stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Varsinaiset oravat
Levinneisyys

Varsinaisia oravia esiintyy kaikkialla Manner-Euroopassa ja Britteinsaarilla Kuolan niemimaata ja aivan pohjoisinta Norjaa lukuun ottamatta. Venäjällä levinneisyysalueen pohjoisraja mukailee melko hyvin havumetsävyöhykkeen rajoja, joskin Uralin takaisessa Siperiassa lajit elävät selkeästi etelämpänä. Eteläinen raja sen sijaan mukailee puussa elävien lajien kohdalla Venäjän geopoliittista rajaa, poiketen kuitenkin Amurjoen ympäristössä etelämmäksi, jolloin oravia elää Korean niemimaalla ja Koilis-Kiinassa sekä Japanissa Hokkaidōn saarella. Maassa elävät lajit sen sijaan ovat levittäytyneet voimakkaammin etelään. Kamtšatkan niemimaa on itäisin kolkka, josta puussa eläviä oravia voi löytää, mutta maaoravia elää aina Beringinsalmelle saakka. Puussa elävien lajien levinneisyysalueet levittäytyvät pitkin Kiinan itärannikkoa Kaakkois-Aasiaan ja Intiaan. Maassa elävät lajit ovat Kiinan sisämaassa sen sijaan yleisempiä. Pohjois-Amerikassa levinneisyys on Euroopan tapaan laaja.
Kaikista maaelämään sopeutuneista oravista yli 70 prosenttia on Pohjois-Amerikan kotoperäisiä lajeja, eli niitä ei tavata missään muualla. Maaoravien (Tamias) kaikista 25 lajista vain yksi ei esiinny luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa. Aasian kotoperäisiä oravasukuja ovat kallio-oravat ja Spermophilopsis, kun taas Xerus- ja Atlantoxerus-sukujen lajeja voi kohdata ainoastaan Afrikassa.
Australiassa elänyt harmaaoravapopulaatio kuoli sukupuuttoon 1970-luvulla, jolloin siitä tuli Antarktiksen ohella ainoa manner, jolla ei elä varsinaisia oravia. Puussa eläviä oravia ei tavata lainkaan Afrikassa. Varsinaisia oravia uhkaa metsänhakkuusta johtuva elintilan puute. Toisaalta Euroopassa tavallisen oravan kannan pienenemistä on selitetty suuremman harmaaoravan taipumuksesta varastaa tavallisten oravien ruokakätköjä.
Maankamaralla liikkuvat oravat ovat sopeutuneet heimotovereitaan monipuolisemmin erilaisiin maastoihin, koska puukasvillisuus ei rajoita niiden levittäytymistä. Niitä voi tavata aavikoilla, savanneilla ja Siperian tundralla, missä ikirouta tosin estää levittäytymistä. Muutamat lajit pystyvät lisäksi kiipeilemään puissa ja pensaikoissa, mutta yleensä ne rakentavat maanalaisia tunneleita pesäpaikoikseen, minkä vuoksi maaperätyypillä on merkitystä niiden levinneisyyden suhteen. Tunnelit tarjoavat myös suojaa pedoilta ja viilennys- tai lämmittelypaikan.
Ruokavalio

