stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Take a Chance on Me
Työstö

Kappaletta ryhdyttiin ensimmäisen kerran levyttämään 3. elokuuta 1977 työnimellä ”Billy Boy”. Tämä rock-tyylinen sovitus ei kuitenkaan edennyt soitinten muodostamaa taustaraitaa pidemmälle. Ensimmäinen versio sisälsi myös riffin, joka ei päätynyt lopulliselle versiolle. Osa tästä versiosta julkaistiin sittemmin ”Abba Undeleted” -sikermän joukossa Thank You for the Music- ja The Complete Studio Recordings -bokseissa.
Kappaleen kirjoittajat, yhtyeen jäsenet Björn Ulvaeus ja Benny Andersson kokivat, etteivät he olleet käyttäneet kappaleen koko potentiaalia, joten sitä ryhdyttiin työstämään uudelleen 15. elokuuta 1977. Mukana olivat Abban jäsenten lisäksi kitaristi Lasse Wellander, basisti Rutger Gunnarsson sekä rumpali Roger Palm. Tällä kertaa tulokseen oltiin tyytyväisiä.
Seuraavaksi tehtiin kappaleen sanoitus. Kappaleen nimen keksi Björn Ulvaeus juoksulenkillä ollessaan, kun t-k-ch-tyylinen ääni alkoi juoksun tahdissa pyöriä hänen päässään. Siitä muodostui lause Take a Chance. On Me -sanat hän vain lisäsi loppuun saadakseen lauseesta kokonaisen. Sanoituksen myötä ”Take a Chance on Me” -kappaleesta tuli rakkauslaulu, joita Abba ei tulevaisuudessa juurikaan levyttänyt.
Julkaisu ja vastaanotto

Kun ”Take a Chance on Me” julkaistiin singlenä tammikuussa 1978, se nousi Britannian listaykköseksi kolmen viikon ajaksi. Se oli ykkönen myös Irlannissa, Meksikossa, Itävallassa ja Belgiassa. Yhdysvalloissa siitä muodostui listasijoituksilla mitattuna yhtyeen toiseksi menestynein single, kun se ylsi Billboard Hot 100 -listan kolmanneksi. Singleä kuitenkin myytiin siellä enemmän kuin Abban ainoaa Yhdysvaltain listaykköstä ”Dancing Queenia”. Singlen menestystä Yhdysvalloissa avitti Abban laaja mainoskampanja keväällä 1978.
Kappaleesta kuvattiin myös Lasse Hällströmin kieli poskessa ohjaama promovideo, jossa Abban jäsenet flirttailivat toisilleen neljään osaan jaetulla kuvaruudulla.
”Take a Chance on Me” on sittemmin sisältynyt esimerkiksi Abba Gold -kokoelmalle sekä Mamma Mia! -kokoelmalle. Vuonna 1992 Erasure-niminen duo teki kappaleesta cover-version, joka nousi Britannian ja Ruotsin listaykköseksi. Myös kappaleen musiikkivideo parodioi alkuperäistä Abban promovideota.
The Albumin vuonna 2007 julkaistu Deluxe-versio sisältää kappaleen alkuperäisen version lisäksi vuonna 1979 levytetyn liveversion.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Belgia (Flanderi) | 1. | 11 | 4.2.1978 |  |
|  Iso-Britannia | 1. | 10 | 4.2.1978 |  |
|  Costa Rica | 1. | 13 | maaliskuu 1978 |  |
|  Irlanti | 1. | 10 | 12.1.1978 |  |
|  Itävalta | 1. | 20 | 15.3.1978 |  |
|  Meksiko | 1. |  | toukokuu 1978 |  |
|  Alankomaat | 2. | 9 | 4.2.1978 |  |
|  Rhodesia | 2. | 19 | 3.6.1978 |  |
|  Länsi-Saksa | 3. | 25 | 30.1.1978 |  |
|  Sveitsi | 3. | 16 | 11.2.1978 |  |
|  Yhdysvallat | 3. | 18 | 1978 |  |
|  Etelä-Afrikka | 6. | 10 | 21.4.1978 |  |
|  Kanada | 7. | 16 | 26.7.1978 |  |
|  Norja | 8. | 6 | viikko 10/1978 |  |
|  Australia | 12. | 14 | 30.1.1978 |  |
|  Uusi-Seelanti | 14. | 10 | 5.3.1978 |  |
|  Ranska | 20. | 29 | 10.2.1978 |  |
|  Japani | 67. | 13 | 25.1.1978 |  |
Kokoonpano

