stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Faker
Oikeudenkäynnit

19. heinäkuuta 2022 Apex Law haastoi Fakerin oikeuteen, koska hän oli lähettänyt haitallisia online-hyökkäyksiä häntä kohtaan Etelä-Korean loukkauslakiin perustuen, jonka mukaan julkiset loukkaukset voivat olla rangaistavia tekoja. Kyseisestä teosta voidaan tuomita enintään yhdeksi vuodeksi vankeuteen tai 1 520 dollarin sakkoihin. Oikeudenkäynnistä annettiin minimaaliset yksityiskohdat, ja joukkueen asianajajat kuvailivat ryhmää "John Doesiksi", joka teki "Fakerin äitiin kohdistettuja herjauksia ja piirroksia, joita pidettäisiin sanoinkuvaamattoman likaisina". T1:n toimitusjohtaja Joe Marsh selvensi, että syy oikeuteen ei johtunut julkisuuden henkilönä olemisesta aiheutuvasta tavallisesta kritiikistä, vaan pikemminkin toistuvista kommenteista, jotka liittyvät uhkauksiin ja häirintään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Faker Wikimedia Commonsissa
Twitter
Instagram
Teodor Schalin

Teodor Schalin 1900-luvun alussa.
Zacharias Teodor Schalin (19. marraskuuta 1882 Helsinki – 31. heinäkuuta 1960 Parainen) oli suomalainen taidemaalari ja piirustuksenopettaja.
Schalinin vanhemmat olivat Uudenkaarlepyyn seminaarin johtaja, kirjailija Zachris Schalin ja Alma Helena Montin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 ja opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuoteen 1903 saakka. Schalin jatkoi taideopintoja ulkomailla Italiassa ja Pariisissa 1903–1904, Kööpenhaminassa 1904–1905, Pariisissa uudestaan 1906–1907 sekä Berliinissä 1920.
Schalin toimi piirustuksenopettajana Helsingin ruotsalaisessa reaalilyseossa 1909–1917 sekä Nya svenska läroverketissä 1910–1917. Muutettuaan 1917 Turkuun hän oli piirustuksenopettajana Turun ruotsalaisessa klassillisessa lyseossa (Åbo svenska klassiska lyceum) 1917–1943, Turun suomalaisessa yhteislyseossa vuoteen 1949 ja Turun suomalaisessa reaalilyseossa 1919–1949 sekä iltaisin Turun taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1917–1946. Hän luennoi taidehistoriasta Turun suomalaisessa ja ruotsalaisessa työväenopistossa ja oli Åbo Underrättelserin taidearvostelijana 1945–1956.
Schalin maalasi muotokuvia muun muassa arkkipiispa Gustaf Johanssonista ja Turun hovioikeuden presidentti Hugo Liliuksesta. Hän teki maalausten ohella myös taidegrafiikkaa, mitaleita ja veistoksia.
Schalinin ensimmäinen puoliso 1910–1921 oli piirustuksenopettaja Aili Tallgren (1883–1965) ja toinen puoliso vuodesta 1921 taidemaalari Greta Schalin (1897–1993).
Teoksia

Paraisten seurakuntatalon pronssinen kohokuva 1939
Mustasaaren pitäjän 600-vuotismuistomerkki 1958
Robert Boldtin rintakuva, 1961, Lohja.
Mussorin pitäjä 600 vuotta muistomerkki, 1958, Vaasa.
Landkreuzer P. 1000 Ratte

