettava palkan suuruutta nostava korvaus. Ikälisä on Suomessa merkittävä osa mm. valtion, kirkon ja kunnan palkkausjärjestelmissä (virkasuhteet). Nykyisin julkisella sektorilla ikälisän on korvannut työkokemuslisä.
Juhani Ikonen (toimittaja)

Mikko Juhani Ikonen (3. joulukuuta 1934 Sippola – 7. syyskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen taloustoimittaja. Hän oli viimeksi Yleisradion palveluksessa vuoteen 1992, jolloin hän jäi eläkkeelle suivaantuneena siitä, että Yleisradio kehotti vanhempia toimittajia antamaan tilaa nuoremmille.
Ikosen ura alkoi paikallislehdestä. Hän siirtyi sitten Kauppalehteen, sieltä taloustoimituksen päälliköksi ensin Helsingin Sanomiin ja sitten Uuteen Suomeen. Yleisradioon hän meni Radiouutisiin, jossa hän myös kävi käsiksi talousjuttuihin. 1980-luvulla hän oli julkisuudessa muun muassa television Jälki-istunto-ohjelmassa ja muissa ajankohtaisohjelmissa. Huomiota herättäneessä juttusarjassaan Kauppalehdessä 1963 Ikonen paljasti pienten konepajojen myyntiyhtiön Mekesin talouskiemuroita. Hän sai vuonna 1972 radion taloustoimittajan työstään tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon yhdessä Esko Seppäsen ja Reijo Rajamäen kanssa.
Ikosen puoliso oli uutistenlukija Eva Polttila. Ikonen kuoli lyhyen aikaa sairastettuaan 7. syyskuuta 2014.
Julkaisuja

Toimittajan yö, Otava, 1970
Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton taloussuhteet, Weilin + Göös, 1975 ISBN 951-35-1213-4
Idänkoukkukakadu

| Idänkoukkukakadu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kakadut Cacatuidae
Suku::  Töyhtökakadut Cacatua
Laji::  tenuirostris
Kaksiosainen nimi
 Cacatua tenuirostris  (Kuhl, 1820) 
 Idänkoukkukakadun esiintymiskartta
Katso myös
   Idänkoukkukakadu Wikispeciesissä   Idänkoukkukakadu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Idänkoukkukakadu (Cacatua tenuirostris) on australialainen papukaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Idänkoukkukakadun pituus on noin 38 cm ja paino 485–650 g. Sen höyhenpuku on pääosin valkoinen; päässä, kurkussa ja rinnassa on oranssinpunaisia kuvioita ja siipien sekä pyrstön alapeitinhöyhenissä keltaista. Silmää ympäröivä paljas alue on siniharmaa. Nokka on valkoinen, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Ylänokka on pidentynyt ja lienee sopeutuma lajin tapaan etsiä ravintoa maanpinnan alta. Nuori lintu on aikuisen värinen ja sen ylänokka on hieman lyhyempi.
Esiintyminen

Idänkoukkukakadu elää Kaakkois-Australian rannikolla. Sen elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kokonaispopulaatio on noin 250 000 yksilöä. Aikaisemmin katsottiin Länsi-Australiassa elävän lännenkoukkukakadun olevan tenuirostriksen alalaji, mutta laji on nyttemmin jaettu kahdeksi lajiksi. Laji on levinnyt muualle itäiseen Australiaan luultavasti karanneiden lemmikkien muodostamista pareista.
Elinympäristö

Idänkoukkukakadut asuvat kosteissa rannikkoseudun metsissä ja savanneilla, yleensä aina jonkin vesistön tuntumassa. Ne ovat hyvin äänekkäitä ja huomiota herättäviä lintuja, jotka pesimäajan ulkopuolella liikkuvat parvissa, joissa voi olla jopa 200 yksilöä.
Lisääntyminen

Lisääntymisaika on elokuusta marraskuulle. Laji on yksiavioinen. Pesä on tavallisesti rannalla kasvavan, elävän eukalyptuksen oksan tai rungon kolossa hyvin korkealla ja vaikeasti tavoitettavissa. Munia on tavallisesti kaksi, joskus kolme. Muna on kooltaan 33,2 mm x 25,1 mm. Pesimäbiologia perustuu vankeudessa eläneiden lintujen tarkkailuun. Molemmat emot osallistuvat haudontaan, joka kestää noin 24 päivää. Koiras hautoo pääasiassa päivisin, naaras öisin. Poikasista selviää lentokykyiseksi usein vain yksi. Pesäpoikasaika on noin seitsemän viikkoa ja poikanen itsenäistyy sen jälkeen kolmen viikon kuluttua. Molemmat emot osallistuvat myös poikasen hoitamiseen ja ruokkimiseen.
Ravinto

