stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ekojärvi (Hämeenlinna)
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,3 metriä mpy.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2.  ISSN 0781-4240.  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
(35.7)
Ritva Oksanen (vuoden 1971 albumi)

| Ritva Oksanen Ritva Oksanen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 15. huhtikuuta 1971
 Studio : Finnvox-Studio, Helsinki
 Julkaistu: 1971
 Formaatti: LP-levy (5E 062-34 384)
 Tuottaja(t): Reino Bäckman
 Tyylilaji: jazz, folk, iskelmä
 Kesto: 44.11
 Levy-yhtiö: EMI Ltd Suomen osasto
 Levymerkki: Columbia
Ritva Oksasen muut studioalbumit
|   | Ritva Oksanen 1971 | Voiko naista näin käsitellä 1972 |
Singlet albumilta Ritva Oksanen
 ”Mä Liisa oon / Sinä vain” Julkaistu: 1971
Ritva Oksanen on näyttelijä-laulaja Ritva Oksasen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1971. Sen A-puolella on suomennoksia ranskalaisen Gilbert Bécaud’n lauluista ja B-puolella pääosin suomalaisten säveltäjien ja sanoittajien kappaleita. Kannen esittelytekstin on kirjoittanut Chrisse Johansson.
Albumi on julkaistu Columbia-levymerkillä vinyylilevynä neljä kertaa.
Taustaa

Ennen levyn julkaisua, kevätkaudella 1971, Ritva Oksanen piti Helsingin Kaupunginteatterin pienellä näyttämöllä lauluiltoja, joissa hän esitti samoja kappaleita kuin tällä albumilla. Albumi on välispiikkejä ja pienen yleisön antamia aplodeja myöten studiossa tallennettu toisinto noista lauluilloista, mikä Helsingin Sanomien Raimo Möysän mielestä teki hieman onton ja keinotekoisen vaikutelman. Levyn parhaita kappaleita ovat hänen mukaansa Chydeniuksen ”Huomenna on parempi” ja Ilkka Hannulan ”Musta äiti, joka on peräisin Yleisradion kuunnelmasta Musta ooppera, Gabriel Cousinin tarinasta afroamerikkalaisen laulajattaren ja juutalaisen trumpetistimiehen välisestä romanssista. Ritva Oksanen esitti kuunnelman naispääosaa. Laulu ”Polly Garter” on peräisin Dylan Thomasin näytelmästä Maitometsän alla, laulu ”Balladi Frank Millsistä” musikaalista Hair.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Olle Wiberg.
Kappaleet > A-puoli

Mä Liisa oon (Intro)
Autiomaa (alkup. ”Et Maintenant”, säv. Gilbert Becaud, san. Pierre Delanoe, suom. san. Veikko Vallas)
Mä Liisa oon (alkup. ”Mademoiselle Lise”, säv. ja san. Gilbert Becaud ja Maurice Vidalin, suom. san. Kari Kuuva)
On syytä taas kiitokseen (alkup. ”Merci beaucoup”, säv. Gilbert Becaud, san. Pierre Delanoe, suom. san. Kari Kuuva)
Onneksi on kavereita (alkup. ”Heureusement y’a les copains”, säv. ja san. Gilbert Becaud, suom. san. Kari Kuuva)
Rakastaa tahdon (alkup. ”Mes hommes à moi”, säv. ja san. Gilbert Becaud ja Maurice Vidalin, suom. san. Chrisse Johansson)
Se onko hän (alkup. ”Seul sur son étoile”, säv. ja san. Gilbert Becaud ja Maurice Vidalin, suom. san. Sauvo Puhtila)
Kun runoilija on kuollut (alkup. ”Quand il est mort le poète”, säv. Gilbert Becaud, san. Louis Amade, suom. san. Kari Kuuva)
Kappaleet > B-puoli

Oi, oi, oi rakkaus (säv. Eero Ojanen, san. Aulikki Oksanen)
Huomenna on parempi (säv. Kaj Chydenius, san. Aulikki Oksanen)
Opettajattaren laulu (säv. Tapio Lipponen, san. Aulikki Oksanen)
Polly Garter (säv. Daniel Jones, san. Ilkka Ryömä)
Balladi Frank Millsistä (säv. Galt MacDermot, suom. san. Esko Elstelä)
Musta äiti (säv. Ilkka Hannula, san. Väinö Vainio)
Anna arpisten haavojen olla (säv. ja san. Hannes Konno)
Kokoonpano

