stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amita Suman

| Amita Suman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Amita Suman
Syntynyt: 19. heinäkuuta 1997 (ikä 27) Bhedihari, Nepal
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2018–
Merkittävät roolit:  Varjo ja riipus
Aiheesta muualla
IMDb
Amita Suman (s. 19. heinäkuuta 1997) on nepalilainen näyttelijä. Hänen ensimmäinen suuri roolinsa oli vuonna 2019 julkaistu The Outpost -sarjan toisella kaudella toistuva rooli Nayana. Vuonna 2021 hän esitti pääroolia Netflixin alkuperäissarjassa Varjo ja riipus. Sumanin hahmo on Inej Ghafa, koulutettua tappajaa.
Ura

Pian valmistumisen jälkeen Suman teki televisiodebyyttinsä pienillä rooleilla elokuvissa Casualty ja Ackley Bridge. Hän sai merkittävän vierailijaroolin Doctor Who -sarjan 11. jaksossa "Demons of the Punjab" nuorena versiona toveri Yasmin Khanin isoäidistä Umbreenista.  Suman otti toistuvan Nayan roolin Medalion Rahimilta CW-sarjan The Outpost -sarjan toisella kaudella. Lokakuussa 2019 ilmoitettiin, että Suman näyttelee Inej Ghafaa Netflixin vuoden 2021 Varjo ja riipus -sarjassa, joka on tehty Leigh Bardugon fantasiakirjasarjan Varjo ja riipus ja korppien kehä-pohjalta.
Nuoruus

Suman syntyi Bhediharissa, kylässä Parsan alueella Etelä-Nepalissa. Hänen äidinkielinsä oli bhojpuri. Suman kävi Saint Xavier -koulun Birgunjissa.  Seitsemänvuotiaana hänen perheensä muutti Brightoniin Englantiin.  Suman opiskeli Sussex Downs Collegessa (nykyisin East Sussex College Lewes) ennen kuin hän jatkoi harjoittelua Academy of Live and Recorded Artsissa, valmistuen vuonna 2018.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Amita Suman
Käännös suomeksi
Videopelikulttuuri Suomessa

Suomen videopeliala 
Suomen videopelialan historia
Videopelikulttuuri Suomessa
Videopelikulttuurin historia Suomessa
Luettelo suomalaisista videopeleistä
Luettelo suomalaisista shareware- ja freewarepeleistä
Videopelikulttuuri Suomessa on digitaalisten pelien alakulttuuri, joka on kehittynyt videopelien ympärille 1900-luvun viimeisen kolmanneksen aikana. Se on osa laajempaa populaarikulttuuria, mediakulttuuria ja nykyisin myös internetkulttuuria. Suomalaisista 52,5 prosenttia pelaa digitaalisia pelejä aktiivisesti.
Demografia

Vuoden 2013 Pelaajabarometrin mukaan 98,5 prosenttia suomalaisista pelaa ainakin jotakin. Aktiivisia, vähintään kerran kuussa pelaavia on 88 prosenttia väestöstä. Digitaalisia pelejä pelaa aktiivisesti 52,5 prosenttia ja satunnaisesti 74 prosenttia suomalaisista. Miehet ja pojat ovat hieman aktiivisempia pelaajia kuin naiset ja tytöt. Keskimäärin digitaalisten pelien pelaaja on 37-vuotias.
Joka kolmas suomalainen pelaa mobiilipelejä. Vuoden 2009 pelaajabarometrissa 13 prosenttia vastaajista pelasi mobiilipelejä; vuonna 2013 luku oli 29 prosenttia. Samalla tietokone- ja konsolipelit ovat menettäneet pelaajia.
Suosituimpia digitaalisia pelejä ovat pasianssipelit, Angry Birds ja veikkauspelit. Miehet pelaavat aktiivisesti NHL-urheilupelejä, vedonlyöntipelejä sekä toimintapelisarjoja kuten Battlefield, Call of Duty ja Grand Theft Auto. Naisten suosituimmat pelit olivat mahjong, Candy Crush ja The Sims.
Ammatikseen Suomessa pelaa kymmenkunta ihmistä.
Historia

