stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maneki neko
Symboliikka

Maneki neko -patsas tai nukke on tehty keramiikasta, ja sen piirteet viittaavat rodultaan Japanin bobtailiin. Sisällä on koneisto, joka liikuttaa kissan tassua ylös ja alas. Länsimaissa liike vaikuttaa tervehtimiseltä tai hyvästijätöltä, koska tassu osoittaa alas, mutta Aasian kulttuureissa se ymmärretään luokseen kutsumiseksi tai pyytämiseksi.
Historia

Maneki nekon synty ja alkuperä on hämärän peitossa. Se ilmestyi Japaniin luultavasti Edo-kauden lopulla, mutta varhaisimmat luotettavat maininnat siitä ovat peräisin Meiji-kaudelta 1870-luvulta. Symboli mainitaan sanomalehtiartikkelissa 1876, ja tiedetään että kimonoon puettuja Maneki neko -patsaita käytettiin osakalaisessa pyhäkössä samoihin aikoihin. 1900-luvun alussa tapa oli jo yleistynyt ja laajalle levinnyt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maneki neko Wikimedia Commonsissa
Onnenkissoja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Marcel Pilet-Golaz

Marcel Pilet-Golaz
Marcel Pilet-Golaz (s. 31. joulukuuta 1889, Cossonay, Vaud – k. 11. huhtikuuta 1958, Pariisi, Ranska) oli sveitsiläinen poliitikko. Hän kuului Sveitsin liittoneuvostoon vuosina 1928-1944 sekä toimi maansa liittopresidenttinä vuosina 1934 ja 1940.
Linkit

Pilet-Golaz, Marcel, Historisches Lexicon der Schweiz (saksaksi) (ranskaksi) (italiaksi)
Sveitsin liittopresidentit
Furrer | Druey | Munzinger | Furrer | Naeff | Frey-Herosé | Furrer | Stämpfli | Fornerod | Furrer | Stämpfli | Frey-Herosé | Knüsel | Stämpfli | Fornerod | Dubs | Schenk | Knüsel | Fornerod | Dubs | Welti | Dubs | Schenk | Welti | Cérésole | Schenk | Scherer | Welti | Heer | Schenk | Hammer | Welti | Anderwert | Droz | Welti | Bavier | Ruchonnet | Welti | Schenk | Deucher | Droz | Hertenstein | Hammer | Ruchonnet | Welti | Hauser | Schenk | Frey | Zemp | Lachenal | Deucher | Ruffy Müller | Hauser | Brenner | Zemp | Deucher | Comtesse | Ruchet | Forrer | Müller | Brenner | Deucher | Comtesse | Ruchet | Forrer | Müller | Hoffmann | Motta | Decoppet | Schultess | Calonder | Ador | Motta | Schultess | Haab | Scheuer | Chuard | Musy | Häberlin | Motta | Schultess | Haab | Musy | Häberlin | Motta | Schultess | Pilet-Golaz | Minger | Meyer | Motta | Baumann | Etter | Pilet-Golaz | Wetter | Etter | E. Celio | Stampfli | von Steiger | Kobelt | Etter | E. Celio | Nobs | Petitpierre | von Steiger | Kobelt | Etter | Rubattel | Petitpierre | Feldmann | Streuli | Holenstein | Chaudet | Petitpierre | Wahlen | Chaudet | Spühler | von Moos | Tschudi | Schaffner | Bonvin | Spühler | von Moos | Tschudi | Gnägi | N. Celio | Bonvin | Brugger | Graber | Gnägi | Furgler | Ritschard | Hürlimann | Chevallaz | Furgler | Honegger | Aubert | Schlumpf | Furgler | Egli | Aubert | Stich | Delamuraz | Koller  | Cotti | Felber | Ogi | Stich | Villiger | Delamuraz | Koller | Cotti | Dreifuss | Ogi | Leuenberger | Villiger | Couchepin | Deiss | Schmid | Leuenberger | Calmy-Rey | Couchepin | Merz | Leuthard | Calmy-Rey | Widmer-Schlumpf | Maurer | Burkhalter | Sommaruga |  Schneider-Ammann | Leuthard | Berset | Maurer | Sommaruga
Manfred (Sisilia)

