stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Latvialaiset
Kulttuuri > Asuminen

Vanhga latvialainen asumismuoto on kylä, johon kuului tyypillisesti kolmesta useaan kymmeneen taloa. Vidzemessä, Kuurinmaalla ja Kurzemessa tyypillinen kyläasutus hajosi ja asukkaat siirtyivät yksittäistaloihin. Kylämalli säilyi Latgalessa, missä oli enimmäkseen pientiloja. Asumukseen kuului sen asukkaan varallisuudesta riippuen vaihteleva määrä rakennuksia. Vanhin talonpoikaistalon tyyppi on savupirtti, joka oli yksihuoneinen tupa. Tämän tapaisia rakennuksia säilyi 1800-luvulle saakka. 1100-luvulla yleistyi kaksiosainen asumistilaan ja keittiöön jaettu asuinrakennus. Talot voitiin jakaa Itä- ja Länsi-Latvialaiseen malliin muun muassa uunin rakenteen ja eteisen käyttötavan mukaan. Talojen sisustus oli tyypillisesti yksinkertainen. Tärkein sija talossa oli liedellä, jota käytettiin ruuan valmistukseen että talon lämmitykseen. 1800-luvulle asti suurimmassa osassa taloista ei ollut savupiippua, vaan savu poistettiin ovien ja ikkunoiden kautta. Savupiippujen myötä avoliedet korvautuivat muuratuilla uuneilla.
Kulttuuri > Vaatetus

Latvialaisten vaatteet on tehty perinteisesti villasta ja pellavasta pohjoisten ilmasto-olosuhteiden takia. Varhaisesta vaatetuksesta on löydetty aineistoa hautalöydöistä. Kudontataito oli pitkälle kehittynyttä jo varhaisfeodaalisella ajalla. Varsinkin ylimystön haudoista tehdyt löydökset ovat hyvinkin runsaita ja esimerkiksi erilaiset korut olivat yleisiä. Löytöjen määrä vähenee saksalaisvalloituksen jälkeen, jolloin latvialainen yläluokka katosi. 1200–1500-lukujen vaatetuksesta tiedetään hyvin vähän. 1500-luvulta 1700-luvulle aineistoa on Saksassa ja Hollannissa julkaistuissa vaatealbumeissa, sekä matkailijoiden kertomuksissa. Tuolloin pukeutumista rajoitti ylimystön pyrkimys säilyttää säätyjen väliset pukeutumiset lakien avulla. Koska talonpoikien liikkuminen alueelta toiselle oli hyvin vaikeaa eri Latvian alueilla kehittyi omalaatuisia pukeutumismalleja. Vaikutuksia tuli kuitenkin usein muilta alueilta siirrettyjen vieraiden kansanryhmien mukana. Esimerkkinä tätä kreevinit, jotka jättivät jälkensä Zemgaleen. Talonpoikien vaatetus voitiin jakaa arki- juhla- ja pyhävaatetukseen.
Kulttuuri > Musiikki

Latvialaisia kansanlauluja on kerätty talteen useita satoja tuhansia. Ne käsittelevät usein ihmisten elämää, suhdetta luontoon, juhlia ja rituaaleja. Laulannalla on ollut suuri merkitys latvialaisen kansallistunteen syntymisellä. Krišjānis Barons keräsi 1 052 kansanlaulua kokoelmaansa Latvju dainas. Kansalliset laulujuhlat syntyivät 1800-luvulla ja ensimmäinen niistä pidettiin Latviassa vuonna 1873. Laulamisen perinteellä oli tärkeä osa myös niin sanotussa laulavassa vallankumouksessa, joka johti Latvian itsenäistymiseen Neuvostoliitosta. Baltianmaiden laulujuhlat ovat Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luettelossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latvialaiset Wikimedia Commonsissa
Tērven mäkilinna.
Liivinmaan rahvaita piirroksessa 1500-luvulta.
Latvialaisen tanssiryhmän jäseniä kansallispuvuissa vuonna 1949.
Neuvostoajan postimerkki, johon on kuvattu perinteisiä latvialaisia soittimia.
Iivari Heikkinen

| Iivari Heikkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. tammikuuta 2004 (ikä 20) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Ilves
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  25
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2024–
Iivari Heikkinen (s. 14. tammikuuta 2004 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Tampereen Ilvestä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Heikkinen pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa.
Ura

