stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
State Grid Corporation of China

| State Grid Corporation of China |
| --- | --- |

 State Grid Corporation of Chinan pääkonttori Pekingissä.
Yritysmuoto:  valtionyhtiö
Perustettu:  29.12.2002
Toimitusjohtaja:  Shu Yinbiao
Kotipaikka:   Peking, Kiina
Toimiala:  energia, yhteiskunnan perusrakenteet
Liikevaihto:   339,426 mrd. USD (2014)
Nettotulos:   9,796 mrd. USD (2014)
Henkilöstö:  1,87 miljoonaa tai 921 964
Omistaja:  Kiinan valtio
Kotisivu:  www.sgcc.com.cn
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
State Grid Corporation of China (SGCC, kiin. 国家电网公司; pinyin: Guójiā Diànwǎng Gōngsī) on erittäin suuri, vuonna 2002 perustettu kiinalainen valtionyhtiö. SGCC on maailman suurin sähkönsiirtoverkkojen rakentamiseen ja operointiin keskittynyt yhtiö. Yhtiö operoi myös maailman suurinta aurinkovoimalaitosta. Kiinan laajenevan uusiutuvan energiatuotannon takia yhtiö uusii laajalti Kiinan sähkönsiirtoverkkoja.   Yhtiön kotipaikka on Peking.  SGCC on myös yksi maailman suurimpia työnantajia. Yhtymä kertoo sillä olevan 1,87 miljoonaa työntekijää, ja toisenkin lähteen mukaan väkeä on 921 964 henkeä.
Ulkomaista toimintaa yhtiöllä on muun muassa Filippiineillä, Brasiliassa, Portugalissa ja Australiassa.
Vuoden 2015 Fortune 500 -listallaan talouslehti Fortune arvioi SGCC:n sijalle 7 viidestäsadasta arvioimastaan suuryrityksestä maailmanlaajuisesti. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2014 yhteensä 339,426 mrd. USD ja nettovoitto 9,796 miljardia dollaria.
SGCC:n perustaminen oli osa Kiinan valtion energiasektorin uudistusten kolmatta vaihetta. Vuonna 2002 valtion jättiläismäinen voimantuotantokonserni (State Power Corporation), joka vastasi tuolloin 46 prosentista koko Kiinan sähköntuotannosta, jaettiin pienempiin osiin. Kantaverkkoyhtiöitä perustettiin kaksi: State Grid Corporation of China (SGGC, Peking) ja pienempi China Southern Power Grid (CSG, Kanton). Voimantuotantoyhtiöitä perustettiin viisi: China Huaneng Group (tytäryhtiö pörssiyritys Huaneng Power International), China Datang Corporation, China Huadian Corporation, China Guodian Corporation ja China Power Investment Corporation.
Suomalainen Nuija

Suomalainen Nuija oli vuonna 1875 perustettu suomenmielisten aatteellinen ylioppilasjärjestö. Yhdistyksen jäseniksi otettiin Helsingin yliopiston opiskelijoita ja henkilökuntaa osakuntien jäsenyyksistä riippumatta. Se oli virallinen ylioppilasyhdistys vuoteen 1882.
Perustamisestaan lähtien Suomalainen Nuija edisti vierasperäisten nimien suomalaistamista. Vuonna 1876 nimensä muuttivat esimerkiksi järjestön tuleva puheenjohtaja Matti Äyräpää (aiemmin Europaeus), A. J. Mela (aiemmin Malmberg) sekä Lauri Kivekäs (Stenbäck).. Yhdistyksessä toimi erityinen nimensuomalaistuttamistoimikunta, joka julkaisi vuonna 1906 teoksen Kokoelma suomalaisia nimiä.
Yhdistys harjoitti valistustoimintaa jäsentensä kotiseuduilla heidän pitämiensä kansantajuisten luentojen muodossa. Suomalainen Nuija maksoi esiintyjien edestakaiset matkat, mikä lienee ollut merkittävä kannustin tälle toiminnalle, vaikka mitään varsinaisia luentopalkkioita ei maksettukaan.
Musiikillista antia yhdistyksessä edusti Suomalaisen Nuijan laulukunta. Sitä johti tenori, maisteri Taavi Hahl.
F. H. B. Laguksen mukaan Suomalainen Nuija sai nimensä käännöslainana. Yhdistyksen esikuvina olivat Ranskan suuren vallankumouksen aikaiset keskustelukerhot, joista käytettiin club-nimitystä. Tästä johdettiin yhteys ruotsin sanaan klubba, joka suomennettiin suoraan nuijaksi. Lehti-ilmoittelussaan yhdistys käytti lyhennettä S. N.
Suomalaisen Nuijan esimerkin mukaan perustettiin myös esimerkiksi Pälkäneen Suomalainen Nuija, Sortavalan Suomalainen Nuija ja Varsinaissuomalaisten Nuija.
Jyrkimmän linjan jäsenet erosivat yhdistyksestä 1879 ja perustivat K. P. T. -nimisen yhdistyksen. 1900-luvun alussa vähemmistöön jääneet "perustuslailliset" perustivat oman Ylioppilaiden Keskusteluseuran. Poliittisesti Suomalainen Nuija ja sen Raataja-lehti edustivat suomalaisen puolueen vasemmistoa, joskin vasemmistolaisimmat siirtyivät sosialidemokraatteihin. Yhdistyksen toiminta hiipui ensimmäiseen maailmansotaan mennessä..
Aiheesta muualla

