stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maailmanperintöluettelo
Historia > Maailmanperintöluettelon perustaminen

Yhdysvaltain ja IUCN:n ehdotukset esitettiin Yhdistyneille kansakunnille Tukholman kokouksessa vuonna 1972. Tukholmassa päätettiin, että Unescon yleiskokouksen pitäisi hyväksyä maailmanperintösopimus. Marraskuun 16. päivänä samana vuonna yleiskokous hyväksyi Yleissopimuksen maailman kulttuuri- ja luonnonperinnön suojelemisesta (Convention Concerning the Protection of World Cultural and Natural Heritage). Sopimuksesta käytiin Unescon kokouksessa pitkä keskustelu, ja sen hyväksymistä kannatti 75 jäsentä, 17 jäsentä ei äänestänyt ja vain 1 jäsen äänesti sopimuksen hyväksymistä vastaan.
Yhdysvallat oli ensimmäinen valtio, joka hyväksyi maailmanperintösopimuksen. Se ratifioi sopimuksen 12. heinäkuuta 1973. Sopimus astui voimaan, kun Sveitsi hyväksyi sen 20. valtiona joulukuussa 1975.
Ensimmäiset kaksitoista kohdetta hyväksyttiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1978. Maailmanperintösopimuksen 20-vuotisjuhlavuotena 1992 maailmanperintökomitea perusti maailmanperintökeskuksen ja määritteli kulttuurimaisemien suojelun ensimmäisenä kansainvälisenä järjestönä. Kaksi vuotta myöhemmin komitea loi yleismaailmallisen ohjelman maailmanperintöluettelon tasapainottamiseksi.
Maailmanperintösopimuksen 30-vuotisjuhlana Unesco järjesti Venetsiassa World Heritage: Shared Legacy, Common Responsibility -kongressin, jonka tarkoituksena oli vahvistaa kansainvälistä yhteistyötä maailmanperintökohteiden suojelemiseksi. Samana vuonna maailmanperintökomitea hyväksyi Budapestin julistuksen, joka tunnettiin neljän C:n ohjelmana (credibility, conservation, capacity-building, communication). Sen tarkoituksena oli parantaa maailmanperintöluettelon luotettavuutta, varmistaa kohteiden tehokas suojelu, kehittää tehokkaita mittareita osaamisen kartuttamiselle ja kasvattaa yleistä tietoa ja tukea viestinnän kautta. Viisi vuotta myöhemmin Christchurchin kokouksessa komitea lisäsi ohjelmaan viidennen C:n (community), sillä yhteisön osuus on suuri jokaisessa Budapestin julistuksen kohdassa.
Yleissopimus

Yleissopimus maailman kulttuuri- ja luonnonperinnön suojelemiseksi eli maailmanperintösopimus on kansainvälinen sopimus, jonka Unesco hyväksyi vuonna 1972. Sen luonnin taustalla oli huoli uhanalaisen kulttuuri- ja luonnonperinnön säilymisestä tuleville sukupolville. Sopimuksen tavoitteena on tämän perinnön suojaaminen. Sopimuksessa on 38 artiklaa, joissa muun muassa määritellään kulttuuri- ja luonnonperintö sekä perustetaan näiden suojelemista varten kansainvälinen komitea. Sopimuksen on ratifioinut tai hyväksynyt kaikkiaan 190 valtiota.
Sopimuksessa esitetään jäsenvaltioiden tehtävät mielenkiintoisten kohteiden tunnistamiseksi ja niiden suojelemiseksi. Jäsenvaltiot sitoutuvat suojelemaan sekä maailmanperintökohteitaan että kansallista perintöään. Sopimuksen mukaan jäsenvaltioiden tulee säännöllisesti raportoida maailmanperintökomitealle maailmanperintökohteidensa tilasta. Raporttien perusteella komitea tekee päätöksiä kohteiden tarpeista ja pyrkii ratkaisemaan uusiutuvia ongelmia.
Maailmanperintösopimuksen ensimmäisessä artiklassa määritellään kulttuuriperintökohteet, joita voivat olla monumentit, rakennusryhmät ja paikat. Monumentteja ovat arkkitehtoniset työt, merkittävät veistokset ja maalaukset, piirtokirjoitukset, luola-asumukset ja näiden yhdistelmät, joilla on maailmanlaajuista arvoa historiallisesti, taiteellisesti tai tieteellisesti. Rakennusryhmiksi lasketaan rakennukset, jotka muodostavat maailmanlaajuisesti arvokkaan kokonaisuuden arkkitehtuurinsa, yhtenäisyytensä tai sijaintinsa ansiosta. Muita paikkoja ovat ihmisen tai ihmisen ja luonnon yhdessä muovaamat työt ja alueet, kuten arkeologiset kohteet, jotka ovat merkittäviä historiallisesti, esteettisesti, kansatieteellisesti tai antropologisesti.
Toisessa artikkelissa annetaan luontokohteiden määritelmä. Niitä ovat biologiset tai fyysiset luonnonmuodostelmat, joilla on maailmanlaajuista arvoa esteettisesti ja tieteellisesti, geologiset tai fyysisen maantieteen muodostelmat ja uhanalaisten eläinten ja kasvien asuinalueet sekä tarkasti rajatut luonnonalueet, joilla on merkittävyyttä tieteen, luonnonsuojelun tai luonnonkauneuden kannalta.
Maailmanperintösopimus on yksi Unescon kolmesta sopimuksesta, jotka liittyvät kulttuuriperinnön suojelemiseen. Kaksi muuta ovat Haagissa vuonna 1954 solmittu Yleissopimus kulttuuriomaisuuden suojelemiseksi aseellisen selkkauksen sattuessa ja Yleissopimus kulttuuriomaisuuden luvattoman tuonnin, viennin ja omistusoikeuden siirron kieltämiseksi ja ehkäisemiseksi, joka solmittiin vuonna 1970.
Organisaatio > Maailmanperintökomitea

