stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
DNA
Kirjallisuutta

Carroll, Sean B.: Kelpoisimman valmistus. DNA ja evoluution kiistattomat todisteet.  ((The Making of the Fittest. DNA and the Ultimate Forensic Record of Evolution, 2006.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2008.  ISBN 978-952-5697-16-2
Dawkins, Richard: Geenin itsekkyys.  ((The Selfish Gene, 1976, 1989.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Art House, 1993.  ISBN 951-884-107-1
Dawkins, Richard: Sokea kelloseppä.  ((The Blind Watchmaker, 1986.) Suomentanut Risto Varteva)  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15863-1
Dawkins, Richard: Viesti miljardien vuosien takaa.  ((River out of Eden, 1995.) Suomentanut Risto Varteva)  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-20552-4
Watson, James D.: Kaksoiskierre. Henkilökohtainen selonteko DNA:n rakenteen keksimisestä.  ((The Double Helix. A Personal Account of the Discovery of the Structure of DNA, 1968.) Suomentanut Otto Hokkala)  Helsinki:  Weilin + Göös, 1969.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta DNA Wikimedia Commonsissa
Biologian etäopiskeluympäristö, DNA. Opetus.tv.
Biologian etäopiskeluympäristö, DNA (nukleotidi). Opetus.tv.
Biologian etäopiskeluympäristö, DNA (emäsjärjestys ja kodoni). Opetus.tv.
Biologia
| --- | --- |
Osa-alueita:   Aerobiologia  Anatomia  Astrobiologia  Biokemia  Ekologia  Eliömaantiede  Eläintiede  Etologia  Evoluutiobiologia  Fysiologia  Genomiikka  Hydrobiologia  Iktyologia  Kasvipatologia  Kasvitiede  Kehitysbiologia  Kudosoppi  Meribiologia  Mikrobiologia  Molekyylibiologia  Muoto-oppi  Neurotiede  Paleontologia  Parasitologia  Perinnöllisyystiede  Sienitiede  Solubiologia  Systematiikka  Taksonomia  Toksikologia 
Käsitteitä:   abioottinen  aineenvaihdunta  biodiversiteetti  biomi  biotooppi  biosfääri  DNA  ekologinen lokero  ekosysteemi  eliöyhteisö  evoluutio  kelpoisuus  lisääntyminen  luonnonvalinta  populaatio  ravinto  sukkessio  uhanalaisuusluokitus  yhteyttäminen  pääjakso  kaari 
Aiheeseen liittyvää:  biologian filosofia
Nukleiinihapot ja niiden rakenneosat
Perinnöllisyystiede
| --- | --- |
Peruskäsitteitä:   geeni  kromosomi  DNA  RNA  genomi  mitoosi  meioosi  genotyyppi  fenotyyppi  geneettinen koodi  mutaatio 
Osa-alueita:   ekologinen genetiikka  käyttäytymisgenetiikka  molekyyligenetiikka  populaatiogenetiikka 
Sovellutuksia:   DNA-profilointi  perinnöllisten sairauksien tutkimus  molekyylievoluution tutkimus  jalostus  geenitekniikka  geeniterapia 
DNA:n kemiallinen rakenne. Vaaleansiniset viisikulmiot deoksiriboosiyksiköitä, niiden välissä olevat P (fosfori) ja O (happi)-atomeista muodostuneet yksiköt fosfaattiryhmiä. Muut värilliset renkaat typpiemäksiä: vaaleanpunainen=adeniini, keltainen=tymiini, tummansininen=sytosiini, vihreä=guaniini.
DNA:n kahdentuminen.
Crickin ja Watsonin vuonna 1953 rakentama DNA:n malli.
Dorchester Heightsin linnoittaminen

