stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gigliola Cinquetti
Ura

Cinquetti nousi julkisuuteen alkuvuodesta 1964 voitettuaan San Remon laulukilpailun. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti Eurovision laulukilpailun kappaleella ”Non ho l’età” (suom. En ole riittävän vanha). Siitä muodostui hitti useissa Euroopan maissa, mikä nosti vain 16-vuotiaan Cinquettin kansain­väliseen tähteyteen. Samana vuonna hän julkaisi ensimmäisen albuminsa Gigliola Cinquetti.
Vuonna 1966 julkaistu single ”Dio, Some Ti Amo” oli sekin hitti useissa maissa. Vuosina 1967–1972 Cinquetti julkaisi useita Italian listojen kärki­päähän nousseita kappaleita ja albumeja. Italian lisäksi hän levytti kappaleitaan myös muilla kielillä, kuten saksaksi ja englanniksi. Vuoden 1973 single ”Alle porte del sole” on tullut Suomessa tunnetuksi Katri Helenan suomenkielisenä versiona. Italiassa Cinquettin alkuperäinen versio voitti vuoden 1973 parhaan kappaleen palkinnon Rai 1:n Canzonissima-musiikkiohjelmassa.
Vuonna 1974 Cinquetti palasi Euro­vision laulukilpailuun kappaleella ”Sì” (Kyllä). Se sijoittui kilpailussa toiseksi ABBAn ”Waterloon” jälkeen, mutta aiheutti Italiassa poliittisen kohun. Maassa äänestettiin tuolloin 1970 päätetystä avio­eron laillistamisesta, ja jotkut väittivät Cinquettin kappaleen olevan kannan­otto laki­muutoksen (eli avioeron kieltämisen) puolesta. Italian yleis­radio­yhtiö kielsi kappaleen soittamisen Radiossa ja jopa sensuroi sen Euro­viisu­esityksen. Cinquetti levytti kappaleesta myös englannin­kielisen version nimellä ”Go”, joka menestyi Britannian-listoilla hyvin.
Sittemmin Cinquetti on jatkanut muusikon­uraansa ja toiminut myös juontajana. Vuonna 1991 hän juonsi Euro­vision laulukilpailun edellisen vuoden voittajan Toto Cutugnon kanssa. Cinquettin tuorein musiikki­albumi on vuodelta 2016.
Aiheesta muualla

Gigliola Cinquetti Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
voittajat
| --- | --- |
1950–luku:  1956: Lys Assia  1957: Corry Brokken  1958: André Claveau  1959: Teddy Scholten 
1960–luku:  1960: Jacqueline Boyer  1961: Jean-Claude Pascal  1962: Isabelle Aubret  1963: Grethe & Jørgen Ingmann  1964: Gigliola Cinquetti  1965: France Gall  1966: Udo Jürgens  1967: Sandie Shaw  1968: Massiel  1969: Frida Boccara · Lenny Kuhr · Lulu · Salomé 
1970–luku:  1970: Dana  1971: Séverine  1972: Vicky Leandros  1973: Anne-Marie David  1974: Abba  1975: Teach-In  1976: Brotherhood of Man  1977: Marie Myriam  1978: Izhar Cohen / Alphabeta  1979: Gali Atari / Milk & Honey 
1980–luku:  1980: Johnny Logan  1981: Bucks Fizz  1982: Nicole  1983: Corinne Hermès  1984: Herreys  1985: Bobbysocks  1986: Sandra Kim  1987: Johnny Logan  1988: Céline Dion  1989: Riva 
1990–luku:  1990: Toto Cutugno  1991: Carola  1992: Linda Martin  1993: Niamh Kavanagh  1994: Paul Harrington / Charlie McGettigan  1995: Secret Garden  1996: Eimear Quinn  1997: Katrina and the Waves  1998: Dana International  1999: Charlotte Nilsson 
2000–luku:  2000: Olsen Brothers  2001: Tanel Padar / Dave Benton / 2XL  2002: Marie N  2003: Sertab Erener  2004: Ruslana  2005: Elena Paparizou  2006: Lordi  2007: Marija Šerifović  2008: Dima Bilan  2009: Alexander Rybak 
2010–luku:  2010: Lena  2011: Ell & Nikki  2012: Loreen  2013: Emmelie de Forest  2014: Conchita Wurst  2015: Måns Zelmerlöw  2016: Jamala  2017: Salvador Sobral  2018: Netta Barzilai  2019: Duncan Laurence 
2020–luku:  2020: Ei järjestetty  2021: Måneskin  2022: Kalush Orchestra  2023: Loreen  2024: Nemo 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef
Martha Nussbaum

