stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koskeljärvi
Säännöstelyn ja suojelun vaiheita > Pinnanlaskun seuraukset

Pinnanlasku tavoitteena oli vähentää kevättulvien vaikutuksia eli niin sanotusti kuivattaa pellot. Toimenpide onnistui tässä tavoitteessaan, sillä kun Koskeljärven kunnostamista alettiin suunnitella, mitattiin vuosina 1980–1990 vedenpinnan vaihteluväliksi 41,06–42,36 metriä merenpinnan yläpuolella. Tämä on ollut tulvien aikanakin alempana kuin silloinen keskivedenkorkeus. Vedenlasku kuivatti järven luontaisen uoman, joka laski Vaalijärven kautta. Vedenlaskun toisena tavoitteena oli ollut koko järven kuivattaminen viljelyalan kasvattamiseksi, mutta järven pohja oli kivinen ja siitä on luovuttu.
Matalalista rannoista paljastui laajoja alueita, jolla kasvoi runsaasti vesiheinää ja kortetta. Sitä niitettiin ja kasattiin korkeiksi kasoiksi rannan tuntumaan. Rantoja myös laidunnettiin vielä 1970-luvulla. On laskettu, että järviruohon ruokkimana pystyttiin ylläpitämään noin 1 000 lypsävää lehmää, jolle syötettiin osin tai kokonaan vesiheinää rehuna. Järven kalakannat kärsivät matalan veden hapettomuudesta, mutta alueen linnusto hyötyi vedenlaskusta. Rannoilla kasvoi turvetta jopa 1,0 mm vuodessa erityisesti Suomenperäjärvessä, Hakolahdessa ja Kotolahdessa, joten järveen umpeenkasvu alkoi vedenlaskusta. Myös rantojen ruohottuminen lisääntyi ja osa järvestä tuli umpeen kasvanutta. Matalaan veteen kertyi kortetta ja mutaa, mikä vähensi järven virkistyskäyttöä. Tämän seurauksena järven rannat säilyivät pitkään täysin mökittöminä.
Säännöstelyn ja suojelun vaiheita > Suojelun alkuvaiheet

Kuivatusyhtiö muutti vuonna 1910 nimensä Koskeljärven ja Vaalijärven Kuivatysyhtiö Oy:ksi. Se suoritti joitakin toimenpiteitä vielä ennen lopettamistaan. Niihin ajoi järven tulvaherkkyys, joka ei pinnanlaskusta lakannut kokonaan. Siksi järveä haluttiin säännöstellä, mutta laaditut suunnitelmat torjuttiin aina eri tahoilta. Suunnitelmia ovat tarjonneet esimerkiksi Rauma-Repola vuonna 1955, rantojen maanomistajat vuonna 1964 ja Vesihallitus. Viimeisessä hakemuksessa veden pintaa haluttiin nostaa 1,06 metriä, mutta asukkaat tyrmäsivät sen.
Järven tulvien säännöstelysuunnitelmien rinnalle nousivat esille järven suojelua vaativat kannanotot 1960-luvulla. Kumpaakin suunnitelmaa kehitettiin rinnakkain, mutta vain toinen olisi voitu toteuttaa, sillä ne olisivat tuhonneet toisen suunnitelman tavoitteet. Toiminta kallistui suojelun kannalle vuonna 1979, kun Euran kunta hyväksyi Maailman luonnonsäätiön suojeluohjelman. Kun kuivatusyhtiö alkoi kaavoittaa rannoille mökkitontteja oman hankkeensa rahoittamiseksi, esti kunta sen rakennuskiellolla vuonna 1980. Lopullinen päätös omaehtoiselle säännöstelylle oli Koskeljärven suojelukaavan hyväksyminen vuonna 1982. Samana vuonna valtioneuvosto hyväksyi Koskeljärven ja Vaaljärven lintujensuojeluohjelman ja lopuksi Suomen valtio osti Koskel- ja Vaaljärven kuvatusyhtiön maat luonnonsuojelutarkoitukseen vuonna 1988. Vuoden 1988 suojelupäätöksen ensimmäinen vaihe sisälsi suunnitelman korottaa vedenpintaa.
Säännöstelyn ja suojelun vaiheita > Järvenpinnan nostot

