stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pensacola

| Pensacola |
| --- | --- |


Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Florida
Piirikunta:  Escambia
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  106 km²
 – Josta vettä:  47 km² 
Korkeus:  31 m
Väkiluku (2017):  52 689
 – Väestötiheys:  918.84 as./km²
 – Metropolialue:  476 702
Aikavyöhyke:  UTC–6 (kesäaika UTC–5)
 
 https://www.cityofpensacola.com/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pensacola on Escambian piirikunnan pääkaupunki Yhdysvaltain Floridassa. Virallisen arvion mukaan Pensacolan asukasmäärä vuonna 2017 oli 52 689. Kaupunkia ympäröivän metropolialueen, joka käsittää Escambian ja Santa Rosan piirikunnan, asukasluku on yli 476 700. Pensacolan maapinta-ala on 59 km². Ilmasto on subtrooppinen.
Pensacolan pormestarina toimii Grover C. Robinson, IV.
Historia

Pensacola oli eurooppalaisten siirtolaisten ensimmäisiä asutuksia Yhdysvalloissa. Espanjalainen Juan Ponce de León saapui alueelle vuonna 1513. Kolme vuotta myöhemmin Don Diego Miruelosta tuli ensimmäinen Pensacolanlahden läpi purjehtinut. Kaupunki nimettiin aluetta asuttaneen intiaaniheimon mukaan. Siihen viitattiin nimellä "Panzacola" ensimmäistä kertaa 1686. Kaupunki oli Ison-Britannian vallassa Seitsenvuotisen sodan aikana.
Kaupunki oli 1870-luvulla suomalaisten laivojen tärkein satamapaikka Yhdysvalloissa.
Väestö

Vuonna 2000 Pensacolassa oli 56 255 asukasta, 24 524 taloutta ja 14 665 perhettä. Väestötiheys oli 956,8/km².
Pensacolan asukkaista 64,91 % on valkoisia, 30,58 % afroamerikkalaisia, 1,77 % aasialaisia, 0,52 % intiaaneja, 0,06 % Tyynenmeren saarelaisia ja loput muista roduista. Väestöstä on 93 %  kristittyjä. Kaupungissa on ollut 1700-luvulta lähtien myös juutalainen yhteisö. Siellä on kaksi synagogaa.
Ystävyyskaupungit

Chimbote (Peru)
Escazu (Costa Rica)
Horlivka (Ukraina)
Gero (Japani)
Miraflores (Peru)
Kaohsiung (Taiwan)
Pensacolalaisia henkilöitä

Reubin O'Donovan Askew, poliitikko
Jay Bell, baseballpelaaja
Derrick Brooks, jalkapalloilija
Joe Durant, golfinpelaaja
Travis Fryman, baseballpelaaja
Justin Gatlin, pikajuoksija
Gigi Gryce, muusikko
Daniel "Chappie" James, Jr.
Roy Jones Jr., nyrkkeilijä
Stephen Mallory, poliitikko
Mike McCready, kitaristi
Emmitt Smith, jalkapalloilija
Roman Reigns, showpainija
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (englanniksi)
Someron kirkko

| Someron kirkko Somero kyrka |
| --- | --- |
 Someron kirkko
Sijainti:  Kirkonmäki, Somero
Seurakunta:  Someron seurakunta
Rakentamisvuosi:  1859
Suunnittelija:  Georg Theodor Chiewitz
Materiaali:  kivi
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Someron kirkko Someron Kirkonmäellä Somerolla on Georg Theodor Chiewitzin suunnittelema, tyyliltään uusgoottilainen punatiilinen pitkäkirkko. Kirkko on valmistunut vuonna 1859. Kirkossa on 1 500 istumapaikkaa.lähde?
Kirkon urut ovat J. A. Zachariassenin urkurakentamon valmistamat vuodelta 1880. Urkuihin tehtiin muutoksia 1960- ja 1970-luvuilla, mutta ne entistettiin vuonna 2000. Soitin on arvokas esimerkki suomalaisesta urukujenrakennushistoriasta.lähde?
Vuonna 2009 julkaistussa Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien kulttuuriympäristöjen luettelossa Someron kirkkoympäristö, johon kuuluu myös muun muassa keskiaikainen Someron kivisakaristo, on määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi ympäristöksi.
Someron kirkko, sankarihaudat:
Isänmaan puolesta 1939–1940, 1941–1944.
Someron kirkkoon kohdistui tuhopolttoyritys joulukuussa 2021. Kirkon ikkunoita oli rikottu ja yhden ikkunan karmissa oli nokea. Lisäksi paikalta löytyi lasipullon palasia sekä jäämiä nesteestä.
Aiheesta muualla