Dorchester Heightsin linnoittaminen oli sotatoimi, joka johti Bostonin piirityksen päättymiseen Yhdysvaltain vapaussodassa ja brittiarmeijan vetäytymiseen kaupungista 17. maaliskuuta 1776.
Yöllä 4. maaliskuuta 1776 kenraali George Washington solutti joukkonsa Dorchester Heights -nimiselle harjulle, josta oli suora näköala Bostoniin. Yhdysvaltalaiset olivat tuoneet Henry Knoxin aloitteesta Ticonderogasta tykkejä, joiden avulla heidän asemansa paranivat huomattavasti. Yön aikana joukot asettivat yli 50 tykkiä asemiin uhaten kaupungissa ja satamassa olevia brittiasemia.
Washington oli toivonut kenraali William Howen joukkoineen joko vetäytyvän tai yrittävän vallata harjun. Alustavasti Howe oli määrännyt joukkonsa hyökkäykseen, joka olisi mahdollisesti toistanut Bunker Hillin miestappiot. Sää kuitenkin muuttui ennen hyökkäyksen alkamista lumimyrskyksi, ja sään parannuttua Howe oli muuttanut mielensä hyökkäyksen järkevyydestä.
Howe määräsi joukkonsa vetäytymään Halifaxiin, Kanadan Nova Scotiaan. Howe lähetti yhdysvaltalaisjoukoille viestin, että kaupunki säästettäisiin, jos britit saisivat vetäytyä rauhassa. Lopulta 17. maaliskuuta 1776 britit (mukanaan lukuisia lojalisteja) purjehtivat kohti Halifaxia ja kenraali Washington oli saanut ensimmäisen voittonsa vapaussodassa.
Dodekanesia

| Dodekanesia> Δωδεκάνησα |
| --- | --- |
 Satelliittikuva Dodekanesian saarista.
  
Maantiede
Sijainti:  36°30′N, 27°14′E
Merialue:  Välimeri
Vesialue:  Egeanmeri
Saaria yht.:  163
Suurin saari:  Ródos
Muita saaria:  Kárpathos, Kos, Kálymnos
Valtio
Valtio:   Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Väestö
Väkiluku:  190 988
Asutuskeskukset:  Ródos, Kos, Póthia
Tärkein kieli:  kreikka
Dodekanesia (kreik. Δωδεκάνησα, Dodekánisa, ”Kaksitoista saarta”; turk. Onikiada; ital. Dodecaneso) on Kreikan Egeanmeren saariin kuuluva saariryhmä, joka sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren kaakkoisosissa. Dodekanesian saarista käytetään myös nimitystä Eteläiset Sporadit (Νότιες Σποράδες, Nóties Sporádes). Useimmat saarista sijaitsevat lähellä Turkin rannikkoa.
Dodekanesia on saanut nimensä saariryhmän 12 pääsaaresta, jotka ovat Astypálaia, Kálymnos, Kárpathos, Kásos, Kastelórizo, Kos, Léros, Nísyros, Pátmos, Ródos, Sými ja Tílos. Kaiken kaikkiaan saariryhmään kuuluu 163 saarta. Saarista vain 26 on asutettuja. Saarten väkiluku on 190 988 (vuonna 2011). Saariryhmän saarista Ródos on ylivoimaisesti suurin sekä kooltaan että väkiluvultaan. Suurimmat kaupungit ovat Ródoksen kaupunki, Kosin kaupunki ja Kálymnoksen Póthia.
Saarista varsinkin Ródos ja Kos ovat erittäin suosittuja matkailukohteita. Nísyros tunnetaan tulivuorestaan ja Pátmos Ilmestyskirjan syntypaikkana sekä pyhiinvaelluskohteena.
Saaret