Videopelikulttuurin historia Suomessa liittyy kiinteästi Suomen videopeliteollisuuden ja peliharrastuksen väliseen suhteeseen. Digitaalisten pelien kulttuurihistoriaa Suomessa tutkineiden Jaakko Suomisen ja Petri Saarikosken mukaan tietokonepeliharrastuksella on ollut merkittävä vaikutus suomalaisten digitaalisten pelien historiaan sekä pelijournalismin käytäntöihin.
Tietokoneharrastuskulttuurin alkuaikoina digitaalisia pelejä ja koneita käyttivät vain harvat ihmiset, joko opiskelijat tai tietojenkäsittelyn ammattilaiset. Pelit liittyivät vahvasti tietokoneharrastuksen syntyyn ja leviämiseen, ja niiden avulla pystyi kokeilemaan ohjelmoinnin mahdollisuuksia. 1970-luvun myötä mikrotietokoneet ja tietokonepelit alkoivat yleistyä kodeissa. 1980-luvulla syntyneet demoskene, pelijournalismi ja pelipiratismi ovat vaikuttaneet voimakkaasti suomalaisen pelikulttuurin ja -teollisuuden muodostumiseen. Yhteisöllisestä toiminnasta muodostuneet harrastajaporukat perustivat ensimmäiset suomalaiset peliyritykset 1990-luvun puolivälissä.
Pelaamisen muodot > Kilpapelaaminen

Kilpapelaaminen eli elektroninen urheilu on yleistynyt Suomessa 2010-luvulla. Ammatikseen Suomessa pelaa kymmenkunta ihmistä. Alan keskusjärjestönä Suomessa toimii Suomen elektronisen urheilun liitto.
Tapahtumat > Lähiverkkotapahtumat

Lähiverkkotapahtuma on tietokone- tai pelikonsoliharrastajien kokoontuminen, jossa yleensä pelataan moninpelejä lähiverkon välityksellä. Lähiverkko muodostetaan kokoontumisessa paikalla olevien tietokoneiden tai pelikonsolien välille.
Suomen suurin lähiverkkotapahtuma on kahdesti vuodessa järjestettävä Assembly. Se keskittyy moninpelien ohella myös demoskeneen.
Arkhe

Arkhē (kreik. ἀρχή) tarkoitti antiikin kreikkalaisessa filosofiassa alkua tai alkuperustetta, kaikkein ensimmäistä prinsiippiä, jollaisen etsiminen oli tyypillistä erityisesti useille esisokraattisille filosofeille.
Arkhē on ennen kaikkea Aristoteleen käyttämä termi, jolla hän luonnehti varsinkin joonialaisten luonnonfilosofien materiaalista monismia. Tosin sanan ensimmäiseksi käyttäjäksi 'perusprinsiippi'-merkityksessä usein mainitaan Anaksimandros. Tämä tieto perustuu Simplikioksen mainintaan, joka on pelkkä arvaus, sillä noin tuhat vuotta aikaisemmin eläneen Anaksimandroksen tuotanto oli vuosisatoja aikaisemmin liuennut erilaisiin sitaattikokoelmiin.
Ajatuksen tällaisesta alkuperusteesta toi filosofiaan ensimmäisenä Thales, joka esitti, että kaikkien asioiden alkuperuste oli vesi. Hänen teoriansa perustui havaintoihin siitä, että kaikissa paikoissa joissa on elämää on kosteutta. Teoria sopi myös yhteen sen kanssa, että maan katsottiin kelluvan veden päällä.
Thaleen teorian kumosi hänen seuraajansa ja mahdollinen oppilaansa Anaksimandros. Hänen mukaansa vesi ei voinut olla alkuperuste, koska se ei voinut synnyttää vastakohtaansa tulta. Hän katsoi, että mikään klassisista alkuaineista (maa, vesi, ilma, tuli) voinut olla alkuperuste tästä samasta syystä. Sen sijaan hän esitti, että oli olemassa apeiron, "rajaton", jonkinlainen loputon ja ominaisuudeton massa, josta kaikki asiat syntyivät ja johon ne palasivat.
Anaksimandroksen oppilas Anaksimenes esitti uuden teorian. Hän palasi teoriaan alkuaineista, mutta katsoi puolestaan ilman olevan veden sijasta alkuperuste. Hän katsoi kaiken saaneen alkunsa ilmasta joko tihentymisen tai ohentumisen kautta. Ohentumalla ilmasta tuli tulta; tihentymällä siitä tulee ensin tuulta, sitten pilvi, vettä, maata ja kiveä.
Anna Moffo

