stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Knut (jääkarhu)

Knut maaliskuussa 2007
Knut (5. joulukuuta 2006 – 19. maaliskuuta 2011 Zoologischer Garten Berlin, Berliini) oli vankeudessa syntynyt jääkarhu, joka sai maailmanlaajuista julkisuutta ja josta tuli maailman kuuluisin jääkarhu.
20-vuotias emokarhu hylkäsi Knutin ja sen veljen heti niiden syntymän jälkeen. Neljän päivän kuluttua Knutin veli kuoli, ja eläintenhoitajat päättivät erottaa Knutin emostaan. Se vietti 44 vuorokautta keskoskaapissa.
Maaliskuussa 2007 Knut esiteltiin yleisölle ensimmäistä kertaa. Noin 400 toimittajaa vieraili Zoologischer Garten Berlinissä, ja Knutista uutisoitiin ympäri maailmaa. Jotkin eläinsuojelujärjestöt vaativat Knutia lopetettavaksi, koska luonnossa emonsa hylkäämäksi joutunut pentu menehtyisi. Eläintarha päätti kuitenkin toisin. Knutia kasvatettiin pulloruokinnalla.
Knut toukokuussa 2007
Saksan ympäristöministeri Sigmar Gabriel adoptoi virallisesti Knutin. Knut toimi uhanalaisten lajien maskottina konferenssissa, joka pidettiin Bonnissa vuonna 2008. Knutin kuvia on myös käytetty ympäristökampanjoissa.
Knut helmikuussa 2008
Muutamat yritykset hyödynsivät Knutin suosiota valmistamalla Knut-tuotteita soittoäänistä aina pehmoleluihin. Makeisvalmistaja Haribo toi huhtikuussa 2007 markkinoille vadelmaisia Cuddly Knut -karamelleja, ja voittonsa se lupasi jakaa eläintarhan kanssa. Knut pääsi myös muutamien musiikkikappaleiden aiheeksi. Suosituimpia niistä olivat singlet ”Knut Is Cute” sekä 9-vuotiaan saksalaistyttö Kittyn esittämä kappale ”Knut, der kleine Eisbär” (suom. Knut, pieni jääkarhu). Knut esiintyi myös saksankielisen Vanity Fair -lehden maaliskuun numeron kannessa vuonna 2007.
Knut kuoli yllättäen 19. maaliskuuta 2011. Tutkijoiden mukaan kuolema todennäköisesti aiheutui epileptisestä kohtauksesta, jonka aikana eläin putosi veteen ja hukkui. Ruumiinavauksessa jääkarhun aivoista löydettiin muutoksia, jotka viittasivat sen perineen epilepsian isältään Lars-jääkarhulta, joka myös kärsi sairaudesta. Muualta elimistöstä ei löytynyt vaurioita. Eläin täytettiin ja asetettiin näytteille Berliinin luonnontieteelliseen museoon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Knut media centre (saksaksi)
Zoo Berlin: Knut
The Guardian-sanomalehden kuvagalleria Knutista (englanniksi)
Korijärv

| Korijärv |
| --- | --- |
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Valgamaa
Kunnat:  Valgan kunta
Koordinaatit:  57°49′13″N, 26°23′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Pienen Emajoen valuma-alue
Järvinumero:  VEE2132700
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  50 m
Rantaviiva:  3,386 km
Pinta-ala:  37,6 ha
Keskisyvyys:  3,5 m
Suurin syvyys:  5,1 m
Valuma-alue:  8,6 km²
 fiKorijärv 
Korijärv eli myös Koosa järv  on Virossa Valgamaalla Valgan kunnassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 38 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järven koillis- ja pohjoisrannat ovat Korijärven kylän peltomaita ja muualla ne ovat metsämaata. Sen kaakkoispäässä kulkee tie, jonka pohja on pengerpato. Sen taakse jää tekoallas Järvots ja siihen laskevat kaksi tekoallasta Verevä tiik ja Jaagusuu lomp. Korijärven laskuoja Tiigu oja lähtee järven länsipäästä ja se virtaa tekoaltaa Tirgu järven läpi. Tirgu oja yhtyy Väige Emajõgeen neljän kilometrin päässä. Järven valuma-alueen laajuus on 8,6 neliökilometriä.
Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 50,0 m mpy. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,5 metriä ja suurin syvyys 5,1 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0013 kuutiokilometriä eli 1,3 miljoonaa kuutiometriä . Järven rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä.
Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (vir. keskmise karedusega kihistunud veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti hypertrofiseksi järveksi, kun veden ravinnepitoisuudet ovat erittäin korkealla (vir. hüpertroofne tai liigtoiteline, HY). Silloin on järven biomassa suuri sekä mikrobitason että vesikasvillisuuden osalta.
Lukkari-urkurikoulu

