stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haykel Guemamdia
Aiheesta muualla

Haykel Guemamdia Kawarji.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Mohamed Selliti | Tunisian liigan maalikuningas Kausi 2003–2004 | Seuraaja: Haykel Guemamdia |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Nabil Missaoui Tenema N'Diaye | Tunisian liigan maalikuningas Kausi 2004–2005 | Seuraaja: Amine Ltifi |
Tunisian joukkue – Maanosaliittojen cup 2005
1 Boumnijel |
2 Saïdi |
3 Essediri |
4 al-Abdi |
5 Jaziri |
6 Trabelsi |
7 Mhedhebi |
8 Nafti |
9 Guemamdia |
10 Ghodhbane |
11 Dos Santos |
12 Mnari |
13 Namouchi |
14 Chedli |
15 Jaïdi |
16 Fadhel |
17 Ben Saada |
18 Benachour |
19 Ayari |
20 Clayton |
21 Jemâa |
22 Kasraoui |
23 Haj Massaoud |
Valmentaja Lemerre
Tunisian joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2006
1 Boumnijel |
2 Merdassi |
3 Haggui |
4 Melliti |
5 Jaziri |
6 Trabelsi |
7 Ben Saada |
8 Namouchi |
9 Guemamdia |
10 Ghodhbane |
11 Santos |
12 Mnari |
13 Bouazizi |
14 Chedli |
15 Jaïdi |
16 Fadhel |
17 Jemâa |
18 Benachour |
19 Ayari |
20 Clayton |
21 Yahia |
22 Kasraoui |
23 Ltifi |
Valmentaja Lemerre
Tunisian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Boumnijel |
2 Essediri |
3 Haggui |
4 Yahia |
5 Jaziri |
6 Trabelsi |
7 Guemamdia |
8 Nafti |
9 Chikhaoui |
10 Ghodhbane |
11 Santos |
12 Mnari |
13 Bouazizi |
14 Chedli |
15 Jaïdi |
16 Nefzi |
17 Ben Saada |
18 Jemmali |
19 Ayari |
20 Namouchi |
21 Saïdi |
22 Kasraoui |
23 Melliti |
Valmentaja Lemerre
Heinäpuukasvit

| Heinäpuukasvit |
| --- | --- |
 Eräs heinäpuulaji (Xanthorrhoea johnsonii)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Angiospermae (Magnoliophytina)
Luokka::  Yksisirkkaiset Monocotyledoneae (Liliopsida)
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Heinäpuukasvit Xanthorrhoeaceae  Dumort., nom. cons.
Synonyymit
 Aloaceae Batsch  Asphodelaceae Juss., nom. cons.  Dianellaceae Salisbury  Eccremidaceae Doweld  Geitonoplesiaceae Conran  Hemerocallidaceae R.Br.  Johnsoniaceae J.T.Lotsy  Phormiaceae J.Agardh 
Katso myös
   Heinäpuukasvit Wikispeciesissä   Heinäpuukasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heinäpuukasvit (Xanthorrhoeaceae) on Asparagales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Siihen kuuluvat varsinaisten heinäpuiden lisäksi ennen omina heimoinaan pidetyt soihtukasvien (ennen heimo Asphodelaceae) ja päivänliljakasvien (ennen heimo Hemerocallidaceae) alaheimot.
Levinneisyys

Heinäpuukasvit ovat levinneet Vanhaan maailmaan arktisia alueita lukuun ottamatta ja Etelä-Amerikan länsiosiin.
Tuntomerkit

Heimo on varsin monimuotoinen ja käsittää puuvartisia, tavanomaisia ruohovartisia, kseromorfisia ja sukkulenttisia yksisirkkaiskasveja. Kaikilla on kuitenkin vanallinen kukinto ja nivelikkäät kukkaperät.
Luokittelu

Heinäpuukasvit kuuluvat yhdessä narsissikasvien (Amaryllidaceae) ja parsakasvien (Asparagaceae) kanssa samaan evoluutiopuun haaraan Asparagales-lahkossa. Tämän kehityshaaran ominaisuuksiin kuuluu muun muassa sikiäimen väliseinämesiäisten sijainti lokeroiden alapuolella.
Kaikkiaan heinäpuukasvien heimossa on nykyisen käsityksen mukaan 41 sukua ja 900 lajia. Nämä luokitellaan kuuluviksi kolmeen alaheimoon, joita aiemmin on pidetty itsenäisinä heimoina.
Luokittelu > Asphodeloideae

