Suomalainen elokuva
Historia > Kulta-ajan viimeinen vuosikymmen

1950-luvulla elokuvatuotantojen olosuhteet paranivat Suomessa raakafilmipulan päätyttyä. Suomen Filmiteollisuus ja Suomi-Filmi saivat kilpailijakseen kolmannen suuren elokuvatuotantoyhtiön, Fennada-Filmin, joka syntyi Adams Filmin ja Fenno-Filmin yhdistyttyä. 1950-luku oli Suomessa elokuvatuotantojen määrän perusteella tuotteliain vuosikymmen, jolloin pitkiä elokuvia valmistui yhteensä 219 kappaletta, joista 11 oli dokumentteja. Vuosikymmenen alussa Suomen elokuvatuotanto oli jopa väkilukuun suhteutettuna maailman suurinta. 1950-luvulla tuotetuista elokuvista Suomen Filmiteollisuus tuotti 99 kappaletta, Fennada-Filmi 46 ja Suomi-Filmi 30. Pienempiä tuottajia olivat muun muassa Kansan Elokuva, Veikko Itkonen, Maunu Kurkvaara ja Teuvo Tulio.
1950-luvun huippuohjaajiksi nousivat edellisellä vuosikymmenellä debytoineet Edvin Laine, Matti Kassila ja Hannu Leminen. Kansainvälisesti tunnetuimmaksi ohjaajaksi nousi kuitenkin riippumattomana elokuvantekijänä toiminut Erik Blomberg (1913–1996). Hän oli ollut Nyrki Tapiovaaran tuottaja ja kuvaaja jo 1930-luvulla. Hänen oma uransa sai kansainvälistä ulottuvuutta Lapin mytologiaan perustuvan Valkoinen peura -elokuvan (1952) myötä, joka oli vuonna 1953 mukana Cannesin elokuvajuhlien pääkilpasarjassa ja voitti siellä parhaan taruaiheisen elokuvan palkinnon. Elokuva voitti myös vuonna 1957 Yhdysvalloissa jaettavan parhaan vieraskielisen ulkomaisen elokuvan Golden Globe -palkinnon. Blombergin ura jatkui klassikkofilmatisoinneilla, Maria Jotunin teokseen perustuvalla elokuvalla Kun on tunteet (1954) sekä Aleksis Kiven näytelmään pohjanneella elokuvalla Kihlaus (1955). Kansainvälistä menestystä jatkoi Matti Kassilan ohjaama Elokuu (1956), joka oli myös ehdokkaana Cannesin elokuvajuhlien pääkilpasarjassa vuonna 1957.
1950-luvun suurin yleisömenestys oli vuonna 1955 julkaistu, Väinö Linnan romaaniin perustuva elokuva Tuntematon sotilas, jonka ohjasi Edvin Laine. Elokuva sai heti ensimmäisenä esitysvuotenaan yli 2 miljoonaa katsojaa. Elokuvasta on tullut myöhemmin suomalaisuuden ja sota-ajan ikoni, sillä se esitetään perinteisesti Ylen televisiokanavilla jokaisena itsenäisyyspäivänä. Tuntematon sotilas on yhä kaikkien aikojen katsotuin elokuva Suomen elokuvateattereissa, ja se sai menestystä myös ulkomailla. Yhtiölleen Suomen Filmiteollisuudelle elokuva kuitenkin koitui kohtalokkaaksi, sillä verotussyistä uuteen tuotantoon ohjatut voittorahat johtivat suureen elokuvien määrään, mutta heikentyneeseen laatuun.
Elokuvateknologian murros jatkui 1950-luvulla, jolloin tuotettiin ensimmäiset suomalaiset pitkät värielokuvat. Ensimmäinen niistä oli Toivo Särkän Suomen Filmiteollisuudelle ohjaama Juha (1956), jota seurasivat Valentin Vaalan Suomi-Filmille ohjaama Nummisuutarit (1957) ja Fennadan Kulkurin masurkka (1958), jonka ohjaajana toimi Aarne Tarkas.
Maailmalla oli aiemmin herännyt huoli vanhojen elokuvien säilymisestä jälkipolville, sillä käytössä ollut nitraattifilmi oli erittäin tulenarkaa. Suomeen perustettiinkin vuonna 1957 Suomen elokuva-arkisto, jonka perustamishankkeen yhtenä tärkeimpänä puuhamiehenä oli Jörn Donner.
Lisää muutoksia 1950-luvun elokuvakentälle toi television saapuminen sekä Yleisradio, joka aloitti vuonna 1958 televisiolähetykset nimellä Suomen televisio. Myös Suomen akateeminen elokuvakoulutus sai alkunsa vuonna 1959, kun Taideteolliseen oppilaitokseen perustettiin Kamerataiteen osasto, johon kuului sekä elokuvan, että valokuvan koulutuslinjat.
Suurin 1950-luvulla Suomalaista elokuvaa kohdannut tragedia tapahtui 27. heinäkuuta vuonna 1959, jolloin Helsingissä sijainneella Adams-Filmin pääkonttorilla syttyi tulipalo. Palossa tuhoutuivat 13:ta suomalaisen elokuvan viimeiset tunnetut kopiot. Tuhoutuneiden elokuvien joukossa olivat muiden muassa Teuvo Tulion 3 varhaista ohjausta: Taistelu Heikkilän talosta (1936), Nuorena nukkunut (1937) sekä Kiusaus (1938), 6 Kalle Kaarnan elokuvaa ja 2 Uuno Eskolan elokuvaa. Joistain palossa tuhoutuneista elokuvista on myöhemmin löytynyt katkelmia.
Tuntemattoman sotilaan ohella muita 1950-luvulla menestyneitä elokuvia olivat musikaalit: Ville Salmisen ohjaama Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta (1950), Jorma Nortimon ohjaama ensimmäinen rillumarei-elokuva Rovaniemen markkinoilla (1951),
Hannu Lemisen ohjaama Kesäillan valssi (1951) ja Thure Bahnen ohjaus On lautalla pienoinen kahvila (1952). Lisäksi suosittuja olivat erilaiset komediat, kuten Matti Kassilan Radio tekee murron (1951) sekä
Isän vanha ja uusi (1955). Elokuvakomediasarjojen pituusennätyksen puolestaan teki Suomen Filmiteollisuuden Pekka ja Pätkä -sarja, jota tehtiin yhteensä 13 elokuvaa, joista 12 1950-luvulla.
1950-luvulla huippunsa saavuttanut suomalainen elokuvatuotanto alkoi vähitellen hiipua, osittain television saapumisen vuoksi ja vanha studiojärjestelmä romahti seuraavan vuosikymmenen aikana.