stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leopold Canning (Garvaghin 4. paroni)
Elämäkerta

Leopold Canningin isoisoisä George Canning, Garvaghin 1. paroni oli Yhdistyneen kuningaskunnan lyhytaikaisen pääministerin George Canningin serkku. Hänen vanhempansa olivat Charles John Spencer George Canning ja Florence Alice de Bretton.
Canning toi Irlantiin vuonna 1898 kuuden hevosvoiman tehoisen Panhard-auton ja oli näin ensimmäisiä autoilijoita Irlannissa. Hän osallistui myöhemmin useisiin kilpa-ajoihin käyttäen moottoroituja kolmipyöräisiä. Hän oli myös yksi Irlannin moottoripyöräliiton ja Irish Automobile Clubin perustajista. Vuoden 1904 julkaisu Motoring Annual and Motorist’s Year Book 1904 mainitsee hänen omistaneen neljä Ormonde-merkkistä moottoripyörää ja uskoneen vakaasti moottoriliikenneteollisuuden tulevaisuuteen Britanniassa.
Canning sai Royal Highland Infantry -jalkaväkirykmentin 2. pataljoonan palveluksessa luutnantin arvon ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Hän siirtyi myöhemmin luutnantiksi kuninkaallisiin lentojoukkoihin – hän oli ollut aiemmin perustamassa ranskalaista Aéro-Club de France -ilmailukerhoa. Hän palveli ainakin Makedonian rintamalla.
8. tammikuuta 1915 Canningin isä kuoli, ja hän peri Garvaghin paronin arvon.
Vuonna 1923 Canning perusti Rotha Lintorn-Ormanin kanssa British Fascisti -puolueen. Historioitsija Robert Skidelsky luonnehti puoluetta vuoden 1975 kirjassaan Oswald Mosley seuraavasti:
»äärioikeistolainen ryhmä jäseninään suhteettoman suuri määrä kenraaleja ja amiraaleja, omistautuneena heltymättömään kamppailuun bolševismin muodossa ilmenevää pahuutta vastaan»
Myöhemmin nimensä muotoon British Fascists muuttaneen puolueen jäseniin lukeutuivat kenraalit Ormonde Winter, Julian Tyndale-Biscoe, Roland Erskine-Tulloch, James Spens ja Thomas Pilcher; amiraalit Edmund Fremantle, Reginald Tupper ja William Ernest Russell Martin; everstiluutnantit Daniel Burges ja Edward Russell, de Cliffordin paroni, sekä kokenut diplomaatti Arthur Henry Hardinge.
Canning jätti tehtävänsä puolueen puheenjohtajana vuonna 1924, ja häntä seurasi tehtävässä prikaatikenraali R. B. D. Blakeney. Canning oli sanonut asuvansa liian kaukana Lontoosta ollakseen tehokas puheenjohtaja.
Vuonna 1928 Canningista tuli yksi Fellowship of Nineteenth Century Motorists -järjestön ensimmäisistä jäsenistä.
Canning kuoli 77-vuotiaana 16. heinäkuuta 1956. Garvaghin paronin arvo periytyi tällöin hänen ainoalle elossa olleelle pojalleen Alexander Leopold Ivor George Canningille.
Perhe

Canning avioitui ensimmäisen kerran vuonna 1904 Caroline Grace Elizabeth Ruben kanssa. Avioliitto purettiin vuonna 1909. Canning avioitui 1. tammikuuta 1919 Gladys Dora May Dimmerin (o.s. Parker, 1895–1982) kanssa Bayswaterissa. Vaimo oli taistelussa Ranskassa 21. maaliskuuta 1918 kaatuneen ja Viktorian ristillä palkitun John Dimmerin leski. Pariskunnalle syntyi neljä lasta:
Dora Valerie Patricia Canning (31. lokakuuta 1919 – 17. toukokuuta 2002) – avioitui Philip Anthony Wellesley-Clarkin kanssa, joka kaatui Normandian maihinnousussa 6. kesäkuuta 1944
Alexander Leopold Ivor George Canning, Garvaghin 5. paroni (6. lokakuuta 1920 – 31. lokakuuta 2013)
Daphne Rose Canning (s. 16. joulukuuta 1922)
Victor Stratford de Redcliffe Canning (7. helmikuuta 1924 – 7. toukokuuta 1944) – kaatui Cassinon taistelussa
Aiheesta muualla

