stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uralin alue

Uralin alue (ven. Уральская область, Uralskaja oblast) oli hallinnollinen alue (oblasti) Venäjän neuvostotasavallassa Neuvostoliitossa. Se sijaitsi Euroopan puoleisen Venäjän itäosassa ja Siperian länsiosassa Uralvuoriston keskiosan molemmin puolin. Alueen pääkaupunki oli Sverdlovsk (nykyinen Jekaterinburg). Alkuvaiheessa alueen pinta-ala oli 1 659 000 km² ja asukasluku oli 6 380 000.
Uralin alue muodostettiin vuonna 1923. Alueen sisäistä jakoa muutettiin useasti, muun muassa vuosina 1925, 1927 ja 1930.[lähde? ] Vuonna 1934 Uralin alue lakkautettiin ja sen alueesta muodostettiin Sverdlovskin, Tšeljabinskin ja Ob-Irtyšin alueisiin. Näistä viimeksi mainittu kuitenkin yhdistettiin vielä saman vuoden lopulla vasta perustettuun Omskin alueeseen.
Tourunen

Tourunen on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jari Tourunen (s. 1963), Savon Sanomien päätoimittaja
Paavo Tourunen (1929–1955), keihäänheittäjä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Toller Cranston

| Toller Cranston |
| --- | --- |
 Toller Cranston vuonna 1974.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1949 Hamilton, Ontario
Kuollut: 24. tammikuuta 2015 (65 vuotta) San Miguel de Allende, Meksiko
Kansalaisuus:   Kanada
Taitoluistelija
Pituus:  172 cm
| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten taitoluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten taitoluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten taitoluistelu. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Miesten taitoluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Innsbruck 1976 | yksinluistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | München 1974 | yksinluistelu |  |
Toller Shalitoe Montague Cranston CM (20. huhtikuuta 1949 Hamilton, Ontario – 24. tammikuuta 2015 San Miguel de Allende, Meksiko) oli kanadalainen taitoluistelija. Hän oli miesten yksinluistelun Kanadan-mestari vuosina 1971–1976.
Cranston ylsi pronssisijoille maailmanmestaruuskilpailuissa 1974 ja talviolympialaisissa 1976. Hän ryhtyi aktiiviuransa jälkeen taidemaalariksi.
Cranston nimettiin Order of Canadaan vuonna 1977 ja Canada's Walk of Fameen vuonna 2003.
Cranston kuoli sydänkohtaukseen tammikuussa 2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toller Cranston Wikimedia Commonsissa
Tollebeek

| Tollebeek |
| --- | --- |
 Tollebeek
 Koordinaatit: 52°41′N, 5°41′E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Flevoland
Kunta:  Noordoostpolder
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Asutuskeskus
Väkiluku (2006):  1 900
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.tollebeek.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tollebeek on asutuskeskus Flevolandin provinssissa, Alankomaissa. Tollebeek on osa Noordoostpolderin kuntaa. Vuonna 2006 Tollebeekissä oli 1 900 asukasta, joista naisia oli 890 ja miehiä 1 010. Asukkaista 28 prosenttia oli 0–15-vuotiaita, 11 % 15–25-vuotiaita, 32 % 25–45-vuotiaita, 19 % 45–65-vuotiaita ja loput 9 % yli 65-vuotiaita.
Tollebeek sijaitsee noin kahdeksan kilometriä lounaaseen kunnan keskuksesta, Emmeloordista. Linnuntietä Tollebeekistä on matkaa Espeliin 4,3 km ja Nageleen 5 km.
Rakennettua aluetta kylässä oli vuonna 2001 0,33 neliökilometriä ja se sisälsi 440 asuntoa.
Tollebeek ja belgialainen Tollembeek tekevät yhteistyötä keskenään.
Aiheesta muualla

Tollebeekin kotisivu (hollanniksi)
Näkymä Tollebeekin St. Hubertuslaanille.
Uutuuteen vetoaminen

