stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niisnova
Aiheesta muualla

Niisnovan kunnan sivusto (venäjäksi)
Niisnovan kunta Jaaman piirin sivustolla (venäjäksi)
Aleksei Nikantšikov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aleksei Nikantšikov |  Aleksei Nikantšikov |  Aleksei Nikantšikov |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | México 1968 | kalvan joukkuekilpailu |  |
Aleksei Vladimirovitš Nikantšikov (ven. Алексей Владимирович Никанчиков, 30. heinäkuuta 1940 – 28. tammikuuta 1972) oli Neuvostoliittoa edustanut miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aseenaan oli kalpa.
Aleksei Nikantšikov saavutti kalpamiekkailun joukkuekilpailussa hopeaa Méxicossa 1968. Hän osallistui myös Tokion 1964 olympialaisiin, joissa Neuvostoliiton kalpajoukkue sijoittui seitsemänneksi.
Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Nikantšikov voitti kolme kertaa.
Saavutukset

Olympiahopeaa kalvan joukkuekilpailussa 1968
MM-kultaa kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1966, 1967 ja 1970
MM-kultaa kalvan joukkuekilpailussa 1967 ja 1969
MM-hopeaa kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1969
Luettelo pikkuplaneetoista: 186001–187000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
186001:stä ja päättyen 187000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 183001–184000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
183001:stä ja päättyen 184000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Nikamavälilevy
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikamavälilevy Wikimedia Commonsissa
Nike

Pronssinen Nike Louvressa.
Samothraken Nike Louvressa.
Nike Efesoksessa.
Nike (m.kreik. Νίκη, ’Voitto’) on kreikkalaisessa mytologiassa voiton jumalatar tai henkilöitymä.
Nike on jokinymfi Styksin ja titaani Pallasin tytär, ja hänen sisaruksiaan ovat Kratos (voiman henkilöitymä), Bia (väkivalta) ja Zelos (innokkuus). Nike kuvattiin siivekkäänä naisena, joka pitelee palmunoksaa tai seppelettä, tai nostaa pokaalia tai johtaa sankarien hevosvaljakkoa.
Nike osallistui olympolaisten jumalten rinnalla taisteluun titaaneja vastaan. Niken voimat eivät kuitenkaan rajoittuneet pelkästään sotilaallisiin asioihin.
Tunnetuin Niken temppeli on Ateenan Akropoliilla sijaitseva Athene Niken temppeli. Tunnettuja Nikeä esittäviä veistoksia ovat Samothraken Nike ja Paionioksen Nike.
Roomalaisten vastine Nikelle oli Victoria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nike Wikimedia Commonsissa
Nikaia (Liguria)

| Nikaia> Νίκαια.Sijainti |
| --- | --- |
 Nikaia
Koordinaatit:  43°41′45″N, 7°16′51″E
Valtio:  Ranska
Paikkakunta:  Nizza, Alpes-Maritimes, Provence-Alpit-Riviera
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  200/100-luku eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Liguria, Italia / Gallia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nikaia (m.kreik. Νίκαια, lat. Nicaea) oli antiikin aikainen kaupunki Liguriassa Italiassa tai Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Nizzan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Nikaia oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.
Maantiede

Nikaia sijaitsi Ligurian rannikolla Meri-Alppien juurella Paulo-joen (nyk. Paglione) suussa. Kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi oletettavasti nykyisen satamalahden länsipuolella oleva kukkula. Satama sijaitsi samalla paikalla kuin nykyisin.
Nikaia sijaitsi lähellä Gallia Narbonensiksen rajaa. Tämän vuoksi sekä siksi, että kaupunki oli Massalian siirtokunta, se luettiin varhaisina aikoina usein osaksi Galliaa, ja tämä esiintyy vielä Pomponius Melalla. Sen jälkeen kun Varus (nyk. Var) -joki tuli Gallian ja Italian rajaksi, Nikaia luettiin Italiaan, koska se sijaitsi neljä roomalaista mailia eli lähes kuusi kilometriä joesta itään. Italian kaupunkina sen mainitsevat muun muassa Strabon, Plinius vanhempi ja Klaudios Ptolemaios.
Nikaian itäpuolella sijaitsi kolme antiikin lähteiden mainitsemaa luonnonsatamalahtea. Nykyinen Villefranchen lahti (Rade de Villefranche-sur-Mer) tunnettiin nimellä Portus Olivula; nykyinen Ansé des Fossés/Fossettes nimellä Anao Portus; ja nykyinen Baie de Saint-Laurent nimellä Avisio Portus.
Historia

