stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vilhelm Occamilainen

Vilhelm Ockhamilaisen kuva (frater Occham iste) hänen teoksensa Summa Logicae käsikirjoituksesta vuodelta 1341.
Vilhelm Occamilainen (myös Ockhamilainen, Okkamilainen tai Occam; engl. William of Ockham tai William of Occam; lat. Guillelmus de Ockham) (n. 1285 – 1349) oli englantilainen fransiskaanimunkki ja filosofi. Hän oli kotoisin Ockhamista, Surreystä, East Horsleystä. Fransiskaanina hän omisti elämänsä köyhyydelle ja minimalismille.
Vilhelmiä pidetään yhtenä kaikkien aikojen suurimmista loogikoista. Hänen tunnetuin argumenttinsa on ns. occamin partaveitsi, jonka mukaan ilmiöitä selittävien tekijöiden, syiden tai muuttujien määrän tulee olla mahdollisimman vähäinen.
Vilhelm oli myös nominalismin uranuurtaja. Hän opetti, että ainoastaan partikulaarit eli yksilöoliot ovat olemassa, eivät mitkään universaalit muodot tai ideat, ja että tällaiset universaalit ovat ainoastaan ihmisten mielen synnyttämiä abstraktioita, eikä niillä ole mielen ulkopuolista olemassaoloa. Joskus Vilhelmiä pidetään enemmän konseptualismin kuin nominalismin puolestapuhujana, koska siinä missä nominalistit katsoivat, että universaalit olivat vain nimiä eli sanoja ennemmin kuin todellisia olemassa olevia asioita, konseptualistit katsoivat, että ne olivat vain konsepteja, eli nimet olivat olemassa olevien konseptien nimiä, vaikkakin pelkästään mielessä.
Elämä

Vilhelm liittyi fransiskaaniseen sääntökuntaan hyvin nuorena, ja sai koulutuksen aluksi Lontoossa ja sittemmin Oxfordissa. Hän ei päättänyt opintojaan Oxfordissa, mutta näinä ja välittömästi seuranneina vuosina, kun hän toimi Lontoossa opettajana, hän kirjoitti ne filosofiset ja teologiset teoksensa, joihin hänen maineensa enimmäkseen perustuu.
Hänen ajatuksensa joutuivat hyvin pian kiistanalaisiksi. Paavi Johannes XXII määräsi hänet vuonna 1324 Avignoniin syytettynä harhaoppisuudesta. Hän vietti siellä neljä vuotta kotiarestissa, kun hänen opetuksiaan ja kirjoituksiaan tutkittiin. Tänä aikana hän tutki Mikael Cesenalaisen, fransiskaaniveljistön johtajan, pyynnöstä fransiskaanien ja paavin välillä ollutta riitaa apostolisesta köyhyydestä. Köyhyydestä oli tullut keskeinen fransiskaanien opille, mutta sekä paavi että dominikaanit pitivät sitä epäilyttävänä tai jopa harhaoppisena. Hän päätteli, että paavi Johannes XXII oli harhaoppinen. Hän esitti tämän näkemyksen myöhemmin myös kirjoituksissaan.
Ennen kuin Vilhelmin harha- tai oikeaoppisuuteen saatiin selvyyttä, hän pakeni Avignonista 26. toukokuuta 1328 Mikael Cesenalaisen ja muutaman muun munkkiveljen kanssa. He etsivät suojelusta keisari Ludvig IV Baijerilaisen hovista. Uskotaan, että Vilhelm julistettiin kirkonkiroukseen tämän julistettua paavin harhaoppiseksi, vaikkakin historialliset lähteet vaihtelevat asian suhteen. Hän vietti suuren osan loppuelämästään kirjoittamalla poliittisista asioista, kuten hengellisten ja maallisten vallanpitäjien suhteellisesta vallasta ja oikeuksista.
Vilhelm kuoli Münchenissä, Baijerissa, mahdollisesti mustan surman uhrina.
Ajatukset

