stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carl-Johan Häggman
Aiheesta muualla

C. J. Häggman Internet Movie Databasessa. (englanniksi) IMDB arkisto
Carl-Johan Häggman Elonetissä. Elonet (arkistoitu s.1)(s.2)
Carl-Johan Häggman Discogs-sivustolla Discogs (arkisto)
The Happiest Medium, New York The Happiest Medium, New York (archive)
Shava-yhtye
The Stage.co.uk (arkisto)
Bollywood Bliss orchestra
Hannu Siltala

Hannu Pauli Antero Siltala (23. heinäkuuta 1964 Ilmajoki – 10. kesäkuuta 2011 Jurva) oli suomalainen journalisti ja lauluntekijä. Siltala toimi Etelä-Pohjanmaalla Jurvassa ilmestyvän paikallislehti Jurvan Sanomien päätoimittajana. Tätä tehtävää hän oli hoitanut vuodesta 1986 lähtien.
Siltala toimi Jurvan Sanomien ohella Härmät-lehden päätoimittajana (2004–2005, 2006) ja Suupohjan Sanomien päätoimittajana (2005–2007).
Helge Heikkinen

Helge Birger Heikkinen (20. joulukuuta 1910 Helsinki – 16. marraskuuta 1997 Espoo) oli suomalainen merikapteeni ja merikirjailija.
Heikkinen lähti merille 1920-luvun lopulla ja hän työskenteli Australiasta vehnälasteja kuljettaneilla purjelaivoilla sekä useilla höyrylaivoilla. Sodan jälkeen hän toimi myös laivanvarustajana omistaen osan Tuula-nimisestä rahtialuksesta.
Merihistoriasta kiinnostunut Heikkinen oli 1960-luvulla mukana perustamssa Merimuseo-yhdistystä ja Suomen merimuseota. Hän kirjoitti useita merihistoriaan liittyviä kirjoja sekä lehtiartikkeleita. Heikkinen keräsi myös aiheeseen liittyvän 2 000 valokuvan ja negatiivin kokoelman, joka on nykyisin Suomen merimuseon hallussa.
Teoksia

Kap Hornin kautta : merimiehenä suomalaisen nelimastoparkki "Herzogin Cecilien" mukana maailman ympäri.  Kansankirja, Helsinki 1947
Koululaivalla maailman ympäri : muistelma ja matkakuvaus.    Gummerus 1955
Jokamiehen merenkulunopas, toimittanut Helge Heikkinen.  WSOY 1958, 2. uusittu painos 1962, 3. tark. painos 1965, 4. tark. painos 1968, 5. uud. painos 1973, 6. uud. painos 1976, 7. uud. painos 1980
Luku Purjeveneet ja kilpapurjehdus, teoksessa Laivojen kirja, suomalaisen laitoksen toim. Eino Koivistoinen.  WSOY 1959
Vaarallisilla vesillä : Suomen kauppalaivaston vaiheita toisen maailmansodan aikana.  WSOY 1960
Tornado : Kuvaus nelimastoparkki Lawhillin purjehduksesta maapallon ympäri.   WSOY 1967
Meriretkeilijän Suomi, toimittanut Helge Heikkinen; meripelastusta käsittelevän osan laatinut Paul Lammi; piirroskuvitus Tapani Utriainen.  WSOY 1970
Veneen hoito, piirrokset Gösta Lidén. Seepra-sarja 24.  WSOY 1970
Veneiden varusteet, piirrokset Ulla Larola.  Seepra-sarja 33.  WSOY 1970
Purjehtimaan : perustiedot purjeveneistä. Seepra-sarja 61.  WSOY 1971
Önskeskeppet : skolskeppet L’Avenirs segling runt jorden år 1933-1934.   Ekenäs 1974
Tuntematon merimies : Suomen kauppalaivaston vaiheita ensimmäisen maailmansodan aikana.   WSOY 1975
Hopeaparvien perässä Islannin vesillä : Suomen valtamerikalastuksen vaiheita.  Alea-kirja, Helsinki 1981
Merenkulkijan opas, toimittaneet Helge Heikkinen ja Paul J. Lammi.   WSOY 1989 (ajanmukaistettu laitos oppikirjasta Jokamiehen  merenkulunopas)
Rolf Mélart: Valkopurjeiden aikaan, kääntänyt ja toimittanut Helge Heikkinen. Kansanelämän kuvauksia 70.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2006  (perustuu merikapteeni Rolf Mélartin ruotsinkielisiin muistiinpanoihin vuosilta 1903–1909)
Hanna Vainio