Manfred, De arte venandi cum avibus -teoksen kuvitusta.
Manfred (ital. Manfredi; 1232 – 26. helmikuuta 1266 lähellä Beneventoa, Sisilian kuningaskunta) oli Sisilian kuningaskunnan viimeinen Hohenstaufen-sukuinen kuningas vuosina 1258–1266. Hän anasti kuninkuuden velipuolensa pojalta Konradinilta, mutta kaatui taistelussa kuningaskunnan valloittanutta Kaarle I Anjoulaista vastaan.
Elämä

Manfred oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Fredrik II:n tunnustama avioton poika. Hänen äitinsä oli piemontelaiseen kreivisukuun kuulunut Bianca Lancia. Manfred nai vuonna 1248 tai 1249 Savoijin prinsessa Beatricen (k. 1257), joka oli kreivi Amadeus IV:n tytär. Ensimmäisestä avioliitosta syntyi tytär Konstanze.
Fredrik II:n kuoltua vuonna 1250 Manfred sai isänsä testamentin nojalla itselleen Taranton ruhtinaskunnan ja Monte Sant’Angelon kaupungin Italiassa. Lisäksi hän toimi Italian käskynhaltijana ja johti Sisilian kuningaskunnan hallitusta vuoteen 1252, jolloin hänen velipuolensa, Saksan kuningas Konrad IV saapui ja otti asiat omiin käsiinsä. Konrad IV:n kuoltua vuonna 1254 Sisilian kuninkaaksi tuli tämän kaksivuotias poika Konrad (Konradin). Konrad IV:n testamentin mukaan hallituksen johtoon tuli asettaa Berthold von Vohburg-Hohenburg. San Germanossa kokoontunut ylhäisö kuitenkin valitsi samana vuonna Manfredin kuningaskunnan sijaishallitsijaksi, mikä tunnustettiin seuraavana vuonna myös Konradinin nimissä.
Hohenstaufeneita vastustanut paavi Innocentius IV oli tarjonnut Sisilian kruunua muun muassa Rikhard Cornwallilaiselle, Anjoun herttua Kaarle I:lle ja Englannin kuningas Henrik III:lle ja yritti valloittaa kuningaskunnan Konrad IV:n kuoltua, mutta Manfred löi paavin armeijan. Hän sai siihen apua Luceran saraseeneilta. Seuraava paavi Aleksanteri VI erotti Manfredin kirkosta kahdesti ja julisti huhtikuussa 1255 Henrik III:n pojan Edmundin Sisilian kuninkaaksi. Manfred puolestaan anasti kruunun Konradinilta väittäen tämän kuolleen ja kruunautti itsensä Sisilian kuninkaaksi Palermossa 10. elokuuta 1258. Vuoden 1259 aikoihin Manfred nai kreikkalaisen prinsessa Helenan, jonka isä oli Epeiroksen despootti Mikael II Dukas. Manfred liittoutui samalla Epeiroksen ja Akhaian kanssa Nikaian keisarikuntaa vastaan, ja lähetti 400 saksalaista ritaria tukemaan liittolaisiaan tappiollisessa Pelagonian taistelussa.
Manfred oli Italian ghibelliinien suojelija valtataistelussa paavia vastaan, joten hän uhkasi Kirkkovaltiota ja valtasi vuonna 1260 Toscanan. Vahvistaakseen asemaansa hän naitti samana vuonna tyttärensä Konstanzen Aragonian kruununprinssi Pedrolle (tuleva kuningas Pietari III). Uusi paavi Urbanus IV kävi vuonna 1262 neuvotteluja Manfredin kanssa, mutta sopua ei syntynyt. Seuraavana vuonna Urbanus IV tarjosi Sisilian kruunua uudelleen Kaarle Anjoulaiselle. Urbanuksen seuraaja Klemens IV kruunasi lopulta Kaarlen Sisilian kuninkaaksi Roomassa vuonna 1266. Manfred sai surmansa Kaarlen armeijaa vastaan käydyssä tappiollisessa Beneventon taistelussa 26. helmikuuta 1266. Hohenstaufenien valtakausi Italiassa päättyi, Kaarle Anjoulaisesta tuli Sisilian kuningas ja paavinmieliset guelfit saivat yliotteen ghibelliineistä.
Manfredin kuoltua hänen leskensä Helena ja heidän lapsensa jäivät Kaarle Anjoulaisen vangeiksi Tranissa. Helena kuoli myöhemmin vankeudessa, samoin kuin kaksi heidän kolmesta pojastaan. Tytär Beatrice oli vankina vuoteen 1283, jolloin amiraali Roger de Lauria vapautti hänet.
Muisto