Vilhelmin mielestä raja hengellisen ja maallisen vallan välillä oli jyrkkä, paavilla ja muilla kirkonmiehillä ei ollut minkäänlaista oikeutta tai perustetta maalliselle vallalle kuuluviin tehtäviin tai maalliseen hallitsemiseen kuten omaisuuden ottamiseen. Hänen mukaansa 2 Tim. 2:4 osoitti, että Jeesus ja opetuslapset eivät suostuneet ottamaan vastaan mitään maallista valtaa tai hallintaoikeutta.
Näin Vilhelm mielestään osoitti, että fransiskaanien valinta kieltäytyä paitsi yksityisestä myös yhteisestä omaisuudesta oli oikea. Esimerkiksi dominikaanit kieltäytyivät vain yksityisestä omaisuudesta.
Fransiskaanit olivat vedonneet kuluttavansa hyödykkeitä vailla mitään käyttöoikeuksia (siis  pelkkä usus facti): heiltä siis puuttuisivat omistusoikeus, hallintaoikeus, käyttö- ja nautintaoikeus ja käyttöoikeus. Kaikki oikeudet olisivat yhä esineen omistajalla eli paavilla tai esineen lahjoittajalla.
Vastustajien mielestä käyttöä ja omistamista ei voinut erotella esimerkiksi ruoan, juoman ja vaatteiden osalta, koska tällaisen käytön kaikki hyöty koitui käyttäjälle eikä lainkaan omistajalle. Paavi Johannes XXII korosti bullassaan fransiskaanien tekemän erottelun olevan vastoin roomalaista oikeutta: jotta voisi käyttää jotakin (oikeutetusti), pitäisi omata siihen vähintäänkin käyttöoikeus, yksilölle kuuluva omistusoikeus. Vuoden 1324 bullassaan paavi kirjoitti: "On mahdotonta, että ulkoinen teko voisi olla oikeudenmukainen, jos henkilöllä ei ole minkäänlaista oikeutta tehdä sitä."
Vilhelmin mukaan kirkon hengellinen valta juontui Kristukselta mutta maallinen pakkovalta juontui Jumalasta kansan välityksellä. Maallisen vallan tuli siis palvella kansan etuja, ei kenenkään yksityisiä etuja, sillä kansalaiset eivät voineet alistaa itseään sellaiselle vallalle. Ihmiset voivat halutessaan rakentaa oikeuksille perustuvan järjestelmän omien tarkoitusperiensä vuoksi.
Laillinen valta on väärintekijöiden rankaisemista ja oikaisemista. Keisarilla oli oikeus tuomita paavi murhasta ja paavilla oli oikeus tuomita keisari harhaoppiseksi.
Toisaalta modernin valtioteorian alkeita olivat ennen Vilhelmiä esittäneet jo muun muassa Johannes Duns Scotus ja Marsilius Padovalainen, esimerkiksi suvereniteettiteoriaa ja sosiaalista sopimusteoriaa, vaikka usein ne laitetaan vasta Thomas Hobbesin (1588–1679) nimiin.
Vilhelmin sekaantuminen omistusoikeuskiistaan johtui siitä, että kaksi muuta samanaikaisesti Avignonissa harhaoppisyytteessä olevaa fransiskaania, mm. kenraaliministeri Mikael Cesenalainen, olivat syytettyinä juuri apostolisesta köyhyysnäkemyksestään. Kolmikon paettua Paavi ekskommunikoi heidät ja julisti harhaoppisiksi kesäkuussa 1328.
Vilhelm tulkitsi Johannes Duns Scotuksen tavoin, että syntiinlankeemuksen jälkeen Jumala antoi ihmisille kaksi valtaa: yksityisen omistusoikeuden ja vallan asettaa hallitsijoita. Nämä molemmat vallat kuuluivat myös ei-kristityille. Hallitsija sai valtansa kansalta, ihmisille kuului omantunnon suvereniteetti.
Näin pitkäaikaiset kiistat fransiskaanien köyhyyden harhaoppisuudesta johtivat Vilhelmin eräiden muiden fransiskaanien tavoin keskeisiksi talousteorian ja omistusoikeuden teorian muotoilijoiksi.
Teokset

