stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Daniel (futsalpelaaja)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Daniel Ibañes Caetano vuonna 2009. |  Daniel Ibañes Caetano vuonna 2009. |  Daniel Ibañes Caetano vuonna 2009. |  |
Maa:  Espanja
Miesten futsal
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Guatemala 2000 |  |  |
|  Hopeaa | Brasilia 2008 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Venäjä 2001 |  |  |
|  Kultaa | Tšekki 2005 |  |  |
|  Kultaa | Portugali 2007 |  |  |
|  Kultaa | Unkari 2010 |  |  |
Daniel Ibañes Caetano (eli Daniel; s. 6. heinäkuuta 1976 São Paulo, Brasilia) on brasilialaissyntyinen espanjalainen uransa päättänyt futsalpelaaja. Pelipaikaltaan Daniel oli ala eli laitapelaaja. Hän on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 75 kilogrammaa.
Daniel voitti Espanjan futsalmaajoukkueen kanssa MM-kultaa vuonna 2000 Guatemalasta. Hän saavutti myös MM-hopeaa vuonna 2008 Brasiliassa. EM-kilpailut Daniel voitti Espanjan joukkueessa neljästi vuosina 2001, 2005, 2007 ja 2010. Hän lopetti uransa vuonna 2010.
Seuratasolla Daniel edusti vuodet 2002–2010 Inter Movistaria, jonka kanssa hän voitti neljä Espanjan-mestaruutta, kaksi UEFA Futsal Cupia ja neljä Espanjan cupia. Vuodet 1996–2002 hän edusti Caja Segoviaa, jonka kanssa hän voitti kerran Espanjan-mestaruuden, kerran UEFA Futsal Cupin ja kolmesti Espanjan cupin. Hän voitti myös urallaan kolmesti Intercontinental Cupin.
Käännös suomeksi
Damião António Franklin

Damião António Franklin (6. elokuuta 1950 Cabinda – 28. huhtikuuta 2014) oli angolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 28. kesäkuuta 1978 ja nimitettiin Luandan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Faleronen titulaaripiispaksi 29. toukokuuta 1992. Eduardo André Muacan ja Félix del Blanco Prieton avustama Alexandre do Nascimento konsekroi Franklinin piispaksi 12. heinäkuuta 1992.
Franklin sai 23. tammikuuta 2001 nimityksen Luandan arkkipiispaksi. Hänen edeltäjänsä oli eläkkeelle jäänyt Alexandre do Nascimento.
Daniel Aaron

Daniel Aaron
Daniel Baruch Aaron (4. elokuuta 1912 Chicago, Illinois – 30. huhtikuuta 2016 Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kirjallisuustieteilijä. Häntä on pidetty yhtenä Yhdysvaltain tutkimuksen perustajahahmoista.
Aaron syntyi venäjänjuutalaisten maahanmuuttajien pojaksi. Hän aloitti opiskelun Michiganin yliopistossa vuonna 1929. Tuohon aikaan englanninkielisen kirjallisuuden tutkimuksessa keskityttiin pitkälti brittiläiseen kirjallisuuteen, mutta Aaron suuntasi huomionsa yhdysvaltalaiseen kirjallisuuteen. Hän sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon Michiganin yliopistosta vuonna 1933 ja tohtorin arvon Harvardin yliopistosta 1943. Aaron opetti vuosina 1939–1971 Smith Collegessa, jossa hänen opiskelijoihinsa kuului Betty Friedan. Vuosina 1971–1983 hän kuului Harvardin yliopiston henkilökuntaan. Hän oli siellä Victor S. Thomas -professorina.
Aaron osallistui toisen maailmansodan jälkeen Salzburg Global Seminarin varhaiseen toimintaan. Vuonna 1961 hän julkaisi teoksen Writers on the Left, jossa hän käsitteli yhdysvaltalaisten kirjailijoiden osallistumista kommunistiseen poliittiseen toimintaan 1900-luvun alkupuolella. Vuodelta 1973 on The Unwritten War, jossa tarkastellaan Yhdysvaltain sisällissodan kirjallisuutta. Aaron oli mukana perustamassa Library of Americaa vuonna 1979 ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana vuoteen 1985 saakka. Hän oli American Studies Associationin puheenjohtaja vuosina 1971–1973. Hän kuului vuodesta 1973 American Academy of Arts and Sciencesiin ja oli myös Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen. Aaron sai vuonna 2010 Barack Obamalta National Humanities Medalin.
Vuonna 2007 ilmestyi Aaronin omaelämäkerta The Americanist. Aaron kuoli keuhkokuumeen komplikaatioihin 103-vuotiaana. Hän oli naimisissa Janet o.s. Summersin (k. 2003) kanssa ja sai kolme poikaa.
Colgate-Palmolive

