stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo valtioista inhimillisen kehityksen indeksin mukaan

Valtioiden inhimillisen kehityksen indeksi vuodelle 2022 (julkaistu 2024, värit esitetty 0,050 askelin).



Hyvin korkea
  ≥ 0,900
  0,850–0,899
  0,800–0,849
Korkea
  0,750–0,799
  0,700–0,749

Keskitasoa
  0,650–0,699
  0,600–0,649
  0,550–0,599
Matala
  0,500–0,549
  0,450–0,499

  0,400–0,449
  ≤ 0,399
  Ei tietoa
Tämä on luettelo valtioista inhimillisen kehityksen indeksin mukaan. Indeksi on hyvin korkea, jos se on yli 0,800, korkea, jos arvo on 0,700–0,800, keskitasoa, jos se on 0,550–0,699 ja matala, jos se on korkeintaan 0,549. Julkaistut inhimillisen kehityksen (HDI) arvot pohjautuvat tyypillisesti vuosi tai kaksi aiemmin kerättyihin tietoihin.
On huomattava, ettei artikkelin lähdeaineistona käytetyssä YK:n kehitysjärjestön tilastossa ole aina esitetty inhimillisen kehityksen indeksiä aivan kaikille valtioille, eikä monille kiistanalaisille alueille. Joukosta on uupunut – julkaisuvuodesta riippuen – joitain alhaisen tai keskitason indeksin maita (kuten esimerkiksi Etelä-Sudan, Pohjois-Korea ja Somalia). Lisäksi puuttuu tieto useista väestöltään pienemmistä valtioista (Marshallinsaaret, Monaco, Nauru, San Marino, Tuvalu). On syytä huomata, että myös poliittisista syistä YK:hon kuulumattomien valtioiden tai itsehallintoalueiden (kuten Taiwan, Grönlanti ja suuri joukko pikkuvaltioita) ja usean kiistanalaisen alueen (kuten Länsi-Sahara) tiedot puuttuvat ajantasaisesta YK:n kehitysjärjestön laatimasta HDI-tilastosta.
Maille esitetään taulukossa myös niiden epätasa-arvoon suhtautettu HDI-indeksi, mikäli UNDP on kertonut sen tilastossaan. Mikäli inhimillisen kehityksen indeksi (HDI) ja sen epätasa-arvon huomioima vertailuluku IHDI ovat lähellä toisiaan, maa on varsin tasa-arvoinen. Jos taas UNDP:n HDI- ja IHDI-indeksi poikkeavat toisistaan paljon, on epätasa-arvo suurta (esimerkki Angola, Sierra Leone, Nigeria, Keski-Afrikan tasavalta; melko suuri esimerkiksi Bangladeshissa ja Intiassa). On huomattavaa, ettei tilastossa ole vielä esitetty IHDI-indeksiarvoa useille arabimaille eikä Kiinalle.
Aiheesta muualla

UNDP:n sivusto HDI-raporteille (englanniksi) (undp.org)
Vuoden 2016 HDI-raportti (pdf, 3/2017) (englanniksi) (undp.org)
Human Development Report 2015. Work for Human Development (14.12.2015) (arabiaksi, englanniksi, espanjaksi, kiinaksi, ranskaksi) (undp.org)
Vuoden 2014 HDI-raportti (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (undp.org)
Table 2: Human Development Index trends, 1980–2013 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (undp.org)
| n k Luettelo itsenäisistä valtioista |
| --- | --- |
Maantiede:  Pinta-alat  Maanosat  Yksi maarajanaapuri 
Väestö:  Väkiluku  Asukastiheys  Inhimillisen kehityksen indeksi 
Talous:  Bruttokansantuote  Bruttokansantuote (PPP)  Asukaskohtainen bruttokansantuote (PPP)  Asukaskohtainen bruttokansantuote (reaalimuutos) 
Ympäristö:  Hiilidioksidipäästöt henkeä kohti
Lydia Becker

| Lydia Becker |
| --- | --- |
 Lydia Becker, Isaac Wilden valokuva vuodelta 1873.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Lydia Ernestine Becker
Syntynyt: 24. helmikuuta 1827 Manchester, Iso-Britannia
Kuollut: 18. heinäkuuta 1890 (63 vuotta) Aix-les-Bains, Ranska
Kansalaisuus:  Iso-Britannia
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Lydia Ernestine Becker (24. helmikuuta 1827 Manchester, Iso-Britannia – 18. heinäkuuta 1890 Aix-les-Bains, Ranska) oli Isossa-Britanniassa vaikuttanut naisten äänioikeuden kannattaja, amatöörikasvitieteilijä sekä feministi.
Elämänvaiheita

