stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Invertaasi
Toiminta

Invertaasi on molekyylimassaltaan noin 50–170 kDa. Entsyymiä esiintyy bakteerisoluissa sekä kasvien ja sienien kaikissa osissa, erityisesti kasvavissa ja erikoistuvissa soluissa. Entsyymi toimii parhaiten happamissa olosuhteissa ja optimaalinen pH-arvo on 4,5. Sakkaroosi sitoutuu invertaasin N-terminaaliin, jossa sijaitsevat katalyyttisesti aktiiviset aminohapot. Tärkeitä katalyyttisesti aktiivisia aminohappoja ovat aspartaatti-ionimuodossa oleva asparagiinihappo ja glutamiinihappo. Aspartaatti-ioni reagoi nukleofiilina fruktoosirenkaan C2-asemaan ja glutamiinihappo luovuttaa protonin fruktoosin ja glukoosin välisen glykosidisen sidoksen happiatomille. Tämän jälkeen näiden kahden sokerin välinen sidos katkeaa ja glukoosimolekyyli irtoaa entsyymistä. Fruktoosi on sitoutuneena kovalenttisesti invertaasin asparagiinihappoon ja vesi hajottaa tämän sidoksen, jolloin myös fruktoosi vapautuu entsyymistä.Invertaasi kykenee hydrolysoimaan myös eräitä muita sakkarideja esimerkiksi raffinoosista muodostuu fruktoosia ja melibioosia.
Invertaasin tuottoa eliöissä säätelee lähinnä polysakkaridien sekä glukoosin ja fruktoosin määrä soluissa. Kasveissa esiintyy erityisiä invertaasin toimintaa estäviä inhibiittoriproteiineja, jotka sitoutuvat invertaasiin estäen sen toiminnan erityisesti, kun sakkaroosikonsentraatio on matala ja pH on alhainen. Suuri sakkaroosiiptoisuus ja korkeampi pH vapauttaa inhibiittoriproteiinin invertaasista.
Teollinen tuotanto

Parhaita invertaasin tuottajia ovat hiivat ja homeet ja teollisesti entsyymin tuotantoon käytetään joko leivinhiivaa tai Saccharomyces uvarum-hiivaa. Hiivaa kasvatetaan bioreaktorissa. Eliöt eivät eritä entsyymiä ulos solusta vaan invertaasi vapautuu liuokseen solujen autolyysin seurauksena. Tämän jälkeen liuos suodatetaan solujäänteistä ja invertaasi saostetaan etanolin, isopropanolin, asetonin tai natriumsulfaattiliuoksen avulla. Tämän jälkeen entsyymi puhdistetaan vielä suodattamalla aktiivihiilen läpi ja myydään joko kuivina rakeina tai vesiliuoksena.
Käyttö

Invertaasia käytetään makeiden fruktoosia ja glukoosia sisältävien inverttisokerisiirappien valmistamiseen. Lisäksi sitä käytetään pehmeäsisuksisten makeisten valmistuksessa, koska se hydrolysoi sakkaroosia ja estää täten sakkaroosin kiteytymisen valmistuksen ja varastoinnin aikana. Lisäksi yhdistettä käytetään melassisiirappien valmistuksessa niin ikään estämään sakkaroosin saostumista. Invertaasin E-koodi on E1103.
Io (kuu)

| Io |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Simon Marius Galileo Galilei
Löytöaika:  1610
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Jupiter
Keskietäisyys:  421 600 km
Eksentrisyys:  0,041
Kiertoaika:  1 d 18 h 27,6 min
Inklinaatio:  0,040°
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  3 643,2 km
Pinta-ala:  41 000 000 km2
Massa:  8,94×1022 kg 0,015 Maan massaa
Keskitiheys:  3,55 g/cm3
Painovoima pinnalla:  1,81 m/s2
Pyörähdysaika:  1 d 18 h 27,6 min
Albedo:  0,61
Kaasukehän ominaisuudet
Kaasunpaine:  vähäinen
Koostumus
rikkidioksidi:  90 %
Io on Jupiterin neljästä Galilein kuusta kaikkein sisin. Se on Jupiterin kolmanneksi suurin ja Aurinkokunnan neljänneksi suurin kuu. Kreikkalaisessa mytologiassa Io oli yksi Zeuksen rakastetuista. Kuun nimeä ehdotti Simon Marius pian löytämisen jälkeen, mutta se vakiintui vasta 1900-luvulla.
Vulkanismi

