stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karl Alexander Cajander

Karl Alexander Cajander (6. helmikuuta 1848 Mynämäki – 8. tammikuuta 1911) oli suomalainen rehtori ja kotiseutuhistorioitsija.
Cajanderin vanhemmat olivat kanttori Nils Alexander Cajander ja Gustava Wilhelmina Gallen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1866 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1873. Cajander toimi Uudenkaupungin reaalikoulun (myöh. alkeiskoulun) luonnontieteen ja matematiikan kollegana ja rehtorina 1875–1911.
Cajander oli naimisissa vuodesta 1875 Anna Mathilda Alleniuksen kanssa. Heidän poikiaan olivat professori sekä pääministeri Aimo Kaarlo Cajander ja maataloustieteilijä, professori Eino Cajander (1882–1928).
Teoksia

Sunnuntai-iltapuoli Leppälässä. Stolpe, Helsinki 1867, 2. painos 1878
Seitsemän sunnuntai-iltaa Leppälässä, osat 1–7. Länsisuomalais-osakunta, Helsinki 1875, 1877, 1880
Uudenkaupungin muinaisia I: 1616-1647, koonnut K. A. Cajander. Turku 1889–1895
Tavasthandeln och Nystad: Tammerfors-Pyhäjärvi-Nystad. En urgammal handelsväg. Nystad 1890
Ifrån lilla ofredens tider: handlingar. Åbo 1892
Muutamia taikajuttuja Uudenkaupungin ja Ali-Satakunnan tuomiokirjoista. Suomen muinaismuisto-yhdistys, Helsinki 1897
Paalan suku: Palenius, Palén. 1910
Hajanaisia tietoja Uudenkaupungin vanhimmasta koulusta ja sen opettajista, kirjoitti K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1929
Kullantekijöitä Uudessakaupungissa, kirjoitti K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1929
Uudenkaupungin Vanhan kirkon vaiheita, kirjoittanut K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1929
Suomen ensimmäinen lasitehdas, kirjoittanut K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1930
Hämäläiskaupasta Uudessakaupungissa, kirjoittanut K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1931
Isonvihan ajoilta Uudessakaupungissa, kirjoittanut K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1931
Mynämäen markkinat ja Uusikaupunki, kirjoittanut K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1932
Uudenkaupungin porvarissukuja: otteita K. A. Cajanderin tutkimuksista; koonnut Helmer Winter. Uusikaupunki 1954
Kaksi naista Bretagnesta

Kaksi naista Bretagnesta on suomalaisen taiteilijan Marcus Collinin pastellimaalaus vuodelta 1928. Kooltaan teos on 23,5×31 cm. Se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
Kaksi naista Bretagnesta kuuluu Collinin maalauksista vaiheeseen, jolloin hän alkoi käyttää töissään vaaleampaa väriasteikkoa. Hän kuului Marraskuun ryhmään, joka käytti paljon maanläheisiä ja tummia sävyjä. Collin oli itse ensisijaisesti ihmisten ja ihmisryhmien kuvaaja. Tuotannossaan hän sekoitti myötätuntoa, huumoria ja synkkyyttä sulavasti keskenään.
Aiheesta muualla

Kaksi naista Bretagnesta (Arkistoitu – Internet Archive) Kansallisgallerian tietokannassa.
Katleri

| Katleri |
| --- | --- |
 Asuinalueen kartta.
 Asuinalueen sijainti Tallinnassa.
Valtio:  Viro
Maakunta:  Harjumaa
Kunta:  Tallinna
Kaupunginosa:  Lasnamäe
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  asuinalue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  0,38 km²
Väkiluku (1.1.2018):  5 084
 – Väestötiheys:  13 378,9 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Katleri on asuinalue (vir. asum) Lasnamäen kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 38 hehtaaria ja väkiluku 5 084 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 35 prosenttia oli virolaisia.
Katlerin kerrostaloja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katleri Wikimedia Commonsissa
Kaius Peltonen

Kaius Peltonen (oik.) yhdessä veljensä kanssa.
Kaius Peltonen (s. 15. toukokuuta 1987) on suomalainen lentopalloilija.
Ura > Nuoruusvuodet

Peltonen on opiskellut Kuortaneen urheilulukiossa maan parhaiden lukioikäisten lentopalloilijoiden kanssa. Peltosella on takana monia nuorten maaotteluita. Hänen kasvattajaseuransa on Raision Loimu, jossa hän pelasi uransa ensimmäiset SM-liigaottelut kaudella 2006.
Ura > SM-liiga

