stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isopropanoliamiini
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa isopropanoliamiini on väritöntä nestettä ja sillä on amiineille tyypillinen ammoniakinkaltainen haju. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Hiilivetyihin se kuitenkin liukenee vain huonosti. Isopropanoliamiini on emäksistä. Isopropanoliamiini ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Emäksisenä aineena se voi myös aiheuttaa syövytysvammoja joutuessaan kosketuksiin ihon kanssa.
Valmistus ja käyttö

Isopropanoliamiinia valmistetaan ammoniakin ja propyleenioksidin välisellä reaktiolla. Isopropanoliamiinista valmistetaan useita muita yhdisteitä, kuten di-isopropanoliamiinia, propyleenidiamiinia, lääkeaineita, väriaineita ja maatalouskemikaaleja. Sitä voidaan myös käyttää emulgointiaineena sekä kosmetiikassa pH:ta puskuroivana yhdisteenä.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): 1-Amino-propan-2-ol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 1-Aminopropan-2-ol (englanniksi)
Diogenes Sinopelainen

| Diogenes Sinopelainen> Διογένης ὁ Σινωπεύς |
| --- | --- |
 Giovanni Battistan tulkinta Diogeneesta, 1600-luku.
Henkilötiedot
Syntynyt: 412 eaa. Sinope
Kuollut: 323 eaa. Korintti
Koulutus ja ura
Koulukunta:  kyynikot
Opettaja:  Antisthenes
Diogenes Sinopelainen (m.kreik. Διογένης ὁ Σινωπεύς, Diogenēs ho Sinōpeus, useimmiten vain Diogenes) eli Diogenes Koira tai Diogenes Kyynikko (Διογένης ὁ Κυνικός, Diogenēs ho Kynikos; 412 eaa. Sinope – 323 eaa. Korintti) oli antiikin kreikkalainen filosofi, joka edusti kyynikkojen koulukuntaa. Häntä voidaan pitää koulukunnan varsinaisena perustajana Antistheneen jälkeen.
Elämä

Diogenes syntyi Sinopessa 412 eaa. ja kuoli Korintissa 323 eaa., Diogenes Laertioksen mukaan samana päivänä kuin Aleksanteri Suuri kuoli Babylonissa.
Diogeneen isä oli pankkiiri. Hänet ja Diogenes karkotettiin Sinopesta syytettynä rahan väärentämisestä tai ”uuden leiman lyömisestä kolikoihin”, niin kuin syyte kuului. Saattaa olla, että he tosiasiassa pyrkivät ainoastaan turmelemaan jo väärennetyt kolikot niin, ettei niitä voi käyttää, jolloin aitojen kolikoiden arvo nousi.
Tämän vuoksi Diogenes lähti Ateenaan. Hän viehättyi Antistheneen askeettisesta opetuksesta ja ryhtyi tämän oppilaaksi huolimatta saamastaan brutaalista vastaanotosta. Pian hän ohitti mestarinsa sekä maineessa että elämän karuudessa. Hänestä kerrotut tarinat kuvaavat hänen oman elämäntapansa vastanneen täysin hänen opetuksiaan. Hän muun muassa karaisi itsensä sään vaihteluita vastaan asumalla Kybelen temppelille kuuluneessa sammiossa tai tynnyrissä, kuten legendat yleensä ilmaisevat asian. Koska puisia tynnyreitä ei vielä tuohon aikaan tunnettu Kreikassa, Diogenes asui luultavasti alkuperäisen kertomuksen mukaan suuressa saviruukussa (käytöstä poistetussa varastoamforassa).
Merirosvot kaappasivat Diogeneen hänen ollessaan matkalla Aiginaan. Hänet myytiin Kreetalla orjaksi korinttilaiselle, jonka nimi oli Kseniades. Kun häneltä kysyttiin hänen ammattiaan, Diogenes sanoi, että ainoa hänen tuntemansa ammatti on ihmisten hallitseminen, ja että hän toivoisi tulevansa myydyksi miehelle, joka tarvitsee isäntää. Diogenes sai opettaa Kseniadeen kahta poikaa. Hän eli Korintissa lopun elämäänsä, ja käytti sen kokonaan hyveellisen itsehillinnän saarnaamiseen.
Diogeneellä kerrotaan olleen niin hyvät puhujanlahjat, että hän voitti väittelyssä helposti kenet tahansa. Isthmian kisoissa hän luennoi suurelle joukolle ihmisiä, jotka siirtyivät Antistheneen oppilaista hänen oppilaikseen. Hän tapasi Aleksanteri Suuren todennäköisesti joissakin näissä kisoissa. Tarinan mukaan Aleksanteri oli innoissaan, kun sai tavata kasvoista kasvoihin suuren tynnyrissä asuvan filosofin. Niinpä hän kysyi, voisiko hän tehdä Diogeneelle minkä tahansa palveluksen. Diogenes vastasi, että hän voisi olla seisomatta auringon edessä. Aleksanteri vastasi: ”Jos en olisi Aleksanteri, olisin Diogenes.” Toisen tarinan mukaan Aleksanteri olisi tavannut Diogeneen penkomassa kasallista ihmisluita. Diogenes selitti: ”Etsin sinun isäsi luita, mutta en pysty erottamaan niitä orjan luista.”
Sekä antiikin aikana että nykyään Diogeneen hahmo on ollut houkutteleva kuvanveistäjille ja taidemaalareille. Hänestä antiikin aikana tehtyjä patsaita on muun muassa Vatikaanissa, Louvressa ja Musei Capitolinilla. Diogeneen ja Aleksanteri Suuren keskustelu on kuvattu vanhaan marmoriseen reliefiin Villa Albanissa. Peter Paul Rubens, Hans Jordaens, Jan Steen, Adriaen van der Werff, Etienne Jeaurat, Salvator Rosa ja Karel Dujardin ovat kaikki maalanneet erilaisia kohtauksia hänen elämästään.
Elämä > Kuolema

