stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meksiko
Historia > Espanjalaisten valta

Hernán Cortés valloitti Meksikon vuosina 1519–1521 ja perusti Espanjalaisen siirtokunnan, joka hallitsi maata lähes 300 vuoden ajan.
Espanjan valloittajat, konkistadorit, saapuivat Tenochtitlániin vuonna 1519, vangitsivat asteekkivaltakunnan johtajan Montezuman ja asettuivat tämän kanssa palatsiin asumaan. Näin espanjalaiset saattoivat hallita asteekkeja Montezuman avulla. On monesti väitetty atsteekkien suhtautuneen alussa espanjalaisiin ystävällisesti, koska asteekit uskoivat Hernán Cortésin olevan ennustusten mukaisesti idästä palannut jumala Quetzalcóatl. Joka tapauksessa ystävällismielisyys päättyi 1521, kun espanjalaiset surmasivat monia asteekkiylimyksiä. Lisäksi heidän tuomansa isorokko teki tuhojaan. Espanjalaiset perustivat siirtomaan nimeltä Uusi Espanja ja rakensivat sen pääkaupungin Meksikon vanhan Tenochtitlánin raunioille. Kaupunki sai nimensä mexica-heimosta.
Espanjalaisten hallinto perustui encomienda-nimiseen feodaalijärjestelmään, jossa espanjalaistaustainen maanomistaja sai tietyn alueen hallintaansa, ja sen alkuasukkaiden piti tehdä hänelle ilmaiseksi työtä. Maanomistajan vastuulla oli alaisten hyvinvointi ja sivistyksen ja kristinuskon levitys.
Historia > Itsenäistyminen

Miguel Hidalgo julisti 16. syyskuuta 1810 Meksikon itsenäiseksi pienestä Doloresin kaupungista käsin, mikä johti itsenäisyyssotaan, joka päättyi viimein itsenäistymiseen vuonna 1821.
Agustín de Iturbide julistautui Meksikon keisariksi vuonna 1822, mutta hänen valtakautensa päättyi maanpakoon ja tasavallan perustamiseen 1824 Guadalupe Victoria ensimmäisenä presidenttinä. Itsenäisyyden alkuaikojen vahva mies oli Antonio López de Santa Anna, joka hallitsi maan politiikkaa 1833–1855.
1860-luvulla Ranskan Napoleon III pyrki Meksikon herraksi ja asetti Itävallan keisari Frans Joosef I:n veljen, arkkiherttua Maksimilianin Meksikon keisariksi konservatiivien ja katolilaisten tuella. Toinen Meksikon keisarikunta päättyi Benito Juárezin tukijoiden voittoon ja tasavallan palautukseen 1867. Tasavaltalainen kenraali Porfirio Díaz nousi presidentiksi 1876 ja lopulta diktaattoriksi. Hänen valtakautensa kesti suurimman osan vuosista 1876–1911.
Historia > 2000-luku