Maailmanperintösopimuksen täyttämisestä vastaa maailmanperintökomitea, joka koostuu 21 edustajasta, jotka valitaan sopimuksen ratifioineista valtioista. Komitean jäsenet valitaan kuusivuotiskaudella, mutta valitut saavat vapaaehtoisesti istua vain neljä vuotta, jotta muutkin jäsenet pääsevät komiteaan. Nykyisistä jäsenistä kaikki ovat valinneet vapaaehtoisen neljän vuoden kauden. Komitea kokoontuu päättämään asioista kerran vuodessa.
Maailmanperintökomitean vastuulla on maailmanperintöluettelon julkaiseminen ja sen ajan tasalla pitäminen. Se myös hallinnoi maailmanperintörahastoa ja käsittelee jäsenvaltioiden tekemiä rahallisia avunpyyntöjä kulttuurikohteiden suojelemiseksi. Komitea tekee viimeisen päätöksen kohteen asettamisesta maailmanperintöluetteloon. Komitean vastuulla on myös jäsenvaltioiden tekemien raporttien tutkiminen ja mahdollisten lisäselvitysten pyytäminen maailmanperintökohteiden suojelusta. Lisäksi se päättää kohteiden sijoittamisesta vaarantuneiden kohteiden listalle.
Komitean apuna toimii sihteeristö, jonka Unescon pääjohtaja asettaa. Komiteaa avustaa sen tekemisissä päätöksissä myös Kulttuuriomaisuuden säilyttämisen ja entistämisen kansainvälinen tutkimuskeskus ICCROM, Rakennusmuistomerkkien ja historiallisten alueiden kansainvälinen neuvosto ICOMOS ja Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN).
Organisaatio > Maailmanperintökeskus

Maailmanperintökeskus perustettiin vuonna 1992 hoitamaan maailmanperintöön liittyviä asioita Unescossa. Se käsittelee maailmanperintösopimuksen päivittäisiä asioita ja järjestää komitean vuosittaiset kokoukset. Se myös auttaa jäsenvaltioita kohteiden ehdottamisessa maailmanperintöluetteloon. Maailmanperintökeskus sijaitsee Pariisissa.
Keskuksessa on myös maailmanperintöarkisto, ja se julkaisee uutiskirjettä, lehteä sekä ylläpitää maailmanperintöluettelon verkkosivustoa. Keskus on tuottanut televisio- ja elokuvatuottajien kanssa informatiivisia ja opetuksellisia elokuvia maailmanperintökohteista ja niiden suojelusta. Kolme televisioverkkoa on tuottanut ohjelmia jo yli 500 kohteesta. Saksalainen Südwestrundfunk esittää 15-minuuttista Ihmiskunnan aarteita -ohjelmaa, joka on levinnyt myös maailmanlaajuiseen levitykseen. Japanissa Tokyo Broadcasting System lähettää viikoittain 30 minuutin HDTV-laatuisen ohjelman maailmanperinnöstä, ja yleisradioyhtiö NHK on tuottanut maailmanperinnöstä sarjan lyhytelokuvia.
Maailmanperintökeskuksen vastuulla on myös huolehtia vuonna 1994 perustetusta ohjelmasta, jonka tarkoituksena on rohkaista nuoria osallistumaan perintökohteiden suojeluun. Ohjelma pyrkii varustamaan nuoret tarvittavalla tiedolla, taidolla, verkostolla ja sitoutumisella, jotta he voisivat vaikuttaa tulevaisuudessa perintökohteiden suojelussa sekä kansainvälisestä että paikallisesti.
Organisaatio > Maailmanperintörahasto

