stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amara Traoré
Pelaajaura

Hyökkääjänä pelannut Traoré pelasi kotimaassaan Senegalissa vuosina 1984–1988. Sittemmin hän siirtyi Ranskaan, jossa myös pelasi lähes koko uransa. Hän pelasi yhteensä yhdeksän kautta Gueugnon riveissä. Parhaimmillaan Traoré teki yhden kauden aikana joukkueelleen 23 maalia Ligue 2:ssa. Traoré edusti myös Metziä ja Châteauroux'ta. Hän pelasi yhden kauden Arabiemiraateissa Al-Wahdan riveissä.
Pelaajaura > Maajoukkueura

Traoré pelasi Senegalin maajoukkueessa vuosina 1987–2002. Hän edusti maataan neljissä arvokisoissa, joista parhaimmaksi saavutukseksi jäi hopeaa vuoden 2002 Afrikan-kisoissa ja puolivälierä paikka 2002 MM-kisoissa.
Amplexus

Australialainen Ranoidea xanthomera -sammakkolaji amplexus-asennossa.
Amplexus rupikonnalla.
Amplexus (latinaa, suom. ”halaus”, ”syleily”) tarkoittaa sammakoilla esiintyvää paritteluasentoa, jossa koiras ”syleilee” naarasta ennen parittelua. Parittelu tapahtuu useimmissa heimoissa naaraan ruumiin ulkopuolella; asennon tarkoitus on, että koiras voi vapauttaa siemennesteensä samaan aikaan, kun naaras laskee mätimunansa.
Koiraan normaali asento on naaraan päällä. Monilla lajeilla, esimerkiksi tavallisella rupikonnalla, esiintyy asento, jossa useammat koiraat syleilevät naarasta ja asettuvat sinne, missä niillä on parhaat mahdollisuudet saada mätimunat hedelmöitettyä, kuten kyljille tai vatsan alle. Rajuimmillaan syleily voi olla jopa niin intensiivistä, että naaras hukkuu.
Aitosammakoilla, konnilla ja lehtisammakoilla syleily tapahtuu aivan naaraan etujalkojen takana; kaikissa muissa heimoissa se tapahtuu heti takajalkojen edessä, naaraan lantion ympärillä.
Isar

| Isar |
| --- | --- |
 Isar lähellä Georgensteinia
Alkulähde:  Karwendel
Laskupaikka:  Tonava
Maat:  Itävalta, Saksa
Pituus:  295 km
Alkulähteen korkeus:  1 160 m
Virtaama:  175 m³/s
Valuma-alue:  8 370 km²

Isar on Itävallan Tirolissa ja Saksan Baijerissa virtaava joki. Joki saa alkunsa Scharnitzin kylässä Karwendelin vuoristossa Tirolissa ja laskee Deggendorfin kaupungin lähellä Tonavaan Baijerissa. Joki on yli 260 kilometriä pitkä ja väkirikkaimmat kaupungit sen varrella ovat München, Freising ja Landshut.
Keskiajalla Isar ei virrannut Münchenin läpi vaan sen ohitse, ja tämän takia sen yli kulki vain yksi silta. 1800-luvulla kaupunkialueen laajentumisen myötä siltoja rakennettiin lisää, ja nykyään niitä on Münchenissä noin 25 kappaletta.
1850-luvun puolivälissä joen penkat suojattiin tulvien varalta koko Münchenin alueella ja vierekkäiset pienemmät virrat yhdistettiin pääuomaan. Vuonna 1854 joki tulvi erityisen pahasti katastrofaalisin seurauksin, minkä jälkeen rakennettiin Sylvensteinin tekoallas säätelemään joen pinnankorkeutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isar Wikimedia Commonsissa
Amplitudimodulaatio

