stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adam Darius
Elämäkerta > Opetustyö

Darius opetti esiintymisensä ohella jo uransa alkuajoilta lähtien. Vuonna 1978 Adam Darius ja Marita Crawley perustivat Lontooseen Mime Centren, jossa opiskelijat eri puolilta maailmaa opiskelivat ekspressiivistä miimiä Dariuksen johdolla. Mime Centren myötä syntyi myös Dariuksen kirja The Adam Darius Method. Britanniassa hänen oppilaisiinsa ovat kuuluneet muun muassa miimikkotaiteilija, tanssija ja ohjaaja Kazimir Kolesnik, rock-tähti Kate Bush, filmitähdet Kate Beckinsale ja Jennifer Beals, West-End esiintyjät Warren Mitchell ja Clarke Peters sekä Syyrian merkittävin näytelmäkirjailija, ohjaaja ja kriitikko, tohtori Riad Ismat.lähde?
Mime Centre muutti 1994 Suomeen Helsinkiin. Dariuksen opastuksessa oli useita tansimaailmaan merkittävimpiä hahmoja, kuten Tanskan kuninkaallisen baletin entinen johtaja Frank Andersen, Suomen Kansallisbaletin entinen johtaja Dinna Bjørn, Kuuban kansallisbaletin Fernando Jhones sekä Hampurin baletin Carolina Agüero ja Dario Franconi.lähde?
Darius toimi kiertueella ollessaan vierailevana opettajana. Hänen opetuksestaan ovat hyötyneet teatteriryhmät halki Afrikan mantereen, kuten myös monet muut esiintyjät Aasiassa Malesiasta ja Japaniin. Pohjois-Amerikassa hän on opettanut laajasti New Yorkissa, Floridassa ja Kaliforniassa.lähde?
Teokset

Dance Naked in the Sun. London: Latonia Publishers. 1973. ISBN 0950270709. Omaelämäkerta
The Way to Timbuktu. London: Latonia Publishers. 1978. ISBN 0950270717. Omaelämäkerta
The Adam Darius Method. London: Latonia Publishers 1984. ISBN 0950270725. Opetuskirjallisuus
The Man Who Spat at Fate. London: Latonia Publishers 1988. SBN 0950270733. Romaani
The Guru. London: Latonia Publishers 1991. ISBN 0950270741. Filosofia
The Commedia Dell' Arte. Helsinki: Kolesnik Production 1996. ISBN 9529071884. Opetuskirjallisuus
Acting - A Psychological and Technical Approach. Helsinki: Kolesnik Production 1998. ISBN 952909146X. Opetuskirjallisuus
Audition Monologues. Helsinki: Kolesnik Production 2000. ISBN 9519823204. Opetuskirjallisuus
Double Existence. Helsinki: Kolesnik Production 2003. ISBN 9519823212. Romaani
A Nomadic Life. Helsinki: Kolesnik Production 2004. ISBN 9519823220. Omaelämäkerta
When Your Dog Dies. Helsinki: Kolesnik Production 2005. ISBN 9519823239. Eläinten hyvinvointi
Arabesques Through Time. Helsinki: Harlequinade Books 2007. ISBN 9519823247. Omaelämäkerta
Death in Damascus. 2009. ISBN 9789529254767 e-kirja. Romaani
Palkinnot ja tunnustukset

1976: Silver medallion of the Belgrade Monodrama Festival (Jugoslavia)
1976: Honorary membership of the North Sumatran Community (Indoneesia)
1978: American Television Emmy (Yhdysvallat)
1984: Premio Positano Léonide Massine Per L'arte Della Danza (Italia)
1987: Key to the City of Las Vegas (Yhdysvallat)
1998: Shetland Dance and Mime Award (Yhdistynyt kuningaskunta)
2001: Noor Al Hussein Foundation Award (Jordania)
2002: Beirut Festival du Rire Trophy (Libanon)
2003: Noor Al Hussein Foundation Award (Jordania)
2009: Order of Luis Manuel Gutiérrez (Venezuela)
Huomautuksia