Valtioneuvoston päätöstä valmisteltiin nopeassa tahdissa ja vuonna 1991 rakennettiin järven pohjoisrannalle 2 kilometriä pitkä kanava, jolla ohjattiin Välijoen vedet suoraan Hinnerjokeen ohi järven oman luusuan. Kanavan kummassakin päässä on juoksutusaukot, joilla säännöstelyä on toteutettu. Välijoen vedellä täytetään Koskeljärveä aina, kun järven vedenpinta laskee liian alas, ja korkean veden aikana Välijoen tulviva vesi ohjataan suoraan alajuoksulle järven ohi. Nyt voitiin hallitusti nostaa järven vedenpintaa noin 30 senttimetriä, jolloin keskimääräinen vedenkorkeus on enää 1,9 metriä alempana kuin 1850-luvulla. Noston jälkeen järven vedenpinnan vaihteluväliksi tuli vuosina 1992–2003 tehdyissä mittauksissa 41,56–42,29 metriä merenpinnan yläpuolella. Vaihteluväli on onnistuttu pienentämään yli metristä alle metriin.
Säännöstelyn ja suojelun vaiheita > Pinnannoston seuraukset

Vedenpinnan nosto on parantanut järven happitilannetta niin, että kalakuolemilta on nykyään vältytty. Happitilanne on talvella edelleen huono, mutta samalla talvinen happamuus on vähentynyt. Fosforinja typen veteen liuenneet määrät ovat vähentyneet koko ajan. Tämä on Välijoen ohijuoksutuksen seurausta.
Kasvillisuuden osalta järvi elää muutostilassa. Luhtien pinta-alat pienenevät ja kelluvalehtisten kasvien alueet kasvavat. Suurin häviäjä ovat olleet sarat. Suuntaus jatkuu vielä pitkään. Avoveden osuus on säilynyt samana.
Selvin muutos kalastossa on ollut ruutanan selvä vähentyminen 80 %:sta 5 %:iin. Samalla särjen ja ahvenen osuudet kasvoivat 20 %:sta 70 %:iin. Myös hauki ja lahna runsastuivat. Koska ruutana vastasi pääasiassa kalaston biomassasta ennen pinnan nostoa, on kalaston biomassa pienentynyt selvästi ruutanan vähennettyä. Yksilöiden koko sen sijaan on kasvanut niin, että kalastusta harjoitetaan suurempisilmäisillä verkoilla kuin ennen.
Luhtien lintulajisto on taantunut selvästi luhtien vähentyessä, mutta muuten lintukantojen muutokset seuraavat suomalaista yleistilannetta.
Säännöstelyn ja suojelun vaiheita > Suojelun jatkuminen

Koskeljärvi liitettiin Koskeljärven Natura 2000 -alueeseen (kohde: FI0200097). Alueeseen kuuluu maita ja vesistöjä Euran, Laitilan ja Mynämäen kunnista. Se sisältää koko Koskeljärven, valtion sen ympäriltä omistamat maat, kaakkoisosan yksityisen maa-alueen, Vaaljärven ja sen lähialueita, Lahdensuon sekä alueen eteläpuolella olevan Kortesuon. Natura-alueen kokonaispinta-ala on 1 821 hehtaaria, joista Koskeljärvi ja sen ranta-alueet muodostavat 1 398 hehtaarin kokoisen alueen. Koskeljärvi on myös ehdolla Ramsarin sopimuksen alueeksi.
Koskeljärven ympäristön ojitettuja soita on ennallistettu 71 hehtaaria 2002 jälkeen tukkimalla suo-ojia ja raivaamalla pois puustoa. Iso- ja Soukanluodossa on ennallistettu metsää 12 hehtaaria harventamalla havupuustoa ja vahingoittamalla puita lahopuiksi.
Virkistyskäyttö

