stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seppo Tyni

| Seppo Tyni |
| --- | --- |
 Seppo Tyni vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1954 (ikä 70)
Ammatti:  muusikko, musiikinopettaja, kapellimestari
Puoliso:  Katariina Lohiniva
Muusikko
Tyylilajit:  jazz, rock, pop
Soittimet:  kitara, basso
Yhtyeet:  Pori Big Band, Olli Ahvenlahti Group, Jukka Gustavsonin yhtye, The Group, Pekka Pohjola Group, Ippe Kätkä Band, Anssi Nykänen Loop Treatment, Edward Vesala Sound and Fury, Pepe Willberg Band, RinneRadio, Sakari Kuosmasen yhtye, Kim Willman and The Movers, Electric Crayon Set
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Seppo Tyni (s. 9. helmikuuta 1954) on suomalainen kitaristi, basisti ja musiikinopettaja.
Hän on soittanut sessiomuusikkona useiden eri artistien levyillä. Tyni työskentelee Porin Teatterin kapellimestarina. Hän toimi musiikinopettajana Palmgren-konservatoriossa vuosina 1974−2015 . Hänen yhtyeitään ovat olleet muun muassa Pori Big Band, Olli Ahvenlahti Group, Jukka Gustavsonin yhtye, The Group, Pekka Pohjola Group, Ippe Kätkä Band, Anssi Nykänen Loop Treatment, Edward Vesala Sound and Fury, Pepe Willberg Band, RinneRadio, Sakari Kuosmasen yhtye, Kim Willman and The Movers sekä Electric Crayon Set.
Seppo Tyni aloitti soittamisen lapsena pianolla, mutta siirtyi myöhemmin klassiseen kitaraan ja päätyi lopulta sähkökitaraan. Hänen puolisonsa on näyttelijä Katariina Lohiniva ja hänen veljensä Pekka Tyni on myös muusikko.
Tyni on julkaissut kaksi soololevyä: Juhlat suulissa/A Musical Night (1995) ja Niin aina (1997). Vuonna 2013 Tyni julkaisi albumin Kun aika on täysi, joka sisältää hänen säveltämiään Saima Harmajan runoja. Laulajana levyllä toimii näyttelijä Eeva Hakulinen.
Valtion säveltaidetoimikunta myönsi vuonna 2011 Tynille kolmevuotisen taiteilija-apurahan.
Segré-en-Anjou Bleu

| Segré-en-Anjou Bleu |
| --- | --- |
 Oudonjoki ja Segrén keskustaa
 Segré-en-Anjou Bleu
 Koordinaatit: 47°41′14″N, 0°52′15″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Pays de la Loire
Departementti:  Maine-et-Loire
Arrondissementti:  Segré
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  241,5 km²
Väkiluku (2017):  17 562 
 – Väestötiheys:  72 as./km²
Kunnan numero:  49331
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Segré-en-Anjou Bleu on kunta läntisessä Ranskassa Maine-et-Loiren departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee Oudonjoen varrella, noin 40 kilometriä Angersin kaupungista luoteeseen.
Kunta perustettiin 15. joulukuuta 2016, jolloin 15 kuntaa; Aviré, Bourg-d'Iré, La Chapelle-sur-Oudon, Châtelais, La Ferrière-de-Flée, L'Hôtellerie-de-Flée, Louvaines, Marans, Montguillon, Noyant-la-Gravoyère, Nyoiseau, Sainte-Gemmes-d'Andigné, Saint-Martin-du-Bois, Saint-Sauveur-de-Flée ja Segré yhdistyivät.
Château de la Lorie
La Chapelle-sur-Oudonin kylässä on vuonna 1632 rakennettu linna Château de la Lorie. Linna koostuu päärakennuksesta ja sen molemmin puolin olevista pitkistä symmetrisistä siipirakennuksista. 1700-luvulla linnaan rakennettiin kappeli ja linna sisustettiin marmorilla ja Pluvinet-huonekaluilla. Linna on ollut saman suvun omistuksessa nykypäivään saakka, joten linnan sisustus huonekaluineen on hyvin säilynyt. Linnan pihapiirissä oleva puutarha vesielementteineen koostuu viidestä pihasta. Linnan pihapiirissä on oma ratsastuskenttä Hippodrome de la Lorie.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Segré-en-Anjou Bleu Wikimedia Commonsissa
Savanniara

