stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kotkan valokuvakeskus
Toiminta

Keskuksen näkyvintä toimintaa oli näyttelyiden järjestäminen. Niiden vuotuinen lukumäärä oli vakiintunut noin 12 näyttelyn paikkeille. Näyttelyt järjestettiin keskuksen omissa galleriatiloissa. Gallerian lattiapinta-ala oli 180 neliömetriä, joka oli jakautunut kolmeen saliin. Jokaisen salin huonekorkeus on 3,8 metriä. Ripustusseinää on noin 80 metriä.
Keskuksen muuta toimintaa olivat luentotilaisuudet ja kurssit. Näitä keskus järjesti yhdessä Kymen kamerat ry:n ja Kotkan taiteilijaseuran kanssa.
Aiheesta muualla

Visitkotka.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Kotkan valokuvakeskuksen näyttely
Suomen valokuvakeskukset (Arkistoitu – Internet Archive)
Kotkan valokuvakeskus sai avustusta, Yle.fi/uutiset
Kuchit

Kuchi-paimentolaisia Panjshir-laaksossa 2006.
Kuchit eli kuchi-paimentolaiset ovat afganistanilainen pataaniheimoselvennä. Heimon pääelinkeino on ollut karjankasvatus. He ovat kasvattaneet aaseja, lampaita, vuohia, hevosia ja kameleita, joista saatavilla tuotteilla he ovat vaihtaneet tarvitsemiaan tavaroita. Kuchit tarjosivat kuljetuspalveluja ja kauppasivat muun muassa teetä. Elämäntapa on vähitellen väistynyt tieverkoston kehittyessä, kun rekat ovat vieneet työt kameleilta. Monet ryhtyivät maanviljelijöiksi. Heidän määräänsä ovat vähentäneet myös viime vuosikymmenien sodat sekä vuosien 1971–1972 ja 1998–2002 kaksi kuivuusjaksoa, jotka verottivat karjaa.
Kuchit ovat Afganistanin suurin maan sisäinen pakolaisryhmä. FAO pyrkii kuitenkin tukemaan perinteistä elämäntapaa tarjoamalla eläinlääkäripalveluja ja talviruokinta-apua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuchit Wikimedia Commonsissa
Kirjoverkkoperhonen

| Kirjoverkkoperhonen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Aitotäpläperhoset Nymphalinae
Tribus::  Melitaeini
Suku::  Kirjokaiset Euphydryas
Laji::  maturna
Kaksiosainen nimi
 Euphydryas maturna  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kirjoverkkoperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kirjoverkkoperhonen (Euphydryas maturna) on täpläperhosten heimoon kuuluva päiväperhoslaji. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittuihin lajeihin, joiden suojelemiseksi on perustettava erityisten suojelutoimien alueita sekä IV liitteessä mainittuihin lajeihin, jotka edellyttävät tiukkaa suojelua ja on tästä syystä rauhoitettu Suomessa luonnonsuojeluasetuksella..
Koko ja ulkonäkö

Kirjoverkkoperhonen on keskikokoinen perhonen, jonka siipien kärkiväli on noin 4 cm. Verkkoperhosille tyypilliseen tapaan lajin kuviointi on ruudullinen, siipien yläpinta on oranssien, valkoisten ja tummanruskeiden ruutujen kirjoma. Alapuolelta siipien perusväri on oranssi, jossa on valkoisia ruutuja. Lajia paljon muistuttavasta punakeltaverkkoperhosesta kirjoverkkoperhonen eroaa siten, että punakeltaverkkoperhosella on takasiiven alareunassa molemmilla puolilla mustien pisteiden rivi, jota kirjoverkkoperhosella ei ole.
Levinneisyys ja lentoaika

Kirjoverkkoperhonen on levinnyt eteläiseen Suomeen kannan painopisteen ollessa Kaakkois-Suomessa. Lajia tavataan myös pohjoisempana, esimerkiksi Pohjois-Savossa saakka. Siellä se on kuitenkin harvinainen. Kanta Etelä-Suomessa on suhteellisen vakaa, joinakin vuosina lajia esiintyy jopa runsaasti mutta useimmiten kuitenkin harvalukuisena. Laji on muissa Euroopan maissa suurharvinaisuus, minkä vuoksi myös Suomessa laji on rauhoitettu.
Kirjoverkkoperhonen aloittaa lentonsa ennen kesäkuun puoltaväliä ja lopettaa heinäkuun ensimmäisen viikon tienoilla.
Elinympäristö ja elintavat