Dodekanesian suurimmat saaret ovat:
|  | Saari | Pääkaupunki tai -kylä | Väkiluku (2011) | Pinta-ala (km²) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ródos | Ródos | 115 490 | 1 401,46 |
| 2 | Kárpathos | Kárpathos (Pigádia) | 6 181 | 300,15 |
| 3 | Kos | Kos | 33 388 | 287,61 |
| 4 | Kálymnos | Póthia | 16 179 | 110,58 |
| 5 | Astypálaia | Astypálaia | 1 334 | 96,42 |
| 6 | Kásos | Fry | 1 084 | 66,42 |
| 7 | Tílos | Megálo Chorió | 780 | 61,49 |
| 8 | Sými | Sými | 2 590 | 57,87 |
| 9 | Léros | Agía Marína | 7 907 | 54,05 |
| 10 | Nísyros | Mandráki | 1 008 | 41,26 |
| 11 | Pátmos | Chóra (Pátmos) | 2 998 | 34,14 |
| 12 | Chálki | Chálki | 478 | 26,99 |
| 13 | Saría |  | 45 | 20,43 |
| 14 | Leipsoí | Leipsoí | 790 | 15,84 |
| 15 | Psérimos | Psérimos | 80 | 14,62 |
| 16 | Agathonísi | Megálo Chorió | 185 | 13,41 |
| 17 | Lévitha |  | 0 | 9,12 |
| 18 | Kastelórizo (Megísti) | Kastelórizo (Megísti) | 492 | 9,11 |
| 19 | Sýrna |  | 0 | 7,87 |
| 20 | Alimiá |  | 0 | 7,43 |
| 21 | Arkoí | Arkoí | 44 | 6,70 |
| 22 | Nímos |  | 0 | 4,65 |
| 23 | Télendos | Télendos | 94 | 4,65 |
| 24 | Kínaros |  | 0 | 4,58 |
| 25 | Gyalí |  | 21 | 4,56 |
| 26 | Farmakonísi | Farmakonísi | 10 | 3,87 |
|  | Armáthia |  | 0 | 2,57 |
|  | Kalólimnos |  | 2 | 1,95 |
|  | Ofidoússa |  | 0 | 1,80 |
|  | Sesklí |  | 0 | 1,80 |
|  | Archángelos |  | 0 | 1,61 |
|  | Ro |  | 0 | 1,60 |
|  | Kandelioússa |  | 0 | 1,36 |
|  | Argeloússa |  | 0 | 1,32 |
|  | Kounoúpoi |  | 0 | 1,30 |
|  | Zaforás |  | 0 | 1,28 |
|  | Pacheiá |  | 0 | 1,18 |
|  | Pergoússa |  | 0 | 1,17 |
|  | Strongylí |  | 0 | 1,00 |
|  | Pontikoúsa |  | 0 | 0,98 |
|  | Astakída |  | 0 | 0,98 |
|  | Gáidaros Megálou Chorioú |  | 0 | 0,80 |
|  | Pláti |  | 2 | 0,73 |
|  | Ágios Theódoros |  | 0 | 0,65 |
|  | Makrý |  | 0 | 0,58 |
|  | Megálo Fokionísi (Fokionísia) |  | 0 | 0,57 |
|  | Antítilos |  | 0 | 0,51 |
|  | Plakída (Tría Nisiá) |  | 0 | 0,51 |
|  | Koutsomýti |  | 0 | 0,46 |
|  | Chondró |  | 0 | 0,39 |
|  | Tragonísi |  | 0 | 0,38 |
|  | Gáidaros Livadeión |  | 0 |  |
Hallinto

Dodekanesian alue kuuluu Etelä-Egean saarten alueeseen. Sen saaret on vuodesta 2011 jaettu neljään alueyksikköön, Kálymnoksen, Kárpathos-Kásoksen, Kosin ja Ródoksen alueyksikköön, ja nämä edelleen 15  kuntaan. Vuoteen 2011 saakka Dodekanesia muodosti Dodekanesian prefektuurin.
Hallinto > Alueyksiköt ja kunnat

Dodekanesian saaret kuuluvat seuraaviin alueyksiköihin ja kuntiin (väkiluvut vuodelta 2011):
| Alueyksikkö |  | Kunta | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- |
| Kálymnoksenalueyksikkö | 4 | Kálymnos | 16 179 |
| Kálymnoksenalueyksikkö | 2 | Agathonísi | 185 |
| Kálymnoksenalueyksikkö | 3 | Astypálaia | 1 334 |
| Kálymnoksenalueyksikkö | 8 | Leipsoí | 790 |
| Kálymnoksenalueyksikkö | 9 | Léros | 7 917 |
| Kálymnoksenalueyksikkö | 12 | Pátmos | 3 047 |
Kálymnoksenalueyksikkö: Yhteensä: 29 452
| Kárpathos-Kásoksenalueyksikkö | 5 | Kárpathos | 6 226 |
| Kárpathos-Kásoksenalueyksikkö | 6 | Kásos | 1 084 |
Kárpathos-Kásoksenalueyksikkö: Yhteensä: 7 310
| Kosinalueyksikkö | 7 | Kos | 33 388 |
| Kosinalueyksikkö | 11 | Nísyros | 1 008 |
Kosinalueyksikkö: Yhteensä: 34 396
| Ródoksenalueyksikkö | 1 | Ródos | 115 490 |
| Ródoksenalueyksikkö | 15 | Chálki | 478 |
| Ródoksenalueyksikkö | 10 | Megísti (Kastellórizo) | 492 |
| Ródoksenalueyksikkö | 13 | Sými | 2 590 |
| Ródoksenalueyksikkö | 14 | Tílos | 780 |
Ródoksenalueyksikkö: Yhteensä: 119 830
Kirjallisuutta

