stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ulrike Lunacek

| Ulrike Lunacek |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2009–2017  
Kansanedustaja
 1999–2009  
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. toukokuuta 1957 (ikä 67) Krems an der Donau, Itävalta
Tiedot
Puolue:  Vihreät
Aiheesta muualla
www.ulrike-lunacek.eu
Ulrike Lunacek (s. 26. toukokuuta 1957 Krems an der Donau, Itävalta) on itävaltalainen vihreiden poliitikko, joka oli Itävallan parlamentissa 1999–2009 ja Euroopan parlamentissa 2009–2017. Hän oli europarlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän varapuheenjohtaja sekä Euroopan parlamentin varapuhemies.
Lunacek on koulutukseltaan tulkki opiskeltuaan englantia ja espanjaa Innsbruckin yliopistossa.
Lunacek oli vihreiden edustajana Itävallan parlamentissa 1999–2009. Hän oli ensimmäinen avoimesti lesbo parlamentaarikko Itävallassa. Lunacek joutui kesäkuussa 2014 hyökkäyksen kohteeksi Wienissä osallistuessaan pride-tapahtumaan. Hyökkäyksessä hänen päälleen yritettiin heittää voihappoa. Kukaan ei loukkaantunut mutta Lunacekin vaatteille ja toimittajan kamerakalustolle koitui vahinkoa.
Hän valittiin Euroopan parlamenttiin vuonna 2009. Hän oli Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän varapuheenjohtaja ja kuului ulkoasiainvaliokuntaan ja naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokuntaan. Hän oli myös Euroopan parlamentin HLBT-ryhmän puheenjohtaja. Vuosina 2006–2009 hän toimi Euroopan vihreän puolueen puheenjohtajana ja vuosina 2014–2017 Euroopan parlamentin varapuhemiehenä.
Lunacek jättäytyi varapuhemiehen tehvätistä tammikuussa 2017 keskittyäkseen Itävallan parlamenttivaaleihin Vihreiden kärkiehdokkaana. Vaalit olivat Vihreille katastrofaalinen, sillä puolue putosi parlamentista, kun se ei ylittänyt äänikynnystä. Lunacek vetäytyi marraskuussa 2017 kokonaan europarlamentista sekä Vihreiden johtotehtävistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ulrike Lunacek Wikimedia Commonsissa
Ulrike Lunacekin verkkosivut (saksaksi)
Ulrike Lunacekin blogi (saksaksi)
Ulrike Lunacek Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Ulrike Lunacek Itävallan parlamentin sivuilla (saksaksi)
Ukrainan kansallinen neuvostotasavalta

Ukrainan kansallinen neuvostotasavalta oli Venäjän sisällissodan aikana vuosina 1917–1918 toiminut sosialistinen neuvostotasavalta, joka oli osa Venäjän sosialistista federatiivista neuvostotasavaltaa. Sen hallituksena toimi yksitoistahenkinen sihteeristö, joka koostui kymmenestä bolševikista ja yhdestä eserrästä. Maaliskuussa 1918 solmitun Brest-Litovskin rauhan jälkeen se yhdistyi Donetskin ja Krivoi Rogin neuvostotasavallan ja Odessan neuvostotasavallan kanssa Ukrainan neuvostotasavallaksi.
Ty Fox

| Ty Fox> Henkilötiedot.Aiheesta muualla |
| --- | --- |
IMDb
Ty Fox (s. 24. huhtikuuta 1966 Falls Church, Virginia) on yhdysvaltalainen homopornonäyttelijä. Hän aloitti esiintymisen vuonna 1993. Hän on käyttänyt esiintyessään myös nimiä Ty Foxx, J. Steele ja Dion Bruton. Hänet nähtiin top-rooleissa. Hän voitti vuonna 1994 parhaan näyttelijän Grabby-palkinnon sekä vuosina 1996 ja 1997 kaksi Men in Video Awardia.
Aiheesta muualla