| Savanniara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Orthopsittaca
Laji::  manilata
Kaksiosainen nimi
 Orthopsittaca manilata  (Boddaert), 1783 
Katso myös
   Savanniara Wikispeciesissä   Savanniara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Savanniara (Orthopsittaca manilata) on eteläamerikkalainen papukaija. Savanniara on sukunsa ainoa edustaja. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoisosan, etelässä Pohjois-Boliviaan, idässä Brasiliaan ja Ranskan Guayanaan, sekä lännessä Kolumbian kaakkoisosiin. Lajin holotyypin kuvaili Pieter Boddaert Cayennesta 1783.
Savanniaratti

| Savanniaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Persikka-aratit Eupsittula
Laji::  pertinax
Kaksiosainen nimi
 Eupsittula pertinax  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Aratinga pertinax 
Katso myös
   Savanniaratti Wikispeciesissä   Savanniaratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Savanniaratti (Eupsittula pertinax) on Etelä-Amerikan pohjoisosassa ja Panamassa elävä papukaija. Lajista tunnetaan 14 alalajia, joista monet elävät rannikon tuntuman saarilla, kuten Aruballa, Bonairella ja Curaçaolla. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Curaçaosta saadusta näytteestä 1758.
Saksan valtiopäivät

Berliinin valtiopäivätalo oli valtiopäivien kokoontumispaikkana vuosina 1894–1933. Kuva 1890-luvulta.
Valtiopäivät (saks. Reichstag) olivat Saksan valtakunnan parlamentti vuosina 1871–1945. Valtiopäivät muodostivat periaatteessa parlamentin ensimmäisen kamarin, sillä toisena kamarina toimi Saksan keisarikunnan aikana liittoneuvosto (Bundesrat) ja Weimarin tasavallan aikana valtakunnanneuvosto (Reichsrat), jotka molemmat edustivat Saksan osavaltioita.
Historia

