stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Per Zilliacus
Luottamustoimet

Zilliacus toimi Suomen puunjalostusteollisuuden työnantajaliiton toimitusjohtajana vuodesta 1933–1939 ja toimi Jääkäritoimiston jäsenenä vuonna 1920 ja puheenjohtajana vuonna 1921 sekä oli Jääkäriliiton johtokunnan jäsenenä vuosina 1921–1926 sekä 1931–1934. Hän toimi suojeluskunta-asetusta laatineen komitean jäsenenä vuonna 1921 ja toimi Sanan ja Miekan sekä Hakkapeliitan toimituskunnan jäsenenä vuosina 1927–1931 sekä valittiin Kainuun suojeluskuntapiirin kunniapiiripäälliköksi vuonna 1927. Hän toimi Porin kaupunginvaltuutettuna sekä oli hallituksen jäsenenä Suomen Stevedoringissa, Työnantajaliitossa, jääkäriliiton alaosastossa, Reservinupseeriliitossa, Porin Cercle Francais'nissa ja Suomi-Amerikka yhdistyksessä sekä Porin Rotaryklubissa.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Gruppenführer 2. syyskuuta 1915  Zugführer 5. helmikuuta 1916  Oberzugführer 4. lokakuuta 1917  Kapteeni 11. helmikuuta 1918  Majuri 30. toukokuuta 1918  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1922  Eversti 16. toukokuuta 1928  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 19. joulukuuta 1930 |       |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun 2. lk. komentajamerkki  Suojeluskuntajärjestön rautainen ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi   Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Tanskan Dannebrogin ritarikunnan komentajamerkki  Viron Kotkaristi ritarikunnan 3. lk. ansioristi  Italian Kruunuritarikunnan suurupseerimerkki  Latvian Kolmen Tähden ritarikunnan 3. lk. kunniamerkki  Liettuan Suojeluskuntain ansioristi  Norja Pyhän Olavin ritarikunnan komentajamerkki  Ruotsin Miekkaritarikunnan ritarimerkki  Ruotsin Maanpuolustusjärjestöjen liiton hopeinen ansiomitali  Keskuskauppakamarin ansiomerkki  Puolustusvoimien pronssinen mitali |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Per Zilliacus Wikimedia Commonsissa
Per Zilliacuksen haastattelu
Eversti P. W. Zilliacus : Jääkärieversti katsoo kahden vuosikymmenen taa. Erään jääkärikokelaan rauenneita toiveita: upseerikokelaan vormu ja miekka sekä Suomessa "maisterinpreivi" miekan sivalluksella. - Alokkaiden huono maantieteen tuntemus ja saapuminen L. L:iin. - Ensimäinen päivä kasarmissa, Hakkapeliitta, 28.03.1935, nro 13-14, s. 53, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Ilmavoimien komitea, ns. Oeschin komitea, Suur-Merijoella Viipurin lähellä 1931.
Valtioneuvoston linna

| Valtioneuvoston linna Statsrådsborgen> Senaatintalo |
| --- | --- |

Osoite:  Snellmaninkatu 1 A
Sijainti:  Helsinki
Valmistumisvuosi:  1822
Suunnittelija:  Carl Ludvig Engel
Omistaja:  Suomen valtio
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valtioneuvoston linna (aikaisemmin Senaatintalo, nykyinen nimi käyttöön 27. marraskuuta 1918, ruots. Statsrådsborgen) sijaitsee Senaatintorin laidalla Kruununhaassa Helsingissä. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Carl Ludvig Engel, sen rakennustyöt alkoivat 1818 ja valmistuivat vuonna 1822.
Linna rakennettiin alkuaan Suomen senaattia varten, joka toimi tiloissa vuodet 1822–1918. Itsenäisyyden aikana senaatin paikan otti valtioneuvosto, jonka mukaan talo sai nykyisen nimensä. Nykyään valtioneuvoston linnassa toimivat pääministerin johtama valtioneuvoston kanslia, oikeuskanslerinvirasto ja suurin osa valtiovarainministeriöstä.
Historia