Anna Moffo
Anna Moffo (27. kesäkuuta 1932 Wayne, Pennsylvania, Yhdysvallat – 9. maaliskuuta 2006 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sopraano. Hänen tuloroolinsa Metropolitan-oopperassa oli Violetan rooli oopperassa La Traviata.
Moffo oli kiinnitettynä New Yorkin Metropolitaniin seitsemäntoista kauden ajan vuodesta 1959 lukien. Moffolla oli Italiassa viikoittainen suosittu televisio-ohjelma Anna Moffo Show vuosina 1960–1973.
Hän sairasti rintasyöpää mutta kuoli aivoinfarktiin New Yorkissa maaliskuussa 2006.
Antipop Consortium

| Antipop Consortium> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1997–2002, 2007-
Tyylilaji:  kokeellinen hip hop elektroninen musiikki
Kotipaikka:  New York, USA
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Beans High Priest M. Sayyid Earl Blaize
Levy-yhtiö:  Warp Records 75 Ark
Aiheesta muualla
Antipop Consortium
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antipop Consortium on 1997 New Yorkissa perustettu vaihtoehtohiphop-yhtye, jonka jäseniä ovat Beans, High Priest, M. Sayyid ja tuottaja Earl Blaize. Heidät tunnetaan etenkin tajunnanvirtaisista sanoituksistaan ja kokeellisesta tuotannostaan, joka ottaa vaikutteita nykymusiikista. Yhtyeen juuret ovat vahvasti runoniskennässä. Heidän tuotantoaan on verrattu muun muassa Kool Keithiin, MF Doomiin ja Aesop Rockiin.
Ensimmäiset julkaisunsa Antipop Consortium teki Dan the Automatorin 75 Ark -levy-yhtiöllä. Vuonna 2000 heidät kiinnitettiin Warp Recordsille. Vuonna 2001 he toimivat lämmittelijänä Radioheadille Euroopan Amnesiac-kiertueen aikana, ja keikkailivat sittemmin DJ Shadow'n kanssa.
Yhtye hajosi näkemyksellisiin eroihin elokuussa 2002, jolloin Beans jatkoi soolouralla ja High Priest sekä Sayyid muodostivat Airborn Audio -duon, joka julkaisi albumin Good Fortune Ninja Tune -levy-yhtiöllä. Duo keikkaili myös The Faintin ja Bright Eyesin kanssa.
Yhtye palasi yhteen vuonna 2007 aikeinaan uuden albumin julkaisu. Ensimmäisen paluukeikkansa he tekivät New Yorkissa maaliskuussa 2008.
Diskografia

