stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aladdin ja varkaiden kuningas
Äänirooleissa

| Alkuperäinen näyttelijä | Suomalainen näyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Scott Weinger (dialogi)   Brad Kane (laulu) | Sami Aarva | Aladdin |
| Robin Williams | Jope Ruonansuu | Henki |
| John Rhys-Davies | Pertti Koivula | Cassim |
| Linda Larkin | Ulla Hakola-Renko | Prinsessa Jasmine |
| Gilbert Gottfried | Seppo Pääkkönen | Jago |
| Val Bettin | Veikko Honkanen | Sulttaani |
| Jerry Orbach | Juhani Tuominen | Sa'luk |
| CCH Pounder | Liisa Paatso | Oraakkeli |
| Frank Welker | Frank Welker | Abu |
| Frank Welker | Jukka-Pekka Palo | Fazal |
| Bruce Adler | Antti Pääkkönen | Kauppias |
| Jeff Bennett Corey Burton Jess Harnell Clyde Kusatsu Rob Paulsen | Markus Bäckman   Matti Holi   Topi Lehtipuu   Markku Pihlaja | Rosvot |
Laulut

| Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi |
| --- | --- |
There's a Party Here in Agrabah: Nyt ne juhlat alkaa Agraban
Out of Thin Air: Onnen luokseni saan
Welcome to the Forty Thieves: Piilopaikka varkaiden
Father and Son: Aina rinnakkain
Are You In or Out?: Joko tiedän sen?
Arabian Nights Reprise: Arabian yöt repriisi
Pekka Rytkönen

Pekka Rytkönen, taiteilijanimeltään Beat-Pete (4. lokakuuta 1948 – 29. lokakuuta 2016) oli suomalainen Laajavuoren koulun opettaja ja laulaja. Hän oli Agents-yhtyeen alkuperäinen laulusolisti ja kuului Agentseihin vuosina 1979–1981. Agentsien ajoilta jäi elämään kappale "Se jokin sinulla on".
”Bamba” (myöh. Beat-Pete) oli Mikkelin lyseon kasvatti ja aloitti solistiuransa 1960-luvun puolessavälissä. Ensimmäinen yhtye oli mikkeliläinen Misery, jossa soittivat Pekka "Bamba" "Rymppäne" Rytkönen (laulu), Juha "Pörre" Puranen (basso), Kari "Kapa" Kiili (soolokitara), Pekka "Mylvi" Piskonen (komppikitara) ja Martti "Mortti" Vuorinen (rummut). Misery-yhtye oli Stump-lehden suosikkilistan kärjen tuntumassa. Tyylilajina olivat rhytmblues, blues, beat, soul sekä myös iskelmä (esimerkiksi Paul Anka -covereita). Ennen Agentseja yhtye oli United Beaworkers, jossa soittivat muun muassa Pulliaisen veljekset Esa ja Kai sekä "Jogi" Ollila ja Hans Etholen.
Rytkönen työskenteli kuvataiteen parissa vuodesta 1970. Tähän kuului osallistuminen satojen näyttelyiden suunnitteluun ja ripustukseen sekä hyvin monimuotoisia taideprojekteja, kuten suomalaisten taiteilijoiden vieminen ulkomaille ja ulkomaisten taiteilijoiden tuominen Suomeen. Hän on toimittanut taidekirjan edesmenneestä taiteilijasta Georges von Swetlikistä yhdessä Solveig Lindqvistin ja Riggert Munsterhjelmin kanssa. Hän on suunnitellut ja vetänyt Galleristit ry:n järjestämiä opastettuja galleriakierroksia siitä lähtien, kun ne aloitettiin (vuoden 2000 alusta) sekä opastanut Helsingin Juhlaviikkojen "Lumotun tien" galleriakierroksia useana vuotena.
Rytkönen oli Suomen leijaseuran perustajajäsen, toimi vuosikausia hallituksen jäsenenä ja kaksi vuotta seuran puheenjohtajana.
Länsimainen esoteerisuus

