Fredrik Suuri
Suku ja koulutus > Avioliitto

Isä pakotti poikansa solmimaan avioliiton. Ensin ehdokkaaksi ajateltiin Anna Leopoldovnaa eli Elisabeth von Mecklenburg-Schweriniä, Venäjän keisarinna Annan veljentytärtä, mutta Savoijin prinssi Eugene vastusti kiihkeästi tätä suunnitelmaa. Kruununprinssi Friedrich itse ehdotti avioitumista Itävallan arkkiherttuatar Maria Teresian kanssa vastineeksi omasta perinnöstään luopumisesta, mutta isä-kuninkaalle ajatus pojan kääntymisestä katoliseksi oli liikaa.
Puolisoksi valittiin 17-vuotias prinsessa Elisabeth Kristine von Brunswick-Wolfenbüttel-Bevern (1715–1797), joka edusti Habsburg-suvun protestanttista haaraa. Friedrich kirjoitti sisarelleen Wilhelminelle ennen häitä: "He pakottavat minut naimisiin prinsessan kanssa, jota en tunne. He ovat kiristäneet minulta lupauksen, joka on tuottanut minulle paljon tuskaa." ja "Meidän välillämme ei voi olla rakkautta eikä ystävyyttä", ja uhkasi itsemurhalla.
Kihlaus julkistettiin 10. maaliskuuta 1733 suurissa tanssiaisissa, joissa kruununprinssi käyttäytyi prinsessa Elisabethia kohtaan niin kylmästi, että tämä pelkäsi sulhastaan. "Minä pidän häntä vapauteni hintana", oli prinssi sanonut, "mutta en voi koskaan rakastaa häntä." Isältään palkkiona Friedrich sai komennettavakseen oman rykmentin; tiluksia Ruppinistä, johon hän rakennutti puutarhan ja paviljongin sekä 5 000 kultadukaattia velkojensa maksamiseen. Sisarelleen WIlhelminelle hän tunnusti tämän vierailun aikana, ettei inhonnut morsiantaan niin paljon kuin antoi isänsä ymmärtää ja sai näin uhrauksensa ja tottelevaisuutensa poikana näyttämään todellista suuremmalta.
Avioliitto solmittiin 12. kesäkuuta 1733 eikä siitä syntynyt lapsia. On todennäköistä, että Friedrichillä ei ollut sukupuolielämää vaimonsa kanssa. Jälkimaailmalle on säilynyt Elisabet Kristinen kirjeitä, joissa hän kertoo yhteisistä juhlista ja kahvihetkistä aviomiehensä kanssa, mutta ei mitään mikä todistaisi minkäänlaista läheisyyttä. Avioliitosta oli se etu, että Friedrich sai asuttavakseen oman Rheinsbergin linnan (Ostprignitz-Ruppin, Brandenburg), jota hän laajensi, rakennutti puutarhaa ja sisusti linnaa innolla, missä hän saattoi uhrata vapaa-aikansa huilunsoitolle ja lukemiselle.
Rheinsbergissä Friedrichin elämä ei sujunut ihan niin kurinalaisesti kuin hänen isänsä olisi toivonut. Välillä siellä harrastettiin teatteria ja pidettiin juhlia, joissa käytettiin runsaasti alkoholia. Juhlat saattoivat päättyä usein posliiniastioiden murskajaisiin, mikä oli 1700-luvun yläluokan parissa suosittu, mutta paheksuttu huvi, etenkin kun posliini oli erittäin kallista tuontitavaraa. Ranskalainen kirjallisuus kiehtoi edelleen Fredrikiä ja Rheinsbergissä hän luki Molièrea, Racinea, De La Fontainea ja muita jo tuolloin klassikon aseman saaneita kirjailijoita. Nousevaa saksankielistä kirjallisuutta hän ei pitänyt arvossa, se oli hänestä latteaa ja jaarittelevaa.
Hänellä oli vain vähän yhteistä puolisonsa kanssa ja avioliittoa paheksuttiin esimerkkinä Preussia vaivanneesta Itävallan poliittisesta puuttumisesta. Siitä huolimatta varhaisen avioelämänsä aikana kuninkaallinen pari asui Kronprinzenpalaisissa Berliinissä. Elisabeth Kristine seurasi Friedrichiä Rheinsbergin linnaan, jossa hän oli tuolloin aktiivisessa roolissa puolisonsa sosiaalisessa elämässä.
Viimeisenä elinvuotenaan Fredrik Vilhelm I oli jo niin huonossa kunnossa, että saattoi liikkua vain pyörätuolilla. Hän oli poikansa kehitykseen tyytyväinen ja teki hänen kanssaan sovinnon. Pian sen jälkeen Fredrik Vilhelm I kuoli toukokuun lopulla 1740. Frierich suri isäänsä siitä huolimatta, että tämä oli tyrannisoinut ja piinannut häntä koko hänen elämänsä ajan.
Kun kruununprinssi Friedrich nousi valtaistuimelle kuningas Fredrik II:na, hän muutti erilleen puolisostaan Elisabeth Kristinesta. Hän oli lahjoittanut tälle jo kruununprinssinä ollessaan Schönhausenin linnan kesäasunnoksi ja asunnon Berliner Stadtschloss linnassa, mutta kielsi Elisabethiä vierailemasta hovissaan Sanssoucin linnassa ja Neues Palaisissa Potsdamissa. Muut perheenjäsenet olivat sinne kuitenkin tervetulleita. Heillä ei ollut lapsia, ja Frederik antoi veljelleen August Vilhelmille valtaistuimen perillisen arvonimen "Preussin prinssi". Tästä huolimatta Elisabeth Kristine oli omistautunut puolisolleen, jota hän ihaili ja Fredrik oli oppinut pitämään vaimostaan, joka oli ystävällinen ja sopuisa käytökseltään sekä hyvin kaunis. Fredrik antoi hänelle kaikki tämän asemaan kuuluvat kunnianosoitukset, mutta ei koskaan osoittanut kiintymystä. Fredrik etääntyi Elisabeth Kristinesta hiljalleen, vuosien kuluessa ja Sleesian toisen sodan päättäneen Dresdenin rauhan vuonna 1745 jälkeen heidän suhteensa oli muuttunut lopullisesti, tosin ei Elisabethin tahdosta. Heidän eronsa jälkeen Fredrik näki aviopuolisonsa vain valtiollisissa edustustilaisuuksissa. Näihin sisältyi vierailuja silloin tällöin Elisabetin syntymäpäivänä, jotka olivat niitä ainoita tilaisuuksia, jolloin Fredrik ei käyttänyt sotilasunivormua.