stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nemijärven laivat
Arkeologia ja tutkimus

Laivojen esineistöä nostettiin hylyistä laajamittaisesti ensimmäisen kerran 1800-luvun lopulla. Vuodesta 1895 alkaen sukeltajat nostivat järvestä mosaiikkilaattoja, pronssiveistoksia, kattotiiliä, vesijohtoja, nauloja ja suuren määrän puulankkuja. Taide-esineet ja metalliosat päätyivät suureksi osaksi Rooman kansallismuseon kokoelmiin. Nostetut puuosat ainoastaan mitattiin ja hylättiin sitten järven rannalle mädäntymään.
Laivat nostettiin ylös osittain kuivatetun järven pohjalta vuosina 1931 ja 1932. Hylkyjen puurakenne alkoi ilmalle altistuttuaan nopeasti rapistua suojausyrityksistä huolimatta, ja alukset siirrettiin sisätiloihin suojaan niitä varten järven pohjoispuolelle rakennettuun roomalaisten laivojen museoon (ital. Museo delle Navi Romane), joka avattiin yleisölle vuonna 1936. Tietoa keisari Caligulan laivoista ei ollut säilynyt nykyaikaan kirjallisissa lähteissä; laivat tunnistettiin Caligulan rakennuttamiksi ainoastaan niiden osiin merkityistä valmistusvuosista ja joidenkin lyijyputkien latinankielisestä merkinnästä ”C CAESARIS AUG GERMANIC”.
Laivat ja useimmat niiden mukana 1900-luvulla nostetut esineet tuhoutuivat roomalaisten laivojen museon tulipalossa toisen maailmansodan aikana. Monet hylyistä 1800-luvulla nostetut metalliset ja keraamiset esineet ovat kuitenkin edelleen Rooman kansallismuseossa.
Pienempi laiva vuonna 1928
Suuremman laivan airoja tukeneita pronssirenkaita
Hylystä löytynyt pronssinen Gorgoneion
Laivan ankkuri
Huomioita

↑  Lyhennetty genetiivimuoto keisari Caligulan nimistä Caius Caesar Augustus Germanicus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nemijärven laivat Wikimedia Commonsissa
Nemi-järven uponneet keisarilaivat. Caligulan uivat palatsit aiotaan nostaa ylös vuoristojärvestä, Helsingin Sanomat, 01.04.1928, nro 91, s. 35, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
E. C. Strutt : Keisariajan Rooman mahtavuutta. Nemi-järven salaperäiset laivat, Helsingin Sanomat, 21.07.1929, nro 193, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nemi-järven laivat. Suomen Kuvalehdelle kirj. Maila Talvio, Suomen Kuvalehti, 02.12.1933, nro 49, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nemijärvi on pieni pyöreä kraatterijärvi.
Ennallistus mahdollisesta ulkonäöstä
Puurakenteisen ankkurin ennallistus
Olaf Isaachsen

| Olaf Isaachsen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Olaf Wilhelm Isaacsen
Syntynyt: 16. toukokuuta 1835 Mandal, Norja
Kuollut: 22. syyskuuta 1893 (58 vuotta) Kristiansand, Norja
Ammatti:  taidemaalari
Olaf Wilhelm Isaachsen (16. toukokuuta 1835 Mandal, Norja – 22. syyskuuta 1893 Kristiansand, Norja) oli norjalainen taidemaalari. Hän oli Joachim Frichin ja Johannes Flintoen oppilas Norjan kuninkaallisessa piirustuskoulussa ja opiskeli Düsseldorfissa vuosina 1854–1859. Myöhemmin hän sai oppia myös Thomas Couturelta ja Gustave Courbet'lta. Isaachsen maalaukset edustavat realismia. Uransa loppuvaiheilla hän kääntyi kohti impressionismia. Isaachsen oli pääministeri Kåre Willochin isosetä.
Teoksia