| Martha Nussbaum |
| --- | --- |
 Martha Nussbaum vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1947 (ikä 77) New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  opettaja ja filosofi
Koulutus ja ura
Vaikutusalueet:  antiikin filosofia, poliittinen filosofia ja etiikka
Martha Nussbaum (o.s. Craven, s. 6. toukokuuta 1947 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen filosofi, jonka erityisiä kiinnostuksen kohteita ovat olleet antiikin filosofia, poliittinen filosofia ja etiikka.
Elämä ja ura

Nussbaumin vanhemmat ovat philadelphialainen asianajaja George Craven ja Betty Warren. Hän opiskeli teatteria ja antiikin kulttuuria New Yorkin yliopistossa ja suoritti BA-tutkinnon vuonna 1969. Hän siirtyi opiskelemaan filosofiaa Harvardin yliopistoon, josta hän suoritti (MA-tutkinnon 1972 ja PhD:n vuonna 1975). Tänä aikana hän meni naimisiin Alan Nussbaumin kanssa (avioero 1987), kääntyi juutalaisuuteen ja sai tyttären, josta tuli Saksan historian opettaja.
Nussbaum opetti filosofiaa ja antiikin kulttuuria Harvardissa 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa, jolloin hän siirtyi Brownin yliopistoon. Hänen 1985 ilmestynyt teoksensa The Fragility of Goodness, joka käsitteli antiikin etiikkaa, oli varsin merkittävä ja huomattiin eri tahoilla.
1980-luvulla Nussbaum alkoi tehdä yhteistyötä taloustieteilijä Amartya Senin kanssa kehitysyhteistyön ja etiikan saralla. Nussbaum kehitti Senin kanssa kehitysyhteistyön ”toimintavalmiudet”, jonka mukaan toimintavalmiudet (”tosiasialliset oikeudet”, kuten mahdollisuus elää vanhaksi, toimia taloudellisesti tai osallistua poliittiseen toimintaan) ovat perimmäinen osa kehitystä ja köyhyys toimintavalmiuksien puutetta. Näkemys on vastoin yleistä  näkemystä kehitysyhteistyöstä, jossa kehitys nähdään yksinkertaisena bruttokansantuotteen kasvuna ja köyhyyden tulojen pienuutena. Näkemys kehitykseen edustaa moraalista universalismia vastakohtana moraaliselle relativismille. Suuri osa työstä esitetään aristoteelisesta näkökulmastaselvennä.
Nussbaum on soveltanut toimintavalmius-käsitettä myös John Rawlsin oikeudenmukaisuusteorian uudelleentulkintaan. Hänen mielestään Rawlsin vapauden periaate on merkityksellinen vain, kun se nähdään tosiasiallisina oikeuksina, toisin sanoen oikeina mahdollisuuksina jotka perustuvat henkilökohtaisiin ja yhteisöllisiin olosuhteisiin. Täten myös epätasa-arvo rawlsilaisuudessa (eroperiaate) selvennetään perimältään kykypohjaiseksi periaatteeksi.selvennä
Vuodesta 1995 Nussbaum on ollut lain ja etiikan professorina Chicagon yliopiston oikeustieteen laitoksessa. Hänen nykyinen puolisonsa on Cass Sunstein, myös Chicagon yliopistossa työskentelevä perustuslain tutkija.
Martha Nussbaumille myönnettiin akateemikon arvonimi Suomessa vuonna 2000.
Teoksia

