stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Electro-Harmonix

| Electro-Harmonix |
| --- | --- |
Perustettu:  1968
Perustaja:  Mike Matthews
Kotipaikka:  New York, Yhdysvallat
Toimiala:  kulutuselektroniikka
Tuotteet:  tehostepedaalit, vahvistimet, akustiset kitarat
Emoyhtiö:  New Sensor Corporation
Kotisivu:  https://www.ehx.com/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kitarapedaalilauta, jossa on useita EHX-polkimia, mukaan lukien Big Muff, POG (polyfoninen oktaavigeneraattori), Stereo Pulsar tremolo ja Tube EQ.
Electro-Harmonix on New Yorkissa perustettu yritys, joka valmistaa elektronisia ääniprosessoreita, ja myy uudelleenbrändättyjä elektroniputkia. Yrityksen perusti Mike Matthews vuonna 1968. Se tunnetaan parhaiten 1970- ja 1990-luvuilla julkaistuista kitaroille tarkoitetuista tehostepedaaleista. 1970-luvulla EH valmisti myös kitaroita.
1970-luvun puolivälissä Electro-Harmonix vakiinnutti itsensä uranuurtajaksi ja johtavaksi kitarapedaalien valmistajaksi. Electro-Harmonix oli ensimmäinen yritys, joka julkaisi, valmisti ja markkinoi kohtuuhintaisia poljettavia pedaaleita kitaristille ja basistille, kuten ensimmäinen flanger-pedaali (Electric Mistress), ensimmäinen analoginen kaiku/viivetehoste, jossa ei ole liikkuvia osia (Memory Man), ensimmäinen kitarasyntetisaattori polkimen muodossa (Micro Synthesizer) ja ensimmäinen putkivahvistinsimulaattori (Hot Tubes). Vuonna 1980 Electro-Harmonix julkaisi yhden ensimmäisistä digitaalista viive-/looper-pedaaleista (16 sekunnin viive).
Tehostepedaalit

Electro-Harmonix valmistaa monenlaisia tehostepedaaleja kitaralle, bassolle, laululle, koskettimille ja muille soittimille. Lisäksi se uudelleenbrändättyjä elektroniputkia Electro-Harmonix-nimellä.
Aiheesta muualla

Electro-Harmonix
Mike Matthewsin haastattelu
The EH Man's Elecktro-Harmonix Extravaganza (tietoa vanhoista EH-pedaaleista)
Mistress Mystery -sivu (vintage Electric Mistress -info)
Electro-Harmonix 12AX7EH -elektroniputkea käytetään vahvistimien etuasteissa.
Eleanor Holmes Norton

| Eleanor Holmes Norton |
| --- | --- |
 Holmes Norton kuvattuna vuonna 2020
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Washington DC:sta
 3. tammikuuta 1991–  
Edeltäjä:  Walter Fauntroy
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1937 (ikä 87)  Washington (DC), Yhdysvallat
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Puoliso:  Edward Norton (1965–1993)
Lapset:  2
Tiedot
Uskonto:  episkopaalisuus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Eleanor Holmes Norton (s. 13. kesäkuuta 1937, Washington DC) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka on edustanut maan pääkaupunkia, Washington DC:ta, Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja ajaa kaupungin muuttamista osavaltioksi.
Tausta ja yksityiselämä

Holmes Nortonin isoisoisä oli orjana Virginiassa, mutta onnistui pakenemaan. Holmes Norton on kertonut tämän inspiroineen häntä kamppailemaan sen puolesta, että Washington DC:sta tulisi osavaltio.
Holmes Norton opiskeli historiaa Antioch College -yliopistossa, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1960. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Yalessa, jota hän valmistui maisteriksi vuonna 1963 pääaineenaan American studies. Seuraavana vuonna hän valmistui myös oikeustieteiden kandidaatiksi Yalesta. Tämän jälkeen hän avasi oman lakitoimistonsa. Juristin urallaan Holmes Norton tuli tunnetuksi vuonna 1968, kun hän edusti oikeudessa George Wallacea, Alabaman entistä kuvernööriä, jota oltiin kielletty järjestämästä mielenosoitusta New Yorkissa. Vuonna 1970 hänet nimettiin ensimmäisenä naisena New Yorkin kaupungin ihmisoikeuksista vastaavaan komiteaan.
Holmes Norton oli naimisissa Edward Nortonin kanssa vuosina 1965–1993. Parilla on kaksi lasta. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Holmes Norton on episkopaalinen.
Poliittinen ura