Diogeneen kuolemasta on useita kertomuksia. Monesti hänen on kerrottu pidättäneen hengitystään, sairastuneen syötyään raakaa mustekalaa tai kärsineen sairaan koiran puremasta. Kysyttäessä, kuinka haluaisi tulla haudatuksi, hän antoi ohjeet heittää kaupungin ulkopuolelle, jotta villieläimet voisivat kaluta hänen ruumiinsa. Kysyttäessä, eikö se haittaisi häntä, hän vastasi, ”Ei laisinkaan, kunhan jätätte minulle kepin, jolla hätistän eläimet pois!” Kysyttäessä, kuinka hän voisi käyttää keppiä, koska olisi ilman tietoisuutta, hän vastasi ”Jos olen ilman tietoisuutta, miksi silloin välittäisin, mitä minulle tapahtuu kun olen kuollut?” Korinttilaisten kerrotaan pystyttäneen hänen muistokseen pilarin, jonka päässä oli marmorinen koira.
Filosofia

Diogeneelle hyve koostui kaiken fyysisen nautinnon välttämisestä. Kipu ja nälkä auttoivat positiivisesti hyvyyden tavoittamisessa. Moraalinen elämä tarkoittaa paluuta luontoon ja yksinkertaisuuteen. Hänen sanoillaan ”ihmiset ovat tehneet kaikista jumalien lahjoista monimutkaisia”.
Diogenestä on kunnioitettu siitä, että hän meni kaikessa säädyttömyydessä äärimmäisyyksiin tavoitellessaan hyvyyttä. Diogenes Laertios kertoo hänen muun muassa pitäneen hyväksyttävänä temppelistä varastamista ja minkä tahansa eläimen lihan, jopa ihmisen lihan, syömistä. Hänellä oli myös tapana tehdä kaikkea mahdollista julkisesti ja vaikka keskellä toria, esimerkiksi syödä raakaa lihaa tai masturboida. Hänen maineensa on kuitenkin kärsinyt joidenkin hänen seuraajiensa moraalittomuuden vuoksi.
Diogenes on ensimmäinen tunnettu ihminen, jonka tiedetään ajatelleen ja sanoneen, että hän on koko maailman kansalainen, sen sijaan että olisi vain jonkun kaupungin tai valtion kansalainen.
Diogeneen mielestä hyödyttömiä ja tarpeettomia tieteitä ja taiteita ei kannattanut harjoittaa. Tällaisia olivat muun muassa tähtitiede, matematiikka, geometria ja musiikki. Kyynikoiden filosofia keskittyikin lähes pelkästään eettiseen opetukseen.
Niin kutsuttuihin Kyynikkojen kirjeisiin lukeutuu 51 Diogeneen nimiin laitettua kirjettä, mutta niiden kirjoittajaa ei varmuudella tiedetä.
Kirjallisuutta

