stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wołomin

| Wołomin |
| --- | --- |
 Kaupunginkirjasto.
 vaakuna
 Wołomin
 Koordinaatit: 52°20′20″N, 21°14′32″E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Masovia
Piirikunta:  Wołomin
Kunta:  Wołomin
Hallinto:  
 – Pormestari:  Jerzy Mikulski
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17.32 km²
Väkiluku (2009):  36 997
 – Väestötiheys:  2136.09 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.um.wolomin.pl/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wołomin on kaupunki Puolassa Masovian voivodikunnassa. Kaupungissa on 36 997 asukasta (2009) ja se sijaitsee noin 20 kilometrin päässä Varsovasta Białystokiin kulkevan rautatien varrella. Pinta-alaltaan kaupunki on 17,32 neliökilometriä. Wołominin asukkaita työllistää muun muassa lasiteollisuus, vaikka huomattava osa kaupungin työväestä käykin töissä Varsovassa. Vuonna 1919 kaupunginoikeudet saanut Wołomin tuli aiemmin lasitehtaansa ohella tunnetuksi myös järjestäytyneestä rikollisuudestaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wołomin Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut (saksaksi) (englanniksi) (puolaksi)
Waldemar Piha

Anton Waldemar Piha (1. tammikuuta 1882 Rauman maalaiskunta – 16. maaliskuuta 1952 Tyrvää) oli suomalainen runoilija.
Waldemar Piha valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman seminaarista vuonna 1904 ja toimi opettajana Alastarolla vuosina 1904–1908, Punkalaitumella vuosina 1908–1920 ja Tyrväällä vuodesta 1920. Opettajan työnsä ohella Piha toimi nuorisoseurojen puheenjohtajana ja vakuutusasiamiehenä.
Waldemar Pihan puoliso vuodesta 1905 oli kansakoulunopettaja Helma Gustava Hellman (1881–1970). Heidän poikiaan olivat metsähallituksen pääjohtaja Antero Piha, säveltäjä ja levytuottaja Martti Piha, liiketaloustieteen ja taloussosiologian professori Kalevi Piha ja biokemian professori Sakari Piha. Helma ja Waldemar Pihan pojanpojan tytär on toimittaja, kansanedustaja ja europarlamentaarikko Kirsi Piha. Kalevi Pihan poika on kliinisen fysiologian erikoislääkäri Juhana Piha.
Teoksia

Aamuruskon siivillä : runosäkeistöjä.      Kustannus Oy Kansa, Helsinki 1911
Sumuaallot : runoja.            Waldemar Pihan jälkeläiset, Vammala 1961
Elonmerten aallokoissa : runosäkeitä.    Tyrvään Sanomat, Vammala 1981
William Sheldon

William Sheldon (1898–1977) oli yhdysvaltalainen psykologi. Hän loi opiskelijoiden alastonkuvien perusteella  persoonallisuustyyppijärjestelmän, joka perustui ihmisen fyysiseen olemukseen. Kukin tyyppi edusti tietynlaista persoonallisuutta ja käyttäytymistä ja asettui sosiaalisessa hierarkiassa tiettyyn asemaan. Nykytutkijat suhtautuvat torjuvasti hänen tutkimustuloksiinsa.
William Shaner

