stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juha Seittonen
Ura

Seittonen perusti Dingon Neumannin ja Jonttu Virran kanssa vuonna 1982. Hän soitti yhtyeessä lokakuuhun 1986 asti, jolloin Dingo hajosi.
Seittonen oli mukana Dingon paluukiertueilla vuosina 1993-1994, 1998-2002 ja 2017.
1990-luvulla Seittonen opiskeli lähihoitajaksi ja teki alan töitä pitkään. Sittemmin hän on vaihtanut alaa ja työskentelee nykyään rakennusalalla vastuukorjauspuolella.
2000-luvulla hän työskenteli Musamaailma-nimisessä musiikkikaupassa ja soitti rumpuja Paalujuntta- ja Veli kuu-yhtyeissä. Myös hänen veljensä Petri "Putte" Seittonen on soittanut bassoa useissa Neumannin kokoonpanoissa.lähde?
Seittonen asuu Helsingissä.
Halonen

Halonen on suomalainen sukunimi. Nimien Halonen, Halinen, Hallila ja Hallinen alkuperä on kahdella taholla: Karjalassa ne ovat kehittyneet ortodoksisesta ristimänimestä Fali, Faleska, Hali, Haloi, Haleska. Länsi-Suomessa taas näiden nimien lähtökohta on germaanisessa nimiryhmässä, josta on säilynyt Suomen nimistössä myös Hali, Halo, Halikka, Halikko, Halla, Halle, Hallikka, Helle ja Hälikkä. Sukunimenä näistä nimistä Halonen on yleisin.
Fiktiossa

Taneli Halonen Salatuissa elämissä.
Souleymane Cissé

| Souleymane Cissé |
| --- | --- |
 Souleymane Cissé Cines del Sur -festivaaleilla Granadassa vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1940 Bamako, Ranskan Sudan
Kuollut: 19. helmikuuta 2025 (84 vuotta)
Ammatti:  elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1969–2025
Tunnetuimmat ohjaukset:  Den Muso (1975), Baara (1978), Finye (1982), Yeelen (1987), Waati (1995)
Palkinnot
 Fespacon Yennengan kultainen ori (1979:	Baara; 1983: Finye); Cannesin Prix de jury (1987: Yeelen) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Souleymane Cissé (21. huhtikuuta 1940 Bamako, Ranskan Sudan – 19. helmikuuta 2025 Bamako, Mali) oli malilainen elokuvaohjaaja, joka on Ousmane Sembènen ohella yksi Afrikan merkittävimmistä elokuva-alan pioneereista. Häntä onkin kutsuttu yhdeksi afrikkalaisen elokuvan isistä.
Cissé syntyi kolonialistiseen Afrikkaan, Ranskan Sudaniin, melko vaatimattomiin oloihin hartaaseen muslimiperheeseen. Hän kuului siihen valittujen ryhmään, joka lähetettiin opiskelemaan ulkomaille. Cissé opiskeli Moskovassa vuosina 1961–1969 useiden apurahojen turvin ensin valokuvausta ja koneenkäyttämistä, kunnes viimein pääsi opiskelemaan varsinaista elokuvantekoa.
Uransa Malissa Cissé aloitti kuvaamalla dokumentteja. Ensimmäisen pitkän elokuvansa, Den Muso, hän toteutti vuonna 1975. Hän on voittanut Afrikan merkittävimpiin elokuvapalkintoihin kuuluvan Fespacon Yennengan kultaisen oriin kahdesti (1979 elokuvalla Baara ja 1983 elokuvalla Finye ). Länsimaissa Cissén elokuvista tunnetuimpiin lukeutuu Yeelen (1987), joka voitti saman vuoden Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinnon. Vuonna 2023 Cissé sai Cannesissa Carrosse d'or -palkinnon elämäntyöstään.
Cissé vieraili Sodankylän elokuvajuhlilla kesäkuussa 2011.
Valikoitu filmografia