Uutuuteen vetoaminen eli argumentum ad novitatem on argumentointivirhe, jossa pyritään perustelemaan jotain vetoamalla sen uutuusarvoon, ”uusi luuta lakaisee paremmin kuin vanha”, mutta ei perustella, miksi uusi asia olisi parempi kuin vanha. Sen yleinen kaava on:
A edustaa uutta, radikaalia tai käänteentekevää näkökantaa
A on siksi tosi
Toisessa muodossaan argumentum ad novitatem menee:
A on uudempi teoria kuin B
A on siksi tosi ja B epätosi.
Esimerkkejä uutuuteen vetoamisesta voisivat olla vaikkapa:
Uutuuteen vetoamisen vastakohta on perinteisiin vetoaminen.
Susisakaali

| Susisakaali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Koirat Canis
Laji::  lupaster
Kaksiosainen nimi
 Canis lupaster  Hemprich & Ehrenberg, 1832 
Synonyymit
 Canis anthus Cuvier, 1820  Canis aureus lupaster Hemprich & Ehrenberg, 1832 
 Susisakaalin levinneisyys
Alalajit
 Canis lupaster lupaster  Canis lupaster anthus  Canis lupaster bea 
Katso myös
   Susisakaali Wikispeciesissä   Susisakaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Susisakaali eli afrikankultasusi (Canis lupaster, syn. Canis anthus) on koiraeläinten heimoon kuuluva nisäkäslaji. Sitä tavataan laajalla alueella Afrikan pohjois- ja koillisosissa. Se on ennen luettu samaan lajiin kultasakaalin kanssa, mutta nykyisin susisakaalia pidetään omana lajinaan.
Taksonomia

Susisakaalia pidettiin aiemmin samana lajina kuin Euraasiassa elävää kultasakaalia, joka on ulkoisesti lähes identtinen susisakaalin kanssa. DNA-analyysit (esim. Koepfli et al. 2015 ja Viranta et al. 2017) ovat kuitenkin osoittaneet, että kyseessä on kaksi eri lajia ja että susisakaali on lähempää sukua sudelle ja kojootille kuin kultasakaalille. Susisakaali on perinteisesti jaettu 3–6 alalajiin, mutta geneettisissä tutkimuksissa alalajeja ei ole määritelty.
Taksonomia > Fylogenia

Koepfli et al (2015):
Koko ja ulkonäkö

Susisakaalin paino on 10–15 kiloa. Sen ruumiinpituus on 72,2–93 senttiä ja korkeus 38–40 senttiä. Turkki on takkuinen ja väriltään se vaihtelee harmaanruskeasta keltaisenruskeaan. Ruumiin alaosa, jalkojen sisäpuoli ja kaula ovat valkeahkoja. Selällä on pitempikarvaisempi harja. Päässä on kapea kuono ja pystyt pienehköt korvat. Suunympärystä on valkoinen ja kuono punaisenkeltainen. Jalat ovat pitkät ja sirot. Häntä on suhteellisen lyhyt ja tuuheakarvainen. Hännänpää on musta.
Kultasakaaliin verrattuna susisakaali on pienempi ja värikkäämpi. Arabiansusi on kookkaampi ja suurempikorvainen. Villiintyneillä koirilla turkki on yleensä lyhyempi, hännänpäästä puuttuu musta ja turkin väritys on punertavampi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Susisakaalia tavataan laajalla alueella Pohjois- ja Itä-Afrikassa. Levinneisyysalue käsittää osia Algeriasta, Burkina Fasosta, Eritreasta, Etelä-Sudanista Etiopiasta, Guineasta, Kamerunista, Keniasta, Keski-Afrikan tasavallasta, Libyasta, Malista, Mauritaniasta, Marokosta, Nigeristä, Nigeriasta, Senegalista, Somaliasta, Sudanista, Tansaniasta, Tšadista, Tunisiasta ja Länsi-Saharasta.
Susisakaalin elinympäristö käsittää savannia, pensaikkomaita ja ruohikkomaita. Se pystyy selviytymään hyvin kuivissakin olosuhteissa puoliaavikoilla.
Elintavat

