stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tundrasusi

| Tundrasusi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Koirat Canis
Laji::  Susi lupus
Alalaji::  albus
Kolmiosainen nimi
 Canis lupus albus  Kerr, 1792 

Katso myös
   Tundrasusi Wikispeciesissä   Tundrasusi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tundrasusi (Canis lupus albus) on suden alalaji, joka asuu pohjoisessa Euroopassa ja Aasiassa, etenkin Siperiassa, lukuun ottamatta pohjoisimpia Siperian saaria, joilta tundrasusi on hävitetty kokonaan. Salametsästyksen takia tundrasusi on hävitetty kokonaan eräiltä arktisilta saarilta. Tundrasusia myös myrkytettiin ja ammuttiin Neuvostoliiton aikoina helikopterista, jota ne maassa eivät päässeet pakoon. Tundrasusia on metsästetty enimmäkseen haitta- että myös turkiseläiminä.
Tuntomerkit

Tundrasudet painavat aikuisina yleensä 45–57 kiloa ja ovat noin 2 metrin pituisia. Turkin väri on usein valkea. Silti tundrasusista löytyy myös tummia metsäsuden värisiä yksilöitä. Tundrasusien turkin karvojen pituus on yleensä noin 15 senttimetriä.
NBA-kausi 1973–1974

NBA-kausi 1973–1974 oli NBA-liigan 28. kausi. Runkosarja alkoi 9. lokakuuta 1973 ja päättyi 27. maaliskuuta 1974. 12. toukokuuta loppuneiden pudotuspelien päätteeksi mestaruutta juhli Boston Celtics voitettuaan Milwaukee Bucksin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–3.
Tapahtumia

Tähdistöottelu pelattiin Seattlessa ja lännen joukkue voitti sen lukemin 134–123. Ottelun parhaana pelaajana palkittiin Detroit Pistonsin Bob Lanier.
Baltimore Bullets muutti Washingtoniin ja vaihtoi nimensä yhden kauden ajaksi Capital Bulletsiksi (nykyään Washington Wizards).
Liiga alkoi tilastoida riistoja ja torjuntoja.
Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Runkosarja > Pelaajatilastot

| Kategoria | Pelaaja | Joukkue | Tilasto |
| --- | --- | --- | --- |
| Pisteitä per ottelu | Bob McAdoo | Buffalo Braves | 30.6 |
| Levypalloja per ottelu | Elvin Hayes | Capital Bullets | 18.1 |
| Syöttöjä per ottelu | Ernie DiGregorio | Buffalo Braves | 8.2 |
| Riistoja per ottelu | Larry Steele | Portland Trail Blazers | 2.7 |
| Torjuntoja per ottelu | Elmore Smith | Los Angeles Lakers | 4.9 |
| Pelitilanneheittojen tarkkuus | Bob McAdoo | Buffalo Braves | 54.7% |
| Vapaaheittojen tarkkuus | Ernie DiGregorio | Buffalo Braves | 90.2% |
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Konferenssien välierät | Konferenssien välierät | Konferenssien välierät |  |  | Konferenssien finaalit | Konferenssien finaalit | Konferenssien finaalit |  |  | NBA:n finaali | NBA:n finaali | NBA:n finaali |
 
|   | 1 |  Boston | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | 4 |  Buffalo | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | 4 |  Buffalo | 2 |   |   | 1 |  Boston | 4 |   |  |  |  |  |
|  | Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi |   |   | 1 |  Boston | 4 |   |  |  |  |  |
|  | Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi |   |   | 2 |  New York | 1 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  New York | 4 |   |   | 2 |  New York | 1 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  New York | 4 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|   | 3 |  Capital | 3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   | E1 |  Boston | 4 |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   | W1 |  Milwaukee | 3 |
|   | 1 |  Milwaukee | 4 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | 4 |  Los Angeles | 1 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | 4 |  Los Angeles | 1 |   |   | 1 |  Milwaukee | 4 |   |  |  |  |  |
|  | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |   |   | 1 |  Milwaukee | 4 |   |  |  |  |  |
|  | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |   |   | 2 |  Chicago | 0 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Chicago | 4 |   |   | 2 |  Chicago | 0 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Chicago | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 3 |  Detroit | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Palkitut pelaajat