Varsinaiset oravat jyrsijöitä ja kasvinsyöjiä. Puiden siemenet, pähkinät ja ruoho ovat pohjoisten lajien tärkeintä ravintoa. Tropiikin lajit taas syövät hedelmiä, lehtiä ja puiden kaarnaa ravintonaan. Muita ravinnonlähteitä ovat sienet, marjat ja hyönteiset. Kalsiumpuutteen tasaamiseksi oravien on havaittu kalvavan luita, mutta oravien on myös havaittu syövän lintujen munia tai poikasia sekä pienselkärankaisia.
Tyypillinen piirre oravien käyttäytymisessä on, että ne siirtävät ruokaa varastoon, joko moniin eri paikkoihin tai vain muutamaan. Pohjoisessa tästä käyttäytymismallista on paljon hyötyä talvisin, jolloin ruokaa on huonosti saatavilla. Jotkut lajit hankkivat paksun rasvakerroksen kesän aikana, jolloin niiden paino saattaa jopa tuplaantua. Talvihorroksena aikana ne kuluttavat varastoituneen rasvan hidastuneisiin elintoimintoihin.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Varsinaisten oravien sosiaalisuus vaihtelee hyvin paljon. Puun latvustoissa elävät usein yksin, mutta muutamat afrikkalaiset lajit poikkeavat tästä käytöksestä elämällä parittain tai kolmen ryhmissä (Heliosciurus rufobrachium ja Funisciurus anerythrus). Maanpinnalla elävistä maaoravat ovat myös yksineläjiä, mutta murmelit ovat sosiaalisuudessaan omaa luokkaansa, sillä ne voivat elää jopa 35 yksilöä käsittävässä perhekunnassa. Varsinaiset oravat ovat päiväaikaan aktiivisia eli ne poikkeavat Petauristinae-alaheimosta, joista monet ovat aktiivisia vain öiseen tai hämärään aikaan.
Enemmistö maassa elävistä oravista viettävät talvihorrosta ja jotkut viettävät vastaavankaltaista lepotilaa kesällä eli niin sanottua kesähorrosta. Talvihorroksessa eläimen ruumiintoiminnot pienenevät jyrkästi ja ruumiin lämpötila alenee vain muutamiin lämpöasteisiin. Talvihorroksen pituus vaihtelee, mutta tyypillisin kesto on noin yhdeksän kuukautta. Murmelit ovat kaikkein kookkaimpia talvihorroksessa eläviä nisäkkäitä, mutta napasiiseli on mennyt kaikista pidemmälle äärirajoille, sillä erään tutkimuksen mukaan sen ruumiin lämpötila voi olla talvihorroksen aikana −2,9 °C. Puissa elävät heimotoverit ovat vuodet läpeensä aktiivisia.
Varsinaisten oravien käyttämiä kommunikointikeinoja ovat hajumerkit, hännän liikkeet ja muut eleet sekä äänet. Hajumerkkejä oravat jättävät niiden suun ja poskien ympäristössä sijaitsevien rauhasten avulla. Yhtä lailla virtsaa ja peräaukon laahaamisesta leviäviä hajuja käytetään reviirien merkkaamiseen. Ääntelyllä yleensä viestitään vaarasta tai kutsutaan hävinneitä jälkeläisiä. Tietyillä lajeilla ääntely on tärkeämmässä asemassa parinvalinnassa kuin hajut.
Murmelit ovat suurimpia varsinaisia oravia. Kuvassa Marmota marmota -lajin yksilö.
Harmaaorava syömässä pähkinää Kensington Parkissa Britteinsaarilla.
Vastarintaa ja vaihtoehtoja

| Vastarintaa ja vaihtoehtoja> Fences and Windows: Dispatches from the Front Lines of the Globalization Debate |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Naomi Klein
Genre:  tietokirjallisuus
Kustantaja:  Vintage Canada Picador
Julkaistu:  2002
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  267
Suomennos
Suomentaja:  Maarit Tillman
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  299
ISBN:  951-0-27949-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vastarintaa ja vaihtoehtoja (engl. Fences and Windows: Dispatches from the Front Lines of the Globalization Debate) on kanadalaisen globalisaatiokriitikko Naomi Kleinin kirjoittama kirja vuodelta 2002. Teos on kokoelma Naomi Kleinin vuosina 1999-2002 kirjoittamia artikkeleita eri lehdistä. Kirjaan kootut artikkelit käsittelevät esimerkiksi Maailman kauppajärjestöä, Maailmanpankkia, Kansainvälistä valuuttarahastoa sekä sananvapautta.
Taustaa

Naomi Kleinin esikoisteoksen No Logon aiheuttama suosio venytti Kleinin alun perin kahden viikon mittaiseksi suunnitellun kirjanesittelykiertueen kahden ja puolen vuoden mittaiseksi. Tänä aikana Klein kirjoitti artikkeleita useille suurille sanomalehdille, kuten The Globe and Mailille, The Guardianille ja Los Angeles Timesille. Kirjoitustyönsä Klein hoiti mielenosoitusten ja lentomatkojen lomassa. Hänen mukaansa kirjaa tulisi käsitellä omana itsenäisenä teoksenaan eikä No Logon seuraajana.
Sisältö

