stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rebekka (nimi)
Nimi muissa yhteyksissä

Rebekka, Raamatun henkilö, Iisakin vaimo, Eesaun ja Jaakobin äiti
Rebekka, Daphne du Maurierin romaanin päähenkilö
Rebekka (engl. Rebecca), vaimovainaja Alfred Hitchcockin samannimisessä elokuvassa
Rebekka, Nadja Tamminen, tv-sarjassa Salatut elämät
Rebekka, päähenkilö Tuija Lehtisen tyttökirjassa Rebekka ja kesäprinssi (2007)
Rebekka, päähenkilö Kate Douglas Wigginin lastenkirjassa Villiruusu sekä tähän perustuvissa elokuvissa
Rebecca, hahmo Elisabetta Gnonen luomassa sarjakuvassa W.i.t.c.h.
Rebekka "Begi" Kankimäki (engl. Rebecca Cunningham), hahmo Disneyn piirrossarjassa Pilipalipilotit
Rebecka Martinsson, juristi, päähenkilö Åsa Larssonin rikosromaaneissa
Rebecca Thatcher, Kellie Martinin roolihahmo televisiosarjassa Elämä voittaa
Rebecca Washington, Lisa Gay Hamiltonin roolihahmo televisiosarjassa Oikeus ja kohtuus
Leo Leivo

Leo Armas Leivo (28. elokuuta 1896 – 4. joulukuuta 1983) oli suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Viipurista kotoisin ollut Leo Leivo muutti 1920-luvun alussa Englantiin. Hän asui kaakkois-Lontoossa Catfordissa ja pelasi jalkapalloa hyökkääjänä läheisen Bromleyn kaupunginosan amatöörijoukkueessa. Leivon luona asui alkuvuodesta 1922 Englantiin saapunut toinen suomalainen jalkapalloilija Niilo Tammisalo. Leivo ja Tammisalo pääsivät 25. tammikuuta seuraamaan Queens Park Rangersin ammattilaisjoukkueen harjoituksia ja 28. tammikuuta Tammisalo ja Leivo pääsivät pelaamaan Bromleyn reservijoukkueen kanssa vierasottelun Woolwich Polytechnicia vastaan Tammisalon ollessa maalivahtina ja Leivon oikeana laitahyökkääjänä. Ottelu päättyi tasatulokseen 2-2. Tämän jälkeen he olivat mukana Queens Park Rangersin harjoituksissa ja kävivät seuraamassa katsojina FA Cupin ammattilaisotteluita. Tammisalo pelasi sitten lontoolaisen Dulwich Hamletin amatööriseuran kolmos- ja reservijoukkueessa maalivahtina useampia otteluita ennen paluutaan Suomeen toukokuun alkupuolelle 1922.
Leivo palasi huhtikuussa 1922 Englannista takaisin Viipuriin. Hän oli Viipurin Reippaan jalkapallojoukkueen kapteenina ja valmentajana. Hän piti Reippaan pelaajille luennon englantilaisesta jalkapallosta ja suunnitteli myös ottavansa harjoituksissa käyttöön Englannista oppimiaan menetelmiä. Viipurin Reipas pääsi 1922 SM-kilpailun loppuotteluun saakka, mutta hävisi finaaliottelussa Helsingin Palloseuralle maalilukemin 4–2.
Leivo pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun, heinäkuussa 1922 Helsingissä Unkaria vastaan. Hän tuli ottelussa 30. minuutilla kentälle loukkaantuneen Jarl Öhmanin tilalle.
Pukumiehet

