stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paalupaikka (albumi)
Aiheesta muualla

Paalupaikka (Arkistoitu – Internet Archive) axr.fi
Kari Tapio
| --- | --- |
Studioalbumit: Aikapommi • Nostalgiaa • Klabbi • Kaipuu •  Kari Tapio • Jää vierellein • Olen suomalainen • Ovi elämään • Osa minusta • Elämän viulut • Tää kaipuu • Aikaan täysikuun • Yön tuuli vain • Sinitaikaa • Laulaja • Myrskyn jälkeen • Meren kuisketta • Sinut tulen aina muistamaan • Valoon päin • Bella Capri • Joulun tarina • Juna kulkee • Toiset on luotuja kulkemaan • Paalupaikka • Kuin taivaisiin • Kaksi maailmaa • Viimeiseen pisaraan • Vieras Paratiisissa
Kokoelmat: 28 suosituinta levytystä • Toivotut • Viisitoista kesää • 20 suosikkia – Olen suomalainen • 20 suosikkia – Luoksesi Tukholmaan • Parhaat • Kaikki parhaat • 20 suosikkia – Kulkurin kyyneleet • 20 suosikkia – Sanoit liian paljon • Kaikkien aikojen parhaat – 40 klassikkoa • Nostalgia • Lauluja rakkaudesta • Kaikkien aikojen parhaat Vol.2 • Klabbi/Olen Suomalainen • Sinivalkoinen ääni
Livealbumit: Kari Tapio konserttilavalla • Vihdoinkin!
Erityistilintarkastus

Erityistilintarkastus on epätavallinen toimenpide, joka voidaan määrätäselvennä suoritettavaksi julkisyhteisössä, yhtiössä tai yhdistyksessä. Sen edellytyksenä on perusteltu epäily siitä, että yhteisön taloutta ei ole hoidettu lakien tai asetusten mukaisesti. Joissakin tapauksissa erityistilintarkastuksia on määrätty pistokokeen omaisesti suoritettavaksi järjestössä, joka saa julkisyhteisöltä avustusta. Tarkastustoimenpide liittyy usein yhteisön konkurssiin tai yrityssaneeraukseen.
Aiheesta muualla

Lakitekstiä selvitysmiehen oikeudesta tehdä kunnassa erityistilintarkastus finlex.fi
Xing yi quan

Xing yi quan (形意拳) on yksi suurimpia kiinalaisia "sisäisiä" taistelulajeja. Laji tunnetaan "muotonyrkkeilynä" tai "aienyrkkeilynä" Lajin tunnusomaisia piirteitä ovat aggressiiviset ja suoraviivaiset liikkeet sekä räjähtävät tekniikat. Vastustaja on tarkoitus kohdata ja voittaa mahdollisimman nopeasti.
Lajin historia

Tarun mukaan kenraali Yue Fei kehitti lajin Song-dynastian aikana (920-1127) perustaen sen käsitekniikat keihäällä pistämiseen. Kehittämänsä lajin hän opetti upseereilleen.
Lajia opetettiin salassa kunnes 1600-luvun alussa vaeltava taolainen opetti sen kenraali Ji Ji Kelle. Tämän jälkeen se siirtyi Cao Jiwulle, Shaanxin armeijan komentajalle, joka liitti sen osaksi upseereidensa koulutusta. Lajin tämä tyyli eli Shaanxi xing yi quan tuli laajasti tunnetuksi.
Lajin pääperiaatteet

Lajin aseharjoitteluun kuuluvat yleensä seiväs, keihäs, lyömämiekka ja suora miekka. Laji pyrkii kehittämään kolmea pääosa-aluetta: vastustajan tasapainon horjuttaminen säilyttämällä oma; toimimisen, iskemisen ja ajatuksen yhtenäisyys; äänen käyttö vastustajan häiritsemiseen ja pelottamiseen.
Nykyinen tyyli