Peltosen ensimmäinen SM-liigakausi kaudella 2006, kun hän esiintyi kasvattajaseuransa Raision Loimun riveissä. Seuraavalla kaudellaan SM-liigassa hän nousi Loimun joukkueen kantavaksi voimaksi passipelissä. Kaudella 2008 Peltonen oli jo joukkueen ykköspassari, ja eteni Loimun kanssa aina puolivälieriin saakka. Kaudella 2009 hän pelaa Vammalan Lentopallon riveissä.
Muuta

Kaiuksen veli Markus Peltonen on myös lentopalloilija. Veljekset pelasivat samassa joukkueessa kaudella 2009.
Joukkueet

2006-2008 Raision Loimu
2008-2009 Vammalan Lentopallo
Koivuhaan arboretum

| Koivuhaan arboretum |
| --- | --- |
 Eino Leinon (1878–1926) romanttinen runo Koivuhaan arboretumin polun varrella.
Sijainti:  Meiramitie 2, Koivuhaka, Vantaa
Koordinaatit:  60.305°N, 25.008°E
Pinta-ala:  5,5 ha (2016)
Korkeus:  noin 21–38 m
Perustettu:  1985
Rakennuttaja:  Vantaan kaupunki
Koivuhaan arboretum on Vantaan Tikkurilan suuralueen Koivuhaan kaupunginosan pohjoisosassa Kylmäojan purolaaksossa sijaitseva puulajipuisto, jossa oli vuonna 2005 jo noin 170 puuvartista lajia. Arboretumin alue on osa noin neliökilometrin laajuista Tikkurilan keskuspuistoksi kutsuttu viheraluetta.
Etenkin aiemmin myös Ystävyydenpuistoksi kutsutun puulajipuston alkuna oli Vihervuoden 1985 tapahtuma, jossa yhdistykset ja yritykset istuttivat nimikkopuitaan puistoalueelle.
Meiramitien puoleisella sivustalla on pysäköintialue. Puistossa on polkuverkosto ja levähdyspaikkoja. Tunnistamisen helpottamiseksi puulajipuiston kasveja on merkitty kasvikohtaisin nimitolpin.
Arboretumin noin 5,5 hehtaarin aluetta on tarkoitus täydentää noin kolmen hehtaarin laajennuksella lähivuosina.
Kaksi metriä syvistä kysymyksistä

| Kaksi metriä syvistä kysymyksistä: Paavo Haavikon proosasta |
| --- | --- |

Kirjailija:  Aarne Kinnunen
Kansitaiteilija:  Marjaana Virta
Kieli:  suomi
Genre:  kirjallisuudentutkimus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  297
ISBN:  978-951-0-34507-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kaksi metriä syvistä kysymyksistä: Paavo Haavikon proosasta on Aarne Kinnusen vuonna 2009 ilmestynyt kirja Paavo Haavikon teoksista.
Aiheesta muualla

Pekka Tarkka: Villi kapinallinen Paavo Haavikko kuvasi kaaosta hallitusti. Helsingin Sanomat 4.3.2009.
Roo Ketvel: Kysyvistä syistä. Kiiltomato.net 27.5.2009.
Putte Wilhelmsson: Puut kirjallisuuden yläpuolella[vanhentunut linkki]. Turun Sanomat 2.6.2009.
Karongan piirikunta

| Karongan piirikunta Karonga District |
| --- | --- |
Valtio:  Malawi
Alue:  Pohjoinen
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Karonga (40 334 as., 2008)
Pinta-ala  ():  3 355 km²
Väkiluku (2008)  ():  269 900
 – väestötiheys:  80 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  MW-KR
Karongan piirikunta on yksi Malawin aluejaon 28 piirikunnasta.  Piirikunta on osa Malawin Pohjoista aluetta ja rajoittuu pohjoisessa Tansaniaan ja idässä Malawijärveen (eli Njassajärveen). Etelässä piirikunnan naapurina on Rumphin ja lännessä Chitipan piirikunta. Piirikunnan keskus on Karongan kaupunki (40 334 as., 2008). Sieltä löytyy esimerkiksi museo, jossa esitellään paikkakunnan historiaa ja seudun arkeologisia löytöjä (kuten dinosaurusten ja homindien luita).
Piirikunnan sijainti Malawissa.
Piirikunnan pinta-ala on 3 355 neliökilometriä. Väkiluku on kehittynyt väestönlaskentojen mukaan seuraavasti: 106 900 asukasta (vuonna 1977), 148 000 as. (1987), 194 600 as. (1998) ja 269 900  as. (2008). Vuoden 2014 väkilukuarvio oli 327 084 asukasta.
Aiheesta muualla