Heikkinen, Simo: Diogenes.  Joensuu:  Ilias, 2011.  ISBN 978-952-5679-59-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diogenes Sinopelainen Wikimedia Commonsissa
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Diogeneen elämäkerta (kreikaksi)
Piering, Julie: Diogenes of Sinope The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Antiikin filosofia  Kyyninen koulukunta
| --- | --- |
Kreikkalainen aika:   Antisthenes  Diogenes  Monimos  Onesikritos  Filiskos  Krates  Hipparkhia  Metrokles  Kleomenes  Bion  Menippos  Menedemos  Kerkidas  Teles 
Roomalainen aika:   Demetrios  Oinomaos  Demonaks  Agathobulos  Sekundos  Peregrinos Proteus  Pankrates  Theagenes  Kreskentios  Herakleios  Asklepiades  Salustios 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  WorldCat 2 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef 
Diogenes tynnyrissään. Jean-Léon Gérôme, 1860.
Aleksanteri Suuri tapaa Diogeneen Korintissa. W. Matthews, 1914.
Isosilmäkampelat

| Isosilmäkampelat |
| --- | --- |
 Isosilmäkampela (Citharoides macrolepis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kampelakalat Pleuronectiformes
Heimo::  Isosilmäkampelat  Citharidae  de Buen, 1935
Suvut
 Brachypleura  Citharoides  Citharus  Lepidoblepharon  Paracitharus 
Katso myös
   Isosilmäkampelat Wikispeciesissä   Isosilmäkampelat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isosilmäkampelat (Citharidae) on kampelakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Välimerestä, intian valtamerestä ja Tyynestämerestä.
Taksonomia ja anatomia

Isosilmäkampeloiden heimoon kuuluu lähteestä riippuen 4 tai 5 sukua ja 5 tai 6 lajia. Lajeja ovat muun muassa isosilmäkampela (Citharoides macrolepis) ja välimerenkampela (Citharus linguatula). Heimon monofyleettisyys on eräissä tutkimuksissa asetettu kyseenalaiseksi.
Isosilmäkampelat ovat pienehköjä tai keskikokoisia kaloja ja suurimmat lajit saavuttaja 36 cmn pituuden. Ruumiinmuoto on soikea ja ruumis on litteähkö. Silmät ja suu ovat kookkaat ja silmät voivat sijaita joko vasemmalla tai oikealla kyljellä. Citharus- ja Citharoides-sukujen lajeilla silmät ovat vasemmalla kyljellä ja Brachypleura- ja Lepidoblepharon-sukujen lajeilla silmät sijaitsevat oikealla kyljellä. Pyrstöevä ei ole yhtynyt selkä- ja peräevien kanssa ja vatsaevät ovat peräevästä erilliset. Isosilmäkampelalajien rintaevässä on piikki ja viisi pehmeämpää ruotoa. Isosilmäkampeloiden suomut ovat kookkaat ja karkeat. Väriltään heimon lajit ovat silmien puoleiselta kyljeltään ruskeita ja kyljessä ja evissä voi olla tummempia täpliä. Silmätön kylki on väriltään valkeahko.
Levinneisyys ja elintavat

Isosilmäkampelalajeja tavataan Välimerestä, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä Japanista Australiaan. Ne el'v't lähellä pohjaa ja niiden ravinto koostuu pohjan eläimistä. Isosilmäkampelalajit ovat ruokakaloja ja niitä kalastetaan pohjatrooleilla.
Isosepelkalastaja

| Isosepelkalastaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Säihkylinnut Coraciiformes
Heimo::  Kuningaskalastajat Alcedinidae
Suku::  Keisarikalastajat Megaceryle
Laji::  torquata
Kaksiosainen nimi
 Megaceryle torquata  (Linnaeus, 1766) 