Idänkoukkukakadut ruokailevat enimmäkseen maassa ja syövät siemeniä, pähkinöitä, hedelmiä, marjoja, juurimukuloita sekä mahdollisesti hyönteisiä ja niiden toukkia. Paikallisesti laji on hedelmätarhojen ja viljan tuholainen ja niitä ammutaan tuholaisina.
Reino Helismaa

| Reino Vihtori Helismaa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1913 Helsinki, Suomi
Kuollut: 21. tammikuuta 1965 (51 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kuplettilaulaja, sanoittaja, viihdetaiteilija ja käsikirjoittaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Orvokki Itä, Rainer Kisko, Rauni Kouta, Aarne Lohimies, Jukka Roine, Väinö Karras, Repe
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1947–1965
Tyylilajit:  rillumarei kupletti iskelmä huumorimusiikki
Soittimet:  laulu, kitara
Levy-yhtiöt:  Fazer Music
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Reino Vihtori ”Repe” Helismaa, vuoteen 1934 Helenius, (12. heinäkuuta 1913 Helsinki – 21. tammikuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen sanoittaja, säveltäjä, kuplettilaulaja, viihdetaiteilija, elokuvanäyttelijä ja käsikirjoittaja. Erityisesti hänet muistetaan yhteistyöstään Toivo Kärjen, Tapio Rautavaaran ja Esa Pakarisen kanssa. Helismaa teki noin viisituhatta sanoitusta, joista 1 500 levytettiin. Hän oli tuotteliaimpia suomalaisia sanoittajia yhdessä Sauvo Puhtilan, Vexi Salmen ja Juha Vainion kanssa. Hän teki myös muun muassa radiokuunnelmia, elokuvakäsikirjoituksia (muun muassa ensimmäiset Pekka ja Pätkä -elokuvat) ja näytelmiä.
Helismaa oli 1950-luvun alusta lähtien hedelmällisessä yhteistyössä säveltäjä Toivo Kärjen kanssa. Tapio Rautavaara levytti monet Helismaan sanoittamista kappaleista, tosin monet tunnetuimmat vasta 1960-luvulla. Useat Rautavaaran kappaleina pidetyt Helismaan sanoitukset on ensimmäisen kerran levyttänyt joku muu, esimerkiksi Matti Louhivuori (Kulkurin iltatähti, Reppu ja reissumies) ja Kauko Käyhkö (Lapin jenkka). Helismaan sanoituksia ovat vuosien varrella levyttäneet myös muun muassa Olavi Virta, Esa Pakarinen, Henry Theel ja Eemeli. Helismaa teki elämänsä aikana kahdeksan näytelmää, kymmenen revyytä, 104 radiohupailua, 32 elokuvakäsikirjoitusta ja noin 5 000 laulutekstiä. Helismaa käytti oman nimensä lisäksi salanimiä Orvokki Itä (samaa nimeä käytti myös Toivo Kärki), Aarne Lohimies, Rainer Kisko, Väinö Karras, Jukka Roine ja Rauni Kouta.
Tunnetuimpia Helismaan sanoittamia kappaleita ovat ”Hopeinen kuu”, ”Kulkuri ja joutsen”, ”Meksikon pikajuna”, ”Päivänsäde ja menninkäinen”, ”Reissumies ja kissa”, ”Sinun silmiesi tähden” sekä ”Suudelmin suljetut kirjeet”.
Elämä ja ura > Lapsuus ja nuoruus

Reino Vihtori Helenius syntyi Helsingissä 12. heinäkuuta 1913 Maria (o.s. Manninen) ja Vihtori Heleniukselle. Hän oli Ullanlinnassa asuneen kahdeksanhenkisen perheen pojista nuorin. Isä Vihtori oli ammatiltaan puuseppä. Hän kuoli Suomen sisällissodan aikaan huhtikuussa 1918, kun hänet ammuttiin kadulla vaikkei ollut sotimassa eikä edes aseistettu. Perhe lähti pakoon Laukaaseen, jossa Maria-äidillä oli sukulaisia. Samana vuonna he muuttivat Lahteen äidin veljen Augustin luo. Reino kävi Lahdessa neljä vuotta kansakoulua sekä Lahden Lyseossa keskikoulun. Vuonna 1931 hän suoritti armeijan lentokonekorjaajana Viipurissa. Näihin aikoihin hän kiinnostui huumoripitoisista kupleteista ja osti haitarin.
Elämä ja ura > Konelatojaksi ja Helismaaksi