Schildt, Göran (suom. Mattila, Raija): Dianan saari.  (Kirjailija ja taidehistorioitsija Schildt kertoo elämästään Leroksen saarella)  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11323-2
Dodekanesia
| --- | --- |
Pääsaaret:   Astypálaia  Kálymnos  Kárpathos  Kásos  Kastelórizo (Megísti)  Kos  Léros  Nísyros  Pátmos  Ródos  Sými  Tílos 
Muut suuremmat saaret:   Agathonísi  Alimiá  Arkoí  Farmakonísi  Gyalí  Kínaros  Lévitha  Leipsoí  Nímos  Psérimos  Saría  Télendos 
Pienet saaret:   Adelfoí  Áfoti  Ágios Antónios  Agía Kyriakí, Astypálaia  Agía Kyriakí, Kálymnos  Agía Kyriakí, Léros  Agía Marína  Agía Thékla  Ágios Andréas  Ágios Geórgios, Megísti  Ágios Geórgios, Pátmos  Ágios Theódoros  Agriélaia  Ammoúdi  Antítilos  Ánydro  Apanonísia  Archángelos  Archangélou  Arefoúsa  Argeloússa  Armáthia  Artikonísi  Aspronísia Makrý Aspronísi  Megálo Aspronísi  Mikró Aspronísi  Aspropníchtis  Astakidonísia Astakída  Astakidópoulo  Chténi  Siál  Aváptistos  Avgó  Balámou  Chálavra Káppari  Makronísi  Piáto  Piláfi, Leipsoí  Psómos  Stavrí  Chamilí  Charkiás  Chiliomódi  Chína  Chondró  Chondronísi  Chondrós  Despotikó  Diakóftis  Diavátes Karavalonísi  Megalonísi  Divoúnia  Drosonísi  Exonísi  Faradonísia  Fokionísia  Frágkos  Ftenó  Gáidaros Livadeión  Gáidaros Megálou Chorioú  Gialesíno  Gláros, Agathonísi  Gláros, Léros  Glynó  Griá  Ímia  Kalapódia  Kalavrós  Kalólimnos  Kalóvolos  Kandelioússa  Karávolas  Karofýlla  Káto Prasoúa  Katsagrélli  Katsikópoula  Kentronísi  Kolófonas, Chálki  Kolófonas, Kásos  Kómaros  Kouloúndros  Kouloúra  Kounéli  Kounoúpoi  Koúrika  Koutsomýti  Krevátia  Krevatió  Kténia  Liádia Megálo Livádi  Pláka, Léros  Lígkia  Líra  Lítra  Maelonísi  Makronísi, Kásos  Makronísi, Pátmos  Makrý  Manóli  Márathos  Marmarás  Mávra  Mávro Poïní  Megálo Mávro Poïní  Megálo Trístomo  Mikrí Kouloúra  Mikró Sofráno  Mikró Trístomo  Moíra  Moní  Nekrothíki  Nerá, Agathonísi  Nerá, Kálymnos  Nípouri  Nisáki  Nisí  Nisierós  Ofidoússa  Oxiá  Pacheiá  Palaiókastro  Páno Prasoúa  Páploma  Patelída  Paximáda  Pentánisa  Pénte Vráchoi  Pergoússa  Petrokáravo  Piganoússa  Piláfi, Pátmos  Pítta  Pláka, Kásos  Plateía  Pláti, Kálymnos  Pláti, Kásos  Pláti, Sými  Polýfados  Pontikonísia Megálos Pontikós  Mikrós Pontikós  Pontikoúsa  Porionísi  Práso  Prasonísi, Kárpathos pohj.  Prasonísi, Kárpathos itä  Prasonísi, Pátmos  Prasonísi, Ródos  Prasoúda  Psathonísi, Agathonísi  Psathonísi, Pátmos  Psomí  Psoradiá  Ro  Safonídi  Saráki  Savoúra  Sélli  Sesklí  Sfýra  Skláves  Smyneronísi  Sochás  Sókastro  Spoláto  Strongylí, Agathonísi  Strongýli, Chálki  Strongýli, Kásos  Strongylí, Léros  Strongylí, Megísti  Strongylí, Nísyros  Strongyló, Pátmos  Strongyló, Ródos  Sýrna  Tigáni  Tragonéra  Tragonísi  Tragoúsa  Tría Nisiá Mesonísi  Plakída  Stefánia  Troumpéto  Trypití  Tsoúka, Chálki  Tsoúka, Pátmos  Tsoukáki  Vasilikí  Velóna  Xéra  Xóplakes  Zaforás 
Pátmoksen Chóran kylä ja Johannes Teologin luostari.
Johanniittain ritarikunnan alun perin rakentama Suurmestarin palatsi Ródoksen kaupungissa. Italialaiset korjasivat rakennuksen nykyiseen asuunsa 1930-luvulla.
Dodekanesian saariryhmän kunnat vuoden 2011 alusta.
Itä-Siperian meri