Kaikkein silmiinpistävin ominaisuus Iossa on sen tuliperäisyys – se on Aurinkokunnan vulkaanisin taivaankappale. Tulivuoret syöksevät rikkiä tai rikkidioksidia. Huomattava tulivuorivyöhyke on Tvashtar Paterae. Aktiivisuus on todennäköisesti peräisin vuorovesivoimista Jupiterin sekä kolmen sisimmän kuun, Ion, Europan ja Ganymedeen välillä.
Io kääntää aina saman puolen Jupiteriin päin, ja kaksi ulompaa kuuta saavat Ion hieman venymään luoden kuun sisälle lämpöä kitkan avulla.
Muiden kuiden vetovoima vetää Ion radan ja muodonkin hieman soikeaksi, joka aiheuttaa Ion asennon heilumisen Jupiteriin nähden. Tämä luo Ion pyörimisen suhteen jäljessä laahaavan vuorovesiaallon, jonka aiheuttama kitka kuumentaa Ion sisustaa. 
Edellä mainitut kuut kiertävät radoilla, jotka ovat keskenään resonanssissa: Io kiertää neljä ja Europa kaksi kierrosta Ganymedeen yhden kierroksen aikana.  Toinen syy Ion energiaan on sen kulku Jupiterin magneettikentän läpi, mikä luo voimakkaan sähkövirran.
Ion vuorovesivoimien aiheuttama kuumeneminen on 1013 wattia. Kun Ioa tutkittiin kameroilla ja luotaimilla, havaittiin pinnalla suunnaton vulkaaninen räjähdys jota aluksi luultiin toiseksi kuuksi Ion takana. Suurin räjähdys Iossa oli 300 kilometriä korkea.
Rakenne

Ion pinta on jatkuvan muutoksen kourissa: tulivuorenpurkauksia tapahtuu eri puolilla kuun pintaa, ja niistä purkautunut rikkipitoinen materiaali luo pinnalle erikoisia ja värikkäitä kuvioita. Tästä syystä Iossa on poikkeuksellisen vähän kraattereita. Tulivuorten lisäksi maisema koostuu tavallisista vuorista, rikkijärvistä, jopa 7 kilometrin syvyisistä kalderoista ja satojen kilometrien pituisista sulaneesta silikaatista tai rikistä koostuvista virroista. Kuu muistuttaa koostumukseltaan kiviplaneettoja: se koostuu pääosin sulaneista silikaattimineraaleista, ja Galileo-luotaimen mittausten mukaan kuulla on myös säteeltään jopa 900 kilometrin kokoinen rautaydin. Toukokuussa 2011 ilmoitettiin Galileo-luotaimen lähettämän datan uudelleenanalysoinnin osoittavan, että Ion pinnan alla sijaitsee magmameri.
Iolla on ohut ilmakehä, joka koostuu lähinnä rikkidioksidista. Toisin kuin muilla Galilein kuilla, Iossa ei ole juurikaan vettä, mikä saattaa olla seurausta Aurinkokunnan alkuajoista, jolloin Jupiter oli vielä tarpeeksi kuuma haihduttamaan veden pois kuusta.
Koska Io liikkuu Jupiterin hiukkassäteilyä sitovassa voimakkaassa magneettikentässä, säteily sen pinnalla on niin voimakasta, että ihminen kuolisi siellä 1,5 tunnissa 180 sievertin vuorokausiannokseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Io Wikimedia Commonsissa
Jupiterin kuut
| --- | --- |
Amalthea-ryhmä:   Metis  Adrastea  Amalthea  Thebe 
Galilein kuut:   Io  Europa  Ganymedes  Kallisto 
Themisto-ryhmä:   Themisto 
Himalia-ryhmä:   Leda  Himalia  Lysithea  Elara 
Carpo-ryhmä:   Carpo  S/2003 J 12  S/2011 J 1 
Ananke-ryhmä:   Ananke  Praxidike  Harpalyke  Iocaste  Euanthe  Thyone  Euporie  S/2003 J 3  S/2003 J 18  S/2010 J 2  Thelxinoe  Helike  Orthosie  S/2003 J 16  Hermippe  Mneme  S/2003 J 15 
Carme-ryhmä:   Herse  S/2003 J 10  Pasithee  Chaldene  Arche  Isonoe  Erinome  Kale  Aitne  Taygete  S/2003 J 9  Carme  S/2003 J 5  S/2003 J 19  Kalyke  Eukelade  Kallichore 
Pasiphaë-ryhmä:   Eurydome  S/2003 J 23  Hegemone  Pasiphaë  Sponde  Cyllene  Megaclite  S/2003 J 4  Callirrhoe  Sinope  Autonoe  Aoede  S/2011 J 2  S/2010 J 1  Kore  S/2003 J 2 
Varmistamattomat:   S/2000 J 11 
Galileo Galilei, Ion löytäjä. Giusto Sustermansin maalaus vuodelta 1636.
Tulivuori Iossa.
Laminaarinen virtaus