Holmes Norton valittiin ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1991. Tuolloin hänen lisäkseen edustajainhuoneessa istui vain kaksi muuta afroamerikkalaista naista.
Edustajana Holmes Norton tunnetaan parhaiten Washingtonin statuksen muuttamisesta. Hänen mukaansa liittovaltion tuloveroa maksavat kaupungin asukkaat ovat oikeutettuja täysimääräiseen edustukseen maan kongressissa. Tällä hetkellä Holmes Norton on kaupungin ainoa edustaja kongressissa, mutta vain sen alahuoneessa, jossa hänellä ei ole äänioikeutta.
Aiheesta muualla

Holmes Nortonin Facebook-sivu
Holmes Nortonin Twitter-tili
Ella Leskelä

Ella Leskelä (s. 2001) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kansallisessa Liigassa kaudella 2022 Nurmijärven Jalkapalloseuraa. Hän edusti samaa seuraa jo Ykkösessä kausina 2020–2021. Juniorisarjoissa hän edusti Pallokerho-35:tä ja Vantaan Jalkapalloseuraa.
Elna Hellman

| Elna Hellman |
| --- | --- |
 Elna Hellman 1930-luvun alussa
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1896 Viipuri, Suomi
Kuollut: 6. toukokuuta 1981 (84 vuotta) Tampere, Suomi
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Matilda Kivinen elokuvassa Laitakaupungin laulu
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Elna Pauliina Hellman (o.s. Sällinen, myöhemmin Tuomi, 13. heinäkuuta 1896 Viipuri – 6. toukokuuta 1981 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatteriin 1919–1963.
Hellman näytteli myös lukuisissa elokuvissa. Vuonna 1948 hän sai parhaan naissivuosan Jussin roolistaan elokuvassa Laitakaupungin laulu. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1951.
Elämä ja ura

Hellman syntyi Viipurissa rautatieläinen Robert Sällisen ja Hilda Kurjen perheeseen. Isä kuoli Elnan ollessa 12-vuotias ja perheen äiti muutti lasten kanssa Tampereelle. Hilda avioitui Tampereen Teatterin puuseppä Reinhold Tuomen kanssa, minkä myötä myös Elnan sukunimi muuttui. Vuonna 1924 Elna avioitui muusikko Lauri Hellmanin kanssa.
Hellmanin ura teatterissa alkoi, kun häntä pyydettiin mukaan Uunin takana -näytelmään. Lavastaja Jussi Kari huomasi hänet esityksessä ja pyysi mukaan Tampereen Työväen Teatterin toimintaan. Kosti Elosta tuli Hellmanin tärkeä ohjaaja ja opettaja. Kesällä 1920 Hellman pääsi tuuraamaan sairastunutta näyttelijää Pyynikin kesäteatterissa, mikä oli lopullinen sysäys menestyksekkäälle näyttelijänuralle. Vuonna 1934 Edvin Laine kiinnitti Työväen Teatteriin turkulaisen Eero Roineen, josta hänestä tuli Hellmanin kanssa suosittu näyttämöpari.
Hellman oli yleisön rakastama koomikko ja luonnenäyttelijä. Hänen tyypillinen roolihahmonsa oli ”rehevä, koominen kansannainen”, kuten Läpikäytävän Henna Jalmari Finnen näytelmässä Pitkäjärveläiset. Hän näytteli merkittäväksi muodostuneen roolin myös Wilho Ilmarin ohjaamassa samannimisessä elokuvassa (1951). Hellmanin toinen tärkeä rooli oli Miina-mummon rooli elokuvassa Opri (1954). Myöhemmin urallaan hän teki myös koskettavia ja vakavahenkisiä roolitöitä, kuten Åse-muorin roolin Henrik Ibsenin Peer Gynt -näytelmässä. 1950-luvulla Hellman ohjasi myös itse.
Hyvän lauluäänensä vuoksi hän sai myös subrettirooleja opereteissa. Primadonnana hän esiintyi Paul Abrahamin operetissa Viktoria ja hänen husaarinsa.
Elna Hellman kuoli Tampereella 84-vuotiaana. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Filmografia