Agnetha Fältskog – laulu
Anni-Frid Lyngstad – laulu
Björn Ulvaeus – kitara, laulu
Benny Andersson – kosketinsoittimet, laulu
Lasse Wellander – kitara
Rutger Gunnarsson – bassokitara
Roger Palm – rummut
George Ord

George Ord
George Ord (4. maaliskuuta 1781 Philadelphia, Pennsylvania – 24. tammikuuta 1866) oli yhdysvaltalainen ornitologi ja kirjailija.
Ord syntyi Philadelphiassa köydentekijän perheeseen. Hänen äitinsä oli Rebecca Lindemeyer. Hänen isänsä, myös George Ord, oli entinen merikapteeni, joka valmisti köysiä ja kauppasi niitä. Nuorempi George seurasi häntä matkoilla vuodesta 1800 alkaen ja jatkoi isänsä työtä tämän kuoltua 1806. Vuonna 1829 hän luopui kaupanteosta voidakseen omistaa aikansa tieteelle. Koulunsa Ord kävi Philadelphiassa.
George Ord nai Margarette Biays'in 1806 ja heille syntyi kolme lasta, joista kaksi kuoli jo lapsena. Margarette kuoli 1815, ja Ord meni uusiin naimisiin naisen kanssa, jonka nimi ei ole tullut julkisuuteen, ja joka taisteli mielisairauttaan vastaan lähes koko heidän avioliittonsa ajan.
Ordista tuli Philadelphian Academy of Natural Sciences -seuran jäsen 1815 ja myöhemmin seuran puheenjohtaja. Vuonna 1817 hänet hyväksyttiin jäseneksi American Philosophical Society -seuraan, jossa hän toimi merkittävällä tavalla muun muassa seuran sihteerinä, varapuheenjohtajana, kirjastonhoitajana, lahjoittajana ja valtuutettuna.
Ord oli Alexander Wilsonin hyvä ystävä ja tukija, seuraten tätä monilla hänen matkoillaan halki Amerikan. Wilsonin kuoltua 1813 Ord kirjoitti valmiiksi kahdeksannen ja yhdeksännen osan Wilsonin laajasta teoksesta American Ornithology. Viimeinen osa tuli painosta 1814. Hän julkaisi Wilsonin elämäkerran 1828, ja kustansi myös kumppaniensa Thomas Sayn (1787–1834) ja Charles Alexandre Lesueurin (1778–1846) elämäkerrat. Hän toimi avustajana Samuel Johnsonin tietosanakirjan laajentamisessa ja Noah Websterin tietosanakirjan ensimmäisessä painoksessa.
Merkittävää oli Ordin julkinen vihamielinen suhtautuminen John James Auduboniin, jonka maalauksista hän ei pitänyt, ja joka hänen mielestään yritti anastaa Wilsonin aseman amerikkalaisena lintumaalarina. Ord oli tunnettu suorapuheisuudestaan ja voimakkaista mielipiteistään. Hän arvosteli kärkevästi myös toista suurta amerikkalaista luonnontieteilijää, Thomas Nuttallia.
George Ord on haudattu Wilsonin viereen Philadelphian Gloria Dei Church'in hautausmaalle.
Ordin tieteelle kuvailemia lintulajeja on muun muassa pikkujoutsen.
Gehnäll Persson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Persson vuonna 1952. |  Persson vuonna 1952. |  Persson vuonna 1952. |  |
Maa:   Ruotsi
Kouluratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Tukholma 1956 | joukkuekilpailu |  |
Gehnäll Persson (21. elokuuta 1910 Steneby – 16. heinäkuuta 1976 Köping) oli ruotsalainen kouluratsastuksen olympiavoittaja.
Persson voitti kouluratsastuksessa joukkuekilpailun olympiakultaa Helsingissä 1952 ja Tukholmassa 1956. Yksilökilpailussa hän sijoittui Tukholmassa neljänneksi ja Helsingissä yhdeksänneksi. Persson kilpaili myös Lontoon kesäolympialaissa 1948, missä hänen suorituksensa hylättiin, koska hän ei ollut tuolloisten vaatimusten mukaisesti upseeri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gehnäll Persson Wikimedia Commonsissa
Gehnäll Persson Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Tarhakehäkukka

| Tarhakehäkukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Asteroideae
Suku::  Kehäkukat Calendula
Laji::  officinalis
Kaksiosainen nimi
 Calendula officinalis  L. 
Katso myös
   Tarhakehäkukka Wikispeciesissä   Tarhakehäkukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tarhakehäkukka (Calendula officinalis) on yksivuotinen asterikasvien (Asteraceae) heimoon ja kehäkukkien (Calendula) sukuun kuuluva kasvi, jota käytetään koriste- ja hyötykasvina. Sen latinankielisessä nimessä sana calendula on johdos latinan kielen kalenteria tarkoittavasta sanasta, millä viitataan kukan pitkään kukinta-aikaan. Officinalis sana tulee kasvin käytöstä lääkinnällisiin tarkoituksiin. Officina oli aikoinaan luostarin lääkkeiden ja tarvikkeiden varasto.
Kehäkukkien (Calendula) suvussa on noin 20 eri lajia, joista Calendula officinalis on yksi. Muita lajeja ovat mm. peltokehäkukka (Calendula arvensis), nukkakehäkukka (Calendula incana), tähtikehäkukka (Calendula stellata) ja siipikehäkukka (Calendula tripterocarpa).
Tarhakehäkukasta on useita eri lajikkeita, joiden kukat poikkeavat toisistaan väriltään, kerrannaisuudeltaan ja muilta ominaisuuksiltaan. Lajikkeiden kasvuvaatimukset, kasvutapa, lehdet ja muut ominaisuudet ovat hyvin samanlaiset.
Ulkonäkö ja koko

Tarhakehäkukka on yksivuotinen ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 20–50 senttimetriä. Kasvutapa on pysty tai varret kasvavat viistosti ylöspäin maasta. Osa varsista on haaroittuneita. Varret ovat kauttaaltaan karvaiset. Lehdet kasvavat kierteisesti ja noin 5–15 cm pitkiksi. Alemmat lehdet ovat palleruotisia, ylemmät ruodittomia ja kasvavat tyveltään vartta ympäröiden eli ovat sepiviä.
Tarhakehäkukan kukintona on asterikasveille ominainen mykerökukinto, ja sen halkaisija on 4–7 senttimetriä. Kukinnon laitakukat ovat yksinkertaisia tai kerrottuja, kielimäisiä, kärjestä kolmihampaisia, väriltään keltaisia, oransseja tai punakeltaisia. Jalostetuissa muodoissa on myös punaisen eri sävyjä ja monivärisiä kukkia. Kukinnon keskellä olevat kehräkukat ovat väriltään tummempia, keltaruskeita, torvimaisia, hyvin pieniä. Tarhakehäkukan kukinta-aika on pitkä, Suomessa kesäkuusta syyskuuhun. Hedelmä on pitkänokkainen tai käyrä, piikkiselkäinen pähkylä.
Alkuperä

Kehäkukkien suvun lajit on kotoisin Välimeren alueelta ja Lounais-Aasiasta. Tulokaslajeina kehäkukkia kasvaa luonnonvaraisina nykyisin kaikkialla maailmassa. Tarhakehäkukka kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Euroopassa, mutta sen varsinaista alkukotia ei tunneta. Osa tarhakehäkukan lajikkeista on luonnossa syntyneitä risteymiä, mutta suurin osa on jalostustyön tuloksena syntyneitä lajikkeita. Suomessa tarhakehäkukkaa on kasvatettu jo 1300-luvulta lähtien.
Elinympäristö

