stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Planetaariset tunnit

Planetaariset tunnit on muinainen järjestelmä, jolla kuvattiin aikaa päivästä tai yöstä. Päivän tunnit saatiin jakamalla auringon nousun ja laskun välinen aika kahteentoista osaan. Yö auringon laskusta sen nousuun jaettiin myös kahteentoista osaan. Tämä tapa jakaa tunnit tuli Egyptistä.
Päivän ensimmäinen tunti nimettiin kyseistä viikonpäivää hallitsevan planeetan mukaan. Maanantai - Kuu, Tiistai - Mars, Keskiviikko - Merkurius, Torstai - Jupiter, Perjantai - Venus, Lauantai - Saturnus, Sunnuntai - Aurinko. Seitsemän planeetan listaa toistettiin seuraaville tunneille järjestyksessä Saturnus, Jupiter, Mars, Aurinko, Venus, Merkurius ja Kuu seuraavaan auringon nousuun saakka.
Planetaarisia tunteja käytettiin keskiaikaisissa grimoireissa tavallisesti kertomaan ajankohtaa, milloin joku asia piti tehdä. Esimerkiksi "Saturnuksen päivänä ja tuntina" tarkoitti lauantaina auringon noustessa.
Aiheesta muualla

Planetary hours (englanniksi)
Cynthia Plaster Caster

Cynthia Plaster Caster (oikealta nimeltään Cynthia Albritton, 24. toukokuuta 1947 – 21. huhtikuuta 2022) oli yhdysvaltalainen bändäri ja kuvataiteilija, joka tunnetaan kuuluisien rockmuusikoiden peniksistä tekemistään kipsivaloksista. Hän teki valoksia 1960-luvun loppuvuosista vuoteen 1971 asti ja jatkoi valamista jälleen 1980-luvulta alkaen. Hänen valoksiaan on esitelty useissa näyttelyissä.
Albritton sai ajatuksen kipsivalosten tekemisestä vuonna 1966 lukionsa kuvaamataidon kotitehtävästä, jossa tuli tehdä kipsivalos jostain kiinteästä kohteesta. Kotitehtäväkseen hän vielä teki valoksen vihanneksesta, mutta ryhtyi ystävättärensä kanssa opettelemaan valosten tekemistä peniksistä ja suunnittelemaan, miten saisi rockmuusikot suostumaan niiden ottamiseen. He ryhtyivät käyttämään itsestään nimitystä "Chicagon Plaster Casters" ('Chicagon Kipsinvalajat') ja päätyivät käyttämään valuaineena alginaattia, jota hammaslääkärit käyttivät ottaessaan hampaista kipsimalleja. Kohteen tehtävänä oli työntää avustajan avulla jähmettynyt peniksensä tyttöjen valmistamaan pinkinväriseen alginaattiin, johon jäi sen kovetuttua muotti, johon veistos myöhemmin valettiin. Ensimmäiset yritykset Monkeesin Peter Torkin ja Procol Harumin Gary Brookerin kanssa epäonnistuivat, sillä tytöt eivät osanneet käsitellä ainetta oikein. Ensimmäisen onnistuneen kipsivaloksensa Albritton ja hänen kaksi avustajaansa tekivät Jimi Hendrixistä. Sen jälkeen he tekivät valokset monesta muustakin rockmuusikosta. Jotkin valokset tosin epäonnistuivat tai jäivät esittämäänsä kohdetta pienemmiksi toimenpiteen pitkän keston tai alginaatin ennenaikaisen jähmettymisen johdosta.
Rockmuusikko Frank Zappa kiinnostui Albrittonin taiteesta ja rohkaisi häntä, mutta hänen kaavailemansa näyttely veistoksista ei koskaan toteutunut.
Vuoden 1971 jälkeen Albritton ei enää onnistunut saamaan tunnettuja rockmuusikoita suostumaan kohteekseen, joten hän lopetti valosten tekemisen kymmeneksi vuodeksi ja palasi Los Angelesista kotikaupunkiinsa Chicagoon latojan työhön.
Albritton palasi valosten tekemiseen 1980-luvulla, ja samalla hän alkoi saada mediahuomiota. Hän oli luopunut veistoskokoelmastaan 1970-luvun alussa, mutta sai sen takaisin oikeudenkäynnin kautta 1980-luvun lopussa. Hän teki valoksia rockmuusikoiden lisäksi myös elokuvantekijöistä ja muista julkkiksista, ja vuonna 2000 hän alkoi tehdä kipsivaloksia naisrokkareiden rinnoista. Hänen valoksiaan on esitelty näyttelyissä New Yorkin ja San Franciscon gallerioissa.
Albritton perusti vuonna 2002 Cynthia P. Caster -säätiön, joka avustaa lahjakkaita muusikkoja ja taiteilijoita.
Albrittonista julkaistiin vuonna 2001 Jessica Villinesin ohjaama dokumenttielokuva Plaster Caster: The Rock & Roll Adventures of Super Croupie Cynthia Plaster Caster.
Plato Tiburtinus

