stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luonnonkosmetiikka
Muut logot ja merkinnät

Sertifikaatti-logon lisäksi luonnonkosmetiikkatuotteista löytyy usein muitakin logoja.
Testattu ilman eläinkokeita -standardiin liittyvä Leaping Bunny - Cruelty Free (loikkiva kani)-logo on Coalition for Consumer Information in Cosmeticsin (CCIC) myöntämä merkki joka takaa, ettei tuotetta tai sen ainesosia ole testattu eläinkokein. Joissakin tuotteissa taas voi lukea "Not animal tested" eli "ei testattu eläinkokein".
Demeter on kansainvälinen biodynaamisen viljelyn laatumerkki. Myös kosmetiikkatuote voi saada luvan Demeter-merkintään, jos sen raaka-aineista vähintään 90 % on Demeter-tuotannosta. Jos tuotteen raaka-aineista kaikkia ei ole saatavana Demeter-sertifioituina, voi tuotteen pakkauksessa silloin lukea, että tuote sisältää 66–90 % Demeter-tuotettuja raaka-aineita. Tuotteessa ei kuitenkaan saa käyttää Demeter-logoa, jollei tuote täytä jonkun Demeter Internationalin hyväksymän (esimerkiksi BDIH, Ecocert, NaTrue) luonnonkosmetiikka-standardin ehtoja.
Fair Trade -eli reilunkaupan merkki voi olla esimerkiksi tuotteessa jonka pääainesosa, vaikkapa ruokosokeri, on peräisin reilun kaupan tuotannosta, mikä ei tarkoita luomua.
Vegan Societyn myöntämä Vegan-kukkalogo takaa, ettei tuotteessa ole käytetty mitään eläinperäisiä valmistusaineita. Valmistaja on voinut merkitä tuotteeseen kuitenkin jollakin muulla merkillä tai tekstillä, että tuote on vegaaninen. Merkintä tai logo helpottaa vegaaneja löytämään itselleen sopivan tuotteen; toisaalta vaikka tuotteessa ei olisi mitään merkintää aiheesta, saattavat valmistusaineet silti olla täysin vegaanisia.
Haitallisuudesta

Luonnonkosmetiikan perusajatus on se, että ihonhoitotuotteissa ei pitäisi olla ärsytystä aiheuttavia ainesosia tai ihmiselle, luonnolle, vesistöille ja eliöstölle haitallisia tai vaarallisia kemikaaleja. Luonnonkosmetiikan testausta eläinkokein ei sallita, ja tuotteiden täytyy olla mahdollisimman hyvin luonnossa hajoavia. Ei ole silti taattua, etteivät luonnonkosmetiikan raaka-aineet aiheuttaisi yksilöllisesti allergista reaktiota tai ärsytystä tai että ne olisivat täysin haitattomia. Luonnonkosmetiikka voi sisältää allergisoivia ainesosia. Monet ihmiset reagoivat herkästi esimerkiksi eteerisiin öljyihin tai luonnollisiin hajusteisiin. Luonnollisia hajusteita ovat esimerkiksi linaloli, limoneeni ja sitronelloli. Ne kuuluvat niiden 26 hajusteaineen joukkoon, jotka EU:n säännösten mukaan on pitänyt vuodesta 2005 lähtien sisällyttää tuotteen ainesosalistaan tiedoksi hajusteallergisille. Hajusteet eivät usein ole tuotteeseen sellaisenaan lisätty ainesosa, vaan ne sisältyvät tuotteen sisältämään eteeriseen öljyyn tai aromi- tai hajustesekoitukseen (Aroma, Parfum).
Joidenkin synteettisten aineiden haitallisuudesta on myös esitetty kiistanalaista tutkimustietoa. Yksi kiistanalaisista aineryhmistä ovat esimerkiksi parabeenit. Joidenkin tutkimusten mukaan parabeenit kulkeutuvat kudoksiin ja voivat esimerkiksi aiheuttaa rintasyöpää; mutta on myös tutkimuksia, joiden mukaan tätä ei voida varmuudella osoittaa.
Luonnonkosmetiikan johtavia ajatuksia on kuitenkin se, että jos syntyy pienikin epäilys siitä, että jokin raaka-aine saattaa olla yleisesti ärsyttävä tai haitallinen, sitä ei käytetä. Esimerkkinä ovat auringonsuojavoiteiden kemialliset UV-suodattimet. Synteettisten UV-suoja-aineiden on epäilty olevan hormonihäiritsijöitä. Vuoden 2008 alussa julkisti italialainen Anconan polytekninen yliopisto tutkimuksen, jossa todettiin kemiallisten UV-suodattimien uhkaavan koralliriuttoja.
Kirjallisuutta