Den Muso (1975)
Baara (1978)
Finyè (1982, suom. Tuuli)
Yeelen (1987)
Waati (1995)
Min Yé (2009)
Oka (2015)
Aiheesta muualla

Souleymane Cissé Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kirjallisuutta

Bagh, Peter von: ”Elokuvan taika”, Souleymane Cissén haastattelu ja oheisjuttu, Filmihullu 4/2011.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Kristofer II

Kristofer II:n sinetti
Kristofer II (1276–1332) oli Tanskan kuningas vuosina 1320–1326 ja uudelleen 1329–1332.
Suku

Hän oli Eerik Klippingin ja Agnes von Brandenburgin (1257–1304)  poika. Hänellä oli kuusi sisarusta, joista vanhin veli Eerik VI Menved oli Tanskan kuningas ennen häntä. Hänen nuorempi sisarensa Märta Eerikintytär oli Ruotsin kuningatar.
Avioliitto ja jälkeläiset

Hän avioitui vuonna 1300, 1306 tai 1307 prinsessa Eufemia Pommerilaisen (1285–1330) kanssa, joka oli Pommerin herttua Bogislav IV:n ja Margareta von Rügenin tytär.
Heille syntyivät lapset:
Margareta (1305–1340), avioitui markkreivi Ludvig V Brandenburgilaisen (1315–1361) kanssa, heidän tyttärensä oli Ruotsin kuningatar Beatrix Baijerilainen
Erik Kristoffersen (n. 1305–1332), Tanskan kuningas, avioitui Saksi-Lauenburgin herttuatar Elisabeth von Holstein-Rendsburgilaisen (n. 1300–ennen 1340) kanssa 1330; menehtyi Danevirken taistelussa 1331 saamiinsa vammoihin
Otto av Estland (k. 1346 jälkeen), Viron ja Lollandin herttua
Agnes
Heilwig
Valdemar, Tanskan kuningas
Kuningas

Kristoferin hallintokaudella suurin osa Tanskasta joutui suurten velkojen panttina saksalaisten ruhtinaiden käsiin.
Kristofer joutui pakenemaan Tanskasta vuonna 1326, jolloin kuninkaaksi valittiin alaikäinen Valdemar III. Valdemar kuitenkin luopui kruunusta jo vuonna 1329, ja Kristoferin onnistui palata valtaistuimelle, mutta sen jälkeen hän hallitsi vain nimellisesti. Kristoferin kuoleman jälkeen Tanskalla ei ollut kuningasta kahdeksaan vuoteen, kunnes kuninkaaksi nousi Kristoferin nuorin poika Valdemar IV Atterdag.
Maija-Liisa Peuhu

| Maija-Liisa Peuhu |
| --- | --- |
 Maija-Liisa Peuhu maaliskuussa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. tammikuuta 1942 (ikä 83) Kuusankoski
Näyttelijä
Aktiivisena:  1960–
Merkittävät roolit:  Venla ja muita rooleja (Seitsemän veljestä, Turun kaupunginteatterin näytelmä) Ulla Taalasmaa (Salatut elämät) 1998–2024 useita rooleja (Richard Scarryn touhukas maailma) toimittaja Mirja Putinki (Uuno Turhapuro armeijan leivissä) (Masked Singer Suomi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Maija-Liisa Peuhu (Peuhu-Kulha; s. 20. tammikuuta 1942 Kuusankoski) on suomalainen näyttelijä. Hänellä on ollut pitkäaikainen rooli Ulla Taalasmaana MTV3:n saippuasarjassa Salatut elämät.
Ura