Lajin yksinkertaistettua muotoa opetettiin kiinalaisille jalkaväensotilaille toisen Kiinan-Japanin sodan aikana (1937-1945). Kenichi Sawai esitteli lajin Japanissa nimellä "taiki ken" ja perinteiset xing yi-tekniikat muunnettiin pistimelle ja sapelille sopiviksi.
Tyyne Saastamoinen

Tyyne Saastamoinen vuonna 1970.
Tyyne Saastamoinen (oik. Tyyne Adele Saastamoinen-Schimmerling; 7. heinäkuuta 1924 Viipuri – 7. joulukuuta 1998 Neuilly-Sur-Seine, Ranska) oli suomalainen toimittaja, suomentaja ja kirjailija, joka asui Ranskassa Pariisissa ja Montpellier’ssä vuodesta 1960.
Henkilöhistoria

Saastamoinen  kirjoitti ylioppilaaksi Lahdessa 1944 ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa valtiotieteitä. Hän työskenteli 1940-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Etelä-Suomen Sanomien ja Lahti-lehden toimittajana. Saastamoisella on tytär ensimmäisestä avioliitostaan ja poika toisesta avioliitostaan.
Kirjallinen tuotanto

Saastamoinen aloitti novelleilla, mutta siirtyi myöhemmin lyriikkaan ja proosarunoon. Hän myös suomensi ranskalaista kirjallisuutta.
Kirjallinen tuotanto > Teokset

Ikoni ja omena, novelleja. Helsinki 1954. Otava.
Tulikukka, novelleja. Helsinki 1957. Otava.
Vanha portti, romaani. Helsinki. 1959. Otava.
Yön sarvet, runoja. Helsinki 1960. Otava.
Jääkausi, runoja. Helsinki 1962. Otava.
Jokainen vuodenaika, runoja. Helsinki 1963. Otava.
Olen lähtenyt kauas, runoja. Helsinki 1965. Otava.
Vieras maa, runoja. Helsinki 1969. Otava.
Ehkä tämä on vain syksyä, runoja. Helsinki 1972. Otava.
Perhosen siivissä keltainen tuuli, runoja. Helsinki 1975. Otava.
Hiljaa, hyvin hiljaa teen päivistäni kirjaa, runoja. Helsinki 1976. Otava.
En etsi vain itseäni, runoja. Helsinki 1978. Otava.
Valitut runot. Helsinki 1975. Otava.
Vielä rannalla kuu, runoja. Helsinki 1982. Otava.
Ruhtinaslintu. Valitut runot 1960–1986. 1987. Otava.
Hiljaiset jumalat, runoja. 1992. Otava.
Tehän tiedätte ajan, runoja. 1994. Otava.
Niin kuin kyyhkynen. Valittu proosa. 1998. Otava.
Le livre de mes jours. 2003. Club Zéro.
Kirjallinen tuotanto > Palkinnot ja tunnustukset

Valtion kirjallisuuspalkinto 1964, 1970
valtion taiteilijaeläke 1985
Jerker A. Eriksson

Eriksson noin vuonna 1966
Jerker Arnold Eriksson (22. lokakuuta 1931 Helsinki – 19. lokakuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen elokuvakriitikko, oppiarvoltaan filosofian lisensiaatti. Hän toimi Valtion elokuvatarkastamon puheenjohtajana vuodesta 1966 vuoteen 1996. Hän oli tarkastamon ensimmäinen päätoiminen johtaja.
Ennen uraansa elokuvatarkastamossa Eriksson kirjoitti elokuva-arvosteluja muun muassa Hufvudstadsbladetiin, Nya Presseniin ja Elokuva-Aittaan. Hänen elokuva-arvostelujaan on julkaistu teoksessa Epäilyksen varjo (1982). Eriksson valittiin elokuvatarkastamon sensuurielimeen vuonna 1964 Raimo Hallaman kieltäydyttyä jäsenyydestä. Puheenjohtajaksi hänet valittiin kaksi vuotta myöhemmin.
Eriksson toimi Helsingin yliopiston historian assistenttina vuosina 1967–1975. Hänen lisensiaatintyönsä käsitteli Suomen keskiajan historiaa.
Eriksson oli helsinkiläisen elokuvakerho Studion perustajajäseniä, ja hän oli aktiivisesti mukana perustettaessa Suomen elokuva-arkistoa. Hän sai vuonna 2007 Sodankylän elokuvajuhlien Viasat-palkinnon.
Kirjallisuutta

