Flanderin kreivikunta
Historia > Varhaisvaiheet ja kasvu (866–1127) > Flaamien vaurauden perustus (879–1070)

Boudouin I vanhin poika Boudouin II (879–918) rakensi varisainaisen flaamien vahvan yhteisön. Vaikka normannit ryöstelivätkin pahasti aluetta vuosina 879–883, hän rakennutti lukuisia linnoituksia (bourg) alueelle ja vaaran uhatessa asukkaat saattoivat paeta niiden turviin. Poliittisesti hän pyrki laajentamaan alueitaan ja osittain hän siinä onnistuikin, jopa murhaamalla vastustajansa. Näin Saint-Omerin alue liitettiin kreivikuntaan. Hänen seuraajansa Arnoul I Suuri (918–965) onnistui paremmin kreivikunnan laajennuksessa ja hänen aikanaan muun muassa Arras ja Douai liitettiin kreivin alueisiin.
Arnoul Suuri laajensi alueitaan myös ottamalla Boulonnaisin ja Ternoisin veljeltään Adalolphe Boulognelaiselta (k. 933) ja törmäsi tämän jälkeen itseensä kuninkaaseen sekä myös muihin suurin valtakunnanvasalleihin: Normandian herttuaan, Vermandoisin kreiviin sekä Ranskan herttuaan. Vaikka kyseiset vasallit olivatkin vahvoja sotilaallisesti, he olivat myös syvällisesti uskonnollisia.  Näin Arnoul I tuki luostarilaitosta vahvistanutta liikettä sekä kannatti uskonnollista reformaatiota, ei kuitenkaan uskonpuhdistuksen tavoitteiden mukaista.
Vuonna 962 Adalolphe Boulognelaisen lapset onnistuivat frankkien kuningas Ludvig IV:n avustuksella saamaan uudelleen haltuunsa Boulognen kreivikunnan, joka oli kuulunut heidän isälleen. Boulognen kreiville Arnoul II:lle, mutta alisteisena Flanderin kreivikunnalle. Kaksi peräkkäistä alaikäisyyttä (Arnoul II de Flandre, Baudouin IV), eivät onnistuneet todellisuudessa vähentämään Flanderin hallitsijasuvun valtaa. Vuonna 988 Fralnderin Arnould II varakas leski Provencen Rozala, joka oli Baudouin IV:n holhooja, avioitui kapetingihallitsija Robert II:n kanssa, mutta samanaikaisesti Flanderi säilytti itsenäisyytensä.
Kreivikunnan maa-alue stabilisoitui ja pysyi muuttumattomana lähes kahteensataan vuoteen. Kreivikunnan sydänalue, johon kuuluivat Gent, Brugge, Lille ja Saint-Omer ympäristöineen, oli suoraan kreivin hallinnassa. Eteläisissä osissa kreiviä edustivat paikalliset linnanherrat, jotka eivät olleet maataomistavaa luokkaa. Aivan eteläisissä ja itäisissä osissa kreivikuntaa olivat kreivin vasallit Boulognessa, Guînesissa, Hesdinissä, Saint-Polissa ja Lensissä. Näin kreivikunnan suurin vaara eli sen mureneminen pienempiin osiin oli jo kirjoitettu.
Kreivien Baudouin IV (988–1035 ja Baudouin V (1035–1067, joka kuoli Ranskan kuninkaan Filip I holhoojana ja Vilhelm Valloittajan appena) valtakaudet muodostavat Flanderin kreivikunnan ensimmäisen vaiheen kukoistusajan. Vaikka tänä aikakautena alueellinen laajeneminen etelään pysähtyikin, se kuitenkin jatkui kohden keisarikuntaa Schelden toisella puolen. Keisarit ovat perustaneen rajavasallikuntiaan alueelle: Vanenciennes, Ename ja Antwerpen, sekä vahvistaneet Cambrain piispan valtaa. Tähän Flanderin kreivit vastasivat anastamalla Valenciennesin vuonna 1007, vastapalvelukseksi annettiin Waein alue, joka oli Gentistä pohjoiseen ja Alostin alue, joka jäi Schelden ja Dendrejoen väliin. Täten muodostui myös keisarillisen Flanderin alue ja kreiveistä tuli myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ruhtinaita. Avioliitto tulevan kreivin Paudouin VI:n ja Hainaut’n kreivikunnan perillisen Richilden välillä mahdollisti näiden kahden kreivikunnan henkilökohtaisen unioni (1067–1070).