stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etiopialainen kalenteri

Etiopialainen kalenteri (amharaksi የኢትዮጵያ ዘመን አቆጣጠር, ye'Ītyōṗṗyā zemen āḳoṭaṭer), tunnettu myös nimellä ge'eziläinen kalenteri, on Etiopian pääasiallinen kalenteri ja sitä käytetään myös liturgisena kirkkokalenterina Etiopian ja Eritrean koptilaisilla kirkoilla. Kalenteri perustuu aleksandrialaiseen eli koptilaiseen kalenteriin, joka taas perustuu vielä vanhempaan egyptiläiseen kalenteriin. Vuoden ja kuukausien alkamispäivät sekä kuukausien pituudet ovat etiopialaisessa kalenterissa samat kuin koptilaisessa, mutta vuosilukujen osalta ne poikkeavat toisistaan.
Kuten juliaanisessa ja koptilaisessa kalenterissa, etiopialaisessakin kalenterissa lisätään lisäpäivä joka neljäs vuosi. Vuodessa on kaksitoista kolmenkymmenen päivän kuukautta, joiden lisäksi on viisi tai kuusi "lisäpäivää" (jota yleensä kutsutaan kolmanneksitoista kuukaudeksi).
Vuosi alkaa samanaikaisesti kuin koptilaisessakin kalenterissa: 29. elokuuta tai 30. elokuuta juliaanisen kalenterin mukaan ja 11. tai 12. syyskuuta gregoriaanisen kalenterin mukaan. Ajanlasku on vajaat 8 vuotta länsimaista ajanlaskua jäljessä, ja Etiopiassa juhlittiin vuoden 2000 alkamista 12. syyskuuta 2007.
Kuukaudet

| Etiopialainen (ge'ezin- ja amharankielinen nimi | Koptilainen nimi | Alkaa gregoriaanisen kalenterin mukaan | Alkaa gregoriaanisen kalenterin mukaan etiopilaisen karkausvuoden jälkeisenä vuonna |
| --- | --- | --- | --- |
| Mäskäräm (መስከረም) | Tut | 11. syyskuuta | 12. syyskuuta |
| Ṭəqəmt(i) (ጥቅምት) | Babah | 11. lokakuuta | 12. lokakuuta |
| Ḫədar (ኅዳር) | Hatur | 10. marraskuuta | 11. marraskuuta |
| Taḫśaś ( ታኅሣሥ) | Kiyahk | 10. joulukuuta | 11. joulukuuta |
| Ṭərr(i) (ጥር) | Tubah | 9. tammikuuta | 10. tammikuuta |
| Yäkatit (Tn. Läkatit) (የካቲት) | Amshir | 8. helmikuuta | 9. helmikuuta |
| Mägabit (መጋቢት) | Baramhat | 10. maaliskuuta | 10. maaliskuuta |
| Miyazya (ሚያዝያ) | Baramundah | 9. huhtikuuta | 9. huhtikuuta |
| Gənbot (ግንቦት) | Bashans | 9. toukokuuta | 9. toukokuuta |
| Säne (ሰኔ) | Ba'unah | 8. kesäkuuta | 8. kesäkuuta |
| Ḥamle (ሐምሌ) | Abib | 8. heinäkuuta | 8. heinäkuuta |
| Nähase (ነሐሴ) | Misra | 7. elokuuta | 7. elokuuta |
| Ṗagʷəmen/Ṗagumen (ጳጐሜን/ጳጉሜን) | Nasi | 6. syyskuuta | 6. syyskuuta |
Nämä päivämäärät pätevät vain maaliskuusta 1900 helmikuuhun 2100.
Etelä-Korean maantiede

