stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lazise
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lazise Wikimedia Commonsissa
Lazisen matkailusivusto
Veronan maakunta
Affi | Albaredo d’Adige | Angiari | Arcole | Badia Calavena | Bardolino | Belfiore | Bevilacqua | Bonavigo | Boschi Sant’Anna | Bosco Chiesanuova | Bovolone | Brentino Belluno | Brenzone sul Garda | Bussolengo | Buttapietra | Caldiero | Caprino Veronese | Casaleone | Castagnaro | Castel d’Azzano | Castelnuovo del Garda | Cavaion Veronese | Cazzano di Tramigna | Cerea | Cerro Veronese | Cologna Veneta | Colognola ai Colli | Concamarise | Costermano sul Garda | Dolcè | Erbezzo | Erbè | Ferrara di Monte Baldo | Fumane | Garda | Gazzo Veronese | Grezzana | Illasi | Isola della Scala | Isola Rizza | Lavagno | Lazise | Legnago | Malcesine | Marano di Valpolicella | Mezzane di Sotto | Minerbe | Montecchia di Crosara | Monteforte d’Alpone | Mozzecane | Negrar di Valpolicella | Nogara | Nogarole Rocca | Oppeano | Palù | Pastrengo | Pescantina | Peschiera del Garda | Povegliano Veronese | Pressana | Rivoli Veronese | Roncà | Ronco all’Adige |  Roverchiara | Roveredo di Guà | Roverè Veronese | Salizzole | San Bonifacio | San Giovanni Ilarione | San Giovanni Lupatoto | San Martino Buon Albergo | San Mauro di Saline | San Pietro di Morubio | San Pietro in Cariano | San Zeno di Montagna | Sanguinetto | Sant’Ambrogio di Valpolicella | Sant’Anna d’Alfaedo | Selva di Progno | Soave | Sommacampagna | Sona | Sorgà | Terrazzo | Torri del Benaco | Tregnago | Trevenzuolo | Valeggio sul Mincio | Velo Veronese | Verona | Veronella | Vestenanova | Vigasio | Villa Bartolomea | Villafranca di Verona | Zevio | Zimella
Marju Lauristin

| Marju Lauristin |
| --- | --- |
 Lauristin vuonna 2015
Viron sosiaaliministeri
 Laarin I hallitus 21.10.1992–20.9.1994  
Edeltäjä:  Laur Karu
Seuraaja:  Toomas Vilosius
Euroopan parlamentin jäsen
 1.7.2014–5.11.2017  
Seuraaja:  Ivari Padar
 Sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtaja
 1990-1995  
Seuraaja:  Eiki Nestor
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1940 (ikä 84) Tallinna
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraattinen puolue
Marju Lauristin (s. 7. huhtikuuta 1940 Tallinna) on virolainen journalisti, sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Tarton yliopiston emeritaprofessori. Hän oli Viron sosiaalidemokraattisen puolueen ensimmäinen puheenjohtaja 1990–1995.
Elämä

Marju Lauristinin vanhemmat olivat Neuvosto-Viron alkuvaiheen näkyvät poliitikot Johannes Lauristin ja Olga Lauristin. Isäpuoli oli myös Neuvosto-Viron politiikan näkyvä hahmo Hendrik Allik ja velipuoli uudelleensyntyneen Viron politiikassakin toiminut Jaak Allik.
Lauristin on väitellyt sosiologian tohtoriksi ja työskenteli neuvostoaikana Viron radiossa ja opetustehtävissä Tarton yliopistossa. Hän osallistui Viron itsenäisyysliikehdintään vuonna 1980 allekirjoittamalla ns. neljänkymmenen kirjeen. Monet kirjeen allekirjoittajista joutuivat vaikeuksiin ja Lauristinkin säilytti vain täpärästi kommunistisen puolueen jäsenyyden, minkä menettäminen olisi samalla tiennyt loppua hänen yliopistouralleen.
Lauristin oli laulavan vallankumouksen keskeinen johtohahmo. Hänet valittiin Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon vuonna 1989 sen ensimmäisissä ja viimeisissä suhteellisen vapaissa vaaleissa, ja myöhemmin Lauristin valittiin vielä Viron korkeimman neuvoston jäseneksi. Kommunistisen puolueen jäsenyydestä Lauristin luopui vuonna 1990 ollessaan perustamassa Sosiaalidemokraattista puoluetta. Hän hoiti sosiaaliministerin virkaa Mart Laarin hallituksessa vuosina 1992–1994.
Ministerin tehtävien jälkeen Lauristin oli vielä Riigikogun jäsenenä ja toimi tämän jälkeen Tarton yliopiston sosiaalipolitiikan professorina. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2014 eurovaaleissa.
Viron kuntavaaleissa lokakuussa 2017 Lauristin valittiin Tarton kaupunginvaltuustoon. Hän kertoi jättävänsä paikkansa Euroopan parlamentissa ja palaavansa Viroon. Valtuustotyön lisäksi Lauristin suunnitteli jatkavansa työtään Tarton yliopistossa. Lauristinin tilalle Euroopan parlamenttiin nousi sosiaalidemokraattien Ivari Padar.
Teoksia

