stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Salmon (1895)

| HMS Salmon |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Earle's Shipbuilding, Hull
Kölinlasku:  12. maaliskuuta 1894
Laskettu vesille:  15. tammikuuta 1895
Palveluskäyttöön:  tammikuu 1896
Poistui palveluskäytöstä:  1911
Loppuvaihe:  romutettu 1912
Tekniset tiedot
Uppouma:  305 t 340 t (kuormattu)
Pituus:  62,41 m (kokonaispituus)
Leveys:  5,94 m
Syväys:  2,36 m
Koneteho:  3 600 ihp
Nopeus:  27 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 5 x QF 6 naulan Hotchkiss 2 x 18" torpedoputkea
HMS Salmon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Salmon-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 8. joulukuuta 1893 Earle's Shipbuildinglta Hullista, jolloin sen luovutusajankohdaksi määrättiin 8. syyskuuta 1894. Köli laskettiin 12. maaliskuuta 1894 telakkanumerolla 384. Alus laskettiin vesille 15. tammikuuta 1895 ja valmistui tammikuussa 1896.
Palvelus

Palvelukseenoton jälkeen alus oli kotivesillä, kunnes se poistettiin palveluksesta 1911. Alus myytiin 14. toukokuuta 1912 romutettavaksi Cashmorelle Newportiin.
Kirkkojärvi-Mahnalanselkä

| Kirkkojärvi-Mahnalanselkä |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Hämeenkyrö, Nokia
Koordinaatit:  61°35′16″N, 23°14′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Mahnalanselän alue (35.51)
Laskujoki:  Siuronkoski 
Järvinumero:  35.511.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  60,6 m 
Rantaviiva:  84,5587 km 
Pinta-ala:  19,5444 km² 
Tilavuus:  0,094059 km³ 
Keskisyvyys:  4,81 m 
Suurin syvyys:  25,58 m 
 fiKirkkojärvi-Mahnalanselkä 
Kirkkojärven ja Mahnalanselän sijainti kartalla.
Kirkkojärvi-Mahnalanselkä  eli Mahnalanselkä-Kirkkojärvi  on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä ja Nokialla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän lähialueeseen ja joka on sen pääjärvi. Järvi tunnetaan monilla nimillä, koska sillä on pitkä muoto ja sillä on useita nimettyjä järvialtaita. Toisinaan sitä kutsutaan pelkästään Mahnalanseläksi, mutta kutakin järviallasta kutsutaan myös niiden omilla nimillään. Järvialtaista suurin on Mahnalansekä ja toiseksi suurin on Kirkkojärvi. Muut järvialtaat ovat Kallioistenselkä ja Jokisjärvi eli Jokistenjärvi. Järvet muodostavat Ikaalisten reitistä sen osan, jota kutsutaan Siuron reitiksi.
Maantietoa

Järvien ketju on 20 kilometriä pitkä ja 4,9 kilometriä leveä Mahnalanselän kohdalla. Se on yleensä kapea muodoltaan, mutta Mahnalanselän kohdalla se levenee usean kilometrin levyiseksi. Järven kokonaispinta-ala on 1 954 hehtaaria. Järviketju alkaa Kirkkojärvestä, johon Pappilanjoki laskee Hämeenkyrön keskustan läpi pohjoisesta. Järvi kapenee, mutta aukeaa Laitilansalmessa Kalliostenselälle, joka purkautuu Arostensalmesta Mahnalanselälle. Nokian kaupungin rajalla järvi kapenee Jokisjärveksi, joka jatkuu kapeana Siuronkoskelle saakka.
Järvialueella on 21 saarta, joiden yhteispinta-ala on 10,9 hehtaaria ja yhteinen rantaviiva 4,41 kilometriä pitkä. Yli hehtaarin kokoisia saaria on kaksi, ja alle aarin kokoisia kolme. Muut 16 saarta ovat pinta-alaltaan aarin ja hehtaarin väliltä.
Maantietoa > Kirkkojärvi

