stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kankijärvi (Ruovesi)
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,6 metriä mpy.
Karbaryyli

| Karbaryyli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Naftalen-1-yyli-N-metyylikarbamaatti
CAS-numero:  63-25-2
PubChem CID:  6129
SMILES:  CNC(=O)OC1=CC=CC2=CC=CC=C21
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H11NO2
Moolimassa:  201,221 g/mol
Sulamispiste:  142 °C
Kiehumispiste:  315 °C
Tiheys:  1,2 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,04–0,12 g/l (30 °C)
Karbaryyli on karbamaatteihin kuuluva yhdiste, jota käytetään hyönteistorjunta-aineena. Ainetta myy Bayer kauppanimellä Sevin. Karbaryyli on palavaa, hajutonta, ja puhtaana valkoista kiteistä kiinteää ainetta.
Karbaryyli on antikoliiniesteraasi eli se estää koliiniesteraasien toiminnan, jolloin asetyylikoliini ei hajoa hermostossa ja kolinerginen järjestelmä yliaktivoituu. Karbaryyli on nisäkkäille suhteellisen vaaratonta, LD50 on 850 mg/kg.
Karbaryylin kemiallinen kaava on C12H11NO2, moolimassa 201,221 g/mol ja CAS-numero 63-25-2. Karbaryylista käytetään myös nimiä 1-naftalenolimetyylikarbamaatti, 1-naftyylimetyylikarbamaatti, metyylikarbamihappo-1-naftyyliesteri ja 1-naftalenyylimetyylikarbamaatti. Karbaryylin sulamispiste on 142 °C, kiehumispiste 315 °C, tiheys 1,2 g/cm3, liukoisuus veteen 30 °C:ssa 0,004–0,012 g/100 ml ja leimahduspiste 193–202 °C.
Aiheesta muualla

Karbaryylin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Carbaryl (englanniksi)
Toxin, Toxin-Target Database (T3DB): Carbaril (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Carbaryl (englanniksi)
ChemBlink: Carbaryl (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Carbaryl
Käännös suomeksi
Kalušin piiri

| Kalušin piiri Калуський район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Ivano-Frankivskin alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 49.023°N, 24.369°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Ivano-Frankivskin alue
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kaluš (65 814 as., 2021)
Pinta-ala  ():  3 562,7 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  282 692
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Kalušin piiri (ukr. Калуський район, Kaluskyi raion) on aluehallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Ivano-Frankivskin alueella. Piiri rajoittuu etelässä Taka-Karpatian ja luoteessa Lvivin alueisiin sekä idässä Ivano-Frankivskin piiriin. Piirin hallinnollinen keskus on Kalušin kaupunki (65 814 as., 2021).
Kalušin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Ivano-Frankivskin alueen piirien lukumäärän kuuteen. Uusi Kalušin piiri muodostettiin yhdistämällä kolme aiempaa piiriä; uuden piirin pinta-alaksi tuli 3 562,7 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Kalušin piirin väkiluvuksi 282 692 (1.1.2021). Piiri on väestöltään maaseutuvaltainen. Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 43,8 prosenttia piirin asukkaista (123 816 as.), eli kolmen kaupungin (Boleh’iv, Dolyna ja Kaluš) ja viiden kaupunkityyppisen taajaman väestö. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on huomattavasti aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi.
Kalušin piiri ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta.
Kalušin rautatieasema.
Boleh’ivin kaupungintalo.
Näkymä Dolynan kaupungista.
Kropyvnikin kylä.
Holynin kyläkirkko.
Grofa – näkymä vuorilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalušin piiri Wikimedia Commonsissa
IPod

