Ateenan demokratia
Kehityshistoria > Solon

Vähitellen rikkaiden ja köyhien väliset ristiriidat kasvoivat samaan aikaan, kun kaupungissa oli jonkinlainen taloudellinen kriisi. Köyhät maanviljelijät joutuivat katovuosina velkoihin ja kiinnittämään osan maastaan maksaakseen velkansa. Tämä pienensi satoa edelleen, kun taas maanviljelysmaa päätyi yhä harvempiin käsiin. Osa maanviljelijöistä joutui jopa orjiksi velkojaan vastaan, vaikka Ateenassa ei muutoin ollutkaan maaorjuutta toisin kuin monissa muissa Kreikan kaupungeissa. Hyvien vuosien tuottoa taas ei voitu säilöä hyvin, koska rahataloutta ei vielä ollut.
Seurauksena Ateena oli päätyä lähes sisällissotaan 500-luvun eaa. alkupuolella. Lopulta vuonna 594 eaa. rikkaat ja köyhät yhdistyivät ja antoivat tuolloin arkonttina toimineelle Solonille valtuudet sovittaa ristiriidat. Solon aloitti julistamalla yleisen armahduksen veloista sekä kieltämällä velkaorjuuden. Velkojen vuoksi orjuutetut (hektemoroi) vapautettiin, ja ulkomaille myytyjä yritettiin saada takaisin Ateenaan. Solon ei kuitenkaan suostunut maiden uusjakoon.
Solon järjesteli myös varallisuusluokat uudelleen. Solonin aikaan luokkia oli kolme, hippeis (ne jotka omistivat hevosen), zeugitai (ne jotka omistivat härkäparin) ja thetes (päiväpalkkalaiset, työläiset). Solon lisäsi neljännen, korkeimman luokan nimeltä pentakosiomedimnoi (ne jotka kykenivät tuottamaan 500 medimnos-mitallista). Kaikkein korkeimmat virkamiehet, mukaan lukien arkontit, valittiin kahdesta korkeimmasta luokasta ja muut virkamiehet kolmesta korkeimmasta luokasta. Alimman eli thetes-luokan jäsenet eivät voineet hoitaa mitään virkatehtäviä, mutta saivat osallistua ekklesian kokouksiin, mukaan lukien virkamiesten valinta. Uudistuksen seurauksena mahdollisuus virkatehtäviin määräytyi yksinomaan varallisuuden, ei pelkästään syntyperän perusteella, kuten aiemmin.
Klassisella kaudella vallinneen käsityksen mukaan Solon perusti Ateenan 400-miehisen neuvoston (bule), johon valittiin 100 jäsentä jokaisesta neljästä fylestä. Sen jäsenet valittiin arpomalla kolmesta ylimmästä luokasta. Tutkijat ovat kuitenkin olleet erimielisiä siitä, oliko neuvosto todella olemassa jo tuolloin, vai perustettiinko se vasta Solonin ajan jälkeen. Joidenkin tutkijoiden mukaan neuvoston perustaminen olisi laitettu arvostetun Solonin nimiin vasta vuoden 411 eaa. oligarkkisen vallankaappauksen, niin kutsutun neljänsadan oligarkian, aikana. Tämän tulkinnan mukaan harvainvallan kannattajat olisivat halunneet saada oikeutusta toiminnalleen vetoamalla siihen, että jo Solonin aikana perustettiin saman mallin mukainen 400-henkinen neuvosto, jolloin oligarkia voitiin esittää paluuna vanhaan.
Solon uudisti myös Ateenan kirjoitetut lait. Solon toivoi, ettei hänen lakejaan muutettaisi ainakaan kymmeneen vuoteen. Hän puolusti lakejaan runoissaan, ja lähti lopulta matkoille toivoen, että lakeja kunnioitettaisiin hänen poissa ollessaan. Solonin lait toimivat satoja vuosia Ateenan lainsäädännön perustana. Niitä uudistettiin vasta vuosina 410–399 eaa., ja tässä muodossa ne säilyivät käytössä Ateenan demokratian loppuun saakka. Oikeudenkäyttöä uudistettiin muun muassa niin, että kenellä tahansa oli oikeus esittää syytteitä lakia rikkoneita vastaan kenen tahansa puolesta. Viranomaisten väärinkäytöksistä voitiin vedota ekklesiaan. Solon antoi areiopagille vahvat oikeudet, ja sen jäseniksi otettiin nyt kaikki entiset arkontit. Se käsitteli tärkeimmät oikeusjutut, muun muassa syytökset arkontteja itseään vastaan. Myöhempien tietojen mukaan Solon perusti myös valamiesoikeusistuimen, heliaian.
Solonin valtiomuoto ei ollut vielä puhtaasti demokraattinen, mutta muutti sitä aristokratiasta kohti meritokratiaa. Vaikka poliittiset oikeudet määräytyivät varallisuuden perusteella, ihmisillä oli mahdollisuus kohota ylempään luokkaan yrittämällä ja vaurastumalla, mitä helpotti suoran tuloverotuksen puuttuminen. Kaikilla kansalaisilla oli oikeus osallistua lakien säätämiseen ekklesian kautta. Vastaavasti oikeudenkäyttö alkoi siirtyä aristokratialta kansalle, ja ylemmistä luokista valitut viranomaiset saattoivat joutua vastuuseen teoistaan. Aristokraatit luonnollisesti vastustivat uudistuksia, ja oligarkiamieliset jatkoivat demokratian haastamista koko sen historian ajan.