stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansainvälinen opiskelijaurheiluliitto

| Kansainvälinen opiskelijaurheiluliitto> Fédération internationale du sport universitaire |
| --- | --- |

 FISU:n pääkonttori Lausannessa.
Laji:  opiskelijaurheilu
Tyyppi:  urheilujärjestö
Toimialue:  kansainvälinen
Lyhenne:  FISU
Perustettu:  1. tammikuuta 1949
Sijainti:   Lausanne, Sveitsi
Presidentti:  Leonz Eder
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kansainvälinen opiskelijaurheiluliitto (ransk. Fédération internationale du sport universitaire, FISU) on vuonna 1949 perustettu opiskelijaurheilun kattojärjestö, johon kuuluu yli 140 kansallista opiskelijaurheiluliittoa. Liiton toimipaikka on Lausanne.
FISU järjestää parittomina vuosina Universiadit kesä- ja talvikisoina. Parillisina vuosina se järjestää opiskelijoiden maailmanmestaruuskisoja pääosin lajeissa, jotka eivät ole Universiadien ohjelmassa.
Kansainvälisen opiskelijaurheiluliiton puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2021 lähtien sveitsiläinen Leonz Eder.
Kansainvälisen opiskelijaurheiluliiton puheenjohtajat:
1949–1961: Paul Schleimer
1961–1999: Primo Nebiolo
1999–2011: George E. Killian
2011–2015: Claude–Louis Gallien
2015–2021: Oleg Matytsin
2021–: Leonz Eder
Aiheesta muualla

FISU
Kazakstanin sosialistinen puolue

Kazakstanin sosialistinen puolue oli 7. syyskuuta 1991 Moskovassa 19.-21. elokuuta 1991 tapahtuneen Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen jälkeisen Kazakstanin kommunistisen puolueen 18. edustajakokouksen toteuttama nimenmuutos. Lisäksi puolue erosi Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta toteuttaakseen Kazakstanin itsenäisyyttä. Koska Kazakstanin sosialistinen puolue ei ollut muuttanut sääntöjensä kommunistista sisältöä, ei Kazakstanin oikeusministeriö aluksi rekisteröinyt puolueen nimenmuutosta. Vasta kun säännöt oli muutettu kommunistisista sosialistisiksi, puolueen muutokset rekisteröitiin.
Kirovin piiri (Donetsk)

| Kirovin piiri Кіровський район |
| --- | --- |
 Kerros- ja omakotitaloja Kirovin piirissä.
 Vaakuna
Valtio:  Ukraina
Alue:  Donetskin alue
Piiri:  Donetskin piiri
Kaupunki:  Donetsk
Perustettu:  1937
Pinta-ala  ():  67,1 km²
Väkiluku   (2001):  168 046
Donetskin kaupunkipiirit. Kirovin piiri sijaitsee länsiosassa, ja on merkitty karttaan sinillä värillä.   Kirovin piiri
Kirovin piiri (ukr. Кіровський район, Kirovskyi raion) on yksi Ukrainan Donetskin yhdeksästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Piirin pinta-ala on 67,1 neliökilometriä. Piiri on nimetty vallankumousjohtaja, bolševikki Sergei Kirovin mukaan.
Donetskin kaupunki ja sen Kirovin piiri oli 2024 alussa, kuten on ollut Itä-Ukrainan sodasta vuodesta 2014 lähtien,  Venäjän tai sen nukkevaltion sotilaallisesti kontrolloimaa, ja siten Ukrainan laillisen hallinnon ulkopuolista aluetta. Sotaisuuksien vuoksi on syntynyt useaan otteeseen siviiliuhreja piirin alueella.
Piirin väestöarvio oli noin 162 900 ihmistä., tai 168 046 (2001[lähde? ]) tai 169 531 (VL 1989).
Kirovin piiri sijaitsee Donetskin kaupungin länsiosassa. Pohjoisessa Kirovin piirin naapurina on Donetskin Kuibyševin piiri, idässä Leninin piiri ja lounaassa Petrovskin piiri. Lännessä kaupunkipiirin rajoittuu Donetskin alueen Pokrovskin piiriin, josta esimerkiksi Krasnohorivkan kaupunki (14 666 as., 2022) sijaitsee noin 5 kilometrin etäisyydellä Kirovin piirin länsipuolella. Venäjän hyökkäyssodan heikentämän rintamaseutujen turvallisuustilanteen samoin kuin hiilikaivosteollisuuden vähittäisen taantuman vuoksi vuoksi väkilukuarviot lienevät ylisuuria vuoden 2024 alun tilanteessa.
Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:
Ruttšenkoven rautatieasema
useita kaivoksia
Ruttšenkoven rautatieasema
Kerrostaloja Kirovin piiri Tekstylnykin osa-alueella.
Näkymä Kirovin piiristä.
Akateemikko Aleksandr Skotšinskin mukaan nimetty hiilikaivos.
Donetskin koksitehdas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirovin piiri (Donetsk) Wikimedia Commonsissa
Kirovin piirin rajat Open Street Map -kartalla (OSM) (ukrainaksi) (openstreetmap.org)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Кіровський район (Донецьк) – mm. piirin väkiluku (2001)
Käännös suomeksi
Veikko Nugraha