Vastarintaa ja vaihtoehtoja on jaettu viiteen eri osaan. Ensimmäisen osan, ”Vastarinnan vaihtoehdot”, ensimmäinen artikkeli käsittelee Maailman kauppajärjestön huippukokouksen vastaisia mielenosoituksia Seattlessa vuonna 1999. Muut osan artikkelit kertovat Seattlea seuranneista mielenosoituksista ja niiden toiminnasta syksyyn 2000 asti.
Toinen osa ”Demokratian estäminen” on jaettu kahteen pienempään osaan. Ensimmäinen osa käsittelee köyhille maille myönnettyjä lainoja, jotka ajavat maat lopulliseen ahdinkoon. Toinen osa taas kertoo muuntogeenisestä ruuasta ja sen vaikutuksista paikalliselle maataloudelle.
Kolmas osa ”Liikkeen estäminen” kertoo viranomaisten kyseenalaisista toimintatavoista aktivisteja vastaan. Klein käsittelee osassa muun muassa lisääntynyttä kyynelkaasun käyttöä. Neljäs osa ”Terrorin hyödyntäminen” käsittelee sitä, kuinka eri maiden tiedustelupalvelut pidättävät aktivisteja aiheettomasti mielenosoitusten alla käyttäen hyväksi syyskuun 11. päivän iskujen aiheuttamaa terrorismihysteriaa.
Viimeinen osa ”Demokraattisia vaihtoehtoja” kertoo aktivistien uusista, rauhanomaisista keinoista kapitalismia vastaan. Osiossa Klein käsittelee muun muassa Maailman sosiaalifoorumia ja Meksikon zapatisteja.
Osa kirjassa julkaistuista artikkeleista on saatavilla vapaasti englanniksi Naomi Kleinin internet-sivuita. Joitakin kirjassa julkaistuja artikkeleita on kuitenkin täydennetty niiden alkuperäisen julkaisun jälkeen.
Vastarinnan vaihtoehdot
Washington (Arkistoitu – Internet Archive)
Entä sitten? (Arkistoitu – Internet Archive)
Los Angeles
Praha (Arkistoitu – Internet Archive)
Toronto (Arkistoitu – Internet Archive)
Demokratian estäminen:Kauppaa ja lehmänkauppaa Markkinat nielaisevat yhteisen omaisuuden
Amerikkojen vapaakauppa-alue FTAA (Arkistoitu – Internet Archive)
Painu helvettiin, IMF (Arkistoitu – Internet Archive)
Ei tilaa paikallisdemokratialle (Arkistoitu – Internet Archive)
Sota ammattiliittoja vastaan
Naftan saavutukset (Arkistoitu – Internet Archive) | (Postscript) (Arkistoitu – Internet Archive)
Raja-aidat kasvavat
Sääntöjen laatiminen - ja rikkominen
Markkinat nielaisevat yhteisen omaisuuden
Geenisaaste
Suu- ja sorkkataudin uhrilampaan
Internetin Tupperware-kutsut
Vastarinnan omiminen
Taloudellinen apartheid Etelä-Afrikassa
Myrkkypolitiikkaa Ontariossa
Amerikan heikoin rintama
Liikkeen estäminen: Vastarinnan kriminalisointi
Ennakoivat pidätykset
Valvonta
Pelon lietsonta
>>Kansalaiset häkissä>>
Soluttautuminen
Mielivaltaisia kyynelkaasuiskuja
Väkivaltaan tottuminen
Uhrien tehtailu
Teatteria tuutin täydeltä
Terrorin hyödyntäminen
Uudet opportunistit
Kamikaze-kapitalistit
Suurten miesten pelottava paluu
Amerikka ei ole hampurilainen
Demokraattisia vaihtoehtoja
Kapina Chiapasissa
Italian sosiaaliset keskukset
Poliittisten puolueiden rajat
Symboleista sisältöön
Julkaisu

Vastarintaa ja vaihtoehtoja -kirjan julkaisivat Picador Yhdysvalloissa, Vintage Canada Kanadassa, Flamingo Britanniassa ja WSOY Suomessa. Kirja on julkaistu ainakin 18 maassa. Teoksen kaupallinen menestys oli odotettua huonompi. Osa kirjan tuotoista lahjoitettiin Fences and Windows -nimiselle hyväntekeväisyyssäätiölle, joka kerää rahaa aktivistien oikeuskuluihin ja globaalia demokratiaa koskevaan valistukseen.
Vastaanotto