Nikaia oli Massalian perustama siirtokunta ja linnoitus (epiteikhisma). Strabonin mukaan se perustettiin rannikon suojaamiseksi barbaareilta. Nikaia ilmeisesti perustettiin vasta vuoden 260 eaa. jälkeen, sillä se ei esiinny Pseudo-Skymnoksella, jonka tieto oli todennäköisesti peräisin Timaios Tauromenionlaiselta. Varmuudella kaupunki on ollut olemassa vuonna 154 eaa. Kaupungin varhaisesta historiasta ei tiedetä käytännössä mitään, mutta myöhemminkin se vaikuttaa säilyneen Massalian alaisuudessa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Nikaieus (Νικαιεύς).
Nikaia sijaitsi liguuriheimojen Oxybii ja Deciates rajoilla, ja joutui usein näiden barbaarien hyökkäysten kohteeksi samoin kuin läheinen Antipolis. Liguurit piirittivät kumpaakin kaupunkia vuonna 154 eaa., ja massalialaiset joutuivat pyytämään apua Roomasta. Konsuli Quintus Opimius sai liguurit pian laskemaan aseensa ja vei ison osan heidän maistaan, jotka liitettiin Massalian alueisiin.
Tämän jälkeen Nikaiasta ei juuri kuulla antiikin ajan historiassa. Se säilyi Massalian alaisuudessa vielä senkin jälkeen, kun kummatkin kaupungit tulivat osaksi Rooman valtakuntaa, ja luettiin maantieteellisesti osaksi Italiaa. Myöhemmin uusi provinssijako siirsi Nikaian eli Nicaean ja läheisen Cemenelumin osaksi Galliaa, sillä siitä tuli osa Alpes maritimaen provinssia. Näin se esiintyy Ammianus Marcellinuksella taas osana Galliaa. Myös Rooman valtakunnan lopulla ja sen jälkeen, kun kaupungista oli tullut piispanistuin, sen piispat esiintyvät Gallian prelaattien joukossa.
Nicaea ei vaikuta olleen erityisen merkittävä kaupunki Rooman keisarikaudella, ja vaikuttaa jääneen sen viereen perustetun Cemenelumin kaupungin varjoon. Nicaealla oli kuitenkin hyvä satama, minkä on täytynyt aina tuottaa sille jonkin verran vaurautta. Cemenelumin kukistumisen jälkeen Nicaeasta tuli oman Gallian osansa tärkein kaupunki. Keskiajalla kaupungista tuli osa Nizzan kreivikuntaa (Contado di Nizza).
Rakennukset ja löydökset

Nykyisessä Nizzassa ei ole säilynyt antiikin aikaisia jäänteitä.
Niittysinisiipi

| Niittysinisiipi |
| --- | --- |
 Koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Sinisiipiset Lycaenidae
Suku::  Polyommatus
Laji::  semiargus
Kaksiosainen nimi
 Polyommatus semiargus  (Rottemburg, 1775) 
Synonyymit
 Cyaniris semiargus 
Katso myös
   Niittysinisiipi Wikispeciesissä   Niittysinisiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niittysinisiipi (Polyommatus semiargus) on sinisiipi, jolla ei ole oransseja täpliä takasiipien alapinnoilla. Sitä esiintyy Pohjois-Afrikasta Euroopan ja Keski-Aasian poikki Pohjois-Kiinaan ja Koreaan. Laji on Etelä-Suomessa yleinen. Kooltaan se on suurehko tai keskikokoinen lajiryhmässään, siipien kärkiväli on noin kolme senttimetriä.
Koko ja ulkonäkö

