stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääkiekko talviolympialaisissa 1964
Turnauksen pistepörssi

| # | Nimi | O | M | S | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Sven Tumba | 7 | 8 | 3 | 11 |
| 2. |  Ulf Sterner | 7 | 6 | 5 | 11 |
| 3. |  Vjatšeslav Staršinov | 7 | 7 | 3 | 10 |
| 3. |  Boris Maiorov | 7 | 7 | 3 | 10 |
| 3. |  Viktor Jakušev | 7 | 7 | 3 | 10 |
| 3. |  Jiří Dolana | 7 | 7 | 3 | 10 |
| 7. |  Josef Černý | 7 | 5 | 5 | 10 |
| 8. |  Anders Andersson | 7 | 7 | 2 | 9 |
| 9. |  Konstantin Loktev | 7 | 4 | 5 | 9 |
| 10. |  Gary Dineen | 7 | 3 | 6 | 9 |
Mitalistijoukkueiden pelaajat

| --- | --- |
Kultaa::  Neuvostoliitto  Veniamin Aleksandrov, Aleksandr Almetov, Vitali Davydov, Anatoli Firsov, Eduard Ivanov, Viktor Jakušev, Viktor Konovalenko, Viktor Kuzkin, Konstantin Loktev, Boris Maiorov, Jevgeni Maiorov, Stanislav Petuhov, Aleksandr Ragulin, Boris Zaitsev, Vjatšeslav Staršinov, Leonid Volkov
Hopeaa::  Ruotsi  Anders Andersson, Gert Blome, Lennart Häggroth, Lennart Johansson, Nils Johansson, Sven Johansson-Tumba, Lars-Eric Lundvall, Eilert Määttä, Hans Mild, Nils Erik Nilsson, Bert-Ola Nordlander, Ronald Pettersson, Ulf Sterner, Roland Stoltz, Kjell Svensson, Carl-Göran Öberg, Uno Öhrlund
Pronssia::  Tšekkoslovakia  Vlastimil Bubník, Josef Černý, Jiří Dolana, Vladimír Dzurilla, Jozef Golonka, František Gregor, Jiří Holík, Jaroslav Jiřík, Jan Klapáč, Vladimír Nadrchal, Rudolf Potsch, Stanislav Pryl, Ladislav Šmíd, Stanislav Sventek, František Tikal, Miroslav Vlach, Jaroslav Walter
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
YLE Elävä arkisto: Leijonat 6. sijalle Innsbruckissa 1964[vanhentunut linkki]
Talviolympialaisten 1964 lajit
Alppihiihto
|
Ampumahiihto
|
Jääkiekko
|
Maastohiihto
|
Mäkihyppy
|
Ohjaskelkkailu
|
Pikaluistelu
|
Rattikelkkailu
|
Taitoluistelu
|
Yhdistetty
Näytöslajit:
| n k Jääkiekko olympialaisissa |
| --- | --- | --- |
| Vuosittain |  1920  1924  1928  1932  1936  1948  1952  1956  1960  1964  1968  1972  1976  1980  1984  1988  1992  1994  1998  2002  2006  2010  2014  2018  2022  2026  |  |
| Miehet |  1998  2002  2006  2010  2014  2018  2022  2026  |  |
| Naiset |  1998  2002  2006  2010  2014  2018  2022  2026  |  |
| n k Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut |
| --- | --- |
1920–1939: 1920 1924 1928 1930 1931 1932 1933 1934 1935 1936 1937 1938 1939
1940–1959: 1947 1948 1949 1950 1951 1952 1953 1954 1955 1956 1957 1958 1959
1960–1979: 1960 1961 1962 1963 1964 1965 1966 1967 1968 1969 1970 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1979
1980–1999: 1981 1982 1983 1985 1986 1987 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999
2000–2019: 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019
2020–2029: 2020 2021 2022 2023 2024 2025 2026 2027 2028
Huomioitavaa: Vuosina 1920–1928 maailmanmestaruuskilpailuja järjestettiin vain olympiaturnausten yhteydessä.  Vuosina 1932–1968 olympiaturnauksissa ratkaistiin myös kyseisen vuoden maailmanmestaruus. Vuosina 1940–1946 maailmanmestaruuskilpailuja ei pelattu 2. maailmansodan vuoksi. Vuodesta 1972 lähtien olympiaturnauksilla ei ole ollut maailmanmestaruuskilpailujen arvoa. Vuosina 1972–1976 olympiavuosina järjestettiin erilliset maailmanmestaruuskilpailut. Vuosina 1980–1988 olympiavuosina ei järjestetty erillisiä maailmanmestaruuskilpailuja. Vuodesta 1992 lähtien olympiavuosina on järjestetty erillinen maailmanmestaruusturnaus. Vuonna 2020 maailmanmestaruuskilpailuja ei pelattu koronaviruspandemian vuoksi.
Will Graber