Kesäkukka viihtyy parhaiten aurinkoisella ja lämpimällä kasvupaikalla, multavassa, kosteassa ja ravinteikkaassa maassa, missä sen kasvustoista tulee reheviä ja runsaskukkaisia. Kasvi selviytyy myös hiekkapitoisessa maassa. Luonnossa se esiintyy tienvarsilla, kaatopaikoilla, joutomailla, nurmikoilla ja kukkapenkeissä, tavallisesti viljelykarkulaisena.
Käyttö elintarvikkeena

Vanhoina aikoina salaatin sekaan laitettiin usein kukkia, ja lisäksi keskiajalla ruokaa haluttiin usein värjätä. Kehäkukan terälehtiä on Etelä-Euroopassa käytetty riisin, voin ja leivonnaisten värjäämiseen. Parhaimmillaan kehäkukasta saatu väri vastaa voimakkuudeltaan sahramia.
Aiheesta muualla

Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tarhakehäkukka (Calendula officinalis)
Coloria.net: Värjäys, Kehäkukka (Calendula officinalis)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Calendula officinalis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Calendula officinalis (englanniksi)
Flora of China: Calendula officinalis (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Calendula officinalis (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tarhakehäkukkia
Graeme Koehne

Graeme Koehne AO (s. 1956) on australialainen säveltäjä.
Koehne opiskeli Adelaiden yliopistossa ja voitti vuonna 1982 Australian Composers Awardin orkesteriteoksestaan Rain Forest. Hän oli Harkness Fellowship'n turvin Yalen yliopistossa vuodesta 1984 ja opiskeli yksityisesti Virgil Thomsonin sekä Louis Andriessenin johdolla. Vuosina 1998–1999 hän oli Etelä-Australian osavaltion residenssisäveltäjä.
Koehne on tullut tunnetuksi laajalti eri puolilla maailmaa esitetyistä orkesteriteoksistaan, joihin kuuluvat muiden muassa Unchained Melody, Powerhouse ja Elevator Music. Hänen orkesteriteoksiinsa kuuluu myös konserttoja, kuten Inflight Entertainment (vahvistetulle oboelle tai sopraanosaksofonille) ja High Art (trumpetille). Koehne tunnetaan myös baleteistaan, joita ovat esittäneet muiden muassa Houston Ballet, The Australian Ballet, Komische Oper Berlin ja Sydney Dance Company.
Koehne on toiminut sävellyksen professorina Adelaiden yliopistossa, josta sai musiikin tohtorin arvon vuonna 2002. Siellä hän on toiminut Elder Conservatorium of Musicin johdossa. Koehne on istunut Australia Council for the Artsin jäsenenä ja toiminut sen musiikkilautakunnan puhemiehenä. Vuonna 2001 Koehnelle myönnettiin Australian hallituksen Centenary Medal. Melbournen yliopistosta hän sai vuonna 2004 Sir Bernard Heinze Memorial Awardin. Vuonna 2009 Koehne voitti Classical Music Awardin "vuoden orkesteriteoksen" kategoriassa teoksellaan Tivoli dances. Samana vuonna hän oli samassa kategoriassa finalistina teoksellaan Palm Court suite. Vuonna 2014 Koehne sai Australian ritarikunnan upseerin arvon.
Koehne on omaksunut vaikutteita monista eri lähteistä, kuten populaarimusiikista vastareaktiona sarjallisuuden edustamalle modernismille ja sen myöhemmille kehityskuluille. Koehne on säveltänyt tilaustöinä useita teoksia, joihin kuuluu esimerkiksi oboisti Guy Hendersonin muistoksi sävelletty The persistence of memory (elegia oboelle ja jousiorkesterille). Hän oli myös yksi Gallipolin taistelun satavuotismuistoksi luodun Gallipoli Symphonyn säveltäjistä.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Graeme Koehne Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
AllMusic: Graeme Koehne (englanniksi)
Frutigen