Kirjan vastaanotto oli ristiriitaista. Feministilehti Herizonsin kriitikko Carly Stasko kehui kirjaa ja sanoi sen motivoivan lukijoita toimimaan. Globe and Mail -lehden kriitikko Stan Persky kiitti erityisesti Kleinin tapaa kertoa myös aktivistien tekemistä virheistä. Myös The Guardian -lehdelle kirjoittava anarkisti Stuart Christie antoi Kleinille tunnustusta siitä, että kirja myös arvosteli aktivisteja ja paljastaa internetin avulla järjestettyjen mielenosoitusten heikkoudet. Lisäksi Christie piti Kleiniä hyvänä kirjoittajana, joka osaa kertoa paljon asiaa lyhyessä tekstissä. New Internationalist -lehden kriitikko John Lee antoi kirjalle neljä tähteä viidestä ja sanoi sen olevan jopa parempi manifesti muutoksille kuin Kleinin edellinen kirja No Logo. Talouslehti The Economistin toimittaja sen sijaan arvosteli kirjaa voimakkaasti sanoen muun muassa, että Klein sivuutti kirjassaan kaikki globalisaation ”helposti todistettavissa olevat tosiasiat” kuten kehitysmaiden rikastumisen ulkomaisten sijoitusten avulla. Lehden mukaan Klein on ”vihainen nuori”, joka tosin osoittaa todellisia journalistin taitoja kirjoittamalla lumoavaa höpötystä sivun toisensa jälkeen, ilman että hänellä olisi mitään varsinaista asiaa. Klein vastasi myöhemmin, että The Economistin arvio oli lapsellinen ja ”niin hullu, ettei se ole edes vastaamisen arvoinen”.
Simulantit

| Simulantit> The Simularca.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Philip K. Dick
Kieli:  englanti
Genre:  tieteisromaani
Julkaistu:  1964
Suomennos
Suomentaja:  J. Pekka Mäkelä
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  1999
ISBN:  951-578-675-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Simulantit (engl. The Simulacra) on Philip K. Dickin vuonna 1964 ilmestynyt tieteisromaani. Teoksen on suomentanut Likelle vuonna 1999 J. Pekka Mäkelä.
Aiheesta muualla

Toni Jerrman: Simulantit (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 4/1999.
M. G. Soikkeli: Dickin idea-arkku. Aikakone 3.1.2000.
Vasenkätisyys

Vasenkätistä kirjoittamista.
Vasenkätisyys tarkoittaa vasemman käden suosimista tarkkaa koordinaatiota vaativissa tehtävissä, kuten kynällä kirjoittamisessa.
Yleisyys ja syyt

Vasenkätisiä on noin 10 prosenttia maailman ihmisistä – miehistä 12 prosenttia ja naisista 8 prosenttia. Länsimaissa heitä on hiukan yli 10 prosenttia, mutta Afrikassa ja Aasiassa vähemmän, esimerkiksi Intiassa 6 prosenttia, Sudanissa 5 prosenttia ja Japanissa 4 prosenttia.
Kaksosilla vasenkätisyyttä esiintyy kaksi kertaa useammin kuin muilla ihmisillä.
Merkkejä vasenkätisistä ihmisistä on löydetty jo miljoonia vuosia vanhoista fossiileista, mutta he olivat jo tuolloin vähemmistössä. Mahdollisesti vanhin kirjallinen maininta vasenkätisyydestä on Raamatun Tuomarien kirjan kertomus Benjaminin heimoon kuuluneesta Eehudista, joka eli noin vuonna 1200 eaa. Eehudin kuvataan surmanneen Mooabin kuninkaan Eglonin miekalla, jota hän käytti vasemmalla kädellään. Maailman kuvataiteen historiassa vasenkätisten hahmojen osuus on ollut suurin piirtein sama kuin oikeassa elämässäkin. Merkkejä vasenkätisyydestä on löydetty myös joidenkin käyttöesineiden tekotavasta.
Vasenkätisyyden harvinaisuudelle ei tunneta selvää biologista syytä. Vasenkätisyyden arvellaan johtuvan suurimmaksi osaksi ympäristötekijöistä ja joltain osin usean geenin yhteisvaikutuksesta. Kahden vasenkätisen vanhemman lapsista vasenkätisiä on joka neljäs. Vuonna 2020 julkaistussa tutkimuksessa 1,7 miljoonan ihmisen perimästä löydettiin 41 aluetta, jotka liittyivät vasenkätisyyteen.
Vasenkätisyyden todennäköisyyttä lisäävät äidin raskaudenaikaiset ongelmat ja vaikea synnytys.
Vasenkätisten aivot