Plato Tiburtinus tai Plato Tivolilainen oli 1100-luvun alussa elänyt italialainen kääntäjä. Hän käänsi arabian- ja hepreankielisiä tekstejä latinaksi, muiden muassa ensimmäinen latinankielinen maininta astrolabista on häneltä peräisin (käänsi al-Battanin Kitab az-Zij -teoksen nimelle De Motu Stellarum). Hän käänsi paljon muitakin astrologiaa, tähtitiedettä ja matematiikkaa sivuavia teoksia, kuten esimerkiksi Ptolemaioksen Tetrabiblos-teoksen arabiankielisen käännöksen latinaksi. Kaikki käännökset hän teki asuessaan Barcelonassa.
Plato syntyi Tivolin kaupungissa, mutta eli osan elämästäänsä Barcelonassa ja teki käännöstyötänsä Abraham bar Hiyyan avustamana.
Pláti (Kásos)

| --- | --- |
Muut nimet:  Platý (Πλατύ)
Sijainti:  35°21′42″N, 26°49′36″E, Kásos Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,205 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pláti (kreik. Πλάτη) eli Platý (Πλατύ) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Kásoksen saaren länsipuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,205 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Pláti kuuluu Kásoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Pivaliinihappo

| Pivaliinihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,2-dimetyylipropaanihappo
CAS-numero:  75-98-9
PubChem CID:  6417
SMILES:  CC(C)(C)C(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H10O2
Moolimassa:  102,13 g/mol
Sulamispiste:  35,5 °C
Kiehumispiste:  163,8 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 25 g/l (25 °C)
Pivaliinihappo (C5H10O2) eli neopentaanihappo tai pivaalihappo on karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa muun muassa lääkeaineita ja estereitä
Ominaisuudet

Pivaliinihappo on huoneenlämpötilassa värittömiä kiteitä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin muun muassa etanoliin ja dietyylieetteriin. Pivaliinihappo on heikko happo ja sen pKa-arvo on 5,01. Pivaliinihappo reagoi karboksyylihappojen tavoin ja muodostaa esimerkiksi estereitä ja voidaan pelkistää aldehydiksi ja alkoholiksi. Suhteellisen steerisesti estyneen alkyyliryhmän vuoksi aineen reaktiot ovat hitaampia kuin suoraketjuisten karboksyylihappojen reaktiot ovat.
Valmistus ja käyttö

Pivaliinihappoa voidaan valmistaa hapettamalla pinakolonia tai tert-butyylimagnesiumkloridin ja hiilidioksidin välisellä reaktiolla. Nykyään teollinen valmistus perustuu kuitenkin isobuteenin, hiilimonoksidin ja veden väliseen reaktioon. Tätä reaktiota katalysoivat vahvat hapot kuten rikkihappo ja reaktio on tyypiltään niin kutsuttu Koch-reaktio.
Pivaliinihappoa käytetään lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä. Siitä valmistetaan lääkeaineita, maatalouskemikaaleja (esimerkiksi klomatsonia, metributsiinia ja tebutiuronia) sekä estereitä, joita käytetään hajusteina ja polymeeriteollisuudessa.
Aiheesta muualla