| Etelä-Korean maantiede |
| --- | --- |
 Topografinen kartta Etelä-Korean valtiosta.
Maanosa:  Aasia
Naapurimaat:  Pohjois-Korea
Koordinaatit:  37°N, 128°E
Tilastot
Pinta-ala:  100 210 km²
 – Sisävesi:  290 km² (0,29 %)
Rantaviiva:  2 413 km
Rajan pituus:  238 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Hallasan, 1 950 m
Matalin kohta:  Tyynimeri, 0 m
Pisin joki:  Nakdong, 510 km
Etelä-Korean kartta.
Etelä-Korean valtio sijaitsee Korean niemimaan eteläpuoliskossa Itä-Aasiassa. Sillä on maarajaa ainoastaan Pohjois-Korean kanssa; rajan pituus on 238 km. Etelä-Koreaa ympäröi meri idässä, etelässä ja lännessä; rantaviivan pituus on 2 413 km. Lännessä sijaitsee Keltainenmeri, etelässä Itä-Kiinan meri ja Koreansalmi, ja idässä Japaninmeri.
Rajat ja maa-alueet

Korean niemimaa ulkonee etelään Aasian mantereen koillisosasta. Japaniin kuuluvat Honshun ja Kyushun saaret sijaitsevat n. 200 km kaakkoon Koreansalmen takana, kun taas Kiinan Shandongin niemimaa sijaitsee 190 km länteen. Etelä-Korean etelä- ja länsirannikko ovat rikkonaisia, ja niillä on runsaasti saaria. Etelä-Korean suurin saari on Jeju Koreansalmessa, pinta-alaltaan 1845 km2. Muita huomattavia saaria ovat Ulleung ja Liancourtinluodot Japaninmeressä, ja Ganghwa Hanjoen suussa maan luoteiskulmassa.
Kokonaisuudessaan Etelä-Korean pinta-ala on 100 210 km2, eli noin kolmannes Suomen pinta-alasta; tästä n. 290 km2 on vesialueita.
Pinnanmuodot

Etelä-Korea on hyvin vuoristoista, ja suurin osa ei sovelly maanviljelyyn. Maan länsi- ja kaakkoisosan alankoalueet muodostavat vain n. 30% Etelä-Korean pinta-alasta. Korkein huippu on Hallasan, 1950 m korkea sammunut tulivuori Jejun saarella. Maata halkoo kaksi päävuorijonoa, itärannikkoa seuraavat Taebaekvuoret ja siitä maan keskiosan halki lounaaseen erkanevat Sobaekvuoret.
Maa voidaan karkeasti jakaa neljään osaan: itäosaan korkeine vuorijonoineen ja kapeine rannikkotasankoineen, länsiosaan leveine rannikkoalueineen, jokilaaksoineen ja kukkuloineen, lounaisosaan vuorineen ja laaksoineen sekä kaakkoisosaan, jota hallitsee Nakdong-joen laaja tasanko.
Toisin kuin Japani ja pohjois-Kiina, Korean niemimaa on geologisesti vakaata aluetta. Etelä-Koreassa ei ole voimakkaita maanjäristyksiä, eikä yhtään toimivaa tulivuorta. Hallasan Jejun saarella on ollut viimeksi aktiivinen Goryeo-dynastian kaudella (918-1392).
Etelä-Korean alangot ovat eroosion synnyttämiä, ja sijaitsevat rannikoilla ja jokilaaksoissa. Tärkeimpiä näistä ovat Hanjoen alanko Soulin ympärillä, Pyeongtakin rannikkotasanko Soulista lounaaseen, Nakdongin jokilaakso maan kaakkoisosassa, ja Yeongsanjoen jokilaakso ja Honamin tasanko maan lounaisosassa. Itärannikolla on kapea rannikkotasanko meren ja Taebaekvuorten välissä.
Nakdong on 521 km mittaisena Etelä-Korean pisin joki. Toisena on Soulin läpi virtaava Hanjoki (514 km) ja kolmantena Geumjoki (401 km). Muita merkittäviä jokia ovat Imjin, joka virtaa Pohjois-Koreasta Etelä-Koreaan ja yhtyy Hanjoen estuaariin, Hanjoen sivujoki Bukhan jonka lähteet ovat myös Pohjois-Koreassa, ja Somjin. Kaikki suuremmat joet virtaavat joko pohjoisesta etelään tai idästä länteen, ja laskevat Keltaiseenmereen tai Koreansalmeen. Ne ovat yleensä leveitä ja matalia, ja niiden virtaama vaihtelee voimakkaasti vuodenaikojen mukaan.
Ilmasto