Manfred mainitaan Dante Alighierin Jumalaisessa näytelmässä, jossa hän on päätynyt kuolemansa jälkeen esikiirastuleen, sekä Boccaccion teoksen Decamerone kahdessa tarinassa.
Manfredin mukaan on nimetty hänen vuonna 1260 perustamansa Manfredonian kaupunki Apuliassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manfred (Sisilia) Wikimedia Commonsissa
Manfredin kruunaus.
Manneken Pis

| Manneken Pis |
| --- | --- |

Nimi:  Manneken Pis
Tekijä:  Jérôme Duquesnoy
Valmistumisvuosi:  1619
Taiteenlaji:  fountain statue (käännä suomeksi)
Teostyyppi:  Nähtävyys ja veistos
Materiaali:  Pronssi
Korkeus:  55,5  cm ja 61  cm
Kokoelma:  Bryssel
Sijainti:  Pentagon (käännä suomeksi), Belgia
Koordinaatit:  50°50′42″N 4°21′00″E﻿ / ﻿50.8449844°N 4.349988°E﻿ / 50.8449844; 4.349988
Manneken Pis, Brysselin murteella Menneke Pis ja joskus myös Petit Julien, on Brysselin kaupungin vanhassa keskustassa sijaitseva pronssipatsas. Patsas on korkeudeltaan 60 senttimetriä, ja sen kerrotaan olevan brysseliläinen henkisen vapauden symboli. Kyseessä on alun perin vedennoutopisteeksi tarkoitettu kaivo, jossa pieni poika on pissalla. Alueella puhutulla hollannin kielellä ja Brysselin murteella nimi tarkoittaa "pissaavaa poikaa".
Liikkeellä on ainakin kaksi tarinaa pikkupoikapatsaan synnystä. Toisen mukaan pieni poika olisi patsaan tavoin sammuttanut pommin sytytyslangan, kun vihollinen oli halunnut sytyttää kaupungin tuleen. Toisen tarinan mukaan eräs kadonnut lapsi olisi isän hänet löytäessä ollut tekemässä juuri samaa kuin patsas. Isä, rikas brysseliläinen porvari, pystytti patsaan muistoksi pojan löytymisestä.
Manneken Pis puettuna tontuksi muutama päivä ennen joulua.
Patsaan pukemisesta erilaisiin asuihin on jo tullut perinne. Sitä harrastavat varsinkin eri ammattien edustajat, mutta myös erilaiset viralliset valtuuskunnat pukevat patsaalle omia kansallisia asusteitaan. Nykyisin Manneken Pis omistaakin useamman sadan asun kokoelman, jota säilytetään Brysselin Grand-Placen varrella sijaitsevassa kaupunginmuseossa Kuninkaan talossa (Maison du Roi).
Suurten juhlien yhteydessä Manneken Pissillä on ollut tapana suihkuttaa janoisille jotakin vettä sakeampaa, esimerkiksi viiniä tai hunajasimaa. Vuodelta 1890 kerrotaan, että kaksipäiväisten kaupungissa järjestettyjen juhlien aikana pikkumies olisi pissannut vain viiniä ja lambic-olutta.
Kansanperinteestä kiinnostuneet brysseliläiset yhteisöt ja järjestöt ovat ottaneet tavakseen juhlistaa Saint-Verhaegenin päivää 20. marraskuuta tarjoamalla patsaan pissamaa olutta.
Manneken Pis on noussut Brysselin kaupungin yhdeksi symboliksi ja turistikohteeksi yhdessä Brysselin Grand-Placen ja Atomiumin kanssa.
Historia

