stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vähemmistö

Vähemmistö on ryhmä, jonka edustajia on tietyn otoksen, näkökulman tai alueen sisällä vähemmän kuin muiden ryhmien edustajia.
Vojatšu

| Vojatšu Надвоицы, Nadvoitsy |
| --- | --- |
 Vojatšunkoski.
 lippu:  vaakuna
 Vojatšu
 Koordinaatit: 63°53′32″N, 34°15′40″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Segežan piiri
Ensimmäinen maininta:  1620
Kaupunkimaiseksi taajamaksi:  1942
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunkimainen taajama
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  105,6 km²
Väkiluku (2011):  10 500
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vojatšun kunta Segežan piirin kartalla.
Vojatšu (ven. Надво́ицы, Nadvoitsy) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Karjalan tasavallan Segežan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmeren–Itämeren kanavan reittiin kuuluvan Voitskoje-järven rannalla 22 kilometriä Segežasta pohjoiseen. Taajamassa on 9 100 ja kunnassa 10 500 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus

Vojatšun kaupunkikunnan pinta-ala on 105,6 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä, pohjoisessa ja koillisessa Segežan piirin Idelin sekä kaakossa ja etelässä Valdain maalaiskuntiin. Pinta-alasta suurin osa on metsää.
Kunta sijaitsee Äänisen ja Vienanmeren vedenjakajan matalimmassa kohdassa Uikujärven alangolla. Suurimmat järvet ovat Uikujärvi, Ontajoen tekojärvi, Voitskoje, Šobozero ja Selgozero. Jokia ovat Ala-Uikujoki, Ontajoki (ven. Onda) ja Šoba. Hyötykaivannaisiin kuuluvat amfiboliitti, kulta, hiekka ja sora.
Vojatšun taajamaan luetaan virallisesti myös Verhnin, Vienameren-Itämeren kanavan 10. sulun ja Vojatšun sataman asutukset sekä Kamennyi Borin kylä. Niiden lisäksi kuntaan kuuluvat Dubrovan (ven. Dubrovo) ja Vojatšun kylät. Toiseksi suurin asutuskeskus on noin 850 asukkaan Kamennyi Bor. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 85 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 5 % valkovenäläisiä, 3 % ukrainalaisia ja 2 % karjalaisia. Dubrovan lähellä on joukko puutarhapalsta-alueita.
Asukasluvun kehitys
| 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 503 | 10 973 | 10 655 | 11 514 | 11 073 | 8 372 |
Historia

Solovetskin luostarin omistuksiin kuulunut Vojatšun kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1620. Se on saanut nimensä ”ulvovasta” Vojatšunkoskesta (ven. Voitski padun, aikaisemmin Vojets). Vuonna 1647 kylässä oli kirkko ja 26 taloa. 1700-luvulla seudulla toimi kulta- ja kuparikaivos. Vuonna 1916 rakennettiin Vojatšun kautta kulkeva Muurmannin rata.
Vojatšu kuului vuoteen 1920 saakka Arkangelin läänin Kemin kihlakunnan Laapinan volostiin eli kuntaan. Vuonna 1905 siellä oli 53 taloa, kirkko, koulu ja 292 asukasta. 1920-luvulla Vojatšu oli Kemin kihlakuntaan kuulunut volosti, kunnes vuonna 1927 perustettiin Segežan ja välillä Sorokan piiriin kuulunut Vojatšun kyläneuvosto. Vuonna 1926 Vojatšun kylässä oli 455 ja Vojatšun asemalla lähes 300 asukasta, joista valtaosa oli venäläisiä. Kyläneuvostoon kuului yksi karjalaisten asuttama kylä, Ontajoen varrella sijainnut Kiirasjärvi (Kirasozero).
Vuosina 1929–1930 Vojatšussa sijaitsi Solovetskin vankileirin osasto. Vuonna 1930 perustettiin Vojatšun metsäteollisuuspiiri. 1930-luvun alussa vankityövoimalla rakennettiin kunnan läpi kulkeva Vienanmeren–Itämeren kanava. Ala-Uikujoki padottiin Vojatšun kylän luona ja Uikujärven pintaa nostettiin 6,5 metriä. Paikkakunnalle oli sijoitettu enimmillään 20 000 vankia.  Vojatšu sai kaupunkimaisen taajaman statuksen vuonna 1942. Vuonna 1954 sinne rakennettiin Vojatšun alumiinitehdas, joka nykyään kuuluu RUSAL-konserniin.
Liikenne, talous ja palvelut

