stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eastern Promises
Aiheesta muualla > Arvostelut

Ilja Rautsi: Eastern Promises (2007)  06.10.2007. Elitisti.
David Cronenbergin ohjaamat elokuvat
Transfer • From the Drain • Stereo • Crimes of the Future • Kylmät väreet • Verenimijät • Fast Company • The Brood • Scanners – tappava ajatus • Videodrome – tuhon ase • Viimeinen yhteys: The Dead Zone • Kärpänen • Erottamattomat • Alaston lounas • M. Butterfly • Crash • eXistenZ • Spider • A History of Violence • Eastern Promises • A Dangerous Method
J. E. Sunila

| J>  E. Sunila |
| --- | --- |

Suomen pääministeri
 Sunilan I hallitus 17.12.1927–22.12.1928 Sunilan II hallitus 21.3.1931–14.12.1932  
Edeltäjä:  Väinö Tanner (I) Pehr Evind Svinhufvud (II)
Seuraaja:  Oskari Mantere (I) Toivo Kivimäki (I)
Eduskunnan puhemies
 1930  
Edeltäjä:  Paavo Virkkunen (V)
Seuraaja:  Kyösti Kallio (IV)
Suomen maatalousministeri
 Kallion I hallitus 14.11.1922–18.1.1924 Tulenheimon hallitus 31.3.1925–31.12.1925 Kallion II hallitus 31.12.1925–13.12.1926  
Edeltäjä:  Östen Elfving Ilmari Auer
Seuraaja:  Östen Elfving  Mauno Pekkala
Kansanedustaja
 5.9.1922–1.9.1927 1.8.1929–31.8.1933  
Ryhmä/puolue:  Maalaisliiton eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Koko nimi:  Johan Emil Sunila
Syntynyt: 16. elokuuta 1875 Liminka
Kuollut: 2. lokakuuta 1936 (61 vuotta) Helsinki
Tiedot
Puolue:  Maalaisliitto
Johan (Juho, J. E.) Emil Sunila (16. elokuuta 1875 Liminka – 2. lokakuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen maalaisliittolainen poliitikko, joka toimi maataloushallituksen ylijohtajana vuosina 1923–1936 sekä kahdesti Suomen pääministerinä 1927–1928 ja 1931–1932. Kansanedustajana hän oli 1922–1927 ja 1929–1933.
Agronomi

Sunila oli maalaisliiton varhaisille poliitikoille tyypillisesti maanviljelijän poika Pohjois-Pohjanmaalta, mutta epätyypillisen korkeasti koulutettu. Vuonna 1895 Oulun Lyseosta ylioppilaaksi päässyt Sunila valmistui agronomiksi Mustialan maanviljelysopistosta vuonna 1898 sekä yliopiston maanviljelystaloudelliselta osastolta (nykyään Maatalous-metsätieteellinen tiedekunta) sen ensimmäisenä kandidaattina vuonna 1904 ja väitteli sieltä ensimmäisenä tohtorina 1907.
Sunila toimi maanviljelystalouden dosenttina 1910–1923 ja 1929–1933 sekä vt. professorina 1914 ja 1929–1931. Jäätyään toiseksi hakiessaan vakinaista professorinvirkaa vuonna 1910 Sunila keskittyi ensisijaisesti luomaan uraa maanviljelyshallituksessa (vuodesta 1917 maataloushallitus), jonka maanviljelystaloudellisen osaston johtoon hänet nimitettiin 1915. Sunilan tieteellisen, poliittisen ja virkamiesuran tärkein tavoite oli liiketaloudellisen näkökulman edistäminen maanviljelyksessä tuotannon lisäämiseksi. Hän kuitenkin uskoi pientilavaltaisuuden olevan yhteiskunnan kannalta suurtiloja parempi ratkaisu tasoittavien sosiaalisten vaikutustensa vuoksi.
Poliittinen ura

