stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Riihimäki–Pietari-rata
Historia > Lopullinen päätös

Vuoden 1867 valtiopäivillä tehtiin uusi päätös rakentaa rata Riihimäeltä Pietariin; sen rahoittamiseen lupasi osallistua Venäjän valtio. Ratayhteys Venäjälle ja sieltä kautta ulkomaille nähtiin tärkeänä. Suomen talous oli edelleen niin huono, ettei ratalinjauksista tai muista linjauksista tullut siinä vaiheessa kinaa. Lisäksi ratayhteys Hämeenlinnasta Tampereelle jätettiin jälleen kerran odottamaan talouden kohenemista.
Radan rakennuksen laskettiin olevan huomattavasti edullisempaa, jos se toteutettaisiin kapearaiteisena. Senaatin jäsen ja valtiovaraintoimituskunnan johdossa ollut Johan Vilhelm Snellman kannatti itsepintaisesti kapearaiteista vaihtoehtoa, kun puolestaan kenraalikuvernööri Nikolai Adlerberg useiden muiden kanssa kannatti Venäjän rautateiden käyttämää leveäraiteista raideleveyttä. Erimielisyydet johtivat Snellmanin eroamiseen senaattorin virastaan ja raideleveydeksi valittiin lopulta rakennusta rahoittaneella Venäjällä sillä hetkellä käytössä ollut leveäraiteinen 1 524 mm.
Ratalinjaus Helsinki–Hämeenlinna-radalta itään päin Pietariin vaikutti myös nykyisen pääradan asemien sijainteihin, jotka jouduttiin päättämään olettamusten perusteella ennen ratalinjauksen lopullista päätöstä.
Historia > Rakennusvaihe ja käyttöönotto

Rakentaminen alkoi vuonna 1867 yhtä aikaa radan molemmista päistä. Radan suunnittelutyö ja piirustukset olivat suomalaisten insinöörien laatimia. Radanrakennustyöt teetettiin käytännössä paikallista työvoimaa käyttäen, mutta muun muassa Venäjän puolella paikallinen työnlaatu oli erittäin huonoa. Tämä johti siihen, että Suomen rautatiehallinto katsoi viisaammaksi rakentaa rautatie ilman venäläisten apua, lukuun ottamatta Pietarin Suomen asemaa ja Viipurin rautatieasemaa. Syyskuussa 1868 rakentajia oli yli 10 000.
Ensin valmistui rataosuus Riihimäki–Lahti, joka avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1869. Ensimmäinen juna Pietarista Pargolovoon lähetettiin matkaan 22. kesäkuuta 1869 ja rataosuus Pietari–Viipuri avattiin kokonaisuudessaan liikenteelle 1. helmikuuta 1870. Rata rakentui sekä nopeasti että odotettua edullisemmin: rakentamiskustannukset olivat 27,5 miljoonaa markkaa, vaikka kustannusarvio oli ollut 30 miljoonaa. Kilometrikohtaiset rakennuskustannukset jäivät puoleen Helsinki–Hämeenlinna-radan kustannuksista. Rakentajille maksettiin pientä palkkaa, niin kutsuttua nälkäpalkkaa. Huomioitavaa on myös, että rata pengerrettiin yksiraiteiseksi, siinä missä Helsinki–Hämeenlinna-radan rakentamisessa varauduttiin toiseen raiteeseen.
Liikenne Pietariin alkoi virallisesti 11. syyskuuta 1870 ilman juhlallisuuksia.  Rata oli heti valmistuttuaan merkittävä liikenneväylä, joka yhdisti toisiinsa Suomen ja Venäjän silloisen pääkaupungin Pietarin. Sen aikainen pituus oli 371 kilometriä.
Historia > Radan vaikutukset > Vaikutukset Riihimäkeen

