stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Soluviestintä

EGFR-signalointitie
Soluviestintä eli solusignalointi tarkoittaa soluun suuntautuvaa viestintää ja siihen reagointia. Solut muuttavat toimintaansa ympäristöstä saapuvien viestien mukaisesti. Monisoluisten eliöiden solujen täytyy jatkuvasti viestiä keskenään pystyäkseen toimimaan kokonaisuutena. Kukin solu reagoi viesteihin sen mukaan, millaiseksi solu on yksilönkehityksen aikana erilaistunut. Myös yksisoluiset eliöt viestivät toisilleen. Esimerkiksi Saccharomyces cerevisiae -hiiva viestii olevansa valmis fuusioitumaan toisen hiivan kanssa.
Tyypillisessä soluviestintätapahtumassa solun luo saapuu jokin signaalimolekyyli, esimerkiksi hormoni, joka sitoutuu solun pinnalla olevaan reseptoriin. Reseptori aktivoi jonkin solun sisällä olevan molekyylin, joka kuljettaa signaalia eteenpäin. Usein signaali päätyy tumaan säätelemään geenien toimintaa. Erilaisia signalointiteitä on suuret määrät.
Solujen keskinäinen viestintä

Monisoluisen eliön soluilla on monia kommunikointitapoja. Signaalimolekyylinä voi toimia esimerkiksi proteiini, aminohappo, steroidi tai liuennut kaasu kuten hiilimonoksidi. Signaalimolekyylin vastaanottaa kyseiseen signaaliin erikoistunut proteiinireseptori. Reseptori voi sijaita solukalvon pinnalla, mutta myös tumassa mikäli signaalimolekyyli voi kulkeutua solukalvon läpi. Esimerkiksi steroidit läpäisevät kalvoja.
Viestintätapoja voidaan jakaa seuraavasti:
a. Kontaktiviestintä
Viestivien solujen on oltava lähekkäin. Signaalimolekyyli on sitoutuneena solun pinnalle, eli kohdesolun on oltava läheisessä kontaktissa signaloivaan soluun.
etenkin: immuunivaste, yksilönkehitys
b. Paikallinen viestintä
Solu vapauttaa signaalimolekyylejä ympäristöönsä, josta ne kulkeutuvat lähellä olevien solujen reseptoreille.
c. Synaptinen viestintä
Hermosolujen synapseissa tapahtuvaa viestintää.
hyvin nopeaa viestintää
d. Endokriininen viestintä
Signaalimolekyylit (hormonit) vapautuvat sisäeritysrauhasista ja kulkeutuvat verenkierron mukana kohdesoluihin.
suhteellisen hidasta viestintää
Solu saattaa myös signaloida itselleen, eli vapauttaa signalointiaineita ja sitoa niitä omiin reseptoreihinsa. Tällainen autokriininen signalointi on voimakkainta kun solut signaloivat ryhmässä. Tällöin naapurisolunkin lähettämiä signaalimolekyylejä päätyy soluun ja vahvistaa signaalin perillepääsyä. Ilmiö saattaa selittää havaintoja, joissa ryhmä soluja muuttaa toimintaansa signaalien vuoksi, mutta yksittäinen solu ei näytä reagoivan signaaleihin. Myös syöpäsolut käyttävät autokriinista viestintää lietsomaan kasvuaan.
Aukkoliitokset mahdollistavat pienten signalointimolekyylien kulkeutumisen suoraan solusta toiseen.
Reseptorit solun pinnalla

Solukalvon pinnalla voi olla kolmenlaisia reseptoreja, jotka vastaanottavat signaalin:
1. Ionikanavakytkentäiset reseptorit
Signaalimolekyylin kiinnittyminen reseptoriin aikaansaa ionikanavan aukeamisen.
synapseissa
2. G-proteiini-kytkentäiset reseptorit
Signaalimolekyylin kiinnittyminen reseptoriin aikaansaa G-proteiinin aktivoitumisen. G-proteiini välittää signaalin eteenpäin.
Yleisin reseptorityyppi eläimissä.
3. Entsyymikytkentäiset reseptorit
Itse reseptori toimii entsyyminä, jonka signaalimolekyyli virittää lähettämään signaalia eteenpäin
tai
reseptoriin on suoraan kiinnittyneenä entsyymiin, joka aktivoituu kun signaalimolekyyli sitoutuu reseptoriin.
kasvien yleisin reseptorityyppi
Signaalinvälittäjät solun sisällä