Current Members of Parliament (several from the constituencies of Karonga district) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (parliament.gov.mw)
Keïta Aminata Maïga

Keïta Aminata Maïga puolisonsa sekä Barack ja Michelle Obaman kanssa Valkoisessa talossa vuonna 2014.
Keïta Aminata Maïga on Malin entisen presidentin Ibrahim Boubacar Keïtan puoliso.
Bouremista kotoisin oleva Aminata Maïga on Modibo Keïtan hallituksen valtionvarain- ja kauppaministerin Attaher Maïgan tytär. Lääkäri Konaté Mariama Suzanne Maïga on hänen sisarensa. Maïga on opiskellut Nantesin yliopistossa Ranskassa. Hän ei ole koskaan ollut mukana politiikassa, mutta on esiintynyt miehensä rinnalla virallisissa tilaisuuksissa.
Maïga harjoittaa hyväntekeväisyyttä vuonna 1994 perustamansa Agir-kansalaisjärjestön kautta. Hän on toiminut varsinkin terveydenhuollon, koulutuksen, naisten ja lasten hyvinvoinnin sekä ympäristönsuojelun aloilla. Maïga on Malin olympia- ja urheilukomitean jäsen. Hänellä on neljä lasta.
Josefine Mutzenbacher

| Josephine: Wieniläisen ilotytön oma kuvaus lapsuudestaan 1–2> Josefine Mutzenbacher oder Die Geschichte einer Wienerischen Dirne von ihr selbst erzählt |
| --- | --- |
 Suomennoksen 2. nidoksen kansi.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  anonyymi (Felix Salten?)
Kieli:  saksa
Genre:  erotiikka omaelämäkerta
Julkaistu:  1906
Sivumäärä:  383
Suomennos
Suomentaja:  N. Erola
Kansitaiteilija:  anonyymi
Kustantaja:  Amber förlag
Julkaistu:  1966–1967
Sivumäärä:  239
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Josefine ”Pepi” Mutzenbacher (20. helmikuuta 1852 Wien – 17. joulukuuta 1904 Klagenfurt) oli fiktiivisen wieniläisen prostituoidun käyttämä salanimi, joka juontuu vuonna 1906 anonyymisti julkaistusta eroottisesta romaanista Josephine: Wieniläisen ilotytön oma kuvaus lapsuudestaan (saks. Josefine Mutzenbacher oder Die Geschichte einer Wienerischen Dirne von ihr selbst erzählt). Romaania pidetään eroottisen maailmankirjallisuuden klassikkona, ja se oli pitkään kielletty ja kiistelty epäsiveellisyytensä takia.
Vuoden 1922 laitoksen kuvitusta.
Tekijä

Romaanin kirjoittajaa ei varmuudella tiedetä; alkuperin tekijöiksi arveltiin Arthur Schnitzleriä tai Felix Saltenia, ja nykyisin tekijänä pidetään yleisesti Saltenia.
Salten itse yleensä kiisti kirjoittaneensa Josefine Mutzenbacheria. Koska hän työskenteli hovireportterina ja vaikutusvaltaisena kolumnistina ja myöhemmin toimi Itävallan Pen-liiton puheenjohtajana, hänen piti olla maineeltaan moitteeton. Saltenin kuoleman jälkeen hänen sihteerinsä todisti valaehtoisesti, että Salten oli tunnustautunut romaanin kirjoittajaksi, ja Saltenin työtoveri kertoi kirjoittaneensa hänen käsikirjoituksensa aikoinaan puhtaaksi.
Vuonna 2022 julkistetun tietokoneavusteisen tyylianalyysin perusteella romaanin todennäköisin kirjoittaja – päätössivuja lukuun ottamatta – on Felix Salten.
Sisältö

