stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carlo Gambino
Varhainen elämä

Gambino syntyi Sisilian Palermossa perheeseen, joka oli ollut vuosisatoja osa italialaista kunnian seuraa (Onoratà Società, tunnetaan myös Sisilian mafiana), jolle myös hän toimi. Hänet esiteltiin 19-vuotispäivänään Cosa Nostralle, jolloin hänestä tehtiin järjestön jäsen. Saman vuoden marraskuussa Gambino pääsi perhesuhteidensa avulla Yhdysvaltoihin, jonne useat italialaiset mafiosot vetäytyivät Mussolinin pyrkiessä hajottamaan organisaation ja sen toiminta siten vaikeutui.
Yhdysvalloissa

Gambino saapui Virginiaan Yhdysvaltoihin laittomana siirtolaisena ja siirtyi New Yorkiin, jossa toimi Castellanon perheen kanssa, joihin omasi sukulaisyhteyksiä. Gambino toi mukaan järjestöön serkkunsa Paul Castellanon, josta myöhemmin tuli hänen seuraajansa Gambinon perheen pomona. Hän toimi kieltolain aikana Castellanoille romminkuljettajana, kuskina ja pelkääjän paikalla istuvana asemiehenä, mutta siirtyi myöhemmin työskentelemään Giuseppe ”Pomo-Joe” Masserialle.
Gambino toimi Charles ”Lucky” Lucianon kanssa ja heidän yhteistyönsä palveli heitä molempia. Luciano halusi syrjäyttää Masserian sekä tämän kilpailijan Salvatore Maranzanon Castellamaren sodan aikana. Luciano ei ollut ainoa, ja Masserian omat miehet murhasivat hänet huhtikuussa 1931 tämän ollessa ravintolassa Lucianon kanssa. Maranzano nimitti Lucianon kakkosmiehekseen. Luciano määräsi kuitenkin pian Maranzanon murhattavaksi, jonka jälkeen hän sai mahdollisuuden tulla johtavaksi pomoksi. Vuonna 1931 Luciano oli mukana perustamassa mafian New Yorkin syndikaattia, joka on johtanut mafian toimintaa nykypäivään saakka. Gambino siirtyi Manganon perheen caporegimeksi, joka oli vallassa Brooklynissä.
29-vuotiaana hän meni naimisiin Paul Castellanon siskon Catherinen kanssa. He saivat kolme poikaa ja yhden tyttären. He elivät Brooklynissä vaatimattomassa rivitalossa ja ainoa merkki turhamaisuudesta oli hänen Buickinsa rekisterikilpi; CG1.
Gambinon perheen pomona

Albert Anastasian siirryttyä Manganon perheen pomoksi, Gambino siirtyi tämän alipomoksi vuonna 1956. Gambinosta oli tullut yksi merkittävimmistä mafiosoista. Hänen järjestettyään Anastasian murhan Vito Genevesen pyynnöstä 25. lokakuuta 1957, Gambinon perheen aika alkoi.
Gambino sai paljon tuloja myös laillisista yrityksistään. Hän omisti erilaisia kauppoja, klubeja ja ravintoloita, joihin ei liittynyt rikollista toimintaa. Hallitus tiesi hänen rikollisista yrityksistään, mutta hänen kiinnisaamisensa ei ollut helppoa Gambinon pitäessä matalaa profiilia ja kieltäytyessä puhumasta toimittajille. Hän oli jatkuvan valvonnan alla.
Gambinoa syytettiin vuonna 1969 kuorma-auton aseistetun kaappaamisen ja ryöstämisen suunnittelusta John Gottin jäädessä kiinni. Juttua kuitenkin lykättiin useaan otteeseen.
Carlo Gambinon terveydentila oli jo alkanut heikentyä, ja kun hänen vaimonsa kuoli syöpään 1971, hänen tilansa heikkeni entisestään. Hallitus yritti häätää Gambinoa Italiaan, koska hän oli maassa edelleen laittomasti, eikä ollut hakenut Yhdysvaltain kansalaisuutta. Hänen lääkärinsä todistivat, ettei hän voisi sydänvikojensa vuoksi tehdä matkaa Italiaan. Kun hallitus oli viimein saamassa tahtoaan läpi, hänen perheensä lahjoi kaksi vaikutusvaltaista Yhdysvaltain senaattoria. Heille luvattiin maksaa 25 000 dollaria vuosittain koko loppuelämänsä ajan. Gambino sai jäädä maahan.
Gambinon tärkeä asema tunnustettiin myös Colombon-Gallon sodan aikana, jossa hän oli sivustaseuraaja. Eloon jääneet pyysivät Gambinoa lopettamaan sodan, koska se häiritsi liiketoimintaa. Gambino lopetti sodan, jonka jälkeen hänet tunnustettiin pomojen pomoksi. Joe Masserian jälkeen Gambino oli ensimmäinen, joka oli saanut kyseisen arvonimen.
Gambino tiesi heikkenevän terveydentilansa ja valitsi seuraajakseen lankonsa Paul Castellanon, jonka puutteita korjatakseen teki sopimuksen myös Aniello Dellacrocen kanssa, jotta tämä toimisi Castellanon alipomona luvaten tälle Manhattanin. Gambino kuoli sydäninfarktiin kesäkodissaan Long Islandilla katsoessaan tv:tä, 15. lokakuuta 1976, 74-vuotiaana.
Burning Spear