Kirkkojärvi on 4,5 kilometriä pitkä, 3,3 kilometriä leveä  ja sen pinta-ala on 335 hehtaaria (lyh. ha) . Järven muoto on kuitenkin pitkän muotoinen ja siinä on lahtia, joten sen yleisvaikutelma on kapea. Järvialtaan syvin kohta sijaitsee sen eteläpäässä, jossa on 16 metriä syvää.
Kirkkojärveen laskevat myös Prentinjoki, Turkilanjärvenoja ja Savioja. Kalalahti on erotettu Kirkkojärvestä valtatien 3 pengeryksellä. Turkilanjärvenojan vedet purkautuvat Kirkkojärveen valtatien sillan alitse. Kirkkojärvi on aivan saareton.
Kirkkojärven vesi on hyvin rehevää ja loppukesästä happi loppuu järven pohjasta kokonaan. Kaakkoisrannat ovat pohjavesialuetta.
Kalmbergin kartastossa järvellä oli nykyinen nimi.
Maantietoa > Kallioistenselkä

Kallioistenselkä on 5,8 kilometriä pitkä, 2,0 kilometriä leveä  ja sen pinta-ala on 309 ha . Järvialtaan syvin kohta sijaitsee Rajalanvuoren edessä ja siellä on 17,5 metriä syvää. Järven ainoa saari on pieni Arvensaari. Telilahti on suurehko lahti ja se työntyy länteen Kierikkalan kylän kohdalla Harjulanvuoren pohjoispuolitse. Siihen laskee Myllyoja. Taivallahti on lähes yhtä suuri lahti, mutta se on matalana ruhottunut. Kun Kallioistenselkä kapenee Arostensalmeksi, työntyy siitä itään kuusi metriä syvä Korvurinlahti. Heinoonjoki laskee järveen sen vastarannalla.
Järviallas ei ole täällä niin rehevä kuin Kirkkojärvi, mutta veden laatu on muuten samanlainen siellä. Järven koillisrannat ovat pohjavesialuetta.
Kalmbergin kartassa järven nimi kirjoitettiin Alanenella Kalliois Selkä  ja samanaikaisessa Hämeenkyrön pitäjänkartassa Teilijärven ja Arostensalmen välistä osaa kutsuttiin nimellä Vähäjärvi.
Maantietoa > Mahnalanselkä

Mahnalanselkä on 5,8 kilometriä pitkä, 4,9 kilometriä leveä  ja sen pinta-ala on 1 117 ha. Sen syvin kohta sijaitsee Purimonsalmen edustalla Enonselän kohdalla ja se on noin 25,5 metriä syvä. Enonselästä itään aukeaa saarien taakse Mahnalanselkä, joka on noin kolme kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leve. Sen keskellä sijaitsee puoli kilometriä pitkä Lammassaari. Muita saaria ovat Leppiäinen, Selkäsaari, Markensaari, Pukalussaari, Kalliosaari ja Suolasaari. Sen perällä yhdystien 2623 takana sijaitsee Miharinlammi, johon laskevat Ruonajoki ja Lavajärven valuma-alueen (35.59) laskujoki Muotialanjoki. Enonselästä aukeaa etelään Alhonselkä, jonka keskellä sijaitsee Iso Tahkosaari. Alhonselältä länteen työntyy kilometrin pitkä ja kapea lahti Pohjanlahti. Siihen laskee Juojärvenoja ja Syväoja. Pohjanlahden vieressä on Santalahti. Itään työntyvään Pajulahteen laskee Pajuoja. Pukinniemen ja Käkisaaren välistä jatkuu etelään salmi, jota kutsutaan Jokisjärveksi.
Vanhoissa Rekognosointikartoissa vuosilta 1776−1805 on järven nimi kirjoitettu Wania iärvi. Kalmbergin kartassa sillä oli nykyinen nimi.
Maantietoa > Jokisjärvi

Jokisjärvi eli myös Jokistenjärvi  on 5,1 kilometriä pitkä, pisimmällään 0,6 kilometriä leveä  ja sen pinta-ala on 191 ha . Järvialtaan syvin kohta sijaitsee Murhasaaren pohjoispuolella, missä on 17,2 metriä syvää. Murhasaari on nykyään tiepenkan yhdistämä niemi, mutta ennen tietöitä oli paikalla tosiaan Murhasaari. Muitakin lähes yhtä syviä syvänteitä löytyy järven eri kohdista. Järven vesi on samanlaista kuin Mahnalanselälläkin. Järvessä on vain muutama saari. Kyöpelinvuoren lähellä sijaitsee Kortsaarenkari. Tätä etelämpänä sijaitseva Murhasaari on nimestään huolimatta nykyään niemi, jossa valtatie 11 ylittää Hasunsuntin. Linnavuoren kohdalla sijaitsee kallioinen Kirhasaari. Neljä saarta sijaitsevat ennen Siuronkoskea ja koskessa.
Rekognosointikartassa järven nimi kirjoitettiin Jokinen järvi. Kalmbergin kartassa sillä oli nykyinen nimi.
Veden laatu

