stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyle MacLachlan
Ura > 2000-luku

2000-luvun alussa MacLachlan teki paluun televisiosarjojen pariin. Hän esiintyi muun muassa romanttisessa draamakomediasarjassa Sinkkuelämää (2000–2002), jossa hän esitti Trey MacDougalia, Charlotte Yorkin aviomiestä, sekä saippuaoopperassa Täydelliset naiset (2006–2012), jossa hän esitti Orson Hodgea, Bree Van de Kampin aviomiestä. Hän myös esiintyi rikosdraamasarja Kova laki: Erikoisyksikön yhdessä jaksossa vuonna 2004. Vuonna 2006 hän esitti pääroolia lyhytikäisessä televisiosarjassa In Justice. 2000-luvulla MacLachlan on tehnyt myös muutamia äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin, joihin lukeutuvat Grand Theft Auto III, Free Jimmy ja Justice League: The New Frontier, jossa hän ääninäytteli Teräsmiestä.
Elokuvien ja television lisäksi MacLachlan on esiintynyt myös teatterissa. Hän teki ensiesiintymisensä Broadwayllä vuonna 2003 Harold Pinterin kirjoittamassa näytelmässä The Caretaker, jossa hän esiintyi yhdessä Patrick Stewartin ja Aidan Gillenin kanssa. Vuonna 2002 hän esiintyi yhdessä Woody Harrelsonin kanssa John Kolvenbachin kirjoittamassa näytelmässä On Average Day Lontoon West Endillä.
Ura > 2010-luku

Vuosina 2010–2014 MacLachlan esiintyi tilannekomediasarjassa Ensisilmäyksellä, jossa hän esitti George Van Smootia. Myöhemmin vuonna 2022 hän uusi roolinsa spinoff-sarja How I Met Your Fatherin ensimmäisellä tuotantokaudella.
Vuosina 2011–2018 hän esitti Portlandin pormestaria komediasarjassa Portlandia. Vuonna 2012 hän esitti yhtä pääroolia lyhytikäisessä draamasarjassa Made in Jersey, jonka jälkeen vuosina 2013–2014 hän esiintyi draamasarja Good Wifen neljässä jaksossa. Vuosina 2014–2015 hän esiintyi Marvel Cinematic Universen televisiosarjassa S.H.I.E.L.D. Agentit, jossa hän esitti supervihollinen Calvin Zaboa. Vuonna 2015 hän ääninäytteli Pixarin animaatioelokuvassa Inside Out – mielen sopukoissa.
Vuonna 2017 MacLachlan uusi Dale Cooperin roolin Twin Peaksin kolmannella tuotantokaudella. MacLachlan sai roolista parhaan minisarjan tai televisioelokuvan miespääosan Golden Globe -ehdokkuuden. MacLachlan on kertonut haastattelussa, että hän ei itsekään ymmärrä kaikkea Twin Peaksissä, ja että sarjan fanit ymmärtävät sitä paremmin kuin hän.
Vuonna 2018 MacLachlan esitti pääantagonisti Isaac Izardia Eli Rothin ohjaamassa fantasiaelokuvassa Talo jossa kello tikittää.
Ura > 2020-luku

2020-luvulla MacLachlan on esiintynyt muun muassa elokuvissa Tesla (2020) ja Capone (2020) sekä televisiosarjoissa Atlantic Crossing (2020) ja Joe vs. Carole (2022).
Yksityiselämä

MacLachlan on seurustellut muun muassa Blue Velvet -vastanäyttelijänsä Laura Dernin kanssa vuosina 1985–1989 sekä Twin Peaks -vastanäyttelijänsä Lara Flynn Boylen kanssa vuosina 1990–1992. Vuosina 1992–1998 MacLachlan seurusteli supermalli Linda Evangelistan kanssa.
Vuonna 1999 MacLachlan tapasi nykyisen vaimonsa, Desiree Gruberin. He menivät naimisiin 20. huhtikuuta 2002. Heidän poikansa syntyi vuonna 2008.
Valikoitu filmografia > Elokuvat