Soihtukasvit ovat usein ruusukkeita muodostavia lehtisukkulentteja, geofyyttiruohoja tai paksurunkoisia puita, harvemmin kiipeileviä köynnöksiä. Lehtiasento on kierteinen tai kaksirivinen, lehtilaidat usein hampaiset ja lehtituppi umpinainen (jos lehti on tupellinen). Kukinto voi olla muun muassa tähkämäinen, ja kukat ovat enemmän tai vähemmän heikosti vastakohtaisia. Kehälehdet ovat tavallisesti vaihtelevissa määrin erillisiä. Sikiäimessä on vain muutamia tai paljon siemenaiheita. Hedelmä on kota, joka voi joskus olla mehevä. Siemen on kulmikas ja siinä on vaippa eli arillus. Kromosomiluku n = (6–)7.
Soihtukasvien keskittymä on Etelä-Afrikassa. Muutoin niitä tavataan Afrikassa, Välimerenmaista Keski-Aasiaan, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa (kartta).
Soihtukasvien alaheimossa on noin 21 sukua ja 785 lajia. Suurimmat suvut ovat aaloet (Aloë, 400 lajia), Bulbine (75 lajia), soihtuliljat (Kniphofia, 70 lajia), Trachyandra (50 lajia), marskinliljat (Eremurus, 45 lajia) ja kirjotähdet (Haworthia, 54–70 lajia).
Luokittelu > Xanthorrhoeoideae

Alaheimossa on vain yksi suku, heinäpuut (Xanthorrhoea), jossa on 30 Australiassa kasvavaa lajia (kartta). Ne ovat ulkonäöltään luonteenomaisia: tukevan, puutuneen varren päässä on tiheä mätäs pitkiä, kapeita lehtiä. Kuolleet lehdet jäävät rungon pintaan ja säilyvät siinä, ellei maastopalo niitä hävitä. Kukinto on pitkä, pysty ja tiheän tähkämäinen, pienikukkainen. Hedelmä on kotamainen.
Luokittelu > Hemerocallidoideae

Päivänliljakasvien alaheimo käsittää 19 sukua ja 85 lajia, joita tavataan laajalti maapallolla: Uudesta-Guineasta Uuteen-Seelantiin, Tyynenmeren saarilla, Australiassa (erityisesti), Euraasiassa, Malaijien saaristossa, Intiassa, Madagaskarilla, Afrikassa ja kaksi lajia Etelä-Amerikassa (kartta). Runsaslajisin on liinaliljojen (Dianella) suku, jonka lajimäärä on 20–40 välillä.
Kasvien ulkoasu vaihtelee. Ne sisältävät saponiineja. Juuret ovat usein turvonneet. Lehdet ovat kahdessa rivissä, umpituppisia, harvoin syrjittäisiä. Kukintokin vaihtelee tyypiltään. Kehäputki on lyhyt, heteenpalhot usein kuviolliset tai paksuuntuneet. Sikiäimessä on muutamia tai paljon siemenaiheita. Hedelmä voi olla marja tai harvoin pähkinä.
Luokittelu > Sukuja

Aloë – aaloet
Asphodeline – soihdukit
Asphodelus – soihdut eli valkosoihdut
Astroloba
Bulbine
Bulbinella – helosoihdut
Caesia
Dianella – liinaliljat
Eremurus – marskinliljat
Gasteria – sarviaaloet
Haworthia – kirjotähdet
Hemerocallis – päivänliljat
Johnsonia
Kniphofia – soihtuliljat
Phormium – tähkäliljat
Thelionema
Trachyandra
Xanthorrhoea – heinäpuut
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Soihtukasvit – Asphodelaceae (sukujen nimet – poikkeava taksonomia)
Hausjärven hiekkakuoppasurmat

Hausjärven hiekkakuoppasurmat on 1990-luvun alkupuolella tapahtunut kahden, mahdollisesti kolmen tai useamman rikoksen sarja, joiden tapahtumapaikka oli Hausjärvellä sijaitseva hiekkakuoppa tai sen ympäristö.
Keskusrikospoliisi on koonnut jutusta kokonaisuuden, johon liittyy kolme erilaista tapahtumaa. Poliisin mukaan kaikki tapahtumat sitoo yhteen yksi ja sama tekijä. Oletetusta tekijästä on julkisuudessa käytetty nimitystä Järvenpään sarjamurhaaja.
Tapaukset > Helena Meriläinen