Albumit
Tragic Epilogue (2000, 75 Ark)
Shopping Carts Crashing (2000, Antipop Recordings)
Arrhythmia (2002, Warp)
Antipop vs. Matthew Shipp jazz-muusikko Matthew Shippin kanssa (2003, Thirsty Ear Recordings)
Fluorescent Black (2009)
EP:t, singlet & promot
Disorientation 12" single (1997, Antipop Recordings)
Band-Aids for Bulletholes 12" single (1997, Antipop Recordings)
Diagonal Ryme Garganchula 10" single (1997, Black Hoodz)
Hydrogen Slush 12" single, yhdessä DJ Vadimin and Prime Cutsin kanssa (1998, Jazz Fudge)
Orators of Advanced Thought early promo version of The Isolationist collaboration (1998, Ozone Music)
The Isolationist, yhdessä DJ Vadimin ja Prime Cutsin kanssa (1999, Jazz Fudge)
The Instrumentalist, instrumentaaliversio The Isolationist -julkaisusta (1999, Jazz Fudge)
Lift 12" single (2000, 75 Ark)
Diagonal Ryme Garganchula 2.0 12" single, julkaistu nimellä Tri Pinnacle (2000, Ozone Music)
What Am I? 12" single (2000, 75 Ark)
Fear 12" single, yhdessä Kaosin ja Patrick Pulsingerin kanssa (2000, Studio !K7)
The Ends Against the Middle EP (2001, Warp)
Ghostlawns 12" promo single, sisältää remixit Mike Laddilta ja LFO:n Rik Wallerilta (2002, Warp)
Dead In Motion 12" promo single (2002, Warp)
APC: Unreleased 1996 97 98 promo (2008)
Airborn Audio
The Lucky Day 12" single Buck 65:n kanssa (2004, Ninja Tune)
From Antipop Consortium to Airborn Audio mixtape (2004)
Snapshots from the Forthcoming Mixtape mixtape (2004)
PhD mixtape (2004)
Bright Lights/Inside the Globe 12" single (2005, Ninja Tune)
Close Encounters mixtape (2005)
Good Fortune (2005, Ninja Tune)
Beans
Nude Paper/Star Killer 12" single (2000, 75 Ark)
Mutescreamer 7" single (2003, Warp)
Phreek The Beet 12" promo single (2003, Warp)
Tomorrow Right Now (2003, Warp)
Down By Law 12" single (2004, Warp)
Now Soon Someday (2004, Warp)
Shock City Maverick (2004, Warp)
Only, yhdessä William Parkerin ja Hamid Draken kanssa (2006, Thirsty Ear Recordings)
Thorns (2008)
M. Sayyid
Outside The Box 12" single  (2004, Sound-Ink)
Twilight Zone mixtape (2006)
High Priest
Mind Control/Disorientation 12" single (2000, Antipop Recordings)
Sonics For The Youth mixtape nimellä Anton Tonebarr (2000, Antipop Recordings)
Ghost In The Drummachine 12" single (2000, Antipop Recordings)
Book Of Keys 12" single (2004, Sound-Ink)
Book Of Ones mixtape (2005, Sound-Ink)
Prizm 2007 mixtape (2005, Sound-Ink)
At the Controls mixtape (2007, Prizm Audio)
Born Identity (2007, Sound-Ink)
Aiheesta muualla

Antipop Consortium Biografia
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) - Warp Records (Arkistoitu – Internet Archive)
Antipop Consortium MySpacessa
Antipop Consortium Discogs.comissa
Anna Mištšenko