Meksikossa järjestettiin kesäkuussa 2006 presidentin- ja parlamenttivaalit. Toisella kierroksella PAN:n Felipe Calderónia oli vastassa PRD:n Andrés Manuel López Obrador, joka hävisi niukasti. Kuukausien protestien ja äänten osittaisen uudelleenlaskennan jälkeen keskusvaalilautakunta julisti Felipe Calderónin voittajaksi syyskuussa.
Presidentti Calderón julisti sodan huumekartelleja vastaan joulukuussa 2006. Meksikon hallituksen mukaan huumesodassa oli elokuun alkuun 2010 mennessä kuollut 28 000 ihmistä. Suurin osa kuolleista on saanut surmansa huumejengien välisissä yhteenotoissa.
Meksiko palasi PRI-puolueen valtaan, kun vuonna 2012 Enrique Peña Nieto valittiin presidentiksi. Hänen valtakautensa alussa Meksikossa onnistuttiin uudistamaan muun muassa maan vanhentuneita viestintä-, energia- ja koulutusjärjestelmiä. Peña Nieton suosio kuitenkin romahti Igualan opiskelijasieppaustapauksen, hänen vaimonsa talokauppaskandaalin ja kituvan talouden takia.
Lopulta vuoden 2018 presidentinvaalit voitti vuosien 2006 ja 2012 vaalien häviäjä Andrés Manuel López Obrador. Hän edusti Morena-puoluetta (Movimiento Regeneración Nacional), ja astuessaan virkaan 1.12.2018 Lopez Obrador oli Meksikon ensimmäinen vasemmistolainen presidentti 80 vuoteen.
Meksikoa oli hallinnut yhtäjaksoisesti vuosina 1929–2000 Institutionaalinen vallankumouspuolue PRI ja vuosina 2000–2012 oikeistopuolue PAN ja uudelleen vuosina 2012–2018 PRI. Presidentiksi vuonna 2018 tullut Lopez Obrador edusti vasta neljä vuotta aiemmin perustettua vasemmistolaista Morena-puoluetta.
Huumekartellit olivat vahvoja vuonna 2019, jolloin poliisi joutui vapauttamaan niiden toimien takia kartellijohtaja El Chapon pojan. Vuoden 2020 koronaviruspandemia oli paha myös Meksikossa.
Politiikka

Meksiko on presidentiaalinen liittovaltio. Presidentti on sekä valtionpäämies että toimeenpanovallan ylin haltija. Hän on maan poliittinen johtohahmo, ja hän nimittää hallituksen ja on armeijan päällikkö. Presidentti valitaan suoralla kansanäänestyksellä kuusivuotiskaudeksi, eikä valinta toiselle kaudelle ole mahdollista. Erillistä varapresidenttiä ei ole, vaan presidentin estyessä viranhoidosta hänen sijaisensa on korkeimman oikeuden presidentti.
Liittokongressissa (Congreso de la Unión) on kaksi kamaria, 500-jäseninen edustajainhuone (Cámara de Diputados) ja 128-jäseninen senaatti (Cámara de Senadores). Edustajainhuoneen edustajista 300 valitaan yhden edustajan vaalipiireistä ja 200 suhteellisella vaalilla kolmivuotiskausille. Senaattiin valitaan neljä jäsentä jokaisesta osavaltiosta ja Distrito Federalista. Kolme näistä valitaan enemmistövaalilla ja neljäs koko valtion kattavassa suhteellista vaalitapaa käyttävän äänestyksen perusteella.
Kongressi säätää lait, määrää veroista, julistaa sodan, hyväksyy budjetin ja kansainväliset sopimukset ja vahvistaa diplomaattien nimitykset. Senaatti on pääasiassa vastuussa ulkopolitiikasta, kansainvälisistä sopimuksista ja presidentin nimityksien vahvistamisesta. Edustajainhuone käsittelee valtion tulo- ja menoarviot.
Meksikossa on kolme suurta puoluetta ja useita pienempiä puolueita. Institutionaalinen vallankumouspuolue PRI hallitsi Meksikon puoluekenttää lähes koko 1900-luvun, mutta 1900-luvun lopun jälkeen kentälle ovat nousseet oikeistolainen Partido Acción Nacional (PAN) ja siitä irronnut vasemmistolainen Partido de la Revolución Democrática (PRD). Nämä kolme puoluetta saavat selvästi eniten ääniä, ja niiden asemaa on 2000-luvulla vahvistettu pienempien puolueiden kustannuksella. Vuonna 2012 valitussa senaatissa on edustajia seitsemästä ja vuonna 2015 valitussa edustajainhuoneessa yhdeksästä puolueesta.
Oikeus on riippumaton lainsäädäntö- ja toimeenpanovallasta. Korkein oikeusaste on Suprema Corte de Justicia de la Nación, jossa on 11 viisitoistavuotiskausille valittua jäsentä. Presidentti nimittää heidät senaatin suostumuksella.
Politiikka > Vapauksien kehitys