↑  Laajat arkistot Adam Dariuksen tanssi- ja miimikko urasta ovat sijoitettuina Tukholmassa Ruotsissa Dansmuseetiin ja Lontoossa Royal Academy of Dancen.
↑  BBC World Service Lontoossa lähetti lokakuussa 1993 Adam Dariuksen uralle omistetun ohjelman, kertojana Latinalaisen Amerikan ääni Araceli Uriarte. Hän kuvaili Adam Dariusta muun muassa seuraavasti: ”yksi 20. vuosisadan poikkeuksellisimmista lahjakkuuksista”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adam Darius Wikimedia Commonsissa
Adam Darius Facebook
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB  Yle 
Muut:  SNAC
Julien Soucours

Julien Soucours (7. kesäkuuta 1926 – 15. kesäkuuta 2017) oli ranskalainen este- ja maastojuoksija.
Soucours sijoittui maastojuoksun MM-kilpailuja edeltäneessä kansainvälisessä maastojuoksumestaruuskilpailussa kuudenneksi vuonna 1952. Kilpailun voitti hänen maanmiehensä Alain Mimoun ja Ranska voitti joukkuekilpailun.
Soucours voitti Ranskan mestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa vuosina 1955–1956. Hän paransi estejuoksussa Ranskan ennätystä kolme kertaa ja sivusi sitä kerran. Elokuussa 1955 hän juoksi ennätysajat 9.16,0 Bukarestissa ja 9.07,8 Prahassa. Syyskuussa 1956 hän ensin Varsovassa sivusi ennätystään ja juoksi kolme päivää myöhemmin Lontoossa uuden ennätyksen 9.04,2. Ennätyksen vei häneltä Hamoud Ameur heinäkuussa 1959.
Seuratasolla Julien Soucours edusti ESBS Les Mureaux'ta. Hän on pituudeltaan 164-senttinen ja painoi huippu-urheiluvuosinaan 55 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

Maili: 4.19,0 (1956)
5 000 metriä: 14.43,8 (1954)
10 000 metriä: 30.56,0 (1953)
3 000 metrin esteet: 9.04,2 (1956)
Nicole Pani

| Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Grenoble 1972 | 4×1 kierrosta |  |
Nicole Pani (o.s. Montandon, s. 30. lokakuuta 1948 Suresnes, Hauts-de-Seine, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Nicole Montandon sijoittui Méxicon 1968 olympialaisissa 200 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 23,0 s. Hän kuului myös viestijoukkueeseen, joka sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa kahdeksanneksi ajalla 44,2 s. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ja sijoittui viestissä kahdeksanneksi ajalla 45,7 s. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän oli viestissä neljäs ajalla 44,6 s. Avioiduttuaan hän kilpaili nimellä Nicole Pani ja sijoittui viestijuoksussa Helsingin EM-kilpailuissa 1971 seitsemänneksi ajalla 45,5 s sekä Rooman EM-kilpailuissa 1974 viidenneksi ajalla 44,18 s. Sisäratojen EM-kilpailuissa 1972 Grenoblessa hän saavutti hopeaa 4 × 1 kierroksen viestijuoksussa (radan pituus oli 180 metriä).
Montandon voitti Ranskan mestaruuden 200 metrin juoksussa vuonna 1968. Hän paransi Ranskan ennätystä 200 metrin juoksussa kolme kertaa vuonna 1968; ennätysajat olivat käsiajanotolla 23,3 ja 23,0 s sekä sähköajanotolla 23,02 s.
Ștefan Vodă

| Ștefan Vodă |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Ștefan Vodă
 Koordinaatit: 46.5176°N, 29.6681°E 
Valtio:  Moldova
Piiri:  Ștefan Vodăn piiri
Piirihallinnon osoite:  str. Libertății nr.1, MD-4201 or. Ștefan Vodă
Perustettu:  1884
Kaupungiksi:  1990
Väkiluku (2014):  8 600 
Suuntanumero(t):  +373 242
 
