stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuhat ja yksi yötä
Suomenkieliset käännökset > Suomennokset

Tuhannen ja yhden yön tarinoita Suomen lapsille 1–3 . (toim. Helmi Setälä (Krohn)) Otava.
1. painos 1904–1907
4. p. yhtenä niteenä, kuv. Julien Moe
Tuhat ja yksi yötä, suomeksi toim. Valfrid Hedman, kuv. René Bull. Karisto, 1922
Tuhat ja yksi yötä 1–3, suom. J. A. Hollo ja Elina Vaara. WSOY, 1930–1934
Tuhannen ja yhden yön satuja 1–2 , mukaillen nuorisolle kertonut K. Merikoski, kuv. Rudolf Koivu, somistanut Heikki Paaer. Valistus
1–2; 1. painos 1945
3. painos yhtenä niteenä 1947
Tuhatyksi yötä 1–6, suom. J. A. Hollo ja Elina Vaara, kuv. Unto Kaipainen. WSOY, 1956–1957
Tuhannenyhden yön satukirja , suom. Eeva-Liisa Manner, kuv. Janusz Grabianski. WSOY, 1965
2. p. 1973
Tuhannen ja yhden yön tarinoita. Kirjalito, 1967
Tuhannen ja yhden yön tarinat 1-6 . Useita suomentajia Waldemar Bröggerin norjankielisestä suurteoksesta [Boken om tusen og en natt]. Kustantaja Dovre D. Magnus Andersen Copyright Nasjonalforlaget A. S. Oslo 1968
1. osa: suom. Kaija Rainerla
2. osa: suom. Laila Järvinen
3. osa: suom. Seppo Heikinheimo; runot suom. Kaija Rainerla
4. osa: suom. Kaija Rainerla
5. osa: suom. Laila Järvinen
6. osa: suom. L. ja R. Orispää
Tuhat ja yksi yötä, Richard Burtonin v. 1885-1888 ilmestyneestä engl. laitoksesta valinnut Veijo Meri, suom. Heidi Järvenpää, kuv. Unto Koistinen. Otava, 1975 ISBN 951-1-01259-2
Tuhatyksi yötä . (Kuvittanut Unto Kaipainen) Suomentanut J. A. Hollo, runot suomentanut Elina Vaara. Helsinki: WSOY, 1994.
Osat 1–2, ISBN 951-0-19353-4
Osat 3–4, ISBN 951-0-19354-2
Osat 5–6, ISBN 951-0-19355-0
Tuhannen ja yhden yön tarinoita, kuv. Riikka Juvonen, suom. J. A. Hollo, runot suom. Elina Vaara]. WSOY, 1977 ISBN 951-0-08196-5
Kuka murhasi Kyttyräselän? Tarinoita Tuhannesta ja yhdestä yöstä.  (Alf layla wa-layla)  Suomentanut Jaakko Hämeen-Anttila. Basam Books klassikko. Helsinki:  Basam Books, 2001.  ISBN 952-9842-50-3
Tuhannen ja yhden yön tarinoita, kuvittanut ja uudelleen kertonut Riikka Juvonen, runot suomentanut Elina Vaara, WSOY, 2010 ISBN 978-951-0-35047-8
Tuhat ja yksi yötä.  (Kuvittanut Heli Hieta)  Suomentanut Jaakko Hämeen-Anttila.. Helsinki:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-23507-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuhat ja yksi yötä Wikimedia Commonsissa
Tuhannen ja yhden yön tarinoita -kirjasarjan osat 2 ja 3 Helmi Krohnin suomentamina Guttenberg-projektissa.
Šeherazade ja sulttaani Šahryār. Ferdinand Kellerin maalaus vuodelta 1880.
Jaakko Hämeen-Anttilan suomennos Tuhat ja yksi yötä ilmestyi 2010. Kuvitus Heli Hieta.
Tuhannen ja yksi yötä 1 (1878), suomennos G. E. Eurén
Korelon

