stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Egyptian National Railways
Rautateiden toiminta

Vuonna 2005 ENR liikennöi 5 063 kilometriä rataa, jossa on standardiraideleveys 1 435 mm. Suurin osa rataverkosta sijaitsee Niilin suistossa ja raiteet yhdistävät Kairon muihin paikkakuntiin. Lisäksi Välimeren rannikkoa pitkin kulkee länteenpäin rata, joka voisi yhdistyä Libyan rautateihin kuten se teki toisen maailmansodan aikana. Kairosta kulkee päärata etelään Niilin länsirannalla Aswaniin Ylä-Egyptiin. Naapurimaa Israel käyttää samaa standardiraideleveyttä, mutta maan rautateitä ei ole yhdistetty Egyptin rautateihin.
Etelässä olevan Sudanin rautatiet käyttävät kapearaiteista raideleveyttä ja ovat saavutettavissa käyttämällä junalauttaa Aswanin padon jälkeen. Rautatiet ovat kriittinen osa Egyptin liikenneverkkoa, mutta ne ovat rajoitetusti käytettävissä kuljetuksiin.
Valtaosa vetureista on dieselkäyttöisiä. Rautateistä 63 kilometriä on sähköistetty, nimittäin lähiliikennelinjat Kairo–Helwan ja Kairo–Heliopolis. ENR ostaa veturit ja kiskot ulkomailta, mutta matkustajavaunut rakentaa ja kunnostaa egyptiläinen yhtiö Société Générale Egyptienne de Matériel de Chemins de Fer (SEMAF).
ENR:n kuljettaman rahdin määrä on noin 12 miljoonaa tonnia vuodessa.
Matkustajajunat

ENR on matkustajaliikenteen selkäranka Egyptissä, sillä yhtiön kuljetussuorite on 1 300 miljoonaa matkustajakilometriä vuosittain. Ilmastoiduissa matkustajajunissa on tavallisesti ensimmäisen ja toisen luokan vaunuja, kun taas ilmastoimattomissa junissa on toisen ja kolmannen luokan vaunuja. Suurin osa rataverkosta sijaitsee Niilin suiston tiheimmin asutuilla alueilla keskuksinaan Kairo ja Aleksandria. Lippujen hinnat lähiliikennejunissa ja kolmannen luokan matkustajajunissa on pidetty alhaisina sosiaalisista syistä.
Makuuvaunujunat

Aleksandria–Kairo–Luxor–Aswan-radalla kulkee päivittäin molempiin suuntiin ilmastoitu makuuvaunuja sisältävä juna. Tämä palvelu on erityisen houkutteleva matkailijoille, jotka voivat viettää yön junassa matkallaan Kairosta Luxoriin. Korkeatasoinen pikajuna kulkee myös Kairosta Marsa Matruhiin, joka sijaitsee Libyan rajan lähellä.
Linja-autot ja laivat

ENR kuljettaa matkustajia moneen paikkaan linja-autoilla. Tällaisia paikkoja ovat muun muassa Abu Simbel, jonne on linja-auto/laiva yhteys, Šarm al-Šaikh, Siwa ja Hurghada.
Rautatiemuseo

Egyptin rautatiemuseo on perustettu 1933. Museo säilöö ja kuvaa ENR:n historiaa ja kehitystä. Se sijaitsee lähellä Kairon Ramses-asemaa.
Onnettomuuksia

20. helmikuuta 2002 Al Ayattin junaonnettomuus: täyteen ahdettu juna syttyi tuleen, 373 kuollutta.
21. elokuuta 2006 Qalyoubin onnettomuus: kaksi junaa törmäsi toisiinsa 20 kilometriä Kairosta pohjoiseen, 57 kuollutta ja 128 loukkaantunutta.
4. syyskuuta 2006: matkustajajuna ja tavarajuna törmäsivät Kairon pohjoispuolella, 5 kuollutta ja 30 loukkaantunutta.
Viime aikojen onnettomuuksia edeltää pitkä sarja kuolemaan johtaneita onnettomuuksia:
1992 törmäys Al-Badrashinissa, 43 kuollutta
1993 törmäys, 40 kuollutta
1994 törmäys, yli 40 kuollutta
1995 kolme suurta onnettomuutta: törmäys linja-autoon, 11 kuollutta; Qiwisnan onnettomuus, 49 kuollutta; Beni Sweifin onnettomuus, 75 kuollutta
1997 kaksi suurta onnettomuutta, toisessa 14 kuollutta, toisessa 7 kuollutta
1998 onnettomuus Kafr Al-Dawarissa, kymmeniä kuolleita
1999 onnettomuus, 10 kuollutta
2000 onnettomuus, 9 kuollutta
Ongelmat

