stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Manchester City FC
Siirtohistoria > 1990-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999–2000 | 9,48M € | 1,04M € | -8,44M € |  Steve Howey | 4,6M € |  Michael Brown | 0,6M € |
| 1998–1999 | 1,08M € | 11,35M € | +10,27M € |  Gareth Taylor | 0,55M € |  Giorgi Kinkladze | 8,0M € |
| 1997–1998 | 8,91M € | 1,9M € | -7,01M € |  Lee Bradbury | 4,5M € |  Nicky Summerbee | 1,5M € |
| 1996–1997 | 4,77M € | 3,83M € | -0,94M € |  Paul Dickov | 1,5M € |  Steve Lomas | 2,4M € |
| 1995–1996 | 11,76M € | 6,93M € | -4,83M € |  Giorgi Kinkladze | 4,0M € |  Gary Flitcroft | 5,25M € |
| 1994–1995 | 2,5M € | 2,86M € | +0,36M € |  Nicky Summerbee | 2,25M € |  David Rocastle | 1,48M € |
| 1993–1994 | 7,59M € | 0 € | -7,59M € |  Alan Kernaghan    David Rocastle | 2,4M € |  Peter Reid | Ilmainen |
| 1992–1993 | 0 € | 1,85M € | +1,85M € |  Ray Ranson | Ilmainen |  Neil Pointon | 0,675M € |
| 1991–1992 | 2,35M € | 1,81M € | -0,54M € |  Steve McMahon | 1,03M € |  Colin Hendry | 1,05M € |
| 1990–1991 | 2,05M € | 1,33M € | -0,72M € |  Tony Coton | 1,15M € |  Andrew Hinchcliffe | 1,2M € |
| Yht. | 50,49M € | 32,9M € | -17,59M € |  |  |  |  |
Pelaajien siirtoennätykset > Kalleimmat ostot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Siirtosumma | Pelaaja | Vanha seura | Vuosi |
| 117,5 M € |  Jack Grealish |  Aston Villa | 2021 |
| 90,0 M € |  Joško Gvardiol |  RB Leipzig | 2023 |
| 76,0 M € |  Kevin De Bruyne |  Wolfsburg | 2015 |
| 71,6 M € |  Rúben Dias |  Benfica | 2020 |
| 70,0 M € |  Rodri |  Atlético Madrid | 2019 |
| 67,8 M € |  Riyad Mahrez |  Leicester | 2018 |
| 65,0 M € |  João Cancelo |  Juventus | 2019 |
| 65,0 M € |  Aymeric Laporte |  Athletic Bilbao | 2018 |
| 63,7 M € |  Raheem Sterling |  Liverpool | 2015 |
| 62,0 M € |  Matheus Nunes |  Wolves | 2023 |
Pelaajien siirtoennätykset > Kalleimmat myynnit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Siirtosumma | Pelaaja | Uusi seura | Vuosi |
| 75,0 M € |  Julián Álvarez |  Atlético Madrid | 2024 |
| 56,2 M € |  Raheem Sterling |  Chelsea | 2022 |
| 55,0 M € |  Ferran Torres |  Barcelona | 2022 |
| 52,2 M € |  Gabriel Jesus |  Arsenal | 2022 |
| 49,0 M € |  Leroy Sané |  Bayern München | 2020 |
| 47,0 M € |  Cole Palmer |  Chelsea | 2023 |
| 37,0 M € |  Danilo |  Juventus | 2019 |
| 35,0 M € |  Oleksandr Zintšenko |  Arsenal | 2022 |
| 35,0 M € |  Riyad Mahrez |  Al-Ahli | 2023 |
| 31,5 M € |  Shaun Wright-Phillips |  Chelsea | 2005 |
Saavutuksia