Pälkäneen Nuijantalo vuodesta 1907 (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalainen Sotilaskäsikirja

Suomalainen Sotilaskäsikirja on vuosina 1917–1918 julkaistu kahdeksanosainen teos, joka toimi Suomen puolustusvoimien ensimmäisenä yleisenä ohjesääntönä itsenäisyyden alkuvuosina ja jolla oli tärkeä osa suomalaisen sotilaskoulutusjärjestelmän varhaisvaiheessa.
Suomalaisen Sotilaskäsikirjan laati joukko Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana koulutettuja suomalaisia jääkäriupseereita. Sen kirjoittaminen aloitettiin jo Lockstedtin koulutusleirillä talvella 1915–1916, mutta varsinainen käsikirjakomitea aloitti työnsä elokuussa 1917. Ensimmäisen version julkaisi saksalainen Mittler & Sohn -kustantamo ”suomalaisen sotilasjoukon toimesta” Berliinissä vuonna 1917. Alkuperäinen versio käsitti viisi osaa ja 1 559 sivua, mutta se laajennettiin vuonna 1918 kahdeksanosaiseksi. Myöhempiä painoksia julkaisi Suomen yleisesikunta. Käsikirjan päätoimittajana toimi Armas Ståhlberg, joka kaatui majurina Suomen sisällissodassa. Muihin kirjoittajiin kuuluivat muun muassa tulevat kenraalit K. L. Oesch, Lauri Malmberg ja Viljo Tuompo.
Myöhempiä arvioita sisällöstä

Suomalaisen Sotilaskäsikirjan ensimmäiset osat ovat yhdistelmä Saksan keisarillisen armeijan ohjesääntöjä ja käsikirjoja sekä kirjoittajien omia ajatuksia, taktiikkaa käsittelevä kahdeksas osa taas jäi keskeneräiseksi. Taistelua erilaisissa maastoissa kuvaavia osioita ei ole laadittu Suomen maantieteen pohjalta ja sotahistorialliset esimerkit ovat pääasiassa Saksan sodista. Käsikirjan katsotaan olleen jo ilmestyessään monessa suhteessa vanhentunut. Siinä mainitaan käytäntöjä, joista oli tuolloin jo luovuttu sodankäynnissä, kuten taistelukentällä eteneminen tahdissa marssimalla. Toisaalta ensimmäisen maailmansodan uudet tekniset innovaatiot kuten taistelukaasut ja panssarivaunut jäävät kokonaan mainitsematta eikä asemasodankäyntiä juuri huomioida.
Käsikirja korostaa tiukan sotilaskurin merkitystä enemmän kuin yksikään myöhempi Suomen puolustusvoimien ohjesääntö; ensimmäiset 19 sivua käsittelevät pääasiassa erilaisista palvelusrikkomuksista annettavia rangaistuksia. Esimiehillä korostetaan olevan oikeus käyttää aseita omia alaisiaan vastaan pakottaakseen nämä tottelemaan käskyjä. Toisaalta teoksen mukaan ”tottelemisen täytyy tapahtua ilolla, ei rangaistusten pelossa”. Lisäksi käsikirja painottaa vahvasti hyökkäyksen ylivertaisuutta puolustukseen nähden: ”Hyökkäys vie yleensä voittoon, puolustus tappioon. Jos jostakin syystä ollaan pakotetut puolustautumaan, niin on mahdollisimman pian koetettava muuttaa puolustus hyökkäykseksi. Ainoastaan tämä vie voittoon”. Menestymisen ehdoksi mainitaan myös sotilaiden ”hurja hyökkäyshalu”. Historiallisena esimerkkinä buurien kerrotaan hävinneen buurisodan, koska heiltä puuttui sotilaallinen kuri ja kasvatus hyökkäyssotaan.
Suomen EB-yhdistys

