stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cody Rhodes
Uran alku

Cody Rhodes syntyi erittäin menestyneelle ammattipainijalle Virgil Runnels Jr.:lle, joka tunnetaan paremmin Dusty Rhodes painijanimellä, sekä hänen hänen toiselle vaimolleen Michelle Rubiolle. Codyllä on lisäksi sisko Teil ja velipuoli Dustin Rhodes. Kun Cody oli teini-ikäinen hän vaihtoi viralliseksi nimekseen Cody Garrett Runnels Rhodes  Rhodes menestyi painissa jo opiskeluaikoinaan, sillä hän voitti Georgian osavaltion turnauksen kahdesti.
Codyn isä Dusty aloitti harjoittamaan poikaansa hänen ollessa 12-vuotias, mutta nämä rajoittuivat kuitenkin lähinnä perusasioihin. Myöhemmin Codya kouluttivat ammattimaisemmin muun muassa Al Snow, Danny Davis, Randy Orton ja Ricky Morton.
Vuodet 2016-2022

WWE:stä lähdön jälkeen Cody jatkoi työskentelyä itsenäisesti showpainissa, mutta luopui usein painiessa sukunimestään, välttääkseen konfliktin WWE:n kanssa. Rhodesin ensimmäinen WWE:n ulkopuolinen ottelu oli Evolve 66:ssa elokuussa 2016  Zack Sabre Jr. vastaan, jonka hän voitti. Rhodes paini WWE:n ulkopuolella useassa pienemmässä painiorganisaatiossa, kuten Northeast Wrestling (NEW), Evolve, Pro Wrestling Guerrilla (PWG) ja What Culture Pro Wrestling (WCPW).
Paluu WWE:hen 2022-

Cody Rhodes palasi WWE:n vuoden 2022 Wrestlemania 38:ssa otellen voitokkaasti Seth Rollinsia vastaan.
Cody Rhodes voitti vuoden 2023 Royal Rumble pay-per-view tapahtumassa miesten Royal Rumble-ottelun ja kohtaa hallitsevan WWE Undisputed Universal mestarin, Roman Reigns'in WrestleMania 39:ssä.
Mestaruudet ja saavutukset

All Elite Wrestling
AEW TNT Championship (3 kertaa)
AEW TNT Championship Tournament (2020)
Alpha-1 Wrestling
A1 Tag Team Championship (1 kerta)yhdessä Ethan Pagen kanssa
Bullet Proof Wrestling
BPW Championship (1 kerta)
Global Force Wrestling
GFW NEX*GEN Championship (1 kerta)
National Wrestling Alliance
NWA World Heavyweight Championship (1 kerta)
New Japan Pro-Wrestling
IWGP United States Heavyweight Championship (1 kerta)
Northeast Wrestling
NEW Heavyweight Championship (1 kerta)
Ohio Valley Wrestling
Ohio Valley Wrestling Championship (1 kerta)
Ohio Valley Wrestling Tag Team Championship (2 kertaa) Shawn Spearsin kanssa
Ring of Honor
ROH World Championship (1 kerta)
ROH World Six-Man Tag Team Championship (1 kerta) yhdessä The Young Bucks kanssa
What Culture Pro Wrestling
WCPW Internet Championship (1 kerta)
WWE
World Tag Team Championship (4 kertaa) Hardcore Hollyn,Ted DiBiasen ja Jey Uson kanssa.
WWE Tag Team Championship  (3 kerta) Drew McIntyren ja Dustin Rhodesin kanssa.
WWE Intercontinental Champion (2 kertaa)
WWE SmackDown Tag Team Championship (1 kerta) Jey Uson kanssa
Miesten Royal Rumble voitto 2023 ja 2024
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cody Rhodes Wikimedia Commonsissa
WWE:n mestarit
WWE Universal mestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Cody Rhodes vuonna 2007
Cody Rhodes tammikuussa 2015
Valeri Brjusov