| Landkreuzer P>  1000 Ratte |
| --- | --- |
Tiedosto:P1000 ratte scale model.png
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Saksa
Tekniset tiedot
Pituus:  
– putki edessä:  39 m
– pelkkä runko:  35 m
Leveys:  14 m
Korkeus:  11 m
Taistelupaino:  1 000 t
Pääase:  2 × 280 mm 54.5 SK C/34 -tykkiä
Muu aseistus:  1 × 128 mm KwK 44 L/55 8 × 20 mm Flak38 -ilmatorjuntatykkiä 2 × 15 mm MG 151 -automaattikanuunaa
Panssarointi:  150–360 mm
Moottori:  8 × Daimler-Benz MB501 20-syl meridiesel tai 2 × MAN V12Z32/44 24-syl meridiesel
– hevosvoimat:  16 000/17 000 hv
Miehistö:  20+
Landkreuzer P. 1000 Ratte (suom. rotta) oli toisen maailmansodan aikainen suunnitelman asteelle jäänyt saksalainen superraskas panssarivaunu. Suunnitelmaa ehdotti Kruppin johtaja Edward Grotte kesäkuussa 1942. Taustalla oli vuoden 1941 tutkimus Neuvostoliiton superraskaista vaunuista. Hitler innostui Grotten suunnitelmasta ja määräsi Kruppin aloittamaan kehitystyön. Kaksi suunnitelmaa valmistui joulukuussa 1942 nimillä OKH Auftrag Nr. 30404 ja E-30404/1. Albert Speer ei pitänyt projektia järkevänä ja lopetti sen vuonna 1943. Tuhannen tonnin painoinen supertankki olisi ollut jopa viisi kertaa suurempi kuin maailman suurin koskaan rakennettu panssarivaunu Panzerkampfwagen VIII Maus.
Ratten koko verrattuna Maus- ja Tiger-vaunuihin.
Landkreuzer P. 1000 Ratte olisi tarvinnut kymmenien henkien miehistön. Ratteen oli suunniteltu lääkintähuone ja vessa miehistöä varten. Ratte ei olisi myöskään kyennyt kulkemaan missä tahansa suuren painonsa takia. Esimerkiksi mutaisessa metsässä taikka märällä pellolla se olisi helposti voinut upota pohjaan ja jäädä kiinni erilaisiin esteisiin. Lisäksi varsinkin kaupungissa se olisi ollut täysin turha suurien kerrostalojen takia. Pääaseen 280 millimetrin tykin lataaminen olisi myös kestänyt useamman minuutin. Ilmatorjuntatykeistä huolimatta se olisi ollut helppo kohde pommikoneille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Landkreuzer P. 1000 Ratte Wikimedia Commonsissa
Saksan asevoimien panssariajoneuvot toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Panssarivaunut: Panzer I • Panzer II • Panzer III • Panzer IV • Panther • Tiger • Tiger II • Panzer 35(t) • Panzer 38(t)
Telatykistö: Wespe • Hummel • Grille • Panzerwerfer • sIG 33 • Wurfrahmen 40
Rynnäkkötykit: StuG III • StuG IV • StuIG 33 • StuH 42 • Brummbär • Sturmtiger
Panssarintorjuntavaunut: Panzerjäger I • Marder I • Marder II • Marder III • Hetzer • Jagdpanzer IV • Jagdpanther • Nashorn • Jagdtiger • Elefant
Puolitelavaunut: SdKfz 2 • SdKfz 4 • SdKfz 6 • SdKfz 7 • SdKfz 10 • SdKfz 11 • SdKfz 250 • SdKfz 251 • SdKfz 252 • SdKfz 253 • SdKfz 254
Panssariautot: SdKfz 221/22/23 • SdKfz 234 • ADGZ
Ilmatorjuntavaunut: Flakpanzer IV: Möbelwagen, Wirbelwind, Ostwind, Kugelblitz • Flakpanzer 38(t)
Prototyypit: Maus • E-sarja • Panther II • Waffenträger • Neubaufahrzeug • Sturer Emil
Suunnitelmat: Panzer VII Löwe • Panzer IX • Panzer X • Ratte • Monster
Juho Kananen

| Juho Kananen |
| --- | --- |
 Juho Kananen vuonna 1911.
Kansanedustaja
 1.2.1911–1.2.1914, 1.4.1919–4.9.1922  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Mikkelin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1874 Heinävesi
Kuollut: 4. maaliskuuta 1955 (80 vuotta) Heinävesi
Ammatti:  torppari, pienviljelijä
Juho Heikki Kananen (28. huhtikuuta 1874 Heinävesi – 4. maaliskuuta 1955 Heinävesi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1911–1914 ja 1919–1922.
Elämä