 www.stefan-voda.md 
 Ștefan Vodăn piirin sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ștefan Vodă (ven. Штефан-Водэ, Štefan-Vode) on pikkukaupunki ja Ștefan Vodăn piirin keskus Etelä-Moldovassa, maan kaakkoiskulmassa, lähellä Ukrainan Odessan alueen rajaa. Ștefan Vodăsta on maanteitse, Căușenin ja Anenii Noin kautta, noin 100 kilometriä siitä luoteessa sijaitsevaan pääkaupunki Chișinăuhun. Ukrainan Odessaa kohti vievän maantien rajanylityspisteeseen on noin 50 kilometriä.
Ștefan Vodăssa on Moldovan tilastokeskuksen arvion mukaan noin 8 600 ja koko maaseutuvaltaisessa piirissä 71 000 asukasta (2014). Kaupunki on kasvanut jonkin verran viime vuosikymmenen aikana; vuonna 2004 asukkaita oli 7 768 (piirissä 70 594). Tuolloin kaupungin asukkaista 81,1 prosenttia oli etnisesti moldovalaisia, 7,1 prosenttia ukrainalaisia, 7,7 prosenttia venäläisiä. Koko piirissä vastaavat osuudet olivat 92,5 %, 3,1 % ja 2,7 %.
Lähin rautatieyhteys on Căușeni, noin 29 kilometriä luoteeseen.
Aiheesta muualla

Säätila: Vremea în Ştefan-Vodă, r-ul Ştefan-Vodă (romaniaksi) (meteo2.md)
François Saint-Gilles

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 1969 | 4×100 metriä |  |
François Saint-Gilles (s. 3. tammikuuta 1951 Rouen, Seine-Maritime, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Saint-Gilles voitti Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 38,8 s. Samana vuonna hän juoksi viestissä nuorten Euroopan-ennätyksen 39,9 s. Hän edusti Ranskaa seitsemässä maaottelussa. Hän on pituudeltaan 185-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 79 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metriä: 10,3 s (1973), sähköajanotolla 10,62 s (1972)
200 metriä: 21,0 s (1972), sähköajanotolla 21,43 s (1975)
Arsenal FC

Arsenal Football Club (lempinimi The Gunners, suom. Tykkimiehet) on lontoolainen jalkapalloseura, joka pelaa Englannin korkeimmalla sarjatasolla Valioliigassa.
Seura perustettiin vuonna 1886 Royal Arsenalin asetehtaan työntekijöiden toimesta Kaakkois-Lontoossa nimellä Dial Square. Joukkueen nimi muuttui tämän jälkeen muutaman kerran, kunnes vuonna 1913 seura muutti pohjoiseen Highburyn kaupunginosaan ja otti nimekseen Arsenal. Joukkueen perustamisesta lähtien sitä on kutsuttu nimellä The Gunners.
Arsenalin ensimmäinen menestyskausi oli Herbert Chapmanin alaisuudessa 1930-luvulla, jolloin seura voitti viisi sarjamestaruutta ja FA Cupin kaksi kertaa. Sodan jälkeinen aika ei ollut seuralle yhtä menestyksäs. 1970-luvulla seuraa syytettiin tylsän jalkapallon pelaamisesta, mikä jatkui George Grahamin managerikaudella vuosina 1985–1995. Grahamin taktiikka johti kuitenkin monesti menestykseen. Vuonna 1996 ranskalainen Arsène Wenger aloitti seuran managerina ja uudisti seuran toimintaa. Seurassa ryhdyttiin panostamaan hyökkäävään pelin, ulkomaalaispelaajiin ja nuoriin kykyihin. Strategia johti seuran kolmanteentoista mestaruuteen vuonna 2004, jolloin joukkue ei hävinnyt yhtäkään ottelua saaden lempinimen The Invincibles.
Seuratunnukset > Seuravaakunat