Ty Fox Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ulrike Müller

| Ulrike Müller |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 1.7.2014–  
Ryhmä:  Uudistuva Eurooppa -ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. joulukuuta 1962 (ikä 61) Augsburg, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:  saksalainen
Tiedot
Puolue:  Vapaat äänestäjät
Aiheesta muualla
www.mueller-ulrike.de
Ulrike Müller (s. 7. joulukuuta 1962 Augsburg, Länsi-Saksa) on saksalainen poliitikko. Müller edustaa Vapaat äänestäjät-puoluetta. Müller on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2014 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ulrike Müller Wikimedia Commonsissa
Ulrike Müller Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Ulkomaanvelka

Ulkomaanvelan osuus BKT:sta
Ulkomaanvelka on kokonaisvelka, jonka maan asukkaat ovat velkaa ulkomaisille velkojille. Velallisia voivat olla kyseisen maan hallitus, yritykset tai kansalaiset. Velka sisältää velat yksityisille liikepankeille, ulkomaisille hallituksille tai kansainvälisille rahoituslaitoksille, kuten Kansainväliselle valuuttarahastolle (IMF) ja Maailmanpankille.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:External debt
Tuomisto (Hämeenlinna)

| Tuomisto |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna, Hattula
Koordinaatit:  60°55′19″N, 24°11′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskujoki:  Renkajoki Vahteristoon 
Järvinumero:  35.885.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  118,2 m  
Rantaviiva:  4,503 km  
Pinta-ala:  15,99 ha  
Saaria:  1 
 fiTuomisto 
Tuomisto  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa ja Hattulassa Rengon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,0 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvi ja sen ympäristö sijaitsee Renkajärvestä Rengon kautta Tunturivuorelle ja siitä edelleen kaakkoon jatkuvaan harjujakson jäätikköjokimuodostumalla. Järvi on ilmeisesti syntynyt harjun viereen jääneen jäävuoren painaumaan eli suppaan . Järvi on Renkajoen läpivirtausjärvi eikä siihen laske muita ojia kuin sen etelärannan tuntumassa olevan lammen oja. Sen rantaviivan pituus on 4,5 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven etelärannat ovat lähes koko pituudeltaan harjun jyrkkää rinnettä ja sen pohjoisrannat ovat Korkeamäen harjumuodostumien tai deltamuodostuman rinnettä. Rannoille on rakennettu parikymmentä vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa yhdystieltä 2855 haarautuvat tiet. Järvessä on yksi saari, jonak alapuolella sijaitsee Vahresalmen kapeikko. Kapeikossa kulkee Hattulan ja Hämeenlinnan välinen raja. Hattulalle kuuluu järven yläpää.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen yläosan valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,2 metriä mpy.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli piirretty kunnanrajan kohdalta poikki ja siinä kulki vain Renkajoen uoma. Alajuoksulla Hiittan sajan pato piti järven vedenpintaa niin korkealla, että Tuomiston kaakkoispäässä vesi oli mahdollisesti koholla. Vielä myöhemminkin on järven vedenpinta vaihdellut. Vuoden 1961 peruskartassa oli järvelle meritty yksi saari, mutta seuraavassa vuoden 1979 kartassa niitä oli kaksi. Vaikuttaa siltä, että vedenpinta olisi noussut ja sitten vuoden 1989 kartan jälkeen taas laskenut.
Uno Dojo

| Uno Dojo |
| --- | --- |

Perustettu:  21. heinäkuuta 2012
Perustajat:  Caol Uno
Valmentajat:  Caol Uno (päävalmentaja) Yazuhiro Tazawa (lukkopaini)
Lajit:  Vapaaottelu, brasilialainen jujutsu
Paikkakunta:  Tokio
Tunnetuimmat ottelijat:  Caol Uno
Uno Dojo on japanilainen vapaaotteluseura, jonka perusti Caol Uno. Seuralla on kaksi pienempää salia Omorissa ja Harajukussa. Uno Dojossa harjoitellaan pääosin vapaaottelua johon kuuluu pystyottelua ja mattopainia.
Aiheesta muualla

