stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kissaihmisten kirous
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Simone Simon  | … |  Irena Reed, Oliverin kuollut vaimo   |
|  Kent Smith  | … |  Oliver Reed   |
|  Jane Randolph  | … |  Alice Moore   |
|  Ann Carter  | … |  Amy Reed   |
|  Eve March  | … |  neiti Callahan, Amyn opettaja   |
|  Julia Dean  | … |  rouva Julia Farren   |
|  Elizabeth Russell  | … |  Barbara Farren   |
|  Erford Gage  | … |  poliisi   |
|  Sir Lancelot  | … |  Edward, Reedien hovimestari ja kokki   |
Tuotanto

Tavalliseen tapaan tuottaja Val Lewtonille oli annettu elokuvan nimi Kissaihmisten kirous, jonka pitäisi olla jatko-osa vuoden 1942 kauhuelokuvalle Kissaihmisille, joka oli menestynyt äärimmäisen hyvin. Lewton ei kuitenkaan ollut lainkaan samaa mieltä, ja teki elokuvasta herkän tarinan pikkutytöstä ja tämän mielikuvitusmaailmasta.
Ohjaajaksi Lewton palkkasi Gunther von Fritschin, joka oli aikaisemmin tehnyt vain lyhytelokuvia. Kuvausten piti kestää 18 päivää, mutta niiden jälkeen Fritsch oli ehtinyt kuvata vasta puolet käsikirjoituksesta. Hänet korvattiin leikkaaja Robert Wisella, joka kuvasi elokuvan loppuun. Se oli Robert Wisen ensimmäinen ohjaustyö.
RKO:n johtoporras ei ollut järin tyytyväinen, kun se näki valmiin elokuvan. Lewton joutui kuvaamaan joitakin kohtauksia uudelleen ja lisäämään uusi kohtauksia. Niistä huolimatta elokuvasta ei silti tullut sellaista kauhuelokuvaa, mitä studio oli odottanut. Studio kuitenkin markkinoi sitä ikään kuin se olisi kauhuelokuva.
Vastaanotto

Kissaihmisten kirous ei menestynyt kovin hyvin, koska sen markkinointi oli niin harhaanjohtavaa. Elokuva sai kuitenkin hyviä arvosteluja useilta kriitikoilta, muun muassa James Ageeltä.
Aiheesta muualla

Kissaihmisten kirous Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kissaihmisten kirous Elonet.
Kissaihmisten kirous AllMoviessa. (englanniksi)
Koentsyymi A

Koentsyymi A:n rakenne
Koentsyymi A (KoA) on koentsyymi, jolla on tärkeitä tehtäviä metaboliassa. Se osallistuu rasvahappojen synteesiin ja hapettamiseen ja pyruvaatin hapettamiseen sitruunahappokierrossa. Se koostuu adenosiinitrifosfaatista (ATP), beta-merkaptoetyyliamiiniosasta ja pantoteenihappo-osasta. Kun koentsyymi-A:han liitetään asetyyliryhmä, muodostuu asetyylikoentsyymi-A, joka on yhteinen välivaihe glukoosin ja rasvahappojen hapetuksessa.
Koentsyymi-A osallistuu rasvahappojen kuljettamiseen sytoplasmasta mitokondrioihin, jolloin muodostuu asyyli-koentsyymi A.
Koentsyymi A:n kemiallinen kaava on C21H36N7O16P3S, moolimassa 767,535 g/mol ja CAS-numero 85-61-0.
Koentsyymi A:n eristämisestä ja muusta siihen liittyvästä tutkimuksesta sai Fritz Lipmann puolet Nobelin lääketieteen palkinnosta 1953.
Aiheesta muualla

Terveysportti, metatesaurus: Koentsyymi A
PubChem: Coenzyme A (englanniksi)
KEGG: Coenzyme A (englanniksi)
Human Metabolome Database: Coenzyme A (englanniksi)
DrugBank: Coenzyme A (englanniksi)
ChemBlink: Coenzyme A (englanniksi)
Koenigsegg Agera