Siltalan pehtoori (1934)
Kaikki rakastavat (1935)
Paimen, piika ja emäntä (1938)
Miehen tie (1940)
Rantasuon raatajat (1942)
Tuomari Martta (1943)
Pikku-Matti maailmalla (1947)
Laitakaupungin laulu (1948)
Laulava sydän (1948)
Onnen-Pekka (1948)
Kalle Aaltosen morsian (1948)
Aaltoska orkaniseeraa (1949)
Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta (1950)
Pitkäjärveläiset (1951)
Komppanian neropatit (1952)
Noita palaa elämään (1952)
Opri (1954)
Yhteinen vaimomme (1956)
Asessorin naishuolet (1958)
Pinsiön parooni (1962)
Aiheesta muualla

Elna Hellman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Elna Hellman Elonetissä.
Grassinan ateljeetalo

Grassinan ateljeetalo eli Casa Finlandese on Suomen Taiteilijaseuran Ateljeesäätiön ylläpitämä ateljeetalo Grassinan kylässä, noin 12 kilometriä Firenzestä.
Casa Finlandese avattiin suomalaisten kuvataiteilijoiden työskentelykäyttöön vuonna 1968. Talossa on työskentely- ja majoitustilat neljälle taiteilijalle sekä heidän mahdollisille seuralaisilleen. Työskentelyjaksojen pituus on 1-6 kuukautta.
Grassinan ateljeetaloon voivat hakea kaikki suomalaiset tai Suomessa asuvat ammattikuvataiteilijat. Etusijalla ovat Suomen Taiteilijaseuran jäsenjärjestöihin (Taidemaalariliitto, Suomen Taidegraafikot, Suomen Kuvanveistäjäliitto, Valokuvataiteilijoiden liitto ja Muu ry) kuuluvat taiteilijat. Taiteilijaresidensseihin voi hakea apurahaa esimerkiksi Kulttuurirahastolta ja Taiteen edistämiskeskukselta.
Edgeworth David

| Edgeworth David |
| --- | --- |
 Edgeworth David vuonna 1922.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. tammikuuta 1858 St Fagans, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 28. elokuuta 1934 (76 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  New College
Instituutti:  Sydneyn yliopisto
Oppilaat:  Arthur Bache Walkom
Tutkimusalue:  geologia
Tannatt William Edgeworth David (28. tammikuuta 1858 St Fagans, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta – 28. elokuuta 1934 Sydney, Australia) oli walesilais-australialainen geologi ja tutkimusmatkailija. Hänen merkittävimpiä saavutuksiaan ovat Hunterinlaakson hiiliesiintymän löytäminen Uudesta Etelä-Walesista ja ensimmäisen magneettiselle etelänavalle päässeen retkikunnan johtaminen.
Elämä > Nuoruus

Edgeworth David syntyi St Fagansissa, Walesissa pastori William Davidin ja Margaret Harrietten vanhimpana lapsena. Hän sai varhaisen opetuksensa isältään, mutta 12-vuotiaana hän liittyi Oxfordin Magdalen Collegen kouluun. Edgeworth David opiskeli koulussa kuusi vuotta, ja sen jälkeen aloitti opintonsa Oxfordin yliopiston New Collegessa. Hän suoritti alkututkintonsa 1878, mutta terveyden heikkenemisen takia ei pystynyt suorittamaan tutkintoaan loppuun. Toipilasaikanaan hän matkusti Kanadaan ja Melbourneen. Palattuaan Oxfordiin David osallistui geologi Joseph Prestwich luennoille ja sai alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1881.
Elämä > Australiaan geologiksi ja Sydneyn yliopistoon professoriksi

