stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurovision laulukilpailu 2009
Finaali

| Sija | Numero | Maa | Artisti(t) | Kappale | Suomennos | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 23. | 01 |  Liettua | Sasha Son | "Love" | Rakkaus | 23 |
| 16. | 02 |  Israel | Noa ja Mira Awad | "There Must Be Another Way" | Täytyy olla toinen keino | 53 |
| 8. | 03 |  Ranska | Patricia Kaas | "Et s’il fallait le faire" | Ja jos se olisi tehtävä | 107 |
| 21. | 04 |  Ruotsi | Malena Ernman | "La voix" | Ääni | 33 |
| 18. | 05 |  Kroatia | Igor Cukrov & Andrea Šušnjara | "Lijepa Tena" | Kaunis Tena | 45 |
| 15. | 06 |  Portugali | Flor-de-Lis | "Todas as ruas do amor" | Kaikki rakkauden tiet | 57 |

| 2. | 07 |  Islanti | Jóhanna Guðrún Jónsdóttir | "Is It True?" | Onko se totta | 218 |
| 7. | 08 |  Kreikka | Sakis Rouvas | "This Is Our Night" | Tämä on yömme | 120 |
| 10. | 09 |  Armenia | Inga & Anush | "Jan Jan" | Minun kultani | 92 |
| 11. | 10 |  Venäjä | Anastasija Pryh’odko | "Mamo" | Äiti | 91 |

| 3. | 11 |  Azerbaidžan | AySel ja Arash | "Always" | Aina | 207 |
| 9. | 12 |  Bosnia ja Hertsegovina | Regina | "Bistra Voda" | Kirkas vesi | 106 |
| 14. | 13 |  Moldova | Nelly Ciobanu | "Hora din Moldova" | Tanssi Moldovasta | 69 |
| 22. | 14 |  Malta | Chiara | "What If We" | Mitä jos me | 31 |
| 6. | 15 |  Viro | Urban Symphony | "Rändajad" | Nomadit | 129 |
| 13. | 16 |  Tanska | Niels Brinck | "Believe Again" | Usko taas | 74 |
| 20. | 17 |  Saksa | Alex Swings Oscar Sings | "Miss Kiss Kiss Bang" | Neiti Suukkonen | 35 |
| 4. | 18 |  Turkki | Hadise | "Düm Tek Tek" |  | 177 |
| 17. | 19 |  Albania | Kejsi Tola | "Carry Me in Your Dreams" | Kanna minua unelmissasi | 48 |
| 1. | 20 |  Norja | Alexander Rybak | "Fairytale" | Satu | 387 |
| 12. | 21 |  Ukraina | Svetlana Loboda | "Be My Valentine (Anti-Crisis Girl)" | Ole rakkaani (anti-Kriisi Tyttö) | 76 |
| 19. | 22 |  Romania | Elena Gheorghe | "The Balkan Girls" | Balkanin tytöt | 40 |
| 5. | 23 |  Iso-Britannia | Jade Ewen | "It’s My Time" | On minun aikani | 173 |
| 25. | 24 |  Suomi | Waldo’s People | "Lose Control" | Menetän hallinnan | 22 |
| 23. | 25 |  Espanja | Soraya Arnelas | "La noche es para mí" | Yö on minua varten | 23 |
Suomen edustaja

Suomea Eurovision laulukilpailussa edusti elektronista tanssimusiikkia esittävä Waldo's People kappaleellaan ”Lose Control”. Tämän vuoden myötä Suomi oli jo neljännen kerran mukana finaalissa. Suomella uskottiinkenen mukaan? olevan hyvät mahdollisuudet pärjätä erityisesti finaalissa, sillä esimerkiksi illan loppupuolella sijainnutta esiintymisnumeroa pidettiin yhtenä koko kilpailun parhaista. Menestys jäi kuitenkin odotettua huonommaksi, sillä Suomi sijoittui finaalissa lopulta viimeiseksi 22 pisteellä. Suurimpana syynä laihahkoon menestykseen pidetään yleisesti harjoitusvideon, jonka perusteella tuomaristo antoi pisteensä finaalissa, epäonnistumista.kenen mukaan? Toisaalta Suomi sijoittui jo semifinaalissa huonosti ja pääsikin jatkoon vain tuomariäänien avulla.
Vaikka Suomi sijoittuikin viimeiseksi finaalissa, moni muu maa jäi semifinaalivaiheessa vielä Suomen taakse. Siksi jotkin väitteet uudesta jumbosijasta ovat virheellisiä. Lisäksi Suomi sijoittui muun muassa vuosina 2004 ja 2005 vielä huonommin, sillä silloin Suomen edustajat eivät päässeet edes finaaliin asti.
Pisteet > Suomen antamat pisteet