a) Laminaarinen virtaus putkessa
 b) turbulentti virtaus putkessa
Laminaarinen virtaus on viskoottinen virtaus. Laminaarisessa virtauksessa virtaavan fluidin hiukkaset etenevät tasaisissa rinnakkaisissa kerroksissa. Kerrokset voivat liukua toistensa ohi eri nopeuksilla, mutta ovat sileitä eivätkä siis sekoitu keskenään. Sen sijaan turbulentissa virtauksessa kerrokset sekoittuvat keskenään.
Virtaus on laminaarinen, kun virtausnopeus on pieni ja virtaavan aineen viskositeetti on suuri. Laminaarinen virtaus voikin muuttua turbulentiksi, jos virtausnopeus kasvaa tarpeeksi tai jokin aiheuttaa virtaukseen äkillisen nopeudenmuutoksen saaden virtauksen muuttumaan epäsymmetriseksi.
Virtauksen laminaarisuutta voidaan mitata dimensiottomalla Reynoldsin luvulla, joka kuvaa fluidin inertiavoiman suhdetta viskoottisiin voimiin. Jos luku on pieni, on kyseessä laminaarinen virtaus ja luvun ollessa suuri on kyseessä turbulentti virtaus.
Aiheesta muualla

HyperPhysics - Laminar flow
Intianleipäpuu

| Intianleipäpuu |
| --- | --- |
 Intianleipäpuun runko ja hedelmiä.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Mulperikasvit Moraceae
Suku::  Leipäpuut Artocarpus
Laji::  heterophyllus
Kaksiosainen nimi
 Artocarpus heterophyllus  Lam. 
Katso myös
   Intianleipäpuu Wikispeciesissä   Intianleipäpuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Intianleipäpuu eli jakkipuu (Artocarpus heterophyllus) on mulperikasvien heimoon kuuluva puumainen kasvi, joka tuottaa jakkihedelmäksi kutsuttuja hedelmiä.
Levinneisyys ja viljely

Intianleipäpuu on kotoisin Intiasta ja Malesiasta, mistä se on levinnyt Filippiineille, Sri Lankaan, Etelä-Kiinaan, Kaakkois-Aasiaan sekä trooppiseen Afrikkaan. Kasvi on edelleen hyvin tärkeä alueen omavaraisviljelijöille, jotka käyttävät sitä ruokana, rakennusaineena ja lääkkeenä.
Intianleipäpuu kasvaa lämpimässä ja kosteassa ilmastossa alle 1 500 metrin korkeudessa, 16–22 celsiusasteen keskilämpötilasta ja 1 500 millimetrin vuotuisesta sadannasta ylöspäin. Kasvi kärsii alle 5 celsiusasteen lämpötilassa ja kuivissa tuulissa.
Puu