Itä-Siperian meri. Rannikkoalue on hallinnollisesti Sahan tasavaltaa ja Tšukotkan piirikuntaa.
Itä-Siperian meri (ven. Восточно-Сибирское море, Vostotšno-Sibirskoje more) on merialue Pohjoisessa jäämeressä. Se rajoittuu länsipuolella Uuden-Siperian saariin ja itäpuolella Wrangelinsaareen. Viereiset merialueet ovat Laptevinmeri lännessä ja Tšuktšimeri idässä. Laptevinmereen se liittyy kolmen salmen, Tšuktšimereen yhden salmen (Longinsalmi) välityksellä.
Merialueen pinta-ala on noin 936 000 kilometriä. Meren syvyys on suurimmillaan 155 metriä, mutta voi länsi- ja keskiosissa olla vain 9–20 metriä.
Meri on jäätyneenä suurimman osan vuotta.
Venäläiset purjehtivat merellä jo 1600-luvulla. Semjon Dežnjov purjehti vuonna 1648 rannikkoa Kolymasta Anadyrjoelle ja Beringinsalmelle.
Merkittävin satamakaupunki on Pevek.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itä-Siperian meri Wikimedia Commonsissa
Donskojen lentotukikohta

Donskojen lentotukikohta Venäjän Kaliningradin alueen kartalla. Lentotukikohta sijaitsee noin 14 km Svetlogorskin keskustasta länteen.
Donskojen lentotukikohta (ven. Военный аэродром Донское, Vojennyi aerodrom Donskoje; ven. Авиабаза Донское, Aviabaza Donskoje) on Venäjän Itämeren laivaston käyttämä helikopteritukikohta Venäjän Kaliningradin alueen Svetlogorskin piirin Donskojessa, noin 14 kilometriä Svetlogorskin keskustasta länteen.
Tukikohdassa toimii Itämeren laivaston sukellusveneiden torjuntahelikopterilentue (ven. Отдельная корабельная противолодочная вертолетная эскадрилья, lyhennys OKPVE), jonka lentokalustoon kuuluu ainakin Kamov Ka-27/29 helikoptereita. Myös Mil Mi-14  -koptereita on palvellut tukikohdassa.
Lentotukikohdan kiitotie on nykyisellään vain 500 metriä pitkä. Alkujaan se on ollut 2 000-metrinen.
Aiheesta muualla

