stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Threshold (yhtye)
Jäsenet > Entiset

Andrew ”Mac” McDermott – laulu (Clone – Dead Reckoning)
Damian Wilson – laulu (Wounded Land, Extinct Instinct, March of Progress, For the Journey)
Pete Morten – kitara (March of Progress, For the Journey)
Jon Jeary – basso (Wounded Land – Critical Mass)
Tony Grinham – rummut (Wounded Land)
Mark Heaney – rummut (Extinct Instinct, Clone)
Nick Midson – rummut (Wounded Land – Subsurface)
Nick Harradence – rummut (Psychedelicatessen)
Jay Micciche – rummut (Livedelica)
Pete Crawford – basso (lähti ennen yhtyeen levytyssopimusta)
Ian Bennett – basso (lähti ennen yhtyeen levytyssopimusta)
Jäsenet > Vierailevat

Dan Swanö – taustalaulu (Dead Reckoning)
Diskografia > Studioalbumit

Wounded Land (1993)
Psychedelicatessen (1994)
Extinct Instinct (1997)
Clone (1998)
Hypothetical (2001)
Critical Mass (2002)
Subsurface (2004)
Dead Reckoning (2007)
March of Progress (2012)
For the Journey (2014)
Legends of the Shires (2017)
Dividing Lines (2022)
Diskografia > Kokoelma-albumit

The Ravages of Time (2007)
Diskografia > Livealbumit

Livedelica (1995)
Concert in Paris (2002)
Critical Energy (2004,  2CD)
Surface to Stage (2006)
European Journey (2015)
Two - Zero - One - Seven (2018)
Diskografia > Videot

Critical Energy (2004,  DVD)
Aiheesta muualla

Threshold (yhtye) Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Threshold (yhtye) Discogsissa. (englanniksi)
Yhtyeen kotisivut
Auroran koulu

| Auroran koulu |
| --- | --- |
 Uusi Auroran koulu valmistui 2016.
Sijainti:  Lippajärventie 44, 02940 Espoo
Koordinaatit:  60.23193°N, 24.71518°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Perustettu:  1957 (purettu 2015), uudisrakennus 2016
Rehtori:  Nina Viitanen (va. rehtori)
Luokat:  1–6
Oppilaita:  noin 370 (2021)
Verkkosivut
Auroran koulu on Espoon Espoon Lippajärvellä toimiva peruskoulun alakoulu. Koulu antaa opetusta 1–6 vuosiluokille. Yleisopetuksellisten luokkien lisäksi koulussa on pienryhmäluokat sekä luokat niille, joilla on kielellisiä erityisvaikeuksia. Koulussa on noin 370 oppilasta. Nykyinen Auroran koulu valmistui vanhan koulurakennuksen tilalle vuonna 2016.
Auroran koulu valmistui alkujaan vuonna 1957. Tämän ensimmäisen Auroran koulun suunnitteli Erich von Ungern-Sternberg; se purettiin vuonna 2015.
Vuonna 2016 nousi uusi Auroran koulu, jonka kokonaisuuteen kuuluvat myös neuvola, esikoulu ja päiväkoti. Uuden koulurakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Niklas Sandås ja Claudia Auer. Etelälounaaseen kallistuvalle katolle on sijoitettu aurinkopaneeleita, joilla tuotetaan sähköä. Päiväkodissa on tilaa noin 200 lapselle.
Auroran koulun vanhempainyhdistys on Auroran koti ja koulu ry.
Aiheesta muualla

Jenna Karas: Avustajapula helpottaa Espoon kouluissa vuosien piinan jälkeen  7.8.2013. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 5.10.2021.
Aurore-luokka (sukellusvene)