Leopold Canning valokuvassa vuodelta 1936, National Portrait Gallery, kuvaaja Walter Stoneman
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Charles John Spencer George Canning | Garvaghin paroni 1915–1956 | Seuraaja: Alexander Leopold Ivor George Canning |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: - | British Fascisti -puolueen puheenjohtaja 1923–1924 | Seuraaja: R. B. D. Blakeney |
Laval (Kanada)

| Laval (Ville de Laval, City of Laval) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

 Laval
 Koordinaatit: 45°34′13″N, 73°41′31″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Québec
Perustettu (kuntaliitos):  1965
Hallinto:  
 – Pormestari:  Gilles Vaillancourt
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  247 km²
Korkeus:  91 m
Väkiluku (2016):  422 993
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
Postinumero:  H7A–H7Y
Suuntanumero(t):  450
Motto::  Unité, progrès, grandeur
 
 ville.laval.qc.ca 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Laval on Québecin provinssissa Kanadassa sijaitseva kaupunki ja hallinnollinen alue, jossa asui vuoden 2016 väestönlaskennan aikaan 422 993 ihmistä. Se kuuluu Montrealin esikaupunkialueeseen ja sijaitsee 34 kilometriä pitkällä ja noin 11 kilometriä leveällä Île-Jésus’n saarella Rivière-des-Prairies’n ja Rivière-des-Mille-Îles’n välissä. Se on väkiluvultaan Quebecin toiseksi suurin kaupunki.
Historia

Nykyisen Lavalin alueelle muutti ranskalaisia jesuiittoja vuonna 1636. Heitä ennen seudulla oli asunut mohawk-intiaaneja. Île-Jésus’n saarella sijainneet pikkukylät ja -kaupungit kasvoivat vuosien saatossa, kunnes niistä muodostettiin 6. elokuuta 1965 Lavalin kaupunki. Kaupunki sai nimensä François de Montmorency-Lavalilta, joka oli Québecin ensimmäinen roomalais-katolinen piispa ja Île-Jésus’n saaren ensimmäinen eurooppalainen omistaja.
Kuuluisia asukkaita

Mario Lemieux, jääkiekkoilija
Alexandre Daigle, jääkiekkoilija
Martin Saint-Louis, jääkiekkoilija
José Théodore, jääkiekkoilija
Éric Perrin, jääkiekkoilija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laval Wikimedia Commonsissa
Québecin hallinnolliset alueet
Abitibi-Témiscamingue
Bas-Saint-Laurent
Capitale-Nationale
Centre-du-Québec
Chaudière-Appalaches
Côte-Nord
Estrie
Gaspésie–Îles-de-la-Madeleine
Lanaudière
Laurentides
Laval
Mauricie
Montérégie
Montreal
Nord-du-Québec
Outaouais
Saguenay-Lac-Saint-Jean
Lavalin kuuluisin nähtävyys on avaruuskeskus Cosmodome
Kovesjoen valuma-alue