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 | 10 m ilmakivääri |  |
William Shaner (s. 25. huhtikuuta 2001 Colorado Springs, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ampuja ja olympiavoittaja.
Shaner aloitti ampumaurheilun 9-vuotiaana 4H-järjestön ohjelmassa. Junioiden kansallisen olympiamestaruuden Shaner voitti 11-vuotiaana makuuammunnasta. Hän nousikin 14-vuotiaana junioreiden maajoukkueeseen. Vuoden 2017 junioreiden maailmanmestaruuskilpailuissa Shaner oli 10 metrin ilmakiväärissä sekä 50 metrin makuuammunnassa 35:s. Seuraavana vuonna hän voitti makuulta junioreiden maailmanmestaruuspronssia ja sijoittui 10 metrin ilmakiväärissä sekä sekajoukkueiden kilpailuissa yhdenneksitoista. 50 metrin kolmen asennon kisassa hän oli 31:s.
Ammunnan maailmancupin osakilpaluihin Shaner on osallistunut vuodesta 2016. Vuoden 2021 maailmancupissa Shaner voitti 10 metrin ilmakiväärin osakilpailun Osijekissa ja New Delhissä. Shaner pääsi edustamaan Yhdysvaltoja Tokion olympialaisiin. Vuonna 2021 järjestyissä kisoissa Shaner voitti 10 metrin ilmakiväärissä olympiakultaa. Hän oli lajin toiseksi nuorin olympiavoittaja.
X Factor USA (3. tuotantokausi)

| X Factor USA 3>  tuotantokausi |
| --- | --- |
Tyyli:  Tositelevisio
Kestoaika:  60-120 min
Pääosissa:  Juontajat: Mario Lopez Tuomarit: Simon Cowell Demi Lovato Kelly Rowland Paulina Rubio
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Fox   AVA
Esitetty:   11. syyskuuta 2013    21. syyskuuta 2013 –
X Factor USA on yhdysvaltalainen laulukilpailu, jonka kolmas tuotantokausi esitetään Yhdysvalloissa Fox-kanavalla syksyllä 2013. Ohjelman tuomareina toimivat Simon Cowell, Demi Lovato, Kelly Rowland ja Paulina Rubio. Kilpailun voittaja saa miljoonan dollarin arvoisen levytyssopimuksen. Kausi alkoi Yhdysvalloissa Fox-kanavalla 11. syyskuuta 2013.
Tuomareina ohjelmassa toimivat edelliskautenakin tuomaroineet Simon Cowell ja Demi Lovato, sekä Destiny's Child -yhtyeen laulaja Kelly Rowland ja Paulina Rubio. Aluksi kilpailussa käydään koelaulut, joiden jälkeen on vuorossa boot camp. Sen jälkeen jokainen tuomari saa valmennettavakseen yhden ryhmän.
Koelaulut

Kaupungit, joissa koelaulut järjestettiin.
| Kaupunki | Koelaulupäivät> Tuottajat | Koelaulupäivät> Tuomarit | Paikka |
| --- | --- | --- | --- |
| Los Angeles, Kalifornia | 6. maaliskuuta 2013 | 10.–12. heinäkuuta 2013 | Galen Center |
| New Orleans, Louisiana | 14. huhtikuuta 2013 | 11.–12. kesäkuuta 2013 | Lakefront Arena |
| Charleston, Etelä-Carolina | 19. maaliskuuta 2013 | 21.–22. toukokuuta 2013 | North Charleston Coliseum |
| Long Island, New York | 25. huhtikuuta 2013 | 19.–21. kesäkuuta 2013 | Nassau Coliseum |
| Denver, Colorado | 14. toukokuuta 2013 | 30. kesäkuuta – 2. heinäkuuta 2013 | Denver Coliseum |
Y (Ranska)

| Y |
| --- | --- |
 Liikennemerkki kunnan alueelta poistuttaessa.
 vaakuna
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Picardie
Departementti:  Somme
Arrondissementti:  Péronne
Kantoni:  Ham
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,72 km²
Väkiluku (2014):  94
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Y [i] on kunta Ranskassa, Sommen departementissa, Picardien hallintoalueella. Kunnan nimi on lyhin paikannimi Ranskassa ja maailman lyhin yhdessä muiden yksikirjaimisten nimien joukossa. Kunnan pinta-ala on 2,72 km2, ja vuonna 2014 siellä oli asukkaita 94.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Y (Ranska) Wikimedia Commonsissa
Window Rock

| Window Rock Tségháhoodzání |
| --- | --- |
 Navajo Nation Council Chamber

 Koordinaatit: 35°40′22″N, 109°3′44″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Arizona
Piirikunta:  Apache
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  13,70 km²
 – Josta vettä:  0,0 km² (0 %)
Korkeus:  2 082 m
Väkiluku (2010):  2 712
 – Metropolialue:  6 336
Aikavyöhyke:  UTC-7 (kesäaika UTC-6)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Window Rock (navajoksi Tségháhoodzání) on pikkukaupunki Apachen piirikunnassa, Arizonan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se toimii Navajo-reservaatin pääkaupunkina. Window Rockin väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 2 712.
Kuvia kaupungista