Veikko Nugraha Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Veikko Samudra Nugraha (s. 3. kesäkuuta 1997 Bandung, Indonesia) on suomalainen kolmiloikkaaja. Hän edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan toimii Diari Sharifi.
Nugraha on voittanut sisäratojen SM-kilpailuista kolmiloikan pronssia vuonna 2017. Kalevan kisoista hän on saavuttanut kolmiloikan pronssia vuosina 2018 ja 2022.
Nugraha on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2020 lähtien. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kolmanneksi Suomi−Ruotsi-maaottelussa 2022.
Hänen ennätyksiään ovat ulkoa 15,86 metriä (2020) ja hallista 15,62 metriä (2020).
Kannuslampi (Mänttä-Vilppula)

| Kannuslampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Mänttä-Vilppula
Koordinaatit:  62°02′02″N, 24°40′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Keurusselän alue (35.62)
Laskujoki:  oja Keurusselkään 
Järvinumero:  35.621.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,5 m  
Rantaviiva:  0,642 km  
Pinta-ala:  2,238 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKannuslampi 
Kannuslampi  on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Mäntän kaupunkialueen lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Keurusselän lähialueeseen (35.621) se kuuluu.
Kimmo Tuuri

Kimmo Tuuri (s. 15. elokuuta 1965) on suomalainen kuoronjohtaja, säveltäjä ja muusikko. Hänen osaamisaluettaan ovat musiikinopettajan, kuoronjohtajan ja pianisti-muusikon monipuoliset tehtävät: erilaisten soitinkokoonpanojen ja kuorojen harjoittaminen ja johtaminen sekä säveltäminen ja sovittaminen. Hän myös opettaa pianonsoittoa (vapaa säestys ja klassinen) ja toimii laulajana (tenori), pianistina ja kitaristina.
Kimmo Tuuri on toiminut Jyväskylän yliopiston musiikkikasvatuksen vs. lehtorina ja tuntiopettajana (pianon vapaa säestys, orkesterinjohto, vokaali- ja orkesterimusiikin sovitus ja sivusoitinorkesterin johtaminen) sekä opettajainkoulutuslaitoksen vs. yliassistenttina. Samoin hän on toiminut perusopetuksen ja kansalaisopistojen (mm. Joutsa, Karstula, Kouvola) musiikin opettajana (laulu, pianonsoitto, bändisoitto ja teatteri-ilmaisu).
Lisäksi hän on toiminut teatterimuusikkona (koulutus, musiikin johto ja sovitukset) mm. Kouvolan teatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa, Jyväskylän Työväen Teatterissa sekä Kirjurinluodon kesäteatterissa.
Tuuri on johtanut Mieskuoro Metsoja 2004–2017, Lauluyhtye KaruSointia 2005–2007,  Lauluyhtye Lux Auribusta v. 2010 lähtien ja Jyväskylän oopperakuoroa v. 2017 lähtien sekä Mieskuoro Sirkkoja v. 2018 lähtien.
Tuuri on toiminut keikka- ja studiomuusikkona, säveltäjänä ja sovittajana erilaisissa rockin, kansanmusiikin ja klassisen musiikin projekteissa ja levyillä. Näitä ovat esimerkiksi Folk-yhtye Kolmastoista Kuu, rock-yhtyeet Wanha Laine (rock SM-finaalissa 1983) ja Jussi Hakulisen Kinsky ja vanhan musiikin yhtye Vox Minima.
Tuuri on ollut myös musiikkiteknologiaa ja laulua yhdistävän Hubi-kvartetin jäsen v. 2015 lähtien Hubi-kvartetti yhdistelee erilaisia musiikkityylejä ja teknologiaa pyrkien löytämään musiikin uusia horisontteja mieskvartetin ja musahanskan avulla. Muut jäsenet ovat Jukka Louhivuori, Esa Viirret ja Sampo Hankama.
Tuuri on koulutukseltaan filosofian maisteri, pääaineena musiikkikasvatus (1996). Lisäksi hän on suorittanut kuoronjohtaja-muusikon tutkinnon Jyväskylän ammattikorkeakoulussa (2011). Tutkintoon liittyen hän oli vuoden Rennesissä Ranskassa vaihto-oppilaana opettajanaan Régine Theodoresco. Muita opettajia ovat olleet Rita Varonen (kuoronjohto), Riikka Strandman ja Seppo Ruohonen (laulu). Karjaan Vanhan musiikin kurssilla hän opiskeli Veikko Kiiverin johdolla. Lisäksi hän on suorittanut mehiläistarhaajan ammattitutkinnon Pohjoisen Keski-Suomen oppimiskeskuksessa. Hänen harrastuksiaan ovat mehiläistarhaus, purjehdus, lukeminen ja musiikki (mm. kanteleen ja kaksirivisen haitarin soitto).
Aiheesta muualla