Prestwichin luennot saivat Davidin kiinnostumaan geologiasta ja hän jätti isänsä harmiksi haaveensa pappisvirasta. Vuonna 1880 hän alkoi tutkia Walesissa jääkauden jättämiä jälkiä, seuraavana vuonna hän julkaisi ensimmäisen tutkimuksensa. Vuonna 1882 David osallistui Royal College of Sciencessa J. W. Juddin luennoille. Samoihin aikoihin Uudessa-Etelä-Walesissa etsittiin uutta apulaismaanmittaajaa salaperäisesti kenttätyön aikana kadonneen Lamont Youngin tilalle. Archibald Liversidge tiedusteli Englannista korvaajaa, ja Prestwichin, Juddin sekä William Boyd Dawkinsin tukema David sai paikan Australista. David saapui Sydneyyn 27. marraskuuta 1882. Hänen ensimmäisiä töitä Australiassa olivat geologisten karttojen tekeminen ja fossiilien kerääminen. Laivamatkalla Sydneyyn David oli tavannut Carolina Martha Mallettin, jonka kanssa meni naimisiin St Paulin katedraalissa 30. heinäkuuta 1885.
Huhtikuussa 1886 David aloitti perusteelliset tutkimukset Hunterjoen alajuoksulla. Hän löysi apulaisensa kanssa 3. elokuuta hiilisuonen, johon perustettiin merkittävä hiilikenttä. Tutkimusten ansiosta David sai tehtäviä myös luennoitsijana, ja vuonna 1890 hän päätti hakea Sydneyn yliopiston geologian ja palentologian professorinvirkaa. Seuraavana vuonna hänet valittiinkin geologian professoriksi. David oli Sydneyssä professorina vuoteen 1924 asti. Hän oli arvostettu luennoitsija ja opetti useita tulevia geologeja, mutta hän sai maineensa erityisesti yliopiston ulkopuolisista ansioista.
David kiinnostui 1890-luvulla Charles Darwinin teoriasta koralliriuttojen synnystä. Hän porasi Funafutin atollilla 340 metrin syvyyteen ja teki siellä löydöksiä, jotka tukivat Darwinin teoriaa mutta eivät täysin vahvistaneet sitä.
Elämä > Etelämantereen-tutkimusmatka

Vuonna 1907 Ernest Shackleton kysyi Davidia mukaan retkikuntaansa Etelämantereelle. David sekä hänen entiset oppilaansa Douglas Mawson ja Leo Cotton liittyivät Shackletonin retkikuntaan joulukuussa 1907. Maaliskuussa 1908 David johti tutkimusmatkan aikana ryhmää, joka onnistui tekemään ensimmäisen nousun Mount Erebuksen huipulle. Shackleton antoi tämän jälkeen Davidille tehtäväksi johtaa magneettiselle etelänavalle yrittävää ryhmää. David, Mawson ja nuori skottilääkäri Alistair Mackay pääsivät ensimmäisinä ihmisinä magneettiselle etelänavalle. He tekivät navalle neljän kuukauden matkan, jonka aikana he taivalsivat yhteensä 1250 kilometriä. David saavutti Etelämantereen-tutkimusmatkan ansiosta kansansuosiota Australiassa.
Sydneyyn David palasi maaliskuussa 1909. Ennen Etelämantereen-matkaa hän oli kerännyt rahaa matkan tukemiseksi. Nyt hän aloitti Australian-kiertueen, jonka aikana hän luennoi ja hankki varoja tieteellisten tulosten julkaisemiseen. Vuonna 1910 David luennoi matkasta myös Englannissa.
Elämä > Ensimmäinen maailmansota