Arvokkain pelaaja (MVP): Kareem Abdul-Jabbar, Milwaukee Bucks
Vuoden tulokas: Ernie DiGregorio, Buffalo Braves
Vuoden valmentaja: Ray Scott, Detroit Pistons
Finaalien MVP: John Havlicek, Boston Celtics
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NBA-kausi 1973–1974 Wikimedia Commonsissa
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Aquilón (1754)

| Aquilón |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reales Astilleros de Esteiro, Ferrol
Kölinlasku:  17. kesäkuuta 1752
Laskettu vesille:  10. maaliskuuta 1754
Palveluskäyttöön:  1754
Poistui palveluskäytöstä:  vallattu 1762
Loppuvaihe:  1770
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 692 t
Pituus:  67,24 m (tykkikansi)
Leveys:  18,90 m
Syväys:  7,55 m
Miehistöä:  554
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
Aquilón oli Espanjan laivaston vuonna 1754 vesille laskettu 68-tykkinen Eolo-luokan kaksikantinen linjalaiva, joka kuului niin sanottuihin kahteentoista apostoliin.
Valmistus

Richard Roothin suunnittelema alus tilattiin 15. kesäkuuta 1752 Real Astillerolta Ferrolista, missä köli laskettiin kaksi päivää myöhemmin. Alus laskettiin vesille 10. maaliskuuta 1754 ja otettiin palvelukseen vielä vuoden lopulla päällikkönään Francisco Lastarria.
Palvelus

Alus lähti 1. toukokuuta 1754 Ferrolista Orienten kanssa Cadiziin. Matkalla alus joutui myrskyyn, missä se vaurioitui. Joulukuussa alus siirrettiin korjattavaksi Malagaan ja saapui huhtikuussa 1755 Cadiziin. Alus ankkuroitiin reserviin Arsenal de la Carracaan, missä sen todettiin vuotavan ja aluksessa käytetyn puutavaran lahoavan nopeasti. Korjausten vuoksi alus oli telakalla elokuuhun. Vuonna 1759 sijoitettiin Cartagenaan taistelemaan algerialaisia merirosvoja vastaan Gutierre de Hevian laivueen mukana. Alus oli Algerian saarrossa kesäkuusta syyskuuhun 1760.
Seitsenvuotista sotaa, joka oli alkanut vuonna 1756, käytiin Euroopassa ja siirtomaissa Britannian ja Ranskan välillä. Espanjan kuningas Kaarle III julisti sodan Britannialle ja sen liittolaiselle Portugalille.
Aquilón ja 70-tykkinen Soberano lähtivät 4. maaliskuuta 1761 Cartagenasta ja saapuivat Cádiziin 24. maaliskuuta kuljettaen 650 miestä Aragonin jalkaväkirykmentin II pataljoonasta. Cádizissa alukset liitettiin 70-tykkisten Tigren, joka oli Gutierre Guido de Hevia y Valdésin lippulaiva, ja  Vencedorin sekä 60-tykkisten Asían ja Conquistadorin muodostamaan osastoon, joka lähti 14. huhtikuuta Havannaan. Lisäksi osastossa oli fregatti Venganza. Osasto saapui 30. kesäkuuta määränpäähänsä käytyään Puerto Ricossa ja Santiago de Cubassa. Osaston ollessa Havannassa kaupungissa puhkesi keltakuume-epidemia, joka kesti vuoteen 1761 ja surmaten 1 800 henkeä aluksilta ja sotilaista.
Osasto joutui 6. kesäkuuta 1762 Havannanlahdella amiraali George Pollockin johtaman Britannian kuninkaallinen laivaston 53 aluksen laivaston ja 25 000 sotilaan yllättämiksi. Aquilónin päällikkö markiisi de González Vicente González-Valor y Bassecourt sai surmansa puolustaessaan El Morron linnaketta, jolloin aluksen päälliköksi tuli Diego Argote. Alus sai määräyksen siirtyä 9. kesäkuuta Reglan ja Guanabacoan lahdelle. Britit osuivat 24. kesäkuuta alukseen 78 kertaa. Havannan antautuessa alus joutui 13. elokuuta brittien hallintaan.
Palvelus > HMS Moro

