stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elisabet (Venäjä)
Hallitsijana > Henkilönä

Elisabet oli hallitsijana vailla suurta kunnianhimoa. Hän keskittyi hovielämään tanssiaisineen ja seurusteluineen. Hänen jäämistöstään löytyi 15 000 ranskalaistyylistä pukua, jotka muodostavat Valtion historiallisen museon tekstiilikokoelman perustan Moskovassa ja tuhansia pareja kenkiä.
Keisarinna pelkäsi jatkuvasti valtansa ja henkensä puolesta ja oli epäluuloinen pienimmistäkin uhista. Hänen palatseissaan ei ollut erityistä paikkaa makuuhuoneelle, hän lepäsi eri huoneissa ja siirtyi joskus salaa toiseen palatsiin myöhään illalla. Peläten yövallankaappausta, jollaisen valmistelusta hän ​​sai luotettavaa tietoa vuonna 1742 Elisabet ei juuri koskaan nukkunut yöllä, mikä pakotti ympärilläolijat ja hovin pysymään myös hereillä.
Elisabet teki pyhiinvaelluksia Troitse-Sergijevin luostariin Moskovan lähellä sekä vuonna 1744 pyhiinvaelluksen Kiovan luolaluostariin. Samalla matkalla hän määräsi rakennettaviksi Marijinskyi-palatsin ja Pyhän Andreaksen barokkikirkon. Hän myös mietti luopuvansa kruunusta ja vetäytyvänsä nunnaksi rakennuttamaansa Smolnan luostariin.
Hallitsijana > Ulkopolitiikka ja elämän loppuvuodet

Varsinaisesti Elisabet kiinnostui valtion asioista hattujen sodan jälkeen uudelleen vasta seitsenvuotisen sodan sytyttyä vuonna 1756. Hän halusi vääjäämättä jatkaa Preussia vastaan käytyä sotaa loppuun saakka, sillä sen mahdollinen laajeneminen Venäjän suuntaan koettiin uhkana. Menestys näyttikin varmalta, sillä kahdesti hävitetty Berliini oli raunioina ja suuri osa Preussista vihollisen miehittämänä.
Elisabetin oma terveys oli kuitenkin samalla heikentynyt vuodesta 1757 lähtien ja hän sai huimauskohtauksia. Hän vietti yhä enemmän aikaa ruokapöydässä ja lihoi. Toisinaan hän oli pitkään tilassa, jossa häntä oli mahdotonta saada hoitamaan hallitsijan velvollisuuksiaan. Hänellä kesti kaksi vuotta vastata Ranskan kuninkaan kirjeeseen. Joskus hän vietti päiväkausia rukouksiin uppoutuneena ikoninurkkauksessa; toisinaan hän virkistyi ja vannoi jatkavansa sodan loppuun saakka liittolaisensa Itävallan rinnalla.
Elisabet kuoli Talvipalatsissa aivohalvaukseen tai kurkkuverenvuotoon 52-vuotiaana 2. tammikuuta 1762. Preussi oli tuolloin tappion partaalla, mutta Elisabetin seuraaja Pietari III, joka oli innokas Preussin ja sen kuninkaan Fredrik II:n ihailija,  lopetti heti vihollisuudet ja palautti Preussille sen menettämät alueet. Näin Elisabetin viimeinen suuri hanke, Preussin murskaaminen, raukesi juuri ennen toteutumistaan.
Elisabet haudattiin Pietari-Paavalin linnoituksen katedraaliin vanhempiensa viereen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elisabet (Venäjä) Wikimedia Commonsissa
Rainer Knapas: / Elisabet (1709 - 1762) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 23.6.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Iivana VI | Venäjän keisarinna 1741–1762 | Seuraaja: Pietari III |
| n k Venäjän keisarit |
| --- | --- |
 Pietari Suuri (1721–1725)  Katariina I (1725–1727)  Pietari II (1727–1730)  Anna (1730–1740)  Iivana VI (1740–1741)  Elisabet (1741–1762)  Pietari III (1762)  Katariina II (1762–1796)  Paavali I (1796–1801)  Aleksanteri I (1801–1825)  Nikolai I (1825–1855)  Aleksanteri II (1855–1881)  Aleksanteri III (1881–1894)  Nikolai II (1894–1917) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja 2  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo 
Muut:  RISM  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Elisabet alle 20-vuotiaana, Louis Caravaque 1720-luku
Elisabetin kihlattu Karl August
Elisabetin kumppani Aleksei Razumovski (1709–1771)
Elisabet ratsailla Preobraženskin rykmentin univormussa mustan palvelijan seurassa, Georg Christoph Groothin maalaus 1743
Elisabetin kruunajaiskulkue Moskovassa, Ivan Sokolowin maalaus
Kesäpalatsi Pietarissa vuonna 1753
Keisarinna Elisabet, Louis Caravaquen maalaus 1750
Elisabet I:n keisarillinen monogrammi
Käännös suomeksi
Thousand Islands

