stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sarastus (lehti)

| Sarastus |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  verkkolehti
Perustettu:  2012
Päätoimittaja:  Timo Hännikäinen
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  suomi
Sarastus on suomalainen, oman määritelmänsä mukaan kansallinen ja eurooppalainen, traditionalistinen ja radikaali verkkolehti. Lehden päätoimittaja on kirjailija Timo Hännikäinen. Lehteä tehdään vapaaehtoisvoimin. Se perustettiin syksyllä 2012.
Lehden mukaan traditionalismia edustavat länsimaisessa ajattelussa muun muassa Joseph de Maistre, Oswald Spengler ja Julius Evola. Timo Hännikäisen mukaan ulkomaisia esikuvia Sarastusta perustettaessa olivat muun muassa saksalainen Junge Freiheit, yhdysvaltalainen AlternativeRight.com ja ruotsalainen Motpol.nu. Hännikäisen mukaan lehden aatteellisiin juuriin kuuluvat muun muassa vastavalistus, Saksan ”konservatiivinen vallankumous” ja eurooppalainen Nouvelle Droite.
Lehden on sanottu julkaisevan rasistista sisältöä.
Syyte kiihottamisesta kansanryhmää vastaan

Vuonna 2021 valtakunnansyyttäjä määräsi poliisitutkinnan Sarastus-verkkolehdessä vuonna 2016 julkaistun kirjoituksen vuoksi. Esitutkinnan perusteella lehden päätoimittajana toiminutta Hännikäistä vastaan nostettiin syyte kiihottamisesta kansanryhmää vastaan. Teksti ei ollut Hännikäisen kirjoittama. Käräjäoikeus hylkäsi syytteen kesäkuussa 2024. Syyttäjä on valittanut päätöksestä hovioikeuteen, ja tapauksen käsittely on kesken.
Julkaisut

Vuonna 2015 Sarastus julkaisi kokoelman lehdessä ilmestyneistä teksteistä nimellä Sarastus – Kirja I. Kirjan kustantajana toimii kirjan julkaisun yhteydessä toimintansa aloittanut kustannusosakeyhtiö Kiuas.
Kensingtonin riimukivi

Kensingtonin riimukivi
Kensingtonin riimukivi on kivipaasi, jonka amerikanruotsalainen maanviljelijä Olof Ohman löysi Yhdysvaltain Minnesotasta vuonna 1898. Kivessä on pitkä riimukirjoitus, jonka mukaan kyseessä on syvällä Pohjois-Amerikan sisämaassa liikkuneen norjalais-ruotsalaisen retkikunnan jättämä muistomerkki vuodelta 1362. Tutkijat pitävät lähes yksimielisesti kiveä taitavasti tehtynä väärennöksenä.
Löytyminen

Pohjoismainen romanttinen nationalismi alkoi kasvaa merkittäviin mittoihin Yhdysvalloissa 1850- ja 1860-luvuilla. Vuonna 1874 Rasmus Anderson julkaisi työnsä America Not Discovered by Columbus, ja siitä tuli suosittu teos myös tutkijoiden piirien ulkopuolella. Toinen pohjoismaisen nationalismin ilmentymä Yhdysvalloissa oli Magnus Andersenin tekemä purjehdus Gokstad-nimisellä viikinkilaivan jäljennöksellä, mikä todisti viikinkien Atlantin ylityksen olleen teknisesti mahdollista. Samoihin aikoihin, vuonna 1879, ruotsalainen kivenhakkaaja Olof Ohman muutti Minnesotaan Ruotsin Hälsinglandista. Vuonna 1891 hän osti maatilan läheltä Kensingtonia. Vuonna 1898 hän löysi riimukiven valaehtoisen todistuksensa mukaan ollessaan kaivamassa kantoja maasta. Kivi löytyi hänen mukaansa erään puun juurakosta.
Kiven löytyminen aiheutti sensaation. Löytymisen jälkeen se oli näytteillä Alexandriassa paikallisessa pankissa, ja paikalliset lehdet julkaisivat käännöksiään kirjoituksesta. Chicagolainen Daily Inter Ocean kirjoitti kiven mullistavan arkeologian aikaisemmat tutkimukset, mikäli kivi vain todetaan aidoksi. Chicago Tribune kirjoitti puolestaan, että kivi saattaa olla vanhin kirjallinen todiste Amerikan historiasta. Minnesotan yliopiston skandinaavisten kielten professori Olaf Bredalle lähetettiin ilmeisesti Ohmanin tekemä käännös riimukirjoituksesta. Bredan tulkinnan mukaan kyse ei voinut olla vanhasta tekstistä, koska siinä oli riimukirjoitukseen kuulumattomia numeroita. Tämän jälkeen kiveä tutkittiin edelleen Northwestern Universityssä. Yliopiston professori George Cume ilmoitti lehdistölle, että kiven riimut ovat selvästi modernia alkuperää. Kivestä lähetettiin myös valokuvia johtaville riimututkijoille Norjaan, Tanskaan ja Ruotsiin, joissa kaikki kuvat tutkineet olivat yhtä mieltä Cumen kanssa. Tämän jälkeen kivi palautettiin Ohmanille, joka ei ilmeisesti kyseenalaistanut tutkijoiden havaintoja.
Kiista > Kiista kiven aitoudesta alkaa

