stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isänmaa (puolue)
Historia > Yhdistymisen jälkeen

Isänmaan ja Res Publican liitto (IRL) ei menestynyt kovin hyvin vuoden 2007 vaaleissa. Uusi yhdistynyt puolue sai 98 209 ääntä ja 17,9 % äänistä. Kun Isänmaanliitto ja Res Publica yhdistyivät, uusi puolue nousi 35 paikallaan Riigikogun suurimmaksi. Vaaleissa IRL menetti 16 paikkaa, mutta puolue oli Riigikogun kolmanneksi suurin. Puolueliitos hävitti käytännössä Res Publican kokonaan puoluekartalta, sillä pääosa IRL:n äänistä osoitettiin entisille Isänmaaliiton ehdokkaille ja jäsenille. Reformipuolue tuli suurimmaksi 31 paikallaan ja keskustapuolue toiseksi 29 paikallaan. Vaalien jälkeen Reformipuolue muodosti hallituksen yhdessä IRL:n ja sosiaalidemokraattien kanssa.
Urmas Reinsalu valittiin uudeksi puheenjohtajaksi IRL:n puoluekokouksessa 28. tammikuuta 2012. Ensimmäisellä äänestyskierroksella Reinsalu sai hiukan yli puolet annetuista äänistä. Puheessaan Reinsalu kehotti puoluetta pitäytymään konservatiivisessa maailmankatsomuksessa, takaamaan sosiaalinen vakaus perheille ja olemaan tekemättä kompromisseja kansallisen turvallisuuden kustannuksella. Hän myös sulki pois yhteistyön Edgar Savisaaren johtaman keskustapuolueen kanssa.
Vuoden 2015 vaaleissa IRL oli suurin häviäjä puolueen menettäessä yhdeksän paikkaa. Urmas Reinsalun sijaan IRL oli asettanut vaaleissa pääministeriehdokkaakseen entisen pääministerin Juhan Partsin. Reinsalu ilmoitti vaalien jälkeen jättävänsä puheenjohtajan tehtävät kesäkuun puoluekokouksessa. IRL nousi kuitenkin Reformipuolueen johtamaan hallituskoalitioon yhdessä sosiaalidemokraattien kanssa, jolloin Reinsalusta tuli uuden hallituksen oikeusministeri.
Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa puolue menetti 2 paikkaa sen äänimäärän laskettua 2,3 prosenttiyksikköä.
Vuonna 2022 puolueesta irtautui joukko henkilöitä, jotka olivat Isänmaan silloista johtoa vastaan. Irtautunut ryhmä rekisteröityi puolueeksi nimeltä Oikeistolaiset elokuussa 2022.
Puheenjohtajat

Mart Laar 2007–2012
Urmas Reinsalu 2012–2015
Margus Tsahkna 2015–2017
Helir-Valdor Seeder 2017–
Aiheesta muualla

Isänmaa (viroksi, venäjäksi, englanniksi)
Mart Laar johti Isänmaan ja Res Publican liittoa vuosina 2007–2012.
Jagdish Raj

Jagdish Raj Khurana (1928 – 28. heinäkuuta 2013) oli intialainen näyttelijä. Bollywoodissa vaikuttanut Raj näytteli vuodesta 1939 vuoteen 2004 asti kaikkiaan 259 elokuvassa. Hän näytteli poliisietsivää 144 elokuvassa.
Valikoitu filmografia

Daag (1973)
Bobby (1973)
Deewaar (1975)
Kaala Patthar (1979)
Aiheesta muualla

Jagdish Raj Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jelnjan offensiivi

Jelnjan offensiivi[lähde? ] oli Neuvostoliiton puna-armeijan vastahyökkäys Smolenskin taistelun lopulla toisessa maailmansodassa. Taistelu käytiin Jelnjan kaupungin lähistöllä 30. elokuuta – 8. syyskuuta 1941. Operaatio päättyi neuvostojoukkojen voittoon, mutta taistelu kulutti puna-armeijan voimia niin paljon, että saksalaiset kykenivät saavuttamaan ratkaisevan voiton Smolenskin alueella.
Taustaa