Vilhelm Occamilaisen teosten standardilaitos on Gedeon Gál et al., Guillelmi Ockham, Opera philosophica et theologica (1967–1988):
Teokset > Filosofia

Summa logicae ("Logiikan summa") (ennen vuotta 1327), Pariisi 1448, Bologna 1498, Venetsia 1508, Oxford 1675.
Quaestiones in octo libros physicorum, (ennen vuotta 1327), Rooma 1637.
Summulae in octo libros physicorum, (ennen vuotta 1327), Venetsia 1506.
Quodlibeta septem (ennen vuotta 1327), Pariisi 1487.
Expositio aurea super totam artem veterem: quaestiones in quattuor libros sententiarum, Lyon 1495, Bologna 1496.
Major summa logices, Venetsia 1521
Quaestiones in quattuor libros sententiarum, Lyon, 1495.
Centilogium theologicum, Lyon 1495.
Teokset > Uskonto

Questiones earumque decisiones, Lyon 1483.
Quodlibeta septem, Paris 1487, Strassburg 1491.
Centilogium, Lyon 1494.
De sacramento altaris ja De corpore christi, Strassburg 1491, Venetsia 1516.
Tractatus de sacramento allans
Teokset > Politiikka

Opus nonaginta dierum (1330–1332), Leuven 1481, Lyon 1495.
Dialogus…de imperatorum et pontificum potestate, Lyon 1495.
Compendium errorum Joannis XXII papae (1335–38), Pariisi 1476, Lyon 1495.
Defensorium contra errores Johannem XXII papae (1335–39) Venetsia 1513.
Super potestate summi pontificis octo quaeslionum decisiones (1339–42).
Tractatus de dogmatibus Johannis XXII papae (1333–34).
Adversus errores Johannis XXII, Leuven 1481, Lyon 1495.
Epistola defensoria, Venetsia 1513.
Decisiones octo quæstionum (vuoden 1339 jälkeen), Lyon 1496.
Dialogus in tres partes diatinctus (1342–43), Pariisi 1476.
De jurisdictione imperatoris in causis matrimonialibus, Heidelberg 1598.
De electione Caroli IV (viimeinen teos)
Kirjallisuutta > Tekstilaitokset

Gál, Gedeon et al. (toim.): Guillelmi Ockham, Opera philosophica et theologica.  (17 osaa)  St. Bonaventure, NY:  The Franciscan Institute, 1967–1988.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaye, Sharon: William of Ockham The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Spade, Paul Vincent: William of Ockham The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Turner, William: William of Ockham Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
William of Ockham: Dialogus Käännöksiä ja tutkielmia. British Academy (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 2  Portugali 2  3  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:William of Ockham
Keskiajan filosofia
Alkuin
Rabanus Maurus
Johannes Scotus Eriugena
Avicenna
Petrus Damianus
Avicebron
Anselm Canterburylainen
Roscellinus
Bernardus Chartreslainen
Theodoricus Chartreslainen
Avempace
Gilbertus Porretanus
Pierre Abélard
Willelmus Concheslainen
Petrus Lombardus
Johannes Salisburylainen
Averroës
Maimonides
Robert Grosseteste
Albert Suuri
Alexander Halesilainen
Petrus Hispanus
Willelmus Auvergnelainen
Henri Ghentiläinen
Roger Bacon
Bonaventura
Tuomas Akvinolainen
Sigerus Brabantilainen
Boethius Dacialainen
Mestari Eckhart
Johannes Duns Scotus
Vilhelm Occamilainen
Jean Buridan
Godefridus Fontaineslainen
Aegidius Roomalainen
Quaestiones in quattuor libros sententiarum
Käännös suomeksi
PeerTube

