stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuvasz

| Kuvasz |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Unkari
Määrä:  Suomessa rekisteröity 356
Rodun syntyaika:  viimeistään 1600-luku
Alkuperäinen käyttö:  paimenkoira, vahtikoira
Nykyinen käyttö:  vahti- ja suojeluskoira, seura- ja harrastuskoira
Elinikä:  10–12 vuotta
Muita nimityksiä:  Hungarian Kuvasz, Kuv
FCI-luokitus:  ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #54
Ulkonäkö
Paino:  uros 48–62 kg narttu 37–50 kg
Säkäkorkeus:  uros 71–76 cm narttu 66–70 cm
Väritys:  valkoinen tai norsunluunvärinen
Kuvasz on unkarilainen laumanvartijarotu, joka kehitettiin vuosisatojen saatossa suojelemaan karjaa, omaisuutta ja omistajaansa susilta, muilta pedoilta ja varkailta. Muita suuria valkoisia vartioivia koiria ovat mm. slovakiancuvac, owczarek podhalanski, maremmano-abruzzese, pyreneittenkoira ja komondor.
Ulkomuoto

Kuvasz on vahva ja kookas valkoinen laumanvartijarotu. Rotu on ruumiinrakenteeltaan hieman korkeuttaan pidempi, suorakaiteen muotoinen. Kuvaszin pää on kiilamainen ja kuivahko, silmät ovat tummat ja hieman vinot, luppakorvat ovat kolmion muotoiset ja korkealle kiinnittyneet.
Kuvaszin selkä on keskipitkä, ja lanneosa lyhyt ja tiivis. Rintakehän syvyys on noin puolet säkäkorkeudesta, ja vatsalinja kohoaa takaosaa kohti. Häntä on alaskiinnittynyt, ja riippuvan hännän pää kaartuu hieman ylöspäin. Kuvaszin luusto ja lihakset ovat voimakkaat. Kuvasz liikkuu kokoisekseen kevyesti ja joustavasti.
Kuvaszilla on tiheä, lyhyehkö tai keskipitkä ja laineikas karvapeite. Karva on kohtalaisen kovaa ja muodostuu peitinkarvasta sekä aluskarvasta. Päässä, korvissa ja käpälissä karva on lyhyttä, tiheää ja suoraa, samoin eturaajojen etuosassa ja sivuilla sekä takaraajoissa polvien alapuolella. Raajojen takaosassa, kaulassa ja rinnassa sekä hännässä karva on pidempää. Rungossa keskipitkä (4–12 cm) ja laineikas karva muodostaa usein harjanteita, töyhtöjä ja tupsuja. Väriltään kuvasz on valkoinen tai norsunluunvärinen, pigmentti on aina musta.
Urosten säkäkorkeus vaihtelee 71–76 cm ja nartuilla 66–70 cm välillä. Ensiksi mainitut painavat noin 48–62 kg ja jälkimmäiset 37–50 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotumääritelmän mukaan kuvasz on rohkea ja itsevarma vahti, joka puolustaa suojeltavaansa jopa henkensä uhalla. Huonosti kohdeltuna siitä voi tulla aggressiivinen. Omistajiaan kohtaan se on hyvin kiltti ja uskollinen, mutta vieraisiin se suhtautuu varautuneesti ja vartioiden. Rodun suojelu- ja vartioimisvaisto on edelleen vahva, ja se onkin tyypillinen laumanvartija: itsenäinen ja itsevarma. Suloisen valkoisen ulkomodon ei saa antaa pettää, sillä se on edelleen voimakastahtoinen laumanvartijakoira, joka vaatii omistajaltaan koirakokemusta ja perehtymistä rotuun. Laumanvartijarodulle tärkeitä ominaisuuksia ovat hyvä hajuaisti, vahvat hampaat ja leuat, taistelutahto, rohkeus, voima ja suuri koko. Kuvasz vartioi karjaa ja lampaita susilta, muilta petoeläimiltä ja varkailta. Kuten monet muutkin laumanvartijarodut, se on valkoinen, jotta paimen pystyy pimeässäkin helposti erottamaan koiran sudesta.
Alkuperä