Vasenkätisyyteen liittyy oikean aivopuoliskon suurempi käyttö kuin oikeakätisyyteen. Noin 30 prosenttia vasenkätisistä ihmisistä käyttää kielen prosessointiin enemmän oikeaa aivopuoliskoaan, tai molempia aivopuoliskoja yhtäläisesti, kun oikeakätisistä niin tekee vain kaksi prosenttia.
Vasenkätisyyden haittoja ja etuja

Monet laitteet ja välineet on suunniteltu käytettäväksi oikealla kädellä, ja myös monien esineiden ja huonekalujen sijoittelussa on ajateltu lähinnä oikeakätisiä. Tällöin niiden käyttäminen vasemmalla kädellä voi olla vaikeaa tai epämukavaa.
Kynällä kirjoittaminen vasemmalla kädellä vasemmalta oikealle voi olla vaikeaa ja sotkuista, sillä kynää täytyy työntää käden edellä, ja käden joutuu vetämään musteesta kostean tekstin yli.
Joitakin välineitä on suunniteltu erikseen vasenkätisille, jotta niitä olisi helpompi käyttää. Suomalaisittain eräs tunnetuimmista esimerkeistä lienevät 1970-luvun alussa markkinoille tulleet Fiskarsin vasenkätiset sakset. Punaisine kahvoineen ne erottuvat oranssinvärisistä, oikeakätisille muotoilluista saksista.
Vasenkätisillä on yliedustus monessa kamppailulajissa, kuten nyrkkeilyssä, vapaaottelussa, painissa, judossa, karatessa ja taekwondossa. Myös tenniksen huipulla vasenkätisiä on paljon. Vasenkätisten yliedustus ja yliote oikeakätisiin nähden saattaa perustua heidän harvinaisuuteensa, mikä tekee heidän liikkeistään vaikeammin ennustettavia kuin oikeakätisten. Tämän edun on arveltu voineen vaikuttaa myös entisaikojen todellisissa taistelu- ja väkivaltatilanteissa.
Suhtautuminen

Vasenkätisiä on joskus yritetty pakottaa tai ohjata oikeakätisiksi esimerkiksi koulussa, mutta nykyaikana näin ei enää tehdä.
Joissain kulttuureissa vasenta kättä pidetään likaisena, ja se onkin varattu esimerkiksi sukuelinten hygienian hoitoon. Siksi esimerkiksi syömistä vasemmalla kädellä ei pidetä hyväksyttävänä.
Monissa kulttuureissa vasenkätisyys ei kuitenkaan ole nykypäivänä paheksuttava ominaisuus eikä vasemman käden käyttämistä tarvitse vältellä.
Vasenkätisten elämää helpottamaan onkin perustettu erilaisia kauppoja ja palveluita, jotka keskittyvät esimerkiksi vasenkätisille soveltuvan tuotevalikoiman kartuttamiseen. Tiettävästi ensimmäinen pelkästään vasenkätisten tarpeisiin erikoistunut yritys oli Lontoon Sohossa toiminut Anything Left-Handed, joka aloitti vasenkätisten tuotteiden kivijalkakauppana vuonna 1968. Myymälä lopetti toimintansa 2006, mutta jatkaa yhä verkkokauppana. Verkkokaupan yleistymisestä huolimatta vasenkätisille suunnattuja erikoisliikkeitä on yhä olemassa; sellaisia sijaitsee ainakin San Franciscossa Yhdysvalloissa sekä Erfurtissa Saksassa.
Kansainvälinen vasenkätisten päivä

Kansainvälistä vasenkätisten päivää vietetään vuosittain 13. elokuuta, ja sitä on juhlittu jo vuodesta 1976 lähtien. Vasenkätisille omistettua päivää vietti ensimmäisen kerran Lefthanders International -yrityksen perustaja Dean R. Campbell.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vasenkätisiä linkkejä
Vasenkätisten päivän viettoa Lontoossa 13. elokuuta 2002.
Tenniksen huipulla on ollut useita vasenkätisiä pelaajia, kuten John McEnroe.
Silmäkerahkasammal

| Silmäkerahkasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Rahkasammalet Sphagnopsida
Alaluokka::  Sphagnidae
Lahko::  Sphagnales
Heimo::  Sphagnaceae
Suku::  Rahkasammalet Sphagnum
Laji::  balticum
Kaksiosainen nimi
 Sphagnum balticum  (Russow) C.E.O.Jensen 
Katso myös
   Silmäkerahkasammal Wikispeciesissä   Silmäkerahkasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silmäkerahkasammal (Sphagnum balticum) on sammal. Se kuuluu Sphagnaceae-heimoon ja rahkasammalten sukuun.
Ulkonäkö ja koko