Englannin Valioliiga / Englannin 1. divisioona
Voittaja (10): 1936–1937, 1967–1968, 2011–2012, 2013–2014, 2017–2018, 2018–2019, 2020–2021, 2021–2022, 2022–2023, 2023-2024
FA Cup
Voittaja (7): 1903–1904, 1933–1934, 1955–1956, 1968–1969, 2010–2011, 2018–2019, 2022–2023
Englannin liigacup
Voittaja (8): 1969–1970, 1975–1976, 2013–2014, 2015–2016, 2017–2018, 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021
Mestarien liiga
voittaja (1): 2022–2023
Euroopan Cup-voittajien Cup
Voittaja (1): 1969–1970
FA Community Shield (aiemmin Charity Shield)
Voittaja (7): 1937, 1968, 1972, 2012, 2018, 2019, 2024
Fifa Club World cup
Voittaja (1) 2022–2023
Hall of Fame

Seuraavat pelaajat kuuluvat Manchester Cityn Hall of Fameen :
Colin Bell
Tony Book
Eric Brook
Joe Corrigan
Sam Cowan
Peter Doherty
Mike Doyle
Tommy Johnson
Paul Lake
Francis Lee
Billy Meredith
Alan Oakes
Roy Paul
Niall Quinn
Uwe Rösler
Mike Summerbee
Frank Swift
Fred Tilson
Ernie Toseland
Bert Trautmann
Neil Young
Hall of Fame > Palkinto elämäntyöstä

Ken Barnes
Roy Clarke
John Hart
Alex Williams
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
| n k Mestarien liigan voittajat |
| --- | --- |
Kausi ja voittaja: 1992–93:  Marseille 1993–94:  Milan 1994–95:  Ajax 1995–96:  Juventus 1996–97:  Borussia Dortmund 1997–98:  Real Madrid 1998–99:  Manchester United 1999–00:  Real Madrid 2000–01:  Bayern München 2001–02:  Real Madrid 2002–03:  Milan 2003–04:  Porto 2004–05:  Liverpool 2005–06:  Barcelona 2006–07:  Milan 2007–08:  Manchester United 2008–09:  Barcelona 2009–10:  Internazionale 2010–11:  Barcelona 2011–12:  Chelsea 2012–13:  Bayern München 2013–14:  Real Madrid 2014–15:  Barcelona 2015–16:  Real Madrid 2016–17:  Real Madrid 2017–18:  Real Madrid 2018–19:  Liverpool 2019–20:  Bayern München 2020–21:  Chelsea 2021–22:  Real Madrid 2022–23  Manchester City
Vuoden 2006 FA Cupin neljännen kierroksen ottelu Wigania vastaan.
Manchester Cityn aiempi logo.
Mikki Kauste

| Mika-Antti ”Mikki” Kauste |
| --- | --- |
 Mikki Kauste esiintymässä Egotripin kanssa Ilosaarirockissa 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. helmikuuta 1971 (ikä 54)
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1993–
Tyylilajit:  pop, rock, iskelmä
Soittimet:  laulu, kitara, piano
Yhtyeet:  Egotrippi, Mikki Kauste
Levy-yhtiöt:  Sony Music, Suomen Musiikki
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mika-Antti ”Mikki” Kauste (s. 6. helmikuuta 1971 Kouvola) on popyhtye Egotripin laulusolisti, kosketinsoittaja ja alkuperäisjäsen sekä entinen Espoon kaupunginvaltuutettu ja Vihreän liiton kulttuurityöryhmän vetäjä.
Ura

