stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teräskehä 2

| Teräskehä 2> Undisputed II: Last Man Standing |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Isaac Florentine
Käsikirjoittaja:  James Townsend David N. White
Tuottaja:  Boaz Davidson Danny Dimbort David Varod
Säveltäjä:  Stephen Edwards
Kuvaaja:  Ross W. Clarkson
Leikkaaja:  Irit Raz
Pääosat:  Michael Jai White Scott Adkins
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Millennium Films Nu Image Films
Levittäjä:  Nu Image Netflix
Ensi-ilta:  11. huhtikuuta 2006
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  8 000 000 dollaria
Tuotto:  9 798 569 dollaria
Edeltäjä:  Teräskehä
Seuraaja:  Undisputed III: Redemption
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Teräskehä 2 (engl. Undisputed II: Last Man Standing) on vuonna 2006 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Isaac Florentine ja käsikirjoittanut James Townsend yhdessä David N. Whiten kanssa. Pääosissa näyttelivät Michael Jai White ja Scott Adkins.
Juoni

Nyrkkeilyn entinen mestari George "Iceman" Chambers on matkannut Venäjälle kuvaamaan televisiomainosta. Hänet kuitenkin pidätetään myöhemmin illalla perättömän huumeiden hallussapidon perusteella ja Chambers joutuu Venäjän pahamaineeseen vankilaan. Pääosin mafian hallinnassa oleva vankila on valinnut Chambersin heidän vapaaottelu mestarinsa Yuri Boykan seuraavaksi vastustajaksi. Chambers ei aluksi halua otella, mutta saa yksinkertaiset vaihtoehdot; joko otella Boykaa vastaan tai jäädä vankilaan loppuelämäksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Jai White  | … |  George Chambers   |
|  Scott Adkins  | … |  Yuri Boyka   |
|  Ben Cross  | … |  Steven Parker   |
|  Eli Danker  | … |  Crot   |
|  Mark Ivanir  | … |  Gaga   |
|  Ken Lerner  | … |  Phil   |
|  Daisy Lang  | … |  Svetlana   |
|  Silvio Simac  | … |  Davic   |
|  Ivaylo Geraskov  | … |  Alexi   |
|  Valentin Ganev  | … |  vankilanjohtaja Markov   |
Aiheesta muualla

Leffatykin arvostelu
The Soundhouse Tapes

| The Soundhouse Tapes Iron Maiden |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 31. joulukuuta 1978
 Julkaistu: 9. marraskuuta 1979
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 11.28
 Levy-yhtiö: Rock Hard
Iron Maidenin muut ep-levyt
|   | The Soundhouse Tapes 1979 | Live!! +one 1980 |
The Soundhouse Tapes on Iron Maidenin live-EP vuodelta 1979. Levy on yksi yhtyeen ensimmäisistä levytyksistä. EP nauhoitettiin uudenvuodenaattona 1978–1979 ja se sisältää kolme kappaletta demonauhalta Spaceward. Kappaleet ”Prowler”, ”Invasion” ja ”Iron Maiden”. Yhtye esitti myös kappaleen ”Strange World” mutta sitä ei julkaistu EP:llä, koska se oli yhtyeen mielestä ääneltään huonolaatuinen. EP:tä painettiin vain 5 000 kappaletta.
Ruotsalainen death metal -yhtye Opeth julkaisi vuonna 2007 live-albumin The Roundhouse Tapes, joka viitannee The Soundhouse Tapesin nimeen.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on kirjoittanut Steve Harris.
Iron Maiden – 4.01 (säv. Harris)
Invasion – 3.07 (säv. Harris)
Prowler – 4.20 (säv. Harris)
Kokoonpano

Paul Di’Anno – laulu
Steve Harris – basso
Dave Murray – kitara
Doug Sampson – rummut
Tim Schaller

| Tim Schaller |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. marraskuuta 1990 (ikä 33) Merrimack, New Hampshire, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  Los Angeles Kings / Ontario Reign
Sarja:  NHL / AHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Rochester Americans (AHL) Buffalo Sabres (NHL) Boston Bruins (NHL) Vancouver Canucks (NHL)
Timothy Robert Schaller (s. 16. marraskuuta 1990 Merrimack, New Hampshire, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Los Angeles Kingsin organisaatiota.
Ura