Someron kirkko Museoviraston rakennusperintörekisterissä (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 6.10.2008
Hiekkanen, Markus: Someron tiilikirkko.  (Teoksessa: Somero ja Somerniemi 1449-1999. Someron ja Somerniemen seurakunnan historia, s. 166-174)  Somero:  Someron seurakunta ja Somerniemen seurakunta, 1999.  ISBN 952-91-1221-1
| n k Perustiedot Wikidatassa: Someron kirkko (Q16766134)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Somero
koordinaatit: 60°37′N 23°31′E﻿ / ﻿60.62°N 23.51°E﻿ / 60.62; 23.51
Someron koulujupakka

Someron koulujupakka oli 1930-luvulla laajaa julkista huomiota aina Kouluhallitusta ja Eduskuntaa myöten herättänyt tapaus, jossa Someron yhteiskoulun IKL-henkinen johtokunta vuonna 1936 joutui vastakkain koulun rehtorin Joel Vilkin kanssa johtokunnan haluttua erottaa vasemmistolaisena pidetyn koulun opettajan, kirjallisuudentutkija Vihtori Laurilan. Selkkaus sai alkunsa kun Etsivän Keskuspoliisin julkitulleessa ns. kansanrintamamuistiossa mainittiin Laurilan nimi, koska hän oli ollut kuulunut Ihmisoikeuksien liittoon ja ollut Nuortasavaltalaisten liiton johtokunnan jäsen. Muistiossa lueteltiin järjestöjä, jotka olivat EK:n mielestä olleet kommunistien soluttamia. Tämän jälkeen Laurila leimattiin oikeistolehdissä kommunistiksi ja "Moskovan kätyriksi".
Eräs prosessia kärjistänyt yksityiskohta oli, kun Laurilan kodin seinällä ollutta Leo Tolstoin muotokuvaa luultiin Karl Marxiksi. Someron yhteiskoulussa myös samaan aikaan opettajana toiminut kirjailija Sampo Haahtela on kuvannut tapausta romaanissaan Idealistit (1946).
Leo Tolstoi
Karl Marx
Aiheesta muualla

Someron johtokunta vilautteli muilutustakin maisteri Laurilalle, Suomen Sosialidemokraatti, 04.10.1936, nro 271, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nimismies Someron koulurettelön tekijämiehenä. Maisteri V. Laurila julkaissut kuvauksen tapahtumista, Turun Sanomat, 05.10.1936, nro 269, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Perhosevät

| Perhosevät |
| --- | --- |
 Perhosevä (Dactylopterus volitans)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Putkisuukalat Syngnathiformes
Heimo::  Perhosevät Dactylopteridae  Rafinesque, 1810
Suvut
 Dactyloptena  Dactylopterus 
Katso myös
   Perhosevät Wikispeciesissä   Perhosevät Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Perhosevät (Dactylopteridae) eli  perhossimput on putkisuuloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia

Perhosevien heimoon kuuluu 2 sukua ja 7 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkänomaisia ja suurimmat lajit voivat kasvaa 40–50 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat erittäin kookkaat rintaevät, jotka muistuttavat muodoltaan viuhkaa tai siipiä, suuri luulevyjen suojaama pää, 2 selkäevää, joista ensimmäisen selkäevän 2 ensimmäistä ruotoa ovat muusta evästä erillisiä. Perhosevälajeilla ei ole kylkiviivaa ja uimarakko on kaksiosainen. Heimon kalat ovat väriltään selästään punertavia tai harmaita ruskein täplin ja vatsastaan vaaleampia.
Levinneisyys ja elintavat

Perhosevälajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä lämpimistä ja lauhkeanlämpimistä vesistä. Ne elävät lähellä pohjaa ja ikään kuin kävelevät suurten rintaeviensä avulla. Niiden ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet. Perhosevien liha on syötävää ja niitä kalastetaan paikoin ruokakaloiksi.
Something Rich and Strange

| Something Rich and Strange |
| --- | --- |

Kirjailija:  Patricia A. McKillip
Kuvittaja:  Brian Froud
Kansitaiteilija:  Brian Froud
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Bantam Spectra
Julkaistu:  1994
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  192
ISBN:  0-689-31436-1
Sarja: Brian Froud's Faerielands
Edeltävä:  The Cygnet and the Firebird
Seuraava:  The Book of Atrix Wolfe
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Something Rich and Strange on Patricia A. McKillipin vuonna 1994 ilmestynyt fantasiaromaani. Teos sai Mythopoeic-palkinnon vuonna 1995.
Aiheesta muualla

Trine D. Paulsen: Something Rich and Strange (Arkistoitu – Internet Archive). The Spirited Review. (englanniksi)
Perhonjoki

| Perhonjoki Perho å |
| --- | --- |
 Koski Vetelissä.
Laskupaikka:  Kokkola, Trullöfjärden, Perämeri  63°53′36″N, 23°08′14″E
Maat:  Suomi
Pituus:  114 km
Alkulähteen korkeus:  lähes 200 m
Virtaama:  23  m³/s
Valuma-alue:  2523,84  km²
Perhonjoki
Perhonjoki (ruots. Perho å) on Perhonjoen vesistön noin 150 kilometriä pitkä laskujoki Keski-Pohjanmaalla. Aiemmin Perhonjoesta on käytetty nimitystä Vetelinjoki (ruots. Vetil å), ja se on edelleen rinnakkaisnimityksenä joelle.
Perhonjoki saa alkunsa Suomenselältä Perhon, Kyyjärven ja Kivijärven kuntien rajalla olevista pienistä järvistä. Joki laskee latva-alueiltaan Perhon kunnan läpi Vetelin Haapajärveen, josta edelleen Kaustisen kautta Kruunupyyn kunnassa sijaitsevaan Perhonjoen keskiosan järviryhmään. Sieltä joki laskee Perämereen Kokkolan pohjoispuolitse. Kokkolan kohdalla Perhonjoki on jo melko leveä ja matala joki.
Perhonjoen vesistön valuma-alue on noin 2 550 km², josta peltoa noin 10 % ja suota noin 41 % ja loput pääosin metsää. Suurimmat Perhonjoen sivujoet ovat Halsuanjoki, Köyhäjoki ja Ullavanjoki.
Valtiovallan tukemista koskenperkaustöistä suurimmat toteutettiin Perhonjoella 1860-luvulla Perhossa ja koko jokialueella 1930-, 1960- ja 1970-luvuilla. Pohjanmaan joille tyypillisen tulvimisen ehkäisemiseksi on Perhonjoen yläosalle rakennettu Patanan, Vissaveden ja Venetjoen tekojärvet ja Perhonjoen keskiosan järviryhmää on korotettu padottamalla.
Pääuomaan on rakennettu kaksi voimalaitosta, joista Pirttikosken voimalaitos jo vuonna 1925. Kaitforsin voimalaitos valmistui vuonna 1983, noin 30 kilometrin päähän jokisuulta. Veden voimaa on hyödynnetty jo aikaisemminkin: vanhimmat olemassa olevat tiedot vesisahasta tai sahamyllystä ovat vuodelta 1621. Perhonjoen alueella oli enimmillään yli 120 myllyä 1800-luvulla.
Kalastus

Perhonjoessa on hyvin rikas särkikalakanta, ja se on keväisin oiva paikka säyneen kalastajille. Perhonjoki on myös tunnettu isoista hauista. Kalastuslupia joen alaosaan voi ostaa Konesportista tai Sipolanpolun bigfish.fi kaupasta. Luvan hinta vuonna 2013 on 30 euroa. Kaustisen kalastuskunta myy lohi- ym. lupia omalle alueelleen.
Someron sakaristo