| Will Graber |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1996 (ikä 28) Broomfield, Colorado, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Grabes
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  195 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  Nürnberg Ice Tigers
Sarja:  DEL
Pelinumero:  77
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  South Carolina Stingrays (ECHL) Hershey Bears (AHL) Fort Wayne Komets (ECHL) Ässät (SML)
William Graber (s. 3. kesäkuuta 1996 Broomfield, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Saksan DEL-liigan Nürnberg Ice Tigersia. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja hän laukoo oikealta.
Ura

Graber pelasi kaudella 2012–2013 kansasilaisen Russell Stoverin 16U AAA-joukkueessa, jonka jälkeen Sioux Falls Stampede varasi Grabesin 269. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hän aloitti kauden 2013–2014 NAHL-junioriliigan Brookings Blizzardissa, mutta Graber siirtyi kesken kauden kuitenkin Kansas City Mavsin 18U AAA-joukkueeseen T1EHL-juniorisarjaan ja sieltä hänet varanneeseen Stampeden USHL-joukkueeseen. Kesken kauden 2014–2015, joulukuussa 2014 seura kauppasi Graberin Muskegon Lumberjacksiin vaihdossa hyökkääjä Cooper Marodyyn. Seurat vaihtoivat keskenään myös varausvuoroja. Janesville Jets varasi Graberin 166. pelaajana NAHL:n varaustilaisuudessa 2015. Hän jatkoi kaudella 2015–2016 kuitenkin Lumberjacksissa. Helmikuussa 2016 seura kauppasi Graberin Fargo Forceen vaihdossa hyökkääjä Charlie Gerardiin.
Vuosina 2016–2020 Graber kävi Dartmouth Collegea. Freshman-vuotenaan 2016–2017 hän oli joukkueensa paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 5+14=19. Kesällä 2017 NHL-varaamaton Graber osallistui Edmonton Oilersin kehitysleirille. Sophomore-vuotenaan 2017–2018 hän oli Dartmouthin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 9+17=26. Graber valittiin kauden päätteeksi Ivy Leaguen toiseen tähdistökentälliseen. Junior-vuotenaan 2018–2019 hän oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies tehoilla 10+15=25. Senior-vuotenaan 2019–2020 Graber oli tehoilla 11+16=27 Dartmouthin toiseksi paras pistemies Drew O’Connorin jälkeen.
Heinäkuussa 2020 Graber teki vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Hershey Bearsin kanssa. Hän toimi kaudella 2020–2021 pelaamisen ohella myös CPHL:ssä Centaurus High'n taitovalmentajana. Graber aloitti koronaviruspandemian vuoksi lyhennetyn kauden joulukuussa ECHL-joukkue South Carolina Stingraysin vahvuudessa, jossa hän pelasi kaikkiaan 11 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. AHL:ssä Graber pelasi helmikuussa 2021 käynnistyneellä kaudella 20 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4. Heinäkuussa hän teki Bearsin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Graber pelasi siellä kaudella 2021–2022 kaksi ottelua, mutta hän pelasi lähes koko kauden kuitenkin ECHL-joukkue Fort Wayne Kometsissa tehden 59 runkosarjaottelussa tehot 26+57=83 ja seitsemän playoff-ottelua tehopistein 2+2=4. Graber voitti koko liigan runkosarjan piste- ja syöttöpörssin. Hän voitti myös ECHL:n tehotilaston lukemalla +37. Graber palkittiin kauden päätteeksi liigan arvokkaimpana pelaajana ja viihdyttävimpänä pelaajana sekä valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2022–2023 Graber siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Porin Ässiin. Tehokkaana ECHL:ssä esiintynyt Graber ei yltänyt toivotulle tasolle ja etenkin alkukausi oli hänelle vaikea. Hän pelasi kaikkiaan 57 runkosarjaottelua ja teki kuusi maalia ja yhteensä 23 tehopistettä. Lisäksi hän pelasi kahdeksan pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä. Huhtikuussa 2023 Ässät käytti Graberin sopimuksessa olleen option. Kausi 2023–2024 sujui häneltä kutakuinkin samalla tavalla, ja hän teki 58 ottelussa kuusi maalia ja 21 tehopistettä.
Kaudeksi 2024–2025 Graber siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Nürnberg Ice Tigersiin.
Pelityyli