Saksan valtiopäivien pohjana toimivat vuonna 1867 perustetut Pohjois-Saksan liiton valtiopäivät, sillä Saksan keisarikunnan perustuslaki muotoiltiin Pohjois-Saksan liiton perustuslain pohjalta. Maaliskuun 1871 vaaleissa valitut valtiopäivät muuttuivat virallisesti Pohjois-Saksan liiton valtiopäivistä Saksan keisarikunnan valtiopäiviksi, kun keisari Vilhelm I vahvisti uuden perustuslain 16. huhtikuuta 1871. Valtiopäiville valittiin 382, vuodesta 1874 alkaen 397 edustajaa. Äänioikeus oli yleinen ja yhtäläinen yli 25-vuotiaille miehille, mikä oli aikaansa nähden hyvin edistyksellistä. Vaalikausi oli aluksi kolme vuotta, vuodesta 1888 alkaen viisi vuotta. Valtiopäivät kokoontuivat pääkaupungissa Berliinissä, aluksi vanhassa posliinitehtaassa Leipziger Strassella, kunnes valtiopäivätalo valmistui vuonna 1894. Valtiopäivillä oli suhteellisen paljon valtaa, mutta parlamentarismi otettiin käyttöön vasta aivan keisarikunnan loppuvaiheessa lokakuussa 1918, kun suurimmat valtiopäiväpuolueet kutsuttiin mukaan hallitukseen ja perustuslakia muutettiin.
Valtiopäivien toiminta katkesi vuoden 1918 marraskuun vallankumouksen yhteydessä. Weimarin kansalliskokouksen säätämässä tasavaltaisessa perustuslaissa valtiopäiväinstituutio kuitenkin perustettiin uudelleen, ja valtiopäivät aloittivat jälleen toimintansa keväällä 1920 Berliinin valtiopäivätalossa. Weimarin tasavallassa äänioikeus laajennettiin koskemaan myös naisia ja äänioikeusikäraja alennettiin 20:een vuoteen. Vaalikausi lyhennettiin nelivuotiseksi. Valtiopäivien edustajamäärä vaihteli vaalikausittain; esimerkiksi heinäkuun 1932 vaaleissa valittiin 608 edustajaa.
Natsi-Saksassa valtiopäiviä ei muodollisesti lakkautettu, mutta ne tosiasiassa riisuttiin vallasta maaliskuussa 1933 säädetyllä valtalailla, jonka antoi hallitukselle oikeuden säätää lakeja ilman valtiopäivien hyväksyntää. Osavaltioiden parlamentit lakkautettiin, samoin valtakunnanneuvosto helmikuussa 1934. Valtalain säätämisen jälkeen valtiopäivät kokoontuivat seuraavan 12 vuoden aikana vain 19 kertaa ja hyväksyivät vain seitsemän lakia. Valiokuntatyö lakkasi kokonaan. Vaaleissa ei enää ollut muita puolueita kuin kansallissosialistinen puolue (NSDAP), ja opposition puuttuessa parlamentti jäi hallituksen kumileimasimeksi. Valtiopäivien alentunutta statusta kolmannessa valtakunnassa kuvasi se, että helmikuun 1933 tuhopoltossa vaurioitunutta valtiopäivätaloa ei otettu uudelleen käyttöön, vaan kaikki istunnot pidettiin tilapäisessä kokoontumispaikassa Kroll-oopperassa. Valtiopäivät kokoontuivat viimeisen kerran 26. huhtikuuta 1942 hyväksymään yksimielisesti päätöksen Führerin rajattomista valtuuksista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksan valtiopäivät Wikimedia Commonsissa
Berliinin Leipzigerstrasse 4, valtiopäivien kokoontumispaikka vuosina 1871–1894.
Valtiopäiväedustajat tervehtivät johtaja Adolf Hitleriä lokakuussa 1939.
Seppo Yläsaari

Seppo Tapio Yläsaari (14. syyskuuta 1935 Viipuri – 20. tammikuuta 2001 Kanariansaaret) oli suomalainen korroosiotutkimuksen ja materiaalikemian professori. Hän valmistui ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1954, diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun vuoriteollisuusosastolta 1960 ja tekniikan lisensiaatiksi 1965. Yläsaari työskenteli Teknillisen korkeakoulun korroosionestotekniikan apulaisprofessorina 1972–1984 ja professorina 1984–1998. Liki kolmenkymmenen vuoden ajan hän vastasi lähes kaikkien Suomen korroosioinsinöörien koulutuksesta. Yläsaaren tutkimusalueista tärkeimpiä olivat vedenkäsittely ja sähköinen korroosionesto.
Seppo Yläsaaren isä Tauno August Relander vaihtoi sukunimensä 1900-luvun alussa Yläsaareksi.  Yläsaaret kuuluvat Hirvensalmen Anders Relanderista polveutuvaan Relander-sukuun; sen Isakista polveutuvaan 3. päähaaraan.
Salamapartio Kantalahteen

| Salamapartio Kantalahteen |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pentti H. Tikkanen
Kieli:  suomi
Genre:  sotaromaani
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  1976
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  243
ISBN:  951-23-1009-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Salamapartio Kantalahteen on Pentti H. Tikkasen kirjoittama sotaromaani.
Seppo Välisalo