Kuvasz on ikivanha Unkarin alueelle keskiajalla vakiintunut paimenkoira, joka on pysynyt pääpiirteiltään muuttumattomana 1600-luvulta lähtien. Sen esivanhempien uskotaan olleen kotoisin muinaisesta Turkista ja Tiibetistä, eikä täten liene sattumaa että esim. akbash muistuttaa sitä suuresti. Valkoiset paimenkoirat tulivat nykyisen Transilvanian alueelle Karpaattien keskustasangolle unkarilaisten miehityksen aikana 900-luvulla. Niitä käytettiin vartioimaan ja puolustamaan karjalaumoja villieläimiä ja varkaita vastaan. Kuvaszia käytettiin kuningas Matthias Corvinuksen aikakaudella jonkin verran apuna metsästyksessä. Aateliset käyttivät sitä myös henkivartijanaan, ja alun perin ainoastaan kuninkaallisten lähipiiriin kuuluneilla oli oikeus omistaa sellainen. Karjanpaimennuksen harvinaistuttua rotua on käytetty huomattavasti harvemmin alkuperäisiin tehtäviinsä, ja nykyisin se on löytänyt tiensä kyliin ja kaupunkeihin. Nykyään kuvasz toimii lähinnä vartiokoirana.
Ensimmäinen rotumääritelmä kuvaszille laadittiin vuonna 1905, jolloin alkoi myös rodun rekisteröinti ja kasvatus jalostustarkoituksessa. FCI hyväksyi rodun vuonna 1936. Toisen maailmansodan aikana kuvaszit hävisivät monen muun rodun tavoin lähes sukupuuttoon. Sodan jälkeen kasvatusta jatkettiin eloon jääneistä yksilöistä.
Alkuperä > Etymologia

Nimi kuvasz tulee "aateliston aseistettua vartijaa" tarkoittavan turkkilaisen sanan kawasz virheellisestä kirjoitusasusta sekä "jousiampujaa" tarkoittavasta arabialaisesta sanasta kawwasz.
Kuvasz Suomessa

Ensimmäinen kuvasz tuotiin Suomeen Ruotsista vuonna 1976. Vuonna 1979 syntyi ensimmäinen suomalainen kuvasz-pentue. 1970- ja -80-luvuilla Suomeen tuotiin useita kuvaszeja lähinnä Ruotsista ja Norjasta, ja vasta vuonna 1989 tuotiin ensimmäinen kuvasz rodun alkuperämaasta Unkarista. Kasvatustyö oli hyvin pienimuotoista aina 1990-luvun alkuun saakka, ja vuonna 1992 syntyi Suomen kolmas kuvasz-pentue. Siitä lähtien pentueita on syntynyt muutamia vuosittain. Suomen kuvaszkanta perustuu pääosin muutaman aktiivisen kasvattajan kasvatustyölle. Tuontikoirista valtaosa on peräisin Ruotsista ja Unkarista.
Suomessa on vuoden 2005 loppuun mennessä syntynyt 40 pentuetta, ja noin 300 kuvaszia. Kasvattajia on vuoden 2005 loppuun mennessä ollut 11.
Kuvasz on Suomessa ensisijaisesti seura- ja harrastuskoira. Viime vuosina kiinnostus käyttää kuvaszia alkuperäisessä työssä on lisääntynyt.
Kuvasz muissa maissa