Heikkinen on Oulun Kärppien kasvatti. Kaudella 2018–2019 hän pelasi myös Kärppien ja Haukiputaan Ahmojen C-nuorten yhdistelmäjoukkueessa. Kaudeksi 2022–2023 Heikkinen siirtyi Kärpistä Porin Ässien U20-joukkueeseen. Kaudella 2023–2024 hän oli tehoilla 16+29=45 joukkueen paras syöttäjä Manu Mäkelän kanssa ja toiseksi paras pistemies hänen jälkeensä. Heikkinen voitti myös Ässien sisäisen tehotilaston lukemalla +18. Hän voitti kauden päätteeksi U20 Suomen-mestaruuden.
Toukokuussa 2024 Heikkinen teki kaksivuotisen juniorisopimuksen Tampereen Ilveksen SM-liigajoukkueen kanssa. Hän aloitti kauden 2024–2025 seuran U20-joukkueessa. Heikkinen teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan alkulohkon päätöskierroksella 15. lokakuuta 2024 ruotsalaista Växjö Lakersia vastaan, kun jatkomahdollisuutensa menettänyt Ilves peluutti ottelussa kaikkiaan kuutta ensikertalaista. Hänet merkittiin joukkueen kolmosketjun oikeaan laitaan Erik Borgin ja Juuso Könösen viereen. Heikkinen sai ottelussa jääaikaa 14.12 minuuttia. SM-liigadebyyttinsä hän teki 21. joulukuuta 2024 vieraissa KooKoota vastaan, kun Ilveksen kokoonpanosta oli edellisen ottelun jälkeen ulkopuolella neljä hyökkääjää. Heikkinen merkittiin joukkueen nelosketjun vasempaan laitaan Juho Rautasen ja Eemil Laurellin viereen.
Taru Aalto

Taru Aalto (s. 4. lokakuuta 1976) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edusti seuratasolla muun muassa Puistolan Urheilijoita ja Malmin Palloseuraa.
Aalto pelasi Suomen naisten maajoukkueessa 13 maaottelua.
Johan Wilhelm Norrgård

Johan Wilhelm Norrgård (31. toukokuuta 1859 Merikarvia – 7. kesäkuuta 1908 Merikarvia) oli suomalainen Merikarvialla vaikuttanut puutavaraliikemies ja sahanomistaja. Hänet tunnettiin aikanaan suurena kirjailija Aleksis Kiven ihailijana ja Merikarvialla ja lähipitäjissä häntä sanottiin Impivaaran herraksi.
Norrgårdin isä maanviljelijä Johan Norrgård oli 1840-luvun lopulla Bålsbäckin ojaan Merikarvian Ylikylään rakennetun yksiraamisen vesisahan osakkaana ja hän oli myös huomattava käsin sahatun puutavaran ostaja.
Norrgård sai 1879 päästötodistuksen Turun kauppakoulusta ja oli sitten muutamia vuosia Englannissa ja Saksassa opiskelemassa kieliä ja tutustumassa liike-elämään. Suomeen palattuaan hän meni isänsä perustaman puutavaraliikkeen palvelukseen ja kasvatti isänsä kuoltua liikettä melkoisesti.
Norrgård omisti Merikarvialla kaksi höyrysahaa Sahakosken sahan ja Jukolan sahan ja lisäksi hän osti sahatavaraa pienemmiltä yrittäjiltä. Norrgårdin raaka-ainehankinnat ulottuivat aina Karvianjoen latvoille saakka ja Etelä-Pohjanmaalle aina Kokkolaan saakka.
Norrgårdin mielikirjailija oli Aleksis Kivi ja tämän teoksista hän piti erityisesti Seitsemästä veljeksestä. Hän nimesi omistamansa talon Impivaaraksi ja Merikarvialle rakentamansa sahalaitoksen Jukolan sahaksi. Omistamiaan proomuja hän nimesi veljesten mukaan Juhanista aina Eeron asti sekä myös muiden kirjan henkilöiden mukaan. Höyrylaivansa hän nimesi Aleksis Kiven kaimaksi.
Norrgård kuoli kesäkuussa 1908 49-vuotiaana sydänkohtaukseen. Norrgårdin kuoltua hänen liikkeellään ei ollut jatkajaa. Liikkeen omistamat kiinteistöt joutuivat Reposaaren höyrysaha Oy:lle, joka ei jatkanut Merikarvialla toimintaa. Entinen Jukolan saha käynnistettiin 1920-luvulla ja se oli toiminnassa vuoteen 1939 saakka.
Mani pulite