Viidennen sukupolven iPod.
iPod oli Applen suunnittelema ja markkinoima kannettava musiikkisoitin. Se pystyi toistamaan sisäänrakennetulta kiintolevyltä tai flash-muistilta MP3-, WAV-, AAC/M4A-, AIFF- sekä Apple Lossless -äänitiedostoja ja niistä koottuja soittolistoja. Lisäksi iPodeja voitiin käyttää tietokoneen ulkoisena kiintolevynä.  Musiikin ja soittolistojen siirtämiseen tietokoneesta iPod-soittimeen käytettiin Applen iTunes-musiikkiohjelmistoa, jolla käyttäjä voi myös kopioida CD-levyjä tietokoneelle ja luoda soittolistoja. iPod-mallien kapasiteetti vaihteli iPod shufflen muutamasta gigatavusta iPod classicin 160 gigatavuun. iPod-malleja uudistettiin useasti.
Ensimmäinen iPod-malli esiteltiin lokakuussa 2001. Viimeisen mallin tuotannon ilmoitettiin päättyneen toukokuussa 2022. Applen oman luokituksen mukaan enää muutama iPod touch -malli luokitellaan "vanhoiksi" – muut iPod-mallit ovat jo kokonaan "vanhentuneet" tai poistettu käytöstä.
iPodin kehitys > Ensimmäinen sukupolvi

Alkuperäinen iPod julkaistiin lokakuussa 2001 viiden gigatavun versiona. Kymmenen gigatavun versio julkaistiin maaliskuussa 2002 ja 20 gigatavun saman vuoden heinäkuussa.
Aluksi iPod oli vain Macintosh-yhteensopiva, mutta vuoden 2002 puolivälissä Apple Computer alkoi myydä myös Windows-yhteensopivaa versiota, samaan aikaan kun iPodin toinen sukupolvi tuotiin markkinoille. Tässä versiossa iPodin sisäinen kiintolevy oli alustettu FAT32-muotoon, HFS+-muodon sijaan.
iPodia, jonka sisäinen kiintolevy on formatoitu HFS+-muotoon, voidaan käyttää vain Macintosh-koneissa, koska Windows ei tunnista HFS+ -muotoisia kiintolevyjä. Macintosh-koneet kuitenkin osaavat käsitellä FAT32-muotoisia kiintolevyjä, joten niitä voidaan käyttää niin Macintosh- kuin PC-koneissakin. HFS+-tiedostojärjestelmästä on yleensä vain vähän hyötyä suhteessa FAT32:een, huomattavin etu saadaan silloin jos iPodia haluaa käyttää Macintosh-koneen käynnistyslevynä.
iPodin kehitys > Toinen sukupolvi

Toisen sukupolven iPod sisälsi ei-mekaanisen kosketusherkän vierityspyörän, mutta erosi kooltaan vain marginaalisesti edelliseen sukupolveen verrattuna. FireWire-portti oli edelleen laitteen päällä mutta suojan alla. Toiseen sukupolveen 5 gigatavun mallia ei koskaan tuotu markkinoille. Myyntipakkaus sisälsi vakiovarusteena kauko-ohjaimen ja säilytyskotelon. Toinen sukupolvi toi tullessaan myös virallisen tuen Windows-koneille Musicmatch Jukeboxin kautta. Mallin valmistus lopetettiin huhtikuussa 2003.
iPodin kehitys > Kolmas sukupolvi

Steve Jobs esitteli uuden "ultraohuen" iPod-sarjan 28. huhtikuuta 2003. Ohuus saavutettiin poistamalla edellisissä versiossa sijainnut FireWire-portti iPodin päältä. Uusi iPod sisälsi myös telakointiportin sekä telakointiaseman (vakiovarusteena kahdessa kalleimmassa mallissa). Telakointiaseman avulla iPodin lataaminen ja tiedostojen muokkaaminen onnistui samaan aikaan.
Aluksi uutta versiota myytiin 10, 15 ja 30 gigatavun malleina. Syyskuussa 2003 mallit korvattiin 10, 20 ja 40 gigatavun versioilla ja tammikuussa 2004 15, 20 ja 40 gigatavun versioilla. Samalla Apple julkisti myös uuden iPod minin, jossa oli 4 gigatavun kiintolevy.
Kolmannen sukupolven myötä iPodista valmistettiin vain yhtä versiota, joka oli sekä Macintosh- ja Windows-yhteensopiva. Uuden version myötä Applen iTunesia käytettiin tiedostojen hallitsemiseen myös Windows-koneilla. Aikaisemmin Windows-käyttäjien piti turvautua kolmannen osapuolen tiedostohallintaohjelmiin.
iPodin kehitys > Neljäs sukupolvi

