stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilmatieteen laitos
Toiminta > Tutkimustoiminta

Tutkimuksen aiheita ovat ilmastotutkimus, ilmanlaadun tutkimus, meteorologian tutkimus, merentutkimus, uudet havaintomenetelmät (kuten satelliitit ja tutkat) ja arktinen tutkimus. Vuosittain julkaistaan noin 300 kansainvälisesti ennakkotarkastettua julkaisua.
Suomen kansallisen IPCC-työryhmän puheenjohtaja ja sihteeri edustavat Ilmatieteen laitosta.
Ilmatieteen laitoksen avaruustutkimus laajeni 1980-luvulta alkaen pitkälti professori Risto Pellisen ansiosta maan lähiavaruudesta aurinkokunnan muihin kohteisiin. Laitoksen ensimmäinen avaruusinstrumentti alkoi helmikuussa 1989 tuottaa mittauksia Marsin plasmaympäristössä Phobos-ohjelman puitteissa. Vuonna 2016 ESAn ExoMars Schiaparelli laskeutui Marsin pinnalle mukanaan Suomessa kehitetyt kaasukehän painetta ja kosteutta mittaavat laitteet.
Ilmatieteen laitoksen tutkija Pekka Janhunen esitti vuonna 2006 sähköpurjeen idean. Sen kehittämistä jatketaan muun muassa NASAssa.
Valtaosa Suomessa tapahtuvan tutkimuksen rahoituksesta tulee suoraan yrityksiltä, yliopistojen budjetista tai kansallisilta rahoittajilta, kuten Tekesiltä ja Suomen Akatemialta. Euroopan unionin Horisontti 2020 -puiteohjelman rooli on niihin verrattuna kansallisesti pieni. Vain VTT ja Ilmatieteen laitos ovat saaneet budjettiinsa nähden merkittävää Horisontti 2020 -rahoitusta. Vuonna 2014 se oli noin 10 prosenttia laitoksen tutkimuskuluista.
Toiminta > Kansainvälinen toiminta

Laitoksella on yhteystyötä maailman ilmatieteen järjestön WMO:n lisäksi lukuisien kansallisten sääpalvelujen kanssa, se osallistuu kehitysyhteistyöhön ja toimii muissakin konsultointitehtävissä. Tutkijavaihto on jo vuosikymmenien ajan toiminut vilkkaana. Readingissä sijaitsevassa Euroopan sääkeskuksessa, ECMWF:ssä toimii jatkuvasti suomalaisia tutkijoita.
Ilmatieteen laitos edustaa Suomea EUMETSAT-sääsatelliittiorganisaatiossa. Sääsatelliittikuvien käyttäjänä laitos oli Suomen ensimmäisiä kaukokartoitussatelliittien hyväksikäyttäjiä.
Historiaa

