stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kevyen prikaatin hyökkäys
Jälkimaine

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ”Eespäin! Kevyt prikaati!” Säikkyikö yksikään mies? Ei, vaikka jokainen ties: heidät erehdys vaati käymään kuoleman rataa: heistä se yhtä lie, heille määrätty tie, vaikka se hengen vie. Suoraan Kuoleman Laaksoon ratsasti kuussataa. | ” |
– Alfred Tennyson: ”Kevyen prikaatin hyökkäys” (suom. Yrjö Jylhä)
Hyökkäys tuli kuuluisaksi Alfred Tennysonin kirjoittamasta runosta ”Kevyen prikaatin hyökkäys”, joka julkaistiin vuonna 1855. Tennyson ylisti prikaatin miesten rohkeutta ja sankaruutta, sillä he olivat käskyä noudattaen hyökänneet vihollisen vahvaa asemaa vastaan, vaikka tiesivät selviämismahdollisuuksien olevan heikot.
Myöhemmin kevyen prikaatin hyökkäyksestä on kirjoitettu paljon ja tehty useita elokuvia. Tunnetuimmat elokuvasovitukset ovat 1936 valmistunut Ne 600 urhoollista sekä vuonna 1968 valmistunut samanniminen elokuva. Tapahtumasta kertoo myös Iron Maiden -yhtyeen kappale ”The Trooper”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kevyen prikaatin hyökkäys Wikimedia Commonsissa
Kaavio hyökkäyksen etenemisestä.
Kimmo Ojaniemi

Kimmo Ojaniemi (s. 7. heinäkuuta 1957) on suomalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja valokuvaaja.
Dominikaanit Turussa, 2005
Gaian Silmä, 1998
Tiedon pyramidi, 1996, Turku.
Henkilöhistoria

Ojaniemi opiskeli Turun piirustuskoulussa 1983–1987. Ensimmäisen kerran hänen teoksiaan nähtiin kuitenkin  näyttelyssä jo vuonna 1973. Hän on pitänyt kymmeniä yksityisnäyttelyitä ja osallistunut yli sataan yhteisnäyttelyyn enimmäkseen Suomessa mutta myös ulkomailla. Teoksia on lukuisissa museoiden, liikelaitosten ja yksityisten keräilijöiden kokoelmissa. Ojaniemi on saanut useita valtion ja säätiöiden jakamia apurahoja ja valtionpalkinnon 1992. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2020 alusta.
Taiteellinen tuotanto

Kiinnostus mytologioihin ja historiantuntemus näkyvät teoksissa. Erityisenä kiinnostuksen kohteena on ollut maapallo ja Gaia, Äiti Maa. Ojaniemi on tehnyt myös ympäristötaideteoksia, joilla hän on halunnut kohdistaa huomion ihmisen ja luonnon välisten suhteiden tarkasteluun. Näistä hyvä esimerkki on Turussa Myllytunnelissa Gaian Silmä –taideteos, siinä kallion seinämään asetettu sininen silmä tarkkailee tunnelia pitkin ajavia autoja ja muita kulkijoita.
Valtaosa Ojaniemen tuotannosta on kolmiulotteista: koneveistoksia, puuveistoksia, installaatioita, rakennelmia ja reliefejä. Kaksiulotteisuus on myös ollut koko ajan läsnä maalauksissa, piirustuksissa ja viime aikoina yhä enemmän myös valokuvissa.
Julkisia teoksia

Dominikaanit Turussa, Turku (2005)
Piste, Varjomies ja Pilkku, TietoEnator, Helsinki (2000)
Toinen Hirvi, Huittinen (2000)
Gaian Silmä, Turku (1998)
Tiedon pyramidi, Turku (1996)
Kävelevä ihminen, Seinäjoki (1991)
Sormet Pelissä, Turun Piirustuskoulu, Turku (1986)
Lintuvaara