Setesdalsinteriør (1860)
Setesdalsstue (1866)
Wilhelmine Seippel (1878)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olaf Isaachsen Wikimedia Commonsissa
Paalijärvi (järvi Alajärvellä)

| Paalijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Alajärvi 
Koordinaatit:  63°03′32″N, 23°54′22″E
Järvinumero:  47.087.1.002 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102  m 
 fiPaalijärvi 
Paalijärveä Paalijärventien varrella.
Paalijärvi on järvi Etelä-Pohjanmaan Alajärvellä. Sen pinta-ala on 46,8 hehtaaria ja rantaviivan pituus 4,1 kilometriä. Järvi on erittäin rehevä ja lievästi hapan. Järven pinnan korkeustaso on noin 102 metriä merenpinnan tasosta. Maaston korkokuva nousee selkeästi kylästä itään Suomenselän vedenjakajalle lähdettäessä, ja linnuntietä noin kuuden kilometrin päässä sijaitseva Iiruunjärvi on jo yli 35 metriä korkeammalla. Paalijärvi laskee Paaluomanpurosta edelleen Savonjokeen, joka laskee Lappajärveen Vimpelin keskustan tietämillä.
Pari

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Pari voi viitata johonkin seuraavista:
pari, kappalemitta
pari, matematiikassa kahden alkion joukko (joko järjestetty tai järjestämätön)
sähköpari, sähkötekniikassa kaksi elektrodia, joiden välille muodostuu jännite
pari, ilmavoimien yksikkö
p'ari (Ⴎ, ⴎ tai პ), georgian aakkosten 17. kirjain
pari (Ⴔ, ⴔ tai ფ), georgian aakkosten 24. kirjain
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pari”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Onversaagd-luokka

| Onversaagd-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  853 t (kuormattu)
Pituus:  52 m
Leveys:  11 m
Syväys:  3 m
Koneteho:  2 400 bhp
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  7 upseeria ja 70 miehistönjäsentä
Aseistus:  2 × 20 mm tykkiä 4 × .50" konekivääriä
Onversaagd-luokka oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kuuden miinanraivaajan muodostama alusluokka, jonka alukset olivat todellisuudessa Yhdysvaltain laivaston Aggressive-luokan aluksia.
Yhdysvaltain laivasto luovutti 1954–1955 alukset MDAP-sopimuksen nojalla. Niissä oli puurunko, ja niiden voimanlähteenä oli magnetisoimattomasta metalliseoksesta valmistetut dieselmoottorit.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hr. Ms. Onversaagd | Astoria Marine Construction Company, Astoria, Oregon | 24. syyskuuta 1952 | 11. huhtikuuta 1953 | 27. toukokuuta 1954 | poistettu palveluksesta 23. kesäkuuta 1976 myyty 1979 |
| Hr. Ms. Onbevreesd | Astoria | 8. joulukuuta 1952 | 7. marraskuuta 1953 | 21. syyskuuta 1954 | poistettu palveluksesta 28. toukokuuta 1982 alusluettelosta 18. joulukuuta 1987 romutettu 1989 |
| Hr. Ms. Onverschrokken | Peterson Builders Inc., Sturgeon Bay, Wisconsin | 19. helmikuuta 1952 | 17. helmikuuta 1953 | 22. heinäkuuta 1954 | poistettu palveluksesta 1. maaliskuuta 1972 nimetty uudelleen Hr. Ms. Mercuuriksi |
| Hr. Ms. Onvermoeid | Peterson | 27. helmikuuta 1952 | 2. toukokuuta 1953 | 31. tammikuuta 1954 | poistettu palveluksesta 1. lokakuuta 1971 alusluettelosta 15. heinäkuuta 1972 palautettu Yhdysvalloille 1972 |
| Hr. Ms. Onvervaard | Astoria | 11. huhtikuuta 1952 | 6. maaliskuuta 1954 | 31. tammikuuta 1955 | poistettu alusluettelosta 15. toukokuuta 1982 romutettu 1985 |
| Hr. Ms. Onverdrotten | Peterson | 17. helmikuuta 1952 | 22. elokuuta 1953 | 22. marraskuuta 1954 | poistettu alusluettelosta 15. toukokuuta 1982 |

Vuonna 1966 alukset siirrettiin saattajiksi, jolloin niiden runkonumeroiksi muutettiin A 854 – A 859. Kaksi vuotta myöhemmin Onbevreesd, Onvervaard ja Onverdrotten muutettiin miinantorjuntaryhmien johto- ja huoltoaluksia. Vuonna 1972 Onverschrokken siirrettiin torpedokoealukseksi, jolloin se nimettiin uudelleen Hr. Ms. Mercuuriksi.
Oleksandr Halenko