Päästyään armeijasta Reino työskenteli aluksi lautatarhalla ja myöhemmin sähköyhtiössä mittarinlukijana. Vuonna 1935 hän aloitti enonsa Augustin omistaman kirjapainon konelatojana, aluksi harjoittelijana. 1930-luvulla hän oli myös jonkin aikaa Lahden sosialidemokraattien nuoriso-osastossa ja työskenteli myös pankin vahtimestarina.
Tuona aikana oli tapana muuttaa sukunimi suomalaiseksi. Niin teki myös Reino Helenius, joka päätti vuonna 1934 vaihtaa nimensä Helismaaksi. Helismaa meni naimisiin lahtelaisen Lempi Turusen (29.5.1915–4.7.1983) kanssa 13. syyskuuta 1936. Pariskunta muutti Viipuriin, josta Helismaa sai vakituisen työpaikan Karjalan kirjapainossa.
Vuonna 1937 Helismaat saivat ensimmäisen lapsensa, Arto-pojan. Tytär Satu syntyi vuotta myöhemmin vuonna 1938.
Konelatojana ansaitut rahat eivät kuitenkaan riittäneet, joten Helismaan piti löytää myös jokin toinen ansiotulo. Hän rupesi kirjoittamaan Lukemista kaikille ja Seikkailujen maailma -lehtiin nimimerkeillä Rudi Halla, Masa Palo ja Eemil Arsa. Lisäksi hän alkoi esiintyä erilaisissa tilaisuuksissa kitaransa kanssa. Rahat riittivät lopulta viipurilaisen omakotitalotontin varaamiseen 1939. Viipurissa Helismaa tutustui jo silloin näyttelijöinä ja muusikkoina tunnettuihin Masa Niemeen ja Kale Teuroseen, joiden kanssa hän esitti ohjelmaa paikallisten kirjaltajien juhlissa ja iltamissa.
Vuonna 1939 Helismaa joutui kuitenkin lähtemään ylimääräisiin sotaharjoituksiin. Talvisota alkoi marraskuussa, ja Helismaa komennettiin ilmatorjuntaan. Sota loppui vuoden 1940 maaliskuussa ja Helismaa kotiutui toukokuussa. Viipuri menetettiin Neuvostoliitolle, joten Helismaa menetti kotinsa ja työpaikkansa. Edessä oli muutto takaisin Lahteen, jossa Helismaa sai työpaikan ravintolan vahtimestarina. Pian pariskunta kuitenkin muutti Helsinkiin, kun Helismaa sai työpaikan konelatojana Maalaiskuntien Liiton kirjapainossa; häntä pidettiinkin erittäin nopeana latojana.
Elämä ja ura > Kirjoittaja

Talvisota oli päättynyt, ja Helismaa ryhtyi kirjoittamaan novelleja ja pakinoita Isku-nimiseen lehteen, jota hän Olavi Kanervan kanssa päätoimitti. Kesällä alkoi kuitenkin jatkosota ja miehiä tarvittiin rintamalla. Tällä kertaa Helismaa joutui etulinjaan. Pian hänen taitonsa riimittelijänä ja laulajana huomattiin, ja hänet siirrettiin viihdytysjoukkoihin. Sota päättyi 1944 ja Helismaa palasi takaisin kirjapainoon. Sota oli kuitenkin väsyttänyt häntä ja hän haaveili tavallisesta perhe-elämästä. Esiintymiset rajoittuivat lähinnä kirjapainon omiin juhliin. Vuonna 1945 Helismaan perheeseen syntyi poika Markku, joka myöhemmin tuli tunnetuksi toimittajana. Samaan aikaan Helismaat perustivat kotinsa silloisen Helsingin maalaiskunnan Puistolaan, joka kuitenkin jo vuoden 1946 alussa liitettiin Helsinkiin.
»Helismaan runontekotaito tuli ilmi painossa, kun Helismaa nopeaan tahtiin latoi tekstiä ja samalla keskusteli jonkun toisen kanssa runosta, jota tämä tuli pyytämään ystävättären häihin tai kastetilaisuuteen, mihin tarvittiin nopeasti jokin sopiva runonpätkä. Hän kirjoitti nopeasti tekstin latomakoneella ja otti tavallisesta, työn alla olevasta palstasta yhden vedoksen ja ojensi sen tilaajalle: se oli pikapalvelua. Jos sävel oli ennakolta tiedossa – se saattoi olla kansanlaulu tai tuttu iskelmä – Helismaa lauloi tekstin latomakoneensa ääressä. Työkaverit sanoivat, että koska Helismaalla oli noin paljon sivuhommia, pitäisi latomoon kai saada parempi akustiikka.» 
(Kirjasta Reino Helismaa, jätkäpoika ja runoilija)
Maaliskuussa 1948 Helismaa pestattiin sosialidemokraattisen ammattiyhdistysmiehen Janne Hakulisen johtaman Työväen Ohjelmapalvelun (TOP) palkkalistoille. Toimiston periaatteena oli välittää ohjelmaa ja esiintyjiä lähinnä sosialidemokraattien eri puolilla maata järjestämiin tilaisuuksiin ja sen kaartissa oli etupäässä helsinkiläisiä taiteilijoita, Helismaan ohella muiden muassa näyttelijä ja laulaja Lulu Paasipuro. Taiteilija suoritti toimistolle esiintymisistään välityspalkkion, mutta sai pitää esiintymispalkkionsa itse. Työskentely TOP:ssa ei ollut Helismaalle poliittinen pesti, vaan hän oli siellä vapaana taiteilijana, joka oli tilattavissa esiintymään vaikkapa Rovaniemelle. Toisaalta hän kirjoitti revyytekstejä ja kisällilauluja sosialidemokraattisille kisälliryhmille ja SDP:n puoluetoimiston tarpeisiin. Samalla kuitenkin myös kansandemokraattien ohjelmatoimisto Ohjelmatyö kääntyi teksti- ja aihepulassaan Helismaan puoleen. Helismaa esiintyi muun muassa sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomitun SDP:n vahvimman miehen Väinö Tannerin vapautumisen kunniaksi järjestetyssä juhlassa elokuussa 1948.