Burning Spear
Burning Spear (oik. Winston Rodney, s. 1. maaliskuuta 1948, Saint Ann’s Bay) on jamaikalainen roots reggae  -laulaja ja -muusikko. Hänen musiikkiinsa liittyy olennaisesti rastafari-liikkeen uskonnollinen sanoma. Burning Spearin debyyttialbumi Studio One Presents Burning Spear julkaistiin vuonna 1973.
Burning Spear on voittanut kahdesti Grammy-palkinnon parhaasta reggae-albumista: ensimmäisen vuonna 2000 albumillaan Calling Rastafari ja toisen vuonna 2009 albumillaan Jah is Real. Artistin kolmas albumi, jamaikalaissyntyisestä ihmisoikeustaistelijasta kertova Marcus Garvey (1975) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Burning Spear on esiintynyt Suomessa ainakin 1987 Mikkelissä, 1988 Nummirockissa, 1990 Helsingissä, 1992 Ruisrockissa ja 2001 Helsingissä.
Carlos Betancur

| Carlos Betancur |
| --- | --- |
 Carlos Betancur Italian ympäriajossa 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carlos Alberto Betancur Gómez
Syntynyt: 13. lokakuuta 1989 (ikä 34)
Kansalaisuus:   Kolumbia
Pyöräilijä
Pituus:  167 cm
Paino:  60 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2011–2012 2013–2015 2016–2020:  Acqua & Sapone Ag2r-La Mondiale Movistar Team
Suurimmat voitot
 Italian ympäriajo, nuorten kilpailu 2013 Pariisi–Nizza-ajo 2014 Giro dell'Emilia 2011 
 Tiedot päivitetty: 29. syyskuuta 2019 
Carlos Alberto Betancur Gómez (s. 13. lokakuuta 1989 Ciudad Bolívar, Kolumbia) on kolumbialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Acqua & Sapone -joukkueessa 2011, edusti Ag2r-La Mondiale -tallia 2013–2015 sekä viimeisillä ammattilaiskausillaan Movistar Teamia 2016–2020.
Saavutuksia

Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Campbell Stewart

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Campbell Stewart 2018. |  Campbell Stewart 2018. |  Campbell Stewart 2018. |  |
Maa:   Uusi-Seelanti
Miesten pyöräily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | omnium |  |
| Ratapyöräilyn MM-kilpailut  | Ratapyöräilyn MM-kilpailut  | Ratapyöräilyn MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pruszków 2019 | omnium |  |
|  Hopeaa | Berliini 2020 | pariajo |  |
|  Hopeaa | Berliini 2020 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Pronssia | Glasgow 2023 | pariajo |  |
|  Pronssia | Glasgow 2023 | joukkuetakaa-ajo |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Kultaa | Birmingham 2022 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Hopeaa | Gold Coast 2018 | linja-ajo |  |
|  Hopeaa | Gold Coast 2018 | pisteajo |  |
Campbell Stewart (s. 12. toukokuuta 1998 Palmerston North) on uusiseelantilainen ratapyöräilyn olympiamitalisti ja maailmanmestari. Hän kilpailee myös maantiepyöräilyssä.
Ratapyöräily