Kirjoverkkoperhonen on puoliavointen alueiden laji. Se elelee mielellään metsäaukioilla, pensaikkoisilla alueilla ja teiden reunoilla. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi

Kirjoverkkoperhosen toukat elävät yleensä maitikoilla (Melampyrum) kuten kangasmaitikalla (Melampyrum pratense) sekä koiranheisillä (Viburnum opulus) ja rantatädykkeillä (Veronica longifolia). Aikuinen juo kukkien mettä.
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Kirjoverkkoperhonen (Euphydryas maturna)
Suomen Perhoset: Kirjoverkkoperhonen
Keskisuomalainen: Kirjoverkkoperhonen[vanhentunut linkki]
Iltalehti: Kirjoverkkoperhonen (Euphydryas maturna) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Euphydryas maturna (englanniksi)
Kuopion taidemuseo

| Kuopion taidemuseo |
| --- | --- |
 Kuopion taidemuseo kesällä 2024
Tyyppi:  Taidemuseo, alueellinen vastuumuseo
Sijainti:  Kauppakatu 35, 70100 Kuopio
Perustettu:  1980
Kotisivut:  taidemuseo.kuopio.fi
Koordinaatit:  62°53′31″N, 027°40′58″E
 fiKuopion taidemuseo 
    
Taidemuseon Sauma-näyttely keväällä 2024
Kuopion taidemuseo on Pohjois-Savon alueellinen vastuumuseo. Museo oli ennen aluetaidemuseo, ja se syntyi lähes 30 vuoden suunnitelmien ja tilapäisten näyttelytilojen kauden jälkeen vuonna 1980.
Taidemuseo sijaitsee kaupungin keskustassa tuomiokirkon vieressä, lähellä kauppatoria. Talo on entinen pankkirakennus. Talo rakennettiin 1902–1904 Kansallis-Osake-Pankin toimitaloksi. Taloa laajennettiin Vuorikadun puolella 1924–1925 samalla kun talon alkuperäinen kulmatorni purettiin. Talon nykyinen julkisivu on vuodelta 1958.
Kokoelmat

Kuopion taidemuseon kokoelmiin kuuluu noin 6 700 teosta. Kokoelmat muodostuvat pääosin suomalaisesta taiteesta. Kokonaisuus muodostuu Kuopion taidemuseon, Kuopion kaupungin, Osk. Huttusen, Leonardo da Vilhun ja Pekka Halosen kokoelmista sekä muista yksittäisistä kokoelmista.
Kuopion taidemuseon omaa kokoelmaa on kartutettu vuodesta 1981. Se sisältää yli 800 teosta, joista valtaosa on pohjoissavolaista nykytaidetta ja taihdehistorian klassikoita 1800-luvulta nykypäivään. Kokoelma on esillä Lintukoto-perusnäyttelyssä. Siihen kuuluu muiden muassa Juho Rissasen ja Von Wrightin veljesten töitä.
Kuopion kaupungin kokoelmaa on kartutettu vuodesta 1949 alkaen ja siihen kuuluu yli 1 900 teosta. Teokset ovat pääasiassa esillä ympäri kaupunkia muun muassa virastoissa, laitoksissa ja muissa julkisissa tiloissa.
Osk. Huttusen taidekokoelmaan kuuluu 91 teosta, jotka Huttunen testamenttasi Kuopion kaupungille ”Savon taidemuseon aluksi”. Leonardo da Vilhun eli Risto Vilhusen kokoelma kattaa yli 2 000 teosta, pääasiassa piirrostaidetta ja grafiikkaa suomalaisilta nykytaiteilijoilta. Kokoelma lahjoitettiin taidemuseolle vuonna 2010. Vuonna 2008 taidemuseo sai talletuksena Pekka Halosen 150 teoksen kokoelman, joka sisältää erityisesti 1980-luvun kotimaista ja kansainvälistä maalaustaidetta.
Muita kokoelmia ovat muun muassa Kuopion Luonnon Ystäväin Yhdistyksen ja J. Fr. Tuhkasen kokoelmat.
Saastamoisen säätiön teoksia oli museon hallussa 1980–1999, mutta tilojen puutteen vuoksi kokoelma talletettiin Espoon kaupungille ja sijoitettiin EMMAan vuonna 1999.
Kummitusjuttu (kirja)