Taajaman kautta kulkee Muurmannin rata, jolla on Vojatšun asema. Sen länsipuolitse kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18, jolle on maantieyhteys. Linja-autoliikenne suuntautuu pohjoiseen Belomorskiin ja Vienan Kemiin, länteen Kostamukseen sekä etelään Segežaan, Karhumäkeen ja Petroskoihin. Kunnan sisällä on neljä linja-autoreittiä. Vienanmeren-Itämeren kanavan varrella on tavarasatama.
Vojatšun tärkein yritys on alumiinitehdas, joka tuottaa raaka-alumiinia ja silumiinia. Taajamassa on myös betonirakennetehdas ja sen lähistöllä louhitaan rakennuskiveä. Ontajoella toimii vesivoimalaitos. Vojatšun satamassa ja Verhnissä on yhteensä noin 2 000 hengen vankisiirtolat, joista jälkimmäinen toimii tuberkuloosiparantolana.
Kunnassa toimii kaksi keskikoulua, erityiskoulu ja taidekoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kaksi kulttuuritaloa ja neljä kirjastoa. Sosiaali- ja terveyspalveluihin kuuluvat piirisairaala, poliklinikka, lastenkoti ja sosiaalipalvelukeskus.
Nähtävyydet ja matkailu

Kunnan alueelta on löydetty useita kivikautisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Vojatšun kylän vanhat asuin- ja talousrakennukset, Vienanmeren-Itämeren kanavan rakennelmat sekä NKVD:n hallintorakennus nykyisellä vankila-alueella. Historiallisia kohteita ovat 1700-luvulta peräisin oleva Vojatšun kuparikaivos sekä Venäjän kansalaissodan ja toisen maailmansodan muistomerkit.
Majoitusta tarjoaa 66-paikkainen hotelli Sever. Taajamassa on ravintola, kaksi kahvilaa ja ruokaloita.
Aiheesta muualla

Vojatšun kunnan sivusto (venäjäksi)
Vojatšu Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| n k Karjalan tasavallan kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Aunus  Belomorsk  Karhumäki  Kemi  Kontupohja  Kostamus  Lahdenpohja  Petroskoi  Pitkäranta  Puudosi  Segeža  Sortavala  Suojärvi  |  |
| Taajamat |  Helylä  Louhi  Mujejärvi  Pinduinen  Poventsa  Prääsä  Pääjärvi  Tšuuppa  Uhtua  Vojatšu  Värtsilä  |  |
Itä-Karjalan entiset kunnat ja kaupungit
Vähäjoki (Turku)

| Vähäjoki  Paattistenjoki |
| --- | --- |
 Vähäjokea Maarian sillan alapuolella Koroisissa.
Laskupaikka:  Aurajoki, Koroinen
Maat:  Suomi
Pituus:  27 km
Valuma-alue:  105,86 km²
Vähäjoki (joskus ruots. Lillån), yläjuoksulla Paattistenjoki (ruots. Patis å), on joki Turussa. Joki saa alkunsa Turun Paattisilta ja laskee Aurajokeen Koroistenniemen luona.
Joki virtaa alajuoksullaan Maarian kaupunginosassa, ja sen varrelle on padottu vedenottoa varten 74 hehtaarin Maarian allas, joka on myös Aurajoen vesistöalueen toiseksi suurin järvi.
Vähäjoen valuma-alueen pinta-ala 105,86 km². Joen vedenlaatu on pääosin samanlainen kuin Aurajoen ja vedenlaatua tutkitaan säännöllisin väliajoin. Joen vedenlaatu on viime vuosina ollut pääosin tyydyttävää tai välttävää.  Vähäjoen sivu-uomia ovat Topinoja ja Piipanoja.
Koroistenniemen muinainen linnake ja piispanistuin rakennettiin juuri Aurajoen ja Vähäjoen risteyskohtaan. Nykyisin paikalla on raunioita sekä valkoinen risti muistomerkkinä paikalla sijainneesta kirkosta.
Vulkanus (planeetta)