Sunila valittiin ensi kertaa eduskuntaan maalaisliiton listalta vuonna 1922 lähes 47-vuotiaana, mutta sen jälkeen hänen uransa eteni nopeasti. Jo samana syksynä hänestä tuli maatalousministeri Kyösti Kallion hallitukseen ja seuraavana vuonna maataloushallituksen pääjohtaja. Santeri Alkion vetäydyttyä eduskunnasta 1922 Sunilasta tuli Kyösti Kallion ohella toinen maalaisliiton vahva mies 1920-luvulla. Sunila kannatti maalaisliitossa tuottaja-agrarismia Viipurin läänin maaherra Lauri Kristian Relanderin – joka myös oli maanviljelysopin tohtori – tukemana. Siinä politiikan huomio keskittyi pääasiassa vain maanviljelyksen tehostamiseen ja maalaisliitto pelkistyi maataloustuottajien etujärjestöksi. Päätavoitteensa siinsi elintarvikeomavaraisuuden saavuttaminen. Elintarvikkeiden tuotanto saavutti Suomessa kulutuksen vasta 1950-luvulla.lähde?
Kilpaileva näkemys maalaisliitosta koko maaseudun laajaperäisen kehittämisen ajajana, koko maalaisväestön puolustajana ja tietyssä mielessä yleisdemokraattisena puolueena henkilöityi vastaavasti Kallioon. Tämä johti puolueessa valtataisteluun ja sisäiseen jakoon, joka kärjistyi vuoden 1925 presidentinvaalin alla. Kallio ja Sunila ohitettiin lopulta molemmat puolueen presidenttiehdokasta valittaessa, mutta presidentiksi valittu Relander oli Sunilan linjalla. Henkilöriitaa pahensi Sunilan epäsovitteleva luonne. Jako Kallion ja Sunilan linjan kannattajiin hallitsi maalaisliittoa noin vuosikymmenen, mutta tätä linjariitaa on hankala sovittaa vasemmisto-oikeisto-akselille. Sunila suhtautui maalaisliittoa profiloineeseen aitosuomalaisuuteen pidättyvämmin kuin Kallio.
Poliittinen ura > Pääministerinä

Relander järjesti Sunilan pääministeriksi joulukuussa 1927, jolloin tämä kokosi pelkästään maalaisliittolaisista muodostuneen vähemmistöhallituksen, joka istui vuoden päivät. Tänä aikana pääministeri ja presidentti kuitenkin riitaantuivat ja menettivät keskinäisen luottamuksensa. Sunilan hallitus kaatui kuuluisaksi tulleella tavalla revonlahtelaisen räätäli Kyösti Vaskurin kohtaamaa poliittista syrjintää koskeneeseen SDP:n välikysymykseen.
Sunila, jonka terveys alkoi horjua, jäi eduskunnasta pois yhden vaalikauden ajaksi, mutta palasi 1929. Kesällä 1930 hänestä tuli lyhyeksi aikaa eduskunnan puhemies kun Paavo Virkkunen siirtyi ministeriksi. Terveysongelmat pakottivat Sunilan luopumaan presidenttiyden tavoittelusta, ja Kalliosta tuli maalaisliiton ehdokas seuraaviin vaaleihin. Presidentiksi valittu P. E. Svinhufvud kuitenkin kutsui Sunilan takaisin pääministeriksi maaliskuussa 1931.
Sunilan II hallitus joutui toimimaan jatkuvasti syvenevän talouslaman vaikeissa oloissa. Pulaohjelman toteutus epäonnistui, ja tuhansien velkaantuneiden maanviljelijöiden taloudellinen ahdinko kanavoitui pulaliikkeiden kannatukseksi, mikä rokotti etenkin hallitusvastuussa kärvistellyttä maalaisliittoa. Sunilan hallitus myös kumosi kansanäänestyksen jälkeen kieltolain ja perusti valtion alkoholimonopolin hankkiakseen lisätuloja valtiolle. Mäntsälän kapinan aikana hallitus kieltäytyi eroamasta. Se kuitenkin erosi joulukuussa 1932, kun presidentti Svinhufvud kieltäytyi antamasta eduskunnalle velkaantuneiden ahdinkoa helpottamaan tarkoitettua lakia korkosäännöstelystä, joka hänen mielestään olisi ollut maan taloudelle haitallinen.
Sunila jäi pois seuraavista eduskuntavaaleista ja vetäytyi politiikasta. Reistailevan terveytensä vuoksi hän oli aika ajoin virkavapaalla myös maataloushallituksen johdosta, kunnes kuoli 61-vuotiaana Helsingissä.
Kirjallisuutta