Apple julkaisi neljännen sukupolven iPodin 19. kesäkuuta 2004. Uuden sukupolven parannukset ovat pidempi käyttöaika (n. 12 tuntia), click-wheel (iPod ministä), akun lataaminen USB:n kautta ja hinnan pudotus (tosin myyntipakkaus ei enää sisältänyt kauko-ohjainta tai telakointiasemaa). Koko ei kuitenkaan merkittävästi pienentynyt. Uusi iPod julkaistiin 20 ja 40 gigatavun versioina. Vuoden 2004 loppupuolella julkaistiin vielä iPod photo, jossa oli värinäyttö. iPod Photo tuki myös nimensä mukaisesti JPEG-muotoisia valokuvia, mutta siinä ei ollut videotoisto-ominaisuutta.
Apple julkaisi 11. tammikuuta 2005 iPod shufflen, Flash-muistia käyttävän näytöttömän iPodin. iPod shufflen hinnat olivat 512 megatavun muistilla varustettuna 79 € ja yhden gigatavun muistilla 108,99 €.
Apple julkaisi 7. syyskuuta 2005 iPod nanon ensimmäisen sukupolven, joka oli 0,69 senttimetriä ohut ja saatavilla yhden, kahden ja neljän gigatavun flash-muisteilla. Lisäksi se sisälsi 3,81 senttimetrin värillisen nestekidenäytön. Nanoa sai sekä valkoisena että mustana. Nanosta puuttui FireWire-liitäntä. Yhden gigatavun iPod nanon suositushinta oli Suomessa (ilman pakollista teostomaksua) 159 €, kahden gigatavun nanon 209 € ja neljän gigatavun 269 €. iPod nano korvasi markkinoilla aikaisemmin myynnissä olleen iPod minin.
iPodin kehitys > Viides sukupolvi

Apple julkisti 12. lokakuuta 2005 ensimmäisen virallisesti videoita esittäneen iPod-mallin. Videotoisto oli aikaisemmin mahdollista vain iPodLinux-käyttöjärjestelmällä. Viidennen sukupolven myötä iPod mm. keveni, muuttui ulkonäöltään sirommaksi ja värillisen nestekidenäytön kokoa kasvatettiin 6,35 senttimetriin eli 2,5 tuumaan. Valkoisen mallin lisäksi värivaihtoehdoksi esiteltiin musta. Kiintolevykapasiteetteina olivat 30 ja 60 Gt. Akkukestoksi luvattiin jopa 20 tuntia musiikkia kuunneltaessa, neljä (4) tuntia diaesityksiä ja kolme (3) tuntia videoita katsellessa.
Apple esitteli 12. syyskuuta 2006 päivitetyn viidennen sukupolven iPodin. Uudistuksia olivat 60 % kirkkaampi näyttö, pidempi akun kesto videota katsoessa, musiikin tauoton toisto sekä musiikin hakutoiminto. Mukana tulivat myös uudistetut kuulokkeet. Samaan aikaan esiteltiin päivitetyt toisen sukupolven iPod nano ja shuffle. Video iPodin uusia malleja olivat 30 Gt ja 80 Gt. Nanon uusissa malleissa on kapasiteettina 2 Gt, 4 Gt sekä 8 Gt, shufflen uudessa mallissa taas 1 Gt. Nykyään nanoa saa kuudella eri värillä.
Shuffle (2nd gen)
Toisen sukupolven Shuffle-mallin klipsi.
Toisen sukupolven nano.
iPod (5th gen)
iPodin kehitys > Kuudes sukupolvi