| Frutigen |
| --- | --- |
 Frutigen sijaitsee Kanderjoen laaksossa.
 vaakuna

 Frutigen
 Koordinaatit: 46°34′N, 7°37′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Bernin kantoni
Hallintoalue (Verwaltungskreis):  Frutigen-Niedersimmentalin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  72,28 km²
Korkeus:  751–2 608 m
Väkiluku (joulukuu 2018)  (vakinaiset asukkaat):  6 923
 – Väestötiheys:  96 as./km²
 
 www.frutigen.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Frutigen on kunta Keski-Sveitsissä Bernin kantonissa. Kunnassa on vajaat 7 000 asukasta. Frutigen on Kandertalin laakson keskuspaikka ja 40 000 asukkaan Frutigen-Niedersimmentalin hallintoalueen keskus.
Sijainti

Frutigen sijaitsee Bernin Alpeilla, Kanderjoen laaksossa, parikymmentä kilometriä Thunista etelään.
Liikenne

Frutigenin on maantieyhteydet muualle Sveitsiin kulkevat Kandertalin laakson pohjoispäässä sijaitsevan Spiezin kautta. BLS:n rautatiet Thunista Valais’hin, Lötschbergin tunnelin kautta Brigiin ja Lötschbergin pohjatunnelin kautta Vispiin, kulkevat Frutigenin kautta. Frutigen on Lötschbergin pohjatunnelin pohjoinen pääteasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frutigen Wikimedia Commonsissa
Dubler, Anne-Marie: Frutigen (Gemeinde) (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  14.11.2006. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Telavi

| Telavi თელავი |
| --- | --- |
 Telavin kaupunkia ympäristöineen (2012).
 lippu:  vaakuna
 Telavi
 Koordinaatit: 41.9197°N, 45.4707°E 
Valtio:  Georgia
Hallintoalue:  Kakheti
Piirikunta:  Telavi
Korkeus:  490 m
Väkiluku (2014):  19 629
Aikavyöhyke:  UTC+4
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Telavi (georg. თელავი) on kaupunki Telavin piirikunnassa Kakhetin hallintoalueella Georgian itäosassa. Kaupungissa on noin 21 000 asukasta (21 805 vuoden 2002 väestönlaskennassa; 19 629 as., tilastokeskuksen arvio 2014). Se sijaitsee 550–800 metrin korkeudella merenpinnasta Alazanin laaksossa ja sinne johtaa rautatie Tbilisitä. Kaupunki on Kakhetin alueen keskus ja se toimi Kakhetin kuningaskunnan pääkaupunkina sen jälkeen, kun persialaiset tuhosivat Gremin 1600-luvulla. Kaupungin nimi tulee georgian kielen sanasta tela, joka tarkoittaa jalavaa.
Telavissa on ollut asutusta jo pronssikaudella, mutta ensimmäisen kerran paikkakunnan mainitsi Klaudios Ptolemaios toisella vuosisadalla nimellä Teleda. Ensimmäiset maininnat georgialaisissa lähteissä ovat 1000-luvulta. 1100-luvulla kaupunki oli yksi maan tärkeimmistä, mutta mongolihyökkäysten jälkeen se taantui. 1600-luvun puolivälissä Kakhetin kuningas Artšil II siirsi pääkaupunkinsa Telaviin. Kaupungista tuli alueen oppineisuuden keskus, jossa oleskelivat kuninkaat Teimuraz II, Erekle II ja heidän perheensä. Telaviin perustettiin uskonnollisfilosofinen koulu vuonna 1758. Nykyiset kaupunkioikeutensa se sai vuonna 1801, kun Kartli-Kakhetin kuningaskunta liitettiin Venäjän keisarikuntaan.
Nykyisin Telavin kaupunki on merkittävä kulttuurin, teollisuuden, liikenteen ja maatalouden (viininviljelyn) keskus. Kaupungissa on teatteri ja vuonna 1927 perustettu historiallis-etnografinen museo entisessä kuninkaallisessa palatsissa. Dzveli galavanin linnoitus on rakennettu 900–1000-luvuilla ja kaupungissa on basilika 500–600-luvuilta.
Telavin kaupunkia ympäristöineen.
Kaupunkia.
Linnanmuuria keskustassa.
Vanhaa kaupunkia.
Kirkko vanhassa kaupungissa.
Ikalton luostarin kirkko (noin 800 jaa., kaupungin lähellä).
Telavin pääkatua.
Katettu tori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Telavi Wikimedia Commonsissa
Gruber