Kaski vuotta seuran perustamisen jälkeen laadittiin seuran ensimmäinen seuravaakuna. Royal Arsenal -nimisen seuran vaakuna perustui Woolwichin kaupunginosan vaakunaan. Vaakunan kolme pylvästä esittävät leijonanpäillä koristeltuja tykkejä. Tykit liittyvät sotilaallisen historian omaavaan Woolwichin kaupunginosaan. Tämä seuravaakuna poistettiin käytöstä, kun joukkue muutti Pohjois-Lontooseen. Vaakunan reunoja koristavat vasemmalle ja oikealle lähtevät lehvät.lähde?
Seuravaakuna uudistettiin lähes kymmenen vuoden jälkeen, kun seura oli muuttanut ja vaihtanut nimeään vuonna 1913. Seuravaakunaa uudistettiin vuosina 1922 ja 1925, jolloin tykki kääntyi osoittamaan vasemmalle. Seuravaakunasta löytyi myös seuran lempinimi. 1940-luvun lopulla seura sai ensimmäisen värillisen seuravaakunan. Punainen ja valkoinen viittaisvat joukkueen peliasuihin. Uudessa seuravaakunassa oli joukkueen nimi sekä kotipaikka Islingtonin nimi goottilaisella kirjaisintyypillä. Vaakunaan lisättiin myös seuran latinankielinen motto Victoria Concordia Crescit (suom. Voitto tulee harmoniasta). Vuosien kuluessa tästä vaakunasta julkaistiin modernisoituja versioita. Vuosien varrella vaakunassa on käytetty myös kultaisen ja vihreän värejä. Aikajaksolla käytettiin myös FA Cupin finaaleissa omia logoja.lähde?
Seuralla oli vaikeuksia saada patenttia entiselle vaakunalleen, joten vuonna 2002 seura vaihtoi sen täysin uuteen. Tykki säilytettiin, ja tällä kertaa se osoitti jälleen oikealle. Uusi vaakuna edusti myös uutta aikakautta, kun suunnitelmat vuonna 2006 rakentuneesta uudesta stadionista olivat jo valmiina.  Uusi logo koostui moderneista kaarevista viivoista ja yksinkertaisuudesta. Logossa entisen logon vihreä väri korvattiin tummansinisellä. Tykin päällä lukee seuran nimi. Jotkut kannattajat ovat arvostelleet tätä logoa perinteitä loukkaavaksi uuden kaarevan ja yksinkertaisen tyylin vuoksi. On myös toivottu, että faneilla olisi mahdollisuus vaikuttaa seuran logoon.lähde?
Arsenalin 125-vuotisjuhlien kunniaksi kauden 2011–2012 pelipaidoissa käytettiin hieman muokattua versiota seuran ensimmäisestä logosta. Uudessa logossa on yhdistetty nykyinen ja vanha logo. Arsenalin nykyisen logon ympärillä on ensimmäisen logon tapaan tammen- ja laakerinlehdet. Lehtien ympärille kiertyvät nauhat, joissa lukee toisella puolen 1886 ja toisella 2011. Niiden keskellä suoraan nykyisen logon alla lukee ”Forward”. Kaudeksi 2012–2013 palautettiin voimaan ennen juhlavuotta käytössä ollut logo.lähde?
Seuran ensimmäinen logo. (1889–1913)
Itään osoittava tykkilogo. (1922–1925)
Länteen osoittava tykkilogo. (1925–1949)
Ensimmäinen värillinen seuravaakuna VCC-motolla. (1949–2002)
Nykyisin käytössä oleva seuravaakuna. (2002–)
Seuratunnukset > Pelipaitojen valmistajat ja sponsorit