Alalajit
 M. t. stellata  M. t. stictipennis  M. t. torquata 
Katso myös
   Isosepelkalastaja Wikispeciesissä   Isosepelkalastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isosepelkalastaja (Megaceryle torquata) on kuningaskalastajiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan hyvin laajalta alueelta Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Isosepelkalastaja on Amerikan mantereilta tavattavista kuningaskalastajista suurikoisin ja voi kasvaa 38–42 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Isosepelkalastajakoiras on päästään, töyhdöstään, selästään ja siivistään väriltään harmahtavan sininen. Kurkun ja kaulan ympäri kulkee valkoinen juova ja vatsa ja rinta ovat punaruskeat. Naaraslintu eroaa rinnastaan, joka on harmahtavan sininen ja alaosastaan valkoinen. Isosepelkalastajan nokka on suuri, teräväkärkinen ja väriltään harmaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Isosepelkalastajaa tavataan Teksasista Rio Grande-joen laaksosta Keski-Amerikan läpi ja lähes koko Etelä-Amerikasta. Sen elinympäristöä ovat joet, järvet, lammet, laguunit ja suot. Ne elävät usein yksin tai pareittain. Lajin ravintoa ovat kalat kuten kirjoahvenet, sammakot ja käärmeet, joita lintu pyydystää syöksysukeltamalla. Isosepelkalastaja pesii rantatörmän kolossa. Teksasissa pesimäkausi on toukokuussa, Keski-Amerikssa maalis-toukokuussa ja Etelä-Amerikassa tammi-huhtikuussa.
Isosepelkalastajanaaras
Dirly dirly dee

| Dirly dirly dee Irwin Goodman |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1985
 Formaatti: LP, Kasetti, CD-levy
 Tyylilaji: iskelmä, rock
 Kesto: 38.08
 Levy-yhtiö: Flamingo Music
Irwin Goodmanin muut julkaisut
| Härmäläinen perusjuntti 1984 | Dirly dirly dee 1985 | Rentun ruusu 1988 |
Dirly dirly dee on vuonna 1985 julkaistu Irwin Goodmanin albumi. Albumin suurin hitti oli nimikkokappale "Dirly dirly dee". Irwin osallistui kappaleella "Sepalus auki" Syksyn säveleen ja voitti lehdistön suosikki -palkinnon, mutta jäi itse kisassa viimeiseksi.
Kappaleet > A-puoli

Dirly dirly dee – 3.30 (säv. Öövin Hankin, san. E. von Retee, sov. K. Halonen)
Ikuinen kapinallinen – 3.10 (säv. Öövin Hankin, san. E. von Retee, sov. K. Halonen)
Liverpoolin poikia – 2.35 (säv. Öövin Hankin, san. E. von Retee, sov. K. Halonen)
Äiti, äiti – 3.13 (säv. Öövin Hankin, san. E. von Retee, sov. K. Halonen)
Lauantai-illan draama – 3.25 (säv. Öövin Hankin, san. E. von Retee, sov. K. Halonen)
Nuoruuden herkintä aikaa – 2.55 (säv. Öövin Hankin, san. E. von Retee, sov. K. Halonen)
Kappaleet > B-puoli

Sepalus auki – 2.41 (säv. I. Goodman & K. Halonen, san. E. von Retee, sov. K. Halonen)
Kaksi katupoikaa – 2.32 (säv. Öövin Hankin, san. E. von Retee, sov. K. Halonen)
Hei bab bab – 3.10 (säv. Öövin Hankin, san. E. von Retee, sov. K. Halonen)
Kusessa ollaan – 3.53 (säv. I. Goodman, san. E. von Retee, sov. K. Halonen)
Yksi pitkä – 3.04 (säv. Öövin Hankin, san. E. von Retee, sov. K. Halonen)
Me kaikki kiitämme Tee-Vee-Ällää – 3.20 (säv. & sov. K. Halonen, san. E. von Retee)
Muusikot