Dyyni (Dune, 1984)
Blue Velvet – ja sinisempi oli yö (Blue Velvet, 1986)
Pahan naamio (The Hidden, 1987)
The Doors (1991)
Twin Peaks – Tuli kulje kanssani (Twin Peaks: Fire Walk with Me, 1992)
Oikeusjuttu (The Trial, 1993)
The Flintstones – Kiviset ja Soraset (The Flintstones, 1994)
Showgirls (1995)
Inside Out – mielen sopukoissa (Inside Out, 2015)
Talo jossa kello tikittää (The House with a Clock in Its Walls, 2018)
Capone (2020)
Valikoitu filmografia > Televisiosarjat

Twin Peaks (1990–1991; 2017)
Sinkkuelämää (Sex and the City, 2000–2002)
Täydelliset naiset (Desperate Housewives, 2006–2012)
Ensisilmäyksellä (How I Met Your Mother, 2010–2014)
Portlandia (2011–2018)
S.H.I.E.L.D. Agentit (Agents of S.H.I.E.L.D., 2014–2015)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyle MacLachlan Wikimedia Commonsissa
Kyle MacLachlan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kyle MacLachlan Elonetissä.
Kyle MacLachlan Emmy-palkintogaalassa 1991.
Kyle MacLachlan Cannesin elokuvajuhlilla 2017.
Kyle MacLachlan ja Desiree Gruber vuonna 2012.
Marko Timonen

Marko Heikki Timonen (s. 7. syyskuuta 1966 Kiukainen) on suomalainen rumpali. Hän on soittanut muun muassa Värttinässä, Maija Vilkkumaan yhtyeessä, Ismo Alanko Säätiössä, Zetaboossa, Tekniikan ihmelapsissa sekä Emma Salokoski Ensemblessä.
Timonen kiinnostui soittamisesta 14-vuotiaana ja alkoi käymään rumputunneilla, minkä jälkeen hän opiskeli Porin musiikkiopistossa.
Lauluntekijänä hän on tehnyt joitakin sävellyksiä mutta hän on toiminut myös sovittajana muun muassa Zetaboo-yhtyeelle.
Valikoitu diskografia

Zetaboo: Outerrail (1997)
Jouni Järvelä Group: Lento (1999)
Ile Hildén: Ile Hildén's BlueShot (2002)
Lievestuoreen Yhteiskoulu

Lievestuoreen Yhteiskoulu oli Laukaan kunnan Lievestuoreen kylällä vuosina 1948-1974 toiminut yksityinen kannatusyhdistyksen ylläpitämä yhteiskoulu. Koulun perinteitä jatkoi Lievestuoreen lukio, joka kuitenkin lakkautettiin 2000-luvun alussa.
Yhteiskoulun pitkäaikaisimpana ja viimeisenä rehtorina toimi Eino Levijärvi.
Aiheesta muualla

Lievestuoreen yhteiskoulun kilta verkkolehti (Arkistoitu – Internet Archive)
Lievestuoreen yhteiskoulun oppilas- ja opettajatietokanta
Suomen yksityisten oppikoulujen digitaalinen matrikkeli
Leo Stålhammar

Leo-Stålhammar
Leo Stålhammar (4. joulukuuta 1929 Hyvinkää – 20. syyskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kriitikko. Hän toimi yli 30 vuoden ajan kulttuuritoimittajana ensin Maakansa-lehdessä ja sitten vuodesta 1965 Suomenmaa-lehdessä. 1980-luvulla hän toimi Valtion elokuvatarkastamon varapuheenjohtajana ja elokuvatarkastajana.
Stålhammar esiintyi sivuosissa elokuvassa Vaaksa vaaraa (1965) ja televisioelokuvassa Salaisen agentin äiti (1987).
Leo Smit