Hubi-kvartetti YouTube
Kanariansaarten historia

Kanariansaarten historia alkaa alkuperäisasukkaiden saapumisesta 8000 vuotta sitten. Espanjalaiset valtasivat saaret 1496, ja ovat siitä asti hallinneet niitä.
Varhaisasukkaat ja eurooppalaiset

Ensimmäiset asukkaat olivat ns. guancheja, jotka saapuivat saarille esihistoriallisella ajalla. Heidän alkuperäksi on tulkittu Pohjois-Afrikan berberiheimot, jotka lähivät Saharasta alueen kuivuttua n. 8 000 vuotta sitten. Guanchit olivat jälkeenjääneitä, sillä heillä ei ollut esimerkiksi osaamista kalastaa ja elivät kivikautisissa oloissa vielä eurooppalaisten saavuttua saarille.
Eurooppalaiset ovat tunteneet Kanariansaaret muinaisista ajoista lähtien ja saaret löysi luultavasti Karthagosta kotoisin oleva Hanno Merenkulkija, joka noin vuonna 510 eaa. teki löytömatkan Afrikan länsirannikolla. Saarisista saattoivat kuitenkin tietää jo foinikialaiset. Guanchien asuttamilla Kanariansaarilla kävivät vuosituhansien aikana myös foinikialaiset, kreikkalaiset ja roomalaiset.  1290-luvulta lähtien saarilla vieraili useita merimiehiä Mallorcalta, Portugalista ja Genovasta. Lancelotto Malocello asettui asumaan Lanzarotelle vuonna 1312. Mallorcalaiset pitivät saarella lähetysasemaa vuosina 1350-1400 yhdessä piispan kanssa. Vuonna 1344 paavi kruunasi Kastilian Alfonso X:n jälkeläisen Luis de la Gerdan saaren kuninkaaksi, mutta hän ei koskaan ottanut sitä haltuunsa.
Vuonna 1402 ranskalaiset Jean de Bethencourt ja Gadifer de La Salle kiinnostuivat Kanariansaarista, sillä he toivoivat saavansa saarien johtajuuden. He saivat valloitukseen Kastilian kuninkaan tuen ja rahoituksen. He toisivat saaret Espanjan hallinnon alaisuuteen, mutta saisivat itse oikeuden toimia saarten hallitsijoina.
Valloittajat saapuivat Lanzaroteen vuoden 1402 kesällä. He olivat aseistettuja, joten Lanzaroten hallitsija Guadarfía ymmärsi pian, ettei voitto olisi mahdollinen. Lanzaroten asukkaat antautuivat. Espanjalaisilla ei kuitenkaan ollut yhtä hyvää tuuria muiden saarien kanssa. Gran Canarialla, asukkaat vastustivat espanjalaista hyökkäystä raskaasti mutta vuoteen 1483 mennessä Pedro de Vera, joka johti Espanjan joukkoja, oli saattanut loppuun valloituksen.
Muiden saarten valloitus kuitenkin venyi. Kaikki saaret saatiin valloitettua kokonaan Espanjalle vasta vuonna 1496, kun Teneriffa joutui antautua. Valloitus kesti siis lähes sata vuotta.
Valloituksen jälkeen