Kun Helsingistä tehtiin vuonna 1812 Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunki, oli sinne rakennettava tilat keskushallintoa varten. Kaupungin jälleenrakennustoimikunnan arkkitehdiksi palkattiin vuonna 1816 saksalainen Carl Ludvig Engel, jonka ensimmäisiä tehtäviä oli suunnitella rakennus senaatille ja keskusvirastoille.
Senaatintalo sijoitettiin Senaatintorin itäpuoliseen kortteliin, joka oli varattu sille Johan Albrecht Ehrenströmin asemakaavassa. Korttelin aiemmat rakennukset, mukaan lukien Burgmanin talo, olivat tuhoutuneet vuoden 1808 tulipalossa. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1818, ja Senaatintorin puoleinen länsisiipi otettiin käyttöön vuonna 1822, jolloin senaatti muutti rakennukseen. Eteläinen, Aleksanterin­kadun puoleinen siipi valmistui vuonna 1824, itäinen Ritari­kadun puoleinen vuonna 1828 ja pohjoinen Hallituskadun puoleinen siipi vasta vuonna 1853 Engelin seuraajan Ernst Lohrmannin johdolla. Itäsiipi rakennettiin uudelleen vuonna 1916 Jacob Ahrenbergin suunnitelmien mukaan.
Eugen Schauman ampui Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin linnan toisen kerroksen tasanteella vuonna 1904. Surmapaikalle on myöhemmin kiinnitetty muistolaatta.
Arkkitehtuuri

Engel suhtautui Senaatintalon suunnitteluun kunnianhimoisesti. Rakennus oli hänen ensimmäinen suuri työnsä Helsingissä, ja sen oli tarkoitus palvella koko Suomen suuriruhtinaskunnan keskushallintoa. Lisäksi Senaatintalo oli ensimmäinen Senaatintorin laidalle noussut uudisrakennus, joten sen tyyli määräsi koko aukion tulevan arkkitehtonisen ilmeen.
Rakennuksen Senaatintorin puoleinen julkisivu edustaa uusklassismille tyypillistä jäsennystä, ja sille on haettu esikuvia pietarilaisista rakennuksista. Julkisivua hallitsevat pylväiden koristama keskirisaliitti päätykolmioineen sekä pilastereilla koristetut sivurisaliitit. Pylväät ovat kreikkalaistyylisiä, korinttilaisia, mikä tuon ajan arkkitehtuurikielessä symboloi valtiollista mahtia. Kun Engel myöhemmin suunnitteli torin vastakkaiselle puolelle yliopiston päärakennuksen, hän teki sen julkisivusta pääosin identtisen Senaatintalon kanssa, mutta varusti sen sivistystä symboloivilla kreikkalaisilla, joonialaisilla, pylväillä.
Kello

Senaatintorin puoleinen kello huhtikuussa 2011 kunnostuksen ja kultauksen jälkeen.
Kello ennen kunnostusta.
Senaatintorin puolella rakennuksen päätykolmiossa ja pihalla on tornikellot, joilla on yhteinen koneisto. Kellon valmisti ilmajokelaisen Könnin kellonrakentajasuvun jäsen Jaakko Könni, ja hän kävi asentamassa sen poikansa kanssa paikoilleen syyskuussa vuonna 1822. Engel tilasi kellon alun perin saksalaiselta kellosepältä, mutta joutui perumaan tilauksen, sillä senaatti teki tilauksen "joltain pohjalaiselta talonpojalta", kuten Engel harmissaan kirjoitti ystävälleen.
Kellotauluille tehtiin ensimmäinen perusteellinen huolto talvella 2010–2011. Ne irrotettiin ja purettiin osiin syyskuussa. Työstä vastasi kultaajamestari Raimo Snellman. Kellotaulu on empirekellojen tapaan jälleen musta, kuten alun perinkin, kun se välillä on ollut vaaleansininen. Reunuksessa on kunnostuksen jälkeen edelleen alkuperäinen kultaus, mutta osoittimet ja taulua kiertävät numerot on kullattu uudestaan. Kultaukseen kului 500 lehteä kultaa. Kultauksen arvioidaan kestävän 60 vuotta. Osoittimissa on oletettavasti valtiollisen kohteen vuoksi Venäjän kotkan siivet. Numerot olivat alkujaan pystyssä, mutta käännettiin vinoon ennen alkuperäistä asennusta. Senaatintorin puoleinen kellotaulu palautettiin paikalleen huhtikuussa 2011, pihan puoleinen kesäkuussa 2011.
Kellon on vetänyt käsin vuodesta 1920 joka keskiviikko Widemarkin kellosepänliikkeen kelloseppä. Kellon halkaisija on 1,35 metriä.
Sisätilat