Window Rock -kalliomuodostelma, josta kaupunki sai nimensä.
Toisessa maailmansodassa kuolleiden navajojen muistomerkki.
Navajo-reservaatin museo.
Navajo-reservaatin presidentin toimisto.
Veteraanien hautausmaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Window Rock Wikimedia Commonsissa
Kauttuan ruukinpuisto

Ruukinpuiston vanhat hevostallit Tallinmäellä.
Kauttuan ruukinpuisto on Euran Kauttualla sijaitseva entinen rautaruukki ja paperiteollisuusmiljöö.
Ruukinpuiston rakennukset ovat nykyään pääosin asuntoina. Lisäksi alueella toimii muun muassa kesäteatteri sekä tehdasmuseo. Ruukinkartanon vanha päärakennus tarjoaa hotelli- ja ravintolapalveluita Kauttuan Klubin nimellä.
Vuonna 1907 perustettu paperitehdas on edelleen toiminnassa käsittäen useita vuosikymmenten saatossa tehtyjä laajennuksia. Ruukinpuistossa järjestetään myös erilaisia markkinoita sekä vuosittainen Kauttuan ruukkifestivaali-kulttuuritapahtuma.
Kauttuan ruukinpuisto on yksi Suomen arvokkaimmista vanhoista ruukkimiljöistä. Alueella sijaitsee muun muassa useita arkkitehti Alvar Aallon suunnittelemia arvorakennuksia. Ruukinpuisto kuuluu nykyään Museoviraston määrittelemiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Historia

