Suomi 1950-luvulla
Musiikki > Viihdemusiikki

Toinen maailmansota vaikutti voimakkaasti 1950-luvun alun viihteeseen, viihdetilaisuuksien pohjavireeseen ja laulujen teksteihin - olihan tanssikiellon päättymisestä vasta pari vuotta. Vuosikymmenen lopussa sodan vaikutus oli ratkaisevasti vähentynyt, elettiin sävelparaatien aikaa. Tanssilavakulttuuri kukoisti 1950-luvulla, esiintyjistä suosituin oli Olavi Virta, jonka ura oli alkanut 1930-luvulla. Hän levytti suurimman osan tuotannostaan 1950-luvulla, menestyskappaleista mainittakoon tangot ”La Cumparsita”, ”Tulisuudelma” ja ”Ennen kuolemaa”. Virran levyttämistä iskelmistä ikivihreimmäksi osoittautui italialaisperäinen ”Hopeinen kuu”. Vuosikymmenen uusia nimiä olivat muun muassa Eino Grön, Vieno Kekkonen ja Annikki Tähti. Suomalaisen musiikkielämän huomattavia vaikuttajia olivat Reino Helismaa ja Toivo Kärki. Urheilijanakin kunnostautunut viihteen monitoimimies Tapio Rautavaara nautti laajaa yleisönsuosiota. Kipparikvartetti ja Metrotytöt olivat niin ikään aikakauden suuria nimiä.
Ajalle oli tyypillistä, että kansainvälisille supertähdille haettiin suomalaisia vastineita, esimerkiksi teini-ikäinen Laila Kinnunen pyrki Suomen Audrey Hepburniksi Elokuva-Aitan järjestämässä kilpailussa. Kilpailun voitti 17-vuotias helsinkiläinen Riitta Ylitalo. Suursuosioon nousseen Kinnusen ammattimuusikon ura alkoi syksyllä 1957, jolloin hän levytti suomalaisen version italialaisesta iskelmästä ”Lazzarella”. Suurin osa 1950-luvun menestyssävelmistä oli ulkomaista alkuperää.lähde? Tämä johtui hyvin suurelta osin ulkomaisten äänilevyjen tuonnin vapautumisesta vuosikymmenen puolivälissä. Kun vuonna 1955 tuotiin noin 37 000 levyä, vuonna 1956 määrä oli noussut 350 000:een eli lähes kymmenkertaiseksi. Vuosikymmenen lopulla suosiossa olivat erityisesti italialaisperäiset iskelmät, mikä oli varsinkin Suomessa ensi kertaa vuonna 1957 vierailleen Umberto Marcaton ansiota. Monista hänen kappaleistaan tehtiin suomenkieliset versiot.
Iskelmä ja tango olivat viihdemusiikin suosituimmat lajit. Levy-yhtiö Scandian johtoporras puolestaan kehitti niin sanotun jazz-iskelmän, jonka läpimurto oli Brita Koivusen 1956 levyttämä ”Suklaasydän”. Iskelmälaulukilpailuja järjestettiin kautta Suomenniemen. Vaikka niiden taiteellinen merkitys oli vähäinen, hupimerkitys oli sitäkin suurempi. Laulukilpailujen tahaton huumori kuului kansan eräisiin perustarpeisiin.
Perinteinen harmonikkamusiikki oli 1950-luvun ajan vielä hyvissä voimissa. Soittimen kiistaton mestari Viljo Vesterinen esiintyi ja levytti vielä vuosikymmenen alkuvuosina, usein yhdessä Lasse Pihlajamaan kanssa, kunnes sairaus pakotti hänet lopettamaan uransa. Vuosittain kilpailtiin Martti Jäppilän ideoimissa harmonikansoiton SM-kilpailuissa. Vuosikymmenen mittaan esiin tulleita harmonikansoittajia olivat Veikko Ahvenainen, Paul Norrback, Jorma Juselius, Paavo Tiusanen, Matti Viljanen, Esko Könönen, Taito Vainio ja Kalevi Nyqvist. Viljo Vesterisen 50-vuotispäivän kunniaksi järjestettiin Helsingin messuhallissa keväällä 1957 juhlakonsertti, jossa soitti toistasataa suomalaista harmonikkataiteilijaa,
Musiikkikappaleista suurin kaupallinen menestys oli Annikki Tähden tulkitsema ”Muistatko Monrepos'n”, jonka sanoitus heijasteli ajankohtansa vaiettuja tuntoja. Tähden levytys oli Suomen ensimmäinen kultalevy. Muita kultalevyyn yltäneitä levytyksiä olivat muun muassa ”Rovaniemen markkinoilla”, ”Isoisän olkihattu”, ”La Cumparsita” sekä ”Balladi Olavinlinnasta” ja ”Kuningaskobra”.
Rock-musiikki rantautui Suomeen vuosikymmenen puolessavälissä ja synnytti varsinaisen nuorisokulttuurin; nuorisosta tuli oma markkinasegmenttinsä. Ensimmäiset nuorisolehdet tulivat markkinoille: Ajan sävel alkoi ilmestyä vuonna 1955. Samana vuonna teki läpimurtonsa Bill Haley, jonka esittämä ”Rock Around the Clock” nousi Suomen levylistojen kakkoseksi vuonna 1956. Syksyllä 1956 viranomaiset pelkäsivät samannimisen elokuvan johtavan mellakkaan Helsingissä. Turussa poliisit kielsivät rock-konsertin järjestämisen.