Oleksandr Ivanovitš Halenko (s. 21. kesäkuuta 1960) on ukrainalainen historioitsija. Hän on vanhempi tutkija Ukrainan tieteellisen kansallisakatemian politiikan ja etnisen tutkimuksen instituutissa ja apulaisprofessori Kiovan Mohyla-akatemiassa.[lähde? ]
Halenkon tutkimuskohteena on Mustanmeren alueen pohjoispuolen historia Osmanien valtakunnan ja tataarien alaisuudessa varhaismodernina aikana. Hän on myös opettanut Balkanin, Krimin kaanikunnan, Ukrainan ja Osmanien valtakunnan historiaa. Hän on julkaissut useita historiallisia artikkeleita ja kääntänyt Halil İnalcıkin teoksen The Ottoman Empire: The Classical Age 1300-1600 ukrainan kielelle.
Julkaisuja englanniksi

The Harsh Landscapes of “Mother Sarmatia”: Steppe Ukraine through the Eyes of a Sixteenth-Century Polish Diplomat (Harvard Ukrainian Studies no. 1-4, 2010-2011. Yhdessä Renata Holodin kanssa)
Shadows of Turkish ancestors - On historical ties between Ukraine and our overseas neighbor (День, Issue No 14, 2006)
Aiheesta muualla

Halenkon Profiili, Ukrainan historiallinen instituutti (ukrainaksi)
Nykyaikainen viisiottelu kesäolympialaisissa 2024

Nykyaikaisen viisiottelun kilpailukenttä Versailles’n palatsilla.
Nykyaikaisessa viisiottelussa kilpailtiin Pariisin 2024 kesäolympialaisissa 8.–11. elokuuta Versailles’n palatsilla ja Arena Paris Nordilla. Arena Paris Nordilla käytiin miekkailun ranking-kierros, minkä jälkeen loput lajit kilpailtiin Versailles’ssa. Ohjelmaan kuuluu kaksi kilpailua, miesten ja naisten yksilökilpailut. Nykyaikainen viisiottelu on kuulunut olympialaisten ohjelmaan vuodesta 1912.
Pariisin kisojen oli alun perin tarkoitus olla toistaiseksi viimeinen kerta, kun nykyaikainen viisiottelu on mukana olympialaisissa. Kansainvälinen olympiakomitea jätti sen pois Los Angelesin olympialaisten 2028 lajilistauksesta, kun Tokion olympialaisissa 2021 nousi kohu hevosten kohtelusta saksalaisvalmentaja Kim Raisnerin lyötyä yhtä hevosista. Tämän myötä julkisuuteen nousivat myös lajin aiemmat ongelmat hevosten hyvinvoinnista huolehtimisen kanssa. Nykyaikainen viisiottelu palautettiin kuitenkin myös tuleviin olympiasuunnitelmiin, kun Kansainvälinen nykyaikaisen viisiottelun liitto päätti poistaa ratsastuksen lajin ohjelmasta vuoden 2024 jälkeen ja korvata sen esteratakilpailulla.
Karsinnat

Nykyaikaisessa viisiottelussa kilpailee kaikkiaan 72 urheilijaa, 36 sekä miesten että naisten kilpailussa. Kummassakin kilpailussa karsintaperusteet olivat samat. Urheilijoista 27 sai paikan maailmancupin finaalin, maailmanmestaruus- ja maanosien mestaruuskilpailujen tulosten perusteella. Näiden jälkeen paikan saivat ne miekkailun maailmanrankingissa korkeimmalla olleet kuusi urheilijaa, jotka eivät vielä muuten olleet saaneet paikkaa. Yksi paikka oli varattu isäntämaa Ranskalle, mikäli yksikään sen urheilijoista ei muuten saanut paikkaa. Kaksi viimeistä paikkaa olivat ns. universaalipaikkoja villin kortin urheilijoille. Paikoissa oli lisäksi maakohtainen kiintiö niin, että yksi maa sai korkeintaan kaksi paikkaa miesten ja kaksi naisten kilpailuun.
Seuraavat maat saivat karsintojen kautta paikkoja kesäolympialaisten 2024 nykyaikaiseen viisiotteluun (urheilijoiden määrä sulkeissa):
Argentiina (1)
Australia (1)
Brasilia (1)
Bulgaria (1)
Chile (1)
Kuuba (1)
Ecuador (2)
Egypti (4)
Espanja (1)
Etelä-Korea (4)
Guatemala (2)
Iso-Britannia (4)
Italia (4)
Japani (2)
Kazakstan (2)
Kiina (3)
Latvia (1)
Liettua (2)
Meksiko (4)
Puola (4)
Ranska (4)
Ruotsi (1)
Saksa (4)
Sveitsi (2)
Thaimaa (1)
Tšekki (4)
Turkki (2)
Ukraina (3)
Unkari (4)
Uzbekistan (1)
Yhdysvallat (1)
Aikataulu

