stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nekketsu kōha Kunio-kun

| Kunio-kun -pelisarja |
| --- | --- |
 Kunio (vasemmalla) ja Riki ovat pelisarjan päähahmot.
Kehittäjä:  Technos Japan Corporation, Million Corp., Arc System Works, WayForward Technologies
Julkaisija:  Technos Japan Corporation, Arc System Works
Lajityyppi:  beat ’em up, urheilupeli
Alusta:  Kolikkopeli, Nintendo Entertainment System, Super Nintendo, PC Engine, Game Boy, Game Boy Advance, Nintendo DS
Ensijulkaisu:  1986
Aiheesta muualla
Kotisivut
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Nekketsu Kōha Kunio-kun (jap. 熱血硬派くにおくん) on japanilaisen Technosin luoma videopelisarja. Suomeksi nimi on vapaasti käännettynä "Nekketsun kovis Kunio." Sana nekketsu tarkoittaa kirjaimellisesti kuumaveristä, mutta tässä tapauksessa sillä viitataan pelisarjan maailmassa olevaan Nekketsu-kouluun. Pelisarjan päähahmoa Kunioa voidaan pitää myös Technosin maskottina, ja hahmo esiintyy myös pelitalon logossa. Pelisarjan alkuperäisen pelin suunnitteli Yoshihisa Kishimoto, joka myös suunnitteli Double Dragonin.
Pelisarjan alun perin luonut Technos lopetti toimintansa vuonna 1996. Vuosien 1996 ja 2015 välillä sarjan oikeudet omisti entisistä työntekijöistä koostuva pelitalo nimeltä Million Corp. Kesäkuusta 2015 alkaen oikeudet on omistanut mm. Guilty Gear -taistelupeleistään tunnettu Arc System Works, joka osti oikeudet Technosin pelisarjoihin.
Pelisarjan tarina keskittyy japanilaisten lukioiden ja niiden oppilaiden ympärille. Päähenkilö on Kunio, joka opiskelee Nekketsu-nimisessä koulussa Tokiossa. Peleissä Kunio ystävineen puolustaa kouluaan erilaisilta uhilta tai ottaa osaa urheilukilpailuihin. Pelisarjan pelit voidaan karkeasti jakaa beat ’em up- ja urheilupeleihin, jotkut pelit myös yhdistelevät elementtejä molemmista tyylilajeista.
Sarjaan on ilmestynyt yli 20 peliä eri konsoleille, esim. Nintendo Entertainment Systemille, Super Nintendolle, Game Boylle ja PC Enginelle. Pelisarja on yksi Nintendo Entertainment Systemin suurimmista pelisarjista: pelkästään sille konsolille julkaistiin 11 osaa pelisarjasta, vaikkakin vain muutama näistä julkaistiin Japanin ulkopuolella.
Pelisarja kokonaisuudessaan on varsin vähäisesti tunnettu Japanin ulkopuolella, vaikka jotkut sarjan lokalisoidut pelit kuten River City Ransom ovat tulleet tunnetuiksi. Tämä johtuu lähinnä siitä, että kovinkaan moni peleistä ei ole ilmestynyt Japanin ulkopuolella, ja nekin jotka ilmestyivät, olivat raskaasti muunneltuja ja lokalisoituja: mm. Downtown Nekketsu Monogatari ja Nekketsu Kōkō Dodgeball-bu Soccer-hen, joista muokattiin River City Ransom ja Nintendo World Cup. Hahmojen ja paikkojen nimet sekä ulkonäkö vaihdettiin ja peleihin keksittiin itsenäiset, länsimaihin paremmin sopivat tarinat. Monia vain Japanissa julkaistuja pelejä ovat kuitenkin fanit kääntäneet epävirallisesti englanniksi.
Pelisarjaan oheistuetteena tehtiin myös pari mangasarjaa, tunnetumpana hyvin huumoripitoinen sarja nimeltä Ore Wa Otoko Da! Kunio-kun. Manga julkaistiin vain Japanissa.
Tunnetuimpia pelejä sarjassa