Suuresta koostaan ja komeasta ulkonäöstään huolimatta Valtioneuvoston linnassa on vain vähän juhlavia sisätiloja, sillä se suunniteltiin toimistorakennukseksi. Linnan kenties tunnetuimmat tilat ovat tasavallan presidentin esittelysali sekä pääportaikko, jotka ovat säilyneet lähes muuttumattomina Engelin ajoista asti.
Presidentin esittelysali eli entinen senaatin istuntosali on rakennuksen toisessa kerroksessa, pääovien ja pääaulan yläpuolella. Autonomian aikana senaatti piti salissa yleisistuntonsa kenraalikuvernöörin johdolla. Itsenäistymisen jälkeen salia on käytetty tasavallan presidentin ja valtioneuvoston yhteisistuintoihin eli presidentin esittelyihin valtioneuvostolle. Runsaasti koristeltu, marmoroitujen pylväiden ympäröimä ovaalinmuotoinen sali on rakennuksen komein tila.
Autonomian aikana salin päädyssä puheenjohtajan tuolin takana sijaitsi valtaistuin, keisarin vallan symboli, ja sen päällä Venäjän kaksipäinen kotka. Seiniä puolestaan koristivat keisareiden muotokuvat. Itsenäistymisen jälkeen nämä Venäjän vallan symbolit poistettiin salista, ja ne ovat nykyään näytteillä Kansallismuseossa. Nykyisin salin päätyseinällä pidetään istuvan presidentin muotokuvaa ja sivuseinillä entisten presidenttien muotokuvia. Presidentit K. J. Ståhlbergistä J. K. Paasikiveen riippuvat istuntosalissa, heitä uudemmat presidentit on tilanpuutteen vuoksi sijoitettu salin eteishalliin.
Presidentin esittelysalin yhteydessä, Senaatintorin puoleisessa toisessa kerroksessa, sijaitsevat myös valtioneuvoston varsinainen istuntosali sekä pääministerin virkahuone. Jälkimmäinen, entinen senaatin talousosaston varapuheenjohtajan huone, on hyvin säilynyt esimerkki rakennuksen alkuperäisestä kalustuksesta.
Rakennuksen huomattaviin tiloihin kuului alun perin myös itäsiiven suuri kirjastosali, joka rakennettiin valtionarkistoa varten. Sali kuitenkin purettiin vuonna 1916, kun itäsiipi korotettiin kolmikerroksiseksi.
Sisäpihan purku- ja rakennushanke

Valtionhallinto haluaa purkaa Valtioneuvoston linnan sisäpihalla sijaitsevan niin sanotun Painotalon. Painotalo on silloista senaatin kirjapainoa varten vuosina 1897–1900 rakennettu, arkkitehti Ricardo Björnbergin suunnittelema rakennus, jossa on nykyään toimisto- ja ravintolatiloja. Sen tilalle rakennettaisiin suuri toimistorakennus. Purkamisen puolesta otti kantaa myös Museovirasto.
Voimassa olevassa suojelukaavassa kaikki rakennukset on merkitty suojeltaviksi. Suunniteltu kaavamuutos poistaisi suojelumerkinnän painotalon osalta ja sallisi sen purkamisen.
Kansainvälinen kulttuuriperintöä suojeleva asiantuntijajärjestö ICOMOS vastustaa hanketta, koska sen mukaan uudisrakennus on liian suuri ja näkyvä. Kaavaehdotuksen palauttamista ovat esittäneet myös Suomen Arkkitehtiliitto sekä Suomen Kulttuuriperinnön tukiyhdistys.
Kirjallisuutta