Kiven palauttamisen jälkeen norjalaissyntyinen amatöörihistorijoitsija Hjalmar Holand kiinnostui kivestä ollessaan Minnesotassa esitelmöimässä Norjan historiasta. Hän sai kiven Ohmanilta sillä ehdolla, että hän tallettaisi kiven Minnesota Historical Societyn kokoelmiin Ohmanin puolesta. Holand piti kuitenkin kiven itsellään ja julisti sen olevan aito. Hän kehitti teorian, joka yhdisti kiven Paul Knutsonin löytöretkeen. Holandin kampanjointi kiven aitouden puolesta johti siihen, että Minnesota Historical Society alkoi uudestaan tutkia kiveä vuonna 1909. Vuonna 1910 asiaa alkoi tutkia geologi Newton Winchell. Winchell haastatteli Ohmania Holandin toimiessa tulkkina, koska Ohman ei puhunut englantia ja Winchell ei osannut skandinaavisia kieliä. Haastattelujen mukaan Ohman kielsi kaivertaneensa riimut itse, mutta ilmoitti olevansa kiinnostunut riimukirjoituksesta ja historiasta. Winchellin päiväkirjan mukaan Holandin ja Ohmanin välillä oli selviä vihamielisyyksiä. Winchell tutki myös kiveä ja hänen mukaansa kirjoitus saattoi olla aito, mutta se oli selvästi nykyaikainen. Minnesota Historical Societyn mukaan kivi oli kuitenkin todennäköisesti väärennös, josta Ohman oli luultavasti vastuussa. Tutkimusten jälkeen Holand yritti myydä kiven Minnesota Historical Societylle 5 000 dollarilla, mutta Society ei ollut kiinnostunut sen ostamisesta. Tähän vaikutti se, että Ohman väitti olevansa kiven oikea omistaja. Lopulta Holand myi kiven sen nykyiselle omistajalle Alexandria Chamber of Commercelle 4 000 dollarin hintaan. Holand julkaisi vielä tämän jälkeen useita kirjoja, joissa hän väitti edelleen kiven olevan aito.
Kiista > Smithsonian-instituutin näyttely herättää kiistan henkiin