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Anna Mištšenko ja Jelena Korobkina 1 500 metrin juoksussa vuonna 2014. |  Anna Mištšenko ja Jelena Korobkina 1 500 metrin juoksussa vuonna 2014. |  Anna Mištšenko ja Jelena Korobkina 1 500 metrin juoksussa vuonna 2014. |  |
Maa:   Ukraina
Naisten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|       Hylätty | Helsinki 2012 | 1 500 m |  |
Anna Mištšenko (ukr. Анна Міщенко, s. 25. elokuuta 1983) on ukrainalainen keskipitkän matkan juoksija, joka on erikoistunut 1 500 metrille.
Mištšenko oli yhdeksäs Pekingin olympialaisissa 2008 ajalla 4.05,13. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui välierissä ja Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän oli 11:s ajalla 4.07,22. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui välierissä.
Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Mištšenko sijoittui 1 500 metrillä alun perin kolmanneksi ajalla 4.07,74, mutta tuli myöhemmin hylätyksi dopingin vuoksi. Hän sai vuonna 2016 biologisen dopingpassin perusteella kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 18.8.2015–17.8.2017 ja kaikki hänen tuloksensa hylättiin takautuvasti 28.6.2012 lähtien. Näin hän menetti mitalinsa Helsingin EM-kilpailuista. Ennen omaa hylkäystään hän oli noussut tuloksissa toiseksi kun kilpailun alkuperäinen voittaja Aslı Çakır Alptekin oli hylätty dopingin vuoksi.
Mištšenko on juossut 1 500 metriä ulkoradoilla aikaan 4.01,73 Brysselissä 16. syyskuuta 2011 ja sisäradoilla aikaan 4.13,90 Sumyssa 18. helmikuuta 2009. 800 metriä hän on juossut ulkoradoilla aikaan 2.00,92 Jaltalla 28. toukokuuta 2012 ja 3 000 metriä sisäradoilla aikaan 9.11,09 Sumyssa 17. helmikuuta 2011.
Uiguurit

Uiguurien käyttämä itsenäisyyttä tavoittelevan Itä-Turkestanin lippu, jonka käytön Kiina on kieltänyt. Lippu on otettu käyttöön vuonna 1933.
Uiguurimies


Uiguurinainen.
Uiguurit (uiguuriksi ئۇيغۇر, уйғур, uiğur; kiin.: 维吾尔族; pinyin: Wéiwúěrzú) ovat Kiinan Xinjiangissa ja Keski-Aasian valtioissa asuva turkkilaista uiguurin kieltä puhuva kansa. Uiguurien perinteinen uskonto on sunnalainen islam. Kiinan kiristyneitä toimia 2010-luvulla uiguureja kohtaan on kutsuttu kansanmurhaksi.
Asuinalue ja lukumäärä

Xinjiangin lisäksi uiguureja asuu Kazakstanissa, Kirgisiassa, Uzbekistanissa ja Afganistanissa. Kiinassa uiguureja oli vuoden 1990 väestönlaskennan mukaan 7,2 miljoonaa henkeä. Vuoden 2010 väestönlaskenta kirjasi heitä olevan yli kymmenen miljoonaa, joista miljoonan on sanottu olevan vangittuna uudelleenkoulutusleireille. Entisessä Neuvostoliitossa laskettiin vuonna 1989 olevan 262 600 uiguuria. Heistä 185 300 asui Kazakstanissa, 36 800 Kirgisiassa ja 35 700 Uzbekistanissa. Afganistanissa uiguureja arvioidaan olevan noin 2 000 henkeä.
Turkki on toiminut 1950-luvulta lähtien Kiinasta paenneiden uiguurien turvapaikkana. Turkki näkee heidät turkkilaisina muslimeina ja kieltäytyy palauttamasta turvapaikanhakijoita takaisin Kiinaan. Vuonna 2023 Turkissa asui noin 50 000 uiguuria.
Historia