Seppo Ilmari Välisalo (s. 4. syyskuuta 1937 Jämijärvi) on suomalainen kunnallismies, joka toimi  Lahden kaupunginjohtajana.
Seppo Välisalo syntyi maanviljelijä Vilho Välisalon ja emäntä Hilma Matilda Konkarikosken perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 on Irene Orvokki Ohraluoma. Ylioppilaaksi Välisalo tuli 1959 ja valmistui sosionomiksi 1966 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1970. Hän toimi Pirkkalan kunnansihteerinä 1966–1968, Keijärven sairaalan talouspäällikkönä 1969–1972, Tampereen kaupunginsihteerinä 1973–1976 ja apulaiskaupunginjohtajana 1977–1979. Lahden kaupunginjohtajaksi Välisalo tuli 1980.
Välisalo edisti Lahden tunnettavuutta urheilukaupunkina Salpausselän kisastadionin rakennushankkeita kehittämällä. Hänen aikanaan todettiin, ettei Lahdella ole pienteollisuustontteja, minkä vuoksi ostettiin silloisen 4-tien varrelta Nikulan tila tonteiksi.  Tunnettavuuden saavuttamiseksi tehtiin mainoskampanja, missä Lahti tavaramerkitettiin Lahti the Business Cityksi. Tämä johti myös kaupunginorkesterin nimittämiseen Business Orchestraksi, mistä kuitenkin luovuttiin ja se nimettiin kulttuurisemmin Sinfonia Lahdeksi. The Business City -kampanjalla saatiin entisen 4-tien varrella olevia teollisuustontteja kaupaksi ja yksi Lahden kehitystä hidastanut pullonkaula poistetuksi.
Maaliskuussa 1994 Välisalo neuvotteli Pietarin kaupunginjohtaja Anatoli Sobtšakin ja apulaiskaupunginjohtaja Vladimir Putinin kanssa elinkeinoelämän ja matkailun yhteistyöstä. Lahden kaupunginhallitus myönsi Välisalolle 1.11.1995 Lahti-mitalin numero 30 ja Lahti-seuran hallitus valitsi hänet vuoden lahtelaiseksi 1996.
Kaupunginjohtajuutensa jälkeen Välisalo jatkoi konsulttina, joka tutki mm. hiihtoputkien toteuttamismahdollisuuksia.
Savannihiirihaukka

| Savannihiirihaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Buteoninae
Suku::  Hiirihaukat Buteo
Laji::  auguralis
Kaksiosainen nimi
 Buteo auguralis  Salvadori, 1865 
Katso myös
   Savannihiirihaukka Wikispeciesissä   Savannihiirihaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Savannihiirihaukka, aikaisemmalta nimeltään punapyrstöhiirihaukka (Buteo auguralis) on hiirihaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan keskisen ja läntisen Afrikan alueella Angolassa, Beninissä, Burkina Fasossa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Tšadissa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Norsunluurannikolla, Päiväntasaajan Guineassa, Etiopiassa, Gabonissa, Ghanassa, Guineassa, Liberiassa, Malissa, Mauritaniassa, Nigerissä, Nigeriassa, Senegalissa, Sierra Leonessa, Sudanissa, Togossa ja Ugandassa.
Sen populaation arvioidaan olevan kasvamassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät ja kuivat savannit.
Ryūzō Hiraki

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 7. lokakuuta 1931
Syntymäpaikka: Osaka, Japani
Kuolinaika: 2. tammikuuta 2009 (77 vuotta)
Pelipaikka: Puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1958-1966 | Furukawa Electric |  |
Maajoukkue
| 1954-1962 | Japani | 30 (1) |
Ryūzō Hiraki (jap. 平木 隆三; 7. lokakuuta 1931 Osaka, Japani - 2. tammikuuta 2009) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Ryūzō Hiraki edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1954-1962. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 1956 ja 1964.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1954 | 3 | 0 |
| 1955 | 4 | 0 |
| 1956 | 3 | 0 |
1957: 0
| 1958 | 4 | 0 |
| 1959 | 10 | 1 |
| 1960 | 1 | 0 |
| 1961 | 2 | 0 |
| 1962 | 3 | 0 |
| Yhteensä | 30 | 1 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1956
Furukawa |
Hiraki |
Iwabuchi |
Kawamoto |
Kitaguchi |
Kobayashi |
Mimura |
Naganuma |
Ōmura |
Ozawa |
Satō |
Shimomura |
Takabayashi |
Takamori |
Tokita |
Uchino |
Yaegashi |
Valmentaja Takenokoshi
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1964
1 Hosaka |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Hiraki |
5 Yamaguchi |
6 Suzuki |
7 Kami |
8 Kamata |
9 Tomizawa |
10 Ogi |
11 Mori |
12 Kawabuchi |
13 Yaegashi |
14 Watanabe |
15 Kamamoto |
16 T. Miyamoto |
17 Tsugitani |
18 Sugiyama |
21 Yokoyama |
Valmentaja Naganuma
Salamandastron (vuori)