Kuvaszeja kasvatetaan Unkarin lisäksi muun muassa Saksassa, Hollannissa, Ruotsissa, Norjassa, USA:ssa, Kanadassa ja jopa Etelä-Amerikassa.
Ruotsiin ensimmäinen kuvasz tuotiin Unkarista vuonna 1969. Ruotsissa on rekisteröity vuosina 1969–2004 173 kuvaszpentuetta ja noin 1 300 kuvaszia. Vuosittain Ruotsissa rekisteröidään noin 30–50 kuvaszia. Hollannin kuvaszkanta perustuu pääosin saksalaisille ja unkarilaisille tuonneille, ja Hollannissa on 90-luvun aikana syntynyt noin 30 kuvaszia vuosittain. Myös Saksassa kuvasz, kuten monet muut "suuret valkoiset" ovat suosittuja. Saksassa kuvaszkasvatus on jatkunut pitkään, ja maan kanta perustuu Unkarista tuoduille yksilöille.
Terveys

Kuvaszilla, kuten monilla muilla suurilla ja raskasrakenteisilla roduilla, tavataan erilaisia luusto- ja nivelsairauksia. Rotu kuuluu Suomen kennelliiton Perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelmaan PEVISAan: pentujen rekisteröinnin edellytys on vanhempien lonkkakuvaus.
Lonkkaniveldysplasia eli lonkkanivelen kasvuhäiriö on yleisin koirien luusto-ongelmista, ja kuvaszin kohdalla vakavin ja laajimmin ilmenevä perinnöllinen sairaus. Suomessa syntyneistä kuvaszeista on lonkkakuvattu noin neljäsosa. Koirista noin puolella esiintyy lievää tai vakavampaa dysplasiaa. Monissa muissa maissa, joissa lonkkien terveyteen on kiinnitetty huomiota pidemmän aikaa lonkkadysplasiatilastot ovat parempia.
Kuvaszeilla on tavattu jonkin verran myös osteokondroosia, kyynärnivelen kasvuhäiriötä, joka useimmiten kuvaszilla liittyy kyynärniveldysplasiaan. Osteokondroosi on kasvavien eläinten luutumishäiriö, johon vaikuttavat perinnöllinen alttius ja ympäristötekijät, ennen kaikkea ruokinta. Suomessa on toistaiseksi tutkittu vain muutamien kuvaszien kyynärnivelet.
Silmäsairauksista kuvaszilta on muissa maissa löydetty sekä harmaakaihia (HC) että etenevää verkkokalvon rappeumaa (PRA), jotka johtavat koiran sokeutumiseen. Suomessa kuvaszeja ei ole juurikaan silmäpeilattu, joten tutkimustuloksia ei ole käytössä.
Rodussa tavataan jonkin verran kivesvikaa, purentavikaa ja hammaspuutoksia sekä dilateroiva kardiomyopatiaa, hypothyroidismia, von Willebrandtin tautia, tois- ja molemminpuolista kuuroutta, luun liikakasvua sekä panosteitistä eli luun kokonaistulehdusta. Lisäksi esiintyy jonkin verran autoimmuunisairauksia sekä kasvaimia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuvasz Wikimedia Commonsissa
Italian liira

1000 liiran kolikko vuodelta 1997
Italian liira oli Italian kansallinen rahayksikkö vuosina 1861–2002. Se oli käytössä myös Italian sisällä olevissa valtioissa San Marinossa ja Vatikaanissa. Rahan tunnuksena oli ₤, £ tai L, valuuttatunnuksena ITL. Vuoden 2002 alusta se korvattiin eurolla. Liiran arvo oli 1 € = 1 936,27 liiraa.
Kolikot

1 liira (arvoltaan 0,05 senttiä, ei yleisessä käytössä)
2 liiraa (0,10 senttiä, ei yleisessä käytössä)
5 liiraa (0,26 senttiä, ei yleisessä käytössä)
10 liiraa (0,52 senttiä, harvoin käytetty)
20 liiraa (1,03 senttiä, harvoin käytetty)
50 liiraa (2,58 senttiä)
100 liiraa (5,16 senttiä)
200 liiraa (10,33 senttiä)
500 liiraa (25,82 senttiä)
1 000 liiraa (51,65 senttiä)
Setelit