Juho Kanasen vanhemmat olivat mökkiläinen Matts Kananen ja Anna Kaisa Heimonen. Hän viljeli Heinäveden Hasumäessä sijainnutta kotitilaansa ensin torpparina ja myöhemmin torpparivapautuksen jälkeen itsenäisenä pienviljelijänä. Kananen oli kunnallislautakunnan jäsen jo vuosisadan alussa. Vuonna 1908 hänet valittiin kuntakokouksen puheenjohtajaksi, mutta päätös kumottiin, koska vaali oli suoritettu huutoäänestyksellä. Kananen oli myös Heinäveden työväenyhdistyksen puheenjohtaja sekä sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön perustajajäsen ja puheenjohtaja. Lisäksi hän osallistui muun muassa vuoden 1908 Tampereen torpparikokoukseen Heinäveden ja Kangaslammin torpparien edustajana. Vuonna 1911 Kananen valittiin eduskuntaan.
Maltillisena sosialidemokraattina Kananen ei osallistunut sisällissodan tapahtumiin, mutta hän erosi sodan aikana kunnallisista luottamustehtävistään. Sodan jälkeen Kananen oli vaalipiirinsä ainoa sosialidemokraattinen varaedustaja, joka olisi kelpuutettu täydentämään niin sanottua tynkäeduskuntaa. Syksyllä 1918 hän oli elvyttämässä sodan lamaannuttamaa SDP:n toimintaa osallistumalla muun muassa joulukuussa pidettyyn ylimääräiseen puoluekokoukseen. Vuonna 1919 Kananen valittiin jälleen kansanedustajaksi.
Jätettyään eduskunnan 1922 Kananen jatkoi edelleen kunnallispolitiikassa. Helmikuussa 1923 hänet valittiin Heinäveden kunnanvaltuuston puheenjohtajaksi. Kananen joutui luopumaan tehtävästään jo samana keväänä, kun hänet tuomittiin välikäräjillä sakkoihin juopumuksesta ja määrättiin menettämään kunnalliset luottamustoimensa. Kesällä 1932 Kananen herätti valtakunnallista huomiota, kun hänen puheensa keskeytettiin Lapuan liikkeen murhaaman Onni Happosen hautajaisissa. Porvarilehtien mukaan Kananen oli arvostellut työväenliikkeen nuorempaa polvea liian kiihkomieliseksi ja piti sitä osasyynä Happosen kohtaloon. Suomen Sosialidemokraatti sen sijaan kertoi keskeyttämisen syynä olleen Kanasen tukevan humalatilan.
Perhe

Juho Kanasen vaimo oli Ida Maria Pitkänen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903.
Auguste Escoffier

| Georges-Auguste Escoffier |
| --- | --- |
 Escoffier’n rintakuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. lokakuuta 1846 Villeneuve-Loubet, Ranska
Kuollut: 12. helmikuuta 1935 (88 vuotta) Monte Carlo, Monaco
Ammatti:  keittiömestari ja keittokirjailija
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Georges-Auguste Escoffier (28. lokakuuta 1846 Villeneuve-Loubet, Ranska – 12. helmikuuta 1935 Monte Carlo, Monaco) oli arvostettu keittokirjailija ja ranskalaisen keittiön uudistaja. Escoffier’ta nimitetään edelleenkin ”kokkien kuninkaaksi ja kuninkaiden kokiksi” ja häntä voidaan pitää nykyaikaisen gastronomian merkittävimpänä kehittäjänä. Hän kehitti uusia ruokalajeja, tarjoilutapoja ja säilöntämenetelmiä sekä kirjoitti monia alan perusteoksia. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1920 Lontoon Ritz Carlton -hotellin keittiömestarina saatuaan muun muassa vuonna 1921 ansioistaan kokkina Ranskan kunnialegioonan ristin (officier de la Légion d’honneur).
Elämäkerta