Maija-Liisa Peuhu pääsi 18-vuotiaana Suomen Teatterikouluun, josta hän valmistui vuonna 1963. Peuhu työskenteli vakituisena näyttelijänä kahdenkymmenen vuoden ajan eri teattereissa: vuosina 1963–1968 Hämeenlinnan kaupunginteatterissa, 1968–1970 Kemin kaupunginteatterissa ja vuosina 1970–1983 Turun kaupunginteatterissa. Vuodesta 1983 hän on näytellyt useissa teattereissa freelancerina.
Peuhu on näytellyt myös elokuvissa ja äänirooleissa animaatiosarjoissa, muun muassa Richard Scarryn touhukas maailma ja Fievel.
Vuosina 1998–2006 Peuhu näytteli Ulla Taalasmaata Salatut elämät -televisiosarjassa. Roolihahmo oli viimeisen kerran mukana 23. toukokuuta 2007 esitetyssä jaksossa. Hän oli sarjan kuvauksissa uudestaan syksystä 2009 . maaliskuuhun 2010. ja jälleen syksystä 2013 tammikuuhun 2024 saakka. Viimeiset sarjan kuvaukset hän teki keväällä 2022. Peuhu sai aivoinfarktin lokakuussa 2015, ja hänen jalkansa vammautuivat pysyvästi. Hän oli sairaalassa seitsemän viikkoa.
Salatuista elämistä pitämänsä tauon aikana Peuhu näytteli viidessä eri teatterissa viidessä eri roolissa, muun muassa Mustion linnan kesäteatterissa 2008. Peuhu lopetti Salatuissa elämissä loppuvuodesta 2023.
Perhe

Maija-Liisa Peuhu on naimisissa Keijo K. Kulhan kanssa. Peuhulla on kaksi lasta, tytär aiemmasta avioliitosta ja poika Kulhan kanssa.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1963 | Puhesinfonia | yleisöä |
| 1965 | Taivaan ja talojen välillä | Veronica |
| 1967 | Kun ympäri käydään... | Ariela Bilbro |
| 1972 | Pelitoosa | Anna-Sofia |
| 1973 | Meiltähän tämä käy | nainen lammaskarsinassa |
| 1975 | Ystävyysottelu |  |
| 1976 | Kaksi ruplan rahaa | Leimun vaimo |
| 1976 | Seitsemän veljestä | Männistön Venla / Hämeen tyttö |
| 1980 | Lossi | vaimo |
| 1982 | Delegaatio | Kaarina |
| 1983 | Akaton mies | Hellä |
| 1984 | Uuno Turhapuro armeijan leivissä | toimittaja Mirja Putinki |
| 1985 | Raamit ränniin | äiti |
| 1985 | Hei kliffaa hei | rintava nainen |
| 1986 | Akallinen mies | Hellä |
| 1987 | Uuno Turhapuro – kaksoisagentti | nainen kadulla |
| 1988 | Marjatta | voimistelunopettaja |
| 1996 | Isältä pojalle | rouva Nortian ääni |
| 1996 | Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä | Anna Mäkitalo |
| 1996 | Joulubileet | alakerran naapuri |
| 2011 | 2B | isoäiti |
Filmografia > Televisio- ja nettisarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1986 | Lyhyet erikoiset | rouva Tohatsu |
| 1987–1988 | Vihreän kullan maa | Leena Ruuskanen |
| 1993 | Kiimaiset poliisit | maaherra |
| 1994 | Kiinnisidottu | Aune |
| 1995, 1996, 1997 | Kotikatu | toimitusjohtaja Paula Julin |
| 1996 | Nortia | rouva Nortia |
| 1999–2007, 2010, 2013–2020, 2021–2024 | Salatut elämät | Ulla Taalasmaa |
| 2009 | Salatut elämät 10v | Ulla Taalasmaa |
| 2014 | Young Girl, Dream Girl | Ulla Taalasmaa |
| 2015 | Satula | Ulla Taalasmaa / Ulpu |
| 2018–2020 | Pihlajasatu | Ulla Taalasmaa |
| 2019 | Kämppä tyhjänä | Ulla Taalasmaa |
| 2019 | Ullalla on asiaa | Ulla Taalasmaa |
| 2020 | Masked Singer Suomi | oma itsensä / Kukka |
| 2021 | Kuutamolla | oma itsensä |
Elomessut

