Toivo Kärki
Säveltäjän ja tuottajan uran arviointia

Toivo Kärki kuvaili sävellystekniikkaansa Maarit Niiniluodon toimittamassa elämäkerrassa:lähde?
»Säveltäessäni en hyräile mitään. Koko elämäni minulla on aina vain kynä ja nuottipaperia taskussa. Jos mieleen tulee jokin neljän tahdin aihe, kirjoitan ylös neljä tahtia ja soinnut päälle. Sitten pistän paperin taskuun takaisin. Kerran viikossa tai kuukaudessa käyn läpi nämä neljän tahdin aiheet ja kruksaan ylitse: tuo on huono, tuo on huono. Ja sitten: ahah, tästä saisi jotain. Vähän paremmat aiheet siirrän sitten toiselle paperille, joka on aika arvokas. Sitä käyn sitten silloin tällöin lävitse ja katson: jahah, ei tästä ikävä kyllä sittenkään tule mitään. Mutta tästä voi saada ja tuosta voi saada, niissä on jokin juju, melodinen, soinnillinen tai rytminen. Ne siirrän sitten kolmanteen paperiin arkistoon enkä hukkaa ollenkaan, koska voi milloin tahansa ruveta katsomaan, tutkimaan mitä niistä saisi. Tämä on minun sävellystyylini."»
Kärki pohti iskelmän olemusta koko elämänsä ja uransa ajan. Iskelmä oli hänelle ikuinen arvoitus, vaikka hän tunsi sen luonnetta monelta puolelta. Se ei ollut hänelle vain sävelmän, runon, sovituksen ja esityksen kombinaatio; se oli energian keräymä, joka liikutti ihmistä henkisesti ja fyysisesti. Säveltämisen vaikeus ei ollut pelkästään siinä, että sormet "ajattelivat" eri tavoin kuin korvat, vaan myös siinä, että lopputulos ei välttämättä lainkaan vastannut ennakkokuvaa. Kärjen mielestä musiikin teoriaa oli mahdollista opettaa, mutta ei säveltämistä. Teoston illanvietoissa Kärki otti usein yhteen joidenkin sellaisten vakavan musiikin säveltäjien kanssa, joiden teoksia kukaan ei hänen mielestään tosissaan viitsinyt kuunnella. Nämä puolestaan eivät lainkaan ymmärtäneet sitä, että Kärki testautti sävelmänsä yleisöllä ennen kuin itse suostui sanomaan mitään niiden arvosta. Tässä suhteessa Kärki oli kärsimätön: hän halusi arvion sävellyksistään heti eikä vasta vuosien tai vuosikymmenien kuluttua. Pöytälaatikossa lojuva sävellys ei ollut hänelle käytännössä minkään arvoinen. Itseään Kärki piti ennakkoluulottomana ja avoimena taiteilijana eikä ymmärtänyt taiteen ja viihteen kuppikuntamaisuutta. Hänelle paljon merkityksellisempi ero oli sellaisella musiikilla, joka myi, ja sellaisella, joka ei menestynyt. Toimiessaan levytuottajana Kärki laski, että 20 prosentin on tuotava rahat niiden loppujen 80 prosentin kattamiseksi, jotka eivät mene kaupaksi.
Säveltäjänä Kärjelle oli taloudellisena kannustimena Musiikki-Fazerin kanssa tehtyyn sopimukseen sisältynyt provisiopalkka. Mitä enemmän hän teki myyviä lauluja, sitä enemmän oli myös tuloja. Kärjen vainu oli sellainen, että sopimus tuli hänelle edulliseksi, vaikka välillä oli heikompiakin kausia.
Kärki tunnusti, ettei hän säveltäjänä ja levy-yhtiön tuotantopäällikkönä koskaan etukäteen tiennyt, mistä sävelmistä tulee menestys. Jotkin kappaleet, joista hän itse piti, eivät menestyneet, kun taas eräät toiset, hänen itse vähäpätöisinä pitämänsä kappaleet saavuttivat yllättäen vastakaikua yleisössä. Hyvä esimerkki viimeksi mainituista on Tapio Rautavaaran vuonna 1965 levyttämä "Häävalssi", jonka ohi ei levymyyntilistoilla päässyt edes The Beatles -yhtyeen maailmanmenestys "Michelle".
Tarkasteltaessa Toivo Kärjen elämäntyötä on usein herännyt kysymys, miksi Kärki sävelsi vain vähäteltyä iskelmää, vaikka hänellä olisi ollut hallussaan taito haasteellisemmankin ja ns. paremman musiikin tekemiseen. Kärki kosketteli tätä asiaa elämäkerrassaan melko lyhyesti:
»Jotkut ovat aina huokailleet, että Topi Kärki, niin lahjakas säveltäjä ja koko ikänsä tehnyt pelkkää iskelmämusiikkia. Siihen olen kysynyt, että mitä musiikkia sitten rupeaisin säveltämään. Pitääkö säveltää pianokonsertto siitä syystä, että saa nimensä tietosanakirjaan tai voi kirjata sen Kuka kukin on -opukseen? Eihän siinä ole mitään järkeä. Olen säveltänyt mitä olen säveltänyt. Ei minulla ole sellaista kunnianhimoa, että pitää tehdä sinfonia."»
Useissa haastatteluissakin vuosien varrella kyseltiin, miksi Kärki ei ole säveltänyt pianokonserttoa, sinfoniaa tai edes varteenotettavaa jazzteosta. Tähän Kärki vastasi vain epämääräisesti "ei ole ollut aikaa" tai "kukaan ei ole oikein kysynyt". Elämäkerrassaan Kärki kiisti koskaan säveltäneensä rahan vuoksi:
»Monilla nuorilla lahjakkailla säveltäjillä on nykyään tällä alalla aivan väärä lähtökohta. He sanovat, että minä teen rahasta. Itse en ole koskaan niin ajatellut, että nyt otetaan nuottipaperi ja kynä ja saadaan fyrkkaa. Lähtökohtanani on aina ollut, että otetaan nuottipaperi ja kynä ja tehdään mahdollisimman hyvä ralli. Sellainen, joka elää vielä 50 vuotta minun jälkeeni."»