stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Phyllis Francis

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Phyllis Francis Rion olympialaisissa 2016. |  Phyllis Francis Rion olympialaisissa 2016. |  Phyllis Francis Rion olympialaisissa 2016. |  |
Maa:  Yhdysvallat
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | 4×400 m viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2017 | 400 m |  |
|  Kultaa | Lontoo 2017 | 4×400 m viesti |  |
|  Kultaa | Doha 2019 | 4×400 m viesti |  |
|  Hopeaa | Peking 2015 | 4×400 m viesti |  |
Phyllis Chanez Francis (s. 4. toukokuuta 1992 New York) on yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän on 400 metrin juoksun maailmanmestari sekä 4 × 400 metrin viestin olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Francis saavutti alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa 2011 pronssia 400 metrillä ja kultaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän voitti NCAA:n sisäratojen mestaruuden 400 metrillä 2014 Pohjois-Amerikan halliennätyksellä 50,46. Hän voitti IAAF World Relays -kilpailuissa 2015 kultaa 4 × 400 metrin viestissä. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi ja juoksi alkuerissä 4 × 400 metrin viestissä, jossa Yhdysvallat sai loppukilpailussa toisella kokoonpanolla hopeaa.
Francis juoksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kolmannen osuuden Yhdysvaltojen joukkueessa, joka voitti  kultaa 4 × 400 metrin viestissä ajalla 3.19,06. Samojen kisojen 400 metrillä hän sijoittui viidenneksi. Hän voitti sisäratojen Yhdysvaltojen-mestaruuden 300 metrin juoksussa 2017. Hän voitti IAAF World Relays -kilpailuissa 2017 kultaa 4 × 400 metrin viestissä sekä pronssia 4 × 200 metrin viestissä, jonka alkuerissä hän juoksi.
Francis voitti 400 metrin maailmanmestaruuden Lontoossa 2017 ennätyksellään 49,92. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän juoksi avausosuuden Yhdysvaltojen kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä ja sijoittui 400 metrillä viidenneksi.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,35 | Waco | 21. huhtikuuta 2018 |
| 200 m | 22,42 | Des Moines | 24. kesäkuuta 2018 |
| 400 m | 49,61 | Doha | 3. lokakuuta 2019 |
| 800 m | 2.04,83 | Omaha | 26. heinäkuuta 2008 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,30 | College Station | 4. helmikuuta 2017 |
| 200 m | 22,92 | Albuquerque | 14. helmikuuta 2014 |
| 300 m | 36,15 | Albuquerque | 4. maaliskuuta 2017 |
| 400 m | 50,46 AR | Albuquerque | 15. maaliskuuta 2014 |
| 600 m | 1.27,38 | Seattle | 15. tammikuuta 2011 |
| 800 m | 2.07,54 | New York | 13. maaliskuuta 2010 |
AR = maanosan ennätys
Oulun seurakuntayhtymä

Oulun seurakunnat.

1. Oulun tuomiokirkkoseurakunta

2. Tuiran seurakunta

3. Karjasillan seurakunta

4. Oulujoen seurakunta

5. Oulunsalon seurakunta

6. Haukiputaan seurakunta

7. Kiimingin seurakunta
Oulun seurakuntayhtymän entinen virastotalo
Oulun seurakuntayhtymän muodostavat Oulun kaupungin alueella toimivat evankelisluterilaiset seurakunnat Oulun tuomiokirkkoseurakunta, Haukiputaan seurakunta, Karjasillan seurakunta, Kiimingin seurakunta, Oulujoen seurakunta, Oulunsalon seurakunta ja Tuiran seurakunta. Jäsenseurakunnat kuuluvat Oulun hiippakuntaan.
Seurakuntayhtymän ylintä päätöksentekovaltaa käyttää Oulun seurakuntien yhteinen kirkkovaltuusto, joka valitaan neljän vuoden välein pidettävissä seurakuntavaaleissa. Samoissa vaaleissa valitaan myös kunkin seurakunnan oma seurakuntaneuvosto. Yhteinen kirkkovaltuusto valitsee yhteisen kirkkoneuvoston, joka on seurakuntien yhteisten asioiden valmistelu- ja toimeenpanoelin.
Seurakuntayhtymän tehtäviin kuuluvat seurakuntien talouden ja henkilöstöhallinnon hoitaminen. Yhtymä huolehtii myös seurakuntien kiinteistöistä, hautausmaista sekä yhteisten toimintamuodoista kuten perheneuvonnasta ja diakoniasta.
Aiheesta muualla