Freedom House pitää vuoden 2024 raportissaan Meksikoa "osittain vapaana" maana. Meksiko on ollut raportin mukaan vaalidemokratia vuodesta 2000 lähtien, ja  eri puolueiden välinen vallan vaihtuvuus on rutiininomaista sekä valtion että osavaltioiden välillä. Kuitenkin valtio kärsii vakavasta lain kunnioittamisen puutteesta, joka rajoittaa kansalaisia nauttimasta poliittisista oikeuksista ja vapauksista. Järjestäytyneiden rikollisten väkivalta, korruptio hallituksen virkamiesten kesken, ihmisoikeusrikkomukset niin valtiollisten kuin ei-valtiollisten ihmisten suorittamana sekä riistäytynyt rankaisemattomuus ovat eräät näkyvimmistä Meksikon monista hallinnon haasteista.
Osavaltiot

Meksikossa on 31 osavaltiota ja lisäksi erillinen liittovaltion alue (México tai Distrito Federal), jossa sijaitsee maan pääkaupunki México:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  1. Aguascalientes  2. Baja California  3. Baja California Sur  4. Campeche  5. Chiapas  6. Chihuahua  7. Coahuila  8. Colima  |  9. Durango  10. Guanajuato  11. Guerrero  12. Hidalgo  13. Jalisco  14. México  15. Michoacán  16. Morelos  |  17. Nayarit  18. Nuevo León  19. Oaxaca  20. Puebla  21. Querétaro  22. Quintana Roo  23. San Luis Potosí  24. Sinaloa  |  25. Sonora  26. Tabasco  27. Tamaulipas  28. Tlaxcala  29. Veracruz  30. Yucatán  31. Zacatecas  México tai Distrito Federal  |
Talous > Liikenne

Meksikossa on yli 1 800 lentokenttää, joista kahdellatoista on yli kolmekilometrinen kiitotie.
Meksikon maaliikenneverkko on latinalaisen Amerikan kattavimpia. Maassa on 366 341 kilometriä päällystettyjä maantietä joista 13 035 kilometriä on nelikaistaisia. Maan 26 704 kilometriä rautateitä on myyty yksityisille.
Satamakaupunkeja ovat Altamira, Coatzacoalcos, Lázaro Cárdenas (kaupunki), Manzanillo, Salina Cruz ja Veracruz. Satamien yksityistäminen lisäsi niiden liikevaihtoa. Vuonna 2008 satamien kautta kulki 3,3 miljoonaa konttiyksikköä eli TEU:ta tavaraa, lamavuonna 2009 niitä oli 2,9 miljoonaa.
Väestö > Väestöjakauma

Meksikon tilastokeskuksen mukaan vuonna 2024 maassa oli 130 739 927 asukasta. Se on maailman suurin espanjankielinen valtio. Vuonna 2011 Meksikon väkiluku kasvoi 1,102 prosenttia vuodessa, mikä on maailman valtioista 105. sijalla.
Meksikon väestöstä suurin osa on intiaanien ja eurooppalaisten yhteisiä jälkeläisiä mestitsejä, joita vuoden 2010 tilastojen mukaan oli 64,3 prosenttia väestöstä. Alkuperäisasukkaita väestöstä oli 18,0 ja Meksikon valkoihoisia 15,0 prosenttia väestöstä. Alkuperäisasukkaista alle puolet asuivat enää heimoyhteisöissä.
Espanja on Meksikon virallinen kieli ja koulujen opetuskieli. Sitä puhuu myös suurin osa kansasta. Maassa puhutaan kuitenkin myös yli 50 intiaanikieltä. Vuonna 2015 intiaanikieliä puhui 6,5 prosenttia kansasta. Niistä 12,3 prosenttia ei osannut espanjaa. Oaxacan, Yucatánin ja Chiapasin osavaltioissa intiaanikielten osuus oli yli neljännes.
Meksikossa ei ole virallista uskontoa, sillä valtio ja kirkko on erotettu toisistaan, mutta katolisten osuus väestöstä on silti suuri. Guadalupen neitsyt on maan suojeluspyhimys, ja Guadalupen neitsyen basilikassa käy vuosittain satojatuhansia ihmisiä. Vuoden 2010 tilastojen mukaan väestöstä 82,7 prosenttia katolisia, 5,0 prosenttia evankelikaalisia, 1,6 prosenttia helluntailaisia, 1,4 prosenttia Jehovan todistajia. Uskonnottomien osuus oli 4,7 prosenttia. Monet alkuperäisasukkaista on synkretistejä: heillä katolisuuteen on sekoittunut paljon perinteisiä uskomuksia.
Väestö > Meksikon suurimmat intiaanikansat