Irwin Goodman – laulu
Anita Pajunen – taustalaulu (7)
Kassu Halonen – kapellimestari, kosketinsoittimet, taustalaulu
Jori Sivonen – syntetisaattorit (7)
Vesa Aaltonen – rummut (1–9, 11)
Jari-Pekka ”Jartsa” Karvonen – rummut (10, 12)
Esko Heikkinen – trumpetti (1, 9)
Pepa Päivinen – saksofoni (1, 8–10)
Mircea Stan – pasuuna (1, 9)
Pekka Helin – basso (10, 12)
Harri Merilahti – basso (1–6, 8, 9, 11)
Janne Louhivuori – kitarat
Kappaleissa 1, 2, 5, 9 ja 12 tunnistamattomat taustalaulajat.
Isopropenyyliasetaatti

| Isopropenyyliasetaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Prop-1-en-2-yyliasetaatti
CAS-numero:  108-22-5
PubChem CID:  7916
SMILES:  CC(=C)OC(=O)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H8O2
Moolimassa:  100,114 g/mol
Sulamispiste:  -92,9 °C 
Kiehumispiste:  97 °C
Tiheys:  0,909 g/cm3
Liukoisuus veteen:  29,7 g/l (20 °C)
Isopropenyyliasetaatti (C5H8O2) on orgaaninen yhdiste ja sellaisenaan pysymättömän isopropenyylialkoholin (asetonin enoli) ja etikkahapon esteri. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä ja liuottimena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa isopropenyyliasetaatti on väritöntä nestemäistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten bentseeniin ja etikkahappoon. Yhdiste on suurina pitoisuuksina narkoottinen.
Valmistus ja käyttö

Isopropenyyliasetaattia valmistetaan happokatalysoidulla keteenin ja asetonin välisellä reaktiolla.
Tärkein isopropenyyliasetaatin käyttökohde on asetyyliasetonin valmistus. Yhdiste isomeroituu asetyyliasetoniksi noin 450 °C:n lämpötilassa. Isopropenyyliasetaattia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä tehokkaana asetyloivana reagenssina. Se reagoi niin primääristen, sekundääristen kuin tertiääristenkin alkoholien ja enolien kanssa muodostaen niiden asetaattiestereitä, karboksyylihapot muodostavat anhydridejä ja amiinit amideja. Sitä voidaan käyttää myös asetonin enolaatin vastineena aldolireaktioissa ja malonihappojen isopropylideenijohdannaisten valmistukseen. Yhdistettä voidaan käyttää myös liuottimena maaleissa ja musteissa.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Isopropenyl acetate (englanniksi)
Craig Dixon

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Craig Dixon |  Craig Dixon |  Craig Dixon |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | 110 metrin aidat |  |
Craig Dixon (3. maaliskuuta 1926 – 25. helmikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija ja olympiamitalisti.
Dixon saavutti 110 metrin aitajuoksussa olympiapronssia Lontoossa 1948 ajalla 14,1 s. Yhdysvallat otti kilpailussa kolmoisvoiton, vaikka maailmanennätysmies Harrison Dillard ei päässyt mukaan epäonnistuttuaan Yhdysvaltain karsinnoissa.
Isoliitäjä

| Isoliitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappaliitäjät Procellariidae
Suku::  Tummaliitäjät Ardenna
Laji::  gravis
Kaksiosainen nimi
 Ardenna gravis  (O'Reilly, 1818) 
Katso myös
   Isoliitäjä Wikispeciesissä   Isoliitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isoliitäjä (Ardenna gravis) on keskikokoinen ulappalintujen lahkoon kuuluva avomerilintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 43–51 senttimetriä ja siivenkärkien väli 105–122 cm. Isoliitäjä on hieman pienempi kuin välimerenliitäjä (Calonectris diomedea), jota se hieman muistuttaa muun muassa pyrstön valkoisten yläpeitinhöyhenten takia.
Erona keltanokkaliitäjään ovat: hieman jäykemmät siiveniskut sekä terävämpi siivenkärki; hyvin erottuva tumma päälaki, jossa hyvin erottuva valkoinen niskavyö; rinnansivussa voimakas tumma laikku; kainalossa ja siiven tyvellä tumma vyö ja kuviointi sekä keskivatsassa epäselvärajainen tumma laikku. Pyrstön alapeitinhöyhenet ovat harmaanruskeat ja nokka musta.
Levinneisyys ja lisääntyminen