Kabbalan Elämän puu ja sen kymmenen sefiraa. Leonhard Beckin puupiirros vuodelta 1516.
Länsimainen esoteerisuus on termi jonka alle tutkijat ovat luokitelleet laajan joukon löyhästi toisiinsa liittyviä ajatuksia ja liikkeitä, jotka ovat kehittyneet länsimaisessa yhteiskunnassa. Nämä ajatukset ja liikkeet ovat yhtenäisiä vain siinä mielessä, että ne ovat suurelta osin erillisiä puhdasoppisesta juutalais-kristillisestä uskontoperinteestä.
Länsimaisen esoteerisuuden juuret ovat hellenismin ajan hermetistisissä kirjoituksissa ja juutalaisessa kabbalassa. Antiikin hermetistiset kirjoitukset löydettiin uudelleen renessanssiajalla. 1600-luvulla syntyi ruusuristiläisiä veljeskuntia, jotka yhdistivät hermetismiä ja alkemiaa. 1800-luvun lopulla lisääntynyt kristinuskon epäily johti kasvaneeseen kiinnostukseen okkultismia kohtaan. Spiritualismin ohella tunnetuin aikakauden okkulttinen liike oli teosofia, joka yhdisti länsimaista esoteriaa itämaisiin uskontoihin. Näiden hengellisten liikkeiden opit levisivät laajasti 1900-luvun loppupuolella muun muassa new age -liikkeen kautta.
Esoteerisuus viittaa tietoon, joka on vain tietyn suljetun sisäpiirin, eli tietoon vihittyjen saavutettavissa. Tämän tiedon ajatellaan olevan yliluonnollista tietoa, joka johtaa yksilön sisäiseen muutokseen kuten valaistumiseen tai henkiseen uudestisyntymiseen.
Kirjallisuutta

Ahonen, Jose: Yli luonnollisen. Mentalistin tutkimusmatka salatieteisiin.  Jyväskylä:  Atena, 2021.  ISBN 978-951-1-45140-2
Brander, Boris & Bäckström, Janne & Huhtala, Atte (toim.): Salatieteiden Suomi. Esoteerinen ja okkultti Turku.  Helsinki:  Like, 2024.  ISBN 978-951-147-780-8
Dell, Christopher: Noituus, magia ja okkultismi. Kuvitettu historia.  (The Occult, Witchcraft and Magic. An Illustrated History, 2016.)  Suomentanut Heidi Tihveräinen ja Lauri Sallamo. Helsinki:  Tammi, 2017.  ISBN 978-951-31-9602-8
Leskelä-Kärki, Maarit & Harmainen, Antti (toim.): Uuden etsijät. Salatieteiden ja okkultismin suomalainen kulttuurihistoria 1880–1930.  Helsinki:  Teos, 2021.  ISBN 978-952-363-186-1
Mahlamäki, Tiina & Kokkinen, Nina (toim.): Moderni esoteerisuus ja okkultismi Suomessa.  Tampere:  Vastapaino, 2020.  ISBN 978-951-768-782-9
Partridge, Christopher (toim.): Uusien uskontojen käsikirja. Uudet uskonnolliset liikkeet, lahkot ja vaihtoehtoisen henkisyyden muodot.  (Encyclopedia of New Religions. New Religious Movements, Sects and Alternative Spiritualities, 2004.)  Suomentanut Kanerva Heikkinen ym. Helsinki:  Kirjapaja, 2006.  ISBN 951-607-327-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsimainen esoteerisuus Wikimedia Commonsissa
Teosofisen seuran tunnus sisältää ankh-ristin, daavidintähden, ouroboros-käärmeen sekä hindulaisuuden Omin ja swastikan.
Henrik Johan Aminoff

Kenraaliluutnantti Henrik Johan Aminoff
Henrik Johan Aminoff (4. lokakuuta 1680 Narva – 3. huhtikuuta 1758 Pernaja) oli valtiopäivämies, kenraaliluutnantti ja sotilasylipäällikkö Suomessa.
Perhe

Aminoffin isä oli everstiluutnantti Henrik Aminoff ja äiti Hedvid Elisabet Cronman. Henrik Aminoff johti skånelaista rakuunalaivuetta ennen jäämistä eläkkeelle. Cronmanin isä oli eversti Joakim Cronman ja äiti Lunetta Makéleer. Ruotsalainen Makéleer-aatelissuku on skotlantilaisen Maclean-klaanin pohjoismainen sukuhaara.
Aminoffin ensimmäinen vaimo oli Elisabet Neijdenburg, joka oli maaneuvos Gustaf Fredrik Neijdenburgin tytär. Aminoffin toinen vaimo oli Dorotea Charlotta Lillienberg, joka oli assessori Daniel Lillienbergin ja Christina Margareta Stiernklon tytär.
Aminoff sai yhteensä viisi lasta. Henrik Johanin ensimmäisestä avioliitosta. Hedvig Christinan, Johan Bengtin, Margareta Elisabetin, Henrietta Charlottan ja Eleonora Charlottan toisesta avioliitosta. Hedvig Christina avioitui vapaaherra Claes Armfeltin kanssa, joka oli jalkaväenkenraali Carl Gustaf Armfelt vanhemman poika.
Kenraaliluutnantti Carl Mauritz Aminoff oli hänen veljenpoika.
Ura