Saksan 10. panssaridivisioona, 268. jalkaväkidivisioona sekä Waffen-SS:n divisioona Das Reich olivat luoneet sillanpään Jelnjan alueelle operaatioiden jatkamiseksi Smolenskista kohti Moskovaa. Alueella oli lisäksi 202. rynnäkkötykkipataljoona. Panssarijoukot oli korvattu myöhemmin 137., 78. ja 292. jalkaväkidivisioonilla. Kaikkiaan alueella oli joukkoja noin 70 000 sotilasta ja 500 tykkiä sekä 202. rynnäkkötykkipataljoonan 40 StuG III:sta. Tasangon pohjoisimman osan miehitti 15. jalkaväkidivisioona ja eteläisimmän 7. jalkaväkidivisioona. Heinz Guderian esitti 4. elokuuta Novy Borisovissa keskustan armeijaryhmän komentajien kokouksessa Adolf Hitlerin kanssa vetäytymistä alueelta, mutta ehdotus hylättiin.
Neuvostoliiton hyökkäyssuunnitelma

Stavka määräsi 26. elokuuta Reservirintaman Georgi Žukovin komentaman Neuvostoliiton 24. armeijan hyökkäämään 30. elokuuta Jelnjaan. 102. ja 303. kivääridivisioonien oli tarkoitus hyökätä saksalaisten miehittämiin tukikohtiin, jolloin 107. ja 100. kivääridivisioonat saartaisivat alueen pohjoisesta ja 106. mekanisoitukivääridivisioona etelästä. Keskustassa olisi lisäksi 19. ja 309. kivääridivisioonat. 103. motorisoitukivääridivisioona ja 120. kivääridivisioona ryhmittyisivät voimakkaasti linnoitettuihin asemiin puolustukseen pohjois- ja eteläosiin estämään pakenemisen saartorenkaasta. Armeijalle oli alistettu ainoastaan 20 lentokonetta tiedustelu- ja tulenjohtotehtäviin eikä lainkaan hävittäjä tai maataistelukoneita.
Seuraukset

Saarrostusuhan vuoksi saksalaiset aloittivat 3. syyskuuta vetäytymisen alueelta pitäen kuitenkin kosketusta sivustoilla. Neuvostojoukot olivat vallanneet Jelnjan 6. syyskuuta ja hyökkäystä jatkettiin 8. syyskuuta saakka, jolloin se pysähtyi saksalaisten puolustukseen.
Taistelu oli saksalaisten suurin takaisku sotatoimissa tähän mennessä ja samalla se oli ensimmäinen puna-armeijalle voitokas taistelu saksalaisia vastaan. Saksalaisten tappiot ovat tuntemattomat, mutta puna-armeija menetti arviolta 31 853 miestä mukaan lukien kenraalimajuri Konstantin Rakutinin.
Taisteluun osallistuneet 100. ja 127. kivääridivisioona nimettiin taistelun jälkeen 1. ja 2. kaartin kivääridivisiooniksi. 107. ja 120. kivääridivisioonat nimettiin 26. syyskuuta 5. ja 6. kaartin kivääridivisiooniksi.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Yelnya Offensive
Merkinnän syy: taistelukuvaus puuttuu
Käännös suomeksi
Johan Bengtsson

Johan Bengtsson The Soundsin konsertissa Berliinissä 2013.
Johan Bengtsson on ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen basisti. The Sounds syntyi, kun lapsuudenystävät Felix Rodriguez ja Johan Bengtsson päättivät muodostaa yhtyeen lukiokavereidensa keskuudesta. Yhtyeeseen kuuluu heidän lisäkseen Maja Ivarsson, Jesper Anderberg ja Fredrik Nilsson.
Johan Berendes