Silmäkerahkasammal on väriltään keltavihreä, kultavihreä tai ruskeanvihreä. Kasvilla on heikko ja pehmeä varsi. Varren väri vaihtelee ruskeasta vaaleanvihreään. Varren lehdet ovat 0,8–1,1 millimetriä pitkiä. Silmäkerahkasammal on kaksikotinen.
Elinympäristö

Silmäkerahkasammal kasvaa esimerkiksi keidassoilla ja vähäravinteisilla soilla.
Levinneisyys

Silmäkerahkasammalta kasvaa pohjoisen pallonpuoliskon alangoilla, pääasiassa tosin vain kaikkein pohjoisimmilla leveysasteilla. Britanniassa silmäkerahkasammalta on löydetty muutamista paikoista. Walesista kasvia on tavattu kasvavan ainoastaan Ceredigionin alueella. Sielläkin kasvi on tavattu viimeksi vuonna 1967. Skotlannissa silmäkerahkasammalta on tavattu Abernethy Forestissa Inverness-shiressä, Aberdeenshiressä ja Dumfriesshiressä. Skotlannissa kasvi on tosin kadonnut kahdelta edellä mainitulta paikalta. Englannin alueella silmäkerahkasammalta on tavataan nykyisin ainoastaan Northumberlandissa. Muita englantilaisia kasvupaikkoja ovat olleet Yorkshire, jossa kasvia ei ole viime vuosien aikana tavattu lainkaan, sekä Cheshire, jossa kasvia ei puolestaan ole tavattu vuosisataan.
Pohjois-Amerikassa kasvia tavataan Grönlannissa, suuressa osassa Kanadaa sekä Yhdysvalloille kuuluvissa Alaskan ja Coloradon osavaltioissa.
Suomessa silmäkerahkasammalta tavataan koko maassa.
Aiheesta muualla

ITIS: Sphagnum balticum (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Sphagnum balticum:  Wikidata: Q1119783  Wikispecies: Sphagnum balticum  ARKive: sphagnum-balticum  BioLib: 91451  CoL: 4YT64  EoL: 926592  EPPO: SHGBA  EUNIS: 197038  FNA: 242443195  GBIF: 2669138  iNaturalist: 169204  IRMNG: 10340162  ITIS: 548196  NatureServe: 2.123136  NBN: NHMSYS0000310659  NCBI: 128184  Observation.org: 17603  Open Tree of Life: 378649  Plant List: tro-35166560  PLANTS: SPBA70  Tropicos: 35166560  WFO: wfo-0001185555  Laji.fi: MX.44033 
Sphagnum recurvum subsp. balticum:  Wikidata: Q38350733  GBIF: 7361699  ITIS: 1136535  Tropicos: 35175104  WFO: wfo-0001190063
Silokotilo

| Silokotilo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Keuhkokotilot Pulmonata
Lahko::  Maakeuhkokotilot Stylommatophora
Heimo::  Silokotilot Cochlicopidae
Suku::  Cochlicopa
Laji::  lubrica
Kaksiosainen nimi
 Cochlicopa lubrica  (Muller, 1774) 
Synonyymit
 Helix lubrica 
Katso myös
   Silokotilo Wikispeciesissä   Silokotilo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silokotilo (Cochlicopa lubrica) on yleinen ja laajalle levinnyt kotilolaji. Se kuuluu taksonomisesti ongelmalliseen sukuun ja lajin erottaminen lähisukulaisistaan on hankalaa.
Koko ja ulkonäkö

Silokotilon sukkulamaisen kuoren leveys on 2,4–2,9 mm ja korkeus 5,0–7,5 mm. Kuoren muoto ja koirasgenitaalit muuntelevat huomattavasti, mikä vaikeuttaa lajin erottamista lähisukulaisistaan. Kuori on sileä, voimakkaasti kiiltävä, läpikuultava ja sen väri vaihtelee ruskean eri sävyissä. Pulleita kierteitä on noin 5,5 ja viimeinen niistä kapenee suuaukkoa kohti. Kuoren kärki on pyöristynyt. Napaa ei ole. Suuaukko on munanmuotoinen, yläreunasta kulmikas ja sitä reunustaa hieman paksuuntunut huuli. Itse eläin on musta.
Normaalisti kuoren kierteet kiertyvät oikealle, mutta Tervolasta tunnetaan silokotilopopulaatio, jonka yksilöiden kuoret kiertyvät vasemmalle.
Levinneisyys