Ritva Oksanen - laulu
Olle Wiberg - kitara
Ilkka Willman - basso
Erkki Valaste – rummut
Raimo Roiha - piano ja haitari
Kokoonpano > Tuotanto

Antti Joki - äänittäjä (Helsingissä 15.4.1971 Finnvox-Studioilla)
Olle Wiberg - sovitukset
Reino Bäckman - tuottaja (EMI Ltd Suomen osasto)
Leevi Korkkula - kuvat
Esa Lukala - kuvat
Risto Bäckman - lay-out
Emeritus (albumi)

| Emeritus Scarface |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2008
 Julkaistu: 2. joulukuuta 2008
 Tuottaja(t): Scarface, Nottz, N.O. Joe, Cool & Dre, Jake One, Scram Jones
 Tyylilaji: gangsta rap
 Levy-yhtiö: Rap-A-Lot
Listasijoitukset
  24.
Scarfacen muut julkaisut
| Made 2007 | Emeritus 2008 | Deeply Rooted 2015 |
Emeritus on rap-artisti Scarfacen yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 2. joulukuuta 2008. Albumi myi ilmestymisviikollaan Yhdysvalloissa 24 000 kopiota. Vuonna 2009 Scarface ilmoitti, että albumi jäisi hänen viimeiseksi studioalbumiksi, mutta vuonna 2010 antamassaan haastattelussa Scarface kuitenkin puhui uuden albuminsa tekemisestä.
Kappaleet

Intro – 3.59 (feat. J. Prince)
High Powered – 3.05 (feat. Papa Reu)
Forgot About Me – 3.37 (feat. Lil Wayne & Bun B)
Can't Get Right – 4.05 (feat. Bilal)
Still Here – 3.54 (feat. Shateish)
It's Not a Game – 3.47
Who Are They – 3.58 (feat. K-Rino & Slim Thug)
Soldier Story – 4.25 (feat. Z-Ro)
Redemption Song – 3.15
High Note – 3.55
– "We Need You.03 (feat. Wacko, säv. 29)
Unexpected – 4.11 (feat. Wacko)
Emeritus – 3.31
Outro – 1.12
Listasijoitukset

| Lista | Sijoitus |
| --- | --- |
U.S. "Billboard" Billboard 200: 24.
U.S. Billboard Top R&B/Hip-Hop Albums: 4.
Arvostelut

Metacritic: 85/100
Allmusic:
Pitchfork: 8/10
Erik Asklund

| Erik Asklund |
| --- | --- |
 Erik Asklund 1931
Henkilötiedot
Syntynyt: 1908 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 1980 (71–72 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Erik Asklund (1908 Tukholma, Ruotsi – 1980 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija. Hän aloitti kirjailijana Fem unga -kirjailijaryhmän antologiassa vuonna 1929 ja kokeili romaani- ja proosamuodolla. Myöhemmissä teoksissaan hän kuvasi Tukholman ja sen saariston idylliä. Omaelämäkerralliseen sarjaan Boken om Manne kuuluu viisi teosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erik Asklund Wikimedia Commonsissa
Emerik Olsoni

