Katalaanin äännerakenne
Konsonantit

|  |  | Labiaalit | Dentaalit/ Alveolaarit | Palataalit | Velaarit | Uvulaarit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaalit | Nasaalit | m | n | ɲ | ŋ |  |
| Klusiilit | soinnittomat | p | t | k | k |  |
| Klusiilit | soinnilliset | b | d | g | g |  |
| Affrikaatat | soinnittomat |  | t͡s | t͡ʃ |  |  |
| Affrikaatat | soinnilliset |  | d͡z | d͡ʒ |  |  |
| Frikatiivit | soinnittomat | f | s | ʃ |  |  |
| Frikatiivit | soinnilliset | (v) | z | ʒ |  | ʁ |
| Approksimantit | keskiset |  |  | j | w | ʁ |
| Approksimantit | lateraaliset |  | l | ʎ |  |  |
| Tremulantit | Tremulantit |  | r |  |  |  |
| Napausäänteet | Napausäänteet |  | ɾ |  |  |  |
/t/ ja /d/ ovat laminaalisia dentialveolaareja [t̪ d̪]. Sibilanttien /s z/ jälkeen ne ovat laminaalisia alveolaareja [t̻ d̻].
/k/ ja /g/ ovat velaareja mutta edistyvät prevelaarisiksi ennen etuvokaaleja.. Joissakin Mallorcan murteissa tilanne on päinvastainen: normaali ääntämys on palataalinen [c ɟ], mutta ennen likvidoja ja pyöreitä takavokaaleja [k g].
Konsonantit /n l ɾ/ ovat apikaalisia etualveolaareja [n̺ l̺ ɾ̺], mutta /n l/ ovat laminaalisia dentialveolaareja [n̪ l̪] ennen konsonantteja /t d/. Lisäksi /n/ on postalveolaarinen [n̠] tai alveolopalataalinen [ɲ̟] ennen konsonantteja /ʃ ʒ t͡ʃ d͡ʒ/, velaarinen [ŋ] ennen konsonantteja /k g/ ja labiodentaalinen [ɱ] ennen konsonantteja /f (v)/, jolloin se myös lankeaa yhteen /m/:n kanssa. Se yhtenee /m/:ään myös ennen konsonantteja /p b/ ääntyen [m].
Alveolaarit /s z r/ ovat apikaalisia taka-alveolaareja [s̺ z̺ r̺].
Affrikaatat /t͡s d͡z/ ovat apikaalisia alveolaareja [t͡s̺ d͡z̺].
Palataalit /ʎ ɲ/ ovat laminaalisia etualveolopalataaleja [ʎ̟ ɲ̟].
Soinnilliset obstruentit ääntyvät sanan lopussa soinnittomina.
Soinnittomat klusiilit lenitoituvat approksimanteiksi tavun alussa kontinuanttien jälkeen; /b d g/ → [β ð ɣ]. Poikkeuksina /d/ lateraalien jälkeen ja /b/ /f/:n jälkeen eivät lenitoidu. Lisäksi ei-betasistisissä murteissa /b/ ei lenitoidu. Tavun koodassa ne ääntyvät klusiileina paitsi useimmissa valencian murteissa, joissa ne lenitoituvat. Joissakin valencian murteissa soinnittomat klusiilit /p t k/ saattavat lenitoitua sanan lopussa ennen vokaalia: tot açò [ˈt̪oð aˈsɔ]. Joissakin murteissa, erityisesti valenciassa, sananalkuinen /g/ saattaa lenitoitua: gata [ˈɣat̪a]. Monissa murteissa valenciaa lukuun ottamatta /b/ ja /g/ voivat ääntyä geminaattoina tietyissä ympäristöissä: poble [ˈpɔbːɫə]; regla [ˈreɡːɫə]. Mallorcalla velaarit /k g/ ääntyvät sanan lopussa ja ennen etuvokaaleja [c ɟ], mikä on joissakin murteissa laajentunut kaikkiin ympäristöihin paitsi ennen likvidoja ja takavokaaleja; esim. sang [ˈsaɲc].