Ilmatieteen laitoksen varhaisin edeltäjäorganisaatio sai alkunsa, kun Venäjän keisari Nikolai I allekirjoitti 28. maaliskuuta 1838 Pietarissa julistuksen, jonka mukaan Helsingin yliopiston yhteyteen perustettiin magneettinen observatorio. Sen esimieheksi keisari katsoi hyväksi nimittää yliopiston adjunktin eli apulaisprofessorin Johan Jakob Nervanderin, jonka mukaan Helsingin Nervanderinkatu on nimetty. Tuohon aikaan oletettiin ilman lämpötilan ja maan magneettikentän vaihteluiden olevan huomattavan läheisessä vuorovaikutuksessa.
Magneettis-meteorologisen observatorion puinen rakennus sijaitsi vuosina 1841–1963 Helsingin Kaisaniemessä Vuorikatu 24:ssä. Vanhan rakennuksen paikalle valmistui 1966 Säätalo, joka toimi laitoksen päärakennuksena vuoteen 2005 asti. Rakennuksessa oli vuodesta 2005 virastoja ja katolla on tuulimittari. Rakennus on helmikuun 2017 tietojen mukaan tarkoitus purkaa ja rakentaa paikalle uusi. Kiinteistön omistaa Suomen valtio ja tontin omistaa Helsingin kaupunki, jotka myyvät omistuksensa yksityiselle yritykselle.
Kaisaniemessä on edelleen Suomen vanhin säähavaintoasema. Vuonna 1881 observatorion nimi muutettiin Meteorologiseksi Päälaitokseksi, kun se siirtyi yliopistolta Suomen Tiedeseuran alaisuuteen. Vuonna 1919 laitos siirtyi valtiolle, hallinnollisesti maatalousministeriön alaisuuteen, ja tällöin nimeksi tuli Valtion Meteorologinen Keskuslaitos. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1968, jolloin laki Ilmatieteen laitoksesta astui voimaan. Samalla laitos siirtyi liikenneministeriön alaisuuteen.
Vaisala Oy:n perustaja, professori Vilho Väisälä teki pitkän uran Ilmatieteen laitoksessa. Työssään hän kehitteli radioluotainta, koska leijaluotaukset olivat epäkäytännöllisiä. Väisälän vuonna 1932 keksimä taajuusmoduloitu luotain osoittautui tieteelliseksi ja kaupalliseksi menestykseksi, ja sitä valmistamaan perustettiin oma yhtiö. Radioluotaimet lähetettiin Pasilassa sijainneesta Ilmalan aerologisesta observatoriosta.
Laitos on tehnyt medialle sääkatsauksia jo vuodesta 1881. Vanhimmissa katsauksissa pääpaino oli ilmestymispäivänä eri paikkakunnilla havaitussa säätilassa, mutta ennustustiedon osuus kasvoi vähitellen.
Historiaa > Pääjohtajat

Pääjohtajan nimike oli vuoteen 1970 asti johtaja, vuosina 1971–1989 ylijohtaja ja vuodesta 1989 alkaen pääjohtaja.
| --- | --- |
 Johan Jacob Nervander 1838–1848  Henrik Gustaf Borenius 1848–1880  Nils Karl Nordenskiöld 1881–1889  Selim Lemström 1889–1890  Ernst Biese 1890–1907  Gustaf Melander 1907–1931  Jaakko Keränen 1931–1953  Matti Franssila 1953–1970 :  Lauri Vuorela 1971–1979  Erkki Jatila 1980–2002  Petteri Taalas 2002–2005 (virkavapaalla 2006–2007 ja 2016–2023)  Pekka Plathan 2006-2007 (vt. määräaikainen)  Petteri Taalas 2008–2015  Juhani Damski 2016–2020 (vt. määräaikainen)  Jussi Kaurola 2020–2023 (vt. määräaikainen)  Petteri Taalas 2024–
Historiaa > Laitos nykyaikana

Ilmatieteen laitos muutti syyskuussa 2005 Helsingin yliopiston Kumpulan kampusalueelle uuteen toimitaloon Dynamicumiin yhdessä Merentutkimuslaitoksen kanssa. Toimitalon osoite Erik Palménin aukio viittaa tunnetuimpaan suomalaiseen ilmakehäntutkijaan. Virallisesti Dynamicum vihittiin käyttöön 8. marraskuuta 2005.
Merentutkimuslaitos lakkautettiin 1. tammikuuta 2009. Sen entiset toiminnot jaettiin Ilmatieteen laitoksen ja Suomen ympäristökeskuksen kesken. Ilmatieteen laitoksen merentutkimuksen ohjelmaan keskitettiin fysikaaliseen merentutkimukseen kuten aallokkoon, merenkorkeuteen ja jäihin liittyvä palvelu- ja tutkimustoiminta. Suomen ympäristökeskukseen perustettiin Merikeskus.
Organisaatio