audio, video, puhe, tieto
koodausmenetelmät
kanavanvaraus eli kanavointi
FDMA, TDMA, CDMA
CSMA/CD (Ethernet)
CSMA/CA (802.11)
modulointi
kantoaalto (mm. sähkötys)
AM (DSB-SC, SSB)
FM (FSK, GMSK)
PM (mm. PSK, QAM)
FHSS, DSSS (eivät tarvitse kanavointia)
siirtotie
radio
kaapeli (koaksiaali, Cat5, valokuitu)
Amplitudimodulaatiossa (keskellä) signaali välitetään kantoaallon voimakkuuden vaihteluina.
Amplitudimodulaatio (lyh. AM, engl. amplitude modulation) on kantoaallon (esimerkiksi radioaallon) modulointitapa, jossa informaatio välitetään kantoaallon voimakkuuden eli amplitudin vaihteluina. Suomen kielellä on amplitudimodulaatiota kutsuttu myös laajuusmodulaatioksi.
Amplitudimodulaatiota käytetään edelleen yleisradiolähetyksissä pitkien aaltojen (LW), keskipitkien aaltojen (MW) ja lyhyiden aaltojen (SW) radiotaajuusalueilla, mutta ei ULA-aaltojen (FM) alueella, jossa modulaationa on frekvenssi- eli  taajuusmodulaatio (engl. frequence modulation, FM).
Amplitudimoduloidun signaalin kaistanleveys on kaksi kertaa moduloivan signaalin kaistanleveyden suuruinen. Muihin yleisradiotoiminnassa käytettyihin modulointitekniikoihin verrattuna tämä on vähän. Siksi AM on erityisen käyttökelpoinen matalilla radiotaajuuksilla, joiden alueella taajuuskaistaa on jo lähtökohtaisesti melko vähän käytettävissä.
Amplitudimoduloidusta signaalista voidaan myös poistaa kantoaalto, jolloin saadaan aikaan DSB-SC-lähete (kaksi sivunauhaa tai sivukaistaa ja tukahdutettu kantoaalto). Signaalista voidaan vielä ottaa myös pois toinen sivunauha, jolloin saadaan SSB-lähete (yksi sivunauha), ja tarvittava kaistaleveys puolittuu. Näitä menetelmiä ei käytetä yleisradiolähetyksissä, koska yksinauhalähetys ei ole kovin hyvä musiikin lähettämiseen, vaikka se onkin riittävä puheen välittämiseen. VSB-lähetteessä taas lähetetään toinen sivukaista kokonaan ja toinen (niin sanottu tynkäsivukaista) vain osittain. Näin varmistetaan parempi laatu ja luotettavuus kuin SSB-lähetteillä, mutta kuitenkin yhä vähemmällä kaistalla kuin DSB-lähetteet vaatisivat.
Merkinnän syy: Modulaation syvyys/modulaatioindeksi. Signaalin spektraalinen käyttäytyminen AM-modulaatiossa.
Irina Turova

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Bern 1954 | 100 m |  |
|  Kultaa | Bern 1954 | 4 × 100 m viesti |  |
|  Hopeaa | Bern 1954 | 200 m |  |
Irina Robertovna Turova-Botškarjova (ven. Ирина Робертовна Турова-Бочкарёва, 14. toukokuuta 1935 Leningrad, Venäjän SFNT – 8. helmikuuta 2012 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut yleisurheilija, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän edusti seuratasolla Dynamo Moskovaa.
Turova voitti Bernin EM-kilpailuissa 1954 kolme mitalia: kultaa 100 metriltä ja 4 × 100 metrin viestistä sekä hopeaa 200 metriltä. Hän osallistui kesäolympialaisiin kahdesti, Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956. Turova oli mukana maansa pikaviestijoukkueessa kummallakin kerralla ja sijoittui molemmilla kerroilla neljänneksi. Lisäksi hän osallistui Helsingissä 100 metrin henkilökohtaiselle matkalle, mutta ei selviytynyt finaaliin saakka.
Myös Irinan poika Pjotr oli olympiatason yleisurheilija.
Ennätykset

100 m: 11,6 s (1954)
Al Rollins

Al Rollins (s. 9. lokakuuta 1926 Vanguard, Saskatchewan – 27. heinäkuuta 1996 Calgary, Alberta) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina NHL-seuroissa Toronto Maple Leafs, Chicago Black Hawks ja New York Rangers.
Saavutuksia

Stanley Cup 1951 Maple Leafsissa
Vezina Trophy 1951 (paras maalivahti)
Hart Memorial Trophy 1954 (arvokkain pelaaja)
Aiheesta muualla

Hockey Hall of Fame -elämäkerta
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bill Durnan | Vezina Trophyn voittaja 1951 | Seuraaja: Terry Sawchuk |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Gordie Howe | Hart Memorial Trophyn voittaja 1955 | Seuraaja: Ted Kennedy |
Imukala

| Imukala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Puutteellisesti tunnettu  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Imukalat Liparidae
Suku::  Imukalat Liparis
Laji::  liparis
Kaksiosainen nimi
 Liparis liparis  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Imukala Wikispeciesissä   Imukala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Imukala (Liparis liparis) on imukalojen (Liparidae) heimoon kuuluva kalalaji, joka tunnetaan myös pullokalana.
Koko ja ulkonäkö