Kalastus ei ole enää tärkeä elinkeinon jatke, mutta kotitarvekalastus on yleistä. Tärkeään asemaan on noussut myös virkistyskalastus. Vedenpinnan nosto on ollut onnistunut ratkaisu, sillä kalakanta on muuttunut lajistoltaan ja yksilöiden koko on kasvanut. Myös linnustaminen on ollut, ja on edelleen, järvellä suosittu harrastus. Järvellä saatiin 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen alussa vuosittain noin 250 vesilinnun metsästyssaaliit.
Luonnonystäville on Koskeljärvellä ollut paljon nähtävää. Mökittömyys ja sokkeloinen rakenne ovat korostaneet erämaisuutta. Järven länsirantaa seuraa Pyhäjärviseudun luontoretkeilyhankkeen laatima 11-kilometrinen retkipolku, joka lähtee pohjoisrannalta Välijoen suistosta ja päättyy etelässä Suomenperänjärvellä olevalle lintutornille. Polun varrella on laavuja ainakin Pyhäniemen kärjessä, Ämmänniitussa ja Latosaaressa. Myös Isoluodon pohjois- ja eteläpäässä, Mustasaaren pohjoispäässä ja Härkluomassa on laavut. Nuotiopaikkoja on 11 kohteessa. Toinen Natura-alueen lintutorni on pystytetty Vaaljärven länsirannalle. Luonnon hiljaisuudesta voi nauttia, sillä Koskeljärvi on ollut Satakuntaliiton kartoituksessa eräs Satakunnan hiljaisia alueita, jonne liikenteen tai muu jatkuva melu ei kuulu.
Järven kapeus ja mataluus estävät aallokon liiallisen nousun. Järvi kelpaakin aloittelijalle melontakohteeksi, sillä sen kiertää päivässä. Laavulla yöpyen riittää kahdellekin päivälle hyvin katsomista. Muut veneilijät voivat käyttää kahdeksaa vesillelaskupaikkaa, mutta perämoottorin enimmäisteho saa olla vain 5 hevosvoimaa. Järven eteläosassa on liikkuminen rajoitettua lintujen pesimäaikaan ja järvialueella moottoriveneellä liikkuminen on kielletty yöllä kello 22–6 välisenä aikana.
Aiheesta muualla

Järviwiki: Koskeljärvi
Kalastus.com: Koskeljärvi
Tiira.com: Koskeljärven tuoreimmat havainnot (Arkistoitu – Internet Archive)
Kalapaikka.net: Koskeljärvi
Eura: Luontokohteet (Arkistoitu – Internet Archive)
Metsähallitus: Koskeljärven Natura 2000 -alueen hoito- ja käyttösuunnitelma
Laavu.com: Koskeljärvi (Laavu)
Hautala, Petri: Koskeljärvi, Tuulenhuminaa
Panoramio: Koskeljärvi (Arkistoitu – Internet Archive)
Galleria: Koskeljärvi[vanhentunut linkki]
Laulujoutsenpari Koskeljärvellä huhtikuussa 2006.
Koskeljärven rantaa Eurassa vuonna 2006.
Luettelo Siikajoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Siikajoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Siikajoen kunnassa olevat patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Siikajokeen on liitetty Ruukin kunta, joka muodostettiin aiemmin Paavolan ja Revonlahden kunnista.
Luettelo Suomen sarvijääristä

Luettelo Suomen sarvijääristä sisältää Suomesta tavatut sarvijäärien heimoon (Cerambycidae) kuuluvat kovakuoriaislajit. Luettelo noudattaa lajien systemaattista järjestystä. Luetteloon aikaisemmin sisältynyt yrttijäärä (Phytoecia nigricornis) on ollut virheellinen lajinmääritys ja sittemmin poistettu luettelosta.
alaheimo Prioninae

karvari Prionus coriarus
nahkuri Tragosoma depsarium
alaheimo Spondylidinae

jymyjäärä Spondylis buprestroides
alaheimo Aseminae

kaarnajäärä Nothorhina punctata
ruskojäärä Arhopalus rusticus
puolanjäärä Arhopalus tristis
mustajäärä Asemum striatum
kiiltokuusijäärä Tetropium castaneum
himmeäkuusijäärä Tetropium fuscum
pohjankuusijäärä Tetropium aquilonium
alaheimo Lepturinae