Puhelinäänestyspisteet
12: Viro
10: Norja
8: Islanti
7: Ruotsi
6: Bosnia ja Hertsegovina
5: Azerbaidžan
4: Turkki
3: Ranska
2: Venäjä
1: Kreikka
Raatipisteet
12: Islanti
10: Viro
8: Norja
7: Malta
6: Ranska
5: Turkki
4: Armenia
3: Bosnia ja Hertsegovina
2: Ruotsi
1: Israel
Yhteispisteet
12: Viro
10: Islanti
8: Norja
7: Ruotsi
6: Bosnia ja Hertsegovina
5: Turkki
4: Ranska
3: Malta
2: Azerbaidžan
1: Armenia
Pisteet > Suomen saamat pisteet

Puhelinäänestyspisteet
Islanti: 10
Ruotsi: 7
Viro: 6
Tanska: 4
Andorra: 2
Malta: 1
Pelkillä puhelinäänillä Suomi olisi sijoittunut 22. sijalle 30 pisteellä.
Raatipisteet
Bulgaria: 7
Malta: 4
Andorra: 1
Pelkillä raatien antamilla pisteillä Suomi olisi sijoittunut 24. sijalle 12 pisteellä.
Yhteispisteet
Islanti: 8
Ruotsi: 4
Viro: 4
Malta: 3
Bulgaria: 3
Yhteispisteillä Suomi jäi 25. eli viimeiselle sijalle 22 pisteellä.
Skandaalit > 2. semifinaalin esittäminen Espanjassa

Espanja, joka äänesti toisessa semifinaalissa, ei näyttänyt semifinaalia suorana lähetyksenä, mikä vaaditaan kaikilta osallistujamailta. Semifinaali lähetettiin Espanjassa tunnin myöhässä, ja äänestämisessä käytettiin raadin antamia ääniä. Viivästymisen syynä oli Madrid Open -tennisturnaus. Koska Espanjan yleisradioyhtiö RTVE rikkoi sääntöä, on tästä luvassa heille sakkoja.päivitettävä
Skandaalit > Azerbaidžanin äänestys

Azerbaidžanissa 43 Armeniaa äänestänyttä ihmistä joutuivat perustelemaan, miksi äänestivät heidän naapurimaatansa Armeniaa. Tästä Azerbaidžaniin on tulossa sakkoja.päivitettävä Azerbaidžan ja Armenia ovat olleet jo riidoissa yli kymmenen vuoden ajan.
Skandaalit > Suomen edustuskappale

Suomen edustaja Waldo’s People aiheutti pienen kohun, sillä heidän viisukappaleen ”Lose Controlin” epäiltiin olevan plagiaatti Nik Kershawin kappaleesta ”Wouldn’t It Be Good”.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eurovision laulukilpailun viralliset kotisivut (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu 2009 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset: Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset: Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Moldova · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset: Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset: Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku: 1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku: 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku: 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku: 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku: 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku: 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku: 2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku: 2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–: Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–: Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–: Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–: Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–: Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–: Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–: Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–: Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Vatikaanin kirjasto