Hypoteettinen planeetta Vulkanus litografisessa kartassa vuodelta 1846.
Vulkanus oli hypoteettinen planeetta, jonka olemassaolo pääteltiin epäsuorasti 1800-luvun alussa Merkuriuksen rataliikkeen omituisuuksien takia. Nimensä tämä oletettu planeetta sai roomalaisten tulen­jumala Vulkanuksen mukaan. Albert Einsteinin yleinen suhteellisuusteoria selitti Merkuriuksen liikkeet ilman Vulkanusta, ja myöhempi tutkimus on osoittanut, ettei Merkuriuksen radan sisä­puolella voi olla planeettaa.
Etsintä

Vulkanuksen etsintä sai alkunsa, kun Pariisin observatorion johtaja Urbain Le Verrier totesi laskemalla, että Merkuriuksen radan aikojen kuluessa havaittu perihelikiertymä vuosisataa kohti oli noin 43 kaari­sekuntia suurempi kuin minkä tunnettujen planeettojen gravitaatiovoimat olisivat Newtonin lakien mukaan aiheuttaneet.

Selitykseksi poikkeamalle hän esitti, että Merkuriuksen ja Auringon välissä olisi vielä yksi planeetta. Samaan tapaan hän itse oli Uranuksen liikkeitä tutkimalla ja lasku­toimitusten avulla päätellyt Neptunuksen olemassaolon, ennen kuin se oli löydetty.
Koska tämä oletettu planeetta olisi ollut niin lähellä Aurinkoa, se olisi käytännössä ollut nähtävissä vain täydellisen auringon­pimennyksen aikana. Aina sellaisen sattuessa joukko tähti­tieteilijöitä yrittikin etsiä sitä. Ensimmäisenä sen väitti löytäneensä eräs ranskalainen amatööri­tähti­tieteilijä omatekoisella kaukoputkellaan, ja myöhemmin väitettyjä havaintoja saatiin lisää. Toden­näköisemmin nämä havainnot kuitenkin aiheutuivat joko eri­laisista Maan ilmakehän ilmiöistä tai kyseessä olivat kaukaiset tähdet, jotka vain sattuivat olemaan Maasta katsottuna samalla suunnalla.
Yleinen suhteellisuusteoria

Vulkanuksen etsintäyritykset päättyivät vasta, kun Einstein oli esittänyt yleisen suhteellisuus­teorian.
Nykyaika

Myöhemminkin jotkut tähti­tieteilijät ovat kuitenkin väittäneet löytäneensä sen. Yksi heistä oli yhdysvaltalainen Henry C. Courten, joka tutki vuoden 1970 auringon­pimennyksestä otettuja valokuvia.lähde tarkemmin? Hän päätteli, että kuvista ainakin seitsemässä esiintyvät kohteet olivat todellisia ja että kyseessä olisi Merkuriuksen radan sisäpuolella, 0,1 tähti­tieteellisen yksikön etäisyydellä Auringosta oleva pikkuplaneetta. Sen läpimitaksi hän arvioi vähintään 130 ja enintään 800 kilometriä. Sellaista ei kuitenkaan ole myöhemmin kyetty havaitsemaan. Mikäli kyseessä oli jokin todellinen kohde, kyseessä saattaa olla hetkellisesti lähelle Aurinkoa tullut, ennestään tuntematon komeetta tai pieni asteroidi, joka läpimitta tuskin ylittää 60 kilometriä.lähde?
Kari Vähäkylä