Johan Berendes (Berndes) (8. syyskuuta 1603 Porvoon pitäjä – 10. helmikuuta 1652 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsin valtaneuvos ja kauppakollegion presidentti.
Berendesin vanhemmat olivat kamarineuvos Joakim Berendes ja Anna von Rosen. Hän tuli vuoriviraston asessoriksi vuonna 1637 ja varapresidentiksi 1641. Tämän ohella hän toimi muun muassa Kopparbergslagenin maaherrana. Vuonna 1651 Berendes nimitettiin valtaneuvokseksi ja kauppakollegion presidentiksi, seuraavana vuonna hänestä tuli Tukholman ylikäskynhaltija. Berendes ansioitui erityisesti vuoriteollisuuden piirissä, hän onnistui kaksinkertaistamaan kuparin tuotannon. Ulkomailla opiskellut Berendes oli aikansa huomattavimpia aatelisia valtiopäivillä, kielitaitoisena häntä käytettiin erilaisissa diplomaattisissa tehtävissä. Mietoisten Saaren kartano oli hänen läänityksenään vuosina 1635–1638.
Berendesin ensimmäinen puoliso vuodesta 1630 oli Margareta Wildeman (k. 1630) ja toinen vuodesta 1634 vapaaherratar Ingeborg Kurki (k. 1654). Kenraalimajuriksi ja vapaaherraksi kohonnut Fabian Berendes (1610–1678) oli hänen velipuolensa.
John Moore (jääkiekkoilija)

| John Moore |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1990 (ikä 33) Winnetka, IL, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  Anaheim Ducks
Sarja:  NHL
Pelinumero:  2
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  Springfield Falcons (AHL) Columbus Blue Jackets (NHL) New York Rangers (NHL)  Arizona Coyotes (NHL) New Jersey Devils (NHL) Boston Bruins (NHL) Providence Bruins (AHL)
NHL-varaus:  21. varaus, 2009 Columbus Blue Jackets
John Moore (s. 19. marraskuuta 1990 Winnetka, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Anaheim Ducksissa. Columbus Blue Jackets varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 21. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2009. Mooren vahvuudet ovat luistelussa ja hyökkäyspään pelaamisessa. Hänet tituleerattiin monessa yhteydessä koko varaustilaisuuden 2009 parhaaksi luistelijaksi.
Ura

Moore kävi lukion New Trier High Schoolissa, Winnetkassa. Hän edusti useita paikallisia juniorijoukkueita, kunnes siirtyi kaudeksi 2007–2008 USHL-joukkue Chicago Steeliin. Ensimmäinen kausi siellä toi 15 pistettä, mutta toisella kaudellaan 2008–2009 Moore teki tehot 14+25=39, joilla oli Steelin tehokkain puolustaja sekä puolustajien pistepörssin neljäs. Hän pelasi kauden aikana myös USHL:n tähdistöottelussa ja kauden päätteeksi hänet valittiin USHL:n parhaaksi puolustajaksi sekä ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Columbus Blue Jackets varasi Mooren ensimmäisellä kierroksella 21. pelaajana NHL:ään kesällä 2009. Hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen jo saman vuoden heinäkuussa. Samana kesänä Mooren varasi myös OHL-joukkue Kitchener Rangers, jonne hän siirtyi pelaamaan ensimmäiseksi sopimuskaudeksi 2009–2010. Moore oli tehoilla 10+37=47 joukkueen tehokkain puolustaja.
Kaudeksi 2010–2011 Moore siirtyi Columbus Blue Jacketsin organisaatioon. Hän aloitti ja pelasi lähes koko kauden sen farmijoukkueessa Springfield Falconsissa, AHL:ssä. NHL:ssä Moore pelasi kaksi ottelua. 47:n Falconsissa pelatun ottelun jälkeen hänet kutsuttiin ylös Blue Jacketsiin ja hän teki NHL-debyyttinsä 5. helmikuuta 2011 Edmonton Oilersia vastaan. Moore sai ottelussa jääaikaa 11 minuuttia ja 7 sekuntia.
Moore myytiin huhtikuussa 2013 New York Rangersiin NHL:n siirtotakarajalla. Rangers sai lisäksi kuudennen kierroksen varausvuoron vuoden 2014 varaustilaisuuteen sekä Derick Brassardin ja Derek Dorsettin. Blue Jacketsiin siirtyivät Marián Gáborík, Steven Delisle ja Blake Parlett.
Kesällä 2018 Moore solmi Boston Bruinsin kanssa viisivuotisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2022 Bruins kauppasi Mooren, Urho Vaakanaisen, ensimmäisen kierroksen varausvuoron vuoden 2022 varaustilaisuudessa, toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2023 varaustilaisuudessa ja toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2024 varaustilaisuudessa Anaheim Ducksiin vaihdossa Hampus Lindholmiin.
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tšekki 2015 | jääkiekko |  |
Jordi Masip