Imukalan tavallinen pituus on 8–14 senttimetriä ja enintään se voi kasvaa 15 senttimetrin mittaiseksi. Sen iho on suomuton ja limainen. Väriltään kalat ovat tavallisesti ruskean kirjavia mutta joskus mustia. Imukalan vartalo on hyvin lyhyt ja pullea. Lajin pyrstö on pitkä ja litteä, ja sillä on iso, tylppäkuonoinen pää. Imukalan vatsapuolen evät ovat muuttuneet imukupiksi, jonka perusteella laji on saanut nimensä. Imukuppi sijaitsee vatsan etupäässä aivan pään takana, loppuosa rintaevästä jatkuu peräaukon tienoilta pyrstön tyveen asti.
Levinneisyys

Imukalaa tavataan Atlantin koillisosassa Norjasta Barentsinmerelle Islantia ja Novaja Zemljaa myöten. Se elää koko Itämeressä Perämeren perukkaa ja Suomenlahden pohjukkaa lukuun ottamatta. Suomen vesialueella laji on jokseenkin harvalukuinen.
Ravinto, elintavat ja lisääntyminen

Imukala on pohjakala, joka suosii hiekka- ja liejupohjia sekä rakkolevävyöhykettä. Se viettää suurimman osan ajastaan pohjakiviin imukupillaan kiinnittyneenä. Ravinnokseen se syö pieniä pohjaeläimiä, kalojen poikasia sekä leviä. Imukalojen kutu on joulu-helmikuussa. Kutevat kalat kiinnittävät mädin leviin tai pohjakiviin, ja koiras vartioi mätiä. Poikaset kuoriutuvat alle kahdessa kuukaudessa. Eliniästä ei ole tarkkaa tietoa.
Aiheesta muualla

Luontoportti: Imukala (Liparis liparis)
Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos (RKTL): Imukala (Liparis liparis) (Arkistoitu – Internet Archive)
Laji.fi: Imukala (Liparis liparis)
ITIS: Liparis liparis (englanniksi)
Tarkka piirros imukalan ruumiinrakenteesta.
Albert Kalonji

Albert Kalonji noin vuonna 1960.
Albert Kalonji (6. kesäkuuta 1929 – 20. huhtikuuta 2015) oli kongolainen poliitikko, joka johti Etelä-Kasain lyhytikäistä kaivosvaltiota Kongon kriisin aikana 1960–1961. Hän oli etniseltä taustaltaan luba. Kalonji kuului Patrice Lumumban johtaman MNC-puolueen maltilliseen siipeen, mutta hän ajautui Lumumban kanssa riitoihin, koska piti tätä vastuullisena Kongon keskushallinnon tekemiin väkivallantekoihin.
Kongon vallattua Etelä-Kasain takaisin Kalonji pakeni Francon Espanjaan, mutta palasi ministeriksi Moise Tšomben hallintoon vuosiksi 1964–1965. Joseph-Désiré Mobutun vallankaappauksen jälkeen Kalonji lähti uudelleen maanpakoon.
Kongolaisen radioasema Radio Okapin mukaan Kalonji kuoli huhtikuussa 2015 Mbuji-Mayin miljoonakaupungissa Itä-Kasain maakunnassa.
Amfisound

Amfisound on Haukiputaalla toimiva suomalainen pääasiassa sähkökitaroita ja bassokitaroita valmistava yritys, joka on toiminut vuodesta 2002. Kielisoittimet valmistetaan yrityksen verstaalla käsityönä.
Artistit

Lauri Tuohimaa
Teemu Hautamäki
Sami Saari
Simo Saastamoinen
Jan "Örkki" Yrlund
Sami Pitkämö
Marcus Silver
Jonne Järvelä
Rami Keränen
Jarkkis Toivanen
Riku Karvonen
Altti Veteläinen
Olli-Pekka Törrö
Jukka Kyrö
Pete Ahonen
Pekka Rautio
Risto Järvenpää
Sami Pilvilä
Kristian Ranta
Jarkko Ahola
Sami Lopakka
Aiheesta muualla

