stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mika Poutala
Urheilu-ura > Maailmancup ja ennätykset

Marraskuussa 2007 Poutala luisteli Salt Lake Cityssä sprinttereiden yhteispisteet 137,830, joka oli uusi Suomen ennätys – tosin samoissa kilpailuissa 1 000 metrin maailmanennätyksen luistellut Pekka Koskela oli kolmella matkalla Poutalaa nopeampi mutta jätti päätöskilpailun luistelematta. Viikkoa myöhemmin Calgaryssa Poutala luisteli uuden 500 metrin Suomen ennätyksen 34,39. Maailmancupkauden 2007–2008 kokonaispisteissä hän oli 100 metrillä toinen.
Joulukuussa 2009 Poutala luisteli Calgaryn maailmancup-osakilpailussa 500 metriä kahdesti SE-aikaan 34,38. Yhteisaika 68,76 oli puolestaan uusi 2 × 500 metrin Suomen ennätys. Hän sijoittui kilpailuissa ensimmäiseksi ja toiseksi. Seuraavana viikonloppuna Salt Lake Cityssä hän paransi 500 metrin Suomen ennätystään aikaan 34,31. 500 metrin maailmancupin kokonaispisteissä hän oli kaudella 2009–2010 kolmas.
13. marraskuuta 2015 Poutala teki Calgaryssa maailmancupin avauskisassa uuden Suomen ennätyksen 34,28 ja sijoittui toiseksi. Maailmancupin palkintokorokesijoitus oli Poutalalle ensimmäinen yli viiteen vuoteen. 1 000 metrin maailmancupin osakilpailussa hän on sijoittunut toiseksi Harbinissa marraskuussa 2016 ja kolmanneksi Salt Lake Cityssä 2009.
Poutala teki sprinttereiden MM-kilpailuissa Calgaryssa 26. helmikuuta 2017 Suomen ennätyksen sekä 500 metrillä 34,23 että  yhteispisteissä 136,635. 8. joulukuuta 2017 Poutala paranteli SE tulostaan Salt Lake Cityssä kuudella sadasosalla. Aika riitti kilpailun kakkossijaan ja on kaikkien aikojen viidenneksi nopein tulos. Tämä oli Poutalan 18:s palkintosija maailmancupissa ja 12:s 500 metrillä.
Poutala ilmoitti toukokuussa 2018 perhesyiden vuoksi lopettavansa luistelu-uransa.
Urheilu-ura > Henkilökohtaiset ennätykset

500 m: 34,17 SE (8. joulukuuta 2017)
1000 m: 1.07,24 (13. joulukuuta 2009)
1500 m: 1.46,53 (10. syyskuuta 2016)
Sprinttimatkojen yhteispisteet: 136,635 SE (25. – 26. helmikuuta 2017)
2 × 500 m: 68,76 SE (4. – 5. joulukuuta 2009)
Urheilu-ura > Mitä menestyminen vaatii? -kirja

Poutala julkaisi vuonna 2015 kirjoittamansa urheilu-uraansa käsittelevän Mitä menestyminen vaatii? -kirjan toiminimensä kautta.
Poliittinen ura

Poutala valittiin vuoden 2021 kuntavaaleissa kristillisdemokraattien ehdokkaana Espoon kaupunginvaltuustoon 969 äänellä. Poutala toimii myös Espoon liikuntalautakunnassa ja tarkastuslautakunnassa.
Poutala oli ehdolla vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Uudellamaalla ja tuli valituksi 4 883 äänellä.
Elokuussa 2023 kristillisdemokraattien puoluekokous valitsi Poutalan puolueen ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi.
Muu elämä