Pivaliinihapon kansainvälinen kemikaalikortti
Suomen vaakuna

Olof Eriksson, Suomen vaakuna vuodelta 1978.
Suomen vaakuna on Suomen valtion tunnus. Suomen vaakunaa käyttävät aina sineteissään ja leimoissaan tasavallan presidentti ja tasavallan presidentin kanslia, valtioneuvosto, ministeriöt, valtioneuvoston oikeuskansleri ja oikeuskanslerinvirasto, korkein oikeus ja korkein hallinto-oikeus, valtakunnansyyttäjä ja valtakunnansyyttäjänvirasto, Helsingin yliopiston kansleri, Suomen Pankki, Puolustusvoimat ja Rajavartiolaitos sekä Suomen ulkomaanedustustot.
Vaakunan syntyhistoria on osittain tuntematon. Se esiintyi ensimmäisen kerran Uppsalan tuomiokirkossa olevan Kustaa Vaasan hautamuistomerkin jalustassa vuonna 1580. Autonomisella Suomen suuriruhtinaskunnalla oli 1800-luvulla käytössään leijonavaakuna, ja vuonna 1917 siitä tuli itsenäisen Suomen tunnus. Vaakunan yksityiskohdat ovat vaihdelleet vuosien varrella. Nykyisen Suomen vaakunan vuodelta 1978 on suunnitellut Olof Eriksson.
Suomen vaakunassa punaisella pohjalla oleva leijona on niin sanottu Suomen leijona, joka seisoo käyrän sapelin päällä. Taustalla on yhdeksän hopearuusuketta eli rosettia. Nämä heraldiset ruusut eivät kuvaa mitään, eli ne lisättiin vain sommittelun elementeiksi. Joskus niiden kuitenkin ajatellaan symboloivan yhdeksää Suomen historiallista maakuntaa. Ruusujen lukumäärä on vaihdellut vuosien saatossa. Suomen vaakunassa oli kilven yläpuolella suuriruhtinaskunnan kruunu, mutta se poistettiin valtioneuvoston päätöksellä vuonna 1920.
Määritelmä

Suomen vaakunan heraldinen selitys on määritelty Suomen vaakunasta annetussa laissa seuraavasti:
»Punaisessa kentässä kruunupäinen leijona, joka pitää oikean etujalan sijalla olevassa haarniskoidussa kädessä iskuun kohotettua miekkaa ja polkee takajaloillaan sapelia, leijona kruunuineen ja varuksineen, aseiden kahvat ja käsivarsihaarniskan nivelet kultaa sekä aseiden terät ja käsivarsihaarniska hopeaa; kenttään siroteltu yhdeksän hopearuusua.» 
(Laki Suomen vaakunasta (381/78))
Henkilöä, joka myy Suomen vaakunana yllä kuvatusta poikkeavaa vaakunaa, voidaan sakottaa.
Määritelmä > Suomen vaakunoiden kilpimallit

Suomen suuriruhtinaskunnan aikana vaakunassa oli käytössä ranskalainen kilpi.
Suomen nykyinen vaakuna on muodoltaan espanjalainen kilpi.
Vaakunan käyttö

Suomen vaakunaa käyttävät valtioneuvoston päätöksen mukaan asiakirjojen varmenteena ja sinettinä valtioneuvosto, ministeriöt, Puolustusvoimat, Korkein oikeus, Korkein hallinto-oikeus, Suomen Pankki ja Helsingin yliopiston kansleri. Muut valtion virastot käyttävät niille erikseen vahvistettuja tunnuskuvia. Suomen vaakuna on myös Suomen molemmissa valtiolipuissa ja niiden johdannaisissa, kuten tasavallan presidentin lipussa.
Suomen lipun tai Suomen vaakunan käyttö tavaramerkissä on sallittu vain erityisellä luvalla, joka on haettava sisäministeriöltä. Vaakunan käytöstä muissa yhteyksissä ei ole erityisiä säännöksiä. Vaakunan leijonan tulee olla ajoneuvojen oikeassa kyljessä niin, että leijona katsoo oikealle, jotta ei synny vaikutelmaa, että leijona peruuttaa, kun ajoneuvo liikkuu eteenpäin. Toisin sanoen, leijona katsoo aina menosuuntaan.
Vaakunan historia > Taustaa

Euroopan valtiolliset vaakunat voidaan jakaa karkeasti ottaen kotkiin ja leijoniin. Fennoskandiassa leijonat ovat olleet historian saatossa suositumpia. Myös Ruotsin heraldiikka käytti paljon leijonaa vaakunoissaan, missä se esiintyy rohkeuden, voiman ja valppauden symbolina. Suomen vaakunan leijona on mahdollisesti peräisin Ruotsin hallitsijasukuihin keskiajalla kuuluneesta Folkunga-suvun käyttämästä goottilaisesta leijonatunnuksesta. Folkunga-sukuun kuulunut Suomen herttua Valdemar Maununpoika käytti leijonaa vaakunassaan jo 1300-luvun alussa. Vaakunan leijona voi toisaalta juontua myös Flanderin kreivien 1100-luvulta saakka käytössä olleen vaakunan leijonasta. Oletettavasti leijonan veistänyt William Boy päätti käyttää hyväksi havaittua mallia.
Vaakunan historia > Ruotsin vallan aika