Lydia Becker oli tehtailijaperheen tytär ja sai opetuksensa kotonaan. Äitinsä kuoleman jälkeen hän joutui pitämään huolta nuoremmista sisaruksista. Hän oli kiinnostunut kasveista ja sai kuivakukkakokoelmastaan palkinnon vuonna 1864 ja hänen kasveja käsittelevä kirjansa ilmestyi vuonna 1866. Becker kävi kirjeenvaihtoa Charles Darwinin kanssa ja lähetti hänelle näytteitä Manchesterin seudun kasveista. Hän kuuluu Darwinin tieteellistä työtä avustaneisiin naisiin.
Vuosi 1866 oli Lydia Beckerin elämässä merkittävä. Hän perusti Manchesterin naisten kirjallisuusseuran ja kävi kuuntelemassa naisten äänioikeutta käsitellyttä luentoa. Hän vakuuttui siitä, että naisille pitää myöntää äänioikeus ja kirjoitti asiaa koskevan kirjoituksen sanomalehteen. Hänen ystävättärensä Elizabeth Wolstenholme otti kirjoituksesta 10 000 kappaleen painoksen. Yhdessä Beckerin kanssa Wolstenholme perusti naisten äänioikeuskomitean Manchesteriin.
Muutamaa kuukautta myöhemmin leskirouva Lilly Maxwellin nimi ilmestyi äänioikeutettujen listalle. Kyseessä ei ollut ensimmäinen kerta kun vaalilautakuntakunta oli erehtynyt, mutta hänessä nähtiin tilaisuus saada julkisuutta. Becker saattoi Maxwellin äänestyspaikalle. Äänestäminen onnistui, sillä leskirouvan nimi oli äänioikeutettujen listalla.
Tästä eteenpäin Becker jatkoi työtään yhteiskunnallisen muutoksen puolesta. Vuonna 1872 hän oli perustamassa naisten äänioikeutta ajanutta äänioikeuden keskuskomiteaa. Siinä olivat mukana myös Agnes Garrett ja Lilias Ashworth Hallett. Kahta vuotta myöhemmin siihen liittyi myös Florence Nightingale. Becker ryhtyi myös kannattamaan uutta koulutusjärjestelmää, missä tyttöjä ja poikia opetettaisiin saman opetussuunnitelman mukaisesti. Hän oli myös perustamassa naisten äänioikeutta kannattunutta lehteä.
Vuonna 1880 Becker oli johtamassa kampanjaa ennen Isle of Wightin paikallisvaaleja, jotta naiset saisivat vaaleissa äänioikeuden. Kampanja oli menestys. Naiset saivat äänestää Isle Of Wrightin paikallisvaaleissa vuonna 1881.
Vihernokkakaija

| Vihernokkakaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Nokkakaijat Tanygnathus
Laji::  sumatranus
Kaksiosainen nimi
 Tanygnathus sumatranus  Raffles, 1822 
Katso myös
   Vihernokkakaija Wikispeciesissä   Vihernokkakaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vihernokkakaija (Tanygnathus sumatranus) on kaakkoisaasialainen kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 32 cm ja paino 230–330 g. Sen höyhenpuku on lähes kokonaan vihreä, yläperä ja alaselkä ovat siniset, siiven yläpeitinhöyhet sinisen ja keltaisen kirjavat, pyrstön kärki ja alapuoli kellahtavat ja siiven alapinta kellanvihreä. Nokka on punainen, koivet vihertävänruskeat ja iiris vaaleankeltainen. Naaras on hieman himmeämpi väreiltään ja sen nokka on valkoinen. Eräs yksilö on elänyt yli 14-vuotiaaksi.
Esiintyminen

Vihernokkakaijat elävät laajalla alueella Filippiineillä ja Indonesian Sulawesin saarella ja sen lähisaarilla. Elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja populaation koko on noin 50 000 yksilöä. Lajista tunnetaan viisi alalajia: sumatranus, burbidgii, dupontii, everetti ja freeri.
Elinympäristö