Vuonna 2002 tapahtunut Al Ayattin junaonnettomuus osoitti huomattavimmat puutteet laitteissa ja niiden huollossa. Onnettomuuden seurauksena Egyptin rautatieviranomainen ERA pani alulle ohjelman, jotta laitteita uusittaisiin ja samalla parannettaisiin turvallisuutta. Samalla kun joitakin palveluja on yksityistetty, esimerkiksi ruokatarjoilu ja makuuvaunut, ENR on miettinyt yksityistämisen seuraavia askelia lisätäkseen tehokkuutta ja parantaakseen palvelua. Sen lisäksi ENR:llä on tuottamattomia kiinteistöjä, joita yhtiö suunnittelee käyttävänsä hyödyllisemmällä tavalla.
Vuonna 2006 Qalyoubin junaonnettomuuden jälkeen ENR:n johtoa arvosteltiin riittämättömistä määrärahoista ja korruptiosta. ERA:n johtaja Hanafy Abdel-Qawi erotettiin onnettomuutta seuraavana päivänä. Onnettomuuksien seurauksena vuonna 2007 pantiin alulle investointiohjelma, jolla uudistetaan rataverkkoa ja parannetaan turvallisuusstandardeja.
Tärkeimmät asemat

Tärkeimmät ratayhteydet alkavat Kairon Ramses-asemalta ja Aleksandrian Misr-asemalta.
Giza
Luxor
Edfu
Aswan
Port Said
Suez
Damietta
El Alamein
Marsa Matruh
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Egyptian National Railways
Käännös suomeksi
Espanjan Formula 4

| Espanjan Formula 4 |
| --- | --- |
  Espanjan Formula 4 -kausi 2024 
Luokka:  Formula 4
Ensimmäinen kausi:  2016
Moottoreiden valmistajat:  Abarth
Rengasvalmistaja(t):  H Hankook
Kuljettajien mestari:   Théophile Naël
Tallien mestari:   MP Motorsport
Espanjan Formula 4 (esp. Campeonato de España de Fórmula 4) on vuonna 2016 käynnistynyt FIA:n hallinnoima Formula 4 -sarja, jonka kilpaillut käydään pääosin Espanjassa. Auton suunnittelee ja rakentaa italialainen Tatuus. Auton mallinimi on Tatuus F4-T421. Aiemmin sarjassa käytettiin mallinimeä Tatuus F4-T014. Sen moottorina toimii 1,4 litran Abarth-turbo. Renkaat tulevat Hankookilta. Sarjassa ajetaan yhtenä viikonloppuna kolme kisalähtöä. Pisteet jaetaan 25 minuutin kilpailuissa kymmenelle parhaalle kuljettajalle pisteitä 25, 18, 15, 12, 10, 8, 6, 4, 2, 1 ja 18 minuutin kilpailuissa kahdeksalle parhaalle 15, 12, 10, 8, 6, 4, 2, 1. Lisäksi sarjassa jaetaan kaksi pistettä paalupaikan ajaneelle kuljettajalle ja nopeimmasta kierroksesta on tarjolla yksi lisäpiste.
Mestarit > Kuljettajat

| Kausi | Kuljettaja | Talli |
| --- | --- | --- |
| 2016 |  Richard Verschoor |  MP Motorsport |
| 2017 |  Christian Lundgaard |  MP Motorsport |
| 2018 |  Amaury Cordeel |  MP Motorsport |
| 2019 |  Franco Colapinto |  Drivex School |
| 2020 |  Kas Haverkort |  MP Motorsport |
| 2021 |  Dilano van 't Hoff |  MP Motorsport |
| 2022 |  Nikola Tsolov |  Campos Racing |
| 2023 |  Théophile Naël |  Saintéloc Racing |
Mestarit > Tallit