Kovesjoen valuma-alue (35.55) sijaitsee Pirkanmaalla Ikaalisissa ja Parkanossa ja Satakunnassa Jämijärvellä, Kankaanpäässä ja Karviassa. Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (35) ja on Ikaalisten reitin valuma-alueessa (35.5) toisen jakovaiheen viides osa-alue, joka laskee Kyrösjärven alueeseen (35.52).
Valuma-alueen pinta-ala on 208 km², josta kolmannen jakovaiheen alueita (pinta-alat viitteellisiä) ovat Kovesjoen alaosan ja keskiosan alueet (35.551 ja 35.552, 37 km²), Kovesjoen yläosan alue (35.553, 20 km²), Kovesjärven valuma-alue (35.554, 15 km²), Kuusijoen valuma-alue (35.555, 58 km²), Laholuoman valuma-alue (35.556, 43 km²) ja Samminluoman valuma-alue (35.557, 13 km²).
Kovesjoen valuma-alueen pääjärvi on Kovesjärvi ja sen laskujoki on Kovesjoki, joka laskee Kyrösjärveen. Vedet jatkavat siitä eteenpäin Pappilanjoen kautta Kirkkojärvi-Mahnalanselkään ja sitten Siuronkosken kautta Kuloveteen. Kovesjokeen yhtyy alajuoksulla oikealta Kuusijoki, joka on sen suurin sivuhaara. Valuma-alueen sijaitsee yli 20 suurempaa järveä tai lampea ja valuma-alueen suurimpia järviä ovat Kovesjärvi (225 hehtaaria, ha), Häädetjärvi (100 ha), Pirttijärvi (79 ha), Kotojärvi (51 ha), Alinen Kirjasjärvi (38 ha) ja Ylinen Kirjasjärvi (31 ha)..
Alla olevan esityksen pohjana on käytetty viranomaisille tarkoitettua SYKE -tietohallintojärjestelmää  ja Kansalaisen karttapaikkaa.
Alueen kuvaus > Kovesjoen alaosan ja keskiosan alueet (35.551 ja 35.552)

Kovesjoki alkaa Kovesjärveltä ja se laskee Kyrösjärveen. Se osuus joesta, joka alkaa Kotojärveltä ja loppuu Raivanluoman yhtymäkohtaan, kutsutaan Kovesjoen keskiosaksi. Siitä kohdasta alkavaa osuutta, joka jatkuu alas joen suuhun, kutsutaan Kovesjoen alaosaksi. Näillä osuuksilla ei ole järviä.
Alueen kuvaus > Kovesjoen yläosan alue (35.553)

Kovesjoen yläosaan kuuluu joen valuma-alueesta se osa, joka sisältää Kotojärven ja joen yläpuoliset osat Pirttijärvelle asti. Kovesjärven haara muodostaa oman valuma-alueen. Noin 1–2 kilometriä pohjoisempana sijaitsevat pienemmät Paattanlammi ja Heinilampi, jotka laskevat Kovesjokeen pieniä ojiaan myöten.
Alueen kuvaus > Kovesjärven valuma-alue (35.554)

Kovesjärvi on Kovesjärven valuma-alueen pääjärvi, jonka yli kolme kilometriä pitkä laskuoja Kovesjoki yhtyy suuremmaksi uomaksi Pirttiluoman kanssa Haaroon suolla. Pieni Ahvenlampi laskee vuorostaan Kovesjärveen lyhyttä laskuojaansa myöten.
Alueen kuvaus > Kuusijoen valuma-alue (35.555)

Kuusijoki on valuma-alueen pisin sivuhaara, joka lähtee Kuusijärvestä. Suurin osa valuma-alueen vesistä on peräisin soilta ja järviä on alueella vähän. Toinen suuri järvi on Metsäjärvi, jonka laskuoja yhtyy Kuusijokeen Saukonkylän alapuolella. Kaksi muuta järveä ovat pieniä lampia ja ne sijaistevat valuma-alueen alaosassa Välikylässä. Ahvenlampi sijaitsee Kuusijoen lähellä sen eteläpuolella kankaan reunalla ja Vehkuri vastaavasti sen pohjoispuolella.
Alueen kuvaus > Laholuoman valuma-alue (35.556)