Oulun ev.-lut. seurakunnat
Petro Koivunen

| Petro Koivunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. toukokuuta 1970 (ikä 54) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  186 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1990–2000
Seurat:  Kiekko-Espoo (I-div./SML) HIFK (SML) KalPa (SML) Chamonic HC (Ranska) EPS (S-S) EA Kempten (Saksa III)
NHL-varaus:  39. varaus, 1988 Edmonton Oilers
Petro Koivunen (s. 30. toukokuuta 1970 Espoo) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Koivunen teki SM-liigaurallaan yhteensä 385 runkosarjaottelussa tehot 89+129=218 ja keräsi 293 jäähyminuuttia.
Ura > Ensimmäiset kaudet I-divisioonassa

Koivunen oli Espoon Jääklubin kasvatti, mutta hän pelasi junioriuransa loppuun Kiekko-Espoossa. Koivunen teki kevään 1988 B-nuorten SM-sarjan pudotuspeleissä seitsemässä ottelussa hurjat tehot 15+12=27, joilla hän on sarjan kaikkien aikojen eniten yhden kauden pudotuspeleissä tehnyt pelaaja. Koivunen oli 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Jokereiden Teemu Selänteen ohella ikäluokkansa lupaavimpia ja seuratuimpia pelaajia. He olivat kaudella 1987–1988 A-nuorten SM-liigan pistepörssin kärkikaksikko. Selänne voitti pistepörssin ja Koivunen tuli toiseksi tehoilla 27+31=58. Edmonton Oilers varasi Koivusen toisella kierroksella 39. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1989. Toisin kuin pitkän NHL-uran luonut Selänne, Koivunen ei koskaan pelannut Pohjois-Amerikassa.
Varauksensa jälkeen Koivunen pelasi vuodet 1988–1990 I-divisioonaa Kiekko-Espoossa. Kaudella 1988–1989 hän teki hienot tulokastehot 32+37=69, joilla Koivunen ja Jokereiden Selänne (pelasi myös tulokaskauttaan) jakoivat vain 18-vuotiaina runkosarjan pistepörssin seitsemännen sijan. Koivunen voitti myös ylivoimamaalipörssin 12 osumallaan sekä Bluesin sisäisen piste- ja maalipörssin. Kauden päätteeksi hänet valittiin toiseen tähdistökentälliseen. Koivunen voitti tehoilla 25+35=60 Kiekko-Espoon sisäisen piste- ja maalipörssin, sekä tällä kertaa syöttöpörssinkin myös kaudella 1989–1990. Hän vahvisti molempina I-divisioonavuosinaan myös Kiekko-Espoon A-nuoria pudotuspeleissä voittaen Suomenmestaruuden sekä vuonna 1989 että 1990.
Ura > SM-liigaura

Kaudeksi 1990–1991 Koivunen siirtyi pelaamaan SM-liigaa Helsingin IFK:hon. Tulokaskausi toi siellä 39 runkosarjaottelussa tehot 8+16=24. Toisen SM-liigakautensa 1991–1992 päätteeksi hän voitti ainoaksi jääneen miesten SM-mitalinsa, pronssin keväällä 1992. Koivunen palasi kaudeksi 1992–1993 Kiekko-Espooseen, tällä kertaa joukkue pelasi SM-liigaa. Ensimmäisenä paluumuuttokautenaan hän jakoi Kiekko-Espoon sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Jan Långbackan kanssa. Kausi 1993–1994 oli Koivusen henkilökohtaisesti SM-liigauran paras. Hän teki runkosarjassa 47 ottelussa tehot 21+23=44, joilla Koivunen oli Kiekko-Espoon paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Tero Lehterän jälkeen.
Koivunen ei yltänyt piste-ennätyskautensa jälkeen enää 30 runkosarjapisteen kauteen SM-liigassa. Hän pelasi Kiekko-Espoossa vielä kaksi seuraavaa kautta kevääseen 1996 saakka, jonka jälkeen Koivunen siirtyi kaudeksi 1996–1997 Kalevan Palloon. Hän pelasi joukkueessa kolme kautta, joista jokainen päättyi SM-liigan karsintoihin. Kevään 1997 karsinnoissa Koivunen kuului KalPan sankareihin voittaessaan karsintakierroksen piste- ja maalipörssin tehoilla 5+3=8. Hänen osumistaan neljä oli ylivoimamaaleja. Joukkue onnistui säilyttämään sarjapaikkansa myös kevään 1998 karsintojen päätteeksi, mutta kevään 1999 karsinnat päättyivät lopulta KalPan konkurssiin ja joukkue putosi kaksi sarjatasoa alemmas Suomi-sarjaan. Kausi 1998–1999 jäi Koivusen SM-liigauran viimeiseksi.
Ura > Viimeiset pelaajavuodet