| Aurore |
| --- | --- |
 Pienoismalli alustyypistä

Tekniset tiedot
Uppouma:  900 t (pinnalla) 1 170 t  (sukellus)
Pituus:  73,5 m
Leveys:  6,5 m
Syväys:  4,2 m
Koneteho:  dieselmoottori, 3 000 shp sähkömoottori, 1 400 shp
Nopeus:  15 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukellus)
Aseistus
Meritorjunta:  9 x 550 mm torpedoputkea 1 x 100 mm kansitykki 2 x 13,2 mm konekivääriä
Aurore-luokka oli Ranskan merivoimien sukellusveneluokka (ransk. Sous-marins de grande patrouille) toisessa maailmansodassa. Osa veneistä joutui Ranskan antautuessa Saksan laivastolle. Näistä pääosa oli edelleen valmisteilla.
Veneistä viisi valmistui vasta sotatoimien päätyttyä ja ne palvelivat Ranskan merivoimissa 1960-luvulle. Andromède, Artémis ja Créole varustettiin GUPPY siivekkein ja snorkkelein.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aurore | Arsenal de Toulon | 1. syyskuuta 1936 | 26. heinäkuuta 1939 | 20. kesäkuuta 1940 | miehistönsä upottama Toulonissa 27. marraskuuta 1942 |
| Créole | Chantiers et Ateliers Normand, Le Havre | 29. elokuuta 1938 9. heinäkuuta 1945 | 8. kesäkuuta 1940 3. toukokuuta 1946 | 1. huhtikuuta 1949 | poistettu palveluksesta sekä 18. kesäkuuta 1940 että 10. toukokuuta 1962 |
| Bayadère | Normand | 29. elokuuta 1938 | 8. kesäkuuta 1940 | ei | romutettu 1940 |
| Favorite | Rouen | 29. heinäkuuta 1938 | 5. marraskuuta 1941 | 5. marraskuuta 1942 (UF-2) | Saksan valtaama 1941 UF-2 miehistönsä upottama 1945 |
| Africaine | Rouen | 1. syyskuuta 1938 | 7. joulukuuta 1946 | 1. tammikuuta 1950 | Saksan valtaama 1941 UF-1 romutettu 1963 |
| Astrée | Nantes |  |  |  | Saksan valtaama 1941 UF-3 poistettu alusluettelosta 1965 |
| Andromède | Nantes |  |  |  | romutettu 1965 |
| Antigone | Chalon-sur-Saône |  |  | ei | romutettu 1940 |
| Andromaque | Rouen |  |  | ei | romutettu 1940 |
| Artémis | Le Havre |  |  |  | romutettu 1967 |
| Armide | Rouen |  |  | ei | romutettu 1940 |
| Hermione (Q211) | Le Havre |  | ei | ei | romutettu ennen vesillelaskua |
| Gorgone (Q212) | Le Havre |  | ei | ei | romutettu ennen vesillelaskua |
| Clorinde (Q213) | Nantes |  | ei | ei | romutettu ennen vesillelaskua |
| Cornélie (Q214) |  | ei | ei | ei | ei koskaan edes aloitettu |
World Series by Renault

| World Series by Renault |
| --- | --- |
  Formula Renault 3.5 -kausi 2015 

Järjestäjä:  Renault Sport
Luokka:  avopyöräiset
Maa:  Eurooppa
Ensimmäinen kausi:  2005
Rengasvalmistaja(t):  M Michelin
Virallinen kotisivu
Vanhan Nissan-sarjan Coloni CN1 -auto
Yhdistyneen Renault-sarjan Dallara T05 -auto
Renault Sport Series  (aiemmin World Series by Renault) oli autourheilusarja, johon kuuluivat Eurocup Formula Renault 2.0 ja Renault Sport Trophy. Aiemmin mukana ovat olleet Formula Renault 3.5 vuosina 2005–2015, Eurocup Mégane Trophy joka oli mukana vuosina 2005–2013, sekä Eurocup Clio joka toimi vuodet 2011–2014. Vuonna 2015 Renault Sport ilmoitti lakkauttavansa Formula Renault 3.5 -sarjan kauden 2015 päätteeksi. Sarjaa ajettiin vuosina 2016 ja 2017 nimellä Formula V8 3.5, minkä jälkeen sarja lakkautettiin lopullisesti. Vuonna 2020 Eurocup Formula Renault 2.0 yhdistettiin Formula Regional European Championship -sarjaan.
FR3.5-kisoja ajettiin myös World Series by Renault -sarjan ulkopuolella, muun muassa Formula 1:sten Monacon GP:n yhteydessä.
Historia