Alus lunastettiin 15. kesäkuuta 1764 kuninkaalliselle laivastolle, jolloin se sai nimen HMS Moro. Alusta ei kuitenkaan otettu palvelukseen. Aluksen kunto tarkistettiin 6. kesäkuuta 1769 ja amiraliteetti antoi 14. kesäkuuta määräyksen aluksen romuttamisesta. Romutus saatiin päätökseen Portsmouthissa 18. heinäkuuta 1770. Aluksen alkuperäinen nimi oli palautettu jossain vaiheessa ennen romuttamisen päättymistä.
Tunisian lippu

Tunisian lippu
Tunisian lippua käytettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1831. Siihen on sen jälkeen tehty vain vähäisiä muutoksia. Lipussa olevat sirppikuu ja tähti kuvaavat islamia.
Hafsidikuningaskunnan lippu 1229–1574. (Huom. lipun tarkasta ulkoasusta on epävarmuutta.)
Tunisian alue oli Marokkoa hallinneen Almohadien dynastian alaisuudessa vuoteen 1229 saakka. Tällöin alue irrottautui Hafsidin kuningaskunnaksi, joka oli erillinen berberivaltio ja kattoi Pohjois-Afrikan rannikon nykyisestä Itä-Algeriasta Länsi-Libyaan. Espanjan katolilaisten lisääntyneen painostuksen tuloksena Hafsidin muslimikuningaskunta pyysi 1500-luvulla suojelusta Turkin sulttaanilta ja 1574 kuningaskunta liitettiin ottomaanien imperiumiin. Tunisialaiset hallitsijat, beit, säilyttivät itsemääräämisoikeuden. Pääkaupunkina oli Tunis. Bei-hallitsijoilla oli omia lippuja, joissa oli tyypillisesti yksi tai useampi kuunsirppi punaisessa viirissä. Meriliikenteessä oli käytössä sinipunavihreäraitainen lippu.
Vuonna 1831 beihallitsija Al-Hussain II vihki ottomaaniarmeijaan kuuluneelle laivastolleen Turkin lippua muistuttaneen lipun. Ottomaanien punalippu sai keskelleen valkoisen auringon, jonka päälle sommiteltiin Turkin ja islamin mahtimerkit, kuunsirppi ja tähti. Vaikka Konstantinopolin sulttaani protestoi lipun itsenäisestä tyylistä Turkin sulttaanikunnan lippuun verrattuna, uusi Tunisian lippu säilytettiin.
Tunisian lippu maan ollessa Ranskan protektoraattina 1881–1956.
Ranska valtasi 1800-luvun puolivälissä Algerian ja teki myös Tunisiasta oman protektoraattinsa 1881. Lipun yläkulmaan lisättiin Ranskan trikoloritunnus. Tätä lippua käytettiin esimerkiksi joissain sotilasyksiköissä ja kauppalaivastossa. Lippu säilyi vuoteen 1956 saakka, joskin toisen maailmansodan aikana 1942–1943 maa oli Saksan miehittämä.
Tunisia itsenäistyi 1956 kuningaskuntana. Trikolori poistettiin ja lipun symbolien tulkintaa uudistettiin. Punainen merkitsi uhrattua verta vapaustaistelussa Ranskaa vastaan, valkoinen rauhaa, kuunsirppi islamia ja tähden viisi sakaraa islamin viittä periaatetta: uskoa Allahiin ja koraaniin, päivittäistä rukousta, Ramadan-paastoa, kymmenystä köyhille ja pyhiinvaellusta Mekkaan. Lippu säilyi myös 1957, kun beimonarkki Muhammed al-Amin syrjäytettiin ja maan presidentiksi nousi Habib Bourguiba. Hänen pitkäaikaisen, yksinvaltaisen hallintokautensa aikanaan maa valmisteli valtioliittoa Libyan kanssa (Arabi-islamilainen tasavalta) ja vuonna 1974 ehdittiin hyväksyä uuden valtiomuodostelman lippukin. Valtioiden yhdistymishanketta ei kuitenkaan toteutettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tunisian lippu Wikimedia Commonsissa
Tunnissa taiteentuntijaksi