Signaali on välitettävä eteenpäin reseptorilta solun pinnalta. Tätä työtä hoitavat solunsisäiset signaalimolekyylit. Signaalimolekyylit voivat olla pieniä kuten cAMP tai kalsiumionit. Pieniä solunsisäisiä signaalimolekyylejä kutsutaan toisioläheteiksi. Erilaiset proteiinit sen sijaan ovat suuria solunsisäisinä signaalimolekyyleinä.
Solunsisäisillä signalointiproteiineilla on erityylisiä tehtäviä: jotkin yksinkertaisesti siirtävät signaalin seuraavalle signalointitien jäsenelle, jotkin kuljettavat signaalin solulimasta tumaan, toiset muodostavat eräänlaisen muuntimen jonka avulla signaali välittyy erityyliseltä proteiinilta toiselle, jotkin lisäävät signaalin tehoa, eräät muuntavat signaalin erilaiseen muotoon, jotkin levittävät signaalin muillekin signalointiteille ja jotkin yhdistävät eri signalointiteiden signaaleja.
Esimerkkejä

Jak-STAT on hyvin tunnettu entsyymikytkentäinen signalointitie. Kuvassa signaalimolekyyli (punainen kolmio) kiinnittyy reseptoriin (vihreä) solukalvolla. Kiinnittyminen aktivoi Jak-entsyymit (keltaisella), jotka puolestaan aktivoivat STAT-entsyymit (sinisellä). STAT-entsyymit muodostavat parin, joka kulkeutuu tumaan ja aktivoi geenin. Jak-STAT -signalointitie on esimerkki nopeasta signaloinnista, jossa viesti välittyy tumaan harvojen välikäsien kautta.
Soluviestintään osallistuu usein lukuisia molekyylejä. Myös Jak-STAT -signalointitiehen liittyy laaja joukko säätelyproteiineja.
Soluviestinnän häiriöt

Joskus soluun saapuva viesti ei mene loppuun asti perille. Tämä voi johtua monista eri syistä. Signaalimolekyylin reseptori tai solunsisäinen signalointiproteiini voi olla inaktivoitunut. Signaalimolekyyli myös saatetaan, joskus reseptoreineen, tuhota solussa signaalin saavuttua. Joskus solussa on erityisiä proteiineja, joiden tehtävänä on katkaista signaalitien kulku. Esimerkiksi syöpäsolut eivät reagoi moniin niille tarkoitettuihin viesteihin. Sen sijaan syöpäsolut vahvistavat signalointiteitä, jotka aiheuttavat solun jakautumista ja siis kasvaimen kasvua.
Signaalien hylkääminen kuuluu myös normaaliin solun toimintaan, sillä kaikkien solujen ei kuulukaan vastata kaikkiin signaaleihin. Solut erilaistuvat yksilönkehityksessä vastaamaan tiettyihin signaaleihin ja niihinkin usein eri tavalla kuin toisin erilaistuneet solut.
D3-vitamiini on yksi endokriinisistä signalointimolekyyleistä
Jak-STAT -signalointitien pääkomponentit
Paximádia