Amfisound.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Al-Merreikh

Al-Merreikh (arab. المريخ السوداني‎) on sudanilainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1927. Sen kotistadionina toimii Al Merreikh Stadion, joka sijaitsee Omdurmanissa. Joukkue on voittanut toiseksi eniten Sudanin mestaruuksia, joista viimeisin on vuodelta 2015. Se on voittanut myös kertaalleen Afrikan Cup voittajien cupin vuonna 1989.
Saavutukset > Kansalliset

Sudanin mestaruus (20): 1970, 1971, 1972, 1973, 1975, 1977, 1978, 1982, 1985, 1990, 1993, 1997, 2000, 2001, 2002, 2008, 2011, 2013, 2015
Sudanin cup (20): 1963, 1970, 1971, 1972, 1974, 1983, 1984, 1985, 1986, 1988, 1991, 1992, 1994, 1996, 2001, 2005, 2006, 2007, 2008, 2010
Khartoumliiga (17): 11954, 1956, 1962, 1966, 1968, 1972, 1973, 1979, 1981, 1983, 1985, 1986, 1991, 1992, 1993, 1996, 1997
Saavutukset > Kansainväliset

Afrikan Cup voittajien cup: 1989
Afrikan Confederation Cup
Hopeaa: 2007
Valmentajia

Michael Krüger (2008, 2010, 2013-2014)
Hossam el-Badry (2010–2011)
Otto Pfister (2006-2007, 2014-)
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Amaranth (kappale)

| ”Amaranth” Nightwish |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Dark Passion Play
 Julkaistu: 22. elokuuta 2007
 Tekijä(t): Tuomas Holopainen
 Tuottaja(t): Tuomas Holopainen
 Tyylilaji: sinfoninen metalli
 Kesto: 03.53
 Levy-yhtiö: Roadrunner Records
Listasijoitukset
  1. (singlelista)
Nightwishin muut singlet
| ”Sleeping Sun” 2005 | ”Amaranth” 2007 | ”Erämaan viimeinen” 2007 |
Amaranth on suomalaisen Nightwish-yhtyeen kappale ja single, joka julkaistiin 22. elokuuta 2007. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Tuomas Holopainen. Single nousi Suomen virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle viikolla 35 vuonna 2007 ja pysyi siellä yhdeksän viikon ajan. ”Amaranth” nousi listaykköseksi myös Espanjassa ja Unkarissa.
Kappaleelle on kuvattu myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Antti Jokinen. Video maksoi noin 270 000 euroa, ja se kuvattiin yhdessä toisen videon kanssa Los Angelesissa. Musiikkivideossa on vaikutteita Hugo Simbergin maalauksesta Haavoittunut enkeli. Tuomas Holopaisen mukaan hän ei itse alun perin halunnut julkaista ”Amaranthia”.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Tuomas Holopainen.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Amaranth | 3.58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Amaranth ("Reach"-demoversio)  | 3.57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Eva (orkestraaliversio)  | 4.28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | While Your Lips Are Still Red | 4.18 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Anette Olzon – laulu
Tuomas Holopainen – kosketinsoittimet
Emppu Vuorinen – kitara
Marko Hietala – bassokitara
Jukka Nevalainen – rummut
Arvostelut

Imperiumi: 9
Issa Bagayogo

Issa Bagayogo vuonna 2010.
Issa Bagayogo (1961 – 10. lokakuuta 2016) oli malilainen laulaja ja soittaja pääsoittimenaan kuusikielinen ngoni. Hän levytti albumeita Six Degrees Recordsille. Hän yhdisti musiikissaan paikallisia akustisia traditioita rock-, funk-, dub- ja electronica-vaikutteisiin. Bagayogo syntyi 15-lapsiseen maanviljelijäperheeseen, jonka isällä oli neljä vaimoa.
Diskografia