Tunnissa taiteentuntijaksi (ruots. Anvisning att på 60 minuter bliva konstkännare) on August Strindbergin vuonna 1877 Tukholmassa julkaisema satiirinen opas, jonka avulla lukija kykenee antamaan itsestään 'sivistyneen' vaikutelman taidenäyttelyissä.
Opas on laadittu sanakirjan muotoon ja hitaampikin lukija omaksuu sen alle tunnissa. Opas neuvoo välttämään perspektiiviin liittyviä kommentteja. Sen sijaan kehotetaan puhumaan muun muassa värisekoituksista. Strindberg antaa tehotakuun lauseelle "pilvissä kremsinvalkoista on käytetty liian pastoosisti, aivan samalla tavoin kuin Marcus Larssonin maalauksissa".
Suomeksi teos ilmestyi vuonna 1996 Kustannusosakeyhtiö Jack-in-the-boxin kustantamana. Suomennoksesta vastasi Maija Hirvonen.
Suomennos

Strindberg, August: Tunnissa taiteentuntijaksi.  ((Anvisning att på 60 minuter bliva konstkännare, 1877.) Suomentanut Maija Hirvonen)  Helsinki:  Jack-in-the-Box, 1996.  ISBN 952-5019-03-9
Juha Tuohimaa

Juha Tuohimaa (s. 5. kesäkuuta 1956 Oulu) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Tuohimaa nousi kansalliseen kärkeen Oulun Kärppien liigamiehistön saavuttaessa pronssia ja kultaa 1980-luvun alussa. Kari Jalosen kentällisen puolustajana Juha Tuohimaa pääsi myös pelaamaan arvokisoissa.
Uuteen kukoistukseen Tuohimaan ura nousi vielä 1980-luvun lopussa miehen siirtyessä yhdessä Jari Lindgrenin kanssa Ruotsin Elitserienistä kuopiolaiseen KalPan liigajoukkueeseen, jossa Tuohimaa myös päätti aktiiviuransa kauteen 1992–1993. Kuopion vuosinaan (1988–1993) Tuohimaa kirjautti SM-liigan runkosarjassa puolustajalle kunnioitettavat 173 (65+108) tehopistettä pelaamissaan 223:ssa ottelussa. Kaudella 1989–1990 Tuohimaa valittiin myös SM-liigan kakkostähdistöön ja Kuopion ajan huipentumana Tuohimaan kaulaan ripustettiin muun joukkueen mukana hopeinen mitali kauden 1990–1991 päätteeksi.
Lake Placidin talviolympialaisissa 1980 Tuohimaa oli Suomen olympiajoukkueen varamiehenä.
Mátra

Mátra Unkarissa
Kékestető (1014 m)
Pyökkimetsä alueella talvella.
Mátra on vuoristoalue Pohjois-Unkarissa Hevesin ja Nógrádin läänien alueella Gyöngyösin ja Egerin kaupunkien välissä. Maan korkeimmat huiput, Kékestető (1014 m) ja Galya-tető (965 m), kuuluvat vuoristoon.
Kaupungit/kylät