| Lintuvaara> Fågelberga |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Lintuvaara korostettuna.  Espoon kaupunginosat
Kaupunki:  Espoo
Suuralue:  Suur-Leppävaara
Kaupunginosa nro:  50
Pinta-ala:  4,8 km² 
Väkiluku:  10 554 (31.12.2023)
Osa-alueet:  Helmipöllönmäki, Lintukorpi, Lintulaakso, Lintumetsä, Mäkkylänmetsä, Painiitty, Uusmäki
Postinumero(t):  02660
Lähialueet:  Karakallio, Leppävaara, Helsingin Konala, Vantaan Hämevaara
Lintuvaara (ruots. Fågelberga) on pientalovaltainen kaupunginosa Espoossa, osana Suur-Leppävaaraa. Se ulottuu Kehä I:ltä Helsingin ja Vantaan rajalle asti: naapurialueita ovat Helsingin puolella Konala ja Vantaalla Hämevaara. Postinumero on 02660 (paitsi Uusmäessä 02680).
Lintuvaaran keskeisen osan kadut muodostavat melko säännöllisen ruutukaavan. Sen pohjois-eteläsuuntaiset kokoojakadut ovat Lintuvaarantie, joka alkaa Turuntieltä läheltä Leppävaaran asemaa ja jatkuu Lintuvaaran pohjoisosaan asti nimellä Pohjoinen Lintuvaarantie, sekä Hämeenkyläntie, joka nimensä mukaisesti jatkuu Vantaan puolelle Hämeenkylään saakka. Muut kadut ovat pääasiassa näiden lyhyehköjä poikkikatuja, joista suurin osa on nimetty lintujen mukaan (esim. Sinirinnantie, Punatulkuntie, Lintuparventie, Tikankolo ja Tiklinkuja).
Alue on Leppävaaraan rajautuvaa pientä lounaisosaa ja Painiityn osia lukuun ottamatta pitkälti pientalovaltainen. Rakennuskannassa on runsaasti 1940- ja 1950-luvuilla rakennettuja niin sanottuja rintamamiestaloja, mutta paljon myös 2000-luvulla rakennettuja omakotitaloja.
Lintuvaarassa kulkevia bussilinjoja ovat seutulinjat 522B Viikatetieltä Leppävaaraan ja 522 Vantaanlaaksosta Leppävaaraan, 231N Elielinaukiolle sekä Espoon sisäiset linjat 202 ja 203. Leppävaaran rautatieasemalle, jossa pysähtyvät sekä lähi- että InterCity-junat, on matkaa pari kilometriä.
Nimi

Lintuvaara on saanut nimensä läheisen Leppävaaran alueen nimen mukaisesti, minkä lisäksi alueella on ollut lintuaiheista nimistö jo ennen alueniemä. Lintuaiheisten paikannimien taustalla on 1900-luvun alussa perustetun Harakan torpan ja työläisyhdyskunnan nimi. Lintuvaara – Fågelberga on nimenä syntynyt 1900-luvun alkupuolella rantaradan valmistumisen ja sitä seuranneen asutuksen leviämisen myötä.
Historia

Nykyisen Lintu­vaaran alueella sijaitsi aikoinaan Bergansin tilaan kuulunut Harakan torppa. Sen alueita alettiin palstoittaa asutustonteiksi Kössi Koskisen laatiman suunnitelman mukaan vuonna 1907, muutamaa vuotta sen jälkeen kun Leppävaaran kautta kulkeva rantarata oli valmistunut. Torpan mukaan asuntoalue sai myös nimen Harakka, mutta se laajeni pian myös muiden läheisten tilojen alueelle.  Alueella asui pää­asiassa työläisiä mutta myös muutamia kuuluisia taiteilijoita kuten Kasimir Leino ja Katri Vala.
Alueen teiden niminä oli aikoinaan muun muassa Huvila­tie, Mäki­tie ja Laakso­tie. Koska saman­nimisiä teitä oli Espoossa muuallakin, kunnan tielautakunta ehdotti vuonna 1957 alueelle lintu­aiheisia nimiä, jotka pian otettiinkin käyttöön ja ovat suurimmaksi osaksi edelleen käytössä. Samoihin aikoihin lääninhallitus muutti myös Espoon kunnanvaltuuston toivomuksesta Harakan rakennussuunnitelma-alueen nimen Lintuvaaraksi.
2000-luvun alulla Puolustusvoimat suunnitteli Lintuvaaran kallioon rakennettavaksi sotilasläänin esikuntaluolaa, mutta hanke kaatui valtuuston vastustukseen.
Väestö

