stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heidelberg
Maantiede > Ilmasto

Heidelberg kuuluu Saksan lämpimimpiin seutuihin. Vuoden keskilämpötila on 10,7 °C, mikä on melkein kaksi astetta enemmän kuin Berliinissä ja vajaat kuusi astetta enemmän kuin Helsingissä. Lämpimin kuukausi on heinäkuu 19,8 °C asteen keskilämpötilalla, kylmin on tammikuu, jolloin keskilämpötila on 1,3 °C. Vuoden sademäärä on Heidelbergissä 806 mm. Kaupungin sijainti Odenwaldvuoriston länsireunalla johtaa verrattain korkeisiin sademääriin länsituulten tuomien ilmamassojen noustessa maaston vuoksi ylemmäksi: Esimerkiksi läheisessä, tasangolla sijaitsevassa Mannheimissa sademäärä on vain 668 mm.
Suopean ilmaston ansiosta Heidelbergissä viljellään viiniä ja kaupungissa myös kasvaa joitakin Keski-Euroopan oloihin harvinaisia kasveja kuten manteli- ja viikunapuita ja jopa yksi öljypuu.
Maantiede > Luonto

Heidelbergin pinta-alasta vajaa kolmannes on asutettu. Kaupungin tasangolla sijaitseva länsireuna on peltoja, kun taas itäosan vuoret ovat metsän peitossa. Etelä- ja länsirinteillä on myös viiniviljelmiä ja hedelmätarhoja. Keskieurooppalaisittain tyypillisesti metsät ovat sekametsiä. Maatalouskäytössä on Heidelbergin pinta-alasta yhteensä 27,4 %, metsää on 40,6 %.
Heidelbergin linnustoon kuuluu kaksi jokseenkin eksoottista lajia. Kaupungissa elää vapaana lukuisia kauluskaijoja. Tämä papukaijalaji esiintyy normaalisti Afrikassa ja Intiassa, mutta karanneet lemmikkilinnut ovat levinneet myös joihinkin Keski-Euroopan kaupunkeihin. Heidelbergin kanta syntyi 1970-luvulla, nykyään Heidelbergissä ympäristöineen arvellaan elävän jo noin 1300 kauluskaijaa. Neckarjoen varrella Neuenheimin kaupunginosassa pesivät Euroopan ainoat vapaana elävät joutsenhanhet. Näiden alun perin Itä-Aasiasta peräisin olevien lintujen määrä oli ehtinyt kasvaa haittaa aiheuttavan suureksi, ennen kuin vuonna 2004 noin 180 joutsenhanhen kanta pienennettiin 20 yksilön suuruiseksi.
Historia

Heidelbergin kaupunki perustettiin 1100-luvulla, mutta sen historia ulottuu aina roomalaisten ja kelttien ajoille. Heidelbergin kulta-aikaa oli sen lähes viisisataavuotinen historia Kurpfalzin vaaliruhtinaiden residenssikaupunkina 1200-luvulta vuoteen 1720.
Historia > Ennen kaupungin perustamista