lmatieteen laitoksen organisaation (2014) päähaarat ovat sää ja turvallisuus sekä tutkimus- ja menetelmäkehitys.
Sää- ja turvallisuus sisältää sää- ja turvallisuuskeskuksen lisäksi asiakaspalveluyksikön, palvelukehityksen, sääpalveluiden tuotantojärjestelmät ja havaintopalvelut.
Kumpulassa sijaitsevan valtakunnallisen sää- ja turvallisuuspalvelun lisäksi laitos tuottaa lentosääpalveluita Kuopiossa ja Rovaniemellä. Vuonna 2015 käytyjen YT-neuvottelujen jälkeen Tampereen sääennustustoiminta lopetettiin ja mittaus- ja havaintotoimintaa vähennettiin monissa toimipisteissä.
Tutkimus- ja menetelmäkehityksen nykyiseen alaorganisaatioon kuuluvat ilmastotutkimus, ilmakehän koostumuksentutkimus, meteorologian tutkimus, merentutkimus, uudet havaintomenetelmät (kuten satelliitit ja tutkat), arktinen tutkimus ja Itä-Suomen yksikkö sekä asiantuntijapalvelut.
Teknologia

Laitos on ilmakehämallien vaatiman suuren laskentakapasiteetin takia ollut jo pitkään supertietokoneiden suurkäyttäjä. Mallien laskentatarkkuuden kehitys on käynyt käsi kädessä laskentatehon kehittymisen kanssa. Oma ensimmäinen tietokone 1970-luvulla oli ruotsalainen Datasaab D21, jonka muisti oli 60 kilotavua. Vuonna 2005 laitokselle hankittu Silicon Graphicsin supertietokone oli ostohetkellä Suomen nopein tietokone ja maailmalla 400 nopeimman tietokoneen joukossa. Koneen laskunopeus oli noin 30-kertainen verrattuna aikaisempaan, CSC:n omistamaan koneeseen. Hankittu kone oli Altix 3700 BX2 -sarjan kone, jossa on 304 suoritinta sekä 304 gigatavun keskusmuisti.
Vuonna 2013 laitokselle hankittiin Cray XC30. Seuraavan koneen hankinnassa on harkittu yhteistyötä Pohjoismaiden ja Baltian maiden kanssa.
Helsinki Testbed

Helsinki Testbed oli Ilmatieteen laitoksen ja Vaisala Oyj:n yhteinen projekti, jossa tutkittiin paikallisen skaalan meteorologiaa eli nk. mesometeorologiaa. Uudellemaalle ja Itä-Uudellemaalle oli perustettu Ilmatieteen laitoksen oman havaintoasemaverkoston lisäksi noin 50 säähavaintoasemaa. Yleisin sääasematyyppi oli teleliikennemasto, johon oli sijoitettu Vaisalan WXT-510 säälähetin sekä kahden metrin korkeudelle että maston huippuun. Lisäksi käytössä oli muutamia punnitsevia sadeantureita sekä pilvenkorkeusmittareita ja tuulikeilain. Projekti alkoi tammikuussa 2005. Projektin aikana toteutettiin useita intensiivisiä mittausjaksoja, joiden aikana on keskitytty tietynlaisiin sääilmiöihin. Toteutetut mittausjaksot olivat seuraavat:
Elokuu 2005: Lähihetkiennustaminen
Marraskuu 2005: Sateen olomuoto
Tammi-helmikuu 2006: Stabiili rajakerros
Toukokuu 2006: Merituuli
Elokuu 2006: Konvektio
Projektin pääkoordinaattori oli Ilmatieteen laitos, ja sitä rahoitti TEKES. Hankkeessa oli mukana myös muita kotimaisia yrityksiä, viranomaisia ym.
Projektin suositut verkkosivut jäivät käyttöön projektin päätyttyäkin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilmatieteen laitos Wikimedia Commonsissa
Ilmatieteen laitoksen verkkopalvelu Ilmatieteen laitos. Viitattu 19.12.2019. (suomeksi) (ruotsiksi) (englanniksi)
Liikenne- ja viestintäministeriö verkkopalvelu Liikenne- ja viestintäministeriö. Viitattu 19.12.2019.
Hallinnonala Liikenne- ja viestintäministeriö. Viitattu 19.12.2019.
Säätalo Kaisaniemessä.
Korppoon säätutka C-Band Doppler Paraisilla. Ilmatieteen laitos vastaa tutkaverkon kehittämisestä, ylläpidosta ja operoinnista.
Georges Pierre Soubrier

