stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keskusteluja Tusculumissa
Sisältö > Kirja IV

Neljännen päivän keskustelu käsittelee sitä näkemystä, että viisaskin on altis sielun häiriötekijöille. Cicero pyrkii kumoamaan näkemyksen ja esittää, että viisas ei kärsi liiallisesta ilosta eikä haluista. Keskustelun alussa Cicero käsittelee muun muassa pythagoralaisen filosofian historiaa Suur-Kreikassa ja sen vaikutusta Roomassa sekä roomalaisen filosofian historiaa yleisemminkin.
Cicero muistuttaa, että aiemmat ajattelijat ovat jakaneet sielun järkiosaan ja järjettömään osaan. Sielun häiriöt kuuluvat hänen mukaansa järjettömään osaan ja ne ovat seurausta vääristä mielipiteistä. Tämän jälkeen Cicero määrittelee ja luokittelee erilaisia tuskan, pelon, nautinnon ja halun muotoja stoalaisen tunneteorian mukaisesti (katso: passiot stoalaisuudessa). Hän käsittelee myös näiden häiriöiden aiheuttamia sielun sairauksia sekä eroa satunnaisten ja tavoiksi muodostuneiden häiriöiden välillä. Hänen mukaansa kaikki häiriöt ovat vahingollisia, olivat ne sitten kivuliaita tai nautinnollisia. Cicero vertaa sielun ja ruumiin epätäydellisyyksiä toisiinsa ja sanoo, että siinä missä terveetkin ruumiit voivat sairastua, terveet sielut eivät voi. Hyve on ainoa sairastuneen sielun parantaja.
Cicero katsoo, että juuri vapaus sielun häiriöistä tekee elämästä onnellista, mikä on ristiriidassa peripateettisen kultaisen keskitien ideaalin kanssa: kohtuullisuus sellaisissa asioissa mitkä ovat joka tapauksessa pahoja ei ole pelkästään huono asia vaan suorastaan vaarallista.
Tämän jälkeen Cicero käsittelee ja määrittelee erilaisia tunnetiloja tarkemmin: käsittelyn saavat muun muassa viha, halu, tuska, pelko, sääli ja rakkaus. Ciceron mukaan viha ei juurikaan eroa hulluudesta eikä se ole koskaan tarpeellista. Urhea voi olla myös olematta vihainen. Halut ja sääli eivät palvele koskaan mitään hyödyllistä tarkoitusta. Paras parannuskeino epämieluisille tunteille on ymmärtää, että ne ovat luonnoltaan pahoja. Esimerkiksi halun pahuutta ei vähennä sen kohteen arvokkuus. Mitä tulee rakkauteen, Cicero katsoo, että runoilijat ja monet filosofit ovat antaneet sille erheellisesti myöten. Ciceron mukaan esimerkiksi platoninen rakkaus on epätodellista ja absurdia.
Koska kaikki sielun häiriöt perustuvat mielipiteeseen, ne ovat omassa vallassamme. Siksi ne ovat parannettavissa filosofian avulla.
»Nyt, kun korkein hyvä ja paha on saatu selville siinä määrin kuin se on ihmiselle mahdollista, on syytä tietää, ettei filosofialta voi enempää eikä parempaa toivoa kuin mistä näinä neljänä päivänä on keskusteltu. Osoitimme kuoleman mitättömäksi, teimme tuskasta siedettävää ja lisäksi vielä lievensimme kärsimystä, jota pahempaa ei ihmisellä olekaan.»
Sisältö > Kirja V