Thousand Islands
Boldt Castle on Thousand Islandsin kuuluisimpia nähtävyyksiä.
| --- | --- |
Sijainti:  New York Yhdysvallat ja Kanada
Vesialue:  Saint Lawrence 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Thousand Islands on matkailijoiden suosima, luonnonkaunis saariryhmä, joka sijaitsee Ontariojärven ja Saint Lawrencen joen yhtymäkohdassa Yhdysvaltojen ja Kanadan rajalla. Saaret muodostavat joen alkupäähän 80 kilometrin mittaisen ketjun, joka ulottuu Yhdysvaltojen puolella Cape Vincentistä Ogdensburgiin ja Kanadan puolella Kingstonista Cornwalliin. Saint Lawrence on Ontariojärven reunalla vielä 25 kilometriä leveä mutta kapenee 8 kilometrin levyiseksi Thousand Islandsin päätepisteessä koillisessa. Toisin kuin saariryhmän nimestä voisi päätellä, siihen kuuluu kaikkiaan yli 1 800 saarta – lukema sisältää kaikki joen pinnan yläpuolelle pysyvästi jäävät maa-alueet, joilla kasvaa vähintään kaksi puuta.
Thousand Islandsin ensimmäisiä asukkaita olivat irokeesit, jotka kutsuivat sitä Manatoanaksi eli 'Suuren Hengen puutarhaksi'. Nykyinen nimi esiintyi ensimmäisen kerran Jean Desbayes’n piirtämässä kartassa vuodelta 1687, jossa saarille oli annettu ranskankielinen nimi Les Milles Iles eli ’tuhat saarta’.
Thousand Islandsissa käytiin useita vuoden 1812 sodan ratkaisevista taisteluista. 1870-luvulla joella alkoi risteillä höyrylaivoja ja saarille rakennettiin suuria, ylellisiä hotelleja ja varakkaiden ihmisten kesäasuntoja. Seutu on edelleen suosittu matkailukohde, joka houkuttelee etenkin veneilijöitä ja urheilukalastajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thousand Islands Wikimedia Commonsissa
Manitoulin Island

Manitoulin Island satelliittikuvassa
| --- | --- |
Sijainti:  Manitoulin, Ontario Koillis-Ontario Kanada
Vesialue:  Huronjärvi
Korkein kohta:  352  m 
Pinta-ala:  2 765 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  12 000
Suurin kaupunki:  Little Current
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Manitoulin Island on maailman suurin makeavetisessä järvessä sijaitseva saari. Saari sijaitsee Huronjärvessä Kanadan Ontarion provinssissa. Sen pinta-ala on 2 765 km² ja se on 176:nneksi suurin saari maailmassa. Saaressa itsessään on 108 järveä, ja niistä muutamassa on jopa omia saariaan. Suurin Manitoulin Islandin järvistä, Lake Manitou, on myös maailman suurin järvi järvessä sijaitsevalla saarella. Manitoulin saaressa sijaitsevassa Mindemoyajärvessä sijaitseva Treasure Island taas on maailman suurin saari järvessä, joka sijaitsee järvessä sijaitsevalla luonnollisella saarella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manitoulin Island Wikimedia Commonsissa
Ulf Lundkvist

| Ulf Lundkvist |
| --- | --- |
 Ulf Lundkvist vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ulf Lennart Lundkvist
Syntynyt: 16. tammikuuta 1952 (ikä 73) Norrköping, Ruotsi
Ammatti:  sarjakuvantekijä, pilapiirtäjä
Taiteilija
Kuuluisimpia töitä:  Assar
Palkinnot
 Urhunden 1991 ja 1997 
Ulf Lennart Lundkvist (s. 16. tammikuuta 1952 Norrköping) on ruotsalainen sarjakuvantekijä ja pilapiirtäjä. Hän on piirtänyt muun muassa ETC- ja Galago-lehtiin. Lundkvistin tunnetuin sarja on Assar, jota julkaistiin Dagens Nyheterissä vuosina 1990–2012. Sen päähenkilö on grillikioskista karannut nakkisämpylä. Sarjakuva sijoittuu kuvitteelliseen Nollbergan kylään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ulf Lundkvist Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Ruotsi 
Muut:  Europeana  IdRef
HMS Rodney (29)