Kiistala, Mari: Ruusuvettä ja koivunlehtiä : hemmottelupäivän reseptejä suomalaisille naisille.  Helsinki:  Nemo, 2004.  ISBN 952-5180-81-6
Onko kosmetiikkakin kemikaaleja. Kirjassa Tuomisto J. 100 kysymystä ympäristöstä ja terveydestä: arsenikista öljyyn, s. 128. Kustannus Oy Duodecim, Helsinki 2005. ISBN 951-656-221-3. Verkossa englanniksi
Raipala-Cormier, Virpi: Luonnonkaunis : yrtit ja luontaishoidot naisen kauneuden ja terveyden tukena.  (Pirroskuvat: Elina Vannine)  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-26584-5
Stiens, Rita: Totuus kosmetiikasta : parasta iholle, hiuksiin, meikkiin.  ((Schön um jeden preis?, 2005.) Suomentanut Veera Kaski)  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4344-2
Sundgren, Lisen: Ihana kotikylpylä : parhaat reseptit kauneudenhoitoon luonnon omista aineksista.  ((Lisens örtspa för skönhet och välbefinnande, 2008.) Valokuvat: Charlotte Gawell. Suomentanut Mari Kiistala)  Helsinki:  Nemo, 2008.  ISBN 978-952-5613-68-1
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Luonnonmukaista ehostusta
Nykänen, Maria: Luonnonkosmetiikan kriteerejä (pdf) (Opinnäytetyö) kevät 2008. Stadia Helsingin ammattikorkeakoulu.[vanhentunut linkki]
Luonnonkosmetiikan sertifikaatit
Kahden eri valmistajan BDIH-sertifioituja luonnonkosmetiikan auringonsuojasuihkeita.
Guðbergur Bergsson

| Guðbergur Bergsson |
| --- | --- |
 Guðbergur Bergsson
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1932 Grindavík, Islanti
Kuollut: 4. syyskuuta 2023 (90 vuotta) Mosfellsbær, Islanti
Kansalaisuus:  Islanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: islanti
Tuotannon kieli: islanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Guðbergur Bergsson (16. lokakuuta 1932 Grindavík, Islanti – 4. syyskuuta 2023 Mosfellsbær, Islanti) oli islantilainen kirjailija. Hän toimi myös opettajana.
Guðbergur Bergsson opiskeli kirjallisuutta ja taidehistoriaa. Hänen läpimurtoteoksensa oli Tómas Jónsson, metsölubók, joka oli samalla modernismin läpimurto. Se aloitti kuusiosaisen romaanisarjan, joka kuvaa satiirin keinoin sodanjälkeistä islantilaista yhteiskuntaa. Romaanien lisäksi hän julkaisi novelli- ja runokokoelmia.
Guðbergur Bergsson sai vuonna 2004 Ruotsin akatemian pohjoismaisen palkinnon.
Suomennetut teokset

Joutsen (Svanurinn), suom. Tapio Koivukari, Helsinki : Like 2001 ISBN 951-578-838-2
Grumman F-11 Tiger

| F-11 Tiger |
| --- | --- |

Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Grumman
Suunnittelija:  Bob Kress
Ensilento:  30. heinäkuuta 1954
Esitelty:  1957
Grumman F-11 Tiger
Grumman F-11 Tiger on Grummanin valmistama yhdysvaltalainen laivaston suihkuhävittäjä. Nuolisiipinen Tiger oli Grummanin ensimmäinen yliäänihävittäjä. Konetyypin ensilento lennettiin 30. heinäkuuta 1954. Se oli lentotukialuskäytössä vain neljä vuotta, vuodesta 1957 vuoteen 1961, jolloin Vought F8U Crusader syrjäytti sen. F-11 kuitenkin säilyi käytössä harjoitushävittäjänä vuoteen 1967, ja taitolentoryhmä Blue Angelsin koneena vuoteen 1968.
Tigerin voimanlähteenä oli palveluskäytössä epäluotettavaksi osoittautunut brittiläisen Armstrong Siddeley Sapphiren lisenssiversio Wright J65-W-18.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&014.031000014,31 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&09.06400009,64 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.0300004,03 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&023.023000023,23 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&06091.&&&&006 091 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Wright J65-W-18 -suihkuturbiini; &&&&&&&&&&&&&032.090000032,9 kN kuivana, &&&&&&&&&&&&&046.070000046,7 kN jälkipolttimella
Suoritusarvot
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&01207.&&&&001 207 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02044.&&&&002 044 km
Aseistus
4 × 20 mm tykit
4 × AIM-9 Sidewinder -ilmataisteluohjukset
Kirjallisuutta