| Someron sakaristo Somero sakristia |
| --- | --- |
 Someron keskiaikainen kivisakaristo koillisesta nähtynä.
Sijainti:  Somero
Koordinaatit:  60°37′12.3″N, 023°30′48.5″E
Rakentamisvuosi:  1490-luvun lopulla
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Someron sakaristo on keskiaikainen kivisakaristo, joka sijaitsee Somerolla. Varojen loppuessa sakaristo jäi ainoaksi toteutuneeksi osaksi keskiaikaisesta kivikirkkohankkeesta. Se rakennettiin todennäköisesti 1490-luvun lopulla.
Kivisakaristo sijaitsee nykyisellä Someron hautausmaalla sen vanhassa osassa, entisellä Someron kirkkomaalla, Someron Kirkkojärven rannassa, missä on säilynyt myös vuonna 1774 rakennetun kellotapulin runko-osa.
Nykyinen Someron kirkko rakennettiin vuosina 1853–1859 vanhan kirkkomaan eteläpuoliselle mäelle. Uuden kirkon valmistuttua kivisakariston yhteydessä sijainnut, vuonna 1668 rakennettu puinen Someron ristikirkko purettiin vuonna 1864.
Vuonna 2009 julkaistussa Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien kulttuuriympäristöjen luettelossa Someron kirkkoympäristö, josta Someron sakaristo on osa, on määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Someron sakaristo Wikimedia Commonsissa
Someron sakaristo Museoviraston rakennusperintörekisterissä (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 4.5.2009
Hiekkanen, Markus: Someron kivikirkkohanke ja kivisakaristo.  (Teoksessa: Somero ja Somerniemi 1449–1999. Someron ja Somerniemen seurakunnan historia, ss. 37–47)  Somero:  Someron seurakunta ja Somerniemen seurakunta, 1999.  ISBN 952-91-1221-1
| n k Perustiedot Wikidatassa: Someron sakaristo (Q5492369)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Somero
koordinaatit: 60°37′12″N 23°30′48″E﻿ / ﻿60.620083°N 23.513472°E﻿ / 60.620083; 23.513472
Somniosus

| Somniosus |
| --- | --- |
 Holkeri (Somniosus microcephalus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Piikkihaikalat Squaliformes
Heimo::  Somniosidae
Suku::  Somniosus  Lesueur, 1818
Katso myös
   Somniosus Wikispeciesissä   Somniosus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Somniosus on piikkihaikalojen lahkoon (Squaliformes) ja Somniosidae-heimoon kuuluva kalasuku.
Lajit

Sukuun kuuluu viisi lajia.
Somniosus antarcticus Whitley, 1939
Somniosus longus (Tanaka, 1912)
Somniosus microcephalus (Bloch & Schneider, 1801) – Holkeri
Somniosus pacificus Bigelow & Schroeder, 1944
Somniosus rostratus (Risso, 1827) – Pikkuholkeri
Songwriters Hall of Fame

Songwriters Hall of Fame (suom. lauluntekijöiden kunniagalleria) on populaarimusiikin menestyneiden lauluntekijöiden kokoelma, jonka perusti sanoittaja Johnny Mercer kahden newyorkilaisen musiikkijulkaisijan kanssa vuonna 1969. Sen toimintaa ohjaa National Academy of Popular Music -järjestö, jonka valintakomitea valitsee joka vuosi kokoelmaan liitettävät lauluntekijät ja järjestää New Yorkissa palkintotilaisuuden ja siihen liittyvän illallisen.
Pitkään virtuaalimuseona toiminut galleria asetettiin ensimmäistä kertaa fyysisesti näytteille vuonna 2010, jolloin se sijoitettiin Los Angelesin Grammy-museon yhteyteen.
Aiheesta muualla

Songwriters Hall of Famen viralliset sivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Ahti Pelttari

Ahti Kalervo "Zapa" Pelttari (s. 1961) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä, joka aloitti uransa punkin ja uuden aallon saralla. Hänet tunnetaan parhaiten 1970-luvun lopulla perustetusta yhtyeestä Kadotetut, jossa hän myös soittaa bassoa. Pelttari on esiintynyt myös nimillä Ahti, Zapa ja Zapa Punaparta. Levytyksiä hän on tehnyt Johanna Kustannuksen eri levymerkeille, ja myös pienkustantamoille sekä omakustanteita.
Yhtyeet

Kadotetut
Hånd Sprøjte
Rakkauden prikaati
Kadotetut siskot
Nuoriso-Kadotetut
Tuotanto > Albumit