| Koenigsegg Agera |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi
Valmistaja:  Koenigsegg
Valmistusvuodet:  2011–2018
Korimalli:  2-ovinen targa
Luokka:  superauto
Edeltäjä:  Koenigsegg CCX
Tekniset tiedot
Moottori:  V8
Iskutilavuus:  5,0 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  7-vaihteinen kaksoiskytkin
Koenigsegg Agera on Koenigseggin vuosina 2011–2018 valmistama superauto, joka korvasi Koenigsegg CCX:n.
Agera esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2010. Esittelymallissa oli CCX:n 4,7-litrainen V8-moottori, mutta tuotantovaiheessa voimanlähde vaihdettiin 5,0-litraiseksi. Voimansiirtona on seitsenportainen kaksoiskytkinvaihteisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koenigsegg Agera Wikimedia Commonsissa
Koenigsegg
CC
CCGT
CC8S
CCR
CCX
CCXR
Agera
Regera
One:1
Jesko
Gemera
CC850
Kreofylos Samoslainen

| Kreofylos Samoslainen> Κρεώφυλος ὁ Σάμιος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 700-luku eaa.? Samos
Kuollut: 700-luku eaa.?
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka (eeppinen)
Aikakausi:  antiikki
Kirjallinen suuntaus: eeppinen runous
Pääteokset:  Oikhalian valtaus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kreofylos Samoslainen (m.kreik. Κρεώφυλος ὁ Σάμιος, Kreōfylos ho Samios, lat. Creophylus Samius; 700-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoilija. Eri antiikin lähteet mainitsevat hänen kotipaikakseen Samoksen, Khioksen tai Ioksen. Hänen nimiinsä on laitettu eepos Oikhalian valtaus.
Elämä

Kreofylos on varhaisimpia tunnettuja kreikkalaisia eeppisiä runoilijoita. Perinteen mukaan hän olisi elänyt samaan aikaan kuin Homeros, ja häntä kutsutaan tämän ystäväksi tai jopa vävyksi. Kreofyloksen kerrotaan ottaneen Homeroksen kotiinsa. Homeroksen puolestaan kerrotaan antaneen Oikhalian valtauksen, joka on laitettu Kreofyloksen nimiin, tälle myötäjäisinä tyttärestään. Samankaltaista tarinaa kerrotaan myös Stasinoksesta.
Antiikin lähteiden perusteella Kreofylos vaikuttaisi näin varhaisimmalta homeridai-suvun tai -ammattikunnan edustajalta, ja varhaisimmalta, joka yhdistää Homeroksen itsensä myöhempään homeerisen runouden perinteeseen. Kreofylos säilytti ja opetti homeerisia runoja, ja välitti ne jälkeläisilleen, joilta Lykurgoksen kerrotaan saaneen ne.
Teokset

Eepos Oikhalian valtaus (Οἰχαλίας ἅλωσις, Oikhalias halōsis) kertoi Herakleen kisasta Eurytoksen kanssa saadakseen tämän tyttären Iolen sekä seuranneesta Oikhalian valtauksesta. Tähän runoelmaan, jonka Panyassiksen sanotaan kopioineen, viitataan usein sekä kirjailijan nimellä että ilman sitä. Eepoksesta on säilynyt vain joitakin katkelmia.
Pausanias mainitsee Kreofyloksen runon nimeltä Herakleia (Ἡρακλεία, Hērakleia), mutta se vaikuttaa olevan vain toinen nimi Oikhalian valtaukselle. Apollonios Rhodoslaisen skoliasti laittaa Herakleia-nimisen eepoksen myös Kinaithonin nimiin, mutta tässäkin saattaa olla virhe, ja todellisuudessa tarkoitettaisiin Kreofyloksen Oikhalian valtausta.
Friedrich Daniel von Recklinghausen

Friedrich Daniel von Recklinghausen
Friedrich Daniel von Recklinghausen (2. joulukuuta 1833 Gütersloh, Westfalen – 26. elokuuta 1910) oli saksalainen patologi, joka harjoitti lääketiedettä Würzburgissa (1866–1872) ja Strassburgissa (1872–1906). Hänen poikansa oli fysiologi Heinrich von Recklinghausen (1867–1942).
Recklinghausen loi termin hemokromatoosi ja esitti ensimmäisenä yhteyden hemokromatoosin ja kudoksiin kerääntyneen raudan välillä. Taudin kuvasi ensimmäisenä Armand Trousseau 1865. Recklinghausen julkaisi havaintonsa nimellä Hämochromatose, Tageblatt der Naturforschenden Versammlung.
Koen Verweij
Henkilökohtaiset ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 500 m | 35,64 | Calgary | 12. helmikuuta 2011 |
| 1 000 m  | 1.06,94 | Salt Lake City | 10. joulukuuta 2017 |
| 1 500 m | 1.41,63 | Salt Lake City | 9. joulukuuta 2017 |
| 3 000 m | 3.42,86 | Inzell | 25. helmikuuta 2017 |
| 5 000 m | 6.09,51 | Calgary | 10. marraskuuta 2013 |
| 10 000 m | 13.08,97 | Calgary | 13. helmikuuta 2011 |
Friedrich Chrysander

