stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
I Still Have Faith in You

| ”I Still Have Faith in You” Abba |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Voyage
 Julkaistu: 2. syyskuuta 2021
 Tuottaja(t): Benny Andersson Björn Ulvaeus
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 05.10
 Levy-yhtiö: Polar Music
Abban muut singlet
| ”Thank You for the Music” 1983 | ”I Still Have Faith in You” 2021 | ”Don’t Shut Me Down” 2021 |
I Still Have Faith in You on ruotsalaisen Abba-yhtyeen 2. syyskuuta 2021 singlenä julkaistu kappale. Tyylilajiltaan se on voimaballadi. Kappale on studioalbumin Voyage johtosingle kappaleen ”Don’t Shut Me Down” kanssa. Molemmat teokset ovat Abban ensimmäiset singlet vuoden 1982 jälkeen.
”I Still Have Faith in You” nostalgisoi Abbaa itseään. Sen video julkaistiin samana päivänä kappaleen kanssa. Videolla esitetään 1970-luvun valokuvista ja videotallenteista koottu kavalkadi, ja se huipentuu Abban neljästä jäsenestä luotujen avatar-hahmojen virtuaaliseen lavaesitykseen. Hahmot loi Industrial Light & Magic. Kappaleen päävokalisti on Anni-Frid Lyngstad.
”I Still Have Faith in You” levytettiin vuonna 2018 Benny Anderssonin studiossa.
Vastaanotto

Soundi-lehden Niko Peltosen mielestä kappaletta ”paisutellaan kohtuuttomuuksiin”. Hannu Linkolan arvion mukaan kappale on ”ajaton voimaballadi, jonka suuruuden takana on sekä draaman tajua että haavoittuvuutta”. Kaikki Soundin kriitikot pitivät Abban paluuta onnistuneena. The Sydney Morning Herald -lehden Michael Idato havainnoi kappaleessa etäistä sukulaisuutta Arrival-albumiin. Svenska Dagbladetin Andres Lokko kirjoitti Abban paluusta otsikolla ”Ingen hade kunnat önska sig mer av Abba” (suom. ”Kukaan ei olisi voinut toivoa enempää Abbalta”).
Hunt the Wumpus

| Hunt the Wumpus |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Gregory Yob
Julkaisija:  People's Computer Company
Suunnittelija:  Gregory Yob
Julkaistu:  1973
Lajityyppi:  interaktiivinen fiktio, pulmapeli, seikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  suurtietokone, TI-99/4A
Lisenssi:  3-lauseinen BSD-lisenssi ja 2-lauseinen BSD-lisenssi
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Hunt the Wumpus tai vain Wumpus on varhainen interaktiivista fiktiota edustava tietokonepeli. Pelin on tehnyt Gregory Yob BASIC-kielellä vuonna 1972 suurtietokoneille.
Pelistä on julkaistu graafinen versio TI-99/4A-tietokoneelle vuonna 1981.
Pelin lähdekoodit ovat julkisesti saatavilla ja pelistä on tehty useita eri variaatioita eri ohjelmointikielillä.
Aiheesta muualla

Wumpus MobyGamesissa (englanniksi)
Hunt the Wumpus MobyGamesissa (englanniksi)
Pelistä AtariArchives -sivustolla (englanniksi)
ITunes Festival

Festarin julisteita Roundhousen seinällä
iTunes Festival on vuosittainen kuukauden mittainen musiikkifestivaali, joka järjestetään Lontoon Roundhousessa.  Se on järjestetty vuodesta 2007 eteenpäin. Festivaalilla esiintyy yli 60 artistia vuosittain. Lippuja annetaan ilmaiseksi iTunesin käyttäjille. Esitykset myös striimataan suorana lähetyksenä internetin välityksellä. Festivaaliin tunnetuimpia esiintyjiä lienevät Linkin Park & Muse.
Yksin pimeässä