Rantala, Tuomas: Agrarismin aallonharjalla: J. E. Sunila maalaisliittolaisena poliitikkona ja pääministerinä.  (Väitöskirja)  Turku:  Turun yliopisto, 2023.  ISBN 978-951-29-9508-0  Teoksen verkkoversio.
Napero-Finlandia

Napero-Finlandia on vuodesta 1993 asti järjestetty sadunkirjoituskilpailu, joka on tarkoitettu peruskoulun 1.–6. luokkien oppilaille. Kilpailun järjestää taivalkoskelainen Päätalo-instituutti. Sen tarkoituksena on kannustaa lapsia kirjoittamisen ja kirjallisuuden pariin ja luovuuden kehittämiseen. Kilpailun tulokset julkaistaan Sadun päivänä 18. lokakuuta.
Napero-Finlandia palkittiin vuonna 2011 Lastenkirjainstituutin myöntämällä Onnimanni-palkinnolla.
Palkitut

| Vuosi | Kirjoittaja | Satu |
| --- | --- | --- |
| 1993 | Anne-Mari Konttila | Kultainen hevonen |
| 1994 | Tuuli Koskela | Lapsen ryöstö |
| 1995 | Reeta-Leena Korhola | Viimeinen saunatonttu |
| 1996 | Niklas Jokinen | Iso Matin ja Pikku Matin seikkailut |
| 1997 | Veera Jussila | Juustokuu |
| 1998 | Aleksi Kari | Kodin salaisuus |
| 1999 | Elina Saarivaara | Tyttö, joka tahtoi lentää |
| 2000 | Tiina Hentilä | Enkelin ystävä |
| 2001 | Sanni Kurkisuo | Lintu joka halusi laulaa |
| 2002 | Tytti Karjalainen | Kadonneitten tavaroiden maa |
| 2003 | Laura Ollikainen | Ramajit |
| 2004 | Niina Pelkonen | Noidan iso salaisuus |
| 2005 | Mira Karttunen | Lyllikki, lentävä lehmä |
| 2006 | Pinja Buller | Lopulta nautinto |
| 2007 | Maiju Aho | Muutos |
| 2008 | Ilmi Komulainen | Päivän poika ja hämärän neiti |
| 2009 | Samu Peltomäki | Seikkailu suden kanssa |
| 2010 | Anni Keskipoikela | Varjo |
| 2011 | Vilja Vuorinen | Satu teekalustosta |
| 2012 | Aarni Immonen | Matka Kreikkaan |
| 2013 | Erika Rautakorpi | Hilma Mummi  |
| 2014 | Inka Leskelä | Taikaparta |
| 2015 | Ella Sällinen | Suuri Seikkailu |
| 2016 | Lumia Pesonen | Marsukissa nimeltään kala |
| 2017 | Otso Kotila | Satavuotta satua |
| 2018 | Kiona Teye | Kirjeitä auringolta |
| 2019 | Minerva Rasehorn | Alan muuttua koiraksi! |
| 2020 | Lauri Lohi | Seikkailuni kalana |
| 2021 | Adele Huhtinen | Kirjansyöjä |
| 2022 | Riia Koskela | Olipa kerran loppu |
| 2023 | Silja Soini | Piirustukset hengissä |
Pasi Rasimus