1 000 liiraa (kuvattuna Maria Montessori), (0,516 €)
2 000 liiraa (kuvattuna Guglielmo Marconi), (1,03 €, harvoin käytetty)
5 000 liiraa (kuvattuna Vincenzo Bellini), (2,58 €)
10 000 liiraa (kuvattuna Alessandro Volta), (5,16 €)
50 000 liiraa (kuvattuna Gian Lorenzo Bernini), (25,82 €)
100 000 liiraa (kuvattuna Caravaggio), (51,65 €)
500 000 liiraa (kuvattuna Raffaello), (258,23 €, harvoin käytetty)
Irina Müller

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Luzern 1974 | kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Nottingham 1975 | nelonen |  |
Irina Müller (myöh. Weiße, s. 10. lokakuuta 1951 Leipzig) on saksalainen, Itä-Saksaa edustanut soutaja. Hän voitti maailmanmestaruuden kahdeksikossa Luzernissa 1974 ja perämiehellisessä nelosessa Nottinghamissa 1975 sekä olympiakultaa Montrealissa 1976.
Kuuban itsenäisyyssota

Kuuban itsenäisyyssota Espanjan valtaa vastaan Kuubassa syttyi vuonna 1895 ja se sai nopeasti hieman aiemmin käytyä kymmenvuotista sotaa enemmän kannatusta. Espanjalaiset vastasivat sissien toimintaan Valeriano Wyelerin johdolla esimerkiksi keskitysleirein ja teloituksin, mikä käänsi lehdistön laajan uutisoinnin johdosta julkisen mielipiteen Espanjaa vastaan Yhdysvalloissa. USS Mainen räjähdys Havannan satamassa vuonna 1898 johti Espanjan–Yhdysvaltain sotaan, joka päättyi Pariisin rauhaan saman vuoden joulukuussa. Espanjan valtakausi Kuubassa päättyi Pariisin rauhaan, mutta sotaa seurasi amerikkalinen miehistyshallinto. Amerikkalaiset poistuivat maasta Kuuban ensimmäisten vaalien jälkeen vuonna 1902, mutta Yhdysvallat säilytti huomattavan vaikutusvallan maan asioissa.
Tausta

Kuuban itsenäisyyssotaa oli edeltänyt vuosien 1868 ja 1878 välillä käyty kymmenvuotinen sota, joka oli samaan tapaan tähdännyt Kuuban itsenäistymiseen. Kapinalliset oli kuitenkin tuolloin voitettu, mutta sodan päättäneessä Zanjónin sopimuksessa Espanja teki kuubalaisille joitakin myönnytyksiä. Kuubalaisilla oli tarkoitus olla esimerkiksi edustus Espanjan cortesissa, mutta espanjalaisista poiketen cortesin vaaleissa kaikilla Kuubassa asuvilla espanjalaisilla virkamiehillä oli äänioikeus, kun taas kuubalaisilla oli äänioikeus vain tietyn veronmaksurajan ylittämisen jälkeen. Näin kuubalaisista vain noin 3 % oli äänioikeutettuja. Lisäksi emämaan veropolitiikkaan kuului, että Kuubasta saadut tulot käytettiin ensisijaisesti virkamiesten ja sotilaiden palkkoihin ja julkisille hankkeille ei jäänyt varoja. Kuubalaisten vaatimusten huomiotta jättäminen johti alati kasvavaan tyytymättömyyteen.
Kuubassa oli ollut kymmenvuotisen sodan jälkeen muutamia yrityksiä nostattaa uusi kapina Espanjaa vastaan. Esimerkiksi kymmenvuotisen sodan hahmo Máximo Gómez yritti toteuttaa turhaan kapinaa vuosina 1884–1886. Yritykset eivät kuitenkaan ottaneet tuulta alleen ennen 1890-lukua, jolloin koettiin kansainvälinen lamakausi ja Kuuballe tärkeän sokerin kysynnän lasku. Kaiken lisäksi Yhdysvallat lakkautti kuubalaisen sokerin tullihelpotukset vuonna 1894. Espanjan politiikan katsottiin pitkittävän taloudellista taantumusta ja samalla ulkomaille paenneet itsenäisyysaktiivit lisäsivät itsenäisyyttä kannattavaa propagandaansa. Kuuban kansallissankarin asemaan kohonnut José Martí Pérez johti itsenäisyysmielisten vallankumouskomiteaa New Yorkissa ja vuonna 1892 perustettiin Kuuban vallankumouspuolue. Martí tapasi myös kymmenvuotisen sodan vaikuttajia, kuten Máximo Gómezin ja Antonio Maceon.
Sota > Itsenäisyysmielisten sissisota