David ja Ernest Skeats vakuuttivat ensimmäisen maailmansodan aikana Australian hallituksen luomaan ja varustamaan geologien ja kaivostyöläisten ryhmän palvelemaan rintamalla. Australian tuki hyväksyttiin Britanniassa, ja David pestattiin majurina Australian miinoituspataljoonaan. Hän lähti kohti Ranskaa ja länsirintamaa helmikuussa 1916.
Sodan aikana David antoi tärkeää asiantuntemusta pohjavedestä ja taisteluhautojen sekä tunneleiden suunnittelussa. Hän loukkaantui pahoin 6. lokakuuta 1916 lähellä Vimyn harjannetta. David oli tarkastamassa kaivoa, kun hän putosi 24 metriä. Kuusi viikkoa myöhemmin hän palasi palvelukseen, vaikkei koskaan palautunut täysin onnettomuudesta. Vuonna 1918 David sai Distinguished Service Order -kunniamerkin ja hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Sodan jälkeen hän palasi Australiaan.
Elämä > Viimeiset vuosikymmenet

Vuonna 1920 David lyötiin ritariksi, kun hänestä tuli Brittiläisen imperiumin ritarikomentaja. Hän aloitti seuraavaksi suururakan, jota hän oli suunnitellut kauan. Hänen tarkoituksenaan oli kartoittaa Australian geologian kattavasti. David otti vapaata yliopistosta 1921 ja 1923–1924. Hän keräsi tutkimuksiaan varten tietoa ympäri Australiaa ja tapasi kollegoitaan. Vuonna 1924 hän erosi yliopistosta, jotta pystyi keskittymään täysin työhönsä.
David ei saanut työtään ikinä valmiiksi. Hänen terveytensä heikkeni, ja hänellä oli samaan aikaan meneillään myös muita projekteja, jotka veivät aikaa. Hän kuoli Sydneyssä Royal Prince Alfred -sairaalassa lohkokeuhkokuumeeseen 28. elokuuta 1934. David sai valtiollisen hautauksen. Toimitus pidettiin Pyhän Andreaan katedraalissa, ja sen jälkeen hänet polttohaudattiin sotilaallisin menoin.
David, Douglas Mawson ja Alistair Mackay magneettiselle etelänavalla.
Elsa Sylvestersson

Sylvesterssonin
Elsa Sylvestersson ja Klaus Salin Joutsen­lammen päärooleissa vuonna 1949.
Elsa Maria Sylvestersson (11. elokuuta 1924 Turku – 9. marraskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija ja koreografi.
Sylvestersson opiskeli balettia Suomalaisen Oopperan balettikoulussa 1930-luvulla ja aloitti työskentelyn oopperan tanssijana vuonna 1938. Vuosina 1931–1959 hän tanssi Suomalaisessa Oopperassa (Kansallisooppera) päärooleja. Hänen suurimpia menestyksiään olivat Joutsenlammen Odette–Odile ja Tulilinnun nimiroolit.
Sylvestersson kuului Maggie Grippenbergin ja Irja Koskisen ohella varhaisimpiin  naiskoreografeihin Suomessa. Hänen ensimmäinen huomiota herättänyt koreografiansa oli vuonna 1951 esitetty Carmen.
Sylvesterssonin koreografiat olivat yhtäältä perinteisiä juonellisia balettiklassikoita, toisaalta abstrakteja teoksia, joissa korostui musiikin ja tanssin yhteys. Sylvesterssonista tuli oman aikansa merkittävin ja tuotteliain balettikoreografi Suomessa. Hän teki koreografioita myös televisioon sekä suomalaisten kansantanssien pohjalta. S
Sylvestersson toimi myös muun muassa Kuopion Yhteisteatterin balettimestarina vuosina 1968–1969 ja oli kehittämässä Kuopio tanssii ja soi -tapahtumaa yhdessä Kuopion kaupungin silloisen orkesterinjohtaja Lauri Siimeksen, kaupunginjohtaja Eino Luukkosen ja teatterinjohtaja Aimo Hiltusen kanssa. Lisäksi hän oli monessa kansainvälisessä balettikilpailussa tuomariston jäsenenä.
Kansallisoopperassa Sylvestersson oli ensitanssijatar 1947–1955, balettikoulun johtaja ja balettimestari-koreografi 1969–1972 ja koreografi vuosina 1972–1984. Hän teki merkittäviä klassisia rooleja ja ansioitui modernin tanssin koreografioiden suunnittelijana.
Sylvestersson palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1966. Hän kuoli Helsingissä 72-vuotiaana lyhyen sairauden jälkeen vuonna 1996.
Koreografioita