Lukkari-urkurikoulut olivat Suomessa toimineita evankelisluterilaisen kirkon lukkarien ja urkurien oppilaitoksia, jotka saivat valtiolta rahallista tukea. Ensimmäinen alan koulu perustettiin Turkuun 1877, seuraavat Ouluun 1882, Helsinkiin 1882 ja Viipuriin 1893. Lukkari-urkurikouluista tuli 1920-luvulla kirkkomusiikkiopistoja ja 1950-luvulla kirkkomuusikoiden koulutus keskitettiin Helsinkiin, jossa aloitti Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosasto.
Taustaa

Turun akatemiassa oli koulutettu pappeja 1600-luvun puolivälistä lähtien, mutta lukkarien järjestelmällinen koulutus alkoi vasta 1800-luvulla. Ennen alan koulutuksen alkamista Suomessa jotkut olivat opiskelleet ulkomailla ja jotkut olivat hankkineet yksityisopetusta. Sanomalehtikirjoituksissa 1800-luvun puolivälissä todettiin kirkkolaulun osaamistason olevan alhainen. Kansa ei tuntenut yhtenäistä yhteislaulua, vaan tyypillistä oli, että kukin lauloi omalla tavallaan muistiinsa luottaen. Välillä veisuu oli kovaäänistä kilpalaulua tai toisissa kirkoissa vain vaivoin kuultavaa ja jossakin taas tempoltaan hyvin hidasta. Kirjoittajat toivoivat lukkarien koulutuksen kehittämistä.
Useista aloitteista ja yrityksistä huolimatta ensimmäinen lukkarien oppilaitos perustettiin vasta 1877 Turkuun. Silti vielä 1904 todettiin 96 % lukkareista tulleen valituiksi tehtäväänsä voimakkaan lauluäänen perusteella, eikä niinkään musiikillisen koulutuksen vuoksi.
Koulut > Turun lukkari-urkurikoulu

Turun lukkari-urkurikoulun perustivat vuonna 1877 Carl Wasenius (1821–1899) ja Oscar Pahlman (1839–1935), ja kaksiluokkaisen koulun toiminta alkoi helmikuussa 1878. Alkuaan oppiaineina olivat laulu, harmoniaoppi, pianonsoitto sekä urkujen soitto, hoito ja viritys. Myöhemmin oppiaineiksi otettiin vielä musiikin teoria, säveltapailu, vokaliisilaulu, uskonto ja kirkkohistoria. Oppilaiden käytössä olivat flyygeli ja 9-äänikertaiset urut, joissa oli kaksi sormiota ja jalkio.
Vuosittaiset musiikkinäytteet esitettiin aluksi koulun omissa tiloissa, sitten Turun tuomiokirkossa ja myöhemmin myös Akatemiatalon juhlasalissa. Vuonna 1891 koulun johtaminen jäi yksin Pahlmanin  tehtäväksi, sillä Wasenius erosi opettajan toimesta. Pitkään koulussa opettivat Oscar Pahlmanin puoliso Hilda Pahlman, Viljo Mikkola ja myöhemmin johtajaksi valittu Fredrik Isacsson.
Koulut > Helsingin lukkari-urkurikoulu