Schaller aloitti yliopistouransa Providence Collegessa kaudella 2009–2010. Hän pelasi joukkueessa neljän kauden aikana yhteensä 131 ottelua tehden niissä 29 maalia sekä 39 syöttöpistettä. Lisäksi hänelle kertyi 161 rangaistusminuuttia. Kaudet 2011–2012 ja 2012–2013 Schaller toimi joukkueen kapteenina. Näistä jälkimmäisellä hänet valittiin liigan parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi.
Yliopiston jälkeen Schaller teki kahden vuoden mittaisen tulokassopimuksen NHL-seura Buffalo Sabresin kanssa. Ensimmäisen ammattilaiskautensa, 2013–2014, Schaller pelasi Sabresin AHL-farmiseura Rochester Americansissa. Hän pelasi tulokaskaudellaan 72 ottelua tehoin 11+7=18. Lisäksi hän pelasi viisi pudotuspeliottelua, joissa sai yhden syöttöpisteen.
Kaudella 2014–2015 Schaller pääsi pelaamaan Sabresissa 18 NHL-ottelua. Debyyttinsä hän teki 29. marraskuuta 2014 ottelussa Montreal Canadiensia vastaan. Hän laukoi ottelussa kerran maalia kohti ja sai jääaikaa 11.52 minuuttia. Ensimmäisen maalinsa Schaller teki Boston Bruinsia vastaan kolmannessa ottelussaan 21. joulukuuta. Suurimman osan kaudesta hän kuitenkin pelasi jälleen Americansissa. 65 AHL-ottelussa syntyivät tehot 15+28=43, jonka lisäksi hänelle kertyi 116 jäähyminuuttia.
Kesällä 2015 Schaller ja Sabres tekivät kauden 2015–2016 kattavan jatkosopimuksen. Schaller pelasi kauden aikana 17 NHL-ottelua, joissa teki yhden maalin.
Heinäkuussa 2016 Schaller siirtyi vapaiden pelaajien markkinoilta kaksisuuntaisella vuoden kestävällä sopimuksella Boston Bruinsiin. Kauden 2016–2017 Schaller pelasi kokonaisuudessaan Bruinsin NHL-kokoonpanossa tehden 59 runkosarjaottelussa tehot 7+7=14. Kuudessa pudotuspeliottelussa hän onnistui viimeistelemään yhden maalin. Kauden päätteeksi sopimusta jatkettiin vuodella.
Helmikuussa 2020 Schaller siirtyi Tyler Maddenin ja toisen kierroksen varausvuoron kanssa Los Angeles Kingsiin vaihdossa Tyler Toffoliin.
The Sound of Zen

| The Sound of Zen Atsuya Okuda |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2002
 Levy-yhtiö: Shakuhachi Recordings
Atsuya Okudan muut julkaisut
|   | The Sound of Zen 2002 | Bamboo Zen 2010 |
The Sound of Zen on Atsuya Okuda vuonna 2002 julkaisema solo-albumi jossa on hochikulla tulkittua huilumusiikkia. The Sound of Zen albumilla Okuda soittaa kuusi japanilaista Zen-munkkien säveltämää honkyoku sävellystä.
Okuda on soittanut shakuhachia vuodesta 1985 mutta myöntyi soittonsa nauhoittamiseen vasta 2000-luvulla. Syy Okudan pidättyvyyteen on että hän uskoo ainoastaa aidon elävän soittotilanteen kokemisen mahdollistavan hochikulla soitettavan jinashi shakuhachi musiikin ymmärtämisen.
Kappaleet

Honte Shirabe (jap. 本手調子), – 4:56 34
Tsuru no Sugomori (jap. 鶴の巣籠), – 9:52
Shin Kyorei (jap. 真虚霊), – 12:03
Ôshû Sashi (jap. 奥州薩字), – 7:40
Tamuke (jap. 手向), – 5:53
Kokû (jap. 虚空), – 17:09
Aiheesta muualla