Riihimäki oli vuonna 1862 avatun Helsinki–Hämeenlinna-radan varrelle rakennettu alkuperäinen asema, joka sijaitsi harvaan asutussa kolkassa Hausjärvellä. Itään johtavan Riihimäki–Pietari-radan ensimmäisen osuuden Riihimäki–Lahti avautuessa liikenteelle vuonna 1869 Riihimäestä muodostui Valtionrautateiden ensimmäinen risteysasema. Asutus alkoi kasvaa, ja Riihimäelle perustettiin muun muassa ratsuväkivaruskunta ja lasitehdas. Kasvua seurasi eroaminen Hausjärvestä itsenäiseksi kauppalaksi vuonna 1922 sekä itsenäistyminen kaupungiksi vuonna 1960, jonka jälkeen Riihimäki on säilyttänyt paikkansa vilkkaana rautatiekaupunkina nykypäiviin asti. Vuonna 2006 valmistunut Kerava–Lahti-oikorata hiljensi hieman Riihimäen kautta kulkevaa kaukojunaliikennettä, koska Helsingistä Pietariin kulkevat junat eivät pääsääntöisesti enää poikkea paikkakunnalla.
Historia > Radan vaikutukset > Vaikutukset Lahteen

Lahden kylä (nyk. Lahden kaupunki) hyötyi taloudellisesta näkökulmasta ajatellen merkittävästi Riihimäki–Pietari-radasta, rautatieasemasta, sekä samassa yhteydessä Vesijärven satamaan rakennetun satamaradan tuomasta liikenteestä. Kasvavalle ja kehittyvälle Lahdelle osoittautui hyödylliseksi myös vuonna 1871 valmistunut Vääksyn kanava, joka avasi vesiliikenteen Keski-Suomesta Päijänteen ja Vesijärven kautta etelään. Keski-Suomen, Helsingin ja Pietarin yhteyksien kasvattama liikenne vaikutti omalta osaltaan Lahden kasvamiseen ensin kauppalaksi vuonna 1878 ja myöhemmin vuonna 1905 itsenäiseksi kaupungiksi. Lahti on myös edelleen vilkas rautatiekaupunki, jota vahvisti osaltaan vuonna 2006 valmistunut Kerava–Lahti-oikorata.
Radan rakentamisella on välillisesti ollut myös negatiivista vaikutusta risteys- ja läpikulkupaikaksi muodostuneeseen Lahteen. Teollisuuden ja kaupankäynnin kasvusuhdanteeseen pyrkivät voimakkaasti mukaan myös viinatehtailijat sekä -kauppiaat. Lahden nopean teollistumisen aikoihin 1870-luvun alussa rikollisuus, siveettömyys ja salakapakointi olivat saaneet aikaan sosiaalisia ongelmia, joita ei kunta sen enempää kuin valtiokaan pystyneet hoitamaan. Kylässä sanottiin olevan niin vaarallista, että ”pitäisi oikeastaan kulkea revolveri taskussa, ollakseen turvassa”.
Historia > Radan vaikutukset > Vaikutukset Kymenlaaksoon

Merkittävimpänä kokonaan Riihimäen ja Pietarin välisen välisen rautatien ansioista suurehkoksi kaupungiksi kasvaneena paikkakuntana voidaan pitää Kouvolaa. Siellä risteää yhteensä viidestä eri suunnasta tulevat rautatiet ja nykyisen Kouvolan keskustan alueella ei ennen rautatietä ollut asutusta lähes ollenkaan.
Kun rautatiet Kouvolasta Kuopioon vuonna 1889, Kotkaan vuonna 1890 ja Kuusankosken paperitehtaille vuonna 1892 valmistuivat, tuli Kouvolasta merkittävä risteysasema. Tämän myötä silloiseen Valkealan kuntaan kuulunut Kouvolan asemakylä alkoi kasvaa huomattavaa vauhtia.
Kouvolan asemakylä itsenäistyi lopulta omaksi kunnaksi vuonna 1922 ja se sai kauppalan oikeudet vuonna 1923.
Kouvola on siis kasvanut kokonaan rautatien risteysaseman ansioista, maaseudusta keskisuureksi asutuskeskukseksi, jonka väkiluku nousi 1990-luvulle tultaessa yli 30 tuhannen.
Vuonna 2017 avatun ensimmäisen Suomen ja Kiinan välisen tavarajunayhteyden Suomen lähtöasema on Kouvola ja kaupunkiin on suunnitteilla Suomen ainoa rautatie- ja maantieterminaali.
Kouvolan lisäksi rautatien ansiosta myös Kausala, Koria, Utti ja Kaipiainen ovat kasvaneet nykyisen kokoisiksi asutuskeskuksiksi.
Historia > Radan vaikutukset > Nälkärata