Keski-Aasian turkkilaiset paimentolaisheimot mainitaan kirjallisissa lähteissä 200-luvulta lähtien. Nimitys uiguuri esiintyy ensimmäisen kerran 700-luvun orhonilaisissa piirtokirjoituksissa. Jenisein kirgiisit hävittivät Selenga-, Orhon- ja Tuuljokien varsilla sijainneen uiguurivaltakunnan vuonna 840. Sen jälkeen uiguurit siirtyivät Turkestaniin, jossa he muodostivat kaksi valtakuntaa. Niiden keskukset sijaitsivat Turfanin keitaalla ja Gansussa. Alueen iranilaisia kieliä ja tokaaria puhunut alkuperäisväestö sulautui uiguureihin, jotka omaksuivat heiltä maanviljelyn ja eräitä käsityöammatteja. Alkuperäisen šamanismin rinnalle levisi manikealaisuus, buddhalaisuus ja nestoriolainen kristinusko. Tanguutit hävittivät 1000-luvulla Gansun valtakunnan, ja Itä-Turkestanista tuli 1100-luvulla Karakitain vasallivaltio. Mongolivalloituksen jälkeen se kuului Tšagatain kaanikuntaan ja myöhemmin Mogulistaniin.
Islam syrjäytti aikaisemmat uskonnot 1300–1600-luvuilla. Samaan aikaan muotoutui nykyinen uiguurin kieli. Paikallisryhmien (kašgarilaiset, hotanilaiset) ja ammattiryhmien (taranči ”maanviljelijä”) nimitykset korvasivat yhteisen etnisen nimen, joka päätettiin ottaa uudelleen käyttöön Almatyssa vuonna 1921 pidetyssä uiguurien edustajakokouksessa. 1600–1700-luvuilla Itä-Turkestanissa oli uiguurivaltio, jonka Kiinan mantšudynastia valloitti vuoteen 1760 mennessä. Kiinalaisten harjoittama sorto nostatti lukuisia kapinoita. Vuonna 1955 Kiinan kansantasavalta perusti Xinjiangin uiguurien autonomisen alueen.
Historia > Separatismi

Itä-Turkestanin itsenäisyysliike vaatii nykyisin Xinjiangille itsenäisyyttä. Radikaalit islamilaiset uiguurit ovat tehneet Xinjiangissa ja muualla Kiinassa 1990-luvulta alkaen useita siviileihin kohdistuneita joukkosurmia ja muita terroritekoja.
Uiguurit olivat olleet tyytymättömiä pieniin palkkoihinsa ja huonoon työllisyyteensä. Kiinan hallituksen mukaan uiguurien huonon aseman syynä ovat kiinan kielen taidon ja koulutuksen puute ja se, että uiguurit hyötyvät Xinjiangissa positiivisesta syrjinnästä.
Uiguurien tyytymättömyys alkoi purkautua väkivaltaisina ja ihmishenkiä vaatineina väkivaltaisuuksina vuonna 1990. Valtio vastasi protesteihin lisäämällä kontrolliaan ja poistelemalla separatismiin tai etniseen ylpeyteen rohkaisevia tekstejä uiguurien historiankirjoista ja lauluista. Valtio myös vauhditti Xinjiangin taloudellista kehitystä jännitteiden poistamiseksi. Tämä johti kuitenkin vierastyöläisten saapumiseen Xinjiangiin, minkä uiguurit kokivat uhaksi omalle asemalleen.
Myös muut Keski-Aasian valtiot alkoivat 1990-luvulla hiljentää omien uiguuriensa autonomiavaatimuksia. Kun radikaalien uiguurien tekemät iskut jatkuivat, Kiina alkoi koventaa linjaansa.
Historia > Uiguurien vastaiset toimet

