stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ensemble Offspring

Ensemble Offspring on australialainen nykytaidemusiikkiin erikoistunut yhtye.
Ensemble Offspring perustettiin vuonna 1995. Se oli vuonna 2011 yksi ensimmäisistä australialaisen Art Music Awardin voittajista. Se eteni Art Music Award -finalistiksi vuonna 2014 kokeellisen musiikin kategoriassa. Ensemble Offspring perusti vuonna 2014 Hatched Academyn järjestääkseen esittäjien ja säveltäjien välille yhteistyötä yhtyeen taiteellisten johtajien Claire Edwardesin ja Damien Ricketsonin johdolla. Vuonna 2020 Ensemble Offspringille myönnettiin Sidney Myer Performing Arts Award. Ensemble Offspring on kantaesittänyt satoja teoksia ja edistänyt aliedustettujen, kuten naisten ja Australian alkuperäisväestön tekemien sävellysten näkyvyyttä.
Ensemble Offspring on esiintynyt muun muassa Hongkongissa, Lontoossa ja Varsovassa. Se on usein osallistunut Mona Foma -tapahtumaan sekä Sydneyn ja Melbournen festivaaleihin. Vuonna 2023 Ensemble Offspring palasi Eurooppaan ensimmäisen kerran sitten vuoden 2019. Tässä yhteydessä se konsertoi Helsingissä yhteistyössä Korvat auki -järjestön kanssa. Tuolloin esitettiin uusia teoksia Brenda Giffordilta, Troy Russellilta, Nardi Simpsonilta, Kaija Saariaholta (postuumisti), Nino Håkanssonilta, Wilma Pistoriukselta, Niilo Junnikkalalta, Anna Hakulalta ja Pauli Uusitalolta. Muita säveltäjiä, joiden musiikkia Ensemble Offspring on esittänyt, ovat olleet muiden muassa Božidar Kos, Christopher Tonkin, Tristan Murail, Gérard Grisey, John Luther Adams ja Liza Lim. Lisäksi yhtye on konserteissaan improvisoinut.
Ensemble Offspringin albumeiden joukossa ovat Springtime (2010) ja Songbirds (2020).
Jäsenet

Claire Edwardes (lyömäsoittimet, taiteellinen johto)
Jason Noble (klarinetti, bassoklarinetti)
Lamorna Nightingale (huilut)
Freya Schack-Arnott (sello)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Robert Ehrström

Robert Otto Fredrik Ehrström (29. maaliskuuta 1874 Helsinki – 30. toukokuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Ehrström väitteli kirurgian tohtoriksi 1900, keskittyi aluksi lääketieteen kemiaan ja toimi alan dosenttina 1902–1910, minkä jälkeen dosentuuri siirrettiin sisätaudeille. Vuosina 1920–1930 hän oli Helsingin yliopiston sisätautiopin ylimääräinen ja 1930–1941 varsinainen professori. Hän oli erityisesti kiinnostunut maksa- ja verenpainetaudeista sekä suolistoloisista.
Robert Ehrströmin isä oli Karl Gustaf Ehrström. Professorin arvonimen saanut, isänsä tavoin sisätauteihin perehtynyt lääkäri ja dosentti Mons-Christian Ehrström oli Robert Ehrströmin ja tämän puolison Lilli Frassettin poika.
Celebesinuunilintu

| Celebesinuunilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Aasiansieppokertut Seicercus
Laji::  sarasinorum
Kaksiosainen nimi
 Seicercus sarasinorum  (Meyer & Wiglesworth, 1896) 
Synonyymit
 Phylloscopus sarasinorum 

Katso myös
   Celebesinuunilintu Wikispeciesissä   Celebesinuunilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Celebesinuunilintu (Seicercus sarasinorum) on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on Indonesian Sulawesin kotoperäinen laji, ja siitä tunnetaan kaksi alalajia. Adolf Bernard Meyer ja Lionel William Wiglesworth kuvailivat lajin holotyypin Etelä-Sulawesin Mount Lompobatangilta vuonna 1896.
Olaus Magnus

| Olaus Magnus |
| --- | --- |
 Olaus Magnuksen vaakuna kuvattuna Carta marinassa.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Olof Månsson Svinefot
Syntynyt: 1490 Itä-Götanmaa
Kuollut: 1. elokuuta 1557 (67 vuotta) Rooma
Kansalaisuus:  Ruotsalainen
Ammatti:  arkkipiispa historioitsija
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Carta marina (1539) Pohjoisten kansojen historia (1555)
Olaus Magnus Gothus (Magni, lat. suuri, lokakuu 1490 Itä-Götanmaa – 1. elokuuta 1557 Rooma) oli varhainen ruotsalainen historioitsija, kirjailija ja kartografi sekä Strängnäsin tuomiorovasti. Hänet tunnetaan parhaiten ensimmäisen Pohjoismaita kuvaavan kartan, Carta marinan, tekijänä ja Pohjoisten kansojen historian kirjoittajana.
Koulutus