| Korelon> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Onni Elmeri Virtanen
Syntynyt: 1999 (ikä 25–26) Helsinki, Suomi
Ammatti:  rap-artisti
Muusikko
Taiteilijanimi:  Korelon
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  2022–
Tyylilajit:  hip hop, dirty rap, trap, drill
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Onni Elmeri Virtanen (s. 1999 Helsinki), joka tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Korelon on suomalainen rap-artisti. Hänen debyytti-EP:nsä Viimein julkaistiin maaliskuussa 2023. Hänen debyyttialbuminsa Tunnettu Plugi julkaistiin lokakuussa 2023.
Korelonin lyriikoita on kuvattu vihamielisiksi naisia kohtaan. Hän on itse kertonut myös päihdeongelmistaan. Hän käytti muun muassa kesän 2024 aikana yli 16 000 euroa ilokaasuun.
Korelonin isä on myös muusikko ja nykyinen diakoni J-P Virtanen.
Diskografia > Albumit

| Albumi | Julkaisutiedot | Listasijoitukset |
| --- | --- | --- |
| Tunnettu Plugi |  Julkaistu: 27. lokakuuta 2023  Formaatti: digitaalinen  Levy-yhtiö: omakustanne |  |
Diskografia > EP:t

| Ep | Julkaisutiedot | Listasijoitukset |
| --- | --- | --- |
| Goat Talk |  Julkaistu: 22. marraskuuta 2024  Formaatti: digitaalinen  Levy-yhtiö: omakustanne |  |
| EP | Julkaisutiedot | Listasijoitukset |
| --- | --- | --- |
| Viimein |  Julkaistu: 3. maaliskuuta 2023  Formaatti: digitaalinen  Levy-yhtiö: omakustanne |  |
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Single | Albumi | Julkaisutiedot |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | "Muuttuu" |  |  |
| 2022 | "Ou Nou" |  |  |
| 2022 | "Lobos" |  |  |
| 2022 | "Ei Enää" |  |  |
| 2022 | "G Spot" |  |  |
| 2022 | "Kehä" |  |  |
| 2022 | "OFF THE BOOTH" |  |  |
| 2022 | "Nessu" |  |  |
| 2022 | "Top G" |  |  |
| 2022 | "Nelli Matula" |  |  |
| 2023 | "Next Up" |  |  |
| 2023 | "CITYBOY" (feat. ibe) | Tunnettu Plugi |  |
| 2023 | "Missi" (feat. Cledos) | Tunnettu Plugi |  |
| 2023 | "FWB" (feat. SHRTY) |  |  |
| 2024 | "Lately" (feat. Fabe) "Oreo" |  |  |
|  | "WHITEBOY" ( feat. Sliki) |  |  |
|  | "Vaarallinen Nainen" ( feat. Turisti) |  |  |
|  | "Bossman" (feat. KERZA) |  |  |
Diskografia > Vierailijana

| Vuosi | Kappale | Artisti | Albumi | Muut vierailijat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | "Ei vitus" | william | Willain |  |
| 2023 | "Julkinen persoona" | Blacflaco | Mun vuoro safkaa |  |
| 2023 | "B-Day" | vitunleija |  | DAVI, baka |
Diskografia > Musiikkivideot

”Muuttuu” (2022)
”Ou Nou” (2022)
”Lobos” (2022)
”Ei Enää” (2022)
”G Spot” (2022)
”Kehä” (2022)
”Nessu” (2022)
”Top G” (2022)
”Nelli Matula” (2022)
”Next Up” (2023)
”Cancel” (2023)
”Toksist” (2023)
”Sexmane” (2023)
”CITYBOY” (2023)
”Missi” (2023)
"FWB" (2023)
"Tunnettu Plugi" (2023)
"Lyrical king" (2023)
"Lately" (2024)
"Oreo" (2024)
"Whiteboy" (2024)
"Bossman" (2024)
"Jos Mä Oisin Bämä" (2024)
"Menee hyvin" (2024)
"Se nainen" (2025)
Louis Mountbatten