Suomen EB-yhdistys on EB:tä eli Epidermolysis bullosaa sairastaville ja heidän läheisilleen tarkoitettu yhdistys. EB-yhdistyksen kautta saa yhteyden muihin EB:tä sairastaviin ja pystyy jakamaan kokemuksia ja vinkkejä muiden kanssa. Yhdistys jakaa uusinta tietoa tutkimuksen ja hoidon osalta.
Suomen EB-yhdistys on Iholiitto ry:n jäsenyhdistys. Iholiitto ry on ihopotilaiden valtakunnallinen potilas- ja edunvalvontajärjestö. EB-yhdistys järjestää yhdessä Iholiiton kanssa koulutusta, kursseja ja tapaamisia.
Suomen EB-yhdistys kuuluu myös kainsainväliseen DebBRA Europe organisaatioon, jonka muodostavat eri maiden paikalliset EB-yhdistykset.
Aiheesta muualla

Suomen EB-yhdistyksen kotisivut
Allergia- ja Astmaliitto
Epidermolysis bullosa -opas[vanhentunut linkki]
Suomen Delfins

| Suomen Delfins ry |
| --- | --- |
Perustettu:  27.3.1997
Toimiala:  Neuvonta ja tuki lapsena koetun seksuaaliväkivallan uhreille, läheisille ja ammattiauttajille
Kotipaikka:  Kouvola
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Delfins ry on lapsena seksuaalista hyväksikäyttöä kokeneiden aikuisten valtakunnallinen etu- ja tukijärjestö. Järjestö on perustettu vuonna 1997 Kuusankoskella. Järjestö tarjoaa palveluita myös seksuaalisesti hyväksikäytettyjen läheisille ja ammattiauttajille. Yhdistyksen nimi juontaa juurensa delfiineistä, jotka auttavat sairaita tai haavoittuneita lajitovereitaan.
Suomen Delfins tarjoaa keskustelutukea ja apua seksuaalisesti hyväksikäytetyille sekä ohjausta ja neuvontaa läheisille ja ammattiauttajille. Yhdistys ylläpitää tuki- ja neuvontachattia, järjestää koulutuksia, harjoittaa tiedotus- ja julkaisutoimintaa, kokoaa aiheeseen liittyvää materiaalia, kehittää työtään sekä ylläpitää keskusteluryhmiä.
Avoimia ammatillisesti ohjattuja vertaiskeskusteluryhmiä kokoontuu ympäri Suomen.
Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus tukee järjestön toimintaa.
Aiheesta muualla

Suomen Delfins ry Facebookissa
Suomalaisten muinaisusko (Harva)

| Suomalaisten muinaisusko |
| --- | --- |
Kirjailija:  Uno Harva
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirjallisuus
Kustantaja:  WSOY, SKS Kirjat (uudistettu laitos, v. 2018)
Julkaistu:  1948
Sivumäärä:  518
Sarja: Kirjokansi 158 (SKS)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suomalaisten muinaisusko on suomalaisen uskontotieteen uranuurtajan Uno Harvan kirjoittama ja WSOY:n vuonna 1948 julkaisema tietokirja, joka käsittelee suomalaisten muinaisuskoa. Kirja kokoaa Uno Harvan elämäntyön yksiin kansiin. Se on suomalaisen mytologiantutkimuksen merkkiteos. Kirja oli Harvan elämäntyön päätös, mutta ensipainoksen julkaisun aikoihin Suomalaisten muinaisuskon arvoa ei vielä ymmärretty, eikä sitä esimerkiksi hyödynnetty sosiologian opinnoissa. Myöhemmin kirjan arvostus nousi. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi vuonna 2018 teoksesta uudistetun laitoksen.
Suomalaisten muinaisusko käsittelee suomalaisen kansanuskon ikivanhoja juuria. Teos muun muassa selvittää miten jumalat, haltijat ja kuolleet ja uskonto sulautuivat menneiden aikojen ihmisten arkeen ja juhlaan.
Turun yliopiston uskontotieteen emeritusprofessori Veikko Anttonen on kirjoittanut uudistettuun laitokseen jälkisanat. Anttosen mukaan Harva tutki esimodernin ajan ihmisen uskoa ja maailmankuvaa, jolle uskonto loi pohjan. Keskeistä teoksessa on Anttosen mukaan se, mitä se kertoo uskonnon kytkeytymisestä muinaissuomalaisten juhlaan ja arkeen. Kirja valottaa hänen mukaansa hyvin myös maaseutuyhteiskunnan rakennetta.
Ivan Timiriasev