Helsingin lukkari-urkurikoulun perusti Lorenz Nikolai Achté (1835–1900). Koulun toiminta alkoi vuonna 1882 Helsingin Nikolainkirkon itäisessä sivurakennuksessa opetusvälineinä piano ja nuottitaulu, mutta ei urkuja, sillä soiton alkeet opeteltiin pianon avulla. Maksuton opetus soveltui hyvin varattomista kodeista tulleille oppilaille. Opetuksen kokonaiskesto oli kaksi vuotta, ja se oli jaettu kumpanakin vuonna kahteen neljän ja puolen kuukauden kurssiin.
Lorenz Achté opetti koulussa musiikin teoriaa, koraalilaulua ja kuorolaulua, hänen vaimonsa Emmy Achté yksinlaulua ja Frans Könni pianonsoittoa. Ensimmäisen vuoden opettajat joutuivat työskentelemään ilman korvausta, mutta toisena vuonna koulu sai valtiolta avustusta ja rahaa opetusvälineiden hankkimiseen. Urkujen soittoa alkoi opettaa Lauri Hämäläinen, ja toisena vuonna oppilasmäärä oli kasvanut 18:sta 33:een. Koulu toimi koko ajan kaksikielisenä, kuten senaatin hyväksymä järjestyssääntö vuodelta 1883 edellytti.
Opetukseen sisältynyt musiikin teoria koostui harmoniaopista, nuotinluvusta ja säveltapailusta, oppiaine laulu käsitti sekä kuorolaulua että yksinlaulua ja lisäksi opiskeltiin pianonsoittoa ja urkujensoittoa. Neljänteen kurssiin kuului opetusta musiikin historiasta ja sävellysopista. Kaiken kaikkiaan oppilaiden tiedot ja taidot jäivät kovin vajavaisiksi, mikä johti siihen, että koulusta tuli kolmevuotinen, ja sellaisena se pysyi miltei neljä vuosikymmentä. Kun lukkari-urkurien koulutusta järjesteltiin uudelleen 1800- ja 1900-luvun vaihteen tienoilla, alettiin opettaa myös uskontoa ja liturgisia aineita. Opetusaineiksi tuli silloin kirkkomusiikin historia, hymnologia, liturgiikka, kirkollinen urkujensoitto, koraalilaulu, moduloiminen, transponointi sekä lausunta.
Koulun johtajan Lorenz Achtén kuoltua vuonna 1900 johtajan tehtävistä alkoi huolehtia Emmy Achté. Opettajaksi saatiin kiinnitettyä muun muassa Oskar Merikanto, joka opetti urkujensoittoa, pianonsoittoa, musiikin teoriaa ja historiaa sekä kuorolaulua. Merikanto opetti kevätlukukauden 1904 ja vakinaisesti syksystä 1906 syksyyn 1914. Hänen tilalleen teorian, urkujensoiton ja pianonsoiton opettajaksi tuli Merikannon paras oppilas Armas Maasalo.
Helsingin lukkari-urkurikoulun mieskuoro esiintyi sunnuntaisin aluksi Helsingin vanhassa kirkossa, ja myöhemmin sen esitystoiminta siirrettiin Johanneksenkirkkoon. Mieskuoro esiintyi myös orkesterikonserteissa ja oopperassa esittäen esimerkiksi Beethovenin yhdeksännen sinfonian ja Giacomo Puccinin oopperan Tosca sekä Richard Wagnerin Lentävän hollantilaisen. Kuoro oli myös laulamassa Sibeliuksen Kullervo-sinfonian kantaesityksessä 1892, jolloin esityksen johti säveltäjä itse, ja solistiparina esiintyivät Emmy Achté ja Abraham Ojanperä.
Koulut > Oulun lukkari-urkurikoulu

Oulun lukkari-urkurikoulun perustivat Oulun kaupunginkirkon urkuri Anton Kunelius ja Johan Emil Sandström, joka oli opiskellut musiikkia Leipzigin konservatoriossa. Koulu aloitti toimintansa 15. helmikuuta 1883 oppilainaan 12 nuorta miestä, joista kukaan ei kouluun tullessaan tuntenut edes nuotteja.
Laulamista opetettiin Oulun koulussa enemmän ja soitinopetusta vähemmän kuin Turun lukkari-urkurikoulussa. Tämä johtui siitä, että Oulussa oli käytettävissä vain yksisormioiset urut liitejalkioineen ja taffelipiano. Koulun johtajana toiminut Kunelius opetti pianonsoittoa ja urkujensoittoa ja Sandström musiikin teoriaa ja kvartettilaulua sekä halukkaille torvisoittoa. Oppiaineina olivat pianonsoitto, harmoniaoppi, intervallilaulu, jalkiosoitto, jälkisoitto, koraalilaulu, koraalisoitto, kvartettilaulu, modulaatio-oppi, preludien soitto, urkujen hoito sekä urkujen viritys.
Richard Faltin tarkasti Oulun lukkari-urkurikoulun toiminnan ja tarkastuksen perusteella senaatti epäsi 1887 rahoituksen koululta. Lahjakkaimmille oppilaille tarjottiin mahdollisuus jatkaa opintoja stipendin turvin Helsingin tai Turun koulussa. Kunelius ja Sandström jatkoivat opetusta vielä omin varoin, mutta viimeiset todistukset annettiin keväällä 1889. Kaiken kaikkiaan Oulun koulusta valmistui kolmisenkymmentä lukkari-urkuria. Koulun urut myytiin 1894 Ylikiimingin seurakunnalle.
Koulut > Viipurin lukkari-urkurikoulu