| Pukumiehet> Suits |
| --- | --- |
 Sarjan otsikkoruutu.
Tyyli:  draama
Kestoaika:  42 minuuttia
Luoja(t):  Aaron Korsh
Pääosissa:   Gabriel Macht  Rick Hoffman  Sarah Rafferty  Patrick J. Adams  Meghan Markle  Gina Torres 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   USA Network  MTV3
Esitetty:  23. kesäkuuta 2011 – 25. syyskuuta 2019
Tuotantokausia:  9
Jaksoja:  134 (luettelo jaksoista)
Tunnuskappale:  ”Greenback Boogie” – Ima Robot
Tuotanto
Tuottaja(t):   Gabriel Macht  Jonathan Hackett  Patrick J. Adams 
Vastaava(t) tuottaja(t):   David Bartis  Gene Klein  Aaron Korsh  Doug Liman  Daniel Arkin 
Linjatuottaja:  Desmond Paes
Ohjaaja(t):   Anton Cropper  Michael Smith  Kevin Bray  Christopher Misiano  Roger Kumble 
Käsikirjoittaja(t):   Aaron Korsh  Sharyn Rothstein  Genevieve Sparling  Kyle Long  Sandra Silverstein 
Säveltäjä(t):  Christopher Tyng
Tuotantoyhtiö(t):   Universal Cable Productions (NBC Universal)  Hypnotic Films & Television  Untited Korsh Company  Open 4 Business Productions 
Palkinnot
Voitetut:  Imagen Awards (2018)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Pukumiehet (Suits) on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Aaron Korsh. Sarjaa esitetään Yhdysvalloissa USA Networkilla ja Suomessa MTV3-kanavalla. Sen päärooleissa esiintyvät Patrick J. Adams ja Gabriel Macht.
12 jakson mittaisen ensimmäisen kauden esittäminen alkoi 23. kesäkuuta 2011 normaalia pidemmällä erikoisjaksolla.
Juoni

Sarja sijoittuu New Yorkin kaupunkiin ja kuvitteelliseen Pearson Hardman -asianajotoimistoon. Michael ”Mike” Ross, huippuoppilas, jolla on valokuvamuisti, oli juuri päästä opiskelemaan oikeustiedettä Harvardin yliopistossa, kun hänet erotettiin collegesta vastausten myymisestä matematiikan kokeeseen, jonka hän oli opetellut ulkoa. Tämä pilasi hänen mahdollisuutensa aloittaa oikeustieteen opinnot. Sen sijaan hän joutuu tienaamaan elantonsa polkupyörälähettinä. Miken ystävä Trevor saa houkuteltua tämän mukaan marihuanakauppaan. Kauppa osoittautuu poliisin soluttautumisoperaatioksi, jonka Mike neuvokkaasti havaitsee vain hetkeä ennen kuin se olisi ollut liian myöhäistä. Hän välttää kiinnijäämisen juuri ja juuri päätyen työhaastatteluun Harvey Specterin kanssa. Harvey on asianajaja Pearson Hardmanilla ja omien sanojensa mukaan ”New Yorkin paras ratkaisija”. Harveyn, josta on äskettäin tehty vanhempi osakas, olisi nyt yhtiön käytäntöjen mukaan palkattava Harvardissa opiskellut juristi avustajaksi. Käyttäen eideettistä muistiaan ja juridista osaamistaan Mike osoittaa Harveylle olevansa epäilemättä paras ehdokas paikan täyttämiseen ja tulee palkatuksi, vaikka häneltä puuttuukin oikeustieteellinen tutkinto, eikä hän ole opiskellut Harvardissa. Sarja keskittyy Miken ja Harveyn käsittelemiin oikeustapauksiin heidän ylläpitäessään salaisuutta Miken taustasta.
Päähenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Gabriel Macht   | … |   Harvey Specter   |
|   Rick Hoffman   | … |   Louis Litt   |
|   Sarah Rafferty   | … |   Donna Paulsen   |
|   Patrick J. Adams   | … |   Michael ”Mike” Ross   |
|   Meghan Markle   | … |   Rachel Zane   |
|   Gina Torres   | … |   Jessica Pearson   |
|   Amanda Schull   | … |   Katrina Bennett   |
|   Wendell Pierce   | … |   Robert Zane   |
|   Aloma Wright   | … |   Gretchen   |
Jaksot