Affrikaattojen foneeminen status on epävarmaa; muiden konsonanttien jälkeen ne esiintyvät vapaassa vaihtelussa vastaavien frikatiivien kanssa (clenxa [ˈkɫɛɲtʃə] ~ [ˈkɫɛɲʃə]), ja ne voidaankin analysoida paitsi affrikaattoina myös klusiili-frikatiivi-sarjoina. Kaikkein vähiten esiintyvät alveolaariset affrikaatat [ts dz]: [dz] ainoastaan vokaalien välissä (metzines [məˈdzinəs]) ja [ts] lähinnä historiallisissa yhdyssanoissa (potser [puˈtse], sanoista pot ja ser) ja morfeemirajan yli (tots [ˈtots], sanan tot monikkomuoto). Alveolopalataalisten affrikaattojen [tʃ dʒ] esiintyminen riippuu murteesta. Standardi-itäkatalaanissa sananalkuinen [tʃ] esiintyy ainoassaan eräissä vierasperäisissä sanoissa (txec [ˈtʃɛk]) ja vapaasti sanan keskellä ja lopussa (fletxa [ˈfletʃə]; despatx [dəsˈpatʃ]). [dʒ] esiintyy ainoastaan vokaalien välissä (metge [ˈmedʒə]) ja eräiden analyysien mukaan myös sanan lopussa, missä se kuitenkin ääntyy soinnillisena vain ennen vokaalia (raig esbiaixat [ˈradʒ əzβiəˈʃat], mutta raig [ˈratʃ]). Monissa murteissa ja painokkaassa puheessa sananalkuinen [tʃ] esiintyy [ʃ]:n tilalla: xinxe [ˈtʃiɲtʃə], standardinmukaisesti [ˈʃiɲʃə]. Valenciassa ja eteläkatalaanissa itäkatalaanin [ʒ]:aa vastaa yleensä [dʒ]: gel [ˈdʒɛɫ].
/v/ esiintyy Baleaareilla, algareesissä, valenciassa ja paikoitellen Etelä-Kataloniassa. Muualla se on yhdistynyt historialliseen /β/:hen niin, että [b] ja [β] esiintyvät täydennysjakaumallisesti. Mallorcalla [v] ja [w] esiintyvät täydennysjakaumallisesti niin, että [v] esiintyy ennen vokaaleja (blava [ˈbɫavə], blau [ˈbɫaw]). Niissä murteissa, joissa molemmat äänteet esiintyvät, ne kontrastoivat ennen vokaaleja ja neutralisoituvat [w]:ksi ennen konsonantteja.
Joissakin valencialaismurteissa /s/ ja /ʃ/ ääntyvät niin samankaltaisina, että tulevaisuudessa on odotettavissa niiden neutralisaatio. Pohjoisvalenciassa /ʃ/ ääntyy yleisesti [js̠ʲ] tai [js̠]. Keskivalencian sanoissa mig ja lleig esiintyvää äännettä on kuvailtu [ts]:ksi [tʃ]:n sijaan.
Aragonissa ja keskivalenciassa soinnilliset frikatiivit ja affrikaatat ovat yhtyneet niiden soinnittomiin vastineisiin ja /v/ on langennut yhteen [b~β]:n kanssa.
Vaikka ”tumma” l eli [ɫ] onkin /l/:n paikka-allofoni useissa murteissa, se ääntyy aina tummana itämurteissa.
Roottisten konsonanttien /r ɾ/ jakauma on samankaltainen kuin espanjassa. Vokaalien välissä ne kontrastoivat (mirra [ˈmirə]; mira [ˈmiɾə]), mutta muuten ne esiintyvät täydennysjakaumallisesti. /r/ esiintyy muun kuin sananalkuisen tavun alussa ja konsonanttien /l n s/ jälkeen. Tavun koodassa esiintyvän roottisen äänteen suhteen esiintyy murteellista vaihtelua: länsikatalaanissa esiintyy yleisesti [ɾ], kun taas keskikatalaanissa heikosti tremulanttinen [r] paitsi ennen vokaalilla alkavaa sanaa samassa prosodisessa yksikössä, jolloin se on [ɾ].
Huolitellussa puheessa konsonantit /n m l/ voivat esiintyä kahdennettuina (innecessari [inːəsəˈsaɾi]; emmagatzemar [əmːəɣədzəˈma]; il·lusió [iɫːuziˈo]). Kahdentunut /ʎʎ/ on myös mahdollinen (ratlla [ˈraʎːə]).