stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muistiarkkitehtuuri
Ryhmittely

Lisäksi muistin jako moniprosessointitietokoneissa voidaan ryhmitellä seuraavasti:
Uniform Memory Access (UMA)
jaetun muistin arkkitehtuuri moniprosessoritietokoneissa, jossa viive muistikäsittelyssä on sama riippumatta mikä suoritin käyttää muistia
tyypillisesti vastakohtana NUMA-arkkitehtuurille
Cache-Only Memory Access (COMA)
moniprosessoritietokoneiden muistiarkkitehtuuri, joka pyrkii vähentämään muistikopioita NUMA-malliin verrattuna
laitteistotason synkronisaatio välimuistin yhtenäisyydelle
Non-uniform Memory Access (NUMA)
jaetun muistin arkkitehtuuri, jossa viive muistikäsittelyyn riippuu sen etäisyydestä muistiin
suuren luokan tietokoneissa on useita suorittimia ja muisteja tyypillisesti solmuina (node), jolloin eri solmun muisti on hitaampaa kuin saman solmun muisti
Heterogeneous Uniform Memory Access (hUMA), ks. HSA-arkkitehtuuri
eri tyyppisiä suorittimia (CPU, GPU, DSP), jotka käyttävät samaa muistia
termin esitti AMD APU-suorittimien yhteydessä
Unified Memory Architecture (UMA) viittaa integroitujen grafiikkasuorittimien (engl. Integrated Graphics Processors, IGP) tapaan jakaa tietokoneen keskusmuistia suorittimen kanssa.
Toisin kuin yleiskäyttöisissä tietokoneissa sulautetuissa järjestelmissä muistiarkkitehtuuria voidaan muokata käytettävää sovelluskohdetta varten muiden laitteistomuokkausten ohella.
NUMA-arkkitehtuurissa eri pisteissä sijaitsevalla muistilla, jota suoritin voi käyttää, on erilainen suorituskyky. Tähän vaikuttavat signaaliväylän etäisyys, sekä jakaminen toisten suorittimien kanssa. Vaikutukset on huomattu suurissa järjestelmissä ja useamman suoritinkannan tietokoneissa, mutta myöhemmin myös monen ytimen suorittimissa.
Aiheesta muualla

Uniform memory access (englanniksi)
Cache-only memory architecture (englanniksi)
Non-uniform memory access (englanniksi)
Memory geometry (englanniksi)
Memory hierarchy (englanniksi)
Palatsiseurakunta

| Palatsiseurakunta> Tampereen Palatsi ry |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  kristinusko
Kirkkokunta:  karismaattinen liike
Perustettu:  1995
Seurakunnan johtaja:  Jukka Hammarén
Pääkirkko:  Nekalan seurakunta Kuoppamäentie 23 Tampere
Jäseniä:  n. 100 (2007)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Palatsiseurakunta on Tampereella sijaitseva luterilaisen tunnustuksen pohjalla toimiva karismaattinen kaupunkiseurakaunta. Seurakunnan johtaja on Jukka Hammarén. Seurakunnan ydintoimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten lisäksi kotiryhmät ja tiimit. Seurakunta järjestää myös musiikkia ylistystilaisuuksia.
Seurakunta sai nimensä siitä, että se toimi alun perin entisen elokuvateatteri Kino-Palatsin tiloissa Hämeenkadulla.[lähde? ]
Oppi