Itsenäisyysliike aloitti sotatoimet helmikuussa 1895. Liikkeen varhainen keskus oli silloisessa Orienten maakunnassa, joka oli ollut myös kymmenvuotisen sodan päänäyttämö. Hieman sodan alkamisen jälkeen José Martí, Máximo Gómez, Calixto García ja Antonio Maceo palasivat Kuubaan ulkomailta. Gómezista tuli kapinallisten ylipäällikkö ja Martí sai vain hieman myöhemmin surmansa yhteenotossa espanjalaisten kanssa. Kymmenvuotisen sodan aikana kapinaliike oli ollut sisäisesti hajanainen, mutta nyt se sai kannatusta laajemmalta osalta kuubalaisista. Máximo Gómez vertasikin Kuuban itsenäisyyssodan alkaneen yhteiskunnallisesti alhaalta ylöspäin, kun taas kymmenvuotinen sota oli alkanut ylhäältä alas. Kapinallisilla ei tällä kertaa ollut varsinaista yhteiskunnalista ohjelmaa, mutta kapinalla oli kuitenkin sosiaalinen pohjavire. Sota levisi nopeasti ja vain vuoden kuluttua kapinallisia oli jo Havannan maakunnassa.
Espanja yritti turhaan hillitä kapinallisten kannatusta tekemällä uusia myönnytyksiä. Kuuban hallintoa varten perustettiin puoliksi espanjalaisista ja puoliksi kuubalaisista koostuva neuvosto, joka ei kuiten kaan saanut vastakaikua kuubalaisista. Espanjalaisia vuosien 1895 ja 1896 välillä johti Arsenio Martínez Campos ja vuonna 1895 Kuubassa oli 100 000 espanjalaissotilasta. Kapinallisten ottaessa voittoja espanjalaisista Espanja nimitti Kuuban joukkojensa ylipäälliköksi kovaotteisen kenraali Valeriano Wyelerin. Weylerin taktiikka muutti sodan vuodesta 1896 eteenpäin entistä julmemmaksi. Kapinallisten sissitaktiikkaan vastatakseen Weyler palkkasi heitä vastaan vastasissejä. Maaseudun väestölle perustettiin kulkutautien runtelemia keskitysleirejä, jota kapinallisilta saataisiin riistettyä heidän kannatuspohjansa. Ruokahuollon tuhoamiseksi hävitettiin paikallisia viljelmiä ja karjalaumoja. Kapinallisiksi epäiltyjä ja keskitysleireille muutosta kieltäytyneitä teloitettiin välittömästi. Vastaavasti kapinalliset surmasivat espanjalaisia ja heidän kannattajiaan. Sokeria edelleen kasvattavat uhattiin hirttää. Vuonna 1897 vallitsi pattitilanne, jossa kummallakaan osapuolella ei ollut mahdollisuuksia lopulliseen voittoon. Espanjalaiset hallitsivat Pinar del Rionin, Havannan ja Matanazin maakuntaa, kun taas kapinallisten hallitsemat alueet oli eristetty kolmeksi saarekkeeksi muualla.
Sota > Yhdysvallat sekaantuu sotaan