Aristotle's De Motu Animalium (1978)
The fragility of goodness: Luck and ethics in Greek tragedy and philosophy.  (Tarkistettu laitos 2001)  Cambridge:  Cambridge University Press, 1986.  ISBN 0-521-25768-9
Love’s knowledge: Essays on philosophy and literature.  New York:  Oxford University Press, 1990.  ISBN 0-19-505457-1
The Therapy of Desire (1994)
Poetic Justice (1996)
For Love of Country (1996)
Cultivating Humanity: A Classical Defense of Reform in Liberal Education (1997)
Sex and Social Justice (1998)
Women and Human Development (2000)
Upheavals of Thought: The Intelligence of Emotions (2001)
Hiding From Humanity: Disgust, Shame, and the Law (2004)
Not For Profit: Why Democracy Needs the Humanities.  Princeton University Press, 2010.  ISBN 978-0691140643
Teoksia > Suomennetut teokset

Talouskasvua tärkeämpää - Miksi demokratia tarvitsee humanistista sivistystä?  (Not For Profit: Why Democracy Needs the Humanities, 2010)  Gaudeamus, 2011.  ISBN 978-952-495-218-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Martha C. Nussbaum University of Chicago Law School. Viitattu 6.5.2019 (englanniksi).
Grahn, Malin: Filosofi Martha Nussbaum arvostelee miesten asevelvollisuutta Helsingin Sanomat. 28.6.2008. Arkistoitu 8.7.2008. Viitattu 6.5.2019.
Mikkonen, Jukka: Filosofiaa monessa muodossa. Vastausvuorossa Martha Nussbaum. Niin & näin 1/2014
Nykyaikaiset filosofit
| --- | --- |
Analyyttiset filosofit:  William Alston  Simon Blackburn  Ned Block  J. Budziszewski  David Chalmers  Patricia Churchland  Paul Churchland  Donald Davidson  Daniel Dennett  Jerry Fodor  Susan Haack  Jaakko Hintikka  Jaegwon Kim  Saul Kripke  Thomas Kuhn  Bryan Magee  Ruth Barcan Marcus  Colin McGinn  Bradley Monton  Thomas Nagel  Robert Nozick  Martha Nussbaum  Alvin Plantinga  Karl Popper  Hilary Putnam  W. V. Quine  John Rawls  Richard Rorty  Roger Scruton  John Searle  Peter Singer  David Stove  Eleonore Stump  Charles Taylor  Nicholas Wolterstorff  Georg Henrik von Wright 
Mannermaiset filosofit:  Louis Althusser  Giorgio Agamben  Roland Barthes  Jean Baudrillard  Isaiah Berlin  Maurice Blanchot  Pierre Bourdieu  Hélène Cixous  Guy Debord  Gilles Deleuze  Jacques Derrida  Herman Dooyeweerd  Michel Foucault  Hans-Georg Gadamer  Jürgen Habermas  Werner Hamacher  Luce Irigaray  Julia Kristeva  Henri Lefebvre  Claude Lévi-Strauss  Emmanuel Lévinas  Jean-François Lyotard  Paul de Man  Jean-Luc Nancy  Antonio Negri  Paul Ricoeur  Michel Serres  Paul Virilio  Slavoj Žižek 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  PhilPeople 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Aikajana orjuuden lakkauttamisesta

Tämä on aikajana orjuuden ja maaorjuuden lakkauttamisen historiasta.
Aikajana > Antiikin aika

| Vuosi | Hallinnollinen alue | Tietoa |
| --- | --- | --- |
| 500-luku eaa. | Antiikin Ateena | Ateenalainen valtiomies Solon sääti, ettei isillä enää ollut oikeutta myydä lapsiaan orjiksi eikä maksukyvyttömiä velallisia enää myyty orjiksi. |
| 200-luku eaa. | Maurya-valtakunta, Intia | Hallitsija Ašoka kielsi orjakaupan ja määräsi, että orjia oli kohdeltava säädyllisesti. Hän ei kuitenkaan lakkauttanut pakkotyötä. |
| 221–206 eaa. | Qin-dynastia, Kiina | Toimenpiteet maata omistavien aristokratian poistamiseksi ja vapaiden talonpoikien säädyn synty johtivat orjuuden lakkautukseen. Samalla maaorjuus lakkautettiin. Osa kansalaisista joutui kuitenkin pakkotyöhön, muun muassa Kiinan muurin rakennustyömaalla ja muissa yleisissä töissä. |
| 326 eaa. | Rooman tasavalta | Eräiden tietojen mukaan Lex Poetelia Papiria -nimisessä laissa säädettiin, ettei maksukyvyttömiä velallisia enää voitu ottaa orjiksi, mutta heidät voitiin velvoittaa tekemään työtä velkojalle, kunnes velka tulee täten maksetuksi. |
| 9–12 eaa. | Xia-dynastia, Kiina | Keisari Wang Mang kielsi orjuuden Kiinassa. |
Brad Marchand

