stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pietarin suomalainen punakaarti
Taistelut > Taistelut Karjalan kannaksella

Hämeen rintamalla taistelleen komppanian lisäksi Karjalan kannakselle lähetettiin kaksi muuta komppaniaa, jotka osallistuivat taisteluihin niin sanotulla Raudun rintamalla. Ylipäällikkönä toimi aluksi Johan A. Palmu, jonka komentama 800 miehen joukko miehitti Raudun rautatieaseman 20. helmikuuta. Bolševikit olivat huolestuneita Pietarin turvallisuudesta, joten mukana oli myös luutnantti M.V. Brigorovskijn komentamia venäläisiä. Palmu syrjäytettiin 27. helmikuuta, jolloin hänen tilalleen nimitettiin Heikki Kaljunen. Hänen jälkeensä ylipäällikköinä toimivat vielä Oskar Rantala ja Arvid Leinonen. Alipäälliköitä olivat muun muassa Jalmari Eskelinen, Eino Kaiho, Juho Nygren, August Junell ja Evert Laine. Maaliskuun alussa Raudussa laskettiin punaisten puolella olleen noin 1 800 miestä, joista suomalaisia punakaartilaisia oli 350. Valkoisten käynnistettyä oman suurhyökkäyksensä 24. maaliskuuta, punaisten Raudun rintama kukistui lopulta 4. huhtikuuta. Taisteluista muodostui Tampereen ja Viipurin taistelujen ohella Suomen sisällissodan verisimpiä. Venäläiset mukaan lukien punaisten puolella taistelleista kaatui noin 800.
Raudusta vetäytymisensä jälkeen kaartin jäljelle jääneet miehet huolehtivat Pietarissa huhti–toukokuun aikana tuhansien Suomesta saapuneiden punapakolaisten vastaanottamisesta ja majoituksesta, kunnes Suomalaisten Pakolaisten Huoltokomitea perustettiin 6. toukokuuta. Pietarin suomalainen punakaarti osallistui myös kaupungissa järjestettyihin vappujuhlallisuuksiin, mutta lakkautettiin vielä toukokuun aikana sisällissodan päätyttyä punaisten tappioon.
Pietarin suomalainen punakaarti vappumarssilla Pietarissa 1918.
Antonio Pietrangeli

Antonio Pietrangeli
Antonio Pietrangeli (19. tammikuuta 1919 Rooma – 12. heinäkuuta 1968 Gaeta) oli italialainen elokuvakriitikko, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Häntä pidetään yhtenä Italian 1950- ja 1960-lukujen elokuvan innovatiivisimmista tekijöistä.
Lääkäriksi valmistunut Pietrangeli aloitti elokuvauransa Bianco e Nero ja Cinema -lehtien kriitikkona. Hän toimi myös apulaisohjaajana ja käsikirjoittajana Luchino Viscontin elokuvassa Riivaajat (1943). Toisen maailmansodan jälkeen Pietrangeli työskenteli kriitikkona ja laati käsikirjoitukset muun muassa Pietro Germin Tappavaan suudelmaan (Gioventù perduta, 1947) ja Alessandro Blasettin Fabiolaan (1949) sekä useisiin Alberto Lattuadan, Gianni Franciolinin ja Roberto Rossellinin elokuviin.
Pietrangelin ohjausdebyytti oli neorealistissävyinen Il sole negli occhi (”Aurinko silmissä”, 1953). Sitä seurasi joukko komedioita, joista parhaiten menestyi Alberto Sordin tähdittämä Lo scapolo (”Poikamies”, 1955). Myöhemmin hän ohjasi muun muassa yhteiskuntakriittiset naiskuvaukset Nata di marzo (”Maaliskuussa syntynyt”, 1958), Ilotytöt (Adua e le compagne, 1960), La parmagiana (”Parmatar”, 1963) ja Lyhyt vierailu (La visita, 1963) sekä satiirisen faabelin Rooman kummitukset (Fantasmi a Roma, 1961). Pietrangelin parhaana pidetty elokuva on Tunsin hänet hyvin (Io la conoscevo bene, 1965), josta hän sai Nastro d’argento -palkinnon sekä käsikirjoituksesta että ohjauksesta. Ohjaaja sai surmansa uransa huipulla veneilyonnettomuudessa Gaetan saaren lähellä. Hänen viimeisen elokuvansa Come, quando, perché (”Miten, milloin ja miksi”, 1969) viimeisteli Valerio Zurlini.
Aiheesta muualla