Auguste Escoffier syntyi Villeneuve-Loubet’n kylässä Nizzan ja Cannesin kaupunkien välissä Provencessa. Nuorena hänen intohimonsa oli taide, ja hän halusi tulla kuvanveistäjäksi. Augusten ollessa 13-vuotias hänen seppänä työskennellyt isänsä järjesti hänelle työsuhteen setänsä Nizzassa sijainneeseen Restaurant Français -ravintolaan. Escoffier työskenteli 18-vuotiaana kokkina samaisen kaupungin Hotel Bellevuessa, jossa hän onnistui tekemään suuren vaikutuksen asiakkaisiin. Hän oli 19-vuotiaana puolestaan päässyt Petit Moulin Rougeen Pariisiin, jossa hän toimi commis rôtisseurinä ja saucier’na. Saksan–Ranskan sodan aikana Escoffier kutsuttiin armeijan palvelukseen. Armeijassa hän toimi kokkina useissa ylemmän upseeriston komentopaikoissa. Escoffier’n armeijakokemukset vaikuttivat siihen, että hän piti ruuan säilyttämistä tärkeänä. Hän kehittikin erilaisia tapoja säilöä ruokaa esimerkiksi säilykepurkeissa. Lyhyen sotavankeuden jälkeen hän pääsi Petit Moulin -ravintolan keittiömestariksi.
Ravintolatyössään Escoffier yksinkertaisti ruokalajeja ja kastikkeita sekä suosi paikallisten kausittaisten raaka-aineiden käyttöä. Hänen ansiokseen voitaneen laskea perinteisen ranskalaisen tarjoilutavan (service à la française) syrjäyttämisen käytännöllisemmällä tarjoilutavalla. Ensiksimainitussa ateriaan saattoi kuulua jopa toista sataa pientä ruokalajia, jotka kaikki tarjoiltiin pöytään samanaikaisesti. Escoffier’n tavassa uusi ruokalaji tuotiin pöytään vasta, kun asiakas oli lopettanut edellisen. Hän myös osallistui teoksen l’Art culinaire julkaisuun.
César Ritz kutsui 1884 Escoffier’n työskentelemään talvisin Monte Carlon Grand Hoteliin, Monacoon ja kesäisin Luzernin, Sveitsiin, Grand Nationaliin pääkokiksi. Näissä hotelleissa työskennellessään hän kehitti useita ruokalajeja, joista osa on nimetty hänen mukaansa. Toisaalta Escoffier nimesi ruokalajeja myös itse kuuluisien henkilöiden mukaan. Eräs tällainen on oopperalaulaja Nellie Melban mukaan nimetty pêche Melba. Vuonna 1885 hän julkaisi teoksen le Traité sur l’art de travaille les fleurs en cire. Hän alkoi myös kerätä reseptejä kokeilleen ja päätarjoilijoilleen.
Vuonna 1890 César Ritz sai hoidettavakseen teatterimagnaatti Richard D’Oyly Carten omistaman Savoy Hotelin Lontoossa ja kutsui Escoffier’n sinne kehittämään hotellin ravintolaa. Hotellin ja sen ravintolan asiakaskunnassa oli monia nimekkäitä henkilöitä kuten Walesin prinssi Albert ja Orleansin ruhtinas. Escoffier’sta ja Savoy Hotelista tuli maailmankuuluja. 1900-luvun puolella Escoffier kirjoitti useita teoksia, joita yhä pidetään nykyaikaisen ranskalaisen keittiön perusteoksina, kuten le Guide culinaire (1903), le Carnet d’Épicure (1911) ja le Livre des menus (1912). Vuonna 1920 Escoffier jäi eläkkeelle ja siirtyi perheensä taloon Monte Carloon, Monacoon. Eläkkeellä hän julkaisi vielä teokset le Riz (1927), la Morue (1929) ja Ma cuisine (1934).
Julkaisut

Mémoires d’un cuisinier de l’Armée du Rhin (1883)
La revue l’Art culinaire (1883)
Le Traité sur l’art de travailler les fleurs en cire (1886)
Le Guide culinaire (1903)
Les Fleurs en cire (1910)
Projet d’assistance mutuelle pour l’extinction du paupérisme (1910)
Le Carnet d'Épicure (1911)
Le Livre des menus. Complément indispensable du guide culinaire (1912)
L’Aide-Mémoire culinaire (1919)
Le Riz. L’aliment le meilleur, le plus nutritif (1927)
La Vie à bon marché. La Morue (1929)
Ma cuisine (1934)
Escoffier’n patsas Villeneuve-Loubet’n kylässä.
Jermaine Jones