Leo Smit
Leo Smit (14. toukokuuta 1900 Amsterdam – 30. huhtikuuta 1943 Sobibór) oli alankomaalainen säveltäjä. Hän opiskeli pianonsoittoa Amsterdamin konservatoriossa ja sitten sävellystä Bernard Zweersin sekä Sem Dresdenin johdolla. Smit muutti vuonna 1927 Pariisiin, mutta palasi vuonna 1937 Amsterdamiin. Hän kuoli vuonna 1943 holokaustissa.
Smit oli taustaltaan portugalilais-juutalainen. Vielä ennen vuotta 1940 hänen musiikkiaan esitettiin säännöllisesti. Sodan jälkeen tuotanto kuitenkin vaipui pitkälti unohduksiin. Leo Smit -säätiö (holl. Leo Smit Stichting) on perustettu vuonna 1996.
Smitin teosten joukossa on esimerkiksi helmikuussa 1943 valmistunut sonaatti huilulle ja pianolle.
Lieven de Key

Lieven de Key (n. 1560–1627) oli alankomaalainen arkkitehti. Hän suunnitteli muun muassa Haarlemin Vleeschalin (1602–1603), Oudemannenhuisin (1608) ja Amsterdamin Nieuwe Kerkin tornin. Klassisempaa suuntaa edustavat Haarlemin vaakahuone (1598) ja Leidenin raatihuoneen julkisivu (1593–1597), joka paloi vuonna 1929, mutta entistettiin vuonna 1939. Hänen suunnittelemaansa Haarlemin teurastuslaitosta on myöhemmin käytetty valtionarkistona. De Key oli alankomaalaisten arkkitehtien joukossa kärkihenkilö, ja hän omaksui renessanssin hengen antaen sille kansallisen leiman.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lieven de Key Wikimedia Commonsissa
Luettelo trubaduureista

Tämä on luettelo trubaduureista. Keskiaikaisia trubaduureja tunnetaan nimeltään joitakin satoja, musiikkia on säilynyt vain noin 40:ltä.
Keskiaikaiset trubaduurit > Trubaduurit, joilta on säilynyt musiikkia

Aimeric de Peguilhan
Bertran de Born
Jehan Bodel
Guillaume de Cabestang
Peire Cardenal
Martin Codax
Ernoul le Vieux
Folquet de Marselh
Gaucelm Faidit
Guiot de Dijon
Guiraut de Bornelh
Guiraut Riquier
Jaufré Rudel
Marcabru
Raimbaut de Vaqueiras
Sordello
Bernart de Ventadorn
Peire Vidal
Guillaume d'Aquitaine eli Vilhelm IX Akvitanialainen
William II Villehardouin
Ramon de Miraval
Keskiaikaiset trubaduurit > Trubaduurit, jotka tunnetaan nimeltä, mutta joilta ei ole säilynyt musiikkia