Palatsiseurakunta ilmoittaa edistävänsä kristittyjen yhteyttä ja kertoo antavansa toimintamahdollisuuden maalikkoille ja pyrkii tavoittamaan ihmisiä, jotka ovat vailla seurakuntayhteyttä. Seurakunnan karismaattisuus ilmenee armolahjojen korostamisena ja ylistysmusiikkina.
Aiheesta muualla

http://www.palatsi.net/
Orfeus ja Eurydike

Orfeus ja Eurydike (Wq. 30, ital. Orfeo ed Euridice, ransk. Orphée et Eurydice) on Christoph Willibald Gluckin Raniero da Calzabigin librettoon säveltämä ooppera, jota pidetään ensimmäisenä Gluckin niin sanotuista reformioopperoista, joiden avulla säveltäjä uudisti opera serian sävel- ja muotokieltä. Teos sai ensi-iltansa Wienin Burgtheaterissa 5. lokakuuta 1762. Oopperan libretisti Calzabigi halusi ottaa italialaiseen oopperaan vaikutteita ranskalaisesta oopperasta.
Oopperan ensi-ilta oli suuri menestys, ja Gluck päätti myöhemmin yrittää uudistaa myös ranskalaista tragédie en musique -oopperaa. Hän sovitti Orfeus ja Eurydiken uudelleen ranskaksi, ja se esitettiin Pariisissa. Alkuperäisen Orfeuksen roolin oli esittänyt kastraatti, mutta ranskankielisessä versiossa roolin lauloi kontratenori. Pariisin versioon Gluck lisäsi loppuun balettikohtauksen.
Ranskalainen Hector Berlioz teki oopperasta vuonna 1859 vielä kolmannen version, jossa hän pyrki yhdistelemään ranskan- ja italiankielisiä versioita ja jossa Orfeon roolista tehtiin housurooli.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
italiankielisen version libretto
ranskankielisen version libretto
Parhaat leikkilaulut 2

| Parhaat leikkilaulut 2 Fröbelin Palikat |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Julkaistu: 1996
 Tyylilaji: lastenmusiikki
Muut kannet
 DVD-julkaisun kansikuva
Fröbelin Palikoiden muut julkaisut
| Parhaat leikkilaulut 1 1995 | Parhaat leikkilaulut 2 1996 | Lisää leikkilauluja 1999 |
Parhaat leikkilaulut 2 sisältää lastenyhtyeen Fröbelin Palikat lauluja CD:iltä Fröbelin Palikat, Sutsisatsi ja Sätkyukot. Se ilmestyi VHS:lle vuonna 1996 ja DVD:lle vuonna 2007. Mukana on kaksi uutta laulua.
Kappaleet

Kappaleisiin "Oli synkkä yö" ja "Hänkki-Pänkki" tehtiin tätä videota varten uusi sovitus.
"Aamuin, illoin" (Fröbelin Palikat)
"Oli synkkä yö" (Fröbelin Palikat)
"Pumppulaulu" (Fröbelin Palikat)
"Autot vanhanaikaiset" (Sutsisatsi)
"Viisi vauhtiveikkoa" (Fröbelin Palikat)
"7-leikki" (Sätkyukot)
"Etana" (Sätkyukot)
"Rumpali Rumba-Ali" (uusi kappale)
"Täilaulu" (Sutsisatsi)
"Valaskala" (Fröbelin Palikat)
"Taputan" (Sutsisatsi)
"Tahdon lentää" (Sutsisatsi)
"Huugi-guugi" (Fröbelin Palikat)
"Maja" (Sätkyukot)
"Sadetanssi" (Sätkyukot)
"Kirppu kotieläimeksi" (Sätkyukot)
"Hänkki-Pänkki" (Sätkyukot)
"Karhunkaatolaulu" (uusi kappale)
"Robotti-rock" (Fröbelin Palikat)
"Letkujumppa" (Sutsisatsi)
"Perhonen" (Sätkyukot)
Orfeus (yhtye)

| Orfeus> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  –1974
Tyylilaji:  progressiivinen rock, rock, pop, blues
Laulukieli:  suomi, englanti, venäjä
Levy-yhtiö:  Love Records
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orfeus oli 1970-luvun alkupuolella toiminut yhtye. Yhtye soitti aluksi pääasiassa progressiivista rockia, mutta sen musiikkityyli vaihteli uran aikana. Yhtye tunnetaan parhaiten Dave Lindholmin taustayhtyeenä Lindholmin levyillä Musiikkia (1974) ja Lillan (1974).
Historia

