Saudi-Arabian historia
Varhaishistoria

Arabian niemimaalla on elänyt metsästäjä-keräilijäkansoja jo 15 000–20 000 vuotta sitten. Jääkauden päättyessä ilmasto kuivui, niityt muuttuivat aavikoiksi ja joenuomat kuivuivat vadeiksi. Kun metsästys ja keräily eivät enää elättäneet ihmisiä, alettiin harjoittaa paimentolaisuutta. Arabian niemimaata ympäröineet vesistöt tarjosivat suhteellisen helpon pääsyn läheisiin Lähi-idän ja Egyptin sivilisaatioihin. Tämä mahdollisti kaupankäynnin, ja koska nämä sivilisaatiot olivat vauraita, monet tavarat kulkivat niiden välillä. Arabian rannikolla oli hyvät mahdollisuudet hyötyä tästä kaupasta. Suurin osa kaupankäynnistä keskittyi nykyisten Omanin ja Bahrainin alueiden ympärille, mutta kaupankäynnistä hyötyivät myös niemimaan lounaisosassa, nykyisen Jemenin ja Saudi-Arabian eteläosan alueella asuneet.
Eteläisen Arabian alueen ilmasto ja topografia mahdollistivat myös suuremman maatalouden kehittämisen kuin Persianlahden rannikolla. Jemenin alueella runsaat sateet mahdollistivat ihmisten ruokkimisen, ja suitsukkeen ja mirhan vienti toi alueelle vaurautta. Tämän myötä alueen sivilisaatio kehittyi noin vuonna 1000 eaa. Alueen kansat asuivat pienissä kuningaskunnissa tai kaupunkivaltioissa, joista tunnetuin on Saba, josta Vanha testamentti käytti nimitystä Sheba. Rannikkoalueiden ulkopuolella Arabian niemimaan ankara ilmasto ja aavikko- ja vuoristomaisemat rajoittivat maataloutta ja tekivät niemimaan sisäosasta vaikeasti saavutettavia. Paikoin keitaat mahdollistivat pienviljelyn harjoittamisen.
Noin vuonna 1000 eaa. väestön aineelliset olosuhteet alkoivat parantua, sillä kamelien satuloimiseksi kehitetty menetelmä mahdollisti suurempien kuormien kuljettamisen. Kameli oli ainoa eläin, joka pystyi ylittämään karua maastoa luotettavasti. Tämä antoi alueen asukkaille mahdollisuuden hyötyä kaupasta, joka aiemmin oli kiertänyt Arabian. Tämä kaupankäynnin lisääntyminen johti kaupunkien muodostumiseen, sillä niissä kyettiin huoltamaan aavikon poikki kulkevia kamelikaravaaneja. Näistä vauraimmiksi kaupungeiksi nousivat Petra nykyisen Jordanian ja Palmyra Syyrian alueella. Ne hyötyivät sijainnistaan suhteellisen lähellä Välimeren alueen markkinoita. Pienempiä karavaanikaupunkeja kehittyi myös Arabian niemimaalla. Näistä tärkein oli Mekka, jonka menestys johtui myös alueen pyhäköistä, joissa arabit vierailivat kaikkialta niemimaan alueelta. Esi-islamilaisena aikana Arabian niemimaalla harjoitettiin luonnonuskontoja. Näissä tunnustettiin useita jumalia ja niiden palvomiseksi oli omat rituaalinsa. Tietyt paikat ja vuodenajat olivat pyhiä ja niitä oli kunnioitettava. Näissä paikoissa ja näinä ajankohtina erityisesti sodankäynti oli kiellettyä, ja tällöin oli suoritettava tiettyjä rituaaleja. Näistä rituaaleista tärkein oli pyhiinvaellus ja Mekka oli tunnetuin pyhiinvaelluspaikka.
Osallistuessaan kaupankäyntiin arabit saivat myös kontaktin ulkomaailmaan. Mashriq, eli arabimaailman itäosa, oli jo vuosisatoja ennen islamin tuloa ollut roomalaisten ja persialaisten vallassa. Näitä alueita rajaavat arabiheimot joutuivat näin osaksi suurvaltapolitiikkaan. Vuoden 400 jaa. jälkeen molemmat imperiumit maksoivat arabiheimoille eteläisten rajojen suojelemisesta ja vastustajiensa raja-alueiden ahdistelusta. Kaupankäynnin myötä aatteet ja ihmiset matkustivat ympäri Arabiaa ja vuoteen 500 tultaessa arabimaailma oli uskonnollisesti monimuotoinen. Niemimaalla oli laajalti luonnonuskontojen edustajia ja vakiintuneita kristittyjen ja juutalaisten yhteisöjä. Etenkin nykyisen Jemenin alueella eli runsaasti juutalaisia, mutta he olivat tärkeä väestönosa myös Medinan alueen keidasyhteisöissä.