Etelä-Koreassa vallitsee lauhkea ilmasto, ja siellä on neljä vuodenaikaa. Se kuuluu Itä-Aasian monsuunivyöhykkeeseen, mutta maan ilmasto on enimmäkseen mantereinen, koska Aasian ilmamassojen liikkeet vaikuttavat enemmän kuin meren läheisyys. Talvi on tyypillisesti pitkä, kylmä ja kuiva, kun taas kesä on lyhyt, kuuma ja kostea. Kevät ja syksy ovat miellyttäviä mutta lyhyitä. Soulin tammikuun keskilämpötila on -5 °C – -2,5 °C; heinäkuussa keskilämpötila on 22,5 °C – 25 °C. Eteläisellä ja meren ympäröimällä Jejun saarella sää on lämpimämpi ja lauhkeampi kuin muualla Etelä-Koreassa; saaren keskilämpötilat vaihtelevat tammikuun 2,5 °C heinäkuun 25 °C.
Vuotuinen sademäärä jää harvoin alle 750 mm ja on yleensä yli 1 000 mm. Sademäärät vaihtelevat kuitenkin vuodesta toiseen, ja keskimäärin kerran kahdeksassa vuodessa koetaan kuivuutta, etenkin maan lounaisosan riisintuotantoalueilla. Noin kaksi kolmasosaa vuotuisesta sademäärästä sataa välillä kesäkuusta syyskuuhun.
Etelä-Korea ei ole yhtä altis taifuuneille kuin Japani, Taiwan, Kiinan itärannikko tai Filippiinit. Tyypillisesti Etelä-Korea kokee yhdestä kolmeen taifuunia loppukesästä, etenkin elokuussa, jotka tuovat mukanaan rankkasateita. Tulvat ja maanvyörymät aiheuttavat välillä huomattavia vahinkoja.
Ilmaston vaihtelu eri vuodenaikoina voidaan esittää graafisesti seuraavalla tavalla:
| Kuukausi | Joulu | Tammi | Helmi | Maalis | Huhti | Touko | Kesä | Heinä | Elo | Syys | Loka | Marras |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sademäärä | Kuivaa/lumista | Kuivaa/lumista | Kuivaa/lumista | Kuivaa/lumista | Kuivaa/lumista | Kuivaa/lumista | Sateista | Sateista | Sateista | Sateista | Sateista | Sateista |
| Lämpötila | Kylmä | Kylmä | Kylmä | Kylmä | Kuuma | Kuuma | Kuuma | Kuuma | Kuuma | Kuuma | Viileä | Viileä |
| Vuodenaika | Kylmä/kuiva | Kylmä/kuiva | Kylmä/kuiva | Kylmä/kuiva | Kuuma/kuiva | Kuuma/kuiva | Sateinen | Sateinen | Sateinen | Sateinen | Sateinen | Sateinen |
Satelliittikuva Etelä-Koreasta.
Etelä-Korea Köppenin ilmastoluokituksessa.
Etydi

Chopinin etydi numero 2 op. 10
Etydi on sävellys, jonka tarkoituksena on johonkin erityiseen soittotekniseen keinoon perehdyttäminen ja sen harjoittaminen. Siksi ne ovat usein vain yhdelle soittimelle sävellettyjä ja niiden vaikeus piilee yleensä instrumentin soittoon vaaditussa teknisessä osaamisessa.
Kaikesta huolimatta etydit ovat myös suosittuja konserttikappaleita, sillä niiden esittäminen tuo niihin lisävaikeutta sekä motivoi harjoittelemaan niitä. Erikseen on vielä sävelletty erityisiä konserttietydejä, joissa musiikillinen puoli korostuu.
Kuuluisia pianoetydikokoelmia:
Chopinin Etydit op. 10, 25 ja "Trois Nouvelles Études", yhteensä 27 kpl
Lisztin 6 Paganini-etydiä, Transsendenttiset etydit (12 kpl) sekä kaksi Konserttietydiä
Czernyn 500 etydiä pianolle
Rahmaninovin Etydimaalauksia
Eitea