Авиабаза Донское (venäjäksi) (wikimapia.org)
Venäjän lentotukikohdat Euroopassa
Kartta esittää Venäjän ilmavoimien lentopaikkojen ohella merivoimien ja maavoimien keskeisimmät lentotukikohdat ja -asemat. (Huom! Sisältö täydentyy, kesken.)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Donskoye (air base)
Käännös suomeksi
Itikka (Seinäjoki)

| Itikka |
| --- | --- |
 Itikanmäki toukokuussa 2023.
 Kaupungin kartta, jossa Itikka korostettuna.
Kaupunki:  Seinäjoki
Suuralue:  Kantakaupunki
Kaupunginosa nro:  7
Väkiluku:  614 (31.12.2022)
Postinumero(t):  60120
Lähialueet:   Keskusta  Marttila  Pohja 
Itikka on Seinäjoen 7. kaupunginosa Kantakaupungin suuralueella. Kaupunginosa jakaantuu kahteen pientilastoalueeseen: Itikkaan (020) ja Rengastiehen (023).
Itikan kaupunginosassa sijaitsee Rytmikorjaamo sekä 1890-luvulla rakennettu noin 5 000 neliömetrin kokoinen Kalevan navetta, joka avattiin remontin jälkeen vuonna 2020 kulttuurikeskuksena. 2010-luvun aikana Itikan ilme koki muutoksen, kun entisestä tehdasympäristöstä muutettiin asuinalue.
Sijainti

Itikka sijaitsee Seinäjoen keskustan vieressä Vaasantien ja Kantatie 67:n risteyskohdassa. Aluetta rajaa pohjois-eteläsuunnassa Kantatie 67 ja itä-länsisuunnassa Seinäjoki–Vaasa-rautatie.
Historia

1800-luvulla kaupanteko keskittyi Östermyraan, joka oli nuoren kunnan ydinkeskus. 1870-luvulla kaupanteon painopiste siirtyi Joupin, Jouppilan ja Nyykoolin seudulle. Sopivaksi kauppapaikaksi muodostui ensin Nygårdin talosta nimensä saanut Nyykoolinmäki, nykyinen Itikanmäki, joka sijaitsi Ylistaroon, Ilmajoelle ja Nurmoon johtavien teiden risteyksessä. Sinne nousi yksityisten kauppiaiden puotien lisäksi vuosisadan vaihteen tienoilla Seinäjoen Osuuskaupan päämyymälä, joka toimi siinä kunnes uusi funkkis-osuuskauppa rakennettiin 1936 nykyiseen Keskus- ja Koulukadun risteykseen.
Nyykoolista tuli nuoren kunnan ydinkeskus, jonka alueelle keskittyi kaupanteon lisäksi vähäinen teollisuus. Nyykoolinmäellä sijaitsi myös kunnallishallinto, sivistys ja ensimmäiset pankit. Nyykoolin- tai Itikanmäelle nousi 1925 myös Matti Visannin piirtämät kunnantalo, sittemmin kauppalantalo, ja säästöpankin talo.
2010-luvulla Itikka-osuuskunnan rakennukset purettiin ja entiselle tehdasalueelle rakennettiin noin kolmesataa kerrostaloasuntoa. Vuonna 2017 valmistui myös Lakeuden Aamunkoi -niminen silta, joka yhdistää Itikanmäen Seinäjoen keskustaan.
Galleria

Rytmikorjaamo -klubi Vaasantieltä nähtynä, sisäänkäynti rakennuksen toisella puolella.
Atria Oyj:n vuonna 2010 rakennettu toimistotalo joen rannassa Itikanmäellä.
Lakeuden Aamunkoi -kävelysilta on yhdistänyt kaupungin keskustan ja Itikanmäen vuodesta 2017 lähtien.
Itä-Suomen Työmies (Viipuri)

Itä-Suomen Työmies oli Viipurissa vuonna 1918 ilmestynyt sanomalehti.
Vuodenvaihteessa 1918 perustettu Itä-Suomen Työmies oli punakaarteja ja työväenliikkeen vallankumouslinjaa vastustaneiden oikeistososiaalidemokraattien äänenkannattaja. SDP:n puolueneuvosto erotti sen sekä samanhenkisen Työn Vallan puolueesta ja sisällissodan alettua punaiset estivät niiden ilmestymisen.
Itä-Suomen Työmies jatkoi ilmestymistään heti sisällissodan jälkeen. Se lähestyi vähitellen SDP:n uutta tannerilaista linjaa ja lakkasi ilmestymästä vuoden 1918 lopussa tehden tilaa toimintansa aloittaneelle Kansan Työlle. Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana toimi Vilho V. Viitanen (Viita) ja loppuvaiheessa Evert Huttunen.
Aiheesta muualla