| Louis Mountbatten |
| --- | --- |
 Allan Warrenin muotokuva Louis Mountbattenista vuodelta 1976.
Intian dominion kenraalikuvernööri
 15. elokuuta 1947 – 21. kesäkuuta 1948  
Seuraaja:  Chakravarti Rajagopalachari (Intia)
Intian varakuningas
 21. helmikuuta 1947 – 15. elokuuta 1947  
Edeltäjä:  Archibald Wavell
Seuraaja:  Muhammad Ali Jinnah (Pakistan)
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. kesäkuuta, 1900 Windsor, Berkshire
Kuollut: 27. elokuuta 1979 (79 vuotta) Mullaghmore, Sligo, Irlannin tasavalta
Arvonimi: jaarli
Puoliso:  Edwina Ashley (1922–1960†)
Tiedot
Uskonto:  anglikaani
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:  laivastoamiraali
Louis Francis Albert Victor Nicholas Mountbatten Burman jaarli, syntyjään Prinssi Louis Battenberg (25. kesäkuuta 1900 Windsor, Britannia – 27. elokuuta 1979 Mullaghmore, Sligo, Irlannin tasavalta) oli brittiläinen laivastoamiraali, joka toimi Britannian Kaakkois-Aasian joukkojen komentajana toisessa maailmansodassa, viimeisenä Intian varakuninkaana vuonna 1947, Britannian merivoimien komentajana 1955–1959 ja maan asevoimien esikuntapäällikkönä 1959–1965. Hän oli myös Britannian kuningasperheen lähisukulainen. Terroristijärjestö Irlannin tasavaltalaisarmeija (IRA) salamurhasi hänet pommiattentaatilla Irlannissa vuonna 1979.
Aristokraatti

Louis Mountbatten kuului saksalaistaustaiseen Battenbergin aatelissukuun. Hänen isänsä oli laivastoamiraali, Battenbergin prinssi Louis ja äitinsä Hessenin prinsessa Viktoria, joka oli kuningatar Viktorian tyttärentytär. Louis Mountbatten oli muutoinkin läheistä sukua eri hallitsijahuoneille. Hänen sisaristaan Alicesta tuli Kreikan ja Tanskan prinsessa ja Louisesta Ruotsin kuningatar. Hänen vanhin veljensä George Mountbatten peri isän aatelisarvon Milford Havenin markiisi. Edinburghin herttua prinssi Philip oli Louis Mountbattenin sisarenpoika, joten kuningasperheen parissa "Dickie-enona" tunnettu Mountbatten oli Charles III:n isoeno.
Vuonna 1910 Mountbatten tapasi Venäjän keisari Nikolai II:n tyttäret ja ihastui Marijaan, jonka kuvaa hän säilytti yöpöydällään aina kuolemaansa saakka. Myöhemmin hän kertoi halunneensa mennä naimisiin Marijan kanssa.
Louis Battenberg meni 13-vuotiaana isänsä tapaan Britannian laivastoon kadetiksi Osborneen Isle of Wightille. Hänen opiskellessaan siellä hänen isänsä joutui eroamaan saksalaisen taustansa vuoksi Britannian ensimmäisen merilordin tehtävästä. Kuninkaan tapaan Battenbergit englantilaistivat sukunimensä Mountbatteniksi vuonna 1917.
Hävittäjän päällikkö

Toisen maailmansodan alussa Louis Mountbatten oli saanut hävittäjä HMS Kellyn päällikkyyden. Alus selvisi torpedohyökkäyksestä, mutta syöksypommittaja upotti sen ja puolet laivan miehistöstä. Muiden eloonjääneiden tavoin Mountbatten roikkui hylystä neljä tuntia ennen kuin tuli pelastetuksi.
Yhdistettyjen operaatioiden esikunnan päällikkö