Eitea (m.kreik. Εἰτέα) tai Itea (Ἰτέἀ) voi viitata seuraaviin paikkoihin antiikin Kreikassa:
Eitea, Akamantis-fyleen kuulunut Attikan demos
Eitea, Antiokhis-fyleen kuulunut Attikan demos
Eliška Junková

| Elisabeth Junková-Khásová |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. marraskuuta 1900 Olomouc, Itävalta-Unkari
Kuollut: 5. tammikuuta 1994 (93 vuotta) Praha, Tšekki
Kansalaisuus:   Itävalta-Unkari  Tšekkoslovakia  Tšekki
Puoliso:  Vincenc "Čeněk" Junek (1922–1928); Ladislav Khás (1948–)
Muut tiedot
Lempinimet:  Smíšek, Eliška, Královna volantu ("ohjauspyörän kuningatar")
 Nimikirjoitus
Elisabeth ”Eliška” Junková-Khásová (alun perin Alžběta Pospíšilová; 16. marraskuuta 1900 Olomouc, Itävalta-Unkari  – 5. tammikuuta 1994 Praha, Tšekki) oli tšekkoslovakialainen kilpa-autoilija ja ensimmäinen Grand Prix -kilpailun voittanut nainen.
Lapsuus ja nuoruus

Junková syntyi Olomoucissa kahdeksanlapsisen perheen kuudentena lapsena ja sai nimekseen Alžběta Pospíšilová. Perheen isä oli lukkoseppä. Kovien aikojen takia perheen lapsista selviytyivät aikuisikään vain Alžběta, hänen sisarensa sekä kaksi veljeään. Alati hymyilevän Alžbětan lempinimi oli Smíšek, ”iloinen”. Koulunsa hän kävi tyttökoulussa Pöttingissä, jossa opiskeli muun muassa liiketaloutta. Alžběta unelmoi matkustelusta, joten hän oli erityisen kiinnostunut kielten opiskelusta.
Valmistuttuaan 16-vuotiaana hän sai työpaikan prahalaisen pankin haarakonttorissa Olomoucissa. Konttorin johtajana toimi nuori, kunnianhimoinen Vincenc ”Čeněk” Junek, joka oli kotiutettu armeijasta saatuaan luodin käsivarteensa ensimmäisen maailmansodan varhaisessa vaiheessa. Kun Čeněk Junek sai tehtäväkseen avata uuden toimipisteen Brnossa, hän halusi värvätä sinne ammattitaitoista henkilökuntaa Olomoucista, mukaan lukien Alžbětan, joka oli hänen lähin apulaisensa. Siirryttyään Brnohon Alžběta opiskeli musiikkia ja kieliä. Vaikka Čeněk ja Alžbeta olivat kiinnittäneet toisiinsa tavallista työtoveruutta enemmän huomiota jo Olomoucissa, kahden vahvan persoonan välinen suhde ei ollut tässä vaiheessa romanttinen. Mutta kun Junek muutti Brnosta Prahaan töiden perässä, Alžběta seurasi mukana. Alžběta suoritti englannin kielitutkinnon, saksan kielen hän oli oppinut isältään jo kotonaan.
Matka Ranskaan