Elomessut on joka elokuu Hämeenlinnassa Loimua Arreenalla ja Pullerin Urheilupuistossa,  järjestettävät messut. Tapahtuma on kaksi päiväinen ja kävijöille ilmainen. Vuonna 2024 tapahtumassa kävi yli 33 000 kävijää.
Paikalle kokoontuu kymmeniä yhdistyksiä antamaan tietoja toiminnoistaan. Messuilla tuetaan Kanta-Hämeen elinkeinoelämää ja Hämeen Media Oy toimii järjestäjänä tällekin tapahtumalle.
Kylteri

Kylteri on KY-säätiön kustantama Helsingin kauppatieteiden ylioppilaiden ylioppilaslehti. Kylteri käsittelee kauppatieteiden opiskelijoita kiinnostavia asioita, ilmiöitä ja ihmisiä. Pääosan lehden lukijakunnasta muodostavat Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun opiskelijat, alumnit ja henkilökunta. Kylteri on perustettu 1999.
”Kylteri” tarkoittaa myös kauppatieteiden ylioppilasta.
Päätoimittajat

Emilia Ala-Jääski, 2025
Ahmed Hewidy, 2024
Siiri Varis, 2023
Sara Argillander, 2022
Jutta Sibakov, 2021
Jenni Toivonen, 2020
Markus Nieminen, 2019
Lasse Kaartinen, 2018
Sonia El Kamel, 2017
Emilia Mäenmaa, 2016
Taneli Kontiainen, 2015
Verna Vuoripuro, 2014
Stella Kallionpää, 2013
Tiina-Mari Haka, 2012
Annaleena Kuronen, 2011
Olli Rappe, 2010
Johanna Mitjonen, syksy 2008–2009
Antti Hatvala, syksy 2006–kevät 2008
Meri Valkama (o.s. Iisalo), 2006
Tuomas Niskakangas, 2005
Satu Rämö, 2004
Maija Rinne, 2002–2003
Pirita Näkkäläjärvi, 2002
Teemu Kainulainen, 2001
Juuso Myllyrinne, 2000
Ville Voipio, 1999
Aiheesta muualla

Kylterin kotisivu
Finmedia

Finmedia oli suomalainen uskonnollinen yhdistys, jonka päämääränä oli evankeliumin julistaminen radion ja television kautta.
Yhdistys perustettiin vuonna 2005. Yhdistyksen ohjelmia lähetettiin Radio Deissä ja TV7-kanavalla. Finmedian taustalla vaikutti helluntailaisuus. Yhdistys lopetti toimintansa vuonna 2013.
Länsipohja

Tummalla värillä historiallinen Länsipohjan (ruots. ) maakunta ennen vuotta 1809.
Suomen historialliset maakunnat: Suomen puolelle jäänyt Länsipohja numerolla 10.
Länsipohja (ruots. Västerbotten) on historiallinen alue, johon kuuluu Perämeren länsirannikko Ruotsissa sekä osa Tornionlaaksoa molemmin puolin Ruotsin ja Suomen rajaa. Suomen puolella Länsipohjan ja itäisen Pohjanmaan raja on kulkenut Tornionjoen ja Kemijoen välissä Kaakamojokea pitkin. 1200-luvulla tämä raja oli myös Upsalan ja Turun lohikalastusalueiden raja.
Kun Tornionjoesta tuli vuonna 1809 Ruotsin ja Venäjän välinen valtioraja, Länsipohjan itäosa jäi Suomen puolelle ja länsiosa Ruotsin puolelle. Suomen-puoleinen osa kuuluu nykyisin Lapin maakuntaan. Ruotsin-puoleinen osa jaettiin kahdeksi maakunnaksi, pohjoisemmaksi Norrbottenin maakunnaksi ja eteläisemmäksi Västerbottenin maakunnaksi.
Kehittämiskeskus Opinkirjo