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jermaine Jones
Syntymäaika: 3. marraskuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Frankfurt am Main, Länsi-Saksa
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 184 senttimetriä
Junioriseurat
-1994 1994–1995 1995–1999: SV Bonames FV Bad Vilbel Eintracht Frankfurt
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1999–2004 2004–2005 2005–2007 2007–2014 2011 2014 2014– | Eintracht Frankfurt Bayer Leverkusen Eintracht Frankfurt Schalke 04   → Blackburn Rovers (laina) Besiktas New England Revolution | 46 (7) 5 (0) 38 (5) 129 (7) 15 (0) 10 (0) 9 (3) |
Maajoukkue
| 2008 2010– | Saksa Yhdysvallat | 3 (0)  69 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 17. tammikuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. lokakuuta 2018.
Jermaine Jones (s. 3. marraskuuta 1981 Frankfurt am Main, Länsi-Saksa) on saksalais-yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän pelasi 15 vuotta ammattilaisena Saksassa Eintracht Frankfurtin, Bayer Leverkusenin ja Schalke 04:n joukkueissa. Saksan maajoukkuetta hän on edustanut kolmesti. Kansainvälisen jalkapalloliiton sääntömuutosten mahdollistettua maajoukkueen vaihtamisen ilmoitti Yhdysvaltain kansalaisuuden omaava ja toistuvasti Saksan maajoukkueeseen valitsematta jäänyt Jones kesäkuussa 2009 edustavansa jatkossa Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkuetta, jossa hän on pelannut 69 maaottelua ja tehnyt neljä maalia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jermaine Jones Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Howard
2 Yedlin
3 Gonzalez
4 Bradley
5 Besler
6 Brooks
7 Beasley
8 Dempsey
9 Jóhannsson
10 Diskerud
11 Bedoya
12 Guzan
13 Jones
14 Davis
15 Beckerman
16 Green
17 Altidore
18 Wondolowski
19 Zusi
20 Cameron
21 Chandler
22 Rimando
23 Johnson
Valmentaja Klinsmann
Luettelo Suomussalmen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Suomussalmen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Suomussalmen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Mikael Koskimies

| Mikael Koskimies> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. maaliskuuta 2000 (ikä 24) Lappeenranta, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Mikke
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Seurat:  PEPO (II-div.) SaiPa (SML) Ketterä (Mestis)
Mikael Johannes Koskimies (s. 28. maaliskuuta 2000 Lappeenranta) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi pääsarjauransa ainoalla kaudella 2020–2021 SM-liigajoukkue Saimaan Pallossa 22 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Koskimies pelasi myös SaiPasta lainalla Mestis-joukkue Imatran Ketterässä kaudella 2021–2022, jonka päätteeksi hän voitti Mestiksen mestaruuden. Koskimies lopetti pelaajauransa vain 22-vuotiaana syyskuussa 2022, kun hän halusi keskittyä enemmän jääkiekon ulkopuoliseen elämään.
Ura

Koskimies on Saimaan Pallon kasvatti. Kaudella 2015–2016 hän oli C-nuorten SM-sarjassa joukkueensa tehokkain puolustaja ja toiseksi paras pistemies Mikko Petmanin jälkeen tehoilla 9+22=31. Koskimies jakoi koko sarjan puolustajien pistepörssin toisen sijan Bluesin Axel Rindellin kanssa edellään vain Bluesin Miika Heiskari. Kaudella 2017–2018 hän toimi SaiPan B-nuorten varakapteenina. Koskimies oli joukkueen tehokkain puolustaja sekä B-nuorten Mestiskarsinnoissa tehoilla 8+20=28 että B-nuorten SM-sarjassa tehoilla 6+4=10.
Kaudeksi 2018–2019 Koskimies siirtyi PEPO Hockeyn organisaatioon. Hän pelasi debytoi miesten peleissä pelattuaan seuran II-divisioonajoukkueessa seitsemän ottelua tehden yli piste per peli -tahdilla tehot 4+7=11. Koskimies pelasi seitsemän ottelua myös PEPO:n A-nuorissa Suomi-sarjan karsintoja. Hän palasi kesken kauden kuitenkin SaiPaan ja siirtyi seuran A-nuorten SM-sarjajoukkueeseen. Koskimies pelasi myös neljä ottelua lainalla Imatran Ketterän A-nuorten Mestisjoukkueessa. Kaudella 2019–2020 hän oli kolmella osumallaan SaiPan A-nuorten eniten maaleja tehnyt puolustaja Kasperi Torikan ja Hugo Rikkilän kanssa.
Koskimies nimettiin kaudeksi 2020–2021 SaiPan A-nuorten kapteeniksi. Hän debytoi kauden aikana myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa Koskimies pelasi 22 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän sai tililleen ensimmäisen liigaottelunsa 20. marraskuuta 2020 vieraissa Pelicansia vastaan. Koskimies merkittiin SaiPan seitsemänneksi puolustajaksi. Hän jäi ottelussa lopulta kuitenkin ilman peliaikaa. Koskimies sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa seuraavassa ottelussa 21. marraskuuta 2020 Vaasan Sportia vastaan. Hänet merkittiin SaiPan kolmospuolustajapariin Simo-Pekka Riikolan viereen. Koskimies sai ottelussa jääaikaa 12.21 minuuttia.
Huhtikuussa 2021 Koskimies teki SaiPan kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi kauden 2021–2022 suurimmaksi osaksi seuran U20-joukkueessa. Koskimies ei pelannut kauden aikana otteluakaan SM-liigassa, mutta hän pelasi miesten pelejä lainalla Mestis-joukkue Imatran Ketterässä, jossa Koskimies pelasi 13 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen ja yhden playoff-ottelun tehden yhden syöttöpisteen. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden.
Elokuussa 2022 SaiPa lainasi Koskimiehen koko kauden 2022–2023 kattavalla sopimuksella Ketterään. Jo ennen kauden alkua syyskuussa hän kuitenkin päätti lopettaa pelaajauransa vain 22-vuotiaana. Koskimies halusi omien sanojensa keskittyä jatkossa enemmän jääkiekon ulkopuoliseen elämään ja opiskeluun.
Muuta