Seuraavaksi Alžběta alkoi opiskella ranskaa, ja parantaakseen kielitaitoaan hän lähti Ranskaan. Hän onnistui saamaan työpaikan Antibesissa suurella puutarhatilalla, jossa viljeltiin neilikoita ja muita kukkia. Kolmen kuukauden aikana Alžběta ei ollut yhteydessä Junekiin tai perheeseensä. Alžběta suunnitteli matkustavansa Ceyloniin Espanjan, Gibraltarin, Pohjois-Afrikan, Lähi-idän ja Intian kautta. Hän kuitenkin kohtasi vaikeuksia espanjalaisten tulliviranomaisten kanssa, jotka eivät myöntaneet hänelle matkustuslupaa, mutta Alžběta keksi hakea viisumia Britanniasta, jotta voisi matkustaa laivassa keittiötyöläisenä. Viisumi kuitenkin evättiin. Tällä välin Čeněk oli alkanut ikävöidä Alžbětaa ja päätti etsiä hänet käsiinsä tavalla tai toisella. He tapasivat toisensa Pariisin autonäyttelyssä, sillä Čeněk oli kiinnostunut kilpa-autoilusta. Hän oli ajanut kilpaa paikallistasolla aluksi rakennelluilla autoilla, mutta oli ansainnut työssään nyt sen verran, että saattoi toteuttaa haaveensa nopeasta autosta. Alžběta tiedosti, että mikäli hän haluaisi kulkeä Čeněkin rinnalla, hänen olisi opittava sietämään myös autoja. Ažběta mieltyi itsekin näyttelyssä näkemäänsä Bugattiin.
Naimisiin

Palattuaan Prahaan Ažběta ilmoittautui vaivihkaa autokouluun ja suoritti ajokokeen hyväksytysti. Kun Alžběta näytti ajokorttinsa Čeněkille juuri ennen tämän lähtöä Geneveen, hän ilahtui suuresti. Čeněk halusi viedä Alžbětan vihille, mutta tämä ei halunnut kiirehtiä. Čeněk Junek aloitti kilpa-autoharrastuksen ja voitti Zbraslav-Jílovište-rallin Mercedes-Benzillään huhtikuussa 1922. Čeněk ja Ažběta menivät naimisiin 24. kesäkuuta 1922, ja Alžběta vaihtoi sukunimensä lisäksi myös etunimensä kansainvälisemmin Elisabethiksi. Kotimaassaan hänet tunnettiin lempinimellä Eliška. Eliška ja Čeněk alkoivat kilpailla yhdessä. Eliška matkusti mukana mekaanikkona. Häämatkanaan pari osallistui Karlovy Varyn ja Mariánské Lázněn väliseen autokilpailuun. He kuitenkin ajoivat ulos tieltä ja heidän autonsa romuttui.
Kilpa-ajoura

Čeněk lähti samana syksynä uuden auton hankintamatkalle Pariisin autonäyttelyyn, jossa tutustui Ettore Bugattiin. Čeněk teki kaupat Bugatti Type 30:stä, joka toimitettiin saman vuoden lopulla. Autolla oli jo osallistuttu Grand Prix de l’Automobile Club de France -kilpailuun Strasbourgissa. Bugatti kuvitteli myyneensä auton johonkin kaukaiseen eksoottiseen maahan, sillä nuori Tšekkoslovakia ei ollut valtiona vielä kovin tunnettu. Autossa oli voimanlähteenä kaksilitrainen, kahdeksansylinterinen moottori.
Kilpa-ajoura > 1923

Seuraavana keväänä Čeněk ajoi auton takaisin Bugatin tehtaalle Molsheimiin, jossa auto rakennettiin kilpailukuntoon. Eliška osallistui kilpailuun kuljettajana ensimmäistä kertaa huhtikuun lopulla 1923, sillä Čeněkillä oli vaikeuksia vaihteensiirron kanssa sodassa saamansa käsivamman vuoksi. Alkuvaiheessa Čeněk kulki mukana matkustajan paikalla.
Kilpa-ajoura > 1924