Kun Viipurin kaupunki- ja maaseurakunnan urkuri Emil Sivori havaitsi, etteivät Helsingin ja Turun lukkari-urkurikoulut pystyneet täyttämään pätevien lukkarien ja urkurien tarvetta, hän perusti Viipuriin opinahjon 1893. Sivori johti opetusta aina kuolemaansa 1929 saakka, jolloin johtajaksi tuli hänen toinen puolisonsa Hellin Sivori.
Viipurin lukkari-urkurikoulussa oli pitkään pulaa sekä soittimista että pätevistä musiikinopettajista. Vuosittaiset oppilasnäytteet esitettiin aina keväisin Viipurin tuomiokirkossa, ja adventtikonserteissa esiintyivät parhaat laulu- ja urkuoppilaat sekä koulun mieskuoro ja sekakuoro. Oppilaat lauloivat joka toinen sunnuntai tuomiokirkossa, jossa jumalanpalvelusmusiikin lisäksi esitettiin jokin mieskuorolle tai sekakuorolle sävelletty teos. Suomen ensimmäinen naispuolinen lukkari-urkuri valmistui Viipurista 1897, mutta Anna Siitosta ei voitu valita kirkon vakinaiseen virkaan, sillä kirkkolain mukaan virat oli tarkoitettu vain miehille.
Koulutus keskitetään Helsinkiin

Turun lukkari-urkurikoulusta tuli 1925 Turun kirkkomusiikkiopisto ja samoin nimeään 1920-luvulla vaihtoivat Helsingin (1923) ja Viipurin lukkari-urkurikoulut. Viipurin kirkkomusiikkiopiston osalta toiminta lakkasi, kun Viipuri luovutettiin Neuvostoliitolle 1940. Helsingin kirkkomusiikkiopisto muutti 1933 Helsingin konservatorion tiloihin, ja vuonna 1939 konservatorion nimeksi otettiin Sibelius-Akatemia.
Helsingin, Turun ja Viipurin kirkkomusiikkiopistoissa koulutettiin tarpeeseen nähden liikaa kirkkomuusikoita. Toisaalta työnantajien oli vaikea arvioida niiden antamia todistuksia, sillä opistot eivät käyttäneet samanlaista arvosteluasteikkoa. Evankelisluterilaisen kirkon laajennettu piispainkokous asetti 1939 komitean miettimään kirkkomuusikkojen koulutuksen järjestämistä. Komitean mietintö valmistui 1945 ja siinä ehdotettiin Helsinkiin perustettavaksi kanttori-urkuriseminaari ja kirkkomusiikkiakatemia sekä ruotsinkielisen opetuksen keskittämistä Turkuun. Sibelius-Akatemian varajohtaja Sulho Ranta esitti 1949 epäilyksensä, pystyykö kirkko koskaan huolehtimaan kirkkomuusikoiden koulutuksesta.
Turun kirkkomusiikkiopiston vuokrasopimus irtisanottiin, eikä opistolla ollut varoja vuokrata tiloja muualta. Viimeiset oppilaat Turusta valmistuivat toukokuussa 1951. Laajennetun piispainkokouksen 1949 asettaman uuden komitean työ valmistui 1951 ja laajennettu piispainkokous ehdotti, että Sibelius-Akatemia järjestäisi kirkkomuusikoiden musiikillisen koulutuksen, mutta ei heidän teologista koulutustaan. Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosasto aloitti toimintansa syksyllä 1951 ja samalla Helsingin kirkkomusiikkiopiston toiminta lopetettiin.
Aiheesta muualla