Suomen vaakunan varhaisin tunnettu versio esiintyy ensimmäisen kerran flaamilaisen William Boyn 1580-luvulla Uppsalan tuomiokirkkoon veistämässä Kustaa Vaasan hautamuistomerkissä. Hautamuistomerkissä on esitetty useita maakuntavaakunoita, joista yksi on Suomen suurruhtinaskunnan vaakuna, jonka aatteellisena alkuna olivat muistomerkin valmistuessa vallassa olleen kuningas Juhana III:n maailmankuva ja poliittiset tavoitteet. Samoihin aikoihin hän liitti arvonimeensä tittelin ”Suomen suurruhtinas”. Vaakunan heraldinen selitys kuului 1580-luvulla näin:
»Kultainen leijona kruunu päässä, oikea etujalka aseistettu käpälässä olevalla miekalla, polkee molemmilla takajaloilla venäläissapelia.»
Vaakunan punainen väri kuvasi sotaisuutta. Suurruhtinaan kruunu on yhteydessä Liettuan vaakunaan, joka oli läntisen kristikunnan ainoa varhaisempi suurruhtinaskunta.
Vaakunan suoran miekan oletetaan viittavan saksalaistyyppiseen ratsuväen käyttämään suoraan pistomiekkaan ja sapelin olevan turkkilais-tataarilaista tyyppiä, jota Iivana Julman ja hänen seuraajiensa ratsuväki käytti. Suomen vaakunan kaksi miekkaa muistuttavat myös vielä vanhemman Karjalan vaakunan miekkoja. Ruotsi ja Venäjä kävivät Karjalan alueista vuosina 1579–1595 ankaraa taistelua. Vaakunan on toisinaan tulkittu symboloivan sitä: leijonalla on oikeassa etukäpälässä lännen suora miekka ja samalla se polkee jalkoihinsa idän käyrän sapelin.
Matti Klingen näkemyksen mukaan käyrä sapeli ei Suomen ja Karjalan vaakunoissa alun perin suinkaan viitannut Venäjään, jonka sotilaat eivät ole sellaisia koskaan käyttäneetkään, vaan mongoleihin, jotka vielä 1500-luvulla pitivät hallussaan laajoja alueita eteläisellä Venäjällä, sekä mahdollisesti myös turkkilaisiin, joita kaikkialla Euroopassa tuohon aikaan pidettiin uhkana.
Kustaa II Aadolfin aikana 1600-luvun alussa vaakunasta yleistyi muunnos, jossa leijona tukeutuu vasemmalla käpälällään sapelin kahvaan samalla kuitenkin polkien sitä. Tämä versio on kuvattu esimerkiksi Elias Brennerin piirroksena teoksessa Suecia antiqua et hodierna sekä Eric Tuneldin maantiedossa 1700-luvulla.
Suomen vaakuna Laurentius Petrin kronikassa 1580-luvulta.
Suomen vaakuna Kustaa II Aadolfin hautajaiskulkueesta vuodelta 1633.
Elias Brennerin laatimaan vaakunaan pohjautuva vaakuna ruotsalaisella kruunulla  1600-luvun loppupuolelta.
Tappiollisen Suomen sodan päätyttyä vaakunasta poistettiin Ruotsin kruunu, ja se korvattiin Venäjän Keisarikunnan kruunulla. Brennerin vaakunamalli säilytettiin kuitenkin vuoteen 1882.
Suomen vaakuna taiteessa ja kulttuurissa

