stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alan Ladd

Alan Ladd (1944).
Alan Walbridge Ladd (3. syyskuuta 1913 Arkansas – 29. tammikuuta 1964 Palm Springs, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Laddin tunnetuimpia rooleja ovat Philip Raven elokuvassa Vainottu (1942) ja Shane elokuvassa Etäisten laaksojen mies (1953).
Elämä ja ura

Ladd syntyi 1913 Arkansasissa, ja Laddin isän kuoltua perhe muutti Kaliforniaan. Nuoruudessaan Alan Ladd menestyi uinnissa ja kilpajuoksussa ja oli osallistumassa vuoden 1932 olympialaisiin. Loukkaantuminen kuitenkin esti osallistumisen, ja Ladd alkoi elättää itseään erilaisilla hanttihommilla.
Ladd päätyi lopulta Warner Bros.in 1930-luvun puolessavälissä, ja hän onnistui saamaan pieniä sivurooleja kymmenistä elokuvista, muun muassa Vaarojen laiva (1937), Citizen Kane (1941) ja Rautahermoisia ruutiukkoja (1941). 168-senttistä Laddia pidettiin alkuun liian pienikokoisena tähtirooleihin, mutta Hollywood-agentti Sue Carol (hänen toinen vaimonsa) vakuuttui Laddin potentiaalista ja lopulta Laddin ura alkoi saamaan tuulta alleen.
Laddin läpimurtorooli oli raa’an murhaajan osa elokuvassa Vainottu (1942), ja Ladd tähditti vastanäyttelijättärensä Veronica Laken kanssa myös seuraavia menestyselokuvia Lasiavain (1942) ja Sinisen dahlian mysteeri (1946). Hiljaisen karismaattisesta Laddista tuli yksi 1940- ja 1950-lukujen suosituimmista elokuvatähdistä ja hän soveltui luontevasti esim. toimintaelokuviin ja lännenelokuviinkin. Ladd pääsi esittämään myös mm. Jay Gatsbya Kultahattu-sovituksessa Kohtalokasta valtaa (1949) ja kapteeni Careyta elokuvassa Pettäjän jäljillä (1950), ja vuonna 1953 hän teki ehkä tunnetuimman roolityönsä salamyhkäisenä Shanena klassikossa Etäisten laaksojen mies.
Suurimman menestyksen hiivuttua 1950-luvun puolivälissä Ladd työskenteli kuitenkin aktiivisesti kuolemaansa asti. Ladd nähtiin mm. Sophia Lorenin vastanäyttelijänä elokuvassa Poika delfiinin selässä (1957) ja Olivia de Havillandin vastanäyttelijänä elokuvassa Ylpeä kapinallinen (1958).Laddin myöhäisuran kuuluisin roolityö oli hänen viimeisessä elokuvassaan Tyydyttämättömät (myös toisinaan nimellä Häikäilemättömät, 1964), missä hän näytteli juopottelevaa mykkäelokuvan tähteä.
Lisäksi 1948–1949 Laddilla oli oma radiokuunnelmasarjansa Box 13, jossa hän esitti yksityisetsivä Dan Holidayta.
Ladd oli naimisissa kahteen otteeseen, ensin Marjorie Jane Harroldin (1936–1941, yksi lapsi) ja Sue Carolin (1942–1964, kaksi lasta) kanssa. Laddin kolme lasta (Alan Ladd Jr, David Ladd ja Alana Ladd) ovat myös onnistuneet luomaan uraa tuottajina ja näyttelijöinä, sekä hänen lapsenlapsensa Jordan Ladd on näyttelijätär. Viimeisinä vuosinaan masennuksesta ja alkoholiongelmista kärsinyt Ladd menehtyi vain 50 vuoden iässä alkoholin ja lääkkeiden yliannostuksen aiheuttamaan aivoödeemaan Palm Springsissä, Kaliforniassa vuonna 1964. Alan Ladd sai uraltaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Valikoitu filmografia