Urheilu-uransa jälkeen Mika Poutala on toiminut yrittäjänä.
Vapaa-ajallaan Poutala on esittänyt hengellistä rap-musiikkia taiteilijanimellä Plastic. Hän teki muun muassa Torinon olympialaisiin Suomen joukkueen virallisen kisakappaleen. Poutala on helluntailainen ja Hakaniemessä sijaitsevan Saalem-seurakunnan jäsen ja kertoo lukevansa Raamattua päivittäin. Pekka Koskelan elämäkerran mukaan Poutala yritti leireillä käännyttää junioriluistelijoita uskoon, ja Koskela puuttui tilanteeseen. Poutala on kiistänyt väitteen ja todennut, ettei tiedä asiasta tai tapahtumasta. Poutala osallistui Tanssii tähtien kanssa -tv-ohjelmaan syksyllä 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mika Poutala Wikimedia Commonsissa
Mika Poutalan kotisivut
Yle: Seuraa kansanedustajaasi: Mika Poutala (kd.)
| n k Kristillisdemokraattien kansanedustajat 2023–2027 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (5):  Essayah  Poutala  Räsänen  Tanus  Östman 
| n k Uudenmaan vaalipiirin kansanedustajat 2023–2027 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (37):  Adlercreutz  Andersson  Elo  Fagerström  Guzenina (2023–2024)  Harkimo  Hopsu  Hyrkkö  Juvonen  Kaikkonen  Kauma  Keskisarja  Keto-Huovinen  Kiljunen  Koponen  Kumpula-Natri (2024–)  Kvarnström  Laiho  Limnéll  Lindtman  Lohikoski (2024–)  Marttila  Meri  Multala  Mykkänen  Paasi (2024–)  Peltonen  Perholehto  Piisinen  Poutala  Purra  Päivärinta  Rostila  Räsänen  Sammallahti  Saramo (2023–2024)  Toveri (2023–2024)  Vestman  Viljanen  Wickström 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta 
Poutala 1000 metrin MM-kisan jälkeen Heerenveenissä vuonna 2007.
Suomen naisten amerikkalaisen jalkapallon maajoukkue

| Suomen naisten amerikkalaisen jalkapallon maajoukkue |
| --- | --- |

Perustettu:  2008
Liitto:  Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liitto
Maanosaliitto:  IFAF Europe
Päävalmentaja:  Samu Juppo
Peliasu

Ensimmäinen ottelu
  Suomi 64–0  Ruotsi (Helsinki, Suomi, 4. lokakuuta 2008) 
Suurin voitto
  Suomi 64–0  Ruotsi (Helsinki, Suomi, 4. lokakuuta 2008) 
Suurin tappio
  Yhdysvallat 72–0  Suomi (Tukholma, Ruotsi, 1. heinäkuuta 2010) 
MM-kilpailut
Esiintymiset:  4 (ensimmäiset 2010)
Paras MM-sijoitus:   Pronssia: 2010, 2013, 2022
EM-kilpailut
Esiintymiset:  3 (ensimmäiset 2015)
Paras sijoitus:   Kultaa: 2015, 2019
Infobox OKNimi-testi OK: 
| Mitalit> Naisten amerikkalainen jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten amerikkalainen jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten amerikkalainen jalkapallo.MM-kilpailut  | Naisten amerikkalainen jalkapallo>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ruotsi 2010 |  |  |
|  Pronssia | Suomi 2013 |  |  |
|  Pronssia | Suomi 2022 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Espanja 2015 |  |  |
|  Kultaa | Iso-Britannia 2019 |  |  |
Suomen naisten amerikkalaisen jalkapallon maajoukkue edustaa Suomea amerikkalaisen jalkapallon kansainvälisissä arvokilpailuissa. Suomi on osallistunut lajin kansainvälisiin arvokilpailuihin vuodesta 2008, eli niiden historian alusta asti. Historian ensimmäisessä amerikkalaisen jalkapallon naisten maaottelussa Suomi voitti Ruotsin 64-0. Suomen maajoukkue on Euroopan menestynein naisten joukkue.
Naisten maajoukkue on vuodesta 2008 alkaen pelannut jokavuotisen Suomi–Ruotsi-ottelun Ruotsin maajoukkuetta vastaan. Kahdestatoista pelatusta ottelusta Suomi on voittanut 11. Vuonna 2020 ottelua ei pelattu koronapandemian takia.
Sijoitukset > Euroopan-mestaruuskilpailut

2015 –  kultaa
2019 –  kultaa
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskilpailut

2010 –  pronssia
2013 –  pronssia
2017 – 5.
2022 –  pronssia
Ruotsi-maaottelut

| Kausi | Pelipaikka | Koti | Tulos | Vieras | Voittaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Finnair Stadium, Helsinki | Suomi | 64–0 | Ruotsi | Suomi |
| 2009 | Östermalms idrottsplats, Tukholma | Ruotsi | 6–36 | Suomi | Suomi |
| 2010 | ISS Stadion, Vantaa | Suomi | 36–0 | Ruotsi | Suomi |
| 2011 | Östermalms idrottsplats, Tukholma | Ruotsi | 5–18 | Suomi | Suomi |
| 2012 | Sonera Stadium, Helsinki | Suomi | 22–0 | Ruotsi | Suomi |
| 2013 | Östermalms idrottsplats, Tukholma | Ruotsi | 0–16 | Suomi | Suomi |
| 2014 | Sonera Stadium, Helsinki | Suomi | 39–12 | Ruotsi | Suomi |
| 2015 | Tukholman olympiastadion | Ruotsi | 0–50 | Suomi | Suomi |
| 2016 | Myyrmäen jalkapallostadion, Vantaa | Suomi | 22–8 | Ruotsi | Suomi |
| 2017 | Grimsta Arena, Tukholma | Ruotsi | 6–29 | Suomi | Suomi |
| 2018 | Myyrmäen jalkapallostadion, Vantaa | Suomi | 21–20 | Ruotsi | Suomi |
| 2019 | Bergshamra IP, Solna | Ruotsi | 28–14 | Suomi | Ruotsi |
Voitot: Suomi 11-Ruotsi 1
Päävalmentajat

| Kaudet | Päävalmentaja |
| --- | --- |
2008–2011:  Teemu Kuusisto
2012–2015:  Jorma Hytönen
2016–2022:  Mika Eloranta
2022–:  Samu Juppo
Ulla Aartomaa

Ulla Aartomaa (s. 1949 Kuopio) on suomalainen museoamanuenssi. Hän kirjoittaa taiteesta ja muotoilusta. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta 1977 taidehistoria pääaineena ja opiskeli sen jälkeen Alvar Aalto -museossa, Keski-Suomen museossa ja Kuopiossa Kulttuurihistoriallisessa museossa.
Muiden julkaisujen lisäksi hän on tehnyt Lahden taidemuseon julkaisusarjaan yhdessä muiden kanssa näyttelyesitteitä.
Palkinnot

2014 Vuoden paras taidekirja, Eliel Aspelin -kirjakilpailussa, teos Julisteita Suomesta Kari Savolaisen kanssa.
Julkaisut

Martti Mykkänen: kirjanpäällyksiä ja kuvituksia, graafista muotoilua, julisteita, teksti: Ulla Aartomaa; käännös = translation: Jüri Kokkonen; valokuvat = photos: Tapio Ruokoranta. Lahti: Studio Aartomaa, 1999 ISBN 951-98017-1-5
Kulttuurihistoriallinen keittokirja, toimittaneet Ulla Aartomaa, Kirsti Grönholm, Marketta Tamminen; valokuvat: Katja Hagelstam .... Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2001 - (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0335-1768; 839.). ISBN 951-746-254-9
Kimmo Pyykkö: kuvanveistäjä, teksti: Ulla Aartomaa; työryhmä: Tapani Aartomaa, Kimmo Pyykkö; käännökset = translations: Carla Enbom (ruotsi), Ulla Shackleton (englanti); valokuvat = photos: Matti Vuorimaa ... ja muita. Helsinki: K. Pyykkö, 2001 ISBN 952-91-3143-7
Reino Hietanen: mielenmaisemat, teksti: Ulla Aartomaa, Pirjo Hämäläinen-Forslund; valokuvat: Tapani Aartomaa ym. Lahti: R. Hietanen, 2002 ISBN 952-91-5133-0
Kaupunkinäkymiä ja ateljeekuvia 1950-luvun Lahdesta: Risto Leppänen 1926-2001, teksti: Ulla Aartomaa, Riitta Niskanen; kuvat: Pirjo Kaarkoski, Ritva Suvanto .... Lahti: Lahden taidemuseo/julistemuseo, 2003 - (Lahden taidemuseon julkaisuja, ISSN 1236-1798). ISBN 951-96799-7-9
Joulun lapsi: länsieurooppalaista grafiikkaa 1400-luvulta 1700-luvulle Valtion Eremitaasin kokoelmista, päätoimittaja: Arkadi Ippolitov; suomenkielisen luettelon toimitus: Ulla Aartomaa, Ilkka Karttunen, Maija-Riitta Kallio. Lahti: Lahden taidemuseo, 2003 ISBN 951-96799-8-7
Naisten salonki: 1700-luvun eurooppalaisia naistaiteilijoita, toimittanut Ulla Aartomaa. Helsinki: WSOY, 2007 ISBN 978-951-0-32437-0
Sulka ja kynä: Erik Bruunin julisteita ja käyttögrafiikkaa, teksti: Ulla Aartomaa; kuvatekstit: Erik Bruun. Helsinki: Grafia, 2007 ISBN 978-952-99368-3-0
Rembrandt, kuparilaatan mestari: grafiikkaa Valtion Eremitaasin Dmitri Rovinski -kokoelmasta, julkaisu: Ulla Aartomaa, Ulla Huhtamäki, Heikki Torkkeli; kuvat: Vladimir Terebenin, Valtion taidemuseo: 2011 - (Sinebrychoffin taidemuseon julkaisuja, ISSN 1459-1197). ISBN 978-951-53-3404-6
Graphic design, Esa Ojala; artikkelit: Reijo Markku, Ulla Aartomaa, Heikki Nuutinen, Markku Piri; kuvat: Marek Sabogal. Helsinki: Esa Ojala, 2013 ISBN 978-952-93-1752-3
Julisteita Suomesta: Lahden Julistemuseon kokoelmia, Ulla Aartomaa, Kari Savolainen; julisteiden valokuvat: Tiina Rekola. Lahti: Lahden museot, 2013 ISBN 978-952-5749-43-4
Arvo Laro