| Yksin pimeässä> Wait Until Dark |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Terence Young
Käsikirjoittaja:  Robert Howard-Carrington
Tuottaja:  Mel Ferrer
Säveltäjä:  Henry Mancini
Kuvaaja:  Charles Lang
Leikkaaja:  Gene Milford
Pääosat:   Audrey Hepburn  Alan Arkin  Richard Crenna 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros.-Seven Arts
Ensi-ilta:  26. lokakuuta 1967
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yksin pimeässä (Wait Until Dark) on Terence Youngin ohjaama yhdysvaltalainen trillerielokuva vuodelta 1967. Siinä sokea nainen joutuu kotiinsa tunkeutuvien kolmen rikollisen armoille. Elokuva perustuu Frederick Knottin näytelmään Wait Until Dark.
Pääosan sokeutuneena Susyna esittänyt Audrey Hepburn sai roolistaan sekä Oscar- että Golden Globe -ehdokkuuden ja hänen aviomiestään Samia esittänyt Efrem Zimbalist Jr. puolestaan sivuosan Golden Globe -ehdokkuuden.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Audrey Hepburn  | … |  Susy Hendrix   |
|  Alan Arkin  | … |  Harry Roat   |
|  Richard Crenna  | … |  Mike Talman   |
|  Jack Weston  | … |  Carlino   |
|  Samantha Jones  | … |  Lisa   |
|  Julie Herrod  | … |  Gloria   |
|  Efrem Zimbalist Jr.  | … |  Sam Hendrix   |
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1992 sen osoittavan ohjaaja Youngin ammattitaidon jännityselokuvien tekijänä: ”Hän liikkuu kuin omimmillaan kauhun, pelon ja pahan pimeässä maailmassa.” Fränti vertasi elokuvaa Polanskin Inhoon ja sanoi sen pysyvän sovinnaisena sortumatta samanlaisiin ”perversseihin syövereihin”. Audrey Hepburnin hän totesi olevan parempi kuin vuosiin.
Aiheesta muualla

Ebert, Roger: Wait Until Dark RogerEbert.com.  26.2.1968. Viitattu 12.6.2021. (englanniksi)
Nathan, Ian: Wait Until Dark Review Empire.  3 08 2006. Viitattu 12.6.2021. (englanniksi)
Hyönteiskato

Hyönteiskato tarkoittaa hyönteisten määrän vähenemistä ja hyönteislajien sukupuuttoa. Vuonna 2017 julkaistun tutkimuksen mukaan saksalaisten luonnonsuojelualueiden lentävien hyönteisten määrä on vähentynyt yli 75 prosenttia viimeisen 25 vuoden aikana. Suomessa samanlaista hyönteisten joukkokatoa ei ole havaittu, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa on havaittu mehiläiskatoa ja monet päiväperhoset ovat taantuneet voimakkaasti Etelä-Englannissa.
Mehiläiskannat ovat romahtaneet Yhdysvalloissa jopa 30 prosentilla viime vuosina. On olemassa vahvaa näyttöä siitä, että tuholaishyönteisten torjuntaan käytetyt neonikotinoidit aiheuttavat mehiläisten joukkotuhoa. Myös rikkakasvien torjunta-aine glyfosaatilla on haitallisia vaikutuksia mehiläisten keskushermostoon jo tavanomaisilla pitoisuuksilla. Harvardin yliopiston tutkijoiden mukaan neonikotinoidit eivät hajoa luonnossa aineen valmistajien esittämällä nopeudella. Lisäksi ne leviävät käsitellyistä kasveista mehiläisten ja siitepölyn mukana myös lähistön käsittelemättömiin kasveihin. Mehiläiset kuljettavat neonikotinoidia sisältävää siitepölyä myös pesäänsä, jossa se leviää muihin mehiläisiin.
Lokakuussa 2020 julkaistun tutkimuksen mukaan hyönteiskadolla voi olla aiemmin ymmärrettyä laajempia vaikutuksia, koska monet eri hyönteissyöjät käyttävät samankaltaista ravintoa. Esimerkiksi surviaissääsket ovat monen pedon mieliruokaa, ja niiden kantojen romahtaminen voisi saada aikaan uudenlaisen ekokatastrofin.
Aiheesta muualla