Leopold Graf von Kalckreuthin muotokuva Friedrich Chrysanderista (1901)
Karl Franz Friedrich Chrysander (8. heinäkuuta 1826 Lübtheen – 3. syyskuuta 1901 Hampuri) oli saksalainen musiikkitieteilijä, musiikin historioitsija ja musiikkikriitikko. Hän oli yksi musiikkitieteen uranuurtajista ja muun muassa julkaisi täydellisen edition Georg Friedrich Händelin kokonaistuotannosta alkuperäisten käsikirjoitusten pohjalta.
Chrysanderin ensimmäiset julkaisut olivat paikallislehtiin laadittuja arvosteluja ja artikkeleita. Vuonna 1853 hän julkaisi esseitä oratorio- ja kansanlauluaiheista. Vuonna 1855 hän sai filosofian tohtorin arvon Rostockin yliopistosta. Chrysander julkaisi vuosina 1858, 1860 ja 1867 kolme osaa Händelin elämäkerrasta, mutta hanke ei edennyt loppuun vaan teossarja kuvaa Händelin elämää ainoastaan vuoteen 1740 saakka. Yhteistyössä kirjallisuushistorioitsija Georg Gottfried Gervinuksen kanssa Chrysander perusti vuonna 1856 Händelgesellschaftin (Händel-seura) edition valmistamiseksi Händelin kokonaistuotannosta. Seura kuitenkin hajosi vuonna 1860. Chrysander jatkoi työskentelyä hankkeen parissa itsenäisesti ja sai sille vuodesta 1860 rahoitusta Hannoverin Yrjö V:lta. Vuodesta 1866 Chrysander kuitenkin vastasi itse kooko tuotannosta. Viimeisen (95.) osan Händelin tuotannon editiosta hän sai valmiiksi vuonna 1894. Chrysander teki säännöllisiä matkoja Lontooseen tutkimaan Händelin nuotteja ja muita käsikirjoituksia. Hän hankki monet Händelin kirjoituksista musiikkikirjaston kokoelmiin Hampuriin. Hän myös myi kirjastoon osan huomattavasta henkilökohtaisesta kirjastostaan vuonna 1875.
Chrysander kirjoitti runsaasti esseitä ja artikkeleita 1700–1800-lukujen säveltäjistä sekä laajasta musiikillisten aiheiden kirjosta. Hän oli myös päätoimittajana Allgemeine musikalische Zeitungissa (1868–1871, 1875–1882) ja toimitti Jahrbuch für musikalische Wissenschaft -julkaisua. Vuonna 1885 Chrysander perusti yhteistyössä Philipp Spittan ja Guido Adlerin kanssa Vierteljahrsschrift für Musikwissenschaft -julkaisun. Hän oli lisäksi mukana toimittamassa kuusiosaista teossarjaa Denkmäler der Tonkunst vuosina 1869–1871.
Frank Stephen Meighen

Frank Stephen Meighen (26. joulukuuta 1870 Perth, Ontario – 19. tammikuuta 1946 Montreal, Québec) oli kanadalainen liikemies ja taiteiden suojelija. Hän opiskeli pianonsoittoa Paul Letondalin johdolla, mutta hänen varsinainen intohimonsa kohde oli ooppera. Vuonna 1910 hän perusti Albert Clerk-Jeannotten kanssa tekemänsä yhteistyön tuloksena Montreal Musical Societyn, jonka pohjalta seuraavana perustettiin Montreal Opera Company. Seuraavien kolmen kauden aikana yhtiö järjesti lähes 300 esitystä Montrealissa sekä muissa Kanadan ja Yhdysvaltain kaupungeissa.
Meighen palveli ensimmäisessä maailmansodassa ja eteni Kanadan armeijassa kenraaliksi. Hän oli Kunnialegioonan upseeri vuodesta 1924. Liikemiehenä hän työskenteli muun muassa rautatieverkoston parissa.
Frank Stapleton