Salamandastron on kuvitteellinen vuorilinnoitus, joka esiintyy Brian Jacquesin Redwallin taru -sarjassa. Salamandastron  on sammunut tulivuori ja sijaitsee suuren meren rannalla Sammalkukkametsän läntiselle laidalla. Salamandastron on suuri vuori, johon kuuluvat jänisten parakit, ruokasali, keittiö ja kellari, mäyrävaltiaan henkilökohtaiset tilat, ahjo ja asevarasto. Vuoren sisällä on myös salaperäinen huone, jonne vain mäyrävaltiaat voivat mennä ja vain he ja muutamat muut jänikset tietävät paikasta. Huoneen seinällä on kaiverruksia, joissa ennustetaan tulevia tapahtumia, jotka liittyvät mäyrävaltiaaseen itseensä (kuten Boarin ja Veitsihampaan taistelu Sammalkukkametsän sodassa). Salamandastron on yritetty valloittaa muutaman kerran, mutta tuloksetta.
Vuorta hallitsee mäyrävaltias ja edellisen mäyrävaltiaan kuoltua, vuorelle tavalla ja toisella tulee hänen tilalleen toinen mäyrävaltias. Salamandastronin hallitsija on yleensä urosmäyrä, mutta Redwallin taru kymmenennessä osassa vuorta hallitsi naarasmäyrä. Valtiaan alaisuudessaan toimii jänisten kaukopartio, joka suojelee metsänasukkaita laivarotilta ja tuholaisilta. Kaukopartion koko on vaihdellut kirjojen mittaan, muutamasta jäniksestä noin tuhanteen jänikseen.
Salamandastronin mäyrävaltiaat

Mäyrämajan Vanha Isäntä (mainittu Sammalkukkametsän sota -kirjassa)
Boar Taistelija (Sammalkukkametsän sota)
Päivänsäde Nuijamäyrä (Pahan jälkeläinen)
Miekantakoja Juovaselkä (Mariel, taistelija)
Urhojuova Väkevä (Salamandastronin aarre)
Valkoturkki Mahtava (Salamandastronin aarre)
Kreeta Ruususilmä (Jänisten kaukopartio)
Ruusilma Viisas (Jänisten kaukopartio)
Seppo Wallin