Vanhimmat merkit asutuksesta ruukinpuiston alueella ovat jo esihistorialliselta ajalta. Alueen luoteisosasta Eurajoen rannasta löytyy useita kivi- ja rautakautisia muinaisjäännöksiä sekä isojaon yhteydessä autioitunut vanha Kauttuan kylän paikka.
Kauttuan ruukin perusti vuonna 1689 vapaaherra Lorentz Creutz Eurajoessa sijaitsevan Kauttuankosken rannalle. Hän oli jo aikaisemmin rakennuttanut paikalle vesisahan. Lisäksi Creutz oli ennen Kauttuan ruukkia perustanut Forsbyn ruukin Pernajaan sekä Teijon ruukin Perniöön.
Creutz onnistui lunastamaan itselleen Kauttualta ja ympäristöstä kahdeksan vanhaa kruununtilaa. Niiden maat takasivat hänelle riittävän hiilen saannin. Lisäksi tilat mahdollistivat ruukille omavaraistaloudessa elämisen maanviljelyksen ja karjankasvatuksen suhteen.
Ruukissa oli aluksi kaksi ahjoa ja yksi kankivasara. Masuunia Kauttualle ei koskaan rakennettu, vaan takkirauta tuotiin aluksi Teijosta ja myöhemmin Ruotsista. Koska Eurajoki ei enää ruukin perustamisen aikoihin ollut purjehduskelpoinen, kuljetettiin raaka-aine talvisin reellä noin 40 kilometrin päästä meren rannalta joen suulta.
Lorentz Creutzin kuoleman aikoihin vuonna 1698 Kauttua oli maan neljänneksi suurin ruukki. Hänen poikansa Claes Creutz ei kuitenkaan ollut kiinnostunut ruukin hoitamisesta vaan palveli kuninkaan armeijassa eri puolilla Eurooppaa. Ajan tavan mukaan sotilaat joutuivat itse rahoittamaan sotimistaan ja Claes Creutzin piti kiinnittää ruukki tukholmalaiselle kauppiaalle Paul Timmille. Claesin kaaduttua taistelussa vuonna 1706 siirtyi Kauttuan ruukki hänen haltuunsa.
Paul Timmin kuoleman jälkeen omistajaksi tuli vuonna 1743 hänen poikansa Parmen Timm. Hän rakennutti muun muassa uuden nippuvasarapajan vuonna 1746 sekä ruukin ensimmäisen kartanorakennuksen. Hänen aikanaan ruukista tuli jälleen kannattava yritys ja se onnistui vakiinnuttamaan asemansa Suomen rautaruukkien joukossa. Parmen Timm kuoli 1750, minkä jälkeen hänen leskensä ja tämän uusi puoliso ja vuodesta 1766 Timmin poika Johan (k. 1801) johtivat ruukin toimintaa.
Kauttuan ruukin seuraava omistaja oli Savosta lähtöisin ollut Anders Henrik Falck, jonka puoliso oli Parmen Timmin pojantytär. Falck rakensi uuden uusklassisen kartanorakennuksen, joka valmistui vuonna 1802. Lisäksi hän rakennutti uuden kankivasarapajan sekä sahan. Myöhemmin Falckien aikana valmistui vielä työläisten asuntoja ruukkia halkovan Sepäntien varteen. Suvun hallinnoidessa ruukkia sen tuotanto kasvoi voimakkaasti.
Vuonna 1873 ruukki myytiin liikemies Antti Ahlströmille. Vuosisadan loppuun mennessä oli ruukin toiminta menettänyt kannattavuuttaan niin, että vuonna 1880 sen omistaman maatalouden tuotto ohitti rautaruukin tuoton. Toiminta lopetettiin vuosisadan vaihteeseen mennessä ja vuonna 1908 A. Ahlström Osakeyhtiö aloitti Kauttualla paperin valmistuksen.
Nykyäänkin toiminnassa oleva Kauttuan paperitehdas rakennettiin kartanoa vastapäätä joen varteen. Lisäksi ruukinpuistoon valmistui useita johtajien ja työntekijöiden asuntoja. Kauttualle rakennettiin myös Rauman radalta haarautuva rautatie sekä rautatieasema.
Ruukinpuiston rakennuksia

Kauttuan ruukinpuisto koostuu useista eri aikakausilla valmistuneista rakennuksista. Niistä vanhimpia ovat 1700-luvulta peräisin olevat työläisasunnot Sepäntien varrella. Ainoa rautaruukin ajoilta säilynyt tuotantorakennus on Eurajoen rannassa sijaitseva hiilen varastointiin tarkoitettu suuli. Vanha saharakennus on 1800-luvun jälkipuoliskolta. Vuonna 1907 valmistuneen tiilirakenteisen paperitehtaan on suunnitellut arkkitehti Torkel Nordmanin toimisto.
Suurin osa säilyneistä asuinrakennuksista on 1800-luvulta. Gabriel von Bonsdorffin suunnitteleman ruukinkartanon päärakennuksen lisäksi alueella on muun muassa kahdeksankulmainen kellotorni 1830-luvulta. Vuonna 1746 valmistuneen ruukinhoitajan asunnon kellariholvit toimivat kartanorakennuksen perustana. Päärakennusta on laajennettu vuonna 1824.
Vuonna 1911 valmistui Villa Ahlström arkkitehti Jarl Eklundin piirustusten mukaan.Taloon liittyvän puiston suunnitteli puutarha-arkkitehti Paul Olsson.
Villa Ahlströmin lähistölle rakennettiin esimiesten asunnoiksi Mäkelä- ja Mäntylä-nimiset talot. Jälkimmäisen suunnittelusta vastasi arkkitehti Arvid Tollet. Jokirannassa on 1870-luvulla rakennettu asuin- ja konttorirakennus sekä Birger Federleyn suunnittelema ateljeerakennus vuodelta 1902.
Alvar Aallon rakennukset ja suunnitelmat