Worldwide decline of the entomofauna: A review of its drivers Biological Conservation, Volume 232. Viitattu 12.2.2019 (englanniksi)
William Herschel

| William Herschel |
| --- | --- |
 Lemuel Francis Abbottin maalaama muotokuva vuodelta 1785.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1738 Hannover
Kuollut: 25. elokuuta 1822 (83 vuotta) Slough, Englanti
Ammatti:  tähtitieteilijä muusikko
Lapset:  John Herschel
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Herschelin 12-metrinen kaukoputki.
Frederick William Herschel (Friedrich Wilhelm, 15. marraskuuta 1738 – 25. elokuuta 1822) oli saksalaissyntyinen englantilainen tähtitieteilijä ja säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten Uranuksen, kuuden kuun ja infrapunasäteilyn löytäjänä sekä useista muista merkittävistä tähtitieteellisistä havainnoistaan.
Elämä

Herschel syntyi Hannoverissa muusikkoisän kymmenlapsiseen perheeseen. Hänet ristittiin Friedrich Wilhelmiksi. Hän palveli Jacob-veljensä kanssa sotilassoittajana Hannoverin kaartin jalkaväkirykmentissä (kur-hannoverschen Fußgarde). Rykmentti määrättiin Englantiin vuonna 1755. Hän palasi kotimaahansa, mutta Seitsenvuotisen sodan vaarojen takia vanhemmat määräsivät hänet eroamaan rykmentistä ja muuttamaan Englantiin. Hän oppi siellä nopeasti englannin kielen ja muutti nimensä Frederick Williamiksi vuonna 1757. Herschelistä kehittyi musiikinopettaja ja orkesterinjohtaja, ja hän johti muun muassa julkisia konsertteja Bathissa. Hän soitti urkuja ja oboeta sekä sävelsi useita teoksia, jotka nykyisin on lähes unohdettu. Vapaa-aikanaan hän opiskeli muun muassa matematiikkaa ja tähtitiedettä.
Vuonna 1773 Herschel alkoi kiinnostua kasvavassa määrin tähtitieteestä ostettuaan alaa käsittelevän kirjan. Hän rakensi omia kaukoputkiaan kunnollisten havaintovälineiden puuttuessa ja tutustui silloiseen Greenwichin observatorion kuninkaalliseen tähtitieteilijään Nevil Maskelyneen. Hän havainnoi Kuuta ja mittasi sen vuorien korkeuksia sekä valmisteli luetteloa kaksoistähdistä. Vähitellen Herschelistä tuli yksi aikansa taitavimmista optikoista kaukoputkien peilien hiomisen avulla.
Tutkiessaan taivasta juuri valmistamallaan uudella kaukoputkella Herschel löysi 13. maaliskuuta 1781 sattumalta Kaksosten tähdistöstä kohteen, ”joka näytti suuremmalta kuin muut näkyvissä olevat”. Jonkin ajan kuluttua hän huomasi kohteen liikkuneen hieman tähtien suhteen, ja oletti sen olevan komeetta. Saman vuoden elokuussa, laskettuaan kohteen radan, suomalainen tähtitieteilijä Anders Lexell ilmoitti, että Herschel oli löytänyt uuden planeetan.
Vuonna 1782 Herschel sai kuninkaallisen astronomin viran ja hän pystyi nyt keskittymään tähtitieteeseen, ja palkkaamaan siskonsa Carolinen kokopäiväiseksi avustajakseen. Herschelit muuttivat Bathista Sloughiin, mistä oli lyhyempi matka kuninkaanlinnaan Windsoriin. Hänestä tuli Royal Societyn jäsen ja hän myi valmistamiaan kaukoputkia muille tähtitieteilijöille.
Uransa aikana Herschel valmisti yli 400 kaukoputkea, joista suurin oli polttoväliltään 12 metriä ja objektiivin halkaisijaltaan 1,26 metriä. Käyttäessään kyseistä kaukoputkea ensimmäistä kertaa 28. elokuuta 1789 hän löysi Saturnukselta uuden kuun, joka nimettiin Enceladusiksi. 17. syyskuuta hän löysi vielä Mimasin saman planeetan ympäriltä.
Herschel lyötiin ritariksi vuonna 1816. Hän sai Copley-mitalin vuonna 1781. Hän kuoli kotonaan Observatory Housessa Slough’ssa lähellä Lontoota vuonna 1822.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 441.  ("William Herschel (1738–1822)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1.
I Can