Arnaut Daniel
Luxottica

| Luxottica Group S> p.A. |
| --- | --- |

Osake:  NYSE: LUX, BIT: LUX
ISIN:  IT0001479374
Perustettu:  1961
Perustaja:  Leonardo Del Vecchio
Puheenjohtaja:  Leonardo Del Vecchio
Kotipaikka:  Milano
Toiminta-alue:  maailma
Toimiala:  silmälasikehykset ja aurinkolasit
Tuotteet:  Alain Mikli, Arnette, Eye Safety Systems (ESS), K&L (ent. Killer Loop), Oakley, Oliver Peoples, Persol, Ray-Ban, Sferoflex, Vogue Eyewear, Eyemed, Lenscrafters, Pearle Vision, Sears Optical, Target Optical, Sunglass Hut, Ilori-Optical Shops of Aspen, David Clulow, GMO, Laubman & Pank, OPSM, Glasses.com, Onesight
Liikevaihto:  7,7 miljardia € (2014)
Henkilöstö:  77 734 (2014)
Omistaja:  Delfin S.a.r.l. (n. 60 %)
Kotisivu:  luxottica.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Luxottican tehdas Italian Laurianossa.
Yksi Luxottican tuotemerkeistä on Oliver Peoples.
Luxottica Group S.p.A. on italialainen yritys, joka on maailman suurin silmälasien valmistaja ja markkinoija. Se vastaa yli 80 prosentista tunnettujen merkkikehysten ja -aurinkolasien valmistuksesta ja myynnistä..
Luxottica omistaa tytäryhtiöt Lenscrafters, Pearle Vision, Sears Optical, Target Optical, Eyemed Vision Care Plan ja Glasses.com. Aurinkolasibrändeistä Luxottica omistaa Ray-Banin, Persolin ja Oakleyn. Luxottica valmistaa silmä- ja aurinkolaseja lisensseillä myös merkeille Chanel, Prada, Giorgio Armani, Burberry, Versace, Dolce & Gabbana, Miu Miu, Donna Karan, Stella McCartney ja Tory Burch.
The Wall Street Journal kutsuu Luxotticaa ”yhdeksi suurimmista kulutustavaravalmistajista, josta kuluttajat eivät ole koskaan kuulleetkaan”.
Luxottican tärkein kilpailija on italialainen Safilo Group, jonka omia tuotemerkkejä ovat muun muassa Carrera ja Polaroid.
Historiaa

Luxottican perusti Leonardo Del Vecchio vuonna 1961 Italian Agordoon Bellunon maakunnassa. Nykyisin yrityksen pääkonttori on Milanossa.
Del Vecchio aloitti uransa tarkkuuskonepajan harjoittelijana, kunnes keksi soveltaa taitojaan silmälasien osiin. Hän teki ensin komponenttien alihankintaa muille merkeille, kunnes vuonna 1967 päätti alkaa myydä kokonaisia kehyksiä omalla Luxottica-merkillään. Ratkaisu oli niin onnistunut, että vuonna 1971 hän luopui osien valmistuksesta muille ja keskittyi kokonaistoimituksiin. Yhdysvaltojen markkinoille Luxottica eteni vuonna 1970 tekemällä lisenssisopimuksen Avant Garde -yhtiön kanssa.
Pyrkiessään vertikaaliin integraatioon eli koko toimitusketjun hallintaan Del Vecchio hankki 1974 omistukseensa silmälasien jakeluyrityksen Scarronen. Vuonna 1981 Luxottica perusti tytäryhtiön Saksaan, mistä alkoi yhtiön nopea kansainvälistyminen. Ensimmäinen lisenssinantaja kokonaiselle kehysmallistolle oli Giorgio Armani vuonna 1988. Luxottica eteni merkkikehysten valmistajana solmimalla sopimukset Giugiaron, Gennyn ja Byblosin kanssa 1989, Valentinon 1990 ja Yves Saint-Laurentin kanssa 1991.
Luxottica listautui New Yorkin pörssiin 1990 ensimmäisenä italialaisyrityksenä, joka ei ollut ennestään noteerattu Milanon pörssissä. Sinne Luxottica listautui vasta vuonna 2000. 1990-luvun puolivälissä Luxottica osti US Shoe -yrityksen saadakseen omistukseensa sen tytäryhtiön, 700 optikkoliikettä Pohjois-Amerikassa käsittävän LensCraftersin. Kenkäliiketoiminnan se myi edelleen Nine West -yhtiölle.
Aurinkolaseissa Luxottica laajeni ostamalla 1999 Bausch & Lombin aurinkolasiliiketoiminnan, johon kuuluivat muun muassa merkit Ray-Ban, Revo ja Killer Loop. Luxottica suostutteli myös Chanel-yhtiön sen ensimmäiseen lisensiointisopimukseen. Vuonna 2001 Luxottica osti toisenkin pohjoisamerikkalaisen optiikkaketjun Sunglass Hut Internationalin.
Historiaa > Vähittäiskauppa