Osittainen syy Riihimäki–Pietari-radan rakennustöiden aloittamiselle oli lievittää maassa jo useina vuosina jatkunutta pulaa ja nälänhätää. Tieto radanrakennuspäätöksestä vaikutti siten, että valtava määrä työtä vailla olevia ihmisiä saapui radanvarsipaikkakunnille; monilla heistä oli perhe mukanaan. Ahtaissa asunnoissa eri puolilta maata saapuneen väestön mukanaan tuomat kulkutaudit alkoivat levitä, niistä erityisesti lavantauti hyvinkin nopeasti. Paikkakunnille perustetut tilapäiset sairaalatkaan eivät kyenneet lievittämään tilannetta. Radan rakentamisen alkaessa tilanne vain paheni, kun työläisten ostettua ruokaa ensimmäisillä palkkarahoillaan ja syötyä liikaa useat heistä sairastuivat tai jopa menehtyivät.
Ahdinko vaikutti myös paikkakuntien omiin asukkaisiin. Esimerkiksi Hollolan noin 7 000:sta asukkaasta kuoli yksistään vuonna 1868 yli tuhat, mikä osaltaan vaikutti ulkopaikkakuntalaisten hautaamisen kieltämiseen Hollolan seurakunnan hautausmaahan. Nälkävuosien ja kulkutautien seurauksena Hollolan kuntaan perustettuihin neljään lastenkotiin jäi noin 400 orpolasta.
Suurten nälkävuosien aikana hätäaputyönä rakennettu rata sai lisänimitykset ”Nälkärata” ja ”Luurata”. Arvioiden mukaan pahimmillaan yhden vuoden aikana työväestä menehtyi noin 20 %. Pulan, nälän ja tautien aiheuttamien ongelmien lisäksi radanvarrelle saapunut ulkopaikkakuntalainen työväki toi toisinaan mukanaan epäjärjestystä, tappeluita, juopottelua sekä muuta epäsivistystä.
Kalusto ja liikenne

Rautatien ensimmäiset veturit olivat Englannista hankittuja höyryvetureita. Vaunut oli rakennettu läpi kuljettaviksi vaunusta toiseen matkan aikana. Yöjuniin liitettiin Helsingissä valmistettuja makuuvaunuja. Yöjunien matkaliput olivat hieman päivälippuja kalliimpia, koska vuodevaattein varustetut makuuvaunut olivat mukavuutensa tähden erittäin suosittuja. Matkalippujen hinnat eivät olleet halpoja, mutta matkan pituuteen nähden sopivia.
Keisariperheen omaan käyttöön valmistettiin erityisvaunuja, joita säilytettiin Pietarin Suomen asemalla. Keisarillisista vaunuista kolme on museoituna Suomen Rautatiemuseossa Hyvinkäällä.
Rautatieasemat > Suomen asema

Radalla oli aluksi vain yksi ensimmäisen luokan rautatieasema, vuonna 1870 valmistunut Suomen asema Pietarissa, joka oli rautatien pääasema. Aseman oli suunnitellut kokenut rautatieasemien suunnittelija ja Rautatiehallinnon arkkitehti, insinööri Pjotr S. Kupinski. Tässä yksikerroksisessa asemarakennuksessa oli kaksi kerrosta korkeat paviljongit ja sen sisustukset oli koristeltu Wolmar Westlingin ja P.E.S. Dagenaerin käsialojen mukaan. Asemakokonaisuuteen kuului myös erillinen sivufasadi ja keisarilliselle perheelle varattu oma paviljonki, jonne pääsi vastavalmistunutta Finskij pereulok -katua pitkin.
Rautatieasemat > Muut asemat

Rautatiellä oli lisäksi kolme toisen luokan rautatieasemaa ja 16 kolmannen luokan rautatieasemaa sekä 12 neljännen luokan rautatieasemaalähde?. Vamelimekin ja Pietarin väliset vaatimattomat rautatieasemat oli suunnitellut Helsingin Polyteknillisessä Yliopistosta vuonna 1868 arkkitehdiksi valmistunut Wolmar Westling. Suomen puiset 3. ja 4. luokan rautatieasemat valmistettiin kuuluisan rakennuspiirtäjän Knut Nylanderin suunnitelmien mukaan.
Rautatieasemat > Asemien muutoksia