Arsenalin pelipaitoja ovat tehneet monet valmistajat, kuten Bukta (1930–luvulta aina 1970–luvun alkuun), Umbro (1970–luvun alusta vuoteen 1986), Adidas (1986–1994), Nike (1994–2014), Puma (2014–2019) ja nykyisin Adidas (2019-).  Kuten useilla muillakin Valioliigaseuroilla, Arsenalin pelipaitaa on 1980-luvulta sponsoroinut jokin yhtiö. Sponsoreina ovat olleet JVC (1982–1999), Sega (1999–2002), Telefónica Europe eli O2 (2002–2006) ja Emirates (2006–).
Stadion

Arsenal pelasi kotiottelunsa vuodesta 1913 lähtien Highburyn stadionilla, kunnes kaudeksi 2006–2007 se siirtyi uudelle Emirates Stadiumille. Stadion vihittiin virallisesti käyttöön 26. lokakuuta 2006. Ensimmäinen ottelu pelattiin kuitenkin jo 22. heinäkuuta Ajaxia vastaan; peli oli Arsenal-ikoni Dennis Bergkampin jäähyväisottelu. Bergkamp pelasi Arsenalissa 423 ottelua ja teki niissä 120 maalia.
Emirates Stadiumin katsojakapasiteetti on 60361 henkilöä. Stadionin rakennus maksoi kokonaisuudessaan noin 390 miljoonaa puntaa.
Saavutukset

Englannin-mestaruus (1. divisioona, Valioliiga): 1931, 1933, 1934, 1935, 1938, 1948, 1953, 1971, 1989, 1991, 1998, 2002, 2004 (13)
FA Cupin voitto: 1930, 1936, 1950, 1971, 1979, 1993, 1998, 2002, 2003, 2005, 2014, 2015, 2017, 2020 (14)
Liigacupin voitto: 1987, 1993 (2)
FA Community Shieldin ja Charity Shieldin voitto:  1930, 1931, 1933, 1934, 1938, 1948, 1953, 1991, 1998, 1999, 2002, 2004, 2014, 2015, 2017, 2020, 2023 (17)
Messukaupunkien cupin voitto: 1970 (1)
Cup-voittajien cupin voitto: 1994 (1)
Mestarien liigan 2. sija 2006
Vuoden 2004 valioliigamestaruus tuli tappiottomalla pelillä.
Edustusjoukkue > Lainalla olevat pelaajat