Kauttuan paperitehdasta asuinalueineen laajennettiin huomattavasti 1930- ja 1940-luvuilla. Arkkitehti Alvar Aallon suunnitelmilla oli merkittävä osa niiden toteutumisessa. Hän teki ensimmäiset piirustuksensa vuonna 1936, laatien niitä samaan aikaan Kotkaan rakennetun Sunilan sellutehtaan suunnitelmien kanssa.
Aalto piirsi Kauttualle useita eri rakennuksia. Niistä merkittävimpänä pidetään nykyään vuonna 1938 valmistunutta Terassitaloa. Se kuuluu muun muassa kansainvälisen Docomomo-arkkitehtuurijärjestön suomalaisen arkkitehtuurin merkkiteosluetteloon.
Toinen huomattava Aallon suunnittelma rakennus on alun perin Ahlströmin työntekijöille tarkoitettu vuonna 1946 valmistunut Jokisauna. Aalto suunnitteli sen yhdessä puolisonsa Ainon kanssa. Kunnostetussa rakennuksessa toimii nykyään kahvila, designmyymälä sekä tilaussauna.
Muita Aallon suunnittelemia rakennuksia ovat muun muassa toimihenkilöstön asunnoiksi rakennetut tyyppitalot, niin sanotut A-talot. Vuonna 1942-1943 rakennettiin naistyöläisten ja naimattomien virkanaisten asuntola "Tipula", nykyinen Villa Aalto. Aallon suunnitelmiin perustuvat myös niin kutsutut Sähkötalot, jotka olivat A-tyyppitalojen tapaan elementeistä rakennettuja vaakalaudoitettuja rivitaloja. Ne rakennettiin vuonna 1944. Pakkaustehtaan, eli Euran Paperin johtajan asunto "yli-insinöörin talo" valmistui Lohiluomaan Pyhäjärven rannalle vuonna 1944. Työväestön sauna- ja pesularakennus rakennettiin ruukin alueen alimman kosken äärelle vuosina 1944-1946.
Alvar Aalto teki Kauttuan ruukinpuistoon myös useita toteutumatta jääneitä suunnitelmia. Hän piirsi muun muassa koulun, urheilukentän sekä työntekijöiden yhteisen kokoontumistilan. Terassitaloja oli myös tarkoitus rakentaa enemmän kuin yksi. Sodan syttyminen ja siitä seurannut materiaalipula kuitenkin estivät niiden rakentamisen. Rakennusten lisäksi Aalto suunnitteli alueelle uutta toteutumatta jäänyttä katuverkkoa.
Kirjallisuutta

Kauttua, teollisuus- ja asuinalue Kauttua, Eura, Julkaisija Alvar Aalto -museo, Alvar Aalto -säätiö, 2018
Korvenmaa Pekka: Kauttua: Tuotanto ja ympäristö 1689-1989., Ahlström, 1989
Aiheesta muualla

Kauttuan Ruukinpuiston Facebook-sivu
Ahlströmin ruukit / Kauttua / Terassitalo (Arkistoitu – Internet Archive)
Euran kunta/Kauttuan ruukinpuisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kauttuan Ruukkifestivaalin sivut[vanhentunut linkki]
Kauttuan tehdas 250-vuotias, Helsingin Sanomat, 21.06.1939, nro 164, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vuonna 1802 valmistunut Kauttuan ruukinkartanon päärakennus.
Kauttuan ruukki Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Jarl Eklundin suunnittelema Villa Ahlström.
Pydamidikattoinen Villa Aalto, entinen ”Tipula”, on valmistunut vuonna 1943.
Äänestysprosentti