Pienoispatsas tilattiin vuonna 1619 kuvanveistäjä Jérôme Duquesnoylta. Brysselin kaupungin asukkaat suojelivat patsastaan erityistoimin, kun ranskalaiset piirittivät kaupunkia vuonna 1695.
Nykyinen suihkulähteen patsas ei kuitenkaan ole alkuperäinen vaan jäljennös, sillä alkuperäinen patsas katosi 1960-luvulla ja löytyi seuraavana vuonna kanavasta kahteen osaan rikkoutuneena, eikä sitä enää uskallettu panna julkisesti esille, vaan se on sisällä. Varkauksia kuuluu patsaan historiaan aiemminkin, vuonna 1817. Sen jälkeen museoon palautetun patsaan aitoudesta on herännyt epäilys, ja sitä on tutkittu ensin röntgenkuvin, joista kuitenkaan ei tullut sen parempaa tietoa. Seuraavaksi patsaan pinnasta ja sisältä otetaan metallinäytteitä, joista selvitetään, onko metalli ajankohdalle tyypillistä. Nikkeli metallin seassa kertoo, että patsas olisi 1800-luvulta.
Aiheesta muualla

Riitta Oittinen "Manneken Pis suomipoikana ja maailmankansalaisena" Teoksessa Maria Lähteenmäki & Minna Aalto (toim.): Identiteetit liikkeessä. Suomalaisten kokemuksia Belgiassa. Siirtolaisinstituutti: Turku 2007, 11–27
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Panorama 360° koko ruudun kuvassa "Manneken Pis"
Adomonde (ranskaksi)
Manneken Pis: virtuaalivierailu, valokuvia ja pukeutumista
3D-animaatiolyhytelokuva, joka tapahtuu Manneken-Pis -aukiolla
Georges Dubosc (1854–1927) : Manneken-Piss et fontaines ubérales (1925) (ranskaksi)
Marvell

Marvell voi tarkoittaa seuraavia:
Marvell Technology Group, puolijohdevalmistaja
Mar-Vell, sarjakuvahahmo
Andrew Marvell (1621–1678), englantilainen runoilija
Marvell (Arkansas)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Marvell”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Martti Tapola

Martti Kalevi Tapola (26. toukokuuta 1931 – 16. toukokuuta 2001) oli suomalainen yrittäjä joka perusti 1953 yhdessä vaimonsa Kyllikki Tapolan kanssa Tampereelle Tapola Oy:n lihanjalostusyrityksen. Yrityksen tunnetuin tuote on mustamakkara.
Kyllikki ja Martti Tapola hankkivat 1953 25 neliömetrin kellarihuoneiston Tammelan kaupunginosasta Salhojankadun varrelta Tammelan pallokentän laidasta. Mustanmakkaran valmistus aloitettiin täällä ja makkarat myytiin läheisellä Tammelantorilla. Toiminnan laajentuessa yritys siirtyi suurempiin tiloihin Raholaan ja myöhemmin nykyisiin tiloihinsa Lielahteen. Mustaamakkaraa myytiin aluksi vain Tammelantorin ja Laukontorin myyntipisteissä mutta 1970-luvulla sitä alettiin toimittaa myös suoraan kouluihin, päiväkoteihin ja työpaikkaruokaloihin. Lielahden tilojen valmistumisen jälkeen Tapolan mustaamakkaraa alettiin myydä valtakunnallisestikin vähittäiskaupoissa.
Martti Tapola sai 1990 valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon.
Martti Tapolalla oli puolisonsa Kyllikin kanssa lapset Mervi (1954–2019) ja Jarmo (1956–2019).
Mart Siimann

| Mart Siimann |
| --- | --- |
 Mart Siimann vuonna 2010
Viron pääministeri
 Siimannin hallitus 17.3.1997–25.3.1999  
Presidentti:  Lennart Meri
Edeltäjä:  Tiit Vähi
Seuraaja:  Mart Laar
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1946 (ikä 78) Kilingi-Nõmme
Tiedot
Puolue:  Kokoomuspuolue
Mart Siimann (s. 21. syyskuuta 1946 Kilingi-Nõmme) on virolainen poliitikko, joka toimi Viron pääministerinä vuosina 1997–1999 edustaen Kokoomuspuoluetta.
Siimann opiskeli Tarton yliopistossa vuosina 1965–1971, minkä jälkeen hän työskenteli pitkään media-alalla muun muassa Viron television ja radion palveluksessa. Siimann valittiin edustajaksi Riigikoguun, jossa hän toimi vuodet 1995–1997 ja myöhemmin 1999–2003. Poliittisen uransa jälkeen Siimann toimi Viron olympiakomitean puheenjohtajana vuosina 2001–2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mart Siimann Wikimedia Commonsissa
Marguerite Barankitse