5. syyskuuta 2007 Apple julkisti kaksi uutta ja kaksi päivitettyä iPodia: iPod Shuffle johon on lisätty enemmän muistia, iPod nano joka on hieman aiempaa malliansa leveämpi koska se sisältää isomman värinäytön joka pystyy toistamaan nyt videoita, iPod classic josta on tehty kaksi päivitettyä mallia: 80 gigatavun malli ja 160 gigatavun malli, Apple myös korvasi iPod classicin hopealla värillä joka oli aikaisemmin valkoinen, ja iPod touch 8 gigatavua ja 16 gigatavua joka sisältää multitouch-kosketusnäytön jota käytetään myös iPhonessa. Vuonna 2008 iPod Classicin 80 ja 160 gigatavuiset mallit poistuivat myynnistä ja tilalle tuli 120 gigatavuinen versio. Tämän jälkeen 120 gigatavuiset muutettiin takaisin 160 gigatavuisiksi.
Erikoisversiot > Kaiverrukset

Joulukuussa 2002 Apple julkaisi rajoitetun määrän toisen sukupolven iPodeja, joko Madonnan, Tony Hawkin tai Beckin nimikirjoituksella taikka No Doubtin bändin logolla, kaiverrettuna laitteen taakse. Kaiverrus maksoi ylimääräiset 49 Yhdysvaltain dollaria. iPodeihin saa nykyään myös ilmaisen kaiverruksen.
Erikoisversiot > U2 iPod

Vuoden 2004 lokakuussa Apple esitteli erikoisversion neljännen sukupolven iPodista, jonka värimaailma oli otettu U2:n uusimmasta levystä (How to Dismantle an Atomic Bomb). Laitteen kuori oli musta, vierityspyörä punainen ja sen takapuolelle oli kaiverrettu bändin jäsenten nimikirjoitukset. Malli päivitettiin uusien viidennen sukupolven iPodien tultua markkinoille.
Erikoisversiot > (PRODUCT) RED

Lokakuussa 2006 Apple julkaisi punaisen version toisen sukupolven iPod nanoista ja 2007 kolmannen version iPod Shufflesta . Apple lahjoitti jokaisesta myydystä soittimesta 10 Yhdysvaltain dollaria Afrikkaan taisteluun AIDSia vastaan. Tempaus on osa (PRODUCT) RED -kampanjaa, jonka vetäjinä toimivat U2-yhtyeen laulaja Bono ja Bobby Shiver.
Akku

iPod sisälsi alun perin integroidun akun, jota ei suunniteltu vaihdettavaksi akun käyttöiän jälkeen. Apple ryhtyi kuitenkin asiakkaiden painostuksesta myöhemmin tarjoamaan palvelua, jossa iPod lähetetään Applelle huoltoon akun vaihtoa varten. Markkinoille ilmaantui myös muita yrittäjiä, jotka myivät iPodiin sopivia akkuja joko Applen tapaan vaihtopalveluna tai irrallaan asiakkaan itse tekemää akunvaihtoa varten. Internetissä on useita eri tahojen kirjoittamia ohjeita akun vaihtamiseksi.
iPod-tuoteperheen historia

Viitteet: Apple press release library, Mactracker Apple Inc. model database
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
iPod Applen tuotesivulla
iPod Lounge
iPod akku FAQ (Arkistoitu – Internet Archive)
macmaa.com - iPod-lisälaitteiden arvioita suomeksi
Suomalainen keskustelupalsta mp3-soittimista (Arkistoitu – Internet Archive)
Ensimmäisen sukupolven iPod.
iPod mini
Neljännen sukupolven iPod
iPod Shuffle, iPod Nano ja iPod Touch.
iPod nano PRODUCT (RED):in hinnasta osa menee hyväntekeväisyyteen.
Kankkajärvi

| Kankkajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°13′52″N, 24°57′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  oja Kuohijärveen 
Järvinumero:  35.782.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  93,3 m  
Rantaviiva:  1,254 km  
Pinta-ala:  6,867 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKankkajärvi 
Kankkajärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,9 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kuohijärven alueeseen (35.782) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 93,3 metriä mpy.
Kartanopietismi