Renault aloitti Formula Renault V6 Eurocup -sarjan vuonna 2003. Sarjassa ajettiin Tatuusin rungoilla ja Nissanin moottoreilla. Vuonna 2005 World Series by Nissan yhdistettiin Formula Renault V6 Eurocupin kanssa World Series by Renault’ksi. Moottoriksi otettiin aikaisemmin FRV6-luokan Tatuuseissa käytetty 3,5-litrainen Nissan-moottori uuteen FR3.5-luokkaan, autona säilyi Nissan-sarjan Dallara T05. Vuonna 2008 luokan kalusto uudistui, kun runko vaihtui Dallara T08 -malliin ja moottori Renault’n V6:seen.
Kaudeksi 2012 FR3.5-luokka uudistui jälleen, kun runko vaihtui täysin uuteen Dallara T12 -runkoon ja Zytekin valmistamaan 3,4-litraiseen V8-moottoriin. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun sarjassa käytettiin tuotantoautopohjaisen moottorin sijaan aitoa kilpakonetta. Uudet autot pystyivät lähes samoihin kierrosaikoihin GP2:n kanssa.
Autot

| Valmistaja | Automalli | Kaudet |
| --- | --- | --- |
| Coloni | Coloni CN1 | 1998–2001 |
| Dallara | Dallara SN01 | 2002–2004 |
| Dallara | Dallara T05 | 2005–2007 |
| Dallara | Dallara T08 | 2008–2011 |
| Dallara | Dallara T12 | 2012–2015 |
Mestarit > Formula Renault 3.5

| Kausi | Kuljettajien mestari | Tallien mestari |
| --- | --- | --- |
| 2005 |  Robert Kubica |  Epsilon Euskadi |
| 2006 |  Alx Danielsson |  Interwetten.com |
| 2007 |  Álvaro Parente |  Tech 1 Racing |
| 2008 |  Giedo van der Garde |  Tech 1 Racing |
| 2009 |  Bertrand Baguette |  Draco Racing |
| 2010 |  Mihail Aljošin |  Tech 1 Racing |
| 2011 |  Robert Wickens |  Carlin |
| 2012 |  Robin Frijns |  Tech 1 Racing |
| 2013 |  Kevin Magnussen |  DAMS |
| 2014 |  Carlos Sainz Jr. |  DAMS |
| 2015 |  Oliver Rowland |  Fortec Motorsport |
Mestarit > Formula Renault 2.0 Eurocup

| Kausi | Kuljettajien mestari | Tallien mestari |
| --- | --- | --- |
| 2005 |  Kamui Kobayashi |  SG Formula |
| 2006 |  Filipe Albuquerque |  JD Motorsport |
| 2007 |  Brendon Hartley |  Epsilon RedBull |
| 2008 |  Valtteri Bottas |  SG Formula |
| 2009 |  Albert Costa |  Epsilon Euskadi |
| 2010 |  Kevin Korjus |  Tech 1 Racing |
| 2011 |  Robin Frijns |  Koiranen Motorsport |
| 2012 |  Stoffel Vandoorne |  Josef Kaufmann Racing |
| 2013 |  Pierre Gasly |  Tech 1 Racing |
| 2014 |  Nyck de Vries |  Koiranen GP |
| 2015 |  Jack Aitken |  Josef Kaufmann Racing |
| 2016 |  Lando Norris |  Josef Kaufmann Racing |
| 2017 |  Sacha Fenestraz |  R-ace GP |
| 2018 |  Max Fewtrell |  R-ace GP |
| 2019 |  Oscar Piastri |  R-ace GP |
| 2020 |  Victor Martins |  ART Grand Prix |
Mestarit > Renault Sport Trophy

| Kausi | Endurance -luokan mestarit | Eliitti -luokan mestari | Prestige -luokan mestari | Tallimestaruus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 |  Dario Capitanio  David Fumanelli |  Andréa Pizzitola |  Dario Capitanio |  Oregon Team |
| 2016 |  Markus Palttala  Fabian Schiller |  Pieter Schothorst |  Fabian Schiller |  Team Marc VDS EG 0,0 |
Käännös suomeksi
Spiritual Healing