Laholuoman valuma-alueen laskuoja on Raivaluoma, jota kutsutaan ylempänä Laholuomaksi. Se yhtyy Kovesjokeen Raivaluoman ja Raivalan kylien kohdalla. Valuma-alueen vedet ovat pääosin peräisin Puurokeitaan-Hannankeitaan suoalueen ojista. Valuma-alueen latvajärvet laskevat pääuomaan näitä ojia myöten. Suojelualueen sisällä sijaitseva Ojalammi on yksi latvajärvistä. Sen laskuoja yhtyy pääuomaan Hannankeitaan reunalla. Alinen Kirjasjärvi on toinen järvi, joka yhtyy pääuomaan samalla alueella. Tähän laskevat ketjussa ensin Rapalampi, joka laskee vuorostaan Ylinen Kirjasjärveen, joka laskee Aliseen Kirjasjärveen.  Keidaslampi vaikuttaisi laskevan Laholuomaan hieman alempana kuin edellä mainitut järvet. Laholuoman kylän koillispuolelta laskee Kartiska omaa laskuojaansa myöten ja Joutsenlammi molempien Koivulammien kautta Koivuluomaan, joka yhtyy pääuomaan hieman alempana. Pääuoman länsipuolella sijaitsee vielä pieni  Raivalammi, jonka laskuoja yhtyy nimeltään jo Raivaluomaksi muuttuneeseen pääuomaan.
Alueen kuvaus > Samminluoman valuma-alue (35.557)

Samminluoma on Häädetjärven noin 3,6 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Kovesjokeen oikealta puolelta noin 600 metriä Kotojärven alapuolelle.  Pajanevalla sijaitseva suuri Keidaslammi on suolla olevista keidaslammista ehdottomasti suurin. Lammesta ei ole laskuojia, mutta se katsotaan kuuluvan Samminluoman valuma-alueeseen. Suon kaakkoisreunassa sijaitsee muita pienempi Vehkuri, joka laskee Samminluomaan 250 metriä pitkän laskuojaa pitkin.
Melontareitti

Kovesjärvestä Kyrösjärveen kulkee Kovesjokea myöten melontareitti.
Aiheesta muualla

Järviwiki: Kovesjoen valuma-alue
(35.5)
Käytöskukka

| Käytöskukka |
| --- | --- |

Tyyli:  pala-animaatio
Kestoaika:  4–5 minuuttia
Luoja(t):  Heikki Partanen Timo Päiviö (äänitys)
Pääosissa:  Risto Pyörälä (kertoja)
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV2
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  13
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Heikki Partanen
Tuotantoyhtiö(t):  FJ-Filmi Oy
Palkinnot
Voitetut:  Valtion elokuvapalkinto 1967
Aiheesta muualla
IMDb 
Käytöskukka (alun perin Hinku ja Vinku) on Heikki Partasen tekemä suomalainen 13-osainen pala-animaatiosarja, joka valmistui vuosina 1967–1968. Jokainen jakso kestää noin viisi minuuttia. Sittemmin sitä on esitetty useita kertoja muun muassa Pikku Kakkosessa ja se on noussut klassikon asemaan suomalaisten lastenohjelmien sarjassa.kenen mukaan?
Käytöskukan päähenkilöt ovat harmaa kotiporsaanpoikanen Hinku, jonka tunnusmerkkinä on pieni saparo, ja musta piikkiporsaanpoikanen Vinku, jolla on kärsässä pieni piikki. Usein esiintyvä hahmo on myös kiukkuinen Suursyömäri, joka syö kaiken eteensä osuvan. Käytöskukan idea on opettaa lapsille käytöstapoja. Jokaisella jaksolla on oma teemansa, kuten ylpeys, huomaavaisuus, laiskuus tai turhamaisuus. Jokin sarjan hahmo, yleensä Suursyömäri tai jokin kertakäyttöinen sivuhahmo, käyttäytyy esimerkiksi laiskasti tai turhamaisesti, mutta saa kokea käytöksensä karvaat seuraukset. Lopussa kertoja lausuu tarinan opetuksen.
Käytöskukkaa edelsi Partasen vuonna 1964 toteuttama neliminuuttinen ja mustavalkoinen animaatio Hinku ja Vinku: Suursyömäri, jossa ei ollut lainkaan kerrontaa. Elosalama Oy tuotti vuonna 1964 Yleisradiolle 13-osaisen mustavalkoisen Hinku ja Vinku -sarjan, jota seurasi 1965–1968 FJ-Filmin tuottama 13-osainen värillinen Käytöskukka-sarja. Partanen käsikirjoitti, ohjasi ja kuvasi Käytöskukka-animaatiot itse. Idean kehittäjäksi on kreditoitu Heikki Aarva. Jaksojen kertojana toimi Risto Pyörälä. Käytöskukka on palkituimpia suomalaisia lyhytelokuvia. Se palkittiin vuonna 1967 Valtion elokuvapalkinnolla ja kirkon elokuvapalkinnolla, minkä lisäksi se sai palkinnot Moskovassa ja Gottwaldovissa. Partanen sai sarjasta myös Jussi-patsaan vuonna 1967. Partanen teki vielä vuonna 1984 yhden Hinku ja Vinku -animaation, Hinku ja Vinku – Aavikon mörkö.
Jaksot