Crosby, Francis: Modern Fighter Aircraft, Southwater Books/Anness Publishing, 2004, London England (s. 65) ISBN 1-84215-991-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Avionslegendaires: Grumman F-11 Tiger, le félin des Blue Angels
Militaryfactory: Grumman F11F / F-11 Tiger Carrier-Borne High Performance Fighter
http://www.combatairmuseum.org/aircraft/grummanf11f.html
http://www.blueangels.org/Aircraft/Stick/F11/Stickm4.htm#grissom
http://www.aerofiles.com/tiger-tail.html
Gösta Grotenfelt

Gösta Grotenfelt
Karl Gustaf Johannes (Gösta) Grotenfelt (3. heinäkuuta 1855 Joroinen – 5. toukokuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen maataloustieteilijä.
Henkilöhistoria

Gösta Grotenfeltin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Nils Karl Elias Grotenfelt ja Ottiliana Johanna Crusell ja puoliso vuodesta 1884 Ellen Anna Maria Moberg. Kamarineuvos Nils Bernt Grotenfelt ja lehtori Ossian Grotenfelt olivat hänen veljiään,   samoin kuin ylijohtaja Nils Grotenfelt. Gösta Grotenfelt oli Helsingin yliopiston maanviljelystalouden ja  maanviljelysopin professori 1901–1906, maanviljelysopin professori vuodesta 1906, maanviljelystaloudellisen koelaitoksen johtaja 1904–1912 ja kasvinviljelysosaston johtaja 1904–1922.  Hän julkaisi useita alan teoksia, kuten Suomen maanviljelys (1897) ja Det primitiva jordbrukets metoder i Finland under den historiska tiden : en redogörelse (1899). Grotenfelt myös perusti Mustialaan maatalousmuseon ja toi Suomeen osuusmeijerijärjestelmän.
Grotenfelt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1891, 1904–1905 ja 1905–1906.
Kirjallisuutta

Sanna Kaisa Spoof, Gösta Grotenfelt kansankulttuurin tutkijana ja tallentaja, Helsingin yliopisto 1987 (126 s.) ISBN 951-45-4440-4
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Tieteilijät:  International Plant Names Index 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Guassi

Guassivärejä
Guassi eli peiteväri on peittävä läpikuultamaton vesiväri, jonka sideaineena on vesiliukoinen kumi- tai liimaseos. Guassin peittävä ominaisuus syntyy läpikuultavaa vesiväriä karkeammasta värijauheesta ja väriin lisätystä valkoisesta pigmentistä, esimerkiksi liidusta: sideaineena guassissa käytetään arabikumia.
Akvarelleista poiketen guasseilla voi työskennellä tummasta vaaleaan, eli maalata ensin tummilla väreillä ja sitten lisätä vaaleampia kohtia. Guassi muistuttaa temperaa, mutta myös pastellimaalausta. Guassiväri on hyvä tehoste vesivärimaalauksessa. Paperin lisäksi maalauspohjana on käytetty esimerkiksi silkkiä. Vedellä ohennettuna guasseja voi käyttää myös retussiruiskuissa.
Guassimaalauksia

Claude Monet, Auringonlasku merellä 1865-1870.
Anders Zorn, En premiär, 1888.
Vincent van Gogh, Mielisairaalan käytävä, 1889.
Friedrich Schwinge, Omakuva.
Albert Edelfelt, Porilaisten marssi 1892.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guassi Wikimedia Commonsissa
Maalaustekniikat
| --- | --- |
Sideaineen mukaan::  Öljymaalaus  Temperamaalaus  Akvarelli  Akryyliväri  Fresko  Seccomaalaus  Kalkkimaalaus  Vahamaalaus  Guassi  Pastellimaalaus 
Maalauspohjan mukaan::  Seinämaalaus  Taulumaalaus  Miniatyyrimaalaus 
Värinlevitystavan mukaan::  Pastoosi  Laseeraus  Laveeraus  Impasto  Sumraus  Sgraffito 
Maalausjärjestyksen mukaan::  Alla prima  Grisaille  Kerrosmaalaus  Imprimituuri 
Maalaustyylin mukaan::  Chiaroscuro  Sfumato  Trompe l’œil  Kollaasi  Ulkoilmamaalaus
Ragnar Grönvall