Kauste perusti Egotripin vuonna 1993 kitaristien Knipin ja Skelen sekä basisti Aakun ja rumpali Piden kanssa.
Kauste on myös säveltänyt ja sanoittanut useita Egotripin kappaleita vuosien varrella. Ensimmäiset Mikin yksin tekemät, julkaistut kappaleet olivat vuonna 1998 ilmestyneen Alter Ego -albumin ”Vieterit” ja samaisen levyn ”Toinen mies”. Sen lisäksi hän on sanoittanut useita Knipin säveltämiä lauluja.
Vuonna 2008 Kauste vieraili Ipanapa 2 -levyllä, jolla hän esitti oman kappaleen ”Tiluliluei”. Hän on esittänyt myös a cappella -version Maukka Perusjätkän kappaleesta ”Kun sä tuomitset mut”, joka löytyy kokoelmalevyltä Syvissä vesissä.
Kauste esiintyi keväällä 2009 Nelosen Kuorosota-ohjelmassa. Hänen luotsaamansa Espoon-kuoro tuli toiseksi finaalissa.
Vuoden 2011 Syksyn sävel -kilpailussa Mikki Kauste esitti oman kappaleensa nimeltä ”Tie”. Myöhemmin se julkaistiin singlenä. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Mikki itse.
Vuonna 2013 Mikki julkaisi sooloalbumin Lintumies, jonka kappaleista suurin osa on Mikin itse tekemiä. Sen sijaan kappaleet ”Rospuutto” ja ”Rakkauden roinaa” ovat Heimo Hatakan ja Mikki Kausteen yhdessä sanoittamia. ”Rakkauden roinaa” -kappaleen on julkaissut aiemmin Anne Mattila. Albumin nimikkokappaleen ”Lintumies” Mikki on puolestaan sanoittanut yhdessä Matti Johannes Koivun kanssa. Sooloalbumi poikkeaa Egotripin julkaisuista siten, että albumilla on vaikutteita iskelmästä sekä maailmanmusiikista. Samana vuonna ”Onnellinen” julkaistiin myös singlenä.
Albumin ilmestymisestä lähtien Mikki on tehnyt keikkoja Kalle Chydeniuksen kanssa. Joillakin keikoilla on ollut mukana Kallen lisäksi myös Rami Korhonen mutta enimmäkseen Mikki ja Kalle ovat tehneet duokeikkoja.
Lisäksi Mikki Kauste on tehnyt yhteiskeikkoja myös Anssi Känsälän kanssa.
Egotripin, oman soolotuotannon ja Anne Mattilan lisäksi hän on tehnyt Idols-semifinalisteille kappaleen ”Elämä on kaunis” sekä sävellyksiä Jonna Tervomaan viidelle albumille.
Kauste on osallistunut myös kunnallispolitiikkaan: hänet valittiin Espoon kaupunginvaltuustoon vuonna 2017 Vihreän liiton riveistä. Hän aikoo pyrkiä myös eduskuntaan. Kauste on ollut Espoon kaupunginhallituksen jäsen kaudella 2019–2021.
Espoon Vihreät palkitsi Kausteen vuoden vihreänä vuonna 2020. Perusteluissa mainittiin aktiivisuus politiikassa, kantaaottavuus sekä vihreiden arvojen esille tuonti etenkin sosiaalisessa mediassa.
Yksityiselämä

Kauste asui aikaisemmin Helsingissä mutta muutti sittemmin perheensä kanssa Espoon Mankkaalle. Hänellä on kolme lasta, joiden äidistä hän erosi vuonna 2014.
Diskografia > Sooloalbumit

Lintumies (2013,  Columbia)
Diskografia > Singlet

Tie (Sony Music) 2011
Onnellinen (Sony Music) 2013
Aiheesta muualla

Mikki Kausteen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Mikki Kausteen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Mikki Kausteen sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Mikki Kauste Facebookissa.
| n k Egotrippi |
| --- | --- |
 Mikki Kauste  Knipi  Skele  Anssi Maasalo  Risto Niinikoski   Sampo Haapaniemi  Mikko "Pide" von Hertzen  Aakku  Mikko Mäkelä 
Studioalbumit:  Egotrippi  Superego  Alter Ego  Helsinki–Hollola  Matkustaja  Vielä koittaa uusi aika  Maailmanloppua odotellessa  Pilvien alla, maan päällä  Vuosi nolla  10  Aina matkalla jonnekin 
Kokoelmat:  Moulaa!  20 Suosikkia 
Singlet:  ”Kesäpäivä”  ”Se on tosi jees”  ”Lydia”  ”Unihiekkaa”  ”Tänään ei kukaan vastaa”  ”Ympyrä”  ”Pois minusta paha henki”  ”Ulkopuolella”  ”Posteljooni”  ”Lautturi”  ”Hei pieni” / ”Poika kalpea”  ”Koivuniemen herra”  ”Umpikujassa”  ”Tällaisena iltana”  ”Käytettyä ilmaa” / ”Lennokki”  ”Polkupyörälaulu”  ”Älä koskaan ikinä”  ”Mustat varjot”  ”Sininen”  ”Sinä vain” / ”Tarpeeton mies”  ”Varovasti nyt”  ”Matkustaja”  ”Asunto 35”  ”Nämä ajat eivät ole meitä varten”  ”Asfaltin pinta”  ”Vuokses sun”  ”Iloinen aina”  ”Rin tin tin”  ”Hyvästi naiset”  ”Valssi”  ”Kaikenlaista harmia”  ”Muistutus”  ”Mestaripiirros”  ”Hyvä hetki”  ”Nopeimmat junat”  ”Uusi aamu”  ”Vuosi nolla”  ”He istuivat puiston penkillä”  ”Kuka vain käy”  ”Hehkulamppu”  ”Valtatie”  ”Matkalla Alabamaan”  ”Vieläkö mut voi pelastaa?”  ”Ennen ja nyt” 
Katso myös:  diskografia 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Jari Kurkinen