Graber on kuvaillut olevansa hyvin liikkuva kahden suunnan keskushyökkääjänä, joka tykkää pitää kiekkoa ja luoda tilaa ja aikaa ketjukavereille. Ässien entinen kehitysjohtaja Tommi Kerttula luonnehti häntä seuraavasti Graberin sopimusuutisen yhteydessä kesäkuussa 2022:
»Will on todella omistautunut jääkiekolle ja pelaa sekä harjoittelee huippuasenteella. Hän on todellinen huippu-urheilija ja kilpailullinen kaveri, pelaajana todella monipuolinen ja isoksi kaveriksi liikkuu hyvin. Hän pelaa jatkuvalla peliotteella ja tunnollisesti molempiin suuntiin. Will on hyvässä iässä ja kehityskäyrä on vahvasti ylöspäin. Mikäli hän pystyy siirtämään pelinsä Liiga-kaukaloihin, voidaan häneltä odottaa tuloksentekoa. Saamme kokoa, ulottuvuutta ja taitoa. Will on ollut viime kausina yli 50 % aloittaja, pelannut urallaan sekä ylivoimaa että alivoimaa. Monipuolisuudesta kertoo, että hän on pelannut myös pakkina, kun on tarvittu.»
Graber on maininnut esikuvakseen Jaromír Jágrin.
Saavutukset

ECHL:n pistepörssin voitto (2022)
ECHL:n arvokkain pelaaja (MVP) (2022)
ECHL:n viihdyttävin pelaaja (2022)
ECHL:n tähdistökentällinen 2022
Pavlodar

| Pavlodar (Павлодар) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Pavlodar
 Koordinaatit: 52°18′N, 76°57′E 
Valtio:  Kazakstan
Alue:  Pavlodarin alue
Perustettu:  1720
Kaupungiksi:  1861
Väkiluku (2014)  ():  353 930
Aikavyöhyke:  UTC+5
Postinumero:  140000–140017
Suuntanumero(t):  +7 7182
 
 akimat-pvl.gov.kz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pavlodar (kaz. Павлодар, ven. Павлодар) on Kazakstanin koillisosassa Pavlodarin alueella, Irtyšin varrella sijaitseva maan 7. suurin kaupunki. Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 322 305 vuoden 2012 alussa. Aluehallinnollisesti kaupunki on Pavlodarin alueen alainen.
Historia ja nykypäivä

Paikkakunnalle perustettiin vuonna 1720 Irtyšin jokiasema nimellä Korjakovski, linnoitetulla varustuksella turvattiin suolantoimituksia lähistön suolajärveltä. Vuonna 1860 paikalliset kauppiaat pyysivät kaupungin perustamista ja sen nimeämistä tsaari Aleksanteri II:n pojan mukaan Pavlodariksi. Pyyntöön suostuttiin ja vuonna 1861 perustettiin Pavlodarin kaupunki.
Kaupungissa annetaan yliopisto-opetusta teollisuuden ja opettajankoulutuksen alalla. Petrokemian ja rakennusteollisuutta, alumiinitehdas, traktorien valmistusta, metallipajoja. Teatteri, kotiseutumuseo, taidemuseo ja lastenrautatie.
Kaupungin kautta kulkee eurooppatie E127 ja Kazakstanin pääkaupunki Astanasta itään vievä päärata. Kaupungissa on merkittävä rautatieasema. Venäjän rajalle on alle 140 kilometriä. Pavlodarissa on lentoasema ja jokisatama Irtyšin varrella.
Näkymä kaupunkiin Irtyšjoen ylittävältä sillalta.
Pavlodarin rautatieasema.
Kaupungin päämoskeija.
Ortodoksinen katedraali.
Jäähalli ”Astana” päämoskeijan läheisyydessä.
Keskusstadion.
Teatteri.
Pavlodarin alueen hallintorakennus.
Väestönkehitys