Helsingin Kirkkomusiikkiopisto 50-vuotias, Helsingin Sanomat, 15.05.1932, nro 130, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kukkaro (Kuhmoinen)

Kukkaro
| --- | --- |
Sijainti:  Kuhmoinen Pirkanmaa Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  90,5 m 
Pinta-ala:  5,9 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kukkaro  on Päijänteen saari Pirkanmaalla Kuhmoisissa.
Maantietoa

Saari on 380 metriä pitkä, 230 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,9 hehtaaria . Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa aivan Kuhmoisten kirkonkylän edustalla sijaitsevan Sarvisalon saariryhmän ulkolaidalla. Kukkaron seuralaisia ovat Kukkarontakuset, jotka ovat neljä pikkusaarta Kukkaron itäpuolella. Pohjoisinta saarta kutsutaan Kukkarokariksi. Kukkaron pohjoispuolella on karikoiden takana vielä yksi pikkusaari, ja 650 metriä lounaaseen päin on Heinäsaari. Kukkaro sijaitsee 650 metriä Isosta Aitasalosta itään päin ja on siksi Tehinselän tuulille alttiina. Saaren keskikohta kohoaa 12 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaren itä- ja luoteisrannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa.
Historiaa

Saaren karttanimi on vuoden 1938 taloudellisessa kartassa ”Kukkarosaari” ja se on kuvattu kartassa autioksi saareksi . Autio se on myös vuoden 1965 peruskartassa. Seuraavassa kartassa vuodelta 1985 on saaren itäpäähän rakennettu mökki ja toinen myöhemmin rakennettu mökki näkyy vasta vuoden 1996 kartassa. Vuosien 1965 ja 1985 karttojen välillä on vielä sellainenkin ero, että kylien välinen raja kulkee ensin Kukkarokarn kautta, mutta sitten myöhemmin se on piirretty kulkemaan erään toisen Kukkarontakusen kautta.
Kuronen

Kuronen on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Urho Kuronen eli Rukkas-Antti (1924–2019), markkinoiden helppoheikki
Edvard Kuronen (1896–1960), jääkäri
Erkki Kuronen (s. 1970), geologi ja yritysjohtaja
Hannu Kuronen (s. 1964), jääkiekkoilija
Jimi Kuronen (s. 1995), jääkiekkoilija
Jiri Kuronen (s. 1974), muusikko, säveltäjä ja tuottaja
Jukka Kuronen (s. 1978), drag-artisti
Kirsti Kuronen (s. 1966), kirjailija ja runoilija
Kosti Kuronen (1934–2024), arkkitehti ja maisema-arkkitehti
Marjo Kuronen (s. 1960), yhteiskuntatieteilijä, sosiaalityön professori
Matti J. Kuronen (s. 1940), rovasti, perheneuvoja ja kirjailija
Mikael Kuronen (s. 1992), jääkiekkoilija, Hannu Kurosen poika
Mira Kuronen (s. 1977), radio- ja televisiojuontaja
Olavi Kuronen (1923–1989), mäkihyppääjä
Paavo Kuronen (1942–2017), everstiluutnantti
Pentti Kuronen (s. 1951), lääkintäkenraalimajuri evp, entinen Suomen Puolustusvoimien ylilääkäri
Sami Kuronen (s. 1974), radio- ja tv-juontaja, ääninäyttelijä
Sirpa Kuronen (s. 1962), poliitikko, Vihreän liiton puoluesihteeri
Ville Kuronen (1917–2000), maanviljelijä ja kirjailija
Sara La Fountain (ent. Kuronen, s. 1981), julkkiskokki,  tietokirjailija ja kolumnisti
Susan Ruusunen (ent. Kuronen, s. 1970), julkisuuden henkilö, yrittäjä
Yritys

Kirjapaino E. Kuronen, 1970-luvulta vuoteen 1992 toiminut, erityisesti musiikkialbumien ja -kasettien kansista tunnettu paino
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kvartetti (täsmennyssivu)

Kvartetti voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
kvartetti, neljästä soittajasta tai laulajasta koostuva muusikkoryhmä
Kvartetti, Ronald Harwoodin kirjoittama näytelmä vuodelta 1999
Kvartetti (Quartet), Ken Annakinin, Arthur Crabtreen, Harold Frenchin ja Ralph Smartin ohjaama episodielokuva vuodelta 1948
Kvartetti (Quartet), Dustin Hoffmanin ohjaama draamakomediaelokuva vuodelta 2012
Teatteri Kvartetti, Nurmijärvellä toimiva teatteri.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kvartetti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Komorit kesäolympialaisissa 2012