Georges Pierre Soubrier PSS (s. 20. marraskuuta 1933 Thérondels) on ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin Pariisin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Achollan titulaaripiispaksi 25. kesäkuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Marie Lustiger, jota avustivat Émile Marcus ja Roger Joseph Bourrat.
10. lokakuuta 1996 Soubrier sai nimityksen Nantesin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 8. heinäkuuta 2009.
GP2 Monacon Grand Prix 2009

GP2 Monacon Grand Prix 2009 oli GP2-kauden 2009 toinen osakilpailu, joka ajettiin 22.–24. toukokuuta Monacon katuradalla Monacossa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Monacon GP:n ohessa.
Tulokset > Pitkä kilpailu

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 |  Romain Grosjean | Barwa Addax Team | 45 | 1:03:06.299 | 1 | 13 |
| 2 | 1 |  Vitali Petrov | Barwa Addax Team | 45 | +6.600 | 2 | 8 |
| 3 | 20 |  Andreas Zuber | Fisichella Motor Sport | 45 | +31.040 | 4 | 6 |
| 4 | 7 |  Lucas di Grassi | Fat Burner Racing Engineering | 45 | +47.984 | 5 | 5 |
| 5 | 10 |  Nico Hülkenberg | ART Grand Prix | 45 | +49.443 | 3 | 4 |
| 6 | 16 |  Jérôme d'Ambrosio | DAMS | 45 | +59.777 | 7 | 3 |
| 7 | 24 |  Karun Chandhok | Ocean Racing Technology | 45 | +1:01.789 | 10 | 2 |
| 8 | 9 |  Pastor Maldonado | ART Grand Prix | 45 | +1:20.236 | 14 | 1 |
| 9 | 19 |  Davide Rigon | Trident Racing | 45 | +1:21.248 | 19 |  |
| 10 | 15 |  Javier Villa | Super Nova Racing | 45 | +1:35.089 | 11 |  |
| 11 | 5 |  Roldán Rodríguez | Piquet GP | 45 | +1:36.546 | 20 |  |
| 12 | 23 |  Sergio Pérez | Telmex Arden International | 44 | +1 kierros | 12 |  |
| 13 | 21 |  Luiz Razia | Fisichella Motor Sport | 44 | +1 kierros | 22 |  |
| 14 | 27 |  Giacomo Ricci | David Price Racing | 44 | +1 kierros | 23 |  |
| 15 | 22 |  Davide Valsecchi | Durango | 43 | +2 kierrosta | 16 |  |
| 16 | 26 |  Michael Herck | David Price Racing | 43 | +2 kierrosta | 24 |  |
| Kesk. | 3 |  Giedo van der Garde | iSport International | 38 | DNF | 15 |  |
| Kesk. | 25 |  Álvaro Parente | Ocean Racing Technology | 36 | DNF | 6 |  |
| Kesk. | 12 |  Edoardo Mortara | Telmex Arden International | 35 | DNF | 18 |  |
| Kesk. | 14 |  Luca Filippi | Super Nova Racing | 34 | DNF | 8 |  |
| Kesk. | 17 |  Kamui Kobayashi | DAMS | 18 | DNF | 17 |  |
| Kesk. | 8 |  Dani Clos | Fat Burner Racing Engineering | 16 | DNF | 13 |  |
| Kesk. | 4 |  Diego Nunes | iSport International | 13 | DNF | 21 |  |
| Kesk. | 6 |  Alberto Valerio | Piquet GP | 5 | DNF | 9 |  |
| Kesk. | 23 |  Nelson Panciatici | Durango | 4 | DNF | 25 |  |
| DNQ | 18 |  Ricardo Teixeira | Trident Racing | - |  | - |  |
Tulokset > Sprintti kilpailu