Vaarojen laiva (1937)
Citizen Kane (1941)
Rautahermoisia ruutiukkoja (1941)
Vainottu (1942)
Lasiavain (1942)
Elämä panoksena (1942)
Seikkailijoita Kiinassa (1943)
Uusi huomen (1944)
Kilpa-ajo kuoleman kanssa (1945)
Sinisen Dahlian mysteeri (1946)
O.S.S (1946)
Kostaja saapuu (1947)
Saigon - vaarojen kaupunki (1948)
Kohtalokasta valtaa (1949)
Chicagon alamaailma (1949)
Pettäjän jäljillä (1950)
Nunna ja poliisiasiamies (1951)
Vapaajoukkojen sankari (1951)
Kaksintaistelija (1952)
Ukkosta idässä (1953)
Etäisten laaksojen mies (1953)
Erämaan legioona (1953)
Afrikasta etelään (1954)
Punatakkien sankari (1954)
Sotarummut (1954)
Poika delfiinin selässä (1957)
Lainsuojattomat (1958)
Ylpeä kapinallinen (1958)
Tyydyttämättömät (1964)
Aiheesta muualla

Virallinen Ladd-sivusto. (englanniksi)
Alan Ladd Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB  Elonet  Yle 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Antti Kivivuori

Antti Kustaa Kivivuori (s. 14. tammikuuta 1940 Turku) on suomalainen oikeustieteilijä ja virkamies. Hän toimi oikeusministeriön lainvalmisteluosaston päällikkönä 1972–1986 ja Helsingin yliopiston siviilioikeuden professorina 1998–2003.
Kivivuori kuului 1960- ja 1970-lukujen oikeudellista radikalismia edustaviin kriittisiin oikeustieteilijöihin. Lainvalmistelijana hän on vaikuttanut keskeisesti muun muassa kuluttajansuojalainsäädännön säätämiseen.
Ura > Akateeminen ura

Kivivuori valmistui Helsingin yliopistosta lainopin kandidaatiksi vuonna 1961, lainopin lisensiaatiksi vuonna 1962 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1969. Hän työskenteli Helsingin yliopistossa ensin assistenttina vuosina 1963–1968 ja sitten hoiti siviilioikeuden apulaisprofessorin virkaa vuosina 1968–1971. Kivivuori nimitettiin apulaisprofessorin viran vakituiseksi haltijaksi vuonna 1971, mutta hän jäi jo seuraavana vuonna virkavapaalle siirryttyään työskentelemään oikeusministeriöön. Hän palasi yliopistolle siviilioikeuden apulaisprofessoriksi vuonna 1991, ja vuonna 1998 hänet nimitettiin siviilioikeuden professoriksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2003.
Tutkijana Kivivuori edusti kriittistä oikeustiedettä, joka kytkeytyi 1960- ja 1970-lukujen oikeudelliseen radikalismiin. Hän on esittänyt käsityksensä oikeustieteestä muun muassa väitöskirjassaan Suomen vahingonkorvauslainsäädännön kehitys I ja pamfletissa Politische Rechtswissenschaft. Kivivuoren mukaan oikeustieteessä tulee pyrkiä selittämään lakien syntyyn osallistuvien ja niitä soveltavien toimijoiden käyttäytymistä voimassa olevan oikeuden sisällön selvittämisen sijasta. Oikeustieteen tulee tutkia oikeuden alkuperää ja vaikutuksia sekä täten oikeuden ja politiikkaan välisiä yhteyksiä. Kivivuoren lähestymistapa sai vaikutteita Georg Henrik von Wrightin filosofiasta.
Kivivuori on myös ollut aktiivinen yliopiston kirjastoasioissa, ja hän on toiminut muun muassa Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan kirjaston neuvottelukunnan puheenjohtajana ja Opiskelijakirjaston johtokunnan puheenjohtajana.
Ura > Ura lainvalmistelussa