Engman, Max – Eriksson, Jerker A.: Vallankumouksen salamatkustaja: John Reed Suomessa.  ((Mannen i kolboxen, 1979.) Suomentanut Timo Hämäläinen)  Helsinki:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-11257-7
Eriksson, Jerker A.: Epäilyksen varjo: Elokuva-arvosteluja ja esseitä vuosilta 1951–1981.  (Toimittanut Matti Salo. Suomentanut Risto Hannula. Suomen elokuva-arkiston julkaisuja, A:1)  Helsinki:  Valtion painatuskeskus – Suomen elokuva-arkisto, 1982.  ISSN 0358-3643  ISBN 951-859-270-5
Eriksson, Jerker A.: Flammande vildmark: Essäer om film.  Helsingfors:  Schildts & Söderströms, 2015.  ISBN 978-951-52-3714-9
Hällsten, Annika: Att gå på bio är alltid fest. Hufvudstadsbladet, 28.6.2015, s. 26–27.  Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Toiviainen, Sakari: ”Eriksson, Jerker (1931–2019)”, Suomen kansallisbiografia, osa 2, s. 633.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-443-6  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Eriksson, Jerker A. hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Gustav Ernesaks

Gustav Ernesaks (12. joulukuuta 1908 Harjumaa – 24. tammikuuta 1993) oli virolainen säveltäjä ja kuorojohtaja sekä Viron laulujuhlien organisoija.
Ernesaks opiskeli sävellystä Artur Kappin johdolla. Vuosina 1945–1972 hän toimi kuoronjohdon professorina Tallinnan konservatoriossa.
Ernesaks perusti Eestin valtion akateemisen mieskuoron ja tuli tunnetuksi mieskuoronsa johtajana. Hän sävelsi muun muassa viisi oopperaa, elokuvamusiikkia ja kuorolauluja, joista tunnetuimpia on Lydia Koidulan isänmaallisen runoon sävelletty Mu isamaa on minu arm vuodelta 1944. Hän sävelsi myös Viron sosialistisen neuvostotasavallan hymnin. Kersti Merilaas on tehnyt libreton kolmeen hänen oopperaansa. Ernesaksin oopperoista Tormide rand (Myrskyjen ranta) vuodelta 1949 esitettiin Suomen Kansallisoopperassa vuonna 1967.
Gustav Ernesaksin hauta Tallinnan Metsäkalmiston hautausmaalla.
HC Škoda Plzeň

| HC Škoda Plzeň |
| --- | --- |

Perustettu:  1929
Kaupunki:   Plzeň, Tšekki
Kotiareena:  LOGSPEED CZ Aréna
– kapasiteetti:  8 236
Sarjataso:  Tipsport Extraliga
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Martin Straka
Päävalmentaja:   Josef Jandač
Kapteeni:   Jakub Lev
Mestaruudet:  1 (2013)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HC Škoda Plzeň on jääkiekkojoukkue Plzeňistä, Tšekistä, joka pelaa maansa pääsarjassa Tipsport Extraligassa. Joukkueen kotiareena on LOGSPEED CZ Aréna Plzeňissä.
Joukkue kaudella 2024-2025