Viidennen päivän keskustelu esittää, että hyve — joka on löydettävissä filosofian kautta — on riittävää onnelliselle elämälle. Aluksi Cicero käsittelee muun muassa "filosofian" nimeä ja muistuttaa, että viisaus itsessään on paljon tätä nimeä vanhempaa.
Cicero katsoo, että hyve tekee ihmisestä onnellisen vapauttamalla hänet kaikenlaisista häiriöistä. Koska hyveellä on niin tärkeä osa onnellisuuden tuottamisessa, seuraa kysymys, onko hyve kenties ainoa hyvä asia? Cicero lainaa muun muassa Platonin Sokratesta, joka piti onnellisuutta ja hyvettä samana asiana.
Ciceron mukaan onnellisuus vaatii pahan poissaoloa ja näin sitä, etteivät yleisesti pahoina pidetyt asiat ole todella pahoja. Sielu on selvästi suunniteltu olemaan täydellinen. Onnellisuuden puolestaan on oltava sellaista, ettei mikään ulkopuolinen voi tunkeutua siihen. Cicero päättelee, että jos paheet tuottavat onnettomuutta, tällöin niiden vastakohdan eli hyveen tulee tuottaa onnellisuutta, onnettomuuden vastakohtaa. Jos kuitenkaan hyve ei tuota onnellisinta mahdollista elämää, tällöin hyveen arvo on kyseenalainen.
Cicero käsittelee erilaisia esimerkkejä hyveen, paheen, onnellisuuden ja onnettomuuden suhteen: tällaisia ovat muun muassa Gaius Laelius vastakohtanaan Cinna; Catulus vastakohtanaan Marius; Dionysios Syrakusalainen; Damokles; sekä Damon ja Pythias. Hän myös vertaa Dionysiosta Arkhimedekseen.
Ciceron mukaan viisaan onni on luonnon tutkimisessa ja mietiskelyssä. Viisaus tuottaa ihmisluonteeseen hyviä hedelmiä. Ciceron mukaan Epikuros katsoi epäloogisesti, että viisas on aina onnellinen. Cicero nostaa esiin tapauksia, joissa tuska kestetään ilolla ja sitä jopa aiheutetaan itselle. Onnellisuus voi kestää suurimmankin kärsimyksen ja kidutuksen.
Tämän jälkeen Cicero käsittelee peripateetikkojen varauksia kysymyksen suhteen sekä erilaisia mielipiteitä korkeimmasta hyvästä. Jos peripateetikot haluavat olla johdonmukaisia, heidän on myönnettävä, että vain hyveellinen ihminen on onnellinen. Cicero käsittelee myös Epikuroksen näkemystä nautinnoista ja kivuista. Ciceron mukaan parasta on yksinkertainen elämä ja suurinta nautintoa tuottaa kohtuullisuus. Köyhyys tai suosion ja maineen puute eivät ole pahoja asioita, samoin kuin ei ilman omaa syytä kärsitty maastakarkotuskaan.
Cicero huomauttaa, että esimerkiksi sokeus ei estä sitä, että ihminen olisi onnellinen. Tämän osoittavat muun muassa Diodotos, Asklepiades, Demokritos ja Homeros. Myöskään kuurous ei tuhoa onnellisuutta. Kuolema on tervetullut pako pitkäkestoisista ruumiillisista kärsimyksistä. Lopuksi Cicero huomauttaa vielä, että stoalaiset ja peripateetikot olivat olennaisilta osiltaan samaa mieltä hyveen merkityksestä onnellisuudelle.
Kirjallisuutta > Suomennos

Cicero, Marcus Tullius: Keskusteluja Tusculumissa.  (Latinan kielestä suomentanut sekä selityksillä ja nimihakemistolla varustanut Veli-Matti Rissanen. Esipuhe: Juha Sihvola)  Turku:  Faros, 2009.  ISBN 978-952-5710-08-3
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Cicero, Marcus Tullius: Tusculanae Disputationes.  (Toimittaja M. Pohlenz. Bibliotheca scriptorum Graecorum et Romanorum Teubneriana)  Leipzig:  B. G. Teubner, 1982 (1. painos 1918).
Cicero: Tusculan Disputations.  (Cicero's Works XVII. Käännös J. E. King. Loeb Classical Library 141)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0674991567  Latinankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Dougan, Thomas Wilson & Henry, Robert Mitchell: M. Tulli Ciceronis Tusculanarum Disputationum Libri Quinque.  (Teoksen kommentaari)  BiblioBazaar, 2009.  ISBN 1116400189
Gildenhard, Ingo: Paideia Romana. Cicero's Tusculan Disputations.  (Cambridge Classical Journal Supp. Vol. 30)  Cambridge:  Cabridge University Press, 2007.  ISBN 978-0-906014-29-5
Koch, Bernhard: Philosophie als Medizin für die Seele. Untersuchungen zu Ciceros Tusculanae Disputationes.  (Palingenesia, Band 90)  Stuttgart:  Franz Steiner Verlag, 2006.  ISBN 978-3-515-08951-7
Aiheesta muualla > Teos