Tämä on epätäydellinen lista sarjan peleistä.
Tunnetuimpia pelejä sarjassa > Beat ’em up -pelejä

Nekketsu Kōha: Kunio-Kun on sarjan ensimmäinen peli, joka tunnetaan Japanin ulkopuolella nimellä Renegade. Peli julkaistiin kolikkopelinä 1986 ja on käännetty useille konsoleille ja tietokoneille. Nekketsu Kōha: Kunio-Kun on yksi ensimmäisiä koskaan julkaistuja katutappelupelejä, ja sillä oli suuri vaikutus koko lajityyppiin ja esimerkiksi Double Dragon-sarjan inspiraationa. Pelin tarinassa Kunion ystävä nimeltä Hiroshi joutuu eri jengien hyökkäyksen kohteeksi, ja Kunio lähtee kostamaan jengeille. Viimeisenä vastustajana on yakuza-pomo nimeltä Sabu. Pelistä on tehty uusittu versio Nintendo 3DS -konsolille.
Downtown Nekketsu Monogatari julkaistiin 1989. Se on pelityypiltään beat 'em upin ja roolipelin yhdistelmä. Se julkaistiin hieman muokattuna versiona Pohjois-Amerikassa nimellä River City Ransom ja Euroopassa nimellä Street Gangs. Peli julkaistiin ensin NES:lle, myöhemmin Sharp X68000-kotitietokoneelle ja lopulta PC Enginelle. Vuonna 2004 pelistä tehtiin paranneltu versio Game Boy Advancelle, Downtown Nekketsu Monogatari EX (River City Ransom EX). Pelin juoni on yksinkertaisuudessaan se, että Kunio liittoutuu vanhan kilpailijansa Rikin kanssa pelastaakseen Rikin kaapatun tyttöystävän. Länsimaalaisissa versioissa Kunion ja Rikin nimet on vaihdettu Alexiksi ja Ryaniksi. Ensimmäiseen Kunio-kun -peliin verrattuna tämä peli sisältää enemmän huumoria ja slapstickia.
Shodai Nekketsu Kōha Kunio-kun julkaistiin vuonna 1992 vain Japanissa Super Nintendolle. Myös tämä yhdistelee mukaan roolipelien piirteitä. Tarinassa Kunio ja hänen ystävänsä matkustavat Osakaan.
Shin Nekketsu Kōha: Kunio-tachi no Banka julkaistiin vuonna 1994 vain Japanissa Super Nintendolle. Peli on jatkoa ensimmäiselle Kunio-pelille. Tarinassa Kunio ja Riki on lavastettu syyllisiksi rikokseen, ja heidät tuomitaan vankeuteen. He pakenevat vankilasta ja yrittävät puhdistaa nimensä. Kunion ja Rikin lisäksi pelattavina hahmoina ovat heidän tyttöystävänsä Kyoko ja Misako.
River City Ransom: Underground julkaistiin vuonna 2017 PC:lle Steam-kaupan kautta digitaalisesti. Pelin kehitti kanadalainen Conatus Creative. Peli on suora jatko-osa River City Ransom -pelille, erityisesti sen länsimaalaiselle lokalisoidulle versiolle.
River City Girls on amerikkalaisen Wayforward Technologiesin kehittämä peli sarjaan. Pelin julkaisu on syyskuussa 2019 PC:lle ja konsoleille. Pelin päähahmoina ovat Kunion ja Rikin tyttöystävät Misako ja Kyoko, joiden täytyy pelastaa kidnapatut poikaystävänsä.
Tunnetuimpia pelejä sarjassa > Urheilupelejä