Yhtyeen ensimmäisessä kokoonpanossa Hannu 'Kalahande' Salakka (kitara), Hessu Hiekkala (koskettimet), Klaus Stolt (basso) ja Vando Suvanto (rummut). Suvanto vaihtui Zape Leppäseen ja mukaan tuli Muska Babitzin (laulu). Seuraavaksi Salakka vaihtui Janne Ödneriin. Tämän kokoonpanon esitys Pink Floydin kappaleesta "Echoes" tammikuulta 1972 on julkaistu kokoelmalevyllä Jee jee jee. Suomi-rockin arkistoaarteita vuonna 1998 (Siboney 1998). Dave Lindholm liittyi yhtyeeseen syksyllä 1973 ja seuraavana keväänä äänitettiin yhtyeen ensimmäinen albumi Musiikkia (1974). Tässä vaiheessa Ödner jätti yhtyeen. Seuraava levy Lillan (1974) äänitettiin konsertissa yhtyeen toiseksi viimeisellä keikalla heinäkuussa 1974. Yhtyeen loppuaikoina myös Lindholmin veli Calle Lindholm esiintyi välillä yhtyeen kanssa.
Otto Rothe

| Mitalit> Maa:   /  Saksa.Kenttäratsastus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   /  Saksa.Kenttäratsastus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   /  Saksa.Kenttäratsastus. Olympialaiset  | Maa:   /  Saksa> Kenttäratsastus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1956 | joukkuekilpailu |  |
Otto Rothe (6. marraskuuta 1924 Samonienen, Preussi – 9. tammikuuta 1970 Bad Reichenhall) oli saksalainen kenttäratsastaja ja olympiamitalisti.
Rothe saavutti kenttäratsastuksessa joukkuekilpailun olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja Tukholmassa 1956.
Otto Rotkirch

Otto Wilhelm Rotkirch (12. toukokuuta 1880 Somerniemi – 20. maaliskuuta 1960) oli suomalainen, Karunassa vaikuttanut kartanonomistaja ja kunnallismies, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1950.
Rotkirchin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Robert Engelbrekt Vilhelm Rotkirch ja Matilda Maria Tenlén ja puoliso 1906–1907 Olga Alice Elisabet Löewenberg ja 1909–1917 vapaaherratar Elin Anna Maria von Hellens. Rotkirch valmistui agronomiksi Mustialan maanviljelysopistosta 1901 ja hankki itselleen ensin Sauvon Saustilan kartanon. Solmittuaan avioliiton Elin von Hellensin kanssa hän myi Saustilan ja muutti vaimonsa suvun omistamaan Kärkniemen kartanoon Karunassa vuonna 1909. Kärkniemen kartano oli Karunan ja Sauvon suurimpia tiloja 1920- ja 1940-luvulla, ja Rotkirch sai palkintoja maanviljelyksen, siemenviljelyksen, karjanhoidon, hevoskasvatuksen ja metsänhoidon alalta.
Rotkirch kuului Karunan–Sauvon Sähkö Oy:n perustajaosakkaisiin ja ensimmäiseen johtokuntaan vuonna 1912. Hän oli myös perustamassa Lounais-Suomen Osuusteurastamoa, Sauvon ja Karunan Osuusmeijeriä ja Säästöpankkia, Karunan maataloustuottajien paikallisyhdistystä, Sydvästra Finlands Privatrevirförening -metsänhoitoyhdistystä, Sydvästra Finlands Jordbrukarklubb -maanviljelijäyhdistystä ja Karunan suojeluskuntaa. Rotkirch oli Karunan kuntakokouksien puheenjohtaja vuodesta 1911 ja Karunan kunnanvaltuuston puheenjohtaja vuodesta 1918.
Michael O’Neill