Kapinallisten johdossa oli kuusihenkinen neuvosto ja heidän presidenttinään toimi jo kymmenenvuoden sodan aikana vaikuttanut Savador Cisneros Betancourt. Tomás Estrada Palma oli puolestaan heidän ulkoministerinsä ja Yhdysvaltain lähettiläs. Estrada pyrki saamaan Yhdysvallat Kuuba itsenäisyyden puolelle. Julkinen mielipide kääntyikin Espanjaa vastaan etenkin siksi, että amerikkalainen lehdistö uutisoi tarkasti espanjalaisten julmuuksista sotatoimien aikana. William McKinleyn hallitus oli kuitenkin haluton puuttumaan asioihin sotilaallisesti vaatimuksista huolimatta. Espanja muutti kantaansa sotaan vuoden 1897 loppupuolella. Lempinimen Teurastaja saanut Weyler korvattiin toisella ja Kuuballe tarjottiin rajoitettua itsehallintoa, sekä yleistä äänioikeutta. Kapinalliset eivät hyväksyneet tarjousta ja pitkään tiukasti espanjalaisten hallussa olleessa Havannassa syttyi itsenäisyyden kannattajien mellakoita. Samaan aikaan Havannan saapui amerikkalainen sota-alus USS Maine. Virallinen syy oli kohteliaisuusvierailu, mutta sillä haluttiin viestittää Yhdysvaltojen tarkkailevan tilanteen kehitystä.
Helmikuussa 1898 Mainen ollessa Havannan satamassa aluksella sattui räjähdys ja 266 amerikkalaista sai surmansa. Amerikkalaiset alkoivat vaatia korvausta Espanjalta ja loppua sodalle Kuubassa. Espanjalaisten virallisen kannan mukaan räjähdyksen oli aiheuttanut aluksen oma ammuslasti ja korvausten maksamisesta kieltäydyttiin. Sodan välttääksen McKinley tarjoutui ostamaan Kuuban 300 miljoonalla dollarille, mutta tarjousta ei otettu vastaan. Amerikkalaisten yleinen mielipide vaati toimia Espanjaa vastaan ja huhtikuussa 1898 Yhdysvallat julisti sodan Espanjalle, mistä alkoi Espanjan–Yhdysvaltain sota. Kapinallisille kävi pian selväksi, että Yhdysvallat ei aikonut taistella heidän rinnallaan vaan se kävi omaa sotaansa. Mustiin ja sekavärisiin kuubalaisiin suhtauduttiin avoimen rasistisesti.  Espanja tarjosi kapinallisille liittoa amerikkalaisia vastaan, mutta Gómez ha García kieltäytyivät tarjouksesta. Vain komen kuukauden taistelujen jälkeen Espanja pyysi rauhaa Yhdysvalloilta.
Seuraukset