Arvo Vihtori Laro (sukunimi vuoteen 1934 Lindholm; 23. joulukuuta 1909 Tampere – 29. elokuuta 1968 Mikkeli) oli suomalainen filosofian maisteri, toimittaja, lehtori ja kirjailija.
Laro oli toimittajana muun muassa tamperelaisessa Aamulehdessä. Jatkosodan aikana hän toimi rintamakirjeenvaihtajana ja lyhytaikaisesti 11. Tiedotuskomppanian päällikkönä. Hän oli sitten äidinkielen lehtorina vuodesta 1951 alkaen aluksi Lappeenrannassa ja sitten Mikkelissä.
Arvo Laron puoliso vuodesta 1937 oli kirjastonhoitaja Adelheid Laro. Testamenttivaroin perustettu Adelheid ja Arvo Laron rahasto jakaa apurahoja eteläsavolaisille esikoisteoksen julkaisseille kirjailijoille. Se on osa Etelä-Savon rahastoa, yhtä Suomen Kulttuurirahaston 17 maakunnallisesta rahastosta.
Teoksia

Ylioppilaan laulukirja, osakuntien y.m. ylioppilasjärjestöjen avustamana toimittanut Arvo Laro. Gummerus 1933, 2. painos 1938
Kuoleman laiva : runoja.   Oy Sara, Helsinki 1934
Nuoret runoilijat 1934, toimittanut Mika Waltari.  WSOY 1934.  Sisältää runoja seuraavilta kirjoittajilta: Helli Hannula, Kyllikki Huhtala, Aari Surakka, Helvi Hämäläinen, Arvo Laro, Heikki Jylhä, Martti Laine, Oiva Paloheimo, Eino Kauppinen, Unto Kupiainen, Yrjö Teppo.
Sovellettua fysiikkaa : 1-näytöksinen ilveily. WSOY:n näytelmäsarja n:o 140.   WSOY 1935
Iveta Radičová

| Iveta Radičová |
| --- | --- |

Slovakian pääministeri
 8. heinäkuuta 2010 - 4. huhtikuuta 2012  
Edeltäjä:  Robert Fico
Seuraaja:  Robert Fico
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. joulukuuta 1956 (ikä 68) Bratislava, Tšekkoslovakia
Tiedot
Puolue:  Slovenská demokratická a krestanská únia – Demokratická strana - SDKÚ-DS
Iveta Radičová (o.s. Karafiátová, s. 7. joulukuuta 1956 Bratislava) on uransa lopettanut slovakialainen poliitikko, entinen SDKÚ-DS-puolueen puheenjohtaja ja Slovakian pääministeri 2010-2012. Tätä ennen hän oli toiminut työ- ja perheministerinä 2005–2006 Mikuláš Dzurindan hallituksessa. Hän oli maansa ensimmäinen naispuolinen pääministeri.
Koulutus