Seuraavana vuonna Eliška osallistui kilpailuihin yksin ja voitti Lahotín-Třemošna-ajot touring-luokassa, mikä oli odottamaton sensaatio. Eliškasta tuli hetkessä maankuulu. Samana kesänä Čeněk osti uudemman Bugatti Type 32 -kilpa-auton. Parivaljakon menestys jatkui Plzeňissä, Rumburkissa ja muilla paikkakunnilla pidetyissä kilpailuissa. Jo elokuussa Junekit ostivat tuliterän Bugatti Type 35:n. 7. syyskuuta Eliška ajoi yksin kuljettamallaan Type 30:llä Lochotínin urheiluautoluokan voittoon; Čeněkin kuljettama Type 35 voitti kilpa-autosarjassa.
Kilpa-ajoura > 1925

Toukokuussa 1925 Eliška ylsi Lahotín-Třemošna-ajojen yleiskilpailun voittoon. Kausi oli muutenkin menestyksekäs. Heinäkuussa he ostivat lisäksi toisen Type 35:n, jotta voisivat kilpailla samantasoisilla autoilla. Tšekkoslovakialainen lehdistö etsi innokkaasti kansallissankareita, jotka lisäsivät nuoren maan kansainvälistä näkyvyyttä. Näin ollen Junekeista tuli tuttu näky lehtien sivuilla.
Kilpa-ajoura > 1926

Vuonna 1926 Čeněk vaihtoi edellisenä kesänä ostaneensa Type 35:n entistä tehokkaampaan, mekaanisella ahtimella varustettuun Type 35B:hen. Uudella autolla Eliška otti 9. toukokuuta Lahotín-Třemošna-ajojen yleiskilpailuvoiton ennätysajalla ja jätti taakseen muun muassa aviomiehensä. Lehdistö ylisti Junkován suoritusta, ja hän tuli tunnetuksi kuljettajana, jonka erinomainen ajotekniikka ja muisti päihittivät fyysisen voiman. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän sijoittui toiseksi Sveitsin Klaussenpassissa. Tämä oli Eliškan ensimmäinen voitto kansainvälisissä kilpailuissa.
Kilpa-ajoura > 1927

Vuonna 1927 Eliška voitti Nürburgringillä Saksan GP-kisoissa kaksilitraisten autojen luokassa. Näin hänestä tuli kautta aikojen ensimmäinen GP-kilpailun voittanut nainen. Kisan jälkeen kokonaiskilpailun voittanut, isokokoinen saksalainen Otto Merz syleili Eliškaa niin rajusti, että tältä katkesi useita kylkiluita. Tarinan mukaan paikalla ollut orkesteri ei osannut soittaa Tšekkoslovakian kansallishymniä, joten he soittivat sen sijaan erään Bedřich Smetanan sävellyksen.
Eliška ja Čeněk päättivät osallistua maineikkaaseen Sisiliassa ajettuun Targa Florio -kilpailuun. Targa Floriota pidettiin aikakauden vaativimpana autokilpailuna. Eliška matkusti Sisiliaan etukäteen ja perehtyi reittiin ja sen jokaiseen mutkaan huolella. Tällä kertaa Eliškalla oli käytössään kevyempi Bugatti Type 37. Ensimmäinen osuus sujui erinomaisesti, mutta toisella erikoiskokeella hän suistui tieltä ohjauslaitteeseen tulleen vian takia ja tätä seuranneessa törmäyksessä selviytyi vain täpärästi. Keskeyttäessään hän oli ollut toisella sijalla. Keskeyttäminen jäi kaivelemaan Eliškaa, sillä hän ei ollut tottunut antamaan periksi.
Kilpa-ajoura > 1928