Vuonna 1972 Kivivuori nimitettiin oikeusministeriön lainsäädäntöosaston, vuodesta 1977 alkaen lainvalmisteluosaston, päälliköksi. Oikeusministeriön kansliapäällikkö Kai Korte vastusti nimitystä ja eduskunnnan oikeusasiamies Kaarlo Ståhlberg ei pitänyt Kivivuorta pätevänä virkaan, mutta Kivivuoren mukaan oikeusministeri Jacob Söderman oli asettanut hänen nimityksensä ehdoksi Korten nimittämiselle kansliapäälliköksi ja hänen nimittämiseensä vaikutti myös tasavallan presidentti Urho Kekkonen, joka oli Kivivuoren kummisetä. Vuonna 1986 Kivivuori siirtyi lainsäädäntöneuvokseksi, ja hän työskenteli tässä virassa oikeusministeriössä vuoteen 1991 asti.
Lainsäädäntöosaston päällikkönä Kivivuori vaikutti keskeisesti useissa merkittävissä uudistushankkeissa. Näihin kuuluivat muun muassa palkkaturvalain säätäminen vuonna 1973, vahingonkorvauslain säätäminen vuonna 1974, kuluttajansuojalain säätäminen vuonna 1978, huoneenvuokrausta koskevia riitoja käsittelevien asunto-oikeuksien perustaminen sekä rikoslain kokonaisuudistus, jota valmistelleen rikosoikeuskomitean puheenjohtajana Kivivuori toimi. Kivivuoren aikana myös kehitettiin lainvalmistelua muun muassa muuttamalla lainvalmistelukunnan kelpoisuusehtoja niin, että myös muun kuin oikeustieteellisen tutkinnon suorittanut oli kelpoinen lainsäädäntöneuvoksen virkaan.
Ura > Muu toiminta

Kivivuori toimi markkinatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1978–1980 ja Kriminologisen tutkimuslaitoksen, vuodesta 1974 alkaen Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen, hallituksen jäsenenä vuosina 1972–1976.
Vuonna 1995 Kivivuori oli ehdolla eduskunnan oikeusasiamieheksi. Häntä tuki SDP, mutta hän hävisi eduskunnassa äänestyksen Lauri Lehtimajalle, jota tukivat porvaripuolueet ja vihreät.
Julkaisuja

Korkeimman oikeuden ratkaisuja 1960.  Porvoo:  WSOY, 1964.
Suomen vahingonkorvauslainsäädännön kehitys I: Rikoslainsäädäntö 1809–1875.  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1969.
Politische Rechtswissenschaft.  Helsinki:  Institutum iurisprudentiae comparativae Universitatis Helsingiensis, 1971.
Aarnio, Aulis; Kivivuori, Antti: Tutkimus ja lainvalmistelu.  Helsinki:  Oikeusministeriön lainsäädäntöosasto, 1972.
Ehdotus kuluttajansuojalainsäädännöksi.  Helsinki:  Oikeusministeriön lainsäädäntöosasto, 1974.
Kivivuori, Antti; Schultén, C. G. af; Sevón, Leif; Tala, Jyrki: Kuluttajansuoja.  Helsinki:  Tammi, 1978.  ISBN 951-30-4456-4
Puheenvuoroja lainvalmistelusta.  Helsinki:  Helsingin yliopiston oikeuden yleistieteiden laitos, 1984.  ISBN 951-45-3454-9
Lakien valmistelusta.  Helsinki:  Valtion koulutuskeskus, 1986.  ISBN 951-9314-61-X
Euroopan energiaoikeuden lähtökohdat.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1993.  ISBN 951-640-960-1
Irtaimen kaupasta.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1996.  ISBN 951-640-960-1
Samnium

| Samnium Regio IV Samnium Provincia Samnium> Italian alue Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Regio IV Samniumin  sijainti Italiassa.
Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta (n. 395–)
Prefektuuri:  Italia, Illyricum et Africa Italia et Africa
Diokeesi:  Italia Italia suburbicaria
Nykyinen valtio/alue:  Italia (Abruzzo ja Molise)
Perustettu:  n. 7 eaa.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Beneventum?
Samnium (lat. Regio IV Samnium) oli keisari Augustuksen perustama roomalaisen Italian alue ja myöhemmin myös Rooman valtakunnan provinssi (Provincia Samnium), joka käsitti suunnilleen nykyisen Italian Abruzzon ja Molisen alueet.
Maantiede

