Marino (venemerkki)
Historia

Veneilyä harrastanut kemian insinööri Tor-Björn Fagerström kiinnostui uudesta veneenrakennusmateriaalista lujitemuovista ja perusti oman veistämön vuonna 1959. Vuonna 1963 hän sanoutui irti työnantajaltaan ja jäi itsenäiseksi venevalmistajaksi.
Marinon ensimmäiset tuotantotilat sijaitsivat Hangossa. Hangossa rakennettiin mm. suosituksi muodostunut Family Sport -malli, jonka runko oli lasikuitua, mutta kansi ja muut rakenteet puuta. Vuonna 1965 toiminta siirrettiin Jokelaan. Vuonna 1967 Sipoon Söderkullaan valmistui Marinon tehdas. Yritykselle vuokrattiin näyttelytila Naurissaaresta, mutta vuonna 1971 vuokranantaja irtisanoi tilan vuokrasopimuksen, jolloin Sipooseen rakennettiin kahdessa kuukaudessa toinen halli, ja yrityksen koko toiminta keskitettiin Sipooseen.
1980-luvun alussa matkaveneiden kysyntä kasvoi huomattavasti ja Marino panosti isoihin, asuttaviin veneisiin . Mallistoa kohdennettiin markkinoiden high end -päätyyn laatutietoisille ja maksukykyisille asiakkaille. Tuotteiden rohkea muotoilu, laatu, räätälöinti sekä vallankumouksellinen valmistustapa vaikuttivat siihen, että asiakkaille muodostui mielikuva luksustuotteesta.  Marino-vene oli omistajalleen statussymboli. Yritys oli kotimaisilla markkinoilla monissa veneluokissa markkinajohtaja.
Uudet suuremmat Marino 1000 –sarjan veneet vaativat tilavampia tuotantohalleja ja Fagerströmit rakennuttivat ammattitaitoisen työvoiman läheisyyteen Pohjanmaan Pännäisiin uuden 3000 neliön tehtaan vuonna 1988 . Siellä Marino alkoi valmistaa yli 10 metrin aluksia .
Pankkikriisi vuonna 1991 romahdutti tuotannon.  Laman aikaan jälleenmyyjät ajautuivat konkurssiin ja aiheuttivat Marinolle luottotappiota, jolloin Marino päätti lopettaa jälleenmyyjäverkoston käytön ja myydä tuotantonsa vastedes suoraan loppuasiakkaille.  Marino alkoi valmistaa bussipysäkkejä, mainospylväitä ja risteilyalusten lattiaelementtejä. Nämä tuottivat yrityksen liikevaihdosta parhaimmillaan jopa 70 prosenttia. Vuosien saatossa Marino on rakentanut myös Nautorin purjeveneitä.
Vuonna 1994 Marino toimitti yli 11-metrisen lippulaivamallinsa Venäjän presidentti Boris Jeltsinille.
2000-luvun alussa sukellusporukan Marino 7000 upposi, ja onnettomuustutkinnassa pääteltiin oleelliseksi syyksi liian alhaalla sijainneet moottorin ilmanottoaukot. Marino toimitti kaikille 7000-mallien omistajille korjaussarjan, joka muodosti ilmanotolle joutsenkaulan.
Vuonna 2007 Marino tunnisti mallistossaan puutteen. Yöpymiskelpoisten perheveneiden sijaan trendiksi olivat nousseet walk-around ja day cruiser -tyyppiset veneet . Yritys aloitti uuden mallin suunnittelun, ja 2009 tuotiin markkinoille APB . Kun kotimainen venemyynti romahti keskimäärin 40%, onnistui Marino ainoana suomalaisena veneenvalmistajana hetken aikaa säilyttämään myyntinsä ennallaan.
Kuitenkin kotimaisen käsityön korkea hinta, puutteellinen myyntiosaaminen ja muuttuvat trendit ovat kutistaneet Marinon suurempien veneiden kysynnän viime vuosina olemattomiin.
Suurempien veneiden tilausten romahdettua Marino joutui vuonna 2013 myymään Pännäisten-tehtaansa, jossa yli kuuden metrin veneet valmistettiin. Tätä nykyä Marino valmistuttaa suurempia mallejaan alihankintana ja valmistaa itse vain alle kuuden metrin veneitä.
Marino on joutunut poistumaan high end –markkinoiden alueelta. Vuosittaiset tuotantoluvut ovat kutistuneet sadoista kymmeniin. Nykyään yrityksen strategia on keskittyä pienveneiden ja muiden lasikuituvalmisteiden valmistukseen. Isojen matkaveneiden tuotanto on jäädytetty.