Olaus Magnus syntyi varakkaaseen Svinefotin (suom. sianjalka) porvarisperheeseen. Hän kävi koulunsa Linköpingissä ja Västeråsissa. Tämän jälkeen hän opiskeli Rostockissa ja todennäköisesti myös Kölnissä. Opinnot Saksan yliopistoissa kestivät yhteensä seitsemän vuotta. Hän seurasi opinnoissaan vanhempaa veljeään Johannes Magnusta. Veljekset ottivat opintielle lähtiessään ajan tavan mukaan uuden sukunimen. Käyttöön tuli poikien isoisän isän sukunimi Store, joka käännettiin latinaksi (Magnus). Veljekset on kirjattu tällä nimellä yliopistojen matrikkeleihin.
Pappina

Valmistuttuaan maisteriksi Olaus sai paikan Uppsalan tuomiokapitulin kaniikkina. Hän toimi myös Pohjolan anekaupan Norlannin alueen alempana asiamiehenä. Tehtävään liittyi tarkastusmatkoja, sillä Rooma tarvitsi tehokasta anekauppaa kustannustensa kattamiseksi. Olaus teki keväällä 1518 ratsain matkan alueensa rajaseuduille ja kävi samalla myös Norjassa. Seuraavana vuonna hän teki toisen tarkastusmatkan Tornionjokilaaksoon. Näillä matkoilla Olaus loi perustaa tulevalle kirjalliselle toiminnalleen.
Vuonna 1522 Olaus Magnus nimitettiin Strängnäsin tuomiorovastiksi. Seuraavana vuonna hän sai tehtävän Kustaa Vaasan lähettiläänä ja matkusti Roomaan. Hänen tehtävänään oli suostutella paavi suosiolliseksi ruotsalaisten piispannimitysvaatimuksille. Olauksen veli nimitettiin seuraavana vuonna Uppsalan arkkipiispaksi.
Ulkomailla

Rooman-matkansa jälkeen Olaus Magnus asui ulkomailla. Hän työskenteli Kustaa Vaasan poliittisena ja taloudellisena lähettiläänä muun muassa Itämeren alueen hansakaupungeissa. Hänen vakinaiseksi asuinpaikakseen tuli Danzigin vapaakaupunki, joka oli tuolloin Puolan suojeluksessa. Danzigissa asui myös hänen veljensä Johannes, joka oli asettunut sinne toimittuaan Puolan kuninkaan neuvonantajana.
Västeråsin valtiopäivät vuonna 1527 merkitsivät käännekohtaa Ruotsin kirkkohistoriassa. Kustaa Vaasan uskonnolliset uudistukset murskasivat kirkon vallan ja aloittivat luterilaisen uskonpuhdistuksen. Koska Olaus ja Johannes Magnus vastustivat uskonpuhdistusta ja pitivät kiinni katolisesta uskostaan, Kustaa Vaasa erotti heidät vuonna 1530 kirkollisista tehtävistä. Veljesten Ruotsiin jäänyt omaisuus takavarikoitiin kruunulle ja he menettivät mahdollisuuden palata Ruotsiin. Olauksesta tuli hiippakuntansa menettäneen arkkipiispaveljensä sihteeri eli kansleri.
Olaus Magnus aloitti suuren Pohjolaa koskevan kartastonsa kokoamisen Danzigissa, missä hän asui kaikkiaan kymmenen vuotta. Tarkastusmatkat Ruotsin ja Norjan pohjoisilla alueilla olivat herättäneet hänen kiinnostuksensa alueen historiaan ja maantieteeseen. Euroopassa liikkuessaan hän oli havainnut, ettei Pohjolasta tiedetty paljoakaan. Harvat aluetta kuvanneet kartat, kuten keskiajan maantieteen auktoriteettina pidetyn Klaudios Ptolemaioksen Geografia-teos, antoivat siitä Olauksen mukaan virheellisen kuvan. Hän halusi omalla kartallaan korjata tilanteen ja tehdä samalla propagandaa reformaatiota vastaan. Kartan oli tarkoitus osoittaa eteläisen Euroopan oppineille, miten suuren ja mielenkiintoisen alueen katolinen kirkko oli menettämässä reformaation myötä.
Carta marina