Kiven maine kasvoi, kun se oli esillä Smithsonian-instituutin tiloissa Washingtonissa vuosina 1948–1953. Näytteillepanoa perusteltiin sillä, että kivi oli riittävän merkittävä huolimatta siitä, että se oli mahdollisesti väärennös. Smithsonian-instituutin julkaisu väitti kuitenkin näyttelyn avautuessa, että arkeologit yleisesti pitivät kiveä aitona, vaikkakin kerrottiin, että jotkut pitivät sitä väärennöksenä. Alkuperäinen kivi oli näytteillä 17. helmikuuta 1948 – 25. helmikuuta 1949, minkä jälkeen se palautettiin omistajilleen Alexandriaan. Tämän jälkeen näytteillä oli vielä usean vuoden ajan kiven kopio. Näytteillepanon aiheuttaman kiistelyn takia Smithsonian-instituutti käynnisti kiven uudet tutkimukset. Kiveä tutki tanskalainen etnologi William Thalbitzer, joka oli erikoistunut eskimoiden tutkimukseen. Hänen vuonna 1951 valmistuneen tutkimuksensa mukaan kivi oli aito, mutta tästä huolimatta Smithsonian-instituutti ei enää antanut tukeaan kiven väärentämättömyydelle. Kiistely kivestä jatkui, ja Thalbitzerin tutkimuksen jälkeen muut Smithsonian-instituutin tutkijat julkaisivat useita kriittisiä arvioita.
Myöhempi tutkimus

Kensingtonin riimukiveä pidetään nykyisin tutkijoiden keskuudessa lähes yksimielisesti väärennöksenä, mutta myös useita kiven aitoutta puolustavia teoksia on julkaistu. Kiven aitouteen uskovien perusteluita ovat tutkijoiden ennakkoluuloisuus ja se, että heidän mukaansa kiven löytöpaikkaa peittäneen puun vuosirenkaiden mukaan kivi oli vähintään 70 vuotta vanha. Kuitenkin puun ikä on arvioitu myös 5–12 vuodeksi. Myös kiveä peittänyt juuri oli kooltaan pieni. National Museum of Natural Historyn virallisen kannan mukaan Kensingtonin riimukivi on 1800-luvulta peräisin oleva väärennös.
Aiheesta muualla

Runestone Museum in Alexandria, Minnesota (englanniksi)
Kensington, Minnesota's page on the stone (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sanat jää ilmaan

| Sanat Jää Ilmaan  Tuure Kilpeläinen |
| --- | --- | --- |

Julkaisun tiedot
 Äänitetty :  
 Julkaistu: 27. lokakuuta 2023
 Formaatti:  
 Tuottaja(t): Johannes Brotherus
 Tyylilaji: pop 
 Levy-yhtiö: Universal
Listasijoitukset
   38. (albumilista)   8. (fyysinen albumilista)
Tuure Kilpeläisen muut julkaisut
| Paluu Paratiisiin  2020  | Sanat Jää Ilmaan  2023  |   |
Sanat Jää Ilmaan on Tuure Kilpeläisen kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 27. lokakuuta 2023. Albumilta on julkaistu vuoden 2023 aikana kolme singleä: Kaikki mihin oot tottunut, Astronautit ja Matkalla kotiin. KUUMAA-yhtyeestäkin tutun Johannes Brotheruksen tuottamalla albumilla on ammennettu inspiraatiota aina Billie Eilishistä David Bowieen.
Kappaleet

Jos Me Kuollaan Huomenna – 3.19
Matkalla Kotiin – 2.54
Fosforivaahteroita – 2.32
Astronautit – 2.57
Kaikki Mihin Oot Tottunut – 2.49
Sun Veljes – 3.27
Kulkuri Harmiton – 2.42
Pitkospuut – 4.28
Luvattu Maa – 2.40
Kaunis Jälki – 2.45
Herman Råbergh

| Herman Råbergh |
| --- | --- |
 Herman Råbergh.
Porvoon piispa
 1892–1920 
Edeltäjä:  Carl Henrik Alopaeus
Seuraaja:  Jaakko Gummerus
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1838 Turku
Kuollut: 3. maaliskuuta 1920 (81 vuotta) Porvoo
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  piispa, kirkkohistorian professori
Vanhemmat:  Johan Wilhelm Råbergh Carolina Christina Borgeman
Puoliso:  Aline von Rosenkampff (vih. 1870)
Muut tiedot
Koulutus:  Pappisvihkimys (1867) teologian tohtori (1872)
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilaisuus
Herman Råbergh (4. syyskuuta 1838 Turku – 3. maaliskuuta 1920 Porvoo) oli suomalainen piispa, kirkkohistorian professori ja valtiopäivämies.
Elämäkerta