Stewart saavutti vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hopeaa omniumissa sekä sijoittui joukkuetakaa-ajossa neljänneksi ja pariajossa 11:nneksi. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut kultaa omniumissa 2019, hopeaa pariajossa ja joukkuetakaa-ajossa 2020 sekä pronssia pariajossa ja joukkuetakaa-ajossa 2023. Lisäksi hän on sijoittunut omniumissa viidenneksi 2018 ja 2020. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden linja-ajossa 2015, joukkuetakaa-ajossa 2016 sekä omniumissa 2015 ja 2016. Lisäksi hän saavutti nuorten MM-hopeaa pariajossa 2016.
Stewart saavutti Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hopeaa linja-ajossa ja pisteajossa. Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa 2022 hän voitti joukkuetakaa-ajossa kultaa. Hän voitti Oseanian-mestaruuden pariajossa 2017 ja nuorten Oseanian-mestaruuden omniumissa 2014. Pariajon Uuden-Seelannin-mestaruuden hän on voittanut 2017, 2019 ja 2021.
Stewart on voittanut maailmancupin osakilpailun joukkuetakaa-ajossa Kanadassa Miltonissa ja Santiagossa 2017 sekä Uudessa-Seelanissa Cambridgessa 2019, pariajossa Santiagossa 2017, Cambridgessa kahdesti 2019 ja Hongkongissa 2019 sekä omniumissa Hongkongissa ja Cambridgessa 2019.
Maantiepyöräily

Stewart edusti maantiepyöräilyssä Team Wigginsiä vuonna 2018 ja Black Spoke Pro Cycling Academya 2021. Vuodesta 2022 hän on kilpaillut UCI World Tour -tason Team BikeExchange-Jayco / Team Jayco-AlUlassa.
Stewart voitti junioreiden Uuden-Seelannin maantieajomestaruuden 2015. Hän voitti New Zealand Cycle Classic -kilpailussa toisen etapin 2020 ja viidennen etapin 2021. Hän voitti A Travers les Hauts de France -kilpailussa toisen ja kolmannen etapin 2021.
Carter Verhaeghe

| Carter Verhaeghe |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. elokuuta 1995 (ikä 29)
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  Florida Panthers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  23
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  Toronto Maple Leafs   New York Islanders   Tampa Bay Lightning
NHL-varaus:  82. varaus, 2013 Toronto Maple Leafs
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Tampa Bay Lightning | 2020  |
|  | Florida Panthers | 2024  |
Carter Verhaeghe (s. 14. elokuuta 1995 Toronto, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Florida Panthersia. Verhaeghe on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja laukoo vasemmalta.
Toronto Maple Leafs varasi Verhaeghen vuoden 2013 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 82. Syyskuussa 2015 hän siirtyi Maple Leafsista New York Islandersiin ja heinäkuussa 2017 Islandersista Tampa Bay Lightningiin. Kaudella 2019–2020 Verhaeghe pääsi ensimmäisen kerran pelaamaan NHL:ssä. Hän teki 52 NHL-runkosarjaottelussa yhdeksän maalia ja antoi neljä maalisyöttöä eli sai 13 tehopistettä.
Lokakuussa 2020 Verhaeghe teki Florida Panthersin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä kahden miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Heinäkuussa 2021 Verhaeghe solmi kolmen vuoden sopimuksen Panthersin kanssa.
Lokakuussa 2024 Verhaeghe solmi Panthersin kanssa kahdeksanvuotisen jatkosopimuksen.
Bojan Prašnikar