| Spiritual Healing Death |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1989, Morrisound Recording, Tampa, Florida, USA
 Julkaistu: 16. helmikuuta 1990
 Tuottaja(t): Chuck Schuldiner, Eric Greif
 Tyylilaji: death metal, tekninen death metal
 Kesto: 41.56
 Levy-yhtiö: Combat, Relapse
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 29. (3/1990)
Death muut julkaisut
| Leprosy 1988 | Spiritual Healing 1990 | Human 1991 |
Spiritual Healing on Death-yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1990.
Spiritual Healing on Death-yhtyeen tuotannossa jonkinlainen vedenjakaja. Se on ensimmäinen albumi, jonka sanoituksissa Chuck Schuldiner käsittelee enemmän erilaisia yhteiskunnallisia asioita elävien kuolleiden, väkivallan ja kuoleman sijaan. Schuldinerin sävellystyö oli hioutunut kolmen albumin myötä ja Spiritual Healingin raidasta raitaan vaihteleva tempo, lisätyt harmoniat ja mutkikkaat melodiakulut ovat osoitus Schuldinerin kehittymisestä sekä soittajana että säveltäjänäkenen mukaan?.
Aikalaisiinsa verrattuna Spiritual Healing ei ole yhtä brutaali, nopea tai vimmainen kuin jotkin näkyvyyttä saaneet grindcore-albumit. Kriitikot 1990-luvun alussa eivät siten nostaneet albumia musiikkityylin pioneerijulkaisuksi tai merkittävyydeltään samaan luokkaan edes Scream Bloody Goren tai Leprosyn kanssa. Death-julkaisuna se on kuitenkin merkittävä suunnannäyttäjä 1990-luvun lopun Death-tuotannollekenen mukaan?.
Nimi Spiritual Healing tarkoittaa vapaasti käännettynä henkiparannusta tai uskonparannusta ilman modernin lääketieteen apua. Termi oli ajankohtainen albumin julkaisun aikaan, koska kuuluisa skeptikko James Randi paljasti henkiparantaja Peter Popoffin huijariksi yhdysvaltalaisessa keskusteluohjelmassa The Tonight Show Starring Johnny Carson[lähde? ].
Jossain vaiheessa toisen ja kolmannen Death-albumin äänitysten välisenä aikana Chuck Schuldiner kyllästyi yhtyeen pyörittämiseen muun muassa erilaisten jatkuvien aikatauluristiriitojen ja henkilökohtaisten erimielisyyksien takia. Spiritual Healingin ilmestyttyä Schuldiner päätti jatkossa palkata vain sessiomuusikoita soittamaan tuleville albumeilleen. Spiritual Healing oli Deathin kolmas albumi ja kaikissa aikaisemmissa Death-julkaisuissa oli ainoastaan yksi pysyvä soittaja – Chuck Schuldiner[lähde? ].
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 29.
Kappaleet

Living Monstrosity – 5.08
Altering the Future – 5.34
Defensive Personalities – 4.45
Within the Mind – 5.34
Spiritual Healing – 7.44
Low Life – 5.23
Genetic Reconstruction – 4.52
Killing Spree – 4.16
Kokoonpano

Chuck Schuldiner – kitara, laulu
James Murphy – kitara
Terry Butler – basso
Bill Andrews – rummut
Scott Burns – tuottaja, äänittäjä
John Cervini – apulaisäänittäjä
Mike Gowan – apulaisäänittäjä
David Bett – kannen suunnittelu
Brian Freeman – kannen konsepti
J.J. Hollis – valokuvaus
Edward Repka – kansitaide
Eric Greif – manageri
Arvostelut