Gyöngyös (33553)
Pásztó
Pétervására
Bátonyterenye
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivut
John Malkovich

| John Malkovich |
| --- | --- |
 John Malkovich  Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2023.
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Gavin Malkovich
Syntynyt: 9. joulukuuta 1953 (ikä 70) Christopher, Illinois, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, tuottaja
Puoliso:  Glenne Headly (1982–1988) Nicolette Peyran (1989–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1976–
Merkittävät roolit:  Tilaa sydämessä Tulilinjalla Con Air – lento vapauteen Hiiriä ja ihmisiä Being John Malkovich Burn After Reading Red
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Gavin Malkovich (s. 9. joulukuuta 1953 Christopher, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän on näytellyt yli 70 elokuvassa ja ollut kahdesti ehdolla Oscar-palkintoon parhaasta miessivuosasta elokuvissa Tilaa sydämessä (1984) ja Tulilinjalla (1993). Malkovich on myös toiminut tuottajana elokuvissa kuten Juno (2007) ja Elämäni seinäruusuna (2012).
Varhainen elämä

Malkovich syntyi Christopherin kaupungissa Illinoisissa. Hänen vanhempansa olivat katolisia ja isovanhemmat kotoisin Kroatiasta. Malkovichilla on lisäksi äitinsä puolelta englantilaisia, ranskalaisia, saksalaisia ja skotlantilaisia sukujuuria. John kasvoi Bentonissa, Illinoisissa, jossa hän asui tulevan NBA-koripallotähden ja olympiamitalistin Doug Collinsin naapurissa. Malkovichin isä Daniel Leon Malkovich on Outdoor Illinois -lehden entinen julkaisija ja luonnonsuojelusta vastaava valtion virkamies, ja äiti Joe Anne oli lehden omistaja, kuten myös Benton Evening Newsin. Malkovichilla on kolme nuorempaa siskoa ja yksi vanhempi veli.
Malkovich esiintyi lukiovuosinaan muutamissa näytelmissä sekä musikaalissa Carousel. Hän lauloi myös kirkossa folk-gospelryhmässä. Malkovich opiskeli Itä-Illinoisin yliopistossa sekä Illinoisin osavaltion yliopistossa. Alkuun hän opiskeli biologiaa, mutta osavaltion collegessa hän vaihtoi pääaineekseen draaman. Ennen näyttelijänuraa Malkovich työskenteli muun muassa kirjakaupassa, tiskaajana ja koulubussin kuljettajana. Hän on itse kertonut näyttelijänuransa alkaneen vuonna 1976, kun hänen koulutoverinsa Gary Sinise, Terry Kinney ja Jeff Perry perustivat Steppenwolf Theatre Company -nimisen teatterin Chicagoon ja pyysivät häntä mukaan. Samaa teatteria kävivät myös Joan Allen ja Malkovichin tuleva puoliso Glenne Headly.
Ura