Sya
Timbuktu
Tassoumakan
Mali Koura
Issa Bagayogo Remixed
Iberian esihistoria

Iberian esihistoria ulottuu nykyihmisen edeltäjien varhaiskivikautisesta kulttuurista Rooman aikaisiin 
puunilaissotiin, jolloin alkoi historiallinen aika. Iberian niemimaa on nykyisin jakautunut Espanjaan ja Portugaliin. Noin 1 000 000–200 000 vuotta sitten alueelle saapuivat nykyihmisen edeltäjät Heidelbergin ihminen ja Neandertalin ihminen. Nykyihmisen kulttuuri alkoi levitä alueella noin 40 000 vuotta sitten. Iberian niemimaan pohjoisosan viime jääkauden aikaiset metsästäjät tuottivat luolataidetta. Noin 12 000 vuotta sitten jääkauden päättymisen aikoihin suurriista hävisi, ja syntyi mesoliittinen kulttuuri. Noin 5000 eaa. alettiin rakentaa Portugalin rannikolla suuria kivirakennelmia, megaliitteja, maanviljelyn levittyä tänne, ja alueesta kehittyi merkittävä myöhäiskivikautinen kulttuurikeskus. Pronssikaudella kehittyi monia alueellisia kulttuureja. Rautakaudella kelttien vaellus muutti vanhoja perinteitä. Ensin Välimeren kauppiaskansat foinikialaiset ja kreikkalaiset, ja lopulta Karthago ja Rooma ulottivat vaikutuksensa Iberiaan.
Paleoliittinen kausi

Atapuercan alueen luolista on löytynyt Heidelbergin ihmisen luita, joista vanhimmat ovat 1,2 miljoonan vuoden takaa.
Neandertalin ihminen hallitsi aluetta noin 200 000 vuoden ajan, kunnes väistyi nykyihmisten tieltä. Viimeiset neanderthalit sinnittelivät ilmeisesti juuri Iberian niemimaan luolissa. Nykyihminen saapui noin 45 000 vuotta sitten. Iberian niemimaalle kehittyi jääkauden kylmimpänäkin kautena säilynyt paleoliittinen suurriistan metsästyskulttuuri, ja Neandertalin ihminen hävisi noin 40 000 vuotta sitten. Sen viimeinen kulttuuri oli nykyihmisiltä vaikutteita saanut Chatelperronin kulttuuri jota tavataan Cantabriasta ja Kataloniasta.
Paleoliittisen kauden kulttuureja Iberian alueella:
Aurignacin kulttuuri
Gravetten kulttuuri
Solutrén kulttuuri
Madeleinen kulttuuri
Azilin kulttuuri
Neoliittisesta kaudesta eteenpäin

Lännempänä Euroopassa vallinneen mesoliittiset Sauvaterren ja Tardenoisin kulttuurit vaikuttivat Iberian niemimaalla. Länsi-Iberiassa Azilin kulttuurin vaikutus säilyi häiriintymättömänä pidempään. Ne vaikuttivat varsinkin Välimeren seuduilla ja Portugalissa.
Iberian niemimaalla kukoisti muun muassa mesoliittinen Asturian kulttuuri, johon liittyi pienistä piikivisiruista koottuja mikroliittisia kivityökaluja ja -aseita. Tätä kautta kuvastavat La Almagran tyyppiset saviastiat. Noin 4700 eaa. saapui Itä-Iberiaan sydänsimpukkakeramiikka. Iberia oli yksi varhaisista kuparin käyttöalueista Euroopassa.
Minolaiset tai pelasgit, joiksi heitä kutsutaan, purjehtivat laivoilla Kreikan seuduilta ja Kreetalta Etelä-Iberiaan etsimään kuparia. He loivat noin 3200–2600 eaa. kukoistaneen Los Millaresin kulttuurin, joka rakensi linnoitettuja kaupunkeja kaivosten lähelle. Etelä-Iberian vuoriston kaivoksista saatiin muun muassa kultaa, hopeaa ja kuparia. Sitten kellopikarikulttuuri valtasi Iberian.
Pronssikausi

Pronssikauden kulttuuri keskittyi Iberian kaakkoisosaan. La Bastinan linnoitus on Euroopan vanhimpia pronssikautisia linnoituksia. Se on noin vuodelta 2200 eaa. Linnoituksen rakentajia kutsuttiin argarilaisiksi läheisen El Argarin kaupungin mukaan. 500 vuoden kuluessa argarilaisten kulttuuri levittäytyi 33 000 km2 alueelle.
Rautakausi