Korkein oikeus tuomitsi vuonna 1974 taiteilija Harro Koskisen valtakunnanvaakunan häpäisemisestä Sikavaakuna-teoksissa (v. 1969) sakkoihin.
Kuvataiteilija Emmi Mustosen suunnittelemassa Kaikkien leijona -T-paidassa neljä leijonavaakunakuvaa kuvaavat Suomen eri etnisyyksiä, perinteisiä arvoja, seksuaalista monimuotoisuutta ja uskonnonvapautta. Paidasta julkaistu kuva vaatemyymälän Facebook-sivulla aiheutti kymmeniä raivokkaita kommentteja alkuvuonna 2016.
Vaakunan leijonasymboliikkaa onkin käytetty useissa yhteyksissä, muun muassa koruissa ja Suomen jääkiekkomaajoukkueen pelipaidassa.
Kirjallisuutta

Klinge, Matti: Suomen sinivalkoiset värit: Kansallisten ja muidenkin symbolien vaiheista ja merkityksestä.  (3. p.)  Helsingissä:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15314-5
Suomi-Soffa

| Suomi-Soffa SSF Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1995
Perustaja:  Marita Keskinen-Toivainen  Harri Toivainen
Lakkautettu:  2011
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  Huonekalujen tuotanto ja vähittäismyynti
Liikevaihto:  16,2 milj. € (2010)
Henkilöstö:  119 (2010)
Omistaja:  Marita Keskinen-Toivainen Harri Toivainen
Kotisivu:  http://www.suomisoffa.fi/
Huomioitavaa:  Konkurssissa
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomi-Soffa SSF Oy oli suomalainen huonekaluja myyvä myymäläketju. Ketju asetettiin konkurssiin 15. huhtikuuta 2011. Ketjuyhtiön omistivat sen toimitusjohtajana ollut Marita Keskinen-Toivainen sekä hänen puolisonsa Harri Toivainen. Samojen omistajien huonekaluja valmistava Suomi-Soffa Tehdas Oy Kajaanissa haki velkasaneerausta. Espoon käräjäoikeus hylkäsi hakemuksen 20.5.2011. Suomi-Soffa SSF Oy:llä oli 23 myymälää Suomessa sekä yksi myymälä Ruotsissa.
Investointituet

Mauri Pekkarinen myönsi marraskuussa 2006 Suomi-Soffalle investointitukea 842 490 euroa tehdashankkeelle Kajaaniin. Tammikuussa 2007 Suomi-Soffa tuki Pekkarisen vaalityötä 5 000 eurolla. Pekkarinen pyysi 30.5.2008 oikeuskansleri Jaakko Jonkkaa tutkimaan tapauksen. Oikeuskansleri antoi puhtaat paperitselvennä.
Alennusmyynnit ja Markkinaoikeus

Joulukuussa 2009 Markkinaoikeus kielsi päätöksellään Suomi-Soffa SSF Oy:tä pitämästä jatkuvia alennusmyyntikampanjoita kuukaudesta toiseen. Alennusmyyntien mainostaminen ei  markkinaoikeuden mukaan saanut jatkua yli kolmea kuukautta vuodessa. Kieltoa vahvistamaan asetettiin 100 000 euron suuruinen uhkasakko. Myöhemmin kuluttaja-asiamies nosti Suomi-Soffaa vastaan uuden kanteen, jossa yhtiötä syytettiin kiellon rikkomisesta ja vaadittiin 100 000 euron uhkasakkoa maksettavaksi sekä kiellon tehostamista aiempaa suuremmalla uhkasakolla.
Konkurssi