Radičová opiskeli sosiologiaa Comeniuksen yliopistossa Bratislavassa, josta hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1981. Vuonna 2005 hänet nimettiin yliopistonsa ensimmäiseksi naispuoliseksi sosiologian professoriksi.
Vuosina 1979-1989 hän johti perhepolitiikkaa tutkinutta tutkimusryhmää Slovakian tiedeakatemiassa. Vuonna 2005 hänet nimettiin sen sosiologian instituutin johtajaksi.
Poliittinen ura

Ennen politiikkaan astumistaan Radičová oli johtanut vuonna 1991 perustettua sosiaalipolitiikan tutkimiseen keskittynyttä kansalaisjärjestöä. Hän erosti tehtävästä vuonna 2005 kun valtaapitävä SDKÚ kutsui hänet Dzurindan toisen hallituksen työ-, sosiaali ja perheministeriksi. Hallituksen kaaduttua vuonna 2006 hänet valittiin parlamenttiin SDKÚ:n listalta. Saman vuoden marraskuussa hän liittyi virallisesti puolueeseen.
Parlamentissa hän toimi sosiaali- ja asuntovaliokunnan varapuheenjohtajana. Radičová luopui mandaatistaan huhtikuussa 2009 kun hän myönsi äänestäneensä kollegansa puolesta kaksi päivää aiemmin.
Radičová oli ehdolla vuoden 2009 presidentinvaaleissa mutta hävisi istuvalle presidentti Ivan Gašparovičille toiselle kierroksella saatuaan 44,47 prosenttia äänistä. Hän nousi puolueensa johtoon vuoden 2010 vaalien edellä Dzurindan jätettyä aseman.
Presidentti Gašparovič antoi hänelle kesäkuussa 2010 tehtäväksi muodostaa neljän oikeistopuolueen hallitus. Radičován hallitus kaatui vuoden 2011 lokakuussa kun se ei päässyt sopimukseen Euroopan kriisirahaston valtuuksien laajentamisesta. Tämän jälkeen Radičová ilmoitti jättäytyvänsä politiikasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iveta Radičová Wikimedia Commonsissa
| n k Slovakian pääministerit |
| --- | --- | --- |
| Ensimmäinen tasavalta |  J. Tiso  Tuka  S. Tiso  |  |
| Sosialistinen tasavalta |  Colotka  Knotek  Hrivnák  Čič  Mečiar  Čarnogurský  Mečiar  |  |
| Slovakian tasavalta |  Mečiar  Moravčík  Mečiar  Dzurinda  Fico  Radičová  Fico  Pellegrini  Matovič  Heger  Ódor  Fico  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  Scopus 
Muut:  IdRef
Aarne J. Aarnio

| Aarne J>  Aarnio |
| --- | --- |
 Aarne J. Aarnio vuonna 1964 Pelloksen lastulevytehtaalla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1917 Viipuri
Kuollut: 6. huhtikuuta 2013 (95 vuotta) Helsinki
Arvonimi: vuorineuvos
Muut tiedot
Hallitusjäsenyydet:  Palkkiyhtymä Oy
Puoliso:  Saara Ilta Sisko Pajula 1946–1981 Lea Venkula-Vauraste 2001–
Aarne Johannes Aarnio (14. joulukuuta 1917 Viipuri – 6. huhtikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos. Hän perusti 1950-luvulla rakennusliike Palkki Oy:n ja 1960-luvun puolivälissä lastulevy- ja vaneritehtaat Kiteen Puhokseen ja Ristiinan Pellokseen.
Elämä