| Marguerite Barankitse |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1957 (ikä 66–67) Ruyigi, Burundi
Ammatti:  opettaja, avustustyöntekijä
Muut tiedot
Tunnustukset:  Pohjoinen–etelä-palkinto (2000)   Neljän vapauden palkinto (2004)   Nansen-palkinnolla (2005)
Järjestö:  Maison Shalom
Aiheesta muualla
Kotisivu
Marguerite ”Maggy” Barankitse (s. 1957 Ruyigi, Burundi) on burundilainen opettaja ja ihmisoikeusaktivisti, joka perusti Maison Shalom -nimisen järjestön. Sen kautta Barankitse auttanut noin 30 000 lasta ensin Burundin sisällissodan aikana ja sen jälkeen löytämään turvaa ja koulutusta.
Nuoruus

Marguerite Barankitse syntyi Ruyigin kaupungissa vuonna 1957. Hänet kasvatettiin tutsina. Hän oli kuusivuotias, kun hänen isänsä kuoli.
Barankitse opiskeli opettajaksi Rusengossa ja teki jatko-opintoja Lourdesissa Ranskassa. Palattuaan Burundiin hän alkoi opettaa Ruyigissä ranskaa yläkoululaisille. Barankitse oli 23-vuotias, kun hän adoptoi yhden orvoksi jääneen oppilaansa ja seuraavina vuosina neljä oppilasta lisää.
Barankitse opiskeli 1980-luvun lopulla hallintotiedettä Sveitsissä. Hän palasi sieltä Ruyigiin, jossa hän sai paikan hiippakunnan sihteerinä.
Burundin sisällissodan hyväntekijä

Barankitse asui Ruyigiin lähistöllä, kun Burundin ensimmäisen demokraattisesti valitun presidentin Melchior Ndadayen murha käynnisti hutujen ja tutsien välisen sisällissodan, jossa kuoli yli 300 000 ihmistä. Kun tutsikapinalliset lähestyivät 24. lokakuuta 1993 Ruyigiä, Barankitse haki adoptiolastensa kanssa turvaa arkkipiispan asunnosta.
Kaupungissa tapettiin 24. lokakuuta 72 ihmistä. Kapinalliset olisivat halunneet tappaa Barankitsenkin hutujen auttamisesta, mutta kukaan kapinallisista ei halunnut tappaa toista tutsia. Hänelle kuitenkin kostettiin riisumalla hänet alastomaksi ja sitomalla tuoliin.
Verilöylyn jälkeen Barankitse pystyi pelastamaan 25 lasta ja ottamaan nämä suojiinsa. He saivat turvapaikan saksalaiselta avustustyöntekijältä, jonka luona he asuivat seitsemän kuukautta. Kun sisällissota raaistui entisestään, Barankitsen luokse alkoi tulla lisää lapsia lähistöltä.
Kun Barankitsen orpolasten määrä kasvoi, hän joutui laajentamaan organisaationsa. Näin sai alkunsa Maison Shalom, joka sai alkuun tilapäismajoituksen Ruyigin hiippakunnan rakennuksista. Barankitse laajensi vuonna 1994 toimintaa myös Gisuruun ja Buteziin. Maison Shalomin kautta Barankitse oli kesäkuuhun 2016 mennessä huolehtinut noin 30 000 lapsen turvasta ja koulutuksesta. Maison Shalomin on tukenut myös HIV:n vastaista työtä ja perheiden yhdistämistä. Se on myös pyrkinyt auttamaan naisia ja lapsia, jotka palaavat Tansanian pakolaisleireiltä.
Barankitsen työ on tunnustettu ympäri maailmaa. Hänet on palkittu muun muassa Pohjoinen–etelä-palkinnolla (2000), Neljän vapauden palkinnolla (2004) ja Nansen-palkinnolla (2005).
Aiheesta muualla