Entistä pääministeriä  Bettino Craxia vastaan heitetään kolikoita Roomassa mielenosoittajien toimesta  30. huhtikuuta 1993
Mani pulite (puhtaat kädet) tai Tangentopoli ("lahjuskaupunki") tarkoittaa Italian ensimmäisen tasavallan poliittisten puolueiden toiminnan rahoitukseen kehitettyä laitonta lahjusjärjestelmää, jota milanolaiset tuomarit ryhtyivät purkamaan vuonna 1992. Nimitystä Tangentopoli käytti ensimmäisenä sanomalehti La Repubblica. Tapahtumaketju johti useisiin oikeudenkäynteihin sekä laajan korruption paljastumiseen.
Milanolaisten tuomioistuinten tutkimukset asiassa olivat käynnistyneet jo 1980-luvun lopulla, mutta vasta vuonna 1992 syytteiden nostaminen tuli poliittisesti mahdolliseksi, eli hallituspuolueiden kannatus laski jo ennen korruption paljastumista. Keskeisin asian selvittäjä oli milanolainen tuomari Antonio Di Pietro. Korruptio-oikeudenkäynneissä paljastui organisoituja laittomia rahoituskytköksiä poliitikkojen ja liikemiesten välillä. Toimintaan oli sekaantunut Italian politiikan voimakolmikko, sosialistipuolueen johtaja Bettino Craxi, pitkän linjan kristillisdemokraatti, moninkertaisen pääministeri Giulio Andreotti sekä kristillisdemokraattien pääsihteeri Arnaldo Forlani.
Prosessi oli kohtalokas valtaa pitäneille kristillisdemokraattiselle ja sosialistiselle puolueelle. Kristillisdemokraattien yhtäjaksoinen hallituskausi alkoi vuonna 1946 ja jatkui vuoteen 1993. Menestyksen takeena olivat kommunismia vastustavan Yhdysvaltojen sekä Vatikaanin ja katolisten piispojen ohella merkittävät suhteet Italian yhteiskuntaan ja talouselämään. Yritysmaailmaan tiiviit yhteydet hoituivat valtion holdingyhtiön IRI:n ja valtion energiayhtiön ENI:n kautta. Kristillisdemokraattisissa piireissä oli pitkän hallintokauden tiimoilta vakiintunut
käsitys, jonka mukaan kristillisdemokraattinen puolue oli ”tuomittu hallitsemaan” Italiaa. Craxin johtamalle sosialistipuolue PSI:lle oikeudenkäynnit osoittautuivat kohtalokkaimmiksi, vaikka korruptoitunut hallintokulttuuri olikin rakentunut pitkälti kristillisdemokraattien luomalle mallille. Merkittävimpänä syynä tähän lienee se, että PSI oli Milanon valtapuolue, josta koko korruptiovyyhdin selvitys alkoi. Lahjusten antamisen verkko ulottui kaikille tasoille, eikä vain valtakunnan poliittiselle huipulle. Milanon päätökset toteutettiin käytännössä valtapuolue PSI:n hyväksynnän kautta.
Mani puliten yhteiskunnallinen vaikutus

