Inkojen arkkitehtuuri
Ominaispiirteet

Inkojen rakennukset oli tehty yhteenmuuratuista luonnonkivistä tai osittain työstetyistä lohkareista. Myös kiviperustoille muuratut savitiilirakennukset olivat melko yleisiä. Rakennuksiin käytetty materiaali riippui kulloisestakin asuinympäristöstä. Rannikolla esimerkiksi käytettiin paljon isoja, suorakaiteen muotoisia savitiiliä, kun taas Andien vuoristolla luonnonkivet olivat suosittu materiaali. Yleisin muoto rakennuksissa oli yksinkertainen suorakaide, eikä tämän tyyppisissä taloissa ollut lainkaan sisäseiniä. Puupaalutetun katon päällinen oli punottu heinästä. Perusrakenteen lisäksi oli muitakin variaatioita, kuten harjakattoisia taloja, joiden huoneet oli osittain avoseinäisiä tai pitkittäin seinällä jaettuja. Suorakaiteen muotoisia rakennuksia käytettiin varsin erilaisiin toimintoihin, aina vaatimattomista taloista palatseihin ja temppeleihin. Valtakunnan syrjäisemmiltä alueilta on löydetty myös muutamia kaarevaseinäisiä rakennuksia.
Kaksikerroksiset rakennukset olivat harvinaisia. Jos sellainen rakennettiin, sisäänkäynti toiseen kerrokseen tapahtui yleensä ulkopuolelta tikkaiden tai korkeammalla olevan maanpinnan kautta - sisätiloissa ei käytetty portaita. Seinien aukot, kuten ovet, säilytystiloina käytetyt syvennykset ja ikkunat olivat usein puolisuunnikkaan muotoisia, ja ne saattoivat olla sijoitettu koristeellisesti linjaan. Muunlainen rakennusten ehostus oli niukkaa. Osa seinistä oli maalattu tai koristeltu metallisilla laatoilla. Toisinaan seinistä on löydetty pieniä kaiverrettuja eläimiä tai geometrisiä kuvioita.
Yleisin yhteisasumismuoto inkojen arkkitehtuurissa oli kancha, jossa suorakulmaisen "aitauksen" sisällä oli vähintään kolme suorakaiteen muotoista rakennusta, jotka oli sijoitettu symmetrisesti keskellä olevan pihan ympärille. Kancha-yksiköt palvelivat useissa eri käyttötarkoituksissa. Ne muodostivat yleisen asutuksen perustan, johon kuuluivat sekä asuintalot että temppelit ja palatsit. Lisäksi useampia kanchoja saatettiin rakentaa yhteen uusien asuinalueiden muodostamiseksi. Todisteita tämän rakennustyylin merkittävyydestä on edelleen näkyvissä inkojen pääkaupungissa Cuscossa, jonka keskusta itsessään on yksi suuri kancha. Alueeseen kuuluu Qurikanchan aurinkotemppeli ja muita inkapalatseja. Parhaiten säilyneitä esimerkkejä kanchatyylisestä rakentamisesta on Urubambajoen varrella olevassa inkojen aikanaan asuttamasta Ollantaytambon kaupungissa.
Inkojen arkkitehtuuri on laajalti tunnettu omintakeisesta rakennustyylistä, jossa tarkasti muotoillut kivet on muurattu tiiviisti yhteen ilman laastia. Maineesta huolimatta suurin osa rakennuksista oli tehty kuitenkin luonnonkivistä ja savitiilistä mutalaastia apuna käyttäen. 1940-luvulla yhdysvaltalainen arkeologi John H. Rowe luokitteli inkojen hienostuneen muuraustyylin kahteen tyyppiin: säännölliseen, jossa käytettiin suorakaiteen muotoisia kiviä, ja monikulmaiseen, joka koostui eri muotoisista kivistä. Neljäkymmentä vuotta myöhemmin perulainen arkkitehti Santiago Agurto perusti neljä alatyyppiä jakamalla Rowen tyypit uudelleen:
Solumainen rakenne, monikulmaisten kivien muuraus (ei laastia): pienet lohkareet
Massiivinen rakenne, monikulmaisten kivien muuraus (ei laastia): erittäin suuret kivet
Suorakulmaisten kivien muuraus (mutalaasti): kiviä ei ole aseteltu suoraan linjaan keskenään
Suorakulmaisten kivien muuraus (mutalaasti): kivet on aseteltu tasaisiin vaakariveihin
Kahta ensimmäistä tyyppiä käytettiin tärkeisiin rakennuksiin ja ulkoseiniin, kun taas kaksi viimeistä tyyliä oli käytössä enimmäkseen pengerviljelmiä tukevissa seinissä ja jokiin tehdyissä kanavissa.