Silokotilo on levinneisyydeltään jokseenkin kosmopoliitti, jota tavataan joko alkuperäisenä tai vieraslajina ympäri maailmaa. Suomessa sitä tavataan koko maassa ja pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta se on yleisimpiä kotilolajeja.
Elinympäristö ja elintavat

Laji kelpuuttaa jokseenkin kaikenlaiset elinympäristöt. Laji viihtyy rehevissä ympäristöissä, mutta myös kuivilla mäntykankailla ja sietää jopa tulvia. Keskieurooppalaisten havaintojen mukaan osa kotiloista on erikoistunut kuiviin ja avoimiin, osa kosteisiin ja varjoisiin ympäristöihin.
Laji lisääntyy useimmiten niin, että kukin yksilö hedelmöittää itse itsensä. Kotilo tuottaa keväällä noin 20 munaa, jotka se laskee kosteaan maaperään. Munat kuoriutuvat parin viikon kuluttua ja kehitys aikuiseksi kestää 21–24 kuukautta. Silokotilo elää noin 3 vuotta.
Aiheesta muualla

Luonnontieteellinen keskusmuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1058315  Wikispecies: Cochlicopa lubrica  AFD: Cochlicopa_lubrica  BOLD: 360343  CoL: WN3Z  EoL: 449108  EPPO: KOCHLU  EUNIS: 286175  Fauna Europaea: 425042  Fauna Europaea (new): 95be4cc2-a124-4a08-b02d-e5259cf8646d  GBIF: 2295977  iNaturalist: 217274  IRMNG: 10239716  ITIS: 76885  NatureServe: 2.114087  NCBI: 82567  NZOR: 60f15caf-7191-4a36-a585-bb25949235b2  Observation.org: 9051  Open Tree of Life: 462846  WoRMS: 819984  Laji.fi: MX.52666 
Cochlicopa lubrica
Sinihelttajauhikas

| Sinihelttajauhikas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Agaricaceae
Suku::  Jauhikkaat Melanophyllum
Laji::  eyrei
Kaksiosainen nimi
 Melanophyllum eyrei  (Massee) Singer 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinihelttajauhikas (Melanophyllum eyrei) on kupera, likaisenruskea sienilaji. Sienen heltat ovat harmaanvihreät. Jalka on lakin värinen ja jauheinen. Sieni kasvaa lehtimetsissä multamailla. Se on Suomessa erittäin harvinainen ja siitä tunnetaan vain yksi varma löytö.
Silva (Kiikala)

Silva on kylä Kiikalassa Salossa. Kylä sijaitsee yhdystien 2410 varrella Kiikalan kirkonkylän lounaispuolella. Sen lähimpiä naapurikyliä ovat Kiikalan Saari pohjoisessa ja Kiikalan Yltäkylä etelässä. Kylässä on Kiikalan kunnan vuonna 1968 perustama Härjänvatsan uimala samannimisen järven rannalla.
Luonnonympäristö

Silvan kylä kuuluu yhdessä Vanhakylän, Hitolan, Kiikalan kirkonkylän, Komisuon, Pappilan ja Saaren kylien kanssa "Kiikalan järvikaustaksi" nimitettyyn kulmakuntaan, jonka kylät ovat sijainneet  1900-luvulla tapahtuneessa järvenlaskussa viljelysmaaksi kuivatetun Kiikalan Kurajärven rannoilla.
Kylän takamaat ulottuvat Kolmanteen Salpausselkään kuuluvan Kiikalannummen reunamuodostumakompleksin laidoille. Täällä kylän kaakkoisrajana on Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluva Varesjoki, jonka lähdepohjainen jyrkkärinteinen notko kuuluu suuren osan Kiikalannummesta käsittävään Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualueeseen. Varesjoen notkon varressa kylän alueelle jää suppapainanteeseen muodostunut Härjänvatsan lampi.
Historia

Historialtaan Silva on yksinäistalo eli yhdestä maakirjatalosta muodostunut kylä. Silvan talon talouskeskus sijaitsee edelleen vanhalla paikallaan lähellä entistä Kurajärven rantaa.