M. Tulli Ciceronis Tusculanae disputationes. The Latin Library. (latinaksi)
Cicero: Tusculanae Disputationes. Perseus. (latinaksi)
Cicero: Tusculan Disputations. Internet Archive. Käännös Charles Duke Yonge, 1877. (englanniksi)
Cicero: Tusculan Disputations. Project Gutenberg Käännös Charles Duke Yonge, 1877. (englanniksi)
Cicero: Tusculan Disputations. Käännös Andrew Peabody, 1886. (englanniksi)
Cicero: Tusculan Disputations, kirja 4 (Passioista) (latinaksi) (englanniksi)
Aiheesta muualla > Arvosteluja

Kivimäki, Arto: Voiko koettelemusten keskellä olla onnea? Helsingin sanomat 9.8.2009.
Lilja, Kimmo: Ciceron kaveri[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 28.8.2009.
Wahlstedt, Pekka: Miten elää, miten kuolla? (Arkistoitu – Internet Archive) Parnasso 7/2009.
Wilhelmsson, Putte: Huvia sivistyneille, hyötyä puoskareille[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 28.8.2009.
Tusculumin arkeologinen alue.
Cicero Tusculanum-nimisellä huvilallaan Tusculumissa. William Turnerin maalaus, 1839.
Marcus Tullius Cicero.
Marcus Brutus, yksi Ciceron keskustelukumppaneista.
Cicero, Tusculanarum disputationum libri quinque. Kansilehti teoksen latinankielisestä painoksesta vuodelta 1853.
Kharon

Kharon. Gustave Dorén kuvitusta Danten Jumalaiseen näytelmään.
Kharon (m.kreik. Χάρων) on kreikkalaisessa mytologiassa Erebosin ja Nyksin poika sekä manalan lautturi. Hän vei kuolleiden sielut Akheronjoen tai Styksin yli Haadeksen valtakuntaan, jos näillä oli antaa kolikko maksuksi. Jos ei maksanut, joutui vaeltamaan joen rannalla sata vuotta. Tästä syystä kreikkalaiset asettivat aina kuolleiden kielen alle oboli-kolikon ennen ruumiiden hautaamista.
Etruskien mytologiassa Kharon tunnetaan nimellä Charun, ja hänet kuvataan kuoleman demonina, joka kantaa suurta moukaria.
Tarinoiden mukaan Aineias ja Orfeus ovat kulkeneet Kharonin kyydissä elävinä.
Kharon-hahmo on luultavasti peräisin sumerilaisilta, joiden mytologiassa oli vastaava hahmo.
Kirjailija Dante Alighieri toi Kharonin kristilliseen mytologiaan teoksessaan Jumalainen näytelmä. Kharon on ensimmäinen nimeltä mainittu hahmo, jonka kirjan kertojapäähenkilö tapaa Helvetissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kharon Wikimedia Commonsissa
Khoriambi

Khoriambi (korijambi, m.kreik. χορίαμβος, khoriambos, lat. choriambus) on nelitavuinen metron, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Se muodostuu yhdestä trokeesta ja yhdestä jambista, ja sen kaava on ( = pitkä tavu,  = lyhyt tavu):
Khoriambi on ytimenä useimmissa aiolialaisen lyriikan säkeissä, ja eri runoilijoilla niitä laajennetaan alusta ja lopusta eri tavoilla.
Abdulaziz Khathran

Abdulaziz Khathran (arab. عبد العزيز الخثران‎; s. 31. heinäkuuta 1973 Mekka) on saudiarabialainen jalkapalloilija. Hänen ammattilaisseuroinaan ovat olleet Al-Shabab ja Al-Hilal. Hän osallistui Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkueen pelaajana maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 2002 ja 2006.
Aiheesta muualla

National Football Teams: Abdulaziz Khathran (englanniksi)
Saudi-Arabian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Al-Deayea
2 Al-Jahani
3 Tukar
4 Zubromawi
5 Harthi
6 Al-Shehri
7 Suwayed
8 Noor
9 Al-Jaber
10 Al-Shalhoub
11 O. Al-Dosari
12 Dokhi
13 Sulaimani
14 Khathran
15 A. Al-Dosari
16 K. Al-Dosari
17 Al-Waked
18 Al-Temyat
19 Al-Ghamdi
20 Al-Yami
21 Zaid
22 Al-Khojali
23 Al-Thagafi
Valmentaja Al-Johar
Saudi-Arabian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Al-Da’ayya’ |
2 Al-Dukhi |
3 Tukar |
4 Al-Muntaširi |
5 Al-Qadi |
6 Al-Ghamdi |
7 Amin |
8 Nur |
9 Al-Jabir |
10 Al-Šalhub |
11 Al-Harthi |
12 Al-Khathran |
13 Abdulghani |
14 Kariri |
15 Al-Bahri |
16 Aziz |
17 Al-Anbar |
18 Al-Timyat |
19 Mas’ad |
20 Al-Qahtani |
21 Zayid |
22 Khuja |
23 Mu’adh |
Valmentaja Paquetá
Kholleidai