Aselepo astui voimaan elokuussa 1898 ja joulukuussa solmittiin rauhansopimus Pariisissa. Kuubalaisia ei ollut mukana rauhanneuvotteluissa, eikä heitä päästetty osallistumaan espanjalaisten antautumis- ja maasta poistumisseremonioihin. Espanjalaisvalta Kuubassa lakkasi, mutta heidän sijaansa Kuubassa oli nyt 45 000 amerikkalaissotilasta. Kuubaa hallitsemaan perustettiin amerikkalainen sotilashallinto, jota kuubalaisten valtaosa ei hyväksynyt. Yhdysvallatkaan ei halunnut jatkaa kallista hallintoa loputtomiin, vaan vuonna 1900 järjestettiin perustuslakia säätävän kokouksen vaalit. Kokouksen saatua peruustuslakiehdotuksensa valmiiksi Yhdysvallat vaati siihen lisäpykäliä joukkojensa vetämisen ehtona. Lisäpykälät tunnettiin senaattori Orville H. Plattin mukaan Plattin lisälausekeena. Ne antoivat Yhdysvalloille oikeuden puuttua tapahtumiin, jos Kuuban itsenäisyys tai rauha olisi uhattuna. Kuuban oli myös vuokrattava ja myytävä amerikkalaisille tukikohta-alueita. Isla de la Juventud jäi Kuuban suvereniteetin ulkopuolelle, minkä lisäksi Kuubaa kiellettiin luovuttamasta alueita muille valtioille. Plattin lisälausekkeen takia Yhdysvallat hallitsee edelleen Guantánamon tukikohta-aluetta, jonka se sai vuonna 1903. Amerikkalaisjoukot jäivät Kuubaan vielä maan ensimmäisiin vaaleihin saakka keväällä 1902, joiden jälkeen ne vedettiin takaisin Yhdysvaltoihin. Kuuban presidentiksi valittu Tomás Estrada Palma sai Yhdysvallat luopumaan joistakin tukikohdistaan ja sai joitakin tullihelpotuksia kuubalaiselle sokerille. Joka tapauksessa itsenäistynyt Kuuba muistutti pitkälti Yhdysvaltojen siirtomaata. Suuri osa Kuuban maista ja esimerkiksi sähkö- ja puhelinyhtiöistä päätyi amerikkalaisomistukseen ja amerikkalaiset tuotteet hallitsivat kotimarkkinoita tullihelpotusten avulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuuban itsenäisyyssota Wikimedia Commonsissa
Kuubalaisia kapinallisia valokuvassa vuodelta 1898.
Calixto García ja William Ludlow valokuvassa vuodelta 1898.
Havannan satamassa räjähtäneen USS Mainen hylky.
Lahja Koivunen

| Lahja Koivunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. marraskuuta 1898 Kaarina
Kuollut: 26. joulukuuta 1989 (91 vuotta) Kuusamo
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  taidegraafikko ja taidemaalari
Lahja Koivunen (18. marraskuuta 1898 Kaarina – 26. joulukuuta 1989 Kuusamo) oli suomalainen Kuusamossa asunut taidegraafikko ja taidemaalari.
Lahja Koivusen vanhemmat olivat maatalousneuvoja Kaarlo Koivunen ja Ida Alexandra Pennanen. Perhe muutti 1907 Kuusamoon kun Kaarlo Koivunen sai maatalousneuvojan työtä sieltä. Lahja Koivunen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1919–1924 ja grafiikkaa Harry Henrikssonin johdolla Turussa 1936–1939 sekä suoritti grafiikan jatko-opintoja Aukusti Tuhkain johdolla Helsingissä 1952. Koivunen osallistui Turun Taideyhdistyksen yhteisnäyttelyihin 1923 ja 1936–1939 sekä useisiin Oulun läänissä pidettyihin taidenäyttelyihin. Hänellä oli Kuusamossa useita yksityisnäyttelyitä vuosina 1950–1980. Monien hänen töidensä aiheet löytyivät Kuusamon luonnosta. Koivunen sai valtion taiteilijaeläkkeen 1973.
"Niin kuin vaaran rinteellä kasvava puu - Kuusamon taiteilija Lahja Koivusen elämä ja taide" -kirja julkistettiin taiteilijan syntymän 120-vuotissyntymäpäivänä 18. marraskuuta 2018. Kirjan on kirjoittanut Ulla Ingalsuo-Laaksonen ja sen on kustantanut Wazama Media Oy.
Aiheesta muualla

Kuusamossa Lahja Koivunen on ollut vain kukkataiteilija, mutta nyt rosoisen elämän eläneen maalarin taiteen arvo on ymmärretty Koillissanomat.  19.11.2018. Viitattu 16.4.2022.
Iso Viitalampi (Soini)

| Iso Viitalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Soini
Koordinaatit:  62°54′52″N, 24°20′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vankajoen va (14.67)
Laskujoki:  Viitajoki Iso-Punsaan 
Järvinumero:  14.674.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  183,4 m  
Pituus:  290 m  
Leveys:  170 m  
Rantaviiva:  0,78 km  
Pinta-ala:  2,584 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Viitalampi 
Iso Viitalampi  on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa  Limaperän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 290 metriä pitkä, 170 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Vahankajoen valuma-alueella (14.67), jonka Mustapuron valuma-alueeseen (14.674) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 183,4 metriä mpy.
Lahjaharju