Elonet: Antonio Pietrangeli
Internet Movie Database: Antonio Pietrangeli (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Pietarsaaren rata

Pietarsaaren rata kuvattuna seututien 749 sillalta vuonna 2010, ennen radan sähköistystä.
Pietarsaaren rata on Suomen rataverkon osuus Pohjanmaan radalla Pedersören kunnassa sijaitsevalta Pännäisten rautatieasemalta Pietarsaareen ja edelleen Alholmaan. Rataosan pituus on 14 kilometriä, se on yksiraiteinen, sähköistetty, ja sillä on ainoastaan tavaraliikennettä. Rata avattiin liikenteelle vuonna 1887.
Parannustyöt ja sähköistys

Ratahallintokeskus uusi 2006–2007 radan päällysrakenteen väliltä Pännäisten rautatieasema – Luodontien tasoristeys (yhteensä 12 km). Puiset ratapölkyt vaihdettiin tällöin betonisiin, kiskotus uusittiin ja lyhytkiskoraide korvattiin yhteenhitsatulla raiteella. Työn yhteydessä myös levennettiin ratapengertä, uusittiin huonokuntoisia ojarumpuja ja parannettiin tasoristeyksiä. Työn kustannukset olivat noin viisi miljoonaa euroa.
Rataosuuden sähköistämisestä päätettiin vuonna 2014. Rakennustyöt aloitettiin syksyllä 2015. Sähköistämisen tavoitteena oli parantaa kustannustehokkuutta ja vähentää päästöjä. Hanke valmistui huhtikuussa 2017.
Pännäisiin valmistui kolmioraide helmikuussa 2019, minkä jälkeen etelästä tulevien junien ei enää tarvitse käydä Kokkolassa kääntymässä, vaan ne voivat ajaa suoraan Pietarsaareen. Kolmioraiteen rakentaminen aloitettiin syksyllä 2017 ja uutta rataa rataa rakennettiin noin kilometrin verran. Ratahanke maksoi noin 5,6 miljoonaa euroa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietarsaaren rata Wikimedia Commonsissa
Maailmojen sota (vuoden 1938 radiokuunnelma)

| Maailmojen sota> The War of the Worlds |
| --- | --- |

Kestoaika:  60 minuuttia
Pääosissa:  Orson Welles (kertoja)
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Verkko:  CBS (esitetty 30. lokakuuta 1938)
”Marsilaisten laskeutumispaikalle” pystytetty muistomerkki paljastettiin 1988 Van Nest Parkissa, New Jerseyn Grover’s Millissä.
Maailmojen sota (engl. The War of the Worlds) on marsilaisten ja maapallon ihmisten välisestä kuvitteellisesta yhteenotosta kertova radiokuunnelma, joka esitettiin alun perin yhdysvaltalaisessa Mercury Theatre on the Air -kuunnelmasarjassa. Se oli sarjan halloween-jakso ja lähetettiin 30. lokakuuta 1938 CBS:n radioverkon kautta. Kuunnelma perustui H. G. Wellsin romaaniin Maailmojen sota (1898), ja sen ohjaajana ja kertojana oli Orson Welles.
Lähetyksen ensimmäiset kaksi kolmannesta koostuivat kuvitteellisista uutistiedotteista, mikä sai monet kuulijat uskomaan, että marsilaiset olivat todella hyökänneet Maahan. Väärinkäsityksen mahdollisuuksia lisäsi myös se, ettei kuunnelmassa ollut mainoksia, sillä Mercury Theatre on the Airilla ei ollut sponsoria. Vaikka lehdistö julkaisikin myöhemmin sensaatiohakuisia kertomuksia, arviot lähetyksen aiheuttaman pakokauhun mittakaavasta ja laadusta vaihtelevat. Lähetys jakoi mielipiteet ja aiheutti närkästystä, jonka toivat esille sekä sanomalehdet että julkisuuden henkilöt. Orson Wellesistä kuunnelma teki kuitenkin kuuluisan.
Maailmojen sota oli ensimmäisiä Rockefeller-säätiön rahoittaman Radio Projectin tutkimuskohteita.
Taustaa