Lauristin, Marju – Vihalemm, Peeter – Ruutsoo, Rein: Viron vapauden tuulet.  Jyväskylä:  Gummerus, 1989.  ISBN 951-20-3448-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marju Lauristin Wikimedia Commonsissa
Marju Lauristin Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| n k   Viron Euroopan parlamentin jäsenet (2014–2019) |
| --- | --- |
EPP:  Kelam 
ALDE:  Ansip (2014)  Gräzin (2018–2019)  Kallas (2014–2018)  Paet (2014–)  Toom 
S&D:  Lauristin (2014–2017)  Padar (2017–2019) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  MEP-hakemisto 
Muut:  SNAC  IdRef
Lauantai-ilta

| Lauantai-ilta Mamba |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1986
 Studio : Takomo-Studiot
 Julkaistu: 1986   (1987 CD 1. painos)   (2001 CD remasteroitu painos)
 Formaatti: LP-levy (KRÄLP 29)   C-kasetti (KRÄMK 29)   CD-levy (FCD 9 / 8573-85447-2)
 Tuottaja(t): Riku Mattila
 Tyylilaji: suomirock, poprock
 Kesto: 31.05
 Levy-yhtiö: Finnlevy   Warner Music Finland (2001)
 Levymerkki: Kräk!   Finnlevy (1987)   Warner Music Finland (2001)
Listasijoitukset
  Suomi: 5. (lokakuu 1986)
Mamban muut studioalbumit
| Mamba 1985 | Lauantai-ilta 1986 | Syksy 1987 |
Singlet albumilta Lauantai-ilta
 ”Älä jätä minua / Yhden illan ystävyys” Julkaistu: 1986  ”Liian vähän sittenkin / Suotta kyynelehdit” Julkaistu: 1986  ”Lauantai-ilta / Takahuoneeseen” Julkaistu: 1986
Lauantai-ilta on Mamban toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1986.
Albumi julkaistiin vuonna 1986 vinyylilevynä ja C-kasettina Kräk! -levymerkillä. Vuonna 1987 albumi julkaistiin Finnlevyn toimesta CD-levynä, jossa oli mukana kuusi bonuskappaletta. Vuonna 2001 Warner Music Finland julkaisi albumista remasteroidun CD-painoksen.
Albumi saavutti kultalevyrajan ja on myynyt yli 49 000 kappaletta.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Tero Vaara, ellei toisin mainita.
| --- | --- |
 A-puoli Lauantai-ilta – 3.14  Liian vähän sittenkin – 2.39  Älä jätä minua – 3.17  Eilen illalla – 1.53  Sano se nyt – 2.33 (sov. Riku Mattila)  Suotta kyynelehdit – 2.08 :   B-puoli Yksin – 3.44   Takahuoneeseen – 3.08  Yhden illan ystävyys – 1.30  Tuollainen tyttö – 2.35 (alkup. A Girl Like You, säv. Jerry Jordan, suom. san. Saukki, sov. Riku Mattila)  Soittajan laulu – 2.25  Nyt on kaikki toisin – 2.34
Kappaleet > Vuoden 1987 CD-painoksen bonuskappaleet

Pyyhi kyyneleet – 3.00 (albumilta Mamba (1985), sov. Tero Vaara, Kari Rinko, Kari Heiskari ja Janne Louhivuori)
Tänä aamuna – 2.27 (albumilta Mamba (1985))
Mitä yhdestä särkyneestä sydämestä – 3.00 (albumilta Mamba (1985))
Kerran unessani – 3.11 (albumilta Mamba (1985))
Oli kaunis päivä silloin – 2.20 (albumilta Mamba (1985))
Come Ti Chiami – 3.25 (albumilta Mamba (1985))
Kokoonpano > Mamba