Muodollisesti romaani on Josefinen omaelämäkerta, jonka hänen lääkärinsä julkaisi. Viisikymmenvuotias Josefine muistelee elämäänsä eroottiselta osin viisivuotiaasta alkaen ja kertoo, kuinka lopulta päätyi ammattiprostituoiduksi kolmetoistavuotiaana. Pääpaino on monimuotoisissa seksuaalisissa kokeiluissa, jotka alkavat toden teolla seitsenvuotiaana, kun naapuruston lapset opettavat Josefinen ja tämän veljen leikkimään ”isää ja äitiä”. Romaanissa kuvataan yksityiskohtaisesti itsetyydytystä, ryhmäseksiä, sukurutsausta, sadomasokismia ja lesbolaisuutta. Mukana on sekä Josefinen omia kokemuksia että muiden lasten kertomuksia. Romaanin naishahmot ovat aktiivisia ja halukkaita, ja seksuaalisuus on leikillistä ja mutkatonta. Ruotsinnoksen toimittaja C.-M. Edenborg luonnehtii Josefinea ”prostituution Peppi Pitkätossuksi”.
Romaani suhtautuu myötätuntoisesti ja ymmärtävästi Wienin köyhälistöön ja esittelee lukijoille elinoloja, jota nämä eivät yleisesti tunne. Bambin lailla Josefine menettää äitinsä ja selviytyy turvattomassa ympäristössä. ”Josephinessa kerrotaan kokemuksista, jotka johtavat nuoren tyttölapsen väärille raiteille.” Auktoriteetteihin romaani suhtautuu satiirisesti, kun esimerkiksi Josefinen katolinen rippi-isä vaatii tyttöä toistamaan kanssaan kaikki haureudet, joista tämä oli ripittäytyessään kertonut.
Julkaisuhistoriaa

Sensuurin kiertämiseksi kirja julkaistiin Wienissä vuonna 1906 yksityisesti kirjakerhoperiaatteella tuhannen kappaleen painoksena. Tekijät eivät uskaltaneet rekisteröidä tekijänoikeuttaan, ja kirjasta otettiin pian piraattipainoksia, mutta sen nimeä ja sisältöä muuteltiin tekijänoikeuksien ja sensuurin kiertämiseksi. Teos sai myös kaksi jatko-osaa (Josefine Mutzenbacher: Meine 365 Liebhaber ja Peperl Mutzenbacher: Tochter der Josefine Mutzenbacher), mutta niitä ei pidetä Saltenin kirjoittamina.
Romaanin kriittinen editio julkaistiin saksaksi vuonna 2021.
Ensimmäisen käännöksen julkaisi englanniksi Obelisk Press (myöh. Olympia Press) Pariisissa vuonna 1931. Ruotsinkielinen käännös julkaistiin vuonna 1965, ja koska sitä ei takavarikoitu, päätettiin romaani julkaista Ruotsissa myös suomeksi. Suomennos julkaistiin Salama-sodan aikaan vuosina 1966–1967, ja kustantaja Rolf Pedersen arvostelee esipuheessaan Suomen viranomaisia kovasanaisesti.
”Tarkoituksenamme ei ole, että kirjaa levitettäisiin Suomeen, koskei siellä varmaankaan hyväksyttäisi näin avomielistä syytettä yhteiskuntaa vastaan. Tarvitsee muistella vain Hannu Salaman kohtaloa vapaan sanan esitaistelijana, kun hänet tuomittiin kirjansa ’Juhannustanssiaiset’ johdosta.”
Romaanin suomennos on melko epätarkka. — Romaanin neljäs käännös julkaistiin tanskan kielellä vuonna 1967.
Kurt Nachmannin ohjaama elokuvasovitus Josefine Mutzenbacher valmistui vuonna 1970, ja se saapui seuraavana vuonna teatterilevitykseen Suomessa nimellä Menuettia sängyssä. Elokuvasovituksia on kaikkiaan parisenkymmentä.
Ilmapiirin muututtua romaani voitiin julkaista myös Suomessa. Risto Lehmusoksan suomennos vuodelta 1975 on kuitenkin tehty vuoden 1973 vaillinaisen, sensuroidun englanninkielisen käännöksen kautta. Kolmas suomennos julkaistiin vuonna 2019. — Kaikkiaan Josefine Mutzenbacher on käännetty ainakin 14 kielelle.
Myös molemmat jatko-osat on julkaistu suomeksi: Meine 365 Liebhaber nimellä Wieniläisen ilotytön tarina 2 ja Peperl Mutzenbacher nimellä Josephinen tytär Pepi.
Oikeusjutut saksankielisellä alueella > Kielletty Itävallassa 1913–1971