Kuunnelman kirjoitti Howard Koch, joka myöhemmin sai Oscar-palkinnon Casablanca-elokuvan käsikirjoituksesta. Wellsin romaanissa marsilaisten hyökkäys tapahtuu 1800-luvun lopulla Wokingissa, Englannissa, mutta Koch siirsi tapahtumat nykyaikaan ja Grover’s Millin kylään New Jerseyyn. Koch valitsi paikan sulkemalla silmänsä ja pistämällä kynällä umpimähkään New Jerseyn karttaa, jonka oli ostanut huoltoasemalta. Kuunnelmassa pyrittiin luomaan vaikutelma uutislähetyksestä ja parhaillaan käynnissä olevasta tapahtumasta, mihin ääninäyttelijät valmistautuivat kuuntelemalla Herbert Morrisonin uutistallennetta ilmalaiva Hindenburgin onnettomuudesta.
Fiktiota oli esitetty jo aiemmin uutismuodossa. Vuonna 1926 katolinen pappi Ronald Knox oli keskeyttänyt BBC:lle tekemänsä kirjallisuusohjelman ja alkanut kertoa vallankumouksesta, jonka aikana Big Ben oli tuhottu kranaatinheittimin, hotelli Savoy poltettu ja ministeri surmattu. Monet kuulijat olivat ottaneet lähetyksen tosissaan, sillä Venäjän vallankumouksesta ei ollut kulunut vielä kymmentäkään vuotta ja Britanniassa suunniteltiin yleislakkoa.
Myös Columbia Workshopissa esitetyssä, Archibald MacLeishin kirjoittamassa Air Raidissa kertojana oli tapahtumaa seuraava silminnäkijä. Tutkija Erik Barnouw on löytänyt yhtäläisyyksiä myös MacLeishin radiokuunnelmaan The Fall of the City, jonka esityksessä Welles toimi kertojana.
Tekijäryhmä

Koska Maailmojen sodan alku- tai loppukuulutuksissa ei lueteltu näyttelijöitä, ei kaikkien roolien esittäjistä ole täyttä varmuutta. John F. Flynnin kirjassa War of the Worlds: From Wells to Spielberg on kerrottu seuraavat näyttelijät ja heidän roolihahmonsa:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dan Seymour  | … |  kuuluttaja   |
|  Orson Welles  | … |  tähtitieteilijä Richard Pierson   |
|  Frank Readick  | … |  reportteri Carl Phillips, radio-operaattori 2X2L   |
|  Ray Collins  | … |  Wilmuth, Harry MacDonald   |
|  Paul Stewart  | … |  säätiedotuksen lukija New Yorkissa, studiokuuluttaja 3   |
|  Carl Frank  | … |  kuuluttaja 2, tuntematon mies   |
|  Kenny Delmar  | … |  kapteeni Lansing, sisäministeri, radio-operaattori Bayonnessa, poliisi   |
|  Richard Wilson  | … |  kenraali Montgomery Smith, Langham Fieldin radio-operaattori, ääni Newarkista   |
|  William Alland  | … |  juontaja tanssisalissa, ampuja   |
|  Stefan Schnabel  | … |  tähystäjä   |
|  William Herz  | … |  radio-operaattori 8X3R   |
|  Howard Smith  | … |     |
Kuunnelman ohjasi ja tuotti Orson Welles ja apulaistuottajana oli Paul Stewart. Musiikista vastasi Bernard Herrmann ja äänitehosteista Ora Nichols, Ray Kramer ja Jim Rogan. CBS:n puolelta lähetystä valvoi Davidson Taylor.
Juoni