| Brad Marchand |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. toukokuuta 1988 (ikä 36) Halifax, NS, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Florida Panthers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  63
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
Aik. seurat:  Providence Bruins (AHL) Boston Bruins (NHL)
NHL-varaus:  71. varaus, 2006 Boston Bruins
Aiheesta muualla
www.bradmarchand.com
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Boston Bruins | 2011  |
Bradley Kevin Marchand (s. 11. toukokuuta 1988 Halifax, Nova Scotia, Kanada) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Florida Panthersissa.
Pienikokoisen ja energisen Marchandin vahvuudet ovat hyökkäyspelaamisessa. Hän on voittanut urallaan Stanley Cupin, aikuisten ja alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden sekä maailmancupin.
Ura > Junioriura

Marchand pelasi kauden 2003–2004 novascotialaisen juniorisarjan NSMHL:n Dartmouth Subwaysissa. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi QMJHL-joukkue Moncton Wildcatsiin. Siellä Marchand teki 61 runkosarjaottelussa tehopisteet 9+20=29 sekä 11 pudotuspeliottelussa yhden maalin. Kausi 2005–2006 oli hänelle läpimurtokausi QMJHL:ssä, ja Marchand teki 68 runkosarjaottelussa tehopisteet 29+37=66. Hän oli Wildcatsin neljänneksi paras pistemies ja voitti keväällä 2006 QMJHL:n mestaruuden. Boston Bruins varasi Marchandin kolmannella kierroksella numerolla 71 NHL:n varaustilaisuudessa 2006.
Kaudeksi 2006–2007 Marchand vaihtoi QMJHL-seuraansa ja siirtyi Val-d'Or Foreursiin. Hän pelasi siellä pisteiden valossa parhaan kautensa ja teki 57 runkosarjaottelussa tehopisteet 33+47=80. Marchand oli Foreursin sisäisen syöttöpörssin voittoja ja toiseksi paras pistemies Mathieu Royn jälkeen. Hän voitti kevään 2007 pudotuspelien pistepörssin tekemällä 20 ottelussa tehopisteet 16+24=40. Kaudella 2007–2008 Marchand vaihtoi kesken kauden Foreursista Halifax Mooseheadsin joukkueeseen. Hän teki QMJHL:n runkosarjassa yhteensä 59 ottelussa tehopisteet 31+42=73. Marchand oli kevään 2008 pudotuspeleissä tehopistein 3+16=19 Mooseheadsin sisäisen syöttöpörssin voittaja ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Peter-James Corsin kanssa.
Ura > Ammattilaisura