Asemien kokonaisluku kasvoi 31:stä 43:een vuoteen 1910 mennessä. Joitain nimiä suomalaistettiin Suomen itsenäistyttyä ja puolestaan vuonna 1948 joidenkin asemien nimiä venäläistettiin luovutettujen nimien neuvostoliittolaistamisen yhteydessä. Nimiä ei pelkästään venäläistetty, vaan niille annettiin myös Neuvostoliiton historiaan liittyviä sisältöjä. Esimerkiksi Perkjärvestä tuli Kirillovskoje (selo) sankari V. P. Kirillovin kunniaksi.lähde?
Aiheesta muualla

Along the finnish railway
Rajajoen rajasilta Suomen ja Neuvostoliiton rajalla (kuva 1), (kuva 2), (kuva 3)
Saint Petersburg Encyclopaedia – Finlyandsky Railway Station
Белоостров – Historiaa ja kuvia Riihimäki–Pietari-radan Rajajoen seudun alueelta (venäjäksi) (suomenkielinen automaattitulkkaus)
Pietarin rata ja Terijoen rautatieasemat 1870-1939. Terijoki.fi.  8.10.2012. Arkistoitu 30.1.2016.
K. D. J. Salonen : Nälkävuosien rautatierakennus. Helsingin-Pietarin rautatien rakentamisajoilta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 30.09.1928, nro 40, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mustien muistojen hopeaa, Suomen Kuvalehti, 13.03.1937, nro 11, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Riihimäki–Pietari-rataa Säiniön rautatieaseman kohdalla ennen talvisotaa.
Suomen asema 1900-luvun alussa.
Radan alkupäässä oleva Riihimäen rautatieasema.
Rakentamisen muistolaatta Riihimäen asemalla paljastettiin 11. syyskuuta 1970.
Rakentamisen muistomerkki Riihimäellä. Kari Juvan veistämä Topparoikka-patsas paljastettiin 11. syyskuuta 1970.
Rajajoen ylittävä Riihimäki–Pietari-radan rautatiesilta 1920-luvulla. Suomi on kuvassa vasemmalla ja Venäjä oikealla.
Riihimäki–Pietari-radan varrella sijaitseva Viipurin rautatieasema syyskuussa 1980.
Raimo Roiha

Raimo Juhani Roiha (28. tammikuuta 1936 Parkano – 16. kesäkuuta 1991 Nurmijärvi) oli suomalainen viihdemuusikko, pianisti ja säveltäjä, joka on edelleen yksi Suomen eniten levyttäneistä studiomuusikoista. Hän soitti pianon lisäksi myös urkuja, sähkösoittimia ja harmonikkaa.
Koulutus

Roiha opiskeli pianonsoittoa Tampereen musiikkiopistossa Rakel Levinin johdolla. Hän valmistui pianonsoiton opettajaksi Sibelius-Akatemiasta.
Elämä ja Ura

Roiha työskenteli 1950-luvulta alkaen eritoten Helsingissä erilaisissa viihdeorkesterikokoonpanoissa, televisiossa, radiossa, sekä studiomuusikkona. Hänet tunnetaan useista swing-levytyksistä, muun muassa Antti Sarpilan, Harry Aaltosen ja Ritva Oksasen kanssa. Roiha oli uransa aikana mukana 2 704:llä suomalaisella levytyksellä studiomuusikkona, mikä teki hänestä Gramexin tilastojen mukaan kautta aikojen 19. eniten levyttäneen suomalaismuusikon vuonna 2008. Roiha voitti useita sävellyskilpailuja ja hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat muun muassa Jäähyväiset, Tallinnan illat, sekä Samettiruusuja.
Raimo Roiha menehtyi vaikeaan sairauteen Kiljavan sairaalassa Nurmijärvellä 16. kesäkuuta 1991. Roiha on haudattu Paijalan hautausmaalle Tuusulaan.
Levytyksiä

Soitossa on tunnelmaa, Base-beat Oy, 1990 (Soololevy Roihan omaa sävellystuotantoa).
Aleksandr Romankov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aleksandr Romankov |  Aleksandr Romankov |  Aleksandr Romankov |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Soul 1988 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Montreal 1976 | floretti |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Moskova 1980 | floretti |  |
|  Pronssia | Soul 1988 | floretti |  |
Aleksandr Anatoljevitš Romankov (ven. Александр Анатольевич Романьков, s. 7. marraskuuta 1953) on entinen Neuvostoliittoa edustanut miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli floretti.
Aleksandr Romankov saavutti florettimiekkailussa viisi olympiamitalia. Kultamitalin hän voitti joukkuekilpailussa Soulissa 1988. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden hän voitti ennätykselliset viisi kertaa.
Saavutukset > Olympialaisissa