| Vatikaanin kirjasto> Bibliotheca Apostolica Vaticana |
| --- | --- |
 Sikstuksen halli Vatikaanin kirjastossa
Sijainti:   Vatikaanivaltio
Koordinaatit:  41°54′17″N, 12°27′16″E
Valmistumisvuosi:  1587
Suunnittelija:  Domenico Fontana
Rakennuttaja:  Paavi Sixtus V
Omistaja:  Pyhä istuin
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paavi Sixtus IV nimittää Bartolomeo Platinan Vatikaanin kirjaston kirjastonhoitajaksi. Melozzo da Forlìn fresko noin vuodelta 1477 (Vatikaanin museo).
Vatikaanin kirjasto (lat. Bibliotheca Apostolica Vaticana) on Pyhän Istuimen kirjasto Vatikaanivaltiossa. Se on yksi vanhimmista kirjastoista ja sisältää yhden merkittävimmistä historiallisten kirjoitusten kokoelmista.
Historia

Vatikaanin kirjaston historia on perinteisesti jaettu viiteen aikakauteen:
Lateraanipalatsia edeltänyt aika: Kirjaston ensimmäiset vuodet ennen sen siirtoa Lateraanipalatsiin. Kirjoitukset yltävät kirkon varhaisimpiin vuosiin saakka. Tältä ajalta on kuitenkin säilynyt vain vähän materiaalia.
Lateraanipalatsin aika: Kirjasto sijaitsi Lateraanipalatsissa. Tämä kesti 1200-luvulle, paavi Bonifatius VIII:n kaudelle.
Avignonin aika: Kirjaston kokoelmat ja niiden luettelointi lisääntyivät huomattavasti aikana, jolloin paavit olivat Avignonin vankeudessa. Paavius palasi Roomaan vasta vuonna 1377.
Vatikaania edeltänyt aika: Noin vuosien 1370 ja 1447 välillä kirjasto oli hajaantuneena eri puolille Roomaan, Avignoniin ja muille paikkakunnille.
Vatikaanin aika: Vuonna 1448 kirjasto muutti Vatikaaniin ja on toiminut siellä siitä saakka.
Historia > Perustaminen

Vatikaanin kirjaston perusti Vatikaaniin paavi Nikolaus V vuonna 1448. Hän liitti tuolloin 350 edeltäjiltään perimäänsä kreikan, latinan ja heprean kielistä koodeksia omiin kokoelmiinsa ja laajoihin hankintoihinsa. Näihin kuului muun muassa Konstantinopolin keisarillisesta kirjastosta hankittuja käsikirjoituksia.
Kun kirjaston ensimmäinen kirjastonhoitaja Bartolomeo Platina toimitti luettelon kirjaston sisällöstä vuonna 1481 kirjastossa oli yli 3 500 nimikettä. Vatikaanin kirjasto oli siten läntisen maailman suurin. Noin vuonna 1587 paavi Sixtus V määräsi arkkitehti Domenico Fontanan rakentamaan uuden kirjastorakennuksen. Rakennus on käytössä edelleen. Kirjat olivat esillä pöydillä, joihin ne oli kahlehdittu.
Historia > Lahjoitukset ja hankinnat

Kirjasto on laajentunut useiden lahjoitusten ja hankintojen kautta vuosisatojen aikana. Vuonna 1623 Baijerin herttua Maximilian I lahjoitti kirjastolle 3 500 käsikirjoitusta Heidelbergin peritystä palatiinikirjastosta kiitoksena paavi Gregorius XV:n poliittisesta toiminnasta herttuan valtataistelussa protestanttisia ehdokkaita vastaan. Pieni osa, 39, näistä kirjoista lähetettiin Pariisiin vuonna 1797 ja palautettiin Heidelbergiin Pariisin rauhansopimuksessa vuonna 1815. Paavi Pius VII lahjoitti 852 teosta lisää vuonna 1816. Näitä lukuun ottamatta palatiinikirjasto sijaitsee edelleen Vatikaanissa.
Vuonna 1657 kirjasto hankki Urbinon herttuoiden käsikirjoitukset. Vuonna 1661 kreikkalainen oppinut Leo Allatius nimitettiin kirjastonhoitajaksi. Ruotsin kuningatar Kristiina määräsi kirjastonsa, joka oli käytännössä Ruotsin koko kuninkaallinen kirjasto, luovutettavaksi Vatikaaniin kuolemansa 1689 jälkeen.
Historia > Varkaudet