Äänestäjiä jonottamassa äänestyspaikalle Bagdadissa Irakin vuoden 2005 vaaleissa. Äänestysprosentti nousi korkeaksi huolimatta laajasta väkivallan pelosta.
Äänestysprosentti tarkoittaa vaaleissa äänestäneiden prosenttiosuutta kaikista äänioikeutetuista. Äänestysprosentit kääntyivät länsimaissa laskuun 1960-luvulla vuosikymmeniä jatkuneen kasvun jälkeen. Alhaista äänestysprosenttia pidetään usein epätoivottavana asiana, sillä sen katsotaan heikentävän demokraattisten instituutioiden legitimiteettiä. Äänestysprosentin alhaisuuden syistä ja mahdollisista keinoista sen kasvattamiseen on keskusteltu laajasti. Tutkijat ovat kuitenkin erimielisiä äänestysprosenttien laskun syistä. Mahdolliset syyt saattavat olla taloudellisia, demografisia, kulttuurillisia, teknologisia tai instituutionaalisia. Äänestysprosenttia on yritetty kasvattaa kehottamalla äänioikeutettuja äänestämään.
Eri valtioiden välillä on suuria eroja äänestysprosenteissa. Esimerkiksi  Yhdysvaltain vuoden 2008 presidentinvaalien äänestysprosentti oli 63%, kun taas Australiassa, missä on käytössä äänestysvelvollisuus, ja Maltalla äänestysprosentti on yleensä noin 95%. Nämä erot voidaan selittää kulttuuristen ja institutionaalisten erojen yhdistelmänä.
Kiteen lukio

| Kiteen lukio |
| --- | --- |

Sijainti:  Koulutie 3, 82500 Kitee
Koordinaatit:  62.1026°N, 30.1334°E
Tyyppi:  suomenkielinen lukio
Perustettu:  1962 (lukio-opetus alkoi)
Rehtori:  Sirpa Kostamo
Luokat:  10-12
Verkkosivut
Kiteen lukio on Kiteellä toimiva lukio. Siellä opiskelee noin 170 lukiolaista, jotka tulevat pääosin Kiteen kaupungin sekä Rääkkylän ja Tohmajärven kuntien alueelta.
Lukio on ollut toiminnassa vuodesta 1962 alkaen.
Kiteen lukio toimii vuosina 2009–2010 uusituissa tiloissa. Vanha lukiorakennus purettiin kosteusongelman takia vuonna 2008 ja lukion opetus oli hajautettuna väliaikaistiloihin vuoden 2010 kevääseen, jolloin Kiteen lukio aloitti kokonaan uusituissa tiloissa. Samassa oppimisympäristössä Kiteen kaupungin kulttuuri- ja sivistyskeskus Ilmarisessa  toimii myös Keski-Karjalan kansalaisopisto, Keski-Karjalan musiikkiopisto sekä Kiteen kaupungin kulttuuritoimen hallinto. Oppilaitoskiinteistössä on myös Monttu-äänitysstudio sekä Kiteesali, jossa järjestetään paljon erilaisia kulttuuriesityksiä ja -tilaisuuksia.
Kiteen lukiossa on nuorten lukiokoulutuksen lisäksi mahdollista opiskella myös aikuisten opetussuunnitelman ja tuntijaon mukaisesti. Lukio tekee kiinteää yhteistyötä erityisesti Tohmajärven lukion kanssa. Lukioilla on muun muassa yhteistä kurssitarjontaa. Lisäksi Kiteen lukio huolehtii Kiteen ammattiopistossa kahta tutkintoa (ammatillinen perustutkinto ja ylioppilastutkinto) suorittavien opiskelijoiden lukiokurssien opetuksesta. Yhteistyön myötä Kiteen lukiossa opetetaan noin 240–250 opiskelijaa.
Kiteen lukion oppilaitoskiinteistön naapurissa toimivat Arppen koulu (vuosiluokat 1 - 9) ja Kiteen kaupunginkirjasto.
Vuonna 2012, Kiteen lukion 50-vuotisjuhlavuotena perustettiin lukion senioriyhdistys, Kiteen lukion seniorit ry, joka toimii Kiteen lukion ja sen edeltäjien entisten opiskelijoiden sekä entisen ja nykyisen henkilöstön välisenä yhdyssiteenä.
Lukion ja sen edeltäjien oppilaitosmuotojen kehitys Kiteellä