Susisakaalin elintavoista tunnetut seikat tiedetään paljolti vain tutkimuksista Serengetistä, Masai Marasta ja Etiopiasta. Laajemmat selvitykset muilta esiintymisalueilta puuttuvat. Susisakaalit ovat sosiaalisia eläimiä ja liikkuvat tavallisesti pareina tai pienissä ryhmissä. Yleensä ne ovat aktiivisimmillaan öisin. Etenkin kauempana ihmisistä ne saattavat liikkua myös hämärässä. Susisakaalit tekevät useita eri äännähdyksiä, kuten vingahduksia, haukahduksia ja murinaa. Susisakaalilla on hyvä näkö- ja hajuaisti.
Susisakaali on kaikkiruokainen ja pystyy käyttämään hyödykseen huomattavan erilaisia ravinnonlähteitä. Ne voivat syödä esimerkiksi hyönteisiä, liskoja, käärmeitä, pieniä nisäkkäitä, maassapesiviä lintuja ja raatoja. Ne voivat syödä myös meloneja ja maissia sekä käydä nuorten vuohten ja lampaiden kimppuun. Sitä pääasiallisesti saalistava petoeläin on täplähyeena.
Susisakaali tekee pesänsä ennestään olemassa olleisiin koloihin esimerkiksi luolissa tai esimerkiksi tiheän kasvillisuuden suojaan. Lisääntymisaika ajoittuu alkukevääseen. Naaraan tiineys kestää 60 päivää ja pentuja on kerrallaan 4–5, tai harvemmin jopa 8. Naaras imettää 56–70 päivää, ja poikasista tulee sukukypsiä noin 12 kuukauden ikäisinä.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt susisakaalin elinvoimaiseksi lajiksi. Sitä tavataan varsin laajalla alueella, vaikkakin paikoitelleen sen kantojen uskotaan olevan laskussa. Lajia pidetään monin paikoin myös tuhoeläimenä, koska se saattaa käydä kotieläimien kimppuun. Marokossa sitä myös metsästetään lihansa takia. Lisääntyvä kaupungistuminen saatta pienentää sen elinympäristöjä.
Laji ei kuulu CITES-sopimuksen piiriin. Sitä tavataan useilla eri suojelluilla alueilla eri puolilla omaa levinneisyysaluettaan.
Susisakaalin (vas.) ja kultasakaalin (oik.) kallo.
Susisakaali Ngorongorossa Tansaniassa.
Agaman saalikseen saanut susisakaali.
Stevie Ray Vaughan

| Stephen "Stevie" Ray Vaughan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. lokakuuta 1954 Dallas, Texas
Kuollut: 27. elokuuta 1990 (35 vuotta) East Troy, Wisconsin
Muusikko
Aktiivisena:  1965–1990
Tyylilajit:  blues rock
Soittimet:  kitara 
Levy-yhtiöt:  Epic Records 
Aiheesta muualla
srvofficial.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Stephen "Stevie" Ray Vaughan (3. lokakuuta 1954 Dallas, Texas – 27. elokuuta 1990 East Troy, Wisconsin) oli yhdysvaltalainen blues-rock-kitaristi ja laulaja. Vaughan teki läpimurron vuoden 1983 ensilevyllään ja on varsinkin kuolemansa jälkeen saanut mainetta yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä kitaristeista.
Elämä ja ura > Uran alkutaipaleet

Stevie Ray Vaughan aloitti kitaransoiton 11-vuotiaana. Harjoittelukaverinaan hänellä oli isoveli Jimmie Vaughan, josta tuli niin ikään tunnettu R&B-kitaristi ja laulaja. Veljekset kasvoivat Texasissa ja soittivat paikallisissa yhtyeissä. Stevie Vaughan jätti koulun kesken 17-vuotiaana keskittyäkseen soittamiseen.
Vaughanin ensimmäinen oma yhtyeensä oli Cobras, joka oli koossa 1970-luvun puolivälissä. Seuraavaksi hän perusti yhtyeen nimeltä Triple Threat, johon kuului jo rumpali Chris Layton, jonka kanssa Vaughan jatkoi yhteistyötä myöhemmillä levyillään. Kun yhtyeen laulusolisti erosi vuonna 1978, yhtyeen nimeksi vaihtui "Double Trouble". Ryhmän basistiksi vakiintui lopulta Johnny Winterinkin kanssa soittanut Tommy Shannon, ja Vaughan itse otti laulajan tehtävät hoidettavakseen. Yhtyeestä tuli pian Texasin suosituimpia, vaikkei se ollut vielä levyttänyt mitään. Vaughan pääsi vuonna 1982 mukaan David Bowien levylle Let's Dance. Hän kuitenkin jätti yhteistyön Bowien kanssa tämän levytyksen jälkeen keskittyäkseen soolouraansa.
Elämä ja ura > Esikoisalbumi