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 9 |  Pastor Maldonado | ART Grand Prix | 27 | 39:02.772 | 1 | 6 |
| 2 | 16 |  Jérôme d'Ambrosio | DAMS | 27 | +1.505 | 3 | 5 |
| 3 | 10 |  Nico Hülkenberg | ART Grand Prix | 27 | +3.545 | 4 | 4 |
| 4 | 7 |  Lucas di Grassi | Fat Burner Racing Engineering | 27 | +4.480 | 5 | 3 |
| 5 | 20 |  Andreas Zuber | Fisichella Motor Sport | 27 | +6.494 | 6 | 2 |
| 6 | 1 |  Vitali Petrov | Barwa Addax Team | 27 | +9.349 | 7 | 2 |
| 7 | 19 |  Davide Rigon | Trident Racing | 27 | +10.448 | 9 |  |
| 8 | 15 |  Javier Villa | Super Nova Racing | 27 | +53.234 | 10 |  |
| 9 | 11 |  Sergio Pérez | Telmex Arden International | 27 | +56.237 | 12 |  |
| 10 | 21 |  Luiz Razia | Fisichella Motor Sport | 27 | +57.770 | 13 |  |
| 11 | 3 |  Giedo van der Garde | iSport International | 27 | +58.582 | 17 |  |
| 12 | 17 |  Kamui Kobayashi | DAMS | 27 | +59.696 | 21 |  |
| 13 | 12 |  Edoardo Mortara | Telmex Arden International | 27 | +1:03.710 | 19 |  |
| 14 | 4 |  Diego Nunes | iSport International | 27 | +1:04.840 | 23 |  |
| 15 | 23 |  Nelson Panciatici | Durango | 27 | +1:07.681 | 25 |  |
| 16 | 26 |  Michael Herck | David Price Racing | 26 | +1 kierros | 16 |  |
| 17 | 2 |  Romain Grosjean | Barwa Addax Team | 25 | DNF | 8 |  |
| 18 | 22 |  Davide Valsecchi | Durango | 25 | +2 kierrosta | 15 |  |
| Kesk. | 8 |  Dani Clos | Fat Burner Racing Engineering | 23 | DNF | 22 |  |
| Kesk. | 6 |  Alberto Valerio | Piquet GP | 23 | DNF | 24 |  |
| Kesk. | 14 |  Luca Filippi | David Price Racing | 23 | DNF | 20 |  |
| Kesk. | 24 |  Karun Chandhok | Ocean Racing Technology | 21 | DNF | 2 |  |
| Kesk. | 27 |  Giacomo Ricci | David Price Racing | 18 | DNF | 14 |  |
| Kesk. | 25 |  Álvaro Parente | Ocean Racing Technology | 15 | DNF | 18 |  |
| Kesk. | 5 |  Roldán Rodríguez | Piquet GP | 1 | DNF | 11 |  |
| DNQ | 18 |  Ricardo Teixeira | Trident Racing |  |  |  |  |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:2009 Monaco GP2 Series round
Osakilpailut GP2-kaudella 2009
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Espanja |  Monaco |  Turkki |  Britannia |  Saksa |  Unkari |  Eurooppa |  Belgia |  Italia |  Portugali |
GP2-luokan Monacon Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000-luku | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |  |  |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 |
Radat: Circuit de Monaco (2005–2016)
Käännös suomeksi
Fray in Magical Adventure