Lajilla on laaja levinneisyysalue, jonka pinta-alaksi on arvioitu 52,8 miljoonaa km2 ja populaation kooksi 15 miljoonaa yksilöä. Esiintyy Brasiliassa, Falklandinsaarilla, Grönlannissa, Saint Helenassa ja Saint-Pierre ja Miquelonissa.
Isoliitäjällä on kolme tärkeää lisääntymissaarta: Nightingale Island, Inaccessible Islands ja Gough Tristan da Cunhan saariryhmässä. Vähintään viisi miljoonaa paria pesii Nightingale Islandilla ja Inaccessible Islandsilla. 600 000–3 000 000 paria Gough Islandilla. Myös Falklandinsaarilla tavataan hyvin pieni pesimäyhteisö.
Aikuiset aloittavat huhtikuussa muuton luoteeseen, Etelä-Amerikasta Kanadaan ja ohi Grönlannin siirtyen Koillis-Atlantille ja palaten marraskuussa takaisin pesimäalueille etelään. Tavataan säännöllisesti syysmuuton aikana lähinnä elo-lokakuussa Länsi-Euroopan rannikoilla.
Isoliitäjä on tavattu Suomessa vain kerran, 10. syyskuuta 2023 Mänttä-Vilppulassa, Kolhon Ukonselällä.
Lisääntyminen

Pesii kaltevalle maalle, pääasiassa alueille, jossa on ruohomättäitä tai Phylica-metsää.
Ravinto

Syö pääasiassa kalaa, mustekaloja ja kalajätettä troolareista, mutta myös äyriäisiä.
Uhat

Joka vuosi Nightingale Islandilla pyydetään noin 50 000 poikasta ja tuhansia aikuisia, mikä voi johtaa kantojen romahtamiseen ilman kestävää pyytämistä.
Isoliitäjän siiveniskut muistuttavat myrskylintua (Fulmarus glacialis) ja pikkuliitäjää (Puffinus puffinus). Vatsan tummaa laikkua on usein vaikea nähdä ja parhaiten se erottuu takaviistosta.
Isovahakukka

| Isovahakukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Lemmikkikasvit Boraginaceae
Suku::  Vahakukat Cerinthe
Laji::  major
Kaksiosainen nimi
 Cerinthe major  L. 
Katso myös
   Isovahakukka Wikispeciesissä   Isovahakukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isovahakukka (Cerinthe major) on lemmikkikasveihin kuuluva ruohovartinen kasvi. Se on kotoisin Välimeren alueelta. Puutarhoissa viljellään ’Purpurascens’-lajiketta.
Isovahakukka kasvaa 30-50 cm korkeaksi. Sillä on soikeat, nahkeat sinivihreät lehdet joissa on valkoisia pilkkuja. Näyttävät kukat roikkuvat alaspäin. Niiden teriön väri vaihtelee vaaleankeltaisesta kirkkaankeltaiseen ja sitä reunustaa suklaanruskea kanta.
Puutarhoissa suosittu ’Purpurascens’-lajike on sinikukkainen. Sen kukkaa ympäröivät lehdet muuttuvat sinivioleteiksi.
Diodi

Erilaisia diodeja (alimmainen nelijalkainen komponentti on kokoaaltotasasuuntaussilta, joka sisältää neljä diodia)
Diodin symboli ja sen suhtautuminen kotelointiin
Diodi on elektroniikan komponentti, joka päästää sähkövirran kulkemaan lävitseen vain yhteen suuntaan: anodilta katodille. Aivan ensimmäiset diodit olivat kidekoneissakin käytettyjä lyijyhohdediodeja. Elektroniikan aikakausi alkoi varsinaisesti kuitenkin vasta diodiputken keksimisestä vuonna 1902 – diodiputken keksijä John Ambrose Fleming loi koko elektroniikan käsitteen. Nykyisin suurin osa diodeista on puolijohteita.
Koska diodi läpäisee virtaa vain toiseen suuntaan, sen resistanssi on hyvin pieni tai suuri, riippuen virran suunnasta.
Diodityypit