Carmen (1951)
Conserto barocco (1959)
Arius (1962)
Rakakauden legenda (1966)
Sensuellit muunnelmat (1969)
Pessi ja Illusia (1967)
Phaidra (1969)
Raymonda (1970)
Othello (1973)
Gajaneh (1975)
Tuhkimo (1977)
Aiheesta muualla

Elsa Sylvestersson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Elsa Sylvesterssonin koreografiat Suomalaisen tanssin tietokannassa.
Elsa Sylvesterssonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Grassmannin luvut

Grassmannin luvut tai Grassmannin muuttujat ovat luonnollisista luvuista poiketen ei-vaihdannaisia eli ei-kommutoivia lukuja. Grassmannin luvuille pätee: A×B = −B×A. Luvut on nimetty saksalaisen matemaatikon Hermann Grassmannin mukaan.
Guildford

| Guildford Guildford |
| --- | --- |
 Guildfordin katedraali (1961).
 Guildfordin sijainti Englannissa ja Surreyssa.
 fiGuildford 
 51°14′06″N, 0°34′30″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Alue:  Kaakkois-Englanti
Kreivikunta:  Surrey
Hallinnon tyyppi:  Kaupunkipiiri
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  20 km²
Väestö
Väkiluku (2021):  78 000
Väestötiheys:  3 898 as./km²
 www.guildford.gov.uk 
Guildford on noin 78 000 asukkaan kaupunki ja 144 000 asukkaan kaupunkipiiri (borough) Surreyn kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa, 50 kilometriä Lontoosta lounaaseen. Se luetaan osaksi Lontoon metropolialuetta. Hallinnollisesti Guildfordin kaupunki toimii kaupunkipiirin keskuspaikkana eikä sillä ole kunnallista itsehallintoa (unparished area). Kaupunkipiiriin kuuluu lisäksi 24 kuntaa (civil parish).
Kaupungin perustivat 400-luvulla saksit roomalaisten poistuttua Englannista. Guildfordin nykyisen linnan rakensivat 1000-luvun loppupuolella normannit. Kaupungin keskustan halki virtaa Thamesin sivujoki Wey.
Guildfordissa sijaitsevat Surreyn yliopisto ja Guildfordin tuomiokirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guildford Wikimedia Commonsissa
Graswerth

Graswerth on asumaton Reinjoen saari Mayen-Koblenzin piirikunnassa, Rheinland-Pfalzin osavaltiossa, Saksassa. Saari on kaksi kilometriä pitkä ja se on saavutettavissa vain veneellä. Graswerth on luonnonsuojelualue, sillä saarella elää useita harvinaisia lintulajeja. Saaren yli kulkee Bendorfer Brücken silta.
Graswerth muodostaa yhdessä Niederwerthin saaren kanssa Niederwerthin kunnan.
Giuseppe Ros