Mainson Shalom International (englanniksi) (ranskaksi)
Mariupolin piiri

| Mariupolin piiri Маріупольський район |
| --- | --- |
 Piiri Donetskin alueen kartalla (2020- rajoin).
Valtio:   Ukraina
Alue:  Donetskin alue
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mariupol (431 859 as., 2021)
Pinta-ala  ():  2 634,2 km²
Väkiluku (2021, arvio)  ():  510 425
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Mariupolin piiri (ukr. Маріупольський район, Mariupolskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan Donetskin alueella. Piirin hallinnollinen keskus on Mariupolin kaupunki (ukr. Маріу́поль, ven. Мариу́поль; 431 859 as., 2021). Mariupolin piiri rajoittuu etelässä Asovanmereen, lännessä Zaporižžjan alueen Berdjanskin piiriin, pohjoisessa Volnovah’an piiriin ja idässä Kalmiusken piiriin, joka sijaitsee Venäjän vuodesta 2014 sotilaallis-taloudellisella tuellaan ylläpitämällä kapinallisalueella.
Ukrainan vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa alueiden alaisten paikallispiirien lukumäärää vähennettiin huomattavasti. Tällöin perustetun uuden Mariupolin piirin pinta-alaksi tuli 2 634,2 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Mariupolin piirin väkiluvuksi 510 425 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin 92,5 prosenttia eli Mariupolin kaupungin ja kuuden kaupunkityyppisen taajaman (Manhuš 7 858 as., Nikolske 7 867 as., Sartana 10 177 as., Staryi Krym 5 789 as., Talakivka 3 886 as., ja Jalta 4 827 as.) asukaat.
Näkymä Mariupoliin (5/2021), ennen Venäjän vuoden 2022 hyökkäyssodan tuhoja.
Näkymä Mariupoliin (9/2019), ennen Venäjän vuoden 2022 tuhotöitä (esim etualan draamateatterin pommittaminen).
Mariupolin piirin merenrantaa.
Manhušin pientalovaltaista taajamaa.
Merenranta-asuntoja Manhusin maaseutukunnassa (Bilosaiska kosa).
Novokrasnivkan kylätaloa Nikolsken maaseutukunnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mariupolin piiri Wikimedia Commonsissa
Eric Ridder

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | 6mR |  |
Eric Ridder (1. tammikuuta 1918 Hewlett, New York – 23. heinäkuuta 1996 Locust Valley, New York) oli yhdysvaltalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.
Ridder voitti 6mR-veneluokassa olympiakultaa Helsingissä 1952. Hän opiskeli Harvardin yliopistossa.
Eric Robert Rudolph

Eric Rudolph vuoden lokakuussa 1997, FBI ottama kuva.
Eric Robert Rudolph (s. 19. syyskuuta 1966 Florida, Yhdysvallat) on terroristi, joka teki useita pommi-iskuja Yhdysvalloissa 1990-luvulla useimmiten seksuaalivähemmistöryhmille tarkoitettuihin baareihin ja aborttiklinikoihin. Iskujen seurauksena kolme ihmistä kuoli ja ainakin 150 ihmistä haavoittui. Rudolph oli pitkään FBI:n etsityimpien ihmisten listalla.
Kaikista Rudolphin suorittamista pommi-iskuista tunnetuin tapahtui Atlantassa järjestetyissä kesäolympialaisissa 27. heinäkuuta 1996. Isku surmasi yhden ja haavoitti 111 muuta. Tapauksen seurauksena media nimesi Rudolphin  "Olympic Park Bomberiksi".
Rudolph pidätettiin Pohjois-Carolinassa 31. toukokuuta 2003. Rudolph sai elokuussa 2005 elinkautisen vankeusrangaistuksen ilman vapautumisen mahdollisuutta. Hän kärsii tuomiotansa huipputurvallisessa ADX Florence -vankilassa Coloradossa. Kuten muutkin kyseisen vankilan vangit, Rudolph viettää 23 tuntia päivästään tiiviissä sellissä, jonka kaikki huonekalut ovat betonia.
Rudolph kirjoitti vuonna 2006 Colorado Springsin The Gazette -sanomalehdelle sarjan kirjeitä, joissa hän kuvailee ADX Florence -vankilan oloja epäinhimillisiksi.
Marcel Ophüls