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Michael Andrew Martin O’Neill
Syntymäaika: 5. heinäkuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Portadown, Pohjois-Irlanti
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: Pohjois-Irlanti
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
: Star United
: Chimney Corner
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1984–1987 | Coleraine | 18 | (4) |
| 1987–1989 | Newcastle United | 48 | (15) |
| 1989–1993 | Dundee United | 64 | (11) |
| 1993–1996 | Hibernian | 97 | (19) |
| 1996–1998 | Coventry City | 5 | (0) |
| 1998 | → Aberdeen (laina) | 6 | (0) |
| 1998 | → Reading (laina) | 9 | (1) |
| 1998–2000 | Wigan Athletic | 66 | (2) |
| 2000–2001 | St. Johnstone | 9 | (0) |
| 2001 | Portland Timbers | 22 | (5) |
| 2001–2002 | Clydebank | 19 | (4) |
| 2002–2004 | Glentoran | 44 | (4) |
| 2004 | Ayr United | 2 | (0) |
Maajoukkue
| 1994 | Pohjois-Irlanti U21 | 1 | (0) |
| 1988–1996 | Pohjois-Irlanti | 31 | (4) |
Valmennusura
2006–2008: Brechin City
2009–2011: Shamrock Rovers
2011–2020: Pohjois-Irlanti
2019–2022: Stoke City
2022–: Pohjois-Irlanti
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. syyskuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 9. marraskuuta 2015.
Michael Andrew Martin O’Neill (s. 5. heinäkuuta 1969 Portadown) on pohjoisirlantilainen jalkapallovalmentaja, joka on toiminut joulukuusta 2022 lähtien Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana

Pelaajana O’Neill oli hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hänen ammattilaisuransa kesti vuodesta 1984 vuoteen 2004. Uransa O’Neill aloitti Coleraine FC:ssä. Pääsarjatasolla hän pelasi kotimaansa lisäksi myös Skotlannissa ja Englannissa. Englannin 1. divisioonassa O’Neill edusti Newcastle Unitedia vuosina 1987–1989 ja Coventry Cityä vuosina 1996–1998. Englannissa hän pelasi myös 2. ja 3. divisioonassa. O’Neill lopetti uransa vuonna 2004 skotlantilaisessa Ayr Unitedissa.
O’Neill pelasi yhden ottelun Pohjois-Irlannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi vuosina 1988–1996 31 ottelua tehden neljä maalia.
Ura valmentajana

O’Neill aloitti päävalmentajauransa vuonna 2006 skotlantilaisen Brechin Cityn päävalmentajana. Hän toimi seuran valmentajana yli kaksi vuotta. Joulukuussa 2008 O’Neill siirtyi Irlannin liigan Shamrock Roversiin. Hän toimi seuran päävalmentajana kolmen vuoden ajan saavuttaen kaksi Irlannin mestaruutta sekä vieden seuran ensimmäisenä irlantilaisjoukkueena Eurooppa-liigaan kaudeksi 2011–2012.
Joulukuussa 2011 O’Neill siirtyi Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Lokakuussa 2015 Pohjois-Irlanti varmisti paikkansa ensimmäistä kertaa historiassaan EM-kilpailuihin voittaen Kreikan. Lopputurnauksessa hän luotsasi Pohjois-Irlannin jatkoon lohkovaiheesta, mutta tie katkesi kuitenkin ensimmäisellä pudotuspelikierroksella tappioon Walesille.
Marraskuussa 2019 O’Neillistä tuli Stoke Cityn päävalmentaja. Hänen oli tarkoitus jatkaa myös Pohjois-Irlannin maajoukkuevalmentajana kesän 2020 EM-lopputurnuakseen saakka. Koronapandemia siirsi kuitenkin turnausta ja hän jätti tehtävänsä maajoukkuevalmentajana jo huhtikuussa 2020. Stokessa O’Neillin tavoitteena oli pelastaa seura putoamiselta Englannin Mestaruussarjasta. Koronan varjostama kausi päättyi joukkueen osalta hyvin ja loppukauden hyvät tulokset nostivat seuran putoamisviivan yläpuolelle sijalle 15.
O’Neillin täysi kausi 2020/21 Stoken peräsimessä oli kaksijakoinen. Hyvän syyskauden jälkeen joukkue kärsi loukkaantumisista ja putosi nousukamppailusta keskikastiin. Kausi 2021/22 oli pitkälti saman kaltainen. Vielä syksyllä joukkue taisteli noususta takaisin Englannin Valioliigaan, mutta heikko kevätkausi pudotti joukkueen sarjassa sijalle 14. O’Neill sai lopulta potkut Stokesta elokuussa 2022 heikosti alkaneen kauden vuoksi.
Joulukuussa 2022 O’Neill palasi Pohjois-Irlannin maajoukkuevalmentajaksi 5,5-vuotisella sopimuksella.
Saavutukset > Pelaajana