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ros vuoden 1973 aikoihin. |  Ros vuoden 1973 aikoihin. |  Ros vuoden 1973 aikoihin. |  |
Maa:   Italia
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | yli 81 kg |  |
Giuseppe Ros (22. syyskuuta 1942 Mareno di Piave – 17. helmikuuta 2022 Vittorio Veneto) oli italialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Ros voitti yli 81 kilogramman painoluokassa olympiapronssia Tokiossa 1964. Hän kilpaili myös ammattinyrkkeilijänä ja piti vaimonsa kanssa ravintolaa. Ros sairasti elämänsä loppupuolella Alzheimerin tautia ja joutui pyörätuoliin taudin vuoksi. Ros kuoli Vittorio Venetossa 79-vuotiaana 17. helmikuuta 2022 pandemiana riehuneeseen COVID-19-koronavirustautiin. Hänen nyrkkeilijänä kilpaillut veljensä oli kuollut samaan tautiin kuusi päivää aikaisemmin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giuseppe Ros Wikimedia Commonsissa
Giuseppe Ros Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Electric Youth (yhtye)

| Electric Youth |
| --- | --- |
 Bronwyn Griffin elokuussa 2012
Tiedot
Toiminnassa:  2011–
Tyylilaji:  synthpop, synthwave
Kotipaikka:  Toronto, Ontario, Kanada
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Austin Garrick Bronwyn Griffin
Levy-yhtiö:  Milan, Last Gang, Secretly Canadian
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Electric Youth on kanadalainen synthpop-duo Torontosta, Ontariosta. Duo koostuu Bronwyn Griffinista ja Austin Garrickista.
Garrick ja Griffin ovat seurustelleet 8. luokalta asti. Pari teki läpimurron vuonna 2011, kun heidän Collegen kanssa tehty kappaleensa ”A Real Hero” esiintyi elokuvassa Drive. Kappaleen sanoitti Garrick.
Diskografia > Studioalbumit

Innerworld (Secretly Canadian / Last Gang, 2014)
Breathing (Original Motion Picture Soundtrack from a Lost Film) (Milan, 2017)
Memory Emotion (2019)
Diskografia > Singlet / EP:t

Right Back to You (Watts Arcade, 2011)
A Real Hero, Collegen kanssa (Watts Arcade, 2012)
Runaway (Secretly Canadian / Last Gang, 2014)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Electric Youth (yhtye) Wikimedia Commonsissa
Erhard Kuusisto

| Erhard Kuusisto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. lokakuuta 1870 Orivesi
Kuollut: 19. lokakuuta 1958 (91 vuotta) Keuruu
Muut tiedot
Uskonto:  Baptismi
Erhard Kuusisto (31. lokakuuta 1870 Orivesi – 19. elokuuta 1958 Keuruu) oli suomalainen piirtäjämestari ja baptistisaarnaaja. Kuusisto toimi yhteensä 35 vuoden ajan Turun baptistiseurakunnan saarnaajana.
Elämäkerta

Erhard Kuusisto syntyi vuonna 1870 Orivedellä. Kuusisto haki opiskelemaan Tampereen teknilliseen kouluun ja toimi valmistumisen jälkeen piirtäjänä Mathildedalin konepajalla. Kuusisto muutti lyhyesti takaisin Tampereelle, minkä jälkeen hän muutti Turkuun missä hän toimi rautatien konepajalla eläköitymiseen saakka.
Kuusisto tuli tunnetuksi Turun baptistiseurakunnan saarnaajana. Hän oli tullut uskoon 27-vuotiaana. Kuusisto toimi myös Suomen Baptistiyhdyskunnan pitkäaikaisena hallituksen jäsenenä.
Gaupne

| Gaupne |
| --- | --- |
 Gaupne vuonna 2017.
 Gaupne
 Koordinaatit: 61°24′29″N, 7°17′08″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Vestland
Kunta:  Luster
Pinta-ala:  
 – Maa:  1,5 km²
Väkiluku (2023):  1 282
 – Väestötiheys:  854,7 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gaupne on taajama Lusterin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,5 neliökilometriä ja asukasluku 1 282 vuonna 2023.
Kuvia

Gaupnen kirkko
Gaupnen vanha kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gaupne Wikimedia Commonsissa