| Kholleidai> Χολλεῖδαι.Sijainti |
| --- | --- |
 Kholleidai
Koordinaatit:  37°51′19″N, 23°48′10″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  pohjoiseen Várista, Vári-Voúla-Vouliagméni, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Leontis
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Kholeidēs (Χολείδης)
Bulen jäseniä:  2
 :  4 tai 5 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kholleidai (m.kreik. Χολλεῖδαι, lat. Cholleidae) eli Khollidai/Kollidai (Χολλίδαι/Κολλίδαι) oli antiikin aikainen Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Kholleidain oletetaan sijaineen Hymettos-vuoren (nyk. Ymittós) eteläpäässä Vári-Voúla-Vouliagménin kunnan alueella, noin viisi kilometriä pohjoiseen nykyisestä Várin kaupungista. Alueella oli Nymfaion eli nymfeille omistettu luola, joka tunnetaan nykyisin Nymfoleptoksen luolana eli Várin luolana. Toisaalta joskus demos on sijoitettu aivan eri paikkaan lähelle Akharnain demosta.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin neljä tai viisi bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Kholeidēs (Χολείδης).
Kholleidaissa oletetaan olleen teatteri.
KDM Gorm

| KDM Gorm |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kööpenhaminan laivastontelakka
Kölinlasku:  18. marraskuuta 1867
Laskettu vesille:  17. toukokuuta 1870
Palveluskäyttöön:  23. kesäkuuta 1871
Poistui palveluskäytöstä:  12. kesäkuuta 1912
Loppuvaihe:  romutettu 1912
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 313 t
Pituus:  71,11 m
Leveys:  12,19 m
Syväys:  4,37 m
Koneteho:  1 600 ihp
Nopeus:  12,5 solmua
Miehistöä:  160
Aseistus
Aseistus:  2 × Armstrong 254 mm RML -tykkiä
KDM Gorm oli Tanskan laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu monitori.
Valmistus

Alus tilattiin Kööpenhaminen laivastontelakalta, missä köli laskettiin 18. marraskuuta 1867. Se laskettiin vesille 17. toukokuuta 1870 ja otettiin palvelukseen 23. kesäkuuta 1871.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 12. kesäkuuta 1912 ja romutettiin vielä samana vuonna Stettinissä.
Khrysilla

| Khrysilla> Χρύσιλλα.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: n. 450 eaa. Ateena
Kuollut: n. 390 eaa.
Puoliso:  Iskhomakhos Kallias III
Khrysilla (m.kreik. Χρύσιλλα, lat. Chrysilla; n. 450–390 eaa.) oli antiikin kreikkalainen nainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului kaupungin ylimystöön.
Khrysilla oli ensin Iskhomakhoksen vaimona noin vuodesta 436 eaa. lähtien. Heillä oli kaksi poikaa sekä noin vuonna 435 eaa. syntynyt tytär. Tytär naitettiin ensin Epilykokselle ja sai tämän kanssa kaksi tytärtä. Epilykoksen kuoltua tytär naitettiin Kallias III:lle. Iskhomakhoksen kuoltua noin vuonna 413 eaa. Khrysilla avioitui itse Kalliaan kanssa. He saivat pojan. Avioliittojen kiemurat liittynevät omistusjärjestelyihin. Tärkein lähde niihin on Andokides.
Khrysilla esiintyy nimeltä mainitsematta 14-vuotiaana nuorikkona Ksenofonin Talouden taidossa, jossa Iskhomakhos kertoo Sokrateelle, kuinka neuvoi vaimoaan kotitalouden hoidossa. Neuvojen mukaan vaimon tuli pitää itsensä kiireisenä kotitaloustöissä ja muun muassa valvoa palvelijoita ja pitää näistä huolta ja huolehtia ruoka-aineiden ja muiden tavaroiden säilytyksestä. Iskhomakhos opetti vaimolleen myös kurinalaisuutta, tottelevaisuutta ja muita hyvän vaimon ominaisuuksia, jotka hän Ksenofonin kuvauksen perusteella vaikuttaa omaksuneen hyvin.
Khyretiai