| Kummitusjuttu> Ghost Story |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Peter Straub
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu
Kustantaja:  Coward, McCann & Geoghegan
Julkaistu:  1979
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  483
ISBN:  0-698-10959-7
Suomennos
Suomentaja:  Matti Kannosto
Kustantaja:  Kirjayhtymä
Julkaistu:  1979
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  312
ISBN:  951-54-0215-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kummitusjuttu (engl. Ghost Story) on Peter Straubin kirjoittama kauhuromaani vuodelta 1979. Teoksen amerikkalaisesta kustannuksesta vastasi Coward, McCann & Geoghegan. Matti Kannoston lyhennetty suomenkielinen käännös ilmestyi Kirjayhtymän julkaisemana samana vuonna. Teosta pidetään yleisesti Straubin läpimurtoromaanina, jota muun muassa kauhukirjailija Stephen King on vuolaasti ylistänyt.
Romaanin pohjalta on ilmestynyt vuonna 1981 John Irvinin ohjaama samanniminen elokuvasovitus, jonka pääosassa nähdään Fred Astaire, Melvyn Douglas, Douglas Fairbanks Jr., John Houseman ja Craig Wasson.
Juoni

Tarina sijoittuu New Yorkin osavaltiossa sijaitsevaan pikkukaupunkiin Milburniin, jossa joukko iäkkäitä herrasmiehiä kokoontuu vuosittain "Riistakeittoseura" -nimellä järjestettäviin illanistujaisiin, jossa jonkun jäseneen on tarkoitus kertoa jokin hyytävä kummitusjuttu pitääkseen loitolla todelliset pelkonsa. Jäseniin kuuluu tohtori John Jaffrey, eläköitynyt yrittäjä Lewis Benedikt sekä asianajaja Sears James ja hänen yhtiökumppaninsa Ricky Hawthorne. Aiemmin viisihenkisenä tunnettuun seurueeseen lukeutui myös Edward Wanderley, joka oli vuotta aiemmin kuollut mystisesti jonkinlaiseen pelkotilaan. Tapaus on jättänyt seurueen muihin jäsenien ylle synkeän varjon ja tämän viimeisimmän illanistujaisen jälkeen miehet alkavat kärsiä painajaisista. Kun Milburnissa alkaa ilmetä outoja kuolemantapauksia, joihin lukeutuu tohtori Jaffreyn eriskummallinen itsemurhalta näyttävä tapaturma, muut jäsenet alkavat ottaa yhteyttä Edward Wanderleyn veljenpoikaan, kirjailija Donald "Don" Wanderleyhin, tarkoituksena tulla selvittämään tapausta ja antamaan kenties kauhutarinoita asiantuntevana jonkin rationaalisen selityksen tapahtumille. Kun Don lopulta saapuu lumisen talven saartamaan Milburniin, hän tulee todistaneeksi ilmiöitä, jossa omat menneisyyden tapahtumat ovat jollain lailla yhteydessä "Riistakeittoseuran" jäsenten omaan menneisyyteen, joka on silkkaa kostonhimoisuuttaan palanut kauhistuttavassa muodossaan kylväämään kuolemaa ja tekemään viattomista kummitusjutuista enemmänkin kuin totta.
Aiheesta muualla

Kummitusjuttu Kirjasampo-sivustolla.
Kummitusjuttu Risingshadow-sivustolla.
Kuninkaan lautakunta