Keltit saapuivat Iberiaan rautakaudella, ja Foinikian ja Kreikan vaikutus loivat sinne Tartessoksen kulttuurin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iberian esihistoria Wikimedia Commonsissa
Detailed map of the Pre-Roman Peoples of Iberia (around 200 BC) (Arkistoitu – Internet Archive)
American Museum of Natural History - Atapuerca
Country Studies: Spain - Iberia
Espanjan historia
Esihistoriallinen Iberia
Hispania
Keskiaika
Visigoottien valtakunta
Galician kuningaskunta
Bysanttilaiskausi
Al-Andalus
Reconquista
Habsburgien Espanja
Valistuksen aika
Ensimmäinen tasavalta
Restauraatio
Toinen tasavalta
Sisällissota 1936–1939
Francon valtakausi
Siirtyminen demokratiaan
Vuodesta 1975 nykypäivään
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Prehistoric_Iberia
Atapuercasta löydetty kallo, joka on luultavasti Heidelbergin ihmisen.
Neoliittista sydänsimpukkakeramiikaa La Sarsasta Espanjasta.
Kehämäinen megaliittirakennelma.
Iberian tärkeimmät pronssikautiset kulttuurialueet noin 1500 eaa. Harmailla pisteillä tinakaivokset, mustilla neliöillä kaupungit Vila Nova de São Pedro ja El Argar.
Kelttien leviäminen Euroopassa 800–400 eaa.
Käännös suomeksi
Al-Minya

| Al-Minya |
| --- | --- |
 Valokuvakollaasi al-Minyasta.
 Al-Minya
 Koordinaatit: 28°07′10″N, 30°44′40″E 
Valtio:   Egypti
Kuvernoraatti:  Al-Minya
Väkiluku (2006):  236 043
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Al-Minya (arab. المنيا‎, Al-Minyā) on kaupunki Egyptin Ylä-Egyptissä Niilin varrella. Se on al-Minyan kuvernoraatin hallinnollinen keskus.
Maantiede

Al-Minya sijaitsee Egyptissä Niilin varrella joen länsirannalla niin sanotun Ylä-Egyptin alueella. Se on myös al-Minyan kuvernoraatin keskus. Matkaa Kairoon pohjoisessa on noin 225 kilometriä.
Historia

Al-Minyan alueella on useita muinaisen Egyptin aikaisia jäännöksiä, kuten temppeleitä ja hautoja. Kaupungista kaakkoon Niilin toisella puolella sijaitsi Menat Khufun kaupunki, josta myös al-Minyan nykyinen nimi on johdettu. Muinaisen Egyptin 4. dynastian hallitsijat olivat lähtöisin Menat Khufusta. Paikalla on myös pieni 3. dynastian aikainen pyramidi.
Talous

Al-Minya on oman lähialueensa taloudellinen keskus. Kaupungissa on myös esimerkiksi puuvillan, sokerin ja mattojen valmistukseen liittyvää teollisuutta. Kaupungin kautta kulkee matkustajaliikennettä nähtävyyksille Keski-Egyptissä ja tätä kautta kaupungissa on myös monia hotelleja. Paikallinen matkailu on kuitenkin kärsinyt alueen islamistisesta liikehdinnästä ja siihen liittyvästä terrorismista.
Väestö

Al-Minyan asukasluku oli vuonna 2006 yhteensä 236 043. Kaupungin asukkaista noin puolet ovat Egyptin koptilaisia kristittyjä.
Rantatie Niilin varrella.
Paikallinen hotelli.
Alceste

Angelica Kauffmannin maalaus Alcesten kuolema, 1741.
Alceste on Christoph Willibald Gluckin säveltämä kolminäytöksinen traaginen ooppera. Sen alkuperäisen italiankielisen libreton on Euripidestä mukaillen kirjoittanut Ranieri da Calzabigi. Ooppera sai ensiesityksensä Wienin Burgtheaterissa 26. joulukuuta 1767. Gluck sovitti oopperan myös ranskaksi, jolloin libretistinä toimi Marie François Louis Gand Leblanc Roullet. Ranskankielinen versio ensiesitettiin Académie Royale de Musique’issa 23. huhtikuuta 1776. Alceste on yksi Gluckin niin kutsutuista reformioopperoista, joissa säveltäjä uudisti oopperan muotokieltä palauttamalla musiikin tukemaan draamaa.
Albert Kallio