Samniumin alueeseen kuului sen nimen mukaisesti Samniumin maakunta eli samnilaisten (Samnites) alue kuitenkin lukuun ottamatta hirpiinien (Hirpini) aluetta, joka oli erotettu muusta Samniumista osaksi Apulia et Calabrian (Regio II) aluetta. Lisäksi siihen luettiin frentanien, marrucinien, marsien, pelignien, aequiculien, vestinien ja sabiinien alueet.
Samnium käsitti Italian niemimaan itäisen keskiosan Adrianmeren rannalla. Sitä rajasivat Anio (nyk. Aniene), Piscarius (nyk. Pescara), Aternus (nyk. Aterno), Silarus (nyk. Sillaro) ja Tifernus (nyk. Biferno) -joet. Samniumin pohjoispuolella sijaitsivat Picenum (Regio V) ja Umbria (Regio VI), länsipuolella Etruria (Regio VII), eteläpuolella Latium et Campania (Regio I) ja itäpuolella Apulia et Calabria. Latiumista Samniumin erotti Anio, Picenumista Aternus ja Apuliasta Tifernus.
Samniumin ollessa provinssi sen hallinnollisen keskuksen arvellaan olleen Beneventum. Samniumin pääteitä olivat Roomasta Cerfenniaan tullut Via Valeria, sitä rannikolle Aternumiin jatkanut Via Claudia Valeria, Roomasta Samniumin läpi Picenumiin kulkenut Via Salaria, sekä Via Valerian ja Salarian yhdistänyt Via Claudia Nova.
Maantiede > Kaupunkeja

Samniumin alueen kaupunkeja olivat muun muassa:
Aesernia
Alba Fucens
Allifae
Amiternum
Angelum eli Angulum/Angulus
Antinum
Anxanum
Aquae Cutiliae eli Cutiliae
Aquilonia
Aternum
Aufidena
Aufina
Aveia
Bovianum
Buca
Callifae
Carseoli
Casperia
Cerfennia
Cliternia
Cluviae
Cominium
Compsa
Compulteria
Corfinium
Cures
Cutina
Duronia
Eretum
Fagifulae
Falacrinae eli Falacrinum
Foruli
Forum novum
Furconium
Histonium
Interocrium
Juvanum
Lucus Angitiae
Marruvium
Melae
Milonia
Mucrae
Murgantia
Nursia
Ortona eli Hortona
Peltuinum
Pinna
Pitinum
Plistia
Prifernum
Reate
Regillum
Romulea
Rufrae
Saepinum
Salinae
Saticula
Sublaqueum
Sulmo
Superaequum
Taurasia
Teate
Telesia
Terventum
Trebula Mutuesca
Treventum
Trivicum
Uscosium
Kroatian presidentinvaali 2019–2020

Kroatian presidentinvaali 2019–2020 järjestettiin Kroatiassa joulukuussa 2019 ja tammikuussa 2020. Vaalin ensimmäinen kierros oli 22. joulukuuta 2019 ja toinen kierros 5 tammikuuta 2020. Istuva presidentti Kolinda Grabar-Kitarović pyrki jatkokaudelle, mutta hävisi vaalit sosiaalidemokraattisen puolueen ehdokkaalle, entiselle pääministerille Zoran Milanovićille toisella kierroksella.
Humppila

| Humppila |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°55′25″N, 023°22′05″E
Maakunta:  Kanta-Hämeen maakunta
Seutukunta:  Forssan seutukunta
Kuntanumero:  103
Hallinnollinen keskus:  Humppilan asemanseutu
Perustettu:  1873
Kokonaispinta-ala:  148,61 km² 295:nneksi suurin 2022 
– maa:  147,96 km²
– sisävesi:  0,65 km²
Väkiluku:  2 096 252:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  14,17 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  14,4 %
– 15–64-v.:  56,1 %
– yli 64-v.:  29,5 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  97,7 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  2,1 %
Kunnallisvero:  9,3 % 104:nneksi suurin 2025 
Työttömyysaste:  9,8 % (2019)
Kunnanjohtaja:  Minna Ylikännö
Kunnanvaltuusto:  21 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • SDP   • Kok.   • PS   • Vas.   • Vihr.:   7 5 4 3 1 1
www.humppila.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Humppilan kirkko kesällä 2006.
Humppilan rautatieasema.
Lasitehtaan ostoskeskus kesällä 2006.
Humppila on Suomen kunta, joka sijaitsee Kanta-Hämeen maakunnassa. Kunnassa asuu 2 096 ihmistä, ja sen pinta-ala on 148,61 km², josta 0,65 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 14,17 asukasta/km². Humppilan naapurikuntia ovat Forssa, Jokioinen, Ypäjä, Loimaa, Punkalaidun ja Urjala. Entisiä naapurikuntia ovat Forssaan ja Urjalaan vuonna 1969 liitetty Koijärvi ja silloiseen Loimaan maalaiskuntaan vuonna 1976 liitetty Metsämaa; Loimaan kunta liitettiin Loimaan kaupunkiin vuonna 2005. Humppila on väkiluvultaan Kanta-Hämeen maakunnan pienin kunta.
Humppilan kunnanjohtajana toimii Minna Ylikännö. Hän aloitti virassa 7. tammikuuta 2025.
Humppilan vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin vuonna 1957.
Historia