Seuraavana vuonna 6. toukokuuta Eliška osallistui jälleen kilpailuun, tällä kertaa ajokkinaan Type 35B. Toisella erikoiskokeella hänellä oli 20 sekunnin johtoasema, ja hän ajoi osuuden koko kilpailun parhaalla ajalla. Kolmannen erikoiskokeen aikana moottorissa alkoi ilmetä lieviä ylikuumenemisongelmia, joista ei kuitenkaan koitunut haittaa. Erään mutkan jälkeen hän kuitenkin ajoi terävien kivien yli, mikä aiheutti rengasrikon, joka maksoi hänelle monta sijaa. Lopulta Eliška kuitenkin ajoi maaliin ja sijoittui yleiskilpailussa viidenneksi. Palattuaan häntä oli vastassa työkiireiden takia kotiin jäänyt Čeněk, perhe, ystävät ja suunnaton määrä ihailijoita, jotka antoivat hänelle riemukkaan vastaanoton. Lehdistössä häntä nimitettiin ”ohjauspyörän kuningattareksi”.
Melko pian tämän jälkeen, 15. heinäkuuta 1928 Čeněk Junek sai surmansa Nürburgringillä sattuneessa onnettomuudessa. Murheen murtama Junková päätti lopettaa kilpailemisen. Čeněkin auto oli säilynyt onnettomuudesta lähes vahingoittumattomana, ja pienen korjauksen jälkeen se myytiin Josef Horákille. Tämä törmäsi autollaan puuhun Ecce Homo -kilpailussa seuraavassa syyskuussa ja menehtyi sinkouduttuaan ulos ympäri pyörineestä autosta.
Myöhemmät vaiheet

Junková halusi toteuttaa vanhan unelmansa matkustaa Ceyloniin. Tämä onnistui Ettore Bugatin avulla, joka järjesti hänelle auton, jonka kanssa Junková voisi tehdä myynninedistämistyötä Intian markkinoilla. Palattuaan Tšekkoslovakiaan Junková toimi aktiivisesti moottoriurheilupiireissä. Hän osallistui Masaryk-radan rakentamiseen yhdessä Määrin-Sleesian autoklubin kanssa. Suhteidensa avulla hän teki rataa tunnetuksi, ja hänen ansiostaan siellä järjestettyihin kilpailuihin osallistui lukuisia moottoriurheilutähtiä, mukaan lukien Louis Chiron. Kilpailujen järjestelyissä Junková oli merkittävä taustavaikuttaja ja hänen saksan, englannin, ranskan ja italian taitojensa takia hän toimi usein tulkkina.
Elantonsa Junková ansaitsi myyntipäällikkönä Baťa-yhtiölle, joka aloitti renkaiden valmistuksen vuonna 1933. Kansallistamisen jälkeen Junková työskenteli kumiteollisuudessa ja sitten kemianteollisuuden ministeriön alaisuudessa.
Vuonna 1948 Junková meni uudelleen naimisiin. Hänen miehensä oli lehtimies Ladislav Khás.
Matkustusrajoitusten tähden Junková pääsi ulkomaille vasta 1964. Vuonna 1966 hän osallistui Targa Florion muistoajoihin Sisiliassa. Hänelle myönnettiin lukuisia tunnustuksia, muun muassa kansainvälisen entisten GP- ja F1-kuljettajien klubin kunniajäsenyys.
Junková matkusti vuonna 1989 vastoin lääkärinsä kehotuksia Yhdysvaltoihin osallistuakseen Bugatti-autojen kokoontumiseen, missä hän oli kunniavieraana. Marraskuussa 1993 perustettiin Eliška Junková -säätiö vaalimaan Tšekkoslovakian moottoriurheilun historiaa. Eliška Junková kuoli 93-vuotiaana 5. tammikuuta 1994.
Vuonna 1928 tšekkoslovakialainen jazz-säveltäjä Jaroslav Ježek sävelsi Junkován kunniaksi kappaleen Bugatti Step.
Etxalar

| Etxalar Echalar |
| --- | --- |

 Etxalar
 Koordinaatit: 43°14′1″N, 1°38′14″W 
Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Nafarroa
Maakunta:  Nafarroa
Comarca:  Bortziriak
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Miguel María Irigoyen Sanzberro
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  47,05 km²
Korkeus:  97 m
Väkiluku (2016):  804
 – Väestötiheys:  17 as./km²
 
 www.etxalar.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Etxalar (esp. Echalar) on kunta Nafarroan maakunnassa Espanjan puoleisessa Baskimaassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etxalar Wikimedia Commonsissa
Eitel Cantoni