39-vuotias Helena Meriläinen, joka tunnettiin myös nimellä ”Hellu”, vietti ystävänsä luona iltaa Järvenpäässä marraskuussa 1990. Hän poistui ystävän luota puolenyön aikaan ja aikoi matkustaa junalla kotiinsa Riihimäelle. Hänen odotellessaan junaa rautatieasemalla hänen luokseen käveli 30–40-vuotias, kiharatukkainen ja nahkatakkiin pukeutunut mies. Mies kysyi Meriläisen matka-aikeista ja tarjoutui kyyditsemään hänet kotiin, ja lievästi alkoholia nauttineena Meriläinen suostui tarjoukseen. He kävelivät miehen autolle, jonka Meriläinen myöhemmin kuulusteluissa kertoi olleen vaalea, ei farmarityylinen, mahdollisesti japanilaisvalmisteinen, ehkä Mazda tai Datsun.
Matkan alkaessa mies tarjosi Meriläiselle alkoholijuomia ja jonkinlaista lääkeainetta kapseleiden muodossa. Meriläinen nautti kumpaakin. Hän huomasi matkan aikana muun muassa sen, että mies vaikutti sulkeutuneelta, ja että auton takapenkillä oli lasten turvaistuin. Meriläinen nukahti matkan aikana, ja herätessään huomasi, ettei auto ollut matkalla Riihimäelle, vaan ajoi syrjäistä metsätietä. Meriläisen kysyessä mieheltä reitistä mies kuitenkin vakuutti että Riihimäelle oltiin edelleen matkalla.
Mies ajoi auton pimeälle hiekkakuopalle ja pysäytti auton. Hän yritti suostutella Meriläistä jäämään autoon yöksi, mutta tämä kieltäytyi ja sanoi haluavansa kotiin. Tällöin mies sanoi poistuvansa ”kuselle”. Meriläinen tunsi samaa tarvetta ja poistui myös autosta. Meriläisen ollessa kyykyssä mies lähestyi nopeasti takaapäin ja iski häntä teräaseella päähän. Meriläinen sai vuotavan pistohaavan, mutta häntä suojasi iskulta riittävästi paksu villamyssy. Hän lähti kauhuissaan juoksemaan pakoon syrjäiseltä hiekkakuopalta kohti metsää. Lähtiessään karkuun hän kuuli miehen sanovan: ”Eipä onnistunut tällä kertaa”, minkä jälkeen mies poistui paikalta autollaan heittäen Meriläisen laukun autosta ulos. Jonkin ajan päästä Meriläinen löysi lähistöltä talon, josta hälytettiin apua. Hän selvisi lopulta ainakin fyysisesti vähäisin vammoin. Meriläinen on sittemmin kuollut, mutta tapausta on tutkittu murhan yrityksenä.
Tapaukset > Tuula Lukkarinen