Sitä tavataan alavien maiden ja vuorenrinteiden metsissä yleensä alle 500 m:n korkeudella merenpinnasta, myös viljelyksillä ja laitumilla. Se liikkuu enimmäkseen yksin tai pareittain, joskus jopa 15 yksilön parvissa. Se on aktiivinen myös yöllä.
Lisääntyminen

Pesä on korkealla puun kolossa tai onkalossa. Naaras munii kaksi, joskus kolme munaa.
Ravinto

Ruokavalio koostuu hedelmistä, siemenistä, pähkinöistä, marjoista ja viljasta.
Vesku Show

| Vesku Show |
| --- | --- |
 Sarjan logo 1988-1990
Tyyli:  sketsisarja
Kestoaika:  40–55 minuuttia
Pääosissa:  Vesa-Matti Loiri   Hannele Lauri   Simo Salminen   Juha Muje
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  MTV, MTV3
Esitetty:  25. tammikuuta 1988 – 22. huhtikuuta 1991
Jaksoja:  31
Tuotanto
Tuottaja(t):  Spede Pasanen
Ohjaaja(t):  Inkeri Pilkama
Käsikirjoittaja(t):  Vesa-Matti Loiri
Tuotantoyhtiö(t):  Spede-Yhtiöt
Edeltäjä:  Spede Show
Aiheesta muualla
IMDb 
Vesku esittää ohjelman aluksi laulun. Kuvassa takana näyttelijät valmiina seuraavaksi esittettävään sketsiin, johon Vesku siirtyy laulun jälkeen.
Tyyne (Vesku Loiri) liikuttuu kyyneliin voitettuaan Miss Vesku Show -kilpailun. Ensimmäiset perintöprinsessat Eija Vilpas ja Hannele Lauri
Vesku Show on vuosina 1988–1991 lähetetty suomalainen televisiosarja, jonka käsikirjoitti Vesa-Matti ”Vesku” Loiri ja ohjasi Inkeri Pilkama. Vesku Show’n tuotti MTV:lle Spede-Yhtiöt. Ohjelmaa esitettiin kerran kuukaudessa, maanantaisin klo 19.30–20.30 TV1:ssä Mainostelevision ohjelmana. Vesku Show oli erittäin suosittu televisio-ohjelma. Parhaimmillaan sillä oli yli 1,6 miljoonaa katsojaa. Keväällä 1991 ohjelma esiteltiin lehtien tv-ohjelmatiedoissa näin: ”Net kun ei tätä katso on hullut. Ohjelmalle annetaan vuoden takuu.” MTV3 esitti kahdeksan ensimmäistä Vesku Show -jaksoa uusintana kesällä 2009. Tämä oli ensimmäinen kerta kun jaksoja esitettiin uusintana ensiesityksen jälkeen.
Vesku Show’n synty

Spede Pasanen käsikirjoitti ja tuotti vuosina 1984–1987 Spede Show’ta, jonka näyttelijäkaartiin myös Vesa-Matti Loiri kuului. Ohjelma oli hyvin suosittu, mutta neljän vuoden jälkeen Pasanen päätti lopettaa sen, koska hän oli kyllästynyt sketsien tekemiseen. Pasanen tarjosi tällöin Loirille mahdollisuutta kerran kuukaudessa lähetettävään, tunnin mittaiseen omaan show’hun, jossa Loirille kuuluisi myös käsikirjoitusvastuu. Loiri päätti ottaa haasteen vastaan. Vuoden 1987 viimeiseen Spede Show -ohjelmaan kehiteltiin Pasasen ja Loirin välille kuvitteellinen erimielisyys, jonka seurauksena Pasanen jättäytyi show’sta pois ja päätti antaa Loirin yrittää omillaan.
Loiri suunnitteli yhdessä ohjaaja Inkeri Pilkaman kanssa uuden show’n rungon niin, että hän pystyi ikään kuin lennosta vaihtamaan sketsistä toiseen. Ohjelman aluksi Loiri esitti laulun, jonka jälkeen hän veti päälleen rooliasun ja siirtyi studion perälle, jossa toiset näyttelijät olivat jo valmiina aloittamaan ensimmäisen sketsin. Kaikki tämä kuvattiin yhdellä otolla. Ohjelmat tehtiin samassa studiossa ja samalla tuotantoryhmällä kuin aiemmat Spede Show’t. Ensimmäinen Vesku Show esitettiin tammikuussa 1988.
Esiintyjät