Päivitetty 31. elokuuta 2024.
| Numero | Pelaaja | Pelipaikka | Joukkue | Päättymispäivä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31 |  Karl Hein | M |  Real Valladolid | 30. kesäkuuta 2025 |
| 20 |  Nuno Tavares | P |  SS Lazio | 30. kesäkuuta 2025 |
| 21 |  Fábio Vieira | KK |  FC Porto | 30. kesäkuuta 2025 |
| 23 |  Albert Lokonga | KK |  Sevilla FC | 30. kesäkuuta 2025 |
| 24 |  Reiss Nelson | H |  Fulham FC | 30. kesäkuuta 2025 |
| 27 |  Marquinhos | H |  Fluminense | 31. joulukuuta 2024 |
Siirtohistoria > 2020-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024–2025 | 108,9M € | 82,9M € | -26,0M € |  Riccardo Calafiori | 45,0M € |  Emile Smith Rowe | 31,8M € |
| 2023–2024 | 235,1M € | 69,2M € | -165,9M € |  Declan Rice | 116,6M € |  Folarin Balogun | 30,0M € |
| 2022–2023 | 186,4M € | 23,8M € | -162,6M € |  Gabriel Jesus | 52,2M € |  Mattéo Guendouzi | 11,0M € |
| 2021–2022 | 167,4M € | 31,4M € | -136,0M € |  Ben White | 58,5M € |  Joe Willock | 29,4M € |
| 2020–2021 | 86,0M € | 19,15M € | -66,85M € |  Thomas Partey | 50,0M € |  Emiliano Martínez | 17,4M € |
| Yht. | 783,8M € | 226,45M € | -557,35M € |  |  |  |  |
Siirtohistoria > 2010-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019–2020 | 160,4M € | 53,65M € | -106,75M € |  Nicolas Pépé | 80,0M € |  Alex Iwobi | 30,4M € |
| 2018–2019 | 80,15M € | 7,9M € | -72,25M € |  Lucas Torreira | 28,65M € |  Lucas Pérez | 4,4M € |
| 2017–2018 | 152,85M € | 158,0M € | +5,15M € |  Pierre-Emerick Aubameyang | 63,75M € |  Alex Oxlade-Chamberlain | 38,0M € |
| 2016–2017 | 113,04M € | 10,35M € | -102,69M € |  Granit Xhaka | 45,0M € |  Serge Gnabry | 5,0M € |
| 2015–2016 | 26,5M € | 2,5M € | -24,0M € |  Petr Čech | 14,0M € |  Lukas Podolski | 2,5M € |
| 2014–2015 | 118,98M € | 27,8M € | -91,18M € |  Alexis Sánchez | 42,5M € |  Thomas Vermaelen | 19,0M € |
| 2013–2014 | 49,25M € | 12,15M € | -37,1M € |  Mesut Özil | 47,0M € |  Gervinho | 8,0M € |
| 2012–2013 | 56,0M € | 65,85M € | +9,85M € |  Santi Cazorla | 19,0M € |  Robin van Persie | 30,7M € |
| 2011–2012 | 65,48M € | 78,29M € | +12,81M € |  Alex Oxlade-Chamberlain | 13,8M € |  Cesc Fàbregas | 34,0M € |
| 2010–2011 | 23,0M € | 8,1M € | -14,9M € |  Laurent Koscielny | 12,5M € |  Eduardo | 7,2M € |
| Yht. | 845,65M € | 424,59M € | -421,06M € |  |  |  |  |
Siirtohistoria > 2000-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009–2010 | 12,0M € | 47,7M € | +35,7M € |  Thomas Vermaelen | 12,0M € |  Emmanuel Adebayor | 29,0M € |
| 2008–2009 | 40,2M € | 25,8M € | -14,4M € |  Andrey Arshavin | 16,5M € |  Aleksandr Hleb | 17,0M € |
| 2007–2008 | 31,0M € | 57,1M € | +26,1M € |  Eduardo | 13,5M € |  Thierry Henry | 24,0M € |
| 2006–2007 | 15,1M € | 13,0M € | -2,1M € |  Tomáš Rosický | 10,0M € |  Ashley Cole | 7,4M € |
| 2005–2006 | 46,0M € | 25,0M € | -21,0M € |  Aleksandr Hleb | 15,0M € |  Patrick Vieira | 20,0M € |
| 2004–2005 | 12,0M € | 3,9M € | -8,1M € |  Manuel Almunia | 5,0M € |  Francis Jeffers | 3,9M € |
| 2003–2004 | 20,0M € | 1,1M € | -18,9M € |  José Antonio Reyes | 20,0M € |  Moritz Volz | 1,0M € |
| 2002–2003 | 10,7M € | 12,0M € | +1,3M € |  Gilberto Silva | 6,9M € |  Richard Wright | 5,5M € |
| 2001–2002 | 32,7M € | 8,2M € | -24,5M € |  Giovanni van Bronckhorst | 13,5M € |  Nelson Vivas | 7,0M € |
| 2000–2001 | 56,3M € | 61,5M € | +5,2M € |  Sylvain Wiltord | 17,5M € |  Marc Overmars | 40,0M € |
| Yht. | 284,6M € | 255,3M € | -29,3M € |  |  |  |  |
Siirtohistoria > 1990-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999–2000 | 22,7M € | 41,6M € | +18,9M € |  Thierry Henry | 16,1M € |  Nicolas Anelka | 35,0M € |
| 1998–1999 | 18,7M € | 0,8M € | -17,9M € |  Nwankwo Kanu | 6,3M € |  Ian Wright | 0,8M € |
| 1997–1998 | 22,0M € | 1,2M € | -20,8M € |  Marc Overmars | 7,5M € |  Matthew Rose | 0,8M € |
| 1996–1997 | 6,1M € | 14,6M € | +8,5M € |  Patrick Vieira | 5,4M € |  Paul Merson | 6,6M € |
| 1995–1996 | 18,4M € | 2,2M € | -16,2M € |  Dennis Bergkamp | 11,3M € |  Stefan Schwarz | 2,2M € |
| 1994–1995 | 7,2M € | 4,2M € | -3,0M € |  John Hartson | 3,8M € |  Kevin Campbell | 4,2M € |
| 1993–1994 | 1,3M € | 0,4M € | -0,9M € |  Eddie McGoldrick | 1,3M € |  Neil Heaney | 0,4M € |
| 1992–1993 | 4,6M € | 3,3M € | -1,3M € |  Martin Keown | 3,0M € |  David Rocastle | 2,4M € |
| 1991–1992 | 4,6M € | 1,8M € | -2,8M € |  Ian Wright | 4,0M € |  Andrew Cole | 1,5M € |
| 1990–1991 | 2,0M € | 3,5M € | +1,5M € |  David Seaman | 2,0M € |  John Lukic | 1,4M € |
| Yht. | 107,6M € | 73,6M € | -34,0M € |  |  |  |  |
Valmentajat