Vuonna 1941 Winston Churchill nimitti Mountbattenin yhdistettyjen operaatioiden esikunnan päälliköksi. Hän suunnitteli muun muassa hävittäjä HMS Campbeltownin operaation Saint-Nazairen satamassa, missä se lastattiin räjähteillä ja ajettiin päin kuivatelakkaa.lähde? Mountbatten oli vastuussa myös epäonnistuneesta Dieppen maihinnoususta vuonna 1942, missä 6 000 sotilaan vahvuisesta osastosta 60 prosenttia kaatui tai haavoittui, ilman että juuri mitään saatiin vallattua.
Kaakkois-Aasian joukkojen komentaja

Vuonna 1943 Mountbatten lähetettiin Kaakkois-Aasian joukkojen komentajaksi, missä hän aloitti moraali-monsuuni-malaria-ohjelman. Arakan ja Imphalin voitot mursivat käsityksen japanilaisten voittamattomuudesta. Hyvin huollettuina brittijoukot jatkoivat aktiivista taistelua myös monsuunisateiden aikana. Malarian ja muiden trooppisten sairauksien vuoksi hän perusti lääketieteellisen neuvontaosaston, jossa tutkijat vaihtoivat kokemuksia sotilaslääkäreiden kanssa onnistuen alentamaan sairas:kaatunut -suhteen 120:1:stä 10:1:een vuodesta 1943 vuoteen 1945 mennessä.selvennä
Kenraali Slimin johdolla japanilaiset onnistuttiin ajamaan Burmasta Meiktilan ja Mandalayn voittojen sekä Yangoniin toukokuussa 1945 tapahtuneen maihinnousun avulla. Japanin antauduttua päinvastoin kuin yhdysvaltalainen Douglas MacArthur, joka salli japanilaisten upseerien pitää samuraimiekkansa, Mountbatten edellytti, että ne nimenomaan vaaditaan luovutettaviksi, jottei japanilaisille jäisi epäselvyyttä sodan voittajasta.
Sodan jälkeen Mountbatten palveli siviilihallinnon tehtävissä Kaakkois-Aasiassa. Hän uskoi, että länsivallat voisivat olla yhteistyössä nationalistien kanssa ja että Atlantin julistuksen itsemääräämisoikeuden periaatetta tulisi  noudattaa myös Burmassa ja Malaijilla.
Intian viimeinen varakuningas

Vuonna 1947 Britannian pääministeri Clement Attlee nimitytti kuninkaalla Mountbattenin Brittiläisen Intian viimeiseksi varakuninkaaksi valvomaan Intian itsenäistymistä Intiaksi ja Pakistaniksi. Näiden itsenäistyttyä hän palveli laivastossa Välimerellä 1948–1956 sekä tuli vuonna 1958 nimitetyksi puolustusvoimien esikuntapäälliköksi, missä hän valvoi sotaministeriön, ilmailuministeriön ja amiraliteetin yhdistämistä puolustusministeriöksi.
Vuonna 1955 Churchill nimitti Mountbattenin ensimmäiseksi merilordiksi, asemaan, josta hänen isänsä oli joutunut luopumaan vuonna 1917.
Laivaston johdossa Mountbatten ajoi sen modernisointia ja risteilyohjusalusten ja lentotukialusten sekä ydinsukellusveneiden hankintaa. Näin Mountbatten osallistui myös ydinasepolitiikkaan, muun muassa Britannian ensimmäisen ydinsukellusveneen HMS Dreadnoughtin rakennuttamiseen.
Vetäydyttyään eläkkeelle Mountbattenista tuli brittiläisen imperiumin elävä vertauskuva. Elisabet II nimitti hänet henkivartiokaartinsa everstiksi.
Salamurha