Ensimmäinen soololevy, Texas Flood, ilmestyi vuonna 1983. Melkein kolmekymmenvuotias Vaughan oli tässä vaiheessa jo kypsynyt artistina, ja ensilevy nosti hänet heti suureen maineeseen. Levyn materiaali koostui enimmäkseen bluesista ja blues-rockista, mutta mukana oli laajemmin rock-perinteestä ammentavia kappaleita, kuten levyn avaava Vaughanin oma rock and roll -kappale, "Love Struck Baby". Levyn nimikappale on sovitus vanhasta blues-kappaleesta, ja siinä tulee esiin Vaughanin persoonallinen, joskin hyvin vahvasti Albert Kingiltä vaikutteita saanut blues-soittotyyli. Vaughanin vahva kitarasoundi liittyy osaksi hänen käyttämiinsä hyvin paksuihin kieliin.
Maininnan arvoinen raita ensilevyltä on myös "Rude Mood", joka on yksi levyn kolmesta instrumentaalikappaleesta. Tässä tempoltaan erittäin nopeassa kappaleessa Vaughan pääsi näyttämään teknistä osaamistaan, joka oli muihin blues-rock -kitaristeihin verrattuna aivan omalla tasollaan. Bluesmaisessa musiikissa soiton nopeutena näkyvä tekninen taituruus ei auta kovin pitkälle, mutta Vaughan osoitti, että pitkälle vietyä teknistä osaamista on mahdollista soveltaa myös blues-rockin piirissä.
Vanhoista blues-artisteista Vaughanin ensilevylle saivat coverinsa Howlin' Wolf sekä Buddy Guy, joiden kappaleita Vaughan esitti myös myöhemmillä levyillään. Levyn toinen raita on Vaughanin tunnetuimpiin kuuluva, "Pride and Joy", joka julkaistiin singlenä. Muiden ansioidensa ohella voidaan nähdä, että Vaughanin ensilevy oli voittamassa bluesille taas selvästi edellisvuosia enemmän yleisöä 1970-luvun taantuman jälkeen.
Elämä ja ura > Kaksi seuraavaa levyä ja romahdus

Toinen levy, Couldn't Stand the Weather, ilmestyi vuotta myöhemmin. Albumi ei saanut yhtä varauksetonta kiitosta kuin ensilevy. Vaughanin omaa aineistoa oli mukana varsin vähän. Näistä merkittävimmät ovat levyn avaava instrumentaalikappale "Scuttle Buttin'" sekä levyn nimikappale, joka on suoraviivainen rock-kappale. Levyllä on myös cover-versio Jimi Hendrixin tunnetuimpiin kuuluvasta kappaleesta "Voodoo Child (Slight Return)", sekä Guitar Slimin tunnetuin kappale, "Things that I Used to Do". Levyn päättää Vaughanin säveltämä instrumentaalikappale, jossa hänen ilmaisunsa laajentuu yllättäen perinteisen jazzin puolelle.
Kolmannella levyllä, Soul to Soul (1985), Double Troubleen liittyy mukaan kosketinsoittaja Reese Wynans (yhtyeen nimeä ei kuitenkaan vaihdettu takaisin Triple Threatiksi). Levylle on otettu mukaan nyt myös puhallinsoittimia, joilla soundia laajennetaan blues-rockista perinteisemmän rhythm and bluesin puolelle. Mukana on ensimmäistä kertaa säveltäjä Doyle Bramhall, jonka kanssa Vaughan jatkoi yhteistyötä myös myöhemmin.
Vaughanin neljästä sooloalbumista Soul to Soul on saanut vähiten kehuja, vaikkei levyä pidetäkään epäonnistuneena. On epäilty, että tässä vaiheessa Vaughanin tuotannossa heijastuivat jo selvästi hänen alkoholi- ja huumeongelmansa. Ongelmista huolimatta vuonna 1986 ilmestyi live-albumi, Live Alive, ja vuonna 1987 yhtye lähti vielä laajalle Amerikan kiertueelle. Tämä kiertue kuitenkin loppui ennen aikojaan Vaughanin tuuperruttua Lontoossa kesken keikan. Hän aloitti katkaisuhoidon Lontoossa ja jatkoi AA-kerhon ohjelmaa päättäväisesti seuraten Yhdysvalloissa. Yhtye piti vuoden ajan hiljaiseloa. Vaughan oli tottunut viettämään Austinissa rajua yöelämää, joten hän oleskeli nyt Dallasissa pitääkseen itsensä kurissa.
Elämä ja ura > Comeback