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 6. maaliskuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 182 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1979–1983 | HJK | 87 | (16) |
| 1984–1985 | TPS | 51 | (6) |
| 1986–1989 | HJK | 83 | (13) |
| 1990 | Lillestrøm | 19 | (2) |
| 1992–1995 | FinnPa | 82 | (9) |
| 1998 | MPS | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 323 | (46) |
Maajoukkue
| 1979 | Suomi U17 | 7 | (1) |
| 1980 | Suomi U18 | 8 | (0) |
| 1982–1983 | Suomi U21 | 7 | (0) |
| 1983–1986 | Suomi | 11 | (1) |
Valmennusura
1995: K-UP (apuv.)
1995–1996: FinnPa (apuv.)
1996–1997: FinnPa
1998: MPS
2004: Klubi 04
2005–2006: HJK (jun.)
2007–2013: Suomi U18 (apuv.)
2010: Klubi 04
2011: KäPa
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Pasi Rasimus (s. 6. maaliskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Seuratasolla hän valmensi viimeksi Käpylän Palloa kaudella 2011.
Keskikentällä pelannut Rasimus edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia, Turun Palloseuraa, Finnairin Palloilijoita ja norjalaista Lillestrømiä. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1981, 1987 ja 1988 sekä Suomen Cupin 1981. Kaikkiaan Rasimus pelasi 14 kauden aikana 281 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 40 maalia. Suomen maajoukkueessa Rasimus pelasi vuosina 1983–1986 yhteensä 11 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Pelaajauran jälkeen Rasimus aloitti Finnairin Palloilijoiden kakkosvalmentajana 1995 ja nousi seuran päävalmentajaksi kesällä 1996, kun Keijo Voutilainen sai potkut. Hän valmensi seuraa elokuuhun 1997 asti. FinnPan jälkeen Rasimus on toiminut Malmin Palloseuran ja Klubi 04:n päävalmentajana sekä nuorisomaajoukkueiden valmennusryhmissä.
András Báthory

András Báthory (k. 1599) oli unkarilainen kardinaali ja Transilvanian ruhtinas.
András Báthory kuului Báthoryn suvun Somlyón sukuhaaraan ja hänet kasvatettiin setänsä, Puolan kuningas Stefan Batoryn hovissa. András Báthory tuli vuonna 1599 Transilvanian ruhtinaaksi, mutta joutui tappiolle taistelussa Valakian voivodia Mikaelia vastaan ja surmattiin pakomatkalla.
Varokaa heikkoa jäätä