Maailmanperintörahasto perustettiin yleissopimuksen mukaisesti vuonna 1972. Sen tarkoituksena on tukea jäsenvaltiota kohteiden tunnistamisessa, suojelussa ja mainostamisessa. Rahasto järjestää vuosittain noin neljä miljoonaa Yhdysvaltain dollaria jäsenvaltioiden tarpeisiin. Avustusta voidaan pyytää kohde-esityksen laatimiseen, henkilökunnan kouluttamiseen, asiantuntija- tai materiaalitukeen, hätätoimenpiteisiin ja tiedotukseen sekä koulutusmateriaalin valmistamiseen.
Rahasto saa varansa eri tahoilta. Osa rahoista tulee jäsenvaltioiden pakollisista tai vapaaehtoisista maksuista. Rahasto saa myös avustuksia, lahjoituksia ja testamenttisaantoja valtioilta, järjestöiltä ja yksityisiltä henkilöiltä. Tämän lisäksi rahaa tulee varojen koroista, keräyksistä ja tilaisuuksista sekä muista rahaston sääntöjen hyväksymistä lähteistä.
Rahasto ei pysty toteuttamaan kaikkia apupyyntöjä, vaan komitea päättää rahoituksesta, jota suunnataan erityisesti vaarantuneille kohteille ja kohteille, jotka sijaitsevat kehitysmaissa. Rahasto tukee jäsenvaltiotaan kolmella eri tavalla. Valmistava apu suunnataan aielistojen ja ehdokkuuksien valmisteluun. Hätäapua tarjotaan kohteille, jotka ovat välittömässä vaarassa esimerkiksi tulipalon, tulvien tai sodan takia. Hätäapua voidaan tarjota hätäsuunnitelmien ja -toimenpiteiden laatimiseen ja toteuttamiseen. Suojelu- ja hallintoapua voidaan antaa kohteiden tarkkailuun, suojeluun tai hallinnointiin liittyviin tekijöihin, kuten esimerkiksi asiantuntijoiden kouluttamiseen sekä tieteellisten ja teknillisten tutkimusten suorittamiseen.
Kohteet > Yleistä ja tilastoja

Maailmanperintöluetteloon kuului vuonna 2023 yhteensä 933 kulttuuri-, 227 luonto- ja 39 molempiin ryhmiin kuuluvaa kohdetta 168 valtiossa. Yhteensä kohteita on 1 199. Eniten kohteita on Italiassa, jossa niitä on 59. Vähintään 30 kohdetta on myös Kiinassa (57), Saksassa (52), Ranskassa (52), Espanjassa (50), Intiassa (42), Meksikossa (35), Britanniassa (33) ja Venäjällä (31). Suomessa kohteita on seitsemän. Maailmanperintösopimuksen hyväksyneistä 195 valtioista 27 ei ole vielä saanut ainuttakaan kohdetta maailmanperintöluetteloon.
Komitea on hyväksynyt maailmanperintökohteita vuosina 1978–2023 yhteensä 45 kokouksessa, ja keskimäärin yhdessä kokouksessa on hyväksytty 27 kohdetta. Uusien maailmanperintökohteiden vuotuinen määrä on vaihdellut kovasti: vuonna 1989 komitea hyväksyi seitsemän uutta kohdetta, kun vuonna 2000 se valitsi 61 uutta kohdetta.
| Alue | Kulttuuri | Luonto | Seka | Yhteensä |  % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afrikka | 56 | 42 | 5 | 103 | 8,6 % |
| Arabimaat | 84 | 6 | 3 | 93 | 7,8 % |
| Aasia & Tyynenmeren alue | 205 | 72 | 12 | 289 | 24,1 % |
| Eurooppa & Pohjois-Amerikka | 485 | 69 | 11 | 565 | 47,1 % |
| Latinalainen Amerikka & Karibia | 103 | 38 | 8 | 149 | 12,4 % |
Kohteet > Ehdokkuusprosessi