About.com:
Allmusic:
Consequence of Sound:
Record Collector:
Aiheesta muualla

Spiritual Healing Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Spiritual Healing Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Human (Death)

| Human Death |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 22. lokakuuta 1991
 Tuottaja(t): Scott Burns, Chuck Schuldiner
 Tyylilaji: tekninen death metal, progressiivinen metalli
 Kesto: 33.53
 Levy-yhtiö: Relativity, Relapse
Deathin muut julkaisut
| Spiritual Healing 1990 | Human 1991 | Fate: The Best of Death 1992 |
Human on Death-yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1991.
Human vahvisti sen, mistä edeltäjä Spiritual Healingillä oli jo viitteitä: soundien selkeys, loppuun asti hiottu tuotanto ja hyvin tekninen, ajoittain progressiivinen soittotyyli tuottivat tuloksen, joka oli edelleen brutaali mutta aivan erilainen kuin millään aikaisemmalla Death-albumilla.
Chuck Schuldinerin sanoituksetkin muuttuivat syvällisemmiksi ja merkityksellisemmiksi verrattuna aikaisempien albumien suppeaan kauhuelokuvamaiseen mielikuvastoon.
Human oli myös jonkinlainen läpimurto raskaan musiikin valtavirtaan. Singlestä "Lack of Comperehension" tehtiin musiikkivideo, joka sai hieman näkyvyyttä musiikkikanava MTV:llä. Albumi on yhtyeen parhaiten menestynyt albumi Yhdysvalloissa ja yksi kaikkien aikojen eniten myyneistä death metal -albumeista. Nykyäänkin monet metallimusiikin ystävät pitävät Humania erittäin korkeassa arvossa. Se oli myynyt vuoteen 2008 mennessä puoli miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti.
Basisti Steve DiGiorgio lähti yhtyeestä nauhoitusten jälkeen (palatakseen myöhemmin takaisin Deathiin, Individual Thought Patternsin nauhoituksiin vuonna 1993). DiGiorgion korvaajaksi astui Skott Carino, joka oli mukana kiertueilla vuosina 1991–1992. Carino soitti myös bassoa kappaleessa "Cosmic Sea".
Arvovaltainen musiikkilehti Guitar World listasi vuoden 2006 lokakuun numerossa lukijaäänestyksen perustuvan 100 parasta kitara-albumia. Human päätyi sijalle 82.
Kappaleet

Flattening of Emotions – 4.28
Suicide Machine – 4.19
Together as One – 4.06
Secret Face – 4.36
Lack of Comprehension – 3.39
See Through Dreams – 4.26
Cosmic Sea – 4.23
Vacant Planets – 3.48
Kokoonpano

Chuck Schuldiner – kitara, laulu, tuottaja
Steve DiGiorgio – basso
Paul Masvidal – kitara
Sean Reinert – rummut
Skott Carino – basso raidalla "Cosmic Sea"
David Bett – kannen suunnittelu
Tim Hubbard – valokuvaus
Scott Burns – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Mike Fuller – masterointi
Eric Greif – manageri
Listasijoitukset > Albumilista

Billboard (Pohjois-Amerikka)
| Vuosi | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1991 | Heatseekers | 34 |
Arvostelut

About.com:
Allmusic:
Exclaim!: positiivinen
Aiheesta muualla

Albumin sanoitukset yhtyeen kotisivuilla
Human (Death) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Human (Death) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Armo Keravuori

Armo Sakari Keravuori (2. elokuuta 1899 San Francisco – 26. syyskuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi myös kirjastonhoitajana.
Keravuori tuli ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1921. Ylemmän oikeustutkinnon hän suoritti 1928 ja sai varatuomarin arvon 1931. Keravuori toimi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kirjaston varakirjastonhoitajana 1921–1926 ja Tampereen kaupunginkirjaston johtajana 1927–1936. Tampereen raastuvanoikeuden oikeusneuvosmies Keravuori oli vuoteen 1951 ja sitten Helsingin raastuvanoikeuden vanhempi oikeusneuvosmies vuoteen 1969. Keravuorella oli myös useita luottamustehtäviä.
Baanaatti

Baanaatin vaakunassa on vedessä seisova silta punaisella pohjalla
Baanaatti Euroopan kartalla
Baanaatin jakautuminen Romanian, Serbian ja Unkarin kesken
Baanaatin alue oranssilla Romanian piirikuntajaossa.
Baanaatti (romaniaksi Banat, serb. Банат, unk. Bánság tai Bánát) on historiallinen alue Keski-Euroopassa. Nykyisin se jakaantuu kolmen valtion, Romanian, Serbian ja Unkarin, alueelle.
Serbian Baanaatista suurin osa kuuluu Vojvodinaan. Romanian Baanaatti kattaa kokonaan Timișin piirikunnan sekä valtaosan Caraș-Severinin piirikunnasta. Lisäksi siihen kuuluu pieniä osia Aradin, Hunedoaran ja Mehedințin piirikunnista.
Baanaatti on osa Tonavan pohjoispuolista tasankoaluetta. Sitä rajaavat idästä Karpaatit, lännestä Tiszajoki ja pohjoisesta Mureșjoki. Alueen historiallinen pääkaupunki on Timișoara, joka nykyisin kuuluu Romaniaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baanaatti Wikimedia Commonsissa
1911 Encyclopædia Britannica/Banat
Autoradio
Historia