Kehittämiskeskus Opinkirjo on opetuksen ja kasvatuksen alalla toimiva lapsi- ja nuorisotyön palvelujärjestö. Opinkirjon tehtävänä on jakaa koululaisille Hymy-veistosta edeltäjänsä Koulun Kerhokeskuksen tavoin.
Historia

Kerhokeskuksen toiminta on organisoitunut yli 70 vuoden aikana viiden eri nimisen järjestön puitteissa. Vuosina 1947-1954, jolloin toiminta käynnistyi, nimenä oli Kansakoulun Kerhokeskus. Vuosina 1955-1960 toimittiin nimen Kansakoulun Nuorisotyön Päätoimikunta alla. Yhdistysmuotoinen toiminta alkoi vuonna 1960, jolloin perustettiin Kansakoulun Nuorisotyön Keskus ry. Sen toimistona oli edelleen Kansakoulun Kerhokeskus.Peruskoululaitoksen alkuvaiheessa myös Kerhokeskuksen toimintalinjaukset määriteltiin uudestaan. Yhdistys muutti tuolloin vuonna 1972 nimensä Koulun Kerhokeskukseksi, jona se toimi vuosina 1972-1995. Vuodet 1995-2013 järjestö toimi nimellä Kerhokeskus - koulutyön tuki ry.
Nimi muuttui Kehittämiskeskus Opinkirjoksi syyskuussa 2013. Järjestön nimen muutos oli pitkän pohdinnan tulos.
Kerhokeskuksella on ollut historiansa aikana varsin merkittävä yhteiskunnallinen status. Se syntyi Suomen Opettajain Liiton suojissa ja pääsi tästä syystä heti toimintakentälleen nuoriso- ja koulutuspolitiikkaan. Järjestön toiminta on kulkenut käsi kädessä kansallisen koulutuspolitiikan ja nuorisotyön kanssa. Keskeisimmät lainsäädännössä tai koulutuspolitiikan normiohjauksessa tapahtuneet muutokset ovat näkyneet myös Kerhokeskuksen toiminnan sisällöissä.
Periaatteita

Opinkirjo turvaa lasten ja nuorten mahdollisuuksia kasvaa henkisesti ehyiksi ja itsetuntoisiksi, ajatteleviksi, kriittisiksi ja ongelmanratkaisukykyisiksi ihmisiksi, joilla on edellytykset ja mahdollisuus osallistua ja tulla kuulluiksi ja vaikuttaa aina itseään koskeviin asioihin ikäkautensa mukaisesti.
Opinkirjon toimintaperiaatteita ovat verkostoituminen ja yhteistyö, osallisuus ja osallisuuden kehittymistä tukevien menetelmien ja työtapojen käyttäminen, monialaisuus, kansallinen yhdenvertaisuus sekä kansainvälinen kiinnostavuus. Opinkirjo tuottaa maksuttomia aineistoja niin kouluihin kuin nuorisotyöhön.
Hymy-veistokset

Kehittämiskeskus Opinkirjon tunnettu toimintamuoto on Hymy-veistoksen jakaminen. Niitä on jaettu Hyvän toveruuden kilvan palkintoina kouluissa 60 vuotta selvennä. Palkitsemiskriteerit ovat pysyneet lähes muuttumattomina vuodesta 1954 lähtien: Hymy-veistoksen edustamat arvot ovat toisten ihmisten arvostaminen, hyvä käytös ja ystävyys.
Muita tunnettuja Opinkirjon palveluita ovat Nuorten parlamentti sekä Yritys Hyvä- ja Tutki-Kokeile-Kehitä-kilpailut sekä www.popupkoulu.fi.
Toiminta