| Päivämäärä | 8>  elo | 9>  elo | 9>  elo | 9>  elo | 10>  elo | 10>  elo | 10>  elo | 11>  elo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | MR | U | MB | R | AJ | AJ | AJ |  |
| Naiset | MR |  |  |  | U | MB | R | AJ |
MR = miekkailun ranking-kierros, U = uinti, MB = miekkailun bonuskierros, R = ratsastus, AJ = ampumajuoksu
Mitaliyhteenveto

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet tiedot |  Ahmed El-Gendy Egypti (EGY) |  Taishu Satō Japani (JPN) |  Giorgio Malan Italia (ITA) |
| Naiset tiedot |  Michelle Gulyás Unkari (HUN) |  Élodie Clouvel Ranska (FRA) |  Seong Seung-min Etelä-Korea (KOR) |
Niijima (Tokio)

| Niijima (新島村) |
| --- | --- |
 Habushiuran rannikkoa Niijimalla
 lippu:  symboli
 Niijiman sijainti Tokion prefektuurissa
 Niijima
 Koordinaatit: 34°22′37″N, 139°15′24″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Tokion metropoli
Aliprefektuuri:  Ōshiman aliprefektuuri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kyläkunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  27,54 km²
Väkiluku (09/2022):  2 497
 – Väestötiheys:  91 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Daphniphyllum teijsmannii
 – Kukka:  Aasiankriinumi
 – Lintu:  Japaninrilli stejnegeri
 – Kala:  Labracoglossa argentiventris
 
 https://www.niijima.com/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Niijima (jap. 新島村, Niijima-mura) on Japanin kyläkunta Tokion metropolissa. Se käsittää Izusaariin kuuluvat Niijiman ja Shikinejiman saaret sekä muita pieniä asumattomia saaria. Saaret sijaitsevat Tyynessä valtameressä noin 150 kilometriä Tokion kaupunkialueelta etelään. Niijiman kunta on osa Ōshiman aliprefektuuria. Niijimassa on 2 497 asukasta (syyskuussa 2022) ja sen pinta-ala on 27,54 neliökilometriä.
Maantiede

Niijiman kuntaan kuuluu kaksi asuttua saarta: 23,64 neliökilometrin laajuinen Niijima ja sitä huomattavasti pienempi, 3,88 neliökilometrin laajuinen Shikinejima. Kunnan keskus sijaitsee alavalla alueella Niijiman keskiosassa, toinen merkittävä kylä on Wakagōn kalastajakylä saaren pohjoiskärjessä. Saaren itä- ja länsirannikkoa hallitsevat pitkät hiekkarannat. Shikinejiman rannikko on sen sijaan rikkonaista riasrannikkoa pienine poukamineen.
Niijiman saarilla esiintyy oliivinvihreää, vulkaanista ryoliittia (kōgaseki), jollaista on löydetty ainoastaan Italian Liparin saarelta. Saarten alue kuuluu Fujin–Hakonen–Izun kansallispuistoon.
Kuroshiovirran ansiosta saarten ilmasto on lämmin ja sademäärät ovat suuria. Vuoden keskilämpötila on 17,7 celsiusastetta. Pakkasta esiintyy harvoin.
Historia

Niijimalla on ollut asutusta jo esihistoriallisella jōmon-kaudella. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla saaret olivat sotilashallinnon suorassa hallinnassa ja niitä käytettiin muiden Izusaarten tavoin rangaistussiirtolana.
Kunnallishallinto saarille ulotettiin vuonna 1923, kun niille perustettiin Niijima honmuran ja Wakagō-muran kyläkunnat. Vuonna 1954 Wakagō liitettiin Niijima honmuraan, ja vuonna 1992 kunta nimettiin uudelleen Niijimaksi. Saarten elämänmuotoa on muuttanut voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeen alkanut vapaa-ajanmatkailu.
Talous