Kustaa Vaasan aikana 1500-luvulla Humppila oli jaettu hallinnollisesti Saarion (nykyisen Urjalan) ja Portaan (nykyisen Tammelan) pitäjien kesken. Koiviston, Humppilan ja Venäjän kylät kuuluivat Saarion pitäjään, Koivisto Airanteen, Humppila ja Venäjä Jalannin neljäskuntaan. Huhtaan ja Taipaleen kylät kuuluivat Portaan pitäjän Jokioisten neljäskuntaan. Humppilaa alettiin hallinnollisestikin hoitaa 1800-luvun alussa Tammelan yhteydessä. Se liitettiin Tammelan käräjäkuntaan ja nimismiespiiriin. Humppila erotettiin Tammelan emäpitäjästä omaksi kunnaksi vuoden 1873 lopulla. Humppilan kunnallishallinto käynnistyi 7.12.1873 pidetyn ensimmäisen kuntakokouksen myötä.
Humppilan alueesta on jo varhain laadittu erilaisia tiluskarttoja.
Humppilan nimen alkuperää on tutkinut kirkkoherra Adolf Neovius. Hän on saanut eräistä Lohjaa käsittelevistä kirjoista selville, että Lohjalla sijaitsi talo nimeltä Humppila eli Humppela vähän toista kilometriä Paloniemen kartanosta luoteeseen Hormajärven ja Lohjanjärven välisellä kannaksella. Neovius arvelee Lohjan Humppilaa Paloniemen entiseksi ulkopalstaksi eli takamaaksi (muinaisruotsiksi ”homper”, ” homp”)
Rajariidoista päätellen asutus on tullut Humppilaan idästä. On myös mahdollista, että lännestä tulleet naapurit ovat pitäneet Humppilaa takamaanaan ja antaneet sille sen nykyisen nimen. Humppila on kuulunut alueellisesti Hämeen linnalääniin jo keskiajalla. Sen sijaan Humppilan rajoja koskettelevat Loimaan (Ypäjän), Metsämaan ja Punkalaitumenkin alueet luettiin kuuluviksi Kokemäenkartanon linnalääniin.
Rautateiden rakentaminen vilkastutti pitkään takamaana olleen Humppilan elämää 1800-luvun lopulla. Kunnan läpi kulkeva Turku–Toijala-rata avattiin 1876 ja pääasiassa Forssan teollisuutta varten rakennettu Humppilan–Forssan kapearaiteinen rata aivan 1800-luvun viimeisinä vuosina. Helsingin–Porin ja Turun–Tampereen valtateiden valmistuminen 1960- ja 1970-luvulla vähensi nopeasti kapearaiteisen liikennettä ja se purettiin tarpeettomana Humppilan alueelta 1970-luvulla. Sittemmin rata on avattu uudelleen Jokioisten museorautatien nimellä välillä Humppila–Jokioinen.
Humppilan tunnetuin kartano on Venäjän kartano, josta vanhin tieto on jo vuodelta 1532. Kartanon uusklassismia edustava päärakennus on vuodelta 1855. Humppilan alueelle ulottui aikanaan myös laaja Jokioisten kartano, johon suuri osa kunnasta aikanaan kuului. Kartano oli aikanaan maa-alaltaan maamme suurin. Nykyään sen tiloissa toimii Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus (MTT). Kartanon mukaan Jokioisten, Humppilan ja Ypäjän kuntien alueesta käytetään vieläkin nimitystä Jokilääni, joka esiintyy muun muassa alueen kansalaisopiston ja metsänhoitoyhdistyksen nimissä.
Liikenne ja nähtävyydet

Humppila sijaitsee keskeisesti Etelä-Suomessa Tampereen ja Turun puolessavälissä, Turusta Tampereelle johtavan Valtatie 9:n ja Helsingistä Poriin vievän Valtatie 2:n risteyskohdassa. Kunnan läpi kulkee myös Turku–Toijala-rata, ja Humppilan rautatieasemalla pysähtyvät Tampereen ja Turun väliä kulkevat junat.
Nähtävyyksiä Humppilassa ovat Valtatie 2:n varteen rakennettu Humppilan lasitehdas, jonka ympärille on muodostunut laaja kauppakeskusalue, sekä Humppilan Rautatieaseman ja Jokioisten välillä liikennöivä Jokioisten museorautatie. Vuonna 1921 valmistuneen Humppilan kirkon on suunnitellut Josef Stenbäck.
Heljä Liukko-Sundströmillä on vuodesta 2005 lähtien ollut Humppilassa Atelje Heljä.
Liikenne ja nähtävyydet > Etäisyyksiä Humppilasta