Paximádian saaret Kreetalta nähtynä, vasemmalla Mikró Paximádi ja oikealla Megálo Paximádi.
| --- | --- |
Sijainti:  35°00′28″N, 24°35′49″E, Ágios Vasíleios Réthymno, Kreeta Kreikka
Vesialue:  Messaránlahti
Korkein kohta:  175 m
Pinta-ala:  1,317 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Paximádia (kreik. Παξιμάδια), antiikin Letoai (m.kreik. Λητώαι, Lētōai, myös Λητῴα, Lētōa; lat. Letoae) ja Dionysoi (m.kreik. Διόνυσοι), on kahden pienen Kreikan saaren ryhmä, joka kuuluu Kreetan saariin. Saaret ovat lännenpuoleinen Megálo Paximádi ja idänpuoleinen Mikró Paximádi. Saarten yhteispinta-ala on noin 1,317 neliökilometriä ja ne ovat asumattomia. Hallinnollisesti Paximádian saaret kuuluvat Ágios Vasíleioksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Paximádian saaret sijaitsevat Libyanmereen kuuluvan Messaránlahden suulla Kreetan etelärannikon edustalla noin 6,5 meripeninkulmaa (noin 12 kilometriä) Agía Galínin kylästä etelään. Ne luetaan kuuluvaksi Saktoúrian kyläyhdyskuntaan. Saarten yhteispituus on noin 3 kilometriä. Saaret erottaa toisistaan kapea salmi nimeltä Bo(u)gázi (Μπο(υ)γάζι). Saarilla on hiekkarantaa ja niille tehdään turistiretkiä Kreetan etelärannikon kylistä.
Antiikin aikana saaret tunnettiin Leton mukaan nimellä Letoai ja Dionysoksen mukaan nimellä Dionysoi. Saarten nykyinen nimi tarkoittaa "Korppuja" (kuivia leipiä). Paikalliset viittaavat saariin joskus myös nimellä Elefantáki (Ελεφαντάκι, ”Pieni Elefantti”), koska Kreetalta katsottuna niiden voidaan katsoa muistuttavan makaavaa norsua.
Saaret

Saariparin saaret ovat:
|  | Nimi | Sijainti | Pinta-ala (km²) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Megálo Paximádi (Μεγάλο Παξιμάδι, ”Suuri Paximádi”) eli  Paximádia éna (Παξιμάδια ένα, ”Paximádia yksi”) | 35°00′18″N, 24°35′04″E | 0,712 |
| 2 | Mikró Paximádi (Μικρό Παξιμάδι, ”Pieni Paximádi”) eli Paximádia dýo (Παξιμάδια δύο, ”Paximádia kaksi”) | 35°00′34″N, 24°36′12″E | 0,605 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paximádia Wikimedia Commonsissa
Kreetan saaret
| --- | --- |
Pääsaari:  Kreeta
Alisaariryhmät:   Dionysadit Dragonáda  Gianysáda  Paximáda 
Muut pienemmät saaret:   Aféntis Christós  Ágioi Pántes  Ágioi Theódoroi  Ágios Nikólaos  Ágria Gramvoúsa  Agriómandra  Chrysí  Día  Elafonísi  Elása  Fotiá  Gávdos  Gavdopoúla  Gkrántes Paximádi  Prasonísi  Savoúra  Ímeri Gramvoúsa  Kárga  Kolokythiá  Konída  Koufonísi  Kymó  Kyriamádi  Lazaréta  Léon  Loutró  Makronísi  Makrouló  Mármaros  Mikronísi, Iraklion  Mikronísi, Lasíthi  Móchlos  Palaiósouda  Paximádia Megálo Paximádi  Mikró Paximádi  Pontikonísi  Pseíra  Síderos  Soúda  Spinalónga  Strongyló  muita saaria
USS PC-1259

| USS PC-1259 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Luders Marine Construction Company, Stamford, Connecticut
Kölinlasku:  28. tammikuuta 1944
Laskettu vesille:  7. lokakuuta 1944
Palveluskäyttöön:  6. maaliskuuta 1945
Loppuvaihe:  Portugalille
Tekniset tiedot
Uppouma:  280 brt
Pituus:  53,34 m
Koneteho:  2 000 hv
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  59
Aseistus
Aseistus:  1 × 3" ilmatorjuntatykki 1 × 40 mm ilmatorjuntatykki 3 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä
USS PC-1259 oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1944 vesillelaskettu PC-461-luokan partioalus.
Valmistus

Alus tilattiin 18. toukokuuta 1942 Luders Marine Construction Companyltä Stamfordista Connecticutista, missä köli laskettiin 28. tammikuuta 1944. Alus laskettiin vesille 7. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 6. maaliskuuta 1945.
Palvelus