Joulukuussa 2010 uutisoitiin, että Suomi-Soffaa haetaan konkurssiin mm. maksamattomien, yli 500 000 euron vuokrasaatavien takia. Yhtiö itse kielsi konkurssihakemuksen aiheellisuuden ja suunnitteli nostavansa kanteen konkurssihakemuksen jättänyttä Maskun Kalustetaloa vastaan. 23. joulukuuta Suomi-Soffa jätti Espoon käräjäoikeuteen yrityssaneeraushakemuksen. Hakijoina olivat sekä Suomi-Soffa SSF Oy sekä Suomi-Soffa Tehdas Oy
 Yrityssaneeraushakemuksen johdosta konkurssihakemus oli jonkin aikaa jäädytetty. Suomi-Soffa ilmoitti tuolloin omana käsityksenään pystyvänsä elvyttämään toimintansa saneeraustoimin ja suunnitteli laajentavansa tehdastaan lähitulevaisuudessa.
13. huhtikuuta 2011 Suomi-Soffa SSF Oy jätti itse konkurssihakemuksen Espoon käräjäoikeuteen.
 Oikeus asetti yhtiön konkurssiin kaksi päivää myöhemmin, 15.4.2011. Velkaa yhtiöllä uutisoitiin olevan vajaat 20 miljoonaa euroa.
 Käräjäoikeuden hylättyä 20.5.2011 Suomi-Soffa Tehdas Oy:n osalta saneeraushakemuksen myös sitä uhkasi konkurssi. Tehdasyhtiö ilmoitti valittavansa päätöksestä hovioikeuteen. Yhtiö päätti itse kuitenkin hakea konkurssia 31.5.2011.
Kaikki Suomi-Soffan tehtaan noin sata työntekijää irtisanottiin kesäkuussa 2011.
 Tehtaalla työskenteli kevään lomautusten jälkeen varsinaisesti enää noin 30 työntekijäälähde?.
Juuri ennen konkurssia Marita Keskinen-Toivainen oli maksanut yrityksestä 536 000 euroa itselleen lainanlyhennyksenä. Hovioikeus katsoi hänen asettaneen itsensä etusijalle muiden velkojien kustannuksella ja määräsi toukokuussa 2014 Keskinen-Toiviaisen maksamaan summan sekä sitä aiemmin saadut osingot sekä oikeudenkäyntikulut konkurssipesälle, kaikkiaan 573 500 euroa.
Suomen Sänkytukku

| Eurolla Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  26. syyskuuta 2010
Lakkautettu:  2019
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toiminta-alue:   Suomi
Toimiala:  huonekalut
Omistaja:  Harri Toivainen
Kotisivu:  www.suomensankytukku.fi
Huomioitavaa:  Konkurssissa
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Sänkytukku (viralliselta toiminimeltään Eurolla Oy ) oli Harri Toivaisen omistama suomalainen huonekaluketju. Suomen Sänkytukulla oli myymälät muun muassa Hämeenlinnassa, Lahdessa, Mikkelissä, Pirkkalassa, Porvoossa, Turussa, Vantaalla ja Ylöjärvellä. Ketju kutsui nopeasti vaihtuvia liikkeitään pop-up-myymälöiksi. Sänkytukkuakin syytettiin jatkuvista alekampanjoista.
Maaliskuussa 2019 Suomen Sänkytukku eli Eurolla Oy asetettiin konkurssiin.
Harri Toivaisen aiempi ura

Harri Toivaisella oli vuosina 1992–1996 oma yritys Suomi-Kaluste, joka myös meni konkurssiin. 2000-luvun alussa Harri Toivainen tuomittiin konkurssiin liittyen puolentoista vuoden ehdolliseen vankeuteen törkeästä velallisen epärehellisyydestä, kirjanpitorikoksesta ja törkeästä velallisen petoksesta. Lisäksi Toivainen maksoi noin 100 000 euron korvaukset. Mukana Toivaisten huonekalutoiminnassa, muun muassa Suomi-Soffan perustamisessa, on ollut myös Arto Merisalo, joka on tuomittu useista talousrikoksista, muun muassa vaalirahoituskohuun liittyvistä.
Vuonna 2007 Vantaan Yrittäjät palkitsi Suomi-Soffan Harri Toivaisen ja Marita Keskinen-Toivaisen Vuoden yrittäjinä.
Aiheesta muualla

Suomi-Soffan kotisivut
Suomen Sänkytukun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen MOT-ohjelman Soffaparonin tyhjennysmyynti käsikirjoitus
Platý (Ándros)

| --- | --- |
Muut nimet:  Pláti (Πλάτη), Prasoúda (Πρασούδα)
Sijainti:  37°51′32″N, 24°44′21″E, Ándros Ándros, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Gavrionísia, Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,004 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Platý (kreik. Πλατύ, myös Pláti, Πλάτη) eli Prasoúda (Πρασούδα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Gavrionísian saariin, ja sijaitsee Ándroksen saaren länsipuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,004 neliökilometriä ja se on asumaton (2021). Hallinnollisesti Platý kuuluu Ándroksen kuntaan, Ándroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Platý on Gavrionísian saarista pohjoisin.
Platina(IV)