Marchand siirtyi kaudeksi 2008–2009 kolmivuotisella tulokassopimuksella Boston Bruinsin organisaatioon. Hän pelasi ensimmäisen sopimuskautensa kokonaan farmijoukkue Providence Bruinsissa AHL:ssä. Marchand pelasi siellä hyvän tulokaskauden ja teki 79 runkosarjaottelussa tehopisteet 18+41=59. Hän oli Bruinsin kolmanneksi paras pistemies Martin St. Pierren ja Johnny Boychukin jälkeen. Marchand oli kevään 2009 pudotuspeleissä joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies St. Pierren jälkeen tehopistein 7+8=15.
NHL-debyyttinsä Marchand teki kaudella 2009–2010, jolloin hän pelasi 20 runkosarjaottelua saavuttaen yhden syöttöpisteen. Marchand pelasi uransa ensimmäisen NHL-ottelun 21. lokakuuta 2009 Nashville Predatorsia vastaan. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin vielä Providencessa, jossa hän saavutti 34 ottelussa tehopisteet 13+19=32.
Kausi 2010–2011 oli Marchandille tulokaskausi NHL:ssä. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa 3. marraskuuta 2010 Buffalo Sabresia vastaan. Marchand teki 77 runkosarjaottelussa tehopisteet 21+20=41, joilla hän sijoittui tulokkaiden pistepörssissä yhdeksänneksi sekä maalipörssissä viidenneksi New York Rangersin Derek Stepanin kanssa. Kevään 2011 pudotuspeleissä hän oli 11 osumallaan maalipörssin toinen joukkuetoverinsa David Krejčín jälkeen. Marchand voitti niiden päätteeksi Stanley Cupin.
Kaudella 2016–2017 Marchand teki henkilökohtaisen yhden kauden maali- ja piste-ennätyksensä NHL:ssä tehden 80 ottelussa tehopisteet 39+46=85. Tuloksellaan hän sijoittui koko NHL:n maalipörssin viidenneksi.
Ennen kauden 2023–2024 alkua Bruins nimesi Marchandin kapteenikseen.
Marraskuun alussa 2024 Marchand oli eniten NHL:ssa alivoimamaaleja tehnyt aktiivipelaaja 36 alivoimamaalillaan. Hän oli kaikkien aikojen kahdeksanneksi eniten alivoimamaaleja tehnyt pelaaja. Myös alivoimalla tehdyissä tehopisteissä hän oli paras aktiivipelaaja 58 tehopisteellään. Tässä tilastossa hän oli kaikkien aikojen kymmenes. Marchand oli tuolloin pelannut 1 043 NHL:n runkosarjaottelua.
Maaliskuussa 2025 Bruins kauppasi Marchandin Florida Panthersiin vaihdossa ehdolliseen toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2027 varaustilaisuudessa.
Maajoukkue

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Maailmancup  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Maailmancup  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Maailmancup  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | World Cup 2016 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Venäjä 2016 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 2007 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Tšekki 2008 | jääkiekko |  |
Marchand voitti maailmanmestaruuden Kanadan joukkueessa vuoden 2016 maailmanmestaruuskisoissa, ja hänet valittiin joukkueen kolmen parhaan pelaajan joukkoon turnauksessa.
Marchand voitti kultaa myös saman vuoden maailmancupissa. Hän sijoittui turnauksen pistepörssissä toiseksi tehopistein 5+3=8, ja hänet valittiin tähdistökentälliseen.
Marchand voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuosina 2007 ja 2008. Hän toimi vuoden 2008 turnauksessa Kanadan varakapteenina ja jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Kyle Turrisin ja John Tavaresin kanssa. Marchand oli myös Turrisin jälkeen joukkueen toiseksi paras pistemies Claude Giroux'n ja Steven Stamkosin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brad Marchand Wikimedia Commonsissa
Kanadan joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2016
4 Hall |
5 Ceci |
6 Ellis |
7 Matheson |
8 Tanev |
9 Duchene (A) |
10 Hutton |
11 Gallagher |
14 Dumba |
16 Domi |
19 Brassard |
23 Reinhart |
24 Perry (C) |
27 Murray |
31 Pickard |
33 Talbot |
38 Jenner |
44 Rielly |
55 Scheifele |
61 Stone |
63 Marchand |
90 O’Reilly (A) |
97 McDavid |
Valmentaja Bill Peters
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Mjory