I Can voi tarkoittaa:
"I Can" (Bluen kappale)
"I Can" (Brian Harveyn kappale)
"I Can" (Helloweenin kappale)
"I Can" (Nasin kappale)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”I Can”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
I Call Your Name (The Beatlesin kappale)

I Call Your Name on John Lennonin ja Paul McCartneyn kirjoittama kappale, jonka levytti ensimmäisenä Billy J. Kramer with the Dakotas -yhtye vuonna 1963. The Beatlesin versio oli mukana The Beatles -yhtyeen Yhdysvalloissa vuonna 1964 julkaistulla albumilla The Beatles' Second Album.
Kappale on mukana Beatlesin kokoelma-albumeilla Rock 'n' Roll Music (1976), Rarities (1978), Past Masters, Volume One (1988) ja The Capitol Albums, Volume 1 (2004).
Vuonna 1967 kappaleen on levyttänyt The Mamas & the Papas. Tämä esitys on mukana kokoelma-albumilla Lennon & McCartney Songbook vuodelta 1990.
Vuonna 1977 kappaleen on levyttänyt brittiläinen punkyhtye The Boys esikoisalbumilleen.
Håkan Brunberg

Karl Håkan Brunberg (8. toukokuuta 1905 Helsinki – 25. huhtikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Brunberg tunnetaan erityisesti naivistisista Helsingin kaupunkimaisemien kuvauksista, etenkin Kauppatorin ja Kappelin tienoilta. Muita hänen aiheitaan olivat muun muassa tulipalot sekä elämää kihisevä ja kuhiseva paratiisi. Brunberg pilkkasi joissakin töissään sotaa niin maalla kuin merelläkin ja toi myös poliitista kantaansa esille maalauksillaan luokkahuoneista. Brunbergin maalausten pohjana olivat usein myytit, onnettomuudet ja kaipuu. Taiteilija toimi maalauksisaan tarinankertojana ja hänen tarinansa polveilivatkin edelleen aina uusiin tarinoihin.
Varsinaisen uransa Brunberg loi Espoon ensimmäisenä päätoimisena palopäällikkönä vuosina 1937–1953. Naivististen maalausten lisäksi Brunberg maalasi myös muotokuvia, esimerkiksi arkkiatri Nils Oker-Blomista (Nylands nationin kokoelma). Hänen naivistisia töitään oli esillä Amos Andersonin taidemuseoon kootussa näyttelyssä vuonna 2005.
Aiheesta muualla

Brunbergin esittely ja näyttelyn arvostelu Skenetissä[vanhentunut linkki]
Kirjav@ - Central database of the Finnish National Gallery Library, Håkan Brunberg
Oulun taidemuseo, Håkan Brunberg (Arkistoitu – Internet Archive)
Uppslagsverket Finland,  Håkan Brunberg (Arkistoitu – Internet Archive)
Håkan Brunberg Kansallisgallerian kokoelmissa[vanhentunut linkki]
Itkonen, Satu: suomalaista naivismia, Helsinki: Taidepiste, 1998, ISBN: 951-96451-3-6
Gulun, Åke: Målare, Helsingfors: Söderström, 1978, ISBN: 951-52-0487-9
Itkonen, Satu: Håkan Brunberg berättare i bild, Schildts & Söderströms, 2005, ISBN: 9789515223241
Itkonen, Satu: Håkan Brunberg – Tarinankertoja, 2005
Hornin piiri

Hornin piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Hornin piiri (Itä-Götanmaa), piiri Kindan kunnassa
Hornin piiri (Länsi-Götanmaa), piiri Skövden kunnassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Horns distrikt”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vr1

| Vr1 |
| --- | --- |
 Ajokuntoinen Vr1 665 Pieksämäen asemalla.
Perustiedot
Tyyppi:  järjestelyhöyryveturi
Valmistaja:  Tampella/Hanomag
Valmistusvuodet:  1900-luvun alkupuoli
Hylätty:  1975
Numerointi:  530–544, 656–670, 787–799
Lempinimi:  Kana
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  25 km/h  (museokäytössä sallittu40 km/h)
Paino:  44,8 t
Pituus:  9,145 m
Pyörästö:  0-6-0
Vr1-veturi 656 Salon taidemuseon pihalla
Vr1, aiemmin L1, ”Kana”, on suomalainen järjestelyhöyryveturi.
Vetureita alettiin hankkia 1900-luvun alkupuolella; alun perin ne olivat märkähöyrytyyppisiä mutta jo varhain ne muutettiin tulistajavetureiksi.
Tekniset tiedot