Luxotticalla on yli 7 000 omaa vähittäismyymälää Yhdysvalloissa ja Kanadassa, Etelä-Amerikassa, Kiinassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Etelä-Afrikassa, Britanniassa ja Arabiemiraateissa.. Vähittäiskauppaketjun pääkonttori on Masonissa Yhdysvaltojen Ohion osavaltiossa.
Kritiikkiä

Vuonna 2012 yhdysvaltalainen ajankohtaisohjelma 60 Minutes teki jutun siitä, miten Luxottica pitää hintoja korkeina määräävän markkina-asemansa ja aukottoman vertikaalisen integraationsa turvin.
Yritys Suomessa

Espoossa toimii Luxottica Finland Ab Oy, jonka liikevaihto vuonna 2019 oli 1,4 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 6.
Liam Lynch (sotilas)

Liam Lynch (synt. William Fanaghan Lynch; 9. marraskuuta 1893 Barnagurraha, Limerickin kreivikunta – 10. huhtikuuta 1923 Clonmel, Tipperaryn kreivikunta) oli irlantilainen sotilas, joka toimi kapinallisen Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) komentajana vuosien 1922–1923 Irlannin sisällissodassa. Hän kaatui itse sodassa vähän ennen kapinallisten antautumista.
Ennen sotilasuraansa Lynch toimi rautakaupan työntekijänä Mitchelstownissa. Siellä hän myös liittyi Irlannin vapaaehtoisjoukkoihin marraskuussa 1913. Corkin alueen vapaaehtoiset eivät osallistuneet vuoden 1916 pääsiäiskapinaan, mutta kapinaviikon aikana Lynch joutui todistamaan eräiden vapaaehtoisjoukkoihin kuuluneiden veljesten teloitusta silloisessa kotikaupungissaan Fermoyssa. Tämän jälkeen hän omistautui kokonaan sotilasuralle ja Irlannin vapaustaistelulle. Vuonna 1917 hänestä tuli Fermoyn vapaaehtoiskomppanian yliluutnantti. Irlannin itsenäisyyssodan aikana Lynch komensi IRA:n Corkin 2. prikaatia. Britit vangitsivat hänet kertaalleen elokuussa 1920, mutta laskivat hänet pian vapaaksi, koska eivät tunnistaneet hänen henkilöllisyyttään. Lynch valittiin maaliskuussa 1921 Irlannin tasavaltalaisveljeskunnan (IRB) ylimpään neuvostoon ja huhtikuussa hänestä tuli divisioonankomentaja IRA:ssa. Hän vastusti Irlannin sisällissodan syynä ollutta Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta, mutta pyrki silti estämään IRA:n ja itsenäisyysliikkeen kahtiajakautumisen. IRA:n sopimuksenvastaisen siiven laittomaksi julistettu kokous nimitti hänet huhtikuussa 1922 armeijan esikuntapäälliköksi.
Dublinin taistelun jälkeen Lynch siirtyi Etelä-Irlantiin ja ryhtyi aluksi komentamaan kapinallisten IRA-joukkojen eteläisen divisioonaa, joka käsitti neljänneksen koko kapina-armeijasta. Hän ilmoitti jatkavansa myös esikuntapäällikkönä ja määräsi IRA:n hajaantumaan itsenäisesti toimiviksi ”lentäviksi kolonniksi” voidakseen tehokkaammin toimia hallituksen joukkoja vastaan. Vuoden 1923 alussa tilanne alkoi näyttää epätoivoiselta, mutta Lynch määräsi joukkonsa jatkamaan taistelua. Lynch oli yhdessä Frank Aikenin kanssa matkalla salaiseen kokoukseen tapaamaan Éamon de Valeraa, joka halusi neuvotella sisällissodan päättämisestä, kun hän joutui huhtikuun 10. päivän aamuna pieneen tulitaisteluun hallituksen joukkojen kanssa Crohan Westissa Knockmealdown-vuorilla, ja haavoittui kuolettavasti. Lynch kuoli myöhemmin samana päivänä Clonmelissa. Hänen seuraajakseen tullut Aiken määräsi kolme viikkoa myöhemmin yksipuolisen tulitauon, joka johti sodan päättymiseen.
Leo Smith