Kotisivut (japaniksi)
Luettelo Perseuksen tähdistön tähdistä

|  |  |  | 26702 | 19810 | 04h 14m 52.07s | +37° 32′ 33.6″ | 6.31 | 0.76 | 419 | G5 |  |
|  |  |  | 19735 | 14914 | 03h 12m 26.36s | +47° 43′ 33.9″ | 6.32 | 0.38 | 502 | K5III |  |
|  |  |  | 24843 | 18565 | 03h 58m 29.13s | +38° 50′ 25.3″ | 6.32 | 0.79 | 416 | K1III: |  |
|  |  |  | 19268 | 14566 | 03h 08m 03.83s | +52° 12′ 48.8″ | 6.33 | −0.31 | 694 | B5V |  |
|  |  |  | 10110 | 7786 | 01h 40m 13.12s | +53° 52′ 05.8″ | 6.35 | −0.03 | 616 | K5III |  |
|  |  |  | 17743 | 13424 | 02h 52m 52.03s | +52° 59′ 50.6″ | 6.35 | −1.10 | 1009 | B8III |  |
|  |  |  | 28591 | 21144 | 04h 31m 56.94s | +36° 44′ 34.3″ | 6.35 | 0.99 | 385 | G5 |  |
| 5 Per |  | 5 | 13267 | 10227 | 02h 11m 29.19s | +57° 38′ 44.0″ | 6.38 | −3.08 | 2547 | B5Ia |  |
|  |  |  | 19279 | 14544 | 03h 07m 47.34s | +47° 18′ 31.3″ | 6.38 | 1.99 | 246 | A3Vnn |  |
|  |  |  | 25152 | 18769 | 04h 01m 14.84s | +36° 59′ 22.1″ | 6.39 | 1.10 | 373 | A0V |  |
|  |  |  | 14433 | 11020 | 02h 21m 55.44s | +57° 14′ 34.5″ | 6.40 | −3.37 | 2937 | A1Ia |  |
|  |  |  | 21661 | 16447 | 03h 31m 49.04s | +49° 24′ 03.9″ | 6.41 | −2.68 | 2145 | B9III |  |
|  |  |  | 22402 | 16938 | 03h 38m 00.17s | +42° 34′ 58.4″ | 6.41 | −0.62 | 830 | B8Vn |  |
|  |  |  | 21803 | 16516 | 03h 32m 38.98s | +44° 51′ 20.8″ | 6.42 | −1.98 | 1560 | B2IV |  |
|  |  |  | 13476 | 10379 | 02h 13m 41.61s | +58° 33′ 38.1″ | 6.43 | −3.30 | 2885 | A3Iab |  |
|  |  |  | 11408 | 8847 | 01h 53m 48.46s | +55° 35′ 51.6″ | 6.44 | 2.11 | 240 | A5m |  |
|  |  |  | 17605 | 13257 | 02h 50m 35.30s | +36° 56′ 55.1″ | 6.44 | 2.52 | 198 | G0 |  |
|  |  |  | 20283 | 15282 | 03h 17m 11.45s | +40° 28′ 59.0″ | 6.44 | −0.23 | 704 | B9p |  |
|  |  |  | 17245 | 13036 | 02h 47m 31.15s | +44° 16′ 20.0″ | 6.45 | −2.36 | 1884 | F5 |  |
|  |  |  | 17484 | 13176 | 02h 49m 26.93s | +37° 19′ 35.1″ | 6.45 | 1.12 | 379 | F6III-IV |  |
|  |  |  | 23301 | 17558 | 03h 45m 37.11s | +38° 40′ 34.4″ | 6.45 | 0.70 | 460 | K0 |  |
|  |  |  | 20096 | 15193 | 03h 15m 48.65s | +50° 57′ 21.5″ | 6.46 | 0.95 | 413 | A0 |  |
|  |  |  | 26605 | 19746 | 04h 13m 59.73s | +37° 58′ 01.7″ | 6.47 | 1.06 | 394 | G9III |  |
|  |  |  | 13854 | 10633 | 02h 16m 51.72s | +57° 03′ 18.9″ | 6.48 | −2.84 | 2380 | B1Iab |  |
|  |  |  | 18878 | 14264 | 03h 03m 56.75s | +47° 50′ 54.6″ | 6.48 | 1.24 | 363 | F0 |  |
|  |  |  | 13519 | 10361 | 02h 13m 33.51s | +53° 03′ 30.9″ | 6.50 | −5.54 | 8359 | K5 |  |
|  |  |  | 21684 | 16425 | 03h 31m 30.28s | +40° 45′ 36.1″ | 6.50 | 0.87 | 436 | A5 |  |
| X Per |  |  | 24534 | 18350 | 03h 55m 23.08s | +31° 02′ 45.1″ | 6.79 | −2.80 | 2694 | O9.5pe |  |
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
HD numero Henry Draper -luettelossa
HIP numero Hipparcos-luettelossa
RA Rektaskensio
DEC Deklinaatio
Vis Näennäinen kirkkaus
Abs Absoluuttinen kirkkaus
Käännös suomeksi
Valentin Oleinik