Vesa-Matti Loiri
Simo Salminen
Hannele Lauri
Juha Muje (jaksosta 7 alkaen)
Eija Vilpas (jaksot 6–23)
Olli Ahvenlahti, kapellimestari (jaksot 1–23)
Peter Lerche, kapellimestari (jaksosta 22 alkaen)
Vierailijat

Vesa Vierikko (jaksot 2 ja 8)
Jukka-Pekka Palo (jakso 3)
Eija Vilpas (jakso 4, ennen liittymistään vakioesiintyjiin)
Jope Ruonansuu (jakso 5)
Ville Virtanen (jakso 14)
Spede Pasanen (jaksot 1 ja 2, cameoroolissa muutamassa myöhemmässä jaksossa)
Sketsit ja hahmot

Ohjelmassa nähtiin Loirin jo Spede show’ssa tutuksi tulleet suositut sketsihahmot tv-kuuluttaja Tyyne, laulaja Jean-Pierre Kusela, urheiluselostaja Vode, Paroni Münchausen sekä Nasse-setä. Tyyne luki uutisia, lauloi muutamia lauluja ja halusi isompaa roolia itselleen show’ssa. Kusela esiintyi edelleen Pupen säestyksellä ja duetoi Tyynen kanssa laululla "Tahdon olla sulle hellä", joka myös levytettiin albumille Pim peli pom. Lastenohjelmaa tekevä juoppo Nasse-setä sai vielä koeajan.
Uusia hahmoja olivat vitsejä kertovat kaksoisveljet Sulo ja Lennart, joista Sulo puhui suomea ja Lennart ruotsia. Sulo kertoi vitsiä suomeksi ja Lennart käänsi sen samaan aikaan ruotsiksi. Vesku esitti molempia hahmoja yhtä aikaa samassa kuvassa, trikin avulla. Muita Veskun esittämiä hahmoja olivat lääketieteen opiskelija Pauno Kuparinen, Pultti-pizzamies ja baarimikko, joka hoki "voi jummi-jammi".
Simo Salmisen ja Hannele Laurin tulkitsemat Raimo ja Ritva eli Rape ja Ritu ovat tamperelainen aviopari ja puhuvat Tampereen murretta. Heidän naapurissa asuvat Erja (Eija Vilpas) ja hänen putki-insinöörimiehensä Risto (Olli Ahvenlahti). Suosituksi hahmoksi nousi myös Eija Vilppaan esittämä karjalan murteella puhuva suulas rouva, Kepa (esiintynyt myös nimellä Annikki ja Anja), jonka mies Jorte (Juha Muje) ei saa tältä suunvuoroa. Vilppaan hahmosta muokattiin nuorempi versio myöhemmin Hynttyyt yhteen -sarjan Vapuksi.
Musiikillista särmää ohjelmaan toi kykyestradi, jossa esiintyivät ahkerimmin The Visualitz -yhtye, jonka kolmikko Sepi (Vesku), Reijo (Olli Ahvenlahti) ja Gina (Eija Vilpas) esittivät musiikkia sanoin ja kuvin. Samalla estradilla taiteellista läpimurtoa yrittivät myös muun muassa taikuri Dr. Magicus (Vesku), Fakta homman Pirre (Eija Vilpas), heavybändi Puss (Vesku ja Olli Ahvenlahti Kiss-meikeissä), Heimo Meskanen (Vesku), Larry Kaura Kannelmäestä (Juha Muje) ja rouva Siipelä (Hannele Lauri).
Usein sketsien tapahtumapaikkana olivat myös puistonpenkki, toivomuslähde, nakkikioski, tv-studio tai kuolinvuode. Vesku Show’ssa nähtiin myös jouluinen Tiernapojat-esitys sekä "Miss Vesku Show" -kilpailu, jossa missin titteliä tavoittelivat Hannele Lauri, Eija Vilpas ja Tyyne Lipasti (Vesku).
Sketsit ja hahmot > Luettelo sketseistä ja hahmoista