Kari Vähäkylä (s. 20. elokuuta 1945 Halikko) on suomalainen ampumahiihtäjä.
Vähäkylä sijoittui vuoden 1970 MM-kilpailujen viestissä neljänneksi ja 20 kilometrillä kahdeksanneksi. Hän voitti Suomen-mestaruuden viestissä vuonna 1969; Turun Urheiluliiton mestarimiehistöön kuului myös hänen isoveljensä, olympiaedustaja ja viestin MM-mitalisti Kalevi Vähäkylä.
Kalevi Vähäkylä

| Kalevi Vähäkylä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1940 (ikä 84) Salo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  ampumahiihto
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Zakopane 1969 | 4 × 7,5 km |  |
Kalevi Juhani Vähäkylä (s. 25. kesäkuuta 1940 Salo) on suomalainen ampumahiihtäjä.
”Kalle” Vähäkylä sijoittui Grenoblen 1968 talviolympialaisten ampumahiihtokilpailuissa viidenneksi viestissä, jossa hän hiihti kolmannen osuuden, ja yhdeksänneksi henkilökohtaisella matkalla. Maailmanmestaruuskilpailuihin hän osallistui neljä kertaa: vuonna 1967 hän oli viestissä viides ja henkilökohtaisella matkalla 31:s, vuonna 1969 hän sai viestissä pronssia ja vuosina 1970 ja 1971 hän sijoittui viestissä neljänneksi. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti viestissä vuonna 1968. Suomen mestaruuden hän voitti 20 kilometrillä vuosina 1969 ja 1970 sekä viestissä vuonna 1969. Vuonna 1971 hän sijoittui Sapporon talviolympialaisten esikisojen 20 kilometrillä kahdeksanneksi mutta ei tullut enää seuraavana vuonna valituksi olympiajoukkueeseen.
Kalevi Vähäkylän veli Kari Vähäkylä edusti Suomea ampumahiihdon MM-kilpailuissa vuosina 1970 ja 1971.
Vårt Land (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Vårt Land oli Helsingissä vuosina 1897–1899 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Victor Pettersonin kirjapainon julkaisema Vårt Land oli Suomen ruotsinkieliselle rahvaalle suunnattu kristillis-siveellinen valistuslehti. Se kiinnitti huomiota myös rannikkoväestöä kiinnostavaan merenkulkuun. Kahdesti viikossa ilmestynyt lehti joutui kilpailemaan muun muassa Aftonpostenin ja Nya Pressenin viikkopainoksen kanssa. Se lopetettiin kannattamattomana heinäkuussa 1899. Päätoimittajana työskenteli Pehr Hjalmar Olsson.
Aiheesta muualla

Vårt Land Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
Voittamaton Herkules

| Voittamaton Herkules> Le Fatiche di Ercole |
| --- | --- |
 Elokuvan yhdysvaltalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Pietro Francisci
Käsikirjoittaja:  Ennio De Concini, Pietro Francisci
Tuottaja:  Frederico Teti
Säveltäjä:  Enzo Masetti
Kuvaaja:  Mario Bava
Leikkaaja:  Mario Serandrei
Tuotantosuunnittelija:  Flavio Mogherini
Pukusuunnittelija:  Giulio Coltellacci
Lavastaja:  Flavio Mogherini
Pääosat:  Steve Reeves, Sylva Koscina
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Oscar Film, Galatea Film
Levittäjä:  Lux Film
Ensi-ilta:  20. helmikuuta 1958
Kesto:  102 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  887 500 000 liiraa (Italia) 5 000 000 dollaria (Yhdysvallat)
Seuraaja:  Herkules ja Lyydian kuningatar
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Voittamattoman Herkuleen ensi-ilta Bostonissa.
Voittamaton Herkules (ital. Le Fatiche di Ercole) on vuonna 1958 julkaistu Pietro Franciscin ohjaama italialainen seikkailuelokuva. Sen päähenkilö on antiikin Kreikan mytologian sankari Herkules (kreikaksi Herakles), jota esittää amerikkalainen kehonrakentaja Steve Reeves. Elokuva perustuu löyhästi Apollonios Rhodoslaisen kirjoittamaan runoelmaan argonauttien retkestä. Valtavan yleisömenestyksen Italiassa, muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa saanut elokuva aloitti ”peplumelokuvien” sarjan. Reevesin jälkeen monet muutkin kehonrakentajat siirtyivät näyttelemään italialaisiin elokuviin mytologian sankareita.
Juoni