Tero Vaara - laulu ja kitara
Kari Heiskari - basso
Harri Wiro - kitara
Arto Rautajoki - rummut
Kokoonpano > Muut muusikot

Seppo Kantonen - kosketinsoittimet
Heikki Keskinen - saksofoni
Riku Mattila - kitara
Four Cats - taustalaulu (kappaleissa "Liian vähän sittenkin" (2), "Älä jätä minua" (3) ja "Suotta kyynelehdit" (6)
Kokoonpano > Tuotanto

Tom Vuori – äänitys (Takomo-Studiot)
Juha Laakso – äänitys (Takomo-Studiot)
Riku Mattila – tuottaja
Jani – ulkoasu
Lee Cheon-su

Lee Cheon-su
Lee Cheon-su (hangul 이천수, hanja 李天秀, kirjoitetaan myös Lee Chun-Soo; s. 9. heinäkuuta 1981) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän pelasi seuratasolla muun muassa Espanjassa ja Alankomaissa.
Lee oli yksi Etelä-Korean maajoukkueen kantavia voimia vuoden 2002 MM-kisoissa ja vuoden 2004 kesäolympialaisissa. MM-kisojen jälkeen Lee siirtyi Espanjaan Real Sociedadin joukkueeseen. Hän oli ensimmäinen korealainen pelaaja Primera Divisiónissa. Heikon kauden jälkeen hänet lainattiin Numanciaan, josta hän palasi takaisin kotimaahansa Ulsanin joukkueeseen. Koreassa Lee johdatti Ulsanin maansa mestaruuteen vuonna 2005 ja hänet valittiin K-liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kesällä 2007 hän siirtyi Alankomaiden pääsarjassa, Eredivisiessä pelaavan Feyenoordin joukkueeseen.
Lee kuului Etelä-Korean joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa ja pelasi avauskokoonpanossa joukkueen jokaisessa kolmessa ottelussa.
Laurolaktaami

| Laurolaktaami |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Atsasyklotridekan-2-oni
CAS-numero:  947-04-6
PubChem CID:  13690
SMILES:  C1CCCCCC(=O)NCCCCC1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H23NO
Moolimassa:  197,314 g/mol
Sulamispiste:  152,5 °C
Tiheys:  0,9 g/cm3 (160 °C)
Liukoisuus veteen:  0,29 g/l (25 °C)
Laurolaktaami (C12H23NO) on syklisiin eli rengasrakenteisiin amideihin eli laktaameihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään polymeeriteollisuudessa polyamidien syntetisoimiseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa laurolaktaami on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen mutta paremmin useisiin orgaanisiin liuottimiin.
Valmistus ja käyttö

Laurolaktaamin valmistukseen käytetään kahta menetelmää. Syklododekanolin ja syklododekanonin seos hapetetaan syklododekanoniksi, joka reagoi hydroksyyliamiinin kanssa muodostaen syklododekaanioksiimin. Tämä oksiimi reagoi happamissa olosuhteissa Beckmann-toisiintumisella muodostaen laurolaktaamia. Toinen tapa on syklododekaanin ja nitrosyylikloridin välinen reaktio, jonka tuote nitrosyylisyklododekaani tautomerisoituu syklododekaanioksiimiksi, joka reagoi edelleen Backmann-toisiintumisella laurolaktaamiksi.
Laurolaktaamia käytetään polymeerien valmistukseen. Renkaanavautumispolymerisaatiolla siitä saadaan Nylon-12:a. Sitä voidaan käyttää myös komonomeerina kaprolaktaamin kanssa ja muiden sekapolyamidien valmistuksessa sekä poly(eetteriamidi)elastomeerien valmistamiseen.
Aiheesta muualla