Gruber on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Bernhard Gruber (s. 1982), itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä
Bettina Gruber (s. 1985), sveitsiläinen maastohiihtäjä
Christoph Gruber (s. 1976), itävaltalainen alppihiihtäjä
Craig Gruber (1951–2015), yhdysvaltalainen basisti
Franz Xaver Gruber (1787–1863), itävaltalainen urkuri ja säveltäjä
Gabriel Gruber (1740–1805), itävaltalainen jesuiittakenraali ja arkkitehti, Ljubljanan Gruberin palatsin suunnittelija
Juliette Gruber (s. 1965), brittiläinen näyttelijä
Lilli Gruber, italialainen televisiojuontaja ja poliitikko.
Martin Gruber (s. 1970), saksalainen näyttelijä
Mauro Gruber (s. 1986), sveitsiläinen maastohiihtäjä
Michael Gruber (s. 1979), itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä
Michael Gruber (s. 1940), yhdysvaltalainen kirjailija
Sabine M. Gruber (s. 1960), itävaltalainen kirjailija ja musiikkitoimittaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Gehenna

Gehennan laakso 2004.
Gehennan laakso 1898.
Laakson sijainti.
Gehenna eli Hinnomin laakso (kreik. Γέεννα, Geenna; hepr. גֵּי בֶן־הִנֹּם, gei ben-Hinnom; aram. ܓܝܗܢܐ, Gēhannā; Mishna גהנום / גהנם, Gehinnam) on Jerusalemin eteläpuolella Länsirannalla sijaitseva pienimuotoinen laakso, jossa Juudan kuningasten Aahaan ja Manassen aikana uhrattiin lapsia Moolokille. Raamatussa mainitaan miten Juudaan kuninkaat laittoivat poikiaan ja tyttäriään kulkemaan tulen läpi, mutta ei ole varmuutta, toimittiinko näin. Myöhemmin sen katsottiin olevan kirottu paikka (Jer. 7:31, 19: 2–6).
Rabbiinisessa juutalaisuudessa Gehenna on paikka, jossa Jumala langettaa rangaistuksensa.  Sitä pidetään kristittyjen kiirastulen kaltaisena paikkana, jossa jumalattomat kärsivät, kunnes he ovat sovittaneet syntinsä. Useimmissa juutalaisissa lähteissä todetaan, että syntisen enimmäisaika Gehennassa on yksi vuosi ja jokainen sapatin päivä on rangaistuksen ulkopuolella. Tämän jälkeen sielu siirtyy eteenpäin Olam Ha-Baaniin (tuonpuoleiseen), missä se joko tuhoutuu lopullisesti tai jatkaa olemassaoloaan katumuksen kaltaisessa tilassa. Gehennasta tuli "Helvetin" metonyymi johtuen sen vähäisestä esiintymisestä juutalaisten uskonnollisissa teksteissä.
Kristillisessä tulkinnassa Gehenna merkitsee tuomittujen kuolemantakaista rangaistusta tai rangaistuspaikkaa, helvettiä (Matt. 5:22, Jaak. 3:6). Uudessa testamentissa Jeesus mainitsee Gehennan useamman kerran. Eri kirjoittajat kuvaavat synoptisissa evankeliumeissa Jeesuksen käyttävän sanaa kuvaamaan vastakohtana elämälle Jumalan valtakunnassa (Mark. 9:43-48). Yhteensä näissä kirjoituksissa termiä käytetään 11 kertaa. Tietyssä käytössä kristillisessä Raamatussa viitataan siihen paikkaan, jossa sekä sielu (kreikka: ψυχή) että ruumis tuhoutuvat (Matt. 10:28) "sammuttamattomassa tulessa" (Mark. 9:43). Monet nykyajan kristityt pitävät Gehennaa iankaikkisen rangaistuksen paikkana.[lähde? ] Annihilationistiset kristityt katsovat Gehennan olevan paikka, jossa "syntisiä" kidutetaan, kunnes he lopulta tuhoutuvat kokonaan ruumista ja sieluaan myöten. Toisaalta osa kristillisistä tutkijoista on ehdottanut, että Gehenna ei välttämättä olisikaan synonyymi Tuliselle järvelle, vaan profeetallinen metafora kauhistuttavasta kohtalosta, jonka Jerusalem kohtasi roomalaisten piirityksessä vuonna 70.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gehenna Wikimedia Commonsissa
TVR Sagaris