Opinkirjon teema-aloja ovat:
Osallisuuskasvatus
Yrittäjyys- ja yhteiskunnallinen kasvatus
Tiedekasvatus
Taidekasvatus
Kerhotoiminnan edistäminen
Talous > Rahoitus

| Rahoituksen lähde | 2018 | 2017 | 2016 | 2015 | 2014 | 2013 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille | 370 000 € | 370 000 € | 370 000 € | 353 400 € | 370 000 € | 370 000 € | 370 000 € |
Harbin

| Harbin 哈尔滨 |
| --- | --- |
 Harbin
 Harbinin sijainti
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Heilongjiang
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  prefektuuritason kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  53 068 km²
 – Metropolialue:  7 086 km²
Korkeus:  150 m
Väkiluku (2010):  10 635 971
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  150000
Suuntanumero(t):  0451
 
 www.harbin.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Sofian ortodoksinen kirkko
Harbin (yksink.: 哈尔滨; perint.: 哈爾濱; pinyin: Hā'ěrbīn) on Heilongjiangin maakunnan pääkaupunki koillisessa Kiinassa. Se sijaitsee Songhua-joen eteläisellä rannalla. Harbin on koillisen Kiinan poliittinen, taloudellinen, tieteellinen ja kulttuurillinen keskus. Varsinaisen kaupungin alueella on 5 878 939 (2010) asukasta. Rovaniemi on Harbinin ystävyyskaupunki.
Maantiede

Harbin sijaitsee Songhuan, joka on yksi Amurin sivujoista, rannalla.
Ilmasto

Harbinissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lämminkesäinen mannerilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on kuivaa ja kylmää. Vuoden keskilämpötila on noin 3 °C ja keskimääräinen sademäärä 560 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 23 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin –20 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 160 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 4 millimetriä.
Historia

Harbin oli alun perin vain pieni kalastajakylä ja se alkoi kasvaa kaupungiksi vasta 1900-luvulla. Kasvu alkoi kun Venäjän keisarikunta alkoi rakentaa Kiinan itäistä rautatietä Mantšuriaan. Venäjän sisällissodan seurauksena kaupunkiin muutti monia venäläisiä, joista suuri osa oli juutalaisia. 1900-luvun alkupuolella kaupungissa olikin jopa parikymmentätuhatta juutalaista. Suurin osa heistä muutti toisen maailmansodan jälkeen ulkomaille.
Japanin miehitettyä Mantšurian vuonna 1931 Harbinista tuli osa Japanin luomaa Mantšukuon nukkevaltiota. Kaupungissa toimi Japanin armeijan biologisten aseiden tutkimuskeskus. Neuvostoliitto miehitti kaupungin vuonna 1945 ja he luovuttivat vallan Kiinan kommunisteille vuotta myöhemmin. Kaupunki oli tärkeä kommunistien sotilaallinen keskus Kiinan sisällissodassá. Sodan jälkeen 1950-luvulta 1980-luvulle Harbinista tuli nopeasti tärkeä Kiinan teollisuuden keskus.
Väestö

Harbinin kaupungissa asuu 5 878 939 (2010) ihmistä. Koko Harbinin kunnan alueella asukkaita on 10 635 971. Valtaväestön muodostavat han-kiinalaiset (93,45 %). Suurimmat vähemmistöt ovat mantšut (4,6 %) ja korealaiset (1,27 %). Lisäksi kaupungissa asuu muun muassa hui-kiinalaisia (0,45 %) ja mongoleja (0,14 %).
Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Harbinia kutsutaan joskus Pikku-Moskovaksi tai itämaiseksi Pariisiksi johtuen sen venäläis- ja eurooppalaisvaikutteisesta arkkitehtuurista. Zhongyang Dajie, joka on yksi kaupungin pääkaduista, on jäänne 1900-luvun vaihteen kansainvälisestä liiketoiminnasta. 1,4 kilometriä pitkällä kadulla on barokki-, bysantti- ja juutalaistyylisiä ulkosivuja, pieniä venäläisiä leipomoja, ranskalaisia muotitaloja, amerikkalaisia pikaruokaloita ja japanilaisia ravintoloita.
Venäläinen Pyhän Sofian ortodoksinen kirkko sijaitsee myös keskisessä osassa Harbinia. Vuonna 1932 valmistunut kirkko on nykyään monikulttuurisen arkkitehtuurin museo.
Talvella kaupungissa pidetään Harbinin kansainvälinen jää- ja lumiveistosfestivaali (vuosittain vuodesta 1985 lähtien) tammikuun alusta neljä viikkoa Taiyangdaon alueella, joka on muutenkin harbinilaisten virkistysalue niin kesällä kuin talvellakin. Työt ovat näkyvillä niin kauan kunnes sulavat keväällä.
Hallinnollinen jako