Ylpeys
Rohkeus
Huomaavaisuus
Ahneus
Laiskuus
Kateus
Sinisilmäisyys
Turhamaisuus
Murjotus
Kiire
Apua
Ystävyys
Persoonallisuus
Aiheesta muualla

Käytöskukka Elonetissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Käytöshäiriö

Käytöshäiriöllä (engl. conduct disorder, CD) tarkoitetaan toistuvaa ja itsepintaista ja muiden oikeuksia ja ikäryhmän tärkeitä sosiaalisia normeja rikkovaa käyttäytymismallia.
Suomessa kliinisessä käytössä olevassa ICD-10-tautiluokituksessa käytöshäiriön eri muodot ovat: perheen sisäinen, epäsosiaalinen, sosiaalinen ja masennusoireinen käytöshäiriö, uhmakkuushäiriö sekä hyperkineettisten häiriöiden ryhmään kuuluva hyperkineettinen käytöshäiriö.
Uhmakkuushäiriön diagnostiset kriteerit sisältyvät käytöshäiriön kriteereihin, mutta sitä pidetään käytöshäiriön lievempänä muotona tai käytöshäiriön esiasteena. Käytöshäiriön diagnoosin edellytyksenä on myös käyttäytymismallin pitkäaikaisuus, vähintään kuusi kuukautta tai enemmän.
Toisaalta on muistettava erottaa varsinaisesta käytöshäiriöstä sekä tytöillä että pojilla normaalin nuoruusiän kapinakehitysvaihe, johon liittyy lieviä käytöshäiriöoireita nuoruusiän aikana, mutta aikuisuudessa nämä nuoret palaat normatiiviselle kehitystielle.
Useimmissa tieteellisissä tutkimuksissa käytöshäiriön diagnostisoinnissa on käytetty DSM-IV:n mukaisia diagnostisia kriteereitä, jossa diagnoosi arvioidaan 15 eri oireen perusteella ja käytöshäiriö sekä uhmakkuushäiriö ovat omina diagnooseinaan.
Yleisyys