Maailmanperintöluetteloon merkitsemiseksi kohteen täytyy ensimmäisenä olla merkittynä aielistaan. Jokainen jäsenvaltio saa luoda oman aielistansa, johon se merkitsee kohteita, jotka ovat sen mielestä sopivia maailmanperintöluetteloon ja jotka se aikoo esittää luetteloon pääsemiseksi viiden tai kymmenen vuoden sisällä. Kohde ei voi päästä maailmanperintöluetteloon, jos se ei ole jäsenvaltion aielistalla. Jäsenvaltiot voivat päivittää aielistojaan koska tahansa. Niitä pitäisi tarkastella ja muokata säännöllisesti, jotta jäsenvaltiot pystyisivät ottamaan huomioon uudet tieteelliset havainnot ja perintökohteisiin liittyvät uudet käsitykset. Aielistat ovat myös avuksi maailmanperintökomitealle uusien kohteiden nimeämisessä, sillä niiden avulla komitea pystyy vertailemaan ehdotettuja kohteita mahdollisiin tuleviin ehdokkaisiin, jotta vain maailmanlaajuisesti merkittävät kohteet tulisi valituksi maailmanperintöluetteloon.
Aieluettelosta jäsenvaltiot voivat valita kohteita, joista tehdään virallinen esitys luetteloon pääsemiseksi. Maailmanperintökeskus avustaa tarpeen vaatiessa jäsenvaltioita kohde-esityksen tekemisessä. Jäsenvaltio voi ehdottaa listalle vain kohteita, jotka sijaitsevat valtion rajojen sisäpuolella. Valtiot voivat kuitenkin tehdä myös yhteisiä ehdotuksia kohteista, jotka sijaitsevat useamman valtion alueella.
Kohde-esitykseen tulee merkitä kohteen nimi ja tunnistetiedot, joihin kuuluvat sen sijainti, maantieteelliset koordinaatit ja alueen kartat. Lisäksi esityksessä pitää kertoa perustelut kohteen valinnan puolesta, alueen kuvaus historiatietoineen, kohteen hallintotiedot, kuten omistaja, suojelukeinot, suunnitelmat, resurssit, vierailijapalvelut ja henkilöstö. Tämän jälkeen kohde-esityksessä tulee mainita kohteeseen vaikuttavia asioita, kuten sen kunto, kehityssuunnitelmat, mahdolliset uhkaavat luonnonkatastrofit ja asutuksen sekä matkailun asettama paine, kohteen seurantatoimet, dokumentointi ja lopuksi kohde-esityksen liittyvien tahojen yhteystiedot.
Valmis kohde-esitys lähetetään maailmanperintökomitean sihteeristölle, joka rekisteröi ja tarkistaa esitykset. Sihteeristön apuna toimii asiantuntijana ICOMOS tai IUCN tai molemmat. Asiantuntijajärjestöillä on kahdeksan kuukautta aikaa arvioida esityksiä. Arvio palautetaan sihteeristölle, joka toimittaa sen hallintoneuvostolle. Hallintoneuvosto tekee ehdotuksensa siitä, että voidaanko kohde merkitä maailmanperintöluetteloon, vai palautetaanko esitys takaisin jäsenvaltiolle. Maailmanperintökomitea käsittelee istunnossaan hallintoneuvoston suositusten mukaan uuden kohteen ottamista mukaan maailmanperintöluetteloon. Komitea käsittelee vuosittain korkeintaan 45 kohdetta, joihin lasketaan myös vanhojen kohteiden laajennukset.
Kohteet > Vaarantuneet kohteet