Forssa 15 km
Helsinki 130 km
Huittinen 45 km
Hämeenlinna 70 km
Loimaa 20 km
Pori 105 km
Tampere 75 km
Turku 85 km
Väestö > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Humppilassa oli 2 290 asukasta, joista 1 374 asui taajamassa, 905 haja-asutusalueilla ja 11:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Humppilan taajama-aste on 60,3 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Humppilan asemanseutu.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Humppilassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Humppilan seurakunta
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Humppilan alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta.
Maantiede > Maisemat

Humppilan maisemaa hallitsevat laajat viljelyaukeat, kunnan reuna-alueilla metsäiset mäkiseudut sekä kuntaa kaakkois-luoteissuunnassa halkova harjujakso. Laajoja, tasaisia savikoita on etenkin kunnan keskiosassa. Savikkoaluetta ympäröivät lounaassa ja luoteessa metsäiset moreeniselänteet, ja moreenia on myös peltoja pirstovilla kumpareilla. Laajin yhtenäinen metsäalue on kunnan koillisosassa. Merkittävimmät suot ovat turvetuotantoon otettu Kaitasuo, luonnonsuojelullisesti arvokas Rautasuo ja Koivistonsuo kunnan keskustan tuntumassa.
Humppilan maisemallinen selkäranka on kunnan kahtia jakava harjujakso. Huhtaan, kirkonkylän, Venäjän ja Murron kautta kulkeva harjujakso on tärkeä soranottoalue sekä pohjaveden keräytymisalue. Myös harjun virkistyskäyttö on lisääntymässä. Harjujaksoa on kuitenkin koko matkaltaan monin paikoin maisemallisesti pahoin tuhottu liiallisella soranotolla.
Maantiede > Kallioperä ja korkeussuhteet

Kallioperä on etelässä amfiboliittia, kunnan keskiosissa erilaisia graniitteja ja pohjoisessa lähinnä granodioriittialähde?. Useissa paikoissa on murroslinjoja. Humppilan korkein kohta on naapurikunnan Urjalan rajalla 155 metriälähde? merenpinnan yläpuolella. Maisemallisesti huomattavampi korkea muodostuma on kunnan länsiosassa oleva Rautavuori, jonka korkeus merenpinnasta on 141,0 metriä. Rautavuoren huippu kohoaa noin 40 metriä ympäröiviä peltoja korkeammalle.
Maantiede > Ilmasto

Saksalaisen Köppenin ilmastoluokittelun mukaan Humppilan alue kuuluu lumimetsäilmaston kostea- ja kylmätalviseen alueeseen, jossa kylmimmän kuukauden keskilämpötila on alle –3 °C ja lämpimimmän yli 10 °Clähde?. Humppilan kunnan ilmastoa kuvaavat hyvin naapurikunnan Jokioisten alueella olevan sääaseman havainnot, jotka perustuvat kuukausittaisiin keskiarvoihin 30 vuoden ajalta. Niistä näkee, että heinäkuu on keskimääräisesti lämpimin kuukausi ja helmikuu kylmin. Tämä on tyypillistä koko Suomelle. Sademäärät ovat suurimmat heinä-elokuussa ja pienimmät helmi-maaliskuussa. Sademäärien ja lämpötilojen korrelaatio on suuri.
Maantiede > Kasvillisuus

Humppilan kasvillisuus on havupuuvaltaista. Metsätyyppinä vallitsevat mäntyiset moreenikankaat. Kuusta kasvaa hieman kosteammilla paikoilla. Suoalueilla mänty on valitseva puulaji. Lehtoja on asutuksen tuntumassa ja peltojen laidoilla. Savialueet on otettu lähes kokonaan viljelykseen, mutta mäkisimmät ja kallioisimmat alueet on jätetty metsäksi. Soita on kuivatettu ja raivattu pelloiksi, ja nykyisin lähes kaikki Humppilan alueen suot on ojitettu.
Maantiede > Vesistöt