SM-liigauransa jälkeen Koivunen pelasi vielä ulkomailla ja Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomi-sarjassa. Viimeisen pääsarjakautensa 1999–2000 hän pelasi Ranskan pääsarjan, Ligue Magnusin Chamois de Chamonixissa. Kauden 2000–2001 Koivunen pelasi Suomi-sarjajoukkue Espoon Palloseurassa. Koivunen oli tehoilla 24+26=50 joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja voitti hopeaa keväällä 2001. Viimeisen kautensa 2001–2002 hän aloitti Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Regionalligan EA Kemptenissä, mutta palasi loppukaudeksi EPS:ään, jossa Koivunen lopetti pelaajauransa.
Ura > Maajoukkue

Koivunen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1989 ja 1990 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1988, jolloin hän voitti hopeaa.
Pelaajauran jälkeen

Koivunen on pelaajauransa jälkeen valmentanut Espoon Palloseuran juniorijoukkueita. Hän on toiminut muun muassa EPS:n urheilupäällikkönä B ja C2-nuorten vastuuvalmentajana. Hän on toiminut vuodesta 2015 Salamoiden edustusjoukueen päävalmentajana.
Muuta

Koivusen pikkuveli on aiemmin SM-liigatasolla Pelicansissa pelannut Karo Koivunen.
Oh My God (Adelen kappale)

| ”Oh My God” Adele |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: 30
 Julkaistu: 29. marraskuuta 2021
 Tekijä(t): Adele Adkins Greg Kurstin
 Tuottaja(t): Greg Kurstin
 Kesto: 03.45
 Levy-yhtiö: Columbia
Listasijoitukset
   Billboard Hot 100: 5.   Britannian singlelista: 2.   Suomen virallinen singlelista: 6. 
Adelen muut singlet
| ”Easy on Me” 2021 | ”Oh My God” 2021 |   |
Oh My God on englantilaislaulaja Adelen kappale ja toinen single hänen neljänneltä studioalbumiltaan 30. Single julkaistiin 29. marraskuuta 2021, kymmenen päivää albumin julkaisun jälkeen. Kappaleen ovat kirjoittaneet Adele ja sen tuottaja Greg Kurstin.
Kappale nousi kymmenen parhaan singlen joukkoon useassa maassa, muun muassa Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Suomessa.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 12. tammikuuta 2022.
Listasijoitukset

| Lista | Sijoitus | Lähde |
| --- | --- | --- |
|  ARIA Singles Chart | 6. |  |
|  Irlannin singlelista | 3. |  |
|  Britannian singlelista | 2. |  |
|  Italian singlelista | 62. |  |
|  Canadian Hot 100 | 8. |  |
|  VG-lista | 6. |  |
|  Ranskan singlelista | 48. |  |
|  Sverigetopplistan | 2. |  |
|  Saksan singlelista | 24. |  |
|  Suomen virallinen singlelista | 2. |  |
|  Singles Top 100 | 7. |  |
|  Hitlisten | 11. |  |
|  Billboard Hot 100 | 5. |  |
Oulun taidekoulu