Vuonna 1946 toimintansa aloittanut Kiteen keskikoulu toimi vuoteen 1961 saakka neliluokkaisena ja vuodesta 1961 alkaen viisiluokkaisena. Kiteen yhteiskoulu aloitti vuonna 1962 toimintansa valtion yhteislyseota vastaavana kahdeksanluokkaisena linjajakoisena oppikouluna. Ensimmäiset lukioluokat aloittivat toimintansa siis vuonna 1962 ja ensimmäiset ylioppilaat – 12 tyttöä ja 12 poikaa – valmistuivat vuonna 1965. Vuonna 1970 koulu jakautui Kiteen kunnalliseksi keskikouluksi (1970–1973) ja Kiteen yhteislukioksi (1970–1974). Kiteen yhteislukio oli valtion kolmilinjaista lukiota vastaava yliopistoon johtava kunnan omistama yksityiskoulu vuoteen 1973 saakka ja 1.8.1973 alkaen Kiteen kunnan koululaitokseen kuuluva kunnallinen oppikoulu (asetus 444/1970). Kiteen kunnallinen keskikoulu muuttui peruskoulu-uudistuksen myötä vuonna 1973 Kiteen peruskoulun yläasteeksi, jonka nimi muutettiin Arppen kouluksi vuonna 1997. Kiteen yhteislukion nimi muutettiin kouluohjesäännössä vuonna 1975 Kiteen lukioksi.
Kiteen lukion oppilaitoskiinteistön vaiheita

Koulu toimi vuosina 1946–1955 Olinin perikunnalta vuokratuissa taloissa Selkueella ja vuosina 1955–1959 kirkonkylän vanhassa kansakoulurakennuksessa. Oman koulutalon rakentaminen käynnistyi vuonna 1959. Rakentaminen eteni vaiheittain: 1. rakennusvaihe vuonna 1959, 2. rakennusvaihe vuonna 1962, 3. rakennusvaihe vuonna 1964 ja 4. rakennusvaihe vuonna 1964, jolloin vaihdettiin tiloja entisen kansalaiskoulun kanssa. Lisärakennus yhdessä kansalaisopiston kanssa valmistui 1990 ja ruokalan peruskorjaus sekä laajennus vuonna 1996. Vuosina 2007–2010 lukio toimi väistötiloissa (mm. Huvikeskuksessa, Arppen koululla ja kaupungintalon valtuustosalissa) koulurakennuksen purku- ja peruskorjaustöiden aikana. Uusi lukiorakennus otettiin käyttöön 15.3.2010. Sivistys- ja kulttuurikeskus Ilmarisen vihkiäisjuhla oli 1.9.2010.
Kiteen lukion ja sen edeltäjien rehtoreita

1946–1961	Kyllikki Takala (vt. rehtorina 8.11.1960 – 29.3.1961 Aaro Joutsen)
1961–1965	Matti Nieminen
1965	        Raimo Toropainen
1970–1994	Raimo Toropainen (keskikoulu, yläaste)
1995–  Erkki Kontro (yläaste, Arppen koulu)
1965–2001	Heikki Pirinen (yhteiskoulu, lukio)
2001–2004	Leevi Norrena
2004–2006	Sirpa Ruhanen
2006–2017 	Kyösti Värri (vs. rehtorina 6.10.2015–12.6.2016 Sirpa Kostamo)
2018–          Sirpa Kostamo
Yūya Kubo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Yūya Kubo
Syntymäaika: 24. joulukuuta 1993 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Yamaguchi, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Gent
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2011–2013 2013–2017 2017– 2018–2019 | Kyoto Sanga FC Young Boys Gent →Nürnberg | 66 (18) 104 (26) 56 (22) 22 (1) |
Maajoukkue
| 2016–2018 | Japani | 13 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Yūya Kubo (jap. 久保 裕也, Kubo Yūya; s. 24. joulukuuta 1993 Yamaguchi) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Kubo debytoi Japanin maajoukkueessa marraskuussa 2016. Hän on pelannut 13 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Kpojito