| Kausi | Kausi | Jaksoja | Esitetty> Yhdysvallat | Esitetty> Suomi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 12 | 2011-06-2323. kesäkuuta 2011 – 2011-09-088. syyskuuta 2011 | 2014-01-2828. tammikuuta 2014 – 2014-04-1515. huhtikuuta 2014 |
|  | 2 | 16 | 2012-06-1414. kesäkuuta 2012 – 2013-02-2121. helmikuuta 2013 | 2014-04-2222. huhtikuuta 2014 – 2014-08-055. elokuuta 2014 |
|  | 3 | 16 | 2013-07-1616. heinäkuuta 2013 – 2014-04-1010. huhtikuuta 2014 | 2014-08-1212. elokuuta 2014 – 2014-11-2525. marraskuuta 2014 |
|  | 4 | 16 | 2014-06-1111. kesäkuuta 2014 – 2015-03-044. maaliskuuta 2015 | 2015-04-2828. huhtikuuta 2015 – 2015-08-044. elokuuta 2015 |
|  | 5 | 16 | 2015-06-2424. kesäkuuta 2015 – 2016-03-022. maaliskuuta 2016 | 2016-02-2222. helmikuuta 2016 – 2016-06-066. kesäkuuta 2016 |
|  | 6 | 16 | 2016-07-1313. heinäkuuta 2016 – 2017-03-011. maaliskuuta 2017 | 2017-04-2424. huhtikuuta 2017 – 2017-08-077. elokuuta 2017 |
|  | 7 | 16 | 2017-07-1212. heinäkuuta 2017 – 2018-04-2525. huhtikuuta 2018 | 2018-01-088. tammikuuta 2018 – |
|  | 8 | 16 | 2018-07-1818. heinäkuuta 2018 – |  |
Tuotanto

USA Networkin ensimmäisissä julkaisuissa sarjan nimenä oli A Legal Mind. Toukokuussa 2010 USA Network tilasi 90 minuutin pituisen pilottijakson sarjalle. 2011 tammikuussa USA Network vahvisti tilanneensa ensimmäisen tuotantokauden.
Sarjaa tilattiin toinen kausi 11. elokuuta 2011, toinen kausi oli 16 jaksoa pitkä, kuten myös kolmas kausi, joka tilattiin 12. lokakuuta 2012. USA Network tilasi sarjasta neljännen kauden 24. lokakuuta 2013. Neljäs kausi on myös 16 jaksoa pitkä ja alkoi pyöriä Yhdysvalloissa 11. kesäkuuta 2014. Pukumiehistä tilattiin 16 jaksoinen viides kausi 11. elokuuta 2014.
Sarjan pilottijakso kuvattiin New Yorkissa ja kaikki muut jaksot Torontossa.
Maaliskuussa 2018 ilmoitettiin Gina Torresin esittämän Jessica Pearsonin saavan oman spin-off-sarjan. Tammikuussa 2019 sarjan nimeksi vahvistettiin Pearson.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Pukumiehet Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pukumiehet TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Suits (TV series)
Käännös suomeksi
Örön linnake

| Örön linnake |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1918–
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  merivoimat
Aselajit:  rannikkotykistö
Osa joukkoa:  Turun rannikkorykmentti Hangon rannikkopatteristo
Koko:  patteri
Tukikohta:  Örö
Kalusto:  3 × 130 TK
Örön linnake oli Turun rannikkorykmentin rannikkolinnake, joka sijaitsi Örössä Kemiönsaaren eteläpuolella. Örön linnoittaminen aloitettiin tammikuussa 1915 osana Venäjän keisarikunnan Pietari Suuren merilinnoitusta.
Rakentaminen