28-vuotias Tuusulassa asunut Tuula Anita Lukkarinen lähti 17. huhtikuuta 1991 asiointilomalle Kellokosken psykiatrisesta sairaalasta, jossa oli lyhytaikaisessa hoidossa. Yllään hänellä oli mustat Niken verryttelyhousut, valkoiset lenkkikengät, eriparisukat, keltainen neulepusero sekä ruskea mokkanahkainen takki, jossa oli hapsuja. Ennen laman takia työttömäksi jäämistään Lukkarinen oli työskennellyt keittiöapulaisena. Kuolinpäivänsä aamuna hän oli ilmoittanut lähtevänsä Hyrylässä sijaitsevaan sosiaalitoimistoon sopimaan 9-vuotiaaseen poikaansa liittyviä asioita. Sinne hän ei kuitenkaan koskaan mennyt. Sen sijaan Lukkarinen matkusti bussilla Järvenpäähän. Viimeinen varma havainto hänestä oli, kun hän odotti Järvenpään Alkon avautumista yhdeksän aikaan aamulla.
Seuraavana päivänä 18. huhtikuuta työstä metsäpalstaltaan palaava paikallinen maanviljelijä löysi Hausjärven hiekkakuopan läheisyydestä Tuula Lukkarisen pahoin silvotun ruumiin. Maanviljelijä erehtyi aluksi luulemaan sitä miehen ruumiiksi, minkä vuoksi tapauksen ensimmäiset uutisoinnit kertoivat hiekkakuopan läheltä löytyneestä tapetusta miehestä. Lukkarisen ruumis oli alle 100 metrin päässä paikasta, jossa muutama kuukausi aiemmin oli hyökätty Meriläisen kimppuun. Paikalta löytyi myös Lukkarisen käsilaukku. Poliisi on vahvistanut, että Lukkarinen oli surmattu puolenyön aikaan. Yhden tiedon mukaan hänet olisi surmattu samalla paikalla mistä hänet myöhemmin löydettiin, toisen tiedon mukaan hän oli jo kuollut, kun tekijä kuljetti hänen ruumiinsa autolla metsätielle ja raahasi metsikköön. Poliisin mukaan se ei tutkinnallisista syistä ota kantaa kumpaankaan teoriaan.
Vuonna 2021 tapauksen uusi tutkinnanjohtaja paljasti uutta tietoa Lukkarisen viimeisestä elinpäivästä. Hänen mukaansa Lukkarisesta on katoamispäivältä vielä kaksi myöhäisempää havaintoa. Ensimmäisen havainnon mukaan hänet oli nähty vielä kello 15 aikaan Järvenpään keskustassa, mutta seuraava havainto Lukkarisesta olikin tehty Riihimäen keskustassa kello 16 ja 18 välisenä aikana. Poliisin mukaan kumpikaan havainto ei ole sataprosenttisen varma, mutta ne eivät ole keskenään ristiriidassa, sillä Järvenpäästä ehtii kulkuneuvolla Riihimäelle helposti alle tunnissa. Lisäksi havainnot sitovat Lukkarisen tapauksen entistä varmemmin kahteen muuhun tapaukseen ja teoriaan mahdollisesta sarjamurhaajasta. Tutkinnanjohtaja ei paljastanut, missä vaiheessa tutkintaa ja mitä kautta havainnot tulivat poliisin tietoon.
Poliisi kertoi uutena tietona myös, että jo Lukkarisen ruumiin löytöpäivänä poliisi oli saanut haltuunsa murhan epäillyn tekovälineen. Tutkinnanjohtaja ei ottanut kantaa siihen, oliko kyseessä sama teräase, jolla oli puukotettu Meriläistä.
Tapaukset > Maarit Haantie

40-vuotias riihimäkeläinen Maarit Irmeli Haantie katosi lähdettyään porukalla viettämään iltaa Järvenpään keskustassa sijaitsevaan ravintola Zapataan perjantaina 13. elokuuta 1993. Seurueeseen kuului Haantien lisäksi hänen avomiehensä sekä muutama ystävä. He saapuivat ravintolalle noin yhdeksän aikaan illalla. Haantietä ei kuitenkaan päästetty sisään. Kaikki muut seurueesta pääsivät ravintolaan, ja Haantie jäi seisomaan ravintolan edustalle. Hän yritti uudelleen sisälle noin kello 22, jolloin hänen ja ravintolan ovimiehen välille oli syntynyt sanaharkkaa. Tämän jälkeen Haantiestä ei ole yhtään luotettavaa havaintoa. Hänellä oli kadotessaan yllään siniset farkut, musta paitapusero, farmaripusero sekä ruskeat saappaat.
Haantiestä huolestuttiin sen jälkeen, kun hän ei saapunut viikonloppuna sovitusti hoitamaan tyttärenpoikaansa. Lastenlapsista huolehtiminen oli tehtävä, jota Haantie ei tavallisesti laiminlyönyt. Avomies oli yrittänyt tehdä hänestä katoamisilmoituksen useaan kertaan viikonlopun aikana, mutta poliisi suostui kirjaamaan ilmoituksen vasta 21. elokuuta, Haantien oltua kateissa viikon. Ilmoitus jätettiin Riihimäen poliisiin, jossa Haantien tapausta tutkittiin aluksi tavallisena katoamistapauksena ilman viitteitä henkirikoksesta. Hänen laukkunsa oli kuitenkin löytynyt Hyvinkäältä ravintola Martinasta. Laukku oli toimitettu poliisille löytötavarana 31. elokuuta, ja sisälsi muun muassa Haantien lompakon ja henkilöllisyystodistuksen. Haantie oli tupakoitsija, mutta oli jättänyt jälkeen jopa savukkeensa. Martinan henkilökunnan kuulusteluissa selvisi, että ravintolasta oli poistettu myöhään Haantien katoamisiltana tummahiuksinen nainen voimakkaan humalatilan takia.
Myös Haantien epäillään joutuneen mahdollisen sarjamurhaajan uhriksi. Hänen ruumistaan on etsitty tuloksetta Hausjärven hiekkakuoppien ympäristöstä. Keskusrikospoliisi lähtee tutkinnassaan siitä, että kaikkien kolmen naishenkilön tapaukseen liittyy sama tekijä. Tätä KRP perustelee sillä, että naisia yhdisti moni tekijä, muun muassa alkoholin käyttö, tumma hiusten väri ja oleskeluympäristö Järvenpää-Hyvinkää-Riihimäki.
Tutkinta