| Oulun taidekoulu |
| --- | --- |


Sijainti:  Heinäpää, Oulu
Tyyppi:  taidekoulu
Perustettu:  1980
Rehtori:  Mia Lappalainen
Verkkosivut
Oulun taidekoulu Kansankadulla vuonna 2012.
Oulun taidekoulu antaa taiteen perusopetusta 4–20-vuotiaille. Koulu perustettiin vuonna 1980 ja se on yksi vanhimpia lasten kuvataidekouluja Suomessa. Opetusta annetaan iltaopintoina. Koulussa on kuvataiteen ohella edustettuna sirkustaide, teatteri ja tanssi. Koulussa opetetaan myös arkkitehtuuria ja käsityötä sekä animaatiota ja sarjakuvaa.
Ensimmäinen koulutila oli Toppilassa, nykyisen Toppilan kartanon rakennuksessa. Koulu kunnallistettiin vuonna 1989 ja se muutti Pikisaaren kautta Nukuun tammikuussa 1991. Vuonna 1993 nimeksi otettiin Oulun taidekoulu ja taiteen perusopetus virallistui. Myöhemmin toiminta siirtyi Kansankatu 54:n kiinteistöön. Oppilaspaikkamäärä on noin 800 vuosittain. Kevätlukukaudella 2015 koulun toiminta siirtyi Heinäpäähän Nuottasaaren kouluun ja vanhat tilat Kansankadulla purettiin.
Sarjakuvalinja julkaisee vuosittain VIIVA -sarjakuva-albumia, sekä oppilaiden yksittäisiä pitkäviiva -albumeja.
Hakeutuminen vuosittain taidekouluun on toukokuussa ja täydennyshaku elokuussa.
Aiheesta muualla

Oulun taidekoulun verkkosivut
Philippe Alliot

| Philippe Alliot |
| --- | --- |
 Philippe Alliot Yhdysvaltain GP:ssä 1990
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1953  Voves 
Kansalaisuus:   ranskalainen
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1984–1990, 1993–1994
Talli(t):  RAM, Ligier, Larrousse, McLaren
Kilpailuja:  116 (109 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  7
Ensimmäinen kilpailu:  Brasilian Grand Prix 1984
Viimeinen kilpailu:  Belgian Grand Prix 1994
Philippe René Gabriel Alliot (s. 27. heinäkuuta 1954 Voves, Ranska) on ranskalainen entinen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Alliot on toiseksi eniten F1-osakilpailuja ajanut kuljettaja, joka ei ole yltänyt kertaakaan palkintosijoille (109 GP:tä). Edellä tässä tilastossa on vain italialainen Pierluigi Martini (118 GP:tä). Alliotin menestys jäi vielä Martiniakin vaatimattomammaksi, sillä ranskalaisen paras sijoitus oli viides, kun italialainen kykeni parhaimmillaan neljänneksi. Alliot keräsi kaikkiaan 7 MM-pistettä.
Philippe Alliot ajoi seitsemän täyttä kautta ja kaksi vajaata vuosina 1984–1990 sekä 1993-1994. Alliot ajoi pääasiassa pikkutalleissa, joiden autot eivät olleet kilpailukykyisiä. Luotettavuudeltaan ne olivat heikkoja; Alliot keskeytti kaikkiaan 64 kertaa. Seitsemän kertaa hän ei selvinnyt varsinaiseen kilpailuun. Jäähdyttelyvuotenaan 1994 hän osallistui vielä kahteen osakilpailuun, niistä toiseen McLarenilla, mutta ilman menestystä.
Alliot pääsi tuuraamaan McLaren-pilotti Mika Häkkistä Unkarin GP:ssä 1994, sillä Häkkinen kärsi yhden kilpailun mittaisen ajokiellon oltuaan mukana Saksan GP:n starttikolarissa, jossa kymmenen autoa jäi lähtösuoralle. Alliotin pesti McLarenin ratissa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän joutui keskeyttämään vesipumpun rikkouduttua, kun neljännes kisasta oli ajettu. Vaikka McLaren käytti ranskalaisvalmistajan Peugeotin moottoreita kyseisellä kaudella, tallipäällikkö Ron Dennis korvasi Alliotin Martin Brundlella.
Philippe Alliot aloitti kilpa-autoilijan uransa 1976 ranskalaisessa Formula Renault -sarjassa, jota tuohon aikaan hallitsi sittemmin F1-legendaksi noussut Alain Prost. Myös Alliotin kyvyt pantiin merkille, hän sai alleen parempaa kalustoa ja onnistui voittamaan sarjan mestaruuden 1978. Voitto nosti hänet Ranskan Formula 3 -sarjaan, jossa hän sijoittui 1979 kolmanneksi, Prostin voittaessa. Vuorossa oli Euroopan Formula 3 -sarja, jossa niin ikään oli tarjolla kolmossija 1981. Seuraava vaihe oli Formula 2 vuonna 1983. Kyseisen vuoden huippukohdaksi muodostui kuitenkin Le Mansin 24 tunnin ajo, jossa Alliot sijoittui kolmanneksi yhdessä Mario Andrettin ja Michael Andrettin kanssa. Hän oli kolmas myös vuosina 1992 ja 1993, jolloin ajoi Mauro Baldin ja Jean-Pierre Jabouillen kanssa. Formula 1:sten jälkeen Alliot jatkoi kilpailua Touring Car-luokissa ja urheiluautokilpailuissa. Aktiiviuransa jälkeen Alliot toimi tv-kommentaattorina ja perusti myöhemmin oman urheiluautotallin.
Kaudet, tallit, pisteet, sijoitukset