| Maalivahdit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 31 |  | Nick Malík | L | 2026 | Raleigh, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat |
| 32 |  | Dávid Hrenák | L | 2025 | Považská Bystrica, Slovakia |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 4 |  | Jan Skok | L | Juniori | Písek, Tšekki |
| 8 |  | Daniel Malák | L | 2027 | Plzeň, Tšekki |
| 13 |  | Igor Merežko | R | 2027 | Harkova, Ukraina |
| 20 |  | Petr Zámorský | R | 2026 | Zlín, Tšekkoslovakia |
| 41 |  | Radim Šalda | L | 2026+1 | Pardubice, Tšekki |
| 51 |  | Lukáš Pulpán | L | Laina | Plzeň, Tšekkoslovakia |
| 65 |  | David Kvasnička | L | 2025 | Rokycany, Tšekki |
| 75 |  | Jan Piskáček | L | 2025+1 | Kladno, Tšekkoslovakia |
| 94 |  | Kristiāns Rubīns (A) | L | 2027 | Jūrmala, Latvia |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 7 |  | Markus Nenonen | L | LH | 2025 | Jämsänkoski, Suomi |
| 12 |  | Christophe Lalancette | R | KH | 2026 | Roberval, Québec, Kanada |
| 17 |  | Ondřej Rohlik | L | KH / VLH | 2026 | Chrudim, Tšekki |
| 22 |  | Adam Měchura | L | KH / VLH | 2026+1 | Písek, Tšekki |
| 23 |  | Jakub Klepiš | R | KH / OLH | 2025 | Praha, Tšekkoslovakia |
| 26 |  | Tomáš Urban | L | KH / VLH | Laina | Praha, Tšekki |
| 30 |  | Jakub Lev (C) | R | H | 2026 | Plzeň, Tšekkoslovakia |
| 34 |  | Jakub Šiler | L | H | 2026 |  |
| 49 |  | Dominik Simon | L | H | 2025+1 | Praha, Tšekki |
| 76 |  | Marek Soukup | L | H | 2025 | Plzeň, Tšekki |
| 81 |  | Ondřej Matýs | L | VLH | 2025 | Pardubice, Tšekki |
| 84 |  | Jan Schleiss (A) | R | LH | 2028 | Plzeň, Tšekki |
| 86 |  | Tomáš Mertl | L | KH | 2025 | České Budějovice, Tšekkoslovakia |
| 89 |  | Adrián Holešinský | L | OLH / KH | 2028 | Čadca, Slovakia |
| 92 |  | Turner Elson | L | KH / VLH | 2025 | New Westminster, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 95 |  | Miroslav Indrák | L | LH | 2025 | Písek, Tšekki |
Joukkue kaudella 2024-2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Josef Jandač
Apuvalmentaja: Václav Pletka
Apuvalmentaja: Jiří Veber
Maalivahtivalmentaja: Rudolf Pejchar
Videovalmentaja: Vojtěch Tulačka
Fysiikkavalmentaja: Jan Snopek
Taitovalmentaja: Michal Dvořák
Huoltopäällikkö: Petr Šulan
Huoltopäällikkö: Jakub Vais
Omistaja & Toimitusjohtaja: Martin Straka
Joukkueenjohtaja: Václav Kalina
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

HC Škoda Plzeňin kotisivut
Extraliga
:
HC Bilí Tygři Liberec
•
Mountfield České Budějovice
•
HC Energie Karlovy Vary
•
HC Moeller Pardubice
•
HC Lasselsberger Plzeň
•
HC RI OKNA Zlin
•
HC Litvínov
•
HC Geus Okna Kladno
•
HC Slavia Praha
•
HC Sparta Praha
•
HC Ocelaři Třinec
•
HC Vitkovice
•
BK Mladá Boleslav
•
HC Znojemští Orli
Kaudet:
1993–94 • 1994–95 • 1995–96 • 1996–97 • 1997–98 • 1998–99 • 1999–00
2000–01 • 2001–02 • 2002–03 • 2003–04 • 2004–05 • 2005–06 • 2006–07 • 2007–08 • 2008–09 • 2009–10
2010–11 • 2011–12 • 2012–13 • 2013–14 • 2014–15 • 2015–16 • 2016–17 • 2017–18 • 2018–19 • 2019–20
Erra (jumala)

Erra tai Irra on mesopotamialaisessa mytologiassa kulkutautien ja vitsausten jumala. Hän vastaa Namtaria, jota Enlil käytti pelotellakseen sumerien meluisia kaupunkeja. Myös Anu lähetti Erran rankaisemaan häntä vastaan kapinoivia. Toisessa myytissä Erra aiheutti valtavaa tuhoa sillä aikaa kun Marduk kävi manalassa.
Kaarlo Eronen