| HMS Rodney |
| --- | --- |
 HMS Rodney 1940

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cammell Laird, Birkenhead
Kölinlasku:  28. joulukuuta 1922
Laskettu vesille:  17. joulukuuta 1925
Palveluskäyttöön:  10. marraskuuta 1927
Poistui palveluskäytöstä:  1946
Loppuvaihe:  romutettu 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  36 000 t (standardi) 41 250 t (kuormattu)
Pituus:  220 m
Leveys:  32 m
Syväys:  10 m
Koneteho:  45 000 shp (34 MW)
Nopeus:  23,8 solmua
Miehistöä:  1 640
Aseistus
Aseistus:  9 × BL 16" (406 mm) Mk I -tykkiä 12 × 6" (152 mm) Mk XXII -tykkiä 8 × 4,7"  (119 mm) Mk VIII -ilmatorjuntatykkiä 48 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 20 × Oerlikon 20 mm 2 lentokonetta
HMS Rodney (viirinumero 29) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Nelson-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Birkenheadistä Cammell Lairdilta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1922. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta 1925 ja otettiin palvelukseen 10. marraskuuta 1927.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Atlantin laivaston 2. taistelulaivaviirikköön. Alus ei kuitenkaan liittynyt viirikköön ennen kuin kolme kuukautta myöhemmin pitkittyneiden koeajojen vuoksi. Alus kuljetti 1930 parlamentin edustajaryhmän Islantiin Islannin parlamentin Althingin 1000-vuotisjuhliin. Aluksen miehistö osallistui 1931 Invergordonin mellakkaan. Syyskuusta marraskuuhun 1938 alus oli huollettavana Portsmouthissa.
Toisen maailmansodan alettua alus osallistui marraskuussa 1940 Saksan laivaston taisteluristeilijöiden Scharnhorstin ja Gneisenaun etsimiseen, näiden upotettua aseistetun kauppalaivan HMS Rawalpindin. Operaatiosta vapauduttuaan alus kuitenkin joutui ohjausjärjestelmässä havaitun vian vuoksi telakalle.
Palvelukseen palatessaan alus vapautti HMS Warspiten Kotilaivaston lippulaivan tehtävästä. Rodney oli Kotilaivaston lippulaivana Norjan taisteluissa. Alukseen osui 9. huhtikuuta 1940 Bergenin edustalla 500 kilon lentopommi, joka läpäisi räjähtämättä kannen. Alus siirrettiin 13. syyskuuta 1940 Scapa Flowsta Rosythiin mahdollisen saksalaisten maihinnousun torjumiseksi. Vuoden lopun alus suojasi Pohjois-Atlantilla Halifaxin ja Englannin välisiä saattueita.
HMS Jervis Bayn upottua marraskuussa Rodney lähetettiin Islannin ja Färsaarten väliin valvomaan merenkulkua. Tammikuussa 1941 alus yritti tuloksetta tavoittaa Islannin eteläpuolelta Saksan laivaston taisteluristeilijät Scharnhorstin ja Gneisenaun. Atlantilla saattuetta HX114 suojatessaan alus kohtasi 16. maaliskuuta taisteluristeilijät, mutta taistelua ei syntynyt saksalaisten väistäessä.
Palvelus > Taistelulaiva Bismarckin metsästys