Tyyne Lipasti
Jean-Pierre Kusela
Nasse-setä
Pultti Pitsamies
Urheiluselostaja Vode
Gangsterit (Mini Morris, Mulqvist ja Ruuskanen)
Rape ja Ritu & Erja ja Risto
Jummi-jammi-baarimikko
Jorte ja Kepa
Kaksoisveljet Sulo ja Lennart
Lääketieteen opiskelija Pauno Kuparinen
Puistonpenkillä
Savolainen tarjoilija
Paroni Von Münchausen
Musiikkiprofessori Per Verssi
Tehostemestari
Vanhat kaverit
Kykyestradi
Yöstudio
Vanhainkodin väki
Kuolinvuoteella
Nakkikioskilla
Elämää laboratoriossa
Autossa
Junassa
Ihana satu
Yllätyssynttärit
Ristiäiset
Hammaslääkärissä
Sekatavarakaupassa
Juna-asemalla
Ryöstöt
Musiikki

Vesku halusi mukaan myös musiikkia. Jokaisessa ohjelmassa on alku- ja/tai loppulaulu. Vesku tulkitsi ikivihreitä iskelmiä joko yksin tai yhdessä muiden näyttelijöiden kanssa. Musiikkivalinnoissa ja -esityksissä Veskun apuna oli kapellimestari Olli Ahvenlahti, joka säesti laulut flyygelillä. Sarjan seitsemässä viimeisessä jaksossa kapellimestarina Ahvenlahden tilalla oli Peter Lerche, joka säesti laulut kitaralla. Välillä Vesku esitti laulut Tyynen tai Jean-Pierre Kuselan roolissa, jolloin laulut esitettiin normaalista tyylistä poiketen koomisesti.
Jaksoluettelo

| Vuosi 1988 | Vuosi 1989 | Vuosi 1990 | Vuosi 1991 |
| --- | --- | --- | --- |
|  1. 25.01.1988  2. 29.02.1988  3. 21.03.1988  4. 18.04.1988  5. 23.05.1988  6. 05.09.1988  7. 24.10.1988  8. 21.11.1988  9. 19.12.1988 |  10. 30.01.1989  11. 27.02.1989  12. 03.04.1989  13. 01.05.1989  14. 05.06.1989  15. 16.10.1989  16. 30.10.1989  17. 04.12.1989  18. 18.12.1989 |  19. 01.01.1990  20. 05.02.1990  21. 05.03.1990  22. 23.04.1990  23. 28.05.1990  24. 03.09.1990  25. 01.10.1990  26. 05.11.1990  27. 17.12.1990 |  28. 21.01.1991  29. 11.02.1991  30. 18.03.1991  31. 22.04.1991 |
Oheistuotteet > Tyynen albumi

Vuonna 1988 Vesku levytti Tyyne-hahmona albumin Pim peli pom, joka sisältää muun muassa ohjelmassa esitetyt Tyynen ja Kuselan dueton ”Tahdon olla sulle hellä” sekä ”Ei koskaan sunnuntaisin” -laulun.
Aiheesta muualla

Vesku Show Internet Movie Databasessa (englanniksi)
DVD-info: Vesku Show - Pimpeli pom DVD
Florence Given

Florence Given (s. 19. marraskuuta 1999 Plymouth) on brittiläinen kuvittaja, kirjailija, feministi ja vaikuttaja. Hän tuli kotimaassaan tunnetuksi omaleimaisella visuaalisella tyylillään, jonka hän yhdisti  feministisiin sloganeihin. Ison-Britannian Cosmopolitan-lehti palkitsi hänet Influencer of the Year -tittelillä vuonna 2019.
Given julkaisi vuonna 2020 ensimmäisen kirjansa Women Don't Owe You Pretty, jonka suomennos Olen upea, mutta en sinun mieliksesi ilmestyi vuonna 2021.
Teokset

Olen upea, mutta en sinun mieliksesi. Atena, 2021. ISBN 9789523007444.
Marleen Gorris

Marleen Gorris vuonna 1982.
Marleen Gorris (s. 9. joulukuuta 1948 Roermond) on alankomaalainen elokuvaohjaaja. Gorris on tunnettu feministi ja homoseksuaalien oikeuksien kannattaja, mikä heijastuu hänen töissään.
Gorris opiskeli englantia Groningenin yliopistossa ja  draamaa Birminghamin ja Amsterdamin yliopistossa, ja valmistui vuonna 1976. Hän teki läpimurtonsa kotimaassaan vuonna 1982 elokuvalla De stilte rond Christine M., joka valittiin vuoden parhaaksi elokuvaksi Utrechtin elokuvafestivaaleilla. Vuonna 1996 hänen elokuvansa Antonian maailma voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. Myös sen jälkeiset elokuvat ovat saaneet kiittäviä arvioita.
Ohjaustyöt