| Khyretiai> Χυρετίαι.Sijainti |
| --- | --- |
 Khyretiai
Koordinaatit:  39°47′34″N, 22°07′57″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Doméniko, Potamiá, Elassóna, Lárisa, Thessalia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Perrhaibia, Thessalia
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Khyretiai (m.kreik. Χυρετίαι, myös Kyretiai, lat. Chyretiae tai Cyretiae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Perrhaibian maakunnassa Thessaliassa Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Elassónan kunnassa lähellä nykyistä Doménikon kylää.
Kartta kolmannen makedonialaissodan aikaisesta Thessaliasta, jossa näkyy Khyretiain sijainti.
Khyretiai mainitaan usein makedonialaissotien aikaan 200- ja 100-luvuilla eaa. Aitolialaiset ryöstivät kaupungin vuonna 200 eaa. ja seleukidien Antiokhos III:n armeija valloitti sen vuonna 191 eaa. hyökätessään Kreikkaan. Roomalaiset ja makedonialaiset kuitenkin löivät seleukidit ja valloittivat kaupungin takaisin. Kolmannessa makedonialaissodassa vuonna 171 eaa. makedonialaiset valloittivat sen lyhyen piirityksen jälkeen.
Khyretiai sijaitsi lähellä Titaresios-jokea (nyk. Titarísios) sen sivujoen varrella. Kaupungin akropolis eli linnavuori, joka hallitsi läheistä tasankoa, sijaitsee vajaan kilometrin itään nykyisestä Doménikon kylästä. Kukkulalla on nykyisin Pyhälle Yrjölle (Ágios Geórgios) omistettu kirkko. Paikalla on joitakin jäänteitä linnoitusmuureista ja sieltä on löytynyt useita piirtokirjoituksia.
Khryse (saari)

| --- | --- |
Sijainti:  Kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Khryse (m.kreik. Χρύση, Khrysē, ”Kultainen”) oli saari, joka sijaitsi antiikin aikana Egeanmeressä lähellä Lemnosta (nykyinen Límnos). Saari tunnetaan kirjallisista lähteistä, mutta se on sittemmin vajonnut mereen.
Saaren mainitsevat muun muassa Homeros, Sofokles, Appianos ja Pausanias. Se esiintyy muun muassa Sofokleen kadonneessa näytelmässä Lemnoksen naiset. 100-luvulla jaa. eläneen Pausaniaan mukaan saari oli uponnut mereen jonkin verran ennen hänen aikaansa. Khryse oli ilmeisesti suhteellisen pieni ja sen kuvataan sijainneen hyvin lähellä Lemnosta. Saari oli todennäköisesti sekä syntynyt että vajonnut vulkaanisen ja seismisen toiminnan seurauksena. Onomakritoksen kerrotaan ennustaneen saaren uppoamisen jo noin 600 vuotta aiemmin.
Eräiden tietojen mukaan saarella olisi ollut Apollonille omistettu temppeli. Kreikkalaisessa mytologiassa saari kytkeytyi kuitenkin ennen kaikkea Khryse-nimiseen nymfiin tai vaihtoehtoisesti jumalattareen, joka yhdistettiin Atheneen (Athene Khrysē). Khryse oli saaren suojelijatar. Saari kytkeytyi myös argonautteihin, Herakleehen ja Filokteteehen. Saarella kerrotaan olleen Iasonin perustama Khryseen alttari, jolla Herakleen uskottiin uhranneen ja jonka Filokteteen katsottiin löytäneen. Filoktetestä puri saarella alttaria suojellut käärme. Appianoksen mukaan tämä alttari olisi ollut olemassa vielä vuonna 73 jaa. Myöhemmissä versioissa Khryseen liittyneet tapahtumat kytkettiin usein itse Lemnokseen.
Nykyaikana Khrysen on usein ajateltu sijainneen niin kutsutun Chároksen särkän alueella Límnoksen itäpuolella (39°55′00″N, 25°33′00″E). Italialainen harrastaja-arkeologi Nicola Gargallo väitti vuonna 1960 löytäneensä meren pohjasta särkän alueelta marmorisia rakennuksen osia, jotka olisivat ehkä kuuluneet saaren Apollonin temppeliin. Väitettä ei kuitenkaan ole tämän jälkeen todistettu. Erään toisen teorian mukaan Khryse (tai siitä jäljelle jäänyt osa) olisi sama kuin nykyisin nimellä Varvára tunnettu pieni saari tai niemi Límnoksen luoteisrannikolla (39°59′54″N, 25°09′14″E).
Khepri