| Varokaa heikkoa jäätä Pikku Kakkosen jäävaroitus> Heikot jäät: Varokaa heikkoa jäätä! |
| --- | --- |
 Animaatioelokuvan tunnuskuva.
Ohjaaja:  Marja-Liisa Hieta
Käsikirjoittaja:  Camilla Mickwitz, Marja-Liisa Hieta
Perustuu:  Camilla Mickwitzin luomiin lastenohjelma Pikku Kakkosen tunnuksessa esiintyviin hahmoihin
Tuottaja:  Marja-Liisa Hieta
Säveltäjä:  Jukka Siikavire
Erikoistehosteet:  Camilla Mickwitz
Pääosat:  Jukka Siikavire (puhe)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Ensi-ilta:  4. huhtikuuta 1986
Kesto:  3:31 (alkuperäinen vuoden 1986 versio) 3:04 (vuoden 1996 versio)
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varokaa heikkoa jäätä (viralliselta nimeltä Heikot jäät: Varokaa heikkoa jäätä!, tunnetaan myös nimellä Pikku Kakkosen jäävaroitus) on suomalainen vuonna 1986 valmistunut Camilla Mickwitzin luoma pala-animaatioelokuva. Animaatioelokuvaa on pääsääntöisesti esitetty Yle TV2:n lastenohjelman Pikku Kakkosen yhteydessä, ja toisinaan myös erillisenä ohjelmana. Ensimmäisen kerran animaatio esitettiin 4. huhtikuuta 1986 esitetyssä Pikku Kakkosessa. Ensiesityksestä lähtien se on kuulunut Pikku Kakkosen vakio-ohjelmistoon syksyisin ja keväisin. Animaatioelokuvaan musiikin on säveltänyt ja sovittanut Jukka Siikavire. Soittajina olivat Siikavireen lisäksi Ippe Kätkä ja Reijo ”Takku” Ylinen.
Vuonna 1996 elokuvasta tehtiin uudistettu versio, jossa kuvaa parannettiin digitaalisesti, värejä vahvistettiin ja rosoisuutta poistettiin. Lisäksi alkuperäinen sävellys äänitettiin säveltäjän johdolla uudestaan, koska alkuperäisen animaation ääniraita oli kulunut, ja animaatiosta haluttiin uusi, tiiviimpi ja modernimpi versio. Uudessa versiossa soittajina toimivat Siikavire ja Jyrki Niemi. Vuosina 1996–1998 esitettiin alkuperäistä animaatiota sekä vuonna 1996 valmistunutta uudistettua versiota sen mukaan, paljonko lähetysaikaa animaatiolle kulloinkin oli käytettävissä. Vanha, alkuperäinen vuoden 1986 versio esitettiin Pikku Kakkosessa viimeisen kerran 28. tammikuuta 1998. Alkuperäistä versiota on kuitenkin esitetty Yle Teemalla ja jälkeenpäin myöhempinä vuosina Yleisradion televisiokanavilla.
Animaatioelokuva on tietoisku, jossa kerrotaan kuinka toimia, jos jää pettää alta. Animaatiossa esiintyvät Camilla Mickwitzin luomat, Pikku Kakkosen tunnuksessa esiintyvät hahmot. Elokuva on palkittu vuonna 2013 Suomen Uimaopetus- ja Hengenpelastusliiton Viisaasti vesillä -kampanjan vuoden vesiturvatekona.
Animaation kulku

Animaatio alkaa näkymäkuvalla, jossa näkyvät Pikku Kakkosen tunnuksesta tutut hahmot kummitus, kuu, kukka ja lintu. Tämän jälkeen hahmot siirtyvät Yle TV2:n "Tohlopinrannan televisiostudiota" esittävään rakennukseen. Hahmoista Heikki ja Nalle ovat jääneet leikkimään lumisotaa, ja huomaavat muiden lähteneen. He päättävät lähteä, ja laskevat mäkeä alas rannalle. Nalle ehdottaa Heikille, että kävelisivät jäätä pitkin studiolle, johon Heikki ei suostu, vaan lähtee kävelemään rannan reunaa pitkin. Nalle lähtee kävelemään jäätä pitkin, ja putoaa jäihin. Kun Nalle on pudonnut jäihin, tunnuksesta tuttu lintu raakkuu studion laiturilla. Heikki pelastaa Nallen kaulaliinalla, ja Nalle kiertii jäätä pitkin takaisin rannalle, ja kuivattelee itsensä. Nalle on häpeissään, mutta Heikki lohduttaa häntä. Heikki ja Nalle kävelevät studiolle, jossa Nalle saa lämmitellä. Sen jälkeen kaikki tunnushahmot hämmästyvät, ja muodostavat studiorakennuksen televisioruutuun Pikku Kakkonen -ohjelman tunnuksen, ja hetken päästä kuva lähestyy Nallea, jolloin Nalle varoittaa möreällä äänellä: "Varokaa heikkoa jäätä! Mmmh.". Animaatio päättyy lopputeksteihin.
Suunnittelu

Kohtaus, jossa nalle varoittaa heikoista jäistä on elokuvan ainoa kohta, jossa on puhetta. Nallen ääntä animaatiossa esitti säveltäjä Jukka Siikavire. Siikavireen mukaan lausahduksesta otettiin ainakin kymmenen ottoa, jotta lopputulos ei olisi ollut pelottava. Camilla Mickwitz, ja ohjaaja Marja-Liisa Hieta suunnittelivat alkuperäiseen käsikirjoitukseen kohtausta, jossa jäihin pulahtaminen tapahtuisi. Mickwitz olisi halunnut, että kohtauksessa Heikki pulahtaisi jäihin, ja Nalle pelastaisi. Ohjaaja Hieta koki kuitenkin, että kohtaus olisi ollut liian pelottava, ja halusi laittaa roolit toisinpäin.
Kritiikki