lehtikantojäärä Rhagium mordax
havukantojäärä Rhagium inquisitor
jalavajäärä Rhamnusium bicolor
jätkäjäärä Oxymirus cursor
salpajäärä Stenocorus meridianus
nelitäpläjäärä Pachyta quadrimaculata
vienanjäärä Pachyta lamed
juomujäärä Brachyta interrogationis
pohjanjäärä Evodinus borealis
sinijäärä Gaurotes virginea
pohjantyppyjäärä Acmaeops septentrionis
reunustyppyjäärä Acmaeops marginata
vihertyppyjäärä Acmaeops smaragdula
niittytyppyjäärä Acmaeops pratensis
käpyjäärä Cortodera femorata
hentokukkajäärä Alosterna tabacicolor
verijäärä Nivellia sanguinosa
kuusitäpläjäärä Anoplodera sexguttata
töpökukkajäärä Anoplodera maculicornis
rusokukkajäärä Anoplodera rubra
hurmekukkajäärä Anoplodera sanguinolenta
korpikukkajäärä Anoplodera reyi
viherkukkajäärä Anoplodera virens
kolmivyöjäärä Judolia sexmaculata
karvakukkajäärä Leptura pubescens
idänkukkajäärä Leptura nigripes
ukkokukkajäärä Leptura thoracica
nelivyöjäärä Leptura quadrifasciata
täpläkukkajäärä Leptura maculata
hoikkakukkajäärä Leptura melanura
tammikukkajäärä Strangalia attenuata
hapsijäärä Necydalis major
alaheimo Cerambycinae

korijäärä Gracilia minuta
helojäärä Obrium cantharinum
typpysiipijäärä Nathrius brevipennis
katkosiipijäärä Molorchus minor
myskijäärä Aromia moschata
tupajäärä Hylotrupes bajulus
aaltojäärä Semanotus undulatus
harmojäärä Callidium coriaceum
papintappaja Callidium violaceum
viherjäärä Callidium aeneum
rusojäärä Pyrrhidium sanguineum
lautajäärä Phymatodes testaceus
leppäjäärä Poecilium alni
haapajäärä Xylotrechus rusticus
raitajäärä Xylotrechus pantherinus
hiesjäärä Xylotrechus ibex
aitojäärä Clytus arietis
tammijäärä Plagionotus arcuatus
lehmusjäärä Chlorophorus herbstii
alaheimo Lamiinae

kankuri Lamia textor
idänräätäli Monochamus urussovii
suutari Monochamus sutor
ranskanräätäli Monochamus galloprovincialis
vennajäärä Mesosa myops
pärnäjäärä Oplosia cinerea
karvajääriäinen Pogonocherus hispidus
oksajääriäinen Pogonocherus fasciculatus
sirojääriäinen Pogonocherus decoratus
haapakatkiainen Aegomorphus clavipes
tammikatkiainen Leiopus nebulosus
haavanoksakatkiainen Leiopus punctulatus
sarvijaakko Acanthocinus aedilis
pikkujaakko Acanthocinus griseus
lehmuksenoksajäärä Exocentrus lusitanus
härmejäärä Agapanthia villosoviridescens
runkohaapsanen Saperda carcharias
raitahaapsanen Saperda similis
äkämähaapsanen Saperda populnea
saikurahaapsanen Saperda scalaris
monipistehaapsanen Saperda perforata
pajujäärä Oberea oculata
niinijäärä Stenostola dubia
putkijäärä Phytoecia cylindrica
tuomijäärä Tetrops praeusta
Kresttsy

| Kresttsy Крестцы |
| --- | --- |
 Kresttsyn keskustaa.
 vaakuna
 Kresttsy
 Koordinaatit: 58°14′52″N, 32°31′22″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue
Piiri:  Kresttsyn piiri
Kaupungiksi:  1776
Taajamaksi:  1938
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunkimainen taajama
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  617,68 km²
Väkiluku (2010):  9 800
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kolminaisuuden kirkko Jamskaja Slobodassa.
Katariinan katedraali, nykyään kulttuuritalo.
Elokuvateatteri Rus.
Kresttsy (ven. Кре́стцы) on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Kresttsyn piirin hallinnollinen keskus Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Holovajoen varrella 85 kilometriä Novgorodista kaakkoon. Taajaman kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie. Taajamassa on 8 700 ja kunnassa 9 800 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja ilmasto

Kresttsyn kunnan pinta-ala on 617,68 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa Kresttsyn piirin Ust-Volman, koillisessa Rutšjin ja kaakossa Novoje Rahinon kuntiin sekä etelässä Demjanskin ja lännessä Parfinon piireihin. Pinta-alasta 61,9 % on metsää, 34,7 % maatalousmaata ja 2,9 % asuinaluetta.
Kunta sijaitsee Ilmajärven tasangolla, jonka maisemaa leimaavat matalat kukkulat ja suoalueet. Tärkeimmät joet ovat Mstan sivujoki Holova ja jälkimmäiseen laskeva Mošnja. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, turve, sapropeeli ja savi. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Gverstjanitsa-järvi ympäröivine maisemineen sekä Jamskaja Slobodan lähellä sijaitseva pyhä lähde.
Seutu kuuluu manner- ja meri-ilmaston siirtymäalueeseen. Tammi-helmikuun keskilämpötila on –8,9 °C ja heinäkuun 17,2 °C. Vuotuinen sademäärä on 695 millimetriä.
Asutus