Käytöshäiriö on yksi yleisimpiä lastenpsykiatrisia häiriöitä. Hoitoon lähettämisen syynä käytösongelmat ovat molemmilla sukupuolilla kaikkein yleisimpiä ja käytöshäiriö on nuoruusikäisten tyttöjen toiseksi yleisin psykiatrinen häiriö. Kouluikäisten keskuudessa käytöshäiriöitä on tutkimusten mukaan arviolta 3–8 prosentilla oppilaista. 
Poikien käytöshäiriö on lapsuusiässä noin neljä kertaa ja nuoruusiässä noin kaksi kertaa yleisempi kuin tyttöjen. Käytöshäiriötä esiintyy pojista 3–5 prosentilla lapsuusiässä ja noin 6–8 prosentilla nuoruusiässä.
Amerikkalaistutkimuksen mukaan käytöshäiriön diagnostiset kriteerit täyttyvät jossain elämän vaiheessa miehistä 12 %:lla ja naisista 7 %:lla.
Ulkomaalaisten epidemiologisten tutkimusten perusteella 1–5 prosentilla 10–13-vuotiaista ja 3–8 prosentilla 14–16-vuotiaista tytöistä on käytöshäiriö. Poikien vastaavat osuudet ovat 3–13 % ja 4–14 %. Uhmakkuushäiriön esiintyvyys tytöillä oli 1,4 % ja pojilla 3,2 %.
Käytöshäiriön diagnostiset kriteerit

Käytöshäiriön diagnostiset kriteerit (ICD-10)
Käytöshäiriön alaryhmien lisäksi häiriöstä tulisi kuvailla kolme dimensiota:
Yliaktiivisuus (tarkkaamaton ja levoton käytös)
Tunnehäiriö (ahdistus, masennus, pakkomielteet ja hypokondria)
Käytöshäiriön vakavuus:
a. lievä: diagnoosiin vaadittavien oireiden lisäksi korkeintaan muutamia oireita ja vähäistä haittaa muille
b. keskivaikea: oireiden määrä vaihtelee ja häiriöt vaihtelevat lievistä keskivaikeisiin
c. vaikea: diagnoosiin vaadittavien oireiden lisäksi useita oireita, tai huomattavaa haittaa muille.
Toistuva ja pitkäaikainen käytösmalli. Tällöin lapsi tai nuori rikkoo toisten perusoikeuksia tai iänmukaisen sosiaalisen käyttäytymisen perusnormeja tai -sääntöjä. Kesto vähintään kuusi kuukautta, jolloin lapsella tai nuorella on muutamia seuraavista oireista:
Kehitystasoonsa nähden epätavallisen paljon tai vaikeita kiukkukohtauksia
Riitelee usein aikuisten kanssa
Kieltäytyy usein aktiivisesti toteuttamasta aikuisen pyyntöjä tai uhmaa sääntöjä
Tekee usein ilmeisen tarkoituksellisesti asioita, jotka ärsyttävät muita ihmisiä
Syyttää usein muita omista virheistään tai huonosta käytöksestään
Suuttuu herkästi tai on helposti toisten ärsytettävissä
On usein vihainen tai harmistunut
On usein ilkeä tai kostonhaluinen
Valehtelee tai rikkoo usein lupauksia saadakseen hyötyä tai suosiota tai välttääkseen velvollisuuksia
Aloittaa usein tappeluita (ei sisällä sisarusten välisiä tappeluita)
On käyttänyt asetta, joka voi aiheuttaa vakavaa fyysistä vahinkoa toiselle (esim. maila, puukko, ampuma-ase)
Viipyy usein yömyöhään ulkona vanhempien kielloista huolimatta (alkanut ennen 13 vuoden ikää)
Kohdistaa toisiin ihmisiin fyysistä julmuutta (esim. sitoo, viiltelee tai polttaa uhria)
Kohdistaa fyysistä julmuutta eläimiin
Tuhoaa tahallaan muiden omaisuutta (muulla tavoin kuin tulipalon sytyttämisellä)
Sytyttää tarkoituksella tulipaloja, joissa vakavan vahingon riski
Varastaa tärkeitä tavaroita kotoa tai muualta, ei vahingoita uhria (esim. myymälävarkaus, murto, väärennys)
Usein koulupinnausta (alkanut ennen 13 vuoden ikää)
On karannut kodista tai sijaiskodista vähintään kahdesti ja on karannut kerran pidemmäksi aikaa kuin yhdeksi yöksi (ei sisällä pakenemista fyysisen tai seksuaalisen väkivallan seurauksena)
Tekee rikoksen uhria vahingoittaen (esim. käsilaukun sieppaaminen, muu väkivaltainen ryöstö, kiristys)
Pakottaa toisen henkilön sukupuoliyhteyteen kanssaan
Kiusaa ja pelottelee usein toisia (esim. kivun tai vamman aiheuttaminen, uhkailu, ahdistelu, vainoaminen tai häirintä)
Murtautuu toisen henkilön asuntoon, muuhun rakennukseen tai autoon.
Vaikkei alkamisikää tarvitse mainita, on suositeltavaa, että se rekisteröidään sairauskertomukseen:
Lapsuusiässä alkanut häiriö: vähintään yksi käytöshäiriön oireista alkanut ennen 10 vuoden ikää
Nuoruusiässä alkanut häiriö: käytöshäiriöt eivät alkaneet ennen 10 vuoden ikää.
Loistokiipijäkala