| Platina(IV)fluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13455-15-7
PubChem CID:  139460 ja 101085593
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  PtF4
Moolimassa:  271,08 g/mol
Ulkomuoto:  Kellanpunainen tai -ruskea kiteinen aine
Sulamispiste:  600 °C
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Platina(IV)fluoridi (PtF4) on platinan ja fluorin muodostama epäorgaaninen yhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa platina(IV)fluoridi on kellanpunaista tai kellanruskeaa kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi veden kanssa. Kiderakenteeltaan aine muistuttaa iridium(IV)fluoridia. Platina(IV)fluoridia voidaan valmistaa fluoraamalla platina(II)fluoridia tai platina(IV)bromidia bromitrifluoridin avulla. Sitä muodostuu myös platinan ja fluorin välisellä reaktiolla sekä ksenontetrafluoridin vaikuttaessa platinaan.
Platinaheksafluoridi

| Platinaheksafluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13693-05-5
PubChem CID:  3014771
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  PtF6
Moolimassa:  309,08
Ulkomuoto:  Punainen kiteinen aine
Sulamispiste:  61,3 °C
Kiehumispiste:  69,1 °C
Tiheys:  3,83 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Platinaheksafluoridi (PtF6) on platinan ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa platinaheksafluoridi on punaista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen. Platinaheksafluoridi reagoi veden kanssa ja pelkistyy Pt4+-yhdisteiksi. Platinaheksafluoridi on erittäin voimakas hapetin ja kykenee hapettamaan esimerkiksi hapen ja ksenonin yhdisteiksi [O2]+[PtF6]− ja Xe+[PtF6]−. Yhdiste reagoi myös lasin kanssa.
Platinaheksafluoridia valmistetaan kuumentamalla platinaa fluori-ilmakehässä.
Planetes

| Planetes |
| --- | --- |

ΠΛΑΝΗΤΕΣ/プラネテス   (Planetes)
Genre: tieteisfiktio 
Manga
Tekijä: Makoto Yukimura
Julkaisija: Kōdansha
Sarjajulkaisulehti: Weekly Morning
Ensimmäinen painatus: 23.1.2001 – 23.2.2004
Kirjojen lukumäärä: 4 
TV-anime
Ohjaaja: Gorō Taniguchi
Studio: Sunrise
Lähetyskanavat: NHK
Alkuperäinen lähetyskierros: 4.10.2003 – 17.4.2004
Jaksojen määrä: 26 
Planetes (kreikan sanasta ΠΛΑΝΗΤΕΣ eli ”vaeltajat”, jap. プラネテス) on Makoto Yukimuran kirjoittama ja piirtämä science fiction -manga, jonka pohjalta on tuotantoyhtiö Kabushikigaisha Sunrise tuotti 26-jaksoisen animesarjan. Mangaa julkaistiin 2001–2004 ja anime esitettiin NHK:n kanavalla vuosina 2003–2004.
Planetes sijoittuu lähitulevaisuuteen ja kertoo avaruuden roskakuskeista, jotka pitävät Maan ja Kuun kiertoratoja puhtaana avaruusliikenteelle vaarallisesta romusta. Tärkeä osuus sarjassa on myös Jupiteriin suunnitteilla olevalla tutkimusmatkalla, jolle sarjan päähenkilö, Hachimaki, toivoo voivansa osallistua.
Punainen jättiläinen julkaisee mangan suomeksi huhtikuusta 2011 lähtien. Kääntäjä on Antti Kokkonen.
Suomennokset

Planetes. Osa 1.  ((Puranetesu 1, 2001.) Suom. Antti Kokkonen)  Punainen jättiläinen, 2011.  ISBN 978-952-16-1400-2
Planetes. Osa 2.  ((Puranetesu 1, 2003.) Suom. Antti Kokkonen)  Punainen jättiläinen, 2011.  ISBN 978-952-16-1401-9
Planetes. Osa 3.  ((Puranetesu 1, 2003.) Suom. Antti Kokkonen)  Punainen jättiläinen, 2011.  ISBN 978-952-16-1402-6
Planetes. Osa 4.  ((Puranetesu 1, 2004.) Suom. Antti Kokkonen)  Punainen jättiläinen, 2011.  ISBN 978-952-16-1403-3
Aiheesta muualla

Otto Sinisalo: Avaruuden ääniä (Arkistoitu – Internet Archive). Katuoja 20.1.2004.
Jutta Sarhimaa: Haastavaa ja palkitsevaa tieteismangaa. Helsingin Sanomat 1.7.2011.
Petteri Uusitalo: Planetes (Arkistoitu – Internet Archive). Anime-lehti 2011.