Vuonna 1980 Malkovich muutti New Yorkiin ja esiintyi muun muassa Steppenwolfin tuotannossa Sam Shepardin näytelmästä True West ja voitti Obie-palkinnon. Hän toimi myös ohjaajana Steppenwolf-teatterissa ja vuonna 1982 esiintyi Viettelyksen vaunussa. Malkovich voitti Emmy-palkinnon roolistaan Broadway-näytelmässä Kauppamatkustajan kuolema, joka oli hänen ensiesiintymisensä maailmankuululla näyttämöllä.
Malkovichin elokuvaura alkoi statistina Robert Altmanin elokuvassa Mitkä häät! vuonna 1978. Hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa elokuvassa Tilaa sydämessä toi Malkovichille hänen ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa. Hän alkoi saada edelleen merkittäviä rooleja elokuvatuotannoista, kuten Auringon valtakunta (1988) ja Tennessee Williamsin kirjaan perustuva Lasinen eläintarha. Synkän ja sensuellin Valmontin rooli elokuvassa Valheet ja viettelijät vuonna 1988 osoittautui läpimurroksi ja toi Malkovichin suuren yleisön tietoisuuteen. Hän uusi roolinsa myöhemmin Annie Lennoxin musiikkivideolla ”Walking on Broken Glass”.
Vuonna 1992 Malkovich tähditti elokuvaa Hiiriä ja ihmisiä ja sai toisen Oscar-ehdokkuutensa seuraavana vuonna elokuvasta Tulilinjalla. Hän esitti itseään hieman muunneltuna tulkintana elokuvassa Being John Malkovich, jonka käsikirjoitti Charlie Kaufman. Ohjausdebyyttinsä Malkovich teki vuonna 2002 elokuvassa Väkivallan tanssi. Samana vuonna hän otti pääroolin trilleristä Ripley's Game.
Malkovich on juontanut kolme jaksoa NBC:n viihdeohjelmasta Saturday Night Live, vuosina 1989, 1993 ja 2008. Vuonna 2009 hän esiintyi George Clooneyn kanssa kansainvälisessä Nestlén Nespresso-kahvimainoksessa.
Näyttelijänuran lisäksi Malkovich on suunnitellut vaatteita. Hän perusti oman muotiyrityksensä Mrs. Muddin vuonna 2002 ja se on julkaissut kaksi mallistoa, joiden asut Malkovich on suunnitellut itse.
Vuonna 2012 Malkovich ohjasi Valheet ja viettelijät -alkuperäisnäytelmän ranskalaisen version Théâtre de l'Atelieriin Pariisissa. Hän on jatkanut myös aktiivisesti näyttelemistä elokuvissa, joita ovat muiden muassa Linnunradan käsikirja liftareille (2005), Beowulf (2007), Burn After Reading (2008), Changeling – vaihdokas (2008) ja Red (2010).
Malkovich on tunnettu omalaatuisesta, korkeasta äänestään sekä antagonistien mestarillisena esittäjänä. Hän ei pidä itseään metodinäyttelijänä.
Heinäkuussa 2010 Malkovich esiintyi Suomessa Turun musiikkijuhlilla Michael Sturmingerin näytelmässä Infernal Comedy. Hän palasi musiikkijuhlille seuraavana vuonna, jolloin hän esiintyi Giacomo Casanovana Sturmingerin The Giacomo Variationsissa.
Malkovich debytoi klassikkoetsivä Hercule Poirot'na BBC:n minisarjassa ABC-murhat, joka julkaistiin vuonna 2018.
Yksityiselämä

Malkovich oli naimisissa näyttelijä Glenne Headlyn kanssa vuodesta 1982 vuoteen 1988. He erosivat, kun Malkovich aloitti suhteen Michelle Pfeifferin kanssa. Pitkäaikaisen kumppaninsa, apulaisohjaaja Nicolette Peyranin, hän tapasi yhden elokuvansa kuvauksissa vuonna 1989. Heillä on kaksi lasta.
Malkovich puhuu sujuvasti ranskaa ja asui lähes kymmenen vuotta Euroopassa. Hän muutti 1990-luvulla perheensä kanssa Etelä-Ranskaan, jossa Malkovich asui ja työskenteli teatterissa. Perhe muutti verolain takia takaisin Yhdysvaltoihin vuonna 2003. Nykyään Malkovich asuu Cambridgessä, Massachusettsissa.
Malkovich aiheutti vuonna 2002 skandaalin sanottuaan Cambridgen yliopistossa opiskelijatilaisuuden yhteydessä haluavansa ampua skotlantilaisen poliitikon George Gallowayn ja brittiläisen journalistin Robert Fiskin. Haastattelussa vuonna 2011 Malkovich kertoi, ettei ole erityisen poliittinen henkilö eikä ole äänestänyt presidentinvaaleissa vuoden 1972 jälkeen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Malkovich Elonetissä.
John Malkovich Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef
Tuoksulamppu