Magnuksen veljekset muuttivat vuonna 1537 Venetsiaan, jossa Olaus Magnuksen kartta painettiin ja julkaistiin kaksi vuotta myöhemmin. Karttaa ryhdyttiin kutsumaan sen otsikon ensimmäisten sanojen mukaan nimellä Carta marina.
Olaus Magnus valmisteli karttaa kaksitoista vuotta. Hän keräsi alueesta mahdollisimman paljon tietoa: hän käytti lähteinään muistiinpanoja matkoiltaan, saatavilla olevia antiikin ja keskiajan kirjallisia kuvauksia ja karttoja ja luultavasti myös aikansa merikarttoja ja purjehdusoppaita. Lisäksi hän hankki tietoja muilta Pohjolaa tunteneilta oppineilta. Heistä tärkein oli Trondheimin arkkipiispa Erik Walkendorf, jolta Olaus Magnus sai suurimman osan Norjaa, Islantia ja Grönlantia koskevasta materiaalistaan.
Pohjola sai Carta marinassa ensimmäistä kertaa historiassa tunnistettavan hahmonsa. Kartta on kuvitettu ja se esittelee eri valtakuntien ja alueiden sodankäyntitaktiikoita, elinkeinoja, uskonnollisia menoja ja tapoja. Olaus Magnus kirjoitti kartan liitteeksi italian- ja saksankieliset selityskirjaset. Carta marinasta tuli tärkein Pohjolaa kuvaava kartta sadaksi vuodeksi. Tarkempi kuvaus syntyi vasta 1600-luvulla. Kartta julkaistiin painoteknisistä syistä yhdeksänä eri lehtenä. Se oli aikoinaan maailman toiseksi suurin kartta.
Historia de gentibus septentrionalibus

Veljekset muuttivat Venetsiasta Roomaan. Johanneksen kuoleman jälkeen vuonna 1544 Olaus nimitettiin hänen jälkeensä Uppsalan katoliseksi arkkipiispaksi. Arvonimi oli lähinnä kunnianosoitus, sillä sellaista katolista hiippakuntaa ei enää ollut olemassa.
Roomassa Olaus paneutui tieteelliseen työskentelyyn. Hän toimitti valmiiksi ja painetuiksi veljensä laatimat historiateokset eli Ruotsin kuningaskronikan ja Uppsalan kirkonistuimen historian. Kirjat korostavat katolisuudelle edullisia puolia ja niissä voidaan nähdä kritiikkiä uskonpuhdistusta vastaan.
Olaus Magnuksen mittava pääteos Historia de gentibus septentrionalibus eli Pohjoisten kansojen historia ilmestyi vuonna 1555. Ensimmäisessä latinankielisessä painoksessa oli 22 kirjaa, 476 lukua ja 815 sivua. Kirja käännettiin heti useille eri kielille, joskin lähes aina lyhennettynä.
Kirja on ensimmäinen Euroopan alueen kansoista kirjoitettu seikkaperäinen kuvaus. Kirja käsittelee aluetta ja sen kulttuurihistoriaa laajasti. Maantiede ja kansatieteelliset tapainkuvaukset kuuluivat olennaisena osana historiankirjoitukseen 1500- ja 1600-luvuilla. Laaja-alaisuus kävi ilmi jo historia-sanassa, joka tarkoitti alun perin tiedon hankkimista kaikesta siitä, mitä pidettiin tietämisen arvoisena.
Olaus Magnus piti tutkimuksensa perustana Aristoteleen oppeja, joiden mukaan kylmien seutujen asukkaat ja eläimet ovat voimakkaampia ja urhoollisempia kuin eteläisemmät rotunsa edustajat. Eniten kritiikkiä on kohdistettu kirjoittajan liioittelevaan tyyliin. Olaus Magnus noudatti aikansa goottilaista historiankirjoituksen perinnettä ja oli uskollinen käyttämälleen aineistolle.
Kirja sisältää taistelukuvauksia, jotka liittyvät Sten Sturen sotaan vuosina 1495–1497. Kirjassa on runsas kuvitus. Kuparipiirroksia on jokaisen luvun alussa. Kuvalaatat veistettiin Roomassa ja siihen yhdistyvät näin myös italialaisten veistäjien tyylit ja käsitykset. Kuvitus tuo ilmi erilaisia ajan tapoja ja töitä, kuten pohjoisen kalastusta.
Historia de gentibus septentrionalibus > Historia de gentibus septentrionalibusin kuvitusta