Jari Kurkinen
Jari Kurkinen (s. 9. tammikuuta 1956 Tampere) on suomalainen tietokirjailija, tutkija ja toimittaja. Hän aloittanut työnsä päätoimisena historiankirjoittajana 1994. Kurkinen on tutkinut etenkin kuljetuksia, kansainvälistä liikennettä, logistiikkaa, kuorma-, laiva- ja linja-autoliikennettä sekä joukkoliikennettä. Lisäksi hän on kirjoittanut teollisuus-, yritys- ja järjestöhistorioita sekä elämäkertoja. Hän on julkaissut historiaa käsitteleviä artikkeleita myös sanoma-, ammatti- ja harrastelehdissä. Hänelle on myönnetty Tieliikennehistorian Mobilia-palkinto vuonna 2004 teoksestaan Suomen autokoriteollisuuden historia.
Jari Kurkinen on toiminut Suomen Linja-autohistoriallisen Seuran hallituksen puheenjohtajana vuosina 1998–2013. Hän on toiminut tamperelaisen Eliisa-teatterin hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2014 alkaen.
Selja Raudas

| Selja Raudas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. syyskuuta 1961 Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Aiheesta muualla
Kotisivut
Selja Raudas (s. 25. syyskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli Lahden Taideinstituutissa vuosina 1987–1991 ja valmistui Taideteollisesta Korkeakoulusta vuonna 2010. Hän on suorittanut kuvataiteen opintoja myös Amsterdamissa Gerrit Rietveld Academiessa. Kuvataiteen ohella Raudas opettaa ja kuvittaa.
Raudas on tehnyt urallaan aiemmin installaatioita sekä valo- ja videoteoksia. Hänen teoksensa Elämän puu on esillä Lahden kaupunginsairaalassa.
Raudas soittaa saksofonia eri kokoonpanoissa ja purjehtii. Puuveneharrastuksen ohella hän on on Suomen Majakkaseuran jäsenenä ja ollut kunnostamassa isoisoisänsä Georg Schreckin suunnittelemaa Märketin majakkaa. Majakasta on myös Raudaksen luoma maalaussarja.
Raudaksen isoisä oli varatuomari ja Suomi-Filmin entinen toimitusjohtaja Matti Schreck. Hänen enonsa oli kirjailija ja kustannustoimittaja Jyri Schreck. Raudas on tehnyt uransa aikana kirjallis-kuvataiteellista yhteistyötä serkkunsa kirjailija Katri Tapolan kanssa.
Kuvitustyö