Romaanin Josefine Mutzenbacher levittäminen kiellettiin Itävallassa vuonna 1913, kun se lisättiin listaan Catalogus Librorum in Austria Prohibitorum epäsiveellisyytensä vuoksi.
Vuonna 1931 kirjakauppias Josef Kunz tuomittiin julkisesta siveellisyyden loukkaamisesta vankeuteen, kun hän oli julkaissut romaanista uuden laitoksen. Vuonna 1971 Itävallan korkein oikeus (Oberster Gerichtshof) päätti, ettei kirjan julkaisemista voida enää pitää rangaistavana, koska siihen sisältyy taiteellisia pyrkimyksiä. Vielä vuonna 1988 romaani pyrittiin kieltämään epäsiveellisyyssäännösten perusteella, mutta korkein oikeus kumosi tämänkin päätöksen ja vapautti julkaisijan.
Oikeusjutut saksankielisellä alueella > Saltenin perillisten kanne Saksassa

Felix Saltenin perilliset vaativat vuonna 1976, että kaupallisen painoksen julkaisija Rogner & Bernhard maksaa perillisille tekijänoikeuskorvausta Josefine Mutzenbacherin julkaisemisesta ja myynnistä. Kustantamo pyysi esittämään Saltenin tekijyydestä yksikäsitteisen todisteen, mutta perillisillä ei ollut sellaista.
Kymmenen vuotta myöhemmin perilliset panivat Münchenissä vireille oikeusprosessin. He esittivät kanteensa tueksi useita aihetodisteita Saltenin tekijyydestä. Käräjäoikeus hylkäsi heidän vaatimuksensa toukokuussa 1988. Saltenin tekijyyttä ei oikeuskäsittelyssä tutkittu, vaan hylkäävä päätös perustui Saksan vanhaan tekijänoikeuslakiin: koska romaanin tekijänoikeussuoja oli lakannut vuoden 1957 alussa, sitä ei enää voitu tämän jälkeen saattaa uudelleen voimaan ilmoittamalla tekijä, vaan tekijä olisi pitänyt ilmoittaa ennen vuoden 1956 loppua. Münchenin hovioikeus pysytti ratkaisun heinäkuussa 1989. Perilliset valittivat korkeimpaan oikeuteen, mutta päätös ei muuttunut.
Kirjallisuutta

Boa, Elizabeth: ”Taking Sex to Market: Tagebuch einer Verlorenen: Von einer Toten and Josefine Mutzenbacher, Die Lebensgeschichte einer wienerischen Dirne, von ihr selbst erzählt”, The German Bestseller in the Late Nineteenth Century, s. 224–241.  (Edited by Charlotte Woodford and Benedict Schofield)  Rochester (N.Y.):  Camden House, 2012.  ISBN 978-1-57113-487-5.
Friedrich, Hans-Edwin: ”Naturalistische Kraft, Sozialkritik, sexueller Missbrauch: Zur Deutungsgeschichte der Josefine Mutzenbacher”, „In Wollust betäubt“: Unzüchtige Bücher im deutschsprachigen Raum im 18. und 19. Jahrhundert, s. 303–318.  (Herausgegeben von Johannes Frimmel, Christine Haug und Helga Meise. Buchwissenschaftliche Beiträge, 97)  Wiesbaden:  Harrassowitz Verlag, 2018.  ISSN 0724-7001.  ISBN 978-3-447-11018-1.
Hage, Volker: ”Pornographie kann Kunst sein: Josefine Mutzenbacher”, Schriftsteller vor Gericht: Verfolgte Literatur in vier Jahrhunderten, s. 281–292.  (Herausgegeben von Jörg-Dieter Kogel)  Frankfurt a. M.:  Suhrkamp, 1996.  ISBN 3-518-39028-7.
Farin, Michael (toim.): Josefine Mutzenbacher oder die Geschichte einer wienerischen Dirne von ihr selbst erzählt: Ungekürzter Nachdruck der Erstausgabe aus dem Jahr 1906 mit Essays zum Werk.  München:  Schneekluth, 1990.  ISBN 3-7951-1170-6.
Ruthner, Clemens – Schmidt, Matthias (toim.): Die Mutzenbacher: Lektüren und Kontexte eines Skandalromans.  Wien:  Sonderzahl, 2019.  ISBN 978-3-85449-513-0.  Teoksen verkkoversio.
Ruthner, Clemens – Strasser, Melanie – Schmidt, Matthias (toim.): Josefine Mutzenbacher: Kritische Ausgabe nach dem Erstdruck mit Beiträgen von Oswald Wiener.  Wien:  Sonderzahl, 2021.  ISBN 978-3-85449-574-1.
Aiheesta muualla