Kuunnelman alussa on sama johdanto kuin romaanissa, minkä jälkeen kerrotaan että tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1939. Lähetys jatkuu säätiedotuksella, jota seuraa tanssimusiikkia "Ramon Raquellon ja hänen orkesterinsa" esittämänä. Todellisuudessa esittäjänä on Bernard Herrmannin johtama CBS:n orkesteri. Musiikin keskeyttää uutislähetys, jossa kerrotaan Marsin pinnalla tapahtuneista oudoista räjähdyksistä. Welles esiintyy ensimmäisen kerran kuunnelmassa tähtitieteilijä, Princetonin yliopiston professori Richard Piersonin roolissa.
Uutiskatsauksia alkaa tulla tiheämpään tahtiin, kun sylinterinmuotoinen meteoriitti on pudonnut Grover’s Milliin. Ihmisiä kerääntyy paikalle, ja Frank Readickin esittämä reportteri Carl Phillips kertoo tapahtumista kuuntelijoille. Meteoriitti avautuu ja paljastuu avaruusalukseksi. Paikalla olijat ehtivät nähdä vilauksen marsilaisesta, ennen kuin tämä tuhoaa heidät säteillään. Phillips kertoo huutaen kohti tulevista liekeistä, mutta lause katkeaa kesken.
Studiosta lähetetään tiedotuksia uhrien määristä ja tulipalojen leviämisestä, ja järkyttynyt professori Pierson esittää arvioitaan marsilaisten tekniikasta. New Jerseyn kansalliskaarti julistaa sotatilan ja aloittaa hyökkäyksen, mutta marsilaiset tuhoavat kansalliskaartin joukot kolmijalkaisten taistelukoneidensa avulla. Hätätiedotteissa annetaan evakuointiohjeita. Kolme marsilaisten taistelukonetta tuhoaa voimalaitoksia ja siltoja, ja niiden joukkoon liittyy kolme taistelukonetta lisää toisesta sylinteristä. Sisäministeri antaa ohjeita kansalaisille.
Studiosta otetaan yhteys kenttätykistöpatteriin, jonka miehistö on vaurioittanut yhtä taistelukonetta. Miehistö kertoo ilmassa olevasta myrkkykaasusta, ennen kuin yhteys katkeaa yskimisen ääniin. Hyökkäystä selostetaan myös pommikonelentueen johtokoneesta, kunnes marsilaisten säteet tuhoavat koneen moottorit ja se syöksyy maahan. Lentokoneet tuhoavat yhden marsilaisten taistelukoneen, mutta lisää sylintereitä putoaa ympäri maata.
Seuraavaksi Ray Collinsin esittämä uutisreportteri kuvailee CBS:n studiorakennuksen katolta, miten marsilaiset hyökkäävät New Yorkiin. Tämän jälkeen kuuluttaja Dan Seymour muistuttaa, että lähetys on kuvitteellinen. Kuunnelman viimeisessä kolmanneksessa puhuu pääasiassa professori Pierson, joka kuvailee hyökkäyksen seurauksia. Kuunnelma päättyy kirjan tavoin siihen, että marsilaiset tuhoutuvat bakteeritartuntojen vuoksi. Lähetyksen päätteeksi Welles muistuttaa kuulijoita halloweenista ja kertoo, että kyseessä oli vain Mercury Theatren vastine sille, että ”pukeudutaan lakanaan ja hypätään pensaasta huutaen böö”.
Vaikutukset