Seuraavassa luettelossa on Meksikon suurimmat intiaanikansat (yli 100 000 henkeä) vuonna 2000.
| Kansa | Lkm | Kielen puhujia |
| --- | --- | --- |
| Nahuat | 2,445,969 | 1,659,029 |
| (Jukatanin) Mayat | 1,475,575 | 892,723 |
| Sapoteekit | 777,253 | 505,992 |
| Misteekit | 726,601 | 510,801 |
| Otomit | 646,875 | 327,319 |
| Totonaakit | 411,266 | 271,847 |
| Tzotzilit | 406,962 | 356,349 |
| Tzeltalit | 384,074 | 336,448 |
| Mazahuat | 326,660 | 151,897 |
| Mazateekit | 305,836 | 246,198 |
| Huasteekit | 296,447 | 173,233 |
| Cholit | 220,978 | 189,599 |
| Chinanteekit | 201,201 | 152,711 |
| Taraskit | 202,884 | 136,388 |
| Mixet | 168,935 | 135,316 |
| Tlapaneekit | 140,254 | 119,497 |
| Tarahumarat | 121,835 | 87,721 |
Väestö > Terveys

Vuonna 2007 arvioitiin, että HIV:n kantajia oli noin 0,3 % aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 200 000 henkeä. ARVT-lääkitystä olisi tarvinnut noin 76 000 henkeä, mutta sitä sai alle 60 prosenttia heistä, noin 43 000 henkeä.
Väestö > Koulutus

Meksikon koulujärjestelmän ydin on pakollinen yhdeksänvuotinen peruskoulu, josta valtio on vastuussa. Useimmissa osavaltioissa valtio osallistuu myös kolmevuotisen esikoulun ja kolmevuotisen lukion järjestämiseen. Kaikkiaan 87 prosenttia opetuksesta järjestetään julkisin varoin.
Meksikossa on ilmeisesti Amerikan vanhin yliopisto. Espanjalaiset perustivat sen heti valloituksensa jälkeen vuonna 1551. Perussa aloitteli yliopisto samaan aikaan, ja on epäselvää, kumpi aloitti toimintansa Amerikan ensimmäisenä. Yhdysvaltain vapaussodan alkaessa 1775 Meksikosta oli valmistunut jo lähes 30 000 kandidaattia ja toistatuhatta tohtoria. Yliopisto suljettiin 1866 mutta avattiin uudelleen 1910. Vuonna 1995 tämä Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM) oli edelleen maan suurin yliopisto yli sadallatuhannella opiskelijallaan. Sen lisäksi jokaisessa maan osavaltiossa on oma yliopistonsa, ja monet niistä toimivat useilla paikkakunnilla.
Meksikolaisista on The World Factbookin vuoden 2011 tietojen mukaan lukutaitoisia 86 prosenttia. Meksikon väestötietovirasto puolestaan ilmoitti vuonna 2006 lukutaitoisten osuudeksi 91,5 prosenttia. Lukutaidottomuus on yleisintä osavaltioissa, joissa asuu paljon alkuperäisasukkaita.
Kulttuuri