| Ragnar Grönvall |
| --- | --- |
 Mannerheimin adjutantit R. Grönvall ja O. R. Bäckman.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1901 Helsinki
Kuollut: 12. syyskuuta 1989 (88 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1921–1962
Taistelut ja sodat:  Talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  Kenraalimajuri
Ragnar Robert Grönvall (28. helmikuuta 1901 Helsinki – 12. syyskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri. Hän toimi sotien aikana puolustusvoimien ylipäällikön marsalkka Mannerheimin sekä kolmen eri tasavallan presidentin adjutanttina.
Grönvall valmistui kadettikoulusta 1921 ja sotakorkeakoulusta 1929 (ye-upseeri 1930). Vuosina 1921–1927 hän toimi KTR 1:ssa eri tehtävissä. 1930-luvulla Grönvall oli 1. divisioonan esikunnassa sekä Suomen Valkoisen kaartin komppanianpäällikkönä. 1937–1939 hän toimi yleisesikunnassa toimistoupseerina. Puolustusvoimien ylipäällikön eli marsalkka Mannerheimin adjutanttina hän toimi vuodet 1939–1944. Hän jatkoi myös adjutanttina Mannerheimin presidenttikauden aikana, ja edelleen myöhemmin myös Paasikiven sekä Kekkosen ensimmäisenä adjutanttina. Grönvall siirtyi eläkkeelle vuonna 1962.
Ragnar Grönvall oli kahdesti naimisissa. Ensimmäinen vaimo oli Helene Taube (1903-1939) ja toinen Maj-Lis Antell (1917-2008). Lapsia avioliitoista syntyi viisi.
Ylennykset

Vänrikki 1921, luutnantti 1922, kapteeni 1928, majuri 1937, everstiluutnantti 1941, eversti 1945, kenraalimajuri 1955.
Kunniamerkit

Vapaussodan muistomitali solkineen (1919)
2.lk Vapaudenmitali (1919)
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2.lk ritari (1930)
Ruotsin Miekkaritarikunnan 1.lk ritari (1938)
3.lk Vapaudenristi miekkojen kera (1940)
Tanskan Vapaaehtoispataljoonan 1939-1940 hopeinen risti (1940)
Talvisodan muistomitali solkineen (1941)
Saksan Kotkan Ansioritarikunnan 2.lk risti miekkojen kera (1941)
Saksan Kotkan Ansioritarikunnan 1.lk risti miekkojen kera (1942)
2.lk Vapaudenristi miekkojen kera (1943)
Romanian Tähtiritarikunnan 1.lk ritari miekkojen kera (1943)
Romanian Kruunuritarikunnan komentaja (1943)
1.lk Vapaudenristi miekkojen kera (1946)
Tanskan Dannebrogin ritarikunnan komentaja (1948)
Ruotsin Miekkaritarikunnan 1.lk komentaja (1952)
Islannin Haukan ritarikunnan suurritari (1954)
Ruotsin Miekkaritarikunnan suurristi (1956)
Puolustusministeriön muistoristi 1939-1945 (1956)
Islannin Haukan ritarikunnan suurristi (1957)
Tanskan Dannebrogin ritarikunnan 1.lk komentaja (1957)
Jatkosodan muistomitali (1957)
Itävallan Ansioiden kunniamerkin suuri hopeinen kunniamerkki suurristin nauhassa (1960)
Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan suurristi (1961)
Ison-Britannian Brittiläisen Imperiumin ritarikunnan komentaja (1961)
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1.lk komentaja (1961)
Sotilasansiomitali (1978)
Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi (1980)
Gungnir

Gungnir on skandinaavisessa mytologiassa Odinin taianomainen keihäs. Kääpiöt olivat takoneet sen, eikä keihäs osunut koskaan harhaan.
Alli Grönroos