Stapleton vuonna 1987.
Francis Anthony "Frank" Stapleton (s. 10. heinäkuuta 1956 Dublin) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi Irlannin maajoukkueessa 71 ottelua ja teki niissä 20 maalia vuosina 1977–1990. Hän kuului Irlannin joukkueeseen EM-kilpailuissa 1988, jossa hän pelasi kolmessa ottelussa, ja MM-kilpailuissa 1990, jossa hän ei saanut peliaikaa. Seuratasolla hän edusti Arsenalia vuosina 1974–1981 ja Manchester Unitedia 1981–1987 sekä sen jälkeen lyhyempiä aikoja useita eri seuroja, muun muassa alankomaalaista Ajaxia ja ranskalaista Le Havrea.
Frank Synott

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Frank Synott |  Frank Synott |  Frank Synott |  |
Maa:  Yhdysvallat
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Chamonix 1924 | jääkiekko |  |
Frank Allan Synott (28. joulukuuta 1891 Chatham, New Brunswick, Kanada – 12. lokakuuta 1945 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Synott pelasi Yhdysvaltojen joukkueessa kaksissa olympialaisissa, 1920 ja 1924. Molemmilla kerroilla joukkue voitti hopeaa. Seuraurallaan Synott pelasi Boston A.A. Unicornsissa kaudella 1919–1920.
King of the Grey Islands

| King of the Grey Islands Candlemass |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 22. kesäkuuta 2007
 Tyylilaji: doom metal
 Kesto: 53.50
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  32.  83.
Candlemassin muut julkaisut
| Candlemass 2005 | King of the Grey Islands 2007 | Lucifer Rising (EP) 2009 |
King of the Grey Islands on Candlemassin albumi, joka julkaistiin 22. kesäkuuta 2007.
Kappaleet

Prologue – 0.55
Emperor of the Void – 4.30
Devil Seed – 5.46
Of Stars and Smoke – 5.48
Demonia 6 – 6.24
Destroyer – 7.55
Man of Shadows – 6.16
Clearsight – 6.51
The Opal City – 1.12
Embracing the Styx – 8.19
Kappaleet > Bonusraidat

Solitude (vocal session w. Robert Lowe)
At the Gallows End (vocal session w. Robert Lowe)
Kokoonpano

Robert Lowe – laulu
Mats ”Mappe” Björkman – kitara
Lars Johansson – kitara
Leif Edling – basso
Jan Lindh – rummut
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi.net:
Soundi:
Aiheesta muualla

King of the Grey Islands Discogsissa. (englanniksi)
Albumi King of the Grey Islands Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Kohtalokas suudelma

| Kohtalokas suudelma> Killer's kiss |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stanley Kubrick
Käsikirjoittaja:  Stanley Kubrick
Tuottaja:  Stanley Kubrick,   Morris Bousel
Säveltäjä:  Gerald Fried
Kuvaaja:  Stanley Kubrick
Leikkaaja:  Stanley Kubrick
Tuotantosuunnittelija:  David Vaughan
Pääosat:  Frank Silvera Jamie Smith Irene Kane
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  28. syyskuuta 1955
Kesto:  67 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kohtalokas suudelma, DVD:nä suomeksi nimellä Tappava suudelma, (Killer's Kiss) on Stanley Kubrickin toinen pitkä elokuva. Elokuva kertoo Davey Gordonista (Jamie Smith), 29-vuotiaasta nyrkkeilijästä, ja hänen suhteestaan tanssijaan (Irene Kane) sekä tanssijan väkivaltaisesta työnantajasta (Frank Silvera).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Frank Silvera  | … |  Vinnie Rapallo   |
|  Jamie Smith  | … |  Davey Gordon   |
|  Irene Kane  | … |  Gloria Price   |
Aiheesta muualla

Kohtalokas suudelma Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Frank Stanton