Josefine Mutzenbacher. Itävallan kansalliskirjasto.
Suomennosten vertailua.
Saksassa vuonna 1969 julkaistu laitos johti kahteen pitkään oikeusjuttuun.
Kolkhisin sademetsät ja kosteikot

| Kolkhisin sademetsät ja kosteikot> კოლხეთის ტროპიკული ტყეები და ჭაობები |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Georgia  41°42′8.2″N, 41°57′4.32″E
Tyyppi:  luontokohde
Kriteerit:  (ix)(x)
Tunnusnumero:  1616
Valintahistoria
Valintavuosi:  2021
Laajennusvuosi:  2023
 
Kolkhisin sademetsät ja kosteikot on Unescon maailmanperintöluettelon kohde Georgiassa Mustanmeren rannikolla.
Kohde koostuu seitsemästä osasta, jotka sijaitsevat 80 kilometriä pitkällä alueella Mustanmeren itärannikolla, missä ilmasto on lauhkea ja erittäin kostea. Ne esittelevät joukon tyypillisimpiä Kolkhisin ekosysteemejä eri korkeuksilla,  merenpinnasta yli 2 500 metriin sen yläpuolella. Tärkeimmät ekosysteemit ovat ikivanhat lehtimetsät, sademetsät ja kosteikot, perkolaatiosuot ja muut  suot. Äärimmäisen kosteat lehtisademetsät koostuvat erittäin monimuotoisesta kasvistosta ja eläimistöstä, jossa on erittäin paljon kotoperäisiä lajeja, joista huomattava määrä on maailmanlaajuisesti uhanalaisia. Joukossa on lajeja, jotka selvisivät tertiäärikauden jääkausisyklistä. Alueella on tavattu noin noin 1 100 putkilo- ja muuta kasvilajia, mukaan lukien 44 uhanalaista putkilokasvia ja lähes 500 selkärankaislajia sekä suuri määrä selkärangattomia lajeja. Alueella on myös 19 uhanalaista eläinlajia, mukaan lukien sampi ja äärimmäisen uhanalainen kaukasiansampi. Se on tärkeä pysähdyspaikka monille maailmanlaajuisesti uhanalaisille linnuille, jotka muuttavat Batumin kapeikon läpi.
Maailmanperintökohteen alueet kuuluvat neljään luonnonsuojelualueeseen:
Kolkhetin kansallispuisto
Mtiralan kansallispuisto
Kintrishin kansallispuisto
Kobuletin luonnonsuojelualue
Kongeå

| Kongeå |
| --- | --- |
 Kongeån on ollut Tanskan ja Schleswigin rajajoki.
Alkulähde:  Vamdrup  55°25′3″N, 9°17′34″E
Laskupaikka:  Vattimeri, Pohjanmeri  55°22′50″N, 8°38′43″E
Maat:  Tanska
Pituus:  60 km
Valuma-alue:  455 km²
Kongeå on joki Tanskassa. Joki on noin 60 kilometriä pitkä. Se saa alkunsa Koldingin lounaispuolelta Vamdrupista, virtaa länteen Jyllannin niemimaan poikki ja laskee Vattimereen Riben koillispuolella.
Kongeålla on historiallista merkitystä, sillä se on ollut rajajokena historian eri vaiheissa: Tanskan ja Schleswigin herttuakunnan rajana 1200-luvulta 1400-luvulle, Tanskan ja Schleswigin tullirajana 1500-luvulta 1800-luvulle sekä Tanskan ja Saksan keisarikunnan välisenä rajana vuosina 1864–1920.
Kivijärven kirjasto