1984 (RAM): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa -
1985 (RAM): 0 pistettä, sijoitus -
1986 (Ligier): 1 piste, sijoitus 18:s
1987 (Lola): 3 pistettä, sijoitus 17:s
1988 (Lola): 0 pistettä, sijoitus -
1989 (Lola): 1 piste, sijoitus 26:s
1990 (Ligier): 0 pistettä, sijoitus -
1993 (Larrousse): 2 pistettä, sijoitus 17:s
1994 (Larrousse, McLaren): 0 pistettä, sijoitus -
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984 | Skoal Bandit Formula 1 Team | RAM 02 | Hart S4 | BRA Kesk. | RSA Kesk. | BEL DNQ | SMR Kesk. | FRA Kesk. | MON DNQ | CAN 10 | DET Kesk. | DAL DNS | GBR Kesk. | GER Kesk. | AUT 11 | NED 10 | ITA Kesk. | EUR Kesk. | POR Kesk. | - | 0 |
| 1985 | Skoal Bandit Formula 1 Team | RAM 03 | Hart S4 | BRA 9 | POR Kesk. | SMR Kesk. | MON DNQ | CAN Kesk. | DET Kesk. | FRA Kesk. | GBR Kesk. | GER Kesk. | AUT Kesk. | NED Kesk. | ITA Kesk. | BEL Kesk. | EUR Kesk. | RSA | AUS | - | 0 |
| 1986 | Equipe Ligier | Equipe Ligier JS27 | Renault V6 | BRA | ESP | SMR | MON | BEL | CAN | DET | FRA | GBR | GER Kesk. | HUN 9 | AUT Kesk. | ITA Kesk. | POR Kesk. | MEX 6 | AUS 8 | 18. | 1 |
| 1987 | Larrousse Calmels | Lola LC87 | Cosworth V8 | BRA | SMR 10 | BEL 8 | MON Kesk. | DET Kesk. | FRA Kesk. | GBR Kesk. | GER 6 | HUN Kesk. | AUT 12 | ITA Kesk. | POR Kesk. | ESP 6 | MEX 6 | JPN Kesk. | AUS Kesk. | 17. | 3 |
| 1988 | Larrousse Calmels | Lola LC88 | Cosworth V8 | BRA Kesk. | SMR 17 | MON Kesk. | MEX Kesk. | CAN 10 | DET Kesk. | FRA Kesk. | GBR 14 | GER Kesk. | HUN 12 | BEL 9 | ITA Kesk. | POR Kesk. | ESP 14 | JPN 9 | AUS 10 | - | 0 |
| 1989 | Larrousse Calmels | Lola LC88C | Lamborghini V12 | BRA 12 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 26. | 1 |
| 1989 | Equipe Larrousse | Lola LC89 | Lamborghini V12 |  | SMR Kesk. | MON Kesk. | MEX NC | USA Kesk. | CAN Kesk. | FRA Kesk. | GBR Kesk. | GER Kesk. | HUN DNPQ | BEL 16 | ITA Kesk. | POR 9 | ESP 6 | JPN Kesk. | AUS Kesk. | 26. | 1 |
| 1990 | Ligier Gitanes | Equipe Ligier JS33B | Cosworth V8 | USA EX | BRA 12 | SMR 9 | MON Kesk. | CAN Kesk. | MEX 18 | FRA 9 | GBR 13 | GER DSQ | HUN 14 | BEL DNQ | ITA 13 | POR Kesk. | ESP Kesk. | JPN 10 | AUS 11 | - | 0 |
| 1993 | Equipe Larrousse | Larrousse LH93 | Lamborghini V12 | RSA Kesk. | BRA 7 | EUR Kesk. | SMR 5 | ESP Kesk. | MON 12 | CAN Kesk. | FRA 9 | GBR 11 | GER 12 | HUN 8 | BEL 12 | ITA 9 | POR 10 | JPN | AUS | 17. | 2 |
| 1994 | Marlboro McLaren Peugeot | McLaren MP4/9 | Peugeot V10 | BRA | PAC | SMR | MON | ESP | CAN | FRA | GBR | GER | HUN Kesk. |  |  |  |  |  |  | - | 0 |
| 1994 | Tourtel Larrousse F1 | Larrousse LH94 | Ford V8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | BEL Kesk. | ITA | POR | EUR | JPN | AUS | - | 0 |
Aiheesta muualla