Elokuvan juoni perustuu löyhästi Apollonios Rhodoslaisen 200-luvulla eaa. kirjoittamaan runoelmaan argonauttien retkestä. Herkules kutsutaan Thessalian Iolkosiin opettamaan paikallisen kuninkaan Peliaan pojalle Iphitukselle sotataitoa. Matkalla hän törmää kuninkaan tyttäreen Ioleen ja rakastuu tähän. Nemean leijona tappaa Herkuleen huostaan uskotun Iphituksen. Rakastunut ja Iphituksen kuolemaa katuva Herkules luopuu kuolemattomuudestaan, surmaa Kreetan härän ja tutustuu Iasoniin.
Oikea kruununperijä Iason lähetetään Herkuleen ja argonauttien kanssa noutamaan kultaista taljaa kaukaisesta Kolkhiista. Matkalla he vierailevat Lemnosin saarella, jossa he kohtaavat amatsonien kuningattaren Antean. Kolkhiissa argonautit torjuvat apinamiesten hyökkäyksen ja kukistavat kultaista taljaa vartioivan lohikäärmeen.
Herkules ja argonautit palaavat kultainen talja mukanaan Iolkosiin, jossa ilkeä tyranni on anastanut valtaistuimen. Herkules kukistaa tämän sotilaat haudaten heidät Raamatun Simsonin tavoin romahduttamansa palatsin alle. Iasonista tulee kuningas ja Herkules lähtee Iolen kanssa etsimään yhteistä onnea.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve Reeves  | … |  Herkules   |
|  Sylva Koscina  | … |  Iole   |
|  Fabrizio Mioni  | … |  Iason   |
|  Ivo Garrani  | … |  Pelia   |
|  Arturo Dominici  | … |  Eurystheus   |
|  Mimmo Palmara  | … |  Iphitus   |
|  Lydia Alfonsi  | … |  sibylla   |
|  Gina Rovere  | … |  amatsoni   |
|  Luciana Paluzzi  | … |  palvelijatar   |
|  Gino Mattera  | … |  Orfeus   |
|  Gabriele Antonini  | … |  Odysseus   |
|  Gian Paolo Rosmino  | … |  Kheiron   |
|  Andrea Fantasia  | … |  Laertes   |
|  Aldo Fiorelli  | … |  Argo   |
|  Aldo Pini  | … |  Tiphys   |
|  Willy Colombini  | … |  Polydeukes   |
|  Fulvio Carrara  | … |  Kastor   |
|  Guido Martufi  | … |  Iphitus lapsena   |
|  Paola Quattrini  | … |  Iole lapsena   |
|  Lilly Granado  | … |     |
|  Afro Poli  | … |     |
|  Romano Barbieri  | … |     |
|  Augusto Belardelli  | … |     |
|  Gianna Maria Canale  | … |  Antea   |
|  Spartaco Nale  | … |     |
Tuotanto

Voittamaton Herkules on kuvattu Eastmancolor- ja ranskalaista Dyaliscope-laajakangasjärjestelmää käyttäen Tor Caldaran luonnonsuojelualueella, Anzion hiekkarannoilla sekä Rooman Titanus-studioilla ja EUR:in esikaupungissa. Etupäässä Välimeren maisemiin sijoittuvan elokuvan lavastus on melko yksinkertainen moniin muihin lajityypin elokuviin verrattuna. Valaistuksesta ja erikoistehosteista vastasi myöhemmin kauhuelokuvia ohjannut Mario Bava. Musiikin on säveltänyt Enzo Masetti.
Tyyli ja teemat