Meksikolla on pitkä kirjallinen traditio. Nunna Sor Juana Inés de la Cruz (1651–1695) kirjoitti runoja ja hänet muistetaan naisten oikeuksien puolustajana. José Joaquín Fernández de Lizardia (1776–1827) pidetään ensimmäisenä tärkeänä Latinalaisen Amerikan romaanikirjailijana satiirinsa El Periquillo Sarniento (n. 1816) ansiosta. Häntä on kutsuttu Meksikon Voltaireksi.
Runoilija Octavio Paz sai kirjallisuuden Nobelin palkinnon 1990. Toisena Meksikon kirjallisuuden jättiläisenä pidetään Carlos Fuentesia, joka on myös ollut Nobel-ehdokkaana.
Kuvataiteissa Meksikolla on myös perinteitä. Eurooppalaisvaikutteinen uskonnollinen traditio muuttui naturalistiseksi maisema- ja aihekuvaukseksi 1800-luvun puolivälissä. Vallankumous ja murrosvaiheet ovat vaikuttaneet selvästi modernin taiteen aiheisiin ja ilmaisuun. Esimerkkejä 1900-luvun tyylisuunnista ovat maalarit Diego Rivera ja Frida Kahlo. Kehitys ja tyylisuunnat ovat nähtävissä pääkaupunki Meksikon taidemuseoissa ja rakennusten koristeluissa.
Katolisuuteen on Meksikossa sekoittunut alkuperäisväestön usko, mikä on tuonut uskontoon synkretismiä. Esimerkkejä tästä ovat kuolleiden päivä ja Guadalupen neitsyt, joka liitettiin pakanalliseen Tonantzin-jumalattareen. Monin paikoin perinteisten curanderos-parantajien kansanlääketiedettä käytetään hyödyksi.
Kulttuuri > Urheilu

Meksiko on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1900 alkaen. Eniten mitaleita se on saanut kotikisoissaan 1968, jolloin niitä tuli etenkin uinnista ja nyrkkeilystä. Silloin tällöin sillä on ollut pieni joukkue myös talviolympialaisissa. Eniten mitaleita, neljä, on saanut uimahyppääjä Joaquín Capilla vuosina 1948–1956. Eniten mitaleja Meksikoon on tullut nyrkkeilystä (12) sekä yleisurheilusta ja uimahypyistä kymmenen. Yhteensä mitaleja on tullut 55, eniten kotikisoistaan 1968 yhdeksän mitalia.
Urheilulajeista tärkein on jalkapallo, kuten monessa muussakin Latinalaisen Amerikan maassa. Jokaisella osavaltiolla on oma edustusjoukkueensa. Meksikon jalkapallomaajoukkue on päässyt maailmanmestaruuskisoissa neljännesvälieriin asti vuodesta 1994 alkaen. MM-kilpailuja Meksiko on isännöinyt vuosina 1970 ja 1986. Gold Cupin Meksiko on voittanut viidesti. Toukokuussa 2017 se oli FIFA-rankingissa sijalla 16. Myös härkätaistelut ja hevoskilpailut eli charrería ovat suosittuja. Baseball levisi Meksikoon 1800-luvulla rautatieläisten mukana, ja maassa on pelattu baseball-liigaa vuodesta 1925. Nyrkkeily on myös erittäin suosittua Meksikossa, ja sieltä on tullut monia tunnettuja nyrkkeilijöitä: Julio César Chávez, Oscar de la Hoya ja Ricardo López.
Kulttuuri > Juhlapäivät