Maailmanperintökomitea pitää yllä myös listaa kohteista, jotka ovat jostain syystä vaarantuneet. Tällaisia syitä voivat olla esimerkiksi sodat, luonnonmullistukset, saasteet, salametsästys, kontrolloimaton kaupungistuminen ja laaja turistiryntäys. Uhat voivat olla todettuja tai potentiaalisia, ja ne voivat aiheuttaa kohteen merkityksen pienenemisen.
Listan tarkoituksena on herättää erityisesti kansainvälisen huomion vaarantuneeseen kohteeseen. Komitealla on mahdollisuus myöntää välitöntä rahallista apua maailmanperintörahastosta tällaisen kohteen suojeluun. Komitean pitää myös kehittää ja ottaa käytäntöön ohjelma, jonka tavoitteena on korjata tilanne. Tämä tehdään yhteistyössä sen valtion kanssa, jossa vaarantuneen kohteen sijaitsee.
Listaaminen vaarantuneiden kohteiden luetteloon ei tapahdu samalla tavalla kuin varsinaiseen maailmanperintöluetteloon. Joskus jäsenvaltio pyytää perintökohteensa merkitsemistä vaarantuneeksi, jotta saisi kansainvälisen huomion asialleen. Monet valtiot kuitenkin pyrkivät välttämään listalle joutumisen, koska pitävät tätä häpeänä.
Vaarantuneita maailmanperintökohteita oli vuonna 2023 yhteensä 56.
Kohteet > Luettelosta poistetut kohteet

Vuoteen 2021 mennessä kolme kohdetta on poistettu luettelosta.
Komitea poisti vuonna 2007 Omanissa sijaitsevan Valkobeisan suojelualueen, joka oli listattu vuonna 1994. Se poistettiin, kun Omanin hallitus oli päättänyt pienentää suojelualueen kokoa 90 prosentilla.
Toisena poistettiin saksalainen Dresdenin kaupunki vuonna 2009. Dresden pudotettiin listalta, kun kaupunki aloitti varoituksista huolimatta nelikaistaisen moottoritiesillan, Waldschlößchenbrücken, rakentamisen Elben jokilaakson historiallisen maisemaan.
Kolmantena poistettiin Liverpool, josta Unesco oli jo aiemmin antanut kaupungille varoituksen, kun satama-aluetta oli rakennettu ja sinne oli tullut muun muassa jalkapallojoukkue Evertonin stadion. Uudisrakentamisen vuoksi 1700- ja 1800-luvun satama-alue on menettänyt historiallisen arvon peruuttamattomasti. Päätös poistosta tehtiin heinäkuussa 2021.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maailmanperintöluettelon viralliset sivut (englanniksi) (ranskaksi)
Maailmanperintökohteita käsittelevä sivu matkakertomuksin kohteisiin (englanniksi)
Epävirallinen luettelo, jossa on linkkejä ja karttoja kohteista (englanniksi)
Saksalaisen maailmanperintökohteita käsittelevän Schätze der Welt -dokumenttisarjan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Suomen maailmanperintökohteet museoviraston sivuilla
Ylen Elävä arkisto: Suomen seitsemän maailmanperintökohdetta
Yellowstone oli maailman ensimmäinen kansallispuisto. Se valittiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1978.
Lalibelan kallioon hakatut kirkot Etiopiassa oli yksi niistä kohteista, jotka valittiin luetteloon ensimmäisten joukossa vuonna 1978.
Nahannin kansallispuisto valittiin ensimmäisten joukossa maailmanperintökomitean istunnossa 1978.
Vanha Rauma (kuvassa) ja Suomenlinna olivat ensimmäiset suomalaiset maailmanperintökohteet. Ne valittiin vuonna 1991.
Senegalin ja Gambian alueilla sijaitsevat Senegambian kivikehät valittiin luetteloon vuonna 2006.
Maailmanperintökohteiden jakautuminen valtioittain (2017).
Unescon maailmanperintökohteet
Astuvansalmen kalliomaalaukset on yksi niistä kuudesta kohteesta, jotka on merkitty Suomen aielistaan.
Tongariron kansallispuisto on yksi maailmanperintöluettelon sekakohteista, eli se täyttää sekä kulttuuri- että luonnonkohteelle asetettuja vaatimuksia. Kansallispuiston vuoret ovat merkittäviä maorien kulttuurissa, ja lisäksi puistossa on aktiivisia ja sammuneita tulivuoria, monipuolisia ekosysteemejä ja mahtavia maisemia. Se täyttää maailmanperintöluettelon kriteerit VI, VII ja VIII.
Chan Chanin arkeologinen kohde Perussa on ollut vaarantuneiden kohteiden listalla vuodesta 1986. Hauraat savitiili- tai maarakennukset tuhoutuvat nopeasti eroosion takia jouduttuaan kosketuksiin ilman ja vesisateen kanssa ilman suojelutoimia.
Mammoth Caven kansallispuiston kävijäkeskuksen edessä oleva kyltti, joka kertoo kansallispuiston valinnasta maailmanperintökohteeksi.
Ngorongoron suojelualue listattiin vaarantuneeksi kohteeksi vuonna 1984 sen rappeutumisen takia. Jatkuvan valvonnan ja teknisten projektien jälkeen kohde pystyttiin ottamaan pois vaarantuneiden listalta vuonna 1989.
Chichén Itzán mayarauniot ovat turistien suosiossa osittain maailmanperintökohteen statuksen ansiosta. Kuvassa linja-autoja Chichén Itzán pysäköintialueella.
Mitsuru Adachi