Olav ja hämäränmaa. Teksti: Katri Tapola. Helsinki: KUU-kustannus, 2020. ISBN 978-952-94-3503-6.
Linnun neljä laulua. Teksti: Katri Tapola. Helsinki: Aviador, 2022. ISBN 978-952-381-057-0.
Uusi. Teksti: Katri Tapola. Vantaa: Enostone, 2023. ISBN 978-952-399-026-5.
Kiven ja veden kirja. Teksti: Katri Tapola. Helsinki: Etana Editions, 2025. ISBN 978-952-758-111-7.
Ford Mustang (1964)

| Ford Mustang (1>  sukupolvi) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Meksiko   Venezuela 
Valmistaja:  Ford
Valmistusvuodet:  1964–1973
Korimalli:  2-ovinen hardtop 2-ovinen fastback 2-ovinen cabriolet
Luokka:  poniauto
Seuraaja:  Ford Mustang 2. sukupolvi
Teknisesti samankaltaisia:  Ford Falcon
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Ensimmäisen sukupolven Mustang on amerikkalaisen Fordin maaliskuusta 1964 vuoteen 1973 valmistama malli. Mustangin esittely loi Yhdysvaltain henkilöautomarkkinoille täysin uuden poniauto-luokan. Auton ominaispiirteisiin kuuluivat pitkä keula ja lyhyt perä, ja tämä design sai pian seuraajia muiden valmistajien malleista.
Mustang tuli markkinoille hardtop- ja convertible-versioina, fastback tuli myyntiin elokuussa 1965. Koska alkuperäinen Mustang perustui alustaltaan Ford Falcon -mallin tekniikkaan, se luokiteltiin aluksi kompaktiluokan autoksi.
Jokaisen uudistuksensa yhteydessä Mustang kasvatti sekä kokoaan että tehoaan. Mallivuodelle 1971 auton ulkoasu muuttui edeltäjiinsä verrattuna täysin uudenlaiseksi. Mustangin alkuvuosien huiman kysynnän tasaantuessa, ja hevosvoimasodan mentyä ohitse jopa hieman laskiessa, Fordilla oli oltu jo hyvissä ajoin liikkeellä uuden mallin suunnittelun suhteen. Uusi pienempi, ja lähempänä mallin alkuperäistä ideaa ollut toinen sukupolvi tuotiin markkinoille mallivuodelle 1974. Tämä oli Fordille lievää parempi onnenpotku, sillä loppuvuodesta 1973 alkanut öljykriisi romahdutti vähääkään muskeliautoa muistuttaneiden autojen markkinat lopullisesti.
Historia

Mustangin historia alkoi jo vuonna 1962, kun Fordin varapääjohtaja, markkinoinnista vastaava Lee Iacocca päätti että Ford tarvitsee uuden, edullisen urheiluautomallin. 1950-luvun puolivälissä lanseerattu Ford Thunderbird oli kasvanut kaksipaikkaisesta alustaan seuraavalla vuosikymmenellä suureksi nelipaikkaiseksi loistoautoksi, ja ainoa yhdysvaltalainen urheiluauto, Chevrolet Corvette oli yli 4 000 dollarin hinnaltaan useimpien autonostajien ulottumattomissa, ja kysyntään vastasivat edulliset englantilaiset urheiluautomallit. Fordilla siis nähtiin olevan markkinarako, kun sodan jälkeiset suuret ikäluokat ostaisivat ensimmäisen autonsa.
Fordin muotoiluosaston johtaja Gene Bordinant luonnosteli uuden mallin suuntaviivat ja muotoilijat John Najjar ja Jim Sipple aloittivat alustavan suunnittelun kaksipaikkaiseksi urheiluautoksi suunnittelija Roy Lunnin johdolla, muotoilija Phil Clarkin mallipiirrosten pohjalta; auton mallinimeksi harkittiin muun muassa Cheetahia, Pumaa, Thunderbird II:ta, Cougaria, Coltia, Special Falconia, Torinoa ja Mustangia, mutta tiettävästi ilmailua harrastava John Najjar sai auton nimetyksi toisen maailmansodan kuuluisan hävittäjän mukaan Mustangiksi.
Historia > Mustang I (1962)