Saarten uudet hallitsijat toivat mukanaan sokeriruo’on ja viininviljelyn, espanjalaisten arvokkaat kauppatavarat, ja Kanariansaarten maaperä oli täydellinen niiden viljelyyn. Saarille perustettiin satamia, ja enemmän kauppiaita saapui. Tämä vaurautti saaria entisestään. Rikkaudet houkutteli merirosvojen hyökkäyksiä.
Saarten sokeripohjainen talous kohtasi tiukkaa kilpailua Espanjan Karibian siirtomailta. Sokerin alhaiset hinnat 1800-luvulla aiheuttivat vakavia taantumia saarille. Tänä aikana kehittyi kanarialais-amerikkalainen kauppa, jossa kanarialaisia ​​tuotteita, kuten kokenillia, sokeriruokoa ja rommia, myytiin Amerikkaan. 1800-luvun alusta alkaen Kanariansaarilta muutettiin ahkerasti Amerikan mantereelle, saarien taloudellisen tilanteen huonotessa.
30. marraskuuta 1833 Kanarian saarten maakunta perustettiin ja pääkaupunki julistettiin Santa Cruz de Tenerifeksi. Las Palmas de Gran Canarian ja Santa Cruz de Tenerifen kaupunkien välinen kilpailu saarten pääkaupungin tittelistä johti saariston jakamiseen kahdeksi maakunnaksi 23. syyskuuta 1927.
1900-luku

Vuonna 1912 infrastruktuuriprojektit kuten lentokenttä ja moottoritiet muodostivat perusteen turistiteollisuuden perustamiselle.
Vuonna 1936 Francisco Franco nimitettiin Kanariansaarten komentajaksi. Franco otti nopeasti saariston haltuunsa Espanjan sisällissodassa, lukuun ottamatta muutamaa vastarintapistettä La Palmassa ja Vallehermoson kaupungissa La Gomeralla. Vaikka saarilla ei koskaan ollut sotaa, sodan jälkeinen poliittisen erimielisyyden tukahduttaminen Kanariansaarilla oli ankaraa.
Toisen maailmansodan aikana Winston Churchill valmisteli suunnitelmia Kanariansaarten valloittamiseksi. Suunniteltu operaatio tunnettiin nimellä Operation Pilgrim.
Ifnin sodan aikana Francon hallinto perusti saarille keskitysleirejä vangitakseen epälojaalisuudesta Espanjalle epäiltyjä. Näille leireille oli ominaista pakkotyövoiman käyttö infrastruktuurihankkeissa ja erittäin epähygieeniset olosuhteet, jotka johtivat tuberkuloosin laajaan esiintymiseen. Saaret avautuivat hiljalleen turisteille 1900-luvun keskiosissa. Francon kuoltua Espanjan kuningaskunta myönsi vuonna 1982 Kanariansaarille itsehallinnon.
Las Palmasin satama vuonna 1912.
Kauste

Kauste tarkoittaa seuraavia:
Kauste, kylä Viron Hiidenmaalla
Sukunimi

Aku Kauste (s. 1979), curlingpelaaja
Gunnar Kauste (vuoteen 1933 Gauffin, 1907–1991), yritysjohtaja, maanviljelysneuvos
Juulia Kauste (s. 1967), taidehistorioitsija ja taidemuseon johtaja
Mikki Kauste (s. 1971), popyhtye Egotripin laulusolisti ja kosketinsoittaja
Oona Kauste (s. 1988), curlingpelaaja, Aku Kausteen sisar
Virve Kauste (o.s. Lahtinen, s. 1952), näyttelijä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kauste”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kari Jylhä