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jordi Masip López
Syntymäaika: 3. tammikuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Sabadell, Espanja
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 180 cm
Paino: 69 kg
Seura
Seura: Real Valladolid
Pelinumero: 1
Junioriseurat
2003–2004: Mercantil
2004–2008: Barcelona
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2014 | Barcelona B | 79 | (0) |
| 2008–2009 | → Vilajuïga (laina) | 24 | (0) |
| 2014–2017 | Barcelona | 1 | (0) |
| 2017– | Real Valladolid | 0 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 104 | (0) |
Maajoukkue
| 2006 | Espanja U17 | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. heinäkuuta 2017.
Jordi Masip López (s. 3. tammikuuta 1989 Sabadell, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa Real Valladolidia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jordi Masip Wikimedia Commonsissa
Jeanna Bauck

Jeanna Bauck: Tyttö ja kissanpentu, ehkä vuodelta 1926
Jeanna Maria Charlotta Bauck (1840 Tukholma – 1926 München) oli ruotsalainen taidemaalari. Bauck maalasi etupäässä maisemia.
Jeanna Bauck syntyi kulttuuriperhesseen, hänen isänsä Wilhelm oli musiikinopettaja ja kriitikko. Vuonna 1863 Bauck muutti Saksaan opiskelemaan taidetta aikansa johtavien professoreiden yksityisoppilaana. Dresdenissä häntä opetti Adolf Erhard, Düsseldorfissa Albert Flamm ja Münchenissä Dietrich Langko sekä Josef von Brandt.
Emansipoitunutta elämää viettänyt Bauck tapasi Münchenissä tanskalaisen Bertha Wegmannin, jonka kanssa jakoi ateljeen ja kodin. Taiteellaan heidän onnistui murtautua tuon ajan naistaiteilijoille varatusta ahtaasta roolista. Bauck maalasi ystävättärestään muotokuvan, jossa hän työskentelee maalaustensa parissa niihin täysin uppoutuneena. Vuonna 1880 he päättivät muuttaa Pariisiin ja nyt oli Bauckin vuoro päätyä ystävättärensä ikuistamaksi. Wegmann esittää Bauckin istumassa pöydällä, katsomassa suoraan kohti. Teos esittää itsenäisen naisen joka on tilanteessa läsnä. Bauckin teoksia oli esillä Pariisin salongissa.
Müncheniin Bauck palasi vuonna 1882 perusti naisten taidekoulun. Hän opetti myös Berliinin naistaiteilijoiden taidekoulussa. Kyseessä oli vaikutusvaltainen taideseura, jonka antama opetus oli erittäin arvostettua. Paula Modersohn-Becker kirjoitti myöhemmin, että hän vakuuttui Bauckista opettajana ja lähimmäisenä., joka oli täynnä elämäniloa ja voimaa. Modersohn-Beckeristä tuli aikoinaan merkittävä ekspressionistinen maalari. Ruotsissa oli Bauckin näyttelyitä vuosina 1866, 1868 ja 1887. Hänen töitään pääsi Chicagon maailmannäyttelyyn vuonna 1893 ja niitä esiteltiin Liljevalchs konsthalletissa vuonna 1911.
Ruotsissa Bauckin töitä oli esillä viimeksi vuonna 2016.
Aiheesta muualla

http://arthistoryproject.com/artists/jeanna-bauck/
Jordi Cuixart

Jordi Cuixart
Jordi Cuixart i Navarro (s. 1975) on katalaanien kulttuuria edistävän Òmnium Cultural -kansalaisjärjestön puheenjohtaja. Hänet määrättiin 16. lokakuuta 2017 tutkintavankeuteen ilman mahdollisuutta takuisiin. Häntä syytetään yhdessä Assemblea Nacional Catalana -järjestön puheenjohtajan Jordi SànJordi Cuixartchezin kanssa kapinasta, koska he ovat olleet Katalonian itsenäisyyskansanäänestystä ajavien mielenosoitusten pääjärjestäjiä. Vangitsemista on pidetty poliittisena. Muun muassa ihmisoikeusjärjestö Amnesty International on vaatinut Cuixartin vapauttamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jordi Cuixart Wikimedia Commonsissa
Joulusaarensuula