Lähetystä seuraavana päivänä Orson Welles piti lehdistötilaisuuden ja sanoi, että piti itseään syyttömänä syntyneeseen paniikkiin. Myös CBS antoi virallisen tiedotteen, jossa yhtiö kertoi, ettei kuulijoita tarkoituksella johdettu harhaan, ja pahoitteli tapahtunutta. Seuraavana päivänä CBS ilmoitti, ettei se käytä enää simuloituja uutislähetyksiä. Federal Communications Commission tutki lähetyksen mutta ei ryhtynyt toimiin CBS:ää vastaan. Oikeudenkäyntien välttämiseksi yhtiö maksoi joitain tuhansia dollareita korvauksina.
CBS, NBC ja Mutual sopivat keskenään, että jatkossa termejä "flash" ja "bulletin" käytettäisiin harkiten ja ainoastaan silloin, kun se on asian tärkeyden takia perusteltua. Kuuluttajia ohjeistettiin välttämään dramaattisuutta uutisaiheiden yhteydessä. Suorat ja tallenteelta esitetyt lähetykset tuli selkeästi erottaa toisistaan ohjelmakuulutuksissa, ja myös äänitehosteina käytettävät aseiden ja räjähdysten äänet pyrittiin saamaan epäaidoilta kuulostaviksi. Koska Maailmojen sodan aiheuttama paniikki johtui osaksi siitä, että kuulijat olivat vaihtaneet kanavaa kesken lähetyksen, radiossa alettiin antaa enemmän välikuulutuksia "kuuntelijoille, jotka ovat myöhemmin liittyneet seuraamme". CBS myös muutti March of Time -uutisohjelmaansa siten, että aikaisemmat uutistapahtumien dramatisoinnit jäivät pois ja niiden tilalla alettiin lähettää toimittajien paikan päällä tekemiä raportteja.
Alkuperäisen romaanin kirjoittaja H. G. Wells sanoi lehtihaastattelussa, että kuunnelman teossa oli otettu liikaa vapauksia ja tarina oli käytännössä kirjoitettu uudelleen. Kun Wells ja Welles tapasivat toisensa haastattelussa KTSA-radioasemalla San Antoniossa kaksi vuotta myöhemmin, kirjailija suhtautui tapahtuneeseen jo myönteisemmin. Tim Crookin mukaan tämä saattoi johtua siitä, että Wellsin vähemmän tunnettujen kirjojen myynti oli kasvanut kohun seurauksena.
Adolf Hitler sanoi pitämässään puheessa, että paniikki oli osoitus demokraattisissa maissa vallitsevasta korruptiosta ja dekadenssista.
Kuunnelman seurauksena Welles sai julkisuutta, ja vain viikko lähetyksen jälkeen Mercury Theatre sai ensimmäiseksi sponsorikseen Campbell Soup -elintarvikeyrityksen. Samalla Mercury Theater on the Air sai uudeksi nimekseen The Campbell Playhouse. Heinäkuussa 1939 Welles solmi sopimuksen RKO:n kanssa, ja myöhemmin hän teki yhtiölle ensimmäisen elokuvansa, vuonna 1941 ensi-iltansa saaneen Citizen Kanen.
Vastaavia tapauksia

Vastaavia tapauksia, joissa fiktiivinen radio- tai televisio-ohjelma on aiheuttanut vakavia väärinkäsityksiä, tunnetaan muitakin. Esimerkiksi Yleisradion vuonna 1985 esittämä kuunnelma Seuraava sota aiheutti puhelutulvan Yleisradion ohjelmapäivystykseen ja hätänumeroihin. Kuunnelman aiheena oli ydinsota, jonka aiheutti uusi Kuuban kriisi.
Vuonna 1991 bulgarialaisessa Kuku-satiiriohjelmassa esitettiin uutisraportteja Kozloduin ydinvoimalassa muka tapahtuneesta onnettomuudesta. Lähetys aiheutti paniikkia kuulijoiden keskuudessa.
Vuonna 2006 belgialainen RTBF-televisioasema lähetti pilauutisen, jonka mukaan hollanninkielinen Flanderi oli julistautunut itsenäiseksi ja Belgian kuningaspari oli paennut maasta lentokoneella. Monet belgialaiset uskoivat uutiseen, ja ulkomaiden edustustoista otettiin yhteyttä maan viranomaisiin.
Uusintoja, uusia versioita ja aiheesta tehtyjä elokuvia

Alkuperäinen Mercury Theatren kuunnelmaa on lähetetty monta kertaa uusintana ja siitä on tehty myös erilaisia uusintaversioita ja muunnelmia.
Uusintoja, uusia versioita ja aiheesta tehtyjä elokuvia > Televisio

CBS:n Studio One -televisiosarjassa esitettiin 9. syyskuuta 1957 Nelson S. Bondin kirjoittama jakso The Night America Trembled, joka oli dramatisointi Maailmojen sodan aiheuttamasta sekasorrosta. Lähetys kesti 50 minuuttia, ja sen kertojana oli Edward R. Murrow. Näyttelijöinä olivat muun muassa Ed Asner, James Coburn, Warren Oates ja Warren Beatty. Wellesiä pyydettiin kertojaksi, mutta hän kieltäytyi, koska hän olisi halunnut näytellä. Welles haastoi CBS:n ja käsikirjoittajan oikeuteen.
ABC esitti vuonna 1975 Howard Kochin ja Nicholas Meyerin käsikirjoittaman televisioelokuvan Yö jolloin Amerikka kauhistui, jossa seurattiin tapahtumia lähetyksen aikana sekä studiossa että kuuntelijoiden näkökulmasta. Elokuvassa näyttelivät muun muassa Vic Morrow, Meredith Baxter, Michael Constantine, John Ritter, Will Geer ja Tom Bosley.
Aiheesta muualla