| Kausi | Talli |
| --- | --- |
2016:  MP Motorsport
2017:  MP Motorsport
2018:  MP Motorsport
2019:  Drivex School
2020:  MP Motorsport
2021:  MP Motorsport
2022:  Campos Racing
2023:  MP Motorsport
Mestarit > Naiskuljettajan palkinto

| Kausi | Kuljettaja | Talli |
| --- | --- | --- |
| 2017 |  Marta García |  MP Motorsport |
| 2019 |  Belén García |  Global Racing Service |
| 2020 |  Léna Bühler |  Drivex School |
| 2021 |  Emely de Heus |  MP Motorsport |
| 2022 |  Lola Lovinfosse |  Teo Martín Motorsport |
Mestarit > Tulokas

| Kausi | Kuljettaja | Talli |
| --- | --- | --- |
| 2018 |  Amaury Cordeel |  MP Motorsport |
| 2019 |  Franco Colapinto |  Drivex School |
| 2020 |  Kas Haverkort |  MP Motorsport |
| 2021 |  Dilano van 't Hoff |  MP Motorsport |
| 2022 |  Nikola Tsolov |  Campos Racing |
| 2023 |  Enzo Deligny |  Campos Racing |
Erillinen pataljoona 21

Er.P 21:n pataljoonankomentaja majuri Kalle Vaarnas antaa komppanian päälliköilleen käskyä joukkojen linjaan siirtymisestä Vuosalmen sillanpääaseman keskilohkolla 28. heinäkuuta 1944. SA-kuva.
Erillinen pataljoona 21 (Er.P 21, myös Osasto Pärmi) oli jatkosodan aikana Suomen armeijassa taistellut rangaistuspataljoona, jonka komentajana toimi majuri Nikke Pärmi. Er.P 21 perustettiin elokuussa 1941 vapaaehtoisista kriminaalivangeista, ja siihen liitettiin myös turvasäilössä olleita vasemmistolaisia. Er.P 21:n tunnusmerkkinä oli asepuvun hihaan ommeltu musta V-kirjain, jonka mukaan yksikkö sai kutsumanimen ”Musta nuoli”.
Er.P 21 siirrettiin rintamalle Itä-Karjalaan syyskuun alussa, jossa se osallistui ensimmäisiin taisteluihinsa Vuohtjärvellä kuun puolivälissä. Noin 50 turvasäilöläistä loikkasi välittömästi Neuvostoliiton puolelle, jonka jälkeen loput siirrettiin pois etulinjasta. Tämän jälkeen pataljoonan riveissä oli sodan loppuun saakka ainoastaan rangaistusvankeja.
Kokoaminen

Jatkosodan käynnistyttyä taistelujoukkoja päätettiin täydentää vapaaehtoisilla kriminaalivangeilla, joille luvattiin sotapalveluksen jälkeen armahdus. Pataljoonaan ilmoittautui noin 550 rangaistusvankia Sukevan ja Pelson vankiloista. Erillinen pataljoona 21 perustettiin elokuussa 1941 Riihimäellä, ja sen komentajaksi määrättiin 28. elokuuta lähtien majuri Nikke Pärmi apulaiskomentajanaan kapteeni Arvo Kartano. Pataljoonan muut upseerit olivat sotilaspoliisikoulutuksen saaneita.
Kun turvasäilöön määrättyjen vasemmistolaisten lukumäärä oli koko kesän ajan kasvanut, päätettiin myös poliittisten vankien joukossa olleet asekuntoiset miehet komentaa rintamalle. Yhteensä 289 turvasäilössä ollutta miestä keskitettiin Köyliön varavankilan kautta Riihimäen varuskuntaan, jossa heidät yhdessä noin 400 rangaistusvangin kanssa koottiin sotilasyksiköksi 3. syyskuuta 1941. Poliittisten vankien joukossa olleet 25 entistä punaupseeria ja vaarallisimpina pidettyä kommunistia siirrettiin Karjalan kannakselle linnoitustöihin.
Poliittiset vangit