Animaatioelokuva on jäänyt joillekin television katsojille mieleen ahdistavana ja pelottavana. Animaatio on saanut kritiikkiä muun muassa sen sisältämän ääni- ja musiikkimaailman sekä tapahtumiensa takia, jotka ovat aiheuttaneet lapsille traumoja. Säveltäjä Siikavireen mukaan myös jotkut aikuiset, jotka ovat lapsuudessaan animaation televisiossa nähneet, ovat alkaneet pitämään sitä "kauhean pelottavana".
Aiheesta muualla

Yle: Varokaa heikkoa jäätä (alkuperäinen vuoden 1986 versio)
Nallen kävellessä jäätä pitkin hän putoaa jäihin.
Animaatioelokuvan nalle varoittaa puheessaan heikoista jäistä.
Tikkurilan Tiikerit

Vantaan Tikkurilan urheilutalo eli Trio Sport Center on Tikkurilan Tiikerien kotihalli.
Tikkurilan Tiikerit on vantaalainen vuonna 1997 perustettu salibandyseura. Se oli vuonna 2020 lisenssimäärällä (598 kpl) mitattuna Suomen kymmenenneksi suurin salibandyseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2018-2019 Divarissa, josta se nousi kauden päätteeksi Salibandyliigaan. Edustusjoukkueen lisäksi seuralla on useita aikuistenjoukkueita. Junioritoimintaa seuralla on pojilla kaikissa ikäluokissa ja tytöillä B-, C-, D-, E- ja G-ikäluokissa.lähde tarkemmin?
Miehet

Tikkurilan Tiikereiden edustusjoukkue pelaa kaudella 2021-2022 Miesten F-Liiga:ssa. Joukkue pelaa kotiottelunsa Trio Sport Centerissä.
Tikkurilan Tiikerit kaudella 2020-2021:
Maalivahdit:
#45 Jens Beijar
#61 Mikko Sjöholm
Puolustajat:
#17 Joel Keskinen
#20 Joni Lomakin
#34 Arttu Mäkelä
#43 Timi Kauneela
#50 Robert Tarkkanen
#56 Karri Budde
#85 Niklas Laurila
#89 Janne Salonen
#91 Mikko Ylikojola
#94 Niklas Kuisma
Hyökkääjät:
#7 Mattias Kokljuschkin
#11 Juuso Salo
#16 Miika Iskanius
#23 Joakim Lund
#26 Valtteri Laine
#33 Kevin Starck
#37 Tomi Palin
#57 Christian Remes
#70 Leevi Loippo
#71 Eemeli Horttanainen
#72 Teemu Suomalainen
#82 Yannick Lindroos
#88 Toni Rintala
Naiset > Saavutukset