AtsuyaOkuda.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Teräskehä

| Teräskehä> Undisputed |
| --- | --- |
 Alkuperäinen elokuvateatterijuliste.
Ohjaaja:  Walter Hill
Käsikirjoittaja:  Walter Hill David Giler
Tuottaja:  David Giler Walter Hill Brad Krevoy Andrew Sugerman
Säveltäjä:  Stanley Clarke
Kuvaaja:  Lloyd Ahern II
Leikkaaja:  Phil Norden Ferman A. Davies
Pääosat:  Wesley Snipes Ving Rhames Peter Falk
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Miramax Films Millennium Films Motion Picture Corporation of America Amen Ra Films
Levittäjä:  Miramax Netflix
Ensi-ilta:   23. elokuuta 2002  22. marraskuuta 2002
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  20 000 000 dollaria
Tuotto:  15 220 548 dollaria
Seuraaja:  Teräskehä 2
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Teräskehä on vuonna 2002 valmistunut toimintaelokuva. Sen ohjasi ja osin käsikirjoitti Walter Hill ja pääosissa ovat Wesley Snipes sekä Ving Rhames.
Juoni

Nyrkkeilyn raskaansarjan kiistaton maailmanmestari George "Iceman" Chambers (Rhames) tuomitaan syylliseksi raiskaukseen ja passitetaan vankilaan. Siellä käydään myös nyrkkeilyotteluita, tosin teräshäkissä ja ilman isoja nyrkkeilyhansikkaita. Paikan virallinen, ulkomaailmalle täysin tuntematon mestari Monroe Hutchen (Snipes) on käynyt kymmeniä (68 voittoa) otteluita eikä ole hävinnyt koskaan. Pian laitoksen vanhin vanki, nyrkkeilyasiantuntija Mendy Ripstein (Falk), järjestää ottelun näiden kahden välille. Otteluita järjestetään joka puolivuosittain ja Monroe Hutchen on istunut kymmenen vuotta. Tässä on pieni ristiriita voittojen kanssa. George Iceman idea on tullut tietenkin Mike Tysonista.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Wesley Snipes  | … |  Monroe Hutchen   |
|  Ving Rhames  | … |  George 'Iceman' Chambers   |
|  Peter Falk  | … |  Mendy Ripstein   |
|  Michael Rooker  | … |  AJ Mercker   |
|  Jon Seda  | … |  Jesus 'Chuy' Campos   |
|  Wes Studi  | … |  Mingo Pace   |
|  Fisher Stevens  | … |  James 'Ratbag' Kroycek   |
|  Dayton Callie  | … |  Yank Lewis   |
|  Amy Aquino  | … |  Darlene Early   |
|  Johnny Williams  | … |  Al   |
|  Joe D'Angerio  | … |  Vinnie   |
|  Nils Allen Stewart  | … |  Vern Van Zant   |
|  Denis Arndt  | … |  Vankilanjohtaja Lipscom   |
|  Jim Lampley  | … |  Oma itse   |
|  Ed Lover  | … |  Marvin Bonds   |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Teräskehä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Teräskehä Elonet.
Walter Hillin ohjaamat elokuvat
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
1970-luku: Haastaja (1975) · Keikkakuski (1978) · Soturit (1979)
1980-luku: Lainsuojattomat (1980) · Raivoisa ajojahti (1981) · 48 tuntia (1982) · Streets of Fire – Liekehtivät kadut (1984) · Wow! Mikä perintö! (1985) · Crossroads – bluesjätkät (1986) · Oikeuden puolesta (1987) · Punainen vaara (1988) · Johnny Handsome – kasvoton (1989)
1990-luku: Toiset 48 tuntia (1990) · Tunkeutujat (1992) · Geronimo (1993) · Hurja Bill (1995) · Last Man Standing (1996)
2000-luku: Supernova (2000) · Teräskehä (2002)
2010-luku: Bullet to the Head (2012)
Timo H. A. Koski