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Bojan Prašnikar
Syntymäaika: 3. helmikuuta 1953 (ikä 71)
Syntymäpaikka: Šmartno ob Paki, Jugoslavia
Pituus: 191 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| –1976 1976–1977 1977–1983 1983–1984 |  NK Šmartno  Olimpija Ljubljana  NK Šmartno  SVG Bleiburg |   |
Valmennusura
1979–1983 1984–1989 1989–1991 1991–1992 1991–1993 1993–1994 1995–1996 1996–2000 1998 2000–2001 2002–2004 2004–2005 2005–2006 2006–2007 2007–2009 2010–2011 2011–2012:  NK Šmartno  NK Elkroj  NK Kladivar  NK Mura  Slovenian maajoukkue  Olimpija Ljubljana  Rudar Velenje  NK Maribor  Slovenian maajoukkue  Olimpija Ljubljana  Slovenian maajoukkue  NK Mura  AEL Limassol  NK Primorje  FC Energie Cottbus  NK Rudar Velenje  Olimpija Ljubljana
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Bojan Prašnikar (s. 3. helmikuuta 1953) on slovenialainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura pelaajana

Prašnikar aloitti peliuransa kotikaupunkinsa seurassa NK Šmartnossa. Kaudella 1975/76 hän oli Slovenian tasavallan liigan maalikuningas. Samaisen kauden jälkeen hän sai siirron Olimpija Ljubljanaan, jossa hän pelasi kuitenkin vain yhden kauden ajan palaten 1977 takaisin NK Šmartnoon. Kuuden kauden aikana Prašnikar voitti maalikuninkuuden Slovenian liigassa, joka oli tuolloin alempi divisioona Jugoslavian liigajärjestelmässä, kolmeen kertaan. Slovenian liigan mestaruuden seura voitti tuona aikana kerran, kaudella 1980/81. 1983 Prašnikar siirtyi itävaltalaiseen SVG Bleiburgiin, jossa hän pelasi uransa viimeiseksi jääneen kauden 1983/84.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Slovenian liigamestaruus: 1981
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Prašnikar on luonut mainetta valmentajana. Hän oli toiminut jo vuosina 1979–1983 NK Šmartnon pelaajavalmentajana ja lopetettuaan peliuransa 1984 hän siirtyi NK Elkroj Mozirjen päävalmentajaksi. Hän valmensi pieniä slovenialaisseuroja 1980- ja 1990-lukujen taitteessa siirtyen 1993 itsenäistyneen Slovenian ykkösseuran Olimpija Ljubljanan peräsimeen. Prašnikar johdatti Olimpijan liigamestariksi.
1996 Prašnikar siirtyi NK Mariborin päävalmentajaksi. Hänen johdollaan seura nousi Slovenian ykkösjoukkueeksi ohi perinteikkään Olimpija Ljubljanan voittaen neljä perättäistä liigamestaruutta ja kaksi Slovenian Cupin mestaruutta. Prašnikarin johdolla NK Maribor pääsi Euroopan kentille edeten parhaimmillaan kaudella 1999/00 Mestarien liigan lohkovaiheeseen asti. Vaikka tie katkesi jo lohkovaiheen jumbosijaan, oli Prašnikar joukkueineen tehnyt slovenialaista jalkapallohistoriaa.
Prašnikar jätti NK Mariborin menestyksekkään kauden 1999/2000 jälkeen ja siirtyi jälleen Olimpija Ljubljanaan. Pesti seurassa jäi yhteen kauteen.
Vuoden 2002 MM-kisojen jälkeen Prašnikar siirtyi Slovenian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Oikeastaan pesti oli jo hänen kolmantensa maajoukkueessa, sillä hän oli toiminut 1991–1993 Slovenian maajoukkueen ensimmäisenä päävalmentajana Jugoslavian hajoamisen jälkeen. Joukkue pelasi tuolloin kuitenkin ainoastaan neljä ottelua eikä ollut mukana karsimassa paikasta EM-kisoihin 1992. Vuonna 1998 hän toimi maajoukkuevalmentajana viidessä ottelussa Zdenko Verdenikin potkujen jälkeen. 2002 alkanut pesti oli kuitenkin Prašnikarin ensimmäinen varsinainen koetus maajoukkuevalmentajana. Menestys ei kuitenkaan tyydyttänyt Slovenian jalkapalloliittoa maan jäätyä EM2004-karsinnoissa ulos lopputurnauksesta. Karsintojen play-offeissa Kroatia oli parempi yhteismaalein 2–1. Prašnikar saikin potkut toukokuussa 2004.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Prašnikar valmensi NK Muraa, kyproslaista AEL Limassolia ja slovenialaista NK Primorjea. Syyskuussa 2007 Saksan Bundesliigan hännille juuttunut FC Energie Cottbus palkkasi Prašnikarin uudeksi päävalmentajakseen erotetun Petrik Sanderin tilalle. Prašnikarin johdolla seura onnistui nousemaan putoamisviivan yläpuolelle ja säilyttämään sarjapaikkansa kauden 2007/08 päätteeksi.
Kaudella 2008/09 Cottbus vajosi jälleen putoamiskamppailuun. Sen sarjapaikka oli katkolla karsintaottelussa 1. FC Nürnbergiä vastaan. Ensimmäinen osaottelu päättyi Nürnbergin 0–3 vierasvoittoon, joten Cottbusin putoaminen oli jo lähes varma. Ennen ratkaisevaa ottelua Prašnikarin kerrottiin jättävän seura kauden jälkeen. Toisen osaottelun 2–0 tappio sinetöi Cottbusin paluun 2. Bundesliigaan.
Huhtikuun alussa 2010 Prašnikar palasi valmennustehtäviin allekirjoitettuaan kauden loppuun ulottuvan sopimuksen slovenialaisseura NK Rudar Velenjen kanssa. Prašnikar luotsasi Rudaria kauden 2010/11 ja seura sijoittui Slovenian liigassa kuudenneksi.
Marraskuussa 2011 Prašnikar palasi Olimpija Ljubljanan päävalmentajaksi. Prašnikarin johdolla seura ei onnistunut voittamaan liigamestaruutta, vaan jäi kakkoseksi. Hän sai potkut huhtikuussa 2012.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Slovenian mestaruus (5): 1994, 1997, 1998, 1999, 2000
Slovenian Cup (2): 1997, 1999
Celebration (Madonnan kappale)