Chemical Safety Information from Intergovernmental Organizations (INCHEM): Dodecane-12-lactam CAS N°: 947-04-6 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf) (englanniksi)
Vihtori Laurila

| Vihtori Laurila> Vihtori Lasarov.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. joulukuuta 1904 Kuopio
Kuollut: 5. joulukuuta 1988 (83 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjallisuudentutkija
Vanhemmat:  Vilho Lasarov Josefina Arpiainen
Puoliso:  Aili Edith Korhonen (vih. 1931, k. 1978)
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vihtori Laurila (sukunimi vuoteen 1906 Lasarov ; 26. joulukuuta 1904 Kuopio – 5. joulukuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija.
Laurilan vanhemmat olivat kauppias Vilho Lasarov, myöh. Laurila ja Josefina Arpiainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1923, valmistui filosofian kandidaatiksi 1928 ja väitteli Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi 1956.
Laurila oli Otavan kustantaman Suomen kansalliskirjallisuus-kirjasarjan toimittajana yhdessä E. N. Setälän ja Viljo Tarkiaisen kanssa 1928–1935. Hän oli sitten Turun suomalaisen klassillisen lyseon vt. vanhempana lehtorina 1935–1936 ja opettajana Someron yhteiskoulussa 1936–1937 ja Riihimäen yhteislyseossa 1937–1938. Laurila toimi kotimaisen kirjallisuuden tutkimusassistenttina Helsingin yliopistossa 1939–1940, Yleisradion va. dramaturgina 1942, Suomen Sosialidemokraatin kirjallisuusarvostelijana 1942–1943, Kustannus Oy Tammen kirjallisen osaston hoitajana 1943–1949 sekä vuodesta 1950 äidinkielen opettajana Helsingin opettajakorkeakoulussa ja Helsingin yksityisessä keskikoulussa. Hän oli lisäksi Kirjallisuuden tutkijain seuran sihteerinä 1932–1935 ja Suomi–Neuvostoliitto-seuran kirjallisuusjaoston johtajana vuodesta 1944.
Vuonna 1936 Someron yhteiskoulussa opettajana toiminutta Laurilaa syytettiin kommunistiksi, koska hän kuului kuolemanrangaistusta vastustaneen Ihmisoikeuksien liiton valtuuskuntaan. Kommunistisuutta osoittivat syytösten esittäjien mielestä myös Laurilan huoneen seinällä ollut Karl Marxin muotokuva ja rouva Aili Laurilan punainen käsilaukku. Todellisuudessa muotokuva esitti Leo Tolstoita mutta syytökset johtivat siihen että vuokraisäntä nimismies Lahonen irtisanoi opettajapariskunnan vuokrasopimuksen. Tämä Someron koulujupakkana tunnettu tapaus herätti aikanaan huomiota eduskuntaa myöten.
Vihtori Laurila oli naimisissa 1931–1978 kirjastonhoitaja Aili Edith Korhosen (k. 1978) kanssa.
Laurila on haudattu vaimonsa viereen Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Suomennoksia

Hagar Olsson : Hurskaat herjaajat : esseitä. Tammi 1946
FS Lave (1855)

| Lave |
| --- | --- |
 Ranskalaiset uivat patterit Kinburnissa vuonna 1855

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  20. elokuuta 1854
Laskettu vesille:  26. maaliskuuta 1855
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1855
Poistui palveluskäytöstä:  1871
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 575 t
Pituus:  51,05 m
Leveys:  13,14 m
Syväys:  2,63 m
Koneteho:  225 ihp
Nopeus:  3 solmua
Miehistöä:  280
Aseistus
Aseistus:  16 × 50 naulan tykkiä 2 × 12 naulan tykkiä
Lave oli Ranskan laivaston vuonna 1855 vesillelaskettu Dévastation-luokan uiva patteri.
Valmistus

Alus tilattiin 28. heinäkuuta 1854 Lorientin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 20. elokuuta 1854. Alus laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1855 ja se  otettiin palvelukseen kesäkuussa.
Palvelus

Lave päällikkönään capitaine de fregate De Cornulier Luciniere lähti 6. elokuuta 1855 Lorientista siipiratasfregatti Magellanin hinaamana Mustallemerelle. Alus saapui Strelitzanlahdelle 12.-24. syyskuuta. Alus osallistui sisaralustensa Tonnanten ja Dévastationin kanssa Kinburnin linnakkeen tulittamiseen 17. lokakuuta. Lave oli ankkurissa 1 000 metrin päässä linnakkeesta aloittaen tulitoiminnan kello 09.28 ja neljän  tunnin aikana se ampui 900 ammusta. Alus ei kärsinyt tulitoiminnan aikana vaurioita.
Alus määrättiin 1859 sotatoimiin Italiaa vastaan, mutta se saapui sisaraluksineen Venetsiaan vasta vuorokautta rauhanteon jälkeen. Alus viipyi kuitenkin kesä-heinäkuun Adrianmerellä. Alus poistettiin alusluettelosta Toulonissa 9. toukokuuta 1871 ja se romutettiin vuonna 1873.
Lauran huone