Nekketsu Kôkô Dodgeball-bu tunnetaan länsimaissa nimellä Super Dodgeball, ja se julkaistiin NES:lle vuonna 1988. Peli on polttopallon pohjalle tehty urheilupeli. Muita Dodgeball-pelejä julkaistiin myöhemmin mm. myös Super Nintendolle, PC Enginelle, Game Boy Advancelle ja Neo-Geolle. GBA:n Super Dodgeball Advancessa ei ollut mukana Kunioa eikä ketään muutakaan sarjasta tuttua hahmoa, joten sitä ei voida laskea varsinaiseksi Kunio-peliksi. Neo-Geolle vuonna 1996 julkaistu Kunio no Nekketsu Tōkyū; Dodgeball Densetsu oli viimeinen Technosin kehittämä Kunio-peli. Nintendo DS on saanut myös oman Dodgeball-pelinsä, nimeltään Chō Nekketsu Kōkō Kunio-kun Dodgeball Bu (Super Dodgeball Brawlers).
Nekketsu Kōkō Dodgeball-bu Soccer-hen (1990) on NES:lle julkaistu suosittu jalkapallopeli, joka tunnetaan länsimaissa nimellä Nintendo World Cup. Peli julkaistiin myös Sega Megadrivelle ja PC Enginelle. Normaaleista jalkapallopeleistä peli erosi sillä, että vihollisjoukkueen pelaajia saa taklata ja kampata niin paljon kuin haluaa ilman rangaistusta. Pelaajat voivat myös käyttää "superpotkuja", jotka menevät suurella todennäköisyydellä maaliin, vaikka maalivahti asettuisi sen tielle. Länsimaissa peli julkaistiin myös kasetilla, jossa oli Nintendo World Cupin lisäksi Super Mario Bros. ja Tetris.
Kunio-kun no Nekketsu Soccer League (1993) on suora jatko-osa edelliselle jalkapallopelille, ja julkaistiin NES:ille vain Japanissa. Se toi mukanaan muutamia uusia ominaisuuksia, kuten mahdollisuuden hyppiä ja erilaiset sääolosuhteet. Pelistä on tehty myös paranneltu versio Nintendo DS:lle.
Bikkuri Nekketsu Shinkiroku: Harukanaru Kin Medal julkaistiin NES:lle vuonna 1992 ja tunnetaan länsimaissa nimellä Crash'n The Boys: Street Challenge. Pelissä Nekketsun koulu oli haastettu urheilukisoihin, jotka sisälsivät erilaisia lajeja, kuten 400 metrin aitajuoksu, moukarinheitto, uinti, kattohyppely ja kaksintaistelu.
Nekketsu Kakutō Densetsu on joulukuussa 1992 Japanissa julkaistu NES-peli, jonka aiheena ovat taisteluturnaukset. Kunio, Riki ja monet muut hahmot ottavat osaa taistelulajien taitamista mittaavaan turnaukseen, jossa taistelut käydään kahden hengen joukkueissa.
Nekketsu! Street Basket: Ganbare Dunk Heroes (1993) on vain Japanissa NES:lle julkaistu katukoripallopeli. Pelin juoni on kutakuinkin sellainen että Kunio-Kun voittaa tietovisassa matkan Yhdysvaltoihin. Riki ja Godai salamatkustavat hänen mukanaan sinne. Yhdysvalloissa he liittyvät katukoripalloturnaukseen. Dunk Heroes sisältää myös taistelupelien piirteitä.
Tunnetuimpia pelejä sarjassa > Kokoelmat

Atlus ja Million Corp. julkaisivat vuosina 2005–2006 Game Boy Advancelle kolme "Kunio-kun Nekketsu Collection" -nimellä kulkevaa peliä, joissa pelattavina oli muutamia pelisarjan tunnetuimpia NES-pelejä. Nämä kokoelmat julkaistiin vain Japanissa.
Hahmoja