Alli Orvokki Grönroos (18. lokakuuta 1930 Nokia – 23. kesäkuuta 2012 Malmö) oli ruotsinsuomalainen runoilija. Hän asui Ruotsissa vuodesta 1956 lähtien ja viimeksi Malmössä. Grönroos toimi tehdas- ja konttorityössä. Hän kävi kansakoulun ja opiskeli kieliä kirjeopistossa. Grönroos on julkaissut neljä runokokoelmaa ja lisäksi hänen runojaan on julkaistu antologioissa ja Liekki-lehdessä.
Omia runokokoelmia

Antaa kaikkien päivien tulla. Finn-kirja, Tukholma 1980
Elämän äänet ympärillä. Finn-kirja, Tukholma 1984
Vieraissa kuin kotona. Finn-kirja, Stockholm 1991
Tunteille pidän ovea auki. Finn-kirja, Stockholm 2001
Kokoomateoksia

Kahden pimeän välissa : runoja - Mellan två Mörker : dikter ; kirj. Alli Grönroos, Anneli Kolari, Sinikka Ortmark-Almgren. Kirjakone, Tumba 1988
Palkinnot

II palkinto Suomen television järjestämässä Leipää ja ruusuja -runokilpailussa 1977
Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1980
Maailmankäärme

Thor ja Jörmungandr Henry Fuselin maalauksessa vuodelta 1788.
Maailmankäärme on skandinaavisessa mytologiassa jättimäinen käärme tai merikäärme, joka kiertää maailmaa, joka uhkaa niellä maailman tai joka on olennainen osa maailman rakennetta. Skandinaavisen mytologian maailmankäärme on Jörmungandr. Maailmankäärmeitä tunnetaan muiltakin kansoilta. Kanaanilaisen mytologian maailmankäärme on Leviatan. Maailmankäärmeitä muistuttavat alkujättiläiset.
Jotkut tutkijat, kuten Timo Heikkilä, ovat arvelleet suomalaisen mytologian Pohjolassa asuvien jättiläiskäärmeiden olevan rapistunut muisto maailmankäärmeestä. Myös uskomus, että veden pyörteessä asuu käärme tai lohikäärme, voi pohjautua maailmankäärmeeseen, joka joissain uskomuksissa asuu kuilussa maailman reunan takana. Uskomus kurimuksessa asuvaan lohikäärmeeseen tunnettiin myös suomalaisilta.
Nimen alkuperä

Nimen Jörmungandr alkuosa viittaa matoon tai käärmeeseen, ”gandr”-loppuosa taas tautia aiheuttavaan noidannuoleen. Näin ollen alun perin saattaa olla kyse toisenlaiseen uskomukseen liittyvästä olennosta. Myös kalevalaisessa runoudessa käärme ja noidannuoli usein samaistetaan. Kalevalassa lappalainen velho syöksee "vesikyyn", jota myös umpiputkeksi kutsutaan, nuolen tavoin Lemminkäisen läpi.
Maailmankäärme Jörmungandr

Midgårdin jättiläiskäärme Jörmungandr (muinaisnorjaksi Jǫrmungandr) on valtavan suuri ja kammottava matelija, joka skandinaavisen mytologian mukaan ympäröi Midgårdia (”keskipihaa”, ”keskimaata”) eli ihmisten asuttamaa maailmaa.  Jörmungandr oli Lokin ja Angrboða-jättiläisen lapsi.  Midgardin käärme on Fenris-suden ja kuoleman jumalattaren Helin veli sekä Odinin hevosen Sleipnirin velipuoli. Midgardin käärme syntyi kauhistuttavien sisarustensa tavoin Jotunheimissa. Snorri Sturluson kertoo Proosa-Eddaan sisältyvässä Gylfaginningissa, että muinaisen ennustuksen mukaan nämä kolme hirviötä johtavat aasajumalat lopulta tuhoon. Siksi Odin kutsui heidät luokseen, kun he olivat vielä pieniä. Hän ei voi tappaa heitä, koska kohtalon on kuljettava omaa tietään, jota edes jumalat eivät voi muuttaa. Lisäksi aasojen pyhässä valtakunnassa ei saa surmata ketään. Odin voi ainoastaan lykätä väistämätöntä. Sen vuoksi hän asettaa Helin vartioimaan kuolleiden valtakuntaa, ja ottaa Fenris-suden aasojen luo Åsgardiin. Midgardin käärmeen hän heittää mereen.
Käärme makasi meressä ja sen kasvuvauhti oli tavattoman nopea. Lopulta Jörmungandr kasvoi niin suureksi, että kykeni syömään suuria valaita ja pystyi kääriytymään maailman ympäri ja puremaan häntäänsä. Jörmungandr oli aina pahalla tuulella ja aiheuttikin monenlaisia luonnononnettomuuksia. Hirviön suustaan päästämät myrkkyhuurut pystyivät tappamaan nopeasti minkä tahansa kuolevaisen ja se pystyi myös sylkemään suurista myrkkyhampaistaan tappavaa myrkkyä.
Maailmankäärme Jörmungandr > Jörmungandrin ja Thorin kohtaamiset