Maaliskuun 1994 parlamenttivaaleissa vakiintunut puoluekenttä romahti. Entisen kristillisdemokraattipoliitikon Romano Prodin myötävaikutuksesta perustettiin 1990-luvulla Oliivipuukoalitioksi kutsuttu keskusta-vasemmistolainen puolueliitto. Prodi johti keskustavasemmistolaisen Oliivipuukoalition voittoon huhtikuussa 1996 ja toimi kahtena seuraavana vuonna Italian pääministerinä. Prodin hallituksen toiminnalla Italian valtiontalous elpyi, ja lopulta Italia pääsi mukaan talous- ja rahaliiton EMU:n kolmanteen vaiheeseen ensimmäisten joukossa. Prodin muodostama vähemmistöhallitus kaatui kommunistien vedettyä siltä tukensa. Euroopan komission johdossa Prodi oli vuosina 1999–2004. Ennen pitkää liikemies Silvio Berlusconin oikeistopuolue Forza Italia nousi valtaan, ja Oliivipuukoalitiosta tuli oppositiovoima.   Italialaisille vihjailut Berlusconin henkilökohtaisista väärinkäytöksistä olivat toissijaisia, kun vaakakupissa olivat paitsi maan talouden kriisi, myös massatyöttömyys. Vuoden 1994 vaaleja alettiinkin tulkita siirtymänä ensimmäisestä tasavallasta toiseen tasavaltaan.
Mani pulite-oikeudenkäynnit voidaan tulkita yrityksenä kriminalisoida välittäjän roolia politiikan korruptiossa. Tangentopoli ei ollut pelkästään poliittisen ja taloudellisen eliitin ongelma, vaan korruptiovyyhti liittyi jollain tapaa enemmän tai vähemmän koko Italian yhteiskuntaan ja kansaan, jo ainoastaan eräänlaisen palvelusten ja vastapalvelusten kulttuurin näkökulmasta. Tämä klientismiksi kutsuttu ilmiö on peräisin kaukaa historiasta.
Ekstrapyramidaalioire

Ekstrapyramidaalioireet ovat ei-tahdonlaisen keskushermoston ekstrapyramidaalijärjestelmään liittyviä lihasten toimintahäiriöitä. Ekstrapyramidaalioireet voivat ilmetä ilmenevät kaulan, niskan, silmien ja vartalon lihasten kivuliaina kouristuksina, akatisiana eli pakonomaisena motorisena levottomuutena, lepovapinana, köpöttävänä kävelynä, motoriikan hidastumisena, lihasjäykkyytenä tai kasvojen ilmeettömyytenä. Jos ekstrapyramidaalioireisiin kuuluu vapinaa, lihasjäykkyyttä ja liikkeiden hidastumista, puhutaan lääkeparkinsonismista.
Myös pakkoliikeoireyhtymä eli tardiivi dyskinesia sekä suun avaamista estävä niin sanottu leukalukko kuuluvat ekstrapyramidaalioireisiin.
Ensimmäisen polven psykoosilääkkeet aiheuttavat eniten ektsrapyramidaalioireita, mutta myös toisen polven psykoosilääkkeet aiheuttavat niitä. Myös muut lääkkeet saattavat aiheuttaa ekstrapyramidaalioireita. Esimerkiksi joka kymmenes epilepsian ja manian hoidossa käytettyä natriumvalproaattia käyttävä saa niistä ekstrapyramidaalioireita.
Myös masennuksen hoidossa käytetyt SSRI, SNRI ja NDRI lääkkeet aiheuttavat extrapyramidaalioireita. Erityisesti duloxetiini, sertraliini, escitalopramiini, fluoksetiini ja bupropioni ovat lääkkeitä, joiden on todettu aiheuttavan extrapyramidiaalioireita.
Hoito