| Joulusaarensuula |
| --- | --- |
 Nuori joulusaarensuula
Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Suulat Sulidae
Suku::  Papasula  Olson & Warheit, 1988
Laji::  abbotti
Kaksiosainen nimi
 Papasula abbotti  Ridgway, 1893 
Katso myös
   Joulusaarensuula Wikispeciesissä   Joulusaarensuula Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Joulusaarensuula (Papasula abbotti) on suulien heimoon kuuluva Joulusaaren kotoperäinen lintulaji. Aikaisemmin laji on pesinyt laajemmalla alueella Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä. Pesimäajan ulkopuolella joulusaarensuulat vaeltelevat Intian valtamerellä. Lajin kokonaiskanta on noin 2 500 pesivää paria eli noin 6 000 täysikasvuista yksilöä. Robert Ridgway kuvaili lajin holotyypin Seychelleihin kuuluvalta Assumption Islandilta vuonna 1893 ja nimesi sen William Louis Abbottin kunniaksi.
Johan Erik Nordblom

Johan Erik Nordblom
Johan Erik Nordblom (13. huhtikuuta 1788 Uppsala – 26. joulukuuta 1848 Uppsala) oli ruotsalainen säveltäjä, kuoronjohtaja, kapellimestari, laulupedagogi, pianisti ja urkuri.
Nordblom syntyi räätäli Eric Nordblomin pojaksi. Hän oppi aluksi laulamaan sekä soittamaan huilua ja pianoa. Myöhemmin hän syventyi urkuihin. Nordblom opiskeli vuosina 1808–1814 Johann Christian Friedrich Hæffnerin johdolla ja valmistui vuonna 1814 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian oppilaitoksesta musiikkijohtajan ja musiikinopettajan pätevyyksillä. Nordblom pääsi musiikkijohtajaksi kouluun Gävleen, jossa toimi, kunnes siirtyi vuonna 1819 Hæffnerin sijaiseksi Uppsalan yliopiston musiikkijohtajana. Vuosina 1821–1835 hän lisäksi opetti Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian oppilaitoksessa. Vuonna 1833 Nordblomista tuli Uppsalan yliopiston vakituinen musiikkijohtaja, vaikka työstä tuli palkallinen vasta vuonna 1835. Hän toimi lisäksi Uppsalan tuomiokirkon urkurina vuodesta 1835. Nordblom perusti myös lauluinstituutin naisille ja johti vuodesta 1835 Kungliga Akademiska Kapelletia. Hänen johdollaan Kungliga Akademiska Kapellet esiintyi monissa merkittävissä tilaisuuksissa, kuten Kaarle XIV Juhanan valtaannousun 25-vuotisjuhlassa (1843) ja Oskar I:n kruunajaisissa (1844). Sen yhteistyökumppaneita konserteissa olivat muiden muassa Ole Bull, Andreas Randel ja Jenny Lind. Nordblom johti muun muassa Joseph Haydnin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Felix Mendelssohnin teosten esityksiä. Hän esiintyi myös solistina Mendelssohnin pianokonserton esityksessä.
Nordblom sai elinaikanaan runsaasti tunnustusta vokaalimusiikistaan. Hän oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1827. Vuosilta 1825–1829 ovat hänen teoksensa Sångöfningar käsikirjoitukset, jotka myöhemmin painettiin nimellä Sång-Schola. Vilhelm Fredrik Palmblad julkaisi neljä kirjaa Nordblomin soololauluista vuosina 1819–1826. Nordblomin säilyneeseen tuotantoon kuuluu lauluja eri kokoonpanoille yksinlauluista kuoroteoksiin.
James Wilson (poliitikko)

James Wilson
James Wilson (14. syyskuuta 1742 Fife, Skotlanti – 21. elokuuta 1798 Edenton, Pohjois-Carolina) oli skotlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen oikeusoppinut ja yksi Yhdysvaltain perustajaisistä.
Elämäkerta