Thor ja Jörmungandr kohtasivat kolme kertaa. Ensimmäinen kohtaaminen tapahtui, kun Thor, Loki ja kaksi ihmispalvelijaa matkustivat Jotunheimiin, jättiläisten maahan, ja Utgardin mahtavaan saliin. Siellä salin mestarijättiläinen Útgarða-Loki haastoi matkalaiset moniin koitoksiin, joista yhdessä Thorin piti nostaa isännän kissa ilmaan. Thor kykeni nostamaan vain kissan jalan irti maasta ennen kuin joutui myöntämään tappionsa. Myöhemmin matkalaisille paljastui, että kyse oli vain Útgarða-Lokin taikatempusta, ja että kissa oli todellisuudessa Jörmungandr, Midgårdin Käärme, jonka Thor oli onnistunut nostamaan melkein taivaaseen asti.
Thor ja Jörmungandr kohtasivat toisen kerran kun Thor ja Tyr matkustivat Hymir-jättiläisen saliin saadakseen suuren padan (noidankattilan) jumalien oluen valmistukseen. Hymir ja Thor menivät kalastamaan sen jälkeen kun Thor oli tappanut Hymirin palkintohärän käyttääkseen sen päätä syöttinä. Hymir ei aluksi tiennyt, mitä Thor yritti hänen häränpäällään pyydystää. Hän heitti häränpäisen syöttinsä veteen jossa Jörmungandr puraisi sitä. Thor veti mahtavan käärmeen ylös vedestä, jolloin se kohottautui ylös korkeuksiin veneen kohdalla, jota Hymir ja Thor käyttivät. Kun Thor on iskemässä Jörmungandria Mjölner-vasaralla päähän, Hymir tarttuu veitseen ja leikkaa köyden poikki. Midgardin käärme pakenee ja liukuu syvyyteen. Raivostunur Thor lyö Hymiriä niin kovaa, että jättiläinen putoaa yli laidan veteen.
Tämä myytti kuvastaa pohjimmiltaan aasoja edustavan Thorin ja kaaoksen voimia edustavan Jörmungandrin välistä ikuista taistelua, joka on keskeinen teema skandinaavisessa mytologiassa. Kyse on maailman tasapainosta. Jörmungandr ei ole pelkkä hirviö, vaan sillä on tärkeä tehtävä – pitää valtameren ympäröimä maailma koossa. Thorin kalastusmatka on siten uhka koko maailmanjärjestykselle. Siksi Hymir-jättiläinen tekee koko maailmalle palveluksen, kun hän leikkaa köyden ja päästää Jörmungandrin pakenemaan. Käärmeen aika ei ole vielä koittanut.
Kolmannen ja viimeisen kerran Thor ja Jörmungandr kohtaavat ragnarökin aikaan, Jumalten Tuhossa. Jörmungandr liittyy isänsä Lokin, veljensä Fenririn, siskonsa Helin ja tämän kuolleiden armeijan joukkoon.
Jörmungandr ryömii merestä maihin ja luikertelee Vigrondin tasangolle, jossa taistelu aasojen ja kaaoksen voimien välillä on jo alkanut. Siellä Thor ja Jörmungandr taistelevat raivokkaasti. Thor tappaa lopulta Midgårdin käärmeen vasarallaan, mutta kumpikaan ei voita, sillä Jörmungandr oli jo ruiskuttanut myrkkyä Thorin päälle, eikä jumala kykene kävelemään kuin yhdeksän askelta ennen kuin hän kaatuu kuolleena maahan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jörmungandr Wikimedia Commonsissa
Lönnrotinkatu

Lönnrotinkatu. Näkymä Abrahaminkadun risteyksestä koilliseen eli kohti Mannerheimintietä.
Lönnrotinkatu (ruots. Lönnrotsgatan), arkikielessä Lönkka on noin 1,1 kilometrin mittainen koillis-lounaissuuntainen katu Helsingissä Kampin kaupunginosassa.
Profiili