Kaarlo Johannes Eronen (29. maaliskuuta 1894 Viipuri – 30. toukokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija, koreografi ja tanssipedagogi.
Eronen opiskeli Maggie Gripenbergin ja Ljubov Jegorovan johdolla. Hän työskenteli Suomen Oopperan baletissa vuosina 1922–1923 ja 1927–1931. Siellä hänellä oli rooleja muun muassa Pjotr Tšaikovskin ja Aleksandr Glazunovin teoksissa. Pariisin Ballets Suédoisissa hän oli vuosina 1924–1925. Eronen myös johti Helsingissä ja Viipurissa omaa balettikouluaan.
Eronen aloitti uransa vuosina 1913–1914 Kaarlo Karin Suomalaisessa teatteriseurueessa ja siirtyi sen jälkeen vuoden ajaksi kuunteluoppilaaksi Kansallisteatterin oppilaskouluun. Hän opiskeli tanskalaisen Katja Othonin ja Helsingin tanssiopistossa opettaneiden Jegorovan, Ljutikovan ja Oblakovan johdolla. Hän perehtyi myös moderniin
tanssiin Maggie Gripenbergin tunneilla. Eronen allekirjoitti näytäntökauden mittaisen tanssijan työsopimuksen Suomalaisen operettiosakeyhtiön kanssa syksyllä 1918. Uransa alussa Eronen esiintyi Mary Paischeffin lisäksi myös Bertta Marjanteen kanssa, ja varsin pian myös Edith von Bonsdorffin partnerina. Viipurissa jälkimmäinen pari nähtiin ensimmäisen kerran joulukuussa 1920, ja he palasivat kaupunkiin säännöllisesti vuosikymmenen alkupuolella. Myöhemminkin Suomen Oopperan baletin ja Pariisin työvuosien aikana Eronen säilytti tiiviin yhteyden Viipuriin ja ehti toimia myös Viipurin kaupunginteatterin balettimestarina vuosina 1934–1938.
Vuodet sekä Suomalaisen oopperan baletissa että kausi Pariisissa olivat koulineet Erosesta ammattilaisen, jonka tanssi oli kriitikon mukaan erinomaisen kimmoisaa ja iskuvarmaa, mikä hänen mukaansa näkyi
erityisesti itämaisissa tansseissa, Apassitanssissa ja rajuksi luonnehditussa rajussa Mustalaistanssissa. Balettimestarin toimi lopetettiin vuonna 1938, mutta Eronen jatkoi teatterissa vierailijana vielä vakituisen toimensa päättymisen jälkeenkin. Erosen suosiosta kertoo, että hänen 25-vuotistaiteilijajuhlansa helmikuussa 1939 oli loppuunmyyty.
Eronen laati Erkki Melartinin baletin Sininen helmi libreton.
Suuri hetki

| Suuri hetki Kirka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Finnvox-studiot, Helsinki   StudioPOP, Helsinki (9)
 Julkaistu: 2000
 Tuottaja(t): Kassu Halonen   Juha Björninen
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: RCA
Kirkan muut julkaisut
| Tie huomiseen 1996 | Suuri hetki 2000 | Sinut siinä nään 2002 |
Suuri hetki on Kirkan vuonna 2000 julkaistu albumi.
Kappaleet

Paha suu – 4.18 (säv. & sov. Kassu Halonen, san. Edu Kettunen)
Taikaa – 3.43 (säv. Maki Kolehmainen, san. Hector, sov. Juha Björninen)
Kulkurit rakastaa – 4.19 (säv. M. Kolehmainen, san. Vera, sov. J. Björninen)
Karvas viini – 3.19 (säv. & sov. K. Halonen, san. E. Kettunen)
Pari kultarahaa – 5.00 (säv. & sov. K. Halonen, san. E. Kettunen)
Niin kauan – 3.12 (säv. & sov. K. Halonen, san. Hector)
Et mennä saa – 3.36 (säv. & sov. K. Halonen, san. Hector)
Liian monta – 4.29 (säv. Reijo Hirvelä, san. E. Kettunen, sov. J. Björninen)
Eksyneet – 4.22 (säv. Esa Kaartamo, san. Hector, sov. J. Björninen)
Tämä rakkaus – 4.00 (säv. & sov. K. Halonen, san. Pirjo Nyman)
Encore: Pikku Elvis (studiolive) – 3.58 (säv. Joe Villegas, san. Aki Sirkesalo, sov. J. Björninen)
Tekijät > Muusikot