Siuron reitin vedenlaatua seurataan säännöllisesti. Siuron reitin vesi on perustyypiltään ruskeaa humusvettä. Sen happamuustaso on normaali, mutta ravinnetasot ovat normaalia korkeammalla. Sitä voidaan kesäisin pitää lievästi rehevänä tai joskus jopa rehevänä järvenä. Silloin vesi on sameahkoa ja veden näkösyvyys jää 2,0 metriin. Kesällä ja talvella, kun vesi kerrostuu lämpötilojen mukaan, voi järven syvänteisiin muodostua happivajetta. Koskaan happi ei lopu aivan kokonaan. Veden laatu on tyydyttävä ja vesi uimakelpoista. Talvisin vedestä tavataan runsaasti ulosteperäisiä tai termofiilisiä bakteereja, joiden määrä on kesäisin pienempi.
Aiheesta muualla

Kalasta.net: Kalasaaliit (Arkistoitu – Internet Archive), Mahnalanselän-Kirkkojärven kalastusalue
Luontoselvitys[vanhentunut linkki] osalla Hämeenkyrön Kirkkojärven ja Heinijärven rantoja
Museovirasto: F.E. Sillanpään kodit, Rakennetut kulttuuriympäristöt, 2009
(35.5)
Nokian järvet
Pyhäjärvi
• Kulovesi
• Jokisjärvi
• Teernijärvi
• Vihnusjärvi
• Tottijärvi
• Alinenjärvi
• Järvenjärvi
• Ylinenjärvi
• Tuulosjärvi
• Hätikkäjärvi
• Sanasjärvi
• Otajärvi
• Kalliojärvi
• Taulajärvi
• Ruokejärvi
• Juojärvi
• Kivikesku
• Toivasjärvi
• Porrasjärvi
• Kyynijärvi
• Murtoonjärvi
• Kirstuanjärvi
• Iso-Ahvenisto
• Iso-Tappuri
• Launiasjärvi
• Koukkujärvi
• Oksilammi
• Ruutana
• Siukolanjärvi
• Juottojärvi
• Hangaslammi
• Ylinenjärvi
• Heinijärvi
• Haukijärvi
• Korpijärvi
• Heinijärvi
• Pitkälammi
• Jouttijärvi
• Ylisenjärvenlammi
• Hangaslammi
• Vähäjärvi
• Lilträskinjärvi
• Iso Kakkurijärvi
• Kahtalammi
• Haukijärvi
• Pieni Porrasjärvi
• Pieni-Tappuri
• Kiimalammi
• Paskolampi
• Pieni Koukkujärvi
• Ylisenlammi
• Jänninjärvi
• Pikku-Matalus
• Pannukakko
Näkymä Kallioistenselälle Kierikkalan Maisemakahvilasta vuonna 2018.
Näkymä pohjoiseen Murhasaaren sillalle päin.
Hakutaulu

Tietojenkäsittelytieteessä hakutaulu (engl. lookup table) on taulukko- tai matriisimuotoinen tietorakenne, joka sisältää haettavat tiedot. Hakutaulussa tiedot voidaan järjestää avain-arvo -pareiksi, jossa tietoa etsitään täsmäävän avaimen mukaan mukaan ja arvo haluttu tieto tai sen osoitin. Hakutaulussa ei ole välttämättä lainkaan avainta, vaan arvon sijainti taulukossa voi olla sen hakuehto.
Matematiikassa hakutaulua on käytetty muun muassa sinifunktion arvoille kuten Aryabhatan taulukko.
Hakutauluja käytetään ohjelman optimointiin korvaamalla laskentaoperaatio viittauksella ennaltalaskettuun tulostauluun. Hakutaulu parantaa suorituskykyä kun laskenta vaatisi enemmän aikaa kuin muistihaku.
Eräiden suorittimien käskykannassa on tuki hakutaulusta hakemiselle sekä arvojen interpolaatiolle.
Hal Davis