| Hanna Elina Vainio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. lokakuuta 1963 Helsinki
Kuollut: 28. maaliskuuta 2021 (57 vuotta) Bournemouth, Englanti
Taiteilija
Ala:  ympäristötaide, maalaustaide
Hanna Elina Vainio (8. lokakuuta 1963 Helsinki – 28. maaliskuuta 2021 Bournemouth, Englanti) oli suomalainen kuvataiteilija, taidemaalari ja ympäristötaiteilija. Vuonna 1984 ylioppilaaksi kirjoittanut Vainio opiskeli Vapaassa Taidekoulussa vuosina 1984–1989 ja Taidekoulu Maassa vuosina 1989–1992 kuvataiteilijan ammattilinjalla.
Tuulet ja Suunnat

Hanna Vainion suunnittelema Helsingin Malminkartanon täyttömäen huipulle ja rinteeseen rakennettu ympäristötaideteos Tuulet ja Suunnat valmistui vuonna 1998. Teos on kolmeosainen. Mäen rinteeseen on tehty valkoiset raidat, jotka muodostavat pyramidin, kun ne yhtyvät mäen huipulla. Raidat ovat 260 metriä pitkät ja ne tehtiin Sipoon Kalkkirannasta louhitusta kalkkikivimurskeesta.
Huipulla on teoksen toinen osa, kompassikuvio, joka on tehty kivestä. Kuvion reunoille on sijoitettu kahdeksan eriväristä tuulipussia kompassikuvion osoittamiin pää- ja väli-ilmansuuntiin. Kolmantena osana ympäristöteoksessa olivat istutukset: mäelle istutettiin puita, pensaita ja kukkia. Myös alueen polkuja kunnostettiin.
Tuulet ja Suunnat > Valokuvia teoksesta Tuulet ja Suunnat

Kalkkikiviraidat.
Kompassikuvio.
Tuulipussit.
Helge Hindström

Helge Richard Hindström (28. huhtikuuta 1889 Helsinki – 1967) oli suomalainen diplomi-insinööri, tykistökapteeni ja shakinpelaaja.
Hindström kävi koulunsa Pietarissa ja hän suoritti insinööritutkinnon Saksassa Karlsruhen teknillisessä korkeakoulussa. Palattuaan Suomeen Hindström oli ensin Keskusosuuskunta Laborin palveluksessa ja vuodesta 1926 alkaen hän oli osastopäällikkönä Insinööritoimisti Sandman & Co:ssa.
Hindström asui Kauniaisissa ja oli siellä muun muassa kauppalanhallituksen jäsenenä 1931–1967, VPK:n puheenjohtajana ja kunnallisena palopäällikkönä. Hindström liittyi Helsingin suojeluskunnan kenttätykistöpatteriin 1919 ja toimi aluksi patterinpäällikkönä ja vuodesta 1931 tykistösuojeluskunnan paikallispäällikkönä sekä vuodesta 1937 rykmentinkomentajan virkaasemassa. Hindström suoritti suojeluskuntaupseeritutkinnon 1922 ja reserviupseeritutkinnon 1935 ja hänet ylennettiin reservin luutnantiksi 1938.
Hindström oli mukana perustamassa Suomen Shakkiliittoa ja hän oli viisi vuotta liiton hallituksen jäsenenä ja tästä ajasta liiton puheenjohtajana 1929–1930. Hän oli myös shakkiosaston toimittajana Veckans Kronika- ja Finlands Schack-lehdissä sekä vuodesta 1929 Hufvudstadsbladetissa. Hindström oli ensi kerran mukana shakkiturnauksissa vuonna 1911 Englannissa Sheffieldin kaupungin edustajana ja vuonna 1913 hän kuului jäsenenä Karlsruhen shakkiklubiin. Helsingin Shakkiklubin jäsenenä Hindström oli vuodesta 1919 ja hän toimi klubin kirjastonhoitajana, sihteerinä ja puheenjohtajana 1927–1928. Vuonna 1936 hänestä tuli klubin kunniapuheenjohtaja. Hindström edusti klubia useissa turnauksissa muun muassa Tallinnassa. Hän järjesti useita tehtäväturnauksia ja oli vuodesta 1935 Suomen Tehtäväniekkain jäsenenä.
Helge Hindströmin puolison Brita Hindströmin mukaan on nimetty Kauniaisissa Britankuja - Britagränden. Kuja vie heidän vanhalle huvilalleen.
Julkaisuja