Khepri (sanatarkasti Kheperer) oli muinaisessa Egyptissä palvottu auringonjumala. Häntä palvottiin laajalti ympäri Egyptiä.
Khepri kuvattiin joko skarabina tai miehenä, jolla oli pään tilalla skarabi.  Hän kantoi muiden jumalten tapaan usein was-sauvaa ja ankh-symbolia.
Kheprin uskottiin olevan yksi Ra-jumalan hahmoista. Erityisesti nouseva aurinko yhdistettiin Khepriin, koska oletettiin että Khepri sontiaisen tavoin työnsi auringon takajaloillaan taivaalle. Kheprin uskottiin luoneen itsensä tyhjästä, kuten auringon ajateltiin luovan itsensä joka aamu.
Skarabeen hahmoista Khepriä pidettiin yleensä amulettina, joka suojeli kantajaansa pahuuden voimia vastaan. Erityisesti Kuolleiden kirjan teksteillä varustettuja skarabee-amuletteja laitettiin muumioiden mukana hautoihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khepri Wikimedia Commonsissa
Kickapoot

Kickapoot ovat yksi Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoista. He kuuluivat algonkinien kielikuntaan ja asuivat nykyisten Michiganin ja Wisconsinin alueilla eurooppalaisten siirtokuntien saapuessa mantereelle 1600-luvulla. Kickapoiden lukumäärän uskotaan tuolloin käsittäneen noin 2 000–3 000 intiaania.
Monet heimosodat ja siirtomaavaltojen painostus työnsivät kickapoita länteen. Suuressa siirtomaasodassa (1755–1760) he tukivat Ranskaa ja sitä seuranneessa Pontiacin kapinassa he valtasivat ranskalaismielisten liittolaisheimojen kanssa brittien haltuun joutuneita linnakkeita. Yhdysvaltain vapaussodassa kickapoot sotivat Amerikan siirtokuntia vastaan ja asettuivat brittien puolelle vuoden 1812 sodassa.
Yhdysvaltain hallituksen painostamina kickapoot jättivät 1820–1830-lukujen aikana maansa Indianassa ja Illinoisissa ja siirtyivät asteittain Missouriin, Texasiin. Ja Oklahomaan. Yhdysvaltain sisällissodassa Oklahoman kickapoot pakenivat Kansasiin ja ahdistelivat etelävaltioiden kannattajia. Jokuset kansanhaarat kulkeutuivat Meksikoon ja asettuivat asumaan Rio Granden varrelle.
Suurin osa kickapoista asuu nykyään Oklahomassa, Kansasissa ja Meksikossa. Kickapoot eivät ole juurikaan sekoittuneet valkoiseen väestöön vaan pitävät yllä vanhoja heimoperinteitään. Varsinkin Oklahoman ja Meksikon kickapoot pitävät kiinteää yhteyttä toisiinsa. Vuonna 2000 Yhdysvalloissa asui 3 500 kickapoota.
Kieliasenne

Kieliasenne (usein monikossa kieliasenteet) on suhtautumistapa, joka ihmisillä on eri kielimuotoja tai näiden käyttäjiä kohtaan. Kieliasenteet voivat koskea joko eri kieliä tai saman kielen alueellisia tai sosiaalisia murteita. Kieliasenteet eivät yleensä perustu itse kieleen, vaan sen ulkopuolisiin tekijöihin. Esimerkiksi kirjakielen kehittämisessä mallia on otettu siitä kielestä, jota sivistyneistö, kirkko, hallitsijat tai muut auktoriteetit ovat käyttäneet.
Kieliasenteita on tutkittu 1960-luvulta lähtien etenkin Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa. 
Vuonna 1960 sosiaalipsykologi W. E. Lambert kumppaneineen tutki sitä, miten kanadalaiset suhtautuivat englannin ja ranskan kieleen ja näiden puhujiin. Ilmeni, että puhetapa vaikuttaa suuresti henkilöstä muodostettuun ensivaikutelmaan.
Kieliasenteet saattavat vaikuttaa hyvinkin voimakkaasti siihen, miten ihminen oppii tietyn kielen. Jos hän haluaa samaistua opittavan kielen puhujiin, se on otollista myös oppimisen kannalta. Tähän vaikuttavat usein etniset tai muut sosiaaliset tekijät.
Khnum