Työikäisten väestöosuus on Lintuvaaran ja Leppävaaran käsittävällä Kanta-Leppävaaran alueella keskiarvoa suurempi. Työikäisiä alueella oli vuonna 2022 lähes 70 prosenttia. Työvoimaosuus eli työvoimaan kuuluvien osuus työikäisistä on korkea (yli 72 %). Alueen tulotaso on suhteellisesti matala.
Vieraskielisiä on Kanta-Leppävaaran alueella Espoon suhteellisessa vertailussa toiseksi eniten. Asukkaista vieraskielisiä oli vuonna 2022 yli 26 prosenttia. Alueella on suhteellisesti vähän ruotsia äidinkielenään puhuvia (3,0 %).
Yksinasuvien osuus on Kanta-Leppävaaran alueella suhteellisen suuri (yli 22 %). 1–2 huoneen asuntojen osuus on alueella koko Espoon osuutta suurempi ja perheväestön osuus koko Espoon osuutta pienempi. Vuokra-asuntojen osuus on alueella yli 45 prosenttia.
Kanta-Leppävaaran väestö on terveempää kuin koko Espoossa. Ikävakioitu sairastavuusindeksi on Leppävaarassa koko Espoon indeksilukua pienempi.
Väestö > Väkiluvun kehitys

| Lintuvaaran väestönkehitys 1975–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 3 090 | 3 090 |
| 1980 | 1980 |    | 2 876 | 2 876 |
| 1985 | 1985 |    | 2 902 | 2 902 |
| 1990 | 1990 |    | 2 839 | 2 839 |
| 1995 | 1995 |    | 4 075 | 4 075 |
| 2000 | 2000 |    | 6 054 | 6 054 |
| 2005 | 2005 |    | 6 492 | 6 492 |
| 2010 | 2010 |    | 6 855 | 6 855 |
| 2015 | 2015 |    | 8 568 | 8 568 |
| 2020 | 2020 |    | 9 977 | 9 977 |
Lähde: Helsingin seudun avoimet tilastotietokannat.
Palvelut

Alueella sijaitsevia lähipalveluita ovat palvelutalo/vanhainkoti, kukkakauppa, kampaamo, lähikauppa (Alepa, valmistui 2009), ravintola ja kahvila. Palvelullisesti alue nojaa kuitenkin vahvasti Leppävaaran kattaviin kaupallisiin ja julkisiin palveluihin. Lintuvaaran läheisyydessä Leppävaaran puolella sijaitsee Leppävaaran urheilupuisto, johon kuuluu mm. yleisurheilustadion, kaksi tekonurmikenttää, skeittipuisto, tenniskenttiä ja valaistu kuntorata. Myös Leppävaaran uimahalli ja maauimala sijaitsevat alueen läheisyydessä.
Kouluja Lintuvaarassa on kolme: Lintulaakson koulu (alakoulu), Lintumetsän koulu (yläkoulu) ja Lintuvaaran koulu (alakoulu). Lähin lukio on Leppävaaran lukio Veräjäpellonkadulla.
Lintulaakson koulu on luokka-asteiden 0-6 alakoulu.
Lintumetsän koulu on luokka-asteiden 7-9 yläkoulu.
Osa-alueet > Painiitty

Painiitty on Lintuvaaran itäosissa lähellä Helsingin rajaa sijaitseva asuinalue. Alue säilyi pitkään rakentamattomana, vaikka Rakennusosakeyhtiö Hartela ostikin Painiityn maa-alueet jo vuonna 1988. Alueen asemakaava hyväksyttiin vuonna 2008.  Painiityn rakentaminen alkoi vuonna 2010 ja alueelle on rakennettu pien- ja kerrostaloja. Painiityn päiväkoti valmistui vuonna 2015. Alueella on hyvät ulkoilumahdollisuudet ja alueen keskellä olevassa puistossa on leikkipaikka, koripallokenttä ja kuntoilulaitteet. Painiityn katuverkon rungon muodostaa läpikulkeva Painiityntie, jota pitkin kulkee runkolinja 520 ja Espoon sisäinen bussilinja 203.
Sulo Salo (poliitikko)

Sulo Salo (13. toukokuuta 1887 Hauho – 2. lokakuuta 1955 Puolanka) oli suomalainen kansanedustaja, pienviljelijä ja kunnallisneuvos.
Sulo Salo valittiin Maalaisliiton kansanedustajaksi Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosiksi 1922–1929 ja 1930–1939 sekä Oulun läänin vaalipiiristä vuosiksi 1939–1950. Hänet vapautettiin edustajantoimesta 31. lokakuuta 1950 sairauden takia, ja seuraajaksi nousi Eemil Pääkkönen. Salo oli presidentin valitsijamies 1937, 1940 ja 1943. Hän toimi myös Puolangan kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1948.
Emil Schybergson