(suluissa englanninkielisessä River City Ransomissa käytetty nimi)
Kunio (くにお) (Alex), pelisarjan päähenkilö ja sankari, joka on mukana jokaisessa sarjan pelissä. Kunio on Nekketsu-koulun suojelija ja taitava kamppailulajeissa sekä monessa urheilulajissa. Hän on jatkuvasti taistelemassa muiden koulujen oppilaita tai Yakuzaa vastaan.
Riki (りき) (Ryan), Kunion kilpailija ja apuri (sidekick), joka on mukana lähes kaikissa peleissä. Riki tulee Hanazono-koulusta ja oli ensin Kunion vihollinen. Ensimmäisessä Kunio-kun -pelissä Riki on ensimmäinen loppuvastus. Myöhemmissä peleissä Riki ja Kunio ovat ystäviä, mutta kilpailevat silti toisiaan vastaan. Kunion tavoin Riki on hyvä kamppailulajeissa ja urheilussa. Useissa peleissä Riki on kakkospelaajan hahmo, kun ykköspelaaja ohjaa Kunioa.
Hasebe (Roxy), Reihou-koulun opiskelija ja Kunion lapsuudenystävä. Auttaa Kunioa ja Rikiä antamalla tietoja heidän vihollisistaan.
Mami (Cyndi), Rikin tyttöystävä River City Ransomin tapahtumien aikana, jonka Double Dragon -veljekset kidnappaavat.
Ryuichi ja Ryuji (Randy & Andy), Reihou-koulun identtiset kaksoset, vaikeimmat pomovastukset River City Ransomissa. Heidät tunnetaan nimellä "Double Dragon twins", -joka on tehty nähtävästi viittaamaan Technosin toiseen pelisarjaan, Double Dragoniin.
Yamada (Slick/Simon), korkeassa asemassa Reihou-koulussa ja River City Ransomin konna ja viimeinen loppuvastus.
Todō (Todd Crash'n the Boys -pelissä), ottaa Yamadan paikan River City Ransomin tapahtumien jälkeen. Todō on rikkaasta perheestä, sponsoroi koulujen välisiä urheilukilpailuja ja on kateellinen Kunion menestykselle.
Misako on Nekketsu-koulun jalkapalloklubin manageri. Myöhemmin Misako on Kunion tyttöystävä. Misako on pelattavana taistelijana peleissä Kunio-tachi no Banka ja River City Girls.
Kyoko on Rikin tyttöystävä Kunio-tachi no Banka -pelin tapahtumien aikana. Hahmo on pelattavana taistelijana em. pelissä ja lisäksi River City Girls -pelissä.
Aiheesta muualla

KunioKun.jp – Pelisarjan viralliset kotisivut (japaniksi)
Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Kunio-kun Wiki – Pelisarjalle omistettu wiki-sivusto (englanniksi)
Downtown Nekketsu Monogatari PC Engine:llä. Suuri osa pelisarjan osista käyttää samanlaista graafista tyyliä: suuret kulmikkaat päät ja kädet, mutta pienet jalat. Tämä tyyli on yksi pelisarjan tavaramerkeistä.
Nekketsu Kōkō Dodgeball-bu Soccer-hen (Nintendo World Cup), numero 1:llä merkitty pelaaja on Kunio
Monspin diskografia

Monspin diskografia sisältää luettelon suomalaiseen hip hop -musiikkiin keskittyneen Monsp Records -levy-yhtiön julkaisuista. Monsp on julkaissut äänitteitä CD-, digi- vinyyli- ja kasettiformaateissa. Yhtiön katalogista löytyy myös muutama DVD ja yksi kirja.
Taulukon sarakkeissa ”CD” ja ”vinyyli” ilmoitetaan yhtiön kataloginumerot eri formaateille. Tyhjä sarake tarkoittaa, ettei levyä ole julkaistu kyseisessä muodossa. Levyjen kataloginumerot on annettu ennen julkaisua, joten ne eivät täysin vastaa ilmestymisjärjestystä, jonka mukaan taulukko on järjestetty. Osa numeroista on jäänyt käyttämättä.
Listasarakkeissa ilmoitetaan menestys Suomen virallisella albumi-, lataus-, mid-price- tai singlelistalla.
Kesäkuuhun 2012 asti Monspin levyt julkaistiin keskiviikkoisin. Heinäkuusta 2012 alkaen ne on julkaistu perjantaisin. Päivän vaihto liittyi Suomen virallisen listan julkaisuajankohdan muutokseen.
Listauksessa ei ole mukana digitaalisesti julkaistuja singlejä niiden suuren määrän vuoksi.
Albumit

| 11.9.2020 | Joniveli & Rekami | Laastarit, Liimat, Teipit ja Siteet |  |  |  |  | vinyyli julkaistu Record Store Dayn yhteydessä 29.8.2020 |
| 30.10.2020 | Rekami | Karonkka |  |  | 39. | 1 |  |
| 18.12.2020 | Joku Roti Mafia | Pääpirut |  |  |  |  | vinyylipainos 500 |
| 26.2.2021 | eri esittäjiä | Monsp Bootcamp Mixtape, Vol. 1 |  |  |  |  |  |
| 2021 | DJ Massimo | MZMO |  |  |  |  |  |
DVD:t