Seurajoukkuetasolla
Pohjois-Irlannin Valioliiga: 2002–2003
Pohjois-Irlannin liigacup: 2002–2003
Football League Trophy: 1999
Saavutukset > Valmentajana

Seurajoukkuetasolla
League of Ireland Premier Division: 2010, 2011
Maajoukkuetasolla
EM-neljännesvälierät: 2016
Miesten pujottelu alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011

Miesten pujottelu alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011 kilpailtiin 20. helmikuuta Gudiberg-rinteessä. Kilpailuun osallistui 100 urheilijaa 55 eri maasta.
Pantin

| Pantin |
| --- | --- |
 Kaupungintalo
 Pantin Pariisin alueen kartalla
Valtio:  Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Seine-Saint-Denis
Arrondissementti:  Bobigny
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,010 km²
Väkiluku (2020 (arvio)):  60 419
 – Väestötiheys:  2 060 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pantin on noin 60 000 asukkaan kunta Pariisin suurkaupunkialueen koillisosassa Île-de-Francessa, Ranskassa. Se sijaitsee Canal de l’Ourcqin varrella. Alueen teollisuusyritykset valmistavat valimotuotteita, kemikaaleja, savukkeita sekä jauhoja ja muita jalostettuja elintarvikkeita.
Pantin sijaitsee hyvien liikenneyhteyksien varrella - kehätie kulkee sen vierestä ja rautatie sen poikki. Liikenteellä on ollut osuutta siihen, että vuonna 2016 Pantinin ilmassa oli eniten saasteita koko Ranskassa.
Parhaat palat 1991–2004

| Parhaat palat 1991–2004 Suurlähettiläät |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2004
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 103.50
 Levy-yhtiö: Capitol
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 21.
Suurlähettiläiden muut julkaisut
| Mitä miehen tulee olla? 2003 | Parhaat palat 1991–2004 2004 | Tyhjä taulu 2008 |
Parhaat palat 1991–2004 on vuonna 2004 julkaistu kahden levyn Suurlähettiläät-hittikokoelma, jonka ensimmäinen sisältää kaksi uutta kappaletta ”Sirkushuveja” ja ”Tie”. Kokoelma sisältää suurimmilta osin bändin tunnettuja kappaleita. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 21., ja sitä on myyty yli 60 000 kappaletta.
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Sirkushuveja – 3.44  Tie – 3.22  Vain hullut selviää – 4.12  Mitä miehen tulee olla? – 3.29  Vajoan taas – 3.57  Silta – 3.56  Saari – 3.46  Laske valot vaakaan – 3.57  Ei tule niin pimeää – 3.57  Rahat on loppu, mutta myydään Volvo – 4.20  Kun lomat loppuu – 4.03  Syvää purppuraa – 3.49  Kuinka perhonen lentää? – 3.13 :  CD 2 Kuka pysäyttäisi kellot? – 4.12  Kolme koskea – 4.08  Äiti aurinko ja sisar kuu – 4.53  Sinä – 4.33  Kun tänään lähden – 3.47  Valot ja varjot – 3.56  Kaupunki nukkuu – 4.42  Maailman laidalla – 3.48  Hyvää yötä – 3.15  Peiton alla – 3.56  Elokuun 11. – 3.48  Pitääxunaina? – 4.17  Omituisten otusten kerho – 4.50
Aiheesta muualla