| Valeri Brjusov |
| --- | --- |
 Mihail Vrubelin tekemä Brjusovin muotokuva (1906) oli taiteilijan viimeinen työ ennen hänen sokeutumistaan.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1873 Moskova, Venäjä
Kuollut: 9. lokakuuta 1924 (50 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Venäjä, Neuvostoliitto
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
Kirjallinen suuntaus: venäläinen symbolismi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Valeri Jakovlevitš Brjusov (ven. Вале́рий Я́ковлевич Брю́сов), (1. joulukuuta [J: 13. joulukuuta] 1873 Moskova, Venäjän keisarikunta – 9. lokakuuta 1924 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija. Brjusov oli yksi venäläisen symbolismin johtajista, mutta hänen oma tyylinsä oli lähempänä varhaisempaa dekadenssia.
Suku ja koulutus

Valeri Brjusov syntyi kauppiasperheeseen. Hänen vanhempansa olivat Jakov Kuzmitš Brjusov (1848-1907), joka julkaisi 1880-luvulla runoja aikakauslehdissä,  tuhlasi omaisuutensa urheiluveikkaukseen ja kauppiaantytär Matrjona Aleksandrovna Bakulina (1846-1920), joka oli kauppiastätinsä Jeletsissä kouluttama; ryhtyi ateistiksi, leikkasi hiuksensa lyhyiksi, halusi kouluttaa itseään lisää ja meni palvelukseen tultuaan Moskovaan 1870-luvulla.
Vanhemmat olivat yhteiskuntaluokkaansa nähden koulutettuja, mutta heillä ei ollut juurikaan tekemistä Valerin kasvatuksen kanssa, joten poika jäi suurelta osin itsekseen. Brjusovin äidinpuoleinen isoisä oli Lipetskista oleva kauppias, fabulisti-runoilija Aleksandr Jakovlevitš Bakulin, joka julkaisi tarinoitaan 1840-luvulla. Isänpuoleinen isoisä Kuzma Andrejevitš Brjusov oli maanomistajan Fedosia Alalikinan maaorja Kostroman kuvernementin Soligalitškin alueen Kartsevskajan volostissa. 1850-luvulla hän osti itsensä vapaaksi ja muutti Moskovaan, missä hän perusti kaupan ja osti talon, joka oli Valeri Brjusovin lapsuudenkoti, jossa hän asui vuosina 1878-1910.
Valerilla oli neljä sisarusta: Nadežda (1881-1951), musiikkitieteilijä, opettaja; Jevgenia naim. Kaljužnaja (1882-1977); Aleksandr (1885-1966), arkeologi ja Lidia (1888-1964). Hän vietti paljon aikaa lukemalla "kaikkea, mitä hän sai käsiinsä", kuten Charles Darwinin, Mayne Reidin ja Jules Vernen teokset sekä erilaisia ​​materialistisia ja tieteellisiä esseitä. Uskonnollinen kirjallisuus ja satujen lukeminen oli pojalta kiellettyä. Valeri Brjusov opiskeli vuosina 1885-1890 F. I. Kreimanin yksityisessä klassisessa kymnaasissa, josta hänet erotettiin ateistisen toiminnan vuoksi ja vuosina 1890-1893 L. I. Polivanovan arvostetussa yksityislukiossa. Viimeisinä lukiovuosinaan Brjusov rakasti opettajansa ansiosta matematiikkaa.
Vuodesta 1893 alkaen Brjusov opiskeli keisarillisessa Moskovan yliopistossa historian ja filologian tiedekunnan klassisen filologian laitoksella, jossa hänen kurssitoverinsa oli kirjallisuushistorioitsija Vladimir Savodnikin (1874-1940). Vuonna 1895 hän siirtyi historian osastolle, josta hän valmistui vuonna 1899. Opiskeluaikanaan hän joutui filosofi Nikolai Fjodorovitš Fjodorovin (1829-1903) ja tiedemies Konstantin Tsiolkovskin vaikutuksen alaiseksi.
Suku ja koulutus > Yksityiselämä