Emil Schybergson
Ernst Emil Schybergson (6. tammikuuta 1856 Turku – 7. maaliskuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) poliitikko.
Emil Schybergsonin isä oli turkulainen oikeusneuvosmies Arvid Magnus Schybergson. Schybergson kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1872 ja valmistui filosofian maisteriksi 1877, lakitieteen kandidaatiksi 1880 ja varatuomariksi 1887. Hän työskenteli Suomen Pankin eri konttoreissa ja 1890–1896 Helsingin maistraatin oikeusneuvosmiehenä. Schybergson siirtyi kuitenkin asteittain liike-elämän puolelle noustessaan Helsingin Kansanpankin puheenjohtajaksi 1893; kun Kansanpankin seuraajaksi perustettiin liikepankki Privatbanken i Helsingfors vuonna 1896, hänestä tuli sen täysipäiväinen toimitusjohtaja.
Schybergson oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli valtiopäivillä porvarissäädyssä Tammisaaren edustaja 1885 ja 1888 ja Helsingin edustaja 1894, 1897, 1899, 1900 ja 1905–1906.
Ruotsalaisen puolueen muiden poliitikkojen tavoin hän kannatti sortovuosien aikana perustuslaillista vastarintaa ja kuului lähetystöön, joka kävi valittamassa keisarille Helsingissä 1902 tapahtuneesta kasakoiden riehumisesta. Kesällä 1904 Schybergson karkotettiin mielipiteidensä vuoksi Nižni Novgorodiin, josta hän kuitenkin sai jo samana syksyn siirtyä ulkomaille ja seuraavan vuoden alussa palata kotimaahan. Koska Privatbankenille oli sillä välin valittu uusi toimitusjohtaja, Schybergson siirtyi 1906 Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtajaksi, missä tehtävässä jatkoi kuolemaansa asti.
Schybergson oli ahkera yhteiskunnallinen kirjoittaja, hän kirjoitti Finsk Tidskriftiin, ja julkaisi Aftonpostenia. Hän oli useiden lautakuntien ja komiteoiden jäsen. Hän oli RKP:n edustajana eduskunnassa vuosina 1907–1909 ja 1910–1919 ja kuului myös puolueen keskushallitukseen, joskin erosi puolueen eduskuntaryhmästä kahdesti. Schybergson oli useasti eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtajana sekä toisena varapuhemiehenä vuosien 1913 ja 1918 valtiopäivillä. Hän kuului myös eduskunnan lähetystöön, joka lokakuussa 1918 matkusti Saksaan ilmoittamaan Hessenin prinssi Friedrich Karlille Suomen kuninkaanvaalin lopputuloksesta.
Schybergson teki itsemurhan vuonna 1920, kun hänen johtamansa Hypoteekkiyhdistys ajautui konkurssin partaalle ulkomaanvaluutassa otettujen lainojen vuoksi. Syynä tähän oli Suomen markan nopea devalvoituminen ensimmäisen maailmansodan seurauksesta. Ennen maailmansotaa Hypoteekkiyhdistyksen toiminta oli ollut voitollista.
Emil Schybergsonin veljiä olivat kanneviskaali Gustaf Arvid Schybergson ja historioitsija Magnus Gottfrid Schybergson.
Jouko Siikaniemi

Jouko Juhani Siikaniemi (21. heinäkuuta 1915 Hollola – 20. lokakuuta 1988 Hollola) oli suomalainen poliitikko. Siikaniemi toimi Keskustan kansanedustajana vuosina 1970–1975 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Siikaniemi toimi Hollolan kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Siikaniemi toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1968. Siviiliammatiltaan Siikaniemi oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Hollolassa 1942–1975. Siikaniemi kävi keskikoulun ja maamieskoulun. Siikaniemen vanhemmat olivat pankinjohtaja ja kunnallisneuvos Kustaa Edvard Siikaniemi ja Ida Emilia Lehtonen. Siikaniemen puoliso vuodesta 1941 oli Maikki Linnea Mantula. Siikaniemelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1966.
Sylvi Saimo