Alustavien suunnitelmien pohjalta rakennettiin nopeasti, 22 viikossa, Trautman-Barnesin erikoisautojen rakennuspajalla Los Angelesissa putkirunkoinen alumiinilevykorinen, keskimoottorinen, kaksipaikkainen urheiluauto, joka teki ensiesiintymisensä Yhdysvaltojen Grand Prix -ajoissa Watkins Glenissä, New Yorkissa lokakuussa 1962. Autossa oli Cardinal-konseptiautoa varten alun perin kehitetty, epätavallinen 90-hevosvoimainen tehoinen 91-kuutiotuumainen V4-moottori, jossa oli yksikurkkuinen Solex-kaasutin. Myöhemmin tämä V4-moottori oli pienin muutoksin käytössä Fordin eurooppalaisissa malleissa ja Saabin 95/96-malleissa. Mustang I painoi vain noin 600 kiloa ja saavutti 120 mailin (193 km/h) huippunopeuden.
Vaikka auto saikin innostuneen vastaanoton, Lee Iacocca kuitenkin totesi, ettei kyseessä ollut hänen haluamansa volyymiauto.
Historia > Mustang II (1963)

Ykkösmallin näin jäätyä pelkäksi uuden mallinimen lanseeraajaksi, muotoiluosasto tuotti vuoden 1962 kesän ja syksyn aikana useita täysikokoisia savimalleja kiilamaista I-mallia selvästi perinteisemmästä etumoottorisesta pikkucoupésta.
Mallit, joissa näkyi selviä piirteitä muun muassa Thunderbirdistä, eivät kuitenkaan tyydyttäneet Iacoccaa, ja hän julisti yhtiön sisäisen suunnittelukilpailun, jonka voittivat Fordin Lincoln-Mercury-divisioonan suunnittelijat David Ash ja Joseph Oros. Auton suunnittelu jatkui 1963 Ford Falconin alustalle, ja tuotantomalli alkoi hiljalleen muotoutua, nokan muodon ollessa pisimpään hakusessa; Mustang II:n ajokelpoista prototyyppiä myös esiteltiin automessuilla ja U.S. Grand Prix -ajoissa Watkins Glenissä, New Yorkissa, lokakuussa 1963.
Mustangin tuotantomallin pitämiseksi mahdollisimman edullisena, sen tuli mahdollisimman pitkälle perustua johonkin jo tuotannossa olevaan malliin, joksi valittiin Fordin pienin silloinen automalli Falcon – ensimmäiset Mustangit valmistettiinkin Michiganin Dearbornissa sijainneessa Falcon-tehtaassa.
1964–1966 > Markkinointi

Suomalaisittain mielenkiintoista on, että Ford Mustang esiteltiin yleisölle Suomessa Jyväskylässä Are Oy:n autonäyttelyssä 12. huhtikuuta 1964. Tämä oli siis ennen kuin Yhdysvalloissa, jossa se esiteltiin 13. huhtikuuta alkaneessa New Yorkin autonäyttelyssä.
Samaan aikaan kun lopullista tuotantomallia hiottiin valmistuskuntoon, Fordin markkinointiosasto suunnitteli uutuuden myyntikampanjaa. Vuosittaiseksi myyntitavoitteeksi oli otettu varovainen 100 000 kappaletta ja lähtömyyntihinta oli 2 320,96 dollaria eli noin puolet Chevrolet Corvetten hinnasta.
Vaikka uutuuden mallinimi olikin peräisin lentokoneelta, mainonnassa sille haluttiin aivan muu assosiaatio. 1960-luku oli muun ohessa television kulta-aikaa ja aikansa suosituin tv-ohjelmatyyppi oli lännensarjat (Bonanza, Wagontrain, Rawhide, The Virginian jne.). Ei siis ihme että autokin haluttiin yhdistää villin lännen avoimiin preerioihin ja tehdä siitä vapauden symboli.
Mustangin pitämiseksi otsikoissa markkinointiosasto suunnitteli useita pr-temppuja, esimerkiksi Henry Ford II:n veljenpoika ajoi lounaalle Detroitin keskustaan mustalla esituotanto-Mustangilla ja Newsweek uutisoi tapauksen.
Huhtikuun 16. päivä sanomalehdissä julkaistiin ilmoitus, jonka mukaan ”illan jännittävin tv-ohjelma tulee olemaan mainos kello 21.00” ja illalla 29 miljoonaa katsojaa näki uuden automallin yhtaikaisen paljastuksen ABC-, NBC-, ja CBS-kanavilla.
Mustangia rekisteröitiin kalenterivuonna 1965 kaikkiaan 518 252 kappaletta. Seuraavan vuoden malleissa oli muun muassa uusi krominen jäähdytinseleikkö, joka korvasi aiemman kennomaisen säleikön, ja kojetaulu uusittiin. Vuosi 1966 oli kaikkien aikojen menestyksekkäin Mustangille, sillä sen tuotantolinjoilta valmistui vuoden aikana 607 568 autoa. Seuraavana vuonna kilpailu poniauto-luokassa kiristyi, sillä Plymouth Barracudan ja Dodge Chargerin myötä Mustang sai uusia vakavasti otettavia kilpailijoita. Mercury vastasi haasteeseen tuomalla markkinoille Cougar-mallinsa. Pontiac esitteli Firebirdinsä, ja Chevrolet lisäsi mallistoonsa urheilullisen Corvair Monza Spyderin. Vuoden 1967 Mustangin tuotanto putosi jonkin verran ja linjalta valmistui 472 121 autoa.
1964–1966 > 1965 Mustang AWD -prototyyppi