Kitkeäkseen separatismin Kiina on sulkenut vuodesta 2017 alkaen epäilyttävinä pitämiään uiguureita "uudelleenkoulutusleireille", jotka ovat käytännössä vankileirejä. Kiina on myös pyrkinyt siirtämään uiguuriväestöä muualle maahan, ja toteuttanut laajaa järjestelmällistä pakkoehkäisyä- ja sterilisointia. Uudelleenkoulutusleireillä on arviolta miljoona uiguuria, joita käännytetään islamista ja muslimikulttuurista uskollisiksi puolueelle. Kiinan mukaan alueella on jatkuva terroriuhka, jonka vuoksi turvallisuustoimet ovat välttämättömiä. Tarkoituksena on kitkeä Kiinan vastainen ajattelu ja sulauttaa uiguurit osaksi kiinalaista väestöä. Kiinaa ei huoleta uiguurien uskonto, vaan siihen kytkeytyvä separatismi.
Ihmisoikeusjärjestöjen mukaan kyseessä on etninen puhdistus ja kulttuurimurha. Yhdysvaltain hallinto ja Kanadan sekä Alankomaiden parlamentit ovat luokitelleet Xinjiangin tapahtumat virallisesti kansanmurhaksi.
Vangittujen uiguurien kidutuksen väitetään olevan järjestelmällistä. Kiina on pyrkinyt kiistämään tiedot uiguurinaisiin kohdistuvista kidutuksista ja raiskauksista ja mustamaalaa niistä kertoneita naisia. Kiina on kiistänyt väitteet uiguurien vainosta. Kiinan ulkoministeri Wang Yi sanoi 22. helmikuuta 2021, että Tiibetin ja uiguurien kohtelu on "loistava esimerkki" maan ihmisoikeuksien kehittymisestä.
Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat keinokasteluun perustuva maanviljely ja puutarhanhoito. Paikoittain harjoitetaan myös karjanhoitoa. Käsityöammatteja ovat kankaiden ja mattojen kudonta sekä keramiikan ja metalliastioiden valmistus. Perinteinen asumus on savesta tai polttamattomasta tiilestä valmistettu tasakattoinen talo, jonka sisäänkäynnin edessä on katettu terassi. Oleskelutilana toimii lämmitetty makuualusta. Miesten pukuun kuuluu halatti ja koristeltu tybeteikka. Naiset käyttävät keskiaasialaistyyppistä pitkää leninkiä. Tavallisia ruokalajeja ovat ohuet leipäset, vihanneksilla ja lihalla maustettu nauhamakaroni, täytetyt piirakat ja pelmenit. Liharuoista suosittuja ovat lammasvartaat. Teetä juodaan idässä maidolla, voilla ja suolalla maustettuna. Ruokavalioon kuuluvat myös arbuusit ja melonit sekä tuoreet ja kuivatut hedelmät.
Ydinperheen patronyymiset siteet ovat vahvat. Häiden ja vapaa-ajan vietossa noudatetaan perinteisiä tapoja. Rikas ja omaperäinen kulttuuri ilmenee muun muassa rakennustaiteessa sekä kansanmusiikissa ja -tansseissa.
Elinkeinot ja kulttuuri > Kirjallisuus

Uiguurien suullinen perinne käsittää kansanrunoja ja -lauluja, satuja, lyyris-eeppisiä kertomuksia eli dastaneita, historiallisia sankarilauluja, legendoja ja tarinoita. Varhaisimpia kirjallisia muistomerkkejä ovat 600–700-luvuilla laaditut turkkilaiset riimukirjoitukset. Muinaisuiguurilainen kirjallisuus koostuu lähinnä käännetyistä buddhalaisista teksteistä. Monet klassisen kauden teokset kuuluvat Keski-Aasian turkkilaisten kansojen yhteiseen perinteeseen. Tällaisia ovat muun muassa 1000-luvulta peräisin olevat Jusuf Balasagunin ”Onnen antava tieto” ja Mahmud Kašgarin ”Turkkilaisten murteiden sanakirja”, 1300-luvulta peräisin oleva Rabguzin ”Kertomus profeetoista” sekä 1400-luvulla laadittu oguusiheimojen historia Oguz-name. Uiguurinkielisen runouden tyyli ja ilmaisukeinot saavuttivat huippunsa Muhammad Imin Hirkatin (1634–1724) teoksissa. Abduraim Nizari (1770–?) loi oman runoilijakoulukuntansa. Uiguurien vapaustaistelu heijastui Bilal Nazymin (1824–1899) runoudessa.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Neuvostoliiton alueella syntyi uiguurinkielinen lehdistö ja nykykirjallisuus. Ensimmäisiä sosialistista realismia edustaneita uiguurikirjailijoita oli Umar Muhammadi (1906–1931). Toisen maailmansodan jälkeen julkaistut Zija Samedin, Džamal Busakovin ja Hizmet Abdullinin romaanit kuvaavat yhteiskunnan muutoksia, kansan historiallisia kohtaloita ja Kiinan uiguurien elämää. Neuvostokirjallisuus vaikutti myös Xinjiangin nykykirjallisuuden syntyyn 1930-luvulla. Sen perustanlaskijoihin kuului Lutfulla Mutallip (1925–1945). Kiinassa uiguurinkielisiä kirjoja ja lehtiä alkoi ilmestyä 1940-luvulla. Vuonna 1953 perustettiin Xinjiangin kirjailija- ja taiteilijaliitto ja alettiin julkaista kulttuurilehteä Tarim. Kiinan uiguurikirjailijoiden ensimmäinen edustajakokous pidettiin vuonna 1957.
Kirjallisuutta