Brjusovin vaimo vuodesta 1897 lähtien oli tšekkiläissyntyinen ranskankielen kääntäjä, valimomestarin tytär Ioanna Matvejevna Runt (1876-1965), joka oli valmistunut ranskalaisesta katolisesta koulusta Moskovassa ja työskenteli lastenohjaajana Brjusovin perheessä. Hän oli runoilijan kumppani ja lähin avustaja tämän kuolemaan asti.
Jelena (Ljoja) Kraskova oli Brjusovin ensimmäinen rakkaus, joka kuoli yllättäen isorokkoon keväällä 1893. Monet Brjusovin runot vuosilta 1892-1893 on omistettu hänelle.
Brjusovilla oli myös useita avioliiton ulkopuolisia romanttisia suhteita: opettajatar Anjuta (sukunimi tuntematon), opettajatar Jevgenia Pavlovskaja (kuoli keuhkotautiin vuonna 1897), runoilija Ljubov Nikitinina Stolitša (1884-1934), näyttelijä ja teatterituottaja Vera Fjodorovna Komissarževskaja (1864-1910), vuosina 1904-1911 kirjailija Nina Ivanovna Petrovskaja (1879-1928), vuosina 1911-1913 aloitteleva runoilija Nadežda Lvova (1891-1913), suhde päättyi tytön itsemurhaan sekä hänen oman aviovaimonsa Ioanna Runtin nuorempi sisar.
Kirjallinen ura > Runous

Valeri Brjusov omistautui jo varhain kirjallisuudelle ja julkaisi vuosina 1894-1895 kolme Russkije simvolisty (Venäläisiä symbolisteja) -nimistä kokoelmaa, etupäässä omista runoistaan. Kokoelmat Chefs d’oeuvre (Mestariteoksia, 1895), Me eum esse (1897), Tertia vigilia (1900) ja Urbi et orbi (1903) tekivät Brjusovista nuorten symbolistien johtohahmon. Kokoelma Stephanos (1906) sisältää historiallisten ja mytologisten aiheiden ja intiimilyriikan ohella ajankohtaisia sotaa ja vallankumousta käsitteleviä runoja.
Nuori Valeri Brjusov päätti ryhtyä runoilijaksi ja julistautui venäläisen symbolismin johtohahmoksi tutustuttuaan ranskalaiseen nykykirjallisuuteen kuten Paul Verlaine, Maurice Maeterlinck ja Stéphane Mallarmé sekä yhdysvaltalainen Edgar Allan Poe. Antologiassa 'Venäläiset symbolistit' (Russkije simvolisty, 1894-1895) hän julkaisi pääasiassa omia runojaan eri salanimillä, mutta joukossa oli myös ranskalaisten runoilijoiden käännöksiä. Paljolti juuri tämän antologian vaikutuksesta varhaisen modernismin nimeksi tuli Venäjällä symbolismi. Hänen kirjallinen tyylinsä ja esteettinen ohjelmansa on kuitenkin lähempänä 1890-luvun dekadenssia kuin sitä 1900-luvun ensi vuosina syntynyttä kirjallista suuntausta, jota pidetään varsinaisesti venäläisenä symbolismina.
Kirjallinen ura > Kustannustoiminta ja journalismi, proosa ja käännöstyö