Aminoffin sotilasura kietoutui suuren Pohjan sodan ympärille. Hän osallistui luutnanttina Riian piiritykseen sekä taisteluihin Liettuassa ja Puolan Ljesnassa 1703–1708.
Aminoff liikkui Ruotsin kenraali Adam Ludvig Lewenhauptin joukkojen mukana. Lewenhaupt lähetti Aminoffin viemaan kirjettä Ruotsin kuninkaalle. Venäläisjoukot haavoittivat ja vangitsivat hänet hänen toimiessaan Kaarle XII:n kuriirina vuonna 1708. Venäjällä Aminoffille tarjottiin hänen sukunsa Inkerinmaalla omistama kartano ja maat takaisin, mikäli hän olisi siirtynyt keisari Pietari Suuren armeijan palvelukseen. Hän torjui venäläisten ehdotuksen, jonka takia hän joutui sotavankeuteen neljäksitoista vuodeksi. Hän pääsi sotavankeudesta vapauteen vuonna 1722 ja samana vuonna hänet ylennettiin majuriksi Ruotsin armeijassa.
Aminoff osallistui Ruotsin ja Venäjän välillä käytyyn hattujen sotaan everstiluutnanttina 1741–1743. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1754 ja myöhemmin Suomen sotilasylipäälliköksi 1756.
Hän osallistui Ruotsin kuningaskunnan valtiopäiville vuosina 1738–1739, 1742–1743 ja 1746–1747.
Aminoff sai Kuninkaallisen Miekkaritarikunnan ritarimerkin Ruotsin kuningas Fredrik I:n aikana vuonna 1748. Hänet palkittiin myös komentajamerkillä ja suurristillä kuningas Aadolf Fredrikin aikana vuonna 1756.
Aminoffia kuvaltiin jäyhäksi, uskolliseksi ja urhoolliseksi karoliinisoturiksi.
Ritarikunnat

Miekkaritarikunta komentaja suurristillä (1656)
Miekkaritarikunta komentaja (1656)
Miekkaritarikunta ritari (1648)
Västerlösa

| Västerlösa |
| --- | --- |
 Västerlösan kirkko
 Västerlösa
 Koordinaatit: 58°25′15″N, 15°20′20″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Itä-Götanmaan lääni
Maakunta:  Itä-Götanmaa
Kunta:  Linköping
Väkiluku (31.12.2023):  229
Västerlösa on taajama Linköpingin kunnassa Itä-Götanmaan läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 229 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Västerlösa Wikimedia Commonsissa
Catharina Lefrén

Catharina Juliana Lefrén (synt. Ekenman, isän aateloimisen jälkeen af Ekenstam; 8. tammikuuta 1782 Linköping, Ruotsi – 18. lokakuuta 1854 Linköping, Ruotsi) oli ruotsalaissyntyinen Pirkanmaalla vaikuttanut herrnhutilaisen liikkeen johtohahmo.
Elämäkerta