Koiras on päältä melko tumman violetinsininen. Siipien ulkoreuna on leveälti mustahko ja tumman alueen raja on häipyvä. Naaraan siipien yläpinnat ovat tasaisen suklaanruskeat, usein tyvestä sinihärmäiset. Molemmilla sukupuolilla siipiripset ovat valkoiset. Siipien alapinta on vaaleanruskea, tyvestä sinihärmäinen ja ulompana sekä etu- että takasiiven poikki kulkee mustien, valkoreunaisten täplien rivi. Siipien keskivaiheilla on siiven poikkisuunnassa venyneet mustat, valkoreunaiset keskitäplät. Huomattavana tuntomerkkinä siipien alapinnoilla ei ole lainkaan oranssia väriä. Siipiväli 24–34 mm.
Cyaniris semiargus ♂
Cyaniris semiargus ♂  △
Levinneisyys ja lentoaika

Niittysinisiipeä tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan ja Keski-Aasian poikki Pohjois-Kiinaan ja Koreaan. Suomessa laji on varsin yleinen ja pohjoisimmat havainnot ovat Kittilän korkeudelta. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta elokuun alkuun huipun ollessa heinäkuun alussa.
Elinympäristö ja elintavat

Niittysinisiiven elinympäristöjä ovat runsaskukkaiset kosteat niityt, metsäteiden reunat ja tuulelta suojaiset rannat. Koiraat aikuistuvat hieman ennen naaraita ja etsivät naaraita toisaalta lennellen ympäriinsä, toisaalta tähyillen kasvien päältä. Molemmat sukupuolet käyvät ahkerasti kukilla ja perhosten määrä on kasvaa kohti elinpaikan kukkaisimpia paikkoja. Myös parittelu tapahtuu usein näkyvästi kukinnolla.
Naaras laskee munat yksitellen hernekasvien kukintoihin ja toukat kuoriutuvat noin viikossa. Toukat syövät kukkia sekä kehittyviä hedelmystöjä ja myrmekofiileinä ovat muurahaisten hoitamia. Laji talvehtii toukkavaiheessaan. Keväällä toukka syö vielä noin kuukauden ennen koteloiumista. Kotelovaihe kestää noin kaksi viikkoa.
Ravintokasvi

Niittysinisiiven toukat syövät hernekasveja, esimerkiksi apiloita (Trifolium).
Aiheesta muualla

Pertti Pakkanen: Niittysinisiipi. Suomen Perhostutkijain Seura.
LuontoPortti: Niittysinisiipi (Polyommatus semiargus)
Suomen Perhoset: Niittysinisiipi
Iltalehti: Niittysinisiipi (Polyommatus semiargus) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Polyommatus semiargus (englanniksi)
Keskisuomalainen-lehti: Niittysinisiipi[vanhentunut linkki]
Bestimmungshilfe des Lepiforums (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Cyaniris semiargus:  Wikidata: Q774218  Wikispecies: Cyaniris semiargus  BioLib: 51489  BOLD: 28334  CoL: 32NGW  EoL: 261249  EPPO: CYRSSE  Fauna Europaea: 440997  Fauna Europaea (new): 9f460bc5-bd3c-458c-8744-ed5f56aa958f  GBIF: 5139156  iNaturalist: 62439  IRMNG: 10654148  IUCN: 174456  LepIndex: 202625  LoB: 5136  MaBENA: PolyoSemia  NBN: NHMSYS0000502047  NCBI: 268702  Observation.org: 654  Open Tree of Life: 152029  Laji.fi: MX.60865 
Papilio semiargus:  Wikidata: Q24648280  GBIF: 8110872  ZooBank: 4F5A3E2D-7A4B-405F-8907-3ED4C6F71060 
Naaras
Valo Nihtilä

Valo Konstantin Nihtilä
Valo Konstantin Nihtilä (27. huhtikuuta 1896 Kärkölä – 24. lokakuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen eversti, joka toimi muun muassa Sotakorkeakoulun opettajana sekä talvi- ja jatkosodan aikana Päämajassa. Sodan jälkeen Nihtilä kuului niin sanotun asekätkennän ylimpään johtoon Usko Sakari Haahden ohella. Nihtilä oli asekätkentäjutun tutkimusten vuoksi pidätettynä ja myöhemmin vangittuna vuodesta 1945 vuoteen 1948.
Siviiliurallaan Nihtilä toimi vuodesta 1948 lähtien muun muassa Yhtyneissä Kuvalehdissä sekä liikemiehenä Ranskassa. Palattuaan Suomeen Nihtilä oli Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa konttorinjohtajana Helsingissä, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1963.
Tilanomistajan poika