Yleisradion pääohjaaja Seppo Wallin vuonna 1963.
Seppo Nyyrö Wallin (30. elokuuta 1928 Tampere – 9. helmikuuta 2003 Tampere) oli suomalainen televisio-ohjaaja ja näyttelijä.
Wallin oli yksi varhaisen suomalaisen televisioteatterin vakituisista ohjaajista. 1960-luvulla hän ohjasi muun muassa Arthur Millerin näytelmään pohjautuvan televisioelokuvan Kauppamatkustajan kuolema (1961), jossa pääosan näytteli Tauno Palo, ja William Shakespearen näytelmään pohjautuvan elokuvan Miten haluatte (1964). Näiden ohella Wallin teki muun muassa Televisioteatteriin Harold Pinter -filmatisoinnit Muotinäytös (1962) ja Teekutsut (1965).
Yleisradion ohjaaja Seppo Wallin työssä tekemässä Suomen Yleistelevision (Yleis-tv), ensimmäisiä televisio-ohjelmia vuonna 1957.
Wallinin TV2:lle ohjaama kolmiosainen televisiosarja Jäähyväiset lasihevoselle (1985) oli ensimmäinen Pentti Kirstilän Hanhivaara-dekkareihin pohjautuva elokuva.
Ohjaajanuransa lisäksi Wallin näytteli myös pieniä sivuosia niin Jaakko Pakkasvirran (Runoilija ja muusa 1978, Linna 1986), Mikko Niskasen (Sissit 1963) kuin Erkko Kivikoskenkin (Kesyttömät veljekset 1969) elokuvissa.
Seppo Wallin kävi ylioppilaaksi tultuaan Suomen teatterikoulun ja opiskeli radio- ja tv-työtä muun muassa Englannissa ja Asla-stipendiaattina Yhdysvalloissa. Hän oli kiinnitettynä näyttelijänä Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin vuosina 1950–1953 ja 1955–1957 sekä välillä Radioteatteriin 1953–1955. Sen jälkeen hän oli ohjaajana Suomen Televisiossa 1957–1961, Televisioteatterissa 1961–1968 ja Mainos-TV:n teatterissa 1969–1973 ja teatteripäällikkö 1973–1983 ja ohjaaja 1983–1988.
Salamanperän luonnonpuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Kivijärvi Suomi
Pinta-ala:  12,7 km2 
| --- | --- |
Tyyppi:  Luonnonpuisto 
Perustettu:  1956 
Hallinto:  Metsähallitus 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Salamanperän luonnonpuisto  on luonnonpuisto Kivijärven kunnassa Keski-Suomen maakunnan pohjoisosassa. Puiston pinta-ala on 12,71 km² ja se on perustettu vuonna 1956. Puiston alue rajoittuu Salamajärven kansallispuistoon.
Luonnonpuiston pohjoisosissa vallitsevina ovat kivikkoiset ja karut mäntykankaat, eteläosassa on myös sekametsiä. Alueen puusto on varhaisen suojelun ansiosta luonnontilaista, ja puustossa on jälkiä alueella 1800-luvulla sattuneista metsäpaloista. Luonnonpuiston suot ovat metsäsaarekkeiden kanssa vuorottelevia pienialaisia rämeita ja korpia. Salamajärven kansallispuistoon verrattuna suuret avosuot puuttuvat lähes kokonaan.
Salamanperän luonnospuistossa liikkuminen on sallittu vain merkityillä poluilla, joita on yhteensä 6,5 kilometriä. Alueella on kolme levähdyspaikkaa, mutta ei tulentekopaikkoja. Rauhoitus-sääntöjen takia alue on toiminut lähinnä kansallispuistossa kävijöiden retkikohteena.
Sanremo

| Sanremo |
| --- | --- |
 Sanremon satama
 lippu:  vaakuna
 Sanremo
 Koordinaatit: 43°49′N, 7°47′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Liguria
Maakunta:  Imperia
Väkiluku (31.12.2015):  54 807
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sanremo eli San Remo on rannikkokaupunki  Imperian maakunnassa, Ligurian alueella Italian Rivieralla. Välimeren rannikolla sijaitsevan kaupungin väkiluku on noin 55 000.
Sanremo tunnetaan kuuluisasta Sanremon musiikkijuhlasta, Sanremon rallista ja Milano – San Remo -pyöräkilpailusta. Turkin viimeinen sulttaani Mehmed VI kuoli Sanremossa. Myös ruotsalainen kemisti Alfred Nobel kuoli kaupungissa, ja siksi kaupunki lähettää vuosittain Nobel-juhlaan kukkia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sanremo Wikimedia Commonsissa
Sanremo-opas (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Imperian maakunta
Airole | Apricale | Aquila d’Arroscia | Armo | Aurigo | Badalucco | Bajardo | Bordighera | Borghetto d’Arroscia | Borgomaro | Camporosso | Caravonica | Carpasio | Castellaro | Castel Vittorio | Ceriana | Cervo | Cesio | Chiusanico | Chiusavecchia | Cipressa | Civezza | Cosio di Arroscia | Costarainera | Diano Arentino | Diano Castello | Diano Marina | Diano San Pietro | Dolceacqua | Dolcedo | Imperia | Isolabona | Lucinasco | Mendatica | Molini di Triora | Montalto Ligure | Montegrosso Pian Latte | Olivetta San Michele | Ospedaletti | Perinaldo | Pietrabruna | Pieve di Teco | Pigna | Pompeiana | Pontedassio | Pornassio | Prelà | Ranzo | Rezzo | Riva Ligure | Rocchetta Nervina | San Bartolomeo al Mare | San Biagio della Cima | San Lorenzo al Mare | Sanremo | Santo Stefano al Mare | Seborga | Soldano | Taggia | Terzorio | Triora | Vallebona | Vallecrosia | Vasia | Ventimiglia | Vessalico | Villa Faraldi
Ryūzō Morioka