Leo Smith vuonna 1932.
Joseph Leopold "Leo" Smith (26. marraskuuta 1881 Birmingham, Englanti – 18. huhtikuuta 1952 Toronto, Kanada) oli säveltäjä, sellisti, kirjoittaja ja opettaja. Hänen äitinsä oli ansioitunut pianisti ja isänsä opettaja. Smith oli yksi vanhempiensa seitsemästä lapsesta.
Smith piti täyden sooloresitaalin kahdeksanvuotiaana Birminghamin kaupungintalolla. Tämän jälkeen hän opiskeli Royal Manchester College of Musicissa ja Manchesterin yliopistossa. Hän soitti kamarikokoonpanoissa sekä muun muassa Hallén orkesterissa, Covent Gardenissa ja myöhemmin kanadalaisissa orkestereissa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Marcus Adeney, Louis Applebaum, John Beckwith, Keith Bissell, Howard Brown, Kenneth Peacock, Margaret Sargent ja Bertha Tramblyn. Hänen kirjoitustensa joukossa on muun muassa arvosteluja. Hän julkaisi myös kolme oppikirjaa, jotka päätyivät laajasti käytetyiksi.
Smithin sävellysten joukossa ovat jousikvartetto D-duurissa ja sellosonaatti e-mollissa.
Liuskesiipiorneero

| Liuskesiipiorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Latvusorneerot Philydor
Laji::  fuscipenne
Kaksiosainen nimi
 Philydor fuscipenne  Salvin, 1866 
Katso myös
   Liuskesiipiorneero Wikispeciesissä   Liuskesiipiorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Liuskesiipiorneero (Philydor fuscipenne) on latvusorneeroiden sukuun kuuluva varpuslintulaji.
Levinneisyys

Liuskesiipiorneeroa tavataan Ecuadorissa, Kolumbiassa ja Panamassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Laulaja (albumi)

| Laulaja Kari Tapio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1994
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 38.56
 Levy-yhtiö: Audiovox Records
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Kari Tapion muut julkaisut
| Sinitaikaa 1993 | Laulaja 1994 | Myrskyn jälkeen 1995 |
Laulaja on suomalaisen iskelmälaulaja Kari Tapion studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1994. Albumi on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet

Toisenlaiset veet – 3.09
Kaikki jäikö viime kertaan – 3.32
On yksi ruusu – 3.28
Tuhat kilsaa hevonkuuseen – 2.43
Tää käsi pitää – 3.20
Häipyy etäisyys – 3.50
Haavetango – 3.11
Sinä sunnuntaina silloin – 3.43
Kuin liito linnun – 3.32
Peluri (Gambler) – 3.27
Tyttö kuin taivaasta – 2.53
Merten mies – 3.08
Lappeenrannan raatihuone