Turvasäilöläisistä kolme karkasi jo Köyliössä. Riihimäellä riveistä poistui vielä kuusi, joiden joukossa oli muun muassa Yrjö Leino. Suurimmalla osalla poliittisista vangeista ei ollut muuta kuin Riihimäellä saatu lyhyt sotilaskoulutus, koska he eivät kansalaisluottamuksen menetettyään olleet suorittaneet varusmiespalvelusta. Joukossa oli ainoastaan muutamia Espanjan sisällissodan vapaaehtoisia sekä Neuvostoliitossa sotilaskoulutuksen saaneita.
Er.P 21 lähetettiin Itä-Karjalan rintamalle 9. syyskuuta. Junamatkan aikana SKP:n johtoon kuulunut Nestori Nurminen määräsi turvasäilöläisten joukkueenjohtajaksi Jorma Johteisen. Matkalla keskusteltiin myös mahdollisesta siirtymisestä Neuvostoliiton puolelle. Mielipiteiden jakautumisesta huolimatta SKP:n keskuskomitean jäsenet Aaro Uusitalo ja Väinö Laitinen ryhtyivät levittämään sanaa loikkauksesta. 13. syyskuuta osasto saapui Suojoelle. Pataljoona siirrettiin välittömästi etulinjaan Munjärvelle, jossa se otti rintamavastuun Jääkäripataljoona 7:ltä Vuohtjärven Olkkoilassa. Heti ensimmäisenä yönä venäläiset aloittivat Er.P 21:n asemiin kiivaan tykistötulituksen, jolloin Johteinen antoi käskyn siirtyä puna-armeijan puolelle ja juoksi itse kranaattikeskityksessä rintamalinjan yli. Myös upseerien ampumista ehdotettiin, mutta Laitinen kielsi suunnitelman.
Syyskuun 19. päivään mennessä 53 turvasäilöläistä oli loikannut Neuvostoliiton puolelle, jonka lisäksi viisi oli kaatunut ja 16 haavoittunut. Jäljelle jääneet vedettiin pois etulinjasta, ja heistä muodostettiin Arvo Kartanon komentama Erillinen työkomppania, joka sijoitettiin aluksi Kangasjärvelle ja tammikuusta 1942 lähtien Säämäjärvelle. Loikkareista puolestaan koulutettiin Neuvostoliitossa desantteja, GRU:n tiedustelijoita tai Kominternin virkailijoita. Desanttien joukossa olivat muun muassa Eino Laakso, Arvo Lamminen, Erkki Polojärvi ja Risto Westerlund.
Taistelut

Erillinen pataljoona 21 osallistui jatkosodan taisteluihin Vuohtjärven ohella Onkamusjärvellä, Vansjärvellä, Salmissa, Lintujärvellä, Porajärvellä, Pälkjärvellä, Semsjärvellä, Kumsassa, Plakkovaaralla, Ahvenjärvellä, Tšopinassa, Ristijärvellä, Karhumäessä sekä Vienanmeren–Itämeren kanavalla.[lähde? ] 22. lokakuuta – 6. joulukuuta 1941 välisenä aikana Er.P 21 oli Jalkaväkirykmentti 26:n 3. pataljoona.[lähde? ]
Osastoa käytettiin usein paikoissa, joissa muut pataljoonat olivat epäonnistuneet, kuten muun muassa Semsjärven ja Kumsan kylien valtauksessa. Rykmenttien ja divisioonien komentajat laittoivat pataljoonan toistuvasti lähes mahdottomiin paikkoihin, sillä osasto joutui hyökkäämään ilman tulitukea jopa jokien yli vihollisen linnoitettuihin asemiin. Syksyllä 1941 pataljoona valtasi Tšopinan kylän. Hyökkäys noteerattiin myös päämajassa, josta ylipäällikkö C. G. E. Mannerheim lähetti pataljoonalle kiitos- ja tunnustussähkeen 3. marraskuuta. Osaston tärkeimpänä voittona pidetään Kumsan valtausta yllätyshyökkäyksellä. Se tuli yllätyksenä myös omille joukoille, jotka eivät ehtineet valmistella edes kranaatinheittimiä Pärmin määrätessä joukkonsa liikkeelle, jonka jälkeen Kumsa vallattiin 40 minuutissa.
Majuri Pärmi oli tyytyväinen pääosaan miehistään, joita hän piti erinomaisena taistelija-aineksena. Raportissaan Pärmi totesi, että miehet olivat olleet sopimattomia rauhanajan järjestyneisiin varuskuntaoloihin, mutta rintamalla he osoittavat erinomaista kuntoa.[lähde? ] Majuri Valter Vallin komentaman puna-armeijan jalkaväkirykmentti 126:n karjalaiset ja inkeriläiset sotilaat puolestaan kutsuivat pataljoonaa ”Pärmin piruiksi”.[lähde? ]
Kulttuuri