| Fray in Magical Adventure |
| --- | --- |

Kehittäjä:  MicroCabin
Julkaisija:  MicroCabin
Säveltäjä:  Ryūji Sasai
Pelisarja:  Xak
Julkaistu:  1990 (MSX 2, MSX Turbo R) 1991 (NEC PC-9801, Sega Game Gear) 1994 (PC Engine)
Lajityyppi:  seikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  MSX 2, MSX Turbo R, NEC PC-9801, Sega Game Gear, PC Engine
Jakelumuoto:  levyke (MSX 2, MSX Turbo R ja NEC PC-9801) CD-ROM (PC Engine) pelimoduuli (Sega Game Gear)
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Fray in Magical Adventure on MicroCabin Corporationin kehittämä seikkailupeli ja yksi Xak-roolipelisarjan spin-off-peleistä. Se sijoittuu samaan maailmaan kuin Xakin pääsarjaan kuuluvat pelit. Muista Xak-peleistä Fray in Magical Adventure kuitenkin poikkeaa siinä, että sen päähenkilö on Xak-sarjan keskushenkilön eli Latok Kartin sijasta tämän ystävä Fray.
Fray in Magical Adventure julkaistiin aluksi MSX 2:lle, ja sen jälkeen peli sovitettiin neljälle muulle alustalle. PC Engine -versio ilmestyi nimellä Fray CD.
Juoni

Pelin tarina sijoittuu Xak: The Art of Visual Stagen ja Xak II: The Rising of the Red Moonin aikoihin. Vielä ensimmäisessä Xak-pelissä Fray ei taitanut magiaa eikä siksi kyennyt puolustautumaan hänen kimppuunsa hyökänneiltä hirviöiltä. Latok Kartin ansiosta Fray selviää tapahtuneesta ja ihastuu pelastajaansa. Tehdäkseen Latokiin vaikutuksen Fray päättää kouluttautua velhottareksi, jotta hän voisi olla avuksi vaarallisia demoneita metsästävälle Latokille. Fray alkaa opiskella taikuutta opettavassa yliopistossa, josta hän valmistuu kolmen vuoden jälkeen.
Fray palaa kotikyläänsä etsimään Latokia, joka on kuitenkin lähtenyt Banuwan kylään suorittamaan uutta tehtäväänsä. Banuwaan suuntaava Fray ajautuu matkansa aikana moniin uusiin ympäristöihin, kuten tulivuoren keskustaan, muinaisiin raunioihin ja leijuvaan linnoitukseen.
Hahmot

Frayn lisäksi pelissä tavataan muita hahmoja, jotka eivät ole pelaajan ohjattavissa, mutta merkittäviä juonen osalta:
Velhot Isac ja Amadok
Mill Gerrid
Miriam "Miry" Sweet
Tohtori Razel
Lutok Hart
Luzarc
Versiot

Fray in Magical Adventuren ensimmäinen versio ilmestyi vuonna 1990 MSX 2:lle. Saman vuoden aikana se sai myös laajennetun ja ääninäytellyn MSX Turbo R -julkaisun, joka on nimeltään Fray in Magical Adventure Turbo R. Vuonna 1991 pelistä julkaistiin NEC PC-9801 ja Sega Game Gear -käännös. Fray in Magical Adventuren viimeisin sovitus on PC Enginelle kehitetty Fray CD, jonka uudistuksia ovat vahtoehtoinen avausvideo, erilaiset pomovastukset sekä loppua kohden alkuperäisversiosta eroava tarina.
Aiheesta muualla

XyZ: A Tribute to the Xak, Ys and Zelda Series (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Xak: The Art of Visual Stage  Xak II: The Rising of the Red Moon  Xak III: The Eternal Recurrence 
Spin-offit:   Fray in Magical Adventure  Xak: The Tower of Gazzel  The Tower of Cabin 
Muut:   Xak I & II 
MSX 2 -julkaisun kansikuva
Frankfurtin rauha