Koskimies valmistui ylioppilaaksi Kimpisen lukiosta keväällä 2019.
Norjan talous

| Norjan talous |
| --- | --- |
 Norjan bruttokansantuotteen kasvu vuodesta 1865
Valuutta:  kruunu (NOK)
Jäsenyydet:  OECD, WTO, Euroopan talousalue
Tilastot
BKT:  541,9 miljardia dollaria (2022 arvio)
- per asukas:  99 500 dollaria
- kasvu:  4,0 % (2022 arvio)
- toimialoittain:  maatalous 2,6 % teollisuus 39,3 % palvelut 58,1 %
Inflaatio:  2,5 %
Köyhyysrajan alle jäävien määrä:  -
Gini-kerroin:  25
Työvoima:  2,6 miljoonaa
Työttömyys:  3,0 % (syyskuu 2012)
Merkittävimmät teollisuusalat:  öljy ja kaasu
Ulkomaankauppa ja -investoinnit
Vienti:  132,7 miljardia dollaria
Vientituotteet:  maaöljy, maakaasu, koneet, metallit, kemikaalit ja kala
Merkittävimmät vientimaat:  2012:  Britannia 26,6 %  Saksa 12,6 %  Alankomaat 12,0 %  Ranska 6,7 %  Ruotsi 6,3 %  Yhdysvallat 5,0 %
Tuonti:  86,78 miljardia dollaria
Tuontituotteet:  koneet ja laitteet, kemikaalit, metallit, elintarvikkeet
Merkittävimmät tuontimaat:  Ruotsi 14,3%, Saksa 13,4%, Tanska 6,8%, Kiina 6,4%, Iso-Britannia 5,9%, Yhdysvallat 5,4%, Alankomaat 4,1% (2008)
Julkinen talous
Julkinen velka:  29,0 %
Budjetin tulot:  282,9 miljardia dollaria (2012 arvio)
Budjetin menot:  206,7 miljardia dollaria (2012 arvio)
Öljynporauslautta Statfjordin kentällä Pohjanmerellä vuonna 1982.
Norjan talous on kehittynyt sekatalous. Ennen teollista vallankumousta maan talous perustui lähinnä maatalouteen ja kalastukseen. Nykyään maaöljyn ja maakaasun tuotto ja alumiinin jalostus muodostavat merkittävän osan talouskasvusta. Valtion velka on 29,0 % bruttokansantuotteesta  ja sen rahayksikkö on kruunu (NOK), joka jakaantuu sataan äyriin.
Valtio omistaa 74 valtionyhtiötä ja valtio omistaa noin kolmanneksen kotimaisten pörssiyhtiöiden osakkeista. Suurin valtionyhtiöistä on öljy-yhtiö Equinor. Vain kolme prosenttia maa-alasta on viljelyksessä. Norjassa kylmyys huonontaa satoja, ja merellisten alueiden epävakainen sää haittaa leipäviljan viljelyä. Sen takia alueella kasvatetaan vihanneksia ja juureksia, esimerkiksi perunaa. Rehukasvit menestyvät hyvin, ja siksi lypsykarjatalous on tärkeää.
Norja kuuluu maailman tärkeimpiin kalastusalueisiin pitkän rantaviivansa ja matalanmeren alueiden takia. Silli on yleisin ja tärkein laji kalastuksen kannalta. Silli on yleisin ja tärkein saaliskala. Sen vuosisaalis vaihtelee, ja huonoina sillivuosina avomereltä pyydystetään sen sijaan mustakitaturskaa. Rannikkovesien tärkeimmät saaliskalat ovat turska, kolja, seiti ja punasimppu. Kalanviljelyä on harjoitettu 40 vuoden ajan, ja siinäkin Norja on maailman johtavia maita. Lohi ja kirjolohi ovat tärkeimmät viljellyt lajit. Turskanviljely on alkanut 2000-luvulla. Norjassa melkein kaikki sähkö tuotetaan vesivoimalla, ja vesivoimalaitoksia on rakennettu paljon vuorille. Siksi Norja on monessa suhteessa päässyt lähemmäs kestävää kehitystä.
Norjan rahayksikkö on kruunu (NOK, krone), joka jakaantuu sataan äyriin (øre). Äyri ei ole käteiskäytössä.
Elinkeinot ja bruttokansantuote