Suomen shakki - Finlands schack. 2; toim. Helge Hindström ym. Taito, Helsinki 1925
Helsingin suojeluskuntatykistö 1919-1941 (-1944). Helsingin suojeluskunta, Helsinki 1964
Carl Schurz

| Carl Schurz |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 13. sisäministeri
 12. maaliskuuta 1877 – 7. maaliskuuta 1881  
Presidentti:  Rutherford B. Hayes James Garfield
Edeltäjä:  Zachariah Chandler
Seuraaja:  Samuel J. Kirkwood
Yhdysvaltain senaattori Missourista
 4. maaliskuuta 1869 – 4. maaliskuuta 1875  
Edeltäjä:  John B. Henderson
Seuraaja:  Francis Cockrell
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1829 Liblar, Preussi
Kuollut: 14. toukokuuta 1906 (77 vuotta) New York City, New York, Yhdysvallat
Puoliso:  Margarethe Meyer
Tiedot
Puolue:  republikaanit
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):  Vallankumoukselliset Saksassa  Yhdysvallat
Palvelusvuodet:  1848 1862–1865
Sotilasarvo:   kenraalimajuri
Taistelut ja sodat:  Saksan hullu vuosi Yhdysvaltain sisällissota
Carl Christian Schurz (s. 2. maaliskuuta 1829 Liblar, Preussi – k. 14. toukokuuta 1906 New York City, Yhdysvallat) oli saksalais-yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain sisäministerinä Rutherford B. Hayesin kabinetissa vuosina 1877–81.
Elämä

Schurz syntyi ja vietti nuoruutensa Preussissa. Opiskellessaan Bonnin yliopistossa vuonna 1848 Schurz osallistui maaliskuun vallankumoukseen, minkä seurauksena hänet vangittiin. Schurz pakeni vankilasta ja päätyi lopulta Yhdysvaltain Wisconsinin. Yhdysvalloissa Schurzista tuli nopeasti orjuudenvastaisen liikkeen ja republikaanipuolueen tukija.
Schurz värväytyi Unionin armeijaan vuonna 1862, jossa hänestä tehtiin vapaaehtoisjoukkojen prikaatikenraali. Schurz osallistui sisällissodassa kenraalina ainakin toiseen Bull Runin taisteluun sekä Chancellorsvillen, Gettysburgin ja Chattanoogan taisteluihin.
Sodan päätyttyä vuonna 1865 Schurz lähti presidentti Andrew Johnsonin pyynnöstä selvittämään, millainen tilanne vanhoissa etelävaltioissa oikein oli. Etelävaltioista tekemässään raportissa Schurz painotti erityisesti sitä, kuinka vapautettujen orjien oikeuksista täytyisi etelävaltioissa pitää huolta. Johnson, joka ei erityisemmin pitänyt mustien oikeuksien lisäämisestä, ei pitänyt Schurzin tekemästä raportista, minkä takia raportti hyllytettiin kokonaan. Vuonna 1866 Schurzista tuli Detroit Post -lehden päätoimittaja ja saksankielisen St. Louis Westliche Post -lehden osaomistaja.
Vuonna 1869 Schurz valittiin senaattiin, jossa hän palveli yhden kauden vuoteen 1875 asti. Senaatissa Schurz ajautui törmäyskurssille istuvan presidentin Ulysses S. Grantin kanssa, mikä johti lopulta siihen, että Schurz oli vuonna 1872 mukana perustamassa Grantia vastustanutta liberaalirepublikaanista puoluetta.
Schurz palasi takaisin republikaanipuolueeseen vuonna 1877, kun uusi presidentti Rutherford B. Hayes pyysi häntä sisäministerikseen. Sisäministerinä Schurz uudisti intiaanien ja liittovaltion yhteistyöstä vastanneen viraston. Hän onnistui tehtävässään hyvin ja sai kitkettyä korruptoituneita virkamiehiä virastosta. Lisäksi Schurz tuki sisäministerinä voimakkaasti Hayesin ajamaa virkamiesten nimitysjärjestelmän uusimista.
Sisäministerikautensa jälkeen Schurz kirjoitti elämäkertoja ja toimi New York Evening Postin ja The Nation -lehden päätoimittajana. Lisäksi hän työskenteli virkamiesten nimitysjärjestelmän uudistamisen puolesta.
Schurz kuoli New Yorkissa 14. toukokuuta 1906.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carl Schurz Wikimedia Commonsissa
Heikki Slåen