| Lappeenrannan raatihuone> Villmanstrands rådhus |
| --- | --- |
 Lappeenrannan raatihuone
Osoite:  Raastuvankatu 7
Sijainti:  Lappeenranta
Valmistumisvuosi:  1829
Suunnittelija:  J. W. Palmroth
Omistaja:  Lappeenrannan kaupunki
Runkorakenne:  puu
Julkisivumateriaali:  puu
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lappeenrannan raatihuone (ruots. Villmanstrands rådhus) on rakennus Lappeenrannan keskustassa. Raatihuone rakennettiin vuonna 1829, ja lopullisen ulkoasunsa se sai 1840-luvulla. Se on Suomen vanhin puinen raatihuone. Rakennus oli käytössä pitkään raastuvanoikeuden ja kaupunginvaltuuston perinteisenä kokouspaikkana, kunnes monien muiden kaupunkien raatihuoneiden tavoin sen käyttö väheni hallinnon siirryttyä kaupungintaloon vuonna 1983.
Hallinnon siirryttyä raatihuoneesta pois alettiin pohtia rakennuksen uutta käyttöä, jota varten perustettiin toimikunta vuonna 1986. Rakennus kunnostettiin 1990-luvun alussa viidellä miljoonalla markalla. Vuonna 1991 Lappeenrannan kaupunginhallitus päätti, että raatihuoneesta tehdään kaupungin edustustila, jota vuokrataan muille vain arvotilaisuuksia varten. Raatihuoneella on suuri merkitys lappeenrantalaisessa kaupunkikuvassa sen sijainnista sekä ulkonäöstään johtuen.
Museovirasto on määritellyt Lappreenrannan raatihuoneen ja kauppiastalot yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Muistolaatat rakennuksessa

Rakentamisen muistolaatta
Suojeluskunnan perustamisen muistolaatta
Aiheesta muualla

http://www.lappeenranta.fi/Suomeksi/Kaupunki-info/Raatihuone.iw3 (Arkistoitu – Internet Archive)
Love You till Tuesday (soundtrack)

| Love You till Tuesday David Bowie |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Julkaistu: 13. toukokuuta 1984
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tyylilaji: psykedeelinen pop, poprock
 Levy-yhtiö: Deram Records
David Bowien muut julkaisut
| Let’s Dance 1983 | Love You till Tuesday 1984 | Tonight 1984 |
Love You till Tuesday on brittimuusikko David Bowien vuonna 1984 julkaistu albumi ja soundtrack samannimiseen elokuvaan. Albumi nousi Britanniassa listasijalle 53.  Se julkaistiin CD-levynä vuonna 1992.
Kappaleet

Love You till Tuesday
The London Boys
Ching-a-Ling
The Laughing Gnome
Liza Jane
When I’m Five
Space Oddity
Sell Me a Coat
Rubber Band
Let Me Sleep Beside You
When I Live My Dream
Margit Mattsson

Margit Mattsson Miss Suomi 1947, 1.Perintöprinsessa/Valtakunnan Ihannetyttö. Valtakunnan elokuvatyttö 1947
Margit Mattsson (myöh. Valkama, 17. marraskuuta 1930 Suoniemi – 21. maaliskuuta 2019 Urjala) oli suomalainen missifinalisti.
Hän oli kolmilapsisen perheen keskimmäinen lapsi. Hän oli vasta 16-vuotias osallistuessaan virallisiin ja valtakunnallisiin kauneuskilpailuihin.
Hän saavutti Maakunnan kaunotar, Miss Pirkka-Häme virallisen arvonimen, huhtikuussa 1947 Tampereella.
Ohjelma Oy kutsui hänet Helsingissä toukokuussa 1947 järjestettävään Kevään Kuningatar -kauneuskilpailuun, mutta siitä hän kieltäytyi.
Ohjelma Oy kutsui hänet vielä syyskuussa järjestettäviin Valtakunnan kaunotar, Miss Suomi 1947 virallisiin valtakunnallisiin kauneuskilpailuihin Helsingin messuhalliin. Siellä hänet valittiin 21.9.1947 Miss Suomen 1. perintöprinsessaksi Valtakunnan Ihannetyttö tittelillä. Samoissa kilpailuissa hän nappasi vielä yhden voiton saaden Valtakunnan Elokuvatyttö 1947 tittelin.
Hän osallistui vielä Miss Pyynikki 1949 kilpailuun, jossa hänet valittiin yleisöäänillä Ihannetytöksi. Tämän jälkeen hän jätti kauneuskilpailut.
Hän työskenteli Siuronkosken konttorissa konttoristina, jossa hänen isänsä oli toimitusjohtajana. Hän avioitui ja sai 3 poikaa. Ensimmäinen pojista syntyi 1950, toinen 1954 ja kolmas 1959.
Margit asui elämänsä aikana jonkin aikaa Saksassa. Suomessa hän asui vuosia mm. Raisiossa ja Kokemäellä. Viimeiset elinvuotensa Margit vietti Urjalassa.
Lons-le-Saunier