Norjan bruttokansantuote on noin 542 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuonna 2022. Ostovoimakorjattu bruttokansantuote on noin 424 miljardia dollaria.
Tutkimusten mukaan öljyvarat ovat jonkin verran passivoineet Norjan elinkeinoelämää. Luonnonvarat ja energiateollisuus ovat tärkeitä vientialoja maalle, mutta palveluinnovaatiot vähäisiä. Julkinen sektori on hyvin suuri, yksityinen sektori puolestaan alikehittynyt. Markkinoiden oligopolinen rakenne, kilpailun vähyys, on osasyy Norjan korkeisiin hintoihin.
Elinkeinot ja bruttokansantuote > Kalastus ja maatalous

Norjassa ammattimainen kalastus on maantieteellisistä syistä perinteisesti voimakkaampi elinkeino kuin maatalous. Kalanviljelyä harjoitetaan laajasti. Myös kalastusturismia on esimerkiksi Lofooteilla.
Elinkeinot ja bruttokansantuote > Öljytuotanto

Norjan öljyvarat ovat nostaneet sen maailman talouksien huipulle: öljynvienti toi puolet vientituloista ja lähes 30 prosenttia valtion tuloista. Norja on maailman kuudenneksi suurin öljynviejä Saudi-Arabian, Venäjän, Arabiemiirikuntien, Iranin ja Kuwaitin jälkeen. Syksyyn 2010 mennessä Norjan valtio on säästänyt öljytuloista rahastoon 500 miljardia Yhdysvaltain dollaria eli yli kolme biljoonaa kruunua. Rahastolla Norja varautuu aikaan, jolloin sillä ei ole hyvinvointinsa turvana enää öljyä ja kaasua. Rahasto koostuu osake- ja joukkovelkakirjasijoituksista. Norja on lisäksi Euroopan alueen suurimpia maakaasun tuottajia, ja se on myös merkittävä alumiinin jalostaja. Noin puolet teollisuudesta keskittyy Oslon ympärille. Öljyn ja maakaasun lisäksi Norjan luonnonvaroihin kuuluvat vesivoima, kupari, nikkeli, rautamalmi, sinkki, lyijy, kala ja puutavara. Merkittävimmät vientituotteet ovat maaöljy, maakaasu, koneet, metallit, kemikaalit ja kala. Viennin suurimpia kohdemaita vuonna 2012 olivat Britannia (26,6 prosenttia), Saksa (13,4 prosenttia), Alankomaat 12,0 %, Ranska 6,7 % Ruotsi 6,3 % ja Yhdysvallat 5,0 %.
Muita merkittäviä luonnonvaroja ovat kupari, nikkeli, rautamalmi, sinkki, lyijy ja puu.
Kauppa

Norjan tuottamasta öljystä vientiin menee huikeat 150 000 kuutiota (tuhatta litraa). Öljytuotteet ja maakaasu ovatkin maan tärkeimmät vientituotteet. Vientiin menee lisäksi muun muassa alumiinia, terästä, paperia ja kalaa. Maan tärkeimmät kauppakumppanit ovat Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa, Alankomaat, Ranska, Yhdysvallat, Ruotsi ja Tanska.