Seuraava levy, In Step, ilmestyi vuonna 1989. Nyt absolutistiksi ryhtynyt Vaughan onnistui tekemään levyn, jota pidetään yleisesti hänen parhaanaan heti ensilevyn jälkeen. Levy menestyi myös kaupallisesti edeltäjiään paremmin nousten albumilistalla sijalle 33, ja voitti Grammy-palkinnon sarjassa "Contemporary blues records". Musiikillisesti levyllä jatketaan varsin samoilla linjoilla kuin aiemminkin. Levy alkaa rock and roll -kappaleella, jonka jälkeen seuraa perus-rockia ja blues-klassikoita. Levyn lopussa on pitkä jazz-vaikutteinen raita.
Wynans soitti edelleen koskettimissa ja puhallinsektio on mukana parilla raidalla. Levyllä on kolme Bramhallin kanssa sävellettyä Vaughanin omia elämänvaiheita heijastavaa rock-kappaletta, joista varsinkin "Tightrope" on noussut suosituksi. Ensilevyn tapaan Buddy Guyltä ja Howlin' Wolfilta on molemmilta mukana cover-kappale. Vaughan ei kuitenkaan Buddy Guyn kappaleessa "Leave my little Girl alone" innostu alkuperäisesityksen tavoin huutamaan äänijänteitään käheiksi, vaan tyytyy hillitympään tulkintaan.
Elämä ja ura > Uran loppu

Vaughanin viimeiseksi jäänyt levy oli Vaughan Brothers -nimellä julkaistu rock-henkinen levy, Family Style, jonka hän teki yhdessä isoveljensä Jimmien kanssa. Jimmie oli soittanut 1970-luvun lopulta alkaen Fabulous Thunderbirds -nimisessä blues-rock -yhtyeessä, jonka varhaiset levyt ovat myöhemmin kohonneet erittäin arvostetuiksi. Levy Family Style on tyyliltään Stevie Rayn aiempia levyjä kevyempää rockia. Molemmat veljeksistä vuorottelivat laulajan roolissa.
Ennen levyn julkaisua Stevie Ray Vaughan kuitenkin kuoli helikopterionnettomuudessa Wisconsinissa 27. elokuuta 1990 palatessaan konsertista, jossa hän oli veljineen esiintynyt Eric Claptonin ja Buddy Guyn kanssa. Jimmie Vaughanin kanssa tehty levy julkaistiin kohta Stevien kuoleman jälkeen. Myöhemmin Jimmie Vaughan kirjoitti kappaleen "Six Strings Down" veljensä muistoksi ja aloitti oman soolouransa.
Vaughanin kuoleman jälkeisenä vuonna 1991 julkaistiin vielä aiempien albumeiden levytyssessioiden jäljiltä ylijääneistä kappaleista viides uutta levytysmateriaalia sisältänyt albumi, The Sky is Crying. Se koostuu enimmäkseen vanhojen blues-klassikoiden ja erilaisten instrumentaalikappaleiden uusista sovituksista.
Muuta

Vaughan yleensä soitti vuoden 1963 Fender Stratocasteria. Tätä lempikitaraansa hän kutsui nimellä "Number One". Kitara oli kasattu Fenderin osista, esimerkiksi talla oli vasenkätisestä Stratocasterista, jonka takia vibrakampi sijaitsi eri paikassa.
Vaughanin sanotaan laittaneen liimaa sormiinsa helpottaakseen soittamista paksuilla kielillä. Hän myös käytti puolisävelaskeleen verran alaspäin laskettua viritystä.
Ensilevyn kappaleeseen "Testify" on usein virheellisesti merkitty säveltäjäksi "G.Clinton/D.Taylor", mutta kyseessä on Isley Brothersin kappale vuodelta 1965. Kappaleen alkuperäisessä levytyksessä kitaristina oli Jimi Hendrix. Parliamentillä on samanniminen kappale, mikä on aiheuttanut sekaannusta kappaleen säveltäjistä.
Studioalbumit

Texas Flood (1983)
Couldn't Stand The Weather (1984)
Soul To Soul (1985)
In Step (1989)
Family Style (esittäjäksi merkitty "Vaughan Brothers") (1990)
The Sky Is Crying (1991, ylijääneestä materiaalista koostettu postuumi albumi)
Muita julkaisuja