Maasalo, Katri: Valtioneuvoston linnan 200 vuotta.  (Kirjokansi, 270)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2022.  ISSN 2323-7392  ISBN 978-951-858-253-6
Selovuori, Jorma (toim.): Valtioneuvoston linna.  Helsinki:  Valtioneuvoston kanslia, 1998.  ISBN 951-53-1692-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valtioneuvoston linna Wikimedia Commonsissa
Valtioneuvoston linna valtioneuvoston sivuilla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Statsrådsborgen hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Mikko Bonsdorff, Jarkko Sinisalo ja Kati Winterhalter: Valtioneuvoston linna. Kortteliselvitys. Rakennushistoriaselvitys, 2019. .PDF
Mikko Bonsdorff, Jarkko Sinisalo ja Kati Winterhalter: Valtioneuvoston linna. Keskeiset rakenteet. Rakennushistoriaselvitys, 2019. .PDF
Valtioneuvoston linna Esittelyvideo, 4 min.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Valtioneuvostonlinna (Q3129969)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: palatsi, hallintorakennus, rakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Kruununhaka
katuosoite: Snellmaninkatu 1 A, Aleksanterinkatu 3
postinumero: 00170
koordinaatit: 60°10′10″N 24°57′14″E﻿ / ﻿60.16958°N 24.95378°E﻿ / 60.16958; 24.95378

| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle  Uppslagsverket Finland 
Senaatintalon julkisivupiirustus.
Lyhdyt Valtioneuvoston linnan edessä. Taustalla pilkistää Sederholmin talo.
Tasavallan presidentin esittelysali helmikuussa 2020.
Valtiosihteerien nimittäminen valtioneuvoston istuntosalissa 29.6.2023.
Valtioneuvoston linnan sisäpiha 1960-luvulla.
Heer (Wehrmacht)

| Heer |
| --- | --- |
 Balkenkreuz, Wehrmachtin ja Heerin tunnus.
Toiminnassa:  1935–1946
Valtio:   Saksa
Aselajit:  maavoimat
Osa joukkoa:  Wehrmacht
Koko:  13 000 000
Sodat ja taistelut:  toinen maailmansota
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Werner von Fritsch (1935–1938) Walther von Brauchitsch (1938–1941) Adolf Hitler (1941–1945) Ferdinand Schörner (1945)
Heer (saks.  [heːɐ̯], (ohje) 'armeija') oli natsi-Saksan armeijan maavoimien nimi.
Heer muodostettiin, kun Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue uudelleenorganisoi Reichswehrin Wehrmachtiksi, jota rajoittivat ensimmäisen maailmansodan rauhanteossa solmitut Versailles’n rauhansopimuksen pykälät. Ennen vuotta 1935 maavoimista käytettiin nimitystä Reichsheer.
Sodanaikaiseen Heeriin kuului satoja divisioonia, kymmenittäin armeijaryhmiä ja tuhansia pienempiä joukkoyksiköitä. Vuosien 1935–1945 välisenä aikana Heerissä palveli 13 miljoonaa henkilöä. Tappiot toisessa maailmansodassa olivat 1,6 miljoonaa kaatunutta ja yli 4,1 miljoonaa haavoittunutta. Maavoimien esikuntana toimi Oberkommando des Heeres eli OKH, joka sijaitsi koko sodan ajan Berliinin eteläpuolella Zossenissa.
Myös toisen maailmansodan jälkeen perustetun Bundeswehrin maavoimia kutsutaan Heeriksi.
Komentajat