Kartanopietismi on ensimmäisiä suomalaisia pietistisiä herätysliikkeitä, joka syntyi Itä-Uudenmaan ja Kymenlaakson kartanoissa 1720-luvulla, herännäiden karoliiniupseerien palattua sotavankeudesta. Kartanopietismiin liittyi myös upseereja, jotka eivät olleet joutuneet sotavankeuteen. Kartanopietismin merkittävä keskus oli Carl Gustaf Armfeltin kartano Liljendalissa, josta pietistinen herätys säteili Etelä-Suomen upseeripiireihin.
Pietismi vaikutti erityisesti Itä-Uudenmaan ja Kymenlaakson aateliskartanoissa, joiden omistajia olivat muun muassa Creutzin ja Wreden sukujen jäsenet. Kartanoiden pietististä hengellisyyttä vahvistivat ulkomaalaiset kotiopettajat. Kartanopietismi ei kuitenkaan ylittänyt säätyrajoja eikä levinnyt kansan keskuuteen. Kartanopietismi oli kirjaherätystä, joka edellytti lukutaitoa ja kirjallista kulttuuria. Toisinaan palvelusväkeä ja kartanoiden alustalaisia kuitenkin osallistui hartaustilaisuuksiin, vaikka kielirajat asettivat haasteita leviämiselle.
Karel Kolář

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Tšekkoslovakia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Praha 1978 | 400 m |  |
|  Pronssia | Praha 1978 | 4×400 m viesti |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1979 | 400 m |  |
|  Hopeaa | Sindelfingen 1980 | 400 m |  |
Karel Kolář (16. joulukuuta 1955 Jindřichův Hradec – 4. lokakuuta 2017) oli Tšekkoslovakiaa edustanut pikajuoksija ja sisäratojen Euroopan mestari, joka menestyi etenkin 400 metrin juoksussa.
Kolář saavutti Prahan EM-kilpailuista 1978 hopeaa 400 metrillä ja pronssia pitkästä viestistä. Sisäratojen EM-kilpailuista hän voitti 400 metrillä kultaa Wienissä 1979 ja hopeaa Sindelfingenissä 1980. Hän kilpaili myös Moskovan kesäolympialaisissa 1980. Kolář voitti Tšekkoslovakian mestaruuksia 400 metrillä ja 200 metrillä sisä- ja ulkoradoilla. Hän kuoli 61-vuotiaana 4. lokakuuta 2017.
Aiheesta muualla

Karel Kolář Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Kankilampi (Alavus)

| Kankilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Alavus
Koordinaatit:  62°28′06″N, 23°47′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Toisveden alue (35.42)
Laskuoja:  oja Matoluomaan 
Järvinumero:  35.427.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  146 m  
Rantaviiva:  0,721 km  
Pinta-ala:  1,444 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKankilampi 
Kankilampi  on Etelä-Pohjanmaalla Alavudella Katteluksen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Matoluoman valuma-alueeseen (35.427) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 146 metriä mpy.
Kamalari

Kamalari (suomeksi: lujasti työtä tekevä nainen) on velkaorjuuden muoto, joka on vallalla Nepalissa. Kamalari-orjat ovat tyttöjä ja nuoria naisia, jotka tekevät kotiapulaisen töitä orjuudessa. Velkajärjestelmä kiellettiin lailla vuonna 2006, minkä seurauksena orjien määrä on laskenut 12 000:sta noin 500-600:aan.
Järjestelmä

Etelänepalilaisen tharu-heimon jäseniä on orjuutettu jo vuosisatojen ajan velkajärjestelmällä nimeltä kamaiya. Orjuus lisääntyi 1950–1970-luvuilla, kun muut etniset ryhmät alkoivat asuttaa thalien asuinaluetta, Terrain tasankoa.
Pienviljelyä harjoittavilla tharuilla ei ole virallisia papereita maan omistuksesta, jolloin muut ovat ottaneet maat haltuunsa. Tharut ovat joutuneet ottamaan lainaa, mutta jos velkaa ei pystytä maksamaan takaisin, joudutaan tyttäriä myymään velan pantiksi maanomistajille tai ylempien kastien varakkaille ihmisille. Velkajärjestelmässä velka periytyy sukupolvelta toiselle. Orjiksi joutuvat kouluikäiset tytöt joskus jo alle 10-vuotiaana. Kamalarit ovat isäntäperheiden orjina useita vuosia. Tytöt pakotetaan tekemään työtä palkatta ja perheet saavat tyttärensä käytöstä noin 25 euroa vuodessa.
Järjestelmä > Työ