Kadotetut: Kadotetut, LP, (Beta, 1984)
Kadotetut: Liian suuri suu, LP,  (Pyramid/Amulet, 1985)
Kadotetut: Zapa!, LP,  (Pyramid, 1987)
Zapa: Mustarastas, LP-kasetti (Hiljaiset Levyt, UJO, 1998)
Zapa: Luokses sun (Tuotantoyhtiö Kimmo Helistö Oy, 2018)
Tuotanto > Kokoelma

Kadotetut: Askel taaksepäin, CD, (Johanna Kustannus, 2001)
Tuotanto > Singlet

Anna sydämesi / Me kutsutaan teidät mukaan (Johanna Kustannus, 1981)
Zapa, vinyyli-single (UJO, 1993)
Ahti: "Kävelen vanhan kouluni ohi'", "Kärpänen", Lumilinna", CD, (Johanna Kustannus, 2000)
Tuotanto > Muut levyt

Useita esiintyjiä: Moskovan Festivaali 85 / МОЛОДЕЖНЫЕ ПЕСНИ ДРУЖБЫ (Melodija, 1985)
Useita esiintyjiä: Punk ja yäk! – Suomipunk 1977–1987 (4 CD, Stupido Records, 2009)
Kirjallisuutta

Mika Saastamoinen: Parasta Lapsille Suomipunk 1977–1984.  Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-32379-3
Aiheesta muualla

Ahti Pelttarin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ahti Pelttarin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Perintö (albumi)

| Perintö Jukka Kuoppamäki |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 2013 – tammikuu 2014
 Studio : E-studio
 Julkaistu: 7. helmikuuta 2014
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tyylilaji: folk, rock
 Levy-yhtiö: Unja Records
Jukka Kuoppamäen muut julkaisut
| Joutukaa sielut 2013 | Perintö 2014 | Kiskot vievät etelään – levytyksiä vuosilta 1966–1970 2014 |
Singlet albumilta Perintö
 ”Hiroshima Baby” Julkaistu: 2013
Perintö on Jukka Kuoppamäen 7. helmikuuta 2014 julkaistu studioalbumi. Levyn teemana on Helsinki, ja sen kappaleet kertovat kotiseudusta, kotoa lähdöstä sekä kotiinpaluusta. Albumi on levytetty Pieni joukko -yhtyeen kanssa, johon kuuluvat pianisti Jussi Liski, basisti Heikki ”Häkä” Virtanen, rumpali Markus Raivio ja kitaristi Miika Kurtakko.
Albumi toteutettiin samalla kaavalla kuin edellislevy Joutukaa sielut. Ensin harjoiteltiin materiaali yhtyeen kanssa, ja pari päivää myöhemmin mentiin studioon, missä kappaleet soitettiin samanaikaisesti yhtyeen kanssa nauhalle. Singlenä julkaistiin kappale ”Hiroshima Baby”.
Tammikuun lopulla 2014 Kuoppamäki aloitti yhtyeensä kanssa konserttikiertueen, jolla hän esitti uuden levynsä kappaleita sekä vanhoja hittejään.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Jukka Kuoppamäki sekä sovittaneet Miika Kurtakko, Jussi Liski, Markus Raivio ja Heikki Virtanen.
Stadi – 3.18
Suomenlinnan balladi – 3.31
Ruusuja poimi – 2.17
Hiroshima Baby – 3.45
Mä toivon – 2.43
Itämeren tytär – 3.15
Perintö – 3.07
Laulujoutsen – 3.37
Vapauden tuoksu – 3.00
Kaikkien kaveri – 2.49
Mä palaan Stadiin – 2.55
Elämä – 3.39
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Jukka Kuoppamäki – laulu  Heikki ”Häkä” Virtanen – basso  Jussi Liski – kosketinsoittimet, haitari  Markus Raivio – rummut, lyömäsoittimet, kitara, taustalaulu  Miika Kurtakko – kitara, kosketinsoittimet, huuliharppu, taustalaulu  Vironniemen päiväkodin esikoululaiset kappaleessa ”Mä toivon” :  Tuotanto Jyri Riikonen – äänittäjä  Markus Raivio – äänittäjä  Miika Kurtakko – äänittäjä  Dan Tigerstedt – miksaaja (E-studio)  Mika Jussila – masteroija Finnvox  LemonWorks – kannen suunnittelu ja toteutus
Pengerjoen valuma-alue

Pengerjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.54) on Jämsän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 410,37 neliökilometriä. Valuma-alueelle voidaan laskea myös noin 408 neliökilometrin pinta-ala . Alueen järvisyys on 2,68 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Jämsänvesi–Petäjävesi, johon alajuoksun Pengerjoki laskee Petäjäveden kirkonkylässä. Jämsänvesi kuuluu seuraavalle Petäjäveden alueelle (14.53). Pengerjoki muodostaa osan Jämsän reitin pääuomaa.
Valuma-alue > Sijainti Kymijoen vesistössä

Kymijoen vesistö (vesistötunnus 14) laskee Kymijokena Suomenlahteen Kotkassa ja Pyhtäällä. Kymijoki saa alkunsa Päijänteestä, joka sisältyy Suur-Päijänteen alueeseen (14.2). Päijänteeseen laskevista joista yksi on Jämsänjoki, joka on Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) laskujoki. Se laskee siihen lännestä päin. Pengerjoen valuma-alue (14.54) sijaitsee tämän reitin latva-alueella.
Jämsän reitin valuma-alue, samoin kuin läntinen Pengerjoen valuma-alue, jää Kymijoen länsipuolelle ja se rajoittuu länsipuolella sijaitsevan Kokemäenjoen vesistöön (35). Pengerjoen valuma-alueen länsisivulla kulkee siten vesistöjen välinen vedenjakaja.
Valuma-alue > Valuma-alueen jakovaiheet

Pengerjoen valuma-alue on jo toista jakovaihetta ja siitä erotellaan enää kolmannen jakovaiheen alueita, jotka ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
Pengerjoen alaosan alue (14.541) → Petäjäveden alue (14.53)
Merovenjoen valuma-alue (14.549)
Ohrajoen valuma-alue (14.548)
Pengerjoen keskiosan alue (14.542)
Kuhanjoen valuma-alue (14.544)
Vekurinjoen valuma-alue (14.545)
Haarapuron valuma-alue (14.547)
Pengerjoen yläosan alue (14.543)
Rajajoen valuma-alue (14.546)
Pääuoma

Pengerjoen valuma-alueen pääuomaan voidaan valita ne jokihaarat, joiden virtaama on suurin. Suuri virtaaman on verrannollinen suureen valuma-alueeseen, joka on pääuomaan valitsimisen eräs tärkeä kriteeri. Pengerjoen nimikko-osuus on mittaustavasta riippuen 33–36 kilometriä pitkä. Se alkaa kohdasta, jossa Hiukkasjoki ja Rajajoki yhtyvät toisiinsa. Koska Hiukkasjoen valuma-alueen pinta-ala on noin 43 neliökilometriä (km²) ja Rajajoen noin 24 km², voidaan pääuomaksi ottaa Hiukkasjoki. Hiukkasjoki on neljä kilometriä pitkä ja se alkaa kohdasta, jossa Syrjäjoki ja Kangaspuro yhtyvät. Näistä Kangaspuro kuuluu noin 21 km² pinta-alalla pääuomaan, sillä Syrjäjoen valuma-alue on vain noin 12 km² laajuinen. Parikilometrinen Kangaspuro alkaa Kangasjärvestä, jonka alkuosuus jää Lauttapuron yhtymäkohdassa kuitenkin sivupuroksi. Parikilometrinen Lauttapuro alkaa Lauttajärvestä, joka muodostaa pääuomansa latvajärven. Lauttapuron valuma-alueen pinta-alaksi jää vielä noin 10 km². Tässä ei määritetä enää Lauttajärveen laskevista lyhyistä suo-ojista se, joka voisi vielä kuulua pääuomaan.
Jokia > Pengerjoen sivu-uomia