Komorit osallistui Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisiin joukkueella, johon kuului kaksi yleisurheilijaa ja yksi uimari. He olivat saaneet paikkansa kisoihin villillä kortilla. Kukaan joukkueesta ei ollut lähelläkään saavuttaa mitalia, joten Komorit ei saavuttanut ensimmäistä olympiamitaliaan. Joukkueen nuorin jäsen oli 17 vuotta ja 352 päivää vanha ollut uimari Sihame Ayouba Ali ja vanhin puolestaan pikajuoksija Feta Ahamada, jolla ikää oli 25 vuotta ja 41 päivää. Hän toimi myös maan lipunkantajana avajaisissa. Heidän lisäkseen maata edusti joukkueen ainoa miespuolinen urheilija, aitajuoksija Maoulida Daroueche, joka myös kantoi maan lippua päättäjäisseremoniassa.
Tausta

Lontoossa 2012 Komorit osallistui viidennen kerran kesäolympialaisiin. Se on osallistunut jokaisiin kesäolympialaisiin vuodesta 1996 lähtien. Talviolympialaisiin maa ei ole osallistunut.
Maa sai lähettää kaksi yleisurheilijaa, yhden miespuolisen ja yhden naispuolisen, kilpailemaan Lontoon olympialaisiin, sillä kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF oli sallinut kaikkien niiden maiden, joista ei tullut yhtään olympiarajan (joko A- tai B-rajan) rikkojia yleisurheilussa, lähettää kaksi maan parasta yleisurheilijaa kisoihin villillä kortilla mihin tahansa tapahtumaan lukuun ottamatta moniotteluita, 10 000 metrin juoksuja ja 3 000 metrin estejuoksuja. Maan kolmas urheilija, uimari Sihame Ayouba Ali, sai paikkansa myös villin kortin avulla. Kansainvälinen uimaliitto FINA oli linjannut, että jos jostakin maasta ei tule yhtään A- tai B-rajan rikkojaa, niin kyseinen maa sai lähettää yhden urheilijan tästä huolimatta villillä kortilla.
Joukkue > Uinti

Maan ainoa uintiedustaja, olympialaisten ensikertalainen Sihame Ayouba Ali, osallistui villin kortin avulla naisten sadan metrin vapaauintiin. Hän ui ensimmäisessä erässä yhdessä senegalilaisen Mareme Fayen ja nepalilaisen Shreya Dhitalin kanssa. Hän sijoittui eränsä ja koko kilpailun 48 uimarin joukossa viimeiseksi ajallaan 1:14.40. Pian kilpailun jälkeen hän katosi Lontoon kaduille, sillä hänen vanhemmat olivat ”myyneet” hänet naimisiin eräälle 60-vuotiaalle miehelle, jolla oli entuudestaan kaksi vaimoa. Hän ajatteli Lontoon kaduille lähtemisen oleva ainoa keino paeta kohtaloaan.
Sihame Ayouba Ali - Naisten sadan metrin vapaauinti
Joukkue > Yleisurheilu

Olympialaisten ensikertalainen, kisojen aikaan 22-vuotias Maoulida Daroueche kilpaili miesten 400 metrin aitajuoksussa erässä neljä. Hän sijoittui erän yhdeksän urheilijan joukossa viimeiseksi ajalla 53.49. Se ei riittänyt välieriin, jonne pääsi joka erän kolme parasta ja lopuista kuusi nopeinta ajalla. Maan toinen yleisurheiluedustaja oli Feta Ahamada, joka oli osallistunut Pekingissä järjestettyihin vuoden 2008 kesäolympialaisiin. Hän aloitti kisansa sadan metrin juoksussa alkukierrokselta. Hän voitti ensimmäisen erän ajalla 11.81 oltuaan kymmenen sadasosaa nopeampi kuin erän toiseksi tullut irakilainen Dana Abdul Razak. Näin Ahamada pääsi jatkoon ensimmäiselle kierrokselle. Sitä pidemmälle hän ei päässyt jäätyään ensimmäisellä kierroksella neljännen erän seitsemänneksi, eli toiseksi viimeiseksi ajalla 11.86. Hän sijoittui lopulta 50:ksi.
Maoulida Daroueche - Miesten 400 metrin aitajuoksu
Feta Ahamada - Naisten 100 metrin juoksu
Feta Ahamada tulossa maalin naisten 100 metrin juoksussa.
Koti-ikävää