Brjusov perusti symbolistien käyttämän Skorpion-kustantamon (1900-1916) ja johti vuosina 1904-1909 perustamaansa Vesy (Vaaka)-aikakauslehteä. Vuosina 1907-1913 hän kirjoitti runojen ja kirjallisuuskritiikin lisäksi myös näytelmiä ja proosaa sekä toimi kääntäjänä. Brjusov oli ahkera kriitikko ja polemisti. Vesy-lehden ensimmäisessä numerossa hän julkaisi esseen Kljutši tajn (Avaimet salattuun, 1904), jota voi pitää hänen esteettisenä ohjelmanaan. Hänen mukaansa taide avaa tien tuntemattomaan, ja taiteilijan rooli on näkijän ja profeetan rooli. Sama ajatus käy ilmi hänen kuuluisasta ohjelmallisesta runostaan Runoilijalle (Poetu, 1907, suom. 1946): se julistaa runoilijan tehtävän pyhäksi kutsumukseksi, joka vaatii uhrikseen koko elämän.
Ajan myötä Brjusov erkani symbolistien mystiikasta ja uskonnollisuudesta. Arkisempiin aiheisiin keskittyvät kokoelmat Zerkalo tenei (Varjojen kuvastin, 1912), Sem tsvetov radugi (Sateenkaaren seitsemän väriä, 1916), Devjataja Kamena (Yhdeksäs Camena, 1916–1917) ja Poslednije metšty (Viimeiset haaveet”, 1917–1919) todistivat kriitikoiden mukaan Brjusovin runoilijanlahjojen heikkenemisestä. Tänä aikana hän kirjoitti paljon myös proosaa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Brjusov keskittyi kääntämiseen ja kirjallisuustieteeseen. Hänen käännös- ja toimitustyönsä tuloksena ilmestyivät muun muassa armenialaisen, latvialaisen ja suomalaisen kirjallisuuden kokoomateokset. Kääntäjänä Brjusov saattoi Émile Verhaerenin teokset ja armenialaisen ashugh-rmuusikkorunoilija Sajat-Novan (armeniaksi: Սայեաթ-Նովայ (klassinen), Սայաթ-Նովա (uudistettu), 1712-1795) teokset venäjänkielisten lukijoiden saataville. Hän oli yksi tärkeimmistä Paul Verlainen runouden kääntäjistä. Hänen tunnetuimpia käännöksiään ovat Edgar Allan Poen, Romain Rollandin, Maurice Maeterlinckin, Victor Hugon, Jean Racinen, Ausoniuksen, Molièren, Byronin ja Oscar Wilden teoksista. Brjusov käänsi myös Goethen Faustin ja Vergiliuksen Aeneisiksen.
Brjusovin runousoppi julkaistiin kirjoina Kratki kurs nauki o stihe (”Runousopin lyhyt kurssi”, 1919) ja Osnovy stihovedenija (”Runousopin perusteet” 1924). Kirjallisuudentutkijana häntä kiinnosti varsinkin Aleksandr Puškinin tuotanto.
Bryusovin tunnetuimpia proosateoksia ovat historialliset romaanit Voiton alttari (1913) kuvaa elämää muinaisessa Roomassa ja Tulienkeli (1907-1908) kuvaa 1500-luvun Saksan psykologista ilmapiiriä. Jälkimmäinen kertoo tarinan ritarin yrityksistä voittaa nuoren naisen rakkaus, jonka hengellinen koskemattomuus on heikentynyt hänen osallistuttuaan okkultistisiin menoihin ja oltuaan tekemisissä epäpuhtaiden voimien kanssa. Romaani toimi pohjana Sergei Prokofjevin oopperalle Tulienkeli. Brjusov kirjoitti myös scifi-tarinoita Edgar Allan Poen, H. G. Wellsin ja Camille Flammarionin inspiroimana. Useat näistä koottiin kokoelmaan Respublika Južnogo Kresta (ven. Республика Южного Креста, 'Etelänristin tasavalta').
Kirjallinen ura > Brjusov ja Suomi

Myöhemmin hänen tuotantoonsa tuli yhä enemmän yhteiskunnallisia teemoja. Yksi näistä oli Suomen kysymys, jota hän käsittelee runossa Suomen kansalle (Finskomu narodu, 1910). Hyvin suomalaiskansallista katsantoa noudattaen hän kuvaa suomalaiset juron ankariksi, tyyniksi ja suoriksi kuin ikivanha graniitti. Suomen kansa on raatanut raskaassa työssä mutta säilyttänyt kielensä ja laulunsa - laulut viittaavat Kalevalaan. Suomi ei ollut Brjusoville ensijaisesti poliittinen kysymys. Hän oli kiinnostunut kansojen mytologioista laajemminkin, ja siksi Kalevala herätti hänessä kiinnostusta. Suomen luonto symboloi luovuuden lähdettä: Saimaan leppeät aallot ja kalliot sekä Imatrankosken kahlitsematon voima ovat osa venäläisen symbolistisen runouden kuvastoa.
Brjusov kävi useita kertoja Suomessa ja kirjoitti runot Saimaasta ja Imatrankoskesta. Vuonna 1910 hän julkaisi kannustusrunon tsaarinvallan ahdistamalle Suomen kansalle (suomennettu 1975 teoksissa Venäjän runotar ja Neuvostolyriikkaa 1). Brjusov ja Maksim Gorki julkaisivat valikoiman suomalaista kirjallisuutta Finljandskaja literatura (1917).
Kirjallinen ura > Poliittinen toiminta