Timo Huoti Antero Koski (21. maaliskuuta 1948 Ylitornio – 8. huhtikuuta 1988 Lontoo, Englanti) oli suomalainen tekniikan lisensiaatti, joka toimi Nokia Oyj:n johtotehtävissä 1983–1988.
Koski tuli vuoden 1983 alussa Siemensiltä Nokia Elektroniikka -teollisuusryhmään perustetun Informaatiojärjestelmät-yksikön vetäjäksi. Vuonna 1985 hänestä tuli Nokia Elektroniikan johtaja Kurt Wikstedtin jälkeen ja hän toimi Nokian sisäisen hallituksen jäsenenä 1986–1988. Hänellä oli merkittävä rooli Nokian kulutuselektroniikkahankkeissa, muun muassa Saloran ja Luxorin ostossa ja Nokian keskittymisessä matkapuhelinalalle.
Koski kuoli yllättäen liikematkalla keväällä 1988, mikä aiheutti yhtiössä paniikin, ja tapahtumaketjulla arvellaan olleen vaikutusta myös pääjohtaja Kari Kairamon mielenterveydellisen tilan huononemiseen. Kairamo saattoi loppuun ja julkaisi Kosken kuoleman jälkeen työn alla olleen tekniikan alan väitöskirjan. Väitöskirja käsitteli yrityksen omistusjärjestelyjen vaikutusta kilpailuetuun.
Kosken kunniaksi pidettiin eräänlainen väitöstilaisuuden ja muistotilaisuuden yhdistelmä Teknillisen korkeakoulun päärakennuksen A-salissa toukokuun 14. päivänä 1988. Vastaväittäjäksi aiottu MIT:n professori Thomas A. Poynter esitteli väitöskirjaa tunnin verran noin 70 hengen yleisölle. Tämä oli ensimmäinen kerta Suomessa, kun ennen väitöstilaisuutta kuolleen tutkijan väitöskirja esiteltiin julkisesti.
The Great Society

| The Great Society |
| --- | --- |
 Grace Slick, Jerry Slick, David Miner, Bard Dupont ja Darby Slick vuonna 1965.
Tiedot
Toiminnassa:  1965–1966
Tyylilaji:  psykedeelinen rock, acid rock
Kotipaikka:  San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Darby Slick Grace Slick Jerry Slick Peter van Gelder David Miner Bard Dupont Oscar Daniels Jean Piersol
Levy-yhtiö:  Columbia, Demon, Sundazed
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Great Society (tunnetaan myös nimellä The Great!! Society!!) oli 1960-luvun sanfranciscolainen rockyhtye, joka oli olemassa vuosina 1965–1966 ja joka yhdistettiin kasvavaan San Franciscon lahden ympäristön acid rock -skeneen. Grace Slickin alkuperäisenä yhtyeenä tunnettu Great Society koostui hänen lisäkseen Slickin silloisesta aviomiehestä Jerry Slickistä, joka oli yhtyeen rumpalina, kitaristista Darby Slickistä, laulajasta ja kitaristista David Minerista, bassokitaristista Bard DuPontista sekä huilunsoittajasta, bassokitaristista ja saksofonistista Peter van Gelderistä. Miner ja DuPont eivät pysyneet yhtyeessä sen lyhyen olemassaolon ajan.
Diskografia > Albumit

Conspicuous Only in Its Absence (1968)
How It Was (1968)
Collector’s Item (1971)
Live at the Matrix (1989)
Born to Be Burned (1995)
Diskografia > Singlet

”Someone to Love” / ”Free Advice” (1966)
”Sally, Go ’Round the Roses" / ”Didn’t Think So” (1968)
The Great Rock ’n’ Roll Swindle (soundtrack)

| The Great Rock ’n’ Roll Swindle Sex Pistols |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Äänitetty : 1978
 Julkaistu: 26. helmikuuta 1979
 Tuottaja(t):  ???, Dave Goodman
 Tyylilaji: Punk rock
 Kesto: 77.06
 Levy-yhtiö: Virgin Records
Sex Pistolsin muut julkaisut
| Never Mind the Bollocks, Here's the Sex Pistols 1977 | The Great Rock ’n’ Roll Swindle 1979 | Flogging a Dead Horse 1980 |
The Great Rock ’n’ Roll Swindle on brittiläisen punkyhtye Sex Pistolsin 26. helmikuuta 1979 julkaistu soundtrackalbumi. Se on soundtrack yhtyeen elokuvasta The Great Rock ’n’ Roll Swindle.
The Great Rock ’n’ Roll Swindlea pidetään jossain määrin Sex Pistolsin toisena albumina, vaikka yhtyeen Never Mind the Bollocks, Here’s the Sex Pistols olikin sen ainoa studioalbumi. Albumilla esiintyy Sex Pistolsin lisäksi muitakin artisteja. Se sisältää muun muassa yhtyeen basistin Sid Viciousin version kappaleesta ”My Way”.
Kappaleet > Versio 1