Maailmojen sota MP3-muodossa archive.org-sivustolla (englanniksi)
Maailmojen sodan käsikirjoitus (englanniksi)
Maailmojen sota Ylen Elävässä arkistossa
Aleko Lilius : Kun Mars hyökkäsi Yhdysvaltoihin. Amerikan radiokuuntelijain mieltäjärkyttävä elämys A.D. 1938. Läsnäolleen kuvaus, Helsingin Sanomat, 27.11.1938, nro 321, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sakari Piha

Runo Sakari Piha (8. joulukuuta 1919 Punkalaidun – 31. heinäkuuta 2008 Helsinki) oli Oulun yliopiston professori, vararehtori ja biokemian uranuurtaja.
Pihan vanhemmat olivat Anton Waldemar Piha (ent. Wahlman) ja Helma Gustava Hellman. Piha tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1939 ja valmistui Helsingin yliopistosta farmaseutiksi 1945, filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1950 ja filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi tohtoriksi 1957, väitöskirjan aiheenaan Studies on blood regeneration during progressive reticulosytosis due to repeated bleedings. Piha toimi biokemian tutkimuslaitoksen tutkimusapulaisena 1947-1948, Helsingin yliopiston kasvifysiologian laboratorion tutkimusapulaisena 1948, fysiologian laitoksen biokemistinä, assistenttina ja apulaisopettajana 1948-1964 ja biokemian sekä myöhemmin neurokemian dosenttina 1959-1988.  Hän oli mukana A. I. Virtasen tutkimuksessa ja 1962–1964 tutkijana Columbian yliopistossa Yhdysvalloissa. Turun yliopiston vs. biokemian professori Piha oli 1964–1966 ja siirtyi sitten saman alan professoriksi Oulun yliopistoon, jossa hän oli virassa, kunnes jäi eläkkeelle 1985. Oulun yliopiston vararehtori hän oli 1968–1971 ja Oulun yliopiston julkaisusarjan Acta Universitatis Ouluensis päätoimittaja 1971–1985. Piha perusti Oulun yliopiston biokemian koulutuksen ja laitoksen, josta valmistui ensimmäinen tohtori 1971.  Hän edisti myös biofysiikan opetuksen aloittamista Oulussa. Neurokemian tutkimus oli hänen erityisen kiinnostuksensa kohde. Hän oli Suomen aivotutkimusseuran perustajajäsen ja Suomalaisen tiedeakatemian kutsuttu jäsen vuodesta 1973.
Taiteilija Marjatta Tapiola maalasi Pihasta muotokuvan Oulun yliopiston kokoelmiin 1981.
Pihan sotilasarvo oli reservin yliluutnantti (1976), hänen puolisonsa vuodesta 1950 oli Aini Elina Siintola (k. 1988). Turun ja Vaasan kauppakorkeakoulujen liiketaloustieteen sekä taloussosiologian professori Kalevi Piha oli Sakari Pihan identtinen kaksoisveli. Myös metsähallituksen pääjohtaja Antero Piha sekä säveltäjät Martti Piha ja Helmeri Piha olivat hänen veljiään.
Aiheesta muualla

Sakari Pihan muistokirjoitus (Arkistoitu – Internet Archive). Suomalaisen tiedeakatemian vuosikirja 2008, s. 115-116. Lauri Lajunen ja Kalervo Hiltunen. (Viitattu 1.6.2014)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Maailmankartta