Lokakuun vallankumouksen 1917 jälkeen Brjusov asettui bolševikkien puolelle. Hän työskenteli valistusasiain kansankomissariaatissa, liittyi kommunistipuolueeseen ja perusti vuonna 1921 kirjallisuus- ja taidekorkeakoulun. Brjusovin viimeiset runokokoelmat V takije dni (”Tällaisina päivinä”, 1921), Dali (”Kaukaisuus”, 1922) ja Mea (1924) käsittävät ”tieteellistä” ja vallankumousaiheista lyriikkaa, joka on muodoltaan taiturimaista mutta sisällöltään abstraktia ja ilmeetöntä.
Perintö

Valeri Brjusovin rooli varhaisen modernismin johtohahmona onkin merkittävä juuri siksi, että vaikka hän aloitti ranskalaisen dekadenssin hengessä, nuoremmat kirjailijapolvet tulkitsivat hänen keskeisiä ideoitaan toisin. Esimerkiksi nuorille symbolisteille Aleksandr Blokille ja Andrei Belyille Valeri Brjusov oli kulttuuriprofeetta ja venäläisen kansallisen kulttuurin uudistaja. Näin Brjusovin vaikutus sulki sisäänsä venäläisen varhaismodernismin molemmat vaiheet, dekadenssin ja omintakaisen venäläisen symbolismin.
Valeri Brjusov kuoli 50-vuotiaana 9. lokakuuta 1924 keuhkokuumeeseen kotonaan Moskovassa. Runoilija haudattiin Moskovan Novodevitšin hautausmaalle esi-isiensä hautojen joukkoon. Kirjailijan kuoleman jälkeen hänen leskensä Ioanna Matvejevna Runt valmisteli ja toimitti useita tämän runojen ja proosan painoksia, mukaan lukien aiemmin julkaisemattomat teokset. Muun muassa hän valmisteli julkaistavaksi Brjusovin päiväkirjoja vuosilta 1891-1910, jotka julkaistiin vuonna 1927 N. S. Ašukinin kommenteilla, ja monet runoilijan rakkauksiin ja intiimeihin kokemuksiin liittyvät merkinnät jätettiin pois.
Teokset > Toimituksia

Valeri Brjusov ja Maksim Gorki, Finljandskaja literatura, 1917.
Teokset > Suomennettuja runoja