| Heikki Slåen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1985 (ikä 38–39)
Ammatti:  ohjaaja, näyttelijä, kuvaaja, malli
Näyttelijä
Aktiivisena:  2010–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Heikki Slåen (s. 1985) on suomalainen ohjaaja, näyttelijä, kuvaaja ja malli.
Näyttelijänä Slåen on työskennellyt muun muassa televisiosarjassa Rantabaari, jossa hän esitti Sauli Jokelaista kahden tuotantokauden ajan. Hän on vieraillut myös useassa muussa televisiosarjassa.
Slåen on ohjannut Ylioppilaskunnan Laulajien ”Pohjois-Karjala” -musiikkivideon. Hän on ohjannut myös Ylen Uuden Musiikin Kilpailun vuosien 2021, 2022 ja 2023 kilpailijoiden lyriikkavideot (musiikkivideot). Slåen on työskennellyt myös muissa rooleissa elokuva- ja televisioalalla, muun muassa kuvaajana, kamera-assistenttina ja kameraoperaattorina.
Filmografia > Näyttelijänä

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Sarja | Televisiosarjat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2018 | Sipoon herttua | viihdejulkkis Nico |
| 2018 | Keisari Aarnio | KRP:n tutkija |
| 2019 | Aktivistit | Waldemarin pidättämä santarmi |
| 2019 | Hillo | treffimies |
| 2019 | Sunnuntailounas | miesasiakas Eevin vastaanotolla |
| 2019–2020 | Rantabaari | Sauli Jokelainen |
| 2020 | White Wall | vartija |
| 2020 | Ex-onnelliset | Viivin opettaja |
| 2022 | Sininen enkeli | mies baarissa |
| 2023 | Syke | jengiläinen |
| 2023 | Pohjolan laki | toimittaja |
Aiheesta muualla

Heikki Slåen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Heikki Slåen Elonetissä.
Cartier

Cartier voi tarkoittaa:
Sukunimenä

Albert Cartier (s. 1960), ranskalainen jalkapallovalmentaja
Jacques Cartier (1491–1557), ranskalainen tutkimusmatkailija
Henri Cartier-Bresson (1908–2004), ranskalainen valokuvaaja
Muita merkityksiä

Cartier, ranskalainen luksustuotevalmistaja
Cartier, taajama Manitobassa
Cartiersaaret, saariryhmä Intian valtameressä
Chemin de fer Cartier, rautatieyhtiö Quebecissä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Cartier”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Henri Camara

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 10. toukokuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Senegal
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 178cm
Seura
Seura: AEL Kalloni
Pelinumero: 7
Junioriseurat
: Strasbourg
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000-2001 2001-2003 2003-2005 2004-2005 2004-2005 2005- 2007-2008 2008-2009 2009-2010 2010-2011 2011-2014 2014- | Grasshoppers Sedan Wolves →Celtic (laina) →Southampton (laina) Wigan →West Ham (laina) →Stoke(laina) Sheffield United Atromitos FC Panetolikos Agrinio AEL Kalloni | 3 (3) 60 (22) 30 (7) 18 (8) 13 (4) 68 (20) 10 (0) 4 (0) 23 (4) 28 (3) 96 (25) |
Maajoukkue
| 1999-2008 | Senegal | 89 (29) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1.7.2014.
| Mitalit> Maa:   Senegal.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Senegal.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Senegal.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Maa:   Senegal> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Mali 2002 | Jalkapallo |  |
Henri Camara (s. 10. toukokuuta, 1977) on senegalilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Hän on ehtinyt edustaa urallaan jo yhdeksää eri joukkuetta. Camara on pelannut Ranskassa, Sveitsissä, Englannissa ja Skotlannissa.
Senegal