Wilson opiskeli useissa yliopistoissa Skotlannissa ja muutti vuonna 1765 Pohjois-Amerikkaan. Hän opetti klassista kreikkaa ja retoriikkaa Philadelphia Collegessa ja opiskeli lakia John Dickinsonin johdolla. Valmistuttuaan asianajajaksi vuonna 1767 hän perusti oman lakitoimiston, joka menestyi hyvin. Vuonna 1774 Wilson osallistui Pennsylvanian siirtokunnankokoukseen Carlislen edustajana ja toimi Pennsylvanian kirjeenvaihtokomitean jäsenenä. Hän saavutti mainetta julkaisemalla samana vuonna huomiota herättäneen pamfletin Considerations on the Nature and Extent of the Legislative Authority of the British Parliament. Siinä hän ilmoitti että Britannian parlamentilla ei ollut oikeutta säätää lakeja Amerikan siirtokunnille.
Wilson valittiin 1775 toiseen mannermaakongressiin, jossa hän esiintyi vakuuttavasti siirtokuntien täyden itsenäisyyden puolesta. Hän vaati kuitenkin itsenäisyysjulistuksen lykkäämistä, kunnes hän saisi pennsylvanialaisilta valitsijoiltaan valtuudet sen hyväksymiseen. Lopulta hän allekirjoitti itsenäisyysjulistuksen. Wilson jäi pois mannermaakongressin toiminnasta vuonna 1777, ja palasi asianajajan ammattiinsa. Hän ryhtyi myös keinottelijaksi, mikä herätti arvostelua sodan ollessa käynnissä.
Vuonna 1779 Wilson nimitettiin Ranskan oikeudelliseksi edustajaksi Yhdysvalloissa, ja hän edusti Ranskan kruunua erinäisissä oikeusjutuissa. Hän toimi konfederaation kongressin jäsenenä 1783 ja 1785–1786. Hän tuki valuuttareformia ajanutta Robert Morrisia ja vaati konfederaatioartikloihin lisäystä, joka antaisi kongressille mahdollisuuden valtakunnallisten verojen säätämiseen. Perustuslaillisessa konventissa 1787 Wilsonilla oli keskeinen rooli, ja hän johti kamppailua perustuslain ratifioinnin puolesta Pennsylvaniassa. Hän pani alulle myös Pennsylvanian uuden perustuslain laatimisen vuonna 1790.
Vuosina 1789–1798 Wilson toimi korkeimman oikeuden tuomarina ja oli myös Philadelphian yliopiston professori vuodesta 1790. Merkittävin Wilsonin aikana tehty ratkaisu korkeimmassa oikeudessa oli vuoden 1793 Chisholm vastaan Georgia. Ryhdyttyään jälleen keinottelemaan maakaupoilla Wilson menetti huonojen sijoitusten vuoksi omaisuutensa talvella 1796–1797 ja joutui lyhyeksi aikaa jopa velkavankeuteen, mutta ei menettänyt tuomarinvirkaansa. Pian myös hänen terveytensä petti ja menetettyään työkykynsä hän kuoli vuonna 1798.
Jacques Vergès

Jacques Vergès
Jacques Vergès (5. maaliskuuta 1925 Ubon Ratchathani, Siam – 15. elokuuta 2013 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen juristi, tunnettu antikolonalisti ja kommunisti. Vergès puolusti kuuluisia sotarikollisia, kuten SS-upseeri Klaus Barbieta vuonna 1987 ja holokaustin kiistäjää Roger Garaudyta vuonna 1996.
Uransa aikana Vergès toimi monien vasemmisto- ja oikeistoterroristien ja sotarikollisten puolustusasianajajana. Kuuluisa terroristi Ilich Ramírez Sánchez eli Carlos ja presidentti Slobodan Milošević olivat myös Vergèsin asiakkaita. Kun eräs toimittaja kysyi, puolustaisiko Vergès myös Adolf Hitleriä, hän vastasi, että puolustaisi jopa George W. Bushia, jos tämä joutuisi oikeuteen.
Nuoruus ja opiskelu