Parhaat palat 1991–2004 discogs.com -sivustolla
Otoshajonta

Otoshajonta eli otoskeskihajonta  s on otosvarianssin  s^{2} neliöjuuri, missä
ja
on tutkittavan muuttujan  x otoskeskiarvo.
Kun luvut  x_{1},x_{2},\ldots ,x_{n} ovat satunnainen otos isommasta joukosta X,  s on harhaton estimaatti joukon X keskihajonnasta. Intuitiivisesti tämä selittyy sillä, että otoskeskiarvo  {\overline {x}} poikkeaa joukon X todellisesta keskiarvosta otoksen suuntaan, mikä tuottaisi keskihajonnan ( s^{2} yllä) kaavaan liian pienen osoittajan, mutta yhdellä pienennetty nimittäjä kompensoi tämän harhan. Jos käytettävissä olisi joukon X todellinen keskiarvo, nimittäjässä pitäisi olla n kuten yleensäkin keskihajonnan kaavassa.
Otosvarianssin harhattomuus > Todistus

Tiedetään, että satunnaismuuttujan varianssi  \operatorname {Var} (x_{i})=\sigma ^{2}=\mathbb {E} [x_{i}^{2}]-(\mathbb {E} [x_{i}])^{2}=  \mathbb {E} [x_{i}^{2}]-\mu ^{2}\iff \mathbb {E} [x_{i}^{2}]=\sigma ^{2}+\mu ^{2} ja että otoksen keskiarvon varianssi  \operatorname {Var} ({\bar {x}})={\frac {\sigma ^{2}}{n}}=\mathbb {E} [{\bar {x}}^{2}]-(\mathbb {E} [{\bar {x}}])^{2}=  \mathbb {E} [{\bar {x}}^{2}]-\mu ^{2}\iff \mathbb {E} [{\bar {x}}^{2}]={\frac {\sigma ^{2}}{n}}+\mu ^{2}, missä  n on otoskoko.
\mathbb {E} [s^{2}]=\mathbb {E} \left[\sum _{i=i}^{n}{\frac {(x_{i}-{\bar {x}})^{2}}{n-1}}\right]={\frac {1}{n-1}}\mathbb {E} \left[\sum _{i=i}^{n}(x_{i}^{2}-2x_{i}{\bar {x}}+{\bar {x}}^{2})\right]=
{\frac {1}{n-1}}\mathbb {E} \left[\sum _{i=i}^{n}(x_{i}^{2})-\sum _{i=i}^{n}(2x_{i}{\bar {x}})+\sum _{i=i}^{n}({\bar {x}}^{2})\right]=
{\frac {1}{n-1}}\mathbb {E} \left[\sum _{i=i}^{n}(x_{i}^{2})-2{\bar {x}}\sum _{i=i}^{n}(x_{i})+\sum _{i=i}^{n}({\bar {x}}^{2})\right]=
{\frac {1}{n-1}}\mathbb {E} \left[\sum _{i=i}^{n}(x_{i}^{2})-2n{\bar {x}}^{2}+\sum _{i=i}^{n}({\bar {x}}^{2})\right]=
{\frac {1}{n-1}}\left(n\mathbb {E} [x_{i}^{2}]-2n\mathbb {E} [{\bar {x}}^{2}]+n\mathbb {E} [{\bar {x}}^{2}]\right)=
{\frac {1}{n-1}}\left(n\mathbb {E} [x_{i}^{2}]-n\mathbb {E} [{\bar {x}}^{2}]\right)=
{\frac {1}{n-1}}\left(n(\sigma ^{2}+\mu ^{2})-n({\frac {\sigma ^{2}}{n}}+\mu ^{2})\right)=
{\frac {1}{n-1}}\left(n\sigma ^{2}+n\mu ^{2}-\sigma ^{2}-n\mu ^{2})\right)=
{\frac {1}{n-1}}(n-1)\sigma ^{2}=\sigma ^{2}
Siis otosvarianssin odotusarvo on sama kuin satunnaismuuttujan varianssi, joten otosvarianssi on harhaton estimaatti.
Mitch Lucker