Toukokuussa 1941 amiraali Frederick Dalrymple-Hamiltonin komennossa ollut Rodney sekä kaksi hävittäjää olivat saattamassa joukkojenkuljetusalus RMS Britannicia, joka kuljetti pakolaisia Britteinsaarilta Kanadaan ja paluumatkalla oli tarkoitus kuljettaa sotilaita Kanadasta Britteinsaarille. Mutta 24. toukokuuta alus kutsuttiin taisteluristeilijä HMS Hoodin tuhouduttua osallistumaan taistelulaiva Bismarckin etsimiseen. Alus liittyi 26. toukokuuta amiraali Sir John Toveyn lippulaivan HMS King George V:n ympärille muodostettuun laivasto-osastoon. Amiraali Tovey kuitenkin lähetti hävittäjät Englantiin niiden vähäisen polttoaineen vuoksi. Seuraavana päivänä osasto tavoitti Bismarckin.
Amiraali Toveyn laivasto, jossa olivat taistelulaivat King George V ja Rodney ja risteilijät HMS Norfolk ja HMS Dorsetshire sekä näiden saattajina toimivat hävittäjät, tavoitti varhain aamulla 27. toukokuuta Bismarckin, jonka ohjausjärjestelmä oli edellisenä päivänä osuneen torpedon vaurioittama. Kun Bismarckin pääaseet oli saatu käyttökelvottomiksi siirtyi Rodney lähemmäs, jotta kranaattien lentorata olisi suora ja tulenjohtajat voisivat seurata ammusten lentoratoja. Taistelun lopulla Rodney sai käskyn lähteä Englantiin vähäisen polttoaineen vuoksi, mutta ei ennen kuin oli laukaissut torpedonsa kohti Bismarckia. Taistelussa Rodney ampui 375 laukausta 16 tuuman pääaseillaan, mistä ainakin 40 osui Bismarckiin. Alus käytti myös runsaasti 6 tuuman apuaseidensa kranaatteja. Alukseen ei taistelussa osuttu, mutta sen omien tykkien aiheuttamat painevauriot olivat merkittäviä.
Palvelus > Välimerellä

Alus siirrettiin propulsiojärjestelmän huoltoon Bostoniin Yhdysvaltain laivaston telakalle, mistä alus poistui elokuussa. Syyskuusta alkaen alus kuului Gibraltarille sijoitettuun Force H:n. Alus osallistui Välimeren saattueiden suojaamiseen, joista ensimmäinen oli 24.-30. syyskuuta operaatio Halberd. Aluksesta tehtiin Force H:n lippulaiva torpedon osuttua HMS Nelsoniin. HMS Malaya vapautti marraskuussa tehtävästä Rodneyn, joka sai käskyn palata Englantiin. Alus sijoitettiin suojaamaan saattueita Islantiin, mistä se palasi helmikuussa 1942. Alus oli modernisoitavana Liverpoolissa telakalla, mistä se palasi toukokuussa.
Alus lähti 31. toukokuuta Clydestä Itäiseen laivastoon. Alus sai Freetownissa käskyn palata takaisin ja liittyä Force H:hon suojaamaan Maltan saattuetta. Tehtävän jälkeen alus sai määräyksen palata Scapa Flowhun, jonne se saapui 26. heinäkuuta. Elokuun alussa alus oli suojaamassa Maltan saattuetta operaatio Pedestalissa 10.-15. elokuuta.
Rodney palasi Kotilaivastoon, jossa se sai lokakuussa määräyksen siirtyä Force H:hon Pohjois-Afrikan maihinnousuun, jonka aikana alus tulitti rannikkotykistön linnakkeita ja erillisiä pattereita. Alus palasi toukokuussa Scapa Flowhun valmistautumaan Sisilian maihinnousuun. Alus lähti 17. kesäkuuta Scapa Flowsta liittyäkseen Force H:hon ja osallistuakseen Sisilian maihinnousuun. Se tulitti elokuun lopulla Calabriaa valmistauduttaessa operaatio Baytowniin. Alus tuki syyskuussa Force H:n lippulaivana Salernon maihinnousua.
Lokakuussa 1943 alus lähti Välimereltä Englantiin liittyäkseen Kotilaivastoon, jossa se oli sodan loppuun. Alus tuki kesä-heinäkuussa Normandian maihinnousua (operaatio Overlordia). Alus kävi useaan otteeseen tulitaistelua rannikkopattereiden kanssa ja tulitti joukkojen ja ajoneuvojen keskittymiä. Pääaseistuksen tehoa joukkojen keskityksiä vastaan kuvaa tilanne, jossa 42 km:n päähän ammutun 406:mm kranaatin räjähdyksen paineaalto ilman suoraa osumaa heitti yli 40 000 kg:n painoisen Panther-panssarivaunun kyljelleen.
Alus tulitti elokuussa Alderneyn tykistöasemia.  Normandian maihinnousun jälkeen alus suojasi Murmanskiin meneviä saattueita syyskuusta vuoden loppuun. Siirron yhteydessä HMS Duke of York vapautti aluksen lippulaivan tehtävistä.
Aluksen pitkittynyt huoltoon pääsy oli muuttanut aluksen lähinnä staattiseksi uhaksi, joka pysyi marraskuusta alkaen Scapa Flowssa johtamassa saattueita. Rodneyn toistuvat propulsiojärjestelmässä havaitut ongelmat aiheuttivat aluksen sijoittamisen Scapa Flowhun reserviin marraskuussa 1945. Alus sijoitettiin 1948 poistolistalle ja myytiin BISCOlle maaliskuussa 1948. Alus saapui 26. maaliskuuta T. A. Wardille Inverkeithingiin romutettavaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maritimequestin kuvagalleria HMS Rodney (englanniksi)
Nelson-luokan taistelulaivat
Metyleenidioksibentsyylipiperatsiini

| Metyleenidioksibentsyylipiperatsiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-(1,3-bentsodioksol-5-yylimetyyli)piperatsiini
CAS-numero:  32231-06-4
PubChem CID:  94426
SMILES:  C(C=1C=C2C(=CC1)OCO2)N3CCNCC3
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H16N2O2
Moolimassa:  220,27 g/mol
Sulamispiste:  97-102 °C
Kiehumispiste:  147-149 °C
  
1-(3,4-metyleenidioksibentsyyli)piperatsiini (MDBZP, piperonyylipiperatsiini) on bentsyylipiperatsiiniin (BZP) kanssa samankaltainen kemiallinen yhdiste. Metyleenidioksibentsyylipiperatsiinia on myyty design-huumeena, ja sitä on löydetty jopa ekstaasipillereiden ainesosana.
Petri Liski

| Petri Liski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Petri Juhana Liski
Syntynyt: 20. lokakuuta 1965 (ikä 59) Turku, Suomi
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, muusikko ja juontaja.
Näyttelijä
Aktiivisena:  1990–
Merkittävät roolit:  Sotamies Jokinen Sotamies Jokisen vihkiloma Prior Walter Angels in America  Pinokkio  Pinokkio  Puukko-Mackie  Kolmen pennin ooppera  Don Lockwood  Laulavat sadepisarat  Frank Butler  Annie mestariampuja Tämän joulun henki Saiturin joulu Tuomas Diafoirus Luulosairas Charley Kauppamatkustajan kuolema  Salatut elämät  Juha Viljanen  Salatut elämät  Hessu Hopo  Disneyn piirretyt 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Petri Juhana Liski (s. 20. lokakuuta 1965 Turku) on suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja muusikko.
Ura > Teatteri ja elokuvat

Petri Liski kiinnitettiin näyttelijäksi Suomen Kansallisteatteriin suoraan Teatterikorkeakoulusta vuonna 1990, jossa hän edelleen on kiinnitettynä. Kansallisteatterissa hän on näytellyt päärooleja muun muassa näytelmissä Sotamies Jokisen vihkiloma, Pinokkio, Kolmen pennin ooppera, sekä Mika Myllyahon ohjaamissa Mansikkapaikassa ja Kauppamatkustajan kuolemassa, Johanna Freundlichin Kissani Jugoslaviassa, Arto af Hällströmin Luulosairaassa sekä Kurt Nuotion Saituirin joulussa.  Vuosina 1997–2000 Liski vieraili Lahden kaupunginteatterissa muun muassa  musikaaleissa Laulavat sadepisarat ja Annie – Mestariampuja, sekä monissa puhenäytelmissä. Kesällä 2003 hän esiintyi myös Linnanmäellä UIT:n 25-vuotisjuhlarevyyssä Me olemme taas. Liski on näytellyt mm. Claes Olssonin elokuvissa Akvaariorakkaus sekä Rikinkeltainen taivas. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Uuno Turhapuron poika, Yöjuna sekä Rauni Mollbergin elokuvissa Tuntematon sotilas ja Ystävät, toverit. Liski on toiminut myös Tuuloksen Ruuttanäyttämön ohjaajana vuosina 2009-2019 ja 2024 sekä Nastolan Pisarateatterin ohjaana vuonna vuosina 2019-2023. Pääsiäisinä 2012, 2016 ja 2024 Liski ohjasi Lahteen Kärsimystie-katunäytelmän, jossa oli mukana satoja esiintyjiä ja jota seurasi yhteensä noin 20 000 katsojaa. Suomen Kansallisteatterin näyttelijäin eläkekassan johtajana Liski on toiminut vuodesta 2005 lähtien. Liski on kuulunut Juho ja Maria Lallukan taiteilijakotisäätiö r.y:n hallitukseen vuodesta 2017 lähtien.
Ura > Televisiossa