| Colgate-Palmolive Company |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Julkinen osakeyhtiö
Osake:  NYSE: CL
ISIN:  US1941621039
Perustettu:  1806
Perustaja:  William Colgate
Toimitusjohtaja:  Ian M. Cook
Kotipaikka:  New York City, New York, Yhdysvallat
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  kuluttajatuotteet
Tuotteet:  puhdistusaineet, henkilökohtaisen hygienian tuotteet, eläinruoat
Liikevaihto:   15,195 miljardia $ (2016)
Liikevoitto:   3,837 miljardia $ (2016)
Nettotulos:   2,441 miljardia $ (2016)
Henkilöstö:  36 700 (2017)
Kotisivu:  www.colgatepalmolive.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Colgate-Palmolive on amerikkalaislähtöinen, nykyisin monikansallinen yhtiö, jonka toimialaa ovat erilaiset kulutushyödykkeet. Yhtiön ydinliiketoimintaa ovat kosmetiikan, kodinhoidon ja henkilökohtaisen hygienian tuotteiden valmistus ja tukkumyynti. Tuotevalikoimaan kuuluu muun muassa suuhygieniaan liittyvät tuotteet, kuten hammastahnat ja -harjat (Colgate ja Elmex), saippuat (Palmolive), erilaiset pesuaineet sekä eläinruoat (Hill’s).
Vuonna 2016 yhtiön liikevaihdosta 49 % tuli kehittyviltä markkinoilta ja 51 % kehittyneiltä markkinoilta.
Historiaa