Vuonna 1965 Ferguson Research Ltd. osti kolme porrasperä-Mustangia ja muutti ne nelivetoisiksi. Projektin tarkoituksena oli edistää Ferguson Formula 4WD -järjestelmän tunnettuuta ja myyntiä. Vastaavaa järjestelmää oli käytetty F1-luokan Ferguson P99 -kilpa-autossa ja se tulisi käyttöön Jensen FF:ssä, jota pidetään yleisesti ensimmäisenä sarjavalmisteisena nelivetoisena henkilöautona. Kuten Jensen FF:ssä, myös AWD-Mustangissa järjestelmän ominaisuuksiin kuului lukkiutumaton jarrujärjestelmä, kauan ennen kuin siitä tuli autoilun arkipäivää.
1964–1966 > Tekniset tiedot 1964-1966

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Malli Moottorin nimi | 170 Six (std) Mustang Six | 200 Six (std) | 260 V8 (opt) | 289 V8 (opt) | 289 V8 (opt) Challenger V8 | 289 V8 (opt) Challenger Special V8 | 289 High-Performance V8 (opt) Challenger High Performance V8 (1965) Cobra V8 (1966) |
| Valmistusaika | 1964 | 1965–66 | 1964 | 1964 | 1965–66 | 1965–66 | 6/1964–66 |
| Kaasutin | 1-kurkk. | 1-kurkk. | 2-kurkk. | 4-kurkk. | 2-kurkk. | 4-kurkk. | 4-kurkk. |
| Puristussuhde | 8,7:1 | 9,2:1 | 8,8:1 | 9,0:1 | 9,3:1 | 10,0:1 | 10,5:1 |
| Ominaisuudet | hydrauliset nostimet | hydrauliset nostimet | hydrauliset nostimet | hydrauliset nostimet | hydrauliset nostimet | hydrauliset nostimet | kovat nostimet, kaksoispakoputkisto |
| Teho | 101 hv | 120 hv | 164 hv | 210 hv | 200 hv | 225 hv | 271 hv |
| Vaihteisto std | 3-Speed Manual | 3-Speed Manual | Synchro-Smooth Drive |  | Syncro-Smooth Drive | Syncro-Smooth Drive |  |
| Vaihteisto opt. | 4-Speed Manual | 4-Speed Manual |  | 4-Speed Manual | 4-Speed Manual | 4-Speed Manual | 4-Speed Manual |
| Vaihteisto opt. | Cruise-O-Matic | Cruise-O-Matic | Cruise-O-Matic | Cruise-O-Matic | Cruise-O-Matic | Cruise-O-Matic |  |
3-Speed Manual = 3-portainen manuaali, jossa 1. vaihde synkronoimaton Syncro-Smooth Drive = 3-portainen manuaali, jonka kaikki vaihteet synkronoitu 4-Speed Manual = kaikki vaihteet synkronoitu Cruise-O-Matic = Fordin valmistama 3-portainen automaatti
Hardtop
Fastback
Convertible
1966 Ford T-5- emblemmi (Saksa).
Keulan eri ilmeet.
1965 Ferguson AWD -prototyyppi.
1967–1968 > Tekniset tiedot 1967–1968