Heidelberginihminen, varhainen ihmislaji, josta neandertalinihminen polveutunee, on saanut nimensä Heidelbergistä, koska sen ensimmäinen löytöpaikka oli Mauerin kunta Heidelbergin eteläpuolella. Täältä löytyi vuonna 1907 hiekkakuopasta sattumalta noin 600 000 vuoden ikäinen heidelberginihmisen leukaluu.
Vakituinen asutus levisi seudulle kivikauden loppupuolella, 4000-luvulla eaa. Varsinainen historiallinen aikakausi alkoi Heidelbergin osalta, kun keltit asettuivat nykyisen kaupungin alueelle. He rakensivat 400 luvulla eaa. Heiligenbergvuorelle mittavan asutuksen, jonka vallin jäänteet ovat vieläkin nähtävissä.
Roomalaiset saapuivat alueelle keisari Vespasianuksen (69–79) hallituskaudella. Heidelbergin alueelle perustettiin aluksi puisia legioonaleirejä, vuonna 90 nykyiseen Neuenheimin kaupunginosaan rakennettiin kivinen linnake. Neckarjoen ylittävä puusilta korvattiin vuoden 200 tienoilla kivipilarisillalla. Heiligenbergvuoren huipulle rakennettiin Merkuriuksen temppeli. Roomalaisajalla seudun keskus oli läheinen Lopodunum (nykyinen Ladenburg), mutta myös Heidelbergiin (jonka latinalaisesta nimestä ei ole tietoa) kehittyi legioonaleirin ympärille merkittävä keramiikkatuotannon keskus.
200-luvulla roomalaiset väistyivät alemannien germaaniheimon tieltä, joka tunkeutui limes-rajalinjan läpi ja asutti nykyisen lounaissaksan. Merovingikuningas Klodvigin kukistettua alemannit vuonna 506 Heidelbergin alueesta tuli osa frankkien valtakuntaa. Suorana seurauksena siitä oli pakanuuden vaihtuminen kristinuskoon. 700-luvun loppupuolella läheisestä Lorschin luostarista kehittyi tärkeä poliittinen tekijä, joka kilpaili vallasta Wormsin piispojen kanssa. Vahvistaakseen otteensa Heidelbergin alueesta Lorschin luostari perusti vuonna 870 Heiligenbergvuorelle roomalaistemppelin paikalle arkkienkeli Mikaelille vihityn sivuluostarin sekä noin kaksi vuosisataa myöhemmin vuoren sivuhuipulle toisenkin, pyhälle Stefanukselle vihityn, luostarin.
Monet Heidelbergin kylät, joihin nykyiset kaupunginosat perustuvat, syntyivät jo frankkien aikana 500-luvulla. Lorschin luostarin asiakirjoissa Neuenheim ja Handschuhsheim mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 765, Rohrbach vuonna 766, Wieblingen vuonna 767 ja Bergheim vuonna 769.
Historia > Uskonpuhdistus ja sodat

1500-luvun alkupuolella Martti Lutherin protestanttiset opit levisivät Lounais-Saksassa. Myös Kurpfalzin hovissa uskonpuhdistukseen suhtauduttiin myönteisesti, ja vaaliruhtinas Ottheinrich (1556–1559) teki lopulta luterilaisuudesta valtionuskonnon. Näihin aikoihin periaatteen ”kenen maa sen uskonto” mukaan hallitsijat päättivät alueensa uskonnosta, ja näin Heidelbergissäkin 1700-lukuun asti uskontokunta muuttui yhteensä seitsemän kertaa. Vaaliruhtinas Fredrik III (1559–1576) näet kääntyi kalvinismiin tehden Kurpfalzista ankaran kalvinistisen valtion ja Heidelbergistä reformoidun kirkon tärkeän keskuksen. Fredrikin ohjauksessa Caspar Olevianus, Kurpfalzin kirkon superintendentti, ja Zacharias Ursinus, Heidelbergin yliopiston teologia professori, laativat muiden kanssa Heidelbergin katekismuksen Kurpfalzin kirkolle. Hänen seuraajiensa hallituskausien aikana valtionuskonto ehti vaihtua kerralleen luterilaisuuteen ja sitten takaisin kalvinismiin.
Vaaliruhtinas Fredrik V:n (1610–1623) hallituskausi alkoi hohdokkaasti hänen naituaan Elisabeth Stuartin, Englannin kuninkaan tyttären. Häntä varten Fredrik rakennutti Heidelbergin linnan yhteyteen kuuluisan Hortus Palatinus -renessanssipuutarhan. Kolmikymmenvuotisen sodan alettua Fredrik, joka tuolloin oli evankelisen unionin johtaja, antoi kruunata itsensä Böömin kuninkaaksi vuonna 1619, mutta jo vuotta myöhemmin katolisen Saksan keisarin joukot löivät hänet Valkeavuoren taistelussa. Kolmikymmenvuotisen sodan sekasorroissa katolinen liiga valtasi Heidelbergin vuonna 1622. Sodan loppuajan Heidelberg oli Baijerin miehittämänä, lukuun ottamatta pientä aikajaksoa Ruotsin lyhytaikaisesti vallattua kaupungin vuonna 1631. Baijerin herttua Maximilian I lahjoitti paavi Gregorius XV:lle Heidelbergistä ryöstämänsä kuuluisan palatiinikirjaston, joka tähän päivään asti sijaitsee Vatikaanin kirjastossa. Kun kolmikymmenvuotinen sota loppui Westfalenin rauhaan vuonna 1648, vaaliruhtinaat saivat Kurpfalzin takaisin, joskin he menettivät paljon poliittisesta vallastaan.
Vuonna 1685 vaaliruhtinas Kaarle II:n kuoltua vailla perillisiä vaaliruhtinaan arvo siirtyi Wittelsbachin suvun eräälle katoliselle sivuhaaralle. Kuitenkin Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n esittämät perintövaatimukset johtivat Augsburg-liigan sotaan, jonka yhteydessä ranskalaiset valtasivat Heidelbergin kahdesti (1688 ja 1693) ja tuhosivat kaupungin lähes kokonaan. Sodan päätyttyä vuonna 1697 täysin raunioitunut kaupunki jälleenrakennettiin barokin tyylissä vanhalle pohjakaavalle. Vaaliruhtinaat, jotka nyt siis olivat katolisia, värväsivät Heidelbergiin jesuiittoja; ajan mittaan noin kolmannes kaupungin väestöstä siirtyi katoliseen uskoon.
Historia > Residenssin menetyksestä 1800-luvulle