Emerik Olsoni (11. helmikuuta 1887 Kurkijoki – 20. elokuuta 1971 Falun, Ruotsi) oli suomalainen filosofian maisteri, kirjastonhoitaja, toimittaja ja kääntäjä.
Emerik Olsonin vanhemmat olivat kirkkoherra Carl Gustaf Olsoni ja Anna Eleonora Öhquist. Hän pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1904 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1910 ja filosofian maisteriksi 1919. Olsoni opiskeli lisäksi Uppsalan yliopistossa ruotsinkieltä ja kirjallisuutta sekä Saksassa filosofiaa, kasvatusoppia ja psykologiaa.
Olsoni oli 1911–1912 Helsingin yliopiston kirjastossa amanuenssina ja sen jälkeen ruotsinkielen opettajana Kouvolan yhteiskoulussa 1912–1915, Itä-Karjalan kansanopiston rehtorina 1915–1916 ja kansalaisopiston ja kaupunginkirjaston johtajana Kuopiossa 1916–1919. Hän oli sitten Helsingin yliopiston kirjastossa assistenttina ja alikirjastonhoitajana vuodesta 1919 ja vuodesta 1938 vanhempana alikirjastonhoitajana aina vuoteen 1950 saakka. Olsoni toimi myös puolustusvoimain keskuskirjaston hoitajana.
Olsoni toimi Iltalehden avustajana ja oli 1920-luvulla jonkin aikaa lehden päätoimittajana. Vuosina 1930–1931 hän oli Ajan Sana-lehden päätoimittajana.
Olsoni oli keväällä 1949 Sveitsissä avustamassa marsalkka Mannerheimia muistelmien kirjoittamisessa. Vuodesta 1950 hän asui Ruotsissa.
Emerik Olsoni oli naimisissa 1910–1940 piirustuksenopettaja Laine Wilhelmina Särmän kanssa ja vuodesta 1941 ruotsalaisen filosofian maisteri Tora Signe Emelie Hammarskiöldin kanssa.
Teoksia

Mr. Peters'in koenäytännöt Helsingissä 1908 : psykometria- ja selkeänäköisyyskokeita. Helsingin Psyykillisen tutkimusseuran julkaisemia tiedonantoja n:o 1.    Yrjö Weilin & Kumpp., Helsinki 1910
Herbartianismista ja harjoitusaineitten, varsinkin piirustuksen opetuksesta oppikouluissamme, kirjoittajat E. Olsoni ja Laine.   Tekijä, Kouvola 1915
Selonteko filosofian alkeiden opetuksesta Kouvolan suomalaisessa yhteiskoulussa 1914–1915, teoksessa Kouvolan suomalainen yhteiskoulu. Kertomus lukuvuodelta 1914–1915.    Kouvola 1915
Suomen ja Suomea koskeva historiallinen kirjallisuus : 1913–1914.   Porvoo 1915
Juhlapuhe Itä-Karjalan kansanopiston toveriliiton kesäjuhlassa kansanopistolla t. k. 8 p:nä.   Tekijä, Sortavala 1915
Suomen seitsensataisvuotinen sivistystaistelu : johdannoksi Suomen Jääkärien historiaan.  Kuopio 1918
Uskonpuhdistus 1 :  Lakiuskonto - sydämenuskonto.  Helsinki 1918
Uskonpuhdistus 2 : Reformatsioni - renessanssi.   Helsinki 1919
Kirjastokeskus : suunnitelmat ja toimet Suomen kirjastoliikkeen keskuselimen aikaansaamiseksi.   Tekijä, Helsinki 1920
Onko kasvatusoppi tiedettä?    Helsinki 1920
Saksan yhtenäiskoululiike.   Helsinki 1920, 1921
Venäjä ennen ja nyt.   WSOY 1923
Carl Gustaf Olsoni'n haudalla 25. X. MCMXXIII.    Helsinki 1924
Muutamia kuvia suomalaisen kirjansiteen historiaan.   Helsinki 1926
Suomen jääkärit : elämä ja toiminta sanoin ja kuvin, 1-2 osa; toimituskunta: Jaakko Suomalainen, Johannes Sundvall, Emerik Olsoni, Arno Jaatinen.   Sotakuvia, Kuopio 1933
Valtakunnanvaakunamme : sen synty ja muodonvaihdokset.   Tekijä, Helsinki 1933
Hiukan tutkijakirjastojen järjestelyperiaatteiden historiaa.    Tekijä, Helsinki 1934
Valtion opetusmenot.    Helsinki 1934
Pientä pakinaa kirjojen pahoinpitelystä.   Helsinki 1935
Viini ja kulttuuri : muutamia piirteitä viininviljelyn historiasta.   Helsinki 1935
Ratsastus.   Tekijä, Helsinki 1936
Kirjapainotaidon vanhinta historiaa.  Helsinki 1937
Mannerheim-suku.  Sanatar, Helsinki 1937
Suomalaisen normaalilyseon opettajakunta 1890-luvulla.  Suomalainen normaalilyseo, Helsinki 1937
Svinhufvud af Qvalstad-suvun sotilaat.   Helsinki 1937
Magasineringen av böcker i Helsingfors universitetsbibliotek.  Tammerfors 1938
Viini ja kulttuuri.   Sanatar, Helsinki 1938
Suomi länsimaisen kulttuurin etuvartijana.   Helsinki 1939
Suomen itsenäisyystaistelun bibliografia : Den finska självständighetskampens bibliografi, tekijät Emerik Olsoni ja Taimi Terä.   Helsinki 1942
Suomennoksia