Valentin Oleinik (18. heinäkuuta 1939 – 12. helmikuuta 1987) oli neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, jonka menestysvuodet ajoittuivat 1960-luvulle.
87 kilogramman painoluokassa kilpaillu Oleinik voitti maailmanmestaruuden 1966 Toledon kisoissa. Vuotta myöhemmin Bukarestin MM-kisoissa hän sijoittui hopealle kuten myös 1968 Mexico Cityn olympialaisissa. Neljä vuotta aikaisemmin Tokion olympialaisissa hänen sijoitukensa oli ollut neljäs.
Seuratasolla Oleinik edusti Spartakia.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2008 – naisten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt

| Uimahypyt kesäolympialaisissa 2008 > Yksilökilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 m ponnahduslauta |  | Miehet |  | Naiset |
| 10 m kerroshypyt |  | Miehet |  | Naiset |
Parikilpailu
| 3 m ponnahduslauta |  | Miehet |  | Naiset |
| 10 m kerroshypyt |  | Miehet |  | Naiset |
Naisten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt kilpailtiin 10. elokuuta Pekingin kansallisessa vesiurheilukeskuksessa. Joukkueita oli yhteensä kahdeksan.
Tulokset

Joukkueet hyppäsivät kukin viisi hyppyä.
| Sija | Urheilija | 1>  hyppy | 2>  hyppy | 3>  hyppy | 4>  hyppy | 5>  hyppy | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  Kiina   Guo Jingjing / Wu Minxia | 52,80 | 57,60 | 75,60 | 81,90 | 75,60 | 343,50 |

| 2 |  Venäjä   Julija Pahalina / Anastasija Pozdnjakova | 52,80 | 51,00 | 69,30 | 77,43 | 73,08 | 323,61 |

| 3 |  Saksa   Ditte Kotzian / Heike Fischer | 51,00 | 51,60 | 68,40 | 70,20 | 76,50 | 318,90 |
| 4 |  Yhdysvallat   Kelci Bryant / Ariel Rittenhouse | 52,80 | 51,00 | 69,30 | 69,30 | 72,00 | 314,40 |
| 5 |  Australia   Briony Cole / Sharleen Stratton | 52,20 | 51,60 | 68,40 | 67,14 | 72,00 | 311,34 |
| 6 |  Italia   Noemi Bátki / Francesca Dallapè | 48,00 | 51,60 | 68,40 | 70,20 | 58,50 | 296,70 |
| 7 |  Ukraina   Marija Vološtšenko / Hanna Pysmenska | 49,80 | 48,00 | 63,80 | 65,70 | 65,70 | 293,10 |
| 8 |  Yhdistynyt kuningaskunta   Tandi Gerrard / Hayley Sage | 46,80 | 48,60 | 53,70 | 65,29 | 63,84 | 278,25 |
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2008 – naisten 10 metrin kerroksen parihypyt