Itä-Suomen Työmies digitoituna kansalliskirjastossa
Itä-Afrikan aasialaiset

Itä-Afrikan aasialaiset ovat Ison-Britannian entisillä Itä-Afrikan siirtomaa-alueilla asuvia alueelle lähinnä Intiasta tulleiden siirtolaisten jälkeläisiä. Heitä asuu Itä-Afrikassa edelleen Keniassa, Tansaniassa ja Ugandassa. Afrikan maiden itsenäistymisen jälkeen monet ovat myös muuttaneet esimerkiksi Britanniaan tai Kanadaan.
Historia

Aasialaisia on liikkunut Itä-Afrikassa useiden vuosisatojen ajan, mutta nykyiset alueen aasialaiset polveutuvat pääasiassa Mombasan ja Ugandan välistä rautatietä vuosina 1896–1902 rakentamaan tuoduista intialaisista. Afrikkalaista työvoimaa ei joko ollut saatavilla, tai se oli vihamielistä hanketta kohtaan. Itä-Afrikkaan tuotiin noin 32 000 intialaista siirtotyöläistä, mutta monet heistä kuolivat tauteihin tai palasivat kotimaahansa töiden jälkeen. Noin 7 000 intialaista jäi alueelle asumaan. Alueelle jääneet alkoivat toimia menestyksekkäästi esimerkiksi kaupan alalla ja uutiset tästä houkuttelivat lisää muuttajia Intiasta. Vuonna 1914 intialaisten etuja ajamaan perustettiin East African Indian National Congress, joka vaati etenkin tasavertaisuutta valkoisten kanssa hallinnossa. Yhteistyötä mustien kansalaisoikeusliikkeiden kanssa ei juurikaan tehty.
Itä-Afrikan maiden itsenäistyttyä aasialaiset saivat valita ottavansa joko uuden maan kansalaisuuden tai pitävänsä Britannian kansalaisuuden, johon ei tosin kuulunut asumisoikeutta Britanniassa. Monet valitsivat Britannian kansalaisuuden, koska sen koettiin tarjoavan turvaa. Itsenäistyneissä maissa aloitettiin afrikkalaistamistoimenpiteet ja esimerkiksi aasialaisten toiminta maaseudulla estettiin. Heitä painostettiin myös ulos hallinnon viroista. Kaupungeissa yksityisellä sektorilla heidän asemansa turvana oli heidän korvaamattomuutensa paikallisissa talouksissa. Vuonna 1972 Ugandan hallitsija Idi Amin karkotti maastaan noin 80 000 aasialaista ja heidän omaisuutensa jaettiin hänen tukijoilleen. Keniassa olot säilyivät suhteellisen vakaana vuoteen 1982 saakka, jolloin vallankaappauksen yhteydessä puhkesi aasialaisvastaisia mellakoita. Kenian olot rauhoittuivat sittemmin joksikin aikaan ja maassa palattiin monipuoluejärjestelmään 1991, Samana vuonna Uganda esitti pyynnön maasta karkotetuille aasialaisille näiden paluusta takaisin. Tansaniassa puhkesi aasialaisvastaisia mellakoita vuonna 1993 ja Kenian vuosien 2007–2008 presidentinvaaleista syntyneiden levottomuuksien takia monet aasialaiset lähtivät muualle.
Kulttuuri

Siirtomaa-ajalla aasialaiset olivat osa kolmeluokkaista yhteiskuntajärjestelmää, jonka pohjalla olivat mustat ja huipulla valkoiset. Oman yhteisönsä sisällä aasialaiset ovat säilyttäneet Intialaisen järjestelmän. Hindulaisten joukossa ylläpidetään edelleen kastijärjestelmää. Aasialaisten yhteisöjä on pidetty myös varsin sulkeutuneina ja heitä on syytetty rasismistakin. Suurin osa Itä-Afrikan aasialaisista on joko hinduja tai muslimeita, mutta heidän joukossaan on myös esimerkiksi sikhejä, jainisteja ja zarathustralaisia. Suuri osa muslimeista on ismailistejä. Suurin osa Itä Afrikan aasialaisista käyttää kielenään Länsi-Intiassa puhuttuja pandžabin ja gudžaratin kieliä. Niiden lisäksi monet osaavat englantia ja paikallisia kieliä kuten swahilia.
Itä-Traakia