| Sylvi Saimo |
| --- | --- |
 Sylvi Saimo vuoden 1952 kesäolympialaisissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. marraskuuta 1914 Jaakkima, Karjala
Kuollut: 12. maaliskuuta 2004 (89 vuotta) Laukaa
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  ratamelonta
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ratamelonta. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten ratamelonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | K-1 500 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa |  Kööpenhamina 1950 | K-1 |  |
|  Kultaa |  Kööpenhamina 1950 | K-2 |  |
Sylvi Riitta Saimo (vuoteen 1936 saakka Sikiö, 12. marraskuuta 1914 Jaakkima – 12. maaliskuuta 2004 Laukaa) oli suomalainen meloja ja ensimmäinen olympialaisten kesälajissa kultaa voittanut suomalaisnainen.
Sylvi Saimon vanhemmat olivat maanviljelijä Johannes Sikiö ja emäntä Hilda Hannonen. Hän teki lähes koko ikänsä maataloustöitä ja kävi maamieskoulun 1945 sekä valmistui liikuntaneuvojaksi 1948. Hämeenlinnan keskusvankilan vartijana Saimo toimi 1946–1948, kerho-ohjaajana 1956–1961 ja liikunnanohjaajana useilla kristillisillä nuorisoleireillä. Sodassa hän oli ilmavalvontalottana. Hän oli maanviljelijä kotitilallaan Lievestuoreen Hoholla.
Saimo aloitti kilpaurheilun jo nuorena: hän harrasti suunnistusta, hiihtoa ja yleisurheilua huipputasolla ennen kuin löysi lajikseen melonnan. Hän osallistui melontaan Lontoon olympiakisoissa ja sijoittui kuudenneksi 500 metrin kajakkiyksiköissä ajalla 2.38,4. Kesällä 1950 hän voitti melonnassa maailmanmestaruuden yksikössä ja Greta Grönholmin kanssa kaksikossa Kööpenhaminassa pidetyissä kisoissa.
Saimo voitti 1949 Suomen-mestaruuden yksikössä ajalla 2.26,0 ja kaksikossa Aune Janssonin kanssa ajalla 2.19,8. Seuraavana vuonna hän uusi mestaruutensa yksikössä ajalla 2.30,3 ja voitti kaksikon SM-kultaa Pirkko Ihalaisen kanssa ajalla 2.15,0. Vuoden 1951 PM-kilpailuissa hän voitti Grönholmin kanssa kaksikon mestaruuden.
Helsingin olympiakisoissa 37-vuotiaana Sylvi Saimo voitti kultaa naisten kajakkiyksikköjen 500 metrillä 28. heinäkuuta 1952 (kilpailun tulokset: 1. Sylvi Saimo, Suomi 2.18,4, 2. Gertrude Liebhart, Itävalta 2.18,8 ja 3. Nina Savina, Neuvostoliitto 2.21,6).
Saimoa voidaan pitää eräänlaisena suomalaisen naisurheilun esikuvana ja ikonina. Hänet valittiin Vuoden naisurheilijaksi vuosina 1948, 1950 ja 1952. Hänen jälkeensä seuraava naispuolinen suomalainen kesäolympiakisojen voittaja oli 44 vuotta myöhemmin Heli Rantanen Atlantassa 1996.
Urheilu-uran jälkeen Saimo toimi Keskustan kansanedustajana 1966–1979. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1956, 1962, 1968 ja 1978. Hän osallistui myös aktiivisesti Laukaan kunnallispolitiikkaan.
Mauri Seppä

| Mauri Seppä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Mauri Taisto Heikki Seppä
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1916 Teuva
Kuollut: 8. marraskuuta 2000 (84 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  maanviljelijä
Arvonimi: Maanviljelysneuvos (1979)
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Asema:  Kansanedustaja (1954–1962, 1970–1975)
Vaalipiiri:  Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri Vaasan läänin vaalipiiri
Kotipaikka:  Teuva
Koulutus:  Maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti
Puoliso:  Aino Helena Kärki (1944)
Vanhemmat:  Uuno Seppä Maria Jussila
Mauri Taisto Heikki Seppä (11. maaliskuuta 1916 Teuva – 8. marraskuuta 2000) oli suomalainen maanviljelijä, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Vaasan vaalipiiristä vuosina 1954–1962 ja 1970–1975.
Kansanedustajan tehtävän lisäksi Seppä toimi Teuvalla kunnanvaltuutettuna vuosina 1951–1975, joista vuodet 1972–1975 kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana. Presidentin valitsijamiehenä hän toimi vuosien 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa.
Seppä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1934 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1945. Sepän vanhemmat olivat yliopettaja ja filosofian tohtori Uuno Uljas Seppä ja kansakoulunopettaja Maria Lucina Jussila. Hän oli naimisissa Aino Helena Kärjen kanssa vuodesta 1944 alkaen ja he saivat viisi lasta. Seppä sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1979. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.
Tuure Salo