| Eitel Cantoni> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Uruguay
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1952
Talli(t):  Maserati
Kilpailuja:  3
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1952
Viimeinen kilpailu:  Italian Grand Prix 1952
Eitel Danilo Cantoni (4. lokakuuta 1906 Montevideo, Uruguay – 6. kesäkuuta 1997 Montevideo) oli uruguaylainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen F1-osakilpailuun kaudella 1952 ollen parhaimmillaan 11. Italian GP:ssä. Kaksi muuta kilpailua hän keskeytti. Hän osallistui myös neljään muuhun MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun ja oli parhaimmillaan seitsemäs Modenan GP:ssä.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1952 | Escuderia Bandeirantes | Maserati A6GCM | Maserati S6 | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR Kesk. | GER Kesk. | NED | ITA 11 | - | 0 |
Immanuel Kant

| Immanuel Kant |
| --- | --- |
 Johann Gottlieb Beckerin muotokuva Kantista vuodelta 1768.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1724 Königsberg, Preussin kuningaskunta
Kuollut: 12. helmikuuta 1804 (79 vuotta) Königsberg, Preussin kuningaskunta
Koulutus ja ura
Koulukunta:  kantilaisuus, valistusfilosofia
Vaikutusalueet:  metafysiikka, tietoteoria, etiikka
Tunnetut työt:  kategorinen imperatiivi, transsendentaalinen idealismi, analyyttinen ja synteettinen, an sich, sapere aude, planeettakuntien synty
Opettaja:  Martin Knutzen ja Johann Gottfried Teske
 Nimikirjoitus
Immanuel Kant (22. huhtikuuta 1724 Königsberg – 12. helmikuuta 1804 Königsberg) oli vaikutusvaltainen preussilainen filosofi. Kantin työt rakensivat siltaa aikakauden rationalististen ja empirististen koulukuntien välille. Hänellä oli suuri vaikutus niin valistusta seuranneeseen romantiikkaan ja 1800-luvun saksalaisiin idealisteihin kuin nykyfilosofian kysymyksenasetteluihin.
Kant katsoi, että filosofiassa oli puhjennut ajattelun ”kopernikaaninen vallankumous”. Kantin perustana tälle vallankumoukselle olivat toisaalta hänen transsendentaaliseen idealismiin perustunut tietoteoriansa ja toisaalta hänen itsenäiseen järkeen perustunut moraalifilosofiansa. Nämä asettivat järjen ohjaaman ihmissubjektin tiedollisen ja moraalisen maailman keskipisteeseen. Tietoteoriassa Kant katsoi, että tietoa todellisuudesta ei voi saavuttaa pelkän aistimusten kasautumisen kautta. Sen sijaan tieto muodostui sääntöihin perustuvan synteesin menetelmällä. Tämä koostui aistimuksia hyödyntävien ”ymmärryksen kategorioiden” käsitteellisestä yhdistämisestä ihmismielessä. Aistimukset ovat kyllä välttämättömiä kaikelle kokemukselle, mutta luonnon järjestys ja siinä vaikuttavat kausaaliset välttämättömyydet ovat mielen tuotteita, jotka syntyvät sen vuorovaikutuksesta mielen ulkopuolella olevien asioiden (Ding an sich ’olio sinänsä’, ’oleva sellaisenaan’) kanssa.
Moraalin suhteen Kant katsoi, että hyvän alkuperä ei ollut missään ihmisten ulkopuolisessa, ei sen enempää luonnossa kuin Jumalassa, vaan pelkästään hyvässä tahdossa. Hyvä tahto on sellainen tahto, joka toimii niiden yleispätevien moraalilakien mukaan, jotka itsenäinen ihmisolento antaa itselleen vapaasti. Nämä lait velvoittavat ihmisiä kohtelemaan toisia ihmisiä päämääränä, ei ainoastaan keinoina päästä päämäärään.