Liski juonsi Nelosen kisailuohjelmaa Mitä maksaa?. Yhdysvaltalaiseen formaattiin perustuvaa ohjelmaa esitettiin vuosina 1998–2000, ja sen voi katsoa tehneen Liskistä tutun suurelle yleisölle. Keväästä 2004 kevääseen 2005 Liski nähtiin MTV3:lla Salatut elämät -sarjan Juha Viljasen roolihahmossa. Yle Teema -kanavalla Liski nähtiin Teatron-nimisen teatteriaiheisen ohjelman juontajana alkuvuodesta 2005. Syksyllä 2011 Liski teki TV2:n Uusi päivä -sarjassa Samin roolin. Liski on esiintynyt kahdesti huippusuositussa Bumtsibumissa ja myös monissa muissa television viihde- ja musiikkiohjelmissa.
Ura > Ääninäyttelijänä

Liski on tehnyt myös paljon dubbauksia. Hän on lainannut ääntään suomenkieliselle Hessu Hopolle vuodesta 1988. Liski on dubannut mm. lastenohjelmissa Benin salainen maailma ja Elias, Tohtori Koira, Mikin Kerhotalo sekä elokuvissa Pinokkio, Ice Age, Valiant ja Bernard ja Bianca Australiassa. Televisioon Liski on dubannut Ankronikka-piirrossarjan Kepulia.
Ura > Muusikkona

Petri Liskin musiikkiharrastus alkoi jo varhain ja ensimmäiset yhtyeviritykset tulivat mukaan 13-vuotiaana, aikana jolloin 1950-luvun rock ’n’ roll ja rockabilly olivat suurta huutoa. Liski aloitti Hammond-urkujen, musiikin teorian ja säveltapailun opinnot Oulunkylän Pop-Jazz -opistossa vuonna 1979, mutta vaihtoi muutaman vuoden kuluttua rumpuihin. Ensimmäiset levytykset olivat Rock-SM -85 finalistiksi yltäneen Bermuda-yhtyeen kanssa. Vuosina 1987–1992 Liski soitti Päät-nimisessä yhtyeessä. Rumpujen soiton jäätyä tauolle hän perusti Korpraali Palmu ja Muukalaislegioona -orkesterin, joka toimi vuosina 1992–2002 esiintyen useissa televisio-ohjelmissa ja muun muassa kahdessa Suomen Kansallisteatterin näytelmässä. Muukalaislegioona oli mukana neljässä levytyksessä: Pitkäsoitto Afrikan tähti, cd-single "Rakkauden voima" / "Kaksi baakelsia", Musiikkia näytelmästä Kolmen pennin ooppera sekä Kape Rüster -tarina. Vuosina 2010–2011 Liski esiintyi Elvis-aiheisessa show’ssa Elvis * 3 – The Ultimate Comeback Special 1968. Vuonna 2013 Liski palasi rumpaliksi ja aloitti sävellysuran uudessa elektro-edm vaikutteisessa poprock-kokoonpanossa Adam & Eve, joka on julkaissut musiikkia digitaalisilla alustoilla.
Petri Liski juontaa myös erilaisia yritys- ja yleisötilaisuuksia.
Yksityiselämä

Liski oli aviossa yli 20 vuotta rehtori ja tanssitaiteilija Mia Mironoffin kanssa; liitto päättyi eroon tammikuussa 2016. Heillä on kaksi poikaa. 31.12.2019 Liski kihlautui biologian lehtori, erityisopettaja Susanna Alakarhun kanssa. Heillä on yksi tytär.
Liskin isä oli professori Paavo Liski, joka oli tunnettu teatterinjohtaja, teatteriohjaaja sekä näyttelijä. Liskin äiti on erikoiskirjastovirkailija Irja-Leena Liski (o.s. Heikkilä).
Filmografia > Elokuva- ja televisioroolit