Live Alive (1986)
In The Beginning (1992)
Greatest Hits (1995)
The Essential Stevie Ray Vaughan and Double Trouble (1995)
Live at Carnegie Hall (1997)
The Real Deal: Greatest Hits Volume 2 (1999)
Albert King with SRV (1999)
Blues At Sunrise (2000)
SRV (3 CD + 1 DVD) (2000)
DVD:t

Live at the El Mocambo (1991)
Live From Austin, Texas (1995)
A Tribute to Stevie Ray Vaughan (1995)
Live at Montreux 1982 & 1985 (2000)
Crossfire – live
Live at Tokyo  (Konsertti vuodelta 1985)
Esiintymiset Suomessa

Kulttuuritalo, Helsinki (27. maaliskuuta 1984)
Tampereen Teknillinen Opisto, Tampere (28. maaliskuuta 1984)
Urheilutalo, Oulu (29. maaliskuuta 1984)
Pori Jazz, Pori, Kirjurinluoto sekä Yyteri (11. heinäkuuta 1985)
Kuusrock, Oulu (17. heinäkuuta 1988)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
Stevie Ray Vaughan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Videokuvaa kaksi päivää ennen helikopterionnettomuutta
Talasin taistelu

Talasin taistelu on vuonna 751 käyty taistelu Kiinan Tang-dynastian ja arabien Abbasidien kalifaatin välillä. Taistelu tunnetaan kiinalaislähteistä, mutta sitä ei mainita moneen vuosisataan arabialaisessa historiankirjoituksessa. Taistelua on pidetty merkittävänä suurtapahtumana, jonka lopputulos vakiinnutti islamin Keski-Aasiaan. Toisaalta on väitetty, että sen merkitys oli vähäinen ja myös itse taistelu kerrottua vaatimattomampi yhteenotto. Talasin taisteluun liittyy myös myyttinen kertomus paperin leviämisestä Lähi-itään.
Tausta

Tang-dynastia oli laajentunut länteen Silkkitietä seuraten 600-luvulta lähtien siten, että kiinalaisten vaikutusvalta ulottui Ferganan laaksoon 700-luvulle tultaessa. Umaijadien kalifaatti laajeni samoihin aikoihin itään ja saavutti myös Ferganan laakson. Kiinalaiset ja umaijadit ottivat yhteen kahdesti vuosina 715 ja 717. Abbasidit kaappasivat vallan kalifaatissa vuonna 750 ja ryhtyivät vahvistamaan asemiaan valtakunnan jokaisessa kolkassa. Tämä johti rajakiistoihin Ferganan laaksossa. Paikallisten hallitsijoiden valtataistelu sai kiinalaiset ja arabit ajautumaan konfliktiin.
Taistelu

Tarinan mukaan heinäkuussa 751 abbasidien ja kiinalaisten joukot kohtasivat Talasjoen liepeillä. Kiinan vanha vihollinen Tiibetin valtakunta osallistui taisteluun abbasidien puolella. Kiinalaisten puolella oli myös karlukkeja palkkasotureina. Arviot joukkojen suuruudesta vaihtelevat kymmenien tuhansien ja sadantuhannen välillä. Tarkkoja lukuja ei ole.
Taistelu kesti kiinalaislähteiden mukaan viisi päivää. Taistelun aikana karlukit loikkasivat abbasidien puolelle ja hyökkäsivät kiinalaisten selustaan. Lopulta kiinalaiset lyötiin, ja vain pieni osa pääsi pakenemaan. Suuri osa kiinalaisten joukoista kaatui, ja lisäksi tuhansia jäi sotavangeiksi. Abbasidien tappiot olivat myös merkittävät, eivätkä he edenneet taistelun jälkeen vastustajan alueelle.
Taistelun maine

Talasin taistelu on saanut samanlaisen legendaarisen maineen kuin Poitiersin taistelu vuonna 732 Ranskassa. Jotkut ovat kuvanneet sitä "yhdeksi ratkaisevimmista taisteluista historiassa", toiset ratkaisutaisteluna, joka määritti islamin ja kiinalaisen sivilisaation suhteet Keski-Aasiassa. Tutkijat eivät silti ole varmoja, vauhdittiko Talasin taistelu islamin tuloa Keski-Aasiaan. Tang-dynastian asemat heikkenivät jo muista syistä. Syksyllä 751 Mantšuriassa syttyi kapina, jota seurasi vakavampi An Lushanin kapina vuosina 755–763. Tang-dynastia ei saavuttanut enää kapinan jälkeen entistä voimaansa. Keski-Aasia jäi arabialaisen kulttuurin vaikutuspiiriin ja seuraavien 250 vuoden aikana alue islamisoitui.
Kertomus paperin leviämisestä