| Loistokiipijäkala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Labyrinttikalat Anabantoidei
Heimo::  Kiipijäkalat Anabantidae
Suku::  Microctenopoma
Laji::  ansorgii
Kaksiosainen nimi
 Microctenopoma ansorgii  (Boulenger, 1912) 
Katso myös
   Loistokiipijäkala Wikispeciesissä   Loistokiipijäkala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Loistokiipijäkala (Microctenopoma ansorgii) on kiipijäkalojen (Anabantidae) heimoon kuuluva pieni makeanveden kalalaji.
Loistokiipijäkala on tavallisesti enintään 5,4 senttimetrin mittainen. Suurin tavattu pituus on 8 senttimetriä. Sen evissä on mustia ja punaisia raitoja. Se syö matoja, hyönteisten toukkia ja muita vedessä eläviä selkärangattomia.
Käännös suomeksi
Leon Štukelj

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Leon Štukelj vuonna 1958. |  Leon Štukelj vuonna 1958. |  Leon Štukelj vuonna 1958. |  |
Maa:   Jugoslavia
Miesten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | moniottelu |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | rekki |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | renkaat |  |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | renkaat |  |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 | moniottelu |  |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 | joukkuekilpailu |  |
Leon Štukelj (12. marraskuuta 1898 Novo Mesto – 8. marraskuuta 1999 Maribor) oli slovenialainen telinevoimistelija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Štukelj syntyi Novo Mestossa, joka silloin oli osa Itävalta-Unkaria, nykyisin Sloveniaa. Arvokilpailu-urallaan Štukelj edusti Jugoslaviaa.[lähde? ]
Štukelj on Slovenian urheilun tärkeimpiä nimiä, yksi harvoista slovenialaisista, joka on noussut lajinsa terävimmälle huipulle. Sinne hän nousi vuoden 1922 MM-kisoissa Ljubljanassa ja pysyi siellä vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin asti.[lähde? ]
Štukelj osallistui Pariisin 1924, Amsterdamin 1928 ja Berliinin 1936 olympialaisiin ja sai niissä yhteensä kuusi mitalia, ja niiden lisäksi hän voitti monissa kansainvälisissä kilpailuissa. Hän kilpaili seitsemissä arvokisoissa, joissa hän voitti 20 mitalia. Olympialaisissa hän saavutti kuusi mitalia: kaksi kultaa Pariisissa 1924 (rekki ja moniottelu), yhden kullan (renkaat) ja kaksi pronssia (moniottelu ja joukkuekilpailu) Amsterdamissa 1928 sekä hopeaa (renkaat) Berliinissä 1936.[lähde? ]
Štukelj suoritti 1927 oikeustieteen loppututkinnon ja työskenteli urheilu-uransa jälkeen tuomarina: aluksi synnyinkaupungissaan Novo Mestossa, sitten Lenartissa ja viimeksi Mariborissa, jossa hän asui kuolemaansa saakka. Štukelj kuoli neljä päivää ennen 101-vuotissyntymäpäiväänsä.[lähde? ]
Suunnilleen vuosikymmenen ajan Štukelj oli vanhin elossa ollut ja viimeinen 1800-luvulla syntynyt olympiavoittaja. Hän osallistui katsojana vuoden 1992 kesäolympialaisten avajaisiin Barcelonassa, jossa Slovenian urheilijat marssivat kentälle ensimmäistä kertaa oman lipun alla. Vuonna 1996 Atlantan kisojen avajaisissa hänet esiteltiin maailman vanhimpana elossa olevana olympiaurheilijana. Hän myös osallistui voimistelun joukkuekilpailun palkintojenjakoon.[lähde? ]
Štukelj haudattiin syntymäpäivänään 12. marraskuuta Mariborissa Dobravan hautausmaalle.
Aiheesta muualla