Jules Payot : Tahdon kasvattaminen, 33:sta ranskalaisesta painoksesta suomensi Emerik Olsoni.   WSOY 1912, 2. painos 1916, 3. painos 1920
Hans Larsson : Psykologia, neljännestä painoksesta tekijän luvalla suomensi Emerik Olsoni.    WSOY 1916, 2. painos 1920, 3. painos 1931
Hans Larsson : Tietoelämä : kasvatuspsykologiaa, alkuteoksen toisesta painoksesta suomensi Emerik Olsoni.   WSOY 1917
Otto Anderssen : Kasvatustyön historiaa : ihmisiä ja aatteita 1 : Humanismi ja uskonpuhdistus.   WSOY 1918, 2. painos 1932
Otto Anderssen : Kasvatustyön historiaa : ihmisiä ja aatteita 2 : Aikaisemmasta realismista filantropinismiin.   WSOY 1921, 2. painos 1936
Otto Anderssen : Kasvatustyön historiaa : ihmisiä ja aatteita 3 : Rousseausta Fröbeliin.   WSOY 1927
Edvard Westermarck : Moraalin synty ja kehitys 1 : Siveelliset yleiskäsitteet.   WSOY 1933
Herman Gummerus : Aktiivisilta taisteluvuosilta.   Sanatar, Helsinki 1935
Ruth Munck : Jääkärien mukana Saksassa.   Sanatar, Helsinki 1935, 2. painos 1938, 3. painos 1939
Eva Mannerheim Sparre : Keittokirja herkkusuille ja tavallisille nälkäisille : 758 valmistusohjetta.    Otava 1936, 2. painos 1951, 3. painos 1965, 4. painos 1990, 5. painos 1993, 6. uud. painos 1995, 7. painos 2006
Th. Svedlin : Vapaussota : yleiskuvaus Suomen vapaussodan kulusta.    Otava 1939
Örnulf Tigerstedt : Kauppahuone Hackman : erään vanhan Wiipurin kauppiassuvun vaiheet 1790–1879 : 1. osa.   Otava 1940
Carl Gustaf Emil Mannerheim : Matka Aasian halki : päiväkirja matkalta Kaspianmeri-Peking, osat 1-2.   Suomen kirja, Helsinki 1940–1941
Frans G. Bengtsson : Orm Punainen : länsireittien merenkulkijoita : kertomus epäkristilliseltä ajalta.  Otava 1942, 2. painos 1943, 3. painos 1956, 4. painos 1968, 5. painos 1982, tark. painos nimellä Orm Punainen 2006
Frans G. Bengtsson : Orm Punainen kotona ja idän retkillä.   Otava 1946, tark. painos nimellä Orm Punainen 2006
Gustaf Hellström : Nyörinpunojan perhe, romaani. Runot suomentanut Toivo Lyy.   Otava 1945
Örnulf Tigerstedt : Kauppahuone Hackman : erään vanhan Wiipurin kauppiassuvun vaiheet 1790–1879 : 2. osa.   Otava 1952
Olof Enckell : Jääkärien tarina.   Otava 1956, 1980, 2005 (ruotsinkielinen alkuteos Jägarnas historia)
Erika Holst