| Uimahypyt kesäolympialaisissa 2008 > Yksilökilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 m ponnahduslauta |  | Miehet |  | Naiset |
| 10 m kerroshypyt |  | Miehet |  | Naiset |
Parikilpailu
| 3 m ponnahduslauta |  | Miehet |  | Naiset |
| 10 m kerroshypyt |  | Miehet |  | Naiset |
Naisten 10 metrin kerroksen parihypyt kilpailtiin 12. elokuuta Pekingin kansallisessa vesiurheilukeskuksessa. Joukkueita oli yhteensä kahdeksan.
Tulokset

Joukkueet hyppäsivät kukin viisi hyppyä.
| Sija | Urheilija | 1>  hyppy | 2>  hyppy | 3>  hyppy | 4>  hyppy | 5>  hyppy | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  Kiina   Wang Xin / Chen Ruolin | 55,80 | 55,20 | 79,20 | 82,56 | 90,78 | 363,54 |

| 2 |  Australia   Briony Cole / Melissa Wu | 51,00 | 53,40 | 72,00 | 71,04 | 87,72 | 335,16 |

| 3 |  Meksiko   Paola Espinosa / Tatiana Ortiz | 46,80 | 48,60 | 77,76 | 73,26 | 83,64 | 330,06 |
| 4 |  Saksa   Stefanie Anthes / Nora Subschinski | 50,40 | 49,80 | 69,12 | 60,39 | 80,58 | 310,29 |
| 5 |  Yhdysvallat   Mary Beth Dunnichay / Haley Ishimatsu | 51,00 | 51,00 | 60,30 | 66,24 | 80,58 | 309,12 |
| 6 |  Pohjois-Korea   Choe Kum-hui / Kim Un-hyang | 53,40 | 51,60 | 61,20 | 63,36 | 78,54 | 308,10 |
| 7 |  Kanada   Meaghan Benfeito / Roseline Filion | 51,00 | 51,60 | 67,50 | 62,37 | 73,44 | 305,91 |
| 8 |  Yhdistynyt kuningaskunta   Tonia Couch / Stacie Powell | 51,00 | 48,60 | 66,60 | 63,84 | 73,44 | 303,48 |
Luotsikutteri Pitkäpaasi

| Luotsikutteri Pitkäpaasi |
| --- | --- |
 Pitkäpaasi Merikeskus Vellamon venelaiturissa kesällä 2011.
Tyyppi:  kutteri
Lippuvaltio:  Suomi
Kotipaikka:  Kotka
MMSI-numero:  230984910
Aiemmat nimet:  Pitkäpaasi, Sport, Inaé
Omistaja:  Suomen merimuseo
Aiemmat omistajat:  1898-1929 Suomen luotsi- ja majakkalaitos  1929–1933 A. Klem  1933–1935 Albert Vilho Kääriä  1935–1955 Rio de Janeiron satamakapteeni  1955–1972 Gérard Borg  1972–1977 Dr. Gervais  1977–2000 Joseph Canton ja Michelle Moal  2000–2001 Suomen Merimuseo tuki ry  2001– Suomen merimuseo 
Rakennustelakka:  Colin Archer veistämö
Luovutettu:  1898
Status:  museoitu
Tekniset tiedot
Pituus:  10,10 m peräsimen kanssa / 13,30 m keulapuomin kanssa / vesilinjan pituus 9.60 m
Leveys:  3,70 m
Syväys:  1,70 m
Uppouma:  11 t
Koneisto:  Lombardini LDW 1404M
Koneteho:  suurin teho 38 hv (SAE) / 3600 rpm. kW
Miehistö:  4–6
Luotsikutteri Pitkäpaasi on Suomen merimuseon venekokoelmaan kuuluva purjehtiva museoalus, joka on alun perin hankittu vuonna 1898 luotsiveneeksi Pitkäpaaden luotsiasemalle silloisella Virolahdella. Luotsausaikojen jälkeen alus koki vaiheikkaita ajanjaksoja eri puolilla Atlantin valtamerta huviveneenä, kunnes vuonna 2000 se ostettiin takaisin Suomeen ja kunnostettiin purjehtivaksi museoalukseksi. Luotsikutteri Pitkäpaateen voi tutustua kesäisin Kotkassa Merikeskus Vellamon venelaiturissa.
Luotsikutterin vaiheet > Venetyypin tarpeen syyt