Kpojito (myös kpodjito) oli Dahomeyn kuningaskunnan kaikkein tärkeimmän naisen virkanimike. Kpojito käännetään yleensä sanoilla ”kuninkaan äiti” tai ”kuningasäiti”. Fonin kielellä kpojito tarkoittaa sitä, joka auttoi leopardia.
Jokaisella kuninkaalla oli kpojito, nainen joka valittiin hänen edeltäjiensä vaimoista. Abomeyn keskuspalatsissa hänellä oli oma hovi ja seurue, jonka kaikki yhteydet miehiin oli kielletty.
Kpojiton asema syntyi kuningas Agajan hallintoaikana ja päättyi kun Ranskan lopetti Dahomeyn monarkian vuonna 1900 miehitettyään sen.
Tarkkoja tietoja kpojiton virka-aseman tehtävistä ei ole säilynyt, mutta ainakin 1800-luvulla kpojito otti vastaan vetoomuksia uskonnollisissa tapauksissa ajahon, uskontoministerin hovista.
Kpojiton sanotaan olleen kuninkaan esirukoilija, joka auttoi suojelemaan dahomeylaisia ja vetosi heidän puolestaan kuninkaaseen. Kpojitolla oli rikkaan maine, ja häntä tukivat vasallivaltioiden kylät ja orjien plantaasit. Kuoltuaan hänet korvasi hänen synnyinsuvustaan peräisin oleva naisjälkeläinen, joka hallitsi hänen perintöään. Kuninkaan tapaan kpojitosta tuli vodun ja häntä kunnioitettiin vuosittaisissa seremonioissa.
1800- ja 1900-luvuilta peräisin olevat lähteet Dahomeysta kertovat, että kpojito oli jossain määrin kuninkaan kaksoishahmo. Sanottiin, että kuningas ja kpojito – mies ja nainen, kuninkaallinen ja aateliton – muodostivat keskeisen yhteisyyden, johon valtio perustui.
Maurice Ahanhanzo Glélén mukaan nämä kaksoishallitsijat olivat tasapaino tai vastapaino, johon pyrittiin monarkian vallanpidossa. Kuninkaan valta oli keskeisesti rajoitettua toisaalta suhteessa muihin prinsseihin, jotka saattoivat alkuperäänsä vedoten pyrkiä saamaan kruunun. Toisaalta hänen äitinsä oli peräisin kansan näkökulmasta aatelittomista, tavallisista ihmisistä, joita kuningas ei voinut kieltää eikä unohtaa.
Dahomeyn kuninkaat ja kpojitot

Edna Bayn julkaisema luettelo perustuu Rene Ahon antamaan tietoon Abomeyssa vuonna 1972.
| hallintovuodet | kuningas | kpojito |
| --- | --- | --- |
|  | Dakodonu | Sava |
|  | Wegbaja | Adulu |
|  | Akaba | Adonon |
| n. 1716 – 1740 | Agaja | Adonon |
| 1740 – 1774 | Tegbesu | Hwanjile |
| 1774 – 1789 | Kpengla | Chai |
| 1789 – 1797 | Agonglo | Senume |
| 1797 – 1818 | Adandozan | Kentobasin |
| 1818 – 1858 | Gezo | Agontime |
| 1858 – 1889 | Glele | Zoïndi |
| 1889 – 1894 | Béhanzin | Kamlin |
| 1894 – 1900 | Agoliagbo | Kanai |
Aiheesta muualla

Kreiser, Cynthia Sharrer, Hwanjile, Kpojito, kirjassa The Oxford Encyclopedia Women in World History, 2008