Aarnio oli lähtöisin vaatimattomista oloista. Hän oli viipurilaisen ompelijattaren avioton lapsi ja jäi varhain orvoksi. Sukunimensä hän sai kasvatti-isältään, kirjansitojamestari Johan Aarniolta. Aarnio kävi kaksi vuotta Sortavalan lyseota ennen kuin jätti koulunkäyntinsä kesken 16-vuotiaana perheensä muuttaessa Helsinkiin, jossa hänestä tuli lihakaupan myyjä. Hän osallistui talvi- ja jatkosotaan ja yleni sota-aikana luutnantiksi. Aarnio aloitti yrittäjänuransa sodan jälkeen vuonna 1944 lihakauppiaana. Laajentaessaan toimintaansa tukkukauppaan hän muutti vuonna 1948 liikkeensä A. J. Aarnio Oy -nimiseksi osakeyhtiöksi.
Aarnio sijoitti kauppiaana keräämänsä pääoman vuonna 1953 perustamaansa rakennusyhtiö Palkki Oy:hyn, jonka toimitusjohtajana hän toimi seuraavat 30 vuotta. Yhtiö rakensi 1950- ja 1960-luvuilla runsaasti asuinkerrostaloja Helsingin Kallioon, Munkkiniemeen, Niemenmäkeen ja Kulosaareen. Aarnio myi alkuperäisen Palkki Oy:n Rakennuskunta Hakalle vuonna 1981, mutta säilytti omistuksessaan toisen yrityksensä Palkkiyhtymä Oy:n, jossa hän oli myös hallituksen puheenjohtaja.
Rakennusalalta Aarnio laajensi liiketoimintansa vielä kahdelle uudelle alalle, laivanvarustamotoimintaan ja metsäteollisuuteen. Kauppalaivoja hän osti yritykselleen 1950-luvun puolivälistä alkaen. Hän osti muun muassa Jugoslaviasta kaksi suurta rahtilaivaa, jotka nimesi vaimonsa ja tyttärensä mukaan M/S Saara Aarnioksi ja M/S Annukka Aarnioksi. Metsäalalle Aarnio siirtyi perustaessaan 1960-luvun alussa vaneri- ja lastulevytehtaat Pohjois-Karjalaan Kiteen Puhokseen ja Etelä-Savoon Ristiinan Pellokseen. Vuonna 1963 hän perusti Pellos Oy:n, jonka johdossa myös toimi. Aarnio kuitenkin myi Puhoksen ja Pelloksen tehtaansa suuremmalle kilpailijalle Wilh. Schauman Oy:lle vuonna 1983.
Aarnion aktiivinen yrittäjäkausi jatkui 1980-luvun puoliväliin saakka, minkä jälkeen hänen lapsensa ryhtyivät johtamaan perheen omistukseen jääneen Palkkiyhtymän yrityksiä. Niin sanottujen Kouri-kauppojen yhteydessä Palkkiyhtymä hallinnoi tilapäisesti miljoonia Suomen Yhdyspankin osakkeita. Aarnio kävi aktiivisesti myös idänkauppaa ja piti yhteyttä keskustapuolueen K-linjaan sekä ministeri Ahti Karjalaiseen. Vuoden 1982 presidentinvaalin edellä Aarnio tuki Karjalaisen valintaa keskustapuolueen presidenttiehdokkaaksi.
Aarnio toimi Ilmatorjuntasäätiön hallituksen puheenjohtajana 1964–1987, Voimistelusäätiön hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1964 ja kuului Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvostoon 1973–1984, Suomen Kulttuurirahaston hallitukseen 1971–1982, Suomen Metsäteollisuuden Keskusliiton hallitukseen 1973–1983 sekä Maanpuolustuksen Tuki ry:n hallitukseen vuodesta 1971.
Aarniosta tuli vuorineuvos vuonna 1968 ja hän sai Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon vuonna 1970. Vuosina 1986–2000 hän omisti aikoinaan marsalkka Mannerheimille kuuluneen Kirkniemen kartanon Lohjalla. Aarnio kunnosti kartanon ja myi sen Metsäliitolle.
Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Savon rahasto hallinnoi vuonna 1985 perustettua Aarne J. Aarnion rahastoa, joka tukee Etelä-Savon maakunnan taloudellista kehitystä edistävää tutkimustyötä sekä ristiinalaisten nuorten opintoja.
Aiheesta muualla