329 681 (1989)
300 503 (1999)
317 289 (2009)
322 305 (2012, arvio)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pavlodar Wikimedia Commonsissa
Suoniemi (täsmennyssivu)

Suoniemi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Suoniemi, entinen Suomen kunta
Suoniemi, sukunimenä:
Kalevi Suoniemi (1931–2010), suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti
Minna Suoniemi (s. 1972), suomalainen videotaiteilija
Simo Suoniemi (s. 1952), suomalainen taidegraafikko ja taidemaalari
Tauno Suoniemi (1927–1985), suomalainen  painonnostaja
Tuomas Suoniemi (s. 2006), suomalainen jääkiekkoilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Suoniemi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hävittäjälentokoneen kehitys 1918–1939

Hävittäjälentokoneen kehitys 1918–1939 tarkoittaa hävittäjätyyppisten sotilaslentokoneiden kehittämistä ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana lentorangon (runko, siivet, vakauttimet), mäntämoottorin, suorituskyvyn ja aseistuksen näkökulmasta.
Hävittäjälentokoneiden asema maailmansotien välisenä aikana

Sotilasilmailun kehitys ensimmäisen maailmansodan jälkeisinä vuosina oli hidasta. Toisaalta sodan jäljiltä oli varastoissa runsaasti käytettyä ja käyttämätöntä lentokalustoa, toisaalta kansakunnat olivat väsyneet sotaan, mikä pudotti erityisesti sotakaluston kehitysbudjetit pieniksi. Esimerkiksi Suomi hankki vielä vuonna 1927 maailmansodan ylijäämää (Martinsyde F.4 Buzzard -koneita) hävittäjälaivueensa väliaikaiseksi kalustoksi. Uudenaikaisimmat koneet nähtiinkin siviilipuolella: 430 km/h nopeuteen 500 hv:n nestejäähdytetyllä moottorilla kykenevä Curtiss R2C-I voitti maalentokoneiden Pulitzer-kilpailun vuonna 1923 ja vesilentokoneiden Schneider-Trophy-kilpailussa vuosina 1920–1931 voittajien nopeus nousi reilussa kymmenessä vuodessa vajaasta 200 km/h reiluun 500 km/h.
Hävittäjien pääasiallinen tehtävä oli vihollisen pommikoneiden ampuminen alas. 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa pommikoneita pidettiin tuhoamattomina, koska ne olivat muun muassa hävittäjiä nopeampia. Ajalle tyypillistä pommikoneiden yliarvostusta (douhetismi) kuvaa Suomen ilmavoimien 17 laivueen ohjelma vuodelta 1931, jossa pommikonelaivueita suunniteltiin perustettavan kuusi ja hävittäjälaivueita vain kolme. Espanjan sisällissota osoitti, että hävittäjät joutuvat taistelemaan paitsi pommikoneita myös vihollisen hävittäjiä vastaan, mikä muutti pommikoneiden ja hävittäjien lukumäärällisiä suhteita. Hävittäjiä tarvittiin suojaamaan liikekannallepanoa ja kuljetuksia. Hävittäjät alkoivat eriytyä 1930-luvulla lyhyen toiminta-ajan torjuntahävittäjiksi ja pitkän toiminta-ajan saattohävittäjiksi, joskin yleishävittäjien luokka säilyi edelleen. Nimensä mukaisesti torjuntahävittäjän tehtävänä on vihollisen pommikoneiden tuhoaminen ja taisteleminen vihollisen saattohävittäjien kanssa oman alueen ja rintaman yläpuolella, jolloin lyhyt toiminta-aika koneen kokonaispainon alentamiseksi oli mahdollinen. Hyviä esimerkkejä torjuntahävittäjistä oli Messerschmitt Bf 109 vuodelta 1935 ja Fiat G.50 vuodelta 1937. Saattohävittäjän tehtävänä oli omien pommikoneiden saattaminen vihollisen alueelle ulottuvien pommitustehtävien yhteydessä, jolloin pitkä toiminta-aika oli tarpeen. Yksimoottoristen saattohävittäjien rinnalle syntyi 1930-luvun jälkipuoliskolla kaksimoottorinen raskas hävittäjä, esimerkiksi Messerschmitt Bf 110 vuodelta 1936 ja Fokker G.1 vuodelta 1937. Tässä tekstissä käsitellään lähinnä yksimoottorista hävittäjää.
Mäntämoottorin kehitys