Alliot Häkkisen sijaisena (englanniksi)
Papinjärvi (Virrat)

| Papinjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°16′19″N, 23°50′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskuoja:  oja Pajujärveen 
Järvinumero:  35.417.1.031
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  138,1 m  
Rantaviiva:  0,657 km  
Pinta-ala:  1,021 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPapinjärvi 
Papinjärvi  on Pirkanmaalla Virroilla Patoperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Siekkisjärven valuma-alueeseen (35.417) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,1 metriä mpy.
Polar Satellite Launch Vehicle

PSLV eli Polar Satellite Launch Vehicle on intialainen kertakäyttöinen kantoraketti, josta on eri variantteja. Sen kehitti Intian avaruustutkimusjärjestö ISRO.
PSLV voi kuljettaa GTO-radalle pienen satelliitin. Kantoraketissa on kaksi kiinteää ajoainetta käyttävää rakettivaihetta (vaiheet 1 ja 3) ja kaksi nestemäistä ajoainetta käyttävää vaihetta (2 ja 4).
Raketilla on tehty 39 laukaisua ja näistä vain ensimmäinen epäonnistui (tilanne 2017-02).
Rakettia laukaistaan Satish Dhawanin avaruuskeskuksesta.
Historia

PSLV rakennettiin laukaisemaan Intian kaukokartoitussatelliitti IRS (Indian Remote Sensing) aurinkosynkroniselle kiertoradalle. Aiemmin Intia oli laukaissut kaukokartoitussatelliittinsa Neuvostoliiton kantoraketeilla.
PSLV:n ensimmäinen laukaisu tapahtui 20. syyskuuta 1993. Kaikki moottorit toimivat hyvin, mutta toisen ja kolmannen vaiheen asennonsäädössä oli ongelmia. Kolmas koelaukaisu oli täydellinen onnistuminen. Kantorakettia käytettiin 1997, 1999 ja 2001. Laukaisut olivat onnistuneita. Syyskuussa 2002, 1 060 kg painava intialainen KALPANA-1-satelliitti laukaistiin PSLV-C4-raketilla GTO-radalle. 17. lokakuuta 2003 1 360 kg painava kaukokartoitussatelliitti ResourceSat1 laukaistiin PSLV-C5:llä. Vuoden 2007 alussa tehtiin menestyksellinen laukaisu.
Rakettia on käytetty myös syvän avaruuden laukaisuihin. Sillä on laukaistu Intian ensimmäinen kuuluotain Chandrayaan-1 sekä intian ensimmäinen Mars-luotain Mars Orbiter Mission.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.isro.org/pslv.htm
Kantoraketit
| --- | --- |
Nykyiset::   Ariane 6  Atlas V  Athena  Delta IV  Dnepr  Electron  Falcon 9 9 B4  9 B5  Falcon Heavy  GSLV  H-IIA  Kosmos-3M  Pitkä marssi -rakettiperhe  Minotaur  Pegasus  Proton  PSLV  Rokot  Shavit  Štil  Start-1  UR-100  Space Launch System  Strela  Sojuz U  FG  2  Taurus  Tsyklon 3  Volna  Vega  Zenit 
Suunnitteilla::   Angara  BFR  GSLV III  GX  H-IIB  KSLV  New Glenn  Taurus II  Vulcan 
Entiset::   Ariane 1  2  3  4  5  Atlas SM-65 Atlas  I  II  III  Black Arrow  Delta  II  III  Diamant  Energija  Europa  Falcon 1  Falcon 9 9 v1.0  9 v1.1  9 v1.2  H-II  J-I  Juno I  Lambda  Mu (V)  Molnija M  N1  Poljot  R-7  Saturn I  IB  V  INT-21  Scout  Sparta  Thor  Thor-Agena  Thor-Burner  Thorad-Agena  Titan I  II  III  IIIB  IV  Tsiklon 2  Vanguard  Voshod  Vostok
Polar Electro