Harold Edward "Hal" Davis (8. helmikuuta 1933 – 18. marraskuuta 1998) oli afroamerikkalainen sanoittaja ja tuottaja, joka on The Jackson 5 -yhtyeen avainhenkilö.
Hän kirjoitti ja tuotti esimerkiksi Jackson 5:n kappaleet I'll Be There ja Dancing Machine ja Eddie Kendricksin kappaleen "Can I". Davis tuotti myös monille muille, kuten Bette Midlerille, The Supremesille, Diana Rossille ja Little Stevie Wonderille.
Hal Davis oli tuottaja ja sanoittaja Motown Recordsilla lähes kolmenkymmenen vuoden ajan. Hän ja Marc Gordon avasivat  Mowestin, Motownin länsirannikolla sijaitsevan toimisto-osaston 1960-luvun lopulla.
Hannu Ylitalo

Hannu Ylitalo
Hannu Sakari Ylitalo (15. toukokuuta 1934 Suojärvi – 27. syyskuuta 2007 Stala, Ruotsi) oli suomalainen kirjailija, joka kuvasi teoksissaan ruotsinsuomalaisten siirtolaisten elämää ja myös sen varjopuolia.
Ylitalon vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Iivari Ylitalo ja Olga Kukkoaho. Hän asui vuodet 1944–1946 sotalapsena Ruotsin Skånessa. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1955 Kemijärven opettajaseminaarista. Vuodesta 1963 hän toimi opettajana Ruotsin Boråsissa.
Tuotanto

Ylitalon esikoisromaani Pakotie (1966) kertoo vienankarjalaisesta Esko Aleksovista, joka palvelee Neuvostoliiton armeijassa, mutta joutuu suomalaisten sotavangiksi ja palvelee sodan loppuajan Suomen armeijassa. Rauhansopimuksen vaatiman palautuksen takaisin Neuvostoliittoon Aleksov välttää karkaamalla kuljetusjunasta ja pakenemalla Ruotsiin. Helsingin Sanomien Tuukka Kangasluoma piti aihevalintaa persoonallisena, mutta romaania melko vaatimattomana.
Kolmen ensimmäisen romaanin jälkeen Ylitalo otti kustantajan pyynnöstä aiheekseen ruotsinsuomalaisuuden. Hän julkaisi 1970-luvun alussa romaanitrilogian Saatanan suomalainen (1971), Ruotsalaisten maa (1972) ja Raukat menköhöt merten taa (1974). Siirtolaisten oloihin perehtyäkseen hän meni kesätyöhön Volvon henkilöautotehtaalle. Trilogiassa kuvataan siirtolaisnuoria, jotka joutuvat työläisvanhempiensa matkassa Ruotsiin ja kärsivät siellä, ennen kuin oppivat kunnolla ruotsia. Uudessa kotimaassaan nuoret kaipaavat Suomeen, hylkäävät lopulta äidinkielensä ja kokevat häpeää suomalaisuudestaan.
Ruotsiksi vuonna 1972 ilmestynyt siirtolaistrilogian avausosa Finnjävel (alk. Saatanan suomalainen) sai Ruotsissa hyviä arvosteluja, vaikka pidettiin häpeällisenä, että Ylitalo kuvaa kotikaupunkiaan ja romaaninsa tapahtumapaikkaa Boråsia niin suorasukaisesti ”murheen laaksona”. Kirjallisuusarvostelijoiden mukaan teoksen voima on siinä, miten kursailematta se kertoo siirtolaisten mielettömästä tilanteesta ja kuvaa työväen oloja värikkäästi eikä kesysti ja ikävästi, kuten ruotsalaiskirjailijoilla oli tapana.
Teoksia