Valo Nihtilä oli Konsta ja Alina Nihtilän esikoinen. Vanhemmat omistivat erään Kärkölän suurimmista tiloista ja vanhin poika sai talon töissä myös työnjohtokokemusta. Opintie johti Lahden yhteiskouluun ja ylioppilaana vuonna 1916 Helsingin yliopiston maanviljelys-taloudelliseen tiedekuntaan.
Nihtilän aloittaessa opiskelunsa jääkäriliike oli toiminnassa, mutta hän ei liittynyt siihen. Sisällissodan syttyminen katkaisi hänen opintonsa, joiden päämääränä oli agronomin tutkinto.
Sisällissota ja sotilasuran alku

Sisällissotaa edeltäneinä kuukausina Valo Nihtilä osallistui suojeluskunnan toimintaan Pohjois-Kärkölässä. Sodassa hän kuitenkin taisteli Sysmän suojeluskunnan riveissä. Kärkölässä hankittu kokemus miesten harjoittajana avasi tien ryhmän- ja joukkueenjohtajan tehtäviin.
Myös kansanvaltuuskunnan puolella Nihtilä huomattiin ja tausta tiedettiin, sillä Suomen Kansanvaltuuskunnan Tiedonantajassa julkaistiin hänelle haaste vallankumousoikeuteen ”vastavallankumouksellisesta toiminnasta” syytettynä.
Nihtilän upseerin taival alkoi virallisesti Etelä-Savon rykmentissä ja edelleen Lahden vartiopataljoonassa Hennalan vankileirillä, jossa hän osallistui punavankien vartiointiin. Tämä komennus oli epämiellyttävä, mutta päätös sotilasurasta oli jo kehkeytynyt.
Koulutus jatkui Viipurissa Markovillan kursseilla syksystä 1918 kesään 1919. Nihtilä saavutti vänrikin arvon kurssien päättyessä 31. heinäkuuta 1919.
Sotilasuran vaiheita ennen talvisotaa

Sotilaspedagogiset kysymykset kiinnostivat Nihtilää uran alusta saakka. Hän palveli ennen talvisotaa muun muassa seuraavissa tehtävissä:
Keski-Suomen rykmentti (Kouvola): kouluttaja
Jalkaväen kapitulanttikoulu: kouluttaja
Kadettikoulu: pedagogian opettaja, kadettikomppanian päällikkö
Sotakorkeakoulu: suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon, taktiikan ja sotataidon opettaja
Pohjan rykmentti (Kuopio): pataljoonan komentaja
Yleisesikunnan operatiivinen osasto: maavoimatoimiston päällikkö, puolustussuunnitelmien valmistelija
Ennen talvisotaa Nihtilä suunnitteli Luumäki- ja Kymijokilinjat. Ensimmäinen toimi pohjana myöhemmälle Edvard Hanellin suunnittelemalle Salpalinjan linjaukselle pois lukien linjan eteläosa, jonka uusi raja leikkasi. Sitäkin linjausta käytettiin myöhemmin kuitenkin Vaalimaan oikaisuaseman linjauksessa.lähde?
Talvisota