Intianleipäpuu kasvaa jopa 25 metrin korkuiseksi. Runko on suora ja oksia kasvaa matalalla. Kupolinmuotoinen latvusto on 3,5–7 metriä leveä. Harmaanruskean rungon halkaisija on 30–80 senttimetriä, ja siitä kasvaa pieniä karvoja. Juuri tunkeutuu syvälle.
Lehdet ovat 4–25 senttimetrin pituisia ja 2–12 senttimetrin levyisiä, yleensä karvaisia, yläpuolelta tummia, alapuolelta vaaleita. Kukat kasvavat puun rungosta ja vanhoista oksista. Kukinto on 5–15 senttimetriä pitkä.
Jakkihedelmä kasvaa 5–10 senttimetrin pituisen ruodin päässä. Yksi hedelmä painaa 10–30 kilogrammaa. Raaka hedelmä on vaalean- tai tummanvihreä, kypsä kellanvirheä, keltainen tai ruskehtava. Hedelmässä voi olla jopa 500 kappaletta 2–4 senttimetrin pituista siementä.
Puu alkaa tuottaa hedelmää 4–14 vuoden ikäisenä. Suotuisissa olosuhteissa se tuottaa hedelmää vuoden ympäri, mutta vaihtelevassa ilmastossa se kukkii vain kuivan kauden ensimmäisten kahden kuukauden aikana. Hedelmä kypsyy nopeimmillaan 3–4 kuukaudessa, viileässä ilmastossa hitaammin. Kasvia lisätään pääasiassa siemenillä.
Yksi intianleipäpuu voi tuottaa vuosittain hedelmää 20–250 kilogrammaa, joskus jopa 500 kilogrammaa. Hehtaariatuotto on esimerkiksi Malesiassa keskimäärin 17 000 kilogrammaa.
Hedelmän käyttö

Jakkihedelmä voidaan syödä vihanneksen tavoin raakana, jolloin se poimitaan 25–50 prosentin kokoisena täysikasvuisesta hedelmästä. Kypsänä jakkihedelmää syödään hedelmän tavoin.
Vihanneksen tavoin käytettävä hedelmä viipaloidaan, keitetään, maustetaan ja joskus nautitaan muuhun ruokaan sekoitettuna. Jakkihedelmäcurry on suosittua ruokaa Etelä-Intiassa ja Malesiassa. Malto säilötään sokeriliemeen, tai siitä valmistetaan hilloa, hyytelöä tai jäätelöä. Jakkihedelmästä voidaan valmistaa myös kuivattuja ruokia ja lastuja. Siemenet keitetään tai paahdetaan.
Jakkihedelmässä on runsaasti hiilihydraattia ja A-vitamiinia sekä kohtalaisesti proteiinia. Hedelmä tuottaa käsiteltäessä runsaasti tahmeaa lateksia.
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Artocarpus heterophyllus (englanniksi)
Flora of China: Artocarpus heterophyllus (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Artocarpus heterophyllus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q45757  Wikispecies: Artocarpus heterophyllus  APNI: 194336  ATRF: Artocarpus_heterophyllus  BOLD: 484098  CoL: H25N  Ecocrop: 459  EoL: 596411  EPPO: ABFHE  FNA: 200006337  FoAO2: Artocarpus heterophyllus  FoC: 200006337  GBIF: 2984565  GRIN: 70095  iNaturalist: 123003  IPNI: 850389-1  IRMNG: 10195032  ITIS: 184183  MoBotPF: 282749  NCBI: 3489  NZOR: 0235d7ab-d1da-47a8-8fd0-e5ffae24b080  Observation.org: 341155  Open Tree of Life: 83984  Plant List: kew-2653982  PLANTS: ARHE2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:850389-1  Tropicos: 21300871  uBio: 469202  WFO: wfo-0000550491 
Jakkihedelmiä.
Jakkihedelmän siemenet ovat syötäviä kuorimisen jälkeen.
Mikko Lampi

Mikko Lampi (s. 3. kesäkuuta 1952) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Lampi edusti urallaan Ilves-Kissoja 1970–1974, Tampereen Ilvestä 1974-1976 ja Sepsi-78:a 1977–1985. Kaikkiaan Lampi pelasi seitsemän pääsarjakauden aikana 139  ottelua, joissa hän teki kolme maalia.  Tiedotusvälineissä uutisoitiin tammikuussa 1980 Lammen mahdollisesta siirtymisestä Tukholman AIK:hon, mutta Lampi kumosi huhut.
Lampi pelasi maajoukkueessa vuosina 1979–1980 yhteensä 16 maaottelua.
Myös Lammen poika Veli (s. 1984) on Suomea maajoukkuetasolla edustanut jalkapalloilija.
Lampibarbi

| Lampibarbi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Karpit Cyprinidae
Suku::  Puntius
Laji::  sophore
Kaksiosainen nimi
 Puntius sophore  Hamilton, 1822 
Synonyymit
 Barbus sophore 
Katso myös
   Lampibarbi Wikispeciesissä   Lampibarbi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lampibarbi (Puntius sophore) on karppien heimoon (Cyprinidae) ja Barbinae-alaheimoon kuuluva aasialainen makean veden kala.
Lampibarbi elää trooppisissa, yli 22 celsiusastetta lämpimissä olosuhteissa Pakistanissa, Intiassa, Nepalissa, Bangladeshissa, Myanmarissa, Kiinassa, Bhutanissa ja Afganistanissa. Lampibarbi tulee sukukypsäksi kahdeksansenttisenä; pisin kala on ollut 20-senttinen.
Lakkadiivienmeri