Autoradion keksi suomalaissyntyinen William Uno Meriheinä (1888–1976). Meriheinä syntyi Helsingissä vuonna 1888. Hän päätyi jo pienenä lapsena perheensä mukana Amerikkaan, jossa hänen nimensä muuttui ensin muotoon William Merry Heina ja sitten muotoon William M. Heina. Syksyllä 1917 hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen. Kaupallinen radio aloitti toimintansa vuonna 1920, ja saavutti heti suuren suosion. Autoissa käytettiin matkaradioita, mutta huonon häiriönsiedon ja hankalan sijoittelun vuoksi niitä saattoi kuunnella vain pysähdyksissä. Vuonna 1927 William M. Heina sai patentin autokäyttöön suunnitellulle radiolle. Heinan ratkaisussa radion säätimet oli kiinnitetty kojelautaan, ja antenni oli asennettu kiepillä auton kattoon. Heina perusti keksintönsä ympärille yrityksen nimeltä Heina Radio Corporation, ja laitteen nimeksi tuli Heinaphone. Seuraavana vuonna perustettiin isompi yritys nimeltä Automobile Radio Corporation, ja radio nimettiin Transitoneksi.  Transitonen jälleenmyyjäksi tuli Philco Corporation, joka joulukuussa 1930 osti päämiehensä pois. Sen jälkeen Heina ajautui pois radiobisneksestä. Vielä vuonna 1947 Heinä kuitenkin kehitteli autoradioiden tekniikkaa ja onnistui saamaan itselleen toisenkin patentin alalta. Heina kuoli Floridassa joulukuussa 1976.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Autoradio Wikimedia Commonsissa
Portable radio apparatus William M. Heinan patentti vuodelta 1927
Aurore Clément

| Aurore Clément |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. lokakuuta 1945 (ikä 79) Soissons, Aisne
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Marie-Thérèse Aurore Louise Clément (s. 12. lokakuuta 1945 Soissons, Aisne) on ranskalainen näyttelijä, joka on työskennellyt sekä ranskan- että englanninkielisissä elokuvatuotannoissa 1970-luvun puolivälistä alkaen.
Mallina Pariisissa toimineen Clémentin ensimmäinen elokuvarooli oli Francen rooli Louis Mallen Ranskan natsimiehitysaikaan sijoittuvassa elokuvassa Lacombe Lucien. Hän on näytellyt noin 80 elokuvassa, ja yksi hänen näkyvimpiä roolejaan on ollut Wim Wendersin elokuvassa Paris, Texas (1984).[lähde? ]
Clémentin rooli ranskalaisen sotilaan leskenä elokuvassa Ilmestyskirja. Nyt (1979) leikattiin alkuperäisestä versiosta kokonaan pois, mutta on mukana vuonna 2000 leikatussa pidemmässä versiossa.
Elokuvia

Lacombe Lucien (1974)
Suurkaupungin sheriffi (Le Juge Fayard dit ”Le Shérif”, 1977)
All Night Long (Toute une nuit, 1982)
Pikku Marie (Le Livre de Marie, 1984)
Paris, Texas (1984)
The Captive (La Captive, 2000)
Aiheesta muualla

Aurore Clément Unifrance. Viitattu 11.11.2022. (englanniksi)
Aurore Clement Cinéart. Viitattu 11.11.2022. (ranskaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Aurore Clément
Käännös suomeksi
UNEF