Hävittäjälentokoneen moottorina käytettiin kahta toisistaan merkittävästi poikkeavaa ratkaisua. Ilmajäähdytteinen tähtimoottorissa oli nestejäähdytteistä V-moottoriia yksinkertaisempi, keveämpi ja luotettavampi. Nestejäähdytteisellä V-moottorilla oli puolestaan pienempi poikkileikkauspinta-ala ja hävittäjäkoneen etuosa voitiin muotoilla niin, että sekä ilmanvastus pieneni että potkurin hyötysuhde parani.
1920-luvulla hävittäjäkoneen moottori oli lähes poikkeuksetta 9-sylinterinen tähtimoottori, jota edustivat Isossa-Britanniassa Bristol Jupiter, Yhdysvalloissa Pratt & Whitney Wasp R-1340 ja Wright Cyclone R-1750 ja Saksassa BMW VI. Poikkeuksena valtavirrasta oli 12-sylinterinen V-moottori Rolls-Royce Kestrel. Moottoreiden tyypillinen teho oli 450-550 hv.
1930-luvulla yksirivisten tähtimoottorien, kuten Bristol Mercuryn, Wright Cyclone R-1820:n ja venäläisten Shvetsov M-25- ja Shvetsov M-62 -moottorien rinnalle tuli kaksirivisiä (useimmiten 14-sylinterisiä) tähtimoottoreita, kuten Yhdysvalloissa Pratt & Whitney Twin Wasp R-1830, Ranskassa Gnome-Rhône Mistral Major 14K ja Italiassa Fiat A.74. Vielä selvempää oli 12-sylinteristen V-moottorien esiinmarssi, sillä Isossa-Britanniassa kehitettiin Rolls-Royce Merlin, Ranskassa Hispano-Suiza 12Y, Neuvostoliitossa Klimov M-103 ja Mikulin AM-34, Yhdysvalloissa Allison V-1710 ja Saksassa Junkers Jumo 210 sekä Daimler-Benz DB-601. Moottorien tyypillinen teho oli 800–1 200 hv.
1920-luvun ja 1930-luvun alun hävittäjän potkurissa oli kiinteäkulmaiset lavat. Kiintolapainen potkuri – oli sen valmistusmateriaali puu tai metalli – antoi hyvän hyötysuhteen vain kapealla kierroslukualueella. Koska lentoonlähdössä tarvittiin pientä ja suurilla nopeuksilla suurta lapakulmaa, kehitettiin kaksiasentoinen säätöpotkuri. Siinä voitiin lapakulma säätää pieneksi lentoonlähdössä ja suureksi suurilla nopeuksilla. Seuraavaksi kehitettiin vakiokierrospotkuri, joka muutti lapakulmiaan jatkuvasti antaakseen mahdollisimman hyvän hyötysuhteen kulloisessakin tilanteessa. Esimerkiksi Hawker Hurricanen vuonna 1935 ensilentonsa lentänyt prototyyppi samoin kuin ensimmäiset vuosina 1937–1938 rakennetut sarjakoneet oli varustettu kaksilapaisella puupotkurilla. Elokuussa 1938 koneeseen asennettiin kolmilapainen kaksiasentoinen metallirakenteinen säätöpotkuri joka oli peräti 135 kiloa puupotkuria painavampi mutta paransi nousuaikaa viiteen kilometriin minuutilla ja huippunopeutta yli 30 km/h. Tammikuussa 1939 kone sai puulapaisen vakiokierrospotkurin, jolla nousu- ja huippunopeudet paranivat edelleen. Puulapaisena potkuri oli metallipotkuria keveämpi. Kiinteät potkurit korvattiin jo ennen toista maailmansotaa säätö- ja vakionopeuspotkureilla.
Suorituskyvyn kehitys