Lakkadiivienmeri sijaitsee Intian niemimaan ja Malediivien välissä.
Mangaloren aurinkoista

hiekkarantaa, Lakkadiivienmeren rannalla Intian lounaisrannikolla.
Lakkadiivienmeri (malajalamiksi ലക്ഷദ്വീപ് കടല്‍) on Intian valtameren alue Intian niemimaan, Sri Lankan ja Malediivien välissä.
Merialueen pinta-ala on 786 000 neliökilometriä, keskisyvyys 1 929 ja suurin syvyys 4 131 metriä. Meriveden lämpötila on talvella noin 25 °C, elokuussa 26–28 °C. Suolaisuus vaihtelee pohjois- ja keskiosan 35 ja eteläosan 35,5 promillen välillä.
Alueella on lukuisia koralliriuttoja. Intian vesialueilla kalastusta (kalat, ravut, langustit). Suurimmat satamat ovat Tuticorin (Thoothukudi), Mangalore (Intia) ja Colombo (Sri Lanka).
Merialueen rajat

Kansainvälinen hydrografinen järjestö (IHO) määrittelee Lakkadiivienmeren rajat seuraavasti (1953):
Länsiraja: Intian länsirannan Sadashivgad Lt:sta (14°48′N, 74°07′E) Corah Divh:iin (13°42′N, 72°10′E ja edelleen (Intian) Lakkadiivien ja Malediivien saaristojen länsisivustaa Malediivien Addun atollin eteläisimpään pisteeseen.
Eteläraja: Sri Lankan Dondra Headin ja Addun atollin eteläisimmän pisteen välinen linja.
Itäraja: Sri Lankan ja Intian länsiranta.
Koillisraja: Aataminsilta Intian ja Sri Lankan välillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lakkadiivienmeri Wikimedia Commonsissa
Jennifer Lamy

| Mitalit> Maa:   Australia.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Australia> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | México 1968 | 200 metriä |  |
Jennifer Lamy (s. 28. helmikuuta 1949 Wagga Wagga, Uusi Etelä-Wales, Australia) on entinen australialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Lamy saavutti 19-vuotiaana olympiapronssia 200 metrin juoksussa Méxicon 1968 olympialaisissa ajalla 22,8 s. Hänen edelleen sijoittuivat puolalainen Irena Szewińska sekä 17-vuotias australialainen Raelene Boyle. Samoissa kisoissa Lamy sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa viidenneksi ajalla 43,4 s.
Kansainyhteisön kisoissa Lamy voitti viestijuoksussa kultaa Kingstonissa 1966, Edinburghissa 1970 ja Christchurchissa 1974.
Risto Lammi

Risto Reino Tapio Lammi (s. 12. huhtikuuta 1961) on suomalainen poliisi. Hän toimi vuosina 2017–2019 sisäministeriön poliisiosaston ylijohtajana. Vuoden 2019 lopusta Lammi nimitettiin Lounais-Suomen poliisilaitoksen päälliköksi.
Elämä ja ura

Ilmajoelta kotoisin oleva poliisin poika Risto Lammi on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri.
Risto Lammi toimi vuodesta 2015 Pohjanmaan poliisilaitoksen poliisipäällikkönä Vaasassa. Lammi on työskennellyt myös Keski-Suomen poliisilaitoksessa, Länsi-Suomen lääninhallituksessa ja Poliisiammattikorkeakoulussa.
Timo Lampén