| Päivämäärä | Suomalainen nimi | Paikallinen nimi | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. tammikuuta | uusivuosi | Año nuevo |  |
| 5. helmikuuta | perustuslain päivä | Día de la Constitución | vuoden 1917 perustuslain juhlapäivä |
| 18. maaliskuuta |  | Expropiación Petrolera | öljyvarojen kansallistaminen vuonna 1938 |
| 21. maaliskuuta |  | Natalicio de Benito Juárez | ranskalaismiehitystä vastustaneen presidentti ja valtiomies Benito Juárezin syntymäpäivä |
| 1. toukokuuta | työläisten päivä | Día del Trabajo |  |
| 5. toukokuuta | Pueblan taistelu | Batalla de Puebla | Cinco de Mayo juhlii voittoa ranskalaisista 5. toukokuuta 1862 |
| 16. syyskuuta | itsenäisyyspäivä | Día de la Independencia | itsenäisyyssodan alku vuonna 1810 |
| 20. marraskuuta | vallankumouksen päivä | Día de la Revolución | sisällissodan alku vuonna 1910 |
| 25. joulukuuta | joulupäivä | navidad |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meksiko Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Meksiko Wikimatkoissa
| n k G8-maat |
| --- | --- |
G8-jäsenet:  Italia  Japani  Kanada  Ranska  Saksa  Venäjä (jäädytetty)  Yhdysvallat  Yhdistynyt kuningaskunta 
Edustettuna:  Euroopan unioni 
G8+5:  Brasilia  Etelä-Afrikka  Intia  Kiina  Meksiko 
Väli-Amerikan valtiot
| --- | --- |
Mantereen maat:  Belize  Costa Rica  El Salvador  Guatemala  Honduras  Meksiko  Nicaragua  Panama 
Saarivaltiot:  Antigua ja Barbuda  Bahama  Barbados  Dominica  Dominikaaninen tasavalta  Grenada  Haiti  Jamaika  Kuuba  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Trinidad ja Tobago 
Itsehallintoalueet:  Anguilla  Aruba  Bonaire  Brittiläiset Neitsytsaaret  Caymansaaret  Curaçao  Guadeloupe  Martinique  Montserrat  Navassa  Puerto Rico  Saba  Saint Barthélemy  Saint-Martin  Sint Eustatius  Sint Maarten  Turks- ja Caicossaaret  Yhdysvaltain Neitsytsaaret 
Pohjois-Amerikan valtiot
Yhdysvallat |   Kanada |  Meksiko
Itsehallintoalueet:  Grönlanti | Bermuda
Väli-Amerikka
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Portugali 2  Vatikaani 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Trove  UK Parliament  Yle 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Dictionnaire historique de la Suisse  Internet Encyclopedia of Ukraine  NARA  IdRef 
Meksikon kartta.
Meksiko satelliittikuvassa.
Pinacaten hiekkadyynit ja kraatterit Luoteis-Meksikossa.
Diego Riveran näkemys asteekki­valtakunnan pääkaupungista Tenochtitlánista 1400-luvulla ja 1500-luvun alussa.
Emanuel Leutzen maalauksessa (1848) espanjalaiset valloittajat hyökkäävät (1520).
Keisari Agustín de Iturbide.
Meksikon vallankumous: Francisco I. Madero ja Emiliano Zapata Cuernavacassa .
Tlatelolcon verilöyly: opiskelijoita palaneessa bussissa.
Meksikon presidentti Claudia Sheinbaum.

Mexico City on maan pääkaupunki ja suurin kaupunki, sekä eräs maailman suurimmista kaupungeista.
Kukulcánin pyramidi Chichen Itzassa.
Meksikolaisia enchiladoja.
Mesoamerikkalaiseen pallopeliin tarkoitettu kenttä Xochicalcossa.
Nine (yhtye)

Nine on ruotsalainen heavy metal-hardcore punk -yhtye. Yhtye on perustettu Linköpingissä vuonna 1994.
Nine on julkaissut kaksi viimeisintä albumiaan Burning Heart Records -levy-yhtiön listoilla, mutta yhteistyö loppui maaliskuussa 2005. Ninen tyyliä on usein verrattu Entombediin; yhtyeet ovat kiertäneet yhdessä, ja Entombedin soittajia on vieraillut Ninen levyillä.
Kokoonpano

Johan Lindqvist, laulu
Benjamin Vallé, kitara
Tor Castensson, rummut
Oskar Eriksson, basso
Diskografia > Albumit