Länsimaissa yleistyneen tarinan mukaan kiinalaisissa sotavangeissa oli käsityöläisiä, jotka vietiin abbasidien kalifaatin pääkaupunkiin Bagdadiin. Siellä he opettivat taitojaan arabeille, joista merkittävin uusi oppi oli paperin valmistus, ja näin paperi levisi Lähi-itään. Joissakin tarinoissa jopa tiedetään paperintekijän nimi, Tou-Houan.
Todellisuudessa paperinvalmistus oli tunnettu koillisessa Iranissa Sogdianassa jo 300-luvulta lähtien. Arabivalloitus kuitenkin avasi kauppatiet, jotka tekivät mahdolliseksi valmistustaidon leviämiseen koko arabivaltakuntaan. Tarina vangituista artesaaneista on esimerkki historian myyteistä.
Käytiinkö taistelua lainkaan?

Persialainen muslimihistorioitsija al-Tabari (838–923) ei mainitse laajassa Historiassaan Talasin taistelua, eivät liioin muut varhaiset arabihistorioitsijat. Siitä kertoo vasta abbasidikalifaatin viimeisinä vuosina elänyt historioitsija Ali ibn al-Athir (1160–1233) sekä al-Dhahabi (k. 1348). Taistelusta kerrotaan siten ensimmäisen kerran vasta 400 vuotta itse tapahtumien jälkeen. Al-Athirin käyttämät lähteet eivät ole säilyneet.
Taistelun kuvaus on kuitenkin kiinalaisessa kenraali Gaon elämäkerrassa. Historioitsija William Bartholdin mukaan al-Athirin esittämä arabien ja kiinalaisten konfliktin kuvaus vuonna 751 vastaa kiinalaisen historiankirjoituksen kuvausta, joka löytyy teoksesta History of the Tang Dynasty.  Al-Athirin mukaan kiinalaisen armeijan koko oli 100 000 miestä. Kiinalaisen lähteen mukaan arabiarmeijan koko oli 200 000 miestä. Lukumääriä pidetään mahdottomina.
Talasin taistelu puuttuu usein abbasidien historiasta kertovista arabien teoksissa.  Arkeologit eivät ole löytäneet taistelupaikkaa, mikä tekee mahdolliseksi sen, ettei mitään suurtaistelua koskaan ollutkaan. Se ei sulje pois pienempien kahakoiden mahdollisuutta.
Uhri (elokuva)

| Uhri> Offret |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrei Tarkovski
Käsikirjoittaja:  Andrei Tarkovski
Tuottaja:  Anna-Lena Wibom
Säveltäjä:  Johann Sebastian Bach
Kuvaaja:  Sven Nykvist
Leikkaaja:   Michal Leszczylowski  Andrei Tarkovski 
Tuotantosuunnittelija:  Andrei Tarkovski
Lavastaja:  Anna Asp
Pääosat:  Erland Josephson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi  Ranska 
Levittäjä:  Sandrew Metronome Netflix
Ensi-ilta:   9. toukokuuta 1986  16. tammikuuta 1987 (Suomi) 
Kesto:  149 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi, englanti, ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uhri on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut ohjaaja Andrei Tarkovskin viimeinen elokuva. Hän kuoli pian saatuaan jälkityöt päätökseen.
Elokuvassa on vain 115 ottoa ja monet kamera-ajot kestävät useita minuutteja. Suurin osa elokuvasta tapahtuu varta vasten tämän filmin tekoa varten rakennetussa puutalossa tai sen lähistöllä.
Bergman-yhteydet

Filmissä heijastuu Tarkovskin kunnioitus ruotsalaista ohjaajakollegaa Ingmar Bergmania kohtaan. Tapahtumapaikka on  Gotlanti, jossa myös monet Bergmanin teokset on filmattu. Bergmanin suosikkikuvaaja Sven Nykvist vastasi myös Uhrin kameratyöstä. Edelleen Bergmanin luottonäyttelijä Erland Josephson esittää pääroolin. Lavastuksesta vastaa Anna Asp, joka loi myös Fanny ja Alexander -elokuvan interiöörit.