| Lons-le-Saunier |
| --- | --- |
 vaakuna
 Lons-le-Saunier
 Koordinaatit: 46°40′31″N, 5°33′16″E 
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Franche-Comté
Departementti:  Jura
Arrondissementti:  Lons-le-Saunier
Kantoni:  Nord ja Sud
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Jacques Pélissard
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,68 km²
Väkiluku (1999):  18 483
 – Väestötiheys:  2 407 as./km²
 
 www.ville-lons-le-saunier.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lons-le-Saunier on kunta ja Juran departementin pääkaupunki Franche-Comtén hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 18 483 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Lons-le-Saunierin pinta-ala on kahdeksan neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lons-le-Saunier Wikimedia Commonsissa
Manas

Manas on kirgiisien kansalliseepos, joka koostuu kolmesta, isän, pojan ja pojanpojan, sankariteosta kertovasta osasta Manas, Svemetei ja Seitek. Siitä on ainakin 13 toisintoa, joiden pituus vaihtelee, mutta sitä pidetään maailmankirjallisuuden laajimpana kokonaisuutena. Karalajevin versiossa on yhtenäinen juoni, S. Orozbakovin toisinnossa kukin jakso muodostaa itsenäisen kokonaisuuden. Ensimmäisen kerran sen kirjasi muistiin 1856 Tšokan Valihanov.
Lievestuoreen Kisa

| Lievestuoreen Kisa |
| --- | --- |

Koko nimi:  Lievestuoreen Kisa
Perustettu:  1927
Entiset nimet:  Lievestuoreen Kisa   1927-
Kaupunki:  Laukaa
Kenttä:  Lievestuoreen keskuskenttä
Miesten sarjataso:  Ykköspesis
Värit:           

Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lievestuoreen Kisa on urheiluseura Laukaan Lievestuoreen taajamassa, ja se perustettiin 3. joulukuuta 1927. Lievestuoreen Kisan päälaji on pesäpallo. Seuran muita lajeja ovat jalkapallo, salibandy, lentopallo, boccia ja frisbeegolf. Kisan kuuluisin jäsen on ollut Sylvi Saimo. Hän ei kuitenkaan edustanut Kisaa melonnassa, jossa hän voitti olympiakultaa Helsingissä 1952. Kisan kotikenttä on Lievestuoreen keskuskenttä.
Lievestuoreen Kisa toimi kauden 2009 Jyväskylän Kirin farmijoukkueena. Kaudeksi 2011 Lievestuore nousi Ykköspesikseen. Kisa teki Kirin kanssa farmisopimuksen myös kaudeksi 2011. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Lievestuoreen Kisa - Pesäpallo (Arkistoitu – Internet Archive)
Lievestuoreen Kisa Ry
Liam Mower

Liam Mower, 2010
Liam Mower (s. 30. toukokuuta 1992) on brittiläinen tanssija ja näyttelijä.
Mower sai vuonna 2006 Laurence Olivier -palkinnon (paras miespääosa musikaalissa), jonka hän jakoi James Lomasin ja George Maguiren kanssa. Palkinto tuli heidän kolmoismiehityksestään musikaalin Billy Elliot the Musical ensimmäisellä esityskaudella.
Mower opiskeli Royal Ballet Schoolissa Lontoossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Liam Mower Internet Movie Databasessa. (englanniksi)