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Erika Holst vuonna 2022. |  Erika Holst vuonna 2022. |  Erika Holst vuonna 2022. |  |
Maa:  Ruotsi
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Torino 2006 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Salt Lake City 2002 | jääkiekko |  |
Ylva Erika Holst (s. 8. elokuuta 1979 Varberg, Ruotsi) on ruotsalainen ammattilaistasolla 1990-, 2000- ja 2010-luvuilla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Hän pelasi Ruotsin naisten jääkiekkomaajoukkueessa olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa 1998 Naganossa, 2002 Salt Lake Cityssä, jolloin Ruotsin joukkue saavutti pronssia, 2006 Torinossa, jolloin Ruotsi saavutti hopeaa sekä 2010 Vancouverissa. MM-kilpailuissa hän edusti maajoukkuettaan Kanadassa 1997, Suomessa 1999, Kanadassa 2000, Yhdysvalloissa 2001, Kanadassa 2004, Ruotsissa 2005, Kanadassa 2007, Kiinassa 2008, Suomessa 2009, Sveitsissä 2011 sekä Yhdysvalloissa 2012. Hän oli näistä vuosien 2002–2012 kilpailuissa Ruotsin kapteeni. EM-kilpailuissa Holst edusti Ruotsia Suomessa 1995 ja Ruotsissa 1996. Seuratasolla hän edusti Minnesota Duluthin yliopistoa naisten NCAA:ssa sekä Limhamn HK:ta, MB Hockeytä ja Segeltorps IF:tä Ruotsin naisten ylimmällä ja toiseksi ylimmällä jääkiekkosarjatasolla.
Epifenomenalismi

Epifenomenalismi on mielenfilosofinen näkemys, jonka mukaan mielen ja ruumiin kausaalinen vuorovaikutus on yksisuuntaista: aivoissa tapahtuvat muutokset voivat vaikuttaa mieleen/tajuntaan, mutta mieli/tajunta ei voi vaikuttaa aivoihin eikä ihmisen käyttäytymiseen. Mielentilat ovat siis vain fysikaalisen aivotoiminnan sivutuotteita.
Aiheesta muualla

Chalmers, David & Bourget, David (toim.): Bibliography on Epiphenomenalism MindPapers. A Bibliography of the Philosophy of Mind and the Science of Consciousness. Australian National University. (englanniksi)
Est

Est tai EST voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Est, hallintoalue Burkina Fasossa
Est, maakunta Kamerunissa
Yhdysvaltain itäinen normaaliaika, lyh. EST, aikavyöhyke Pohjois-Amerikassa
EST, Viron maatunnus.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”EST”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Erika Hilton

| Erika Hilton |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 1992 (ikä 31) Franco da Rocha, São Paulo
Poliitikko
Puolue:  PSOL Partido Socialismo e Liberdade
Asema:  Brasilian edustajainhuoneen jäsen (1.2.2023–) São Paulon kaupunginvaltuutettu (2021–2023)
Vaalipiiri:  São Paulo
Tutkinnot:  São Carlosin yliopisto
Aiheesta muualla
www.erikahilton.com.br
Erika Hilton (s. 9. joulukuuta 1992) on brasilialainen poliitikko ja ihmisoikeusaktivisti.
Hilton heitettiin ulos kodistaan 14-vuotiaana, ja hän elätti itsensä seksityöllä vuosien ajan. Hän teki äitinsä kanssa sovinnon ja aloitti kasvatustieteen ja gerontologian opinnot yliopistossa. Siellä hän lähti opiskelijapolitiikkaan.
Hilton sai näkyvyyttä aktivistina vuonna 2015 vaatimalla transihmisille oikeutta käyttää valittua nimeään bussiyhtiön lipuissa.
Poliitikon ura jatkui São Paulon kaupunginvaltuustossa, johon Hilton valittiin ensimmäisenä transtaustaisena valtuutettuna. Vuonna 2022 hän asetuui ehdolle parlamenttivaaleihin. Hän oli 29-vuotias. Hilton pääsi parlamenttiin ja on siellä ensimmänen musta transtaustainen nainen.
Hiltonn edustaa sosialistista vapauspuoluetta PSOL. Kampanjassaan hän alleviivasi, ettei vasemmisto voi pitää kaikkia uskovaisia oletusarvoisesti vastustajinaan, ja että kirkko tekee paljon hyvää työtä vähäosaisten hyväksi. Hän osallistui jopa ehdokkaana olleen pastorin vaalitilaisuuksiin.
BBC valitsi Hiltonin vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.
Esa Kervinen