Harbin on prefektuuritason kaupunki, jolla on ns. alimaakunnallinen status. Piirikuntatasolla Harbin jakautuu yhdeksään kaupunkipiiriin, kahteen piirikuntatason kaupunkiin ja seitsemään piirikuntaan.
| Harbinin hallinnollinen jako piirikuntatasolla |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| # | Nimi | Kiinan merkit | Pinyin |  |  |
| Kaupunkipiirit keskustassa | Kaupunkipiirit keskustassa | Kaupunkipiirit keskustassa | Kaupunkipiirit keskustassa |  |  |
| 1 | Daoli | 道里区 | Dàolǐ Qū |  |  |
| 2 | Nangang | 南岗区 | Nángǎng Qū |  |  |
| 3 | Daowai | 道外区 | Dàowài Qū |  |  |
| 4 | Xiangfang | 香坊区 | Xiāngfāng Qū |  |  |
| 5 | Pingfang | 平房区 | Píngfáng Qū |  |  |
| 6 | Songbei | 松北区 | Sōngběi Qū |  |  |
| Kaupunkipiirit lähiössä | Kaupunkipiirit lähiössä | Kaupunkipiirit lähiössä | Kaupunkipiirit lähiössä |  |  |
| 7 | Hulan | 呼兰区 | Hūlán Qū |  |  |
| 8 | Acheng | 阿城区 | Àchéng Qū |  |  |
| 9 | Shuangcheng | 双城区 | Shuāngchéng Qū |  |  |
| Piirikuntatason kaupungit | Piirikuntatason kaupungit | Piirikuntatason kaupungit | Piirikuntatason kaupungit |  |  |
| 10 | Shangzhi | 尚志市 | Shàngzhì Shì |  |  |
| 11 | Wuchang | 五常市 | Wǔcháng Shì |  |  |
| Piirikunnat | Piirikunnat | Piirikunnat | Piirikunnat |  |  |
| 12 | Yilan | 依兰县 | Yīlán Xiàn |  |  |
| 13 | Fangzheng | 方正县 | Fāngzhèng Xiàn |  |  |
| 14 | Binin piirikunta tai Binxian | 宾县 | Bīn Xiàn |  |  |
| 15 | Bayan | 巴彦县 | Bāyàn Xiàn |  |  |
| 16 | Mulan | 木兰县 | Mùlán Xiàn |  |  |
| 17 | Tonghe | 通河县 | Tōnghé Xiàn |  |  |
| 18 | Yanshou | 延寿县 | Yánshòu Xiàn |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harbin Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kaupungin kotisivut (kiinaksi)
Kuvia Snow and Ice -juhlasta
Harbin, Seura, 04.05.1938, nro 18, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k  Kiinan alueiden pääkaupungit |
| --- | --- |
Kansallinen:  PRC Peking  ROC Taipei 
Maakunnat:  AH Hefei  FJ Fuzhou  GD Kanton  GS Lanzhou  GZ Guiyang  HA Zhengzhou  HB Wuhan  HE Shijiazhuang  HI Haikou  HL Harbin  HN Changsha  JL Changchun  JS Nanjing  JX Nanchang  LN Shenyang  QH Xining  SC Chengdu  SD Jinan  SN Xi’an  SX Taiyuan  YN Kunming  ZJ Hangzhou 
Autonomiset alueet:  GX Nanning  NM Hohhot  NX Yinchuan  XJ Ürümqi  XZ Lhasa 
Itsehallinnolliset kunnat:  BJ Tongzhou  CQ Yuzhong  SH Huangpu  TJ Hexi 
Erityishallintoalueet:  HK Hongkong  MO Macao 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Puola 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  NARA
Orione-luokka