Tuoksulamppu ja pullo eteeristä öljyä
Tuoksulamppu eli tuoksulyhty on polttimo, jota käytetään eteeristen öljyjen tuoksun levittämiseksi huoneilmaan. Lampun vesikuppiin laitetaan vettä ja 3–7 tippaa eteeristä öljyä tai eri öljyjen sekoitusta. Lampun sisälle, vesisäiliön alle sytytetään lämpökynttilä, jonka liekin lämpö vapauttaa vedestä aromaattisia ainesosia ilmaan.
Tuoksulamppu voi olla keraaminen, lasinen tai sähköinen.
Robinsonin projektio

Robinsonin projektion mukainen maailman­kartta
Robinsonin projektio ja alueiden muotojen muuntumista kuvaavat Tissot'n indikaattorit
Robinsonin projektio on Arthur H. Robinsonin vuonna 1963 maailman­karttoja varten suunnittelema karttaprojektio. Sen tarkoituksena oli saada aikaan kompromissi, jossa ne ongelmat, jotka aina esiintyvät kuvattaessa koko maapallon pintaa tasolle, olisivat mahdollisimman vähäiset.
Arthur H. Robinson laati projektionsa vuonna 1963 Rand McNally-yhtiön toimeksi­annosta, joka on käyttänyt tätä projektiota julkaisemissaan maailman­kartoissa siitä lähtien. Vuonna 1974 Robinson julkaisi yksityis­kohtaisemmat tiedot siitä, miten projektio oli laadittu. Yhdys­valtalainen National Geographic Society (NGS) otti vuonna 1988 Robinsonin projektion käyttöönsä yleis­käyttöisissä maailman­kartoissaan, jolloin se korvasi järjestön aikaisemmin käyttämän Van der Grintenin projektion.  Vuonna 1998 NGS kuitenkin luopui tästä projektiosta ja alkoi sen sijaan käyttää Winkel tripel -projektiota.
Hyvät ja huonot puolet

Robinsonin projektio ei ole oikea­pintainen eikä oikea­kulmainen, mutta molemmissa suhteissa sen virheet on pyritty saattamaan mahdollisimman pieniksi. Robinson arveli, että tällä tavoin saataisiin parempi yleis­näkymä maailmasta kuin jos kumpi tahansa edellä mainituista olisi asetettu tavoitteeksi. Pituuspiirit näkyvät loivasti kaareutuneina, välttäen äärimmäisyyksiä, mutta molemmat navat venyvät pitkiksi janoiksi sen sijaan, että näkyisivät piste­mäisinä.
Tämän vuoksi kartan vääristymä lähellä napoja on suuri mutta pienenee nopeasti vähänkin kauempana navoista. Koska leveyspiirit näkyvät suorina, kulmien vääristymä korkeilla leveys­asteilla kaukana kartan keski­pituus­piiristä on suuri, samoin kuin muissakin vastaavan­laisissa projektioissa. Kuitenkin siihen aikaan kun projektio laadittiin, se täytti Rand McNallyn asettamat tavoitteet, että koko maailmasta olisi laadittava hyvä kartta.
»Päätin edetä taka­peroisesti.  … Aloitin eräänlaisella taiteellisella lähestymis­tavalla. Kuvittelin mielessäni parhaimmalta näyttävät muodot ja koot. Työskentelin muuttujien kanssa, kunnes päädyin siihen pisteeseen, josta niitä ei voisi parantaa muuttamalla jotakin niistä. Sen jälkeen muotoilin matemaattiset kaavat tämän aikaan­saamiseksi. Useimmat kartan­tekijät aloittavat matematiikasta.» 
(New York Timesin artikkeli 1988)