Kirka – laulu
Hanna-Riikka Siitonen ja Nina Tapio – taustalaulu
Kassu Halonen – kosketinsoittimet, taustalaulu (ei: ”Niin kauan”)
Esa Kotilainen – kosketinsoittimet, harmonikka
Jari Laasanen – kosketinsoittimet, taustalaulu (”Eksyneet”)
Juha Björninen – kitarat, soolokitara, ohjelmointi (ei: ”Niin kauan”)
Marko Karhu – kitarat
Jari Heino – basso
Harri Rantanen – basso (”Pikku Elvis”)
Sami Kuoppamäki ja Anssi Nykänen – rummut (ei: ”Niin kauan”)
Okko Laru – rummut
Tapio ”Mongo” Aaltonen – lyömäsoittimet
+
Sakari Kukko – sopraanosaksofoni (”Eksyneet”)
Sibelius-lukion sinfoniaorkesterin jousisto – jousisoittimet
sekä Torvisektio (ei: ”Niin kauan”):
Heikki Keskinen – saksofoni
Jukka Tiirikainen – trumpetti
Mikko Mustonen – pasuuna
Tekijät > Tuotanto

Kassu Halonen – tuottaja (1, 4–8, 10)
Juha Björninen – tuottaja (2, 3, 8, 9, 11)
Asko Kallonen / BMG Finland – vastaava tuottaja
Dan Tigerstedt ja Juha Laakso / Finnvox-studiot, Helsinki – äänitys (kaikki paitsi ”Eksyneet”)
Dan Tigerstedt – miksaus (kaikki paitsi ”Pikku Elvis”)
Jari Laasanen / StudioPOP, Helsinki – ”Eksyneet”-kappaleen äänitys
Juha Heininen / Millbrook Studio – ”Pikku Elvis”-kappaleen miksaus
Pauli Saastamoinen – masterointi
Aki / Profi-Team – muotoilu
Miisa / Profi-Team – maskeeraus
Jari ”Numi” Nummelin – valokuvat
Tero Jämsä / Mainospeukalo Oy – kannet
Aiheesta muualla

Suuri hetki discogs.com -sivustolla (englanniksi)
| n k Kirka |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Saat kaiken  Nykyaikaa  Rautaa ja kettinkiä  Tiukka linja  Lauantaiyö  Kaksi puolta  Anna & Kirka  Kirka  Täytyy uskaltaa  Hengaillaan  Älä sano ei  R.O.C.K.  The Spell  Surun pyyhit silmistäni  Anna käsi  Parhaat, uudet versiot  Ota lähellesi  Kasvot peilissä  Pyydä vain  Sadness in Your Eyes  Kirka  Tie huomiseen  Suuri hetki  Sinut siinä nään  Elämääni eksynyt 
Livealbumit:  Kirka keikalla  Babitzinit konsertissa  Mestarit Areenalla 
Kokoelmat:  Kirka  Kirkan parhaita  Kirkan parhaat  Isot hitit  Iskelmäkansio  Babitzin  Parhaat  Kirka I – 12 alkuperäistä  Kirka II – 12  Kirka III – 12 alkuperäistä  16 superhittiä  Aarteet  20 suosikkia – Surun pyyhit silmistäni  20 suosikkia – Hän kuudentoista on  Hetki lyö  20 suosikkia – Mamy Blue  16 hittiä  40 unohtumatonta laulua  30 suosikkia  Kaikki parhaat 1967–2007  Kaikki singlet 1967–2007  The Essential Kirka  Collections 
Muuta:  Diskografia
Paul Erdős