Vuonna 1806 amerikkalainen saippua- ja kynttiläkauppias William Colgate avasi New Yorkin Dutch Streetin varteen saippua-, tärkki- ja kynttilätehtaan nimeltään "William Colgate & Co". Vuonna 1833 hän sai sydänkohtauksen, mikä pysähdytti yrityksen toiminnan, mutta muutaman vuoden toipumisen jälkeen hän palasi takaisin bisneksen pariin. 1840-luvulla Colgate toi ensimmäisenä markkinoille yksittäiset standardipainoiset saippuapalat. William Colgaten kuoltua vuonna 1857 yhtiö uudelleen organisoitiin ja sen nimestä pudotettiin pois "William". Yhtiön johtoon tuli William Colgaten poika Samuel.
Vuonna 1872 Colgate lanseerasi ensimmäisen hajustetun saippuan nimellä Cashmere Bouquet, ja seuraavana vuonna oli vuorossa Colgate-hammastahna. Vuonna 1896 yhtiö perusti ensimmäisen oman tutkimus- ja tuotekehityslaboratorion, jonka johtoon palkattiin Martin Ittner. William Colgaten toinen poika, James Boorman Colgate, oli Colgate Universityn (entinen Madison University) johtaja.
Milwaukeen Wisconsinissa B.J. Johnson Company valmisti saippuaa pelkästään palmu- ja oliiviöljystä perustajansa B. J. Johnsonin reseptin mukaisesti. Tuote oli niin suosittu, että yhtiö jopa muutti nimensä sen mukaiseksi (Palm-olive). 1900-luvun alkuun tultaessa Palmolive oli maailman eniten myydyin saippua. Myös radio oli valjastettu mukaan markkinoimaan tätä ihmeellistä tuotetta. Vuosina 1927–1931 radiossa pyöri ohjelma Palmolive Hour ja sen jälkeen vuosina 1934–1937 Palmolive Beauty Box. Missourilainen saippuanvalmistaja Peet Brothers yhdistyi Palmoliven kanssa, ja uusi yhtiö sai nimekseen Palmolive-Peet. Vuonna 1928 Palmolive-Peet osti Colgate Companyn, ja yhtiö sai nimekseen Colgate-Palmolive-Peet Company. Vuonna 1953 Peet tiputettiin pois nimestä, ja yhtiö tunnettiin siitä lähtien sen nykyisellä nimellä.
Colgate-Palmoliven pahin kilpailija on jo pitkään ollut toinen amerikkalainen, maailman suurin pesuainevalmistaja Procter & Gamble. Pian 2. maailmansodan jälkeen P&G lanseerasi Tide-tuotemerkin, ja tuhannet kuluttajat vaihtoivat Colgate-Palmoliven tähän uuteen tuotteeseen. Kun P&G keksi lisätä fluoria hammastahnoihinsa, Colgate-Palmolive menetti markkinajohtajuuden myös tällä sektorilla. Molempien yhtiöiden siirtäessä mainosbudjettiaan radio- ja TV-ohjelmien sponsorointiin syntyi aivan uusi ohjelmien genre, jota alettiin kutsua saippuaoopperaksi. Colgate-Palmolive on ollut pienempänä yhteistyökumppanina useissa ohjelmissa sekä pääsponsorina TV-sarjassa Lääkärit.
Vuonna 2006 Colgate luopui liian vähän tuottavista Fab-, Dynamo-, Arctic Power-, ABC-, Cold Power- ja Fresh Start -brändeistään sekä lisensoi Ajax-brändin oikeudet USA:ssa, Kanadassa ja Puerto Ricossa Phoenix Brand LLC:lle ja keskittyi itse paremmin tuottaviin suun, henkilökohtaisen hygienian sekä lemmikkien hoidon tuotteisiin. Vuonna 2006 Colgate ilmoitti myös aikeistaan ostaa Tom's of Maine -yhtiö, joka oli luomuhammastahnojen markkinajohtaja, noin 100 miljoonalla dollarilla. Tom's of Mainen oli perustanut Tom Chappell vuonna 1970.
Nykyään Colgate-Palmolivella on tytäryhtiöitä yli 200 maassa. Pääyhtiön osake noteerataan New Yorkin pörssissä ja intialaisen tytäryhtiön osake Bombayn pörssissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtiön suomenkielinen sivusto
Carlo Alberto dalla Chiesa

Carlo Alberto dalla Chiesa.
Carlo Alberto dalla Chiesa (27. syyskuuta 1920 – 3. syyskuuta 1982) oli Italian karabinieerien kenraaliluutnantti (generale di corpo d'armata) ja apulaiskomentaja. Hän tuli tunnetuksi terrorisminvastaisesta taistelusta 1970-luvulla ja joutui myöhemmin mafian murhaamaksi.
Tausta ja uran alkuvaiheet

Carlo Alberto dalla Chiesa syntyi Saluzzossa perheeseen, jonka perinteitä han jatkoi. Hänen isänsä Romano dalla Chiesa oli karabinieerien kenraali, jonka pojista Carlo Alberton lisäksi myös Romolosta tuli kenraali, kun taas kolmas poika Romeo valitsi pankkiirin uran.
Dalla Chiesa liittyi armeijaan toisen maailmansodan aikana ja taisteli vuonna 1941 aliluutnanttina Jugoslavian rintamalla Montenegrossa. Seuraavana vuonna hän sai siirron karabinieerijoukkoihin, missä hänelle annettiin oma piiri ("tenenza") valvottavaksi San Benedetto del Trontossa, minne hän jäi siihen asti kun aselepo liittoutuneiden kanssa astui voimaan syyskuussa 1943. Sodan loputtua kapteeniksi ylennyt Dalla Chiesa siirrettiin Sisiliaan. Hänet sijoitettiin vasta perustettuun osastoon CFRB (Comando Forze Repressione Banditismo), jossa hän muun muassa osallistui tunnetun rikollisen Salvatore Giulianon etsimiseen. Hän sai silloin ensimmäiset kokemuksensa siihen aikaan vielä vanhanaikaisesta ja pääasiassa maaseudulla vaikuttavasta mafiasta ja sen yhteistyöstä vanhoillisten maanomistajien kanssa näiden taistelussa maatyöläisten ammattiliittoja vastaan. Ollessaan sijoitettuna Corleoneen hän sai myös ensimmäiset kokemuksensa siitä, miten vaikeaa oli saada mafian jäsenet tuomituksi rikoksista. Selvitettyään omasta mielestään 1948 tapahtuneen ammattiyhdistysjohtaja Placido Rizzotton murhan hän saattoi vain todeta, että tuomioistuin vapautti kaikki syytetyt todisteiden puutteessa. Tämän epäonnistumisen jälkeen Dalla Chiesa sai 1951 siirron pois Sisiliasta toisiin tehtäviin.
Ensimmäiset vuodet komentajana