Tapahtumaketju kiinnitti Keskusrikospoliisin huomion, ja se ottikin Haantien tapauksen tutkittavakseen hyvin nopeasti tutkinnan alkuvaiheiden jälkeen. KRP suoritti maastoetsintöjä Hausjärven metsäalueilla ja erityisesti hiekkakuopalla mitään kuitenkaan löytämättä. Vuonna 2007 esitetyn, Maarit Haantien tapauksesta kertovan Kadonneet-televisiosarjan jakson myötä poliisi sai useita vihjeitä Meriläisen kuvailemasta tummatukkaisesta miehestä, joka on liikkunut 1990-luvun alkupuolella Järvenpää-Hyvinkää-Riihimäki -alueella tarjoten kyytiä naisille.
Kaikkia kolmea naista yhdistivät alkoholin käyttö, tummatukkaisuus ja olinpaikka. Viimeiset havainnot Haantiestä ja Lukkarisesta tehtiin Järvenpäässä, ja Meriläinen myös nousi siellä tuntemattoman miehen kyytiin. KRP uskoo, että tekijä on sama kaikissa kolmessa tapauksessa. Kadonneet-sarjan myötä saatiin Haantien tapaukseen liittyen noin 30 uutta vihjettä, jotka auttoivat tutkijoita profiloimaan tekijää uudelleen.
Keskusrikospoliisin mukaan vihjeet ovat osaltaan olleet hyvinkin merkittäviä ja tärkeitä tutkinnan suhteen, ja ne ovat vahvistaneet tutkinnan aikaisempia tuloksia. Uusin tutkinnanjohtaja kertoi vuonna 2021 uskovansa tapauksen olevan yhä ratkaistavissa. Hänen mukaansa naisten oleskeluympäristöstä Riihimäki on herättänyt poliisin mielenkiinnon, sillä Tuula Lukkarisesta oli siellä vahvistamaton havainto hänen kuolinpäivänään, Meriläinen oli pyrkinyt myös Riihimäelle ja Haantiekin asui kadotessaan Riihimäellä.
Tutkinta > Neljäs tapaus

Vuonna 2017 tuli julki, että murhiin liittyy myös neljäs tapaus vuodelta 1989. Kolmekymppinen, humalainen nainen oli tulossa ravintolasta. Mies tarjosi kyytiä ja kyydin aikana naiselle tarjottiin alkoholia ja pillereitä. Matka päätyi metsäalueelle. Nainen ei koskaan itse tuonut tapausta julki, vaan nyt jo kuolleen uhrin äiti toi sen esille. Tapaus sattui Järvenpäässä.
Tekijä

Vuosien varrella tekijää on profiloitu. Profilointi perustuu pitkälti Helena Meriläisen kertomukseen ja tapahtumien kuvailuun. KRP on päätynyt profiloinnissaan seuraavanlaisiin lopputuloksiin:
Mies on ollut tekohetkellä 30–40-vuotias. Tapahtuma-aikoihin hänellä on ollut tummat, kiharat hiukset.
Hän on pituudeltaan noin 170 cm. Hän tuntee ihmisen tai suuren eläimen anatomian (juontaa Lukkarisen surman tekotavasta.)
Järvenpää-Hyvinkää-Riihimäen seutu on hänelle todennäköisesti erittäin tuttu.
Hänellä on tapahtuma-aikoihin ollut mahdollisesti pieni lapsi, sillä auton takapenkillä oli lasten turvaistuin.
Itse auton on arveltu olevan vaalea porrasperäinen Mazda tai Datsun.
Mies oli puhunut lapsesta ja huonoista väleistä vaimoonsa, ja tämän perusteella on myös arveltu että hän on eronnut.
Tekijästä saatiin paljon uusia vihjeitä Kadonneet-sarjan avulla. Muutamien vihjeitten mukaan tummatukkainen mies on tarjonnut autokyytiä muutamille naisille myös 2000-luvun puolella. KRP kartoittaa tapausta edelleen, ja tekijän uskotaan vielä löytyvän. KRP on ottanut huomioon myös mahdollisuuden, että murhien sarja on katkennut, koska tekijä saattaa olla esimerkiksi joutunut vankilaan, vaihtanut asuinpaikkaa tai kuollut.
Aiheesta muualla