| Lauran huone |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Kaisa Rastimo, Tuula Leinonen (apulaisohjaaja)
Käsikirjoittaja:  Kaisa Rastimo
Säveltäjä:  Juha Ollikainen
Kuvaaja:  Jouko Seppälä
Leikkaaja:  Kaisa Rastimo
Pääosat:  Mari Rantasila, Ilkka Merivaara, Kristiina Halkola, Paavo Piskonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Taideteollinen korkeakoulu, Elokuvataiteen laitos ETL
Ensi-ilta:  8. huhtikuuta 1988
Kesto:  48 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lauran huone on vuonna 1988 ilmestynyt, reilun 50 minuutin mittainen komediaelokuva, joka käsittelee ydinperheen ihmissuhteita satiirisesti. Elokuvan pääosissa nähdään Mari Rantasila, Ilkka Merivaara, Kristiina Halkola ja Paavo Piskonen.
Elokuvan käsikirjoitus syntyi Rastimon opiskellessa Teatterikorkeakoulussa Jussi Parviaisen dramaturgiakurssilla, ja elokuva toteutui Taideteollisen korkeakoulun ohjauslopputyönä.
Elokuvan idea

Elokuva kertoo Silvennoisen perheestä, jossa kauhistellaan normaaleja asioita, muun muassa sitä että äiti (Kristiina Halkola) värjää hiuksensa tummiksi, tai että isä (Paavo Piskonen) kasvattaa parran. Perheen vanhimman tyttären Lauran (Mari Rantasila) poikaystävä Transu (Ilkka Merivaara) on nimensä veroinen. Hän meikkaa yhdessä Lauran kanssa ja pyytää saada Lauran vaatteita lainaksi. Äiti ajaa päänsä kaljuksi, ja vastapainoksi sille isä taas kasvattaa pitkän tukan. Perheen nuorin tytär Skinny (Liisa Kuoppamäki) kärsii anoreksiasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mari Rantasila  | … |  Laura Silvennoinen   |
|  Ilkka Merivaara  | … |  Transu   |
|  Kristiina Halkola  | … |  äiti Riitta Silvennoinen   |
|  Paavo Piskonen  | … |  isä Kari Silvennoinen   |
|  Liisa Kuoppamäki  | … |  Skinny Silvennoinen   |
|  Pekka Huotari  | … |  Tuomas Silvennoinen   |
Televisioesitykset ja julkaisut

Elokuva on esitetty televisiossa vuosina 1988, 1990, 1996, 2002 ja 2003. Yle on julkaissut elokuvan VHS-kasettina.
Vastaanotto

Lauran huone sai ristiriitaiset, osin jopa teilaavat arvostelut. Se kuitenkin palkittiin Risto Jarva -palkinnolla Tampereen elokuvajuhlilla sekä Jussi-kunniakirjalla.
Iraklion

| Iraklion Iraklionin kunta Ηράκλειο Δήμος Ηρακλείου |
| --- | --- |
 Iraklionin satamaa.
 Kunnan sijainti
 Iraklion
 Koordinaatit: 35°20′N, 25°8′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Iraklion
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  7101
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  120 km²
Väkiluku (2011):  173 993
 – Kunnallis­yksikkö:  151 324
 – Kaupunki:  140 730
 – Väestötiheys:  1 449,94 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  70x xx, 71x xx, 720 xx
Suuntanumero(t):  281
Rekisterikilpi:  HK, HP
 
 www.heraklion.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iraklion (kreik. Ηράκλειο, Irákleio, kath.kreik. Ηράκλειον, Irákleion; translitteroituna myös muotoihin Heraklion, Herakleion; venetsialaiskaudella Candia) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Ηρακλείου, Dímos Irakleíou), joka sijaitsee Kreetan saarella, Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Kaupunki on Kreetan alueen pääkaupunki sekä alueyksikkönsä hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 120 neliökilometriä ja väkiluku 173 993. Varsinaisen Iraklionin kaupungin väkiluku on 140 730 (vuonna 2011).
Iraklion on Kreetan suurin kaupunki ja koko Kreikan kuudenneksi suurin kaupunki. Se on toiminut Kreetan pääkaupunkina vuodesta 1971 lähtien. Kaupunki on Kreetan taloudellinen ja kulttuurinen keskus, ja siellä sijaitsevat saaren tärkein matkustajasatama sekä lentokenttä, Iraklionin kansainvälinen lentoasema.
Maantiede