| --- | --- |
 Kääpiöt taistelevat kurkia vastaan Kalastusta :  Metsästäjiä suksilla Merikäärme
Olaus Magnus ja suomalaiset

Olaus Magnus kuvasi teoksessaan Pohjoisten kansojen historia myös Suomea. Se oli hänen mukaansa merkillinen maailman kolkka, jossa ihmiset kulkivat syvässä lumessa kaarelle taivutetuilla puulaudoilla. Olauksen esittämät tiedot Suomesta olivat etupäässä kuulopuheisiin perustuvia anekdootteja. Näin hän esimerkiksi kuvaa italialaisten matkakokemuksia: "Joskus Italiasta palaavat papit tuovat huvikseen mukanaan Pohjolaan kypressin juuresta tehtyjä levyjä, jotka muistuttavat värivivahteissaan riikinkukon pyrstöä ja niitä pidetään ihmeinä. Lasia ei käytetä lainkaan tai vain perin harvoin näiden kansojen pöydässä juopuneiden mellastuksen vuoksi."
Olaus Magnuksen tarkoitus oli Pohjoisten kansojen historiassa korostaa sitä pysyvää vaaraa, jossa suomalaiset elivät moskovalaisten vuoksi, sekä suomalaisten villeyttä ja urhoollisuutta, jotka olivat sota-aikana hyviä ominaisuuksia. Se, että suomalaiset olivat selvinneet niin hyvin taisteluissa Venäjän lukemattomia sotalaumoja vastaan, johtui Olaus Magnuksen mukaan heidän maagisista ominaisuuksistaan ja taidosta hyötyä salaisista luonnonvoimista, mikä kaikki oli tehnyt viholliselle mahdottomaksi tunkeutua syvemmälle heidän maahansa ja käydä heidän kanssaan lähikamppailuun.
Kuolema

Olaus Magnus kuoli Roomassa 1. elokuuta 1557. Hän vietti elämänsä viimeiset vaiheet ruotsalaisen Pyhän Birgitan mukaan nimetyssä luostarissa. Olaus haudattiin Santa Maria dell'Anima-kirkkoon.
Lähteitä