Erdős vuonna 1992.
Paul Erdős (unk. Erdős Pál; 26. maaliskuuta 1913 Budapest – 20. syyskuuta 1996) oli tuottelias unkarilainen matemaatikko. Hän työskenteli kombinatoriikan, verkkoteorian, lukuteorian, klassisen analyysin, arviointiteorian, joukko-opin ja todennäköisyyslaskennan parissa. Hänet tunnetaan myös ”legendaarisesta eksentrisestä” persoonallisuudesta.
Elämäkerta

Paul Erdős syntyi Budapestissä 1913 Anna ja Lajos Erdősin kolmantena lapsena. Perheen kaksi vanhinta lasta kuolivat ennen Paulin syntymää.
Erdős väitteli matematiikan tohtoriksi Budapestin yliopistossa 1934. Väiteltyään hän lähti Unkarin kasvavaa juutalaisvastaisuutta pakoon Isoon-Britanniaan ja myöhemmin Yhdysvaltoihin.
Erdős ei yleensä viihtynyt pitkää aikaa samassa paikassa, ja hän tulikin tunnetuksi tavastaan kiertää ympäri maailmaa tapaamassa muita matemaatikkoja asuen ja työskennellen heidän luonaan muutaman päivän ennen kuin lähti seuraavan matemaatikon luokse. Omaisuus ei merkinnyt hänelle kovinkaan paljoa, hän kuljetti suurinta osaa omaisuudestaan mukanaan matkalaukussa. Hänen työtahtinsa oli hurja, usein hän teki jopa 19-tuntisia työpäiviä.
Erdős kieltäytyi alkoholista ja kutsui sitä myrkyksi, mutta joi runsaasti kahvia ja käytti muitakin stimulantteja. Hänen äitinsä kuoltua 1971 Erdős alkoi käyttää amfetamiinia ja metyylifenidaattia, ja jatkoi niiden säännöllistä käyttöä loppuelämänsä. Vuonna 1979 Erdős löi ystävänsä Ronald Grahamin kanssa 500 dollarin vedon siitä, pystyisikö olemaan kuukauden käyttämättä amfetamiinia. Erdős voitti vedon mutta piti sitä jälkikäteen kuukauden mittaisena taka-askeleena matematiikan kehitykselle, sillä ei kertomansa mukaan kyennyt sen aikana saamaan matemaattisia ideoita.
Erdős oli hyvin tuottelias ja uskoi vahvasti yhteistyöhön. Hän julkaisikin noin 1 500 artikkelia yhteensä 485 muun matemaatikon kanssa. Yhteistyökumppaneita hänellä oli siten enemmän kuin kenelläkään toisella matemaatikolla. Hän kannusti muita matemaatikkoja jatkuvasti syöttämällä heille uusia ongelmia ratkottavaksi. Hän asetti tavoitteekseen etsiä matemaattisia lapsineroja ympäri maailmaa ja opastaa heitä.
Erdős loi oman yleiskielensä soveltamalla matemaattisia ilmauksia arkisiin asioihin. Esimerkiksi lapsi on "epsilon", matematiikassa pientä tarkoittava kreikkalainen kirjain.
Paul Erdős kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1996 ollessaan 83-vuotias. Hän ei ollut naimisissa eikä hänellä ollut lapsia.
Erdősin luku