| ”Celebration” Madonna |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Celeration
 Äänitetty : 2009
 Julkaistu: 31. heinäkuuta 2009
 Tyylilaji: dancepop, house, synthpop
 Levy-yhtiö: Warner Bros.
Madonna muut singlet
| ”Miles Away” 2008 | ””Celebration”” 2009 | ”Revolver” 2009 |
Celebration on Madonnan ensimmäinen singlelohkaisu sekä nimikkokappale Madonnan vuoden 2009 kokoelma-albumilta Celebration. Se julkaistiin 31. heinäkuuta 2009. Kappale on myös äänitetty samana vuonna.
Carel Vorselman

Carel Gerrit Vorselman (11. syyskuuta 1912 Helsinki – 25. helmikuuta 2008 Turku) oli suomalainen puutavara-alan yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Vorselmanin vanhemmat olivat konsuli Gerrit Vorselman ja Paula Solle ja puoliso vuosina 1940–2006 Inna Annikki Ahti. Hollantilaista syntyperää oleva Vorselman opiskeli kaupallista alaa 1930-luvun vaihteessa, oli harjoittelijana Alankomaissa, jatkoi opintojaan Englannissa ja toimi sitten helsinkiläisen puutavara-asioimisto Gustaf Öhrnin palveluksessa. Suoritettuaan vuosina 1936–1937 vielä Liikemiesten Kauppaopiston hän työskenteli Oy Urheilutarpeiden palveluksessa, mutta palasi puutavara-alalle Suomen Puuyhtymän ja Laatikko-yhtiön tehtäviin aina 1940-luvun puoliväliin. Hän toimi silti välillä myös Haapa-yhtiön laivauspäällikkönä Lahdessa. Vuonna 1946 hänestä tuli Kaskisten Puutavaran konttoripäällikkö ja vuonna 1953 yrityksen toimitusjohtaja. Kaskisissa Vorselman toimi myös Oy All Round Stevedoring Ab:n toimitusjohtajana sekä eri puolilla Etelä-Pohjanmaata sijainneiden Kaskisten Puutavaran tytäryhtiöiden Bölen Sahan, Aureskosken, Seilon Sahan ja Luopajärven Sahan toimitusjohtajana aina 1970-luvulle saakka. Hän oli aktiivinen myös alueellisten sahojen yhteistoiminnassa ja puutavara-alan valtakunnallisessa ja pohjoismaisessa yhteistyössä. Eläkkeelle tehtävistään Vorselman jäi vuonna 1977. Teollisuusneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin samana vuonna.
Carl-Oskar Bohlin