Alkuperäisestä italiankielisestä nimestään (”Herkuleen urotyöt”) huolimatta elokuva keskittyy seikkailuelokuvaan paremmin sopivaan argonauttien tarinaan ja tulkitsee varsin vapaasti kreikkalaista mytologiaa. Mr. Universe -kilpailujen voittaja Steve Reeves ei ole taitava näyttelijä, mutta sopii karismaltaan ja ulkoisilta avuiltaan erinomaisesti legendaarisen voimamiehen rooliin. Korostetun ruumiillisuuden ja maskuliinisuuden vastapainona toimii sankarin pyrkimys inhimillisyyteen sekä rakkaustarina jugoslavialaissyntyisen Sylva Koscinan esittämän Iolen kanssa.
Vastaanotto ja vaikutus

Elokuva oli valtava kaupallinen menestys Italiassa ja muualla Euroopassa sekä Pohjois-Amerikassa. Italiassa sen tuotto oli lähes 900 miljoonaa liiraa, ja elokuvaliput maksoivat 600–1 000 liiraa kappale. Amerikkalainen tuottaja Joseph E. Levine osti elokuvan oikeudet 120 000 dollarilla. Hän käytti miljoonan sen mainostamiseen, mutta sai sijoituksensa viisinkertaisesti takaisin. Yhdysvalloissa elokuvan näki noin 24 miljoonaa katsojaa yli 11 000 teatterissa ja sen kokonaistuotto oli 18 miljoonaa dollaria. Franciscin, Reevesin ja Levinen menestystä jatkoi seuraavana vuonna julkaistu jatko-osa Herkules ja Lyydian kuningatar, jota on pidetty edeltäjäänsä parempana.
Voittamaton Herkules aloitti lähes kahdensadan peplum-elokuvan sarjan, joka jatkui vuoteen 1964 saakka, jolloin lajityypin korvasi italialainen spagettiwestern. Menestyksekkään näyttelijänuran tehneen Steve Reevesin esimerkkiä seurasi joukko muskelimiehiä kuten Reg Park, Gordon Scott, Brad Harris, Dan Vadis, Alan Steel ja Kirk Morris, joiden esittämistä päähenkilöistä käytettiin vaihtelevasti nimiä Herkules, Goljat, Ursus, Simson tai Maciste. Reevesin esittämä Herkules jäljittelijöineen levitti uudenlaista maskuliinista mieskuvaa, herätti kiinnostusta kehonrakennusta kohtaan ja vaikutti homoseksuaalien alakulttuurien esteettisiin käsityksiin.
Aiheesta muualla

Voittamaton Herkules Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Voittamaton Herkules Elonet.
Vladimír Vůjtek

| Vladimír Vůjtek> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. helmikuuta 1972 (ikä 52) Ostrava, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1988–2007
Seurat:  HC Vítkovice (ČSHL/ČEL) Tri-City Americans (WHL) Montreal Canadiens (NHL) Edmonton Oilers (NHL) Cape Breton Oilers (AHL) Ässät (SML) Tampa Bay Lightning (NHL) Atlanta Thrashers (NHL) HC Sparta Praha (ČEL) HPK (SML) Pittsburgh Penguins (NHL)
NHL-varaus:  73. varaus, 1991 Montreal Canadiens
Vladimír Vůjtek (s. 17. helmikuuta 1972 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut NHL:ssä sekä Suomen, Venäjän ja Sveitsin sarjoissa. Pelipaikaltaan hän oli useimmiten oikea laitahyökkääjä. Vůjtekin isä on myös entinen jääkiekkoilija ja valmentaja Vladimír Vůjtek (vanhempi).
NHL-ura