Lönnrotinkatu alkaa kaupungin ydinkeskustasta Mannerheimintieltä Riikinkukon ja Pyyn korttelien välistä ja kulkee Kampin halki Ruoholahdenrantaan. Mannerheimintieltä Hietalahdenkadun risteykseen saakka se on yksisuuntainen ja muodostaa alkuosan Helsingin keskustasta Länsiväylälle johtavaa liikenneväylää; vastakkaiseen suuntaan liikenne kulkee etelämpänä olevaa Uudenmaankatua pitkin.  Yhdessä Kauppatorin suunnasta tulevan Pohjoisesplanadin kanssa Lönnrotinkatu muodostaa kantakaupungin poikki johtavan moottoriliikenteelle yksisuuntaisen katulinjan, jossa liikenne kulkee länsilounaaseen.
Lönnrotinkadun ajorata on päällystetty asfaltilla, jalkakäytävät ovat niin ikään asfalttipäällysteisiä. Vanhan kirkkopuiston kohdalla on käytetty myös nupukiveystä. Katu on valaistu ylösripustetuin valaisimin. Lönnrotinkadun risteykset ovat valo-ohjattuja Köydenpunojankadun risteystä lukuun ottamatta.
Yrjönkadun ja Annankadun välisellä osuudella sijaitsee Vanha kirkkopuisto ja sen Lönnrotinkadun puoleisella reunalla Carl Ludvig Engelin suunnittelema Vanha kirkko 1820-luvulta. Kirkon kohdalla kadun toisella puolella on pieni Lönnrotinpuistikko, jossa on Lönnrotin patsas ja jonka varrella sijaitsee Ressun lukio.
Lähellä kadun lounaispäätä sijaitsee Hietalahdentori. Torin luoteislaidalla Lönnrotinkadun ja torin välissä on Hietalahden kauppahalli. Hallia vastapäätä kadun toisella puolella, osoitteessa Lönnrotinkatu 37 sijaitsee kadun toiseksi vanhin rakennus, entinen varuskuntasairaala, joka on niin ikään Engelin käsialaa.
Nykyisin torin lounaispuolella oleva Lönnrotinkadun loppupää on suljettu läpiajoliikenteeltä, ja kadun päästä on vain portaat Ruoholahdenrantaan. Aikaisemmin kadun päässä oli Helsingin satamaradan ylittänyt Lönnrotinkadun silta, joka purettiin vuonna 1997.
Historia

Vuonna 1820 Lönnrotinkadun nimi oli St Andre Gatan apostoli Andreaan ja hänen mukaansa nimetyn venäläisen ritarikunnan mukaan. Vuonna 1836 kadun nimeksi tuli Andreagatan. Sen suomenkielinen muoto vuoden 1866 kartassa oli Antreankatu ja 1880-luvulla Andreankatu. Nimet Antreankatu – Andreagatan virallistettiin 1909. Suomenkieliseksi nimeksi ehdotettiin vuonna 1908 Antinkatua, joka oli kadun epävirallinen nimi vuoteen 1928 asti. Tuolloin katu nimettiin Elias Lönnrotin mukaan Lönnrotinkaduksi. Satakielen kortteli, jonka kaakkoissivu rajoittuu Lönnrotinkatuun, sai vastaanottaakseen talvisodan ensimmäisen ilmapommiosuman 30. marraskuuta 1939. Lönnrotinkadun ja Abrahaminkadun kulmatalosta sortui kulmaus ja noin 20 ihmistä sai surmansa. Samaisen talon piharakennus ja osa katurakennuksista tuhoutui vuoden 1944 suurpommituksissa. Tällöin surmansa sai kolme ihmistä.
Arkkitehtuuri

Lönnrotinkadulla on edustettuna useiden aikakausien arkkitehtonisia tyylisuuntauksia. Valtaosa taloista on vuosilta 1880–1973. Lisäksi kadun varrella sijaitsevat edellä mainitut Engelin teokset sekä uusimpana Tapani Leppälän suunnittelema graniittipintainen Lönnrotinkatu 12 vuodelta 1992.
Rakennuksista on lueteltu pariton ja parillinen puoli erikseen koillisesta lähtien, kursiivilla on mainittu poikkikadut sekä Lönnrotinkatuun välittömästi liittyvät puistot ja torit.