1. heinäkuuta 1935 – 28. tammikuuta 1938: kenraalieversti Werner von Fritsch
4. helmikuuta 1938 – 20. joulukuuta 1941: sotamarsalkka Walther von Brauchitsch
21. joulukuuta 1941  – 30. huhtikuuta 1945: Führer Adolf Hitler
1. toukokuuta 1945 – 8. toukokuuta 1945: sotamarsalkka Ferdinand Schörner
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heer (Wehrmacht) Wikimedia Commonsissa
Wehrmacht

Luftwaffe · Heer · Kriegsmarine
Päämajat

Oberkommando der Wehrmacht

Oberkommando des Heeres · Oberkommando der Marine · Oberkommando der Luftwaffe
Joukot

Divisioonat · Komentajat · Aseet
Kampanjat

Puolan offensiivi (Fall Weiss)

Valesota (Sitzkrieg)

Weserübung (Operation Weserübung)

Taistelu Ranskasta (Fall Gelb)

Taistelu Britanniasta

Balkanin sota (Operation Marita)

Pohjois-Afrikka

Itärintama

Länsirintama
Kırşehirin maakunta

| Kırşehirin maakunta |
| --- | --- |

 Sijainti
 Koordinaatit: 39.148°N, 34.164°E 
Valtio:  Turkki
Piirikunnat:  Maakunta jakautuu seitsemään piirikuntatason yksikköön.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kırşehir (120 508 as., arvio 31.12.2014)
Pinta-ala  ():  6 584 km²
Väkiluku (2014)  ():  222 707
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  TR-40
Kırşehirin maakunta (turk. Kırşehir ili) on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 222 707 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Kırşehir (120 508 as., 31.12.2014 arvio).
Piirikunnat

Maakunta on jaettu seitsemään piirikuntaan.
| --- | --- |
 Akçakent  Akpınar  Boztepe  Çiçekdağı :  Kaman  Merkez  Mucur
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kırşehirin maakunta Wikimedia Commonsissa
Turkin maakunnat
Adana
Adıyaman
Afyonkarahisar
Ağrı
Aksaray
Amasya
Ankara
Antalya
Ardahan
Artvin
Aydın
Balıkesir
Bartın
Batman
Bayburt
Bilecik
Bingöl
Bitlis
Bolu
Burdur
Bursa
Çanakkale
Çankırı
Çorum
Denizli
Diyarbakır
Düzce
Edirne
Elazığ
Erzincan
Erzurum
Eskişehir
Gaziantep
Giresun
Gümüşhane
Hakkari
Hatay
Iğdır
Isparta
İstanbul
İzmir
Kahramanmaraş
Karabük
Karaman
Kars
Kastamonu
Kayseri
Kilis
Kırklareli
Kırıkkale
Kırşehir
Kocaeli
Konya
Kütahya
Malatya
Manisa
Mardin
Mersin
Muğla
Muş
Nevşehir
Niğde
Ordu
Osmaniye
Rize
Sakarya
Samsun
Şanlıurfa
Siirt
Sinop
Sivas
Şırnak
Tekirdağ
Tokat
Trabzon
Tunceli
Uşak
Van
Yalova
Yozgat
Zonguldak
Kırşehirin maakunnan piirikuntajako
Larry Norman