Pakotie. Kirjayhtymä, Helsinki 1966
Laatikko. Kirjayhtymä, Helsinki 1967
Tuhkaa Intiasta. Kirjayhtymä, Helsinki 1969
Saatanan suomalainen. Kirjayhtymä, Helsinki 1971, uusi laitos Uusi kirjakerho, Helsinki 1975 , ilmestyi myös ruotsiksi nimellä Finnjävel (Gidlund, Stockholm 1972), venäjäksi nimellä Okajannyi finn (Progress, Moskva 1975) ja tšekiksi nimellä Fin jeden zatracena (Svoboda, Praha 1978).
Ruotsalaisten maa. Kirjayhtymä, Helsinki 1972 (ilmestyi myös ruotsiksi nimellä Svenskarnas land. Gidlund, Stockholm 1973)
Raukat menköhöt merten taa. Kirjayhtymä, Helsinki 1974 (ilmestyi myös ruotsiksi nimellä Hemma bäst. Gidlund, Stockholm 1975)
Skogsblommor: näytelmä, 1974
Invandrare i arbete: antologi, med bidrag av Mahmut Baksi et al.; sammanst. av Hannu Ylitalo; teckn. Ulla Vuorinen. Brevskolan, Stockholm 1978.
Giovanni Sgambati

Giovanni Sgambati
Vespasiano Bignamin tekemä muotokuva Giovanni Sgambatista (1888)
Giovanni Sgambati (28. toukokuuta 1841 Rooma – 14. joulukuuta 1914 Rooma) oli italialainen pianisti, säveltäjä ja kapellimestari.
Elämä ja ura

Sgambati opiskeli pianonsoittoa Franz Lisztin johdolla Roomassa ja jatkoi pianonsoiton opintojaan Saksassa, johon muutti Lisztin avulla. Hän tutustutti italialaista yleisöä saksalaiseen musiikkiin, joka siihen mennessä oli suurilta osin sivuutettu Italiassa. Sgambati esitti muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin ja Robert Schumannin teoksia. Hän teki soitollaan huomattavan vaikutuksen Lisztiin. Sgambati edisti Giuseppe Martuccin kanssa sinfonisen ja muun instrumentaalisen musiikin palaamista suosioon Italiassa 1800-luvun jälkipuoliskolla. Tämä heikensi oopperan hallitsevaa asemaa Italian musiikkielämässä. Sgambati johti Beethovenin Eroica-sinfonian Italian-ensiesityksen vuonna 1867. Hän johti Italian-ensiesitykset myös muun muassa Beethovenin seitsemännestä sinfoniasta ja sellaisista aikansa teoksista kuin Lisztin Dante-sinfoniasta ja Christus-oratoriosta.
Sgambati perusti viulisti Ettore Pinellin kanssa Liceo musicale di Santa Cecilia -oppilaitoksen ja soitinmusiikin hyväksi työskennelleen Società Orchestrale Romanan. Jälkimmäisen suojelijaksi tuli vuonna 1874 kuningatar Margherita. Myöhemmät vuotensa Sgambati omisti opetustyölle.
Sgambati esiintyi 1882–1903 konserttikiertueilla Englannissa, Ranskassa, Hollannissa ja Saksassa ja viimeisellä konserttimatkallaan 1903 Venäjällä ja Suomessa. Hän suhtautui myönteisesti suomalaiseen musiikkiin. Helsingissä vieraillessaan hän esiintyi Helsingin yliopiston juhlasalissa 23. lokakuuta 1903 pianistina ja orkesterin johtajana lähes täydelle salille. Kun Sibeliuksen 1. sinfonia esitettiin menestyksekkäästi Italiassa, Sgambati lähetti sähketervehdyksen Sibeliukselle.
Musiikki

Richard Wagner järjesti Mainzissa Sgambatin ensimmäisten kamarimusiikkiteosten (pianokvintetot f-molli op. 4 ja B-duuri op. 5) julkaisun esittelemällä ne Schott-kustantamolle. Sgambatin muuta kamarimusiikkituotantoa edustaa jousikvartetto. Hän sävelsi myös requiemin (Messa da Requiem), Jorge Boletin levyttämän pianokonserton (g-molli, op. 15), kaksi sinfoniaa, pianokappaleita ja lauluja.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Hakusanamainonta