Esa Einari Kervinen (26. joulukuuta 1929 Vieremä – 6. huhtikuuta 2016 Lappeenranta) oli suomalainen kivääriampuja. Kervinen edusti Mikkelin Ampujia ja vuodesta 1964 Joensuun Ampujia.
Kervinen kilpaili kolmissa kesäolympialaisissa: Roomassa 1960, Tokiossa 1964 ja Münchenissä 1972. Roomassa hän sijoittui pienoiskiväärin asentokilpailussa kuudenneksi ja vapaakiväärin asentokilpailussa yhdeksänneksi sekä Tokiossa vapaakiväärin asentokilpailussa kuudenneksi. Vuonna 1974 Kervinen voitti pienoiskiväärin makuuasennon joukkuekilpailun maailmanmestaruuden, ja Caracasissa 1954 hän voitti vakiokiväärin joukkuekilpailussa MM-pronssia. Kervinen valittiin Suomessa Vuoden ampujaksi vuonna 1970, ja hän kilpaili SM-tasolla lähes 80-vuotiaaksi asti muun muassa tavoitellen MM-kilpailupaikkaa 60-vuotiaana. Hän oli Pohjois-Karjalan paras urheilija ja sanomalehti Karjalaisen kultamitalin saaja vuosina 1965 ja 1970. Hän työskenteli muun muassa rajavartiostossa ja musiikin parissa ja asui elämänsä aikana myös Kanadassa. Kervinen kuoli 86-vuotiaana nopeasti edenneeseen sairauteen,Lappeenrannassa 6. huhtikuuta 2016.
Kervisen instrumentti oli trumpetti. Vapauduttuaan rajavartioston palveluksesta toimi musiikinopettajana Joensuun konservatoriossa ja hän oli myös musiikkiopiston rehtori.
Aiheesta muualla

Esa Kervinen Olympedia. (englanniksi)
Epigonien eksedra

| Epigonien eksedra |
| --- | --- |
 Epigonien eksedran rauniot.
Sijainti:  Delfoin arkeologinen alue, Delfoí, Fokis, Keski-Kreikka, Kreikka
Koordinaatit:  38°28′54″N, 22°30′7″E
Rakennustyyppi:  eksedra
Valmistumisvuosi:  300-luku eaa.
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delfoin arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Epigonien eksedra oli antiikin aikainen eksedra Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Epigonien eksedran rauniot.
Epigonien eksedran rakensivat Argoksen kaupungin asukkaat klassisella kaudella 300-luvulla eaa. Eksedra sijaitsi Apollonin temppelille johtaneen Pyhän tien varressa sen alkupäässä vastapäätä samoihin aikaan rakennettua Argoksen kuninkaiden eksedraa. Eksedra oli puolikaarenmuotoinen rakennelma, jonka halkaisija oli noin 13 metriä. Se oli omistettu seitsemälle epigonille ja tarkoitettu näiden patsaiden esillepanoa varten.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Epigonien eksedra Wikimedia Commonsissa
Ekologinen käytävä

Maasilta ihmisten liikenteelle tekee eläimille mahdolliseksi kulkea sen alta.
Ekologinen käytävä on kapea vyöhyke, kulkureitti, jonka kautta eliöt voivat siirtyä erillisistä elinympäristölaikuista toisiin.
Ekologisia käytäviä muodostetaan kulkuesteiden kuten teiden, asuinalueiden ja muiden rakennettujen alueiden läpi verkostoksi. Ekologisia käytäviä ovat metsävyöhykkeet, metsä–peltoyhteydet, virtavedet ja muut viherympäristöjen ketjut. Ne yhdistävät toisiinsa luonnonsuojelualueita, laajoja metsäalueita ja muita luonnon monimuotoisuuden kannalta tärkeitä ydinalueita.
Kaupunkisuunnittelussa voidaan kaavoituksen avulla mahdollistaa ja toteuttaa viheryhteyksiä, viheralueita ja viherverkostoja kaupunkien alueelle ekologisista ja virkistyskäyttösyistä. Viheralueiden välisten maastokäytävien riittävä leveys takaa elioiden siirtymismahdollisuudet alueen verkostossa. Ekologinen yhteys joudutaan joskus vetämään kaupungin ydinkeskustan ohi, sillä kaupunkimainen ympäristö ei ole kaikille lajeille soveltuva yhteys. Luonnon ja kaupungin yhdistävien ekologisten käytävien kautta kaupunkien keskustoihin voi tulla esimerikiksi kettuja, jäniksiä, hirviä ja saukkoja, kuten Turussa.
Ekologiset käytävät lisäävät eliöyksilöiden mahdollisuuksia säilyä hengissä. Petoeläimet voivat ekologisten käytävien kautta vaeltaa suuremmalle alueelle hankkimaan ravintoa. Ekologinen käytävä myös mahdollistaa yksilöiden liikkumisen populaatiosta toiseen, mikä vähentää populaatioiden sisäsiittoisuutta.
Ekologisen yhteyden tarvitsee vain antaa eläimille kulkureitti, eikä sen siis tarvitse olla luontoarvoiltaan erityisen arvokasta tai lajeille hyvin soveltuvaa ympäristöä. Leveät käytävät ovat parempia kuin kapeat, mutta tärkeintä on yhteyden jatkuvuus.
Ihminen voi hyödyntää ekologisia käytäviä virkistyskäyttöön ja koulujen luonto-opetukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ekologinen käytävä Wikimedia Commonsissa
Esso (täsmennyssivu)