Kresttsyn taajaman lisäksi kuntaan kuuluu yhdeksän kylää: Berjozka, Dolgi Bor, Dolgi Most, Hartševnja, Jamskaja Sloboda, Mokryi Ostrov, Pristan, Staraja Bolotnitsa ja Stukovja. Kaupunkiväestön osuus on 88,6 %.
Asukasluvun kehitys
| 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 502 | 9 749 | 10 190 | 10 464 | 9 963 |
Historia

Novgorodin Derevan viidennekseen kuulunut Kresttsyn pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvun lopussa. Sen nimitys perustuu venäjän kielen risteystä tarkoittavaan sanaan. Moskovan ja Novgorodin väliseltä tieltä haarautuivat Kresttsyssä tiet Borovitšiin ja Staraja Russaan.
Vuonna 1776 Kresttsystä tuli kaupunki ja Novgorodin käskynhaltijakuntaan kuuluneen kihlakunnan keskus. Kihlakunta lakkautettiin vuonna 1796, mutta perustettiin uudelleen vuonna 1802. Kaupungin ja sen vieressä sijainneen kyytimiesten taajaman Jamskaja Slobodan asukkaat saivat elantonsa maantieliikenteestä, kaupankäynnistä ja pienteollisuudesta. Seutu oli kuuluisa Krestetskaja strotška -nimellä tunnetuista kirjontatöistään. Vuosina 1882–1885 Kresttsyssä työskenteli opettajana venäläinen kirjailija Fjodor Sologub. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 2 600 asukasta.
Kresttsyn kihlakunta lakkautettiin vuonna 1922 ja vuonna 1926 kaupunki alennettiin kyläksi. Vuonna 1927 siitä tuli piirikeskus ja vuonna 1938 kaupunkimainen taajama. Toisen maailmansodan aikana Kresttsyn läheltä meni saksalaisten vastainen rintamalinja. Nykyinen kaupunkikunta on perustettu vuonna 2006.
Liikenne, talous ja palvelut

M10-valtatieltä haarautuu Kresttsyssä Okulovkan kautta Borovitšiin, Pestovoon ja Ustjužnaan johtava maantie. Taajamasta on linja-autoyhteydet kunnan ja piirin kyliin, Novgorodiin ja alueen muihin keskuksiin sekä Pietariin ja Tveriin. Kresttsyssä on Bologojen ja Dnon väliseltä rautatieltä Valdaissa haarautuvan tavaraliikenteen radan pääteasema.
Talous perustuu puunhankintaan ja -jalostukseen sekä elintarvike- ja tekstiiliteollisuuteen. Taajaman tunnetuimmat yritykset ovat perinteisiä tekstiilituotteita valmistava ompelimo Krestetskaja strotška sekä pitkät perinteet omaava, aikaisemmin metsäteollisuuden malliyrityksenä toiminut Kresttsyn metsäteollisuuspiiri. Maataloutta edustavat lähinnä asukkaiden palstaviljelmät.
Kresttsyssä toimii viisi lastentarhaa, kaksi keskikoulua, lasten harrastuskeskus ja ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo, kahden kylän kulttuuritalot, lasten musiikkikoulu, kansanperinnekeskus, viisi kirjastoa, kotiseutumuseo, Krestetskaja strotška -tehtaan museo ja elokuvateatteri. Terveyspalveluihin kuuluvat piirisairaala ja poliklinikka.
Kaupunkikuva, nähtävyydet ja matkailu

Taajama koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista sekä matalista kerrostaloista. Holovajoen vasemmalla rannalla sijaitseva keskusta on säilyttänyt alkuperäisen suorakulmaisen asemakaavansa keskusaukioineen.
Seudulta on löydetty useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkejä ovat 1700–1800-luvuilla pystytetyt Katariina II:n matkapalatsi sekä vankila- ja sairaalarakennukset, Pyhän Katariinan katedraali (1777), Pyhän Kolminaisuuden kirkko (1863–1865) sekä vanhat kauppias- ja asuintalot. Historialliset kohteet liittyvät etupäässä toiseen maailmansotaan.
Taajamassa on ravintola ja muutama kahvila. Majoituspalveluja tarjoavat hotelli Lesnaja ja motelli Bumer.
Aiheesta muualla