2005 Funkiest 10v! DVD-r
2006 Ruudolf: Multishow DVD (MONSP037)
2007 Multishow Pipefest 2006 (MONSP049)
Kirjat

2008 Steen1: Hullu klovni
Mr. Bungle

| Mr>  Bungle |
| --- | --- |

 Mr. Bunglen konsertti vuonna 1999
Tiedot
Toiminnassa:  1985–2000
Tyylilaji:  Avantgardemetalli Experimental Funk Metal Ska Alternative Metal Death Metal Noise Rock Jazz-Fusion Progressiivinen rock, nu metal
Kotipaikka:   Kalifornia, USA
Laulukieli:  Englanti
Jäsenet:  Mike Patton, laulu   Trey Spruance, kitara   Trevor Dunn, basso   Danny Heifetz, rummut   Clinton "Bär" McKinnon, saksofoni  
Entiset jäsenet:  Theo Lengyel, alttosaksofoni (1985–1996)  Jed Watts, rummut (1985–1987)  Hans Wagner, rummut (1987–1989) 
Levy-yhtiö:  Warner Bros. Records   Slash Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mr. Bungle on avantgardistinen, kalifornialainen rockyhtye.
Mr. Bungle aloitti toimintansa Pohjois-Kalifornian Eurekassa vuonna 1985. Yhtyeen tuotantoa leimaa vahva kokeellisuus ja avantgardistisuus: tyylilajit saattavat vaihtua monestikin kappaleen aikana. Yhtye oli tauolla vuodet 2000–2019, kunnes vuonna 2020 minikiertueen jälkeen julkaistiin mm. uudelleen äänitettyjä versioita "The Raging Wrath of the Easter Bunny" -demoalbumista. Yhtyeen jäseniä on soittanut myös muun muassa Faith No Moressa sekä Secret Chiefs 3:ssa.
Historia > Alkuvuodet

Mr. Bungle perustettiin vuonna 1985 Eurekassa, Kaliforniassa, jäsenten käydessä vielä lukiota. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat basisti Trevor Dunn, laulaja Mike Patton, kitaristi ja kosketinsoittaja Trey Spruance, alttosaksofonisti Theo Lengyel ja rumpali Jed Watts. Watts korvattiin pian Hans Wagnerilla, ja Wagner Danny Heifetzillä vuonna 1989, samana vuonna jolloin tenorisaksofonisti ja klarinetisti Clinton "Bär" McKinnon liittyivät myös yhtyeeseen. Yhtyeen nimi otettiin lasten opetusfilmistä, jossa opetettiin hyviä tapoja ja hygieniaa. Käsinukke nimeltään Mr. Bungle oli filmin epähygieeninen ja epäkohtelias päähenkilö, jonka kaltaiseksi kukaan lapsi ei halunnut tulla. Vuonna 1989 Faith No More -yhtyeen basisti Billy Gould kertoi Pattonille pornovideosta nimeltä Sharon's Sex Party, jonka päähenkilönä toimi myös Mr. Bungle -niminen henkilö. Mr. Bunglen ensimmäiseltä levyltä voi kuulla otteita sekä kyseisestä opetus- että pornofilmistä.
Bändin ensimmäinen demoalbumi, The Raging Wrath of the Easter Bunny, nauhoitettiin pääsiäisenä 1986. Se sisälsi nopeatempoista, death metal -tyylistä musiikkia, vaikkakin mukana oli myös soittimia, joita ei death metallissa normaalisti käytetä, kuten saksofoni, bongorummut ja kazoo. Seuraava demo, Bowel of Chiley vuodelta 1987, sisälsi jo vaikutteita skasta, swingistä ja funkista. Vuoden 1988 demo, Goddammit I Love America!, muistutti paljon Bowel of Chileytä. Viimeinen demo, OU818 vuodelta 1989, oli ensimmäinen, jota olivat tekemässä uudet jäsenet saksofonisti Clinton "Bär" McKinnon ja rumpali Danny Heifetz. Vuonna 1989 Mike Patton otti vastaan laulajan paikan Faith No More -yhtyeessä. Patton päätti kuitenkin jatkaa yhteistyötä Mr. Bunglen kanssa ja oli jäsenenä molemmissa yhtyeissä.
Historia > Esikoisalbumi Mr. Bungle