Merkittäviä elinkeinoja ovat turismi, kalastus ja kasvisten viljely. Saarilla tuotetaan esimerkiksi nahkasanikkaa ja ashitaba-karhunputkea (Angelica keiskei). Perinteisiä paikallisia tuotteita ovat kōgaseki-kivestä valmistetut esineet sekä fermentoitu kusaya-kala.
Liikenne

Niijimalla toimii Niijiman lentoasema, jolta on lentoja Tokion metropolin länsiosassa sijaitsevalle Chōfun lentoasemalle. Saarille on säännöllinen laivayhteys Tokion Takeshibasta ja Shimodan kaupungista Izun niemimaalla.
Kuvia

Jūsansha-jinjan pyhäkkö
Ōuran hiekkarantaa Shikinejimalla
Asutusta Shikinejimalla
Niijiman lentoasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niijima Wikimedia Commonsissa
Niijiman kyläkunnan internetsivut (japaniksi)
Olympia (moottorimerkki)

Olympia on Suomen Moottoritehdas Oy:n 4-tahti-moottorisarjan merkki. Olympiaa käytettiin sekä vene- että maamoottoreina. Moottoreissa oli sytytyksenä Bosch-magneetto, kaasuttimena joko oma Olympia-kaasutin tai isommissa moottoreissa Schebler- tai Amal-kaasutin. Suomen Moottoritehdas perustettiin Vaasaan vuonna 1920, ja Vaasassa on Olympia-moottorin mukaan nimetty Olympiakatu.
Venemoottorimallit

K 3–3,5 hv (ilman merikytkintä)
36-A 4–5 hv
EB 6–8 hv
H 8–10 hv
2-F 45 6–9 hv
2-O 10–14 hv
2-M 14–18 hv
2-H 18–24 hv
4-N 15–25 hv
4-NS 26–35 hv
4-O 24–42 hv
4-OS 43–75 hv
4-H 35–65 hv
50kt 3–3,5 hv
Aiheesta muualla

Suomen Moottoritehdas Oy:n pienpainatteita, Kansalliskirjasto Digitaaliset aineistot
Olympia-moottoriaiheisia videoita Youtubessa
Orinoconkardinaali

| Orinoconkardinaali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kardinaalit Cardinalidae
Suku::  Viherkardinaalit Saltator
Laji::  orenocensis
Kaksiosainen nimi
 Saltator orenocensis  Lafresnaye, 1846 
Katso myös
   Orinoconkardinaali Wikispeciesissä   Orinoconkardinaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Orinoconkardinaali (Saltator orenocensis) on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Orinoconkardinaalia tavataan Kolumbiassa ja Venezuelassa. Sen on kuvattu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Oskar Relander

Karl Adolf Oskar Relander (12. tammikuuta 1863 Sortavala – 19. syyskuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen pedagogi ja kansanrunouden tutkija. Hän oli poliittisista syistä karkotettuna Siperiaan 1916–1917.
Henkilöhistoria

Relanderin vanhemmat olivat apteekkari Erik Oskar Relander ja Rosa Hällström. Relander valmistui filosofian kandidaatiksi 1888 ja lisensiaatiksi 1894 ja opiskeli sen jälkeen Berliinin yliopistossa 1889–1890 ja 1891–1892. Hän teki opintomatkan Saksaan, Tanskaan, Hollantiin ja Sveitsiin 1905–1910. Opintojen päätyttyä Relander oli nykyisen Suomen Kuvalehden edeltäjän päätoimittaja vuonna 1894. Ollessaan Jyväskylän seminaarin suomen kielen lehtorina 1897–1905 hän toimi muutamia vuosia Jyväskylän kunnallispolitiikassa valtuuston jäsenenä ja puheenjohtajana. Parin vuoden kansakouluntarkastajan viran hoidon jälkeen Relander teki pitkän uran Sortavalan seminaarin johtajana 1908–1928.
Jo kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov ajoi Sortavalan seminaarin muuttamista venäjänkieliseksi ja siirtämistä Haminaan. Sama hanke nousi myöhemmin uudestaan esiin ja Relander laati ja allekirjoitti sitä vastustavan kirjelmän. Siirtohanke peruttiinkin. Hänen poikansa Ilmari Relander lähti Saksaan jääkärikoulutukseen ja kun hän palasi kotimaahan, häneltä löytyi räjähteitä. Myös isää Oskar Relanderia pidettiin saksalaismielisenä ja hänet karkotettiin marraskuussa 1916 Siperiaan, josta hän palasi seuraavana vuonna ja sai sankarin vastaanoton.
K. A. O. Relanderin puoliso oli Bertha o.s. Wiiger t. Wüger. Heidän pojistaan Ilmari Relander oli jääkärieversti ja Tauno Relander oli lääkintöneuvos ja Relanderin sukua selvittänyt sukututkija.
Teoksia