| TVR Sagaris |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia
Valmistaja:  TVR
Valmistusvuodet:  2005–2006
Korimalli:  2-ovinen coupé
Luokka:  S-segmentti
Seuraaja:  TVR Griffith (2018)
Teknisesti samankaltaisia:  TVR T350
Tekniset tiedot
Moottori:  R6
Iskutilavuus:  3 996 cm3
Teho:  298 kW
Huippunopeus:  n. 310 km/h
Kiihtyvyys:  3,6 s (0–100 km/h)
Vetotapa:  takaveto
TVR Sagaris on brittiläisen TVR:n Lancashiressa vuosina 2005–2006 valmistama urheiluauto.
Yleistä

Graham Brownen suunnittelema Sagaris oli täysin uusi malli, joka esiteltiin ensimmäistä kertaa vuonna 2003. Tuotantovalmis malli esiteltiin vuonna 2004 Birminghamin Motorshow - autonäyttelyssä. Auto tuli myyntiin myöhemmin samana vuonna TVR:n jälleenmyyjillä ympäri maailman. Sagaris oli suunniteltu käytettäväksi myös kestävyysajokilpailuissa, monet auton yksityiskohdat paljastavat tämän.
Tekniset tiedot

Moottori
Moottori: TVR Speed Six -moottori, R6
Iskutilavuus: 3996 cm3 (4.0L)
Teho: 405 hv (298 kW) @ 7000 r/min
Vääntö: 451 Nm @ 5000 r/min
Venttiilikoneisto: 4 venttiiliä/sylinteri, DOHC
Vaihteisto
Vaihteisto: 5-nopeuksinen manuaalivaihteisto
Jarrut
Edessä: 322 mm tuuletetut levyjarrut
Takana: 298 mm tuuletetut  levyjarrut
Pyörät
Pyörät: 18" alumiinivanteet
Runko/kori
Koripaneelit: lasikuitu
Massa: 1140 kg
Suorituskyky
Huippunopeus: 310 km/h (arvioitu)
0 - 100 km/h: 3,6 sekuntia
TVR

| TVR Engineering Ltd |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1947, Trevor Wilkinson
Toimitusjohtaja:  Nikolai Smolenski, Chairman of the Executive Board
Kotipaikka:  Blackpool, Iso-Britannia
Toimiala:  Autoteollisuus
Tuotteet:  Autot
Kotisivu:  tvr.co.uk
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
TVR on brittiläinen Blackpoolissa toimiva urheiluautoja pieninä sarjoina valmistava yritys. Esimerkiksi vuonna 1987 kaikkien mallien yhteenlaskettu tuotantomäärä oli vain 550 autoa.
TVR-autoja yhdistävä piirre on kevyt lujitemuovinen korirakenne ja tehokkaat moottorit. Pääsäätöisesti TVR on käyttänyt autojensa voimanlähteinä Fordin V6 ja Roverin V8 moottoreita. Myös monet pisteosat ovat lainattu suuremmilta valmistajilta.
TVR Cerbera urheiluauto