Aarne J. Aarnion yritykset (porssitieto.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Talousvaikuttajat  Biografiasampo
Aakkula

| Aakkula |
| --- | --- |
 Aakkulan kaupunginosaa Aakkulankadun alkupäästä.
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Koillinen suuralue
Suunnittelualue:  Messukylä
Väkiluku:  465 (2012)
Postinumero(t):  33700
Aakkula on pieni Tampereen kaupunginosa, joka sijaitsee noin neljän kilometrin päässä keskustasta. Aakkula rajautuu lännessä Vuohenojaan, idässä Viialaan, etelässä Turtolaan ja pohjoisessa Messukylään. Vuonna 2012 Aakkulassa oli 465 asukasta.
Messukylän henkikirjakylään kuulunut Aakkulan talo mainittiin jo vuoden 1540 maakirjassa. Talo on sijainnut nykyisen Aakkulankadun varrella ja se saattaa olla nimetty sen isäntänä vuosina 1566–1618 mainitun Aukusti Erkinpojan mukaan. Aakkulasta tuli Messukylän kappalaisen virkatalo vuonna 1678. Messukylän seurakunnan kirkkovaltuusto päätti vuonna 1928 myydä Aakkulan maat omakotitonteiksi ja viljelyspalstoiksi. Ensimmäiset tontit myytiin alueelta vuonna 1931 ja viimeiset vuonna 1939. Messukylän kuntaliitoksessa vuoden 1947 alussa alue siirtyi Tampereen kaupunkiin ja sen asemakaava vahvistettiin samana vuonna.
Juho Peräinen

Juho Oskari Peräinen, (s. 2001) joka tunnetaan paremmin käyttäjänimellään Juhisracing,  on 23-vuotias keuruulainen tubettaja ja somevaikuttaja. Peräisen Youtube-kanavalla on lokakuussa 2024 yli 109 000 tilaajaa ja yli 39 miljoonaa katselukertaa. Peräisen videoiden aiheena ovat yleensä mopot, kevytmoottoripyörät ja muut polttomoottoriajoneuvot. Moottoriurheilu-videoiden lisäksi Peräinen on tehnyt mm. videoita, joissa hän vastaa katsojiensa kysymyksiin. Peräinen julkaisi ensimmäisen videonsa joulukuussa 2015. Peräisen katsotuin video "Ympärikeuliminen ja sairaalaan!" julkaistiin kesäkuussa 2019. Lokakuuhun 2024 mennessä videolle on kertynyt yli 519 000 katselukertaa. Vuonna 2021 Peräinen perusti Bulju OY -yrityksen, jonka alkuperäinen toimiala oli vaatemyynti. Yrityksen pääasialliseksi toimialaksi on sittemmin muodostunut mopojen varaosa-myynti. Vuonna 2023 Bulju.fi -verkkokaupan liikevaihto oli 49 000 €.
LaVonna Martin

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | 100 m aidat |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Toronto 1993 | 60 m aidat |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Indianapolis 1987 | 100 m aidat |  |
LaVonna Martin-Floréal (o.s. Martin. s. 18. marraskuuta 1966 Dayton, Ohio) on yhdysvaltalainen pika-aitajuoksun olympiamitalisti. Hän edusti aktiiviurallaan Reebok Running Clubia.
Martin voitti 100 metrin aitajuoksussa kultaa Indianapolisin Pan-Amerikan kisoissa 1987 ajalla 12,81. Saman vuoden Rooman MM-kilpailuissa hän sijoittui kahdeksanneksi. Hän karsiutui välierissä Soulin olympialaisissa 1988. Hän oli kolmas Hyvän tahdon kisoissa 1990.
Martin saavutti 100 metrin aitajuoksussa hopeaa Barcelonan olympialaisissa 1992 ennätysajallaan 12,69. Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa 1993 hän saavutti 60 metrin aitajuoksussa hopeaa ajalla 7,99.
Martin voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden ulkoradoilla 100 metrin aidoissa 1987 ja 1990 sekä sisäradoilla 55 metrin aitajuoksussa 1990. NCAA:n mestaruuden hän voitti sisäradoilla 55 metrin aitajuoksussa ja ulkoradoilla 100 metrin aidoissa 1987.
Swindon Wildcats

| Swindon Wildcats |
| --- | --- |

Perustettu:  1986
Kaupunki:   Swindon
Kotiareena:  Link Centre
– kapasiteetti:  2800
Sarjataso:  NIHL
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Stephen Nell
Päävalmentaja:   Aaron Nell
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Swindon Wildcats on Lounais-Englantilainen jääkiekkojoukkue Swindonin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1986 ja se pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National Ice Hockey Leaguessa.