| PeerTube |
| --- | --- |

Kehityshistoria
Vakaa versio:  7.0.1
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  nettivideo
Lisenssi:  GNU AGPL v3+
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
PeerTube on avoimen lähdekoodin nettivideo-palvelinohjelmisto. Se noudattaa ActivityPub-protokollaa. Sitä kehittää ranskalainen Framasoft.lähde?
Kuka tahansa voi isännöidä PeerTube-instanssia omalla palvelimellaan. Kukin instanssi voi kommunikoida toisten ActivityPub-protokollaa tukevien instanssissa kanssa Fediversumissa hieman samaan tapaan kuin sähköpostit toimivat.lähde?
Peertube toimii vertaisverkkomaisesti. Videon katselija lähettää kysynnän mukaan katsomaansa edelleen. Toiminto käyttää WebRTC:tä.
Williams FW20

| Williams FW20 |
| --- | --- |
 Williams FW20 näyttelyssä vuonna 2008.
Talli:   Winfield Williams
Suunnittelija(t):   Patrick Head  Gavin Fisher  Geoff Willis
Kuljettajat:   Jacques Villeneuve  Heinz-Harald Frentzen
Teknisiä tietoja
Renkaat:  G Goodyear
Polttoaine:  Petrobras
Jarrut:  AP
Runko:  hiilikuituinen monokokki
Moottori:  Mecachrome GC37-01
Voimansiirto:  6-vaihteinen puoliautomaattivaihdelaatikko
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Australian GP 1998
Kilpailuja:  16
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  3
MM-pisteitä:  38
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Williams FW20 oli Patrick Headin, Gavin Fisherin ja Geoff Willisin suunnittelema auto, jolla Williams-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1998. Autoa ajoivat hallitseva maailmanmestari Jacques Villeneuve ja toista vuottaan tallissa ollut Heinz-Harald Frentzen.
Kausi oli tallille pettymys verrattuna edelliseen kauteen, jolloin voitettiin molemmat mestaruudet. Tallin työtä rajoitti pääsuunnittelija Adrian Neweyn siirtyminen McLarenille ja Renault'n vetäytyminen F1:stä moottoritoimittajana. Autossa oli sen sijaan Mecachrome-moottorit, jotka olivat käytännössä vanhoja Renault-moottoreita.
Villeneuve oli tyytymätön kauteen, eikä hänellä ollut mitään mahdollisuutta puolustaa mestaruuttaan. Hän allekirjoitti ensi kaudeksi sopimuksen BAR-tallin kanssa. Frentzen siirtyi Jordan-talliin vietettyään kaksi vuottaan Williamsilla tallikavereidensa varjossa.
Talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa kolmanneksi kauas McLarenista ja Ferrarista.
Teknisiä tietoja

Moottori: Mecachrome (Renault) GC37/01, 71° V10
Vaihdelaatikko: Williams 6-vaihteinen, puoliautomaattivaihdelaatikko
Polttoaine: Petrobras
Renkaat: Goodyear
Polttoainetankin tilavuus: 125 l
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Williams | Mecachrome V10 | G |  | AUS | BRA | ARG | SMR | ESP | MON | CAN | FRA | GBR | AUT | DEU | HUN | BEL | ITA | LUX | JPN | 38 | 3. |
| 1998 | Williams | Mecachrome V10 | G | Jacques Villeneuve | 5 | 7 | Kesk. | 4 | 6 | 5 | 10 | 4 | 7 | 6 | 3 | 3 | Kesk. | Kesk. | 8 | 6 | 38 | 3. |
| 1998 | Williams | Mecachrome V10 | G | Heinz-Harald Frentzen | 3 | 5 | 9 | 5 | 8 | Kesk. | Kesk. | 15 | Kesk. | Kesk. | 9 | 5 | 4 | 7 | 5 | 5 | 38 | 3. |
Elin Wägner

Elin Wägner
Elin Matilda Elisabet Wägner (16. toukokuuta 1882 Lund, Ruotsi – 7. tammikuuta 1949 Rösås, Växjö, Kronobergin lääni) oli ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja feministi. Hän oli Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1944.
Elämä