Iraklion sijaitsee rannikkotasangolla Egeanmereen kuuluvan Kreetanmeren rannalla suunnilleen Kreetan pohjoisrannikon puolessa välissä. Rannikolla sen länsipuolella sijaitsee Réthymno ja itäpuolella muun muassa Chersónisos ja Mália. Etäisyys Iraklionista Réthymnoon on 79 kilometriä, Chaniáan 138 kilometriä, Ágios Nikólaokseen 65 kilometriä ja Siteíaan 147 kilometriä. Kaupungin edustalla sijaitsee Dían saari.
Kaupungin pääkatuna voidaan pitää 25is Avgoústou -katua, joka kulkee vanhankaupungin halki jotakuinkin pohjois-eteläsuunnassa ja saa alkunsa venetsialaisesta satamasta. Vanhankaupungin toinen keskeinen katu on itä-länsisuuntainen Daidálou. Keskusaukio on Plateía Venizélou, ja toinen merkittävä aukio Plateía Eleftherías.
Iraklionin vanhaa kaupunkialuetta ympäröivät venetsialaisaikaiset bastioneilla varustetut kaupunginmuurit, joiden yhteispituus on noin 7,5 kilometriä. Bastionit ovat lännestä itään Pyhän Andreaan, Pantokratorin, Bethlehemin, Martinéngon, Jeesuksen, Viturin ja Sabioneran bastionit. Muurien tärkeimmät portit ovat Chanián portti ja Bethlehemin portti lounaissivulla ja Jeesuksen portti eli Uusi portti kaakkoissivulla.
Maantiede > Kaupunginosat ja esikaupungit

| --- | --- |
Varsinaisen kaupunkialueen kaupunginosat: Agía Aikateríni · Agía Eiríni Chrysovalántou · Agía Triáda · Ágios Geórgios · Ágios Ioánnis · Ágios Ioánnis Chostós · Agios Minás · Ágios Títos · Akadimía · Ampelókipoi · Análipsi · Atsalénio · Benteví · Chanióporta · Chrysopigí · Deiliná · Dimokratías · Estavroménos · Filothéi · Fortétsa · Ilioúpoli · Kainoúrgia Pórta · Kamaráki · Kamínia · Katsampás · Kipoúpoli · Komméno Benténi · Korakovoúni · Koróni Magára · Línto · Mastampás · Mesampeliés · Néa Alátsata · Panáneio · Papa-Títou Metóchi · Patéles · Póros · Thérissos · Treis Vágies · Tría Péfka
Esikaupunkeja: Agía Marína · Ágioi Theódoroi · Ágios Dimítrios · Ágios Ioánnis · Gázi · Giofyrákia · Goúrnes · Kallithéa · Karterós · Knosós · Kollývas · Marathítis · Néa Alikarnassós · Prassás · Seméli · Skafidarás · Xeropótamos
Maantiede > Ilmasto

Iraklionin ilmasto on välimerenilmasto. Kuukauden keskilämpötila on ylimmillään heinäkuussa 25 °C ja alimmillaan tammikuussa 12 °C. Sateisinta on joulukuussa.
Historia > Esihistoria ja antiikki

Iraklionin kaupungin paikka on ollut asuttu jo minolaisella kaudella eli Kreetan pronssikaudella 1000-luvulla eaa. Se toimi tuolloin läheisen Knossoksen palatsikeskuksen satamana, ja kukoisti 1500–1300-luvuilla eaa. Minolaisaikaisia löytöjä on tehty useista paikoista eri puolilta nykyisen kaupungin aluetta ja ympäristöä. Löytöihin lukeutuu sekä asutuksen että satamarakennelmien jäänteitä. Kaupungin esihistoriallista nimeä ei tunneta.
Antiikin aikana nykyisen kaupungin paikalla sijaitsi Herakleionin poliksen kaupunkikeskus. Kaupunki sai alkunsa noin 800-luvulla eaa., ja sen keskus sijaitsi samalla kukkulalla, jossa myös nykyisen kaupungin vanhakaupunki sijaitsee. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Idan daktyyleihin kuuluneesta Herakleesta eli Herakles Idaioksesta. Myöhempinä aikoina tämä yhdistettiin tunnetumpaan heeros Herakleehen.
Herakleion toimi Knossoksen kaupungin satamana edelleen roomalaisella kaudella. Tuolloin sen merkitys oli kuitenkin vähäisempi, sillä saaren keskus oli tuolloin Gortynissä.
Historia > Bysanttilainen ja arabiaika