Catharina Ekenman koki heräämisen kotitilallaan Sjögestadin kylässä Linköpingissä. Heräämiskuvauksessaan hän kertoo vaikuttuneensa 11-vuotiaana Sions Sånger -kokoelman uskonnollisista lauluista ja varsinaisen heräämisensä tapahtuneen 17-vuotiaana.
Ekenman avioitui turkulaissyntyisen Lars Gustaf Lefrénin kanssa 1805. Hänen vanhempansa olivat tunnettuja herrnhutilaisia, ja he pitivät aktiivisesti yhteyttä Tukholman veljesseurakuntaan. Lefrénit asettuivat asumaan Hatanpään kartanoon Messukylässä, ja perheeseen syntyi yhteensä neljä lasta. Perhe oli varakas. Lars Gustaf Lefrén omisti Tampereen paperitehtaan, jonka tuotanto vastasi kaikkien Suomen paperitehtaiden tuotantoa yhteensä.
Kartanossa järjestettiin hengellisiä tilaisuuksia, joista ei ole jäänyt kirjallisia merkintöjä. Siellä vierailivat Pirkanmaan teollisuuden merkkihenkilöt myös uskonnollisissa yhteyksissä. Lisäksi Catharina Lefrén harrasti aktiivista uskonnollisen kirjallisuuden julkaisu- ja levitystoimintaa. Itä-Suomen rukoilevaisuuden johtaja Henrik Renqvist julkaisi Lefrénin kustannuksella kirjoituksen Lyhy Neuwo, kuinga Autuaxi tuldaman pitä ja levitti saamiaan vapaakappaleita Liperin ensimmäisten heränneiden keskuuteen.
Kun Lars Gustaf Lefrén kuoli 1825, paperitehtaan ja kartanon hoito jäi Catharina Lefrénin vastuulle. Samana vuonna Catharina Lefrén tutustui saksalaiseen kauppamatkustajaan, evankelisen herätyksen kokeneeseen Samuel Hebichiin hänen Suomeen suuntautuneella kauppamatkallaan. Kolme vuotta myöhemmin Catharina Lefrén pyysi miestä paperitehtaan ja kartanon hoitajaksi.
Catharina Lefrén muutti takaisin Ruotsiin 1834. Hän myi paperitehtaan Johan Christopher Frenckellille ja kartanon Nils Johan Idmanille. Hänelle ei näiden kauppojen ja velkojen jälkeen jäänyt paljoakaan omaisuutta.
Catharina Lefrén kuoli 18.10.1854 vierailullaan Linköpingiin ja on haudattuna Sjögestadin kirkkomaalle.
Perhesuhteet

Vanhemmat eversti Nils Adolf Ekenman, myöhemmin af Ekenstam ja Catharina Margareta Götherhielm. Puoliso vuonna 1805 paperitehtailija Lars Gustaf Lefrén (1778–1825). Lapset: Johanna (1806–), Augusta Helena (1810–), Laura (1819–1820) ja Lars Adolf Matts (1823–).
Irtiottoja

| Irtiottoja |
| --- | --- |
 Irtiottoja DVD Boxset 1 -kansikuva
Tyyli:  Draama
Kestoaika:  55-60 min / jakso
Luoja(t):  Aku Louhimies (ohjaus)
Pääosissa:  Susanna Anteroinen Samuli Edelmann Vera Kiiskinen Mikko Kouki Laura Malmivaara Matti Ristinen Janne Virtanen
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Nelonen
Esitetty:  29. syyskuuta – 15. joulukuuta 2003
Jaksoja:  12
Aiheesta muualla
IMDb 
Irtiottoja on vuonna 2003 Nelosella ensiesitetty 12-osainen television draamasarja. Sen ohjasi Aku Louhimies ja käsikirjoittivat Paavo Westerberg ja Mikko Kouki. Sarja on julkaistu kahdella tupla-DVD:llä.
Helsingin Sanomissa Kati Sinisalo piti sarjaa Aku Louhimiehen siihen asti parhaana työnä, parempana kuin Levottomat (2000) tai Kuutamolla (2002). Hänestä sarjan näyttelijäensemble tekee hienoa työtä maneereja välttäen. Louhimies luonnehti tuolloin Sinisalolle työmetodiaan: ”Kuvataan paljon ja annetaan tilanteen rönsytä, luodaan kiinnostavaa tyhjäkäyntiä. Eli pyritään löytämään näyttelijöistä ja tilanteista jotain, jota ei ole valmiiksi siihen kirjoitettu. Tosia hetkiä.” Myös saman lehden Jukka Kajava kehui sarjaa: ”[K]aiken kaikkiaan katsoja voi onnitella itseään siitä, että kotimainen tv-sarja voi olla niinkin laadukkaasti tästä maailmasta kuin on Irtiottoja ollut.”. Uusintaesityksen aikaan vuonna 2007 Helsingin Sanomien Timo Peltonen luonnehti Irtiottoja kaikkien aikojen onnistuneimmaksi suomalaiseksi draamasarjaksi Kahdeksan surmanluodin ohella. ”Näyttelijät hengittävät uskottavasti samaa ilmaa. Traaginen ja koominen käyvät kiivasta vuoropuhelua, välillä suorastaan kinastelevat.” Peltonen kehui myös Rauno Ronkaisen videokuvauksen ja Samu Heikkilän nasevan leikkauksen luomaa poikkeuksellisen vahvaa visuaalista tyyliä.
Turussa elokuussa 2004 pidetyssä Media & Message -tapahtumassa Irtiottoja-sarja palkittiin tv-ohjelmakilpailun Grand Prix -palkinnolla ja myös fiktiosarjan parhaana ohjelmana.
Näyttelijät