Wägner syntyi Lundissa, ja hänen vanhempansa olivat rehtori, filosofian tohtori Sven Wägner ja Anna Mathilda Elisabeth, o.s. Ekedahl. Äiti oli papin tytär Tolgista Smålandista, ja hän kuoli jo varhain. Wägnerin veli oli toimittaja Harald Wägner ja veljentytär Ria Wägner. Äidin kuoltua perhe muutti Nyköpingiin ja lopulta Helsingborgiin. Elinillä, Esterillä ja Haraldilla oli kaksi sisarpuolta, ja taloudellinen tilanne kotona oli tiukkaa. Wägneriä helpotti kesät Tolgissa sekä kirjojen maailma, ja käytyään tyttökoulun loppuun Wägner päättikin ryhtyä toimittajaksi ja naisten asioiden ajajaksi. Hän sai töitä Helsingborgs-Posten-lehdestä ensin kirja-arvostelijana, novellikirjoittajana ja kolumnistina, ja lopulta sanomalehden vakituisena työntekijänä. Vuonna 1907 Wägner muutti Tukholmaan saatuaan vakituisen työpaikan Idun-lehdessä, joka oli oman aikansa radikaali julkaisu. Äänioikeuskysymys oli erittäin ajankohtainen ja sille annettiin paljon tilaa. Samanaikaisesti kokopäiväisen työnsä ohessa Elin toimitti sarjoja ja artikkeleita Dagens Nyheteriin. Vuonna 1908 hän julkaisi ensimmäisen romaaninsa.
Vuosina 1910–1922 Wägner oli naimisissa kirjallisuuskriitikko John Landquistin kanssa.
Wägnerin kaunokirjalliset teokset käsittelevät naisten oikeuksia, äänioikeutta, rauhankysymyksiä, yhteiskunnallisia ja ympäristökysymyksiä. Hänet luetaan niin sanottuihin kymmenluvun kirjailijoihin. Hänen kirjoitustyylinsä oli nokkelaa ja huvittavaa, vaikka persoonaltaan hän olikin pidättyväinen. Hänet muistetaan erityisesti naisten äänioikeuden puolestapuhujana ja että hän oli mukana perustamassa Ruotsin Pelastakaa Lapset -järjestöä 1919.
Wägner oli Samfundet De Nion jäsen vuodesta 1937 ja Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1944.
Suomennettuja teoksia

Kamillan avioliitto. Kirja, 1919 (Camillas äktenskap, 1915)
Konttorityttöjen kohtaloita. Osuuskunta Työläisnainen, 1913
Pohjoistullin tyttösakki: Elisabetin aikakirja. Gummerus, 1919 (Norrtullsligan, 1908)
Pääskyset lentävät korkealla: Romaani. Gemma, 1945 (Svalorna flyga högt)
Ristiportti: Rromaani. WSOY, 1945 (Vändkorset)
Selma Lagerlöf: Elämäkerta. WSOY, 1944 (alkuteokset Selma Lagerlöf I: Från Mårbacka till Jerusalem (1942); Selma Lagerlöf II: Från Jerusalem till Mårbacka (1943).
Kirjallisuutta

Death, Sarah Gillian: The female perspective in the novels of Fredrika Bremer and Elin Wägner: A comparative study of some central themes, 1985.
Forsås-Scott, Helena: Re-writing the script: gender and community in Elin Wägner, 2009
Hackman, Boel (2005). Boel Hackman om Elin Wägner. Stockholm: Bonniers. ISBN 91-0-058055-4.
Isaksson, Ulla – Linder, Erik Hjalmar (1977). Elin Wägner: Amason med två bröst. 1882–1922. Stockholm: Bonniers. ISBN 91-0-041743-2.
Isaksson, Ulla – Linder, Erik Hjalmar (1980). Elin Wägner: Dotter av moder jord. 1922–1949. Stockholm: Bonniers. ISBN 91-0-044977-6.
Bexell, Peter: "Jonas Ekedahl och Elin Wägners andliga arv." Kyrkoliv i 1800-talets Sverige. Skellefteå: Artos 2007. ISBN 978-91-7580-344-9
Aiheesta muualla