| Larry David Norman |
| --- | --- |
 Larry Norman Defiancessa, Ohiossa 20. lokakuuta 2001.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1947
Kuollut: 24. helmikuuta 2008 (60 vuotta)
Ammatti:  laulaja, muusikko, tuottaja
Muusikko
Aktiivisena:  1966–2007
Tyylilajit:  rock, folk rock, gospel rock
Yhtyeet:  People!
Levy-yhtiöt:  Capitol Records, MGM/Verve, Solid Rock, Phydeaux
Aiheesta muualla
www.larrynorman.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Larry David Norman (8. huhtikuuta 1947 – 24. helmikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi rockvaikutteisella nykygospelillaan. Normanin äänitteet ovat merkittäviä kristillisistä aiheistaan, ja häntä pidetään usein "kristillisen rockmusiikin isänä". Normanin sanotaan vaikuttaneen merkittävästi moniin muusikoihin, sekä kristittyihin että ei-kristittyihin.
Norman on pitkään liitetty 1960-luvun lopun ja 1970-luvun alun Jesus People -liikkeeseen, vaikka on kirjoitettu, että "hän ei pidä itseään osana nuorisoon suuntautunutta ajan 'Jeesus-liikettä'".
Norman äänitti musiikkia vuodesta 1966, ja häneltä ilmestyi useita albumeita. Normanin ensimmäinen albumi I Love You äänitettiin kun hän lauloi yhtyeessä People!, ja albumi julkaistiin vuonna 1968. Yhtyeen singlenä julkaistu cover The Zombiesin nimikappaleesta meni sijalle 7 Billboardin top 20 -listalla saman vuoden kesäkuussa. Norman jätti People!-yhtyeen 1969, jolloin hän julkaisi sooloalbumin Upon This Rock ja on sen jälkeen esiintynyt sooloartistina, ja hän on levyttänyt sekä valtavirran levy-yhtiöille että riippumattomille levymerkeille.
Norman syntyi Corpus Christissä, Texasissa, mutta muutti kolmevuotiaana perheensä kanssa San Franciscoon. Hän oli suosionsa huipulla 1970-luvulla, mutta jatkoi uraansa 2000-luvulle saakka.
Normanilla oli vuonna 1972 rooli Larry Hagmanin ohjaamassa elokuvassa Valuvan kuoleman kosto.
Norman loukkaantui ilmailuonnettomuudessa vuonna 1978, mutta se ei vaikuttanut hänen uraansa pitkällä tähtäimellä, vaan hän pysyi aktiivisena esiintyjänä. Hänet otettiin vuonna 2001 Gospel Music Hall of Fameen. Vuonna 2007 Norman otettiin San Jose Rocks Hall of Fameen (San Jose, Kalifornia), sekä People!-yhtyeen jäsenenä että sooloartistina. Tuolloin Norman palasi yhteen People!:n kanssa yhtä konserttia varten. Hän kuitenkin kuoli sydänsairauteen jo helmikuussa 2008, 60-vuotiaana.
Larry Normanin elämästä julkaistiin dokumentti lokakuussa 2008.
Varhaiset vuodet

Larry Norman syntyi Corpus Christissä, Texasissa 8. huhtikuuta 1947. Muutettuaan kolmivuotiaana perheensä kanssa San Franciscoon, Kaliforniaan, Norman kiinnostui Elvis Presleyn musiikista. Tänä aikana Larry kulki isänsä seurassa, kun tämä teki lähetystyötä vankiloissa ja sairaaloissa. Yhdeksänvuotiaana Larry alkoi kirjoittaa ja soittaa rock and roll -kappaleita koulussa, ja hän kokeili ja yhdisti hengellistä sanomaa musiikkiinsa.
Vuonna 1959 Norman esiintyi radio- ja televisiojuontaja Ted Mackin ohjelmassa The Original Amateur Hour CBS-kanavalla. Lähdettyään kotoaan 1960-luvun puolivälissä Norman muutti San Joséen, Kaliforniaan ja meni mukaan paikallisiin rockmusiikkipiireihin. Hän lämmitteli sellaisia esiintyjiä kuin The Doors ja Jimi Hendrix.
Ura > People!