Winkel-Tripel-projektion mukainen maailmankartta, jossa mannerten pinta-alat ovat oikeassa suhteessa, mutta pituuspiirit ovat kaarevia.
Erilaisia karttapalloja.
Maailmankartta on Maapallon pintaa esittävä kartta. Se voi olla kolmiulotteinen karttapallo tai jonkin karttaprojektion avulla kaksiulotteiselle pinnalle projisoitu kartta. Koska kolmiulotteista pintaa ei voi kuvata tarkasti kaksiulotteisella pinnalla, karttaprojektiot ovat aina tavalla tai toisella epätarkkoja.
Maailmankarttoja on poliittisia, joissa näkyvät valtioiden rajat, ja temaattisia, joissa voidaan esittää esimerkiksi kasvillisuusvyöhykkeitä, asukastiheyksiä tai muuta tilastollista tietoa. Maailmankarttoja on laadittu jo tuhansien vuosien ajan. Ensimmäinen kartta, jossa näkyivät myös Amerikka ja Australia, laadittiin vuonna 1633.
Asettelu

Maailmankartassa pohjoinen on yleensä ylhäällä ja etelä alhaalla. Eteläisellä pallonpuoliskolla käytetään joskus karttoja, joissa etelä on ylhäällä. Euroopassa ja Afrikassa suositaan karttoja, joissa Eurooppa on leveyssuunnassa kartan keskellä, mutta Amerikassa ja Itä-Aasiassa oma maanosa sijoitetaan usein kartan keskelle.
Asettelu > Esimerkkejä

Eurooppakeskeinen maailmankartta (Robinsonin projektio)
Aasiakeskeinen maailmankartta (Robinsonin projektio)
Amerikkakeskeinen maailmankartta (Robinsonin projektio)
Yhdistyneiden kansakuntien tunnus, jossa on pohjoisnapakeskeinen maailmankartta
Maailmankartta, jossa etelä on ylhäällä
Projektiot

Maapallo on kolmiulotteinen pallo, joten sen pinnan voi esittää aidosti vain kolmiulotteisessa kartassa, kuten fyysisessä tai virtuaalisessa karttapallossa. Ongelmaa on verrattu appelsiinin kuoren litistämisen vaikeuteen. Maailmankartan piirtäminen kaksiulotteiselle pinnalle vaatii siksi jonkin karttaprojektion käyttöä. Siihen liittyy aina kompromissi, jossa joko alueiden muodot tai pinta-alat, tai suuntien väliset kulmat vääristyvät. Kaksiulotteisissa karttaprojektioissa Maapallon pinta on esitetty monenlaisessa muodossa, kuten suorakulmiona, ympyränä, puoliympyränä, soikiona tai sydämenä.
Maailmankartan projektiot pyrkivät kuvaamaan mahdollisimman totuudenmukaisesti mutta ne painottavat seuraavia piirteitä:
alueiden muodot
alueiden väliset etäisyydet
alueiden suhteelliset kokoerot
suunnat
Joitain tunnetuimpia karttaprojektioita ovat:
Mercatorin projektio (1569), jossa pituus- ja leveyspiirit leikkaavat suorassa kulmassa, oli alun perin tarkoitettu vain merinavigointiin. Toisaalta maanosien pinta-alat ovat epäsuhtaisia.
Petersin projektiossa (1855/1973) maanosat ovat luonnollisessa kokosuhteessa, mutta niiden muodot ovat vääristyneet
Robinsonin projektiossa (1963) maanosien koot ovat luonnollisessa suhteessa toisiinsa. Projektiosta tuli tunnettu vuonna 1988, kun Yhdysvaltain National Geographic Society otti sen käyttöön.
Winkel tripel -projektiota National Geographic Society on käyttänyt vuodesta 1998 lähtien.
Projektiot > Esimerkkejä

Mercatorin projektio
Petersin projektio
Robinsonin projektio
Winkel-Tripel-projektio
Tyypit

Poliittisessa kartassa näkyvät valtioiden rajat ja valtioiden alueet on usein eroteltu eri värein. Kartassa ovat yleensä myös pääkaupungit ja suurimmat kaupungit. Teemakartassa voidaan esittää symbolisesti monenlaista laadullista tietoa ja määrällistä tilastotietoa.
Tyypit > Esimerkkejä

Poliittinen kartta, jossa näkyvät valtiot
Ilmastovyöhykekartta
Elinikäodotetta kuvaava teemakartta