Ivan Timiriasev sairasvuoteella vuonna 1927.
Ivan Timiriasev (myös Timirjasev ja Timiriasew; ven. Иван Александрович Тимирязев, Ivan Aleksandrovitš Timirjazev; 7. helmikuuta 1860 Pietari – 11. lokakuuta 1927 Helsinki) oli pitkään Suomessa asunut suomenvenäläinen ratsuväenupseeri, joka tuli tunnetuksi valokuvausharrastuksensa kautta erityisesti Helsinki-aiheisista dokumenttikuvistaan.
Ura

Timiriasevin vanhemmat olivat todellinen valtioneuvos Aleksandr Timirjazev ja Natalija Donaurov. Hän kävi Jelisavetgradin junkkerikoulun vuosina 1883–1885. Timiriasev oli ensin husaariupseerina 1885–1890 ja muutti sitten 1890 Suomeen toimien Suomen kenraalikuvernöörin adjutanttina 1890–1917. Hän yleni sotilasurallaan aina kenraalimajuriksi saakka. Timiriasev siirtyi eläkkeelle 1917 ja jäi asumaan Suomeen elämänsä loppuun saakka. Hän oli naimisissa vuodesta 1918 alkaen suomalaisen Onerva Angervon kanssa.
Timiriasev aloitti valokuvauksen vuonna 1890 ja sai opastusta Daniel Nybliniltä. Hän kuvasi etupäässä Helsingin arkielämää ja luontokohteita. Timiriasevin kuvia julkaistiin myös kuvalehdissä, kuten Veckans Krönikassa ja Suomen Kuvalehdessä. Eläkkeellä ollessaan Timiriasev oli jonkin aikaa myös Veckans Krönikan päätoimisena valokuvaajana. Hän osallistui aktiivisesti Amatörfotografklubben i Helsingforsin toimintaan vuosina 1900–1923 samoin kuin moniin Venäjällä ja Suomessa järjestettyihin valokuvauskilpailuihin ja sai niistä kunniakirjoja ja palkintoja.
Timiriasev on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Timiriasevin valokuvia

Poikia voimistelemassa Runebergin Esplanaadilla 1917.
Vappuviuhkojen myyjä Runebergin Esplanaadilla 1916.
Matonpesulaituri Kaivo­puiston rannassa 1910-luvulla.
Runebergin Esplanaadi 1912.
Kauppatori torikaupan päättymisen jälkeen vuonna 1923.
H. S. S. karnevaali huhtikuu 1921.
Vapunviettoa Pohjois-Esplanadilla vappuna 1912.
Joensuussa vangittuja venäläisiä Kauppa­torilla odottamassa siirtoa pakko­työhön Melkkiin, 1918.
Perhe rannalla Seura­saaressa 1917.
Umpinainen moottorireki, joka välitti ilmavoimien henkilö­liikennettä Helsingin ja Santa­haminan välillä 1922.
Kirjallisuutta

Aaltonen, Iisa – Maaniitty, Elina: Ivan Timiriasew: Helsinkiläinen valokuvaaja.  Helsinki:  Parvs & Helsingin kaupunginmuseo, 2021.  ISBN 978-952-7226-99-5.
Eteläaho, Anton: Ivan Timiriasev: Kenraalikuvernöörin adjutantista valokuvaajaksi. Pro gradu. Helsingin yliopisto 2021. (Teoksen verkkoversio.)
Aiheesta muualla