Erillinen pataljoona 21:tä kertoo muun muassa Mauri Paasilinnan romaani Mustan nuolen miehet (2019).
Kirjallisuutta

Vaara, Topi: Pärmin pirut : Er.P 21:n vaiheita jatkosodassa 1941–1942.  Helsinki:  Otava, 1977.  ISBN 951-10452-7-X.
Fiat Viaggio

| Fiat Viaggio / Ottimo |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kiina
Valmistaja:  Fiat
Konserni:  Fiat Chrysler Automobiles
Valmistusvuodet:  2012–2017
Muut nimet:  Dodge Dart
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Teknisesti samankaltaisia:  Alfa Romeo Giulietta Chrysler 200 II Chrysler Pacifica (RU) Jeep Cherokee (KL) Jeep Grand Commander
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Fiat Compact
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,4 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen kaksoiskytkin
Fiat Viaggio on Fiatin vuosina 2012–2017 Kiinan markkinoille valmistama keskiluokan automalli, joka on käytännössä Dodge Dartin uudelleennimetty versio. Viaggiosta oli Dartista poiketen saatavana sedanin lisäksi viisiovinen hatchback, jonka nimi on Fiat Ottimo.
Autossa käytettävä moottori on 1,4-litrainen T-Jet (120/150 hv). Voimansiirtona on viisivaihteinen manuaalivaihteisto tai kuusiportainen kaksoiskytkinvaihteisto.
Fiat Ottimo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fiat Viaggio Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fiat Ottimo Wikimedia Commonsissa
Fiatin automallit
Francesc Eiximenis

Francesc Eiximenis (n. 1330 – 1409) oli keskiaikainen katalonialainen fransiskaanimunkki ja kirjailija, jonka teoksia on luettu ahkerasti eri puolilla Eurooppaa.
Francesc Eiximenis syntyi Gironassa ja liittyi fransiskaaneihin jo nuorella iällä. Hän opiskeli veljeskunnan kouluissa Kataloniassa ja lähti sitten Oxfordin yliopistoon, mahdollisesti myös Languedociin ja Pariisiin, ja valmistui teologian maisteriksi vuonna 1374. Useimmat kirjansa hän kirjoitti vuosina 1383–1408 asuessaan Valencian kaupungissa.
Ferdinand Filip

Orléansin herttua Ferdinand Filip, Gabriel Deckerin litografia.
Ferdinand Filip (ransk. Ferdinand Louis Philippe Charles Henri; 3. syyskuuta 1810 Palermo, Sisilia – 13. heinäkuuta 1842 Neuilly-sur-Seine) oli Ranskan kruununprinssi ja kuningas Ludvig Filipin sekä kuningatar Maria Amalian vanhin poika. Hän käytti vuodesta 1830 arvonimeä Orléansin herttua, joka siihen asti oli kuulunut hänen isälleen ennen tämän valtaannousua.
Ferdinand Filip ehti aloittaa lupaavan sotilasuran ja palveli Algeriassa vuosina 1834–1836 ja 1839. Hän oli vuodesta 1837 naimisissa Mecklenburg-Schwerinin prinsessa Helene Luise Elisabethin (1814–1858) kanssa. Heillä oli kaksi poikaa, Pariisin kreivi Philippe ja Chartresin herttua Robert. Ferdinand kuoli 31-vuotiaana vaunuonnettomuudessa, minkä jälkeen kruununprinssin asema siirtyi hänen tuolloin nelivuotiaalle vanhemmalle pojalleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferdinand Filip Wikimedia Commonsissa
Apollodoros Seleukeialainen