Yhdysvaltain laivasto poisti aluksen palveluksesta pian toisen maailmansodan jälkeen ja se luovutettiin Portugalille.
NRP São Vicente

Portugalin laivasto otti 1948 aluksen palvelukseen nimellä NRP São Vicente. Alus on poistettu palveluksesta joko vuonna 1968 tai 1969.
Pauleta

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Pedro Miguel Carreiro Resendes
Syntymäaika: 28. huhtikuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Ponta de Algada, Portugali
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 180 senttimetriä
Junioriseurat
1990–1992: Santa Clara
1992–1994: Operário
1994: Angrense
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995 | Micaelense | 23 | (17) |
| 1995–1996 | Estoril | 30 | (23) |
| 1996–1998 | Salamanca | 64 | (34) |
| 1998–2000 | Deportivo La Coruña | 58 | (18) |
| 2000–2003 | Bordeaux | 98 | (65) |
| 2003–2008 | Paris Saint-Germain | 168 | (76) |
| 2010–2011 | São Roque | 2 | (4) |
| Yhteensä | Yhteensä | 443 | (237) |
Maajoukkue
| 1997–2006 | Portugali | 88 | (47) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Portugali 2004 |  |  |
Pedro Miguel Carreiro Resendes, pelaajanimeltään Pauleta, (s. 28. huhtikuuta 1973 Ponta Delgada, Azorit, Portugali) on entinen portugalilainen jalkapalloilija.
Seurajoukkueura

Pauleta aloitti jalkapallouransa pienistä paikallisista seuroista, joista hän vähitellen siirtyi ammattilaisseuroihin. Hän pelasi yhden kauden Portugalin toiseksi ylimmällä sarjatasolla ja kaksi kautta Espanjan toiseksi ylimmällä sarjatasolla, kunnes hän siirtyi espanjalaiseen suurseuraan Deportivo de La Coruñaan. Siellä hän teki 18 maalia 58:ssa ottelussa. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi Ranskaan FC Girondins de Bordeaux'hon, jossa hänen ensimmäinen kautensa oli huikea. Hän voitti liigan maalipörssin 21:llä osumallaan, ja pelaajat ja valmentajat palkitsivat hänet kauden jälkeen liigan parhaana pelaajana. Vuonna 2003 hän siirtyi toiseen ranskalaisseuraan, Paris Saint-Germainiin, jonka pelaajana hän on voittanut Ranskan cupin kahdesti.
Pauleta päätti pitkän uransa PSG:ssä kauden 2007-2008 jälkeen. Hän pelasi urallaan pariisilaisseurassa 167 liigaottelua, teki 106 maalia ja on seuran historian paras maalintekijä. Kaudeksi 2008-2009 Pauletalle tarjottiin sopimusta muun muassa AS Monacosta, mutta hän kieltäytyi.
Maajoukkueura

Portugalin maajoukkueessa Pauleta pelasi ensi kerran Armeniaa vastaan vuonna 1997. Ensimmäisen pelin avauskokoonpanossa hän pelasi kuitenkin vasta vuonna 1999 Alankomaita vastaan, ja ensimmäisen maalinsa hän teki samana vuonna Azerbaidžania vastaan. Vuodesta 2000 lähtien hän oli vakiokalustoa aloituskokoonpanossa. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2000, MM-kilpailuissa 2002, joissa hän teki hattutempun Puolaa vastaan, EM-kilpailuissa 2004 ja MM-kilpailuissa 2006, joihin lopetti maajoukkueuransa.
Pauleta oli Portugalin maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä 47 maalilla, kunnes Cristiano Ronaldo ohitti hänet vuonna 2014. Maaotteluita hän pelasi 89.
Aiheesta muualla