Mountbatten kuoli 27. elokuuta 1979 salamurhan uhrina lomaillessaan Classiebawnin linnassa, Mullaghmoressa, Sligon kreivikunnassa, Irlannin tasavallassa. Mountbatten ja kolme muuta kuolivat kun Irlannin tasavaltalaisarmeijan asentama pommi räjähti hänen moottoriveneessään Donegalin lahdella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Louis Mountbatten Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  IdRef 
Louis ja puoliso Edwina Mountbatten 1920-luvun alussa.
Louis Mountbattenin hautakivi.
Konga

| Konga |
| --- | --- |
 Kongan vesivoimalaitos
 Konga
 Koordinaatit: 56°29′45″N, 15°07′17″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Kronobergin lääni
Maakunta:  Småland
Kunta:  Tingsryd
Väkiluku (31.12.2023):  441
Konga on taajama Tingsrydin kunnassa Kronobergin läänissä Smålannin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 441 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konga Wikimedia Commonsissa
Elisabet Bosnialainen

Elisabet Bosnialaisen sinetti
Elisabet Bosnialainen tai Elisabet Kotromanić (unk. Kotromanics Erzsébet, Boszniai Erzsébet, Bosnyák Erzsébet, bosn./serb./kroat. Elizabeta Kotromanić/Јелисавета Котроманић, puol. Elżbieta Bośniaczka; n. 1339 – tammikuu 1387) oli kuningas Ludvig I:n puolisona Unkarin, Kroatian ja Puolan kuningatar, Ludvigin kuoltua Unkarin ja Kroatian hallitsija.
Perhe ja avioliitto

Elisabetin isä oli Bosnian baani Stjepan II Kotromanić, baani Stjepan Kotromanin ja Serbian prinsessa Elisabetin, kuningas Stefan Dragutinin tyttären poika. Hänen äitinsä oli Puolan Piast-hallitsijasuvusta polveutuva Elisabet (Elżbieta) Kujavialainen. Serbian hyökättyä Bosniaan 1350 Elisabetin isä kieltäytyi antamasta tytärtään Serbian tsaari  Dušanin puolisoksi, ja 20. kesäkuuta 1353 Elisabet vihittiin Unkarin kuninkaan Ludvig I:n kanssa.
Elisabetin elämästä kuningas Ludvigin kuningatarpuolisona ei tiedetä paljoa. Sen näkyvin muistomerkki on hänen Zadariin lahjoittamansa Pyhän Simeonin pyhäinjäännöslipas tai -arkku, joka valmistui 1370-luvun lopulla. Lippaaseen on tavanomaisten, pyhimyksen elämään liittyvien kuva-aiheiden ohella kuvattu kohtauksia Elisabetin elämästä, esimerkiksi Elisabet suremassa isänsä Stjepan Kotromanićin kuolinvuoteen äärellä tai kolmen tyttärensä kanssa lahjoittamassa pyhäinjäännöslipasta kirkolle.
Elisabet ja Ludvig olivat sukua toisilleen Elisabet (Elżbieta) -nimisten äitiensä kautta, jotka molemmat olivat Puolan Piast-sukuisen herttua Kasimir I:n jälkeläisiä: Elisabetin äiti Elisabet Kujavialainen oli Ludvigin pikkuserkku. Sukulaisuussuhde oli niin läheinen, että heidän avioliitolleen tarvittiin paavin erikoislupa, mutta tätä lupaa haettiin vasta neljä kuukautta häiden jälkeen. Historioitsija Iván Bertényi on tästä syystä arvellut, että avioliiton solmimiselle saattoi tulla kiire morsiamen raskauden takia, mutta mikäli oletus pitää paikkansa, tämän raskauden on täytynyt päättyä keskenmenoon tai lapsen kuolemaan.
Elisabetin ja Ludvigin avioliittoon saatiin pitkään odottaa perillistä: esikoistytär syntyi vasta 1365 ja kuoli jo seuraavana vuonna. Tämän jälkeenkään pariskunta ei saanut poikaperillistä, vaan heille syntyi kolme tytärtä, joiden naimakauppojen ja kruununperimyksen järjestely oli kuningasparin keskeinen huoli:
Katariina (unk. Katalin, 1370–1377) kihlattiin jo nelivuotiaana Ranskan Kaarle V:n pojan Ludvigin kanssa, mutta kuoli jo lapsena;
Maria (1371–1395), myöhemmin Unkarin hallitsija,
Hedvig (puol. Jadwiga, 1373–1400), myöhemmin Puolan hallitsija.
Avioliiton loppuvuosina Ludvig sairasteli ja vetäytyi hovielämästä ja politiikasta, hänen iäkäs äitinsä, kuningataräiti Elisabet, puolestaan muutti takaisin kotimaahansa Puolaan. Elisabetin valta ja merkitys hovissa kasvoi, ja hänen tärkein yhteistyökumppaninsa, palatiini Miklós Garai, sai yhä enemmän valtaa.
Leskenä ja hallitsijana