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 7. lokakuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Kanagawa, Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1994-1995 1995-2006 2007-2008 | Kashima Antlers Shimizu S-Pulse Kyoto Sanga FC |  |
Maajoukkue
| 1999-2003 | Japani | 38 (0) |
Ryūzō Morioka (jap. 森岡 隆三, Morioka Ryūzō, s. 7. lokakuuta 1975 Kanagawa, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Japanin maajoukkueessa Morioka pelasi vuosien 1999-2003 aikana kaikkiaan 38 ottelua.
Tilastot

| Japanin jalkapallomaajoukkue> Vuodet | Japanin jalkapallomaajoukkue> ottelut | Japanin jalkapallomaajoukkue> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1999 | 7 | 0 |
| 2000 | 14 | 0 |
| 2001 | 11 | 0 |
| 2002 | 2 | 0 |
| 2003 | 4 | 0 |
| Yhteensä | 38 | 0 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2000
1 Narazaki |
2 Nakazawa |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Miyamoto |
6 Inamoto |
7 H. Nakata |
8 Myōjin |
9 Hirase |
10 Nakamura |
11 Miura |
12 Sakai |
13 Yanagisawa |
14 Motoyama |
15 Nishi |
16 K. Nakata |
17 Takahara |
18 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2000
1 Kawaguchi |
3 Matsuda |
4 Morioka |
6 Hattori |
8 Mochizuki |
9 Nishizawa |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Morishima |
13 Yanagisawa |
14 Nakamura |
15 Oku |
17 Inamoto |
19 Kubo |
20 Takakuwa |
21 Shimoda |
22 Nakazawa |
24 Myōjin |
26 Kaimoto |
27 Kitajima |
29 Takahara |
30 Ono |
Valmentaja Troussier
Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2001
1 Kawaguchi |
2 Uemura |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Miura |
11 Nakayama |
12 Narazaki |
13 Yamashita |
14 Itō |
15 Fujita |
16 K. Nakata |
17 Myōjin |
18 Toda |
19 Kubo |
20 Hato |
21 Ono |
22 Suzuki |
23 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Kawaguchi |
2 Akita |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Nakayama |
11 Suzuki |
12 Narazaki |
13 Yanagisawa |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Ono |
19 Ogasawara |
20 Myōjin |
21 Toda |
22 Ichikawa |
23 Sogahata |
Valmentaja Troussier
Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2003
1 Narazaki |
2 Narahashi |
3 Akita |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Ōkubo |
10 Nakamura |
11 Matsui |
12 Doi |
13 Oku |
14 Santos |
15 Myōjin |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Nagai |
19 Endō |
20 Takahara |
21 Tsuboi |
22 Yamada |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico
Sam St. Laurent

| Sam St>  Laurent.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. helmikuuta 1959 (ikä 65) Arvida, Quebec, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1979–1992
Seurat:  Toledo Goaldiggers (IHL) Maine Mariners (AHL) New Jersey Devils (NHL) Adirondack Red Wings (AHL) Detroit Red Wings (NHL) Binghampton Rangers (AHL)
NHL-varaus:  ei varattu
Sam St. Laurent (s. 16. helmikuuta 1959 Arvida, Quebec, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt maalivahti, joka edusti NHL:ssa New Jersey Devilsiä ja Detroit Red Wingsiä.