Heidelbergin linna oli ranskalaisten aiheuttamien tuhojen jälkeen asuinkelvottomassa kunnossa. Barokkikauden makuun keskiaikainen linna ei muutenkaan sopinut enää kovin hyvin; tähän aikaan hallitsijat suosivat pikemminkin Versailles’n kaltaisia palatseja. Siksi vaaliruhtinas Karl III Philipp päätti vuonna 1720 siirtää residenssinsä Mannheimiin, minne hän rakennutti uuden barokkilinnan.
Vuonna 1803 Kurpfalzin vaaliruhtinaskunta lakkautettiin ja sen Reinin itäpuolella sijaitsevat alueet, siis myös Heidelberg, siirtyivät Badenin suurherttuakunnan omistukseen. 1800-luvun alkupuolella maisemallisesti kauniista Heidelbergistä maalauksellisine linnanraunioineen kehittyi yksi saksalaisen romantiikan tärkeimmistä keskuksista. Kaupungissa eli tuolloin kuuluisia runoilijoita kuten Friedrich Hölderlin, Ludwig Achim von Arnim, Clemens Brentano ja Joseph von Eichendorff, joiden tuotanto tunnetaan ”Heidelbergin romantiikkana”.
Kansallismielis-liberaali liike, jonka aatteita oli levitetty myös Heidelbergin yliopistosta, johti Saksassa kuten monissa muissakin Euroopan maissa ”hulluna vuonna” 1848 vallankumoukseen. Frankfurtin parlamentin epäonnistuttua yrityksessään yhdistää Saksa kansallisvaltioksi Badenissa alkoi vuonna 1849 niin sanottu toukokuun kapina, jonka yhteydessä Heidelbergissäkin preussilaisjoukot taistelivat liberaaleja sissejä vastaan ja lopulta tukahduttivat vallankumousyrityksen.
Teollistuminen jäi Heidelbergissä vailla suurempia seurauksia, sen sijaan matkailu kehittyi kaupungissa 1800-luvulla tärkeäksi elinkeinoksi, etenkin rautatieyhteyden valmistuttua vuonna 1840. Myös yliopisto lukuisine opiskelijoineen vaikutti näkyi vahvasti kaupungin elämässä. Tunnetut opiskelijalaulut tekivät Heidelbergistä jonkinlaisen 1800-luvun opiskelijamiljöön vertauskuvan.
Keisarikunnan perustamisen jälkeen Saksa koki 1800-luvun loppupuolella taloudellisen nousun ajan, joka johti Heidelbergissä kuten muuallakin maassa kaupungin laajenemiseen. Heidelbergin pinta-alaa laajennettiin lukuisissa kuntaliitoksissa, samalla infrastruktuuria parannettiin ja kaupungin asukasluku nelinkertaistui 20 000:sta 85 000:een vuosien 1871 ja 1933 välillä.
Historia > Kansallissosialismi ja toinen maailmansota