Kultaa floretin joukkuekilpailussa 1988
Hopeaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1976
Hopeaa floretin joukkuekilpailussa 1980
Pronssia floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1980 ja 1988
Saavutukset > MM-kilpailuissa

MM-kultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1974, 1977, 1979, 1982 ja 1983
MM-kultaa floretin joukkuekilpailussa 1974, 1979, 1981, 1982 ja 1989
MM-hopeaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1970 ja 1978
MM-pronssia floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1971
Romanos II

| Romanos II |
| --- | --- |
 Konstantinos VII ja Romanos II bysanttilaisessa kolikossa.
Bysantin keisari
Valtakausi:  9. marraskuuta 959 – 15. maaliskuuta 963
Edeltäjä:  Konstantinos VII
Seuraaja:  Nikeforos II Fokas

Syntynyt:  noin 939 Konstantinopoli 
Kuollut:  15. maaliskuuta 963 (noin 24 vuotta) Konstantinopoli
Puoliso:  Bertha (Eudokia)  Theofano
Lapset:  Basileios II  Konstantinos VIII Anna Porfyrogenita
Suku:  Makedonialainen
Isä:  Konstantinos VII
Äiti:  Helena Lekapene
Romanos II Porfyrogennitos (kreik. Ρωμανός Β΄; noin 939 – 15. maaliskuuta 963) oli Bysantin keisari vuosina 959 – 963. Hänen isänsä oli Konstantinos VII.
Romanoksen ollessa vielä lapsi pakotettiin hänet menemään naimisiin Italian kuninkaan Hugo I:n äpärätyttären Berthan kanssa. Koska Hugo kuoli vuonna 947 ja Bertha vuonna 949, pyysi Romanos isältään lupaa valita itselleen oma morsian. Romanoksen valinta sattui kievarinpitäjän tyttäreen, Anastasoon, josta tuli keisarinna Theofano. Tärkein tapahtuma Romanoksen hallituskaudella oli Kreetan takaisinvaltaus arabeilta kenraali Nikeforos Fokasin johdolla. Nikeforos Fokasista tuli myöhemmin Bysantin keisari Romanos II:n kuoltua vuonna 963. Yleisen uskomuksen mukaan Theofano tappoi Romanoksen myrkyllä.
Kirjallisuutta

John Julius Norwich: Byzantium: The Apogee.  Viking, 1991.  ISBN 0-394-53779-3
Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Romanos II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Konstantinos VII | Bysantin keisari | Seuraaja: Nikeforos II Fokas |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Vatikaani
Roni Neutroni

| Roni Neutroni> The Adventures of Jimmy Neutron: Boy Genius |
| --- | --- |

Tyyli:  Tietokoneanimaatio
Kestoaika:  25 min
Luoja(t):  John A. Davis
Pääosissa:  Debi Derryberry Frank Welker Rob Paulsen Jeff Garcia Carolyn Lawrence Crystal Scales Mark DeCarlo Candi Milo
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Yle TV2  Nickelodeon
Esitetty:  20. heinäkuuta 2002 – 25. marraskuuta 2006
Jaksoja:  65
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Nickelodeon Animation Studios O Entertainment  DNA Productions
Aiheesta muualla
IMDb 
Roni Neutroni (engl. The Adventures of Jimmy Neutron: Boy Genius) on Annie-palkittu lastenohjelma, jota esitettiin Nickelodeon-lastenkanavalla ja on esitetty Yle TV2 -televisiokanavalla.
Sarjan loi John A. Davis ja sitä esitettiin Nickelodeonilla vuosina 2002–2006 yhteensä 65 jakson verran. Se oli myös samalla ensimmäinen tietokoneanimoitu animaatiosarja Nickelodeonilla. Esityksien aikana se voitti yhteensä kahdeksan palkintoa ja sai seitsemän ehdokkuutta.
Sarja kertoo 10-vuotiaasta pojasta Roni Neutronista ja hänen ystäviensä seikkailuista. Sarja on puhuttu suomeksi.
Roni Neutronia esitettiin YLE TV2 kanavalla vuosina 2003-2004 Lasten aamussa ja uusintana vuosina 2005-2006 Galaxissa.
Päähenkilöt