| Kivijärven kunnankirjasto |
| --- | --- |
 Kivijärven kirjastorakennus (1988).
Sijainti:  Keskustie 32 B 43800 Kivijärvi
Koordinaatit:  63.12026°N, 25.07943°E
Tyyppi:  yleinen kirjasto
Kivijärven kunnankirjasto on Kivijärven kirkonkylässä, Tainionmäen koulun vieressä toimiva yleinen kirjasto. Nykyisen kirjastorakennuksen (1988) suunnitteli Arkkitehtitoimisto Olli Väänänen Oy.
Kivijärven kirjasto on vuodesta 2013 lähtien kuulunut Keski-Suomen maakunnan kirjastojen muodostamaan kirjastokimppaan eli Keski-kirjastoihin, jonka kokoelmat ja palvelut ovat kirjastokimpan jäsenkuntien asukkaiden käytettävissä.
Kivijärven helluntaiseurakunta

| Kivijärven helluntaiseurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  itsenäinen
Perustettu:  1994
Pääkirkko:  Kirkkotie 2 43800 Kivijärvi
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kivijärven helluntaiseurakunta on Kivijärvellä toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1994. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Kivijärven keskustassa Kirkkotiellä.
Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat rukousillat, ehtoolliskokoukset ja iltatilaisuudet. Lisäksi seurakunta toteuttaa elintarvikejakoa ja tukee vähävaraisten perheiden asemaa sekä pitää kirpputoria.
Kivijoki (Utajärvi)

| Kivijoki |
| --- | --- |
 Jokea Salontien sillalta alavirtaan.
Alkulähde:  Kivijärvi
Laskupaikka:  Juorkuna
Pituus:  6,5 km
Alkulähteen korkeus:  115,8 m
Kivijoki on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva joki Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Joki laskee Kivijärvestä Kiiminkijoen Juorkunaan, ja sillä on pituutta 6,6 kilometriä. Sen kautta laskevat Kiiminkijokeen Kivijärven lisäksi muun muassa Vähä-Ruohonen, Iso-Ruohonen ja Marttisjärvi.
Joki virtaa pääasiassa suopohjaisen maaston halki, ja muodostaa matkallaan kaksi pientä järviallasta, Pienen Halkolammin ja Ison Halkolammin. Joki laskee Juorkunan järveen Juorkunan kylän itälaidalla.
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas | Alakylä | Ala-Naama | Ala-Niska | Autio | Juorkuna | Järvikylä | Kangaskylä | Kernilä | Kivijärvi | Kormunkylä | Marttisjärvi | Murronkylä | Naamankylä | Niska | Ojakylä | Potku | Sanginkylä | Sipolankylä | Sapilasmaa | Sotka | Särkijärvi | Tervolankylä | Utanen | Ylisuvanto | Yli-Utos
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi | Ahvenlampi (Sanginkylä) | Ahvenlampi (Juorkuna) | Hakojärvi | Iso Karvasjärvi | Iso Kivijärvi | Iso Olvasjärvi | Iso-Timonen | Juorkuna | Kaihlanen | Kirkaslampi | Kivi-Sorsua | Kivijärvi | Korpinen | Kärkkäänjärvi | Lauttalampi | Marttisjärvi | Matkalampi | Mustalampi | Nuanjärvi | Palonen | Penikkajärvi | Pieni Torvenjärvi | Pikku Karvasjärvi | Pikku Olvasjärvi | Pikku-Säynäjä |Pikku-Timonen | Pontema | Puutturinjärvi | Saari-Sorsua | Sanginjärvi | Siiralampi | Sotkajärvi | Särkijärvi | Säynäjä |Torvenjärvi | Vaaranlampi | Valkiaisjärvi | Vähä-Ruohonen
Joet ja purot:  Kiiminkijoki | Kivijoki | Koivujoki | Korpisenoja | Naamanjoki | Nuanjoki | Oilinginoja | Oulujoki | Piltuanjoki | Piltunginjoki | Poikajoki | Potkunjoki | Sanginjoki | Särkijoki | Säynäjäjoki | Tilanjoki | Timo-oja | Utosjoki
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto | Rokuan kansallispuisto
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä | Ahmaskosken silta | Ala-Utoksen voimalaitos | Maijan kivi |  Utajärven kirkko | Utajärven kivipuisto | Utasen voimalaitos
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950) | Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958) | Roomari-patsas (1985) | Veteraanikivi (1991) | Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000) | Runonlaulajien muistomerkki (2003)
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo | Ylisipolan kotiseutumuseo
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema | Niskan seisake | Oulu–Kontiomäki-rata | Rokuan rautatie | Seututie 836 | Seututie 837 | Sotkan seisake | Utajärven rautatieasema | Valtatie 22 | Yhdystie 8300