Khnum-jumala.
Khnum oli muinaisessa Egyptissä palvottu luojajumala. Khnumin palvonnan keskus sijaitsi Elefantinen saarella Ylä-Egyptissä.
Khnum (tunnetaan myös nimillä Khenmew, Khnemu, Khenmu, Chnum) kuvattiin usein oinaspäisenä miehenä, jolla oli sulkien ympäröimä auringonkehrä päänsä päällä. Khnum oli alun perin Niilin kataraktialueen paikallinen jumala, mutta tämän kultti Niilin henkilöitymänä levisi myöhemmin koko Egyptiin. Hänet yhdistettiin myös läheisesti auringonjumala Rahan.
Luojajumalana Khnum toimi sielujen luojana. Uskottiin, että jokaisella ihmisellä oli kaksi (tai jopa useampia eri) sielu(j)a, ka ja ba. Khnum muotoili sielut omin käsin kuten savenvalaja luo ruukut dreijansa avulla, ja jumalan nimi viittaakin valamiseen. Paitsi että hänen sanottiin muotoilevan ihmiset itsessään, katsottiin hänen luovan myös uudet jumalat ja uusimmat asiat maailmassa.
Khumin vaimoina ovat olleet Sati, oma tyttärensä Anukis, Menhit ja myöhempinä aikoina Heqet. Menhitin kanssa Khnumilla oli poika Hike. Khnum mainitaan myös Elefantinessa sijaitsevassa steelassa, niin sanotussa Nälänhätästeelassa jossa kerrotussa myytissä hän antaa Imhotepille unen seitsemän vuoden nälänhädästä. Steela pystytettiin kuitenkin vasta Ptolemaiosten dynastian aikaan eli se on huomattavasti myöhemmältä ajalta kuin Imhotep.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khnum Wikimedia Commonsissa
Khonsu

Khonsu oli muinaisessa Egyptissä palvottu sodan ja kuun jumala. Häntä palvottiin pääasiallisesti Theban seudulla. Khonsun nimi merkitsee kuun taivaankannella liikkumiseen viitaten "purjehtijaa". Kuunjumalana Khonsua pidettiin yhtenä Thot-jumalan muotona.
Khonsu kuvattiin joko palsamoituna lapsena, jolla oli käsissään kuninkaalliset sauva- ja ruoskavaltikat, haukkapäisenä nuorukaisena, jonka yllä oli kuun sirppi ja täysikuu, tai paviaanina.
Alun perin Khonsu oli väkivaltainen sodan jumala, mutta aikojen saatossa hän muuttui kuunjumalaksi joka vastasi muun muassa parannustaidosta. Parannustaitoisena jumalana Khonsu tunnettiin nimellä Khonsu Nefer-hotep. Khonsun katsottiin olevan Theban jumaltriadissa Amonin ja Mutin poika.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khonsu Wikimedia Commonsissa
Jean-Luc Godard

| Jean-Luc Godard |
| --- | --- |
 Jean-Luc Godard vuonna 1968.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. joulukuuta 1930 Pariisi, Ranska
Kuollut: 13. syyskuuta 2022 (91 vuotta) Rolle, Sveitsi
Ammatti:  ohjaaja, käsikirjoittaja, elokuvakriitikko
Puoliso:  Anna Karina (1961–1967) Anne Wiazemsky (1967–1979) Anne-Marie Miéville (? - )
Ohjaaja
Aktiivisena:  1955–2022
Tunnetuimmat ohjaukset:  Viimeiseen hengenvetoon
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jean-Luc Godard (3. joulukuuta 1930 Pariisi, Ranska – 13. syyskuuta 2022 Rolle, Sveitsi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, niin sanotun ranskalaisen uuden aallon elokuvan yksi keskeisimpiä vaikuttajia.
Vaikutus

Velkansa Godardille ovat ohjaajista tunnustaneet esimerkiksi Aki Kaurismäki, Robert Altman, Martin Scorsese ja Quentin Tarantino.