Ekstrapyramidaalioireita havaitessa on syytä pienentää lääkeannosta tai vaihtaa lääke johonkin toiseen. Noin 60 prosenttia lääkeparkinsonismipotilaista paranee kahden kuukauden sisällä parkinsonismia aiheuttaneen lääkkeen lopettamisen jälkeen. Joskus parkinsonismin oireet poistuvat vasta kahden vuoden kuluttua ja 16 prosentilla oireet eivät poistu edes lääkityksen lopettamisen jälkeen.
Ekstrapyramidaalioireita voidaan hoitaa myös lyhytjaksoisesti annetuilla antikolinergisellä parkinsonlääkkeillä (esimerkiksi biperideeni). Levottomuustila eli akatisia lievittyy antikolinergisten lääkkeiden lisäksi myös beetasalpaajilla (esimerkiksi propranololi) tai bentsodiatsepiineilla.
Huutokoski–Parikkala-rata

Huutokoski–Parikkala-rata on Suomen rataverkon osuus Joroisista Huutokosken rautatieasemalta Savonlinnan kautta Parikkalaan. Rataosan pituus on 133,5 kilometriä. Osuudella Parikkala–Savonlinna on sekä henkilö- että tavaraliikennettä, osuudella Huutokoski–Rantasalmi ainoastaan tavaraliikennettä (henkilöliikenne lakkautettiin 1988). Rataosa lasketaan kuuluvaksi vähäliikenteisiin rataosiin. Henkilöjunavuoroja välillä Parikkala–Savonlinna on päivittäin neljästä kuuteen kappaletta suuntaansa. Savonlinna–Parikkala-välillä on Suomessa ainoa itsensä kannattavasti toimiva kiskobussiliikenne.
Huutokoski–Parikkala-rata kulkee valtatien 14 vieressä Punkaharjulla.
Huutokoski–Parikkala-radan lakkautettua osuutta Parkumäessä Rantasalmella.
336 metriä pitkä Kyrönniemen rautatietunneli Savonlinnassa.
Historia > Rataosa Savonlinna–Parikkala

Alun perin radan itäinen päätepiste oli vanhan Viipurista Sortavalan kautta Joensuuhun johtaneen Karjalan radan varrella Elisenvaarassa. Rata Elisenvaarasta Savonlinnaan valmistui 1. helmikuuta 1908 ja jatke Pieksämäelle vuonna 1914. Kun Elisenvaaran risteysasema jäi luovutetulle alueelle, rakennettiin pian sodan jälkeen yhdysrata Parikkalasta Simpeleelle, Lappeenrannasta Elisenvaaraan johtaneelle radalle, minkä jälkeen rataosat Parikkalasta ja Simpeleeltä rajalle on purettu.
Esitys Savonlinna–Elisenvaara-radan rakentamisesta tehtiin vuoden 1897 valtiopäivillä. Päätös radan rakentamisesta tehtiin vuonna 1900 ja rataosan rakentaminen aloitettiin joulukuussa vuonna 1904. Elisenvaaran ja Punkaharjun väli avattiin liikenteelle marraskuussa 1906 ja koko Savonlinna–Elisenvaara-rataosa avattiin liikenteelle 1. helmikuuta 1908. Kaikki Savonlinna–Elisenvaara-rataosan rakennukset suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm. Toisen maailmansodan jälkeen ratayhteys Elisenvaaraan poistui ja Parikkalasta tuli rataosan pääteasema vuonna 1949, kun rataosuus valmistui Parikkalan ja Simpeleen välille. Bruno Granholmin suunnittelema ja vuonna 1907 rakennettu Savonlinnan päärautatieasema poistui käytöstä vuonna 2011, kun asemalle johtanut rata purettiin rinnakkaisväylän rakentamisen yhteydessä. Savonlinnan päärautatieasemaa korvaavat seisakkeet rakennettiin Pääskylahteen vuonna 2011 ja Kauppatorille vuonna 2012.
Historia > Rataosa Huutokoski–Savonlinna