Runoja teoksissa:
Imatra-runous – 200 vuotta lyriikkaa koskesta, toim. Samuli Saarela. Imatra: Samuli Saarela 2021. ISBN 978-952-94-4672-8
Venäjän runotar: Valikoima venäläistä lyriikkaa. Suom. Toivo Lyy ja A. V. Koskimies. Helsinki: Otava, 1946.
20 Neuvostoliiton runoilijaa. Suom. Armas Äikiä. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1960
Neuvostolyriikkaa 1. Suomennos Anna-Maija Raittila. Helsinki: Tammi, 1975. (Natalia Baschmakoffin ja Pekka Pesosen raakakäännöksestä.)
Hevonen taiteessa, runoudessa, historiassa, toim. Ritva Haavikko, Helsinki: WSOY 2003 ISBN 951-0-22877-X
Don Juan (Don Žuan), suom. Anna-Maija Raittila, Neuvostolyriikkaa 1
Egyptiläinen orja (Египетский раб), suom. Armas Äikiä, 20 Neuvostoliiton runoilijaa
Eräinkin vuosin (V raznye gody), suom. Samuli Saarela, Imatra-runous
Ihmisen ylistys (Hvala Tšeloveku), suom. Toivo Lyy, Venäjän runotar
Imatra (Imatra), suom. Armas Äikiä, 20 Neuvostoliiton runoilijaa
Imatran yllä (Nad Imatroj), suom. Samuli Saarela, Imatra-runous
Kaarle XII:lle: muistopatsaan juurella Tukholmassa, suom. Toivo Lyy, Venäjän runotar
Kaislikossa (V kamyšah), suom. Anna-Maija Raittila, Neuvostolyriikkaa 1
Kalvas ratsu (Kon bled): 1–4, suomennos Anna-Maija Raittila, teoksissa: Hevonen taiteessa, runoudessa, historiassa ja Neuvostolyriikkaa 1 (Natalia Baschmakoffin ja Pekka Pesosen raakakäännöksestä.)
Keskeneräisessä rakennuksessa (V neokontšennom zdanii), suom. Anna-Maija Raittila, Neuvostolyriikkaa 1
Kolmas syksy (Tretja osen), suom. Anna-Maija Raittila, Neuvostolyriikkaa 1
Lenin (Lenin), suom. Armas Äikiä, 20 Neuvostoliiton runoilijaa
Pyöreällä kivellä (U kruglogo kamnja), suom. Samuli Saarela, Imatra-runous
Runoilijalle (Poetu), suom. Toivo Lyy, Venäjän runotar
Saimaa (Lodka, poryvistym), suom. Samuli Saarela, Imatra-runous
Suomen kansalle (K finskomu narodu), suom. Anna-Maija Raittila, Neuvostolyriikkaa 1
Suomen kansalle (K finskomu narodu), suom. Toivo Lyy, Venäjän runotar
Tikari (Kinžal), suom. Armas Äikiä, 20 Neuvostoliiton runoilijaa
Uhkaavat hunnit (Grjaduštšije gunny), suom. Anna-Maija Raittila, Neuvostolyriikkaa 1
Venäjälle (Rossii), suom. Toivo Lyy, Venäjän runotar
Venäjän vallankumoukselle (K russkoi revoljutsii), suom. Armas Äikiä, 20 Neuvostoliiton runoilijaa ja julkaisussa Punalippu 1982 ; nro 4
Äidinkieli (Rodnoi jazyk), suom. Anna-Maija Raittila,Neuvostolyriikkaa 1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valeri Brjusov Wikimedia Commonsissa
Valeri Brjusovin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Valeri Brjusov 1910-luvulla
Valeri Brjusov vuonna 1920
Valeri Brjusov vuoden 1906 tienoilla.
Valeri Jakovlevits Brjusovin hautamuistomerkki Novodevitšin hautausmaalla Moskovassa
Valeri Brjusovin muotokuva, Sergei Maljutin 1913, Kansallinen kirjallisuusmuseo
Morgan Freeman

| Morgan Freeman |
| --- | --- |
 Morgan Freeman vuonna 2016
Henkilötiedot
Koko nimi:  Morgan Porterfield Freeman Jr.
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1937 (ikä 87) Memphis, Tennessee, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja
Puoliso:  Jeanette Adair Bradshaw (vih. 1967–79)   Myrna Colley-Lee (vih. 1984–2010)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1980–
Merkittävät roolit:   Palveluksessanne, Miss Daisy  Rita Hayworth – avain pakoon  Seitsemän  Million Dollar Baby  Yön ritari -trilogia 
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Oscar   2004 Million Dollar Baby 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Morgan Porterfield Freeman Jr. (s. 1. kesäkuuta 1937 Memphis, Tennessee) on yhdys­valtalainen näyttelijä, joka on tehnyt pitkän uran sekä teatterissa että elo­kuvissa. Hänen elo­kuviinsa kuuluvat muun muassa Armoton, Rita Hayworth – avain pakoon, Seitsemän ja Million Dollar Baby. Freeman on voittanut urallaan muun muassa Oscarin, Golden Globen ja useita teatteri­alan palkintoja. Hänen tavara­merkki­roolinsa on viisas vanhus, jollaista hän on esittänyt lukemattomia kertoja.
Nuoruus ja opiskelu