| Mitch Lucker |
| --- | --- |
 Mitchell esiintymässä Mayhem Festivalissa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1984 Riverside, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 1. marraskuuta 2012 (28 vuotta) Huntington Beach, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, sanoittaja
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2002–2012
Tyylilajit:  deathcore
Soittimet:  laulu
Yhtyeet:  Suicide Silence
Levy-yhtiöt:  Nuclear Blast, Century Media
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mitchell Adam ”Mitch” Lucker (20. lokakuuta 1984 – 1. marraskuuta 2012) oli yhdysvaltalaisen deathcore-yhtyeen Suicide Silencen päälaulaja ja perustajajäsen.
Musiikkiura

Lucker aloitti esiintymisen veljensä autotallibändissä. Vuonna 2002 Lucker perusti yhtyeen Suicide Silence komppikitaristi Chris Garzan kanssa. Yhtyeessä oli Luckerin lisäksi toinen laulaja, Tanner Womack, mutta hänet hylättiin ja Luckerista tuli soololaulaja.
Yhtyeen ensimmäinen albumi The Cleansing julkaistiin 18. syyskuuta 2007. Albumista tuli ensimmäisen viikon aikana Century Median myydyin julkaisu. Yhtyeen toinen albumi No Time To Bleed julkaistiin 30. kesäkuuta 2009. Viimeinen albumi, jossa Lucker esiintyi, oli 12. heinäkuuta 2011 julkaistu The Black Crown.
Yksityiselämä

Lucker syntyi 20. syyskuuta 1984 Kaliforniassa ja kasvoi vanhempiensa ja sisarustensa kanssa. Lucker avioitui 8. toukokuuta 2010 Jolie Carmadellan kanssa, ja he saivat tyttären vuonna 2007. Luckerin hyvä ystävä oli Of Mice & Menin päälaulaja Austin Carlile. Carlilen mukaan Lucker oli yksi syy siihen, miksi hän otti ruusutatuoinnin kaulaansa.
Tatuoinnit

Luckerilla oli tatuointeja, jotka peittivät käsivarret, ylävartalon, kaulan, sormet ja jopa kasvot. Ainoa paikka, johon Lucker ei koskaan ottanut tatuointia oli selkä. Lucker totesi asiasta: "Pidän taideteoksien näkemisestä. Jos minulla olisi tatuointi selässä, se olisi kuin omistaisin kalliin maalauksen, jota ei voi nähdä. 'Omistan kauniin, kalliin maalauksen, mutta sitä ei voi nähdä, koska se on setäni luona."
Luckerin kasvoissa oleva tatuointi oli hänen viimeisiä tatuointejaan. Tatuoiti oli japanilainen Kanji-merkki sanalle "vahvuus".
Luckerin tunnetut mustat suorakulmiot joka sormessa olivat peitetatuointeja. Alun perin Luckerin sormissa luki "FORXEVER". Lucker totesi että liian moni ihminen otti saman tatuoinnin, ja hän päätyi tatuoimaan mustat laatikot kirjaimien kohdalle.
Kuolema

Lucker kuoli 1. marraskuuta moottoripyöräonnettomuudessa. Kuolinsyyntutkija mukaan Lucker kuoli onnettomuudessa saamiinsa vammoihin Kalifornian Huntington Beachilla. Lucker todettiin kuolleeksi torstaiaamuna kello 6.17 UCI:n terveyskeskuksessa Orangen piirikunnassa. Hän oli törmännyt moottoripyörällä lyhtypylvääseen keskiviikkona 31. lokakuuta hieman klo 21.00 jälkeen. Kuollessaan Lucker oli 28-vuotias.
Kuolema > Jälkiseuraukset