Humppilan kunta kuuluu kokonaisuudessaan Kokemäenjokeen laskevan Loimijoen valuma-alueeseen. Suurin joki on Forssan Koijärveltä alkava, Loimaan Alastarolla Loimijokeen laskeva Koenjoki, johon vedet virtaavat kunnan keski- ja lounaisosista. Kaakkoisosan vedet virtaavat etelään Jokioisiin, jossa ne laskevat Loimijoen sivujokeen Jänhijokeen. Kunnan pohjoisimmasta osasta vedet virtaavat pohjoiseen Punkalaitumenjokeen, joka yhtyy Loimijokeen Huittisissa.
Humppilan ainoa merkittävä järvi on Koenjokeen laskeva Kiipunjärvi, joka sijaitsee kunnan eteläosassa osin Jokioisten puolella. Järvi on melko pahoin rehevöitynyt ja madaltunut. Koenjoen laajentumana on kunnan länsiosassa aikanaan ollut matala Rautajärvi, joka kuivatettiin pelloksi 1960-luvulla. Järviä merkittävämpiä kunnassa ovat harjualueille syntyneet lammet, jotka ovat usein syviä. Tällainen on kunnan keskustassa Koivistonlammi, jonka syvyys on peräti 30 metriälähde?. Koivistonlammilla sijaitsee kunnan tärkein yleinen uimaranta.
Kylät

Huhtaa, Humppila, Koivisto, Murto, Taipale, Venäjä.
Koulut

Humppilassa on kaksi perusopetusta antavaa koulua: Kirkonkulman koulu ja Humppilan yläaste.
Koulut > Kirkonkulman koulu

Humppilan ensimmäinen kansakoulu, Kirkonkulman koulu, rakennettiin vuonna 1881.
Vuonna 1925 Humppilaan astui voimaan oppivelvollisuuslaki ja myös koulujen piirijako. Piirijaot olivat Huhtaan, Venäjänkankaan, Kirkonkulman, Kojenkulman, Murron, Myllynkulman ja Taipaleen koulut. Koulut toimivat 1970-luvulle asti, jonka jälkeen niitä alettiin lakkauttaa. Viimeisimpänä lakkautettiin vuonna 2000 Venäjänkankaan koulu. Uusi Kirkonkulman koulu valmistui vuonna 1986, ja se sijaitsee osoitteessa Koivistontie 22.
Tunnettuja humppilalaisia

Kaino Haapanen (1911–1986), kansanedustaja
Risto Jalo (s. 1962), jääkiekkoilija
Aleksi Kaatrasalo (s. 1990), lentopalloilija
Kaarlo Lehtonen (1920–1977), Mannerheim-ristin ritari nro 76
Armas Puolimatka (1918–1989), rakennusyrittäjä ja vuorineuvos
Tero Suominen (s. 1971), jalkapalloilija
Kauko Tuomala (1918–1944), Mannerheim-ristin ritari nro 134
Hans Wind (1919–1995), kaksinkertainen Mannerheim-ristin ritari nro 116
Viljo Laakso (1895–1950), Mannerheim-ristin ritari nro 191
Kulttuuri > Murre

Humppilan alueella puhutun kielen perustana on etelähämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Humppilan murre kuuluu Tammelan alaryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Humppilan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla prässisyltty ja limppivelli.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Humppilan kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Humppilan avainluvut
| n k Humppila |
| --- | --- |
Taajamat:  Humppilan asemanseutu 
Rekisterikyliä:  Huhtaa  Humppila  Koivisto  Murto  Taipale  Venäjä 
Koulupiirejä:  Koenkulma  Myllynkulma 
Lounais-Häme
| n k Kanta-Hämeen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Forssa  Hattula  Hausjärvi  Humppila  Hämeenlinna  Janakkala  Jokioinen  Loppi  Riihimäki  Tammela  Ypäjä 
Entiset kunnat:  Hauho  Hämeenlinnan maalaiskunta  Kalvola  Koijärvi  Lammi  Renko  Tuulos  Tyrväntö (osa)  Vanaja 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Humppila Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Venäjänaukee.
Murron peltoaukee.
Humppilan vanha koulurakennus.
Koivistonlampi on uimaranta Humppilan keskustassa.
Taipaleentupa.