Taustalla uuden venetyypin suunnittelulle ja teettämiselle oli 21. lokakuuta 1896 tapahtunut englantilaisen Moss Brown -höyrylaivan uppoaminen myrskyssä Pirttisaaren luona. Kovan merenkäynnin takia luotsit eivät olleet päässeet alukselle ja pelastustoimetkaan eivät olleet mahdollisia myrskyssä. Onnettomuudessa hukkui 15 miehistön jäsentä.
Luotsikutterin vaiheet > Tilaaminen

Aluksi Luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallitus pyysi tarjouksia ja ehdotuksia suomalaisilta telakoilta ja veneenveistämöiltä, mutta päätyi ottamaan yhteyttä Kristianiaan Norjan luotsihallitukseen. Asiaa hoitamaan valtuutettiin Venäjän konsuli Norjassa, valtioneuvos A. T. Tötterman, joka neuvotteli asiasta tunnetun luotsiveneiden valmistajan Colin Archerin kanssa. Suomen luotsi- ja majakkalaitos oli tilannut Archerilta luotsiveneen jo 1877 Utöhön, joten kokemusta ja tietoa Archerin taidoista oli ennestään. Luotsi- ja majakkalaitos päätyikin valitsemaan Archerin uusien luotsikuttereiden valmistajaksi.
Samalla teetettiin Pitkäpaateen tulevan kutterin kanssa Söderskäriin tai Pirttisaareen tuleva luotsikutteri. Alukset valmistuivat elokuussa 1898 ja niitä hakemaan lähetettiin Viipurin luotsipiirin luotsipäällysmies, merikapteeni Gustaf Ahlstedt ja Pitkäpaaden luotsiaseman luotsivanhan Aleksanteri Seppä. Matka Norjan Larvikista taittui syys-lokakuussa 1898 Götan kanavan kautta Itämerelle ja alukset saapuivat 26. lokakuuta 1898 Hankoon. Luotsitirehtöörin päätöksellä toinen kuttereista sijoitettiin Pitkäpaateen, jonka vanha luotsivene siirrettiin Haapasaaren luotsiasemalle. Haapasaaren vanha alus puolestaan huutokaupattiin Helsingissä jo 1897. Sijoituspaikkansa mukaan Pitkäpaasi-nimen saaneen aluksen sisar sijoitettiin lopulta Pirttisaareen aiemmin suunnitellun Söderskärin sijaan.
Pitkäpaasi palveli Pitkäpaaden luotsiasemalla vuosina 1898–1929. Aluksen aktiivinen käyttö päättyi vuoden 1918 sisällissodan aikana, kun Pitkäpaaden purje varastettiin pakenevien valkoisten matkaan. Luotsaus oli myös seisoksissa vuoteen 1921 asti Suomenlahden suuren miinavaaran takia. Vuonna 1920 Pitkäpaaden luotsiasema lakkautettiin ja luotsit siirtyivät läheiseen Kokkoluotoon vieden veneen mukanaan. Samaan aikaan asemalle saatiin myös ensimmäinen moottoroitu luotsivene, joka nopeasti syrjäytti purjeveneet ammattikäytössä. Viimeiset vuodet Pitkäpaasi seisoi enimmäkseen Kokkoluodon telakalla.
Luotsikutterin vaiheet > Pitkäpaaden myyminen