Kresttsyn kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kresttsyn piirin sivusto (venäjäksi)
Kresttsyn taajamasta ja piiristä kertova sivusto (venäjäksi)
Lugnano in Teverina

| Lugnano in Teverina |
| --- | --- |
 Santa Maria Assuntan kirkko
 Lugnano in Teverina
 Koordinaatit: 42°34′N, 12°20′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Umbria
Maakunta:  Terni
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  29,83 km²
Korkeus:  74–753 m
Väkiluku:  1 494
 – Väestötiheys:  50 as./km²
 
 http://lnx.comunedilugnano.it/lugnano/modules/content/home.php 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lugnano in Teverina on kunta Ternin maakunnassa Umbrian hallintoalueella Keski-Italiassa. Kunnassa on noin 1 500 vakinaista asukasta.
Kunnan nähtävyyksiä on puhdaslinjainen romaanisen tyylin Santa Maria Assuntan kirkko.
Luettelo Suomen limasienistä

Luettelo Suomen limasienistä sisältää Suomesta tavatut 204 limasienilajia (kunta: Amoebozoa, kaari: Mycetozoa). Luettelon järjestys seuraa limasienten systemaattista järjestystä.
alaluokka Ceratiomyxomycetidae > lahko nukkalimasienet Ceratiomyxales

nukkanen Ceratiomyxa fruticulosa
alaluokka Myxogastromycetidae > lahko hapsilimasienet Echinosteliales

linssihapsinen Echinostelium brooksii
häkkihapsinen Echinostelium cribrarioides
roosahapsinen Echinostelium minutum
halkihapsinen Echinostelium paucifilum
lastunen Barbeyella minutissima
alaluokka Myxogastromycetidae > lahko kalkkilimasienet Physarales

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  koteloputkinen Badhamia capsulifera  ruohoputkinen Badhamia foliicola  liilaputkinen Badhamia lilacina  kaarnaputkinen Badhamia panicea  poppeliputkinen Badhamia populina  rypäleputkinen Badhamia utricularis  valkopystinen Craterium leucocephalum  ruskopystinen Craterium minutum  kiilukuuranen Diachea leucopodia  tähtisilonen Diderma asterioides  kiekkosilonen Diderma chondrioderma  helmisilonen Diderma cinereum  kuorisilonen Diderma crustaceum  laakasilonen Diderma effusum  pallosilonen Diderma globosum  lanttisilonen Diderma hemisphaericum  mäkisilonen Diderma montanum  lumisilonen Diderma niveum  sädesilonen Diderma radiatum  karusilonen Diderma simplex  |  vaahtosilonen Diderma spumarioides  kukkasilonen Diderma trevelyanii  napasilonen Diderma umbilicatum  kehävitinen Didymium anellus  varjovitinen Didymium bahiense  kiekovitinen Didymium clavus  hapsivitinen Didymium comatum  kuorivitinen Didymium crustaceum  silovitinen Didymium difforme  riimuvitinen Didymium dubium  kalvasvitinen Didymium iridis  sammalvitinen Didymium melanospermum  vähävitinen Didymium minus  kadevitinen Didymium nigripes  okravitinen Didymium obducens  laattavitinen Didymium serpula  suomuvitinen Didymium squamulosum  valkoparanvoi Fuligo cinerea  kermaparanvoi Fuligo intermedia  kupariparanvoi Fuligo leviderma  |  messinkiparanvoi Fuligo luteonitens  sammalparanvoi Fuligo muscorum  paranvoi Fuligo septica  haurasterttunen Leocarpus fragilis  tunkutähtinen Lepidoderma carestianum  täplätähtinen Lepidoderma tigrinum  paransylki Mucilago crustacea  nuokkusolmunen Physarum album  soikiosolmunen Physarum apiculosporum  kultasolmunen Physarum auriscalpium  umpisolmunen Physarum bethelii  kerrossolmunen Physarum bitectum  uurresolmunen Physarum bivalve  rikkasolmunen Physarum cinereum  sitruunasolmunen Physarum citrinum  mörskysolmunen Physarum compressum  ryvässolmunen Physarum confertum  mesisolmunen Physarum contextum  maitosolmunen Physarum daamsii  pötkysolmunen Physarum decipiens  |  silosolmunen Physarum diderma  kuorisolmunen Physarum didermoides  pallosolmunen Physarum globuliferum  paransolmunen Physarum gyrosum  ruostesolmunen Physarum lateritium  pystysolmunen Physarum leucophaeum  valkosolmunen Physarum leucopus  jäkäläsolmunen Physarum licheniforme  roosasolmunen Physarum murinum  mahtisolmunen Physarum notabile  nakusolmunen Physarum nudum  keltasolmunen Physarum oblatum  munasolmunen Physarum ovisporum  kaijasolmunen Physarum psittacinum  pikkusolmunen Physarum pusillum  neulasolmunen Physarum rigidum  punasolmunen Physarum rubiginosum  havassolmunen Physarum straminipes  sammalsolmunen Physarum virescens  vihersolmunen Physarum viride  |
alaluokka Myxogastromycetidae > lahko nauhalimasienet Trichiales