Ludvigin kuoltua 1382 hänen yksitoistavuotias tyttärensä Maria kruunattiin Unkarin hallitsijaksi (virallisesti ”kuninkaaksi”, rex / király). Alun perin Mariasta oli suunniteltu Puolan hallitsijaa, mutta puolalaiset vaativat, että hallitsija asuisi heidän luonaan, joten pitkien neuvottelujen jälkeen Puolaan lähetettiin nuorempi tytär Hedvig, ja Unkarin ja Puolan personaaliunioni hajosi jälleen. Unkarissa sijaishallitsijana valtaa käytti kuningatar Elisabet yhdessä Miklós Garain kanssa. Kuningattarien hallintoon oltiin yleisesti tyytymättömiä.
Maria oli kihlattu Sigismund Luxemburgilaiselle, mutta Elisabet olisi halunnut purkaa kihlauksen ja järjestää Marian naimisiin edesmenneen Katariina-sisarensa sulhasen, Ranskan Ludvigin kanssa. Unkarin ylimyksistä useimmat halusivat kuitenkin kuninkaaksi Sigismundin, osa taas – etenkin alemman aateliston parissa vaikutusvaltaa nauttivat Horvátin veljekset – halusi kuninkaaksi Kaarle Durazzolaisen, Ludvigin pikkuserkun, joka oli viettänyt nuoruutensa Unkarissa. Kaarle saapui Dalmatiaan syyskuussa 1385. Nyt Elisabet lopultakin suostui 14-vuotiaan Marian ja 17-vuotiaan Sigismundin avioliittoon, ja häät vietettiin. Kaarlen joukkojen lähestyessä Budaa Sigismund kuitenkin pakeni maasta. Unkarin ylimystö asettui Kaarlen tueksi, Maria pakotettiin luopumaan kruunustaan, ja Kaarle kruunattiin Unkarin kuninkaaksi vuoden 1385 viimeisenä päivänä.
Syrjäytetty Elisabet kruunusta luopuneine tyttärineen sai jäädä asumaan Budan linnaan. Siellä hän Miklós Garain avustuksella järjesti salaliiton Kaarlea vastaan. 7. helmikuuta 1386 Elisabet kutsui Kaarlen tapaamiseen Marian huoneistoon, ja kun Kaarlen italialaiset henkivartijat olivat kauempana, kuningattaren hovimies Balázs Forgács löi yllättäen Kaarlea miekalla päähän. Haavoittunut Kaarle vietiin Visegrádiin, missä hän menehtyi 24. helmikuuta, väittämän mukaan myrkytettynä, hallittuaan alle kaksi kuukautta.
Kukistuminen ja kuolema