Råberghin vanhemmat olivat pormestari Johan Wilhelm Råbergh ja Karolina Kristina Borgeman. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1858 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1863, maisteriksi 1864, teologian kandidaatiksi 1867 sekä teologian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1872. Råbergh vihittiin papiksi 1867.
Råbergh toimi Helsingin yliopiston kirkkohistorian dosenttina 1870–1872 ja professorina 1872–1892. Hän oli teologisen tiedekunnan dekaani 1877–1892 ja yliopiston vararehtori 1887–1892. Porvoon hiippakunnan piispana Råbergh oli vuosina 1892–1920. Hän osallistui pappissäädyn edustajana valtiopäiville 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905 ja toimi valtiopäivien varapuhemiehenä 1899–1905. Råbergh oli kirkolliskokouksen jäsen 1886–1908 ja kirkolliskokouksen varapuheenjohtaja 1898–1908.
Råbergh oli Diakonissalaitoksen johtajana 1875–1884, Helsingin kaupunkilähetyksen johtokunnan puheenjohtajana 1883–1893 sekä Suomen kirkkohistoriallisen seuran johtokunnan puheenjohtajana 1892–1920. Hän kuului myös Merimieslähetyksen, Vankeusyhdistyksen ja Suomen Lähetysseuran johtokuntiin. Råbergh toimitti 1877–1882 Tidskrift för teologi och kyrka-julkaisua.
Råberghin kirjallinen tuotanto käsitteli uskonnollisia aiheita ja kirkkohistoriaa. Hän julkaisi myös Hengellisiä lauluja ja virsiä -kokoelman josta on otettu useita painoksia. Tunnetuin Råberghin sanoittamista hengellisistä lauluista on P. J. Hannikaisen säveltämä Pyhäaamun rauha.
Råbergh löysi Porvoon kaakkoispuolella Virvikissä sijainneelta maatilaltaan Suomen ensimmäisen tunnetun pallokiviesiintymän jonka Benjamin Frosterus kuvasi väitöskirjassaan vuonna 1893.
Herman Råbergh oli naimisissa vuosina 1870–1887 Aline von Rosenkampffin (k. 1887) kanssa. Hänen veljiään olivat pormestari, valtiopäivämies Karl Henrik Råbergh ja hovioikeuden presidentti Gustaf Wilhelm Råbergh.
Teoksia

Nikolaus af Basel i förhållande till kyrkan och mystikerna i det 14:de århundradet I–II, väitöskirja. 1870–1872
En ofelbar kyrka i det 19:de århundradet. 1870
Den Aleksandrinska judendomens betydelse i Guds rikes utveckling, väitöskirja. 1871
Folkkyrkan och den separatistiska rörelsen : Synodal-afhandling för stiftsmötet i Borgå 1892. Helsingfors 1892 (suomeksi nimellä Kansankirkko ja siitä eriävä liike : synodaalikirjoitus Porvoon hiippakunta-kokousta varten 1892, Gummerus 1893)
Herdabref till Borgå stifts presterskap. Söderström, Helsingfors 1893
Den evangeliskt-lutherska bekännelsens införande i Finlands kyrka genom Upsala kyrkomöte 25 februari - 20 mars 1593 : ett trehundraårs minne. Söderström, Helsingfors 1893
Teologins historia vid Åbo universitet I–II. 1893, 1902
Den kristliga öfvertygelsen, tviflet och den falska tron : predikan. Helsingfors 1898
Andliga sånger och psalmer 1-2. Finska missionssällskapet, Helsingfors 1900, 1902 (suomeksi nimellä Hengellisiä lauluja ja virsiä)
Ur Kyrkohistoriska Samfundets handlingar 1-3. Borgå 1902, 1903, 1905
Från prestmötet i Borgå 1902 : uttalanden i dagens frågor. Borgå 1903
Muistoja ja kokemuksia I–II, suomentanut Toivo Waltari. WSOY 1905, 1907
På vägen I-II. WSOY 1907, 1908
Genealogica. Författare, Borgå 1908
Anvisningar för lekmannaverksamheten inom Borgå stifts församlingar : ur Borgå Domkapitels Cirkulärbref. Borgå 1913
Aiheesta muualla