Ohion yliopiston taidehistorian eläkkeelle jäänyt professori Anthony J. Melnikas jäi vuonna 1995 kiinni varastettuaan useita sivuja kirjaston harvinaisista kirjoista vuosien varrella. Hänet asetettiin syytteeseen ja sivut palautettiin.
Kokoelma

Nykyään kirjastossa on noin 75 000 käsikirjoitusta ja yli 1,1 miljoonaa painettua kirjaa, joihin kuuluu noin 8 500 inkunaabelia. Vatikaanin salaiset arkistot erotettiin kirjastosta 1600-luvun alussa. Niihin kuuluu 150 000 nimikettä lisää.
Kirjaston merkittävimpiin nimikkeisiin kuuluu Codex Vaticanus, Raamatun kaanonin vanhin tunnettu käsikirjoitus. Prokopioksen Salainen historia löydettiin kirjastosta ja julkaistiin vuonna 1623.
Yleisen urbaanin legendan mukaan kirjastossa olisi maailman laajin kokoelma pornografiaa. Tämä ei pidä paikkaansa, tämänkaltainen materiaali rajoittuu kopioihin Kiellettyjen kirjojen luettelossa kielletystä materiaalista sekä lievästi eroottisesta taiteesta enimmäkseen renessanssin ajalta.
Vatikaanin kirjasto on historian, oikeustieteen, filosofian, teologian ja luonnontieteiden tutkimuskirjasto, joka on avoin kaikille, jotka pystyvät perustelemaan tarpeensa kokoelman näkemiselle. Vuosien 1801 ja 1990 välillä julkaistuista kirjoista voi tilata valokopioita. Kirjaston yhteydessä toimii kirjastotieteen oppilaitos.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vatikaanin kirjaston kotisivu (englanniksi)
Rome Reborn: The Vatican Library & Renaissance Culture, kirjaston esittely Yhdysvaltain Kongressin kirjaston sivuilla (englanniksi)
Sabina (peruna)

| Sabina> jauhoinen peruna |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Ruotsi 1976
Risteytys:  (President x Sandnudel) x Stately
Kasvinjalostaja:  Svalöf Weibull
Ylläpito
Lajikkeen ylläpitäjä:  Siemenperunakeskus 1994
Sabina on jauhoinen ruotsalainen peruna. Sabina on kohtalaisen taudinkestävä.
Satoisuus

| Mukulasatoisuus kg/ha (1984-1991) |
| --- | --- |
I viljelyvyöhyke:: 35 000 kg, josta 18,0 % tärkkelystä
II viljelyvyöhyke:: 35 000 kg, josta 18,0 % tärkkelystä
III viljelyvyöhyke:: 34 600 kg, josta 16,8 % tärkkelystä
IV viljelyvyöhyke:: 28 400 kg, josta 15,0 % tärkkelystä
Muuta

Lajiketta viljellään mm. Ruotsissa
Lähdeviitteet

↑  Paavon Perunasivu
↑  Peruna: Lajikevalinta (Arkistoitu – Internet Archive), luettu 3.6.2007
↑  Perunan tuotanto, lajikkeet, viralliset lajikekokeet, s. 36. 1992, Maaseutukeskusten liiton julkaisuja no 850, Tieto tuottamaan 64, ISSN 0357-7295, ISBN 951-8909-92-X
↑  Ptatissorter, luettu 10.6.2007
Klaus Sahlgren

Klaus Aksel Sahlgren (11. elokuuta 1928 Helsinki – 5. heinäkuuta 2019 Korppoo) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti. Hän toimi ulkoministeriön kauppapoliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä 1969–1970, Suomen pysyvänä edustajana Genevessä olevissa Yhdistyneiden kansakuntien (YK) kansainvälisissä järjestöissä 1970–1975, YK:n apulaispääsihteerinä 1975–1983 ja YK:n Euroopan talouskomission pääsihteerinä 1983–1986. Hänet vihittiin oikeustieteen kunniatohtoriksi Washingtonin yliopistossa vuonna 1980.
Jäätyään eläkkeelle Sahlgren asettui Korppooseen ja osallistui kunnallispolitiikkaan.
Aiheesta muualla