Vuosina 1965 ja 1966 veljekset Geoff ja Robb Levin perustivat Larry Normanin kanssa yhtyeen People! Nimi parodisoi sellaisia eläinten mukaan nimettyjä yhtyeitä kuin  The Beatles, The Animals ja The Byrds. Norman oli yhtyeen pääasiallinen lauluntekijä ja jakoi lauluosuudet Gene Masonin kanssa. Yhtyeeseen liittyi rumpali Dennis Fridkin ja kosketinsoittaja Albert Ribisi.
Vuonna 1966 yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa ja julkaisi singlen Organ Grinder/Riding High. Sen jälkeen yhtye alkoi työstää esikoisalbumiaan ja julkaisi toisen singlen, coverin The Zombiesin kappaleesta "I Love You", josta tuli People!:n menestys. "I Love You" meni Billboardin Top 20 -listalle ja saavutti useilla alan listoilla sijan 1.
Tämä menestys loppui kuitenkin lyhyeen, koska pian ilmeni kiistaa yhtyeen jäsenten ja levy-yhtiön välillä. Ensinnäkin jäsenet Normania lukuun ottamatta alkoivat harjoittaa skientologiaa ja vaativat muilta jäseniltä: "Meidän kaikkien on harjoitettava skientologiaa tai ette voi jäädä yhtyeeseen."  Norman ja Mason kieltäytyivät.
Toinen tapaus sattui, kun People! julkaisi esikoisalbuminsa. Larry Norman halusi, että albumi nimettäisiin We Need A Whole Lot More of Jesus, and a Lot Less Rock and Roll ja että albumin kannessa olisi kristillistä kuvastoa. Sen sijaan Capitol Records kuitenkin päätti nimetä albumin singlen I Love You mukaan, ja kanteen laitettiin kuva yhtyeestä. Levy-yhtiön sensuurin ja People!:n uskonnollisen väittelyn jälkeen Larry Norman jätti yhtyeen albumin julkaisun aikoihin.
Normanin lähdöstä huolimatta yhtyeen toinen albumi Both Sides of People vuonna 1969 sisälsi Larry Normanin säveltämän "She's a Dancer" -kappaleen. Norman ja Mason palasivat yhtyeeseen vuonna 1974 soittaakseen hyväntekeväisyyskonsertin Kalifornian yliopistossa. Myöhemmin julkaistiin myös livealbumi Larry Norman and People! – The Israel Tapes - 1974 A.D.
People!:n 6 alkuperäisjäsentä perustivat yhtyeen uudelleen vuonna 2006. Lähes 40 vuoden jälkeen yhtye palasi yhteen soittaakseen viimeisen konserttinsa 19. lokakuuta 2007. Pian sen jälkeen yhtye otettiin San Jose Rocks Hall of Fameen.
Ura > "The Trilogyn" äänitys

Vuonna 1969 Norman äänitti ensimmäisen sooloalbuminsa Upon This Rock Capitol Recordsilla. Norman kertoi myöhemmin Contemporary Musicians -lehdelle albuminsa tavoitteistaan:
"Halusin hylätä perinteisen gospelmusiikin, murtaa kirkon ovet ja päästää hipit ja prostituoidut pyhäkköön... Halusin kertoa nälkäisten ruokkimisesta, maailmalle menemisestä... [Mielestäni] suuri osa nykyaikaisesta musiikista oli aneemia ja tarvitsi muutosta."
Vaikka vanhoilliset, uskonnolliset ryhmät eivät aina pitäneet Normanista, hänen musiikkinsa toi hänelle suuren ihailijajoukon vastakulttuuriliikkeissä. Vaikka Normanilla oli sopimus Capitol Recordsin kanssa, Paul McCartney otti yhteyttä häneen keskustellakseen tämän musiikista.  Tämä tapaaminen rohkaisi Larrya, vaikka hän hieman ilkkui McCartneyta toisen albuminsa sanoituksissa ("Dear John, who's more popular now? I´ve been listening to some of Paul's new records. Sometimes I think he really is dead." kappaleelta "Reader's Digest". Katso Paul on kuollut.)
Vuonna 1972 päästyään MGM-levymerkille Norman äänitti toisen studioalbuminsa Beatles-tuottaja George Martinin kanssa. Albumin nimeksi tuli Only Visiting This Planet. Samana vuonna Normanilla oli rooli elokuvassa Valuvan kuoleman kosto.
Vuonna 1973 Norman julkaisi MGM:llä albumin So Long Ago the Garden. Norman kuitenkin uskoi, että levy-yhtiö puuttui hänen albumiensa aiheisiin, joten Norman jätti MGM:n ryhtyäkseen riippumattomaksi artistiksi.
Only Visiting This Planetia, So Long Ago The Gardenia ja In Another Landia kutsutaan usein "The Trilogyksi".