Venäjän Itämeren laivaston komentaja Nikolai von Essen antoi tammikuussa 1915 käskyn, jonka mukaan neljän 234/50 Be -tykinlähde? patterin betonisten perustojen valaminen tuli aloittaa Örössä. Patterille löytyi saaresta ainoastaan yksi mahdollinen sijoituspaikka. Ennen asemien valmistumista tykit vaihdettiin 305/52 O -tykeiksi ja ne olivat asemissaan keväällä 1916 ja se sai nimen patteri numero 60.
Myöhemmin patterin tueksi tuli alkuperäisen suunnitelman mukaan rakentaa saaren eteläosaan kevyempi patteri. Lokakuussa 1915 valmistui patteri numero 59, jossa oli kolme 120/45 C -tykkiä. Patteri numero 61 valmistui joulukuussa 1915 ja se oli varustettu neljällä 152 millimetrin tykillä. Lisäksi saarelle rakennettiin laitureita, teitä, rautatie, valonheitinasemia ja lähes sata erilaista rakennusta.
Kulttuuriympäristö

Museovirasto on määritellyt Örön linnakkeen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistät rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Örön linnake Wikimedia Commonsissa
Vuoden 2013 konklaavi

Vuoden 2013 konklaavi valitsi katolisen kirkon uudeksi päämieheksi argentiinalaisen Jorge Mario Bergoglion, joka otti paavilliseksi nimekseen Franciscus.
Vuoden 2013 konklaavissa valittiin uusi paavi tehtävästään eronneen Benedictus XVI:n tilalle. Benedictus XVI ilmoitti erostaan 11. helmikuuta 2013 ja ero astui voimaan 28. helmikuuta. Konklaavia edeltävät kardinaalien kokoontumiset alkoivat 4. maaliskuuta ja itse konklaavi alkoi 12. maaliskuuta.
Konklaavi muodostui 115 kardinaalista, jotka tulivat 50 eri maasta. Konklaaviin saivat osallistua ne kardinaalit, jotka olivat alle 80-vuotiaita sede vacanten alkaessa 28. helmikuuta. Benedictus XVI oli muuttanut motu propriolla (Normas nonnullas) konklaavin sääntöjä niin, että jos kaikki äänioikeutetut kardinaalit ovat koolla, konklaavi voi alkaa jo ennen kuin sede vacanten alkamisesta on kulunut vaaditut 15 päivää.
Uudeksi paaviksi valittiin konklaavin toisena päivänä, 13. maaliskuuta, argentiinalainen kardinaali Jorge Mario Bergoglio, joka valitsi paavinimen Franciscus.
Dali Meller

Dali Meller (s. 26. heinäkuuta 1991) on suomalainen futsalpelaaja ja jalkapalloilija.
Futsal

Mellerin pelipaikka on pohjapelaaja. Hän edustaa HIFK Futsalia, jossa hän voitti kaudella 2022–2023 Suomen mestaruuden. 
Meller valittiin kaudella 2023–2024 marraskuun kuukauden pelaajaksi. Vuonna 2023 hän debytoi myös naisten futsalmaajoukkueessa.
Jalkapallo

Mellerin pelipaikka on keskikenttä. Hän on edustanut Liigassa Tikkurilan Palloseuraa kausina 2008–2010, PK-35 Vantaata kaudella 2011 ja Tikkurilan Palloseuraa jälleen kaudella 2016. Kaudella 2021 hän edustaa Liigassa Helsingin Palloseuraa, johon hän siirtyi kaudeksi 2018 joukkueen pelatessa Ykkösessä. Meller on pelannut Liigassa kaikkiaan 73 ottelua ja tehnyt niissä 23 maalia.
Meller on pelannut Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa kuusi, alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 12 ja alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa 16 maaottelua.
Keski-Kannaksen rintama

Keski-Kannaksen rintama oli Suomen sisällissodan Karjalan rintaman rintamalohko, joka levittäytyi noin 50 kilometrin matkalle Karjalan-kannaksen keskiosaan, ulottuen lännessä Kuolemajärven Kämärästä aina Neuvosto-Venäjän rajalle Kivennavan Lipolaan. Se oli Joutsenon ja Antrean rintamien ohella Karjalan kolmas päärintama, jolla käytiin taisteluja helmikuun lopusta huhtikuun puoliväliin. Taistelut päättyivät punaisten vetäytymiseen osan joukoista antautuessa tai paetessa Venäjälle.
Tapahtumat tunnetaan myös verisestä jälkiselvittelystään, jolloin valkoiset suorittivat alueen venäläisväestöön kohdistuneen etnisen puhdistuksen teloittamalla jopa 400 siviiliä.
Yleistä