Kari Juhani Jylhä (13. syyskuuta 1939 Tampere – 26. toukokuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Jylhä opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1960–1965. Hän debytoi vuonna 1965 informalistisilla maalauksilla. Vuonna 1964 Jylhä oli tutustunut Tukholman Moderna museetissa yhdysvaltalaiseen pop-taiteeseen, jonka myötä hän siirtyi taiteessaan valokuvapohjaiseen uusrealismiin. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä pop-taiteilijana Galleria Pinxissä Helsingissä 1967.
Vuodesta 1966 Jylhä osallistui yhteisnäyttelyihin Suomessa ja vuodesta 1968 ulkomailla, muiden muassa Pohjoismaissa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Vuonna 1974 hän oli mukana Ateneumin taidemuseon realismiin keskittyneessä ARS 74-näyttelyssä. Jylhän teoksia on muiden muassa Kiasman, Sara Hildénin taidemuseon, Suomen valtion ja useiden kaupunkien kokoelmissa.
Jylhä toimi opettajana Lahden Taidekoulussa 1973 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1974–1977. Hän toimi vuodesta 1961 taidekriitikkona useissa lehdissä, muun muassa Keskisuomalaisessa ja Uudessa Suomessa. 1980-luvun puolivälissä Jylhä toimi Suomi–DDR-Seuran varapuheenjohtajana.
Vuonna 1997 Jylhälle myönnettiin Pro Finlandia -mitali. Hän oli Suomen Taiteilijaseuran kunniapuheenjohtaja ja Taidemaalariliiton kunniajäsen.
Jylhän vanhemmat olivat toimittaja, kirjailija Heikki Jylhä ja toimittaja Rakel Jylhä (o.s. Rikkonen). Jylhä oli kahdesti naimisissa. Hänen toinen puolisonsa oli kirjailija Orvokki Autio vuodesta 1976. Jylhä kuoli tapaturmaisesti 26. toukokuuta 2013.
Palkinnot ja tunnustukset

Valtion kuvataidepalkinto 1969
Nuoren Voiman Liiton kultainen ansiomerkki 1980
Die Ehrennadel für Verdienste um die Freundschaft der Völker, hopeinen, DDR 1979, kultainen 1984
Medaille für Verdienste um die Freundschaft der Völker, DDR 1987
Suomen Taiteilijaseuran 125-v. juhlamitali
Pro Finlandia 1997
Kuvataidejärjestöjen liiton tunnustuspalkinto 2002
Kuvaston Erik Enroth -palkinto 2006
Lähde
Kari Johansson

| Kari Johansson |
| --- | --- |
 Johansson 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. helmikuuta 1947 (ikä 77) Turku
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1965–1978
Seurat:  Turun Toverit Turun Palloseura
Kari Kalervo Johansson (s. 15. helmikuuta 1947 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa- ja sittemmin liigassa vuodet 1965–1978 voittaen yhden Suomen-mestaruuden ja yhteensä viisi SM-mitalia. Johansson edusti suurimman osan urastaan Turun Tovereita. Kolme viimeistä kautta hän pelasi TPS:n riveissä. TuTon mukaan Johansson oli joukkueensa "hyökkäyspelin sielu". Hän oli kahdesti sen paras pistemies ja pysyi muinakin kausina kärkikolmikossa. Suomen maajoukkueessa Johansson pelasi 57 ottelua, sekä edusti kerran olympialaisissa ja kahdesti MM-kilpailuissa. Maajoukkuetasolla hän muodosti hyökkäysketjun yhdessä TuTon pelikavereidensa Henry Lepän ja Kari Torkkelin kanssa.
Johanssonin sarjaura pelaajana päättyi selkävaivoihin I-divisioonassa kautena 1983–1984. Tämän jälkeen Johansson siirtyi Raimo Määttäsen apuvalmentajaksi Turun Tovereihin ja myöhemmin toimi TPS:n A-nuorten- sekä Salo HT:n pää- ja apuvalmentajana.
Tilastot ja saavutukset