Palveltuaan Roomassa, Torinossa ja Milanossa Dalla Chiesa palasi 1966 Sisiliaan everstinä ja Palermoon sijoitetun 12. karabinieeripataljoonan (vuodesta 2017 rykmentti) komentajana, missä asemassa hän vaikutti vuosina 1966–1973. Niiden 15 vuoden aikana, kun hän oli ollut poissa Sisiliasta, mafia oli suurilta osin hylännyt maaseudun ja siirtynyt kaupunkien tarjoamien uusien tulomahdollisuuksien pariin, erityisesti rakennusalalle ujuttaen jäseniään julkiseen sektoriin. Lahjomalla poliitikkoja, jotka eivät jo olleet mafian jäseniä, rikosjärjestö sai pian vahvan aseman kaupungeissa. Dalla Chiesa käytti menestyksekkäästi jo 1962 parlamentin komitean (Commissione parlamentare antimafia) jäsenille esittelemäänsä menetelmää tunnistaa mafian johtajia, mikä hänen mielestään ei ollut erityisen vaikeaa, koska monet paikan päällä osasivat nimetä heidät. Seitsemän vuotta kestäneen Palermon komennuksensa aikana Dalla Chiesa sai koottua riittävästi todisteita 76 mafian johtavan hahmon pidätykseen.
Punaisten prikaatien perässä

Lokakuusta 1973 maaliskuuhun 1977 kenraalimajuriksi ylennetty Dalla Chiesa johti Torinossa olevasta päämajastaan Punaisten prikaatien johtajien etsimistä. Tähän tarkoitukseen Dalla Chiesa perusti 22. toukokuuta 1974 aluksi 40 karabinieerin vahvuisen epävirallisen ”vastagerillan”. Etsimiensä tavoin nämä valioagentit asuivat salaisissa osoitteissa, omistivat keksityille nimille rekisteröidyt puhelimet ja liikkuivat väärennetyillä kilvillä varustetuilla autoilla, tietoisina siitä että vastustaja jota he etsivät myös etsi heitä.
Dalla Chiesan ryhmä onnistui käyttämällä välikätenä entistä muukalaislegioonalaista Silvano Girottoa houkuttelemaan kaksi kolmasosaa prikaatien johdosta ansaan Pinerolon rautatieasemalla 8. syyskuuta 1974. Paikalle Girottoa tapaamaan saapuneet Renato Curcio ja Alberto Franceschini pidätettiin, mutta kolmas johtaja Mario Moretti oli saanut asiasta ennakkovaroituksen eikä tullut paikalle sovittuun aikaan. Vain runsas kuukausi myöhemmin, 14. lokakuuta, pidätettiin vielä kolme Punaisten prikaatien jäsentä, joista yksi, järjestön perustajajäseniin kuuluva Roberto Ognibene, ampui pidättäjiään kohti surmaten karabinieeri Felice Maritanon.
Dalla Chiesan menestys taistelussa Punaisia prikaateja vastaan johti hänet itsensä hengenvaaraan. Prikaatit alkoivat varjostaa häntä löytääkseen sopivan paikan ja ajankohdan tappaakseen hänet. Dalla Chiesa oli usein Torinon Lions Clubilla ja oli yhden käyntinsä aikana vain muutaman metrin päässä aseistautuneista tappajista, jotka kuitenkin etsivät kenraalin univormussa olevaa miestä eivätkä tienneet, että Dalla Chiesa oli juuri sinä iltana siviilivaatteissa.
Aldo Moron murhan jälkeen Dalla Chiesa sai syyskuussa 1978 hallitukselta tehtävän koordinoida kaikkien viranomaisten terrorismin vastainen toiminta, erityisesti Punaisten prikaatien tuhoamiseksi hän sai erittäin suuret valtuudet toimia oman päänsä mukaisesti. Tämä johti aika nopeasti hyviin tuloksiin. Dalla Chiesa onnistui kääntämään prikaatien Torinon jaoston johtajan Patrizio Pecin ilmiantajaksi ja syyttäjien päätodistajaksi, mistä seurasi monia pidätyksiä ja tuomioita mutta myös Pecin veljen Roberton kuolema. Punaisten prikaatien pahamaineisin ryhmittymä, entisen kriminologian dosentin Giovanni Senzanin johtama BR-PdG (Partito della Guerriglia), tappoi Roberto Pecin kostona veljen petoksesta. Toinen vastoinkäyminen menestyksekkäiden pidätysten välissä oli epäonnistunut yritys ottaa Guido Rossan murhaaja Riccardo Dura kiinni elävänä. Huonosti valmisteltu Duran piilopaikkaan murtautuminen Genovassa 28. maaliskuuta 1980 johti tulitaisteluun, joka päättyi Duran ja kolmen muun prikaatilaisen kuolemaan. Koska yhtään karabinieeria ei kuollut yhteenotossa, Dalla Chiesan oli pakko henkilökohtaisesti julkisuudessa perustella kriittiselle medialle alaistensa tämänasteisen väkivallankäytön oikeutusta.
Viimeinen erikoistehtävä ja kuolema