Frankfurtin rauhan rajamuutokset: mustalla Ranskan sotaa edeltänyt ja punaisella uusi itäraja.
Frankfurtin rauha oli Frankfurt am Mainissa 10. toukokuuta 1871 solmittu rauhansopimus, joka vahvisti Saksan–Ranskan sodan lopulliset rauhanehdot. Rauhansopimuksessa sodan hävinnyt Ranska joutui luovuttamaan Elsass-Lothringenin alueen sodan aikana perustetulle Saksan keisarikunnalle ja maksamaan suuret sotakorvaukset. Rauhanehdot olivat pääosin samat kuin 26. helmikuuta 1871 solmitussa Versailles’n välirauhansopimuksessa.
Tausta

Ranskan ja Saksan välinen aselepo solmittiin 28. tammikuuta 1871, ja samana päivänä piiritetty Pariisi antautui saksalaisille. Itäinen sotatoimialue jäi aluksi aselevon ulkopuolelle. Äskettäin perustetun Ranskan kolmannen tasavallan ulkoministeri Jules Favre hyväksyi aselepoehdot omin päin neuvottelematta Bordeaux’ssa olleen muun hallituksen kanssa. Aselepoehtojen mukaan ranskalaisten tuli ennen rauhanneuvotteluja valita kansalliskokous, jolla olisi valtuudet hyväksyä rauhansopimus. Rauhaa kannattaneet monarkistit saivat enemmistön Ranskan kansalliskokoukseen, joka kokoontui Bordeaux’ssa ja valitsi 17. helmikuuta väliaikaiseksi valtionpäämieheksi Adolphe Thiersin. Seuraavana päivänä aselepo astui voimaan myös Itä-Ranskassa, jolloin ranskalaisjoukot antautuivat piiritetyssä Belfortissa.
Thiers ja Favre neuvottelivat Saksaa edustaneen Pohjois-Saksan liiton liittokanslerin ja Preussin pääministerin Otto von Bismarckin kanssa Versailles’ssa välirauhansopimuksen, joka allekirjoitettiin 26. helmikuuta. Ranskan kansalliskokous hyväksyi välirauhansopimuksen 1. maaliskuuta ja se ratifioitiin samana päivänä. Kansalliskokouksesta erosi vastalauseena useita sodan jatkamista kannattaneita tasavaltalaisia, joukossa Léon Gambetta, Louis Blanc ja Georges Clemenceau. Ennen lopullisen rauhan neuvottelua myös Saksassa järjestettiin vaalit, ja valtiopäivien kokoontuessa 21. maaliskuuta Bismarck nimitettiin ensimmäiseksi valtakunnankansleriksi.
Rauhansopimuksen synty ja sisältö

Neuvotteluja lopullisesta rauhansopimuksesta käytiin Brysselissä 28. maaliskuuta – 24. huhtikuuta 1871 ja Frankfurt am Mainissa 6.–10. toukokuuta. Ranskaa edustivat neuvotteluissa ulkoministeri Favre ja valtiovarainministeri Augustin Pouyer-Quertier. Käytännössä Frankfurtin rauhansopimuksella vahvistettiin Versailles’n välirauhan sisältö. Sopimuksen allekirjoittivat 10. toukokuuta Saksan edustajana Bismarck ja Ranskan edustajana Favre. Etelä-Saksan valtiot vahvistivat hyväksyntänsä sopimukselle Berliinissä 14. toukokuuta ja sopimus ratifioitiin 20. toukokuuta.
Ranska joutui luovuttamaan Saksalle lähes koko Elsassin (Alsace) ja pohjoispuoliskon Lothringenista (Lorraine) sekä maksamaan viiden miljardin frangin suuruiset sotakorvaukset. Jo vuoden 1871 aikana Ranskan tuli maksaa 1,5 miljardia frangia, seuraavan vuoden maaliskuuhun mennessä 0,5 miljardia lisää ja loput maaliskuuhun 1874 mennessä, viiden prosentin vuosittaisella korolla. Lisäksi Saksan armeija jäi Ranskan kustannuksella miehittämään 21:ä Pohjois-Ranskan departementtia kunnes koko sotakorvaussumma oli maksettu, ja sinä aikana Ranska ei saanut pitää sotajoukkoja Loiren pohjoispuolella Pariisia lukuun ottamatta.
Saksa halusi Elsassin ja Lothringenin, koska nämä alueet olivat aikanaan kuuluneet Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan. Lisäksi Ranskan luovuttamassa Pohjois-Lothringenissa sijaitsivat Metzin tärkeät rajalinnoitukset ja Bismarck halusi Ranskan menettävän kokonaan yhteyden Reinille. Elsassista Ranska sai pitää Belfortin alueen, joka käsitti 10 kilometrin säteellä Belfortin kaupungista olleet maat, ja Pohjois-Lothringenista Brieyn sekä Château-Salinsin kunnat. Luovutetun alueen asukkaat saivat 1. lokakuuta 1872 saakka valita, kumpaan maahan halusivat asettua.
Seuraukset