Luckerin muistoksi sytytettiin kynttilöitä myöhemmin illalla 1. marraskuuta onnettomuuspaikan läheisyyteen. Tilaisuuteen osallistui noin 300-400 fania, ystävää ja perheenjäsentä. Tilaisuudessa Luckerin vaimo Jolie Carmadella kertoi Luckerin olleen onnettomuuden sattuessa humalassa.
Yhtyeen jäsenet pitivät 21. joulukuuta 2012 muistotilaisuuden "Ending is The Beginning", jonka tuotolla oli tarkoitus tukea Luckerin tyttären opintoja.
Aiheesta muualla

Mitch Lucker Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Parnasso 1951–2011

| Parnasso 1951–2011 Kirjallisuuslehden kuusi vuosikymmenta |
| --- | --- |

Kirjailija:  Matti Suurpää
Kansitaiteilija:  Jarkko Hyppönen
Kieli:  suomi
Genre:  historiikki
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2011
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  559 s
ISBN:  978-951-1-23368-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Parnasso 1951–2011: Kirjallisuuslehden kuusi vuosikymmentä on Matti Suurpään kirjoittama kirjallisuuslehti Parnasson 60-vuotishistoriikki. Teoksen on vuonna 2011 julkaissut Otava.
Suurpää on itse ollut Parnasson liepeillä vuosikymmenet, tuntenut sen päätoimittajat ja kirjoittajat, kirjoittanut siihen itse ja on siksi käyttänyt kirjoittaessaan hyväksi omaa muistiaan.
Esipuheessa Suurpää toteaa, että Parnasson kaikki arkistot ovat tuhoutuneet, viimeiset 2000-luvun alussa ikävän tietokatkoksen vuoksi. Hän ei ole kirjoittanut kirjallisuustiedettä eikä lehdistötutkimusta vaan luonnehtii kirjaansa kronikaksi ja pureutuu aiheeseen lehden sisällön kautta.
Suurpää taustoittaa Parnasson historiaa aloittamalla jatkosodan päättymisestä vuodesta 1944. Sen jälkeen hän etenee lehden ilmestymisestä alkaen päätoimittajittain kronologisesti. Parnasso on kaikkina aikoina sisältänyt muutakin kuin kirjallisuusaiheita, ja näille, elokuvalle, teatterille ja televisiolle hän on omistanut omat yksiköt. Tuoreimmat käsitellyt asiat ovat syksyltä 2010, ja päätteeksi on Parnasson päätoimittaja Jarmo Papinniemen ohjelmakirjoitus.
Teoksen liitteissä on lueteltu Parnasson toimittajat ja lehden myöntämät palkinnot. Kirjan päättää 20-sivuinen henkilöhakemisto.
Parnasson kansi 1/1951.
Vastaanotto

Jyrki Nummi toteaa esittelyssään, että teoksen arvo on merkittävä, vaikka sillä ei ole tutkimuksellisia tavoitteita: se luo kuvan sotien jälkeisen Suomen kirjallisesta elämästä, palauttaa hetkellisesti niihin sunnuntaitunnelmiin, jolloin ei ollut kiirettä mihinkään.
Hannu Waarala ei arvosta Suurpään teosta kaikilta osin, vaan tarttuu sen luettelomaisuuteen, mutta kiittää kuitenkin esimerkiksi jaksoa, jossa kerrotaan Parnasson unohtamat kirjailijat, kuten Marko Tapio, joka sittemmin Anne Friedin ansiosta on saanut ansaittua huomiota.
Manu Marttinen tiivistää arvionsa, että se vastaa kysymykseen, mitä lukijan tulee tietää, lainaukseen Juhani Salokanteleen kokoaman kirjan otsikosta. Hän toteaa myös, että kirjan avulla voi kohentaa yleissivistystään tiedoilla kuka kukin on ollut – tai halunnut olla – Suomen kirjallisuuspiireissä.