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Malli Moottorin nimi | 200 Six (std) | 200 Six (std) | 289 V8 (opt) Challenger V8 | 289 V8 (opt) Challenger V8 | 289 Premium Fuel V8 (opt) Challenger Special V8 | 302 (five liter) V8 (opt) Challenger Special V8 | 289 High Perf V8 (opt) Cobra V8 | 390 V8 (opt) Thunderbird V8 | 302 Hi Perf V8* | 390 V8 (opt) Thunderbird Special V8 | 390 V8 (opt) Thunderbird Special V8 |
| Valmistusaika | 1967 | 1968 | 1967 | 1968 | 1967 | 1968 | 1967 | 1968 | 1968 | 1967 | 1968 |
| Kaasutin | 1-kurkk. | 1-kurkk. | 2-kurkk. | 2-kurkk. | 4-kurkk. | 4-kurkk. | 4-kurkk. | 2-kurkk. | 4-kurkk. | 4-kurkk. | 4-kurkk. |
| Puristussuhde | 9,2:1 | 8,8:1 | 9,3:1 | 8,7:1 | 9,8:1 | 10,0:1 | 10,0:1 | 10,5:1 | 11,0:1 | 10,5:1 | 10,5:1 |
| Ominaisuudet | hydrauliset nostimet | hydrauliset nostimet | hydrauliset nostimet | hydrauliset nostimet | kovat nostimet, kaksoispakop. | hydr. nostimet | kovat nostimet, kaksoispakop. | hydr.nostimet kaksoispakop. | kovat nostimet kaksoispakop. | hydr. nostimet | hydr.nostimet kaksoispakop. |
| Teho (Brake hp) | 120 hv @ 4400 r/min | 115 hv | 200 hv @ 4400 r/min | 195 hv | 225 hv @ 4800 r/min | 230 hv | 271 hv @ 6000 r/min | 280 hv | 306 hv | 320 hv @ 4800 r/min | 325 hv |
| Vääntö | 190 lbs-ft (257 Nm) @ 2400 r/min |  | 282 lbs-ft (382 Nm) @ 2400 r/min |  | 305 lbs-ft (413 Nm) @ 3200 r/min |  | 312 lbs-ft (423 Nm) @ 3400 r/min |  |  | 427 lbs-ft (579 Nm) @ 3200 r/min |  |
| Vaihteisto std | Synchro-Smooth Drive | Synchro-Smooth Drive | Synchro-Smooth Drive | Synchro-Smooth Drive | Synchro-Smooth Drive | Synchro-Smooth Drive | - | - | 4-spd Manual | lisämaksusta HD 3-speed | - |
| Vaihteisto opt. | - | - | 4-Speed Manual | 4-Speed Manual | 4-Speed Manual | 4-Speed Manual | - | - | - | 4-Speed Manual | 4-Speed Manual |
| Vaihteisto opt. | SelectShift Cruise-O-Matic Drive | SelectShift Cruise-O-Matic Drive | SelectShift Cruise-O-Matic Drive | SelectShift Cruise-O-Matic Drive | SelectShift Cruise-O-Matic Drive | SelectShift Cruise-O-Matic Drive | SelectShift Cruise-O-Matic Drive | SelectShift Cruise-O-Matic Drive | - | SelectShift Cruise-O-Matic | SelectShift Cruise-O-Matic |
* = Ainoastaan erikoistilauksesta Synchro-Smooth Drive = 3-portainen manuaali, jonka kaikki vaihteet synkronoitu 4-Speed Manual = kaikki vaihteet synkronoitu SelectShift Cruise-O-Matic Drive = Fordin 3-portainen automaatti, jossa manuaalikäyttömahdollisuus
1968 Fastback
Convertible
1967 Shelby
1968 Shelby
Mustang GT/CS
Keulan eri ilmeet.