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Elokuva | Elokuvat> Rooli | Elokuvat>  | Elokuvat>  | Elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 | Tuntematon sotilas | vänrikki Kariluodon lähetti |  |  |  |
| 1989 | Portinvartija | rekkakuski |  |  |  |
| 1989 | Me olemme syyllisiä | poikaystävä |  |  |  |
| 1990 | Ystävät, toverit | Eskelandin sihteeri |  |  |  |
| 1990 | Iskelmäprinssi | James-orkesterin rumpali |  |  |  |
| 1993 | Akvaariorakkaus | Maritan rakastaja |  |  |  |
| 1993 | Uuno Turhapuron poika | poliisi |  |  |  |
| 1996 | Yöjuna | Greenpeace-aktivisti Jalo Armas Lavonen |  |  |  |
| 1997 | Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeava | kriitikko |  |  |  |
| 2020 | Rikinkeltainen taivas | ministeri Juhana Heikkilä |  |  |  |

Televisiosarjat
| Vuosi | Sarja | Rooli |  |  |  |
| 1996 | Lämminveriset | Henkka Mäki |  |  |  |
| 1997 | Ota ja omista | Pate |  |  |  |
| 2004–2005 | Salatut elämät | Juha Viljanen |  |  |  |
| 2011 | Uusi Päivä | Sami |  |  |  |
Valamon luostari (Heinävesi)

| Valamon luostari Kristuksen kirkastumisen luostari |
| --- | --- |
 Valamon luostarin pääkirkko Heinävedellä
Sijainti:  Heinävesi, Pohjois-Karjala
Koordinaatit:  62°33′47″N, 028°47′26″E
Kirkkokunta:  Suomen ortodoksinen kirkko
Hiippakunta:  Kuopion ja Karjalan hiippakunta
Tyyppi:  munkkiluostari
Perustaja:  Sergei ja Herman Valamolaiset (tradition mukaan)
Perustettu:  1300-luvulla (ensimmäisen kerran) 1717 (uudelleen)
Igumeni:  Mikael
Asukkaita:  18 (29.3.2024)
Tyylisuunta:  Pohjois-venäläinen tyyli
Verkkosivut:  https://valamo.fi/
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Valamon Kristuksen kirkastumisen luostari, Valamon luostari tai Uusi Valamo on Suomen ortodoksisen kirkon munkkiluostari Heinävedellä Pohjois-Karjalassa. Luostari jatkaa aiemmin Laatokan Valamon saaristossa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella toimineen Valamon luostarin perinnettä, kun tämä toisen maailmansodan aikana evakuoitiin Suomen nykyiselle alueelle.
Luostarin asema kirkossa

Luostari on juridiselta kannalta sama luostari kuin Valamon saaristossa vuonna 1717 uudelleen toimintansa alkanut Valamon luostari, kun Venäjä oli valloittanut Laatokan Karjalan uudelleen Suuressa pohjan sodassa. Luostarin aiemmasta historiasta ei ole jäänyt jäljelle dokumentteja.lähde?
Luostarin siirtyminen Heinävedelle

Keväällä 1940 järjestettiin presidentinlinnassa neuvottelutilaisuus Luovutetun Karjalan johtohenkilöille. Tuolloin presidentti Kyösti Kallio kehotti tilaisuudessa ollutta Valamon varajohtajaa Isaakia ostamaan luostarille Saastamoiselle kuuluneen kartanon Heinävedeltä. Kun luostarin edustajat menivät katsomaan tätä Papinniemen tilaa, he löysivät päärakennuksen eräästä huoneesta Sergei ja Herman Valamolaisia esittäneen ikonin, jota he pitivät erityisenä enteenä. Kaupat tilasta tehtiin 24. heinäkuuta 1940, ja paikkaa ryhdyttiin kutsumaan Uudeksi Valamoksi. Luostarille kuuluivat nyt Papinniemen rakennukset sekä noin 300 hehtaaria metsämaata ja 50 hehtaaria peltoa.
Luostarin ensimmäinen kirkko rakennettiin käyttäen pohjana kahta aiemmin aittana toiminutta rakennusta; nämä liitettiin yhteen vuonna 1940. Kirkko pyhitettiin alkujaan Kristuksen kirkastumiselle Valamon luostarin pääkirkkojen perinteen tapaan. Kun Valamoon myöhemmin rakennettiin ja vihittiin uusi pääkirkko, tämä vanha kirkko jäi 1977 jälkeen vähemmälle käytölle, ja se toimi välillä myös museona ja ruokasalina. Kesäkuussa 2010 kirkko pyhitettiin uudelleen, jolloin siitä tehtiin ensimmäinen Kaikkien Valamon pyhien kirkko. Valamon luostareiden historiaan liittyy noin kuusikymmentä pyhänä kunnioitettua henkilöä.