Susanna Mikkonen - Hanna
Janne Virtanen - Velimatti
Samuli Edelmann - Eero Malmberg
Vera Kiiskinen - Emmi
Mikko Kouki - Otto
Jasper Pääkkönen - Johnny
Matleena Kuusniemi - Tiia
Hannele Lauri - Leena
Eric Le Roux - Jean
Laura Malmivaara - Venla
Paavo Westerberg - Kimmo
Matti Ristinen - Juha
Auni Tuovinen - Aino
Peter Franzén
Niina Kurkinen
Jari Pehkonen
Tarja Saikkonen
Ville Virtanen
Jaksoluettelo

| Jakso | Nimi | Ensiesitys | Uusinta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Pingviinimies | 29.09.2003 | 28.03.2007 |
| 2. | Irti pyörteestä | 06.10.2003 | 04.04.2007 |
| 3. | Nää on mun jalat | 13.10.2003 | 11.04.2007 |
| 4. | Tyttö, joka itkee | 20.10.2003 | 18.04.2007 |
| 5. | Rauta kaulassa | 27.10.2003 | 25.04.2007 |
| 6. | Röhröh | 03.11.2003 | 02.05.2007 |
| 7. | Herra Gilbert menee arkkuun | 10.11.2003 | 09.05.2007 |
| 8. | Valkoinen kaupunki | 17.11.2003 | 16.05.2007 |
| 9. | Sammakko ja perhonen | 24.11.2003 | 23.05.2007 |
| 10. | Kuka pelkää lihavaa naista? | 01.12.2003 | 30.05.2007 |
| 11. | Tapaamishuone | 08.12.2003 | 06.06.2007 |
| 12. | Irti Otosta | 15.12.2003 | 13.06.2007 |
Spin-off

Hannan ja hänen taksikuskimiehensä Veli-Matin (Susanna Mikkonen ja Janne Virtanen) tarinaa jatkettiin elokuvassa Valkoinen kaupunki, joka sai ensi-iltansa marraskuussa 2006.
Habikino

| Habikino-shi (羽曳野市) |
| --- | --- |
 Konda-Gobyōyaman kofun-hautakumpu ilmasta
 lippu
 Habikinon sijainti Osakan prefektuurissa.
 Koordinaatit: 34°33′29″N, 135°36′22″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Osakan prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  26,44 km²
Väkiluku (2013):  115 904
 – Väestötiheys:  4 384 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Habikino (jap. 羽曳野市, Habikino-shi) on kaupunki Osakan prefektuurissa Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Osakan kaupungin kaakkoispuolella pääosin Kawachin tasangolla, mutta sen itäosat nousevat Nijōvuorelle ja rajautuvat Naran prefektuuriin. Lännessä se rajautuu Sakain ja Matsubaran kaupunkeihin, etelässä Tondabayashin kaupunkiin ja Taishin maaseutukaupunkiin, pohjoisessa taas Fujiideran ja Kashiwaran kaupunkeihin. Ichijoki virtaa sen halki etelä-pohjoissuunnassa. Habikinon pinta-ala on 26,44 neliökilometriä ja siellä on 115 904 asukasta (vuonna 2013).
Kaupungin itäosien vuorenrinteillä ja lounaispuolen kukkuloilla harjoitetaan maanviljelyä: tunnettuja ovat etenkin Habikinon viinirypäleet ja viikunat. Osakaan johtavan rautatien valmistuttua 1920-luvulla nykyisen kaupungin alue alkoi vähitellen kehittyä Osakan lähiöksi. Nykymuotoisena se perustettiin usean maaseutukaupungin ja kyläkunnan yhdistyessä Minamiōsakan maaseutukaupungiksi (jap. 南大阪町, Minamiōsaka-chō) vuonna 1956; siitä tehtiin kaupunki ja se nimettiin Habikinoksi vuonna 1959. Habikinossa ja viereisessä Fujiideran kaupungissa sijaitsee lukuisia kofun-hautakumpuja (Furuichin kofun-ryhmä) – niistä suurin on Habikinon 425 metrin pituinen keisari Ōjinin hauta. Mozun–Furuichin kofun-ryhmä on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2019.
Habikinoa palvelee Kintetsu-rautateiden Minamiōsaka-linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Habikino Wikimedia Commonsissa
Habikinon kaupungin internetsivut (japaniksi)
羽曳野市観光協会 (japaniksi)
| n k Osakan prefektuuri |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Daitō  Fujiidera  Habikino  Hannan  Higashi-Ōsaka  Hirakata  Ibaraki  Ikeda  Izumi  Izumi-Ōtsu  Izumi-Sano  Kadoma  Kaizuka  Kashiwara  Katano  Kawachi-Nagano  Kishiwada  Matsubara  Minō  Moriguchi  Neyagawa  Osaka (pääkaupunki)  Ōsaka-Sayama  Sakai  Sennan  Settsu  Shijōnawate  Suita  Takaishi  Takatsuki  Tondabayashi  Toyonaka  Yao  |  |
| Kunnat piirikunnittain | Minami-Kawachin piirikunta (Chihaya-Akasaka · Kanan · Taishi) · Mishiman piirikunta (Shimamoto) · Senbokun piirikunta (Tadaoka) · Sennanin piirikunta (Kumatori · Misaki · Tajiri) · Toyonon piirikunta (Nose · Toyono) |  |
19. maaliskuuta

19. maaliskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 78. päivä (79. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 287 päivää.
Vuodesta 2007 alkaen 19. maaliskuuta on Minna Canthin päivä, tasa-arvon päivä ja yleinen liputuspäivä.
Vuodesta 2019 lähtien päivää 19. maaliskuuta on vietetty myös Kirjaston päivänä, jota Suomen kirjastoseura koordinoi.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Juuso, Joose, Josefiina, Jose, Jooseppi, Joosef
suomenruotsalainen kalenteri: Josef, Josefina, Josefin
ortodoksinen kalenteri: Darja, Tarja, Larja
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Jovsset, Josát
vanhemmissa kalentereissa: Joseph, Josephus
Tapahtumia

1279 – Mongolien voitto Yamenin taistelussa päätti Song-dynastian Kiinassa.
1808 – Espanjan kuningas Kaarle IV luopui kruunusta poikansa Ferdinand VII:n hyväksi.
1831 – Yhdysvaltojen ensimmäinen pankkiryöstö City Bank of New Yorkissa, josta varkaat saivat saaliikseen 245 000 dollaria.
1850 – Suomenkielisen kirjallisuuden ja julkaisutoiminnan musta päivä. Kieliasetus kielsi kaiken muun paitsi uskonnollisen ja taloudellisen kirjallisuuden ja painotuotteiden julkaisemisen suomen kielellä. Määräys on historiallisesti ainutlaatuinen.
1861 – Ensimmäinen Taranaki-sota päättyi Uudessa-Seelannissa.
1882 – Suomen ensimmäinen puhelinkeskus vihittiin käyttöön Turussa.
1911 – Naistenpäivää vietettiin ensimmäisen kerran. Myöhemmin päiväksi vakiintui 8. maaliskuuta.
1915 – Pluto valokuvattiin ensimmäinen kerran.
1916 – Ensimmäinen Yhdysvaltain taistelulento-operaatio käynnistyi, kun kuusi lentokonetta lähti takaa-ajamaan Pancho Villaa.
1944 – Toinen maailmansota: Operaatio Margarethe, saksalaiset miehittivät Unkarin.
1945 – Toinen maailmansota: Adolf Hitler määräsi kaiken teollisuuden, sotilaalliset rakennelmat, liikkeet, liikennevälineet ja tiedonsiirtolaitteet tuhottavaksi Saksassa, jotteivät ne joutuisi vihollisten käsiin (ei toteutunut).
1946 – Ranskan Guayana, Guadeloupe, Martinique ja Réunion tulivat Ranskan merentakaisiksi departementeiksi.
1962 – Algerian sodan tulitauko astui voimaan.
1972 – Intia ja Bangladesh allekirjoittivat ystävyyssopimuksen.
1976 – Suomen ensimmäinen naiskunnanjohtaja valittiin Uuraisilla.
1978 – Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto hyväksyi päätöslauselmat 425 ja 426, joissa vaadittiin Israelia välittömästi lopettamaan sotatoimet ja vetäytymään Libanonista (Operaatio Litani) ja luotiin samalla Yhdistyneiden kansakuntien UNIFIL-joukot.
1980 – Kostamuksessa sattui bussionnettomuus, jossa kuoli kymmenen suomalaista rakennusmiestä.
1982 – Falklandin sodan aikana joukko argentiinalaisia siviilejä nousi maihin Falklandin saariin kuuluvalle Etelä-Georgian saarelle.
2003 – Irakin sota alkoi (oikeastaan 20. maaliskuuta kello yhdeltä yöllä UTC-aikaa).
2004 – Konginkankaan bussiturma valtatiellä 4 Äänekoskella. Suomen pahimmassa tieliikenneonnettomuudessa menehtyi 23 ihmistä ja 14 loukkaantui.
2016 – Flydubain lento 981 syöksyi maahan Rostov-na-Donussa. Kaikki 62 lennolla ollutta kuolivat.
Mozun–Furuichin kofun-ryhmä