| Mjory, Miory (Мёры, Мио́ры) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Mjory, Miory
 Koordinaatit: 55°37′10″N, 27°37′37″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Vitsebskin alue
Korkeus:  noin 135–160 m
Väkiluku (10/2009):  8 188
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 miory.vitebsk-region.gov.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mjory (valkoven. Мёры) eli Miory (ven. Мио́ры, puol. Miory) on pieni kaupunki ja hallintopiiri Valko-Venäjän Vitsebskin alueen luoteisosissa. Vuoden 2009 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 8 188. Koko hallintopiirin asukasluku 24 364 sisälsi Mjoryn kaupungin ohella ympäröivän maaseudun asukkaat ja Dzisnan pikkukaupungin piirin pohjoisrajana toimivan Väinäjoen rannalla.
Satelliittikuvista näkyy, että noin 5 kilometriä Mjoryn kaupungin koillispuolella sijaitsee sotilaslentokenttä.
Soistaan tunnettu Jelnjan hydrologinen suojelualue, joka sijaitsee pääosin Mjoryn hallintopiirissä, on eräs kansainvälisesti tunnetuimpia Ramsarin sopimuksen mukaisia vesiperäisiä suojelualueita Valko-Venäjällä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mjory Wikimedia Commonsissa
Kuvaus kaupungista (englanniksi) (bycity.org)
Lyhyt kuvaus kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (valkovenäjäksi) (garady.org)
Миорский район - Tietoa hallintopiiristä ja kaupungista (venäjäksi) (dorogiby.info)
Tietoa kaupungista/ piiristä (venäjäksi) (miory.narod.ru)
Kantakaupungin kartta (englanniksi) (bycity.org)
WikiMapia karttalinkki, selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta (venäjäksi) (maps.vlasenko.net)
Eräs Mjoryyn keskittynyt portaali (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (miory.info)
Valokuvia rakennuksista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (globus.tut.by)
Valokuvia hallintopiiristä (englanniksi), (puolaksi), (valkovenäjäksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)
American Fur Company

American Fur Company perustettiin vuonna 1808. Se oli eräs ensimmäisistä kartelleista Yhdysvaltain yritystoiminnassa ja  samalla eräs kilpailukykyisimmistä uusista yrityksistä, joka uskalsi haastaa brittiläiset Hudson's Bay Companyn ja North West Companyn. American Fur Companyn perustaja oli Ohiossa uransa aloittanut saksalaissyntyinen "turkiskuningas" John Jacob Astor.
American Fur Company pystyi hyödyntämään Yhdysvaltain brittivastaista asennetta ja saamaan haltuunsa monia englantilaisille turkiskauppiaille kuuluneita kauppareittejä. Astor lähetti sekä maitse että meritse retkikunnan nykyiseen Oregoniin, jonne hän suunnitteli suurta kauppa-asemaa. Meriretkikunta ei milloinkaan saapunut perille, mutta maitse matkanneet perustivat Astorian kaupungin Columbiajoen suulle ja aloittivat tuottoisan turkiskaupan intiaanien kanssa. Samalla paikasta tuli ensimmäinen Yhdysvaltain asutuskeskittymä Tyynenmeren rannalla.
American Fur Company laajeni nopeasti, ja alkoi vuodesta 1830 lähtien vallata markkinoita Kalliovuorten turkiskauppaan erikoistuneelta Rocky Mountain Fur Companyltä. Turkisyhtiöiden välinen kilpailu johti vuonna 1834 siihen, että Rocky Mountain Fur Company lopetti toimintansa. Samaan ajankohtaan ajoittunut majavakantojen väheneminen pienensi myös American Fur Company markkinoita  ja majanannahasta tehdyt lakit menettivät suosikkiasemansa ulkopuolisilta markkinoilta levinneille silinterihatuille. American Fur Company jatkoi toimintaansa vuoteen 1847, jolloin se lopetettiin turkisten huonon kysynnän myötä.
Dzisna

| Dzisna, Disna (Дзісна, Дисна) |
| --- | --- |
 Väinäjoen ylityspaikka Dzisnassa ja yhteysalus.
 lippu:  vaakuna
 Dzisna, Disna
 Koordinaatit: 55°34′02″N, 28°12′52″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Vitsebskin alue
Perustettu:  1567
Korkeus:  noin 100–140 m
Väkiluku (10/2009):  1 973
Aikavyöhyke:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dzisna (valkoven. Дзісна) eli Disna (ven. Дисна, puol. Dzisna, liett. Dysna) on vuoden 2009 väestönlaskennan asukasluvun 1 973 perusteella Valko-Venäjän pienin kaupunki.
Historia