Eri käyttötarkoituksiin on kehitetty useita erityyppisiä diodeja. Diodit ryhmitellään muun muassa seuraaviin tyyppeihin:
suurivirtaiset diodit
pienitehoiset diodit
zenerdiodit
vakiovirtadiodit
kapasitanssidiodit
Schottky-diodit
fotodiodit
ledit eli loiste- tai hohtodiodit
Puolijohdediodi

Diodi saadaan syntymään siten, että liitetään p-tyyppinen ja n-tyyppinen puolijohdeaine yhteen. P-puolella virtaa kuljettavat positiiviset aukot ja n-puolella negatiiviset elektronit. P- ja n-tyypin materiaalien rajapinnan läheisyydessä n-tyypin elektronit rekombinoituvat p-tyypin materiaalin aukkojen kanssa. Tämä synnyttää rajapinnan läheisyydessä negatiivisia ja positiivisia ioneita aiheuttaen rajapinnalla sähkökentän.
Puolijohdediodi > Päästö- ja estosuunta

Mikäli anodi on kytketty estosuuntaisesti, eli p-puolella on pienempi potentiaali n-puoleen nähden, sähkökenttä vetää virrankuljettajat pois rajapinnan läheltä eikä virta kulje. Päästösuuntaisesti kytketyssä diodissa anodi (p-puoli) on korkeammassa potentiaalissa katodiin (n-puoli) verrattuna, sähkökenttä työntää virrankuljettajat rajapinnalle ja virta kulkee.
Estosuunnassa olevassa diodissa kaikki varauksenkuljettajat on imetty pois rajapinnan läheltä. Tämä alue toimii eristeenä ja diodi on siis kondensaattori. Eristävän alueen (tyhjennysalueen) leveys riippuu jännitteestä ja diodi toimii siis jännitteellä säädettävänä kondensaattorina. Tähän käyttöön valmistettuja diodeja kutsutaan varaktoreiksi.
Estosuuntaan kytketty diodi ei päästä lävitseen sähkövirtaa, lukuun ottamatta erittäin pientä estosuuntaista vuotovirtaa. Vuotovirran suuruus on nano- tai mikroampeerien luokkaa. Kun estosuuntainen jännite saavuttaa tietyn arvon, tapahtuu läpilyönti ja estosuuntainen virta suurentuu hyvin nopeasti. Tällöin diodi tuhoutuu (ja jää luultavasti oikosulkuun) (zenerdiodi poikkeus).
Puolijohdediodissa myötäsuuntainen virta on suunnilleen verrannollinen jännitteen eksponenttifunktioon. Niinpä pienillä jännitteillä virta on hyvin pieni, mutta se kasvaa erittäin nopeasti jännitteen noustessa.
Käytännössä diodilla on kynnysjännite, jonka jälkeen myötäsuuntaan kytketty diodi alkaa vasta voimakkaasti johtaa sähkövirtaa. Piidiodilla se on noin 0,7 volttia, Germaniumdiodilla noin 0,3 volttia ja Schottkydiodeilla noin 0,2 volttia.lähde?
Diodin sovelluksia

Diodin yleisin sovellus on vaihtovirran tasasuuntaus, sillä diodi läpäisee vain virran positiivisen tai negatiivisen puolijakson diodin kytkentäsuunnan mukaan. Näin se suojaa elektroniikan komponentteja, jotka rikkoutuisivat, mikäli niiden läpi kulkeva virta vaihtaisi suuntaa.
Muita mahdollisuuksia on käyttää diodia kytkimenä tai anturina  tai radiotekniikassa amplitudimodulaation ilmaisimena, joka erottaa suurtaajuisesta kantoaallosta pientaajuisen signaalin (esimerkiksi äänen).
Kirjallisuutta

Salste, Mikko; Porra, Veikko: Elektroniikka: sovelletun elektroniikan ja digitaalitekniikan perusteet.  Otaniemi:  Otakustantamo, 1973.  ISBN 951-671-053-0