Koska Erdős oli hyvin tuottelias, puhutaan Erdősin luvusta. Tämä tunnusluku määräytyy seuraavasti: ne, jotka ovat kirjoittaneet yhteisen artikkelin Erdősin kanssa, saavat Erdősin luvun 1. Matemaatikko, jolla on yhteinen artikkeli Erdősin luvun 1 omaavan henkilön kanssa, saa Erdősin luvun 2, ja niin edelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Erdős Wikimedia Commonsissa
| n k Wolfin matematiikanpalkinnon saajat |
| --- | --- |
1970-luku:  1978: Israel Gelfand, Carl L. Siegel  1979: Jean Leray, André Weil 
1980-luku:  1980: Henri Cartan, Andrei Kolmogorov  1981: Lars Ahlfors, Oscar Zariski  1982: Hassler Whitney, Mark Krein  1983/4: Shiing-Shen Chern, Paul Erdős  1984/5: Kunihiko Kodaira, Hans Lewy  1986: Samuel Eilenberg, Atle Selberg  1987: Kiyoshi Itō, Peter Lax  1988: Friedrich Hirzebruch, Lars Hörmander  1989: Alberto Calderón, John Milnor 
1990-luku:  1990: Ennio de Giorgi, Ilya Piatetski-Shapiro  1992: Lennart Carleson, John G. Thompson  1993: Mihail Gromov, Jacques Tits  1994/5: Jürgen Moser  1995/6: Robert Langlands, Andrew Wiles  1996/7: Joseph B. Keller, Yakov G. Sinai  1999: László Lovász, Elias M. Stein 
2000-luku:  2000: Raoul Bott, Jean-Pierre Serre  2001: Vladimir Arnold, Saharon Shelah  2002/3: Mikio Satō, John Tate  2005: Grigori Margulis, Sergei Novikov  2006/7: Stephen Smale, Hillel Furstenberg  2008: Pierre Deligne, Phillip A. Griffiths, David B. Mumford 
2010-luku:  2010: Shing-Tung Yau, Dennis P. Sullivan  2012: Michael Aschbacher, Luis Caffarelli  2013: George D. Mostow, Michael Artin  2014: Peter Sarnak  2015: James Arthur  2017: Charles Fefferman, Richard Schoen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Romania  Kroatia  Alankomaat 2  Puola 2 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP  Google Scholar  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Pertti Kaukonen

Pertti Kaukonen. Tuntemattoman kuwaitilaisen muotokuvamaalarin teos.
Pertti Lauri Juhani Kaukonen (s. 5. kesäkuuta 1942 Helsinki) on suomalainen suurlähettiläs ja ulkoasiainneuvos.
Perhe

Kaukosen isä on kanslianeuvos, yritysjohtaja Lauri Kaukonen ja äiti hyväntekijä Elsa Kaukonen.
Opinnot

Kaukonen valmistui ylioppilaaksi Helsingin suomenkielisestä yksityislyseosta vuonna 1961. Hän valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1965 ja valtiotieteen maisteriksi vuonna 1966. Kaukonen oli Akateemiset liberaalit -ylioppilasjärjestön perustajajäsen vuonna 1964.
Ura

Kaukonen aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1965. Hänet komennettiin Suomen Pariisin suurlähetystön alaisen Rouenin kunniakonsulin viraston sihteeriksi vuonna 1966 ja vuonna 1968 Pariisin suurlähetystön avustajaksi Ranskassa. Richard Seppälä toimi tuolloin Suomen suurlähettiläänä Pariisissa.
Vuonna 1970 hänet komennettiin Suomen Bukarestin suurlähetystön avustajaksi Romaniasssa ja ylennettiin lähetystösihteeriksi samana vuonna. Bukarestin suurlähettiläänä toimi Kaarlo Mäkelä.
Kaukonen toimi ulkoministeriön jaostosihteerinä vuonna 1972. Seuraavana vuonna Senegalin tasavallan ensimmäinen presidentti Léopold Sédar Senghor vieraili Suomessa presidentti Urho Kekkosen vieraana. Presidentti Senghor palkitsi Kaukosen Senegalin Leijonan kansallisen ritarikunnan upseerin kunniamerkillä.
Vuonna 1973 hänet komennettiin Suomen Kööpenhaminan suurlähetystön ensimmäiseksi lähetystösihteeriksi Tanskaan, jossa hän toimi vuoteen 1976 asti. Kaukonen palkittiin Dannebrogin ritarikunnan kunniamerkeillä. Kööpenhaminan suurlähettiläinä toimivat tuolloin Jaakko Hallama ja Veli Helenius.
Vuodesta 1976 hän toimi ulkoministeriön virkaa tekevänä jaostopäällikkönä ja seuraavana vuonna hänet ylennettiin jaostopäälliköksi. Kaukonen korotettiin lähetystöneuvoksen virkaan vuonna 1978.