Pauleta 2006 MM-kisojen sivuilla (englanniksi)
Pauleta FootballDatabase-tietokannassa (englanniksi)
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 Baía |
2 J. Costa |
3 Rui Jorge |
4 Vidigal |
5 Couto |
6 Sousa |
7 Figo |
8 Pinto |
9 Sá Pinto |
10 R. Costa |
11 Conceição |
12 Espinha |
13 Dimas |
14 Xavier |
15 Costinha |
16 Beto |
17 Bento |
18 Pauleta |
19 Capucho |
20 Secretário |
21 Nuno Gomes |
22 Quim |
Valmentaja Coelho
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Baía |
2 J. Costa |
3 Xavier |
4 Caneira |
5 Couto |
6 Sousa |
7 Figo |
8 Pinto |
9 Pauleta |
10 R. Costa |
11 Conceição |
12 Viana |
13 Andrade |
14 Barbosa |
15 Nelson |
16 Ricardo |
17 Bento |
18 Frechaut |
19 Capucho |
20 Petit |
21 Nuno Gomes |
22 Beto |
23 Rui Jorge |
Valmentaja Oliveira
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Ricardo |
2 Ferreira |
3 Rui Jorge |
4 Andrade |
5 Couto |
6 Costinha |
7 Figo |
8 Petit |
9 Pauleta |
10 Costa |
11 Simão |
12 Quim |
13 Miguel |
14 Valente |
15 Beto |
16 Carvalho |
17 Ronaldo |
18 Maniche |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Nuno Gomes |
22 Moreira |
23 Postiga |
Valmentaja Scolari
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Ricardo |
2 Ferreira |
3 Caneira |
4 Costa |
5 Meira |
6 Costinha |
7 Figo |
8 Petit |
9 Pauleta |
10 Viana |
11 Simão |
12 Quim |
13 Miguel |
14 Valente |
15 Boa Morte |
16 Carvalho |
17 Ronaldo |
18 Maniche |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Nuno Gomes |
22 Santos |
23 Postiga |
Valmentaja Scolari
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Keijo Pehkonen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Clermont-Ferrand 1987 | 57 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tampere 1987 | 57 kg |  |
|  Kultaa | Oulu 1989 | 57 kg |  |
|  Pronssia | Pireus 1986 | 57 kg |  |
Keijo Tapio Pehkonen (s. 11. marraskuuta 1964 Heinola) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka voitti 1980-luvulla kahdesti Euroopan mestaruuden.
Ensimmäisen Suomen mestaruutensa Heinolan Iskua edustanut Keijo Pehkonen voitti vapaapainissa 48-kiloisena juniorina 1980. Vuosikymmenen jälkipuoliskolla hän oli kasvanut 57-kiloiseksi ja hankki suurimmat saavutuksensa kreikkalais-roomalaisessa painissa. EM-mitaleille hän ylsi ensi kerran Ateenassa 1986, josta tuli pronssia. Tampereen EM-kisoissa 1987 Pehkonen kruunattiin mestariksi, kun finaalissa kukistui Bulgarian Emil Ivanov. Saman vuoden MM-kisoissa Clermont-Ferrandissa Pehkonen sai pronssia voitettuaan mitaliottelussa Yhdysvaltain Anthony Amadon pistein 11–7. Neljännen arvokisamitalinsa Pehkonen saavutti Oulun EM-kisoissa 1989, kun hän kukisti loppuottelussa jälleen Emil Ivanovin.
Saavutuksia

Olympiakisoissa kreikkalais-roomalaisessa painissa seitsemäs 1992, karsiutui alkukierroksilla 1988 (sarja 57 kg)
MM-pronssia kreikkalais-roomalaisessa painissa 1987 (sarja 57 kg)
EM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1987 ja 1989 (sarja 57 kg)
EM-pronssia kreikkalais-roomalaisessa painissa 1986 (sarja 57 kg)
SM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1986 ja 1989 (sarja 57 kg)
SM-kultaa vapaapainissa 1980 (sarja 48 kg), 1984 ja 1988 (sarja 57 kg) sekä 1985 (sarja 62 kg)
Jaakko Pehkonen

Jaakko Pehkonen (s. 1960) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on työskennellyt Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulun taloustieteen professorina vuodesta 1998 lähtien, taloustieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 1999–2008 ja Jyväskylän yliopiston vararehtorina vuosina 2010–2012. Pehkonen valittiin OP-ryhmän hallintoneuvoston puheenjohtajaksi vuonna 2013.
Koulutukseltaan Pehkonen on kauppatieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1990. Pehkosen tutkimus keskittyy työ- ja aluetaloustieteen kysymyksiin.
Aiheesta muualla