| --- | --- |
Veturien numerot: 530–544, 656–670, 787–799
Nopeus: 25 km/h (museokäytössä sallittu 40 km/h)
Paino: 44,8 t
Pituus: 9,145 m
Vettä, hiiltä, halkoja: 4,5 m³, 2 t, 4 m³
Tulipinta: 52,9 m² (ennen tulistajan asennusta tulipinta oli 70,2 m²)
Tulistuspinta: 15,4 m²
Arinapinta: 1,44 m²
Pyörästö: 0-6-0
Liikenteessä

Vr1 osoittautui voimakkaaksi ja tehokkaaksi järjestelyveturiksi, jonka kolmiakselisuus teki siitä keikkuvaisen, jos nopeus ylitti 20 kilometriä tunnissa, mistä se saikin liikanimen Kana.
Erityisen päteväksi veturi osoittautui laskumäkityössä.[lähde? ]
Liikenteestä poisto

Vr1-veturit poistuivat vakituisesta liikenteestä vuonna 1975. Vetureita on säilynyt runsaasti. Haapamäellä on suurin yhteismäärä. Pieksämäen Höyryveturitoimikunta pitää veturia numero 665 ajokunnossa ja suorittaa sillä tilausajoa. Haapamäen vetureista yksi on ajokunnossa (Vr1 789).
Muistomerkkeinä vetureita on useita: Numero 661 on Hyrsylänmutkan talossa Nummi-Pusulassa ja sen omisti tanssitaiteilija Aira Samulin. Numero 663 on Brüggenissa, Saksassa.
Säilyneet Vr1-veturit

| Veturi nro | Valmistaja | Valmistettu | Valm>  nro | Sijoitettu | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 656 | Tampella | 1921 | 310 | Salo (1998–) | Salon taidemuseo Veturitallin pihalla |
| 659 | Tampella | 1921 | 313 | Vammala, Sastamala | Shell-huoltoaseman parkkipaikalla |
| 660 | Tampella | 1921 | 314 | Haapamäki, Keuruu |  |
| 661 | Hanomag | 1921 | 9589 | Nummi-Pusula |  |
| 663 | Hanomag | 1921 | 9591 | Brüggen, Saksa |  |
| 665 | Hanomag | 1921 | 9593 | Pieksämäki | Museoajoja 1987– |
| 666 | Hanomag | 1923 | 10261 | Haapamäki, Keuruu |  |
| 667 | Hanomag | 1923 | 10262 | Kotka |  |
| 669 | Hanomag | 1923 | 10264 | Suomen Rautatiemuseo, Hyvinkää | Museoajoja 1981–1991 |
| 670 | Hanomag | 1923 | 10265 | Salzgitter, Saksa |  |
| 781 |  |  |  |  | ks. 794 |
| 782 |  |  |  |  | ks. 795 |
| 786 |  |  |  |  | ks. 799 |
| 787 | Tampella | 1927 | 368 | Pasila, Helsinki |  |
| 788 | Tampella | 1927 | 369 | Haapamäki, Keuruu |  |
| 789 | Tampella | 1927 | 370 | Haapamäki, Keuruu | Museoajoja 1997–?. Esiintyy elokuvassa Vääpeli Mynkhausen[lähde? ] |
| 792 | Tampella | 1927 | 373 | Englanti (1990–) |  |
| 794 | Tampella | 1925 | 350 | Ongar, Essex, Englanti | Numero 781 vuoteen 1932 asti |
| 795 | Tampella | 1925 | 351 | Båtvik, Kirkkonummi | Numero 782 vuoteen 1932 asti  Museoajoja 1980–1992 |
| 799 | Tampella | 1925 | 355 | Englanti (1990–) | Numero 786 vuoteen 1948 asti |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vr1 Wikimedia Commonsissa
Suomen rautatiemuseo: Rautatiekalusto
Pieksämäen Höyryveturiyhdistys: Kalusto
Suomalaiset veturit ja junayksiköt
Vr1-veturi 666:n pienoismalli.
Vr1-veturi 656 Salon taidemuseon pihalla.
Hypoteettis-deduktiivinen tieteenkäsitys