| Kausi | Sarja | Seura | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1964‑1965 | Suomensarja | TuTo | 13 | 9 | 1 | 10 | 2 |
| 1965-1966 | SM-sarja | TuTo | 20 | 7 | 5 | 12 | 2 |
| 1966-1967 | SM-sarja | TuTo | 22 | 7 | 9 | 16 | 10 |
| 1967-1968 | SM-sarja | TuTo | 20 | 12 | 11 | 23 | 8 |
| 1968-1969 | SM-sarja | TuTo | 22 | 11 | 15 | 26 | 8 |
| 1969-1970 | SM-sarja | TuTo | 22 | 9 | 17 | 26 | 12 |
| 1970-1971 | SM-sarja | TuTo | 22 | 13 | 6 | 19 | 12 |
| 1971-1972 | SM-sarja | TuTo | 31 | 18 | 6 | 24 | 16 |
| 1972‑1973 | SM-sarja | TuTo | 34 | 13 | 13 | 26 | 12 |
| 1973‑1974 | SM-sarja | TuTo | 35 | 20 | 25 | 45 | 12 |
| 1974‑1975 | SM-sarja | TuTo | 32 | 12 | 16 | 28 | 11 |
| 1975-1976 | SM-liiga | TPS | 36 | 15 | 23 | 38 | 4 |
| 1976-1977 | SM-liiga | TPS | 36 | 13 | 11 | 24 | 12 |
| 1977-1978 | SM-liiga | TPS | 29 | 6 | 13 | 19 | 8 |
| 1983‑1984 | I-divisioona | TuTo | 33 | 11 | 15 | 26 | 6 |
| YHT. (SM) |  |  | 361 | 156 | 170 | 326 | 127 |
Suomen-mestaruus 1976 (TPS)
1 SM-hopea (TPS 1977)
3 SM-pronssia (TuTo 1968, 1970, TPS 1978)
2x TuTon paras pistemies (1968, 1969)
Umbar

Umbar on fiktiivinen paikka J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maassa. Se on suuri satama Gondorin eteläpuolella.
Umbar oli tunnettu laivastostaan ja Umbarin asukkaita kutsuttiin yleisesti Umbarin merirosvoiksi.
Vuonna 2758 Kolmatta aikaa Umbar liittyi massiiviseen yhteishyökkäykseen Haradin joukkojen rinnalle Gondoria ja Rohania vastaan.
Umbarin laivasto tuhoutui suurelta osin 29 vuotta myöhemmin kun Aragorn (esiintyi silloin peitenimellä Thorongil) Gondorin käskynhaltijan Ecthelion II:n komennossa johti joukkonsa etelään ja poltti Umbarin tappaen samalla sataman kapteenin.
Sormuksen sodan aikaan Umbar ei ollut vielä täysin toipunut tästä tappiosta, mutta kykeni silti lähettämään "viisikymmentä suurta alusta ja lukemattomia pienempiä aluksia" Gondorin rannikon kimppuun ja vetämään puoleensa merkittävät joukot Minas Tirithstä. Umbar hävisi jälleen Aragornille sekä Kuolleiden Armeijalle. Barad-dûrin kaatumisen myötä heikentynyt ja voitettu Umbar lopulta menetti itsenäisyytensä ja alistui kuningas Elessarin kruunun alle.
Umberto Chiacchio

| Umberto Chiacchio |
| --- | --- |
 Umberto Chiacchio.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. helmikuuta 1930 (ikä 94) Grumo Nevano, Italia
Kuollut: 18. lokakuuta 2001 (71 vuotta) Massa Lubrense, Italia
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  poliitikko
Umberto Chiacchio (8. helmikuuta 1930 Grumo Nevano – 18. lokakuuta 2001) oli italialainen äärioikeistolainen poliitikko. 
Vuonna 1972 hänet valittiin parlamenttiin Italian sosiaalinen liikeissa (MSI) ja hän oli valtiovarainministeriön rahoituskomission jäsen.
Kannuslampi (Soini)

| Kannuslampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Soini
Koordinaatit:  62°43′11″N, 24°08′56″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kolunjoen valuma-alue (35.46)
Laskuoja:  oja Teeripuroon 
Järvinumero:  35.461.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  183,4 m  
Rantaviiva:  1,491 km  
Pinta-ala:  2,565 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKannuslampi 
Kannuslampi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Teeriperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjoen alaosan alueeseen (35.461) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 183,4 metriä mpy.
Vapauden peruskirja