1894–1897  Sam Hollis
1897–1898  Thomas Brown Mitchell (ensimmäinen ammattilaismanageri)
1898–1899  George Elcoat
1899–1904  Harry Bradshaw
1904–1908  Phil Kelso
1908–1915  George Morrell
1919–1925  Leslie Knighton
1925–1934  Herbert Chapman
1934–1947  George Allison
1947–1956  Tom Whittaker
1956–1958  Jack Crayston
1958–1962  George Swindin
1962–1966  Billy Wright
1966–1976  Bertie Mee
1976–12/1983  Terry Neill
12/1983–3/1986  Don Howe
3–5/1986  Steve Burtenshaw
1986–2/1995  George Graham
2–6/1995  Stewart Houston
1995–1996  Bruce Rioch
8–9/1996  Stewart Houston
9/1996  Pat Rice
9/1996–5/2018  Arsène Wenger
5/2018–11/2019  Unai Emery
11–12/2019  Fredrik Ljungberg
12/2019–  Mikel Arteta
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arsenal FC Wikimedia Commonsissa
Arsenalin virallinen sivusto
Suomalaisten Arsenal-kannattajien sivusto
Arsenal – Englannin Valioliiga
2 Saliba
3 Tierney
4 White
5 Partey
6 Gabriel
7 Saka
8 Ødegaard
9 Jesus
11 Martinelli
12 Timber
15 Kiwior
17 Zintšenko
18 Tomiyasu
19 Trossard
20 Jorginho
22 Raya
23 Merino
29 Havertz
30 Sterling
32 Neto
33 Calafiori
41 Rice
Manageri Arteta
Arsenalin pelaajia päällään Fly Emiratesin sponsoroimat pelipaidat.
Emirates Stadium
Arsène Wenger valmensi seuraa vuosina 1996–2018.
Florence Petry-Amiel

Florence Petry-Amiel (s. 29. syyskuuta 1942 Soustons, Landes, Ranska) on entinen ranskalainen korkeushyppääjä.
Petry-Amiel sijoittui Rooman 1960 olympialaisissa korkeushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 165 cm. Vuonna 1959 hän paransi kahdesti Ranskan ennätystä: elokuussa 1959 Belgradissa hän rikkoi Anne-Marie Colchenin kymmenen vuotta vanhan ennätyksen tuloksellaan 164 cm ja lokakuussa Pariisissa hän hyppäsi tuloksen 168 cm. Jälkimmäinen säilyi Ranskan ennätyksenä kesäkuuhun 1963. Ranskan mestaruuden Petry-Amiel voitti vuonna 1961. Hän edusti CSAM Paris -seuraa ja oli pituudeltaan 181-senttinen.
Antti J. Jokinen