1997 Listen
1999 Kissed by the Misanthrope
2001 Lights Out
2003 Killing Angels
2007 It's Your Funeral
Diskografia > EP:t

1995 To the Bottom
2006 Death Is Glorious
Aiheesta muualla

Ninen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Adolf Hitlerin kuolema

Yhdysvaltalainen lehti ilmoittaa Hitlerin kuolemasta.
Adolf Hitlerin kuolema huhtikuussa 1945 tapahtui yleisesti hyväksytyn teorian mukaan Hitlerin ampuessa itseään päähän otettuaan samanaikaisesti tappavaa syanidia. Lisäksi Hitlerin kuolemasta on monia muitakin teorioita.
Yleinen käsitys tapahtumien kulusta

Adolf Hitler siirtyi Führerbunkeriin Berliinissä 16. tammikuuta 1945, ja sieltä käsin hän seurasi natsi-Saksan loppua liittoutuneiden lähestyessä sekä idästä että lännestä. Huhtikuun loppupuolella puna-armeijan joukot olivat jo Berliinissä ja Hitler alkoi tehdä valmisteluja itsemurhaansa varten. Neljältä aamuyöllä 29. huhtikuuta hän viimeisteli testamenttinsa. Pian keskiyön jälkeen 30. huhtikuuta Hitler meni naimisiin Eva Braunin kanssa lyhyessä seremoniassa bunkkerin karttahuoneessa. Sen jälkeen hän saneli henkilökohtaisen ja poliittisen testamenttinsa sihteerilleen Traudl Jungelle, minkä jälkeen hän meni lepäämään noin kello neljä aamuyöllä.
Iltapäivällä Hitler piti lyhyen kokouksen Martin Bormannin kanssa ja nautti sitten lounasta (sen sanotaan olleen ”spagettia ja kevyttä tomaattikastiketta”). Tämän jälkeen Hitler ja Braun jättivät henkilökohtaiset hyvästit Führerbunkerin henkilökunnalle ja muille paikalla olleille mukaan lukien Goebbelsin perhe, Bormann, sihteerit ja useat upseerit. Sen jälkeen he siirtyivät Hitlerin työhuoneeseen.
Jonkin ajan kuluttua Hitlerin palvelija Heinz Linge, vierellään Bormann, avasi työhuoneen oven. Linge kertoi myöhemmin haistaneensa välittömästi karvasmantelin tuoksun, mikä oli merkki vetysyanidista. Hitlerit istuivat molemmat sohvalla, Eva vasemmalla, Adolf oikealla. Evan ruumis oli lyyhistyneenä poispäin Adolfista. Hitlerin huomattiin ampuneen itseään 7,65-millisellä Walther PPK -pistoolilla, joka oli pudonnut lattialle hänen jalkojensa viereen. Verta valui haavasta, joka hänellä oli oikeassa ohimossaan. Veri oli tehnyt suuren tahran sohvan vasempaan käsinojaan. Eva ei ollut havaittavasti haavoittunut ja Linge oletti, että hän oli myrkyttänyt itsensä.
Silminnäkijät kertoivat, että Hitlerin itsemurhan jälkeen hänen ja Eva Braunin ruumiit vietiin bunkkerin ulkopuolelle pieneen puutarhaan, jossa ne valeltiin bensiinillä. Linge ja Hitlerin henkilökohtaisen SS-henkivartiokaartin jäsenet sytyttivät ruumiit tuleen. SS-miehet ja Linge näkivät, että tuli ei tuhonnut ruumiita täydellisesti, mutta puna-armeijan tykistötuli teki mahdottomaksi krematoinnin viimeistelyn. Ruumiit siirrettiin puutarhassa pommin tekemään kuoppaan.
SMERŠ löytää ruumiin