Esitys rataosan Savonlinna–Pieksämäki ja Huutokoski–Varkaus-haaran rakentamisesta tehtiin rautatiekomitean ehdotuksesta vuoden 1897 valtiopäivillä. Rataosan rakentamispäätös tehtiin 12. tammikuuta 1911 ja rataosan rakentaminen aloitettiin syyskuussa 1911. Rataosa avattiin väliaikaiselle liikenteelle marraskuussa 1913 ja säännölliselle liikenteelle koko rataosa avattiin vuonna 1914. Pieksämäki–Savonlinna-rataosan asemat rakennettiin Thure Hellströmin laatimien piirustusten mukaan. Rataosan huonon kunnon vuoksi Huutokoski–Savonlinna-väliltä lakkautettiin henkilöliikenne vuonna 1988, jolloin rataosa jäi pelkästään tavaraliikenteen käyttöön. Huutokosken ja Savonlinnan välinen rataosuus perusparannettiin 42 miljoonalla eurolla vuonna 2008, mutta rataosan käyttö oli parannuksen jälkeen vähäistä. Perusparannetun rataosan kunto olisi mahdollistanut henkilöjunaliikenteen käynnistämisen. Liikennevirasto sulki päätöksellään Rantasalmi–Savonlinna-rataosuuden 1. syyskuuta 2015. Rataosuuden sulkeminen mahdollisti Laitaatsalmen syväväylän rakentamisen. Sen jälkeen voitiin purkaa Laitaatsalmen rautatiesilta. Uusi Laitaatsalmen kääntyvä rautatiesilta maksaisi noin 12 miljoonaa euroa. Rahoitus uutta siltaa varten myönnetään vain, jos Huutokoski–Savonlinna-rataosalle tulee käyttöä.
Kuvia rataosalta Huutokoski–Parikkala

Dm12-kiskobussi Punkaharjulla.
Huutokosken rautatieasema
Savonlinnan vanha rautatieasema
Savonlinnan rautatieasema
Pääskylahden rautatieasema
Kerimäen rautatieasema
Luston rautatieasema Punkaharjulla.
Retretin seisake Punkaharjulla.
Punkaharjun rautatieasema
Parikkalan rautatieasema
Kyrönsalmen rautatiesilta (rata-km 483+700)
Punkasalmen rautatiesilta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Huutokoski–Parikkala-rata Wikimedia Commonsissa
Ossian Nylund

Ossian Nylund (22. huhtikuuta 1894 Helsinki – 19. joulukuuta 1939) oli suomalainen yleisurheilija. Nylund oli Suomen joukkueen mukana vuoden 1920 olympialaisissa Antwerpenissä, joissa sijoittui seitsemänneksi kolmiloikassa tuloksella 13,74. Hän oli mukana myös viisiottelussa ja oli ennen päätöslajia kahdentenatoista, eikä selviytynyt 1500 metrin juoksuun ollenkaan mukaan. Nylund on voittanut kolmiloikan Suomen mestaruuden kaksi kertaa, vuosina 1917 ja 1918. Nylund edusti HIFK:ta.
Ylioppilaaksi päästyään Nylund opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa valmistuen diplomi-insinööriksi 1918. Vuodesta 1919 alkaen hän oli työssä Oy Mercantilessa, jonka apulaisjohtajana hän oli vuodesta 1927. Nylund oli myös urheilutoimittajana jonkin aikaa Svenska Pressen-lehdessä ja hän toimi eräiden ulkomaisten lehtien kirjeenvaihtajana. Nylund kuoli 45-vuotiaana joulukuussa 1939.
Aktiiviurheilun lisäksi hän toimi yleisurheilussa palkintotuomarina Amsterdamin vuoden 1928 olympialaisissa. Hän oli toiminut jo urheilu-uransa aikana seuransa HIFK:n sihteerinä vuosina 1918-1927 ja sen jälkeen vuonna 1928 varapuheenjohtajana ja 1929-1939 puheenjohtajana.
Aiheesta muualla