Morgan Freeman syntyi 1937 Memphisissä nelilapsisen perheen nuorimmaksi. Hänen vanhempansa olivat Morgan Porterfield Freeman ja Mayne Edna. Perhe muutti Memphisistä Chicagoon, missä vanhemmat erosivat. Mayne-äiti lähti Morganin ja tämän siskon kanssa Mississippin Green­woodiin. Morgan Freeman kiinnostui teatterista jo koulu­aikana ja voitti seitsemännellä luokalla osa­valtion draama­kilpailun. High schoolin jälkeen Freeman värväytyi ilma­voimiin ja opiskeli sen jälkeen draamaa Los Angeles City Collegessa. Hän yritti löytää paikkaa Hollywoodista, mutta epäonnisten yritysten jälkeen muutti New Yorkiin, jossa pyrki teatteri­näyttelijäksi.
Ura > Alku teatterissa

New Yorkissa Freemanin ensimmäinen rooli oli 1967 Off Broadway -näytelmässä The Niggerlovers. Seuraavana vuonna hän esiintyi ensimmäisen kerran Broadwayllä, kun hän näytteli Hello, Dolly! -musikaalin tuotannossa, jonka kaikki näyttelijät olivat tumma­ihoisia. Freeman ei kuitenkaan onnistunut saamaan vakituisesti rooleja vaan teki Yhdysvaltain itä- ja länsi­rannikolla monia pienempiä rooleja ja muita töitä. Hän pääsi 1971 PBS:n lasten opetus­ohjelmaan The Electric Company, jossa hän opetti lapsia laulu- ja tanssi­esitysten avulla lukemaan. Freeman esiintyi ohjelmassa kuuden vuoden ajan.
Freeman palasi 1978 teatteriin, kun hän esitti kapinallista Zekeä näytelmässä The Mighty Gents. Hänet palkittiin roolista Drama Desk Awardilla ja Clarence Derwent -palkinnolla, ja hän sai siitä lisäksi Tony-ehdokkuuden. Hyvistä arvosteluista huolimatta The Mighty Gentsiä esitettiin vain viikon, ja Freeman palkittiin seuraavaksi Obie-palkinnolla Coriolanuksen roolista New York Shakespeare Festivalilla. Hän voitti Obie-palkinnon lisäksi vuosina 1980, 1984 ja 1987.
Ura > Läpimurto Hollywoodissa

Freemanin ensimmäinen Hollywood-elokuva oli vuoden 1980 Brubaker – kiveäkin kovempi. Hän sai roolista hyvän arvion muun muassa tunnetulta kriitikolta Pauline Kaelilta. Freeman joutui silti vielä muutaman vuoden esiintymään vain keskin­kertaisissa elokuvissa, vaikka menestyikin samaan aikaan teatterissa. Hänen läpi­murtonsa oli tunteellisen parittajan rooli elokuvassa Yön ammattilaiset (1987), josta hän ansaitsi myös Oscar-ehdokkuuden. Freemanin seuraavat elokuvat olivatkin laadukkaampia, ja niihin kuuluivat muun muassa Kuivilla (1988), Palveluksessanne, Miss Daisy, josta Freeman oli jälleen Oscar-ehdokkaana, ja Glory.
Freeman teki 1990-luvulla monia tunnettuja pää- ja sivu­osa­rooleja. Hänen elo­kuvansa olivat usein jopa sellaisia, joihin ei yleensä kirjoiteta rooleja tumma­ihoisille näyttelijöille. Freeman esiintyi esimerkiksi Robin Hoodin apulaisena elo­kuvassa Robin Hood – varkaiden ruhtinas (1991 ja villin lännen lain­suojattomana Armottomassa (1992). Hänen ensimmäinen ohjaus­työnsä oli 1993 valmistunut Bopha!, joka kertoi apartheidin takia pojastaan vieroittuneesta etelä­afrikkalais­poliisista.
Kolmannen kerran Freeman oli Oscar-ehdokkaana vuoden 1994 elokuvasta Rita Hayworth – avain pakoon. Hän sai hyviä arvioita myös sarja­murhaaja­elo­kuvasta Seitsemän. Hänen seuraavia roolejansa olivat ylio­piston professori Ketju­reaktiossa, etsivä Alex Cross jännitys­elo­kuvassa Jäähyväiset tytöille, entinen orja Amistadissa ja Yhdysvaltain presidentti katastrofielokuvassa Deep Impact.