Maaliskuussa 1982 Dalla Chiesa nimitettiin yllättäen prefektiksi Palermoon, toimenkuvanaan lopettaa toisen mafiasodan väkivalta. Sisäministeri Virginio Rognoni oli menestyksekkään terrorismin vastaisen operaation jälkeen vakuuttunut siitä, että hänellä oli nyt oikea mies tähän tehtävään. Pääministeri Giovanni Spadolini vakuuttui myös asiasta Rognonin ajaessa innokkaasti Dalla Chiesan nimittämistä. Dalla Chiesa oli itse yllättynyt nimityksestä ja epäili hallituksen odottavan häneltä mafian tuhoamista jonkinlaisella ”salamasodalla”, mikä ei hänen mielestään olisi oikea menetelmä mafian kaltaisen järjestön tuhoamiseksi. Valtion edustajana Sisiliassa hänellä ei olisi lainkaan samanlaisia koordinaatiomahdollisuuksia kuin Punaisia prikaateja vastaan, koska paikallinen poliisi oli Sisilian itsehallinnon (’’Governo regionale’’) alainen ja itsehallinto oli osittain mafian käsissä.  Tästä syystä Dalla Chiesa pyysi valtuuksiensa laajentamista huomattavasti tavallisen prefektin valtuuksien yli, mihin hallitus ei kuitenkaan katsonut voivansa suostua. Siitä huolimatta Dalla Chiesan työ edistyi nopeasti ja jo kesäkuussa 1982 viranomaiset aloittivat ensimmäiset pidätykset ja syytteiden nostamiset tunnistettuja mafian jäseniä vastaan.
Samanaikaisesti tutkittiin yhteistyössä Guardia di Finanzan kanssa mafian ja paikallisten poliitikkojen yhteyksiä, muun muassa tarkistamalla kirkonkirjoista, keitä poliitikkoja oli ollut todistajina mafiaperheiden häissä ja lasten kastetilaisuuksissa. Tämä Dalla Chiesan kehittämä menetelmä tuli mafialle yllätyksenä ja he päättivät, että hänestä oli päästävä nopeasti eroon. Dalla Chiesa, hänen vaimonsa (vihitty 10. heinäkuuta) Emanuela Setti Carraro ja heidän henkivartijansa Domenico Russo murhattiin autoonsa kolmen kuukauden päästä Palermoon saapumisesta. Murhasta tuomittiin 17. maaliskuuta 1995 useita mafian jäseniä, joista päätekijänä Salvatore Riina, joka sai Dalla Chiesan murhasta yhden monista elinkautistuomioistaan.
Muuta