Johannesson, Kurt: Gotisk renässans. Johannes och Olaus Magnus som politiker och historiker.  SHS, Helsinki, 1982.
Olaus Magnus Gothus: Carta marina. Karta och beskrivning över de nordiska länderna samt de underbara ting som där finnas.  (Käänt. Erik Gamby. Latinankielinen alkuteos vuodelta 1539.)  Bokgillet, Uppsala, 1964.
Olaus Magnus: Pohjoisten kansojen historia: Suomea koskevat kuvaukset.  ((Historia de gentibus septentrionalibus, 1555.) Suomentanut Kaarle Hirvonen. Esipuheen ja selitykset laatinut Kustaa Vilkuna)  Helsinki:  Otava, 1973.  ISBN 951-10118-4-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Cecilia af Forselles: / Olaus Magnus (1490–1557) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  3.4.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| --- | --- |
Edeltäjä: Johannes Magnus: Uppsalan titulaariarkkipiispa 1544–1557   
| n k Uppsalan arkkipiispat |
| --- | --- | --- |
| Katoliset arkkipiispat |  Stephanus (1164–1185)  Johannes (1185–1187)  Petrus (1187–1197)  Olavus Lambatunga (1198–1206)  Valerius (1207–1219)  Olavus Basatömer (1224–1234)  Jarlerius (1236–1255)  Laurentius (1257–1267)  Fulco Johannis (1274–1277)  Jacobus Israelis (1278–1281)  Magnus Boethii (1285–1289)  Johannes (1290–1291)  Nicolaus Allonis (1295–1305)  Nicolaus Katilli (1308–1314)  Olavus Beronis (1315–1332)  Petrus Philippi (1332–1341)  Hemmingus Nicolai (1342–1351)  Petrus Thyrgilli (1351–1366)  Birgerus Gergorii (1367–1383)  Henricus Karoli (1383–1408)  Johannes Gerechini (1408–1422)  Johannes Haquini (1422–1432)  Olavus Laurentii (1432–1438)  Nicolaus Ragvaldi (1438–1448)  Jöns Pentinpoika Oxenstierna (1448–1467)  Jakob Ulfsson (1469–1515)  Gustav Trolle (1515–1521)  Johannes Magnus (1523–1544)  Olaus Magnus (1544–1557)  |  |
| Luterilaiset arkkipiispat |  Laurentius Petri (1531–1573)  Laurentius Petri Gothus (1574–1579)  Andreas Laurentii Björnram (1583–1591)  Abraham Angermannus (1594–1599)  Nicolaus Olai Bothniensis (1599–1600)  Olaus Martini (1601–1609)  Petrus Kenicius (1609–1636)  Laurentius Paulinus Gothus (1637–1646)  Johannes Canuti Lenaeus (1647–1669)  Laurentius Stigzelius (1670–1676)  Johannes Baazius dy (1677–1681)  Olaus Swebilius (1681–1700)  Erik Benzelius vanhempi (1700–1709)  Haquin Spegel (1711–1714)  Matthias Steuchius (1714–1730)  Johannes Steuchius (1730–1742)  Erik Benzelius nuorempi (1742–1743)  Jakob Benzelius (1744–1747)  Henrik Benzelius (1747–1758)  Samuel Troilius (1758–1764)  Magnus Beronius (1764–1775)  Karl Fredrik Mennander (1775–1786)  Uno von Troil (1786–1803)  Jacob Axelsson Lindblom (1805–1819)  Carl von Rosenstein (1819–1836)  Johan Olof Wallin (1837–1839)  Carl Fredrik af Wingård (1839–1851)  Hans Olof Holmström (1852–1855)  Henrik Reuterdahl (1856–1870)  Anton Niklas Sundberg (1870–1900)  Johan August Ekman (1900–1913)  Nathan Söderblom (1914–1931)  Erling Eidem (1931–1950)  Yngve Brilioth (1950–1958)  Gunnar Hultgren (1958–1967)  Ruben Josefson (1967–1972)  Olof Sundby (1972–1983)  Bertil Werkström (1983–1993)  Gunnar Weman (1993–1997)  K. G. Hammar (1997–2006)  Anders Wejryd (2006–2014)  Antje Jackelén (2014–2022)  Martin Modéus (2022–)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska 2  BnF data 2  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef 
Carta marina.
Afrikanuunilintu

| Afrikanuunilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Aasiansieppokertut Seicercus
Laji::  ruficapilla
Kaksiosainen nimi
 Seicercus ruficapilla  (Sundevall, 1850) 
Synonyymit
 Phylloscopus ruficapilla 

Katso myös
   Afrikanuunilintu Wikispeciesissä   Afrikanuunilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikanuunilintu (Seicercus ruficapilla) on uunilintujen heimoon kuuluva kaakkoisafrikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu läntisestä Tansaniasta ja Kaakkois-Keniasta Mosambikiin, Malawiin, Sambiaan, Zimbabween, Lesothoon, Swazimaahan ja Etelä-Afrikkaan. Lajista tunnetaan seitsemän alalajia. Karl Jakob Sundevall kuvaili lajin holotyypin Durbanista vuonna 1850.
Afrikanuunilintu ylinnä
Cebunuunilintu

| Cebunuunilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Aasiansieppokertut Seicercus
Laji::  cebuensis
Kaksiosainen nimi
 Seicercus cebuensis  (Dubois, 1900) 
Synonyymit
 Phylloscopus cebuensis 

Katso myös
   Cebunuunilintu Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Cebunuunilintu (Seicercus cebuensis) on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on Filippiinien kotoperäinen laji, ja elää maan pohjoisosan Luzonilla sekä Cebun ja Negrosin saarilla. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Alphonse Joseph Charles Dubois kuvaili lajin holotyypin Cebusta vuonna 1900.
Hohenzollernin linna