Pengerjoen suurimpina sivu-uomina on kolme sivujokea ja muutamat sivuojat, jotka on lueteltu alla sijaitsevassa taulukossa. Taulukon tietojen lähteet on esitelty taulukon alla ja eritelty riveittäin taulukon oikeassa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi suom>    | Pääuoman kohta   | Etäisyys Jämsänvedestä (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma- alue (km²) | Lähteet     |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Pengerjoki laskee Jämsänvesi–Petäjäveden pohjoisrantaan
| Merouvenjoki | Pengerjoki | 1 |  |  | 73 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Ohrajoki | Pengerjoki | 9 |  | 1,1 | 103 | 2,2,2,–,4,3 |  |
| Kulhanjoki | Kulhanjoki | 13 |  | 0,5 | 55 | 2,2,2,–,4,3 |  |
| Vekurinjoki |  | 22 |  | 0,3 | 22 | 2,–,2,–,4,3 |  |
| Härkäpuro |  | 24 |  |  |  | 2,–,2,–,–,– |  |
| Haarapuro |  | 25 |  |  | 11 | 2,–,2,–,–,3 |  |
| Nikkarispuro |  | 28 |  |  |  | 2,–,2,–,–,– |  |
| Ronunpuro |  | 29 |  |  |  | 2,–,2,–,–,– |  |
| Tervatehtaanpuro | Peurala | 31 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Honkapuro | Peurala | 34 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Rajajoki |  | 36 |  |  | 24 | 2,–,2,–,–,3 |  |
Pengerjoki alkaa Rajajoen ja Hiukkasjoen yhtymäkohdasta. Hiukkasjoki jatkaa  pääuomana yläjuoksulla, jota on vielä jäljellä noin 13 kilometriä.
Lähteet: 1 = sivujoen oma artikkeli, 2 = Karttapaikan verkkopalvelu, 3 = katsottu Suomen ympäristökeskuksen VALUE-palvelusta (), 4 = Vesihallituksen koski-inventointi, 1980
Jokia > Pääuoman yläjuoksun sivu-uomia

Pengerjoen pääuoman yläjuoksulla on pieniä sivujokia tai -puroja, jotka on lueteltu alla sijaitsevassa taulukossa. Taulukon tietojen lähteet on esitelty taulukon alla ja eritelty riveittäin taulukon oikeassa sarakkeessa. Sivu-uoman etäisyys on mitattu Rajaojan yhtymiskohdasta.
| Sivu-uoman nimi suom>    | Pääuoman kohta   | Etäisyys Rajaojasta (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma- alue (km²) | Lähteet     |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Pengerjoki laskee Jämsänvesi–Petäjäveden pohjoisrantaan
| Ahvenisenpuro | Hiukkasjoki | 2 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Syrjäjoki | Hiukkasjoki | 4 |  |  | 12 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Vasikkopuro | Kangaspuro | 6 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Kangaspuro | Lauttapuro | 7 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
Lauttapuroa on Kangaspuron yhtymäkohdasta yläjuoksulle päin yli neljä  kilometriä jäljellä. Lauttapuro saa alkunsa Lauttajärvestä.

Lähteet: 1 = sivujoen oma artikkeli, 2 = Karttapaikan verkkopalvelu, 3 = katsottu Suomen ympäristökeskuksen VALUE-palvelusta ()
Järviä

Pengerjoen sivu-uomissa on joitakin Pengerjoen virtaamiin vaikuttavia järviä. Pengerjoen latvajärviä ovat Rajajoen valuma-alueen Haukijärvi ja Hoikka-Viheriä, ja Hiukkajoen latvajärviä Lauttajärvi ja Ahveninen. Haukijärven korkeustaso on 208,4 metriä mpy ja Hoikka-Viheriän 215,5 metriä mpy. Niiden kaakkoispuolella sijaitsevan Lauttajärven korkeustaso on 230,3 metriä mpy ja Ahvenisen 201,0 metriä mpy. Jämsänvesi–Petäjäveden korkeustaso on 111,1 metriä mpy., joten pudotusta esiintyy paljon. Vekurinjoen latvajärvi on pieni Vekurinlampi, Haarajoella se on suuri Haarajärvi, Kulhapäänjoen latvajärviä ovat Isojärvi ja Kulhapää, Ohrajoen sivujoen lähdejärvi on Sakarijärvi ja Merouvenjoen suuria järviä ovat peräkkäiset Ala-Meronen, Naula-Meronen ja Kolu-Meronen. Pääuoman varrellakin on järviä; niitä ovat esimerkiksi Mommiojärvi, Iso-Hete ja Pieni-Hete.