”God Save the Queen” (Cook/Jones/Matlock/Rotten)
”Johnny B. Goode”/”Roadrunner” (Chuck Berry)/(Jonathan Richman)
”Black Arabs”: ”Anarchy in the UK”/”God Save the Queen”/”Pretty Vacant”/”No One is Innocent” (Cook/Jones/Matlock/Rotten/Biggs)
”Anarchy in the UK” (Cook/Jones/Matlock/Rotten)
”Substitute” (Pete Townshend)
”Don’t Gimme No Lip” (Thomas/Richards)
”(I’m Not Your) Stepping Stone” (Boyce/Hart)
”Anarchie Pour Le UK” (Cook/Jones/Matlock/Rotten)
”Belsen Was a Gas” (Cook/Jones/Vicious/Rotten)
”Belsen Vos A Gassa” (Cook/Jones/Matlock/Rotten)
”Silly Thing” (Cook/Jones)
”My Way” (Paul Anka/Claude François/Revaux)
”I Wanna Be Me” (Matlock/Cook/Jones/Rotten)
”Something Else” (Eddie Cochran/Sharon Sheeley)
”Rock Around the Clock” (Myers/Freedman)
”Lonely Boy” (Cook/Jones)
”No One Is Innocent” (Cook/Jones/Ronnie Biggs)
”C’mon Everybody” (Cochran/Capehart)
”EMI” (Cook/Jones/Matlock/Rotten)
”The Great Rock ’n’ Roll Swindle" (Cook/Jones/Temple)
”Friggin’ in the Riggin’” (trad., sov. Jones)
”You Need Hands” (Bygraves)
”Who Killed Bambi” (Edward Tudor-Pole/Vivienne Westwood)
Kappaleet > Versio 2

”God Save the Queen” (Symphony)
”Rock Around the Clock”
”Johnny B. Goode”
”Road Runner”
”Black Arabs”
”Anarchy in the UK” (New Version)
”Watcha Gonna Do About It?”
”Who Killed Bambi?”
”Silly Thing”
”Substitute”
”Don’t Give Me No Lip Child”
”I’m Not Your Stepping Stone”
”Lonely Boy”
”Something Else”
”Anarchie Pour Le UK”
”Belsen Was a Gas” (live, San Francisco)
”Belsen Was a Gas” (Ronnie Biggs’n kanssa)
”No One is Innocent”
”My Way”
”C’mon Everybody”
”EMI” (Orchestra)
”The Great Rock ’n’ Roll Swindle”
”You Need Hands”
”Friggin in the Riggin’”
Vinny Appice

| Vinny Appice |
| --- | --- |
 Vinny Appice Heaven and Hellin konsertissa 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Vincent Samson Appice
Syntynyt: 13. syyskuuta 1957 (ikä 67) Brooklyn, New York, Yhdysvallat
Muusikko
Tyylilajit:  heavy metal, hard rock
Soittimet:  rummut, perkussiot
Yhtyeet:  Black Sabbath Dio Heaven and Hell
Aiheesta muualla
www.vinnyappice.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vincent Samson ”Vinny” Appice (joissakin krediiteissä myös ”Vinnie”; s. 13. syyskuuta 1957 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen rumpali. Parhaiten hänet muistetaan Black Sabbath- ja Dio-yhtyeiden rumpalina. Myös hänen isoveljensä Carmine Appice on rumpali.
Uran alkuajat

Appice aloitti rumpujen soiton yhdeksänvuotiaana. Häntä opetti sama opettaja kuin veljeänsä Carminea. 16-vuotiaana Appice tapasi BOMF-yhtyeensä kanssa John Lennonin Record Plant -studioilla ja Lennon pyysi heitä avustamaan häntä ja Elton Johnia studiossa. Tämän jälkeen Appice oli mukana muutamassa John Lennonin projektissa ja myös videoilla.
1970-luvun puolivälissä Appice liittyi Rick Derringerin yhtyeeseen ja oli mukana kolmella albumilla. Tämän jälkeen hän perusti Axis-yhtyeen, joka levytti yhden albumin, It's a Circus World, joka julkaistiin vuonna 1978. Yhtye kuitenkin hajosi pian managerointiongelmien takia.
Black Sabbathissa > 1980–1982