Dalla Chiesan vaiheista Palermossa on tehty elokuva Palermon sata päivää (Cento giorni a Palermo, 1984).
Colgan Airin lento 3407

| Colgan Airin lento 3407 |
| --- | --- |
 Colgan Airin Bombardier Dash 8 -kone maalattuna Continenal Connetionin väreihin. Kuvan yksilö ei ollut onnettomuuskoneena.
Yhteenveto
Päivämäärä:  12. helmikuuta 2009
Onnettomuustyyppi:  Putosi laskuliidossa (Jäätä siivissä, lentäjän virhe)
Tapahtumapaikka:  Clarence Center, New York, Yhdysvallat
Lähtöpaikka:  Newarkin kansainvälinen lentoasema, Newark, New Jersey
Määränpää:  Buffalo Niagaran kansainvälinen lentoasema, Buffalo, New York
Kuolleita:  50 (yksi maassa)
Loukkaantuneita:  4 (maassa)
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Bombardier Dash 8 Q400
Lentoyhtiö:  Colgan Air
Rekisteritunnus:  N200WQ
Matkustajia:  44
Miehistöä:  5
Colgan Airin lento 3407 oli Golgan Airin reittilento Newarkin kansainväliseltä lentoasemalta Buffalo Niagaran kansainväliselle lentoasemalle 12. helmikuuta 2009. Lento markkinoitiin Continental Airlinesin nimen alla.
12. helmikuuta 2009 kello 22.11 paikallista aikaa (13. helmikuuta kello 3.11 UTC) kone putosi pientaloalueelle ollessaan viiden mailin loppulähestymislinjalla Buffalon lentoasemalle.
Onnettomuudessa kuoli 50 ihmistä eli koneen viisihenkinen miehistö, 44 matkustajaa ja yksi maanpinnalla ollut henkilö. Lentäjät eivät ilmoittaneet ongelmista ennen onnettomuutta. Kyseessä oli ensimmäinen vakava lento-onnettomuus Yhdysvalloissa sitten Comairin lennon 191 elokuussa 2006.
Onnettomuus

Kone oli Bombardier Dash 8. Konetyypillä on ollut lukuisia pieniä teknisiä ongelmia muun muassa laskutelineiden kanssa. Colgan Airin lento 3407 oli kuitenkin ensimmäinen vakava onnettomuus konetyypille. Kone oli uusi: se oli otettu käyttöön vasta huhtikuussa 2008.
Kone oli selvitetty laskeutumaan lentokentälle, ja se katosi tutkasta noin kello 22.11. Se oli pudonnut maahan noin kymmenen kilometrin päässä kentästä, normaalin lentoreittinsä alapuolelle.
Alustavasti koneen tallenninlaitteiden mukaan onnettomuuden syy on jään kertyminen koneen rakenteisiin. Onnettomuushetken säätila ei kuitenkaan ollut erityisen hankala vaan melko tyypillinen talvisää. Lämpötila oli nollan tienoilla, ja lisäksi oli kevyttä lumisadetta sekä sumua. Tuuli tapahtumahetkellä oli noin 7 m/s.
Ohjaamotallenteiden mukaan lentäjät olivat huomanneet tuulilasiin ja siipiin kertyvän jäätä, vaikka jääntorjuntajärjestelmä olikin päällä. Lentotietotallenteiden mukaan kone lensi automaattiohjauksessa, vaikka suositusten mukaan onnettomuushetken oloissa sitä olisi pitänyt lentää käsiohjauksella.
| Kansalaisuus | Matkustajat | Henkilökunta | Maassa | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |

|  Yhdysvallat | 41 | 4 | 1 | 46 |
|  Kanada | 2 | 0 | 0 | 2 |
|  Kiina | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  Israel | 1 | 0 | 0 | 1 |
| Yhteensä | 45 | 4 | 1 | 50 |
Syy