Weimarin tasavallan aikoihin Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen kannatus oli Heidelbergissä keskimääräistä suurempi, jo vuoden 1930 valtiopäivävaaleissa se oli kaupungissa vahvin puolue. Kansallissosialistien tultua valtaan 30. tammikuuta 1933 Heidelbergissäkin alkoi systemaattinen juutalaisten ja muiden ”ei-arjalaisten” syrjintä. Jo saman vuoden huhtikuussa kaikki ”ei-arjalaiset” virkamiehet erotettiin viroistaan, Heidelbergin yliopisto menetti vuoteen 1939 mennessä kolmannen opettajakunnastaan rasistisista tai poliittisista syistä. Kristalliyössä 9. marraskuuta 1938 Heigelberginkin synagogat poltettiin. Samana päivänä alkoi kaupungin juutalaisten deportaatio Dachaun keskitysleiriin.
Heidelberg on yksi harvoista Saksan suurkaupungeista, jotka selvisivät toisesta maailmansodasta lähes vahingoittumattomana. Kaupunkiin suuntautui vuosina 1944 ja 1945 muutama pienempi ilmapommitus, jotka eivät kuitenkaan saaneet aikaan paljoakaan vahinkoa. Mahdollisena syynä tähän pidetään sen lisäksi että kaupungissa ei ollut raskasta teollisuutta myös sitä, että amerikkalaiset olivat valinneet jo ennen sodan loppua Heidelbergin päämajansa paikaksi. 29. maaliskuuta 1945 saksalaisjoukot vetäytyivät Heidelbergistä ja räjäyttivät Neckarin ylittävät sillat, niiden joukossa myös kuuluisan Alte Brücken, hankaloittaakseen liittoutuneiden etenemistä. Kuitenkin jo seuraavana päivänä yhdysvaltalaiset valtasivat Heidelbergin ilman varteenotettavaa vastarintaa.
Historia > Sodan jälkeen

Toisen maailmansodan loputtua lähes vaurioitumattomaan Heidelbergiin virtasi paljon pakolaisia, jotka olivat menettäneet kotinsa tai jotka oli karkotettu Saksan entisiltä itäisiltä alueilta. Heidelberg liitettiin Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeeseen ja yhdysvaltalaiset perustivat kaupunkiin Euroopan-päämajansa.
Heidelbergin yliopisto aloitti ensimmäisenä Länsi-Saksan korkeakouluna vuoden 1946 tammikuussa taas opetuksen. Jo ennen sotia yliopisto oli siirtänyt joitakin laitoksiaan vanhastakaupungista Neckarjoen toiselle puolelle, vuonna 1951 sitten alettiin rakentaa aivan uutta Neuenheimer-Feld-kampusta kaupungin länsilaidalle. 1955 Heidelbergin vanhan, runsaan kilometrin idempänä sijainneen aseman korvasi uusi pääasema, joka oli aikoinaan Saksan modernein rautatieasema. 1960- ja 1970-luvuilla Heidelbergin asukasluku nousi ja kaupungin eteläosaan rakennettiin kaksi uutta asuinaluetta, Boxberg ja Emmertsgrund. Kaupungin alueen laajenemisen päätti vuonna 1975 Neckarin laaksossa sijaitsevan Ziegelhausenin kunnan liitos. Samoihin aikoihin vanhaakaupunkia saneerattiin muuntamalla vanhankaupungin pääkatu jalankulkuvyöhykkeeksi.
Äärivasemmistolainen terroriryhmä RAF eli punainen armeijakunta teki Heidelbergissä 1970- ja 1980-luvuilla kaksi iskua. 24. toukokuuta 1972 pommi-iskussa Yhdysvaltain asevoimien päämajaa vastaan kuoli kolme amerikkalaissotilasta ja viisi loukkaantui. Sen sijaan yritys murhata Yhdysvaltain maavoimien Euroopan osaston komentaja Frederick James Kroesen singolla 15. syyskuuta 1981 epäonnistui.
Anomus liittää Heidelbergin linna ja vanhakaupunki Unescon maailmanperintöluetteloon hylättiin vuonna 2005, mutta Heidelberg pyrkii edelleen maailmanperintökohteeksi. Yhdysvaltain asevoimien läsnäolon tulevaisuus on Heidelbergissä epävarma, koska Yhdysvaltain turvallisuuspolitiikka on muuttunut syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen, lisäksi on suunnitelmia siirtää maajoukkojen päämaja Wiesbadeniin.
Yliopisto