ANC:n Vapauden peruskirjan 10-vuotisjuhliin julkaisema kirja, joka sisälsi Ruth Firstin esipuheen.
Vapauden peruskirjan muistomerkki Kliptownissa.
Vapauden peruskirja (engl. Freedom Charter) on ANC:n, SAIC:n, Värillisten kansalliskongressin ja Etelä-Afrikan ammattijärjestöjen keskusliitton SACTU:n yhteinen asiakirja, jota  käsiteltiin 25. - 26. kesäkuuta 1955 suuressa kansankongressiksi kutsutussa kokouksessa pienessä Kliptownin kylässä lähellä Sowetoa. Kokoukseen osallistui yli 3 000 delegaattia. Vaikka poliisi hajotti kokouksen ennen kuin peruskirja ehdittiin kokonaisuudessaan hyväksyä, suurin osa sen pykälistä ehdittiin vahvistaa. Vapauden peruskirja edusti järjestöjen yhteistä visiota uudesta, demokraattisesta Etelä-Afrikasta.
Vapauden peruskirjan lähtökohtana oli, että Etelä-Afrikan tulisi olla roduton yhteiskunta, jossa millään kansanryhmällä ei olisi erityisoikeuksia tai -vapauksia. Kaikkia ihmisiä tulisi myös kohdella lain edessä tasavertaisesti ja maa tulisi jakaa niiden kesken, jotka viljelevät sitä. Vapauden peruskirjan mukaan kansan tulisi myös "saada osuus maan varallisuudesta", mikä usein, erityisesti Kansallispuolueen propagandassa, tulkittiin kaikkien maassa toimivien yritysten sosialisoimiseksi.
Vastuuarkku

Vastuuarkku on uitossa käytetty rakennelma, jonka tarkoituksena on pitää puita ohjaavat puomit paikoillaan virtaavassa vedessä. Rakenteeltaan ne ovat yleensä loivan kartion muotoisia nelikulmaisia hirsikehikoita, jotka on täytetty kivillä. Uiton loputtua suurin osa niistä on jo purettu vesiliikennettä haittaavina ja maisemaa rumentavina.
Kangasala-talo

| Kangasala-talo |
| --- | --- |

Osoite:  Kuohunharjuntie 6
Sijainti:  Kuohunlahti, Kangasala
Koordinaatit:  61°27′48″N, 024°04′23″E
Rakennustyyppi:  konserttitalo
Valmistumisvuosi:  2014
Suunnittelija:  Mikko Heikkinen ja Markku Komonen,
Julkisivumateriaali:  betoni
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kangasala-talo on Kangasalan keskustaan syksyllä 2014 valmistunut rakennus, jossa on kaupunginvaltuuston ja -hallituksen kokoustilat sekä kulttuurikeskus. Talossa on monitoimisali, ja talo on rakennettu etenkin musiikkia ja teatteria varten sekä kuvataiteen tarpeisiin. Kulttuurikeskuksessa avautui tammikuussa 2015 taidemuseo, ja siinä on myös vaihtuvien näyttelyiden tila. Talon eteen on sijoitettu Kimmo Pyykön pronssiveistos Dialogi. Rakennuksesta on yhteys vuonna 2010 valmistuneeseen Kangasalan kirjastoon.
Talon rakentaminen ja hallinnointi

Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Mikko Heikkinen ja Markku Komonen, jossa hanketta on vetänyt arkkitehti Markku Puumala. Rakennuksen julkisivu on patentoidulla menetelmällä käsiteltyä betonia, jonka pinta on tummanruskeaa ja vaikuttaa ruosteiselta. Talon suunnittelussa on avustanut kuvanveistäjä Pertti Kukkonen. Talon kustannukset olivat noin 12 miljoonaa euroa ja kunnan toiminta-avustus talolle on noin puoli miljoonaa euroa vuodessa. Talon toimintaa hoitaa vuonna 2013 perustettu Kangasala-talo Oy, jonka toimitusjohtajana on musiikin maisteri Timo Kotilainen.
Kangasala-talo valittiin Vuoden 2015 betonirakenteeksi.
Kangasala-sali

Kangasala-talon monitoimisali, jota kutsutaan Kangasala-saliksi, on 290-paikkainen. Salin seinällä on Kimmo Pyykön reliefi Mielen maisema. Talossa on konsertteja varten Steinway-flyygeli.
Kangasala-sali > Konsertteja

Baritoni Jorma Hynninen ja pianisti Ilkka Paananen 3.2.2015
Ville Leinonen 18.4.2015