Kesällä 1929 Viipurin luotsipiirin päällikkö esitti merenkulkuhallitukselle aluksen myymistä. Veneen myynnistä kuulutettiin Karjala-lehdessä ja ilmoituksen perusteella ilmaantui kolme halukasta ostajaa. Tarjotut rahasummat eivät kuitenkaan tyydyttäneet Viipurin luotsipiiriä, vaan syksyn aikana käytyjen neuvotteluiden tuloksena alus myytiin lopulta 4 350 markalla K. Lundille ja Arttu Klemille. Seuraavat vuodet Pitkäpaasi olikin huviveneenä Viipurinlahdella ja Haminan edustalla.
Luotsikutterin vaiheet > Pitkäpaaden osto takaisin Suomeen

Michéle Moal otti vuonna 1999 ensiksi yhteyttä Pitkäpaaden Brasiliaan purjehtineen Vilho Kääriän sukulaiseen Tomi Kääriään, joka puolestaan informoi Suomen merimuseota harvinaisen luotsiveneen tilanteesta. Merimuseo kiinnostui aluksesta ja vuoteen 2000 mennessä valmistuivat Pitkäpaadesta teetetyt erilaiset selvitykset, minkä myötä Suomen merimuseo teki päätöksen aluksen ostosta. Merimuseolla, saati Museovirastolla, ei kuitenkaan ollut riittäviä rahavaroja lopulta 145 000 frangia maksaneen aluksen lunastamiseen. Suomen Merimuseon tuki ry. keräsi erilaisilta lahjoittajilta ja sponsoreilta tarvittavat rahat ja lopulta heinäkuussa 2000 kauppakirjat laadittiin. Pitkäpaatta Ranskan Douarnenez’sta noutamaan lähetettiin merimuseon tutkija Hannu Matikka, vanhempi kiinteistönhoitaja Timo Kuosmanen sekä Merimuseon tuki ry:n edustajana asiamies Matti Haajasalmi. Vene lastattiin rekan kyytiin Ranskassa ja kuljetettiin Saksan Lyypekkiin ja sieltä edelleen Finnjetin rahtilaivalla Helsinkiin.
Luotsikutterin vaiheet > Entisöinti ja sijoitus Kotkaan

Pitkäpaaden saavuttua Helsinkiin alkoivat aluksen kunnostustyöt. Se päätettiin entisöidä purjehdittavaksi museoalukseksi, eli ulkona meressä purjeilla ja moottorillaan kulkevaksi veneeksi. Kunnostustyöt alkoivat vuonna 2001 Savonlinnan Laitaatsillan telakalla ja jatkuivat myöhemmin vuonna 2002 Helsingissä Kvaerner Masa-Yardsin telakalla Hernesaaressa. Kunnostus- ja entistämistyöt valmistuivat lopulta kesällä 2003 ja 15. heinäkuuta 2003 Pitkäpaadeksi jälleen ristitty alus laskettiin vesille. Suomen merimuseon kokoelmiin kuuluva alus sijoitettiin kesien ajaksi yleisön tutustuttavaksi Helsingin Kruununhaan Purjevenesatamaan, talvet alus vietti Suomenlinnan telakalla. Vuonna 2008 Suomen merimuseo muutti Helsingin Hylkysaaresta Kotkan uuteen Merikeskus Vellamoon ja myös Pitkäpaasi seilasi museon vanavedessä Helsingistä Kotkaan. Kotkassa alus sijoitettiin kesäkaudella yleisön nähtäväksi Merikeskus Vellamon yleisölaituriin Härniemessä ja talvet Pitkäpaasi viettää Suomen Puuvenekeskuksen tiloissa Kotkan Kantasatamassa. Ulkoilmamuseotoiminnan ohella Pitkäpaasi on osallistunut erilaisiin purjehdustapahtumiin niin Kotkassa kuin lähikaupungeissakin ja alus on myös mukana tukevassa nuorisotyössä toimien nuorten purjehduskoulutuksen aluksena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luotsikutteri Pitkäpaasi Wikimedia Commonsissa
Pitkäpaasi-Seuran verkkosivut Pitkäpaasi-Seura r.y.. Viitattu 7.5.2020.
Unirecords