Valokuvaajiemme nestorin kesälomasaalista Laukaan Kuusankoskella. Suomen Kuvalehti 30.9.1922, nro 39, s. 16. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
Imaami Khomeinin kansainvälinen lentoasema

Imaami Khomeinin kansainvälinen lentoasema (pers. ‏فرودگاه بین‌المللی امام خمینی‎) on Iranin pääkaupunki Teherania palveleva kansainvälinen lentoasema. Lentoasemalla on kaksi yli neljä kilometriä pitkää kiitotietä, joista toinen on tällä hetkellä suljettuna.milloin? Lentoasema on rakennettu 1 007 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Aeroflot: Moskova (Šeremetjevo)
Air Arabia: Sharjah
Air Asia: Kuala Lumpur
Alitalia: Rooma (Fiumicino)
Ariana Afghan Airlines: Kabul, Mazar-i-Sharif
Armavia: Jerevan
AtlasGlobal: Gaziantep, Istanbul (Atatürk), Izmir, Konya
Austrian Airlines: Wien
Azerbaijan Airlines: Baku
bmi: Lontoo (Heathrow)
Bulgaria Air: Varna
Caspian Airlines: Damaskos, Dubai, Istanbul (Atatürk), Kiova (Boryspil), Minsk, Jerevan
China Southern Airlines: Peking (Capital), Ürümqi
Conviasa: Caracas, Damaskos
Corendon Airlines: Antalya, Gaziantep, Istanbul (Atatürk), Izmir
Emirates: Dubai
Eram Air: Damaskos, Isparta, Izmir
Etihad Airways: Abu Dhabi
Freebird Airlines: Izmir
Georgian International Airlines: Batumi, Kutaisi
Gulf Air: Al-Muharraq
Iran Air: Amsterdam, Ankara, Bahrain, Baku, Bangkok (Suvarnabhumi), Beijing (Capital), Beirut, Bonn/Köln, Damaskos, Dubai, Frankfurt, Geneva, Göteborg (Landvetter), Hampuri, Istanbul (Atatürk), Karachi, Kuala Lumpur, Kööpenhamina, Lontoo (Heathrow), Milano (Malpensa), Moskova (Šeremetjevo), Mumbai, Pariisi (Orly), Rooma (Fiumicino), Soul (Incheon), Stockholm (Arlanda), Taškent, Tokio (Narita), Wien
Iran Aseman Airlines: Biškek, Dubai, Dušanbe
Jazeera Airways: Kuwait
Kish Air: Damaskos, Dubai, Istanbul (Atatürk), Izmir
KLM: Amsterdam
Kuwait Airways: Kuwait
Lufthansa: Frankfurt
Mahan Air: Almaty, Amritsar, Bagdad, Bangkok (Suvarnabhumi), Birmingham, Damaskos, Dammam, Delhi, Dubai, Düsseldorf, Istanbul (Atatürk)
Onur Air: Antalya, Istanbul (Atatürk), Izmir
Pegasus Airlines: Istanbul (Sabiha Gökçen), Izmir, Konya
Qatar Airways: Doha
Sky Airlines: Gaziantep, Nevsehir
SunExpress: Antalya, Adana
Syrian Air: Damaskos
Tailwind Airlines: Izmir
Tajik Air: Dušanbe
Turkish Airlines: Istanbul (Atatürk)
Turkish Airlines (operaattori AnadoluJet): Ankara, Antalya
Turkuaz Airlines: Istanbul (Atatürk), Izmir
UM Airlines: Kiova (Boryspil)
Viking Airlines: Stockholm (Arlanda)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lentoaseman viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Stefano Simoncelli

| Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten miekkailu | Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten miekkailu | Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten miekkailu | Maa:   Italia> .Miesten miekkailu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Montreal 1976 | floretti, joukkuekilpailu |  |
Stefano Simoncelli (12. marraskuuta 1946 Grottaferrata – 20. maaliskuuta 2013) oli italialainen miekkailija. Hän kilpaili floretilla. Hän osallistui yksilö- ja joukkuekilpailuihin sekä kesäolympialaisissa 1972 Münchenissä että kesäolympialaisissa 1976 Montrealissa; Montrealissa hän oli mukana saamassa hopeaa joukkuekilpailussa. Hänen lapsensa Luca ja Marta Simoncelli jatkoivat isänsä jalanjäljissä menestyksekkäinä miekkailijoina. Simoncelli menehtyi pitkän sairauden uuvuttamana.
Suomen Ekonomien kirjallisuuspalkinto