Eino Murtorinne: / Råbergh, Herman (1838–1920) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  10.7.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| n k Viipurin ja Porvoon piispat |
| --- | --- | --- |
| Viipurin hiippakunta (1554–1721) |  Paavali Juusten (1554–1563)  Canutus Johannis (1563–1564)  Eerik Härkäpää (1568–1578)  ...  Olavi Elimaeus (1618–1629)  Nicolaus Carelius (1630–1632)  Gabriel Melartopaeus (1633–1641)  Petrus Bjugg (1642–1656)  Nicolaus Nycopensis (1658–1664)  Petrus Brommius (1664–1672)  Abraham Thauvonius (1672–1679)  Henrik Carstenius (1679–1681)  Petrus Bång (1681–1696)  Petrus Laurbecchius (1696–1705)  David Lund (1705–1711)  |  |
| Porvoon piispat (1721–1923) |  Johannes Gezelius nuorin (1721–1733)  Daniel Juslenius (1734–1743)  Johan Nylander (1745–1761)  Gabriel Fortelius (1762–1789)  Paul Krogius nuorempi (1789–1792)  Zacharias Cygnaeus (1792–1809)  Magnus Jacob Alopaeus (1809–1818)  Zacharias Cygnaeus nuorempi (1819–1820)  Johan Molander (1821–1837)  Carl Gustaf Ottelin (1838–1864)  Frans Ludvig Schauman (1865–1878)  Anders Johan Hornborg (1878–1883)  Johan Viktor Johnsson (1884)  Carl Henrik Alopaeus (1885–1892)  Herman Råbergh (1892–1920)  Jaakko Gummerus (1920-1923)  |  |
*=historiallisuus epävarmaa
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Lauri Lyytikäinen

Lauri Fredrik Lyytikäinen (21. helmikuuta 1875 Kuopio – 22. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen graafisen alan yritysjohtaja ja toimialan yritysten edustaja.
Henkilöhistoria

Lyytikäisen vanhemmat olivat perämies Matti Lyytinen ja Briitta Kristiina Lackström ja puoliso vuodesta 1913 Elli Einiö. Hän opiskeli ja harjoitteli graafista alaa Suomessa ja ulkomailla ja toimi Oy Kauppakirjapainon faktorina 1900–1907 ja Otavan kirjapainon johtajana 1907–1917. Suomen graafillisen teollisuuden harjoittajain liiton ja Suomen kirjansitomoiden omistajien liiton asiamies Lyytikäinen oli vuodesta 1917. Hän oli myös edellisen johtokunnan jäsen 1907–1917 ja jälkimmäisen johtokunnan jäsen 1911–1917, minkä lisäksi hänellä oli useita muita luottamustehtäviä. Lyytikäinen myös toimitti Graafillisen teollisuuden tiedonantoja -julkaisua vuodesta 1917.
Julkaisuja

Suomen graafillisen teollisuuden harjoittajain liitto 1907–1932, Helsinki: Suomen graafillisen teollisuuden harjoittajain liitto, 1932, toim. Lauri Lyytikäinen
İlham Əliyev

| İlham Əliyev |
| --- | --- |
 İlham Əliyev vuonna 2024.
Azerbaidžanin presidentti
 31. lokakuuta 2003 –  
Pääministeri:  Artur Rasizadə Novruz Məmmədov Əli Əsədov
Varapresidentti:  Mehriban Əliyeva (2017–)
Edeltäjä:  Heydər Əliyev
Azerbaidžanin pääministeri
 4. elokuuta 2003 – 4. marraskuuta 2003  
Presidentti:  Heydər Əliyev
Edeltäjä:  Artur Rasizadə
Seuraaja:  Artur Rasizadə
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. joulukuuta 1961 (ikä 62) Baku, Azerbaidžanin SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  azerbaidžanilainen
Puoliso:  Mehriban Əliyeva
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  Uusi Azerbaidžan
Tutkinnot:  Moskovan valtionyliopisto
Uskonto:  Šiialaisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
president.az
İlham Heydər oğlu Əliyev ([ilˈhɑm æˈlijef]; ven. Ильха́м Гейда́р оглы Али́ев, Ilham Geidar ogly Alijev; s. 24. joulukuuta 1961 Baku, Azerbaidžanin SNT, Neuvostoliitto) on ollut Azerbaidžanin presidenttinä marraskuusta 2003. Hän toimi pääministerinä elokuusta marraskuuhun 2003. Entisen presidentin Heydər Əliyevin poikana häntä ehdotettiin maan johtoon. İlham Əliyev voitti ilmoituksen mukaan 77,97 prosenttia äänistä 15. lokakuuta 2003 pidetyissä vaaleissa niiden rehellisyyden kansainvälisestä arvostelusta huolimatta. Əliyev johtaa Uusi Azerbaidžan -puoluetta.
Tausta ja yksityiselämä