| Mitsuru Adachi> あだち充.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. helmikuuta 1951 (ikä 73) Isesaki, Japani
Kansalaisuus:   Japani
Taiteilija
Kuuluisimpia töitä:  Touch  H2  Slow Step  Miyuki   Cross Game
Palkinnot
 Shogakukan Manga 
Mitsuru Adachi (jap. あだち 充 tai jap. 安達充, Adachi Mitsuru; s. 9. helmikuuta 1951) on japanilainen mangaka. Hän debytoi vuonna 1970 ja on sittemmin saavuttanut kansainvälistä kuuluisuutta Touchin, H2:n ja Roughin kaltaisilla sarjoillaan.
Adachi syntyi Isesakissa, Gunman prefektuurissa. Hän voitti vuonna 1983 Shogakukan Manga -palkinnon.
Jake

Jake on miehen etunimi. Englantilaisella kielialueella se on muunnelma nimistä Jack ja Jacob. Suomessa Jake tunnetaan Jaakon, Jakobin, Jarin, Jarkon, Jarmon ja Jarnon lempinimenä, mutta 1960-luvulta alkaen se on yleistynyt myös itsenäisenä, virallisena etunimenä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuuhun 2024 mennessä tilastoitu noin 440–450 Jake-nimistä miestä.
Kuvitteellisia Jakeja

Jacob ”Jake” Black, henkilöhahmo Stephenie Meyerin fantasiakirjasarjassa Houkutus
Jake Byman, henkilöhahmo televisiosarjassa Kotikatu
Jake Chambers, henkilöhahmo Stephen Kingin fantasiakirjasarjassa Musta torni
Jake Long, päähenkilö animaatiosarjassa Jake Long – amerikkalainen lohikäärme
Jake MacAnkka (engl. Jake McDuck), Roope Ankan setä
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Jake (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Bisons de Neuilly-sur-Marne

| Bisons de Neuilly-sur-Marne |
| --- | --- |
Perustettu:  1974
Kaupunki:  Neuilly-sur-Marne
Kotiareena:  Patinoire Municipale
Sarjataso:  FFHG Division 1
Värit:           
Puheenjohtaja:   Ibrahim Soubra
Päävalmentaja:   François Dusseau
Mestaruudet:  1-divisioona: 1: 2008 3-divisioona: 1: 2001
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bisons de Neuilly-sur-Marne on ranskalainen jääkiekkoseura. Joukkue pelaa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla FFHG Division 1'ssa. Seura on perustettu vuonna 1974. Bisons on kotoisin Neuilly-sur-Marnen kaupungista Île-de-Francen alueelta.
Bisons on pelannut perustamisesta lähtien Ranskan alemmilla sarjatasoilla, lukuun ottamatta kausia 2008–2009 ja 2009–2010, jolloin se pelasi Ranskan korkeimmalla sarjatasolla Ligue Magnus'ssa. Kaudeksi 2011–2012 se nousi jälleen korkeimmalle sarjatasolle.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | Andrei Filonenko | R | 2025 | Moskova, Venäjä |
|   |  | Pierre Pawelek | L | 2025 | Longjumeau, Ranska |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | Jules Breton | L | 2025 | Strasbourg, Ranska |
|   |  | Charlie Doyle | L | 2025 | Angers, Ranska |
|   |  | Paulin Hostein | L | Laina | Pontoise, Ranska |
|   |  | Aleksandr Jakimenko | R | 2025 | Tallinna, Viro |
|   |  | Nick Prestia | R | 2025 | Niagara Falls, Ontario, Kanada |
|   |  | Philémon Rouault | L | Laina | Pontoise, Ranska |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | Idris Blanchet | L | H | Laina | St Germain-en-Laye, Ranska |
|   |  | Louis Chaix | R | KH | 2025 | Nantes, Ranska |
|   |  | Dmytro Danilenko | L | H | 2025 | Kiova, Ukraina |
|   |  | Colin Delatour | L | H | 2024 | Pontoise, Ranska |
|   |  | Sébastien Delemps | L | VLH | 2025 | Valence, Ranska |
|   |  | Kalib Ford | R | KH | 2024 | Tillsonburg, Ontario, Kanada |
|   |  | Bulat Galimov | L | VLH | 2025 | Kazan, Venäjä |
|   |  | Sacha Guillemain | L | KH / VLH | 2025 | Mont-Saint-Aignan, Ranska |
|   |  | Arthur Hostein | L | H | Laina | Pontoise, Ranska |
|   |  | Lyly Jokinen | L | OLH | Laina | Mulhouse, Ranska |
|   |  | Adam Kadlec | R | KH / VLH | 2025 | Chicago, Illinois, Yhdysvallat |
|   |  | Yoanne Lacheny | R | LH / P | 2024 | Domont, Ranska |
|   |  | Carson MacKinnon | L | VLH | 2025 | Summerside, Prinssi Edwardin saari, Kanada |
|   |  | Valentin Mallet | L | H | Juniori | Saint-Maur-des-Fossés, Ranska |
|   |  | Maxime Mathieu | L | H | 2025 | Mulhouse, Ranska |
|   |  | Yaniss Moktari | L | H | 2025 | Neuilly-sur-Seine, Ranska |
|   |  | Romāns Ņekļudovs | L | KH / VLH | 2025 | Liepāja, Latvia |
|   |  | Leyland Plaire | L | H | 2025 | Chateauroux, Ranska |
|   |  | Tino Sirén | R | VLH | 2024 | Salo, Suomi |
|   |  | Yassine Soubra | L | KH | 2025 | Nogent-sur-Marne, Ranska |
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Roger Garaudy