Henri Camara on edustanut Senegalia eniten kaikista senegalilaisista pelaajista. Hän on myös tehnyt Senegalin maajoukkueelle kautta aikojen eniten maaleja. Camara oli mukana jo Senegalin maajoukkueen ensimmäistä kertaa esiinnyttyä Maailman Mestaruuskilpailuissa 2002. Turnauksessa Camara teki kaksi maalia Ruotsia vastaan alkulohkojen jälkeen ensimmäisellä pudotuspelikierroksella. Senegal voitti ottelun jatkoajalla Camaran maalilla 2-1. Seuraavassa ottelussa, puolivälierissä Turkkia vastaan Senegal putosi jatkosta.
Senegal > Saavutukset

Sveitsin mestaruus: 2000-01
Aiheesta muualla

Camara Wigan Athleticin verkkosivuilla
National Football Teams (englanniksi)
Transfermarkt (englanniksi)
Senegalin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2002
1 Sylva |
2 Daf |
3 Sarr |
4 Malick Diop |
5 N’Dour |
6 Cissé |
7 H. Camara |
8 Traoré |
9 S. Camara |
10 Fadiga |
11 Diouf |
12 Faye |
13 Diatta |
14 Moussa N’Diaye |
15 Diao |
16 Diallo |
17 Coly |
18 Thiaw |
19 Bouba Diop |
20 S. N’Diaye |
21 Beye |
22 Makhtar N’Diaye |
Valmentaja Metsu
Senegalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Sylva |
2 Daf |
3 Sarr |
4 Malick Diop |
5 N’Dour |
6 Cissé |
7 H. Camara |
8 Traoré |
9 S. Camara |
10 Fadiga |
11 Diouf |
12 Faye |
13 Diatta |
14 Moussa N’Diaye |
15 Diao |
16 Diallo |
17 Coly |
18 Thiaw |
19 Bouba Diop |
20 S. N’Diaye |
21 Beye |
22 Cissokho |
23 Makhtar N’Diaye |
Valmentaja Metsu
Hannu Sepponen

Hannu Sepponen (s. 28. elokuuta 1959 Peräseinäjoki) on suomalainen muusikko ja lauluntekijä. Sepponen tuli tunnetuksi 1980-luvun puolivälistä 1990-luvun alkuun toimineesta rock-yhtye Noitalinna huraasta!. Noitalinna huraan! jälkeen Sepponen on soittanut lastenmusiikkiyhtye Tohtori Orff & Herra Dalcrozessa. Muita Sepposen levyttäneitä yhtyeitä ovat olleet Turta Leevi, Uzbekistanian Beasts ja Tilitants.
Lisäksi Sepponen on vieraillut joillakin levyillä kuten Kolja- ja Musta köksä-yhtyeiden levyillä muusikkona ja toiminut myös tuottajana muutamien artistien levyille.
Sepponen on työskennellyt myös lastentarhanopettajana ja puuseppänä.
Omien yhtyeiden lisäksi Sepponen on tehnyt lauluja myös muille artisteille, kuten Loiskis-orkesterille. Hän on säveltänyt lastenlauluja myös kahdelle Salossa soi -levylle.
CAMM (muistimoduuli)

CAMM2- ja LPCAMM2-moduulit esitteillä Computex-messuilla.
Compression Attached Memory Module (lyhyesti CAMM) on JEDECin standardoima muistimoduuli, jonka standardi JESD318: Compression Attached Memory Module on julkaistu vuonna 2023. CAMM-moduuli on tarkoitettu korvaamaan SO-DIMM-moduuli kannettavissa tietokoneissa sekä työpyödälle tarkoitetuissa tietokoneissa. CAMM-moduuli tukee DDR5- ja LPDDR5/5X -muistityyppejä, jolloin käytetään samaa liitäntää, mutta eri liitäntäpinnejä. JEDECin standardi sisältää mahdollisuuden pinoamiselle, jolloin säästetään tilaa vaakatasossa käyttämällä tilaa pystytasossa. CAMM on suunniteltu ultra-ohuisiin kannettaviin ja sen etuna ovat lyhyemmät etäisyydet muistipiirien ja muistiohjainten välillä. Lyhyempi etäisyys yksinkertaista rakennetta ja mahdollistaa suuremmat siirtonopeudet sekä pienemmät kustannukset. CAMM-moduulin nimi peräisin tavasta, jolla se painetaan kiinni muistimoduulin ja emolevyn välissä olevaa välipalkkia (interposer) vasten.
Historia