Kuninkaan lautakunta (ruots. konungsnämnden) oli Ruotsin kuninkaan Eerik XIV:n 1561 perustama ylin tuomioistuin. Se toimi paitsi laamanninoikeuksien ylioikeutena, myös ensimmäisenä oikeusasteena jutuissa, joita laamanninoikeudet eivät voineet ratkaista. Kuninkaan lautakunta kiersi myös maakunnissa pitäen istuntoja kaupungeissa ja markkinapaikoilla.
Eerikin neuvonantajan Yrjänä Pietarinpojan toimiessa syyttäjänä lautakunta tuli tunnetuksi Eerikin vastustajille langetetuista ankarista tuomioista. Lautakunta langetti runsaasti kuolemanrangaistuksia ja toimi kuninkaan mielivaltaisen hallintotavan välineenä.
Kuninkaan lautakunta lakkautettiin Eerikin kukistuttua. Sen vuosina 1562–1567 pitämä tuomiokirja on julkaistu Historiska handlingar -teossarjassa (osa 13:1) vuonna 1884.
Kuka välittää?

| Kuka välittää? |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Mikko Piela
Käsikirjoittaja:  Mikko Piela
Tuottaja:  Mika Ritalahti Niko Ritalahti
Säveltäjä:  Ari Taskinen
Kuvaaja:  Timo Peltonen
Leikkaaja:  Katja Pällijeff
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Silva Mysterium
Ensi-ilta:  Elokuvavuosi 2014
Kesto:  54 minuuttia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuka välittää? on Mikko Pielan ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2014.
Elokuva on yhteiskunnallinen dokumentti, joka käsittelee työttömyyttä ja köyhyyttä. Elokuvassa kuvataan Helsingin Myllypurossa sijaitsevaa leipäjonoa.
Kruuna / Klaava

| Kruuna / Klaava Kotiteollisuus |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 10. huhtikuuta 2015
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 53.34
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 3.
Kotiteollisuuden muut julkaisut
| Murheen mailla II 2007–2014 2014 | Kruuna / Klaava 2015 | Vieraan vallan aurinko 2016 |
Kruuna / Klaava on suomalaisen rockyhtye Kotiteollisuuden 14. studioalbumi. Se julkaistiin 10. huhtikuuta 2015 levymerkillä Johanna Kustannus.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 3.
Kappaleet

Leiki kuollutta – 3.33
Kiertotähti – 3.57
Emmauksen tiellä – 5.01
Kuoleman kurviin – 4.25
Huomisen joukot – 6.08
Kruuna vai klaava – 5.35
Pakko on vain kuolla – 4.04
Puolitiessä – 4.13
Laulu kuolleille – 4.47
Itsemurhalentäjä  – 4.31
Piru lukee Raamattua – 7.22
Kokoonpano

Jouni Hynynen – laulu, kitara
Jari Sinkkonen – rummut, taustalaulu
Janne Hongisto – bassokitara, taustalaulu
Miitri Aaltonen – kitara, taustalaulu
+
Janne Hynynen, Hämppy – taustalaulu
Arvostelut

Imperiumi.net:
Inferno:
Kaaoszine: 4.5/10
Keskisuomalainen:
Soundi:
Kusmiku Street Food & Bar

Kusmiku Street Food & Bar on Heinolassa sijaitseva katuruokaa tarjoileva ravintola, jonka ovat perustaneet yrittäjät Miku ja Jenita Leppälä. Ravintola aloitti toimintansa vuonna 2016 ruokarekan muodossa ja laajentui seuraavan vuoden kesäkuussa kivijalkatiloihin Heinolan keskustassa. Leppälöjen ravintola-alan yritys laajensi toimintaansa kevät-kesällä 2019 avaamalla Lahdessa Apulandian kAhvilan ja ottamalla käyttöön toisen ruokarekan.
Kusmikun Apulanta-hampurilainen valittiin toiseksi parhaaksi vegaanihampurilaiseksi Helsingissä kesäkuussa 2019 järjestetyillä Burger Lovers -festivaaleilla, joilla kilpaili 12 ravintolaa.
Aiheesta muualla

Ravintolan verkkosivut
Kornílios Kastoriádis

Kornílios Kastoriádis (vasemmalla).
Kornílios Kastoriádis (kreik. Κορνήλιος Καστοριάδης, kansainvälisesti usein Cornelius Castoriadis; 11. maaliskuuta 1922 – 26. joulukuuta 1997) oli kreikkalais-ranskalainen marxilainen filosofi, taloustieteilijä ja psykoanalysti. Hän oli yksi Socialisme ou Barbarie -ryhmän perustajista sekä École des hautes études en sciences socialesin johtaja vuodesta 1979.
Teoksia