Klaus Sahlgren. United Nations Intellectual History Project
Klaus Sahlgren (Finland). Unece
Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org).
Klaus Sahlgrenin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Vita Sackville-West

Vita Sackville-West. Philip de Lászlón maalaama muotokuva vuodelta 1910.
Victoria Mary ”Vita” Sackville-West, Lady Nicolson (9. maaliskuuta 1892 Knole House, Kent, Englanti – 2. toukokuuta 1962) oli englantilainen kirjailija. Hän kirjoitti romaaneja, runoja ja puutarhakirjoja.
Perhesuhteet

Sackville-Westin puoliso oli diplomaatti ja kirjailija Harold Nicolson, joka kirjoitti muun muassa elämäkertoja, muistelmia ja artikkeleita. Yhdessä puolisot pitivät suosittua radio-ohjelmaa, jossa kävivät keskusteluja vaikeistakin aiheista, kuten avioliiton ongelmista, ihmissuhteista, rakkaudesta ja mustasukkaisuudesta. Heitä yhdisti myös rakkaus puutarhanhoitoon, ja he loivat kotilinnansa Sissinghurst Castlen ympärille yhden Englannin kauneimpana pidetyn puutarhan. He saivat kaksi poikaa, joista Benedict Nicolson (k. 1978) oli taidehistorioitsija ja kirjailija ja Nigel Nicolson on poliitikko ja kirjailija. Nigel Nicolson on muun muassa kirjoittanut vanhempiensa avioliitosta kirjan Erään avioliiton muotokuva, jonka pohjalta on tehty neliosainen televisiosarja. Sackville-Westin suuri suru oli brittiläinen perimyslaki, jonka vuoksi hänen linnamainen synnyinkotinsa Knole periytyi hänen vanhimmalle veljelleen.
Nigel Nicolsonin kirja jakautuu viiteen osaan, joista kolme on hänen itsensä kirjoittamia. Kaksi muuta osaa ovat Sackville-Westin kuoleman jälkeen löytyneet päiväkirjamuotoiset muistiinpanot 1920-luvulta.
Televisiosarja keskittyi juuri näihin Sackville-Westin itsensä kirjoittamiin osiin. Niissä hän kuvaa intohimoista rakkaussuhdettaan toiseen naiseen, Violet Trefusisiin, joka oli hänen nuoruudenystävänsä ja vanhimman poikansa Benin kummi. Teksti on ehkä parasta hänen koskaan kirjoittamaansa; se on paljasta, teeskentelemätöntä ja yksinkertaista. Vaikka Sackville-West elinaikanaan salasi päiväkirjansa, niiden sävy ja tyyli paljastavat, että hän lienee tarkoittanut ne julkaistaviksi myöhemmin draaman osapuolten kuoltua.
Omana aikanaan Vita Sackville-West oli kuuluisuus, mutta nykyään hänet muistetaan lähinnä rakkaussuhteestaan Virginia Woolfiin. He olivat hyviä ystäviä, ja syvä ystävyys, kiintymys ja toistensa ymmärtäminen ja tukeminen jatkuivat kaksikymmentä vuotta, aina Woolfin kuolemaan saakka. Sackville-West kirjoitti vuosia tämän itsemurhan jälkeen: ”Vieläkin minusta tuntuu, että olisin voinut pelastaa hänet, jos vain olisin ollut hänen luonaan ja olisin tiennyt millaiseen mielentilaan hän oli vaipumassa.”
Virginia Woolfin romaani Orlando on fiktiivinen muotokuva Sackville-Westistä. Sitä on kutsuttu kirjallisuuden pisimmäksi ja kauneimmaksi rakkauskirjeeksi. Orlandon alaotsikko on Elämäkerta, ja se on omistettu Sackville-Westille. Kirjan ilmestyessä 1928 sen kuvituksena oli valokuvia Sackville-Westista Orlandoksi pukeutuneena, Orlandon kotilinnan kuvana on Vitan synnyinkoti Knole ja maalausta eräästä Sackville-Westin esi-isästä on käytetty kuvaamaan Orlandoa poikana. Sackville-West osallistui Orlandon luomiseen ja antoi Woolfille täydet valtuudet käyttää kaikkea itseään koskevaa materiaalia.
Tuotanto