| Carl-Oskar Bohlin |
| --- | --- |
 Bohlin vuonna 2023.
Ruotsin väestönsuojeluministeri
 Kristerssonin hallitus 18. lokakuuta 2022–  
Edeltäjä:  Morgan Johansson (sisäministeri)
Valtiopäiväedustaja
 Taalainmaan lääni 2010–  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carl-Oskar Simon Bohlin
Syntynyt: 8. tammikuuta 1986 (ikä 38) Borlänge, Ruotsi
Tiedot
Puolue:  Maltillinen kokoomus
Carl-Oskar Simon Bohlin (s. 8. tammikuuta 1986 Borlänge) on ruotsalainen kokoomuspoliitikko ja Ruotsin nykyinen väestönsuojeluministeri lokakuusta 2022. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 2010. Hän keskeytti tuolloin oikeustieteen opintonsa Uppsalan yliopistossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carl-Oskar Bohlin Wikimedia Commonsissa
Carl-Oskar Bohlin Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Cedarosaurus

| Cedarosaurus |
| --- | --- |
 Näkemys Cedarosauruksesta
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  †Sauropodomorpha
Osalahko::  †Sauropodit Sauropoda
Heimo::  †Brachiosauridae
Suku::  †Cedarosaurus
Laji::  weiskopfae
Kaksiosainen nimi
 † Cedarosaurus weiskopfae  Tidwell, Carpenter & Brooks, 1999 
Katso myös
   Cedarosaurus Wikispeciesissä   Cedarosaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cedarosaurus oli hirmuliskoihin kuulunut suku, joka eli liitukaudella. Siihen kuuluva laji oli C. weiskopfae.
Samaan heimoon kuuluvia sukuja ovat Abydosaurus ja Venenosaurus. Cedarosaurukset olivat kasvinsyöjiä. Niitä eniten uhannut petodinosaurus lienee ollut Utahraptor. Cedarosauruksen jäänteitä on löydetty kalliomuodostumista Teksasista ja Utahista, Yhdysvalloista. Utahissa sijaitsevasta Cedarin vuoristomuodostumasta on löydetty myös muiden dinosaurusten jäänteitä.
Aiheesta muualla

http://www.dinochecker.com/dinosaurs/CEDAROSAURUS (englanniksi)
Bundesautobahn 24

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Bundesautobahn 24


Liittymät (Anschlussstellen)
 Hampuri-Horn: 
 Hampuri-Jenfeld: 
 Straßenbrücke 130 m: 
 Kreuz Hamburg-Ost : 
 Tunnel Barsbüttel 164 m: 
 Reinbek: 
 Witzhave: 
 Billetalbrücke 160 m: 
 Schwarzenbek/Grande : 
 Talkau : 
 Hornbek: 
 Elbe-Lübeck-Kanal-Brücke 60 m: 
 Grünbrücke (vihersilta) (suunnitteilla): 
 Raststätte / Motel Gudow: 
(Saksojen välinen raja 1945–1990): 
 Gallin: 
 Raststätte Schaalsee: 
 Zarrentin : 
 Wittenburg : 
 Hagenow : 
 Ludwigslust  : 
 Dreieck Schwerin : 
 Brücke Müritz-Elde-Wasserstraße 50 m: 
 Neustadt-Glewe  : 
 Raststätte Stolpe/Mecklenburg: 
 Parchim: 
 Suckow : 
 Putlitz: 
 Meyenburg : 
 Pritzwalk  : 
 Dreieck Wittstock/Dosse : 
 Raststätte Prignitz: 
 Herzsprung : 
 Raststätte Walsleben: 
 Neuruppin : 
 Neuruppin-Süd: 
 Alte-Rhin Brücke: 
 Fehrbellin : 
 Raststätte Linumer Bruch: 
 Kremmen : 
 Dreieck Havelland : 
Schwerinin risteys.
Zarrentinin rajanylityspaikka DDR:n aikoina.
Bundesautobahn 24 (BAB 24), lyhyemmin Autobahn 24 (A 24), on 239 kilometriä pitkä  luoteis–kaakkoissuuntainen moottoritie Pohjois-Saksassa. Sen reitti kulkee Hampurista Berliiniin. Väylä sijaitsee Hampurin, Schleswig-Holsteinin, Mecklenburg-Etu-Pommerin ja Brandenburgin osavaltioissa.
Historia