La Société bureaucratique, 2 osaa: Les Rapports de production en Russie ja La Révolution contre la bureaucratie (1973)
L'Expérience du mouvement ouvrier, 2 osaa: Comment lutter et Prolétariat et organisation (1974)
L'institution imaginaire de la société (1975)
Les Carrefours du labyrinthe (1978)
Le Contenu du socialisme (1979)
Capitalisme moderne et révolution, 2 osaa (1979)
Devant la guerre, 2 osaa (1981 ja 1983)
Domaines de l'homme (Les carrefours du labyrinthe II) (1986)
Le Monde morcelé (Les carrefours du labyrinthe III) (1990)
La Montée de l'insignifiance (Les carrefours du labyrinthe IV) (1996)
Fait et à faire (Les carrefours du labyrinthe V) (1997)
Figures du pensable (Les carrefours du labyrinthe VI) (1998)
Sur 'le politique' de Platon (1999)
Sujet et vérité dans le monde social-historique, Séminaires 1986 1987, La création humaine 1 (2002)
Ce qui fait la Grèce, 1. D'Homère à Héraclite, La création humaine 2 (2004)
Une société à la dérive, entretiens et débats 1974–1997 (2005)
"Fenêtre sur le chaos" (2007)
Teoksia > Suomennetut teokset

Magma. Tutkielmia yhteiskunnan imaginaarisista instituutioista. Artikkelit valinnut ja suomentanut Mikko Keinänen. Hanki ja jää: Helsinki, 1997.
Aiheesta muualla

Agora International - Cornelius Castoriadis Website (englanniksi)
L'Association Castoriadis (ranskaksi)
Kudamatsu

| Kudamatsu (下松市) |
| --- | --- |
 Silta Kasadon saarelle
 lippu:  Symboli
 Kudamatsun sijainti Yamaguchin prefektuurissa
 Kudamatsu
 Koordinaatit: 34°00′54″N, 131°52′13″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūgoku
Prefektuuri:  Yamaguchin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  89,36 km²
Väkiluku (11/2019):  57 350
 – Väestötiheys:  641,8 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Morella rubra
 – Kukka:  Tulisalvia
 
 http://www.city.kudamatsu.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kudamatsu (jap. 下松市, Kudamatsu-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Yamaguchin prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren Suōnmeren rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa. Kaupunkiin kuuluu suurehko Kasadon saari. Kudamatsussa on 57 350 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 89,36 neliökilometriä.
Kasadonlahden pohjukassa sijaitsevalla Kudamatsulla on hyvä luonnonsatama, joten se kehittyikin jo ennen Nara-kautta Koreaan suuntautuneen kaupan satamana. 1700-luvulla sinne sijoittui suolan tuotantoa, ja se oli myös yksi San’yōdō-tien varren postiasemista (shukuba). Ensimmäisen maailmansodan jälkeen sinne alkoi kehittyä teollisuutta, ja nykyisin se on merkittävä raskaan kemianteollisuuden keskus. Kaupungin rannikkoalueilla toimii muun muassa öljynjalostus-, autonvalmistus-, teräs- ja laivanrakennusteollisuuden laitoksia. Kaupunki on osa Shūnanin teollisuusvyöhykettä. Kaupunkioikeudet Kudamatsulle myönnettiin kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1939.
Kudamatsun nähtävyyksiin lukeutuu Kasadon saari virkistysalueineen, joka on osa Seton sisämeren kansallispuistoa. Sinne johtava silta valmistui vuonna 1970. Hanaoka Hachiman-gū on merkillepantava historiallinen pyhäkkö. Kaupunkia palvelevat JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja ja Gantoku-linja. Suurnopeusjunalinja San’yō Shinkansen kulkee Kudamatsun läpi, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kudamatsu Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Kudymkarin piiri