Yhtyeellä oli suuri kannatusjoukko Pohjois-Kaliforniassa jo ennen ensilevyn ilmestymistä. Muun muassa Faith No Moren kaupallisen menestyksen vuoksi, Mr. Bungle kirjoitti levytyssopimuksen Warner Bros Recordsin kanssa ja he julkaisivat debyyttilevynsä, Mr. Bunglen. Levyn tuottajana toimi jazz-experimentalisti John Zorn. Mr. Bungle julkaistiin elokuun 13. vuonna 1991 ja levy on hyvin samankaltainen kuin demo OU818. Levyllä yhtye yhdisteli metallia, funkia, skata, sirkusmusiikkia sekä jazzia, mutta kriitikot sijoittivat levyn funk metal -kategoriaan. Genre saattoi kuitenkin vaihtua yhden laulun aikana useasti.
Musiikkikriitikko Steve Huey kuvasi All Music Guide -lehdessä levyä "huimaavaksi, epäyhtenäiseksi, skitsofreeniseksi kiertoajeluksi mihin tahansa musiikkityyliin mitä bändi voi vain keksiä, hyppäämällä genrestä toiseen ilman mitään näkyvää syytä ja joskus tehden sen useasti saman kappaleen aikana". Albumilla käytettiin myös useita sampleja esimerkiksi ravintolaketju Kentucy Fried Chickenin mainoksista, Super Mario Bros-, Smash TV- ja RBI Baseball -videopelien tunnareista, otteita elokuvien Sharon's Sex Party ja Blue Velvet ääniraidoilta ja ääniä Cyclone-, Earthshaker- ja Haunted House -flipperipeleistä. Suuri osa bändin jäsenistä esiintyi oudoilla salanimillä levyn takakannessa.
Joissain kaupoissa levyä markkinoitiin antamalla Mr. Bungle -kuplakylpyvaahtoa jokaiselle levyn ostaneelle asiakkaalle.
Levyn ensimmäinen raita, "Quote Unquote" oli alun perin nimeltään "Travolta", mutta näyttelijä John Travolta uhkasi haastaa yhtyeen oikeuteen, joten levy-yhtiön painostuksesta johtuen kappaleen nimi vaihdettiin. "Quote Unquote" on myös John Travoltan omaelämäkerran nimi. Kappaleesta tehtiin myös video, mutta MTV kieltäytyi näyttämästä videota, koska siinä näytettiin ruumiita roikkumassa lihakoukuissa. Vaikka MTV kieltäytyi näyttämästä videota ja radioasemat eivät soittaneet kappaleita, albumi myi hyvin ja sai kriitikoilta positiivisen vastaanoton. Yhtye kiersi Pohjois-Amerikkaa luoden laajan kannattajakunnan ja kulttimaineen. Heidän suosionsa johtui osalta heidän uniikeista esiintymisistään, joissa he usein käyttivä naamioita salatakseen identiteettinsä ja soittivat yllättäviä covereita.
Historia > Toinen albumi Disco Volante