Työhön kuuluu tiskaaminen, siivoaminen, ruoanlaitto ja lastenhoito. Osa kamalareista työskentelee myös pelloilla. Usein tyttöjä kuritetaan ja kidutetaan henkisesti sekä käytetään seksuaalisesti hyväksi. Sairastuneita kamalari-orjia ei hoideta ja koulua ei välttämättä saa käydä kuin parina päivänä viikossa.
Lainmuutos

Vuonna 2002 Nepalin hallitus mitätöi kamalari-orjien velat erillislailla. Velkajärjestelmä kiellettiin Nepalissa lailla vuonna 2006. Vuonna 2006 Kamalari-orjia oli 12 000. Vuoden 2014 arvion mukaan orjien määrä oli laskenut noin 500–600:aan. Vapautuneet ovat yleensä parikymppisiä nuoria naisia. Plan Nepal -järjestö on ollut mukana edesauttamassa orjuuden kitkemistä Nepalista.
Orjuudessa ollessaan tharu-heimon naiset käyttivät sukunimenä etnisen ryhmän nimeä, joka viittaa jo historiallisestikin orjuutettuun kansanosaan. Siksi orjuudesta vapautuneet naiset ovat usein vaihtaneet sukunimekseen Chaudhary, joka on menestykseen viittaava intialaisten kauppiaiden sukunimi.
Muut vastaavat järjestelmät

Kamaiya-järjestelmän kieltänyt laki ei poistanut orjuutta Nepalissa, sillä se ei koskenut kaikkea velkaorjuutta. Esimerkiksi haruwat pysyvät yhä pakkotyössä kyntäjinä, charuwat orjuutettuina karjapaimenina. Myös haliya-alkuperäiskansan jäseniä orjuutetaan yhä, vaikka heitä koskeva orjuuden kieltävä laki astui voimaan vuonna 2008.
Kansalaisvarmenne

Kansalaisvarmenne on Digi- ja väestötietoviraston myöntämä sähköinen varmenne, joka mahdollistaa henkilön tunnistamisen sekä sähköisen allekirjoituksen. Kansalaisvarmenteen muodostava kantajan salainen avain upotetaan mikrosiruun, joka liitetään henkilökorttiin tai terveydenhuollon toimikorttiin. Varmenne mahdollistaa henkilön luotettavan tunnistamisen verkossa.
Kansalaisvarmenteen käyttäjä yksilöidään mobiilivarmenteen tapaan henkilötunnuksen kaltaisella sähköisellä asiointitunnuksella (satu), joka koostuu numeroista sekä niiden tarkistusmerkinnästä ja jotka on kohdistettu väestörekisterikeskuksen rekisteriin Suomen kansalaisista sekä kotikuntalain mukaisista Suomessa vakinaisesti asuvista väestötietojärjestelmän merkityistä ulkomaalaisista.
Kansalaisvarmenne on laatutasoltaan Euroopan unionin direktiivin selvennä vaatimukset täyttävä laatuvarmenne.
Käyttö