Syksyllä 1980 Appicea pyydettiin Black Sabbathiin, jonka rumpali Bill Ward oli eronnut kesken Pohjois-Amerikan kiertuetta. Laulaja Ronnie James Dio oli maininnut Appicen nimen ja yhtyeen kiertuemanageri otti yhteyttä Appiceen ja pikaisten koesoittojen jälkeen hän liittyi Sabbathiin ja kiertue jatkui. Mielenkiintoisesti Appicea oli hieman aiemmin kysytty Sabbathin ex-laulajan Ozzy Osbournen uuteen sooloyhtyeeseen. Hän oli kuitenkin kuullut veljeltään, että Osbourne oli "täysin hullu tyyppi", ja ei näin ottanut tarjousta vastaan.
Hän oli mukana vuoden 1981 Mob Rules- ja vuoden 1982 Live Evil -albumeilla. Ennen live-albumin julkaisua Dio kuitenkin erotettiin yhtyeestä albumin riitaisten miksaussessioiden jälkeen. Sabbathin kitaristi Tony Iommi ja basisti Geezer Butler syyttivät Dioa sekä myös Appicea omien osuuksiensa korostamisesta miksauksessa, ja varsinkin Dion välit Butleriin ja Iommiin olivat tulehtuneet yhtyeen loppuaikoina. Tämän jälkeen Dio perusti Dio-yhtyeen ja pyysi Appicen mukaan rumpaliksi. Appice suostui, koska halusi työskennellä Dion kanssa jatkossakin.
Black Sabbathissa > 1991–1992

Ronnie James Dio oli palannut Black Sabbathin laulajaksi vuoden 1990 lopulla. Yhtyeessä oli tuolloin rumpalina Cozy Powell, mutta koska hänen ja Dion välit olivat kireät ja lisäksi myöhemmin Powell loukkaantui ratsastusonnettomuudessa, niin yhtye pyysi Appicen hänen tilalleen. Kokoonpano levytti Dehumanizer-albumin, joka ei ollut kaikkien toivoma menestys vahvasta materiaalista huolimatta. Lisäksi kokoonpanon vanhat riidat alkoivat jälleen nousta esiin ja viimeiseksi niitiksi tuli ex-laulajan Ozzy Osbournen kutsu tulla lämmittelemään häntä hänen "jäähyväiskonsertteihinsa" Costa Mesaan marraskuussa 1992. Dio ei tähän suostunut ja noissa konserteissa hänen tilallaan nähtiin Rob Halford. Pian tämän jälkeen Appice ja Dio kokosivat Dio-yhtyeen uudelleen.
Black Sabbathissa > 1998–1999

Black Sabbath oli tehnyt paluun alkuperäisellä kokoonpanollaan vuonna 1997. Rumpali Bill Ward sai kuitenkin lievän sydänkohtauksen keväällä 1998 ja ei pystynyt osallistumaan Sabbathin kesäkiertueelle ja näin ollen yhtye pyysi jälleen Appicen apuun. Appice oli mukana yhtyeen vuoden 1998 Euroopan kiertueella varsinaisena rumpalina ja oli myös varamiehenä vuoden 1999 Pohjois-Amerikan kiertueella, jos Ward ei pystyisikään soittamaan vielä kokonaista kiertuetta.
Dio-yhtyeessä > 1983–1989

Ronnie James Dio ja Appice perustivat Dio-yhtyeen vuonna 1983 erottuaan Black Sabbathista. Kitaristiksi tuli nuori irlantilainen Vivian Campbell ja basistiksi skotti Jimmy Bain, joka oli soittanut Dion kanssa Rainbow-yhtyeessä 1970-luvulla. Yhtyeen kolme ensimmäistä albumia Holy Diver (1983), The Last in Line (1984) ja Sacred Heart (1985) saivat hyvän vastaanoton ja myivät myös hyvin. Appice ja yhtye olivat myös mukana Dion organisoimassa Hear ’n Aid -hyväntekeväisyysprojektissa, joka levytti "Stars"-kappaleen.
Vuoden 1987 Dream Evil ei menestynyt enää aiempien albumien tavoin ja Ronnie James Dio päätti uudistaa yhtyettä radikaalisti ottamalla mukaan nuoria soittajia ja tämän myötä myös Appice jätti yhtyeen vuonna 1989.
Dio-yhtyeessä > 1993–1998