Ranska maksoi sotakorvaukset syyskuuhun 1873 mennessä, puoli vuotta etuajassa. Ankarat rauhanehdot ja varsinkin Elsass-Lothringenin menetys herättivät Ranskassa pitkään katkeruutta ja kostonhimoa, mikä myöhemmin vaikutti ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frankfurtin rauha Wikimedia Commonsissa
Rauhansopimuksen teksti ranskaksi ja saksaksi (Wikiaineisto)
Ranskan ulkoministeri Jules Favre vahvistaa sinetillään rauhansopimuksen, Saksan valta­kunnan­kansleri Otto von Bismarck tarkkailee vieressä. Piirros ranskalaisesta lehdestä.
Gabriela Dabrowski

| Gabriela Dabrowski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Kanada
Tennispelaaja
Pituus:  175 cm
Paino:  70 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2011–
Palkintorahat:  5 007 989 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  164. (3.11.2014)
Voitot/tappiot:  199–212
Nelinpeli
Paras sijoitus:  4. (11.7.2022)
Turnausvoittoja:  16
Voitot/tappiot:  449–306
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  välierät (2024)
Ranskan avoimet:  puolivälierät (2019)
Wimbledon:  loppuottelu (2019, 2024)
Yhdysvaltain avoimet:  voitto (2023)
Aiheesta muualla
www.tenniscanada.com/player/gabriela-dabrowski
ITF
WTA
| Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten tennis. Olympialaiset  | Maa:  Kanada> Naisten tennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | sekanelinpeli |  |
Gabriela Dabrowski (s. 1. huhtikuuta 1992 Ottawa) on kanadalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 164 marraskuussa 2014 ja nelinpelissä sijalla 4 heinäkuussa 2022. Hän on voittanut urallaan kuusitoista nelinpelin WTA-turnausta.
Dabrowski saavutti uransa ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa nelinpelissä heinä-elokuussa 2014 pelatussa Washingtonin turnauksessa, jossa hän voitti Shūko Aoyaman parina. Ensimmäisen grand slam -voiton Dabrowski saavutti Yhdysvaltain avoimissa 2023, kun hän voitti turnauksen parinsa Erin Routliffen kanssa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gabriela Dabrowski Wikimedia Commonsissa
Gabriela Dabrowski WTA:n sivuilla (englanniksi)
Gabriela Dabrowski ITF:n sivuilla (englanniksi)
Georges Nagelmackers

Georges Nagelmackers
Orient Express 1883–1914.
Georges Nagelmackers (24. kesäkuuta 1845 Liège, Belgia – 10. elokuuta 1905 Villepreux, Ranska) oli belgialainen liikemies ja Compagnie Internationale des Wagons-Litsin ja Idän pikajunan perustaja.