Hakusanamainonta, myös hakukonemainonta, on Internet-hakukoneiden kuten Googlen, Yahoo!:n ja Bingin tarjoama teksti- ja kuvamainontapalvelu. Siinä käyttäjälle esitettävä mainos valitaan käyttäjän hakusanan ja sijainnin sekä mainostajan päivittäisen ja kuukausittaisen budjetin perusteella. Budjetin käyttöä säätelee mainostajan asettama hintatarjousstrategia, jotka ovat Googlen mainospalvelujen osalta maksimoi klikkaukset, maksimoi konversiot, maksimoi konversion arvo, osuus impressioista tai manuaaliset hintatarjoukset. Hakusanamainoksia voidaan myös kohdentaa eri kohderyhmille, jolloin mainos näkyy tietyn ikäisille käyttäjille. Googlen mukaan tämä on olennainen osa onnistunutta mainoskampanjaa). Mainokset voivat esiintyä priorisoituina linkkeinä tai erillisinä "bannereina" sivun laidassa ja niitä kutsutaan nimellä hakusanamainos tai maksu per klikkaus -mainos (engl. PPC eli Pay-Per-Click).
Googlen hakupalvelua käytettäessä hakusanamainokset ilmestyvät tavallisesti hakutuloslistan ylä- ja alapuolelle. Mainoksen etuliitteenä mainitaan "Mainos". Hakusanamainoksia on enintään neljä kappaletta hakutulosten yläreunassa ja neljä kappaletta hakutulosten jälkeen alareunassa.
Googlen hakusanamainospalvelu Google Ads eroaa muista palveluista (Bing, Yahoo! Overture) siten, että hakusanamainos voi olla hyvin yleinen eikä suoraan hakusanaan liittyvä. Yahoo!:n Overturessa hakusanamainonta on hyvin tarkkaa tuotekohtaista mainontaa, ja MSN:n (beta-versiona Ranskassa, Singaporessa ja Yhdysvalloissa) mainonnasta n. 60 % tarjoaa Overture ja loput MSN:n oma beta-vaiheessa oleva hakusanamainontapalvelu.
Hakusanamainonta mahdollistaa verrattain kustannustehokkaan tavan mainostaa Internetissä. Sen avulla saadaan aikaan tiedonhakijalle relevantteja mainoksia, sillä jokainen mainosta klikkaava käyttäjä on ainakin silmäillyt kyseistä mainosta, koska on hakenut mainokseen viittaavalla hakutermillä. Näin ollen käyttäjästä, jolle mainos näytetään, tulee prospekti. Hakusanamainonta toimii huutokauppa-periaatteella, jolloin mainostajat kilpailevat toisiaan vastaan. Hakusanamainonnan huutokaupassa mainoksen näkyvyyteen vaikuttaa paitsi mainoksen klikkihinta (engl. CPC eli Cost-Per-Click), myös muut mainostajan laatuun liittyvät tekijät, kuten mainostekstin merkityksellisyys käytettyä hakusanaa vastaan.
Useat mainos- ja markkinointitoimistot sekä Internet-markkinointiin erikoistuneet konsulttiyritykset tarjoavat palveluna hakusanamainontaa.
Harekrushna Mahatab

| Harekrushna Mahatab |
| --- | --- |

Odishan 1. pääministeri
 23. huhtikuuta 1946 – 12. toukokuuta 1950  
Seuraaja:  Nabakrushna Choudhuri
 19. lokakuuta 1956 – 25. helmikuuta 1961  
Edeltäjä:  Nabakrushna Choudhury
Seuraaja:  Biju Patnaik
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. marraskuuta 1899
Kuollut: 2. tammikuuta 1987 (87 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Intian kongressipuolue
Harekrushna Mahatab (21. marraskuuta 1899 – 2. tammikuuta 1987) oli intialainen poliitikko, jota kunnioitetaan nykyisen Odishan osavaltion luojana. Hän toimi Odishan ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1946–1950, jonka jälkeen hän oli Jawaharlal Nehrun hallituksessa kauppa- ja teollisuusministeri 1950–1952.
Hän toimi Intian itsenäisyysliikkeessä, jonka aikana hän organisoi Orissan suolamarssin brittihallintoa vastaan. Toimintansa seurauksena hänet pidätettiin kahdeksi ja puoleksi vuodeksi. Vapauduttuaan vankilasta, vuonna 1945, hän pyrki yhdistämään yli kaksikymmentä orijankielistä paikallisten ruhtinaiden hallitsemaa pikkuvaltiota yhdeksi provinssiksi. Yhdistäminen onnistui vuonna 1947 verettömästi vaikka osa ruhtinaista vastustikin muutosta.
Hän toimi myös kirjailijana, joka tuotti enimmäkseen orijankielistä kaunokirjallisuutta ja History of Orissa -teoksen kotiosavaltionsa historiasta. Kirjojen lisäksi hän aloitti kaksi sanomalehteä.
Vuonna 2016 hänelle pyydettiin Intian korkeinta kunniamerkkiä Bharat Ratnaa toiminnastaan Odishan hyväksi, mutta pyyntöihin ei ole suostuttu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harekrushna Mahatab Wikimedia Commonsissa
Intian parlamentin alahuoneen kuvaus
HMS Woodruff (K53)