Karjalankannaksella oli tärkeä strateginen merkitys sodan molemmille osapuolille. Sen halki kulki punaisten kannalta elintärkeä Helsinki–Pietari-rata, ja Viipurista pohjoiseen lähti Karjalan rata, joka oli valkoisten yhteys muualle Suomeen. Sotatapahtumien käynnistyessä tammikuun 1918 lopussa valkoiset yrittivät ottaa haltuunsa Viipurin, mutta joutuivat vetäytymään kaupungin pohjoispuolelle, jonne he perustivat tukikohtansa Antrean risteysasemalle. Punaisten haltuun jäi eteläinen Kannas osapuolten välisen rajan kulkiessa Vuoksen eteläpuolella.
Keski-Kannaksen rintaman päälohkot olivat Muolaan Kuusaassa sekä Valkjärven kirkonkylän ympäristössä. Rintama ei ollut yhtenäinen, vaan muiden sisällissodan rintamien tapaan osapuolten hallitsemien kylien väliin jäi laajoja miehittämättömiä alueita. Punaiset aloittivat oman hyökkäysvaiheensa helmikuun lopussa tavoitteenaan edetä Vuoksen eteläpuolella kulkevalle Pietari–Hiitola-radalle, jonka kautta oli mahdollisuus iskeä valkoisten selustaan Antreassa. Hyökkäykset kuitenkin torjuttiin ja maaliskuun puoliväliin mennessä rintamalinja vakiintui linjalle Kämärä – Muolaankylä – Hotokka – Kuusaa – Punnus – Valkeamatka – Veikkola – Lipola. Tämän jälkeen taistelutoiminta rauhoittui kuukauden ajaksi ja punaiset keskittyivät lähinnä Pietarin radan liikenteen turvaamiseen.
Karjalan rintaman kiivaimpien taisteluiden raivotessa Joutsenon ja Antrean lohkoilla, Keski-Kannas pysyi sivunäyttämön roolissa valkoisten 19. huhtikuuta aloittamaan suurhyökkäykseen saakka. Heidän tarkoituksenaan oli edetä rajan pinnassa Valkjärveltä etelään ja katkaista Pietarin rata estääkseen punaisia lähettämästä apuvoimia Viipurin puolustukseen. Valkoisten suurhyökkäyksen käynnistyttyä punaiset eivät ylivoiman edessä ryhtyneet juurikaan vastarintaan, vaan vetäytyivät rautatietä kohti. Valkoiset saivat radan haltuunsa 24. huhtikuuta, jonka jälkeen alueella taistelleet joukot liittyivät samaan aikaan käynnistyneeseen Viipurin valtausoperaatioon.
Taisteluja käytiin samanaikaisesti myös Valkjärven pohjoispuolella Raudussa, mutta Raudun taistelua ei lasketa Keski-Kannaksen rintamaan, koska siellä olleita punaisten joukkoja huollettiin Pietarista käsin omana taisteluosastonaan.
Joukot > Valkoiset