| Timo Lampén> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Timo Heikki Ernest Lampén
Syntynyt: 5. syyskuuta 1934 Lahti
Kuollut: 27. toukokuuta 1999 (64 vuotta) Lahti
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pituus:  195 cm
Paino:  87 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1959–1967:   Lahden NMKY
Maajoukkueet
:   Suomi
Ottelut (pisteet):  132 (1716)
Aiheesta muualla
FIBA
Timo Heikki Ernest Lampén (5. syyskuuta 1934 Lahti – 27. toukokuuta 1999 Lahti) oli suomalainen koripalloilija.
Lampén edusti koko uransa ajan Lahden NMKY:tä, jossa hän teki keskimäärin 29,7 pistettä per ottelu. Hänen paras kautensa oli kausi 1965–1966, jolloin hän teki pisteitä 33,2 ottelua kohden. Lampén voitti SM-sarjan korikuninkuuden viisi kertaa uransa aikana. Lampén osallistui EM-kisoihin seitsemän kertaa, sekä oli mukana Tokion olympiajoukkueessa.
Vuonna 2009 Namika Lahti jäädytti Lampénin pelinumeron. Vuonna 2013 hänet nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.
Intian joukkotuhoaseet

Intian joukkotuhoaseet koostuvat ohjuksista ja sukellusveneistä, joilla voidaan laukaista ydinaseita, sekä valmiuksista tuottaa ydinaseita. Intia on ilmoittanut tuhonneensa kemialliset aseensa ja allekirjoittanut kemiallisten ja biologisten aseiden kieltoa koskevat sopimukset.
Intia räjäytti ensimmäisen ydinpomminsa Tharin autiomaan pinnan alla Pokhranin alueella vuonna 1974. Intia väitti koetta ”rauhanomaiseksi ydinräjäytykseksi”, minkä jälkeen maa kehitteli ydinaseita salassa. Intialla lienee ollut sotilaskäyttöön soveltuva ydinase valmiina vasta noin 1986–1988. Maan ohjusohjelma alkoi edistyä merkittävästi 1990-luvulla. Vuonna 1998 Intia räjäytti muutamia ydinaseita ja julistautui avoimesti ydinasevallaksi. 2000-luvulla Intia on kehitellyt monia ohjustyyppejä, muun muassa keskipitkän matkan Agni-ohjusta.
Joukkotuhoaseiden ajatuksella on monien maiden, myös Intian, kulttuurissa pitkät perinteet. Intian muinaisissa kirjoituksissa, muun muassa Mahabharatan Bhagavadgitassa ja Ramayanassa, on mainintoja voimakkaista aseista.
Ohjukset

Intia on kehittänyt voimakkaasti omaa avaruusohjelmaansa mistä myös ohjusohjelma on hyötynyt. Projektia on vetänyt Abdul Kalam. Maa on onnistunut suuressa määrin irrottautumaan kehitysmaille tyypillisestä "salakuljeta tekniikkaa" -kaavasta. Maalla on keskimatkan ja keskipitkän matkan ohjuksia ja on puhuttu myös mannertenvälisestä ohjuksesta. Intian pisimmälle kantava ohjus on nimeltään Agni.
Kemialliset ja biologiset aseet

Intia kehitti kemiallisia aseita kylmän sodan aikana. Se allekirjoitti niiden kiellon vuonna 1993 ja ratifioi sen 1996. Vuonna 2009 Intia ilmoitti tuhonneensa kemiallisten aseiden varastonsa. Sen puolustusministeriössä on edelleen kemiallisen puolustuksen ohjelma. Pakistan on syyttänyt Intiaa kemiallisten aseiden käytöstä Kashmirissa 1990-luvulla.
Intia on tehnyt biologisiin aseisiin liittyvää tutkimusta ja ilmoittanut varautuvansa suojautumaan niiltä. Se on ratifioinut biologisiin aseisiin liittyvän konvention vuonna 1974.
Aiheesta muualla

India's Nuclear Weapons Program
Nuclear Weapons FAS
Bharat Rakshak Missile Armoury (Arkistoitu – Internet Archive)
Agni-II-tyypin ballistinen ohjus
Lampaluoto

Ilmakuva Lampaluodosta.
Lampaluoto (ruots. Lambalot) on Porin saaristossa entisen Ahlaisten kunnan alueella sijaitseva saari, jolla on samanniminen kylä. Vuonna 2013 Lampaluodossa oli 77 asukasta.
Saaressa on ollut myös oma kyläkauppa, joka toimi pääosin kesällä.lähde? Lampaluodon halki kulkevat Reposaaren pengertie, Pohjoinen satamatie sekä Tampere–Pori-radan Tahkoluotoon jatkuva osuus.
Aiheesta muualla