Hohenzollernin linna
Hohenzollernin linna (saks. Burg Hohenzollern) on linna Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Hechingenin kaupungin lähellä, noin 50 kilometriä Stuttgartin kaupungista etelään. Sitä pidetään Hohenzollern-suvun kotipaikkana. Suku nousi valtaan keskiajalla ja hallitsi Preussia ja Brandenburgia ensimmäisen maailmansodan loppuun.
Linna rakennettiin alun perin 1000-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Se kuitenkin tuhottiin täysin kymmenen kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen vuonna 1423. Sen tilalle rakennettiin vuosina 1454-1461 suurempi ja jykevämpi linna, joka oli sotien aikana svaabialaisen Hohenzollernin suvun turvapaikka. 1700-luvun loppupuoliskolla linnan kuitenkin annettiin rapistua ja tuhoutua, kun sen ajateltiin menettäneen strategisen merkityksensä.
Kolmannen linnan, joka on edelleen pystyssä, rakennutti vuosina 1846-1867 Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV. Fredrik Vilhelm palkkasi työhön arkkitehti Friedrich August Stülerin, joka suunnitteli linnan englantilaisvaikutteiseen uusgoottilaiseen tyyliin. Vaikutteita otettiin myös Loiren alueen linnoista. Koska linna rakennettiin pääosin suvun muistomerkiksi, eivät suvun jäsenet asuneet siellä. Vasta vuonna 1945 kruununprinssi Wilhelm otti sen kodikseen. Kruununprinssi ja hänen puolisonsa Cecilie on myös haudattu linnaan.
Bambu-uunilintu

| Bambu-uunilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Aasiansieppokertut Seicercus
Laji::  umbrovirens
Kaksiosainen nimi
 Seicercus umbrovirens  (Rüppell, 1840) 
Synonyymit
 Phylloscopus umbrovirens 

Katso myös
   Bambu-uunilintu Wikispeciesissä   Bambu-uunilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Bambu-uunilintu (Seicercus umbrovirens) on itäafrikkalainen uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Afrikan itäosan Eritreasta ja Sudanista Tansaniaan, sekä ulottuu mantereen keskiosiin Burundiin, Ruandaan ja Kongon itäosiin. Alalaji yemenensis elää Saudi-Arabian lounaisosissa ja Länsi-Jemenissä. Lajista tunnetaan kaikkiaan yhdeksän alalajia. Eduard Rüppell kuvaili lajin holotyypin Etiopian Semienin provinssista vuonna 1840.
Emeinuunilintu

| Emeinuunilintu> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Aasiansieppokertut Seicercus
Laji::  emeiensis
Kaksiosainen nimi
 Seicercus emeiensis  (Alström & Olsson, 1995) 
Synonyymit
 Phylloscopus emeiensis 

Katso myös
   Emeinuunilintu Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Emeinuunilintu (Seicercus emeiensis) on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on Kiinan kotoperäinen laji ja elää maan kaakkoisosassa Sichuanissa, Yunnanissa, Guizhoussa ja Guangdongissa. Per Alström ja Urban Olsson kuvailivat lajin holotyypin Sichuanin Emei Shanista vuonna 1995.
Kameruninuunilintu

| Kameruninuunilintu> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Aasiansieppokertut Seicercus
Laji::  herberti
Kaksiosainen nimi
 Seicercus herberti  (Alexander, 1903) 
Synonyymit
 Phylloscopus herberti 

Katso myös
   Kameruninuunilintu Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kameruninuunilintu (Seicercus herberti) on uunilintujen heimoon kuuluva länsiafrikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue kattaa Nigerian kaakkoisosan, läntisen Kamerunin, Biokon sekä Päiväntasaajan Guinean Mount Alenin alueen. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Boyd Alexander kuvaili lajin holotyypin Biokon Bakakista vuonna 1903.
Matthew Benning

| Matthew Benning> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. toukokuuta 1994 (ikä 30) Edmonton, Alberta, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  92 kg
Seura
Seura:  Toronto Maple Leafs
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Edmonton Oilers (NHL)   Bakersfield Condors (AHL)   Nashville Predators   San Jose Sharks (NHL)
NHL-varaus:  175. varaus, 2012 Boston Bruins
Matthew Benning (s. 25. toukokuuta 1994 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Toronto Maple Leafsia. Hän on Boston Bruinsin kuudennen kierroksen varaus vuodelta 2012. Pelipaikaltaan Benning on puolustaja.
Benningin isä Brian Benning pelasi oman uransa aikana NHL:ssän yli 500 ottelua.