Ossian Nylund Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Gentleman

| ”Gentleman” PSY |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : 2013
 Julkaistu: 12. huhtikuuta 2013
 Formaatti: Digitaalinen
 Tuottaja(t): Park Jae-Sang, Yoo Gun-hyung
 Tyylilaji: K-pop
 Kesto: 03.14
 Levy-yhtiö: YG, School Boy, Republic
PSY:n muut singlet
| ”Gangnam Style” 2012 | ”Gentleman” 2013 | ”Hangover” 2014 |
Gentleman on eteläkorealaisen PSY:n 12. huhtikuuta 2013 julkaistu yhdeksästoista K-pop-single. Se on jatkoa hänen kansainväliselle hitilleen, Gangnam Stylelle, jonka musiikkivideota oli katsottu YouTubessa "Gentlemanin" julkaisuhetkellä yli 1.3 miljardia kertaa. Kappaleen ensimmäinen julkinen esitys siihen liittyvällä tanssilla tapahtui klo 6:30 kansainvälistä aikaa 13. huhtikuuta Seoul World Cup Stadiumilla Soulissa. Juliste ja Twitter-tilapäivitys sisälsivät maininnan kappaleen pääraidasta: "I'm a mother fxxxxx gentleman", Sanan paljastettiin myöhemmin olevan "father". Laulun säkeistöt on laulettu koreaksi ja kertosäe englanniksi.
7. toukokuuta 2013 kappaleen musiikkivideota oli katsottu YouTubessa jo yli 300 miljoonaa kertaa. Kappale on saavuttanut listan kärkisijan kolmessa valtiossa sekä saavuttanut iTunesin kärkisijan 40 maassa.
Marraskuussa 2013 musiikkivideota oli katsottu liki 584 miljoonaa kertaa ja se oli kaikkien aikojen kahdeksanneksi katsotuin video YouTubessa. Vuoteen 2017 mennessä video on kuitenkin jäänyt katselukertojen valossa kymmenien muiden videoiden alapuolelle.
"Gentleman" valittiin mukaan Just Dance 2014 -peliin, ja se oli saatavilla myös pelin demoversiossa.
Listasijoitukset

| Lista | Korkein sijoitus |
| --- | --- |
Alankomaat (Dutch Top 40): 15
Alankomaat (Single Top 100): 8
Australia (ARIA): 15
Belgia (Ultratop 50 Flanderi): 2
Belgia (Ultratop 50 Vallonia): 2
Espanja (PROMUSICAE): 7
Etelä-Korea (Gaon Digital Singles): 1
Etelä-Korea (Korea K-Pop Hot 100): 1
Irlanti (Irish Singles Chart): 13
Islanti (Tónlist): 15
Israel (Media Forest): 5
Italia (FIMI): 9
Itävalta (Ö3 Austria Top 40): 7
Japani (Japan Hot 100): 51
Kanada (Canadian Hot 100): 9
Luxemburg (Billboard): 1
Meksiko (Monitor Latino Top Anglo): 7
Norja (VG-lista): 13
Portugali (Billboard): 6
Ranska (SNEP): 11
Ruotsi (Sverigetopplistan): 8
Saksa (GfK Entertainment Charts): 12
Slovakia (Rádio Top 100): 21
Suomi (Suomen virallinen lista): 2
Sveitsi (Schweizer Hitparade): 3
Tanska (Tracklisten): 3
Tšekki (Rádio Top 100): 21
Ukraina (FDR): 6
Uusi-Seelanti (RMNZ): 10
Venezuela (Pop/Rock General): 2
Yhdistynyt kuningaskunta (Britannian singlelista): 10
Yhdysvallat (Billboard Hot 100): 5
Yhdysvallat (Hot Rap Songs): 3
Yhdysvallat (Hot Dance Club Songs): 33
Yhdysvallat (Hot Dance/Electronic Songs): 1
Sertifiointi