Lampaluoto Pori-tiedossa (poritieto.com)
Laurisa Landre

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Laurisa Landre vuonna 2015. |  Laurisa Landre vuonna 2015. |  Laurisa Landre vuonna 2015. |  |
Maa:   Ranska
Naisten käsipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Ruotsi 2016 |  |  |
Laurisa Landre (s. 27. lokakuuta 1985 Pointe-à-Pitre) on ranskalainen käsipalloilija. Hän pelasi Ranskan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa kesäkuussa 2014. Hän on saavuttanut olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 sekä voittanut maailmanmestaruuden Saksassa 2017. Seuratasolla hän edustaa kaudella 2017–2018 Metz Handballia. Kotimaansa seurojen lisäksi hän on edustanut romanialaista SCM Craiovaa.
Lakjärvenrahka

Kurki lennossa Lakjärvenrahkan avosuon yllä. Kuvan oikeassa laidassa näkyy Pukkipalon aarniometsän tiheä kuusikko.
Lakjärvenrahka on Kurjenrahkan kansallispuistossa, Varsinais-Suomessa sijaitseva suoalue. Se sijaitsee pääosin Mynämäen kunnassa, tosin suon eteläosa ulottuu Nousiaisten kunnan alueelle. Lakjärvenrahka muodostaa lisäksi yhtenäisen suoalueen sen eteläpuolella sijaitsevan Nousiaisten Lammenrahkan kanssa.
Yleiskuva ja suotyypit

Lakjärvenrahka ja sitä ympäröivät Laidassuo ja Nousiaisten Lammenrahka luokitellaan keidassoiksi, vaikka suotyypille ominaiset rakenteet eivät monin paikoin olekaan näillä soilla selvästi nähtävissä. Esimerkiksi soiden reunaluisut tai laiteet puuttuvat usein kokonaan tai ovat hyvin kapeat. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että suot ovat syntyneet kallioisten metsäsaarekkeiden pitkänomaisiin, sokkeloisiin väleihin. Kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja. Osa metsäsaarekkeista on myös säilynyt luonnontilassa.
Lakjärvenrahkan pinta-ala on 420 hehtaaria, ja sen pinta on 75 metriä meren pinnan yläpuolella. Suon pinta on luoteeseen kallistunut, joten sen vedet valuvat Mynäjokeen. Lakjärvenrahkan luonnontilaisen, kansallispuistoon kuuluvan osan vallitsevat suotyypit ovat keidas- ja isovarpuräme sekä rahka- ja kalvakkaneva. Puiston ulkopuoliset alueet suosta on ojitettu. Keskimäärin suolla on turvetta 2,7 metrin paksuudelta ja sen pohjamaalajina on pääasiassa hiekka. Geologian tutkimuskeskuksen kartoituksissa Lakjärvenrahka todettiin soveltumattomaksi sekä teolliseen kasvu- että polttoturvetuotantoon.
Luonto ja nähtävyydet

Lakjärvenrahkan reunoilla sijaitsee yksi puiston merkittävimmistä luontokohteista. Pukkipalon aarniometsä suon itälaidalla on yksi Varsinais-Suomen edustavimmista. Suon koilliskulmassa sijaitsee puolestaan koko suolle nimensä antanut Lakjärven pieni suorantainen järvi, jonka koko on vain noin kolme hehtaaria. Suon länsireunalla on lisäksi yksi allikkoinen tasanne. Tasanteen ympärillä olevat kuivemmat kermit ja kosteammat kuljut ovat myös suuntautuneet melko selvästi. Suoalueelle avautuu komea näköala etelästä Takaniitunvuoren huipulta. Vuoren läheisyydessä on myös tulentekopaikka.
Kaikki edellä mainitut nähtävyydet sijaitsevat Kuhankuonon retkeilyreitistön Pukkipalon reitti -rengasreitin varrella, joka kiertää myös Lakjärvenrahkan itäosissa. Linnuston pesimärauhan takaamiseksi polkujen ulkopuolella Lakjärvenrahkan rajoitusalueella liikkuminen on kiellettyä huhtikuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lakjärvenrahka Wikimedia Commonsissa