Hypoteettis-deduktiivinen tieteenkäsitys on tieteenfilosofinen katsantokanta, jonka mukaan hypoteeseja ei tarvitse etukäteen perustella empiirisen aineiston ja siitä tehtävien induktiivisten yleistysten avulla, vaan hypoteettisen teorian pätevyyttä voi testata johtamalla siitä deduktiivisia seurauksia ja testaamalla näiden seurausten totuutta.
Hypoteettis-deduktiivisella menetelmällä toimien aluksi esitetään hypoteesi, ja tästä johdetaan testattavia ennustuksia, jotka ovat hypoteesin premissien suora looginen seuraus, ja tämän jälkeen testataan empiiristen kokeiden avulla, pitävätkö ennusteet paikkansa.
Jos johdetut ennusteet läpäisevät testit, havaintoaineisto tukee eli konfirmoi hypoteesia, mutta se ei kuitenkaan todista hypoteesia oikeaksi.
Hypoteettis-deduktiivisen menetelmän kannalta järkevän hypoteesin perusvaatimukset ovat empiirisyys ja kyky selittää kohteena oleva ilmiö.
Vr5

| Vr5 |
| --- | --- |
 Suomen viimeinen Vr5 Haapamäellä kesällä 2000.
Perustiedot
Tyyppi:  järjestelyhöyryveturi
Liikennöitsijä:  Valtionrautatiet
Lukumäärä:  24
Valmistusvuodet:  1944
Numerointi:  1400–1423
Lempinimi:  Kalkkuna
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  45 km/h
Paino:  63 t
Pituus:  10,83 m
Pyörästö:  0-6-2rt
Vr5 (aiemmin Vr4) on suomalainen järjestelyhöyryveturi.
Vr4

Veturit rakennettiin Yhdysvalloissa vuonna 1944 sota-apuna  Neuvostoliitolle; vetureita jäi toimittamatta runsaasti, koska venäläiset tekivät reklamaation jo toimitetuista. Tästä nousi niin kova kiista, että toimitukset loppuivat.
Vuonna 1945 vetureita tarjottiin Suomelle, koska Suomessa oli niille sopiva raideleveys. Vetureita ostettiin 21 kappaletta romuraudan hinnalla; lisäksi yksi saatiin nimellisellä 500 dollarin hinnalla varaosiksi – joskin sekin lopulta päätettiin ottaa peruskorjaukseen ja liikenteeseen kun varaosat pystyttiinkin tekemään Suomessa.
Mormack Linesin rahtilaivat, suurimmat siihen asti Suomessa käyneet, toivat veturit Turkuun vuoden 1945 aikana. Täällä veturi sai tyyppimerkinnän Vr4.
Vr4 > Tekniset tiedot

Numerot: 1400–1423
Nopeus: 15 km/h
Paino: 59 tonnia
Vettä: 4,5 m³
Tulipinta: 94 m²
Arinapinta: 2,8 m²
Pyörästö: 0-6-0st
Veturiin vaihdettiin jo Turussa alkuperäisen keskuspuskimen tilalle suomalaiset sivupuskimet ja koukkukytkin. Lisäksi ylävalonheittimet poistettiin ja vesitankkeihin asennettiin uudet täyttöaukot noin puoliväliin; tämä vm. siksi että veturin noin 20 tonnin akselipainoa saataisiin pienennettyä.
Vr4 > Käyttökokemuksia