Kaupunki on kuuluisa Saksan vanhimmasta, vaaliruhtinas Ruprecht I:n vuonna 1386 perustamasta yliopistosta, joka on nykyisin nimeltään Ruprecht-Karls-Universität. Yliopisto oli kauan varsin tuntematon, vaikka muun muassa Martin Luther kävi siellä vuonna 1518. Yliopiston kukoistuskausi alkoi vasta 1500-luvun puolivälissä ja jatkui vuoteen 1618, jolloin kolmikymmenvuotinen sota oli kova isku. Yliopisto jouduttiin sulkemaan joksikin aikaa sodan takia. Sotaa seurasivat huonommat vuodet ja yliopisto elpyi kunnolla vasta 1800-luvun alussa. Seuraavaksi yliopistoa koetteli toinen maailmansota, jolloin monia työntekijöitä jouduttiin irtisanomaan poliittisista syistä. Sodan jälkeen yliopisto joutui taas työskentelemään entisen asemansa saavuttaakseen.
Linna

Yliopiston ohella kaupunki on tunnettu linnasta, jonka ensimmäisen osan Ruprecht III rakennutti. Siitä kasvoi linna vasta 1600- ja 1700-lukujen aikana, kun uudet omistajat laajensivat rakennusta jokainen oman aikakautensa tyylillä. Linna on kärsinyt mittavia tuhoja kolme kertaa tähänastisen historiansa aikana. Kertaalleen se tuhoutui 30-vuotisessa sodassa, kerran sen tuhosivat ranskalaiset, ja viimeisen iskun antoi salama. Salaman aiheuttaman tulipalon jälkeen linnaa ei enää yritetty korjata.
Paitsi itse linnan uudelleenkorjauksiin ja laajentamisiin, ovat omistajat nähneet vaivaa myös puutarhan suhteen. Vuoren rinteellä sijaitsevaan linnaan ei ollut kovin helppoa saada näyttävää puutarhaa, mutta parin vuoden kovan työn tuloksena syntyi varsin kaunis puutarha suihkulähteineen.
Heidelbergilaiset muistavat linnansa palamista vuosittain järjestettävän Schlossfestin ('linnajuhla') aikana. Elokuussa järjestettävä juhla huipentuu ilotulitukseen ja taidokkaaseen valonäytökseen, jonka aikana linna ja Neckarin ylittävä silta näyttää palavan roihuavalla liekillä.
Philosophenweg ja Königstuhl

Kaupungin parhaita näköalapaikkoja ovat joen pohjoispuolella sijaitseva Philosophenweg ja korkeimman vuoren huippu Königstuhl. Philosophenwegillä (Filosofinpolku) on puisto, jossa kasvaa eksoottisempia kasveja. Alueelta on kuitenkin erinomainen näkymä joen toisella puolella olevaan vanhaan kaupunkiin ja linnaan. Nimensä paikka on saanut siitä, että yliopiston opettajat ja opiskelijat ovat viihtyneet tällä kauniilla paikalla.
Königstuhlille nouseminen on kokemus sinänsä, jos käyttää Bergbahnia: vuorenrinnettä ylös nousevaa vaunua. Alempi Bergbahn nousee Vanhasta kaupungista linnalle ja on huomattavasti uudempi kuin linnasta ylös huipulle nouseva vaunu. Rata rakennettiin jo vuonna 1890, ja vanhat puiset vaunut ovat edelleen käytössä. Huipulta näkee pitkälle Reinin jokilaaksoon.
Muita nähtävyyksiä

