13. divisioona (talvisota)
Yleiskuvaus 13. divisioonan käymistä taisteluista

Puna-armeijan edetessä kaikkien teiden suunnissa muodostui suurin tulevien operaatioiden toteuttamista vaarantava uhka IV Armeijakunnan pohjois-osaan Tolvajärven alueelle. Alueelle muodostettu Ryhmä Talvela pystyi vastahyökkäyksillään 12.-23. joulukuuta välisenä aikana vähentämään tuota uhkaa, joka mahdollisti joulukuun loppupuolella IV armeijakunnan vastahyökkäykselle, jossa 13. divisioonan alue muodostui merkittävimmäksi taistelualueeksi.
13. divisioona perääntyi sodan alkuvaiheessa (ajoittain jopa pakokauhunomaisesti) viivyttäen ja kuluttaen Puna-armeijan eteneviä joukkoja kunnes puolustus tiivistyi Kitelän–Koirinojan linjalla noin 100 kilometriä valtakuntien rajalta. IV armeijakunnan puolustussuunnitelma perustui aktiiviseen vastahyökkäykseen ja Suomen alueelle edenneiden joukkojen tuhoamiseen.
Ensimmäinen vastahyökkäys alkoi 12. joulukuuta 1939. Se epäonnistui lähinnä joukkojen pitkien siirtomatkojen aikaansaaman väsymyksen ja myöhästymisten takia eikä hyökkäystä tukenutta raskastä kalustoa saatu ajoissa tueksi. Hyökkäys oli keskeytettävä seuraavan vuorokauden iltayöstä.
Vastahyökkäystä yritettiin uudelleen kolme päivää myöhemmin 16. joulukuuta 1939. Hyökkäys menestyikin alkuun suomalaisten päästessä murtautumaan paikoin Puna-armeijan asemiin. Hyökkäys muodostui kuitenkin ns. rintamahyökkäykseksi ja kohdistui neuvostojoukkojen puolustuksen vahvoihin kohtiin, joten sen laajempaa menestystä sillä ei saavutettu ja hyökkäys keskeytettiin.
Tämän jälkeen Puna-armeijan joukkojen huoltovaikeudet alkoivat lisääntyä 13. divisioonan alueella muun muassa lumisateiden ja suomalaisten jatkuvien hyökkäysten vuoksi (heti joulun jälkeen aloitetut uudet hyökkäykset huoltoyhteyksiä vastaan).
Kiivaiden taisteluiden ja huoltovaikeuksien (suomalaisten onnistui 3. tammikuuta katkaista neuvostojoukkojen pohjoisempi huoltotie ja 2. tammikuuta raivonnut lumimyrsky tukki Laatokan rantatien siten, että puna-armeijan joukot saivat sen yhteen suuntaan liikennöitävään kuntoon vasta kolme päivää myöhemmin) seurauksena Puna-armeijan joukkojen suurin hyökkäysinto alkoi laantua ja joukot siirtyivät Armeijakuntansa määräyksestä hiljalleen puolustukseen.
Päämaja keskitti alueelle runsaasti lisäjoukkoja vastahyökkäyksen toteuttamiseksi. Alueelle saapui mm.
ErP 18
ErP 22
JR 64
JP 4
SissiP 3
SissiP 4
KevOs 23.
Eräiden arvioiden mukaan IV armeijakunnan alueelle saapui tammikuun loppuun mennessä jopa yli 45 000 miestä ja yli sata tykkiä, joista osa tosin suuntautui 12. divisioonan alueelle.
IV armeijakunta laati suunnitelman yksipuolisesta saarrostuksesta, jota toteuttamaan perustettiin useita erillisiä hyökkäysryhmiä, joiden koko vaihteli parista pataljoonasta yli rykmentin vahvuisiin osastoihin. Hyökkäysryhmät saivat nimikseen muun muassa TstOs Oinas, TstOs Mehiläinen, TstOs Lohikäärme, TstOs Tykki ja TstOs Jousimies. Kaikkiaan hyökkäykseen keskitettiin noin divisioonan vahvuiset voimat (mm. divisioonan esikunta, kaksi rykmentin esikuntaa, 10 pataljoonaa, kolme tykistöpatteria sekä kolme pioneerikomppaniaa).
6.-17. tammikuuta 1940 välisenä aikana IV armeijakunnan vastahyökkäys johti Puna-armeijan 168. divisioonan, 18. divisioonan sekä 34. kevyen hyökkäysvaunuprikaatin saarrostamiseen useampaan erikokoiseen mottiin.
Mottitaistelut jatkuivat aina talvisodan loppuun asti. Taistelualueella syntyi 13 suurempaa mottia, joista kolme pystyi puolustautumaan äärimmäisen hankalissa olosuhteissa aina talvisodan loppuun asti. Ne olivat Kitilän suurmotti, Siiran tienhaaran motti ja Uomaan motti.
Kukistuneiden mottien lista on myös vaikuttava (alussa kukistumispäivä):
20.1.1940 Koposenselkä
28.1.1940 Pieni-Kelivaara
2.2.1940  Läntisen Lemetin läntinen osa
4.2.1940  Läntisen Lemetin loppuosa
8.2.1940  Lemetin tienhaara
16.2.1940 Lavajärvi
18.2.1940 Rykmenttimotti
21.2.1940 Konnunkylä
22.2.1940 Saarijärvi
29.2.1940 Itäinen Lemetti
IV Armeijakunta sai mainituista kukistuneista moteista runsaan sotasaaliin.
Samanaikaisesti IV armeijakunta joutui torjumaan 13. aivisioonan alueella puna-armeijan massiivisia idästä tulevia 
hyökkäyksiä, joilla Neuvostoliiton 8. armeija pyrki avaamaan tien saarrettujen joukkojensa luo.