| ”Koti-ikävää” Monovisio |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Japanilaiset turistit
 Äänitetty : 2007
 Julkaistu: 25. huhtikuuta 2007
 Formaatti: CDS
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 03.28
 Levy-yhtiö: Poko Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 18.
Monovision muut singlet
|   | ”Koti-ikävää” 2007 | ”Uusi ismi” 2007 |
Koti-ikävää on poprock-yhtye Monovision esikoissingle, joka julkaistiin 25. huhtikuuta 2007.
Kappaleet

Kappaleet sovittanut Monovisio.
Koti-ikävää – 3.28 (säv. ja san. Lassi Rajala)
Reklamaatio-Hans – 2.42 (säv. Ville Pirttinen, san. Katariina Rajala, Lassi Rajala, Tuukka Mujo)
Koska tulla saan

| Koska tulla saan Esko Rahkonen |
| --- | --- | --- |

Koska tulla saan
Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1979
 Formaatti: LP, Cas
 Levy-yhtiö: CBS
Esko Rahkosen muut julkaisut
| Parhaat 1978 | Koska tulla saan 1979 | Tangokavaljeeri 1980 |
Koska tulla saan on suomalaisen Esko Rahkosen studioalbumi vuodelta 1979.
Kappaleet

Elokuun tyttö
Hyljätty tanssilava
Koska tulla saan
Kuoleman leiri
Muistelen ruusua vielä
Pikku syntinen
Reissumiehen erehdys
Ruusuja lurjukselta
Tankavaara
Viimeinen sävel
Yö volgalla
Äidin tilkkutäkki
Kukkaroinen (Uurainen)

| Kukkaroinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Uurainen
Koordinaatit:  62°29′26″N, 25°20′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lanneveden va (14.65)
Laskujoki:  Isojoki Lanneveteen 
Järvinumero:  14.652.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  162,6 m  
Pituus:  880 m  
Leveys:  590 m  
Rantaviiva:  3,393 km  
Pinta-ala:  27,067 ha  
Tilavuus:  0,0003035 km³ 
Keskisyvyys:  1,12 m  
Suurin syvyys:  2,4 m  
Saaria:  1 
 fiKukkaroinen 
Kukkaroinen  on Keski-Suomessa Uuraisissa  Kyynämöisten lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 880 metriä pitkä, 590 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 27 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 303 500 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,1 metriä ja suurin syvyys on 2,4 metriä. Sen rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Lanneveden valuma-alueella (14.65), jonka Isojoen alueeseen (14.652) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 162,6 metriä mpy.
Kylä-Kause

Kylä-Kause on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Enni Kylä-Kause (s. 1987), pesäpalloilija
Susanna Kylä-Kause (s. 1989), pesäpalloilija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kyläbaari

| ”Kyläbaari” Portion Boys |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 2021
 Formaatti: digitaalinen
 Kesto: 03.46
 Levy-yhtiö: Sony Music
Kyläbaari on Portion Boysin vuonna 2021 julkaistu kappale, jonka on sanoittaneet Raimo Paavola ja Janne Rintala sekä säveltäneet Mikael Forsby ja Janne Rintala. Kappale ylsi Suomen virallisella singlelistalla sijalle 15.
Koskela (Tyrnävä)

Koskela eli Koskelankylä on Tyrnävän kunnassa entisen Temmeksen kunnan alueella, lähellä Limingan kunnanrajaa Temmesjoen varrella sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Kestilään johtavan seututien 822 varrella noin kuusi kilometriä Temmeksen taajamasta. Aikaisemmin osa kylän alueesta on kuulunut Limingan kuntaan.
Koskelankylällä toimii ympäri vuoden auki oleva Hällin kotieläinpiha.
Vuonna 1767 valmistuneen Temmeksen kirkon rakentaja Antti Kallenpoika Louet oli kotoisin Koskelankylältä.