Veturi osoittautui voimakkaaksi ja tehokkailla jarruilla varustetuksi; satulatankki tosin rajoitti näkyvyyttä eteenpäin, ohjaimet olivat väärin suunniteltuja ja veturi yleensäkin herkkä suistumaan kiskoilta. Se saikin radanrikkojan maineen. Lisäksi kattila oli märkähöyrytyyppinen. Veturia kutsuttiin nimellä Mulli tai Mullikuhnuri.
Veturi oli herkkä suistumaan kiskoilta eritoten vaihteissa. Osa harmeista aiheutui siitä, että veturin tehonsäätölaite toimi kankiohjauksella, joka oli äkkinäinen kokemattomalle kuljettajalle. Lisäksi tehokas höyryjarru oli toiminnaltaan äkkinäinen: Se löi pyörät herkästi lukkoon mistä seurasi loveutumisia. Veturit päätettiin jo varsin varhain lähettää peruskorjaukseen.
Uusittu veturi, Vr5 > Tekniset tiedot

nopeus: 45 km/h
Paino: 63 tonnia
Pituus: 10,83 metriä
Vettä, hiiltä: 6 m²/2,8 t
Tulipinta: 75,3 m²
Tulistuspinta: 16,7 m²
Arinapinta: 2,8 m²
Pyörästö: 0-6-2rt
Veturit muutettiin tulistajatyyppisiksi uusimalla kattilat; satulatankki riisuttiin ja tilalle rakennettiin uusi vesi- ja polttoainetila veturin takaosaan; sen alle sijoitettiin Adam-juoksuakseli. Samoin hytti ja ohjaimet uusittiin; tehonsäätölaite muutettiin toimimaan ruuviohjauksella ja höyryjarru muutettiin tarkkakäyttöisemmäksi paineilmajarruksi.
Ainoa seikka josta erityisesti lämmittäjät eivät pitäneet oli se että kustannussyistä ei tulipesää luukkuineen uusittu: veturissa ei ollut koskaan ns. tallausventtiilillä varustettua paineilmakäyttöistä sivuille avautuvaa luukkua kuten useimmissa muissa vaan käsin avattava, sivulle kääntyvä ”kakluuninluukku”, joka kaiken lisäksi oli matala ja alas sijoitettu mistä lämmittäjille aiheutui hyvin helposti selkävaivoja kumarassa asennossa työskentelystä. Veturityyppiä käytettiin koko sen olemassaolon ajan yksinomaan hiilillä, eikä siihen edes harkittu asennettavan halkoturbiinia.
Muuten remontti oli onnistunut ja uusitusta veturityypistä tulikin nyt jotain aivan muuta kuin aiempi, ja siitä tuli erittäin suosittu. Uudeksi lempinimeksi tulikin nyt Kalkkuna. Nimi viittaa veturin amerikkalaiseen alkuperään.
Erityisesti laskumäkityössä siitä tuli pidetty; aluksi sitä käytettiin apuveturina noutamaan väärille raiteille eksyneet vaunut, mutta sittemmin, kun vetureita valmistui lisää peruskorjauksesta, niitä alettiin käyttää myös laskumäkivetureina; tällöin ne olivat yleensä kaksinvedossa.
Jopa varaosiksi ostettu veturi 1423 todettiin edullisemmaksi kunnostaa; se teki pääosan työstään Kontiomäen päivystäjäveturina. Tässä veturissa oli ainoana myös ylävalonheittimet.
Vr5-vetureissa kokeiltiin ensi kerran myös radiopuhelinta; joka veturilla oli oma taajuutensa. Kokeilu ei onnistunut, koska kuljettajat yleensä sulkivat radion: sen käyttö vaati turbogeneraattorin päällä pitämistä ja heidän mielestään hiilen haaskausta, kun yleensä generaattoria tarvittiin vain valoihin. Tosiasiallisen syyn väitetään  olleen se, että toimivalla radiolla varustettu veturi joutui muita enemmän töihin.
Vasta dieselvetureissa moinen tekosyy katosi ja radiot tekivät läpimurtonsa.
Vr5-veturit olivat liikenteessä aina vuoteen 1972 asti, jolloin ne poistettiin.
Yksi veturi, numero 1422, on säilynyt Haapamäen höyryveturipuistossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vr5 Wikimedia Commonsissa
Suomalaiset veturit ja junayksiköt
Hypotonia

Hypotonia on lääketieteellinen termi, joka viittaa matalaan verenpaineeseen, velttouteen tai hypotensioon. Hypotonia ei itsessään ole sairaus, vaan potentiaalisesti monen erilaisen sairauden manifestaatio, jotka vaikuttavat liikehermon hallintaan. Hypotonian vastakohta on hypertonia.