| Tuure Salo |
| --- | --- |

Suomen oikeusministeri
 Sorsan II hallitus 15.5.1977–1.3.1978  
Edeltäjä:  Kristian Gestrin
Seuraaja:  Paavo Nikula
Kansanedustaja
 20.2.1962–22.3.1970  
Vaalipiiri:  Lapin läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1921 Rovaniemi
Kuollut: 19. huhtikuuta 2006 (85 vuotta) Rovaniemi
Ammatti:  asianajaja toimitusjohtaja kaupunginjohtaja
Tiedot
Puolue:  Liberaalinen Kansanpuolue
Muut puolueet:  Suomen Kansanpuolue (vuoteen 1965)
Koulutus:  ylempi oikeustutkinto (1947) varatuomari (1950)
Tuure Olavi Hermanni Salo (7. helmikuuta 1921 Rovaniemi – 19. huhtikuuta 2006 Rovaniemi) oli suomalainen poliitikko ja virkamies. Salo toimi Rovaniemen pitkäaikaisena kaupunginjohtajana, kansanedustajana sekä ministerinä.
Salo opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1947. Varatuomarin arvo hänelle myönnettiin vuonna 1950. Salo työskenteli asianajajana Helsingissä ja Kemissä 1947–1950, jonka jälkeen hän toimi Rovaniemen säästöpankin toimitusjohtajana vuosina 1950–1963. Rovaniemen kaupunginjohtajaksi Salo valittiin 1963. Hän hoiti tehtävää aina vuoteen 1984 asti.
Eduskuntaan Salo valittiin Lapin läänin vaalipiiristä vuonna 1962. Hän oli Suomen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1962–1965 ja Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1965–1970. Salo oli oikeusministerinä Sorsan II hallituksessa 1977–1978.
Aiheesta muualla

.aspx Tuure Salo Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Lauri Kaijalainen | Rovaniemen kaupunginjohtaja 1963–1984 | Seuraaja: Matti Pelttari |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kristian Gestrin | Suomen oikeusministeri 1977−1978 | Seuraaja: Paavo Nikula |
Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1962–1965 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (13):  Hosia  Hyytiäinen  Juva (1964–1965)  Kaitila  Karvikko  Kyttä (1962–1964)  Leinonen  Linna  Mattila  Ojajärvi  Pakarinen  Salo  Stykki  Tenhiälä 
Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1965–1966 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  Hosia  Hyytiäinen  Kaitila  Karvikko  Kyttä  Leinonen  Linna  Mattila  Ojajärvi  Paavola  Pakarinen  Salo  Stykki  Tenhiälä 
| n k Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1966–1970 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (9):  Aro  Berner  Karvikko  Landström  Leinonen  Paavola  Pesola  Salo  Tenhiälä 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Hotel Transylvania 3: Monsterit matkalla

| Hotel Transylvania 3: Monsterit matkalla> Hotel Transylvania 3: Summer Vacation |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Genndy Tartakovsky
Käsikirjoittaja:   Michael McCullers  Genndy Tartakovsky 
Tuottaja:  Michelle Murdocca
Säveltäjä:  Mark Mothersbaugh
Leikkaaja:  Joyce Arrastia
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Columbia Pictures  Sony Pictures Animation 
Levittäjä:  Columbia Pictures Sony Pictures Releasing InterCom Netflix Sony Pictures Entertainment Sony Pictures Television
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 13. heinäkuuta 2018  Suomi 13. heinäkuuta 2018 
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  65–80 miljoonaa dollaria
Tuotto:  541,5 miljoonaa dollaria
Edeltäjä:  Hotel Transylvania 2
Seuraaja:  Hotel Transylvania: Monsterimania
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hotel Transylvania 3: Monsterit matkalla (engl. Hotel Transylvania 3: Summer Vacation) on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut Genndy Tartakovskyn ohjaama kolmiulotteinen animaatioelokuva.
Näyttelijät > Englanninkielinen versio