Heidelberg on täynnä museoita, vanhoja rakennuksia ja kirkkoja. Hieman syrjemmässä on myös eläintarha ja iso maauimala. Bismarkplatzilta pääsee bussilla kumpaankin.
Yhdysvaltain asevoimat

Heidelberg on toisesta maailmansodasta lähtien ollut Yhdysvaltain asevoimien Euroopan päämaja. Hallinto on tosin keskittynyt lähellä sijaitsevaan Stuttgartiin, mutta Heidelbergissä asuu iso joukko sotilaita ja sen vieressä on armeijan lentokenttä.
Niinpä vuonna 2003 Heidelbergissä nähtiin useampia mielenilmauksia Irakin sotaa vastaan. Opiskelijat järjestivät ennen varsinaisen sodan alkua lähes koko päivän kestäneen mielenosoituksen marssimalla kesken koulupäivän päämajan eteen. Tämä aiheutti huomattavia liikenteen uudelleen järjestelyjä, sillä päämajan edessä kulkee yksi Heidelbergin pääväylistä.
Kirjallisuutta

Mittler, Elmar (toim.): Heidelberg. Geschichte und Gestalt.  Heidelberg:  Universitätsverlag C. Winter, 1996.  (saksaksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Heidelbergin kaupunki (saksaksi, englanniksi, kiinaksi)
Heidelbergin julkinen liikenne (saksaksi)
Heidelbergin matkailusivut (saksaksi, englanniksi)
Heidelbergin yliopisto (saksaksi, englanniksi)
Alb-Donau-Kreis
Baden-Baden
Biberach
Bodenseekreis
Breisgau-Hochschwarzwald
Böblingenin piirikunta
Calw
Emmendingen
Enzkreis
Esslingen
Freiburg
Freudenstadt
Göppingen
Heidelberg
Heidenheim
Heilbronnin piirikunta
Heilbronnin kaupunki
Hohenlohekreis
Karlsruhen piirikunta
Karlsruhen kaupunki
Konstanz
Lörrach
Ludwigsburg
Main-Tauber-Kreis
Mannheim
Neckar-Odenwald-Kreis
Ortenaukreis
Ostalbkreis
Pforzheim
Rastatt
Ravensburg
Rems-Murr-Kreis
Reutlingen
Rhein-Neckar-Kreis
Rottweil
Schwarzwald-Baar-Kreis
Schwäbisch Hall
Sigmaringen
Stuttgart
Tübingen
Tuttlingen
Ulm
Waldshut
Zollernalbkreis
Näkymä linnan puistosta vanhaan kaupunkiin, jossa on Heiliggeistkirche ja vanha silta Neckarin yli Philosophenwegille, joka on tunnistettavissa ajoneuvon jäljistä.
Heidelbergin kaupunginosat
Heidelbergin ilmastodiagrammi
Mauerista löydetty heidelberginihmisen leukaluu (repliikki)
”Noitatorni” yliopistorakennuksen pihassa on ainoa keskiaikaisen kaupunginmuurin jäänne.
Heidelbergin valloitus vuonna 1622
Heidelbergin linna, Karl Rottmann, 1815
Vuosina 1934–1935 rakennetun Thingstätte-ulkoilmateatterin Heiligenbergvuorella piti muistuttaa germaanista käräjäpaikkaa.
Yliopiston juhlasali ”Alte Aula”. Kuva vuodelta 2004.
Heidelbergin linna. Carl Philipp Fohrin maalaus vuodelta 1815.
Heidelberg ja Heidelbergin linna yöaikaan. Kuva vuodelta 2004.
Vasemmalta: Jesuiittakirkko, Provinssi-kirkko ja Pyhän Hengen kirkko Heidelbergin vanhassakaupungissa Neckar-joen varrella
Hauptstraße
Heidelberg linnasta nähtynä. Kuvassa Vanha silta.
Liittymä