Elin Wägner -kotisivut (ruotsiksi)
Leppänen, Katarina: Elin Wägner’s Alarm Clock: Ecofeminist Theory in the Interwar Era. 2008
Leppänen, Katarina: Rethinking civilisation in a European feminist context: history, nature, women in Elin Wägner's Väckarklocka. 2005.
Vapaasti ladattavia Elin Wägnerin e-kirjoja Project Gutenbergissa ja Projekti Lönnrotissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Wider-instituutti

WIDER-instituutti oli Suomessa vuodesta 1985 1990-luvulle asti toiminut YK:n yliopiston alainen WIDER-tutkimushankkeen osa.
Nimen alkuperä

WIDER on lyhenne sanasta World Institute for Development Economics Research (suomeksi 'maailman talouskehityksen tutkimuslaitos'), jonka alkukirjaimet muodostavat sanan 'WIDER'.
Laitoksen toiminta Suomessa

WIDERin kannattajia olivat mm. Martti Ahtisaari ja sijoittaja Pentti Kouri. Nykyinen Suomen luonnonsuojeluliiton puheenjohtaja Eero Yrjö-Koskinen toimi Wider-instituutin tiedottajana (1993–1995).
Yhdysvaltalainen taloustieteilijä Stephen Alan Marglin oli keskeisiä henkilöitä perustettaessa Suomeen Wider-instituuttia.
Merkittävät henkilöt

Martti Ahtisaari
Lal Jayawardena
Pentti Kouri
Stephen Marglin
Aiheesta muualla

Pentti Sainio, Operaatio Ahtisaari
Ferdinand von Wright

| Ferdinand von Wright |
| --- | --- |
 Charles Riis: Ferdinand von Wright (1880-luku).
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1822 Kuopio
Kuollut: 31. heinäkuuta 1906 (84 vuotta) Kuopio
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari, kuvittaja
Taidesuuntaus:  Biedermeier
Kuuluisimpia töitä:  Huuhkaja iskee jäniksen (1860), Taistelevat metsot (1886)
Palkinnot
 valtion taiteilijaeläke 1885 
Ferdinand von Wright (19. maaliskuuta 1822 Kuopion pitäjä – 31. heinäkuuta 1906 Kuopion pitäjä) oli suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan erityisesti lintumaalauksistaan ja maisemamaalauksistaan.
Elämäkerta