Erottuaan jälleen Black Sabbathista Dio ja Appice kokosivat Dio-yhtyeen uudelleen. Kitaristiksi tuli Tracy G ja basistiksi Jeff Pilson. Kokoonpano julkaisi studioalbumit Strange Highways (1993) ja Angry Machines (1996), jotka edustivat aiempaa raskaampaa linjaa, sekä live-albumin Inferno - The Last in Live (1998).
Dio-yhtyeen suosio ei kuitenkaan ollut tuolloin enää 1980-luvun veroista ja yhtye keikkaili lähinnä klubeilla ja pienemmillä areenoilla. Tähän kyllästyneenä Appice otti vastaan Black Sabbathin tarjouksen tulla tuuraamaan Bill Wardia vuoden 1998 kesän Euroopan kiertueelle.
Heaven & Hell-yhtyeessä > 2006–2010

Vuonna 2006 uutisoitiin, että Black Sabbathin Heaven and Hell -albumin tehnyt kokoonpano (Dio, Iommi, Butler ja Ward) lähtee kiertueelle vuonna 2007 nimikkeellä Heaven & Hell promotoidakseen Sabbathin The Dio Years -kokoelmaa. Tämä ei kuitenkaan aivan toteutunut, sillä Ward jäi pian pois projektista ja hänen tilalleen palasi luonnollisesti Vinny Appice. Tämä oli myös loogisempaa, sillä kokoonpano tulisi soittamaan vain Dion aikaisia Sabbath-kappaleita, joilla suureksi osaksi Appice oli alun perinkin ollut rumpalina.
Kokoonpano sai hyvän vastaanoton ja se julkaisi kaksi live-cd/dvd:tä sekä hyvin vastaanotetun studioalbumin The Devil You Know (2009) ja teki useita kiertueita. Yhtyettä kohtasi kuitenkin takaisku, kun vuoden 2009 syksyllä Diolla todettiin vatsasyöpä, johon hän lopulta kuoli toukokuussa 2010. Heaven & Hell soitti vielä yhden konsertin Dion muistolle kesällä 2010 High Voltage -festivaalilla. Glenn Hughes ja Jørn Lande lauloivat.
Muut yhtyeet ja projektit

1990-luvun alussa Appice oli mukana Mandy Lionin ja Jimmy Bainin kanssa World War III -nimisessä yhtyeessä, joka julkaisi samannimisen albumin. 2000-luvulla hän oli mukana 3 Legged Dogg -yhtyeessä yhdessä Bainin, Carlos Cavazon ja Chas Westin kanssa sekä Big Noize -projektissa, jonka muut jäsenet olivat Cavazo, Joe Lynn Turner ja Phil Soussan. Appice on vuosien varrella vieraillut myös useiden muiden artistien albumeilla.
Appicen viimeisin yhtye on nimeltään Kill Devil Hill, jossa hänen lisäkseen soittavat Rex Brown, Dewey Bragg ja Mark Zawon. Yhtyeen debyyttialbumi julkaistiin toukokuussa 2012.
Appice osallistuu usein myös "Drum Wars"-nimisiin rumpunäytöksiin yhdessä veljensä Carminen kanssa. Vinny pitää myös omia rumpuklinikoita.
Vuonna 2012 uutisoitiin myös, että Dio-yhtyeen elossa olevat alkuperäisjäsenet (Appice, Campbell, Bain sekä kosketinsoittaja Claude Schnell) lähtevät kiertueelle ja esittävät Dio-yhtyeen alkuajan materiaalia.
Soittotyyli

Appice tunnetaan tavastaan lyödä rumpuja voimalla. Hän on vuosien aikana käyttänyt isoja rumpusettejä, joissa on varsinkin useita tom tom -rumpuja mutta kuitenkin vain yksi bassorumpu. Appicen soittaminen näyttää eleettömältä ja kuulostaa raskaalta mutta on kuitenkin myös monipuolista filleineen, ja hänen jalkatekniikkaansa on myös kehuttu. Hänen Black Sabbathin ja Dion albumeilta tuttu rumpusoundinsa on hyvin tunnistettava. Hän käyttää dDrums-yhtiön rumpuja. Aiempina vuosina hän on käyttänyt myös Ludwigin ja DW:n rumpuja.
Tunnustukset

Vuonna 2017 Appice nimettiin Hall of Heavy Metal Historyn jäseneksi.
Yksityiselämä

Appice on sukujuuriltaan amerikanitalialainen, ja hän on naimisissa Justine Appicen kanssa.