| Albert Kallio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. elokuuta 1884 Nurmijärvi
Kuollut: 17. elokuuta 1945 (60 vuotta) Espoo
Poliitikko
Puolue:  Suomen Sosialistinen Työväenpuolue
Asema:  kansanedustaja 1922–1923
Vaalipiiri:  Uudenmaan läänin vaalipiiri
Albert Viktor Kallio (vuoteen 1900 Paavonkallio, 28. elokuuta 1884 Nurmijärvi – 17. elokuuta 1945 Espoo) oli suomalainen poliitikko ja vakuutuspiiripäällikkö. Hän oli Suomen Sosialistisesta Työväenpuolueesta valittu kansanedustaja Uudenmaan läänin vaalipiiristä vuosina 1922–1923.
Kallion ainoa koulutus oli kansakoulu. Hän oleskeli Yhdysvalloissa noin kuusi vuotta vuoteen 1904. Palattuaan Suomeen hän oli Hyvinkään kutomotehtaan tulkki ja kehruumestari 1904–1906, Hyvinkään työväentalon vahtimestari 1906–1912, Viljamaan kehruu- ja kutomotehtaan kehruumestari Orimattilassa 1912–1918, Yhdistyneiden Villatehtaiden johdossa sisällissodan aikana, Hyvinkään työväentalon vahtimestari 1920–1923, Vakuutusyhtiö Kalevan piiripäällikkö Lahdessa ja Porissa 1929–1937, huopatehtaan työnjohtaja Kirvussa 1937–1940, vakuutuspiiripäällikkö Hyvinkäällä vuoteen 1945.
Kallio toimi kunnallispolitiikassa Hyvinkään ja Lahden kaupunginvaltuustossa.
Kallio oli vankilassa poliittisista syistä 1918–1920. 1920-luvulla hän oli mielipiteidensä vuoksi välillä vangittuna ja välillä maan alla, ettei häntä pidätettäisi.
Albert Kallion alkuperäinen sukunimi Paavonkallio on peräisin Etelä-Pohjanmaan Isostakyröstä, josta hänen isänsä Jaakko Paavonkallio saapui rautatien rakennustöihin Hyvinkäälle 1870-luvun alussa. Albert Kallion tytär Aino Kallio osallistui 1920- ja 1930-luvuilla Suomen Kommunistisen Puolueen maanalaiseen toimintaan ja loikkasi 1930-luvun alkupuolella Neuvostoliittoon. Sota-aikana Aino Kallio toimi suomenkielisten propagandalähetysten naisäänenä, ja Suomessa häntä kutsuttiin ”Moskovan Tiltuksi”. Albert Kallion veljenpoika oli kirjailija ja lehtimies T. W. Paavonkallio.
Albertina (Wien)

Albertina ja Albertinaplatz Wienissä.
Albertina on museo Itävallan pääkaupungin Wienin 1. kaupunginosassa eli Innere Stadtissa. Se toimii Palais Erzherzog Albrechtissa ja sisältää yhden maailman huomattavimmista grafiikan kokoelmista ja lisäksi valokuvia ja arkkitehtuuripiirroksia. Äskettäinmilloin? museo on saanut pysyvään lainaan kaksi impressionististen ja 1900-luvun alun maalausten kokoelmaa. Museo on nimetty perustajansa, Teschenin herttuan Albert Kasimir von Sachsen-Teschenin (1738–1822), mukaan.
Historia

Herttua Albert kokosi grafiikan kokoelman Pressburgin linnaan 1770-luvulla toimiessaan siellä vuosina 1765–1781 Unkarin kuningaskunnan kuvernöörinä. Albertinan perustamisesta päätettiin 4. heinäkuuta 1776. Taidekokoelma siirrettiin Palais Erzherzog Albrechtiin vuonna 1795. Kokoelma avattiin yleisölle vuonna 1822.
Herttua Albertin kuoltua kokoelma ja museorakennus siirtyivät ensin herttua Karlille (1771–1847), sitten herttua Albrechtille (1817–1895) ja myöhemmin herttua Friedrichille (1856–1936). Tällä ajanjaksolla grafiikkaakokoelma kasvoi edelleen.
Rakennuksen ja kokoelman hallinta siirtyi keväällä 1919 Habsburgeilta Itävallan tasavallalle. Osa museon kokoelmista yhdistettiin vuonna 1920 keisarillisen hovikirjaston kokoelmiin. Nimi "Albertina" otettiin käyttöön vuonna 1921.
Toisessa maailmansodassa Albertina koki merkittäviä vaurioita. Museo kunnostettiin perusteellisesti vuosina 1998–2003. Arkkitehti Hans Hollein on suunnitellut museon uuden sisäänkäynnin katoksen, josta on tullut museon tunnus.