Seuraavaa Mr. Bungle -levyä saatiin odotella neljä vuotta, koska bändin sivuprojektit veivät yhtyeen jäsenten aikaa. Lokakuussa 1995 yhtye julkaisi levyn nimeltä Disco Volante. Levyllä oli aivan erilainen tunnelma ja tyyli kuin ensimmäisellä levyllä. Kun ensimmäinen levy kategorioitiin funk metalliksi, Disco Volante määriteltiin kokeelliseksi ja avantgardistiseksi.
Musiikki tempoili radikaalisti genrestä toiseen ja osassa lauluista laulettiin vierailla kielillä, joka teki levyn vastaanoton vaikeaksi yleisölle. Sanoitukset käsittelivät kuolemaa, itsemurhaa ja lasten seksuaalista hyväksikäyttöä. Muskiikkikriitikko Greg Prato kuvaili levyä "omalaatuiseksi ja uudenlaiseksi musiikkityyliksi joka ei muistuta miltään mitä aikaisemmin on luotu". Kaikki kriitikot eivät kuitenkaan vaikuttuneet albumista ja monissa arvosteluissa albumista sanottiin, että se on  "oudoin albumi ikinä".
Disco Volante ammentaa vaikutteita avantgarde-jazzista, electrosta  ja eurooppalaisesta elokuvamusiikista 1960- ja 1970-luvuilta. Muista vaikutteista voidaan mainita muusikko Frank Zappa ja säveltäjä Krzysztof Penderecki. Levyn ilmestymisen jälkeen Mr. Bungle kiersi vuosina 1995 ja 1996 ympäri Yhdysvaltoja, Eurooppaa ja Australiaa, jolloin yhtyeen kannattajakunta laajeni huomattavasti. Vuonna 1996 saksofonisti Theo Lengyel lähti bändistä.
Historia > Kolmas albumi California

Seuraava Mr. Bunglen albumi syntyi taas neljä vuotta edellisen jälkeen. California julkaistiin heinäkuun 13. vuonna 1999. Levy oli tasaisempi kuin aiemmat, vaikka genrevaihdokset olivat yhä osa musiikkia. Kriitikoiden arvostelut olivat positiivisia, kuten Robert Everett-Greenin, joka kirjoitti, että "yhtyeen uusin ja paras albumi ei paljasta itseään nopeasti, mutta kun pääsee jyvälle, paluuta entiseen ei ole. Tämän vuoden paras levy tähän mennessä".
Levyn vaikutteina olivat Burt Bacharach ja The Beach Boys. Lisäksi vaikutteita ammennettiin myös popista, jazzista, funkista, thrash metalista, havaijilaisesta ja Lähi-idän musiikista sekä avantgardesta. Yhtye teki viisi kiertuetta mainostaakseen levyä.
Historia > Yhtyeen hajoaminen

Bändin mentyä taas tauolle kiertueitten jälkeen alkoi liikkua huhuja bändin hajoamisesta. Vuonna 2003 Mike Patton kertoi, ettei yhtye todennäköisesti tekisi enää levyjä: "Luulen että se on ohi. Jäsenet ovat levittäytyneet ympäri maailmaa ja emme pidä yhteyttä. En ole puhunut osalle sitten viime kiertueen." Vuonna 2004 Mike patton vahvisti Rolling Stone -lehdessä yhtyeen hajoamisen: "Me olisimme ehkä saaneet puristettua ulos vielä muutaman levyn, mutta yhtyeen persoonallisuus meni epäkuntoon. Yhtyeen myrkytti yhden ihmisen kateellisuus, ja se johdatti meidät hitaaseen ja epäluonnolliseen kuolemaan. Minä en menetä yöuniani sen takia, koska yritin kaikkeni yhtyeen pelastamiseksi. Mr. Bungle saattaa tehdä comebackin, mutta minä en enää laula. Sillat on jo poltettu. Olihan se hauskaa, mutta pitää katsoa eteenpäin. Minulla on paljon asioita ajateltavana."
Trevor Dunn lisäsi nettisivuillaan "Bungle on kuollut ja se kelpaa minulle, yhtyeen jäsenet eivät enää koskaan työskentele yhdessä kuten ennen." Spruance Heifetz ja McKinnon suhtautuivat optimistisemmin; Spruance vastasi comeback-kysymykseen, että "toivoisin niin, koska tuo yhtye voisi vallata koko maailman jos haluaisi."
Mr. Bunglen jälkeen yhtyeen jäsenet ovat olleet mukana useissa eri yhtyeissä, joista mainittakoon Fantômas, Tomahawk ja Secret Chiefs 3
Lavashow