Əliyev syntyi Bakussa vuonna 1961 Heydər Əliyevin ja Zarifa Əliyevan nuoremmaksi lapseksi. Hän opiskeli kansainvälisiä suhteita Moskovan valtionyliopistossa ja toimi valmistuttuaan siellä myös luennoitsijana. Əliyevilla on vanhempi sisko Sevil Əliyeva, joka asuu Lontoossa eikä ole juurikaan ollut julkisuudessa sitten isänsä kuoltua.
Əliyevin setä Natiq Əliyev on valtiollisen öljy-yhtiön johtaja. Valtion öljy-yhtiö on Azerbaidžanin suurin työllistäjä ja omistaa 19 prosenttia Baku–Tbilisi–Ceyhan-putkihankkeen osakkeista. Yhtiötä syytetään laajasta korruptiosta.
Vuonna 1983 Əliyev meni naimisiin Mehriban Əliyevan kanssa, joka on vuodesta 2017 lähtien ja viran perustamisesta lähtien toiminut Azerbaidžanin varapresidenttinä, johon İlham hänet nimitti. Parilla on kolme lasta: Leyla, Arzu ja Heydər.
Azerin lisäksi Əliyev puhuu myös venäjää, englantia, ranskaa ja turkkia.
Poliittinen ura

Əliyev valittiin uudelle kaudelle lokakuussa 2008. Hän sai 89,04 prosenttia vaalien äänistä. Yksikään kuudesta vastaehdokkaasta ei yltänyt yli kolmen prosentin osuuteen. Sekä Itsenäisten valtioiden yhteisön että Etyjin vaalitarkkailijat tunnustivat vaalien tuloksen. Vuonna 2013 Əliyev valittiin jälleen jatkokaudelle.
Vuonna 2007 Əliyev nimettiin Kansainvälisen painiliiton kunniagalleriaan. Hän on toiminut myös maan olympiakomitean puheenjohtajana.
Əliyevin viimeisin voitto presidentinvaaleissa oli vuona 2024.
Poliittinen ura > Poliittisia kantoja

Vuoristo-Karabahin lisäksi Əliyev on sanonut että nykyinen Armenia kuuluu historiallisesti azereille.
Kunnianosoitukset > Azerbaidžanilaiset

Heydər Əliyevin ritarikunnan ritari (2005)
Lähde:
Kunnianosoitukset > Ulkomaalaiset

Turkkilaisen maailman ylin ritarikunnan ritari (Turkkilaisten maiden neuvosto, 2021)
Italian tasavallan ansioritarikunta ketjulla (Italia, 2018)
Kunnialegioonan suurristi (Ranska, 2007)
Serbian tasavallan ritarikunnan II luokka (Serbia)
Puolan tasavallan ansioritarikunnan suurristi (Puola, 2008)
Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunnan I luokka (Ukraina, 2008)
Kolmen Tähden ritarikunnan suurristi (Latvia, 2009)
Kultaisen kotkan ritarikunnan ritari (Kazakstan, 2022)
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta İlham Əliyev Wikimedia Commonsissa
Azerbaidžanin presidentit
Ayaz Mütəllibov (1991–1992) | Əbülfəz Elçibəy (1992–1992) | Heydər Əliyev (1993–2003) | İlham Əliyev (2003–)
Azerbaidžanin pääministerit
Həsən Həsənov
Firuz Mustafajev
Rəhim Hüseynov
Əli Məsimov
Pənah Hüseynov
Surət Hüseynov
Fuad Quliyev
Artur Rasizadə
İlham Əliyev
Artur Rasizadə
Novruz Məmmədov
Əli Əsədov
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Ilpo Jalamo