Marian ja kuningataräiti Elisabetin paluuta valtaan seurasi sisällissota. Slavonia, Kroatia ja Bosnia nousivat kapinaan. Elisabet ja Maria lähtivät rauhoittamaan tilannetta, jolloin kapinalliset hyökkäsivät heidän saattueensa kimppuun. Garai surmattiin Elisabetin ja Marian nähden, ja hänen katkaistu päänsä heitettiin kuningattarien vaunuihin. Elisabet ja Maria vietiin vankeina Novigradin linnaan Istrian rannikolle. Kapinallisten tarkoitus oli ollut viedä heidät edelleen Napoliin, surmatun Kaarlen perillisten käsiin, mutta se ei onnistunut, koska Sigismundia kannattava Venetsia sulki meritien. Tammikuussa 1387 János Horváti kuristi kuningataräiti Elisabetin tämän tyttären Marian silmien edessä.
Suomen Messut

| Suomen Messut Oyj |
| --- | --- |

 Helsingin Messukeskus vuonna 2024
Yritysmuoto:  Julkinen osakeyhtiö
Toimitusjohtaja:  Anni Vepsäläinen
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  messujen ja tapahtumien järjestäminen
Liikevaihto:  51,3 milj. euroa (2023)
Liikevoitto:  1,3 milj. euroa (2023) 
Henkilöstö:  162 (2023) 
Tytäryhtiöt:  Suomen Videoviestintä SVV Oy ja Expomark Oy
Kotisivu:  www.messukeskus.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Messut Oyj on vuonna 1919 perustettu tapahtumajärjestäjä. Yhtiö omistaa Helsingin Messukeskuksen, joka on Suomen suurin messu-, kokous- ja kongressikeskus. Helsinign Messukeskus sijaitsee Helsingin Itä-Pasilassa, Pasilan rautatieaseman läheisyydessä. Se järjestää messuja, kokouksia, kongresseja, juhlia ja muita tapahtumia sekä vuokraa tilojaan muille tapahtumajärjestäjille.
Helsingin Messukeskuksessa järjestetään vuosittain noin kuusikymmentä eri alojen messutapahtumaa ja noin 1 500 tilaisuutta. Tapahtumiin osallistuu vuosittain noin 8 000 yritystä ja noin miljoona kävijää.
Historia > 1919–1974

Suomen Messut Osuuskunta perustettiin 19. lokakuuta 1919, ja itsenäisen Suomen ensimmäiset messut järjestettiin Helsingissä Johanneksenkirkon kentällä kesällä 1920. Messuilla oli lähes 1000 näytteilleasettajaa ja heihin kävi 10 päivän aikana tutustumassa 120 000 vierasta. Määrä oli melkoinen  ottaen huomioon, että helsinkiläisiä oli tuolloin 152 000. Ensimmäinen autonäyttely järjestettiin autotuojien kanssa vuonna 1926.
Kuvataiteilija ja sisustussuunnittelija Harry Röneholm aloitti yhtiön toimitusjohtajana vuonna 1930. Osuuskunnan palvelukseen hän oli tullut samana vuonna suunnittelemaan kesällä järjestettävän Suomen Suurmessujen arkkitehtuuria. Omat tilat yhtiö sai Messuhallin (nykyinen Töölön kisahalli) valmistuessa Töölöön vuonna 1935. Siihen asti messuja oli järjestetty hiekkakentillä, Kaartin maneesissa ja paviljongeissa. Messuhallin suunnittelivat arkkitehtikilpailulla valitut Aarne Hytönen ja Risto-Veikko-Luukkonen ja sen vihki presidentti P.E. Svinhufvud. Messujen aikaan käytössä oli myös Messuhallin viereinen kenttä, jonne rakennettiin tilapäisiä paviljonkeja ja esiteltiin kulkuneuvoja ja isoja koneita. Talvisin paikalla oli luistinrata, jota työntekijät saivat käyttää ruokatunnillakin. Messuhallissa järjestettiin Venemessut, Retkeilymessut, Autonäyttely, Tehomessut ja Suurmessut.
Syksyllä 1950 järjestettiin suurmessut, jossa sai maistella esimerkiksi sillisalaattia, cola-juomaa, suklaata ja savukkeita. Kahvia, suklaata ja tuontihedelmiä säännösteltiin vuoteen 1954 asti. Messuhallin kylkeen oli rakennettu Messuhalli B, ja näyttelyalaa oli 3000 hehtaaria. Olle Herold aloitti toimitusjohtajana Röneholmin seuraajana vuonna 1951. Seuraavana vuonna Messuhallissa järjestettiin osa Olympialaisten urheilukilpailuista.
1960-luvulla Suomen Messut oli mukana muun muassa Irlannin ensimmäisessä rakennustarvikealan näyttelyssä. Dublinin näyttely kuului Suomen Vientinäyttelylautakunnan viralliseen vienninedistämisohjelmaan. Suomi rakentaa -näyttely kiersi myös Englannin Liverpoolissa ja Skotlannin Glasgowissa. Nykyisin pysäköintialueena toimivalle alueelle rakennettiin  vuonna 1962 Messuhalli C eli Kansojen halli, jota moni piti Helsingin rumimpana rakennuksena. Se oli käytössä vuoteen 1975 asti.
Messuhallin tilat kävivät 1970-luvun jälkeen pieniksi ja sen sijainti koettiin liikenteellisesti haastavaksi. Siksi Itä-Pasilaan alettiin rakentaa uutta Messukeskusta.
Historia > 1975–1999