Frank Stanton vuonna 1939.
Frank Stanton (20. maaliskuuta 1908 Muskegon, Michigan – 24. joulukuuta 2006 Boston, Massachusetts) oli CBS:n pitkäaikainen toimitusjohtaja.
Stanton kiinnostui jo opiskeluaikanaan massamedian psykologiasta, erityisesti siitä miten radio vaikuttaa kuulijoihinsa. Vuonna 1938 CBS nimitti hänet uuden tutkimusosastonsa johtoon. Siellä Stanton kehitti Little Annie -nimisen laitteen, jolla voitiin sähköisesti mitata yleisön reaktioita radio-ohjelman aikana. Hän myös otti käyttöön nykyään yleisen tavan sijoittaa samantyyppiset ohjelmat peräkkäin ohjelma-aikataulussa.
CBS:n varatoimitusjohtajaksi Stanton nimitettiin 1942 ja toimitusjohtajaksi 1946. Pitkälti hänen ansiostaan toteutettiin ensimmäinen televisioitu Yhdysvaltain presidenttiehdokkaiden väittelytilaisuus John F. Kennedyn ja Richard Nixonin välillä vuonna 1960. Hän myös ajoi televisiolle vastaavaa lehdistönvapauden suojaa, joka painetulla medialla oli ja muun muassa vuonna 1971  kieltäytyi toimittamasta Pentagonia arvostelleen The Selling of the Pentagon -dokumenttiohjelman materiaalia sitä vaatineelle Yhdysvaltain kongressin komitealle.
Stanton toimi CBS:n toimitusjohtajana aina pakolliseen eläkkeelle siirtymiseensä 65-vuotiaana vuonna 1973. Hän jatkoi CBS:n konsulttina aina vuoteen 1987 asti.
Frank Stanton nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1990.
Kreikkalainen stadion

Uudelleenrakennettu Panateenalainen stadion Ateenassa.
Stadion (m.kreik. στάδιον, lat. stadium) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa kehittynyt rakennustyyppi, jota käytettiin juoksu-urheiluun ja muihin urheilulajeihin.
Kreikkalaiset stadionit olivat tyypillisesti hevosenkengän muotoisia eli avoimia toisesta päästä. Pitkiä sivuja ja usein myös toista päätyä reunustivat katsomot. Tunnetuimpia kreikkalaisia stadioneita on Olympian stadion.
Historia

Stadionit saivat nimensä stadionmitasta, joka vastasi 600 kreikkalaista jalkaa eli noin 625 roomalaista jalkaa, toisin sanoen keskimäärin 185 metriä. Sitä käytettiin mittayksikkönä matkoja ja pidempiä etäisyyksiä mitattaessa.
Olympian kisojen, jotka olivat varhaisimmat niin kutsutuista panhelleenisistä kisoista, ensimmäinen ja ensimmäisten 13. olympiadin ajan ainoa urheilulaji oli stadionjuoksu eli yhden stadioninmitan pituinen juoksu. Kahden stadionin juoksu oli vastaavasti diaulos, neljän stadionin juoksu hippikon ja kisoista riippuen 6, 7, 8, 12, 20 tai 24 stadionin juoksu dolikhos. Juoksukilpailuja järjestettiin alun perin avoimilla kentillä. Näistä kehittyi ajan kuluessa Olympian stadionrakennus, Olympian stadion.
Myöhemmin stadioneita alettiin rakentaa Olympian lisäksi myös muiden panhelleenisten kisojen kisapaikoille sekä muualle eri puolille kreikkalaista maailmaa. Stadioneiden koot vaihtelivat, ja samalla stadionjuoksun pituus vaihteli kisoittain.
Roomalaisella kaudella stadionit ympäröitiin joskus katsomolla kauttaaltaan, jolloin ne kehittyivät nykyisten stadioneiden malliseksi. Roomalaisessa arkkitehtuurissa stadionit vaikuttivat toisaalta amfiteattereihin ja toisaalta circuksiin yhdessä kreikkalaisten hippodromien kanssa.
Arkkitehtuuri