Suomenmestaruus 2004–2005
Suomen Cup-hopea 2006
Euroopan Cup-hopea 2005, 2006
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
| n k Salibandyn Suomen mestarit |
| --- | --- |
Miehet:  1987: Manse United  1988: Manse United  1989: BET  1990: S.C. Dalmac  1991: S.C. Dalmac  1992: Josba  1993: SSV  1994: Josba  1995: SSV  1996: SSV  1997: VFT  1998: Viikingit  1999: Oilers  2000: HIFK  2001: SSV  2002: Oilers  2003: Oilers  2004: SSV  2005: SSV  2006: Oilers  2007: SSV  2008: SSV  2009: SSV  2010: SSV  2011: SSV  2012: SPV  2013: SPV  2014: Happee  2015: SPV  2016: Classic  2017: Classic  2018: Classic  2019: Classic  2020: Ei jaettu  2021: Classic 
Naiset:  1989: BET  1990: S.C. Dalmac  1991: S.C. Dalmac  1992: Erä  1993: Erä  1994: Oilers  1995: Erä  1996: Erä  1997: Erä  1998: VFT  1999: VFT  2000: Erä  2001: HIFK  2002: HIFK  2003: Classic  2004: VFT  2005: Tiikerit  2006: NST  2007: Erä  2008: Classic  2009: Classic  2010: Classic  2011: Classic  2012: Classic  2013: Classic  2014: SB-Pro  2015: Classic  2016: NST  2017: Classic  2018: SB-Pro  2019: SB-Pro  2020: Ei jaettu  2021: PSS 
| n k Miesten Divari |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  Hawks  Josba  Karhut  Koovee  LNM  M-Team  O2-Jyväskylä  Rangers  SaiPa  SalBa  SB Vantaa  SBS Wirmo  Tiikerit  ÅIF 
| n k Vantaan urheilu |
| --- | --- |
Urheilupaikat:  Campo Center  Keimola Golf  Keimolan moottorirata  Korson uimahalli  Myyrmäen jalkapallostadion  Myyrmäen uimahalli  Myyrmäen urheilutalo  Myyrmäki-halli  Rajakylän tenniskeskus  Tikkurilan urheilupuisto Tikkurilan jäähalli  Tikkurilan uimahalli  Tikkurilan urheilutalo  Vantaan Energia -areena 
Urheiluseurat:  Etelä-Vantaan Shakki  Etelä-Vantaan Taitoluistelijat  Etelä-Vantaan Urheilijat  FC Korso  Hämeenkylän Palloseura  IF Helsinge-Atlas  Itä-Hakkilan Kilpa  Keimolan Kaiku  Kenttäurheilijat-58  Kiekko-Vantaa  Koivukylän Palloseura  Korson Kaiku Salibandy  Korson Palloilijat  Korson Palloseura  Korson Veto Lentopallo  M-Team  Pakkalan Palloseura  Pallokerho-50  PK-35 Vantaa  Päiväkummun Pesis  Rekolan Raikas  Rekolan Urheilijat  Riipilän Raketti  Salibandyseura Vantage  SB Vantaa  TAFT  Team Vanpa  Tikkurilan Palloseura Naiset  Tikkurilan Taitoluisteluklubi  Tikkurilan Tiikerit  Uudenmaan Autourheilijat  Vanders  Vantaa Floorball Team  Vantaan Hiihtoseura  Vantaan Jalkapalloseura  Vantaan Jukara  Vantaan Kiekko  Vantaan Lentopallo  Vantaan Pussihukat  Vantaan Salamat  Vantaan Voimisteluseura  Vantaanjoen Juoksu  VFS Vantaa Futsal Club 
Urheilutapahtumat:  Amerikkalainen jalkapallo EM 2018  Hiihto SM 2014  SM 2018  Jalkapallo U-18 EM 2001  Juoksu Maastojuoksun SM 2013  Vantaan maraton  Jääkiekko U-18 EM 1978  U-18 MM 2024  Naisten MM 1999  Nuorten MM 1980  Nuorten MM 1985  Paini EM 2014  Salibandy MM 2010  Suunnistus Jukolan viesti 2012  Taitoluistelu Finlandia Trophy 
Muuta:  Pääkaupunkiseudun paras urheilija
Jaakko Leskinen

Jaakko Leskinen (31. tammikuuta 1886 Rautjärvi – 13. helmikuuta 1953 Mikkeli) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Leskisen vanhemmat olivat nahkuri Wilhelm Leskinen ja Maria Tentke ja puoliso vuodesta 1912 Jenny Mathilda Väisänen. Leskinen kävi kansakoulun Jaakkimassa ja kauppakoulun Viipurissa 1907–1908 ja teki myöhemmin useita opintomatkoja Baltiaan, Keski-Eurooppaan ja Pohjoismaihin. Hän oli useiden vähittäisliikkeiden palveluksessa eri tehtävissä 1898–1908, tukkuliike P. J. Pesosen konttoristi ja kauppamatkustaja Viipurissa 1908–1916, Kauppa Oy J. Hallenbergin kauppamatkustaja 1916–1917 sekä osakas ja toinen johtaja 1917–1923, ja sitten Tukkuliike J. Leskisen omistaja Viipurissa 1923–1944 ja Mikkelissä vuodesta 1944. Leskinen oli myös Tienhaaran Valssimyllyn omistaja 1932–1944 ja Kymin Valssimyllyn omistaja Kouvolassa vuuodesta 1941. Hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen Kansallisen Kokoomuksen edustajana 1929–1934 ja kaupunginhallituksen jäsen 1930–1934 ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Viron varakonsuli Viipurissa Leskinen oli vuodesta 1928 ja konsuli 1929–1940. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1948. Sotien jälkeen hän siirtyi Mikkeliin ja toimi Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1948.
Tuula Väätäinen