De stilte rond Christine M. (1982)
Gebroken Spiegels (1984)
Antonian maailma (Antonia, 1995)
Mrs. Dalloway (1997)
Rakkauden viimeinen siirto (The Luzhin Defence, 2000)
Carolina (2002)
Within the Whirlwind (2009)
Aiheesta muualla

Marleen Gorris Elonetissä.
Marleen Gorris Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Františka Zeminová

| Františka Zeminová |
| --- | --- |
 Františka Zeminová
Tšekkoslovakian kansalliskokouksen jäsen
 1920–1938  
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. elokuuta 1882 Dolní Chvatliny, Itävalta-Unkari
Kuollut: 26. syyskuuta 1962 (80 vuotta) Velichovky, Tšekkoslovakia
Tiedot
Puolue:  Kansallinen sosiaalipuolue
Františka Zeminová (myös Fráňa 15. elokuuta 1882 Dolní Chvatliny, Itävalta-Unkari – 26. syyskuuta 1962 Velichovky, Tšekkoslovakia) oli tšekkiläinen poliitikko ja naisasialiikkeen aktiivi. Zeminová oli yksi sotienvälisen Tšekkoslovakian merkittävimmistä ja näkyvimmistä naispoliitikoista.
Elämä

Zeminová syntyi talonpoikaisperheeseen lähellä Kolínin kaupunkia vuonna 1982, mutta perhe muutti Prahan Královské Vinohradyn kaupunginosaan hänen ollessa nuori. Zeminová lähti mukaan valtakunnanpolitiikkaan vuonna 1897 kun hän liittyi Kansalliseen sosiaalipuolueeseen. Zeminová valittiin puolueen naisjärjestön puheenjohtajaksi jo seuraavana vuonna. Zeminová oli muutenkin aktiivinen tšekkiläisessä naisasialiikeessä. Hän oli mukana perustamassa Tšekin naisten kansallisneuvostoa vuonna 1907, joka toimi maan liberaalien naisasiaorganisaatioiden kattojärjestönä. Samaan aikaan hän oli mukana järjestämässä useita kampanjoita kaikille yleisen äänioikeuden puolesta.
Itävalta-Unkarin viimeisinä vuosina keisarikunnan vähemmistökansallisuuksiin kuuluneet aktivisti pyrkivät parantamaan asemiaan suhteessa Wienin keskusvaltaan. Zeminová oli yksi ensimmäisistä tšekkinationalisteista, joka ilmoitti julkisesti kannattavansa itsenäistä valtiota kansalleen. Tästä syystä hän sai vankeusrangaistuksen valtionvastaisesta toiminnasta vuonna 1905. Tšekkoslovakian itsenäistymisen aikana vuoden 1918 lokakuussa Zeminová toimi Vallankumouksellisen kansalliskokouksen jäsenenä. Poliittisen tilanteen vakauduttua hänet valittiin myös maan ensimmäisissä parlamenttivaaleissa vuonna 1920. Hänet uudelleenvalittiin myös vuosien 1925, 1929 ja 1935 vaaleissa, eli hän toimi parlamentaarikkona koko ensimmäisen tasavallan ajan.
Kansalliskokouksen ulkopuolella Zeminová toimi kansallissosiaalisen puolueen varapuheenjohtajana ja kotikaupunginosansa neuvoston jäsenenä. Hän oli myös hyvin aktiivinen kirjoittaja ja hänen tekstejään julkaistiin erityisesti puolue-, ja naisasialiikkeen lehdissä.
Zeminová pysyi poliittisesti aktiivisena myös autoritäärisen Tšekkoslovakian toisen tasavallan ja natsi-Saksan miehittämän Böömin ja Määrin protektoraatin aikana. Tšekkoslovakian uudelleen perustamisen jälkeen vuonna 1945 Zeminová liittyi jälleen puolueeseensa ja jatkoi varapuheenjohtajan asemassaan. Kommunistien vuonna 1948 tekemän vallankaappauksen jälkeen hän kuitenkin jätti politiikan. Zeminová pidätettiin osana poliittisia näytösoikeudenkäyntejä ja hänet tuomittiin pitkään vankeusrangaistukseen vuonna 1950. Antonín Novotný armahti Zeminován kun tämä oli kärsinyt rangaistustaan kymmenen vuotta. Hän kuoli syyskuussa 1962 Pohjois-Böömissä sijaitsevassa Velichovkyssä. Zeminová on haudattu Prahan Vinohradyn hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Františka Zeminová Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki
Vieraslaji