Talvisodan alettua Päämajan toiminta siirtyi alkuvaiheen jälkeen Helsingistä Mikkeliin 3. joulukuuta 1939. Nihtilästä tehtiin operatiivisen osaston päällikkö Kannaksen armeijan esikuntapäälliköksi nimitetyn eversti Kustaa Tapolan tilalle.
Päämajatyöskentelyn ohella ylipäällikkö käytti Valo Nihtilää ”eteentyönnettynä” tiedonhankkijanaan. Niinpä Nihtilä oli esimerkiksi 6. joulukuuta 1939 komennettuna tutkimaan Karjalankannaksen puolustusaseman kestävyyttä.
Everstiluutnantin arvoisena Nihtilä ei suoraan voinut antaa käskyjä rintamajoukkojen komentajille. Hän kuitenkin laati asiakirjat, jotka allekirjoitti joko ylipäällikkö tai päämajoitusmestari, eversti Aksel Fredrik Airo. Toisaalta hänen kädenjälkensä näkyi asiakirjojen reunamerkintöinä hänestä olennaisia näkökohtia korostamassa.
Usein hänen tehtäviinsä kuului valvoa Päämajasta annettujen käskyjen toimeenpanoa ja toteutumista rintamalla. ”Huolehtikaa nyt, että hyökkäys tällä kertaa menee läpi”, sai Nihtilä toimintaohjeekseen hahmottelemastaan IV armeijakunnan hyökkäyksestä joulukuun lopulla 1939.
Nihtilän ehdottamien ratkaisujen pohjalta syntyivät osaltaan esimerkiksi Lemetin motit ja siten koko suomalainen mottitaktiikka.
Välirauhan aika

Nihtilä komennettiin II armeijakunnan komentajan Karl Lennart Oeschin aloitteesta tämän esikuntapäälliköksi 2. toukokuuta 1940 lähtien. Tässä tehtävässä Nihtilä sai suorittaakseen myöhemmin Salpalinjana tunnetun puolustusaseman linjaukset erityisesti taemman aseman osalta Hamina-Taavetti-välillä. Everstiksi Valo Nihtilä ylennettiin 9. marraskuuta 1940. Tuolloin hän oli everstiksi nuori, vasta 44-vuotias, joten hän sai odottaa arvoa vastaavaa virkaa maaliskuuhun 1941 asti.
Jatkosota

Jatkosodan syttyessä Nihtilä palveli esikuntapäällikkönä IV armeijakunnassa, joksi välirauhan aikaisen II armeijakunnan numero oli vaihtunut.
Nihtilän rooli Viipurin valloituksessa elokuussa 1941 oli ratkaiseva - IV Armeijakunnan hyökkäyssuunnitelman laativat kenraali Oesch ja eversti Nihtilä yhdessä . Lisäksi taistelun viimeiset päivät Nihtilä käytännössä johti joukkoja yksin (Oesch oli ylirasituksen vuoksi sairaana) . Viipurin eteläpuolisesta Porlammen motista tuli armeijan suurin yksittäinen voitto koskaan - yli 9300 puna-armeijan sotilasta jäi vangiksi, lisäksi yli 7500 vihollisen kaatunutta haudattiin alueelle. Sotasaaliiksi saatiin mm. 306 tykkiä, 55 panssarivaunua sekä yli 400 "Emma"-pikakivääriä. Taistelun laajuuteen nähden suomalaisten tappiot jäivät kohtuullisiksi .
Esikuntapäällikön tehtävien jälkeen hänen urakierrossaan oli vuorossa palvelus rykmentinkomentajana: hänet nimitettiin 27. kesäkuuta 1942 Jalkaväkirykmentti 16:n komentajaksi. Saman vuoden lopulla Nihtilä palasi Päämajaan operatiivisen osaston päälliköksi 11. joulukuuta.
Päämajan rutiinissa operatiivisten asioiden esittely ylipäällikölle kuului Nihtilän tehtäviin, kuitenkin niin, että päämajoitusmestari Airo oli esittelyissä mukana. Muihin osastopäälliköihin nähden Nihtilällä oli auktoriteetti: häntä konsultoitiin, kun Päämajan muissa osastoissa ryhdyttiin merkittävämpään hankkeeseen.
Kuten jo talvisodan aikana, Nihtilä toimi ylipäällikön ”tuntosarvina” erityisesti silloin, kun rintamakomentajien suhteissa toisiinsa tai Päämajaan oli ongelmia. Esimerkiksi heinäkuun lopulla 1943 tehty tarkastusmatka Uhtuan suunnalle johti siihen, että ylipäällikön saaman raportin jälkeen kenraalimajurit Frans Uno Fagernäs, Aaro Pajari ja Paavo Paalu vaihtoivat tehtäviä keskenään.
Kevättalvella 1944 Nihtilä yhtyi päämajoitusmestari Airon ja tasavallan presidentti Rytin ehdotuksiin Karjalan kannaksen joukkojen vahvistamiseksi - marsalkka Mannerheim ei kuitenkaan suostunut tähän.
Asekätkentä

