Pikaraitiotie
Pikaraitiotien ominaisuuksia

Pikaraitiotie muistuttaa ominaisuuksiltaan muita kaupunkiraideliikenteen muotoja kuten raitiovaunua, metroa ja paikallisjunaa. Esimerkiksi suorituskyky, energiankulutus ja kulkuväylät ovat samankaltaisia.
Pikaraitiotien perusominaisuus on, että se voi kulkea monenlaisilla kulkuväylillä:
omalla, muusta liikenteestä eristetyllä väylällä tunnelissa tai eritasossa kuten metro
erillisellä, muusta liikenteestä riippumattomalla ratalinjauksella kuten paikallisjuna
omalla kaistallaan katutilassa kuten raitiovaunu
raitiokävelykadulla kuten raitiovaunu
muun liikenteen kanssa samalla kaistalla kuten raitiovaunu tai linja-auto (yleensä pyritään minimoimaan)
muun rautatieliikenteen kanssa samalla raiteella, jos käytössä on duoraitiovaunukalusto
Palveltavan alueen bussilinjasto sovitetaan pikaraitiotiehen siten, että vaihto bussista raitiovaunuun on helppoa ja bussilinjasto ohjataan esimerkiksi poikittaisreiteille, joilla pikaraitiovaunu ei kulje. Joissakin pikaraitiojärjestelmissä busseilla järjestetään liityntäliikenne. Yleensä autoille ja polkupyörille varataan liityntäpysäköintipaikkoja pysäkeille.
Pikaraitiovaunujen raideleveys vaihtelee välillä 900 mm (Linz) – 1 524 mm (Riika, Venäjän ja Ukrainan pikaraitiotiet). Yleisin raideleveys on 1 435 mm. Pikaraitiovaunujen korileveys vaihtelee välillä 230–265 senttimetriä. 265 senttimetriä on maksimileveys, joka soveltuu liikenteeseen katuympäristössä.
Uudet järjestelmät tehdään yleensä suurella korileveydellä kapasiteetin lisäämiseksi. Pienin kaarresäde on 20–50 metriä. Vaunujen pituus on noin 20–50 metriä ja ne ovat yleensä nivelöityjä. Junapituus on useissa järjestelmissä jopa 75–100 metriä. Saksassa standardiksi ovat muodostumassa 37,5 metrin pituiset vaunut ja 75 metrin mittaiset junat. Kaarresäde ja korileveys määrittävät tilantarpeen. Yleensä kaksiraiteinen pikaraitiotie vaatii 5–7 metriä tilaa sivusuunnassa. Pienemmän vaakatasoisen ja pystysuuntaisen kaarresäteen takia pikaraitiotie voidaan sijoittaa vapaammin kaupunkiympäristöön kuin metro.
Pikaraitiotie ottaa virran yleensä ilmajohdosta, mutta metron kanssa yhdistetyissä hybridijärjestelmissä kuten Hollannin Rotterdamissa ja Amsterdamissa kalusto voi käyttää myös virtakiskoa. Sähköjännite on yleensä 750 voltin tasavirta, mutta rautateihin yhdistetyissä järjestelmissä duoraitiovaunu käyttää myös korkeajännitteistä vaihtovirtaa (esim. 15 kV 16+2⁄3 Hz). Virroitus ilmajohdosta sallii liikenteen myös muun liikenteen joukossa, joka on korostunut Helsingin seudulla käydyssä keskustelussa. Virransyöttö virtakiskosta edellyttää usein kulkuväylän eristämistä muusta liikenteestä, mutta esimerkiksi tasoristeykset ovat maailmalla melko yleisiä.
Yhden pikaraitiovaunun kapasiteetti on 150–300 matkustajaa, ja junan kapasiteetti 300–1 000 matkustajaa junapituudesta riippuen. Kapasiteetti on pienempi kuin raskaimmissa metro- tai paikallisjunaratkaisuissa, rajoittavia tekijöitä ovat junapituus ja kaluston leveys. Katuliikenteessä ei voida käyttää paljon yli 100 metrin mittaisia junia ja yli 265 senttimetriä leveää kalustoa.
Eurooppalaisten kaupunkien kokemusten perusteella pikaraitiotien edut busseihin verrattuna ovat seuraavat:
Raitiovaunujen pysäkkiajat ovat busseja lyhyemmät ja kiihtyvyys suurempi. Raitiovaunuille voidaan järjestää busseja paremmat etuisuudet omilla kaistoilla ja liikennevaloissa. Näistä syistä maanpäällisen pikaraitiotien matkanopeus on 15–20 % suurempi kuin vastaavan tavanomaisen bussilinjan.
Raitiovaunu on logistisesti busseja tehokkaampi. Yksi kuljettaja voi kuljettaa yhdellä vaunulla 150–300 matkustajaa ja kahden vaunun junalla 300–600 matkustajaa. Yhden bussin kapasiteetti on 70–150 matkustajaa. Tarpeeksi raskaasti kuormitettu raitiolinja on liikennöintikustannuksiltaan bussilinjaa edullisempi.
Nykyaikaiset matalalattiaraitiovaunut ovat hiljaisia, pitkäikäisiä ja busseja mukavampia myös vanhusten, liikuntaesteisten ja lasten kannalta.
Raitiovaunujen energiankulutus matkustajaa kohden on noin puolet bussien kulutuksesta. Sähkökäyttöinen raitiovaunu on paikallisesti saasteeton. Sähkö voidaan tuottaa ympäristön kannalta parhaaksi katsotulla keinolla.
Raitioteille on toteutettu tehokkaat matkustajainformaatiojärjestelmät, viihtyisät pysäkit ja koko kaupunkikuvaa on kohennettu raitiotietä rakennettaessa.
Näistä syistä pikaraitiotien vetovoima on busseja parempi. Usein arvioidaan, ja käytännössä on havaittu, että pikaraitiotie kerää matkustajia noin 20–50 % enemmän kuin tehokas bussilinja.