Varhaiset stadionit olivat yksinkertaisia suorakulmionmuotoisia kenttiä, joissa juoksuradan pituus oli yhden stadionin verran. Koko kentän pituus oli hieman enemmän, sillä juoksuradan kummassakin päässä oli ylimääräistä tilaa. Myöhemmässä vaiheessa stadionit ja niiden juoksuradat olivat tyypillisesti hevosenkengän muotoisia, ei nykyisten stadioneiden tavoin ovaalinmuotoisia.
Koska jalka oli eri puolilla Kreikkaa eri pituinen, stadioneiden pituudet vaihtelivat Delfoin stadionin 177 metristä Olympian stadionin 192 metriin. Juoksurata oli tiivistettyä maata, ja sen toiseen päähän oli merkitty lähtöviiva ja toiseen maaliviiva. Olympian stadionissa maaliviiva oli tehty ainakin myöhemmässä vaiheessa kivestä. Ajan kuluessa kehittyivät erilaiset lähetyslaitteistot. Eräs tunnettu esimerkki on Nemean stadionin lähetysjärjestelmä (hyspleks), jolla tuomari saattoi lähettää kaikki juoksijat matkaan samanaikaisesti. Se koostui juoksuradat erottavista pylväistä ja köydestä. Diaulosta ja muita useamman stadionin juoksuja varten lähtöviivalla saattoi olla kääntymispaikat (kamptēr). Juoksuradan sivuilla saattoi olla merkkejä, jotka ilmoittivat matkan pituutta. Esimerkiksi Nemean stadionin sivussa oli merkit aina 100 jalan välein.
Stadionin kummallakin pitkällä sivulla oli katsomot, jotka oli tehty alun perin luonnonrinteeseen. Myöhemmin rakennettiin myös keinotekoisia katsomopengerryksiä. Katsomossa istuttiin alun perin maapenkereellä tai puisilla penkeillä. Myöhemmin rakennettiin kivisiä penkkirivejä. Muun muassa Ateenan Panateenalaisen stadionin katsomo rakennettiin lopulta marmorista. Tuomareilla, papistolla sekä arvovierailla saattoi olla erilliset paremmat istuimet. Katsomoon mahtui tyypillisesti kymmeniätuhansia katsojia, Nemeassa noin 30 000 ja Olympiassa noin 45 000.
Stadionin toisessa päässä saattoi olla tila, jota voitiin käyttää myös muihin urheilulajeihin, kuten painiin. Stadionin reunoille kentän ja katsomon väliin rakennettiin kivetyt vesiojat.
Tunnettuja stadioneita

Parhaiten tunnettuja ja säilyneitä kreikkalaisia stadioneita ovat muun muassa:
| --- | --- |
 Delfoin stadion, Delfoi  Deloksen stadion, Delos  Didyman stadion, Didyma  Dodonan stadion, Dodona  Efesoksen stadion, Efesos  Epidauroksen stadion, Epidauroksen Asklepieion  Isthmian stadion, Isthmia  Kosin stadion, Kos :  Magnesian stadion, Magnesia  Messenen stadion, Messene  Miletoksen stadion, Miletos  Nemean stadion, Nemea  Olympian stadion, Olympia  Panateenalainen stadion, Ateena (uudelleenrakennettu)  Prienen stadion, Priene  Rhodoksen stadion, Rhodos 
Delfoin stadion.
Epidauroksen stadion.
Messenen stadion.
Nemean stadion.
Rhodoksen stadion.
Olympian stadion.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kreikkalainen stadion Wikimedia Commonsissa
Panateenalaisen stadionin pohjapiirros.
Kosto odottaa

| Kosto odottaa> Da uomo a uomo Death Rides a Horse |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Giulio Petroni
Käsikirjoittaja:  Luciano Vincenzoni
Tuottaja:   Henryk Chrosicki  Alfonso Sansone 
Säveltäjä:  Ennio Morricone
Kuvaaja:  Carlo Carlini
Leikkaaja:  Eraldo Da Roma
Tuotantosuunnittelija:  Franco Bottari
Pääosat:   Lee Van Cleef  John Phillip Law  Mario Brega 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Produzione Esecutiva Cinematografica
Levittäjä:  Titanus Netflix Fandango at Home (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:  1967
Kesto:  120 minuuttia
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kosto odottaa on (ital. Da uomo a uomo, engl. Death Rides a Horse) vuonna 1967 ilmestynyt spagettiwestern. Sen on ohjannut Giulio Petroni ja musiikin on säveltänyt Ennio Morricone. Elokuva on aiheeltaan kostotarina.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lee Van Cleef  | … |  Ryan   |
|  John Phillip Law  | … |  Bill Meceita   |
|  Mario Brega  | … |  One Eye   |
|  Luigi Pistilli  | … |  Walcott   |
|  Anthony Dawson  | … |  Burt Cavanaugh   |
|  Antonio Margheriti  | … |  Manina   |
|  José Torres  | … |  Pedro   |
|  Carla Cassola  | … |  Betsy   |
|  Archie Savage  | … |  Vigro   |
|  Guglielmo Spoletini  | … |  Manuel Gugliemo   |
|  Giuseppe Castellano  | … |  sheriffi   |
Lähde:
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mikael Fränti varoitti elokuvan tv-esityksen alla katsojia alun karmeista lapsen silmin nähdyistä väkivaltakohtauksista, jotka ovat olennaisia tarinan kannalta. Tuntemattoman ohjaaja Petronin Fränti sanoo olevan Sergio Leonen perillinen ohjaustyylissään, mitä korostaa elokuvassa käytetty Ennio Morriconen musiikki. Yhtä varmakätistä työtä Petroni ei kuitenkaan Fräntin mukaan tee, alussa on tahatontakin komiikkaa mutta loppua kohti ote tiivistyy ja Lee Van Cleef on pääosassa kovassa vedossa.
Fordson Dexta