Hävittäjille asetetut tehtävät vaativat koneelta:
suurta nopeutta vihollisen pommi- ja hävittäjäkoneiden kiinni saamiseksi
suurta nousukykyä, jotta kone ehtii nousta kentältä vihollisen koneiden lentokorkeudelle (tai korkeammalle) sinä lyhyenä aikana, joka käytettävissä sen jälkeen kun hälytys on saatu ja ennen kuin vihollisen koneet ehtivät kohteensa luo
hyvää liikehtimiskykyä, jotta ohjaaja pystyy saamaan kaartotaistelussa vihollisen kanssa sen alasampumiseksi tarvittavan ennakon ja väistämään vihollisen tulituksen.
Lentokone on siis aselavetti, jonka ohjaajan on saatava vihollisen suhteen oikeaan asemaan, jotta aseita voidaan käyttää. Sen lisäksi lentokoneen on tähdätessä ja ammuttaessa lennettävä vakaasti, jotta ammunnalla saataisiin tulosta. Vaaditut ominaisuudet ovat ristiriidassa keskenään.
1920-luvun alussa hävittäjäkoneen (esimerkiksi Martinsyde F.4 Buzzard nopeus oli luokkaa 210–230 km/h, 1920-luvun puolessa välissä nopeus oli luokkaa 250 km/h (esimerkiksi Gloster Gamecock) ja vuosikymmenten vaihteessa vajaat 300 km/h. 1930-luvun alkupuolella päästiin hävittäjillä 350–400 km/h huippunopeuteen ja vuosikymmenen loppupuolella 400–550 km/h nopeuksiin. Nopein hävittäjä vuonna 1939 lienee ollut Supermarine Spitfire, joka lensi 5,7 km:n korkeudessa 582 km/h.
1920-luvun loppupuolen hävittäjä, Gloster Gamecock nousi 2 000 metriin neljässä minuutissa, mikä merkitsi noin 8 m/s nousunopeutta. Vuonna 1934 hankitun Bristol Bulldog IV:n nousunopeus matalalla oli 7–8 m/s luokkaa. 1930-luvun loppupuolen Gloster Gladiator nousi alakorkeuksissa lentoonlähtöteholla 13–14 m/s ja 3 000 metriin alle viidessä minuutissa, mikä sekin merkitsi yli 10 m/s nousunopeutta. Useimmat 1930-luvun lopun hävittäjät nousivat pinnassa 12–15 m/s. Paras nousija lienee ollut Curtiss CW-21 ”Demon”, joka nousi jopa 1 400 metriä minuutissa, mikä merkitsee yli 23 m/s nousunopeutta.
Gloster Gladiator lienee ollut 1930-luvun lopun hävittäjistä ketterin; sillä saattoi tehdä 360 asteen jatkuvan kaarron 10–11 sekunnissa, jolloin kaartosäde oli 90 metriä. Polikarpov I-153:n kaarto puolestaan kesti 12 sekuntia kaartosäteen ollessa 110 metriä. Yksitasoiset hävittäjät eivät näin hyviin arvoihin kyenneet pienemmän siipipinta-alansa ja sitä kautta suuremman siipikuormituksensa takia. Esimerkiksi ketteränä pidetty Morane-Saulnier M.S.406 teki 320 km/h nopeudella täyden ympyrän 16 sekunnissa, jolloin kaartosäteeksi muodostui 265 metriä. Alemmalla nopeudella kone pystyi tiukempiinkin kaartoihin. Myös ketteränä pidetty Brewster F2A kaarsi 350 km/h nopeudella 180 asteen kaarroksen seitsemässä sekunnissa. Ketteryys ja kaartotaistelukyky koostuivat toki muistakin asioista kuin kaartokyvystä. Esimerkiksi toisen maailmansodan aikana Isossa-Britanniassa tehdyissä kokeissa Curtiss Hawk kykeni poikkeuttamaan siivekkeet täysin yli 600 km/h nopeudessa kun taas Supermarine Spitfire kykeni vain 20–25 prosenttia siivekepoikkeutukseen.
Warrantti

Warrantti (kirjoitetaan joskus myös muodossa varrantti) on pankin tai pankkiiriliikkeen asettama arvopaperi, joka kohdistuu johonkin kohde-etuuteen kuten osakkeeseen, indeksiin, raaka-aineeseen tai valuuttaan. Warrantit oikeuttavat joko ostamaan tai myymään sen kohteita sovitulla hinnalla ja rajoitetulla voimassaoloajalla (juoksuaika). Warrantit noteerataan pörssissä ja niillä käydään kauppaa kuten osakkeilla. Warrantti on johdannainen ja tarkoittaakin pitkän aikavälin arvopaperistettua optiota.
Warranttityypit