Erimielisyydestä. Kansanvalistus–seuran toimituksia 84. Kansanvalistusseura, Helsinki 1893
Kuvakielestä vanhemmassa suomalaisessa lyyrillisessä kansanrunoudessa, väitöskirja. Suomalainen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1894
Karjalan kuvia : kuvat I. Backmanin valokuvien mukaan. Weilin & Göös 1893
Ludvig Anzengruberin elämäkerta. Helsinki 1895
Etelä–Afrikka ja sen tasavallat. Gummerus 1900
Pohjois– ja Itäkarjala. Suomen maakunnat 2. Kansanvalistusseura, Helsinki 1904
Lasten puutarhahommat. WSOY 1905
Puutarhakirja kansakouluja varten. WSOY 1905, 2. painos 1909, 3. painos 1914, 4. painos 1919
Sissisotien ajoilta. Otava 1907
Kertomus seminaarien puutarhanhoidosta sekä toivomuksia miten puutarhanhoito seminaareissa olisi järjestettävä : koulutoimen ylihallituksen määräyksestä kesällä 1909 tehtyjen tarkastusten johdolla K. A. O. Relander. Suomen senaatti, Helsinki 1912
O. A. Hainari : muistelmia. Kansanvalistusseuran toimituksia 175. Kansanvalistusseura, Helsinki 1917
Vankilasta ja Siperiasta. Otava 1918 (Teos e-kirjana Projekti Lönnrotissa)
Alku–Kantelettaren korjaukset ja lisäykset : Elias Lönnrotin käsikirjoituksen mukaan painosta julk. O. Relander. Suomalaisen kirjallisuuden seura, Helsinki 1929
Suomennoksia

Georg Moritz Ebers: Sisaret : romaani ; suom. Fredrik Joel Pätiälä ja Kaarlo Adolf Oskar Relander. Söderström. Porvoo 1883
Kristian Mandrup Elster: Kertomuksia 1 : Ylämaan tarina. Wickström, Sortavala 1888
Pierre Loti: Islannin kalastajat. Otava 1890, 2. painos 1907
Kristian Mandrup Elster: Vaarallista väkeä ; norjan kielestä suom. O. Relander. Otava 1891
Karl Gabriel Thiodolf Rein: Johana Vilhelm Snellmanin elämä : Edellinen osa. Otava 1895–1896, 2. tark. painos 1904
Karl Gabriel Thiodolf Rein: Johana Vilhelm Snellmanin elämä : Jälkimmäinen osa. Otava 1895–1896, 2. tark. painos 1905
Harald Höffding: Jean Jacques Rousseau ja hänen filosofiansa. Suurten miesten elämänkertoja 2. Otava 1898
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Oskar Relanderin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Orinoeme

| Orinoeme> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Yläheimo::  Lehtikuoriaismaiset Chrysomeloidea
Heimo::  Sarvijäärät Cerambycidae
Suku::  Orinoeme  Pascoe, 1867
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orinoeme on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaisten suku, johon kuuluu 33 lajia.
Lajit

Orinoeme kaszabi
Orinoeme ternatensis
Orinoeme rufipes
Orinoeme chalybeata
Orinoeme nigripes
Orinoeme dunni
Orinoeme websteri
Orinoeme rosselli
Orinoeme parterufotibialis
Orinoeme centurio
Orinoeme maculicollis
Orinoeme rotundipennis
Orinoeme proxima
Orinoeme papuana
Orinoeme ciliata
Orinoeme obliquata
Orinoeme biplagiata
Orinoeme lineigeroides
Orinoeme indistincta
Orinoeme maxima
Orinoeme rufitarsis
Orinoeme puncticollis
Orinoeme lineigera
Orinoeme sulciceps
Orinoeme xanthosticta
Orinoeme stictica
Orinoeme tricolor
Orinoeme rubricollis
Orinoeme loriai
Orinoeme szekessyi
Orinoeme lineatopunctata
Orinoeme unicoloripennis
Orinoeme punctata
Paukkajanvaaran kaivos