Helmikuun alussa seudulla oli vain jääkäri Weikko Läheniemen johtama pieni osasto Viipurin läänin suojeluskuntalaisia. Rintamaesikunta perustettiin Vuoksen varrelle Sakkolan Kiviniemeen. Helmikuun aikana valkoiset keskittivät joukkojaan Heinjoelle, Mälkölään ja Valkjärvelle, niin että kuun lopussa Mälkölässä ja Valkjärvellä oli yhteensä 350 suojeluskuntaista. Maaliskuun puolivälissä tehtiin joukkojen uudelleenorganisoiti, jolloin ratsumestari Georg Elfvengrenin komentama Karjalan 1. rykmentti sai vastuulleen Venäjän rajalta Mälkölään ulottuvan alueen. Mälkölään, Valkjärvelle ja Rautuun sijoitettiin kuhunkin noin 600 miehen vahvuinen pataljoona.
Valkoisten joukot koostuivat edelleen karjalaisista ja vasta suurhyökkäyksen alla rintamalle saapui miehiä myös muualta valkoisten hallitsemalta alueelta, lähinnä Pohjanmaalta. Joukot järjestettiin uudelleen 6. huhtikuuta päättyneen Tampereen taistelun jälkeen, jolloin Savon ja Karjalan ryhmistä muodostetun itäisen armeijan tehtäväksi tuli Viipurin sekä Karjalan kannaksen eteläosien valtaaminen. Itäarmeija jaettiin kolmeen ryhmään, joista eversti Eduard Ausfeldin johtama sai vastuulleen Keski-Kannaksen rintaman. Ausfeldin ryhmä koostui majuri Gabriel von Bonsdorffin komentamasta 2. jääkärirykmentistä, kapteeni Lennart Oeschin komentamasta 4. jääkärirykmentin VIII pataljoonasta, majuri Hugo Östermanin komentamasta 5. jääkärirykmentistä sekä ratsumestari Georg Elfvengrenin komentamasta Karjalan 1. rykmentistä. Lisäksi siihen kuului kaksi ratsuväen eskadroonaa sekä kaksi tykkipatteria. Ausfeldin ryhmän kokonaisvahvuus oli noin 6 000 miestä.
Joukot > Punaiset

Punaisten itäisen rintaman ylipäällikkönä toimi Helsingin punakaartin III rykmentin päällikkö Oskar Rantala ja Kannaksen itäosan rintamia johti ylipäällikkönä Heikki Kaljunen. Punaisten joukot olivat lähinnä paikallisten punakaartien jäseniä, vaikka Antrean ja Joutsenon rintamilla taistelikin suuri määrä muualta Etelä-Suomesta, etenkin Helsingistä tulleita miehiä. Mukana oli myös tuntematon määrä vapaaehtoisia venäläisiä sekä Pietarin suomalaisen punakaartin jäseniä. Rintamaesikunta perustettiin Terijoen rautatieasemalle, jonka jälkeen Kaljunen miehitti kaikki Pietarin radan asemat Terijoen punakaartin miehillä.
Ylipäällikkö Kaljunen teki usein päätöksiä omatoimisesti Viipurin pääesikunnasta välittämättä. Kullervo Mannerin mukaan Kaljunen ei suostunut alistumaan Viipurin esikunnalle, vaan halusi määräyksiä suoraan punaisen kaartin ylipäälliköltä. Johtamista heikensi myös Kaljusen jatkuva poissaolo rintamalta, sillä hän teki useita matkoja muun muassa Viipuriin, Pietariin ja Helsinkiin. Kaljusen omaan esikuntaan kuuluivat Konstantin Antonoff, Väinö Laitinen, Rikhard Lakka ja Otto Säämänen. Hänen adjutanttinaan toimi terijokelainen valokuvaaja Antonoff, joka myöhemmin suoritti punaupseerikurssin Neuvosto-Venäjällä. Terijoki oli myös kansanvaltuuskunnan liikenneosaston rautatiekomissaarin Juho Riutan asemapaikka.
Valkoisten siirrettyä joukkojaan Mälkölään ja Valkjärvelle punaiset perustivat niitä vastaan omat tukikohtansa Kuusaalle ja Valkeamatkaan. Heinjoen suunnalle ei sijoitettu taisteluosastoa, vaan seudulla punaiset pyrkivät ainoastaan suojaamaan Pietarin radan Kämärässä ja Galitzinassa. Valkeajärven rintamalohkoa johti Kivennavalta kotoisin ollut talollisen poika Antti Tarkiainen, jonka kaaduttua 15. maaliskuuta tilalle tuli kivennapalainen työmies Matti Äkräs. Kuusaan rintamalohkoa johti aluksi Viipurin punakaartin rykmentinpäällikkö Väinö Hakala, jonka tilalle tuli maaliskuun alussa viipurilainen jarrumies Matti Sorsa.
Valkoisten tiedustelutietojen mukaan suurhyökkäyksen käynnistyessä punaisilla oli rintamalla noin 2 900 miestä.
Punaisten hyökkäysvaihe > Hyökkäyssuunnitelma