Vůjtek lähti kotimaastaan Amerikkaan kesken pelikauden 1990–1991 ja pelasi aluksi WHL-liigassa. Vuonna 1991 NHL-seura Montreal Canadiens varasi hänet varaustilaisuuden neljännellä kierroksella, mutta seuraavalla kaudella Vůjtek pelasi Montrealissa vain kaksi NHL-ottelua. Vuodet 1992–1994 hän edusti Edmonton Oilersia. Kolmen Euroopassa viettämänsä vuoden ja hyvien maajoukkue-esitystensä jälkeen hän palasi kaudeksi 1997–1998 NHL:ään Tampa Bay Lightningin joukkueeseen, jossa hän ei menestynyt odotetunlaisesti. Hän yritti jatkaa NHL-uraansa vielä kaudella 1999–2000 Atlanta Thrashersin ja kaudella 2002–2003 Pittsburgh Penguinsin riveissä, mutta molemmilla kerroilla hän pääsi pelaamaan vain muutamassa ottelussa.
Ura Euroopan sarjoissa

SM-liigassa Vůjtek edusti Porin Ässiä kaudella 1996–1997 ja Hämeenlinnan Pallokerhoa kausilla 2001–2002 ja 2003–2004. Vuonna 2002 hän voitti HPK:n riveissä SM-pronssia ja hänet valittiin liigan tähdistökentälliseen. Jälkimmäisellä HPK-kaudella hän ei pärjännyt niin hyvin kuin aikaisemmin ja jätti seuran kesken kauden pelattuaan liigassa 30 runkosarjaottelua. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa kaikkiaan 125 ottelua ja teki niissä tehot 55+86=141. Vůjtek pelasi myös Sveitsin ja Venäjän sarjoissa. Hänet tunnettiin taitavana mailankäsittelijänä ja tehokkaana pistemiehenä.
Ura maajoukkueessa

Vůjtek on pelannut myös Tšekin maajoukkueessa. Hän saavutti vuoden 1997 MM-kisoissa pronssia ja oli kisojen paras maalintekijä sekä tähdistökentällisen hyökkääjä.
Vykintas

| Vykintas |
| --- | --- |
 Vykintas kuvattuna Alexander Guagninin kronikoissa.
Žemaitijan ruhtinas
Henkilötiedot
Syntynyt: ei tiedossa
Kuollut: 1253
Vykintas oli Žemaitijan ruhtinas ja Liettuan suuriruhtinaskunnan perustaneen Mindaugasin kilpailija. Vykintas oli liettualaisten johtaja Saulen taistelussa, jonka seurauksena Kalparitaristo heikkeni merkittävästi ja joutui sulautumaan osaksi Saksalaista ritarikuntaa.
Žemaitijan ruhtinaana

Ensimmäiset maininnat Vykintasista ovat vuodelta 1236 käydyn Saulen taistelun ajoilta. Riian maaherra Volkwin johti saksalaisia ja heidän pihkovalaisia liittolaisiaan ristiretkelle Žemaitijaan vuoden 1236 syksyllä ja he kohtasivat Vykintasin johtamat žemaitijalaiset 22. syyskuuta 1236. Mahdollisesti Šiauliain lähellä käydyssa taistelussa Volkwin ja 48 kalparitaria saivat surmansa ja žemaitijalaiset saivat merkittävän voiton. Liivinmaan riimikronikan mukaan Mindaugas oli vuoteen 1238 mennessä yhdistänyt liettualaiset maat ja Vykintas oli näin siis tämän alainen. Vuonna 1248 Vykintas oli yhdessä Tautvylasin ja Edivydasin kanssa Mindaugasin määräämällä Smolenskin valtausretkellä, joka päättyi liettualaisten tappioon. Mindaugas karkotti tappion kärsineet ruhtinaat Liettuasta vuonna 1249 ja Vykintas pakeni Volynian hallitsija Danielin luokse.
Tämän jälkeen sotaretkelle osallistuneiden kesken solmittiin Mindaugasin vastainen liitto, johon osallistuivat myös Saksalainen ritarikunta, sekä Galitsian ja Volynian hallitsijat. Vykintas sai puolelleen osan jotvingialaisista ja žemaitijalaisista. Mindaugas kuitenkin torjui Tautvylasin johtaman hyökkäyksen hyökkäyksen Vorkutan linnaa vastaan vuonna 1251. Vykintas kukistettiin ja ilmeisesti surmattiin vuonna 1253.
Vykintasin muistomerkki Tveraissa.