Tavallisimmat warranttityypit ovat osto- ja myyntiwarrantti. Ostowarrantti antaa oikeuden kohde-etuutena olevan hyödykkeen ostamiseen warranttiehdoissa sovittuun hintaan warrantin päättymispäivänä (tai amerikkalaisissa warranteissa sen voimassaoloaikana). Mikäli kohde-etuuden hinta ei ylitä tuolloin sovittua hintaa, raukeaa warrantti arvottomana. Myyntiwarrantti puolestaan antaa oikeuden myydä kohde-etuus sovittuun hintaan. Mikäli kohde-etuuden hinta jää sovitun hinnan yläpuolelle, raukeaa myyntiwarrantti arvottomana.
Tavallisesti warrantin päättymispäivänä ei suoriteta konkreettisia ostoja tai myyntejä kohde-etuudella, vaan warrantin asettaja maksaa warrantin nettoarvon rahana.
Toteutushinta ja kertoimet

Toteutushinta eli strike määrää, millä hinnalla sijoittajalla on oikeus ostaa (ostowarrantti) tai myydä (myyntiwarrantti) kohde-etuus. Kohde-etuus määrittää toteutushinnan valuutan, esimerkiksi Nokian warrantin toteutushinta määritellään euroissa, kun taas Nasdaq-warrantin toteutushinta määritellään Yhdysvaltain dollareissa. Indeksiwarranttien toteutushinnat puolestaan määritellään siten, että yksi indeksipiste vastaa kyseisen markkinan yhtä valuuttayksikköä, esimerkiksi Dow Jones -warrantin 10 500 toteutushinta vastaa 10 500 dollaria. Toteutushinnat ovat vakioita ja löytyvät jokaisen instrumentin ehdoista eivätkä muutu, jollei kohde-etuuden ehtoja erikseen muuteta, kuten yritysjärjestelyissä.
Warranteilla on määrätty kerroin, joka kertoo, kuinka monta warranttia tarvitaan yhden kohde-etuuden ostamiseen tai myymiseen. Jos Nokian ostowarrantilla on kertoimena 5, tarkoittaa se, että tarvitaan 5 yksittäistä warranttia jotta voisi ostaa yhden Nokian osakkeen päättymispäivänä. Liikkeeseenlaskija määrittää jokaiselle warrantille omat kertoimensa, jotka yleisesti riippuvat kohde-etuuden hinnasta. Jos kohde-etuus on kallis, yhteen kohde-etuuteen oikeuttava warrantti on myös vastaavasti kalliimpi, minkä vuoksi oikeus jaetaan kertoimella. Mikäli tätä ei tehtäisi, olisi minimikaupankäyntimäärä korkeampi. Käytännössä kerroin ei kuitenkaan vaikuta warrantin absoluuttiseen hintaan, mutta mahdollistaa sijoittamisen tuotteeseen pienemmällä rahamäärällä. Sitä määrää warrantteja, joka oikeuttaa yhden kohde-etuuden ostamiseen tai myymiseen, kutsutaan warranttieräksi.
Esimerkki

Alla yksinkertainen esimerkki ostowarrantista.
Osakeyhtiö Oy:n osakekurssi on 10 euroa
Warrantin hinta on 1 euro
Warrantin lunastushinta on 10 euroa
Warrantin kerroin on 1
Positiivinen skenaario:
Warrantin eräpäivänä osakkeen kurssi on 12,5 euroa.
Osakkeen ostaja saa tuottoa 2,5 euroa (12,5 euroa - 10,0 euroa), eli 25 %.
Warrantin ostaja saa tuottoa 1,5 euroa (2,5 euroa - 1,0 euroa), eli 150 %.
Negatiivinen skenaario:
Warrantin eräpäivänä osakkeen kurssi on 7,5 euroa.
Osakkeen ostaja menettää 2,5 euroa (7,5 euroa - 10,0 euroa), eli -25 %.
Warrantin ostaja menettää 1 euron (osakekurssi on alle lunastushinnan), eli 100 %.
Ostowarrantti sopii siis sijoittajalle, jolla on positiivinen näkemys kohteen kehityksestä. Vastaavasti myyntiwarrantti sopii sijoittajalle, jolla on negatiivinen näkemys kohteesta, koska siinä tapauksessa tuottoa maksetaan, jos kohteen hinta alittaa warrantin lunastusarvon. Huomattavaa on, että kummankin tyyppiset warrantit voivat erääntyä arvottomana, jolloin sijoittaja menettää koko sijoittamansa summan.