Unirecords Oy oli levy-yhtiö, joka aloitti toimintansa Lahdessa 1990-luvun keskivaiheilla ja keskittyi kotimaiseen iskelmämusiikkiin paljolti yhteistyössä entisen Jugoslavian alueen muusikoiden kanssa.
Unirecordsin perustaja ja toimitusjohtaja oli Ari Laurila, ja yhtiö toimi tiiviissä yhteistyössä hänen managerivaimonsa Hannele Laurilan Uniartists-yhtiön kanssa. Yhtiöt tulivat tunnetuksi uudenkaltaisista artistisopimuksistaan ja niistä aiheutuneista oikeusjutuista.
Unirecordsin kautta uransa aloittivat muun muassa Laura Voutilainen, Isto Hiltunen ja Janne Hurme.
Historiaa

Lahtelainen liikemies Ari Laurila ja hänen vaimonsa Hannele Laurila kiinnostuivat alkuvuodesta 1993 Bosnian sotaa Suomeen paenneista serbi- ja kroaattimuusikoista, joiden Colours-yhtyettä he kuulivat korpilahtelaisessa ravintolassa. Yhtyeen johtaja Michael Goodman oli kotimaassaan ollut menestyksekäs levytuottaja omine studioineen. Laurilat saivat idean kappaleesta, joka herättäisi suomalaisyleisön sympatiat jugoslaavimuusikoita kohtaan ja jonka tuotoista osa ohjattaisiin Suomen Punaisen Ristin kautta sota-alueelle. Single ”Help Us Back Home, Sarajevo” sai julkisuutta muun muassa Music Televisionin uutisissa, mutta tavoitteena ollut Euroopan-laajuinen levitys ei onnistunut. Laurila totesi Helsingin Sanomien haastattelussa jääneensä hankkeesta raskaasti tappiolle. Hankkeesta aiheutui myös tekijänoikeusriitoja Laurilan ja yhtyeen jäsenten välille.
Michael Goodman jäi kuitenkin Suomeen Unirecordsin tuottajaksi, ja hänen johdollaan ja monien muiden balkanilaismuusikoiden sävellyksin tehtiin valtaosa Unirecordsin alkuvuosien tuotannosta, muun muassa Laura Voutilaisen esikoisalbumi ja Isto Hiltusen kolme ensimmäistä albumia. Goodmanin lisäksi keskeisiä hahmoja olivat sarajevolaisveljekset Edo ja Adi Muhalilovic. Laura Voutilaisen esikoisalbumi koottiin pääosin bosnialaisyhtye Hari Mata Harin sävelmistä Turkka Malin suomentamina.
Levy-yhtiö ja sen kanssa tiiviisti toiminut Hannele Laurilan Uniartists saivat 1990-luvun keskivaiheilla julkisuutta erimielisyyksistään Laura Voutilaisen kanssa. Voutilainen irtautui sopimuksistaan julkisuutta saaneiden oikeuskäsittelyjen avulla. Myös Isto Hiltunen vei äänitepalkkioasiansa oikeuteen vuonna 1997, hävisi jutun valtaosin mutta sai purettua pitkän sopimuksensa Unirecordsin kanssa.
Johanna Siekkisen levyttämä kappale "Kesäyö" osoittautui plagiaatiksi Vaya Con Diosin kappaleesta "Nah Neh Nah", ja "Anteeksi"-kappale Madonnan hitin "La Isla Bonita" kopioksi. Levy-yhtiö vetikin sitten albumin kokonaan pois myynnistä.
Unirecords meni konkurssiin vuonna 2002.
Valentin Prokopov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | Vesipallo |  |
Valentin Ivanovitš Prokopov (ven. Валентин Иванович Прокопов; s. 10. kesäkuuta 1929) on Neuvostoliittoa edustanut entinen vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla VS Moskvaa. Prokopov osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1952 ja 1956. Hän teki vuoden 1952 turnauksessa pelaamassaan yhdeksässä ottelussa kaksi maalia, mutta ei osunut kertaakaan Melbournessa 1956.