Liittymä tarkoittaa seuraavia asioita:
puhelinliittymä
liittymä (liikenne)
eritasoliittymä
kiertoliittymä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Liittymä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Laverna

Laverna oli antiikin Rooman mytologiassa varkaiden suojelija sekä vilpin ja alamaailman jumalatar. Häntä oli tapana lepytellä vasemmalla kädellä sekoitetuilla juomauhreilla. Roomalainen runoilija Horatius sekä kirjailija Plautus kutsuivat häntä Varkaiden Jumalattareksi. Hänen pyhäkkönsä Roomassa sijaitsi lähellä Porta Lavernalista.
Lauri Hallman

Lauri Hallman (1933)
Lauri Gustaf Hallman (4. joulukuuta 1883 Kuopio – 11. joulukuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen Itä-Suomessa vaikuttanut kauppaneuvos ja toimitusjohtaja.
Lauri Hallmanin vanhemmat olivat Hallmanin kauppahuoneen perustaja, kauppaneuvos Oskar Birger Hallman ja Emmy Charlotta Malmborg. Hän kävi neljä vuotta Kuopion ruotsalaista yhteiskoulua ja opiskeli sitten 1899–1901 Kuopion kauppakoulussa.
Hallman oli isänsä tukkuliikkeessä kotimyyjänä vuodesta 1901 alkaen ja yrityksen prokuristina vuodesta 1905.  Liike laajeni näihin aikoihin vähittäiskaupan puolelle ja uudet konttorit perustettiin Kajaaniin 1910 ja Pietariin 1914. Vuonna 1914 liike muutettiin osakeyhtiöksi Oy Birger Hallman ja Lauri Hallmanista tuli yhtiön johtaja. Hallman oli myös Oy Savon tulitikkutehtaan, Joensuuhun perustetun siirtomaa- ja rauta-alan tukkuliikkeen Oy Hallmanin, Kajaaniin perustettu tukkuliikkeen Oy Lauri Hallmanin ja Kuopion Höyrymylly Oy Sammon toimitusjohtaja ja omistaja. Vuonna 1916 lopetettiin vähittäiskauppa Kuopiossa ja ostettiin helsinkiläinen Oy Suomen Trading Co. Ltd-tukkuliike.
Venäjän vallankumouksen jälkeen viljantuonti Pietarista tyrehtyi ja myllyllä sattuneen tulipalon jälkeen Kuopion Höyrymylly Oy Sampo alkoi keskittyä vientisahaustoimintaan. Sahaustoiminta päättyi 1950-luvun alkupuolella ja yhtiö purettiin 1964. Hallman rakennutti Oy Savolle uuden tulitikkutehtaan Kuopion Itkonniemelle, tehdas oli valmistuessaan suurin alallaan maailmassa. Oy Savo oli vuoteen 1927 saakka Oy Birger Hallmanin omistuksessa ja yhtiö lopetti tulitikkujen valmistuksen 1937 siirtyen valmistamaan vaneria. Svenska Tändsticks Ab:n omistama Oy Savo liitettiin 1976 Saastamoinen-yhtymään. Vuonna 1938 siirrettiin Oy Suomen Trading & Co. Ltd:n liiketoiminta Kuopioon, jossa toiminta jatkui Sammon Rulla Oy:n nimellä. Sammon Rullan rullatehdas ja lautatarha tuhoutuivat Kuopion pommituksissa jatkosodan aikana 1941. Tuhoutuneen tehtaan tilalle rakennettiin vuonna 1946 valmistunut Halltex-levyjä tuottanut kuitulevytehdas. 1930-luvulla Hallman hankki myös kuopiolaisen Aino Miettisen paitatehtaan ja aloitti valmisvaatteiden valmistuksen. Oy Lauri Hallmanin toiminta siirrettiin 1933 Kajaanista Kotkaan.  Hallman sai kauppaneuvoksen arvon 1935. Hän oli Oy Birger Hallmanin johdossa vuoteen 1962 saakka.
Hallman omisti 1930-luvulla alussa seitsemän höyrylaivaa sekä hinaajia ja proomuja. Hän omisti myös maatiloja, näiden joukossa muun muassa Rauhalahden kartano ja Alahovin tila Kuopion maalaiskunnassa sekä Pukinniemen kartano Hiitolassa.
Hallman oli Kuopion kaupunginvaltuutettuna 1919–1930, Kansanhuollon puheenjohtajana 1939–1941 ja Ison-Britannian sekä Irlannin varakonsulina Kuopiossa 1920–1941. Hän oli mukana aktivistien toiminnassa 1900-luvun alussa ja Suomen sisällissodan aikana hän toimi aseiden ja vaatetuksen hankkijana suojeluskunnille sekä oli Pohjois-Savon intendentuurin päällikkönä.
Lauri Hallman oli naimisissa vuodesta 1912 Elina Durchmanin kanssa. Heidän lapsiaan olivat toimitusjohtaja, kauppaneuvos Kai Hallman (1915–1976) ja professori Niilo Hallman (1916–2011).
Legionowon piirikunta