Vergès syntyi kaksoisveljensä Paulin kanssa 5. maaliskuuta 1925 Siamissa ranskalaiselle diplomaatille Raymond Vergèsille ja tämän vietnamilaiselle vaimolle. Kaksoispoikien äiti kuoli, kun pojat olivat kolmevuotiaita. Raymond Vergès kasvatti heidät Réunionin saarella. Paul Vergès perusti myöhemmin Réunionin kommunistisen puolueen ja hänet valittiin Euroopan parlamenttiin.
Jacques Vergès purjehti 1942 Englantiin ja liittyi isänsä kannustamana Charles de Gaullen Vapaan Ranskan asevoimiin. Sodan jälkeen hän aloitti lakiopinnot Pariisin yliopistossa. Vergès liittyi opiskeluaikana Ranskan kommunistiseen puolueeseen ja johti antikolonialisista opiskelijaliikettä. Hän tutustui myös muun muassa Khieu Samphaniin ja Saloth Sariin, eli tulevaan Pol Potiin. Vergès johti vuosina 1950–1954 Prahassa päämaajaansa pitävää kansainvälistä International Union of Students -opiskelijajärjestöä.
Ura asianajajana

Vergès aloitti asianajajana 1955 palattuaan Pariisiin. Hän saavutti pian tunnettavuutta puolustettuaan algerialaisia sissisotilaita. Hän tuki myös Ahmed Ben Bellaa ja vertasi Algerian miehitystä toisen maailmansodan aikaiseen Ranskan natsimiehitykseen. Vergès erosi Ranskan kommunistisesta puolueesta, kun se läheni Ranskan neljättä tasavaltaa.
Vergès puolusti algerialaista terroristia Djamila Bouhiredia, joka oli tehnyt terrorihyökkäyksiä muun muassa Air Francen toimistoon, kahvilaan, ravintolaan ja moniin ranskalaisiin kohteisiin. Bouhired tuomittiin kuolemaan, mutta hänet armahdettiin.
Vergès meni naimisiin Bouhiredian kanssa, kääntyi islamiin ja muutti nimensä Mansooriksi. Hänet tuomittiin vankilaan kuudeksi päiväksi, ja vuonna 1960 hän menetti asianajajan lupansa, sillä hän oli ollut mukana hallituksen vastaisessa toiminnassa.
Algerian jälkeen Vergès muutti Israeliin. Vergèsin mukaan Israel oli Lähi-idän uusimperialistinen linnake. Kun palestiinalainen PFLP-terroristijärjestö kaappasi El Alin matkustajalentokoneen vuonna 1968, hän puolusti terroristeja oikeudessa.
Vergès katosi julkisuudesta vuosiksi 1970–1978. Hän oli joko Kamputseassa Pol Potin luona tai Lähi-idässä PLO:n:n palveluksessa.
Vergès palasi julkisuuteen 1980-luvulla, kun natsirikollinen Klaus Barbie toimitettiin Boliviasta oikeuteen Ranskaan. Vergèsistä tuli Barbien puolustusasianajaja.
Kun Yhdysvallat miehitti Irakin vuonna 2003 ja Saddam Hussein syrjäytettiin, Vergès’stä tuli Tariq Azizin asianajaja. Kun Saddam Hussein pidätettiin 2003, Vergès olisi halunnut puolustaa Saddamia oikeudessa.
Koska Vergès on puolustanut sotarikollisia ja muita kansainvälisiä rikollisia, häntä kutsutaan lisänimellä ”paholaisen asianajaja”. Hänen ystäväpiiriinsä ovat kuuluneet niin Pol Pot kuin terroristijohtaja Carloskin. Alkuvuodesta 2011 hän ryhtyi Norsunluurannikon presidentin Laurent Gbagbon neuvonantajaksi.
Vergès puolusti Kambodžan sotarikostuomioistuimessa Khieu Samphania, joka oli kuulunut hänen ystäviinsä 50 vuotta, ajalta jolloin Samphan ja Saloth Sar (myöhemmin Pol Pot) opiskelivat Priisissa. Samphania syytettiin kansanmurhasta. Vergès pyrki kaikin keinoin lykkäämään oikeudenkäyntiä ja onnistui siinä jo 2008 sillä perusteella, ettei kaikkia asiakirjoja ollut ehditty kääntää khmeristä ranskaksi.
Aiheesta muualla

Jacques Vergèsin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacques Vergès Wikimedia Commonsissa