Paukkajanvaaran uraanikaivos sijaitsi Enossa Pohjois-Karjalassa ja se oli toiminnassa 1958–1961. Uraanikaivos löytyi 1957 lähetetyn kansannäytteen perusteella. Malmia louhittiin toiminta-aikana 40 325 tonnia ja sen uraanipitoisuus oli keskimäärin 0,14 %. Uraania tuotettiin yhteensä 40 tonnia. Kaivoksen omisti Atomienergia Oy 1957–1973. Paukkajanvaaran kaivos jäi pilottivaiheeseen ja niinpä myös louhitut malmimäärät olivat pieniä.
Kaivoksen toiminta kuitenkin lopetettiin ennen aikojaan jolloin radioaktiivisia aineita levisi laajalle ympäristöön, kun kukaan ei hoitanut kaivoksen siivoustöitä.[lähde? ]
Säteilyturvakeskuksen vuonna 1984 tekemässä selvityksessä säteilyarvot olivat alueella vielä yli 20 vuotta kaivoksen sulkemisen jälkeen 0,9–9,3 µSv/h. Luonnollinen taustasäteily Suomessa vaihtelee välillä 0,04–0,30 µSv/h.
Paukkajanvaara oli Suomen ensimmäinen sisäinen radiologisen saastumisen tapahtuma uraanikaivostoiminnassa.
Malmia louhittiin kahdesta paikasta. Kunnansuon esiintymän yläosa louhittiin avolouhoksena 1958–1959 ja Mårtenssonin esiintymä louhittiin ensin avolouhoksena 1958–1959 ja sitten maan alla aina 40 metrin syvyyteen saakka 1960–1961. Loppuvaiheessa kaivoskuilu oli 96 metriä syvä, ja siitä lähti louhintatunneleita ainakin 40 ja 60 metrin syvyyksistä. Uraanimalmin alkurikastus tehtiin kaivoksella ja rikaste kuljetettiin sitten tynnyreissä pääasiassa Ruotsiin. Kaivos suljettiin kesällä 1961. Tuotantorakennukset purettiin 1970-luvun lopulla.
Suljettu kaivosalue kunnostettiin 1993 Säteilyturvakeskuksen aloitteesta. Mårtenssonin esiintymän kaivoskuilu räjäytettiin umpeen ja jätealue tasattiin sekä peitettiin 1,5–2 metrin paksuisella moreeni- ja savikerroksella. Näiden avulla luodaan biologis-mekaaninen suodatin, joka estää uusien, keinotekoisesti luotujen aktivoitumis- ja hajoamistuotteiden tytärnuklidisarjojen leviämisen luontoon. Saven ollessa luonnostaan raskasmetalleja sitova, voidaan luoda myös kemiallis-mekaaninen sidosmekanismi aineiden biologisen ja kemiallisen leviämisen hidastamiseksi.
Paul Devorski

Paul Devorski lokakuussa 2008.
Paul Devorski (s. 18. elokuuta 1955, Guelph, Ontario) on kanadalainen jääkiekkotuomari. Hän aloitti NHL uransa kaudella 1989-1990 ja on ollut mukana tuomitsemassa vuoden 2006 talviolympialaisten loppuottelua ja 2010 talviolympialaisten jääkiekkoturnausta.
Oleksandr Dymytrenko

| Oleksandr Dymytrenko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1982 (ikä 42) Jevpatorija, Krim
Kansalaisuus:  Ukraina
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Saša
Pituus:  201 cm
Paino:  115 kg
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  45
Voitot:  41
– tyrmäysvoitot:  26
Tappiot:  4
Ratkaisemattomat:  0
Oleksandr Dymytrenko (ukr. Олександр Димитренко, ven. Алекса́ндр Димитре́нко, Aleksandr Dimitrenko, s. 5. heinäkuuta 1982 Jevpatorija) on ukrainalainen raskaan sarjan ammattilaisnyrkkeilijä.
Amatööriura

Amatöörinä Dymytrenko otteli 65 ottelua, joista hän saavutti 57 voittoa. Voitoista 35 tuli ennen täyttä aikaa. Amatöörinä hän voitti juniorina Ukrainan mestaruuden vuonna 1998, superraskaan sarjan nuorten maailmanmestaruuden vuonna 2000 sekä Venäjän mestaruuden vuonna 2001.