Lahjaharjun kappeli.
Lahjaharju on pienalue Jyväskylässä Lohikosken kaupunginosassa.  Alueelta on noin kolme kilometriä Jyväskylän keskustaan. Lohikosken kaupunginosan palvelukeskusta sijoittuu (Paloniemen pienalueen lisäksi) osittain Lahjaharjun länsiosaan: alueella sijaitsee Lohikosken koulu, Lohikosken kirkko, kirjasto ja skeittipuisto. Lahjaharjun itäosassa sijaitsee myös kappeli, hautausmaa ja paloasema.
Lahjaharjun asuinrakennuskanta koostuu pääosin pientaloista, joista enemmistö on jälleenrakennuskaudella rakennettuja rintamamiestaloja, mutta alueella on myös rivi- ja kerrostaloja. Kerrostalot ovat enimmäkseen 1970-luvulla valmistuneita. Lahjaharju on rakennettu muita Lohikosken asuinalueita tiheämmin.
Kuvia

Lohikosken kirkko
Alueen omakotitaloja.
Seppälän paloasema
Lahja Salviander

Lahja Irja Salviander, vuoteen 1944 Koskinen (5. helmikuuta 1915 Huittinen – 9. tammikuuta 2000 Turku) oli suomalainen tanssija, liikunnanohjaaja, musiikkipedagogi, koreografi sekä tanssi- ja liikuntakoulun perustaja ja johtaja.
Salvianderin äiti oli ompelija Amanda Koskinen ja puoliso vuodesta 1944 rakennusmestari Reino Ruuben Salviander, rakennusmestari Anton Salvianderin poika.  Lahja Salviander kävi kansakoulun 1928 ja Turun tyttökoulun 1928–1934. G. A. Wäntin kunnallisalan erikoiskoulun harjoittelussa hän oli 1935–1936 ja suoritti Olga Wikströmin kirjanpitokoulun 1936–1937 ja voimistelunohjaajakurssin Varalan liikuntaopistossa. Salviander oli Kauppateollisuus-yhtiön kirjanpitäjä 1937–1939, Turun Teatterissa Suomen ensimmäinen ammattiteatteriin kiinnitetty tanssisolisti vuodesta 1937 ja tanssijoiden kouluttaja 1943–1950, suojeluskunnan kanslisti 1940–1944, Huhtamäki-yhtiön kirjanpitäjä 1944–1946 ja Liikuntakoulu Lahja Salvianderin perustaja ja johtaja 1947–1984. Opettajana hän toimi Turun tyttölyseossa 1954–1956 ja 1957–1958 sekä Mynämäen yhteiskoulussa 1965–1967 ja 1973–1974. Hän oli Lahjan Tytöt -yhdistyksen pääkouluttaja, puheenjohtaja 1971–1974 ja ohjaaja 1971–1985.  Turun Urheiluliitossa Salviander koulutti ja johti tyttö- ja naisvoimistelijoita ja joukkueita. Hän toimi myös  Suomen Voimisteluliiton naisvaliokunnassa, johtokunnassa, työvaliokunnassa ja varapuheenjohtajana ja piti ulkomailla tanssin kesäkursseja. Salviander suunnitteli koreografioita teattereihin sekä Suomessa että Ruotsissa. Muun muassa koreografi  Marjo Kuusela, laulaja Tamara Lund ja näyttelijä  Rose-Marie Precht ovat olleet Salvianderin oppilaita.
Aiheesta muualla

Poutunen, M. 2000. Ryhtiä, tytöt! Hymyilkää, tämä on hauskaa! Tutkielma turkulaisen naisvoimisteluohjaajan, Lahja Salvianderin, elämästä ja elämäntyöstä. Suomalaisen ja vertailevan kansatieteen pro gradu -työ, Turun yliopisto 2000. 137 s.