| Polar Electro Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1977
Perustaja:  Seppo Säynäjäkangas
Toimitusjohtaja:  Sander Werring
Kotipaikka:  Kempele
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  sykkeenmittaus
Tuotteet:  sykkeenmittauslaitteet
Henkilöstö:  1 200
Kotisivu:  www.polar.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Polar Electron valmistama sykemittari ja rintahihna.
Polar Electro Oy, tunnettu myös nimellä Polar, on suomalainen langattomaan sykkeenmittaukseen liittyvien laitteiden valmistaja. Polar kehittää ja valmistaa harjoitustietokoneita sekä erilaisia ohjelmistoja ja teknologioita. Polarin perusti vuonna 1977 Seppo Säynäjäkangas, joka keksi pari vuotta myöhemmin langattoman sykkeenmittauksen.
Keväällä 2021 yhtiön toimitusjohtajana aloitti Sander Werring. Häntä edelsi tehtävässä elokuusta 2019 Tomi Saario, jota ennen toimitusjohtajana toimi Sari Säynäjäkangas.
Yrityksen pääkonttori sijaitsee Kempeleessä, Oulun kupeessa. Polar valmistaa kaikki tuotteensa omistamissaan tehtaissa. Polarin palveluksessa on noin 1 200 ihmistä maailmanlaajuisesti, 26 tytäryhtiötä ympäri maailman sekä jakeluverkosto, joka kattaa yli 35 000 jälleenmyyjää yli 80 eri maassa.
Historia

Seppo Säynäjäkangas sai ajatuksen kannettavasta sykemittarista hiihtoladulla vuonna 1975. Tuohon aikaan sykelukemia ei voitu tarkasti mitata harjoittelun aikana. Vuonna 1977 Polar perustettiin ja yritys anoi ensimmäistä patenttiaan paristokäyttöiselle, sormenpäästä mittaavalle sykemittarille.
Vuonna 1978 lanseerattiin yrityksen ensimmäinen kaupallinen tuote, Tunturi Pulser. Vuonna 1982 lanseerattiin maailman ensimmäinen langaton sykemittari, Sport Tester PE2000. Tekniikalle anottiin ensimmäistä patenttia vuonna 1983, ja patentti langattomalle sykkeenmittaukselle myönnetiin kaksi vuotta myöhemmin.
Nykyään Polarilla on tuotteita aloittelijoiden perusmalleista kuntoliikkujien tuotteisiin sekä huippu-urheilijoiden tarpeisiin kehitettyihin harjoitusjärjestelmiin. Polar on kehittänyt sykkeenmittaus- ja harjoitusjärjestelmiä myös hevosurheiluun.
Aiheesta muualla

Suomenkielinen kotisivu
Oliivipuun runkoja

Oliivipuun runkoja on taiteilija Mikko Laasion lyijykynätyö, 30×40 cm, vuodelta 1955. Piirustuksen omistaa Ateneumin taidemuseo ja se kuuluu Ateneumin Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Laasio alkoi tehdä maisematöitä piirtämällä ja maalaamalla 1950-luvulla. Tämän Oliivipuun runkoja -työn hän teki piirtämällä.