Heimonen, K. & Tervo, H (toim.): Työ, talous ja yliopisto. Jaakko Pehkonen 50 vuotta.  Jyväskylä:  Jyväskylän Yliopistopaino, 2010.  ISBN 978-951-39-4016-4  Teoksen verkkoversio.
Jaakko Pehkosen CV
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  ORCID  Scopus  zbMATH
Raija Sollamo

Raija Tellervo Sollamo (o.s. Pursula) (s. 9. joulukuuta 1942 Padasjoki) on suomalainen teologian tohtori, eksegetiikan tutkija ja Suomen ensimmäinen teologisen alan naisprofessori.
Koulutus

Sollamo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1961, teologian maisteriksi vuonna 1967, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1974 ja teologian tohtoriksi vuonna 1980.
Ura

Sollamo toimi Suomen evankelisluterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajana 1988–1999 ja kirkolliskokouksen käsikirjavaliokunnan varapuheenjohtajana 1996–1999. Hän oli mukana raamatunkäännöstyössä toimien mm. raamatunkäännöskomitean kääntäjänä useita jaksoja 1984–1988, sekä apokryfitoimikunnan käännöskomitean puheenjohtajana 1999–2006.
Sollamo sai pappisvihkimyksen vuonna 1995. Kirkossa hän on vaikuttanut tasa-arvoa edistävästi perustellen raamatullisesti naisten oikeutta pappisvirkaan. Hän on toiminut aktiivisesti myös Yhteys-liikkeessä puolustaen seksuaalivähemmistöjen ihmisoikeuksien toteutumista ja ajaen parisuhteensa rekisteröineiden homo- ja lesboparien oikeutta halutessaan saada liitolleen kirkollinen siunaus.
Sollamo toimi Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa Raamatun alkukielten professorina 1982–2007, teologisen tiedekunnan dekaanina 1992–1998 ja yliopiston eksegetiikan laitoksen johtajana 2004–2007. Hän oli yliopiston 1. vararehtori 1998–2003. Sollamo jäi eläkkeelle 1. elokuuta 2007.
Sollamo on julkaissut laajasti eri teologian alueita käsitteleviä artikkeleita ja oppikirjoja. Hänen päätutkimusalueensa ovat Septuagintan käännöstekniikka, Qumranin tekstit ja Vanhan testamentin eksegetiikka, erityisesti naistutkimus.
Ura > Palkinnot ja tunnustukset

Sollamo on saanut lukuisia tunnustuksia ja huomionosoituksia: Suomen Akatemian väitöskirjapalkinto 1980, Helsingin yliopiston Eino Kaila -palkinto 1992, Maikki Friberg -palkinto 1996, Suomen liike- ja virkanaisten liiton valitsema Vuoden nainen 1993 (yhteiskunnallinen vaikuttaja). Vuonna 2014 hän sai Alfred Kordelinin yleisen edistys- ja sivistysrahaston tunnustuspalkinnon tunnustuksena suurista ansioista Raamatun alkukielten tutkimuksessa, akateemisen työyhteisön kehittämisessä sekä kamppailussa avaran, rajoja rikkovan näkemyksen ja käytännön puolesta. Hän on teologian ylioppilaiden tiedekuntayhdistyksen kunniajäsen, Suomen Eksegeettisen Seuran kunniajäsen vuodesta 2002, Suomen Akateemisten Naisten Liiton kunniajäsen vuodesta 2003. Hän on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2006.
Perhe

Professori Raija Sollamo on naimisissa seurakuntaneuvos Matti Sollamon kanssa. Heillä on kaksi tytärtä.
Teoksia