Tammikuussa 1975 Suomen messut työllisti neljäkymmentä toimihenkilöä. Yhtiön toiminta siirrettiin Mannerheimintien messuhalleilta Pasilaan, Helsingin kansaiväliseen messukeskukseen. Vanhat tilat jäivät Helsingin kaupungin urheilu- ja ulkoiluviraston käyttöön. Uusi messukeskus otettiin käyttöön helmikuussa, jolloin siellä järjestettiin rakennuksen vihkiäiset ja Vene-75-näyttely. Muita ensimmäisen vuoden messuja olivat Habitare 75, Tekniset messut ja Elkom 75. Seuraavina vuosina järjestettiin muun muassa Kevätmessut, Lapsimessut, Matkamessut, Helsingin Kirjamessut, MP, FinnBuild ja Lääkäripäivät.
Kolmekymmentä vuotta toimitusjohtajana olleen Heroldin seuraajana aloitti Matti Hurme vuonna 1981. Hänen aikanaan Messukeskukseen rakennettiin Kongressisiipi (1983) ja E-halli (1986).
Hurmeen jäädessä eläkkeelle syksyllä 1993, hänen seuraajanaan aloitti Pentti Kivinen. Messukeskuksessa vieraili vuosittain 720 000 kävijää ja yhtiön liikevaihto oli noin 80 miljoonaa markkaa. Vuonna 1997 Messukeskuksen yhteyteen rakennettiin hotelli.
Historia > 2000–2018

Alkuvuonna 2000 Messukeskuksen A- ja E-hallien yhteyteen rakennettiin kaksikerroksiset lisäosat. Yhtiö suunnitteli myös uuden pysäköintitalon rakentamista. Messukeskuksessa oli 1,1 miljoonaa kävijää ja yhtiön liikevaihto oli 219 miljoonaa markkaa eli noin 37 miljoonaa euroa. Seuraavana vuonna Helsingin Messukeskuksessa järjestettiin 57 eri alan messua tai näyttelyä ja kokouksia siellä pidettiin 1500.
Monitoimihalli 7 valmistui kesällä 2011. Toimitusjohtaja Kivinen jäi eläkkeelle ja hänen seuraajanaan aloitti Christer Haglund. Hän oli Suomen Messujen toimitusjohtaja vuosina 2011–2014.
Kesällä 2013 Messukeskus uudisti Galleria-aulatilan, pohjoisen sisäänkäynnin ja pohjoisen sisäänkäynnin. Promenadia muistuttavan Galleria-käytävän varrella oli erilaisia ravintolamaailmoja. Uutena tiloihin tuotiin messujen mukaan muutettava valaistus. Seuraavan vuoden marraskuussa yhtiön uutena toimitusjohtajana aloitti Anni Vepsäläinen.