Apollodoros Seleukeialainen (m.kreik. Ἀπολλόδωρος; n. 140 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Diogenes Babylonialaisen oppilas ja tämän tavoin kotoisin Seleukeiasta.
Apollodoros tunnetaan ennen kaikkea kyynisen filosofian kuvauksistaan. Hän sanoi kyynisyyden olevan "oikopolku hyveeseen", ja korosti stoalaisuuden ja kyynisyyden sukulaisuutta.
Evile

| Evile |
| --- | --- |
 Evile Madridissa vuonna 2008
Tiedot
Toiminnassa:  2004–
Tyylilaji:  thrash metal
Kotipaikka:  Huddersfield, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Matt Drake, laulu, rytmikitara   Piers Donno-Fuller, soolokitara   Joel Graham, bassokitara   Ben Carter, rummut  
Entiset jäsenet:  Mike Alexander, bassokitara   Ol Drake, soolokitara  
Levy-yhtiö:  Earache Records, 2004–  
Aiheesta muualla
www.evile.co.uk
Infobox OKNimi-testi OK: 
Evile on englantilainen thrash metal -yhtye, jonka kotipaikka on Huddersfield.
Yhtye on perustettu vuonna 2004 ja sen esikoisalbumin Enter the Grave tuotti tanskalainen tuottaja Flemming Rasmussen Sweet Silence Studiosilla Kööpenhaminassa Tanskassa. Earache Records julkaisi esikoisalbumin maailmanlaajuisella sopimuksella vuonna 2007.
Flemming Rasmussen tuotti myös yhtyeen toisen albumin Infected Nations, joka julkaistiin vuonna 2009.
Yhtyeen basisti Mike Alexander kuoli 32-vuotiaana, 5. lokakuuta 2009 Luulajassa Ruotsissa kesken yhtyeen Euroopankiertueen.. 
Samana vuonna 16. joulukuuta yhtye nimesi uudeksi basistiksi Joel Grahamin.
Yhtyeen nimen ääntäminen

Soolokitaristi Ol Draken mukaan yhtyeen nimi äännetään samaan tapaan kuin sana "e-vile" äännetään englannin kielellä.
Jäsenet

Matt Drake – rytmikitara, laulu
Piers Donno-Fuller - soolokitara
Joel Graham – bassokitara
Ben Carter – rummut
Entiset jäsenet
Mike Alexander – bassokitara
Ol Drake - soolokitara
Diskografia

Studioalbumit
Enter the Grave (2007,  Earache Records)
Infected Nations (2009,  Earache Records)
Five Serpent's Teeth (2011,  Earache Records)
Skull (2013,  Earache Records, Century Media)
Hell Unleashed (2021,  Napalm Records)
The Unknown (2023,  Napalm Records)
EP:t
All Hallows Eve (2004,  omakustanne)
Demot
Hell Demo (2006,  omakustanne)
Singlet
Cemetery Gates (2010)
Eternal Empire (2011)
Cult (2011)
In Memoriam (2012)
In Dreams of Terror (2012)
Underworld (2013)
Musiikkivideot
| Vuosi | Kappale | Ohjaaja(t) |
| --- | --- | --- |
| 2007 | "Thrasher" | Dan Fernbach |
| 2009 | "Infected Nation" | Dan Fernbach |
| 2011 | "Cult" | Ramy Elgamal |
| 2012 | "In Memoriam" | Ben Thornley |
| 2012 | "In Dreams of Terror" | Ash Pears |
Aiheesta muualla

evile.co.uk – Virallinen kotisivu
Evile Myspacessa (englanniksi)
Evilen virallinen keskustelufoorumi (Arkistoitu – Internet Archive)
Francesc Soulié

François Jacques "Francesc" Soulié (s. 22. maaliskuuta 1978 Carcassonne, Ranska) on andorralainen hiihtäjä.
Soulié oli vuoden 2006 olympialaisissa 15 kilometrin matkalla 71. ja keskeytti sekä 50 kilometrin että yhdistelmähiihtokilpailun. Hän osallistui neljälle matkalle vuoden 2007 MM-kisoissa, joissa hän sai parhaan sijoituksensa 50 kilometriltä, jolla hän oli 44. Soulié sijoittui parhaimmillaan 59:nneksi 30 kilometrin yhdistelmäkisassa MM-kisoissa 2009, 47:nneksi 50 kilometrillä Vancouverin olympialaisissa 2010 ja 65:nneksi 15 kilometrillä vuoden 2011 MM-kilpailuissa.
Soulié kilpaili maailmancupissa vuosina 2004–2011. Ainoan maailmancupin pistesijansa hän saavutti oltuaan 24:s Changchunin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa helmikuussa 2007. Lisäksi hän sijoittui muun muassa 35:nneksi Tour de Skillä kaudella 2010–2011.
Francesca Baudin