Ilpo Jalamo (s. 24. heinäkuuta 1954 Turku) on suomalainen ammattimainen budo-opettaja. Karaten harjoittelun hän on aloittanut syksyllä 1970 Turun AKJ:n (Turun Akateeminen Judo klubi) karate-kurssilla. AJK:n ja Turun judoseuran yhdistyttyä Budokwaiksi, Jalamo jatkoi karaten harjoittelua ja opettamista siellä. Palattuaan pitkältä harjoittelumatkalta Japanista 1970-luvun lopulla Jalamo liittyi vastaperustettuun Budoseura Shaoliniin. Jalamon tullessa seuran karatenopettajaksi vaihtui tyylisuunta Wado ryustä Yuishinkaihin.  Jalamo on opettanut karaten ja kobudon lisäksi myös terveysliikuntaa. Ennen kaikkea hän on pitkän linjan karaten ja kobudon harjoittelija ja opettaja. Jalamo on aktiivisesti kirjoittanut suomeksi karatesta ja budosta. Jalamo korostaa opetuksessaan perinteisen ja syvällisen kata-harjoittelun oleellisuutta karateharjoittelussa.
Yuishinkai-karatejutsu

Jalamo on harjoitellut useita karaten tyylisuuntia. Japanissa Jalamolle tarjoutui mahdollisuus päästä Motokatsu Inouen (1918-1993) oppilaaksi. Inouella oli oma tyylisuunta, 1950 perustettu Yuishinkai-karatejutsu.  Inouen opettajina olivat legendaariset Seiko Fujita (viimeinen Koga-ninjojen suurmestari), kobudo-opettaja ja Shinken Taira, mies joka oli okinawalaisten asetaitojen asiantuntija sekä karaten opettaja Yasuhiro Konishi, (Shindō jinen-ryū).
Ilpo Jalamo on yuishinkai-karatejutsun pääopettaja Suomessa.
Ilpo Jalamolla on 8. danin musta vyö karatessa sekä RHSK kobudossa.
Asahi-terveysliikunta

Jalamo ja Keijo Mikkonen ideoivat yhdessä eräällä karateleirillä molempien omilla tahoillaan tuumimaa "terveysliikuntaa". Mukaan Asahin kehittämiseen he ottivat Timo Klemolan ja Yrjö Mähösen. Asahi on länsimaisille suunnattu terveysliikunnan muoto, joka ammentaa itämaisesta liikuntatraditiosta.
Teokset

Ilpo Jalamo: Karate-jutsu.  Heinola:  Heinola-Kustannus, 1986.  ISBN 951-99771-2-0
Ilpo Jalamo: Bushi no te : soturin käsi.  Turku:  Heinola-Kustannus, 1999.  ISBN 952-91-0749-8
Ilpo Jalamo, Mika Rantanen: Banzai : lasten budokirja.  Turku:  Karhukopio, 2005.  ISBN 952-91-9812-4
Ilpo Jalamo, Timo Klemola, Keijo Mikkonen, Yrjö Mähönen: Asahi - terveysliikuntaa kaikille.  Edita, 2007.  ISBN 978-951-37-5003-9
Ilpo Jalamo, Mika Rantanen: Jokohama humahuta : budokaskuja.  Turku:  Karhukopio, 2008.  ISBN 978-952-92-3594-0
Ilpo Jalamo, Jyrki Talonen, toim. Tuula Hakkarainen: Renkaita vedessä : ajatuksia kamppailutaidoista.  Turku:  Tammisaaren kirjapaino, 2011.  ISBN 978-952-92-8624-9
Aiheesta muualla

Kobujutsu Hozon Shinkokai Suomessa:kotisivu
Budoseura Shaolin
https://www.turuntode.fi/
https://kobujutsu.fi/