| Orione-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  220 t
Pituus:  52,65 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,0 m
Syväys:  1,53 m
Koneteho:  2 900 ihp
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  38
Aseistus
Meritorjunta:  3 × 47 mm/40 tykki 3 × 450 mm torpedoputkea
Orione-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän Cantieri navali Oderon vuosina 1905-1907 valmistetun torpedoveneen muodostama alusluokka.
Suunnittelu

Alukset olivat Oderon telakan suunnittelmia ja vastasivat uppoumaltaan ja aseistukseltaan edeltänyttä Pegaso-luokkaa, mutta niiden rungon ja pohjan  muoto oli erilainen samoin kuin propulsiojärjestelmä. Ne eivät olleet ominaisuuksiltaan yhtä hyviä kuin Pegaso-luokka ja niiden nopeus laski muutamassa vuodessa viisi solmua.
Vuosina 1915-1918 aseistukseksi muutettiin  kaksi kolmen tuuman 30 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiä, yksi 13,2 millimetrin konekivääri ja kaksi 17,7 tuuman torpedoputkea.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| RN Orione | Cantieri navali Odero, Sestri Ponente | 31. maaliskuuta 1905 | 29. maaliskuuta 1906 | 13. helmikuuta 1907 | poistettu alusluettelosta 4. maaliskuuta 1923 |
| RN Orsa | Cantieri navali Odero | 31. maaliskuuta 1905 | 5. toukokuuta 1906 | 8. huhtikuuta 1907 | poistettu alusluettelosta 15. toukokuuta 1921 |
| RN Olimpia | Cantieri navali Odero | 31. maaliskuuta 1905 | 17. heinäkuuta 1906 | 8. huhtikuuta 1908 | poistettu alusluettelosta 1. heinäkuuta 1920 |
| RN Orfeo | Cantieri navali Odero | 23. huhtikuuta 1905 | 23. huhtikuuta 1907 | 6. syyskuuta 1907 | poistettu alusluettelosta 14. heinäkuuta 1923 |
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1960

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1960 käytiin 16. lokakuuta Turussa sen Urheilupuistossa.
Tulokset

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet 5 km | Olavi Salonen, Kaipolan Vire | Allan Korpi, IF Åland | Teuvo Virtanen, Turun Urheiluliitto |
| joukkueet | Kaipolan Vire Olavi Salonen Sakari Peltoniemi Esa Laine | Turun Urheiluliitto Teuvo Virtanen Simo Saloranta Keijo Laula | Kenttäurheilijat-58 Unto Mattsson Raimo Tikka Erkki Hopeasaari |
| Miehet 10 km | Paavo Pystynen, Lappeenrannan Urheilu-Miehet | Eino Orava, Juvan Urheilijat | Eino Oksanen, Helsingin Poliisi-Voimailijat |
| joukkueet | Porvoon Urheilijat Tapani Kurki Pentti Karvonen Esko Tanninen | Kaipolan Vire Aarne Ahlbom Esko Sirén Pentti Luoto | Vuoksenniskan Urheilijat Väinö Kaipio Antti Viskari Aapo Heimola |
| Naiset 2 km | Siiri Rantanen, Lahden Urheilijat | Arja Virta, Hirvelän Hirvet | Pirkko Ahtiainen, Korian Ponsi |
| joukkueet | Pönttövuoren Peikot Maija-Lisa Vaarinen Kaija Puttonen Lenna Pekkala | Hirvelän Hirvet Arja Virta Marja-Terttu Kolkkala  Irma Raussi | Tampereen Pyrintö Anita Suuronen Leena Muuri  Kirsti Viitanen |