Standardoimatonta CAMM-moduulia käytettiin vuonna 2022 julkaistussa Dell Precision kannettavassa. Dell kertoi tuolloin, että moduuli ei ole ainoastaan Dellin käyttöön vaikka se on suunnitellut sen. Kesällä 2023 Adata esitteli CAMM-moduulia, joka oli erilainen kuin Dellin esittelemä.
Muun muassa Samsung on ilmoittanut valmistavansa CAMM-moduuleja LPDDR-muisteilla (LPCAMM). Eduksi tavallisten LPDDR-muistien käyttöön sanotaan mahdollisuus tehdä moduulista irrotettava, jonka myötä se tarjoaa joustavuutta tietokoneiden valmistajille tuotantovaiheen aikana.
Ensimmäinen kannettava tietokone, joka tukee LPCAMM2-muistia on Lenovon ThinkPad P1.
Toukokuussa 2024 MSI ilmoitti ensimmäisestä kuluttajille työpöytäkoneisiin suunnatusta emolevystä, joka tukee CAMM2-moduuleja.
CAMM2-moduuli MSI:n Z790 Project Zero Plus -emolevyllä.
Heran temppeli (Delos)

| Heran temppeli> Ἡραίον |
| --- | --- |
 Heran temppelin rauniot.
Sijainti:  Delos, Kykladit, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Koordinaatit:  37°23′49″N, 25°16′15″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  noin 500 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Heran temppeli eli Heraion (m.kreik. Ἡραίον, Hēraion) oli antiikin aikainen Heralle omistettu kreikkalainen temppeli Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Kýnthos-vuoren länsirinteen aluetta.
Heran temppelin ja alttarin rauniot.
Heran temppeli rakennettiin arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 500 eaa. Sen paikalla oli varhaisempi arkaainen temppeli, joka oli tehty 600-luvun eaa. alkupuolella. Temppeli sijaitsi Deloksen teatterin ja niin kutsutun Serapeion C:n itäpuolella.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli pronaos, jonka edessä oli kaksi pylvästä, sekä naos eli cella, joka avautui etelään. Temppelin edessä sen eteläpuolella oli alttari. Temppeli ja alttari oli tehty marmorista. Myös varhaisemmasta, paljon pienemmästä temppelistä on säilynyt jäänteitä, joiden perusteella sen on päätelty olleen tehty savitiilistä ja pylväiden puusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heran temppeli Wikimedia Commonsissa
Carlos Gats

| Carlos Gats |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1969 (ikä 54) Buenos Aires, Argentiina
Kansalaisuus:   Argentiina
Uran tiedot
Pituus:  181 cm
Paino:  75 kg
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Capital Federal
Saavutukset
Ennätykset:  10,23 (100 m), 20,37 (200 m), 46,46 (400 m)
 Tietolaatikko päivitetty 15.2.2019 
Carlos Gats (s. 11. joulukuuta 1969 Buenos Aires, Argentiina) on uransa päättänyt argentiinalainen pikajuoksija. Hän pitää hallussaan maansa ennätyksiä sekä 100 että 200 metrin juoksussa ulkoradoilla sekä 200 metrin sisäratojen ennätystä. Gats osallistui urallaan kaksiin olympialaisiin: 1996 Atlantassa ja 2000 Sydneyssä.
Saavutuksia

1987 Etelä-Amerikan juniorimestaruus 4×100m viestissä.
1990 South American Games mestaruus 200 metrin juoksussa.
1994 Ibero-American mestaruus 100 metrin juokussa.
Hannu Seppä

Hannu Seppä (s. 17. lokakuuta 1963) on suomalainen pesäpalloilija. Seppä edusti urallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Muhoksen Pallo-Salamoita, Oulun Lippoa, Haapajärven Pesä-Kiiloja ja Pattijoen Urheilijoita. Seppä pelasi yhden Itä-Länsi-ottelun vuonna 1991 ja yhden Liitto-Lehdistö-ottelun vuonna 1987. Hän pelasi ulkokentällä kakkosvahtina. Seppä pelasi SM-sarjassa ja Superpesiksessä yhteensä 143 runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi seitsemän kunnaria ja 145 tavallista juoksua, toi 84 juoksua ja keräsi 615 kärkilyöntipistettä. Seppä pelasi 16 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja viisi tavallista juoksua, toi viisi juoksua ja keräsi 49 kärkilyöntipistettä. Seppä pelasi 37 alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kuusi kunnaria ja 52 tavallista juoksua, toi 26 juoksua ja keräsi 216 kärkilyöntipistettä.
Carl Schuricht