Punaisten ensimmäinen yleishyökkäyksen oli määrä alkaa kaikilla rintamilla 21. helmikuuta. Karjalassa sen tavoitteena oli hyökätä Vuoksen linjaa kohti yht'aikaisesti neljästä eri paikasta; lännessä Lappeenrannan suunnasta kohti Imatraa ja Jääskeä, Kannaksen keskiosassa Kivennavalta ja Perkjärveltä kohti Valkjärveä ja Muolaata, sekä idässä Raudun ja Raasulin kautta Kiviniemeen. Kivennavan ja Perkjärven osastojen oli tämän jälkeen määrä yhtyä Raudun osastoon ja edetä Heinjoen kautta valkoisten sivustaan Antreassa.
Punaisten hyökkäysvaihe > Valkeajärven–Lipolan suunta

Hyökkäys käynnistettiin 22. helmikuuta, jolloin Antti Tarkiaisen johtaman 150 miehen pääjoukon kohteena olivat Valkjärven kirkonkylä ja Oravaniemi. Toinen 50 miehen sivustaosasto suuntasi Lipolaan ja Orjansaareen sekä toinen Muolaan kirkonkylään ja Pamppalaan. Hyökkäys jäi lähinnä tiedusteluksi, sillä ainoat kahakat käytiin Valkjärven Suontaassa, josta pääjoukko palasi seuraavana päivänä.
Itäisellä siivellä tehtiin uusi hyökkäys 26. helmikuuta. Punaiset etenivät Lipolan kautta Tarpilaan, jossa käydyn taistelun jälkeen he jatkoivat Suontaan kylään. 3. maaliskuuta punaisten tykistö tulitti Valkeamatkaa, jolloin osa kylässä olleista valkoisista pakeni. Seuraavana päivänä Tarkiaisen joukot valtasivat vielä Kahkaalan ja Nirkkolan. 6. maaliskuuta käynnistyi venäläisen luutnantin Semen Nikitinin suunnittelema koukkaus Valkeamatkaan jääneiden valkoisten sivustaan. 30-miehinen hiihto-osasto onnistui iskemään selustan kautta puolustusketjun itäpäähän, jonka jälkeen loputkin valkoiset jättivät kylän. Valkoiset kokosivat vielä rivinsä ja tekivät 100 miehen voimin punaisten torjuman vastahyökkäyksen. Tämän jälkeen valkoiset vetäytyivät Kiviniemeen ja Tarkiaisen joukot ottivat Valkeamatkan haltuunsa.
Hyökkäys jatkui 8. maaliskuuta, jolloin punaiset valtasivat Veikkolan ja Kostialan taisteluitta. Eteneminen pysähtyi Valkjärven kirkonkylään, jonka valkoiset olivat miehittäneet 300 miehen voimin. Rintamalinja asettui nyt Valkeamatkan ja Veikkolan välisille kukkuloille. Seuraava taistelu käytiin 15. maaliskuuta, jolloin valkoiset hyökkäsivät Valkeamatkaan ja Veikkolaan 400 miehen vahvuisella osastolla. Punaisten rintamapäällikkö Tarkiainen kaatui Valkeamatkassa jo taistelun alkuvaiheessa, jonka jälkeen punaisten puolustus joutui hajalle ja he menettivät kaatuneina ainakin 14 miestä. Punaiset kuitenkin saivat pidettyä kylän hallussaan, kun myös valkoisten päällikkö Alex Lempinen kaatui ja hänen tilalleen astunut upseeri siirsi miehensä Veikkolaan luullessaan sinne hyökänneiden joukkojen olevan saarroksissa.
Punaiset lamaantuivat Tarkiaisen kaatumisen jälkeen ja Valkeamatkan rintama hiljeni puoleksitoista viikoksi lähes kokonaan. Toiminnasta vastasi ainoastaan valkoisten asemia tulittanut tykistö, kunnes punaiset tekivät 26. maaliskuuta lähinnä taistelumoraalin ylläpitämiseksi järjestetyn hyökkäyksen, joka vaati kolme kaatunutta. Kuun vaihteessa punaiset ampuivat tykistötulta Valkjärven kirkonkylään, jolloin kansakoulu ja Valkjärven kirkko tuhoutuivat 2. huhtikuuta.
Punaisten hyökkäysvaihe > Kuusaan suunta

Kuusaan rintamalohkolla Väinö Hakalan johtama 250 miehen vahvuinen Viipurin punakaartin VIII rykmentti aloitti 25. helmikuuta etenemisen kohti Pölläkkälää ja pääsi ilman vastarintaa Kuusaan hoviin saakka. Hyökkäys jatkui seuraavana päivänä, mutta nyt punaiset juuttuivat tulitaisteluun Salmenkaitajoen sillalle ja päättivät vuorokauden kuluttua vetäytyä takaisin Kuusaalle. Seuraavan viikon aikana he vahvistivat joukkojaan 450 mieheen ja uudeksi ylipäälliköksi tuli Matti Sorsa. 5. maaliskuuta punaiset tekivät toisen epäonnistuneen hyökkäyksen Salmenkaitajoen sillalle ja ampuivat samalla tykistötulta valkoisten majapaikkaan Mälkölään.
Punaisten 10. maaliskuuta käynnistyneen toisen yleishyökkäyksen alla Sorsan joukot vahvistuivat vielä 600 mieheen. Kolmas yritys Salmenkaitajoen sillan valtaamiseksi tehtiin 12. maaliskuuta, jonka jälkeen rintamaesikunta päätti jatkossa olla osallistumatta Heinjoen suuntaan tehtävään yleishyökkäykseen. Toimintaa jatkettiin ainoastaan rintamalohkon sivustoilla. Oikealla sivustalla joukkoja siirrettiin Valkeamatkan suuntaan, jossa rintama ulotettiin 17. maaliskuuta Punnukseen ja sieltä edelleen 23. maaliskuuta Sarkolaan ja Jutikkalaan. Vasenta siipeä johtanut pataljoonapäällikkö Oskar Ström yritti samaan aikaan turhaan edetä Galitzinasta ja Kämärältä Ristseppälään. 27. maaliskuuta Viipurin tiedusteluosasto pidätti Sorsan, koska hän oli jättänyt Kopralan valkoisten haltuun. Miehistön asettuessa tukemaan Sorsaa hänet vapautettiin, ja kahta päivää myöhemmin Sorsa esiintyi Terijoella järjestetyissä sankarihautajaisissa ylipäällikkö Kaljusen rinnalla.
Valkoiset puolestaan yrittivät 3. huhtikuuta vallata Kuusaan kolmen komppanian voimin. Punaiset tekivät vielä seuraavana päivänä lyhyen vastahyökkäyksen, jonka jälkeen rintamalohkon tilanne rauhoittui valkoisten suurhyökkäykseen saakka. Valkoisten asemia tulittaneen punaisten tykistön lisäksi seudulla nähtiin ainoastaan muonan- ja rehunhankintamatkoilla syntyneitä pieniä kahakoita. Vielä ennen suurhyökkäystä Kuusaalle ilmestyi Pölläkkälästä yli 100 punaisen siviilin joukko, jonka valkoiset olivat lähettäneet matkaan elintarvikehuoltoaan keventääkseen.