| Maa | Myöntäjä | Sertifiointi |
| --- | --- | --- |
| Australia | ARIA | Kultaa |
| Italia | FIMI | Kultaa |
| Ruotsi | GLF | Platinaa |
| Tanska | IFPI Denmark | Kultaa |
| Yhdistynyt kuningaskunta | BPI | Hopeaa |
Käännös suomeksi
Rumat ihmiset

| ”Rumat ihmiset” Heikki Silvennoinen (Kummeli) |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Artisti maksaa
 Äänitetty : 1994
 Julkaistu: 1994
 Tekijä(t): Kummeli
 Tyylilaji: huumorimusiikki
 Kesto: 02.16
 Levy-yhtiö: Porkkana Ryhmä Ky
Rumat ihmiset on Heikki Silvennoisen ja viihderyhmä Kummelin vuonna 1994 levyttämä kappale. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Kummeli-ryhmän Timo Kahilainen, joka alun perin oli tehnyt kappaleen Torpedot-yhtyeelle. Kappale julkaistiin saman ryhmän vuonna 1994 ilmestyneellä studioalbumilla Artisti maksaa.
Tuomas Marjamäki on maininnut kappaleen muistuttavan tyyliltään Randy Newmanin tekemää kappaletta ”Short People”. Hän kuvaa sitä klassikoksi, jota baarimikot soittavat ravintoloissa usein valomerkin aikaan.
Rumista ihmisistä tehtiin levytysvuonna myös musiikkivideo, joka esitettiin sketsisarja Kummelin neljännen tuotantokauden viimeisessä jaksossa. Se kuvattiin Tampereen Raatihuoneella, jossa viihderyhmä Kummelin jäsenet esiintyivät puvut yllään. Ohjaaja Matti Grönbergin kertoman mukaan videota tehdessä ryhmä ajatteli, että Kummeli-sarjaa ei enää jatketa, mutta kuitenkin toisin kävi.
Ylioppilaskunnan Laulajat levyttivät vuonna 2014 kappaleesta coverversion albumilleen Kotipoltto.
Demidov

Demidoff-suvun ruhtinashaaran vaakuna.
Demidov-suvun alkuperäinen vaakuna. Alemmassa kentässä on kaivosteollisuuteen viittaava kivivasara.
Demidov tai Demidoff (ven. Демидов) on venäläinen ruhtinaallinen aatelissuku. Suvun vauraus oli lähtöisin rautateollisuudesta ja asetuotannosta.
Suku hallitsi 1700-luvun loppuun mennessä laajoja maa-alueita, kaivosteollisuutta ja yrityksiä sekä tuotti noin 40 % koko Venäjän takoraudasta. Suku tunnettiin aikanaan Venäjän rikkaimpana Romanovin keisarisuvun jälkeen.
Perustajasukupolvi

Suvun kantaisä on entinen maaorja, aseseppä Nikita Demidovitš Antufiev (1656–1725), jonka Pietari I aateloi vuonna 1720 tämän ansioista Venäjän metalli- ja aseteollisuuden kehittämisessä Tulan kaupungissa vuodesta 1704 alkaen. Nikita Demidov laajensi toimintaa myös Nižni Tagilin kaupunkiin vuodesta 1722 lähtien.
Nikitan poika Akinfi Demidov (1678–1745) jatkoi raudansulattamon laajentamista Nižni Tagilissa ja kasvatti perimäänsä omaisuutta hankkimalla omistuksia kulta-, hopea- ja kuparikaivoksiin pääasiassa Uralilla.