Tuula Anneli Väätäinen (o.s. Häkkinen; s. 2. lokakuuta 1955 Maaninka) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko Savo-Karjalasta. Hän toimi Pohjois-Savon vaalipiirin kansanedustajana kolmen vaalikauden ajan vuosina 2003–2015. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Väätäinen ei tullut valituksi jatkokaudelle; hänen äänimääränsä oli 4698. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Väätäinen palasi eduskuntaan. Eduskuntavaaleissa 2023 Väätäinen tuli valituksi viidennelle kaudelle.
Kaudella 2019-2023 Väätäinen oli Perustuslakivaliokunnan ja Talousvaliokunnan jäsen sekä Puolustusvaliokunnan varajäsen.
Eduskunnassa Väätäinen istui kaudella 2003–2007 sosiaali- ja terveysvaliokunnassa ja hallintovaliokunnassa sekä kaudella 2011–2015 puolustusvaliokunnassa, valtiovarainvaliokunnan hallinto- ja turvallisuusjaostossa sekä kunta- ja terveysjaostossa. Siilinjärven kunnanvaltuuston jäsen Väätäinen oli vuosina 1992–2014. Hän toimi Ensi- ja turvakotien liiton varapuheenjohtajana vuosina 2011–2016.
Kuopion Invalidit ry:n puheenjohtajana Väätäinen on toiminut 2015–2022 ja Savonia-ammattikorkeakoulun hallituksen jäsen 2018-2020. Vuosina 2017–2019 hän oli Kuopion kaupunginvaltuuston 2. vpj. Vuodesta 2019 hän on ollut Kuopion kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Koulutukseltaan Väätäinen on erikoissairaanhoitaja ja perheterapeutti.
Yksityiselämä

Väätäinen on ollut kahdesti naimisissa ja kumpikin hänen miehistään kuollut, ensimmäinen vuonna 1976 ja toinen vuonna 2024. Hänellä on kummastakin avioliitostaan poika.
Molukkienparatiisikalastaja

| Molukkienparatiisikalastaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Säihkylinnut Coraciiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kuningaskalastajat Alcedinidae
Suku::  Paratiisikalastajat Tanysiptera
Laji::  galatea
Kaksiosainen nimi
 Tanysiptera galatea  G. R. Gray 1859 
Katso myös
   Molukkienparatiisikalastaja Wikispeciesissä   Molukkienparatiisikalastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Molukkienparatiisikalastaja (Tanysiptera galatea) on Molukeilla ja Uudessa-Guineassa elävä lintu, joka kuuluu kuningaskalastajien heimoon.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus normaalisti 28 senttimetriä. Väritykseltään se on sinivalkomusta ja nokka on oranssi. Sillä on poikkeuksellisen pitkät pyrstösulat ja se liittynee soitimeen.
Elinympäristö

Lintu elelee metsissä ja on mielellään oksistossa tähyilemässä saalista, joita ovat pääasiassa tuhatjalkaiset ja liskot.
Ravinto

Linnun ravintoon kuuluu tuhatjalkaiset, liskot sekä hyönteiset. Lintu voi kaivaa maan pintakerrosta löytääkseen matoja.
Lisääntyminen

Naaraat munivat 3–5 munaa ja molemmat emot hautovat niitä.