Kansalaisvarmenteen käyttö edellyttää henkilökorttia tai muuta Digi- ja väestötietoviraston myöntämää toimikorttia. Kansalaisvarmenne oli vuoteen 2008 saakka mahdollista saada myös Osuuspankin Visa Electron -sirumaksukorttiin ja vuodesta 2004 alkaen matkapuhelimen SIM-korttiin. Toimikortin käyttämiseen tarvitaan myös tietokoneeseen liitettävä kortinlukija. Useissa kunnankirjastoissa ja yhteispalvelupisteissä on kortinlukijoita yleisön tietokoneelta käytettäväksi.
Käytön yhteydessä tarvitaan toimikortin lisäksi käyttötarkoituksesta riippuen PIN1- tai PIN2-koodi. PIN1-koodia käytetään palveluihin kirjautumiseen ja PIN2-koodia palveluiden lomakkeiden ja pyyntöjen sähköiseen allekirjoittamiseen. PIN1-koodin pituus tulee olla 4–8 merkkiä ja PIN2-koodin pituus 6–8 merkkiä. Koodit voidaan vaihtaa esimerkiksi fineid.fi (Arkistoitu – Internet Archive) sivuilta saatavalla ohjelmalla. PUK-koodia, jolla PIN koodit voidaan vapauttaa, saa kokeilla kymmenen kertaa, minkä jälkeen kortin siru lukkiutuu lopullisesti.
Käyttäjämäärät

Elokuun 2010 loppuun mennessä kansalaisvarmenteita on myönnetty yhteensä 259 000 henkilölle. Heillä oli voimassa olevia kansalaisvarmenteita 261 800 kappaletta.
Järjestelmän kustannukset

Valtio on käyttänyt sähköiseen henkilökorttiin kymmenen vuoden aikana noin 20 miljoonaa euroa. Vuonna 2006 HST-korttia hyödynnettiin verohallinnon ja Kelan palveluissa noin 500 kertaa eli promillessa tapahtumista. Kustannukset yhtä sähköistä allekirjoitus- tai tunnistustapahtumaa kohti olivat tällöin Tietoviikon laskelmien mukaan noin 4 000 euroa.
Kanal – kirottujen tie

| Kanal – kirottujen tie> Kanał |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Andrzej Wajda
Käsikirjoittaja:  Jerzy Stefan Stawinski
Tuottaja:  Stanislaw Adler
Säveltäjä:  Jan Krenz
Kuvaaja:  Jerzy Lipman
Leikkaaja:  Halina Nawrocka
Tuotantosuunnittelija:  Roman Mann
Lavastaja:  Roman Mann
Pääosat:  Wienczyslaw Glinski Teresa Izewska Tadeusz Janczar Emil Karewicz
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Puola
Tuotantoyhtiö:  WFF, Lódz Zespól 'Kadr' Film Polski
Levittäjä:  Mokép
Ensi-ilta:  1957
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  puola
Edeltäjä:  Sukupolvi
Seuraaja:  Tuhkaa ja timanttia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kanal – kirottujen tie (puol. Kanał) on Andrzej Wajdan ohjaama elokuva vuodelta 1957. Se on toinen osa sotatrilogiasta, jonka ensimmäinen osa on Sukupolvi (1954) ja kolmas osa Tuhkaa ja timanttia (1958). Elokuvan aiheena on toisen maailmansodan aika, syyskuu 1944 ja vastikään puhjennut Varsovan kansannousu.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Wienczyslaw Glinski  | … |  luutnantti Zadra   |
|  Teresa Izewska  | … |  Stokrotka / Daisy   |
|  Tadeusz Janczar  | … |  Korab   |
|  Emil Karewicz  | … |  Madry   |
|  Wladyslaw Sheybal  | … |  säveltäjä   |
|  Stanislaw Mikulski  | … |  Smukly   |
|  Teresa Berezowska  | … |  Halinka   |
|  Tadeusz Gwiazdowkski  | … |  kersantti Kula   |
|  Zofia Lindorf  | … |  tytärtään etsivä vanha nainen   |
|  Janina Jablonowska  | … |  nainen   |
|  Maria Kretz  | … |  haavoittunut nainen   |
|  Jan Englert  | … |  Zefir   |
|  Kazimierz Dejunowicz  | … |  kapteeni Zabawa   |
|  Zdzislaw Lesniak  | … |  Maly   |
|  Maciej Maciejewski  | … |  luutnantti Gustaw   |