Legionowon piirikunta (puol. powiat legionowski) on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 118 585. Siihen kuuluvat neljä kuntaa ovat Jabłonna, Nieporęt, Serock ja Wieliszew.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Legionowon piirikunnan asukkaista 51,8 prosenttia oli naispuolisia ja 48,2 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 58,9 prosenttia ja eläkeikäiset 20 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 207 lasta. Legionowon piirikunnan väkiluvun ennakoidaan kasvavan 149 434 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Lauri Hakola

| Lauri Hakola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Lauri Johannes Hakola
Syntynyt: 13. joulukuuta 1979 (ikä 44) Oulu, Suomi
Mäkihyppääjä
Seura:  Puijon Hiihtoseura
Suksimerkki:  Elan
Maailmancup
Kaudet:  1997–2001, 2006–2007
 Tietolaatikko päivitetty 14. huhtikuuta 2016 
Lauri Johannes Hakola (s. 13. joulukuuta 1979 Oulu) on suomalainen mäkihyppyvalmentaja ja mäkihyppääjä. Urheilu-urallaan Hakola edusti Puijon Hiihtoseuraa. Hakolan paras maailmancupsijoitus on Kuusamon kisasta 24. marraskuuta 2006, jossa hän sijoittui kymmenenneksi. Hakola hyppäsi yhteensä kymmenen henkilökohtaista maailmancupin kilpailua sekä yhden joukkuemäen kilpailun. Hän oli voittamassa nuorten MM-kisoissa joukkuekilpailun hopeaa vuonna 1997 yhdessä Matti Hautamäen, Jussi Hautamäen ja Lassi Huuskosen kanssa.
Vuosina 2007–2009 Hakola vastasi Puijon hiihtoseuran mäkikoulun toiminnasta. 2009–2013 hän toimi Puijon hiihtoseuran nuorisopäällikkönä sekä Suomen Hiihtoliiton mäkihypyn juniorimaajoukkueen vastuuvalmentajana. Tämän jälkeen Hakola siirtyi työskentelemään Vuokatin urheiluopistolle mäkihypyn ja yhdistetyn lajikehittäjän tehtäviin (2013–2016). Koulutukseltaan Hakola on liikuntaneuvoja, ammattivalmentaja sekä liikuntatieteiden maisteri (pääaine biomekaniikka).
Hakola on toiminut Suomen mäkihyppymaajoukkueen päävalmentajana vuosina 2018–2020 ja 2023–2024.
Sijoitukset maailmancupin kokonaiskilpailussa

| --- | --- |

Kausi: Sijoitus
1997–1998: 82.
1998–1999: 101.
2000–2001: 68.
2006–2007: 54.