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  tunkunen Arcyodes incarnata  rusokorunen Arcyria affinis  harmokorunen Arcyria cinerea  viinikorunen Arcyria denudata  ruostekorunen Arcyria ferruginea  pallokorunen Archyria globosa  kukkokorunen Arcyria incarnata  hentokorunen Arcyria insignis  rengaskorunen Arcyria major  keltakorunen Arcyria obvelata  käämikorunen Arcyria oerstedii  orpokorunen Arcyria pomiformis  tunkukorunen Arcyria stipata  |  kelmunen Calomyxa metallica  lattakuultonen Dianema depressum  piikkikuultonen Dianema harveyi  mystitupponen Hemitrichia abetina  kaulustupponen Hemitrichia calyculata  nuijatupponen Hemitrichia clavata  kuputupponen Hemitrichia leiotricha  suonitupponen Hemitrichia serpula  kukkatakkunen Metatrichia floriformis  tulitakkunen Metatrichia vesparia  okakultanen Perichaena chrysosperma  nyppykultanen Perichaena corticalis  |  purkunen Prototrichia metallica  pallenuoranen Trichia affinis  tummanuoranen Trichia botrytis  kanelinuoranen Trichia contorta  nuijanuoranen Trichia decipiens  kirahvinuoranen Trichia erecta  mahtinuoranen Trichia favoginea  kalvasnuoranen Trichia lutescens  mattonuoranen Trichia persimilis  kiiltonuoranen Trichia scabra  karttunuoranen Trichia subfusca  tuplanuoranen Trichia varia  |
alaluokka Myxogastromycetidae > lahko vähälimasienet Liceales

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  savihäkkinen Cribraria argillacea  kultahäkkinen Cribraria aurantiaca  lintuhäkkinen Cribraria cancellata  tähtihäkkinen Cribraria intricata  isohäkkinen Cribraria macrocarpa  salkohäkkinen Cribraria macrostipitata  pikkuhäkkinen Cribraria microcarpa  kääpiöhäkkinen Cribraria minutissima  kerihäkkinen Cribraria oregana  terhohäkkinen Cribraria persoonii  päärynähäkkinen Cribraria piriformis  purppurahäkkinen Cribraria purpurea  oranssihäkkinen Cribraria rufa  |  haurashäkkinen Cribraria tenella  violettihäkkinen Cribraria violacea  kuparihäkkinen Cribraria vulgaris  varjonen Dictydiaethalium plumbeum  palkovähänen Licea biforis  kastanjavähänen Licea castanea  suippuvähänen Licea erecta  kiekkovähänen Licea kleistobolus  rantuvähänen Licea marginata  ryppyvähänen Licea minima  pikarivähänen Licea operculata  mustavähänen Licea parasitica  |  mahtivähänen Licea pusilla  pallovähänen Licea scyphoides  harjuvähänen Licea variabilis  läkkinen Lindbladia tubulina  kerinen Listerella paradoxa  sudenmaito Lycogala epidendrum  jättisudenmaito Lycogala flavofuscum  laakatyynynen Reticularia intermedia  kuparityynynen Reticularia jurana  silkkityynynen Reticularia lycoperdon  oliivityynynen Reticularia olivacea  kutunen Tubifera ferruginosa  |