Esso tai esso voi tarkoittaa:
Esso, Exxon Mobilin huoltoasemaketju
Esso, linjavaihde Uudenkaupungin radalla
Esso, tankkeri
esso, arkikielen nimitys ekstaasille
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Esso”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Enrico Mosconi

| Enrico Mosconi |
| --- | --- |
 Enrico Mosconi
Henkilötiedot
Syntynyt: 1843 Milano, Italian kuningaskunta
Kuollut: 1910 (66–67 vuotta) Buenos Aires, Argentiina
Ammatti:  insinööri
Puoliso:  María Juana Canavery María Luisa Natti
Lapset:  María, Ernestina, Enrique, Esther ja Ricardo (María Juana Canaveryn kanssa) Mario, Raúl, Enriqueta ja María Luisa (María Luisa Nattin kanssa)
Enrico Mosconi (1843 Milano, Italian kuningaskunta – 16. kesäkuuta 1910 Buenos Aires, Argentiina) oli italialainen insinööri, joka muutti Argentiinaan rakentamaan rautateitä. Rautateiden rakentamisen ohella hän mm. perusti Villa Gobernador Gálvezin ja Rosariossa italiankielisen sanomalehden L’Italia, jota hän myös toimitti usean vuoden aikana.[lähde? ]
Elämäkerta

Maahanmuuton jälkeen hän asettui Buenos Airesiin, jossa hän tapasi melko pian maahanmuuton jälkeen 16-vuotiaan buenosairelaisen Juana María Canaveryn. He menivät sittemmin naimisiin ja heille syntyi viisi lasta: María, Ernestina, Enrique, Esther ja Ricardo.[lähde? ]
Vuonna 1879 hän muutti perheensä kanssa Italiaan. Myöhemmin he lähtivät Ranskaan, jossa 14. syyskuuta 1881 hänen vaimonsa kuoli heidän viidennen lapsen synnytykseen. Vaimonsa kuoleman jälkeen Enrico palasi Buenos Airesiin kahden nuoremman lapsen kanssa ja jätti kolme vanhemmat lapset opiskelemaan Nizzassa sijaitsevaan kouluun. Vuonna 1886 Enrico meni uudelleen naimisiin, tällä kertaa Maria Luisa Nattin kanssa. Heille syntyi neljä lasta: Mario, Raúl, Enriqueta ja María Luisa.[lähde? ]
Paluumuuton jälkeen Mosconi teki monta isoja urakoita. Hän mm. tutkii Buenos Airesin satamaa, veti lennätinlinjoja ja rakensi linnoituksia Argentiinan erämaan valloitusta varten, suunnitteli Santa Fen maakunnan rautateitä ja joitakin kyliä, perusti samassa maakunnassa Villa Gobernador Gálvezin nimisen kylän, perusti Rosariossa italiankielisen sanomalehden L’Italia ja myös toimitti sitä usean vuoden aikana. Sen lisäksi hän hoiti useita julkishallinnollisia tehtäviä. Esimerkiksi hän arvioi Argentiinan Banco Nacionalin realisointiarvoa ja vuotta myöhemmin Banco Hipotecario Nacionalin.[lähde? ]
16. kesäkuuta 1910 Mosconi kuoli 67-vuotiaana Buenos Airesissa.[lähde? ]
Mosconin ensimmäinen vaimo Juana María Canavery.