Vita Sackville-West on kirjoittanut 14 romaania, muun muassa Heritage (1918), Challenge (1923, suom. Elämän haaste) ja Sissinghurst (1931), ja kymmenen runoteosta, muun muassa pitkä kertova runoelma, The Land, josta hän sai Hawthorndenin palkinnon vuonna 1927. Hän sai palkinnon toistamiseen 1933 kokoelmalla Collected Poems ja oli ainoa kirjailija, joka on saanut palkinnon kahdesti. Lisäksi hän on kirjoittanut useita elämäkertoja ja puutarhakirjoja.
Kirjallisuutta

Päivi Tapola: ”Vita Sackville-Westin omaelämäkerta”, teoksessa Päivi Tapola: Äitini puutarhassa, polkuja naiskirjallisuuteen, Like, 2002, s. 240. ISBN 951-8989-61-3
Päivi Tapola: Orlandon puvussa, teoksessa Shakespearen sisarpuolet – Naisellisia lukukokemuksia, toim. Sara Heinämaa ja Päivi Tapola, Kääntöpiiri, 1994, s. 115. ISBN 951-8989-38-9
Nicolson, Nigel: Erään avioliiton muotokuva, WSOY, 1998
Nicolson, Nigel (toim.): The Letters of Virginia Woolf, HB Book, 1977
Nicolson, Nigel (toim.): Vita and Harold, The Letters of Vita Sackville-West and Harold Nicolson, Weidenfeld & Nicolson, London, 1992
Victoria Glendinning: Vita – The Life of Vita Sackville-West, Penquin Books, 1984.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Photographers' Identities  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Sagalundin museo

| Sagalundin museo |
| --- | --- |
 Sagalundin museon päärakennus
Tyyppi:  kotiseutumuseo
Osoite:  Museotie 7, 25700 Kemiö  
Sijainti:  Kemiö
Perustettu:  1900
Ylläpitäjä:  Sagalundin museosäätiö
Kotisivut:  Sagalundin kotisivut
Koordinaatit:  60°09′47″N, 22°42′43″E
 fiSagalundin museo 
    
Sagalund on Kemiönsaaressa, Kemiön taajaman lähistöllä Vretassa toimiva, vuonna 1900 aloittanut ulkomuseo, jonka perustaja Nils Oskar Jansson otti esikuvakseen ruotsalaisen Artur Hazeliuksen Skansenin. Sagalundia on kutsuttu Suomen ensimmäiseksi maaseutumuseoksi.
Fallan talo
Museoalueelle on siirretty vanhoja rakennuksia, kuten tuulimylly.
Museon päärakennus, Sagalundgården, on entinen Kemiönsaaren emäntäkoulu. Museossa on talonpoikaistaloja, Brinkkulan eli Brinkullan torppa, Linnarnäsin talo ja Fallan talo, jotka ulkorakennuksineen kertovat Lounais-Suomen maaseudun menneisyydestä ja erityisesti Kemiönsaaresta, koska kaikki paikalle siirretyt rakennukset ovat sieltä lähtöisin. lähde?
Tjudan pedagogio, toinen Suomen maaseudulle perustetuista ala-alkeiskouluista, jonka perustamiskirja on vuodelta 1648, on siirretty alueelle vuonna 1914 Kemiön nuorisoseuran lahjana museolle. Kemiön ensimmäinen kansakoulu, johon museon perustajat tulivat opettajiksi, on lakkautettu, ja se toimii museopedagogisena keskuksena, jossa on muun muassa päiväkoti. Alueella on myös Kemiön vanha käräjätalo, joka on toiminut nimismiehen virka-asuntona ja kestikievarina. Se on peräisin 1700-luvulta ja siirretty ulkomuseoon vuonna 1938. Sagalundiin on sijoitettu myös Kemiön ensimmäinen kansakoulu, Vretan kansakoulu, jossa Weman ja Jansson asuivat ja toimivat opettajina vuosikymmeniä. Koulun ympäristössä ovat myös Kemiön nuorisoseuran hyvin säilynyt talo ja entinen emäntäkoulu, joka toimii nykyään museon päätalona. Museon puisto on pidetty hyvässä kunnossa. Siellä on 27 historiallista rakennusta. lähde?
Museon perustaja- ja vaikuttajahahmojen Adèle Wemanin ja Nils Oskar Janssonin eläkeläiskodiksi paikalle on rakennettu Sagalundin huvila vuonna 1911. Siinä on eletty vilkasta taiteilijaelämää 1910-1930 luvulla. Sisustus on säilynyt lähes sellaisenaan Janssonin ja Wemanin kuoltua. lähde?
Sagalund kuuluu Kemiönsaaren kunnan museosäätiölle, kuten myös Taalintehtaan ruukinmuseo. lähde?
Museossa on harjoitettu perinteisen museotyön lisäksi historiaa elävöittävää draamallisuutta jo Janssonin ajoista alkaen. Vapaaehtoistyö toimii vuoden ympäri ja samoin lapsiin kohdistuva kerhotoiminta sekä nk. aikamatkat. lähde?
Museovirasto on määritellyt Sagalundin yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Museo harjoittaa myös julkaisutoimintaa.
Julkaisut