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Adam Sandler  | … |  Dracula   |
|  Andy Samberg  | … |  Johnny   |
|  Fran Drescher  | … |  Eunice   |
|  Mel Brooks  | … |  Vlad   |
|  Selena Gomez  | … |  Mavis   |
|  Kathryn Hahn  | … |  Ericka Van Helsing   |
|  David Spade  | … |  Griffin   |
|  Steve Buscemi  | … |  Wayne   |
|  Keegan-Michael Key  | … |  Murray   |
|  Kevin James  | … |  Frank   |
|  Chris Parnell  | … |  Stan the Fishman   |
|  Chrissy Teigen  | … |  Crystal   |
|  Molly Shannon  | … |  Wanda   |
|  Jim Gaffigan  | … |  Van Helsing   |
|  Joe Jonas  | … |  The Kraken   |
|  Genndy Tartakovsky  | … |  Blobby / Baby Blobby    |
Näyttelijät > Suomenkielinen versio

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Griffin   |
|  Armi Toivanen  | … |  Eunice   |
|  Carl-Kristian Rundman  | … |  Kalamies   |
|  Dan Tolppanen  | … |  ITävaltalainen Poika   |
|  Ella Pyhältö  | … |  Kelsey / Crystal / Pikku Lötkö   |
|  Hanna Pakarinen  | … |  Siri   |
|  Ida Purmonen  | … |  Sunny   |
|  Isac Lundén  | … |  Kraken   |
|  Jani Karvinen  | … |  Jeti / Lötkö / Vuohi / Delfiini   |
|  Jarmo Koski  | … |  Van Helsing   |
|  Juhani Rajalin  | … |  Carl / Marty / Kuningas Triton / Aukusti / luuranko   |
|  Jukka Rasila  | … |  Dracula   |
|  Jukka Voutilainen  | … |  Vlad   |
|  Jutta Gustafsberg  | … |  Ginger   |
|  Kari Ketonen  | … |  Wayne   |
|  Katja Aakkula  | … |  Lucy / Wanda   |
|  Krista Kosonen  | … |  kapteeni Ericka   |
|  Marios Kleovoulou  | … |  Chupacabra   |
|  Markus Bäckman  | … |  Frankenstein   |
|  Markus Niemi  | … |  Kana / Tohtori Jekyll / Piirasmies / Kyklooppi / Vihreä Isojalka / Pisu / Lötkökoira / Atlantislainen DJ   |
|  Petrus Kähkönen  | … |  Jonathan   |
|  Saana Norra  | … |  Winnie   |
|  Sanna Stellan  | … |  Noita1 / Noita 2 / Noita 3   |
|  Sasu Moilanen  | … |  Isojalka   |
|  Cristal Snow  | … |  Hydrala / Konduktööri   |
|  Tommi Haapaniemi  | … |  Riiviöt   |
|  Tuomas Uusitalo  | … |  Murray   |
|  Vilppu Uusitalo  | … |  Dennis   |
|  Yasmine Yamajako  | … |  Mavis   |
Aiheesta muualla

Hotel Transylvania 3: Monsterit matkalla Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hotel Transylvania 3: Monsterit matkalla Metacriticissä. (englanniksi)
Hotel Transylvania 3: Monsterit matkalla Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Mikko Sipponen

Mikko (Mickel) Sipponen (2. heinäkuuta 1869 Valkjärvi – 17. toukokuuta 1939 Valkjärvi) oli suomalainen maanviljelijä, liikemies ja maallikkosaarnaaja joka toimi suomalaisen puolueen kansanedustajana ensimmäisissä eduskunnissa.
Sipposen vanhemmat olivat itsellinen Johan Sipponen ja Varpu Martikainen. Hän kävi kansakoulun ja toimi maanviljelijänä Valkjärvellä. Sipponen harjoitti lisäksi kärryjen ja rekien valmistusta, omisti myllyn ja sirkkelisahan sekä toimi metsänvartijana ja maallikkosaarnaajana. Hän oli neljän vuoden ajan Valkjärven kunnan rahastonhoitaja.
Sipponen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän toimi myös Valkjärven kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja Valkjärven kunnallislautakunnan esimiehenä.
Mikko Sipponen oli naimisissa vuodesta 1897 Anni Liskin kanssa.