Vieraslaji on eliölaji, joka ei esiinny tarkasteltavalla alueella alkuperäisenä, vaan ihmisen sinne joko tahattomasti tai tahallisesti siirtämänä kantana.
Kasvitieteessä ihmisen mukana levinneet lajit on perinteisemmin eritelty niiden saapumisajan mukaan muinaistulokkaisiin ja uustulokkaisiin. Muinaistulokkaat eli arkeofyytit ovat siirtyneet uudelle alueelle ihmisen mukana niin varhain, ettei niiden saapumisesta ole muistiinpanoja, eikä niiden kulkeutumista voi muutenkaan päätellä suhteellisen äskettäiseksi. Turistilajiksi kutsutaan matkailijoiden mukana kulkeutunutta vieraslajia.
Termiä tulokaslaji on aiemmin usein käytetty samassa merkityksessä kuin vieraslaji. Nyttemmin ympäristöhallinto on erotellut vieraslajin ja tulokaslajin käsitteet niin, että vieraslaji tarkoittaa nimenomaan ihmisen siirtämää lajia ja tulokaslaji yleisemmin lajia, joka on levinnyt nykyalueelleen melko äskettäin joko itsestään tai ihmisen vaikutuksen takia.
Haitalliset vieraslajit

Kaikkia vieraslajeja ei pidetä vahingollisina. Haitalliset vieraslajit ovat niitä, joiden katsotaan vaikuttavan negatiivisesti joko alkuperäiseen ekosysteemiin tai ihmisen talouteen. Vieraslajit voivat kilpailla tai risteytyä luonnossa alkuperäisten lajien kanssa, saalistaa niitä tai levittää tauteja ja loisia. Monesti niiltä myös puuttuvat luontaiset viholliset, saalistajat tai loiset. Joissakin tapauksissa kokonaisen elinympäristön rakenne ja ravintoketjut voivat muuttua voimakkaasti runsastuvan vieraslajin takia. Jos vieraslajilla on sama ekolokero kuin alkuperäisellä lajilla, se voi syrjäyttää alkuperäisen lajin tai kaventaa sen elinaluetta. Esimerkiksi valtamerten saarille viedyt rotat ja kissat ovat aiheuttaneet lukuisten kotoperäisten lajien sukupuuton. Vieraslajeja pidetään toiseksi suurimpana uhkana luonnon monimuotoisuuden säilymiselle ja yhtenä suurimmista ympäristöongelmista.
Moni vieraslaji on osoittautunut ihmisenkin kannalta tuholaiseksi. Ihmisen mukana levinneitä haittaeliöitä ovat muun muassa rotta, koloradonkuoriainen, petovesikirppu ja vaeltajasimpukka. Ihminen on levittänyt lajeja tarkoituksella istuttamalla niitä seuduille, joilla niitä ei luonnostaan esiintyisi. Tahattomasti lajeja voi levitä muun muassa laivojen painolastivesien mukana merialueelta toiselle.
Vieraslajien merkitys

On arvioitu, että 40 prosenttia eläinten sukupuutoista johtuu vieraslajeista. Vieraslajit ovat elinympäristön häviämisen jälkeen suurin uhka luonnon monimuotoisuudelle ja erityisesti eristyneiden alueiden endeemisille lajeille. Vieraslajien aiheuttamat kustannukset ovat 1 400 miljardia euroa vuodessa eli 5 prosenttia maailmantaloudesta. Cornellin yliopistossa työskentelevä David Pimentel, joka teki alkuperäisen arvion 2001, uskoo, että luku oli vuonna 2009 edelleen oikean suuruinen, ja että erilaiset viljalajit ja rotat ovat kaikkein vahingollisimpia vieraslajeja. Tunnettu esimerkki monella tapaa vahingollisesta vieraslajista on afrikkalainen niilinahven, joka on ajanut sukupuuttoon jo yli 200 endeemistä kalalajia niissä järvissä, joihin sitä on istutettu.
Euroopan unionin alueella on noin 11 000 vieraslajia, joista 10–15 prosenttia katsotaan haitallisiksi. Vuosittaiset vahingot arvioidaan noin 12 miljardiksi euroksi.