Itä-Traakia (sinisellä) ja Istanbul (punaisella).
Itä-Traakia (sinisellä) Traakiassa (sinisellä ja keltaisella).
Itä-Traakia tai Euroopan-puoleinen Turkki tai Turkin Traakia kuuluu nykyisen Turkin tasavallan siihen osaan, joka on maantieteellisesti Eurooppaa. Alue on historiallisen Traakian itäinen osa. Suurin osa Turkkia on Anatoliaa, josta aiemmin käytettiin nimitystä Vähä-Aasia. Alueeseen kuuluvat vanhan Istanbulin historiallinen keskusta ja esimerkiksi Edirne, aiemmin Adrianopoli, joka oli osmanien ajan koko Traakiasta koostuneen vilajetin eli maakunnan historiallinen pääkaupunki, sekä Tekirdağ, Çorlu, Lüleburgaz ja Kırklareli.
Alue koostuu kolmesta maakunnasta ja osasta neljättä. Lisäksi Euroopan puolella sijaitsevat Gallipolin niemimaa, Gökçeadan saari ja Çanakkalen maakunta, vaikka niiden ei aina katsota kuuluvan Traakiaan.
| Maakunta | Alue (km²) | Väkiluku (2000 väestönlaskenta) | Asukastiheys (per km²) |
| --- | --- | --- | --- |

| Edirne | 6 241 | 402 606 | 64,5 |
| Kırklareli | 6 550 | 328 461 | 50,1 |
| Tekirdağ | 6 218 | 623 591 | 95,2 |
| Yhteensä | 19 009 | 1 354 658 | 71,2) |
| İstanbul (Euroopan puoleinen osa) | 3 421 | 6 541 593 |  |
| Çanakkale (Euroopan puoleinen osa) | 1 296 | 65 030 |  |
| Yhteensä | 23 764 | 7 920 015 | 333,3 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itä-Traakia Wikimedia Commonsissa
Gabriella Dorio

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gabriella Dorio vuonna 1981. |  Gabriella Dorio vuonna 1981. |  Gabriella Dorio vuonna 1981. |  |
Maa:   Italia
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 1500 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Ateena 1982 | 1500 metriä |  |
| Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Chepstow 1976 |  |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Milano 1982 | 1500 metriä |  |
Gabriella Dorio (s. 27. kesäkuuta 1957 Veggiano) on italialainen keskimatkojen juoksija. Hän voitti olympiakultaa 1 500 metrin juoksussa Los Angelesissa 1984.
Gabriella Dorio aloitti aikuisten arvokisauransa 17-vuotiaana Rooman EM-kilpailuissa 1974 sijoittuen 1 500 metrin juoksussa yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän saavutti nuorten EM-kilpailuissa pronssia. Hän kilpaili tuolloin myös maastojuoksussa ja sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi vuonna 1975 ja kolmanneksi vuonna 1976. Montréalin 1976 olympialaisissa hän sijoittui 1 500 metrillä kuudenneksi, ja samoin kävi Prahan EM-kilpailuissa 1978. Moskovan 1980 olympialaisissa hän sijoittui päämatkallaan neljänneksi ja 800 metrillä kahdeksanneksi. Neljä päivää olympialaisten jälkeen hän alitti 1 500 metrillä neljän minuutin rajan ensimmäisenä ei-itäeurooppalaisena naisjuoksijana.
Dorio voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden 1 500 metrillä Milanossa 1982. Saman vuoden ulkoratojen EM-kilpailuissa Ateenassa hän saavutti 1 500 metrillä pronssia. Vuonna 1983 Helsingin MM-kilpailuissa 167-senttinen torinolainen sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi. Los Angelesin 1984 olympialaisten 1 500 metrin juoksusta olivat poissa Helsingin MM-kisojen viisi parasta. Viisi päivää aiemmin 800 metrillä neljänneksi sijoittunut Dorio pysytteli juoksun aikana pitkään taustalla ja nousi vasta viimeisellä kierroksella voittoon ohi Doina Melinten. Dorion aviomies oli luvannut hänelle voitosta kylvyn viinissä.