| Mozun–Furuichin kofun-ryhmä |
| --- | --- |
 Daisenryō-kofun], keisari Nintokun kofun.
Tyyppi:  kulttuuurikohde
Kriteerit:  (iii)(iv)
Tunnusnumero:  1593
Valintahistoria
Valintavuosi:  2019
Laajennusvuosi:  2023
 
Mozun–Furuichin kofun-ryhmä (jap. 百舌鳥・古市古墳群, Mozu–Furuichi kofun-gun) on 49 muinaisen hautakummun eli kofunin joukko Osakan lähistöllä Japanissa. Niihin on haudattu eliitin jäseniä. Kofun-ryhmä on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2019. Nämä kofunit on valittu Japanin yhteensä 160 000 kofunin joukosta, ja ne ne ajoittuvat rikkaimman kofun-ajan jaksolle 3.–6. vuosisadalla. Ne osoittavat tuolla ajanjaksolla olleen suuria eroja yhteiskuntaluokissa ja antavat todisteita erittäin kehittyneestä hautausjärjestelmästä. Kofun-hautakumpujen koko vaihtelee huomattavasti, suurimmat ovat 500 m pitkiä.  Niiden muoto voi olla neliö tai ympyrä tai muoto voi muistuttaa avaimenreikää tai kampasimpukkaa. Ne oli koristeltu kivillä ja savihahmoilla. Kofunit osoittavat tuohon aikaan poikkeuksellista taitoa maarakennustekniikassa.
Maailmanperintökohteeseen valitut kofunit muodostavat kaksi ryhmää. Mozun kofunit sijaitsevat Sakaissa, ja niiden keskellä on keisari Nintokun hautakammio Daisenryō-kofun. Furuichin kofunit ovat nykyisten Habikinon ja Fujiideran alueella. Niistä komein on keisari Ōjinin hauta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mozun kofunit Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Furuichin kofunit Wikimedia Commonsissa
| n k Unescon maailmanperintökohteet Japanissa |
| --- | --- | --- |
| Kulttuurikohteet |  Fujivuori  Gusukut ja muut Ryūkyū-kuningaskunnan omistukset  Himejin linna  Hiraizumin Puhtaan Maan buddhalaisuuden temppelit, puutarhat ja arkeologiset kohteet  Hiroshiman rauhanmuistomerkki  Hōryū-jin alueen buddhalaiset monumentit  Itsukushiman pyhäkkö  Iwamin hopeakaivos  Jōmon-kauden esihistorialliset kohteet Pohjois-Japanissa  Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit  Le Corbusierin arkkitehtoniset työt (jaettu kohde)  Meiji-kauden Japanin teollisen vallankumouksen sijaintipaikat: rauta ja teräs, laivanrakennus ja kivihiili  Mozun–Furuichin kofun-ryhmä: muinaisen Japanin hautakummut  Muinaisen Kioton historialliset monumentit  Muinaisen Naran historialliset monumentit  Nagasakin alueen salaiset kristityt paikat  Nikkōn pyhäköt ja temppelit  Okinoshiman pyhä saari ja Munakatan alueen kulttuuriperintö  Sadon kultakaivokset  Shirakawa-gōn ja Gokayaman historialliset kylät  Tomiokan silkkikehräämö ja teollinen perintö  |  |
| Luontokohteet |  Ogasawarasaaret  Shirakami-sanchi  Shiretoko  Yakushima  |  |