Asekätkentä tarkoitti aseiden ja muun materiaalin hajavarastointia sen varalta, että Neuvostoliitto miehittäisi Suomen. Hankkeen ideoi elokuun alussa 1944 päämajan operatiivisen osaston maavoimatoimiston päällikkö, Nihtilän lähin alainen, everstiluutnantti Usko Haahti yhdessä majureiden Reino Lukkarin ja Reino Arimon kanssa. Heidän esimiehensä Valo Nihtilä oli tietysti tietoinen suunnitelmasta jo varhaisessa vaiheessa.
Haahden päiväkirjamerkintä 15. elokuuta 1944 osoittaa, että Nihtilä antoi tuona päivänä hyväksymisensä ja asettui arvovallallaan hankkeen taakse. Tätä ennen hän oli useaan kertaan kehottanut alaistaan vielä viivyttämään hanketta sanoen: ”Mietitään nyt vielä.”
Kun päätös oli tehty, Haahti keskittyi suunnitteluun omalla tahollaan, kun taas Nihtilä informoi asiasta päämajoitusmestari Aksel Fredrik Airoa ja järjestelyosaston päällikköä eversti Urho Tähtistä. Airolta Nihtilä sai valtuudet “ryhtyä kaikkiin tarpeellisiksi katsomiinsa toimiin, jotta pahintakaan ei kohdattaisi valmistautumattomana”.
Kätkennän paljastuttua tuli Päämajaan 9. kesäkuuta 1945 Valposta käsky pidättää Nihtilä ja Haahti. Nihtilää kuulusteltiin 20. elokuuta lähtien ja pidettiin eristyksissä ensin Valpossa ja myöhemmin Sörnäisten keskusvankilassa. Hänen kuulustelijoitaan olivat ainakin Jorma Uitto, Neuvostoliitossa upseerikoulutuksen saanut Kaarlo Kivilahti ja myöhemmin Risto Hölttä. Pidätettyjen oikeuksia rajoitettiin muun muassa tapaamisten osalta. Niinpä vatsahaavasta kärsineen Nihtilän oli vaikea päästä lääkärille eikä hänen sallittu noudattaa lääkärin määräämää hoitoa. Nihtilänkin tilanne parani vasta, kun Eduskunnassa oli tehty marraskuussa 1946 välikysymys asekätkijöiden kohtelusta.
Tammikuussa 1947 voimaan tulleen taannehtivan lain perusteella Nihtilä ja Haahti tuomittiin viideksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Pidätysaika luettiin tuomittujen hyväksi rangaistuksen suorittamisessa, ja Nihtilä pääsi ehdonalaiseen vapauteen lokakuussa 1948. Hänen nimensä poistettiin upseeriluettelosta 23. joulukuuta 1948 ja hän menetti myös eläkeoikeutensa. Äärivasemmisto teki asekätkijöiden ehdonalaiseen pääsystä eduskuntakyselyn, vaikka he olivat suorittaneet heille tuomitun rangaistuksen.
Pariisista pankkiin