Roger Garaudy eli Ragaa (17. heinäkuuta 1913 Marseille, Ranska – 13. kesäkuuta 2012) oli ranskalainen kirjailija, tunnettu marxilainen teoreetikko ja islamiin käännyttyään holokaustin kieltäjä. Hän liittyi Ranskan kommunistisen puolueen jäseneksi vuonna 1933 mutta kääntyi islamiin vuonna 1982.
Vuonna 1998 Garaudy tuomittiin 240 000 frangin sakkoihin ”rodun herjaamisesta” kirjassa Mythes fondateurs de la politique israélienne (1995). Hän oli yksi vuoden 2002 Muammar Gaddafin kansainvälisen rauhanpalkinnon saajista.
Garaudy oli toisessa maailmansodassa sotavankina Djelfassa, Algeriassa. Hän kääntyi islaminuskoon virallisesti vuonna 1982 ja otti silloin käyttöön nimen Ragaa. Garaudy kuoli 98-vuotiaana Pariisin lähellä kesäkuussa 2012.
Garaudyn tuotantoon kuuluu yli kaksikymmentä teosta.
Suomennetut teokset

20. vuosisadan marxilaisuus.  (Marxisme du XXe siècle, 1966)  Suomentanut Margaretha Romberg. Helsinki:  Kansankulttuuri, 1968.
Koko totuus kiistastani kommunistisen puolueen kanssa.  (Toute la vérité, 1970)  Suomentanut Lauri K. Markkula. Helsinki:  Otava, 1971.
Sosialismin suuri käänne.  (Le grand tournant du socialisme, 1969)  Suomentanut Pauli Leiwo. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1971.
Ihmisen ääni.  (Parole d'homme, 1975)  Suomentanut Taisto Nieminen. Porvoo Helsinki:  WSOY, 1976.  ISBN 951-0-07844-1
Keski-Uudenmaan Altair

| Altair ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1988
Toimiala:  tähtitieteen harrastus
Kotipaikka:  Järvenpää
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Altair ry (Tähtitieteellinen yhdistys Keski-Uudenmaan Altair ry) on tähtitieteen harrastajien yhdistys, joka toimii kolmen keskisen Uudenmaan kunnan, Järvenpään, Keravan ja Tuusulan alueella. Seuran kotipaikka sekä toimitilat sijaitsevat Järvenpäässä.
Altair ry on perustettu vuonna 1988. Sen toiminnan keskeisimpinä osina ovat havaintotoiminta, kirjasto, koulutus sekä harrastajien keskinäinen ajatustenvaihto. Vuonna 2021 jäsenmäärä on noin 100 henkeä.lähde?