Marcel Ophüls (s. 1. marraskuuta 1927) on dokumenttielokuviin erikoistunut saksalainen ohjaaja. Hän syntyi Max Ophülsin pojaksi Frankfurtissa ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1950.
Ophülsille myönnettiin vuonna 1992 Bochumin kaupungin Peter Weiss -palkinto.
Teoksia

Rakkautta 20-vuotiaana (1962)
Banaaninkuori (1963)
Feu à volonté (1964)
Joka viimeksi iskee – se parhaiten nauraa (1965)
Suru ja sääli (1969)
The Harvest of My Lai (1970)
A Sense of Loss (1972)
The Memory of Justice (1976)
Hotelli Terminus (1988)
November Days (1991)
Veillées d'armes (1994)
Aiheesta muualla

Marcel Ophüls Elonetissä.
Marcel Ophüls Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Majajärvi (Jämsä)

| Majajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°59′06″N, 25°03′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Jämsänjoen alue (14.51)
Järvinumero:  14.514.1.033
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  106,4 m 
Rantaviiva:  2,3 km 
Pinta-ala:  0,1 km² 
 fiMajajärvi 
Majajärvi on Jämsän Hopsussa sijaitseva kymmenen hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on viisitoista kilometriä pohjoisluoteeseen ja Tampereelta 87 kilometriä koilliseen.Majajärvi. Järviwiki. Viitattu 21.2.2021.</ref>
Maantiede

Majajärven pituus kaakosta luoteeseen on 700 metriä. Järvi sijaitsee Hopsun kulttuurimaiseman eteläosassa, sen lounaispuolella on metsämaata. Majajärven etelärannalle virtaa laskuoja 300 metrin päässä etelässä sijaitsevalta Vuorisjärvelta. Majajärven pohjoiskolkasta lähtee laskuoja, joka virtaa järven pohjoispuoliseen Kotijärveen. Majajärven luoteispuolella on Poikkeus, kolme kilometriä itään sijaitsee Kankarisvesi ja puolitoista kilometriä lounaaseen sijaitsee Toivas.
Majajärvi kuuluu Lahnajoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Lahnajoen valuma-alue kattaa suuren osan Jämsänjoen alueesta. Majajärvi on Lahnajoen alueen itäisiä vakavesiä.
Eric Robinson

Eric Robinson (13. joulukuuta 1908 – 24. heinäkuuta 1974) oli brittiläinen BBC:n kapellimestari. Hän toimi Eurovision laulukilpailun kapellimestarina vuosina 1960 ja 1963, sekä johti Ison-Britannian kappaleet kilpailussa vuosina 1957, 1959, 1963 ja 1965. Vuonna 1960 hän toimi myös Luxemburgin sekä 1963 Luxemburgin, Sveitsin ja Alankomaiden kapellimestarina.
Marco Nowak

| Marco Nowak |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1990 Dresden, Saksa
Kansalaisuus:   Saksa
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  188 cm
Paino:  97 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  Eispiraten Crimmitschau (2. Bul) Nürnberg Ice Tigers (DEL) Düsseldorfer EG (DEL)
Marco Nowak (s. 23. heinäkuuta 1990 Dresden) on saksalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.  Nowak on edustanut pääsarjatasolla myös Nürnberg Ice Tigersiä. Nowak pelasi Saksan maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailuissa. Nowak laukoo oikealta.
Ura

Nowak debytoi DEL-liigassa kaudella 2007-08 Düsseldorferin paidassa. 4 vuoden päästä Nowak teki sopimuksen Nürnberg Ice Tigersin kanssa. Nowak edusti Nürnbergiä 3 kautta, jonka jälkeen hän palasi Düsseldorferin riveihin. Kaudella 2018-19 Nowak toimi Düsseldorferin varakapteenina.
Etna-luokka

Etna-luokka voi tarkoittaa seuraavia alusluokkia:
Etna-luokka (korvetti), Ranskan laivaston 16-tykkinen korvettiluokka
Etna-luokka (risteilijä, 1885), Regia Marinan panssarikansiristeilijäluokka
Etna-luokka (risteilijä), Regia Marinan kevyt risteilijäluokka
Etna-luokka (apualus), Italian laivaston huoltoalus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Etna-luokka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.