Kudymkarin piiri Permin aluepiirin kartalla.
Kudymkarin piiri (ven. Куды́мкарский райо́н, Kudymkarski raion; komipermjakiksi Куды́мкар райо́н, Kudymkar raion) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiiriin kuuluvassa Permin Komin piirikunnassa Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 4 741 neliökilometriä. Asukkaita on 27 600 henkeä (vuonna 2009).
Kudymkarin piiri sijaitsee Permin Komin eteläosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Jurlan ja Kosan, idässä Usoljen ja Jusvan, etelässä Karagain ja Sivan piireihin sekä lännessä Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 67 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat rautamalmi, karbonaatti, kivennäisvedet, savet, hiekka, sora ja turve. Seudulla virtaa Inva sivujokineen.
Piiriin kuuluu kuusi maalaiskuntaa: Belojevo, Jegva, Leninsk, Ošib, Stepanovo ja Verh-Inva. Hallinnollinen keskus on Kudymkarin kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asutuskeskuksia on yhteensä 285.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 85,3 % komipermjakkeja ja 13,9 % venäläisiä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin kautta kulkevat Permin ja Gainyn sekä Kudymkarin ja Požvan väliset maantiet. Talous perustuu puunhankintaan ja -jalostukseen sekä maatalouteen, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon.
Piirissä toimii 22 koulua, lasten luomistyön keskus, kaksi musiikkikoulua, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia sekä kirjastolaitos. Paikallislehtenä ilmestyy Invenski krai (”Invan seutu”).
Aiheesta muualla

Kudymkarin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Aleksandrovsk • Barda • Berezniki • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • Kudymkar • Kujeda • Kungur • Kungur • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • Perm • Siva • Solikamsk • Solikamsk • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • Zvjozdnyi
Kotkan veistospromenadi

Keskuskadun lehmusbulevardia. Etualalla oleva teos on Kain Tapperin Pylväs.
Kotkan veistospromenadi on Kotkassa kaupungin keskustassa Kotkansaarella sijaitseva veistoskokoelma, joka käsittää pääosin suomalaisten nykykuvanveistäjien teoksia. Veistoskokoelman ensimmäiset teokset pystytettiin Keskuskadun viereiseen lehmusbulevardiin, jossa on suurin osa teoksista. Veistoskokoelmaa nimitettiin alun perin Veistospuistoksi, mutta teosmäärän kasvettua ja sijoittelun laajennuttua alkuperäisen Veistospuiston ulkopuolelle kokonaisuus nimettiin Veistospromenadiksi syksyllä 2010.
Historia

Keskuskadun vierellä kulkeva lehmusbulevardi peruskunnostettiin vuosina 1996–2001, ja se sai vuonna 2001 Vuoden ympäristörakennepalkinnon. Lähes kilometrin mittainen lehmusbulevardi on osittain peräisin jo 1800-luvulta. Veistospuisto sai alkunsa vuosina 2000–2001, jolloin lehmusbulevardiin sijoitettiin ensimmäiset teokset. Veistospuisto sai jo vuonna 2003 Suomen kuvanveistäjäliiton Pro Sculptura -mitalin. Veistospromenadi on laajentunut Keskuskadun lehmusbulevardin lisäksi Sibeliuksenpuistoon, Toivo Pekkasen puistoon, Sapokan vesipuistoon, Isopuistoon, Fuksinpuistoon, Kirkkokadulle, Satamakadulle ja Puistotielle. Vuonna 2014 veistoskokoelma laajeni sisätiloihin Kauppakeskus Pasaatiin.
Teokset

Birthe Marie Løveid: Portti, 2000
Tapio Junno: Aurinkoon katsoja, 2001
Jaakko Pernu: Hyrrä, 2001 (poistettu 2008)
Matti Peltokangas: Tarrautuminen, 2002
Matti Nurminen: Vaikea portti, 2002
Olavi Lanu: Lepäävä pajutyttö, 2002
Kain Tapper: Pylväs, 2004
Kimmo Schroderus: Vello, 2004
Kimmo Pyykkö: Matkalla, 2005
Federico Assler: Elinvoimainen läsnäolo, 2005
Olavi Mantere: Ovidiuksen tanssi, 2005
Markku Hirvelä: Yökulkijat, 2007
Hanna Jaanisoo: Calvus – nuori ukkospilvi, 2008
Kim Simonsson: Idoli, 2010
Miina Äkkijyrkkä: Vasikat, 2010
Pertti Kukkonen: Mutkia matkassa, 2010
Jaakko Pernu: Pisara meressä, 2011
Tommi Toija: Tuulenviemää, 2011
Alexander Reichstein: Muodonmuutoksia, 2011
Pekka Kauhanen: Öinen impi, 2012
Kirsi Kaulanen: Pylväspyhimykset, 2013
Hannu Siren: Varjo, 2014
Anneli Sipiläinen: Äiti maan lapset, 2014
Virpi Kanto: Elämän tanssi, 2015
Eero Hiironen: Vesitorso, Veden vartija ja Vedestä lähtenyt, 2016
Samuli Alonen: Siivekkäät, 2016
Pekka Pitkänen: Kotkan kilpi, 2018
Minna Tuominen: Tapion tyyny, 2019
Aiheesta muualla