Slaavit perustivat kylän nykyisen kaupungin paikkeille Väinäjoen ja sen Disna-sivuhaaran risteykseen 10. vuosisadalla. Asukkaat puolustivat itseään tarvittaessa mm. Väinäjokea pitkin kulkeneita viikinkijoukkoja vastaan.
Kaupunkioikeudet ja nykyisen vaakunansa paikkakunta sai 1567. Sodat veivät veronsa. Historian kuluessa kaupunki paloi kahdesti. Väkiluku oli ylimmillään 1900-luvun alkupuolella; juutalaisten osuus oli suuri väestöstä. Vuonna 1942 saksalaisjoukot tappoivat enemmistön eli noin 3 800 kaupungin asukasta. Sotien jälkeen Dzisna väkiluku on pysynyt alle 2 500 asukkaassa.
Sijainti ja liikenne

Dzisnan pikkukaupunki sijaitsee Itämereen laskevan Väinäjoen rannalla Mjoryn piirissä Vitsebskin alueella Valko-Venäjän pohjoisosissa. Lähimmät suuremmat kaupungit ovat Navapolatsk ja Polatsk, jotka sijaitsevat vesitse tai maanteitse (P14-kantatietä) noin 30 ja 40 kilometriä Dzisnasta itään. Kaupungista on (ainakin ollut kesäaikaan) lossi- tai lauttayhteys Väinäjoen pohjoispuolelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dzisna Wikimedia Commonsissa
Luettelo Valko-Venäjän kaupungeista
Disnan kaupunkiportaali (disna.by)
Lyhyt kuvaus kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (valkovenäjäksi) (garady.org)
ДИСНА - Dzisnan kaupungista, myös keskustan kartta (venäjäksi) (dorogiby.info)
Kaupunkikartta (jpg) (venäjäksi) (disna.by)
WikiMapia karttalinkki, selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta (venäjäksi) (maps.vlasenko.net)
Valokuvia rakennuksista (venäjäksi) (globus.tut.by)
Valokuvia kaupungista (englanniksi), (puolaksi), (valkovenäjäksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)
Kuorikaapu

| --- | --- |

Helsingin hiippakunnan piispa Aimo T. Nikolainen pukeutuneena kuorikaapuun, kädessään piispansauva ja kaulassaan piispanristi
Kuorikaapu (lat. pluviale) on piispan tai papin juhlallisissa kirkollisissa toimituksissa ja juhlallisissa rukoushetkissä käyttämä liturginen vaate. Se muistuttaa viittaa, ja on auki levitettynä puoliympyrän muotoinen. Se on edestä avoin ja se pidetään kiinni rinnan kohdalta hihnalla tai soljella. Siinä on usein leveä, koristeltu reunus. Alkuperäinen huppu, jota ei tarvittu kirkkosalissa, on kehittynyt koristelluksi selkäkilveksi (lat. clipeus).lähde?
Kuorikaapu vakiintui liturgiseksi asuksi läntisessä kirkossa 1000-luvulla. Keskiajan lopulla se oli vakiintunut piispojen ja pappien jumalanpalvelusasuksi messun ulkopuolella, vihkimyksissä ja juhlallisissa rukoushetkissä. Reformaation jälkeen sen käyttö väheni Ruotsi-Suomessa ja jäi eimmäkseen piispojen käyttöön. Siten Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kuorikaapua on useimmiten nähty piispojen liturgisena juhla-asuna, mistä on syntynyt virheellinen nimitys "piispankaapu". Kuorikaapu puetaan kuoripaidan (rökliinin) ja stolan päälle (Suomen ev.-lut. kirkossa käytännössä useimmiten alban päälle).
Vanhin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispankaapu on Turun tuomiokirkossa säilynyt kuorikaapu vuodelta 1730. Vuonna 1751 hankittiin kuningas Adolf Fredrikin kruunajaisiin Pariisista kaikille Ruotsi-Suomen piispoille samantyyppiset, yhtenäisen sarjan muodostavat piispankaavut. Nämä kaavut ovat edelleen niin Turun kuin Porvoon hiippakuntien tuomiokirkoissa.
Kuorikaapu muistuttaa ortodoksisen kirkon piispan ja munkin mantiaa.lähde?
Messun selebrantti, messua johtava piispa tai pappi ei koskaan käytä kuorikaapua, vaan messukasukkaa.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuorikaapu Wikimedia Commonsissa