| HMS Woodruff |
| --- | --- |
 HMS Woodruff

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  W. Simons and Company, Renfrew
Kölinlasku:  29. huhtikuuta 1940
Laskettu vesille:  28. helmikuuta 1941
Palveluskäyttöön:  7. huhtikuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1948
Loppuvaihe:  romutettu marraskuu 1959
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 shp
Nopeus:  16 solmua (30 km/h)
Miehistöä:  87
Aseistus
Aseistus:  1 x BL 4"/L45 (102 mm) Mk IX -tykki 1 x DP 3"/L50 -tykki 2 x kaksiputkista 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x Mk II syvyyspomminheitintä, joihin yhteensä 40 syvyyspommia
HMS Woodruff (viirinumero K53) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 21. syyskuuta 1939 Renfrew'sta W. Simons and Companyltä, missä köli laskettiin 29. huhtikuuta 1940. Alus laskettiin vesille 28. helmikuuta 1941 ja valmistui 7. huhtikuuta.
Palvelus

Alus myytiin 1948. Uusi omistaja nimesi sen Southern Lupiniksi. Alus romutettiin marraskuussa 1959 Odensessa.
Harel Skaat

| Harel Skaat> הראל סקעת |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. elokuuta 1981 (ikä 43)  Kfar Saba, Israel
Muusikko
Laulukielet:  heprea
Aktiivisena:  2004 -
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:  Hed Arzi Music, Aroma Music
Aiheesta muualla
www.harelskaat.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Harel Skaat (hepr. הראל סקעת, s. 8. elokuuta 1981 Kfar Saba) on israelilainen laulaja-lauluntekijä. Hänellä on jemeninjuutalaiset ja irakinjuutalaiset sukujuuret. Hän tuli toiseksi Kokhav Noladin (Idols-tyyppinen laulukilpailu) toisella kaudella vuonna 2004. Vuonna 2009 hänet valittiin edustamaan Israelia Oslossa järjestettävään Eurovision laulukilpailuun 2010 kappaleella Milim (suomeksi "Sanat"). Skaat oli yksi kilpailun ennakkosuosikeista, mutta hän sijoittui lopulta vasta neljänneksitoista.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Havupuistohapero

| Havupuistohapero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Elinvoimainen
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  cessans
Kaksiosainen nimi
 Russula cessans  A. Pearson 
 Euroopan maat, joissa lajia tavataan
Katso myös
   Havupuistohapero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Havupuistohapero (Russula cessans) on haperolaji.
Sienen lakki on 3–7 senttimetriä leveä ja väriltään violetti, ruskehtava, viinin- tai purppuranpunainen. Pintakelmu on nyljettävissä. Heltat ovat melko harvat ja keltaiset. Myös itiöpöly on keltaista. Jalka on 3–7 senttimetriä pitkä ja valkoinen. Malto on valkoista. Maku on mieto ja sieni on syötävä. Suomessa havupuistohaperoa tavataan yleisenä Etelä-Suomen havumetsissä, mäntykankankailla, metsänreunoilla ja puistoissa. Se on männyn juurisieni. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Havupuistohapero (Russula cessans)
HMS Woolston

| HMS Woolston |
| --- | --- |
 HMS Woolston

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Woolston
Kölinlasku:  25. huhtikuuta 1917
Laskettu vesille:  27. tammikuuta 1918
Palveluskäyttöön:  26. kesäkuuta 1918
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 18. helmikuuta 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 085 t (standardi) 1 512 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,4 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 1 x 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 6 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Woolston (viirinumero L49) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Thornycroftin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 25. huhtikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 1918 ja valmistui samana vuonna 28. kesäkuuta.