Moottoritietä Hampurista Berliiniin alettiin suunnitella 1930-luvulla. Rakennustöiden alkuvaiheessa tehtiin Mecklenburg-Etu-Pommerin lounaisosassa lähellä Kogelin kylää pronssikautinen hautalöytö, jonka analysointi siirsi moottoritien rakennustöitä kymmenisen viikkoa. Toisen maailmansodan syttyminen johti työvoimapulaan; virallisesti rakennustyöt keskeytettiin vuonna 1941. Hampurin itäpuolelle valmistunutta tunnelia käytettiin sotatarviketehtaana.
Saksan kahtiajaon (1945–1990) takia tietä alettiin rakentaa valmiiksi vasta vuonna 1978 ja se valmistui marraskuussa 1982. Ennen suursotaa valmistuneille silloille ei enää ollut käyttöä, useimmat niistä purettiin. Hagenowin alueella sijaitsi neuvostojoukkojen ampumapaikka, jonka takia tielinjausta piti muuttaa alkuperäisestä. Ennen Saksojen jälleenyhdistymistä BAB 24 oli yksi kolmesta niin kutsutusta "Transitautobahnista" Länsi-Saksan ja Länsi-Berliinin välillä. Saksojen välisen rajan BAB 24 ylitti Zarrentinin pikkukaupungin kohdalla.
Vuoden 1990 jälkeen BAB 24:ää on uudistettu, jotta se kykenisi välittämään alati kasvavia liikennevirtoja.
Lähteet ja viitteet

↑  Die unvollendete Autobahn ("Keskeneräinen moottoritie") - Mecklenburgmagazin (Schweriner Volkszeitung) ja Nordkurier 14. maaliskuuta 2008
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Carlo Janka

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Carlo Janka |  Carlo Janka |  Carlo Janka |  |
Maa:   Sveitsi
Miesten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Vancouver 2010 | suurpujottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Val d’Isère 2009 | suurpujottelu |  |
|  Pronssia | Val d’Isère 2009 | syöksy |  |
Carlo Janka (s. 15. lokakuuta 1986 Obersaxen, Graubünden, Sveitsi) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän on olympiavoittaja, maailmanmestari ja maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja.
Lempinimellä Jäämies tunnettu Janka joutui lopettamaan uransa terveyssyistä. Alppihiihdon maailmancupissa 2022 Wengenin syöksykilpailussa hän kilpaili kauden ainoan ja uransa viimeisen kerran. Hänelle tehtiin sydänleikkaus vuonna 2011, ja sen jälkeen hän ei ollut entisensä.
Arvokilpailut

Janka saavutti junioreiden MM-kilpailuissa pronssia suurpujottelussa Quebecissä 2006. Aikuisten arvokilpailuissa hän teki ensiesiintymisensä Val d’Isèren MM-kisoissa 2009, jossa hän voitti kultaa suurpujottelussa ja pronssia syöksyssä sekä sijoittui supersuurpujottelussa yhdeksänneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti kultaa suurpujottelussa, oli alppiyhdistetyssä neljäs, supersuurpujottelussa kahdeksas ja syöksylaskussa yhdestoista. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui sekä supersuurpujottelussa että suurpujottelussa seitsemänneksi. Schladmingissa 2013 hän oli superalppiyhdistetyssä kahdeksas. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui syöksylaskussa kuudenneksi, superalppiyhdistetyssä kahdeksanneksi ja suurpujottelussa 13:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli superalppiyhdisteyssä kuudes, syöksylaskussa yhdeksäs, suurpujottelussa yhdestoista ja supersuurpujottelussa kahdestoista. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui alppiyhdistetyssä seitsemänneksi ja supersuurpujottelussa kahdeksanneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli alppiyhdistetyssä viidestoista. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui syöksylaskussa yhdeksänneksi.