Mr. Bungle tunnettiin myös sen erikoisista esiintymisistään, erityisesti esiintymisasuista. Asuina käytettiin erilaisia univormuja, mekaanikon työpukua, frakkeja ja smokkeja, Darth Vaderin vaatteita ja maskia, ja erilaisia maskeja, kuten pellen ja erilaisissa seksileikeissä käytettäviä maskeja. Basistin Trevor Dunnin mukaan syy haluun pukeutua erikoisesti esiintymisissä ei ole tiedossa.
Kiertueilla levyn California aikaan jäsenillä harvoin oli mitään erikoisempia asuja päällään. Syytä tähän Patton selittää haastattelussa: "Tämä musiikki oli paljon vaikeampaa soittaa, yritin soittaa pianoa kerran maskini kanssa ja minä en pysynyt nuotissa, koska nahkamaski valui aina pois silmänrei'istä, ja en nähnyt mitään." Usein näiden kiertueiden aikaan lavaa oli muuten koristeltu palmupuilla ja yhtyeen jäsenet olivat pukeutuneet havaijilaispatoihin ja rantashortseihin.
Konserteissa yleensä Bungle harrasti cover-versioiden soittamista, joitan tiettyjä kohtia lauluista, tai jopa kokonaan. Covereita soitettiin muun muassa elokuvamuusikoilta Ennio Morriconelta, Henry Mancinilta, ja John Williamsilta, pop laulajilta Elton Johnilta ja Jennifer Lopezilta, hip hop-yhtyeiltä Public Enemyltä ja Ol' Dirty Bastardilta, ja punk- ja metalliyhtyeiltä Dead Kennedys, Metallica, ja Slayer.
Jäsenet

Trevor Dunn: basso
Danny Heifetz: lyömäsoittimet
Clinton "Bär" McKinnon: tenorisaksofoni, klarinetti, kosketinsoittimet
Mike Patton: laulu
Trey Spruance: kitara, kosketinsoittimet
Diskografia > Demot

The Raging Wrath of the Easter Bunny, 1986
Bowel of Chiley, 1987
Goddammit I Love America!, 1988
OU818, 1989
Diskografia > Studioalbumit

Mr. Bungle, 13. elokuuta, 1991
Disco Volante, 10. lokakuuta, 1995
California, 13. heinäkuuta, 1999
The Raging Wrath of the Easter Bunny Demo, 30. lokakuuta 2020
Diskografia > Singlet

Quote Unquote (1991)
Mi Stoke Il Cigaretto (1992)
Platypus (1995)
USA (2020)
Aiheesta muualla

Mr. Bungle.com viralliset kotisivut
Caca Volante uutisia ja arkistoja (myös muitten Mike Pattonin bändien uutisia)
Bunglefever.com fanisivu
Archive.org opetusvideo Lunchroom Manners, jossa nukke nimeltä Mr. Bungle opettaa lapsille kuinka käyttäytyä lounaalla. Ensimmäiset kaksi minuuttia äänestä ovat Mr. Bunglen ensimmäisen levyn 9. raidan "Love is a Fist" lopussa.
Mr. Bungle
| Mike Patton – Trey Spruance – Trevor Dunn –  Danny Heifetz - Clinton 'Bär' McKinnonTheo Lengyel – Jed Watts – Hans Wagner |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Mr. Bungle – Disco Volante – California - The Raging Wrath of the Easter Bunny Demo
Demoalbumit:  The Raging Wrath of the Easter Bunny – Bowel of Chiley - Goddammit I Love America! - OU818
Katso myös:  Tomahawk - Fantômas - Faith No More - Secret Chiefs 3 - John Zorn
Mike Patton esiintymisasussaan vuonna 1991