Kreetan ensimmäisellä bysanttilaisella kaudella 300–800-luvuilla jaa. kaupunki tunnettiin nimellä Kastron (Kástro, ”Linna”), mikä kertoo sen toimineen linnoituksena. Kaupunki taantui muiden kreetalaisten kaupunkien tavoin 600-luvulta lähtien saraseeniarabien hyökkäyksien vuoksi, kun vähäinen asutus siirtyi saaren sisäosiin.
Saraseenit valtasivat kaupungin muun Kreetan ohella vuonna 824. He tuhosivat saaren aiemman keskuksen Gortynin, ja tekivät sen sijaan nykyisestä Iraklionista Kreetan emiraattinsa keskuksen. Arabikaudella kaupunki sai nimen Rabdh el Khandaq, mikä viittaa saraseenien kaupungin ympärille kaivamaan suureen vallihautaan (arabiaksi handaq). Vallihauta voitiin täyttää tarvittaessa merivedellä. Arabiankielisestä nimestä tulivat kreikankielinen nimi Khandakas (Chándakas) ja venetsialaisten myöhemminkin käyttämä latinankielinen nimi Candia. Kaupunki toimi saraseenien harjoittaman merirosvouden, orjakaupan ja muun kaupankäynnin tukikohtana.
Bysanttilaiset valtasivat ja polttivat kaupungin vuonna 961 Nikeforos Fokaksen johdolla. Tästä sai alkunsa kaupungin ja saaren toinen bysanttilainen kausi. Nikeforos Fokas yritti siirtää kaupungin turvallisempaan paikkaan sisämaahan nykyisen Profítis Ilíaksen viereiselle Rókkan vuorelle, mihin rakennettiin Témenoksen linnoitus. Kaupungin siirtoyritys kuitenkin epäonnistui kaupunkilaisten vastustuksen vuoksi. Niin kaupunki rakennettiin ja linnoitettiin uudelleen vanhalle paikalleen. Se oli tämän jälkeen pitkään käytännössä saaren ainoa kaupunki.
Historia > Venetsialainen aika

Vuonna 1204 neljännen ristiretken jälkeen Kreeta joutui ristiretkeläisten haltuun, lopulta vuonna 1211 venetsialaisille. Venetsialaiset kohensivat huomattavasti kaupungin varustuksia ja kutsuivat kaupunkia italialaisittain Candiaksi. Nimeä Candia käytettiin myös koko Kreetan saaresta, joka muodosti oman venetsialaisen Kreetan kuningaskuntansa (Regno di Candia). Kaupunki oli sen keskus koko venetsialaisvallan ajan 1600-luvulle saakka.
Candialaiset kapinoivat alussa usein venetsialaisia vastaan. Tilanne tasaantui 1300-luvulla, kun paikalliset saivat enemmän vapauksia ja kaupunki alkoi kukoistaa taloudellisesti. Siitä tuli yksi koko itäisen Välimeren tärkeimpiä kaupunkeja ja satamia, ja venetsialaisille se oli toiseksi merkittävin Venetsian itsensä jälkeen. Kaupunkia rakennettiin Venetsian esikuvan mukaan, ja sinne rakennettiin muun muassa dogien palatsia muistuttanut renessanssipalatsi sekä loggia ja Pyhälle Markukselle (San Marco) omistettu katedraali.
Candia linnoitettiin uudelleen bastioneja käyttäen vuonna 1462 turkkilaisten osmanien uhan kasvaessa. Kaupunkiin muutti paljon entistä bysanttilaista ylimystöä ja kulttuuriväkeä erityisesti Konstantinopolin kukistumisen vuonna 1453 jälkeen. 1500-luvulla Candia toimi kreetalaisen renessanssin keskuksena, mukaan lukien maalaustaiteen niin kutsuttu kreetalainen koulukunta.