Jugoslavian hajoamisen tausta
1980-luku > Milošević pyrkii serbien aseman vahvistamiseen

Vuonna 1986 Serbian kommunistipuolueen johtajaksi nousi pankinjohtajana ja Belgradin puoluejohtajana toiminut ortodoksipapin poika Slobodan Milošević. Miloševićin tukena oli vaimo Mirjana, jonka sanotaan usein vaikuttaneen "Slobo" Miloševićin ajatuksiin. Milošević alkoi ajaa kiihkokansallismielistä linjaa kommunistipuolueen sisällä. Hän käytti Titon kommunismille tyypillisiä pakkokeinoja esimerkiksi hyödyntämällä armeijaa. Miloševićille äärinationalismi lienee kuitenkin ollut pelkkä vallankäytön väline tai poliittinen pelikortti, ei päämäärä sinänsä.  Esimerkki äärinationalismista oli samaan aikaan avoimen sotaisesti Suur-Serbiaa ajanut četnikki Vojislav Šešelj.
Milošević nähtiin jopa uutena Titona, joka olisi saattanut kyetä pitämään Jugoslavian koossa. Hän ei pyrkinyt alussa suur-serbivaltioon, vaan lähinnä halusi serbeille määräävän aseman Jugoslaviassa. Milošević kukisti liberaalit ja Kosovo-kysymyksen maltillisen käsittelyn tukijat syys-lokakuussa 1987. Miloševićin konservatiivinen autoritaarinen serbikeskeinen politiikka uhkasi hajottaa Jugoslaviaa, sillä kroaatit ja sloveenit pelkäsivät serbien ylivaltaa. Serbian televisiossa alkoi vuosina 1987–1988 näkyä Suur-Serbian karttoja ja puheita valmistautumista historiallisiin aikoihin. Jugoslavian muut etniset ryhmät reagoivat  serbien ylivaltapyrkimyksiin vaatimalla laajempia itsemääräämisoikeuksia.
Milošević alkoi puhdistaa albaanien puoluejohtoa jo syksyllä 1987. Kesällä ja syksyllä 1988 Serbiassa ja Kosovossa järjestettiin yhtenäistä Jugoslaviaa vaativia joukkokokouksia (mitinsi), joissa kannettiin Titon kuvia. Mielenosoituksissa haluttiin myös oikeutta Kosovon serbeille ja montenegrolaisille, "joita albanialainen aggressio karkottaa kodeistaan". Jotkut sloganeista vaativat aseita ja albaanien tappamista. Vaikka mielenilmauksilla oli aitoakin kansan tukea, ne olivat pääosin Miloševićin propagandakoneiston järjestämiä.  Milošević kuvattiin näissä kokouksissa Serbian pelastajana, joka asui tavallisessa kerrostaloasunnossa eikä kansan maksamassa loistohuvilassa kuten muut poliitikot. Oli ryhdytty rakentamaan Milošević-kulttia.
Miloševićin järjesti "titolaisten", yleisjugoslaavien ja muiden vastustajiensa erottamiset Serbian kommunistisesta puolueesta ja otti haltuunsa Belgradin TV:n ja Politika-lehden. Kommunistit sallivat muut puolueet vuonna 1988. Miloševićin väkijoukot kaatoivat Vojvodinan hallinnon lokakuussa 1988 ja näin alue siirtyi Serbian määräysvaltaan. Tämän jälkeen Milošević nosti Vojvodinassa valtaan Serbiasta tulleita serbejä. Samaan aikaan Montenegron hallitus vaihtui hieman samalla tavoin, ja tammikuussa 1989 tapahtuneiden toisten mielenosoitusten jälkeen valtaan noussut Momir Bulatović noudatti Miloševićin linjaa.
Milošević kukisti Kosovon albaanienemmistöisen kommunistipuolueen 1989 ja nosti Kosovon johtoon oman kantansa kovaotteisen tukijan Rrahman Morinan, miokä johti lakkoihin. Serbit kumosivat Kosovon itsehallinnon 28. maaliskuuta 1989. Nyt alkoivat väkivaltaiset yhteenotot, joissa kuoli ihmisiä. Milošević vastasi levottomuuksiin lähettämällä alueelle sotilaita ja poliiseja. Albaaneihin kohdistui nyt pidätysaalto, öinen ulkonaliikkumiskielto ja nopeasti tehtyjä vangitsemisia. Albaaneihin kohdistui poliisiväkivaltaa, jota varsinkin Slovenia vastusti, mutta myös Kroatia alkoi vetää poliisejaan pois Kosovosta. Tämä kiihdytti varsinkin Slovenian halua erota Jugoslaviasta.
Maaliskuussa 1989 Jugoslavian pääministeriksi nousi kroaatti ja jugoslavisti Ante Marković, joka yritti länsimaiden ja IMF:n tuella korjata talouden ongelmia, mutta ei puuttunut Jugoslavian kansojen väliseen riitelyyn. Talous olikin luhistumassa, sillä tammikuussa 1989 inflaatio oli 290 %. Marković pyrki luomaan markkinatalouden ja vapautti tuonnin, mikä elvyttikin tilannetta. Milošević piti Kosovo Poljessa 28. kesäkuuta 1989 kuuluisan 600 vuoden takaisen taistelun muistopuheensa, jossa hän puolusti Kosovon serbejä ja sanoi taistelujen olevat edessä. Ehkä hän ei tarkoittanut aseellisia taisteluja, mutta niitäkään ei voitu sulkea pois. Sloveniaan syntyi voimakas itsenäisyysliike vuosina 1987–1988, mikä ajoi osatasavallan vuonna 1989 Serbian määräämään taloussaartoon.