Harviainen, Tapani & Sollamo, Raija (toim.): Heprean tekstikirja ja sanasto.  Helsinki: Gaudeamus, 1973 (3. p. 1978).  ISBN 951-662-045-0
Sollamo, Raija: Renderings of Hebrew Semiprepositions in the Septuagint.  (AASF 19 (väitösk.))  Helsinki: Suomalainen Tiedeakatemia, 1979.  ISBN 951-41-0348-3
Aejmelaeus, Anneli & Sollamo, Raija (toim.): Studien zur Septuaginta-Syntax: Ilmari Soisalon-Soininen zu seinem 70. Geburtstag am 4. Juni 1987.  (AASF B 237)  Helsinki: Suomalainen tiedeakatemia, 1987.  ISBN 951-41-0551-6
Sollamo, Raija: Raamatun naisia.  Helsinki: Kirjaneliö, 1983.  ISBN 951-600-621-3
Sollamo, Raija (toim.): Kuolleen meren kirjakääröt: Qumranin tekstit suomeksi.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1991.  ISBN 951-570-072-8
Sollamo, Raija & Dunderberg, Ismo (toim.): Naisia Raamatussa: Viisaus ja rakkaus.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1992.  ISBN 951-570-119-8
Sollamo, Raija (toim.): Paimentolaisten uskonnosta kirkkolaitokseksi.  (Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 55)  Helsinki: Suomen eksegeettinen seura, 1991 (2. painos 1993).  ISBN 951-9217-10-X
Sollamo, Raija: Repetition of the Possessive Pronouns in the Septuagint.  (Septuagint and cognate studies series 40)  Atlanta, GA: Scholars Press, 1995.  ISBN 0-7885-0149-6
Sollamo, Raija (toim.): Qumranin kirjasto: Valikoima teoksia.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1997.  ISBN 951-570-369-7
Aiheesta muualla

Tutkimustietokanta Tuhat
Räisänen, Heikki: / Sollamo, Raija (1942–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  24.8.2012 (päivitetty 20.8.2015). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Peik

| Peik |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  8. lokakuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Pejk
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  norjalainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peik on alkuaan norjalainen miehen etunimi.
Nimen alkuperä on epäselvä, mutta ilmeisesti se on peräisin norjalaisista kansansaduista, joissa erään satuhahmon nimi on mahdollisesti syntynyt suomen kielen poika-sanan pohjalta. On myös esitetty, että nimeen voisi sisältyä suomen sana peikko.
Nimestä tuli suosittu suomenruotsalaisten keskuudessa norjalaisen kirjailijan Barbra Ringin Peik-kirjan pohjalta, joka oli käännetty ruotsin kielelle. Kirja oli suosittu 1950- ja 1960-luvuilla, mutta oli kirjoitettu paljon aikaisemmin. Nimi on ollut käytössä harvakseltaan suomenruotsalaisten keskuudessa, ja Peik otettiin Suomen ruotsinkieliseen almanakkaan vuonna 2000.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 280 henkilöä saanut nimekseen Peik.
Tunnettuja Peikejä

Peik Andersin (s. 1965), suomalainen esteratsastaja ja ratsastuskouluyrittäjä
Peik Gästrin (1934–2024), suomalainen purjehtija
Peik Johansson, suomalainen toimittaja ja kirjailija
Peik Salminen (s. 1981), suomalainen salibandynpelaaja
Peik Stenberg (s. 1960), suomalainen näyttelijä ja laulaja
Peiteorganisaatio

Peiteorganisaatio on poliittinen tai muu organisaatio, jonka kautta taustalla oleva organisaatio järjestää toimintaansa varsinaisen tehtävän salaamiseksi. Peiteorganisaatioita on poliittisilla ja uskonnollisilla ryhmillä, tiedusteluorganisaatioilla, rikollisjärjestöillä, kielletyillä organisaatioilla, etujärjestöillä ja yrityksillä.
Suomessa 1940-luvun lopulla toiminut Kuohun Pilke Oy oli puupilkettä puukaasuautoihin tuottanut peiteyritys, joka tosiasiallisesti piti yllä eräiden entisten kaukopartiomiesten valmiutta lähteä Norjan tiedusteluorganisaation toimeksiannosta vakoilumatkoille Neuvostoliittoon ja hoiti myös eräitä lakkautetun suomalaisen sotilastiedusteluelimen, Tilastotoimiston, tehtäviä.
Käännös suomeksi