Magnus – Wilhelm – Ferdinand
von Wright
Ferdinand von Wright syntyi 19. maaliskuuta 1822 Kuopion pitäjässä von Wrightin sukuun monilapsisen perheen kuopukseksi. Hänen vanhempansa olivat majuri Henrik Magnus von Wright ja Maria Elisabeth Tuderus. Von Wrightin taiteilijaveljessarjaan kuuluivat myös Ferdinandin isoveljet Magnus ja Wilhelm.
Vuosina 1837–1844 Ferdinand von Wright oleskeli Ruotsissa isoveljensä Wilhelmin luona avustamassa tätä kuvitustöissä. Hän kävi Tukholman taideakatemian piirustusluokan ja aloitti opiskelun niin sanotulla antiikkiluokalla. Palattuaan Suomeen von Wright ryhtyi luomaan vapaan kuvataiteilijan uraa. Hän keskittyi öljymaalaukseen ja osallistui Suomen Taideyhdistyksen ensimmäiseen näyttelyyn vuonna 1846. Hänen varhaistuotantonsa Suomessa 1840-luvulla käsitti lintumaalauksia, muotokuvia, asetelmia, maisemia sekä kansanelämää, johon opastusta hän sai R. W. Ekmanilta.
Von Wright asui Suomessa pääasiassa synnyinseudullaan Kuopion Haminalahdessa ja tyytyi siellä vaatimattomaan elämään läheisessä ja herkässä suhteessa savolaiseen kotiseutuunsa ja luontoon. Ulkomaailmaan hänellä oli yhteyksiä erityisesti taiteilijaveljiensä kautta.
Vuosina 1860–1852 von Wright oleskeli jälleen Wilhelm-veljensä luona Ruotsissa, nyt Bohuslänin maakunnassa Orustin saarella maan länsirannikolla. Siellä hänen taiteensa kypsyi ja sai esteettisesti uuden, itsenäisen luonteen. Palattuaan Suomeen von Wright maalasi useita huomattavia maisemamaalauksia, joilla on keskeinen asema Suomen 1800-luvun taidehistoriassa, kuten Näköala Haminalahdelta (1850).
Von Wright lähti vuonna 1858 opintomatkalle Dresdeniin, Saksaan. Sieltä palattuaan hän alkoi keskittyä lintumaalaukseen maisemamaalauksen sijaan. Hänen lintumaalauksiinsa tuli matkan seurauksena entistäkin kertovampi sisältö, ja hän tuli aiempaa tietoisemmaksi sommittelun merkityksestä. Tyypillinen dramaattinen ja monumentaalinen lintumaalaus tuolta ajalta on Huuhkaja iskee jänikseen (1860). Tällaisten teosten ohella von Wright maalasi tarkasti ja hienostuneesti myös intiimimpiä kohteita, kuten kesykyyhkyjään tai talvipukuisia riekkoja sekä merilintuja.
1870-luvulla Suomeen oli jo vakiintunut saksalainen taideihanne, ja myös alkava ranskalaiseen ulkoilmamaalaukseen liittyvä suuntaus erosi suuresti von Wrightin taidekäsityksestä. Hän ei enää kuulunut asiantuntijoita kiinnostavaan taide-elämän ytimeen, mutta suuren yleisön mielessä hän saavutti asemaa kuitenkin lukuisilla pienillä tilaustöillään ja isolla näyttelytaulullaan Taistelevat metsot (1886). Nuoremmille taiteilijoille ja yleisölle hän edusti uuden suomalaisen kuvataide-elämän syntyajan perinnettä.
Von Wrightille myönnettiin vuonna 1885 valtion taiteilijaeläke. Edellisenä vuonna saamastaan halvauksesta huolimatta hän jaksoi jatkaa taiteellista työtään kuolemaansa asti. Hän kuoli naimattomana.
Nuoremmista taiteilijoista von Wrightiä arvostivat erityisesti Hjalmar Munsterhjelm, Arvid Liljelund ja Eero Järnefelt. Hänen avustajansa ja oppilaansa Matti Karppanen jatkoi hänen perinnettään lintumaalauksen osalta.
Teoksia

Näköala Haminalahdesta (Lugnet), 1877.
Ensi yllätys, 1880.
Taistelevat metsot, 1886.
Käpylinnut, 1888
Kyyhkysiä ja kukkasia, ajoittamaton
Ateneumin kokoelmissa ovat hänen maalauksistaan muun muassa Huuhkaja iskee jäniksen (1860), Merikotka syömässä saalistaan (1861), Riiteleviä harakoita kuolleen koppelon ympärillä (1867), Kuollut sepelkyyhkynen (n. 1867) ja Taistelevat metsot (1886).
Kirjallisuutta

Leikola, Anto – Lokki, Juhani – Stjernberg, Torsten 1986: Taiteilijaveljekset von Wright Suomen kauneimmat lintumaalaukset. Oy Valitut Palat – Reader's Digest Ab. Helsinki. ISBN 951-9079-62-9
Aiheesta muualla

Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferdinand von Wright Wikimedia Commonsissa
Ferdinand von Wrightin alkuperäinen luonnos, Seura, 08.09.1937, nro 36, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Scientific illustrators  KulturNav  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef