stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapin kultaryntäykset
Lemmenjoen kultaryntäys 1945 > Nykytilanne

Kullankaivu jatkuu Lemmenjoella edelleen, mutta Morgamojan sijasta uudeksi keskuspaikaksi on muodostunut Miessijoki, jonka ympäristöön koneellinen kullankaivu on keskittynyt. Pellisen kämpän tilalla on Metsähallituksen autiotupa. Vuonna 2013 alueella oli noin viitisenkymmentä valtausta tai kaivospiiriä ja parikymmentä aktiivista kaivajaa. Heidän keskimääräinen vuosittainen saaliinsa on hieman yli 20 kiloa kultaa. Kaivoslain uudistuksen yhteydessä 2011 koneellinen kullankaivu päätettiin kieltää kymmenen vuoden siirtymäajan päättyessä 1. heinäkuuta 2020. Tämän jälkeen kaivuta saa tehdä enää käsin ja enintään neljä vuotta voimassa olevilla luvilla. Päätöksestä ilmoitettiin kaivajille kirjeitse tammikuussa 2019.
Kullervo Korhosen kaivospiiri Lemmenjoella vuonna 1951.
Korhosen Åkerman 220 -kaivinkone työssään.
Kullankaivaja Pentti Harisen mökki Lemmenjoella.
Perintö > Yhteiskunnallinen merkitys

Ivalojoen kultaryntäyksen ansiosta aikaisemmin tuntematon erämaa-alue nousi koko suuriruhtinaskunnan tietoisuuteen. Samalla myös kokonaiskuva Lapista selkiytyi, kun kullanetsinnän vuoksi aloitettiin koko maakunnan tarkka kartoittaminen. Keväällä 1870 maanmittari Petter Wilhelm Aurén komennettiin kartoittamaan Inarin pitäjä ja Ivalojoen laakso. Kullankaivu aloitti myös Suomen geologisen kartoituksen, kun Anders Mauritz Jernström teki Lapissa laajoja kenttätutkimuksia ja laati niiden pohjalta maan ensimmäisen geologisen kartan vuonna 1874. Vuosisadan vaihteessa kultayhtiö Prospektor julkaisi erittäin yksityiskohtaisia karttoja Sodankylän pohjoisosasta, Laanilasta ja Saariselästä. Nykyisen valtatie 4:n linjaus puolestaan perustuu yhtiön 1900-luvun alussa rakentamaan kärrytiehen, joka kulki Sodankylästä Ivaloon Vuotson eteläpuolitse. 1920-luvun alussa Prospektorin johtokunnan puheenjohtaja August Ramsay aloitti matkailutoimintaa Lapissa ja Petsamossa saadakseen korvausta tuottamattomaksi osoittautuneen kullankaivun aiheuttamille tappioille. Inarista vetäytyneet kaivosyhtiöt jättivät jälkeensä myös lukuisan määrän erilaisia maanteitä, siltoja ja rakennuksia, kuten myös uusia asukkaita.
Perintö > Kulttuuri

Lapin kultaryntäykset jättivät jälkensä myös suomalaiseen kulttuuriin. Tankavaarassa on järjestetty vuodesta 1974 lähtien kullanhuuhdonnan SM-kilpailut sekä joitain kertoja myös MM-kilpailut.
Kirjallisuutta edustaa muun muassa eräkirjailija Arvo Ruonaniemen tuotanto ja maalauksissaan Lapin kullankaivuta on kuvannut Sodankylän Sompiolta kotoisin ollut naivisti Andreas Alariesto.
Tunnetuimpia aihetta käsitteleviä elokuvia ovat Jorma Nortimon ohjaama Rovaniemen markkinoilla (1951) sekä Åke Lindmanin Lapin kullan kimallus (1999). Niistä ensin mainittu sijoittuu 1940–1950-lukujen vaihteeseen ja jälkimmäinen kertoo Ivalojoen 1870-luvun kultaryntäyksen tapahtumista. Myös Aarne Tarkaksen ohjaamien Villi Pohjola -sarjan elokuvien, Virke Lehtisen ohjaaman Kolme miestä -elokuvan  sekä vuonna 1997 valmistuneen Kummeli Kultakuume -komedian juonet liittyvät Lapin kullanetsintään.
Aiheesta muualla

Kultahippu.fi Lapin kullankaivuseen ja sen historiaan keskittynyt sivusto.
Kullankaivajat - Hikeä ja kultaa 31.10.2006. Yle Elävä arkisto.
Niilo Kallio : Lapin kultaa ja lappalaisia, Suomen Kuvalehti, 18.10.1924, nro 42, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pentti Eskola : Lapin kultaa tutkimassa, Suomen Kuvalehti, 06.06.1925, nro 23, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Katri Viita : Eräs työn tragedia, Aamulehti, 08.09.1929, nro 245, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
P. Suolakivi : Kultaa ja kultakuumetta. Kuukausi kullanhuuhtojien työmailla Lapissa, Helsingin Sanomat, 19.08.1934, nro 221, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kirjallisuutta

Stigzelius, Herman: Kultakuume : Lapin kullan historia, Suomen matkailuliitto, Helsinki, 1986. ISBN 951-83803-1-7.
Ivalojokea 1800–1900-lukujen vaihteessa.
Kartta Ivalojoen valtauksista vuosilta 1870–1874.
Ivalojoen Kultala lähes hylättynä vuonna 1898.
Purnumukan kylän saamelaisia kaivamassa kultaa kesällä 1934.
Werner Thiede miehineen Ivalojoella vuonna 1938.
Kullankaivaja Veikko Nevalaisen muistomerkki Lemmenjoella.
CLT

CLT-monikerroslevyä.
CLT (engl. cross-laminated timber) eli ristiinliimattu massiivipuu tai monikerroslevy  on pääasiassa talonrakentamisessa käytettävä liimapuurakenne, joka koostuu useista toisiinsa nähden ristikkäin laminoiduista puusaumalevyistä. Laminointi erottaa sen massiivipuusta, joka ei sisällä liimaa. Toisiinsa nähden ristikkäiset puukerrokset tasaavat laminoidun rakenteen kosteusliikettä samalla tavalla kuin vanerissa. Tähän viittaa myös rakenteen saksankielinen nimi Brettsperrholz eli lautavaneri.
Ominaisuudet ja laadut

Ristiinliimatun massivipuun ominaisuuksiin, kuten värähtelykäyttäytymiseen ja kimmomekaanisiin ominaisuuksiin, voidaan vaikuttaa paljon puumateriaalin, puulaadun ja yksittäisten kerrosten paksuudella ja määrällä.
Pinnan visuaalisiin ominaisuuksiin vaikutetaan pintakerroksen puuaineen valinnalla. Pääsääntöisesti rakenne on suunniteltu verhoiltavaksi esimerkiksi rakennuslevyin, mutta pintakerros voidaan valmistaa yksipuolisesti tai molemmin puolin korkeamman laatuluokan puuraaka-aineesta ja jättää lopulliseksi näkyväksi pinnaksi. Yleisimmin rakenne koostuu vähimmillään kolmesta ja enimmillään seitsemään kerroksesta, suurimman rakennepaksuuden ollessa noin 50 cm.
Ristiinliimatun massiivipuun vetolujuus on noin 1,0 kN/cm², taivutusvetolujuus hieman suurempi eli noin 1,1 kN/cm², tiheys 500 kg/m³ ja palamisen hiiltymisnopeus noin 0,7 mm/min.
Valmistus

Raaka-aineena käytetään yleisimmin sahattua puutavaraa ja pääasiassa käytetään havupuumateriaaleja kuten kuusta. Laminointi tapahtuu yleisimmin liimaten formaldehydivapaalla polyuretaaniliimalla, joskin joissain tapauksissa käytetään mekaanista kiinnisitomista kuten nauloja tai puutappeja. Tyypillisin rakenne on kerroksien toisiinsa nähden 90° kulmassa tapahtuva laminointi, mutta myös 45° kulma on mahdollinen.
Käyttö

Puun merkitys rakentamisessa on laajasti ottaen kasvujohtoinen. 1990-luvulta lähtien liimattuihin massiivipuurakenteisiin perustuvan rakentamisen tekninen kehitys on luonut tuotteita energiatehokkaaseen rakentamiseen, jossa uusiutuvalla ja kierrätettävällä puulla raaka-aineena on merkittävä rooli. Puu sitoo ilmakehän hiilidioksidia ja toimii rakennuksen osana hiilinieluna, millä on tuntuva merkitys kasvihuoneilmiön hillitsemisessä.
Ristiinliimattua massiivipuuta voidaan käyttää rakennuksen kantavissa seinissä, väli- ja alapohjissa sekä katossa. Tällöin rakennuksen sisätilavuus on kauttaaltaan massiivisen puuaineen rajaama, eikä esimerkiksi erillistä höyrynsulkua tarvita. Myös tilanjakoseinät eli ei-kantavat sisäseinät, kerrosportaat ja parvekkeet voidaan valmistaa samasta materiaalista. Tehtaassa tapahtuva mittatarkka työstö ja tarkoituksenmukaiset kiinnityshelat ja saumatiivistimet mahdollistavat ilmatiiviin rakenteen myös suorasta kulmasta poikkeavissa liitoksissa. Pääsääntöisesti ristiinliimatut massivipuurakenteet sijoitetaan lämmöneristeen sisäpuolelle. Puuaineen kohtalaisen matala lämmönjohtavuus (0,14 W/mK) mahdollistaa tarvittavat ulkopuolisen eristekerroksen läpi johdetut kantavat rakenteet ilman merkittäviä kylmäsiltoja.
Rakennesuunnittelussa saadaan etua suurikokoisten laminoitujen kerrospuuelementtien rakennusta jäykentävästä vaikutuksesta sekä pystypuurunkorakenteisiin verrattuna paremmasta palonkestosta – ilman suojalevytyksiä aina jopa F90 saakka. Massiivipuiseen elementtiin on helppo kiinnittää muita rakenteita, kuten ulkopuolisia eristerappauksia tai julkisivukoolauksia. Puu on hygroskooppinen materiaali ja siitä valmistetut massiiviset rakenteet osallistuvat rakennuksen sisäilman suhteellisen kosteuden ja lämmön tasaamiseen.
Markkinakehitys

Ristiinliimatun massivipuun käyttö on jatkuvassa kasvussa johtuen kasvavasta kiinnostuksesta liittyen edulliseen hiilijalanjälkeen, maanjäristyskestävyyteen, korkeaan teolliseen esivalmistusasteeseen ja sisäilman laatukysymyksiin. Suurimmat tuotanto- ja viejämaat ovat Saksa ja Itävalta.
Suomalaisia valmistajia ja käyttäjiä ovat muunmuassa Crosslam, Hoisko, Stora Enso sekä Kankaanpää Yhtiöt.
Kirjallisuutta

proHolz Austria: Massiv über Kreuz, in: Zuschnitt, Nr. 31, Wien, September 2008, ISBN 978-3-902320-60-5 (Details)
Steffen Tobisch: Mehrlagige Massivholzplatten – Innovative Werkstoffe mit hohem Leistungspotential. 2007, VDM Verlag Dr. Müller, ISBN 978-3-8364-2659-6
Aiheesta muualla

Kiintopuu.fi – Perustietoa CLT:stä (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle.fi – CLT levyihin koostuu isoja odotuksia
Proholz.at – Brettsperrholz
Lappia.fi – Mikä on CLT (Arkistoitu – Internet Archive)
https://www.kigroup.fi/clt-talo-materiaalipankki
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Brettsperrholz
Käännös suomeksi
Hannu Lauerma

| Hannu Lauerma |
| --- | --- |
 Hannu Lauerma Suomi-areena-tapahtumassa 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Hannu Matti Ilmari Lauerma
Syntynyt: 30. elokuuta 1961 (ikä 63) Kerava
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  lääketiede, psykiatria
Hannu Matti Ilmari Lauerma (s. 30. elokuuta 1961 Kerava) on suomalainen psykiatri ja professori. Hän on toiminut mm. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tutkimusprofessorina, määräaikaisena professorina ja oppiaineen johtajana Turun yliopistossa sekä Turun ja Vantaan yksiköistä koostuvan koko maata palvelevan Psykiatrisen vankisairaalan vastaavana ylilääkärinä.
Syksystä 2021 alkaen hän on toiminut Turun yliopiston työelämäprofessorina, TYKS:n oikeuspsykiatrian ylilääkärinä ja Psykiatrisen vankisairaalan asiantuntijaylilääkärinä.
Erityinen asiantuntemus

uni ja unen häiriöt
psykiatriset ja psykofarmakologiset liikehäiriöt
skitsofreniatutkimus
hypnoosi ja dissosiaatioilmiöt
kriminaali- ja oikeuspsykiatria
Urakehityksen pääpiirteet

Lauerma on suorittanut ylioppilastutkinnon 1980, lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1987 Turun yliopistossa ja väitellyt lääketieteen tohtoriksi 1994. Hän on saanut psykiatrian erikoislääkärin oikeudet 1994, laillistettu psykoterapeutiksi 1995, ja sittemmin saanut myös oikeuspsykiatrian erikoislääkärin oikeudet. Lauerma on saanut psykiatrian dosentuurin 1998, ja unilääketieteen erityispätevyyden 2000. Hän on toiminut myös sivutoimisena yksityislääkärinä yhtäjaksoisesti vuodesta 1989.
Urakehityksen pääpiirteet > Tieteellinen tuotanto

Yhdysvaltalainen tietokanta PubMed tunnistaa Lauerman kirjoittajaksi 76 lääketieteellisessä artikkelissa, ja Citation Indexes (University of Toledo Library, Ohio) 210 tieteellisessä kirjoituksessa, joista vertaisarvioiduiksi (peer reviewed) on luokiteltu 185. Useita kirjoituksia oppikirjoissa ja ammatillisissa julkaisuissa suomeksi, viroksi ja englanniksi. Ohjannut valmiiksi viisi väitöskirjatyötä ja on kirjattuna kolmen väitöskirjan ohjaajaksi. Vastaväittäjänä tai väitöskirjan esitarkastajana 26 kertaa lääketieteen, oikeustieteen ja psykologian alan tohtorinväitöksissä; lausuntoja pätevyyksistä dosentuureihin ja professuuriin.
Lauerman tieteellisen tuotannon kansainvälisesti siteerattu osuus käsittelee eniten unihäiriöitä, dissosiaatiohäiriöitä, skitsofreniaa, asosiaalisuutta ja lääkkeiden haittavaikutuksia. Tutkimusmenetelmiin kuuluvat epidemiologia, neurofysiologia, genetiikka, aivojen rakenteellinen ja toiminnallinen kuvantaminen ja kliininen havainnoinnointi. Kotimaiset julkaisut käsittelevät suhteellisesti enemmän lääketieteen etiikkaa ja historiaa, psykoterapiaa, hypnoosia, ja sivuavat filosofiaa.
Urakehityksen pääpiirteet > Kolumnistina

Lauerma on toiminut kolumnistina muun muassa Suomen Lääkärilehdessä, Kirkko & Kaupunki-lehdessä, Mielenterveys-lehdessä, Turun Sanomissa ja Apu-lehdessä.
Urakehityksen pääpiirteet > Palkinnot ja julkiset huomionosoitukset

Suomen Unitutkimusseura r.y:n kunniakirja tieteellisistä ansioista unitutkimuksen hyväksi 1995, Turun Lääketieteenkandidaattiseura ry:n vuoden luennoitsija 1996. Kirjoituspalkintoja aikakaus­kirja Duode­cimissa ilmestyneistä artikkeleista 1997, 2000 ja 2008. Palkinto psykiatrian ja oikeuspsykiatrian hyväksi tehdystä työstä Niuvanniemi-päivänä 2003. Claës Cedercreutz-palkinto hypnoosia koskevasta julkaisu- ja tutkimustyöstä 2004. Lääketieteen toimittajat ry:n tunnustuspalkinto Hyvän Tiedon Omena 2006. Koura-kunniamaininta TV-sarjasta Pimeän puolella yhdessä työryhmän kanssa 2011. Suomalaisen Lääkäriseura Duodecimin tiedottajapalkinto 2012. Suomen Mielenterveyshoitoalan Liiton kunniamitali Kivisimpukka 2018. Tieteellinen Hypnoosi ry:n kunniajäsen 2021. Suomen Unitutkimusseura ry:n kunniajäsen 2022. Editkilpailuehdokkuus Sami Kuuselan kanssa äänikirjalla Voisinko minäkin tappaa 2024.
Urakehityksen pääpiirteet > Valtiolliset ansio- ja kunniamerkit

Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki 1996.
Vankeinhoidon ansioristi 2011.
Valtion virka-ansiomerkki 2024.
Yksityiselämä

Lauerma on naimisissa, ja hänellä on kolme aikuista poikaa. Hänen isänsä oli historian professori Matti Lauerma ja äitinsä kieltenopettaja, fil. maist. Helvi Jokipii.
Teoksia

Lateralization of motor activity during normal and disturbed sleep. Annales Universitatis Turkuensis, Ser. D Medica-Odontologica 153. Turku, 1994.
Kallio, Sakari & Lauerma, Hannu: Hypnoosi ja suggestio lääketieteessä ja psykologiassa.  Helsinki:  Duodecim, 2004.  ISBN 951-656-136-5
Usko, toivo ja huijaus: Rohkaisusta johdattelun kautta psykoterroriin.  Helsinki:  Duodecim, 2006.  ISBN 951-656-201-9  – uusi laitos nimellä: Huijaus: rohkaisua, johdattelua, psykoterroria, Duodecim, 2008 ISBN 978-951-656-329-2.
Pahuuden anatomia: Pahuus, hulluus, poikkeavuus.  Helsinki:  Edita, 2009.  ISBN 978-951-37-5451-8
Hyvän kääntöpuoli.  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40160-6
”Psyykkisen manipuloinnin ongelmat mielenhallinnan markkinoilla”, Voiko se olla totta?.  Helsinki:  Skepsis ry, 2017.  ISBN 978-952-5985-47-4
Filmografiaa

Pimeän puolella, kuusiosaisen dokumenttisarjan kirjoittaja ja juontaja, YLE, 2010
Asiantuntijana useissa dokumenttiohjelmissa ja -sarjoissa.
Muita: https://www.imdb.com/name/nm3471923/
Aiheesta muualla

Hannu Lauerma Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hannu Lauerman CV ja julkaisuluettelo (DOC).
Uskomuslääkintä ja tiede – uskon myyminen kannattaa.[vanhentunut linkki] Humanismin illat / Hannu Lauerman luento. Kantti.net (MP3).
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
Chymos

Chymoksen logo.
Chymos Oy oli vuonna 1906 perustettu suomalainen yritys, joka valmisti mehuja, hilloja, viinejä, liköörejä ja makeisia. Vuonna 1993 yrityksen makeistuotanto siirtyi Fazerin omistukseen, ja vuonna 2006 Chymos sulautettiin kokonaan Cloetta Fazeriin.
Nimi Chymos tulee kreikan kielen sanasta khymos (kreik. χυμός), joka tarkoittaa mehua. Yhtiön henkilöstölehden mukaan nimen oikea lausumistapa oli ”kyymos”, mutta kansan suussa nimi muuttui muotoon ”hyymos”, ”syymos” tai ”tsyymos”.
Historia > Perustaminen ja toiminnan alkuvuodet

Vuorineuvos Wäinö Tammenoksa perusti vuonna 1906 Ruokolahden kunnan Tainionkoskelle (nyk. osa Imatraa) Alkoholittomien Juomien Tehdas Chymoksen. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Suomen metsämarjoja alettiin jalostaa teollisesti.
Nimi muutettiin vuonna 1918 muotoon Tehdas Chymos. Vuonna 1922 yhtiö muutti Lappeenrantaan.
Historia > Jukka Tammenoksan aika johtajana

Wäinö Tammenoksan poika Jukka Tammenoksa nimitettiin yhtiön toimitusjohtajaksi vuonna 1929, jolloin hän oli vasta 23-vuotias. Hänen toimitusjohtajakaudellaan, joka päättyi vuonna 1952, oli hyvin vähän normaaliksi katsottavaa aikaa. Ensin oli kieltolaki, minkä jälkeen seurasi 1930-luvun lama, talvi- ja jatkosota sekä vielä sotien jälkeinen pula-aika ostokortteineen ja säännöstelyineen.
Epäluulo teollisesti valmistettuja mehuja kohtaan oli suuri, ja suomalaiset valmistivat mehunsa kotona. Vähitellen tehdasmehujen kauppa alkoi elpyä. Kieltolain kumoamisen jälkeen valikoimaan lisättiin viinit ja liköörit. Alkoholittomia liköörejä oli valmistettu jo aikaisemmin. Tuotantoon tulivat myös hyytelöt, hillot ja marmeladit. Koko 1930-luku oli tasaisen kehityksen aikaa. Tuotevalikoimaan tulivat myös makeiset, joista tunnetuimpia ovat Marianne, Omar, Pantteri ja Lontoo rae.
Ulkomaan myyntiä varten perustettiin vuonna 1934 Yhdysvaltoihin Chymos Company of America. Vuonna 1937 Chymos Tehdas muuttui osakeyhtiö Chymos Oy:ksi, jonka koko osakekanta tuli Tammenoksan suvun omistukseen. Vuonna 1936 tehtaalla työskenteli noin 150 henkilöä.
Yhtiön kehitys jatkui myönteisenä sota-aikanakin elintarviketuotannon tiukasta valvonnasta huolimatta. Tehdasta ja tuotantoa laajennettiin, ja kauppaa käytiin muun muassa Puolustusvoimien kanssa. Sodan aikana osa toiminnasta siirrettiin rintaman läheisyyden vuoksi Toijalaan.
Toijala valikoitui tehtaan uudeksi paikaksi hyvän sijaintinsa ja hyvien raideyhteyksien vuoksi. Chymos hankki Toijalasta Nahkialan alueelta yhdeksän hehtaarin laajuisen maa-alueen, jolle uudet tehtaat vuonna 1945 rakennettiin. Tehtaan tarpeisiin rakennettiin betonitiilisiä tuotantorakennuksia sekä neljä puurakenteista asuinrakennusta tehtaan työntekijöitä varten. Tehdas oli ensimmäinen tuotantolaitos, joka liitettiin pistoraiteella Toijalan satamarataan radanvarren alkaessa kehittyä teollisuusalueeksi. Chymoksen Toijalan tehdasrakennukset ovat edelleen olemassa, ja ne on Pirkanmaan maakuntakaavassa määritelty maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Ajallisesti ja rakennushistoriallisesti yhtenäinen rakennuskokonaisuus edustaa maakunnan teollisuushistoriaa, ja on esimerkki harvinaisesta, sota-aikana rakentuneesta, rakennuskannasta. Tehtaan mukana Lappeenrannasta Toijalaan muutti makeisten valmistuksen ammattilaisia. Toijalan tehtaat suunnitteli helsinkiläinen arkkitehti Aulis Kalma.
Hyvin menestynyt yhtiö joutui 1950-luvun alussa nopeaan syöksykierteeseen. Tähän vaikuttivat säilöttyjen tuotteiden kysynnän väheneminen sekä henkilöstön määrän ja kustannusten kasvu. Yhtiö oli investoinut myös makaronitehtaaseen, joka osoittautui kannattamattomaksi. Myös toimiminen kahdella paikkakunnalla rasitti taloutta. Toijalan tehdas lakkautettiin vuonna 1952, ja toiminta palasi jälleen Lappeenrantaan. Samalla Jukka Tammenoksa luopui toimitusjohtajan tehtävistä. Toijalan tehdasrakennukset myytiin Posti- ja lennätinlaitokselle .
Historia > Taloudelliset vaikeudet ja yrityksen siirtyminen pois Tammenoksan suvulta

Jukka Tammenoksan veli Olavi Tammenoksa toimi hänen seuraajanaan vuoden verran. Tämä oli viimeinen yritys pitää yhtiö Tammenoksan suvulla. Lopulta taloudelliset vaikeudet olivat niin suuria, että rahoittajapankki siirsi Tammenoksat sivuun vuonna 1953 ja nimitti suvun ulkopuolisen toimitusjohtajan.
Tammenoksan suku myi Chymos Oy:n osakkeet 1950-luvun puolivälissä Regulus Oy:lle. Se oli holdingyhtiö, joka oli muodostettu, kun Lääketehdas Orion Oy:n lääketuotanto erotettiin yhtiön muusta toiminnasta.
Historia > Osaksi Orion-yhtymää

Lääketehdas Orion oli perustettu vuonna 1917. Siihen oli vuosien mittaan liitetty toimialoja, jotka eivät kuuluneet lääketeollisuuden piiriin. Orion jaettiin 1950-luvun puolivälissä kahteen osaan: perustettiin uusi lääketehdas, joka jatkoi Orion-nimellä. ”Vanha Orion” -yhtiö otti nimekseen Regulus Oy. Sen tytäryhtiöiksi tulivat Oriola Oy ja Noiro Oy. Regulus perusti muitakin tytäryhtiöitä, pelasti vaikeuksiin joutuneita mutta pelastettavissa olevia yhtiöitä ja pyrki elvyttämään niiden toimintaa. Merkittävin tämän periaatteen mukainen osto oli Chymos.
Chymoksella oli hyvä nimi, ajanmukainen koneistus, vankka elintarvikealan tuntemus ja ammattitaitoinen henkilöstö. Vaikeuksien syynä olivat sodanjälkeisen pula-ajan aiheuttamat huonot taloudelliset olosuhteet ja virheelliset ratkaisut. Vuonna 1955 Chymoksen toimitusjohtajaksi tuli Jouko Keränen Huhtamäki-yhtymästä. Hän lähti vuonna 1959 Orionin toimitusjohtajaksi.
Keräsen jälkeen toimitusjohtajaksi nimitettiin diplomi-insinööri Yrjö Ylijoki, joka oli tullut  Chymokselle käyttöinsinööriksi vuonna 1945. Hän toimi vuosina 1951–1952 Toijalan tehtaiden isännöitsijänä. Toijalan tehtaat lakkautettiin vuonna 1952, ja tuotanto palasi Lappeenrantaan. Ylijoki seurasi mukana ja työskenteli Lappeenrannan tehtaan teknisenä johtajana. Vuonna 1959 hänet nimitettiin Orioniin siirtyneen Keräsen jälkeen Chymoksen toimitusjohtajaksi.
Ylijoen johdolla tehdas laajeni ja siitä kehittyi alallaan arvostettu tuotantolaitos. Vuoden 1957 toimintakertomuksesta ilmenee, että Chymos valmisti kolmeakymmentä mehu- ja marmeladilaatua, lähes sataa erilaista makeisvalmistetta ja makaronia. Makaronin valmistus tapahtui Reguluksen Keuruun tehtailla.
Myynnin kehityksessä tapahtui 1960-luvun alussa suuri läpimurto, minkä seurauksena tehdas ajautui toimitusvaikeuksiin, vaikka koneet pyörivät täysillä ja töitä tehtiin kolmessa vuorossa. Tehdasta oli tarpeen laajentaa, ja laajennus toteutui vuonna 1962. Chymos vei tuotteitaan 1970-luvun alussa yli 30 maahan ympäri maailman. Työntekijöiden määrä oli noussut yli neljänsadan, ja yhtiö oli Lappeenrannan kolmanneksi suurin yksityinen työnantaja.
Seuraava laajennusvaihe toteutettiin 1960-luvun puolivälissä. Uudet tilat tulivat enimmäkseen makeisosastojen ja varastojen käyttöön. Vuonna 1969 hyväksyttiin hallinnollisia muutoksia ja omistusjärjestelyjä, joiden seurauksena vuoden 1970 alussa Regulus Oy, Lääketehdas Orion Oy, Chymos Oy ja Noiro Oy lopettivat erillisinä osakeyhtiöinä ja muodostivat Orion-yhtymä Oy:n.
Viimeiset maamerkit Tammenoksan perheyhtiön ajalta katosivat vuonna 1972, jolloin vanha pääkonttorirakennus purettiin ja konttoritilat sijoitettiin vähän aikaisemmin ostettuun entiseen maneesiin. Myöhempää käyttöä varten hankittiin maata muualtakin, jolloin lopulta Chymos omisti 27 hehtaaria teollisuusalueita Lappeenrannassa. Chymoksella työskenteli 1970-luvun alussa 650 henkeä.
Yrjö Ylijoki jäi eläkkeelle vuonna 1975.
Historia > Yrityksen itsenäinen toiminta loppui

Vuonna 1993 yrityksen makeistuotanto siirtyi Fazerin omistukseen. Vuonna 2006 Chymos sulautettiin kokonaan Cloetta Fazerin osaksi ja siis itsenäisenä yrityksenä lakkautettiin.
Yrityksen tuotteita

Chymos aloitti makeisten valmistuksen vuonna 1934. Yrityksen tunnetuin tuote on punavalkoraitaiseen paperiin kääritty minttusuklaamakeinen Marianne. Sitä on tehty vuodesta 1949. Muita tunnettuja makeisia olivat Julia, Pantteri, Lontoo rae, Omar, Ässä Mix ja Merkkarit.
Chymos valmisti lastenruokia, mehuja ja marmeladeja. Yritys valmisti myös alkoholijuomia, kuten Polar-likööriä, Minttu-likööriä, Kavaljeeri-kuohuviiniä ja Lakka-likööriä, jonka valmistus siirtyi V & S Finlandille. Vuonna 2008 sen emoyhtiö, ruotsalainen V&S Group myytiin Pernod Ricardille. Nykyisiä Chymos-alkoholijuomia markkinoi Pernod Ricard Finland Oy.
Kirjallisuutta

Leena Kauria (toim.): Meidän tehdas Chymos – Perheyhtiön aika ja muutoksen vuodet. Chymoksen historiikki 1906–2006. Chymoksen perinneyhdistys ry. 2014.
Kauria, Leena: Tähdenlento Toijalassa: Tarina Chymos-tehtaasta 1944–1952. Lappeenranta: [Leena Kauria], 2019.
Vuorinen, Aimo: Mestareita ja Tekijöitä.  Lappeenranta:  Chymos, 1980.  ISBN 951-99287-6-6
Aiheesta muualla

Chymos-yritykset Pörssitiedossa
Kaksi pulloa yrityksen valmistamaa Lakka-likööriä.
Cumulonimbus calvus

Cumulonimbus calvus, joka liittyy kehittyvään supersolu-ukkoseen. Keskimmäisen pilven korkean huipun päällä näkyy hattu, pileus.
Kukkakaalin muotoinen yhä kehittyvä kuuro- ja/tai ukkospilvi (Cumulonimbus calvus).
Cumulonimbus calvus, Gulf of Mexico
Cumulonimbus calvus
Cumulonimbus calvus (lyhenne Cb cal) on valtava kukkakaalimainen kuuropilvi, joka voi sataa ja ukkostaa, mutta jossa ei ole alasimen muotoista yläosaa.
Erään määritelmän mukaan pilvi on Cumulonimbus calvus vasta sitten, kun sen kumpuileva yläosa on muuttunut alkuperäistä, terävärajaista pehmeämmäksi ja sileämmäksi,
Pilvi ulottuu 5–6 kilometrin korkeuteen, jossa lämpötila on -15 - -25 astetta ja alijäähtyneen veden jäätyminen alkaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cumulonimbus calvus Wikimedia Commonsissa