Francesca Baudin vuonna 2017.
Francesca Baudin (s. 25. marraskuuta 1993) on italialainen maastohiihtäjä.
Baudin kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Lillehammerin viestissä joulukuussa 2013. Henkilökohtaiseen kilpailuun hän osallistui ensimmäisen kerran Lahden sprintissä maaliskuussa 2014 sijoittuen 39:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Tour de Skillä 2015, jossa hän sijoittui 27:nneksi 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Parhaimmillaan hän on ollut 24:s Östersundin perinteisen hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2015.
Baudin sijoittui Falunin MM-kilpailuissa 2015 perinteisen hiihtotavan sprintissä 15:nneksi.
Antti Karisalmi

| Antti Karisalmi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. joulukuuta 1971 (ikä 52)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Soittimet:  basso, laulu
Yhtyeet:   Lemonator  Anssi Kela 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Antti Karisalmi (s. 4. joulukuuta 1971) on suomalainen basisti. Hän kuului Lemonator-yhtyeeseen sen koko uran ajan. Hän on toiminut Anssi Kelan taustayhtyeen basistina Kelan koko soolouran ajan vuodesta 2000.
Karisalmi esiintyy elokuvassa Minä ja Morrison kreditoimattomana tekijänä soittaen bassoa Anssi Kelan kappaleessa Milla.
Aiheesta muualla

Antti Karisalmi Elonetissä.
Antti Karisalmi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Fiban

| Finnish Business Angels Network (FiBAN) |
| --- | --- |
Perustettu:  2010
Toimiala:  Finanssiala / sijoittaminen
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  670
Toimitusjohtaja:  Tiina Laisi-Puheloinen
Puheenjohtaja:  Kim Väisänen
Varapuheenjohtaja:  Elina Koivumäki
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Finnish Business Angel Network eli FiBAN (mediassa usein myös Fiban) on suomalainen yksityisten enkelisijoittajien voittoatavoittelematon yhdistys ja yksi maailman suurimmista ja aktiivisimmista bisnesenkeliverkostoista.
Yhdistyksen tavoitteena on edistää yksityishenkilöiden sijoitustoimintaa listaamattomiin yrityksiin, joilla on mahdollisuus kasvuun. Toiminnan tarkoituksena on kasvattaa ja kehittää yksityisten sijoittajien eli enkelisijoittajien ammattikuntaa muun muassa koulutusten ja tapahtumien avulla.
Vuodesta 2013 Fiban on jakanut Vuoden bisnesenkeli -palkintoja, joilla nostetaan esiin yksityissijoittajia, jotka ovat tehneet merkittäviä startup-sijoituksia, auttaneet osallistumisellaan startupeja kasvamaan tai tukeneet Suomen ekosysteemin kehittämistä. Fibanin hallitus valitsee voittajat heille tehtyjen ehdotusten perusteella.
Historia

Fiban perustettiin joulukuussa 2010 noin 20 yksityishenkilön voimin. Perustajien joukossa oli muun muassa Juha Kurkinen ja Jari Ovaskainen.
Vuonna 2012 Fibanin toimitusjohtajana aloitti Jan D. Oker-Blom. ja vuonna 2013 yhdistykseen kuului noin 330 sijoittajaa.
Vuonna 2017 Fibanin toimitusjohtaja Jan D. Oker-Blom siirtyi Loviisan kaupunginjohtajaksi ja hänen seuraajakseen valittiin Reidar Wasenius, joka oli aiemmin johtanut maailman suurimman startup-kiihdytysohjelman, Founder Instituten, toimintaa Suomessa.
Vuonna 2017 tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi yhdistykselle kansainvälistymispalkinnon. Palkinnonjakotilaisuudessa Oker-Blom totesi, että FIBAN pyrkii edistämään erityisesti disruptiivisilla markkinoilla toimivien kasvuyritysten maailmanvalloitusta, mikä hyödyttää niin Suomea kuin riskejä ottavia sijoittajiakin.
Vuonna 2019 Fibanin toimitusjohtajana aloitti Amel Gaily . Tiina Laisi-Puheloinen aloitti toimitusjohtajana 2023.
Vuonna 2023 yhdistykseen kuuluu yli 670 hyväksyttyä jäsentä.
Aiheesta muualla

Finnish Business Angels Network - FiBAN
FiBAN Facebookissa
FiBAN LinkedInissä
FiBAN Instagramissa