Fordson Dexta
Fordson Dexta oli Fordson Majoria pienempi traktorimalli, joka esiteltiin 1958. Sitä markkinointiin Suomessa kevyenä traktorina. Se käytti polttoaineenaan dieselöljyä, sen teho oli 32 hv @ 2 000 kierrosta minuutissa, pituus 3 016 mm, akseliväli 1 871 mm sekä massa vain 1 352 kg. Suurin nopeus oli 27,5 km/h. Vaihteisto oli 6 + 2. Fordson Dexta valmistettiin Englannissa.
Kevääseen 1960 mennessä oli Suomessa myydyistä 28 500:sta Fordsonista 2 665 kappaletta Dextoja. Vakolan kokeissa traktori todettiin kestävyydeltään tyydyttäväksi. Kiinnityslaitteita ei pidetty yleistyvien standardien mukaisina ja moottorinosien kuluminen oli ollut runsaampaa kuin vastaavissa muissa traktoreissa. Erilaisissa muissa vertailuissa Dexta menestyi.
Teho-lehden mukaan samantehoisia Dextan kanssa olivat McCormick B-250, Hanomag R 430, MAN L.
Vuonna 1961 esiteltiin lievästi päivitetty versio Fordson Super Dexta, ensimmäisen polven versiossa oli tehoa 39,5 hv. 1962 loppuvuodesta esitellyssä New Perfomance malliston (väritys siniharmaa) Super Dextassa oli teho noussut 44,5 hevosvoimaan.
Koenjihyakkei

| Koenjihyakkei> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1991–
Tyylilaji:  progressiivinen rock zeuhl
Kotipaikka:  Tokio, Japani
Jäsenet:  Tatsuya Yoshida, rummut, laulu   Kengo Sakamoto, basso, laulu   Miyako Kanazawa, koskettimet, laulu   Kyoko Yamamoto, laulu   Keiko Komori, puupuhaltimet, laulu  
Levy-yhtiö:  Skin Graft Records (Yhdysvallat)   Magaibutsu (Japani)  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koenjihyakkei (myös Koenji Hyakkei, japaniksi 高円寺百景) on japanilainen progressiivista rockia soittava yhtye. Sen perustaja ja keulahahmo on rumpali ja vokalisti Tatsuya Yoshida. Yhtyeen tärkeimpänä esikuvana on pidetty ranskalaisyhtye Magmaa.
Diskografia > Albumit

Hundred Sights Of Koenji (1994)
II (1997)
Nivraym (2001)
Angherr Shisspa (2005)
Aiheesta muualla

Yhtyeen sivut Skin Graft Recordsin sivuilla (englanniksi)
Koenigsegg CCX

| Koenigsegg CCX |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi
Valmistaja:  Koenigsegg
Valmistusvuodet:  2006–2010
Korimalli:  2-ovinen targa
Luokka:  superauto
Edeltäjä:  Koenigsegg CCR
Seuraaja:  Koenigsegg Agera
Tekniset tiedot
Moottori:  V8
Iskutilavuus:  4700 cm3
Teho:  601 kW (806 hv)
Huippunopeus:  395 km/h
Kiihtyvyys:  3,1 s (0–100 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Koenigsegg CCX on Koenigseggin superautomalli. Kirjain X tulee roomalaisesta numerosta joka tarkoittaa lukua 10, luku viittaa ensimmäisen CC-mallin kymmenvuotissyntymäpäivään. CCX on tehty edeltäjiänsä paremmin Yhdysvaltojen markkinoille sopivaksi täyttämään Yhdysvaltojen säännösvaatimukset.
Auto käyttää targa-mallista koria. Autoa valmistettiin vuodesta 2006 vuoteen 2010.