Vankilasta vapauduttuaan oli Nihtilän vaikea löytää jälleen paikkaansa yhteiskunnassa: lakkojen pelossa teollisuusyritykset eivät uskaltaneet tarjota hänelle työpaikkaa. Nihtilä työskenteli jonkin aikaa Yhtyneiden Kuvalehtien palveluksessa, mutta tarjottu "paperityö" ei häntä tyydyttänyt.
Kevättalvella 1951 Nihtilään otti yhteyttä sodan aikana ulkoministeriössä toiminut Tauno Jalanti. Hänellä oli Pariisissa Fennia-niminen yritys. Jalannille oli Nihtilää koskevan suosituksen antanut entinen presidentti Risto Ryti. Nihtilästä tuli perehtymisvaiheen jälkeen Jalannin lähin apulainen yhteydenpidossa muun muassa suuriin suomalaisiin teollisuuslaitoksiin. Suomeen Nihtilä palasi kesällä 1954.
Pariisiin asettumiseen tapaan myös Suomeen paluussa Nihtilää auttoivat vankilavuosina syntyneet yhteydet sotasyyllisinä tuomittuihin päättäjiin. Entinen pääministeri Jukka Rangell järjesti Nihtilälle työpaikan Kansallis-Osake-Pankkiin. Suomeen palattuaan Nihtilästä tuli jälleen aktiivinen keskustelija maanpuolustuskysymyksissä. Hän osallistui Sotamuistoyhdistyksen toimintaan toimittamalla sen Kansa taisteli - miehet kertovat -lehteä. Yksi Nihtilän keskustelufoorumi oli Suomen Kuvalehti.
Nihtilä vaikutti valtakunnallisten maanpuolustuskurssien luomiseen Suomeen. Tätä varten hän tutustui vastaavaan toimintaan Ruotsissa. Kurssien käynnistyttyä hänet kutsuttiin niille oppilaaksi 68-vuotiaana.
Dramaattinen kuolema

Nihtilä kuoli äkillisesti YK:n päivänä 24. lokakuuta 1973 osallistuessaan Kokoomuksen Munkkiniemen kansallisseuran järjestämään tilaisuuteen.
Kuunneltuaan nuoren kokoomuspolitiikon, Juha Vikatmaan, maanpuolustusmäärärahoja voimakkaasti arvostelleen puheenvuoron Nihtilä nousi vastaamaan siihen. Vastauksessaan hän ihmetteli, miksi nuoriso hyljeksii maanpuolustusta. Istuutuessaan puheenvuoronsa jälkeen paikalleen Nihtilä sai sydänkohtauksen, joka johti paikalla olleiden lääkärien antamasta ensiavusta huolimatta kuolemaan.
Julkaisuja

Nimellä V. Nihtilä:
Puolustuksemme järjestyksen ja suorituksen tarkoituksenmukaisuus venäläisten hyökkäysperiaatteet huomioon ottaen. Tiede ja ase 3/1935
IV Armeijakunnan esikuntapäällikkö eversti Valo Nihtilä.
Luettelo pikkuplaneetoista: 211001–212000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
211001:stä ja päättyen 212000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 201001–202000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
201001:stä ja päättyen 202000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 188001–189000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
188001:stä ja päättyen 189000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 189001–190000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
189001:stä ja päättyen 190000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 200001–201000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
200001:stä ja päättyen 201000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 205001–206000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
205001:stä ja päättyen 206000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Stevie Nicks

| Stevie Nicks |
| --- | --- |
 Stevie Nicks vuonna 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. toukokuuta 1948 (ikä 76)
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Stevie Nicks 
Aktiivisena:  1967–
Tyylilajit:  pop-rock
Soittimet:  laulu, tamburiini (äänetön)
Yhtyeet:  Fleetwood Mac
Levy-yhtiöt:  Polydor Records, Atco Records ja Atlantic Records 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Stephanie Lynn ”Stevie” Nicks (s. 26. toukokuuta 1948 Phoenix, Arizona) on yhdysvaltalainen rocklaulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan Fleetwood Mac -yhtyeen laulajana ja soolourastaan, jotka ovat yhteensä tuottaneet yli 140 miljoonaa myytyä albumia.
Nicks aloitti uransa 1960-luvun loppupuolella Kaliforniassa. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli nimeltään Fritz. Sen hajottua 1971 hän muodosti duon nimeltä Buckingham Nicks kitaristi Lindsey Buckinghamin kanssa. Duo julkaisi albumin vuonna 1973, mutta ei menestynyt. Vuonna 1975 Nicks ja Buckingham liittyivät Fleetwood Mac -yhtyeeseen, mikä nosti Nicksin maailmanmaineeseen. Monista Nicksin kirjoittamista lauluista, kuten ”Dreams” ja ”Rhiannon”, tuli yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Nicks laulaa edelleen Fleetwood Macissa, mutta hän on julkaissut myös useita sooloalbumeja, joista ensimmäinen, Bella Donna (1981) nousi listaykköseksi.