| Antti J>  Jokinen |
| --- | --- |
 Antti J. Jokinen Helsingin kirjamessuilla 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1968 (ikä 56) Nurmijärvi, Suomi
Ammatti:  musiikkivideo-ohjaaja, elokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja
Puoliso:  Krista Kosonen
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  The Resident Puhdistus Kätilö Pahan kukat
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Antti J. Jokinen (s. 26. huhtikuuta 1968 Nurmijärvi) on suomalainen musiikkivideo- ja elokuvaohjaaja sekä elokuvakäsikirjoittaja. Jokinen on ohjannut elokuvat  The Resident (2011), Puhdistus (2012), Kätilö (2015) ja Pahan kukat (2016). Jokinen sai parhaan ohjauksen Jussi-ehdokkuuden elokuvastaan Puhdistus.
Ura > Koripallo, Solar Films ja musiikkivideot

Antti J. Jokinen syntyi vuonna 1968 Nurmijärvellä. Hän pelasi nuoruudessaan koripalloa hyvällä menestyksellä. Pituutensa ja taitojensa ansiosta Jokinen sai koripallostipendin ja se vei hänet opiskelemaan elokuvaa East Carolinan yliopistoon. Siellä hän teki Jim Morrisonin runoihin perustuvan lyhytelokuvan Fist Full of Sand. Se voitti opiskelijasarjan Pohjois-Carolinan elokuvajuhlilla. Voiton myötä hän pääsi töihin New Yorkiin MTV-musiikkikanavalle.
Myöhemmin kesälomalla Suomessa ollessaan Jokinen ilmoittikin MTV:lle, ettei hän aio palata New Yorkiin vaan jää Suomeen. Hän ei ollut pelannut koripalloa vuoteen, mutta liittyi silti Tapiolan Hongan pelaajavahvuuteen. Vuoden koripalloa pelattuaan Jokinen tutustui Markus Seliniin, joka oli yksi silloisista Hongan omistajista. Jokisen oma yhtiö Hip Factory Films oli tuolloin tehnyt musiikkivideot Neon 2:lle ja Miisalle sekä dokumentin Suomen Punaiselle Ristille. Vuonna 1994 Selin palkkasi Jokisen tekemään Harlin & Selin Productionsin tuottaman Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat -elokuvan trailerin.
Jokinen oli mukana perustamassa Solar Filmsia yhdessä Markus Selinin ja Taina Saikkosen kanssa vuonna 1995. Jokinen toimi aluksi Solarin toimitusjohtajana, mutta Solar Filmsin tiedottajan Rampe Toivosen mukaan ”Markus (Selin) oli suvereeni päätöksentekijä ja kaikki juoksevat asiat hoituivat taiteilija-Antin ohi.” Jokinen toimi Solar Filmsin toimitusjohtajana 1995-1998, jonka jälkeen toimitusjohtajaksi värvättiin Jukka Helle Fantasia-filmistä.
Solarilla Jokinen ohjasi tv-sarjat Tähtilampun alla (1997) ja Kirjava silta (2000). Niiden jälkeen hän keskittyi musiikkivideoihin, joiden kautta hän päätyi takaisin Amerikkaan 2000-luvun alussa. Esimerkkejä Antti Jokisen ohjaamista musiikkivideoista ovat Anastacian ja Ben Moodyn duetto ”Everything Burns”, Wyclef Jeanin ”Wish You Were Here”, Kornin ”Word Up”, Anna Vissin ”Everything I Am”, Nightwishin ”Nemo” ja Tiziano Ferron ”Stop! Dimentica”.
Lisäksi hän on ohjannut videoita Beyoncélle, Will Smithille, Eminemille, Missy Elliottille ja Westlifelle. Vuonna 2007 hän ohjasi Lordin ”Hard Rock Hallelujah Eurovision Editionin”, joka esitettiin Helsingin euroviisujen avausvideona.