Carl Schuricht (n. 1910)
Carl Schuricht (3. heinäkuuta 1880 Danzig, Saksa – 7. tammikuuta 1967 Corseaux, Sveitsi) oli saksalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Elämä ja ura > Vaiheet toisen maailmansodan loppuun saakka

Schuricht syntyi urkujenrakentajasukuun. Hän aloitti viulun- ja pianonsoiton opinnot 6-vuotiaana sekä säveltämisen 11-vuotiaana. Vuosina 1901–1902 hän työskenteli korrepetiittorina Mainzissa. Hän sai kuitenkin sävellyspalkinnon sekä stipendin ja jatkoi sävellysopintojaan Engelbert Humperdinckin sekä pianonsoiton opintojaan Ernst Rudorffin johdolla Berliinissä. Tämän jälkeen Schuricht täydensi sävellysopintojaan Max Regerin johdolla Leipzigissa. Schuricht sai useita teoksiaan julkaistuiksi Berliinissä ennen toimintaansa operettikapellimestarina Zwickaussa kaudella 1907–1908. Hän sai nimityksen oratoriokuoron johtajaksi Frankfurtiin vuonna 1909 ja pääsi kolme vuotta myöhemmin pääkapellimestariksi Wiesbadeniin, jossa johti Gustav Mahlerin kahdeksannen sinfonian esityksen vuonna 1913.
Schuricht kutsuttiin johtamaan orkestereita Lontooseen ja Milanon La Scalaan vuoden 1914 aikana, mutta hän piti urallaan ilmeisesti taukoa ensimmäisen maailmansodan ajan. Vuonna 1921 hän teki paluun johtamalla Wilhelm Furtwänglerin kanssa Johannes Brahmsille omistetun festivaalin. Vuonna 1923 Schurichtista tuli Wiesbadenin musiikkijohtaja, jona hän toimi vuoteen 1944. Maailmansotien välisenä aikana Schuricht myös työskenteli kapellimestarina Saksan ensimmäisen Mahler-festivaalin aikana (Wiesbaden, 1923), teki esiintymisiä St. Louisissa (1927) ja Lontoossa (1931) sekä johti kesäkonsertteja Alankomaiden Scheveningenissä (1930–1939). Vuonna 1933 Schuricht sai nimityksen Berliinin filharmonisen kuoron johtajaksi. Vuonna 1934 hän johti ensimmäisen kerran Wienin filharmonikkoja. Vuosina 1937–1944 hän oli Frankfurtin radion sinfoniaorkesterin päävierailija ja vuosina 1943–1944 Dresdenin filharmonikkojen päävierailija. Tämän jälkeen Schuricht toimi lyhyesti myös Dresdenin filharmonikkojen pääkapellimestarina päävierailijana viettämänsä kauden jälkeen, mutta lähti Saksasta syksyllä 1944 ja asettui Sveitsiin, jossa aloitti yhteistyön Orchestre de la Suisse Romanden kanssa.
Elämä ja ura > Ura toisen maailmansodan jälkeen

Salzburgin festivaalin aloitettua taas toimintansa vuonna 1946 Schuricht johti jälleen Wienin filharmonikkoja. Hän palasi johtamaan Wieniin Furtwänglerin muistokonserttiin vuoden 1956 alussa ja johti konsertin myös tammikuun Mozart-viikolla Salzburgissa. Kun Erich Kleiber pian kuoli, Wienin filharmonikot kutsuivat Schurichtin johtamaan orkesterin tulevan Yhdysvaltain-kiertueen yhdessä André Cluytensin kanssa. Kiertueella Schuricht johti kaksitoista konserttia. Samana vuonna (1956) hän myös johti kaikkien Ludwig van Beethovenin sinfonioiden esitykset Lyonissa. Schuricht työskenteli 1950-luvun loppupuolella myös Yhdysvalloissa ja johti Wienin filharmonikkoja uudella kiertueella Euroopassa. Vuonna 1958 Schuricht sai 80-vuotispäivänsä yhteydessä Wienin filharmonikkojen kunniajäsenyyden. Viimeisinä vuosinaan hän teki vielä esiintymisiä vierailijana Lontoossa ja Berliinissä. Viimeisen konserttinsa hän johti Salzburgin festivaalilla vuonna 1965.