Kotkan veistospromenadi (kuvia)
Kruunaa ja klaavaa

| Kruunaa ja klaavaa Garbo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2005
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: pop rock
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus
Garbon muut julkaisut
| 10 vuotta – parhaat 1995 | Kruunaa ja klaavaa 2005 | Viisasten kivi 2023 |
Kruunaa ja klaavaa on Garbon kuudes ja viimeisin studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005.
Kappaleet

Kruunaa ja klaavaa – 3.51
Onni tulee (yllättäin) – 3.47
Tänä iltana paetaan taas – 3.32
Unelmilla (moottori tää käy) – 3.36
Muuttunut – 4.56
Mikään ei mee pieleen – 4.10
Hakoteillä – 3.43
Joudunko mä yksin elämään – 3.52
Ei taikaa – 4.33
Pari sanaa vaan – 3.39
Mystinen uni – 3.45
Virheitä – 2.43
Joskus vaan niin käy – 3.53
Aave – 4.16
Kokoonpano

Esa Eloranta – laulu, kitarat, huuliharppu
Jamppa Heikkinen – kitarat, taustalaulu
Benson Penttilä – rummut, perkussiot
Kari Södö – bassot, taustalaulu
Tapsa Louhimo – koskettimet, taustalaulu
Maya Paakkari – laulu
Olli Tuomainen – saksofoni
Tommi Salmela – mandoliini, viulu
Arvostelut

Soundi:
Kukailimoku

Ku havaijilaisessa temppelissä.
Kuka'ilimoku tai yksinkertaisemmin Ku, hawaijalaisen sota-jumalan höyhenveistos 1700-luvulta, Georg Augustin yliopiston etnologian instituutin kokoelmista.
Kū, Kūka tai Kūkailimoku on havaijilaisten myyteissä yksi neljästä suuresta jumalasta, muut kolme ovat Kanaloa, Kāne ja Lono.  Kūkailimoku on sodan, metsien ja viljan jumala. Hänen puolisonsa on Hina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ancient Hawaiian Tiki Gods! (englanniksi)
The Gods and Goddesses in Ancient Hawaiian Huna (englanniksi)
Kuvataiteen maisteri

Kuvataiteen maisteri (KuM) on yliopistollinen ylempi korkeakoulututkinto, jonka laajuus on 120 opintopistettä. Tutkinnon voi suorittaa 2 vuodessa. Kuvataiteen maisterin tutkinnon voi suorittaa hakemalla siihen erillisvalinnassa, mutta yleensä sitä edeltävät kuvataiteen kandidaatin opinnot, jotka ovat laajuudeltaan 210 opintopistettä ja kestävät 3,5 vuotta.
Tutkintoon kuuluvat koulutusohjelmat ovat:
kuvanveisto
maalaustaide
taidegrafiikka
tila-aikataide.
Tila-aikataide jakautuu lisäksi kolmeen suuntautumisvaihtoehtoon: valokuva, liikkuva kuva sekä paikka- ja tilannesidonnaiset taiteet. Kuvataiteen maisterin tutkinnon voi suorittaa Kuvataideakatemiassa.
Kristinusko Kamerunissa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Kamerunissa. Kristinusko on Kamerunin suurin uskonto. Suurin kirkkokunta on roomalaiskatolinen kirkko, johon kuuluu 38,3 prosenttia väestöstä. Protestanttisiin kirkkoihin kuuluu 25,5 prosenttia väestöstä ja muihin kristillisiin kirkkokuntiin 6,9 prosenttia väestöstä