Suomen Ekonomien Bisneskirja -palkinto jaetaan kahden vuoden välein parhaalle suomalaiselle bisneskirjalle. Suomen Ekonomien myöntämä kirjallisuuspalkinto on tunnustus laadukkaalle ja ajankohtaiselle teokselle, joka edustaa kauppatieteellisten tutkintojen osaamis- ja tutkimusalueita. Se on myös ainut bisneskirjapalkinto Suomessa. Palkintosumma on 30 000 euroa, ja se jaetaan apurahana Kaupallisten ja teknillisten tieteiden tukisäätiön (Kaute) SEFE-erikoisrahastosta.
Vuoteen 2008 asti palkinnon nimi oli Pro Oeconomia.
Palkinnonsaajat

| Vuosi | Kirjoittaja | Kirja |
| --- | --- | --- |
| 1995 | Osmo Soininvaara | Hyvinvointivaltion eloonjäämisoppi |
| 1998 | Kaj Storbacka ja Jarmo R. Lehtinen | Asiakkuuden ehdoilla vai asiakkaan armoilla |
| 2000 | Tapio Aaltonen ja Lari Junkkari | Yrityksen arvot ja etiikka |
| 2002 | Christian Grönroos | Palvelujen johtaminen ja markkinointi |
| 2004 | Pertti Vartia ja Pekka Ylä-Anttila | Kansantalous 2028 |
| 2006 | Pekka Aula ja Saku Mantere | Hyvä yritys - Strateginen maineenhallinta |
| 2008 | Mika Mannermaa | Jokuveli |
| 2010 | Suvi Nenonen ja Kaj Storbacka | Markkinamuotoilu |
| 2012 | Helena Åhman | Mielen johtaminen organisaatiossa |
| 2014 | Sixten Korkman | Talous ja utopia |
| 2016 | Sari Torkkola | Lean asiantuntijatyön johtamisessa |
| 2018 | Helena Åhman ja Harri Gustafsberg | Tilannetaju – päätä paremmin |
| 2020 | Helena Åhman | Keskusteluälykkyys painetilanteessa |
| 2022 | Mikko Leskelä | Bisnesantropologia ja muut ihmistieteet strategiatyössä |
Lähde
Islannin jalkapallomaajoukkue

Islannin jalkapallomaajoukkue edustaa Islantia jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Kotiottelunsa se pelaa tavallisesti Laugardalsvöllur-stadionilla pääkaupungissa Reykjavíkissa.
Päävalmentaja Lars Lagerbäckin johdolla Islanti selvitti tiensä vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuiden jatkokarsintoihin, jossa se sai vastaansa vuoden 1998 MM-kisojen pronssimitalistin Kroatian. Ensimmäinen osaottelu Islannissa päättyi maalittomaan tasapeliin, mutta Kroatia voitti kotonaan 2–0, ja näin Islanti karsiutui kisoista. 
Tätä ennen joukkue karsi kisapaikasta vuoden 2004 EM-kilpailuihin, jolloin se johti hetken lohkoaan ja kamppaili Saksan ja Skotlannin kanssa jatkopaikoista loppukierrokselle asti.
Islannin nykyisen joukkueen kenties suurin tähti on Evertonissa pelaava hyökkäävä keskikenttäpelaaja Gylfi Sigurðsson.
Islanti selviytyi arvokilpailuiden lopputurnaukseen ensimmäisen kerran Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2016 kukistettuaan karsintalohkossaan muun muassa Alankomaat kahdesti sekä Turkin ja Tšekin kerran. Kisoissa Islanti pääsi F-alkulohkosta jatkoon toisena joukkueena Unkarin jälkeen pelattuaan Portugalin kanssa tasan 1–1, samoin Unkarin kanssa 1–1 ja voitettuaan Itävallan 2–1. Neljännesvälierissä Islanti voitti Englannin 2–1, mutta putosi jatkosta puolivälierissä hävittyään Ranskalle 2–5. Islanti pelaa ensimmäisen kerran MM-kilpailuissa kesällä 2018. Kisapaikka selvisi kun joukkue voitti karsintalohkonsa. Islanti on asukasluvultaan pienin valtio jalkapallon MM-kilpailujen historiassa.
Sijoitukset arvokilpailuissa > Maailmanmestaruuskilpailut