Lennon aikana jäätä oli kertynyt tuulilasiin ja siipiin, eivätkä lentäjät huomanneet, että jää aiheutti hidastusta. Kun kone alkoi sakata ja stickshaker (ohjainten tärisyttäjä) alkoi hälyttää, lentäjä alkoi vetää ohjaimia, mikä aiheutti sen, että kone hidastui entisestään ja sakkasi lisää. Syyksi voi tulkita siipiin kertyneen jään ja lentäjän väsymyksestä johtuneen virheen.
3D-animaatio onnettomuudesta.
Colton Gillies

| Colton Gillies |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. helmikuuta 1989 (ikä 35) White Rock, Brittiläinen Kolumbia
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  193 cm
Paino:  94 kg
Seura
Seura:  Dinamo Riika
Sarja:  KHL
Pelinumero:  17
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2008–
Aik. seurat:  Houston Aeros (AHL) Minnesota Wild (NHL) Columbus Blue Jackets (NHL) Rochester Americans (AHL) Bridgeport Sound Tigers (AHL) HC Banska Bystrica (Extraliga)
NHL-varaus:  16. varaus, 2007 Minnesota Wild
| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Nuorten MM-Kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Nuorten MM-Kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Nuorten MM-Kilpailut  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tšekki 2008 | jääkiekko |  |
Colton Gillies (s. 12. helmikuuta 1989 White Rock, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija. Gillies on NHL-seura Minnesota Wildin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 2007.
Ura

Gillies varattiin WHL-junioriliigaan koko tilaisuuden toisena pelaajana, varaajanaan Saskatoon Blades. Gillies edusti Kanadaa vuoden 2007 alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa, jotka pidettiin Suomessa. Kanadan joukkue sijoittui neljänneksi. Samana kesänä Gillies varattiin NHL:ään numerolla 16 Minnesota Wildin toimesta. Wild oli kaupannut oman varausvuoronsa aikaisemmaksi, jotta saisi Gilliesin. Varaustilaisuuden jälkeen Gillies nimettiin Bladesin kapteeniksi ja hän edusti taas Kanadaa vuoden 2008 alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa, jotka pidettiin Tšekissä. Kanadan joukkue voitti mestaruuden.
Myöhemmin kaudella 2007–2008 Gillies pelasi 11 ottelua Minnesotan AHL-seura Houston Aerosissa, jossa hänelle kertyi kahdeksan tehopistettä. Kaudella 2008–2009 Gillies pelasi 45 ottelua Minnesota Wildin joukkueessa. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa New York Islandersia vastaan pelatussa pelissä 19. joulukuuta 2008.
6. heinäkuuta 2011 Gillies teki kahden vuoden jatkosopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Gillies pelasi 36 ottelua Wildissa kaudella 2011–2012, kunnes Columbus Blue Jackets otti hänet tammikuussa 2012 siirtolistalta.
Gillies jäi kaudella 2013–2014 ilman NHL-sopimusta. Hän osallistui Buffalo Sabresin harjoitusleirille, joka kuitenkin toi hänelle vuoden sopimuksen Sabresin farmijoukkue Rochester Americansissa.
Muuta

Gilliesin setä on Hockey Hall of Fameen valittu Clark Gillies.
Dante da Maiano

Dante da Maiano oli 1200-luvun jälkipuoliskolla elänyt italialainen runoilija (hän eli vielä 1301). Hänen runonsa kuuluvat sisällykseltään ja muodoltaan sisilialaisen runoilijakoulun tuotteisiin. Hänen kielensä on hiomatonta, sanontatapansa teennäinen, eikä hänen runojensa sisällys kohoa ulkopuolelle tavallisia ja kuluneita lemmenvakuutuksia ja -valituksia. Eräässä sonetissa hän pilkkaa nuorta Dante Alighieria.
County-luokka (hävittäjä)

| County-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  6 200 t (normaali) 6 800 t (max)
Pituus:  157,96 m (kokonaispituus)
Leveys:  16,4 m
Syväys:  6,2 m
Koneteho:  30 000+30 000 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  33 upseeria ja 438 miehistönjäsentä
Aseistus
Meritorjunta:  4 x kaksiputkista QF 4,5"/L45 Mk6 -tykkiä 6 x 21" torpedoputkea 1 x Wessex HAS.3 -helikopteri
Ilmatorjunta:  1 x Sea Slug -ohjustenlaukaisualusta 2 x GWS21 SeaCat -ohjustenlaukaisualustaa 2 x Oerlikon 20 mm
County-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäinen ohjushävittäjäluokka, johon kuului kahdeksan 1962-1996 palvellutta alusta. Neljä aluksista on myyty palveluksesta poiston jälkeen Chilelle.