Roni Neutroni (engl. Jimmy Neutron, äänenä Debi Derryberry, suomeksi Liisa Kuoppamäki)
Roni on lapsinero ja koulukiusattu poika. Hän ei ole erityisen suosittu ja usein Elsi ja Tilda kiusaavatkin häntä tästä. He kuitenkin saavat lähes joka jakson lopuksi opetuksen. Ronilla on salainen labra välinevarastoksi naamioituna. Siellä hän kehittelee erilaisia keksintöjä. Kaikista niistä ei kuitenkaan tule sitä mitä hän tarkoitti niistä tulevan.
Kerkko (engl. Carl Wheezer, äänenä Rob Paulsen, suomeksi Tuomas Uusitalo)
Kerkko on Ronin paras ystävä. Hänkään ei ole järin suosittu mutta yrittää olla. Hän keräilee kaikkia laama-aiheisia tuotteita.
Hän ei yritä salata tätä ja onkin saanut avoimuutensa vuoksi nössön maineen. Kerkko on myös allerginen lähes kaikelle. Hänen on vihjattu olevan ihastunut Ronin äitiin.
Sipe (engl. Sheen Estevez, äänenä Jeff Garcia, suomeksi Jukka Rasila)
Sipe kuuluu Ronin ja Kerkon tavoin koulunsa hylkiöiden joukkoon. Hän rakastaa "Ultralord" nimisiä nukkeja. Sipe on mahdollisesti hieman ihastunut Tildaan.
Tougan

| Tougan |
| --- | --- |
 Tougan
 Koordinaatit: 13°4′18″N, 3°4′8″W 
Valtio:  Burkina Faso
Alue:  Boucle du Mouhoun
Provinssi:  Sourou
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Väkiluku (2019):  89 200
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tougan on kaupunkikunta ja Souroun provinssin hallinnollinen keskus Boucle du Mouhounin alueella Burkina Fasossa. Se sijaitsee 90 kilometriä alueen pääkaupungista Dédougousta koilliseen. Kunnassa on 89 200 asukasta (vuonna 2019).
Touganin kaupunkikunnan pinta-ala on arviolta 110 neliökilometriä. Se on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jota halkovat tulvavesien uurtamat rotkot ja alangot. Kunta sijaitsee Sudanin ja Sahelin ilmastovyöhykkeiden rajalla. Vuotuinen sademäärä on 700 millimetriä. Sadekausi kestää kesäkuusta syyskuuhun, viileä kuiva kausi joulukuusta helmikuuhun ja kuuma kausi huhtikuusta kesäkuuhun. Luonnonvarainen kasvillisuus on ihmisen toiminnasta kärsinyttä savannia ja galleriametsiä.
Kaupungin asukkaista lähes kolme neljäsosaa on samoja. Lisäksi on muun muassa moseja ja markoja. Noin kaksi kolmasosaa on muslimeja, lähes 30 prosenttia katolisia ja loput protestantteja tai animisteja.
Touganista tuli piirikeskus vuonna 1932, kun alue liitettiin Ylä-Voltasta Ranskan Sudaniin. Se säilytti asemansa vuonna 1947, kun Ylä-Volta perustettiin uudelleen. Souroun provinssi on perustettu vuonna 1984 ja Touganin kunta vuonna 1994.
Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, maapähkinä ja lehmänpapu. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, siat ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Teollisuutta edustaa pienimuotoinen maataloustuotteiden jalostus.
Touganista on maantieyhteydet Dédougouun, Ouahigouyaan ja Ouagadougouun. Kaupunki ei ole varsinainen matkailukohde, mutta siellä on joitakin majoituspalveluja. Lähialueen nähtävyyksiin kuuluu Souroujoen laakso.
Toukkaterapia