Julku, Mari: Järvenpään sarjamurhaaja ja Hausjärven hiekkakuoppasurmat: Tämä tapauksista tiedetään Iltalehti.  1.12.2019.
Pilatus (vuori)

Pilatus
Pilatus koillisesta Vierwaldstätterseeltä nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  Obwalden / Nidwalden   Sveitsi
Vuoristo:  Urin Alpit
Korkeus merenpinnasta:  2 128 m  (Tomlishorn)
Prominenssi:  585 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hotelli Bellevue ja Pilatuksen toiseksi korkein huippu Esel.
Pilatus on vuori Urin Alpeilla, Luzernin lähellä Sveitsissä. Sen korkein huippu, Tomlishorn, on 2 128 metriä merenpinnan tasosta. Läheinen Esel on 2 119 m mpy.
Sijainti

Hallinnollisesti vuori kuuluu Obwaldenin, Nidwaldenin ja Luzernin kantoneille. Vuoren korkein huippu sijaitsee Obwaldenin ja Nidwaldenin rajalla.
Matkailukohde

Pilatuksesta tuli matkailukohde, kun vuorelle rakennettiin ensimmäinen hotelli 1850-luvulla ja rautatie 1880-luvulla. Köysirata tehtiin 1950-luvulla.
Vuorelle kulkeminen

Pilatusvuorelle pääsee ympäri vuoden köysiradalla Kriensistä. Alpnachstadista vuorelle kulkee toukokuulta marraskuulle Pilatus-Bahnen AG:n, maailman jyrkin, hammasratasjuna. Vuorelle pääsee myös kävellen.
Aiheesta muualla

Pilatus Kulmin matkailusivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pilatus (vuori) Wikimedia Commonsissa
Pikkukidushai

| Pikkukidushai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläimet Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Euselachii
Osaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Kaulushaikalat Hexanchiformes
Heimo::  Kidushait Hexanchidae
Suku::  Hexanchus
Laji::  nakamurai
Kaksiosainen nimi
 Hexanchus nakamurai  Teng, 1962 
 Pikkukidushain levinneisyys sinisellä. Punaisella on merkitty Hexanchus vitulus -lajin levinneisyys.
Katso myös
   Pikkukidushai Wikispeciesissä   Pikkukidushai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkukidushai (Hexanchus nakamurai) on yksi viidestä tunnetusta elävästä kidushailajista. Pikkukidushait ovat syvän meren eläjiä, ja ne viihtyvät trooppisissa ja lämpimissä lauhkeissa vesissä erityisesti Intianmerellä ja läntisellä Tyynellämerellä.
Anatomia

Pikkukidushai on solakka ja hai jolla on kapea pää ja suuret silmät. Sillä on kuudet kidukset normaalin viiden sijasta. Hailajilla on pieni selkäevä pyrstövartensa juuressa, ja sen pyrstöevän yläosa on huomattavan pitkä.  Pikkukidushain selkäpuoli on väriltään vaaleanruskea, ja sillä on vaalea tai lähes valkoinen vatsa. Joidenkin yksilöiden evien reunat ovat myöskin vaaleita.
Täysikasvuisten pikkukidushaiden koko vaihtelee noin 1,6 metrin paikkeilla, mutta ne voivat kasvaa jopa 1,8-metrisiksi. Vastakuoriutuneet pikkukidushait ovat noin 40–43 senttimetriä pitkiä.
Elinympäristö ja levinneisyys