Ernst Lindroos, Sagalund: museiguide för Sagalunds hembygdsmuseum. Kimito: Sagalunds hembygdsmuseum, 1979
Ernst Lindroos, Sagalund: Sagalundin kotiseutumuseon museo-opas. Kemiö: Sagalundin kotiseutumuseo, 1979
Li Näse (toim.) Sagalund: "min kostsamma leksak" – Sagalund: "kallisarvoinen leikkikaluni". Kimito: Sagalunds museum, 2000 ISBN 951-98501-1-2.
John Björkman & Li Näse, Sagalund lever: inspiration till livslångt lärande. Kimitoön: Sagalunds museistiftelse, 2009 ISBN 978-951-98501-2-2.
Joachim Mickwitz (red.), Havet, minnet, slaget : kriget 1808-09. Kimito : Sagalunds museistiftelse, 2009 - (Forum navales skriftserie, ISSN 1650-1837 ; nr 33.). ISBN 978-951-98501-3-9.
Johanna Slotte ym., Barnen i Råttfällan: året med Valter och Astrid. teckningar: Margareta Sjöholm; text: Johanna Slotte; bilder: Dalsbruks Bruksmuseum och Pekka Turunen. Kimitoön: Sagalunds museistiftelse, 2013 ISBN 978-951-98501-4-6.
Patricia Bruun, Medicin, mat och magi : om örter, trädgårdar och kloka gummor. Kimitoön: Sagalunds museistiftelse, 2014 ISBN 978-951-98501-5-3.
Johanna Slotte ym., Rotanloukun lapset : Valterin ja Astridin vuosi. Piirtänyt Margareta Sjöholm ; kirjoittanut Johanna Slotte; suomentanut Jarmo Kujala. Sagalundin museosäätiö, 2016 ISBN 978-951-98501-7-7.
Anna Kamara ym., Har du gröna fingrar?: skolträdgård för lågstadiebarn. Sagalunds museistiftelse, 2016 ISBN 978-952-68514-1-9.
Anna Kamara ym. Kädet multaan!: koulukasvimaa alakouluikäisille. Sagalundin museosäätiö, 2016 ISBN 978-951-98501-8-4.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sagalundin museo Wikimedia Commonsissa
Sagalundin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Sagalund (Q14488117)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kotiseutumuseo, ulkomuseo, erikoismuseo, kulttuurihistoriallinen museo, museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kemiö, Kemiönsaari, Kemiö
katuosoite: Museotie 7, 25700 Kemiö
koordinaatit: 60°09′47″N 22°42′42″E﻿ / ﻿60.1631°N 22.7117°E﻿ / 60.1631; 22.7117