Matoja voi käyttää haavan puhdistukseen
Toukkaterapia (myös matoterapia) on huonosti paranevien haavojen hoitomuoto, jossa desinfioituja toukkia laitetaan tarkoituksella  haavaan. Toukkia voidaan hyödyntää kolmella eri tavalla: kuolleen kudoksen poistaminen, haavan desinfioiminen poistamalla mikrobit ja haavan paranemisen nopeuttaminen. Toukkaterapiassa käytetään tavallisesti kärpäsen toukkia.
Suomessa hoitoon on käytetty kultakärpäsen toukkia.
Touggourt

| Touggourt تقرت |
| --- | --- |
 Kaupungin keskustaa.
 Touggourt
 Koordinaatit: 33°5′59″N, 6°3′34″E 
Valtio:  Algeria
Maakunta:  Touggourt
Piirikunta:  Touggourt
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Väkiluku (2008):  39 400
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Touggourt (arab. تقرت‎, Tuqqurt) on kunta sekä Touggourtin maakunnan ja piirikunnan keskus Algerian Saharassa. Se sijaitsee Oued Righin keidasalueella 620 kilometriä Algerista kaakkoon. Kunnassa on 39 400 asukasta (vuonna 2008, väestönlaskenta).
Touggourt on Oued Righin alueen historiallinen keskus. 1300-luvulta lähtien sitä hallitsi Marokosta tullut Banu Djellab -suku, joka 1700-luvulla tunnusti Constantinen osmanipäällikköjen ylivallan. Ranskalaiset miehittivät Touggourtin vuonna 1854. Kaupunki oli aikaisemmin alueen kaupallinen keskus, mutta Algerian itsenäistyttyä se on jäänyt Ouarglan varjoon.
Seudun asukkaat ovat berberejä ja arabeja. Vanhimmissa kylissä asuu mustaihoisia maanviljelijöitä, joita kutsutaan nimellä hashashna. Aikaisemmin Touggourtissa asui myös juutalaisia.
Touggourtista on maantieyhteydet Biskraan, El-Ouediin ja Ouarglaan. Sinne johtaa rautatie, jolla on vain tavaraliikennettä. Kaupungissa on myös lentokenttä.
Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja kaupankäynti. Oued Righ on Saharan tärkein taatelien tuottaja. Touggourt oli aikoinaan Ouarglan kautta Agadeziin ja Gaoon matkanneiden kamelikaravaanien lähtöpaikka. Nykyään tärkeimpiä työnantajia ovat kauppa, palvelut ja teollisuus.
Paikallisia nähtävyyksiä ovat vanha kaupunki ksar katettuine kulkuväylineen sekä alueen hallitsijoiden hautakammiot. Touggourtista vuonna 1922 alkaneesta ensimmäisestä Saharan yliajosta kertoo keskustorin muistomerkki. Lähistön kohteita ovat Temacine suolajärvineen ja tidjaniittien uskonnollinen keskus Tamelhat.
Ronis-luokka

| Ronis-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  400 t (pinnalla) 522 t (sukelluksissa)
Pituus:  55,0 m
Leveys:  4,8 m
Syväys:  3,6 m
Koneteho:  2 x Sulzer-dieselmoottoria, 1 300 bhp 2 x sähkömoottoria, 700 shp
Nopeus:  14 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  27
Aseistus
Meritorjunta:  6 x 533 mm torpedoputkea 75 mm kansitykki 2 × 7,62 mm konekivääriä
Ronis-luokka oli Latvian merivoimien kahden sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset siirtyivät maan valtauksen jälkeen Neuvostoliiton laivastolle. Kumpikin alus oli Liepājan laivastotukikohdassa huollettavana Saksan aloittaessa operaatio Barbarossan kesällä 1941. Miehistöt tuhosivat aluksensa estääkseen niiden joutumisen vihollisen haltuun.
Alukset

Alukset tilattiin 1925 Ranskasta. Niiden sukellussyvyys oli noin 48,77 metriä.
| nimi | rakentaja | kölinlasku | vesillelasku | palvelus | kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ronis | Ateliers et Chantiers de la Loire, Nantes | 1925 | 1. heinäkuuta 1926 | 1927 | Neuvostoliiton laivastoon elokuussa 1940 miehistönsä upottama 24. kesäkuuta 1941 |
| Spidola | Chantiers et Ateliers Augustin Normand, Le Havre | 1925 | 6. lokakuuta 1926 | 1927 | Neuvostoliiton laivastoon elokuussa 1940 miehistönsä upottama 24. kesäkuuta 1941 |