| Maailmanmestaruuskilpailut> Vuosi | Maailmanmestaruuskilpailut> Kierros | Maailmanmestaruuskilpailut> Sija | Maailmanmestaruuskilpailut> O | Maailmanmestaruuskilpailut> V | Maailmanmestaruuskilpailut> T | Maailmanmestaruuskilpailut> H | Maailmanmestaruuskilpailut> TM | Maailmanmestaruuskilpailut> PM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 1930: Ei osallistunut
 1934: Ei osallistunut
 1938: Ei osallistunut
 1950: Ei osallistunut
 1954: 
 1958: Ei selviytynyt karsinnoista
 1962: Ei osallistunut
 1966: Ei osallistunut
 1970: Ei osallistunut
 1974 –    2014: Ei selviytynyt karsinnoista
|  2018 | Lohkovaihe | 28. | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 5 |
 2022: Ei selviytynyt karsinnoista
| Yhteensä | Ryhmävaihe | 1/21 | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 5 |
Sijoitukset arvokilpailuissa > Euroopan-mestaruuskilpailut

| Euroopan-mestaruuskilpailut> Vuosi | Euroopan-mestaruuskilpailut> Kierros | Euroopan-mestaruuskilpailut> Sija | Euroopan-mestaruuskilpailut> O | Euroopan-mestaruuskilpailut> V | Euroopan-mestaruuskilpailut> T | Euroopan-mestaruuskilpailut> H | Euroopan-mestaruuskilpailut> TM | Euroopan-mestaruuskilpailut> PM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 1960: Ei osallistunut
 1964: Ei selviytynyt karsinnoista
 1968: Ei osallistunut
 1972: Ei osallistunut
 1976: Ei selviytynyt karsinnoista
 1980: Ei selviytynyt karsinnoista
 1984: Ei selviytynyt karsinnoista
 1988: Ei selviytynyt karsinnoista
 1992: Ei selviytynyt karsinnoista
 1996: Ei selviytynyt karsinnoista
  2000: Ei selviytynyt karsinnoista
 2004: Ei selviytynyt karsinnoista
  2008: Ei selviytynyt karsinnoista
  2012: Ei selviytynyt karsinnoista
|  2016 | Puolivälierät |  | 5 | 2 | 2 | 1 | 8 | 9 |
2020: Ei selviytynyt karsinnoista
| Yhteensä |  |  | 5 | 2 | 2 | 1 | 8 | 9 |
Valmentajat kautta aikain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Frederick Steele ja Murdo McDougall (1946)  Roland Bergström (1947)  Joe Devene (1948)  Fritz Buchloh (1949)  Óli B Jónsson (1951)  Franz Köhler (1953)  Karl Guðmundsson (1954–1956)  Alexander Wier (1957)  Óli B Jónsson (1958)  Karl Guðmundsson (1959)  Óli B Jónasson (1960)  Karl Guðmundsson (1961)  Ríkharður Jónsson (1962)  Karl Guðmundsson (1963–1966)  Reynir Karlsson (1967)  Walter Pfeiffer (1968)  Ríkharður Jónsson (1969–1971)  Duncan McDowell (1972) |   |  Eggert Jóhannesson (1972)  Henning Enoksen (1973)  Tony Knapp (1974–1977)  Jurí Ilitchev (1978–1979)  Guðni Kjartansson (1980–1981)  Jóhannes Atlason (1982–1983)  Tony Knapp (1984–1985)  Siegfried Held (1986–1989)  Guðni Kjartansson (1989)  Bo Johansson (1990–1991)  Ásgeir Elíasson (1991–1995)  Logi Ólafsson (1996–1997)  Guðjón Þórðarson (1997–1999)  Atli Eðvaldsson (2000–2003)  Ásgeir Sigurvinsson ja Logi Ólafsson (2003–2005)  Eyjólfur Sverrisson (2006–2007)  Ólafur Johannesson (2007-2011)  Lars Lagerbäck (2011–2013) |   |  Lars Lagerbäck ja Heimir Hallgrímsson (2013–2016)  Heimir Hallgrímsson (2016–2018) |