Turkel, Nury: Ei pakotietä: Uiguurin tarina.  (No escape)  Suomentanut Sirpa Parviainen. Helsinki:  Bazar, 2022.  ISBN 978-952-376-794-2.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uiguurit Wikimedia Commonsissa
Anna Molka Ahmed

Anna Molka Ahmed (o.s. Bridger; 1917 Lontoo – 1994) oli brittiläissyntyinen, vuodesta 1940 lähtien Pakistanissa asunut taidemaalari.
Ahmed oli juutalainen, joka kääntyi teini-ikäisenä muslimiksi. Hän opiskeli Central Saint Martinsissa ja Royal Academy of Artsissa. Jälkimmäisessä oppilaitoksessa hän tapasi tulevan miehensä Sheikh Ahmedin, jonka kanssa muutti Lahoreen. Pariskunta erosi myöhemmin, mutta Ahmed pysyi Pakistanissa. Vuonna 1940 hänet valittiin perustamaan Punjabin yliopistoon kuvataiteen laitos, joka oli alun perin vain naisille suunnattu. Hän johti sitä vuoteen 1978 saakka ja sai vuonna 1963 valtion Tamgha-e-Imtiaz-palkinnon.
Ahmed sai innoitusta taiteeseensa sekä elämästään Euroopassa että uudesta kotimaastaan. Hänen teoksensa vaihtelevat maisemamaalauksista ja muotokuvista symbolisiin, allegorisiin teoksiin. Hän kuvasi tuotannossaan myös sosiaalisia ja poliittisia aiheita. Pakistanissa myönnetään Ahmedin mukaan nimettyjä taidepalkintoja.
Uusiutuva energia Euroopan unionissa

EU:n valtiot.
Tämä artikkeli käsittelee uusiutuvaa energiaa Euroopan unionissa.
Vuoden 2020 ensimmäisellä vuosipuolikkaalla EU:n sähköntuotannossa uusiutuvien osuus (40%) oli suurempi kuin fossiilisten polttoaineiden (34%); ensimmäistä kertaa mittaushistoriassa.
Taustaa

EU-maat ovat sitoutuneet 20 %:n ilmastokaasuvähennyksiin vuosien 1990-2020 loppuun mennessä.selvennä
Kansainväliset tutkimukset ja IPCC ovat osoittaneet tavoitteen riittämättömäksi. Siksi monet maat, kuten Tanska, Norja ja Ruotsi, ovat vapaaehtoisesti kunnianhimoisempia. Kööpenhamina aikoo olla ensimmäinen hiilineutraali kaupunki. Norja hiilineutraali vuoteen 2030 mennessä ja Ruotsi vähentää päästöjä 40 % vuoteen 2030 mennessä.
Tanskassa ja Norjassa ei ole koskaan käytetty ydinvoimaa. Ruotsissa kansanäänestys on vaatinut ydinvoimasta luopumista. Saksa on päättänyt luopua ydinvoimasta.