GYMmedia: Leon Štukelj (englanniksi) (saksaksi)
Leon Štukelj Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Miesten rekin olympiavoittajat
LinuxCNC

| LinuxCNC> Tiedot |
| --- | --- |
Lisenssi:  GPLv2
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
LinuxCNC (aiemmin Enhanced Machine Controller eli EMC2) on Linux-ohjelmisto, joka mahdollistaa tavallisen henkilökohtaisen tietokoneen käyttämisen numeeriseen ohjaukseen (CNC) erilaisten työstökoneiden ohjaukseen.
Ohjelmistoa voidaan käyttää esimerkiksi Raspberry Pi:llä itserakennettujen CNC-koneiden ohjaukseen.
Aiheesta muualla

LinuxCNC
Ljubov Virolainen

Ljubov Ivanovna Virolainen (ven. Любовь Ивановна Виролайнен; s. 14. tammikuuta 1941) on venäläinen näyttelijä. Hän on esiintynyt lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa 1950-luvun loppupuolelta lähtien. Hän kuului vuosina 1965–1969 Leningradin Suuren Tovstonogov-draamateatterin esiintyjistöön. Elokuvia, joissa Virolaisella on ollut rooleja, ovat olleet muiden muassa Ljubit tšeloveka (1972), Otklonenie – nol (1977), Dva dolgih gudka v Tumane (1980) ja Sem stihi (1984). Varhaisella urallaan hän käytti sukunimeä Uroženko.
Virolainen on nähty myös ukrainalaisessa Nuuskija-televisiosarjassa. Hän esiintyi aikoinaan Vetšni zov -televisiosarjassa.
Aiheesta muualla

Ljubov Virolainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Larry Wallis

Larry Wallis (19. toukokuuta 1949 – 19. syyskuuta 2019) oli englantilainen kitaristi, joka parhaiten muistetaan Pink Fairiesin kitaristi-laulajana sekä Motörheadin alkuperäisenä kitaristina.
Alkuajat

Wallis aloitti uransa 1960-luvulla ja hänen ensimmäinen tunnetumpi yhtyeensä oli  underground-hahmojen Steve Peregrin Tookin ja Mick Farrenin Shagrat. Tämän jälkeen hän vaikutti lyhyen aikaa Blodwyn Pigissä kunnes liittyi UFO-yhtyeeseen vuonna 1972. UFO-pesti jäi kuitenkin lyhyeksi Wallisin riitaannuttua laulaja Phil Moggin kanssa.
Pink Fairies

Vuonna 1973 Larry Wallis liittyi Pink Fairiesiin kitaristi-laulajaksi. Hän oli työskennellyt jo aiemmin Fairies-jäsenten kanssa eri projekteissa. Yhtye julkaisi hyvin vastaanotetun albumin Kings of Oblivion. Bändi ei ollut kuitenkaan pitkäikäinen Wallisin ja muiden jäsenten erimielisyyksien takia. Fairies on kuitenkin aktivoitunut vuosien mittaan muutaman kerran ja tehnyt levytyksiäkin.