UNEF I operaation jugoslavilaisia sotilaita Siinaissa vuonna 1957.
UNEF (engl. United Nations Emergency Force) on Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Dag Hammarskjöldin vuonna 1956 perustama YK:n rauhanturvajoukko. Ensimmäinen UNEF-operaatio eli UNEF I toteutettiin vuosina 1956-1967 ja toinen UNEF II vuosina 1973-1979.
UNEF I -operaatio > Suomalaiskomppania YKSK osana UNEF I-operaatiota

Ensimmäisessä (ns. UNEF I) operaatiossa vuonna 1956 rauhanturvajoukkoja lähetettiin Suezille Suezin kriisin jälkiselvittelyä varten. Suomi otti tuolloin osaa joukkojen toimintaan. Vahvuus oli kaikkiaan 258 miestä. Suomalaisten upseeristo koostui lähinnä kantahenkilökunnasta. Aliupseerit olivat pääosin reserviläisiä, mutta alipäällystöön kuului toki myös kanta-aliupseereita. Miehistötehtävissä palveli vain reserviläisiä.
Suomalaiset saapuivat Port Saidiin 14. joulukuuta 1956. Suomalaiset siirtyivät tammikuun lopussa 1957 Port Saidista etelään Siinaille El Toriin, Abu Rudeisiin, El Kanishaan ja lähelle Pyhän Katariinan luostaria. Maaliskuussa 1957 suomalaiset ottivat vastuun Sharm el-Sheikhistä ja perustivat vartioaseman Ras Nasraniin valvomaan Akabanlahden laivaliikennettä Tiraninsalmen rannalta. Suomalaiset siirtyivät myöhemmin keväällä 1957 autokuljetuksella Gazaan. Joukkoja vaihdettiin puolen vuoden välein eli paikalla oli siis YK:n Suomen komppanian (YKSK) 1. ryhmä (YKSK1) ja 2. ryhmä (YKSK2). Syksyllä 1957 suomalaisyksikkö siirtyi Gazasta alueen eteläiseen osaan Rafahiin, josta yksikkö kotiutettiin vuoden 1957 lopulla  Beirutin kautta Suomeen.
YKSK1:n komentaja oli majuri Uolevi Kettinen ja YKSK2:n majuri Ensio Siilasvuo. Suomen ensimmäisessä YK-rauhanturvaoperaatiossa ehti palvella kaikkiaan 437 sotilasta. Ensimmäisen operaation aikana kukaan ei kuollut, mutta kaksi rauhanturvaajaa menehtyi toiminta-alueella saamaansa tautiin Suomessa.
Joukkojen komentajat

Asemapaikkana Gazan kaupunki.
Marraskuu. 1956 – joulukuu 1959 kenraaliluutnantti E. L. M. Burns (Kanada)
Joulukuu 1959 – tammikuu 1964 Kenraaliluutnantti P. S. Gyani (Intia)
Tammi. 1964 – elokuu 1964 kenraalimajuri Carlos F. Paiva Chaves (Brasilia)
elo. 1964 – tammikuu 1965 eversti Lazar Mušicki (Jugoslavia) (virkaa tekevä)
Tammi. 1965 – tammikuu 1966 kenraalimajuri Syseno Sarmento (Brasilia)
Tammi. 1966 – kesäkuu 1967 kenraalimajuri Indar Jit Rikhye (Intia)
Päätttyminen

YK:n UNEF I-operaation päättyi 19. toukokuuta 1967 tilanteen kiristyttyä Egyptin ja Israelin välisellä rajalla. Paikalla oli tällöin Brasilian, Indonesian, Intian, Kanadan ja Ruotsin YK-joukkoja. Tilanteen kiristyminen johti kesäkuussa 1967 Israelin ja ympäröivien arabimaiden väliseen sotaan.
UNEF II -operaatio

UNEF II puolestaan oli Jom kippur -sodan jälkeen vuonna 1973 Siinaille lähetetty rauhanturvajoukko.
Tunnettuja suomalaisia rauhanturvaajia

Ilkka Asteljoki, everstiluutnantti
Ilkka Halonen, kenraaliluutnantti
Nils-Åke Jåfs, everstiluutnantti
Björn Kontiopää, eversti
Tauno Kuosa, eversti
Timo Merjola, kenraaliluutnantti
Paavo Suoranta, Mannerheim-ristin ritari