SMERŠ-yksikkö (neuvostoliittolainen vastavakoilun yksikkö 79. kivääriarmeijakunnasta), jolle oli annettu tehtäväksi paikallistaa Hitlerin ruumis, löysi nämä osittain palaneet jäännökset puutarhasta. Johtava patologi tohtori Faust Šerovski suoritti ruumiinavauksen. Käyttäen Hitlerin hammaslääkärin Hugo Blaschken tietoja Hitler tunnistettiin hammaskarttojen avulla. Kaksi Blaschken pidätetyistä apulaisista (Fritz Echtmann ja Kaethe Hausermann) vahvistivat tietojen luotettavuuden. Ruumiinavauksessa havaittiin syanidijäämiä molemmissa ruumiissa ja viralliseksi kuolinsyyksi vahvistettiin syanidimyrkytys – ampumahaavoja ei mainittu. Neuvostoliitto julkisti havainnot 16. toukokuuta 1945, mutta sekä läntiset että neuvostoviranomaiset kyseenalaistivat ne nopeasti bunkkerista vangittujen väitettyä Hitlerin ampuneen itsensä. Marsalkka Žukov ilmoitti 9. kesäkuuta 1945, ettei Hitlerin jäännöksiä ole löydetty, ja hän saattaa olla vielä elossa.
Ruumiinavausraportissa oli mainittu osan kallosta olevan poissa. Kallon osanen löydettiin myöhemmin Führerbunkerista, ja siinä havaittiin luodinreikä ja syanidijäämiä. Kallon osanen ja tunnistuksessa käytetty alaleuka lähetettiin Moskovaan arkistoitavaksi.
Arkistotietojen mukaan Hitlerien ruumiit haudattiin aluksi Magdeburgiin merkitsemättömään hautaan asfaltin alle. Vuonna 1970 rakennus oli siirtymässä Itä-Saksan hallitukselle, ja KGB:n johtaja Juri Andropov määräsi ruumiit kaivettavaksi ylös ja tuhottavaksi. KGB:n ryhmä poltti ruumiit 4. huhtikuuta 1970 ja tuhkat siroteltiin Elbeen.
Ruumiinavaus, teoriat ja urbaanit legendat

Hitlerille Berliinin kukistumisen jälkeen tehty ruumiinavaus ja siitä seuranneet kaksi ristiriitaista kuolinsyytä aiheuttivat vuosien kiistelyn ja erilaisia teorioita siitä, miten Hitler kuoli vai oliko hän kenties edelleen elossa.
Nykytiedon valossa voidaan väittää, että Josif Stalin halusi pitää Hitlerin kuoleman omana tietonaan, tarkoituksenaan käyttää epätietoisuutta Hitlerin kuolemasta poliittisena aseena kylmässä sodassa länsiliittoutuneita vastaan. Hän ei kertonut totuutta (että ruumiit oli löydetty) edes Žukoville, joka sai kuulla Stalinin ”petoksesta” vasta 1960-luvulla.
Lisää kysymyksiä Hitlerin kohtalosta herätti Moskovassa säilytetylle Hitlerin pääkallon osaselle Connecticutin yliopistolla vuonna 2009 tehty DNA-testi. Testissä ja asiantuntija-arvioissa selvisi, että venäläisten vuonna 1946 Führerbunkerin ulkopuolelta löytämä kallon osanen kuuluu alle 40-vuotiaalle naiselle, eikä näin voisi mitenkään olla Hitlerin pääkallo kuten tähän asti oli oletettu.
Vuonna 2011 julkisuuteen nousi väitteitä siitä, että Hitler olisikin paennut Argentiinaan ja kuollut vasta 17 vuotta myöhemmin, 73-vuotiaana vuonna 1962. Sotahistorioitsija Simon Dunstan ja toimittaja Gerrard Williams esittivät 2012 suomennetussa teoksessaan Hitlerin pako, että Hitler pääsi pakenemaan Berliinistä Etelä-Amerikkaan ja eli sodan jälkeen Patagoniassa.
Hitlerin kuolema elokuvissa

Hitlerin viimeisistä päivistä kertoo muun muassa Oliver Hirschbiegelin vuoden 2004 elokuva Perikato.