Pikkukidushaita esiintyy Tyynellämerellä sekä Intian valtamerellä. Lajia on tavattu harvoin paikallisesti myös Välimerellä. Pikkukidushait uivat jopa 700 metrin syvyyksissä, ja niitä havainnoidaan usein mannerrinteillä. Joskus lajin yksilöitä havainnoidaan rannikoilla ja muilla matalilla vesillä.
Atlantin ja muiden merialueiden pikkukidushaiden välillä huomattiin  geneettisiä eroja, joten nykypäivänä Hexanchus vitulus eli atlantinkidushai luokistellaan eri lajiksi.
Lisääntyminen

Pikkukidushait ovat ovovivipaarisia, ja poikasia syntyy kerralla noin 13–26.
Käyttäytyminen

Pikkukidushain käyttäytymisestä ja muistakin piirteistä on hyvin vähän tietoa. Pikkukidushait elävät lähellä meren pohjaa, mutta nousevat usein pinnemmalle yön hämärtyessä. Pikkukidushain ei kirjattu hyökänneen ihmisten kimppuun ellei  niitä ei ole ensin häiritty.
Ravinto

Pikkukidushai syö pieniä ja keskikokoisia kaloja sekä äyriäisiä.
Pieni Kaukolampi

| Pieni Kaukolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  62°12′46″N, 26°34′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Niemisjärven valuma-alue (14.38)
Laskuoja:  oja Isoon Kaukolampeen 
Järvinumero:  14.384.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  149 m  
Pituus:  210 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,594 km  
Pinta-ala:  1,636 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni Kaukolampi 
Pieni Kaukolampi  tai myös Pikku Kaukolampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä Kauppilan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Niemisjärven valuma-alueella (14.38), jonka Iso Kaiturin valuma-alueeseen (14.384) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 149 metriä mpy.
Pohorje 2

| Pohorje 2 |
| --- | --- |

Paikkakunta::  Maribor, Slovenia
Talviurheilukeskus:: Mariborsko Pohorje Ski Resort
Vuori:: Žigartov vrh
Rinneluokitus:: Punainen
Yläasema:: 893 m
Ala-asema:: 336 m
Korkeusero:: 557 m
Pituus:: 1 970 m
Keskijyrkkyys:: 28,3 %
Hissi
Hissi:: Radvanje, Poštela
Tyyppi:: 2-hengen tuolihissi, 4-hengen tuolihissi
Ala-asema:: 336 m
Väliasema:: 570 m
Yläasema:: 893 m
Naiset
Suurpujottelu
Lähtö:: 740 m
Maali:: 340 m
Korkeusero:: 400 m
1. MC-kilpailu:: 4.1.1985
Pujottelu
Lähtö:: 540 m
Maali:: 340 m
Korkeusero:: 200 m
1. MC-kilpailu:: 22.1.1978
Stadion
Nimi:: Snežni stadion
Pohorje 2 on laskettelurinne Mariborsko Pohorje Ski Resortissa Mariborissa Sloveniassa.
Pohorje 2 -rinne muodostuu Mariborski Slalom -rinteestä ja Miranova Proga A -rinteen Radvanje-alaosasta.
Pohorje 2 tunnetaan vuosittain järjestettävästä Golden Fox -kilpailusta. Kilpailut kuuluvat yleensä alppihiihdon maailmancupin naisten suurpujottelu- ja pujottelucupiin. Mariborissa järjestettiin ensimmäiset naisten maailmancupkilpailut suurpujottelussa ja pujottelussa 17. ja 18. tammikuuta 1970 viereisellä Stari F.I.S. -rinteellä.
Polkkatukka

Mireille Mathieu.
Polkkatukka on alkujaan 1920-luvulla syntynyt kampausmuoti, joka heijasteli yleistä naisen vapautumista pukeutumisessa ja ulkonäössä. Se oli lyhyt, joskus takaa šinglattu, lähes päänmyötäinen kampaus. Uuteen suosioon kampauksen nosti Vidal Sassoon 1960-luvulla, ja sen jälkeenkin sen suosio on aika ajoin kasvanut.
Yksi versio polkkatukasta 1920-luvulta.
Kampaustyyliä ovat suosineet monet julkisuuden henkilöt, kuten Mary Quant, Jean Muir, Louise Brooks, Amanda Barrie, Cilla Black, Billie Davis, Juliette Gréco, Mireille Mathieu ja Rihanna.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bob World Film Database. (englanniksi)