stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Psyko (vuoden 1960 elokuva)
Elokuvan teemoja

Elokuvassa Norman Batesin kotitalo toimii myös hänen oman mielensä arkkityyppisenä kuvana. Jo talon uhkaava ja groteski ulkomuoto alleviivaa Normanin psykoottisuutta, talon ylähuoneet yliminää ja hedelmäkellari alitajuntaa. Uhkaavat täytetyt eläimet kuvaavat aggressiivista uhkaa ja ansaan joutumisen kokemusta. Freud kirjoitti talosta unien symboliikkaa käsittelevässä artikkelissaan: ”Ainoa tyypillinen, toisin sanoen säännöllisesti toistuva, symbolinen esitys ihmisestä kokonaisuudessaan on talo”, ja hänen oppilaansa C. G. Jung analysoi ihmisen mieltä talokuvalla syvällisesti omassa psykologiassaan.
Vastaanotto > Arvostus

Annan Antti Lindqvistin mukaan Hitchcockin kauhuklassikko ”on jo ikään kuin oma lajityyppinsä. Se on täydellinen puhtaan elokuvan edustaja, jonka ajatuksen tavoin etenevät kamera-ajot matkustavat sielun syvimpiin syövereihin.” Psyko on hänestä yhtä merkittävä ja vaikuttava taideteos kuin William Shakespearen Macbeth tai Fjodor Dostojevskin Rikos ja rangaistus.
Psykoa pidetään laajalti yhtenä parhaimmista elokuvista mitä on ikinä tehty. American Film Institute on kerta toisensa jälkeen valinnut sen listatessaan parhaita ominaisuuksia elokuvissa. Heidän 100 parasta amerikkalaista elokuvaa -listallaan Psyko oli sijalla 18, 100 jännittävintä elokuvaa -listalla Psyko oli ensimmäisenä, 100 parasta sankaria ja vihollista -listalla Norman Bates oli listattu toiseksi parhaaksi viholliseksi, 100 parasta elokuvamusiikkia -listalla Psyko oli neljännellä sijalla. Lisäksi repliikki ”A boy’s best friend is his mother” (suom. Pojan paras ystävä on hänen äitinsä) valittiin sijalle 56 listalla 100 parasta elokuvarepliikkiä.
Vastaanotto > Vaikutus Suomessa > Sensuuri

Psyko oli elokuvana hätkähdyttävä 60-luvun Suomessa. Tästä hyvä esimerkki on, että Valtion elokuvatarkastamo leikkasi elokuvasta koko päähenkilö Marionin suihkumurhakohtauksen pois.
Vastaanotto > Vaikutus Suomessa > Psykon vaikutus suomalaiseen elokuvaan

Psykon aikalaishenkeä saattaa aistia myös 1960-luvun alkupuolen suomalaisessa elokuvassa, erityisesti klassiseen kerrontaan luottavien ohjaajien töissä. Esimerkkejä niistä ovat Matti Kassilan Tulipunainen kyyhkynen, Toivo Särkän Kuu on vaarallinen ja Aarne Tarkaksen Hän varasti elämän. Myös uuden aallon elokuvaan luokiteltava Ossi Skurnikin Tie pimeään kuvaa ihmisen pimeää puolta. Elokuvateollisuuden kuolema keskeytti genre-elokuvan kuten trillereiden ja kauhuelokuvan kehityksen Suomessa.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kokoon luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Psyko pääsi mukaan kahdeksalla äänellä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Psyko Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Psyko Elonet.
Psyko Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Psyko Box Office Mojossa. (englanniksi)
Väkivaltaviihteen lähteillä, osa 2: Psykon viisi vuosikymmentä , Elitisti.netin essee
| n k Psyko |
| --- | --- |
Romaanit:  Psyko (1959)  Psyko II (1982)  Psycho House (1990) 
Elokuvat:  Psyko (1960)  Psyko II (1983)  Psyko III (1986)  Psycho (1998) 
Televisio:  Bates Motel (2013–2017) 
Hahmot:  Norman Bates  Norma Bates  Marion Crane  Lila Crane  Emma Spool 
Muuta:  Hitchcock (2012) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Puola 
Muut:  IdRef 
Bates Motel
Anthony Perkins
Elokuvan traileri
Norman Batesin kotitalo.
Säihkyhännyskolibri

| Säihkyhännyskolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Hännyskolibrit Aglaiocercus
Laji::  coelestis
Kaksiosainen nimi
 Aglaiocercus coelestis  (Gould, 1861) 

Alalajit
 A. c. aethereus  A. c. coelestis 
Katso myös
   Säihkyhännyskolibri Wikispeciesissä   Säihkyhännyskolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Säihkyhännyskolibri (Aglaiocercus coelestis) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta Andeilta.
Koko ja ulkonäkö

Säihkyhännyskolibrikoiras voi kasvaa jopa 18–21 cm pitkäksi ja tästä pyrstön osuus on 10–15 cm. Naaras kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Säihkyhännyskolibrikoiraan pää ja selkä ovat väriltään vihreät ja otsassa on kiiltävänsininen laikku. Yläperä ja hyvin pitkä ja voimakkaasti haarautunut pyrstö ovat väriltään kiiltävän sinivioletit. Rinta ja vatsa ovat kellertävät. Lajin naaras on päästään ja selästään  vihreä. Otsassa on sininen laikku ja kurkku ja rinta ovat valkoiset vihrein täplin. Naaraslinnun vatsa on punertavanruskea. Säihkyhännyskolibrin nokka on lyhyehkö ja suora.
Levinneisyys ja elinympäristö

Säihkyhännyskolibria tavataan Kolumbiasta ja Ecuadorista. Sen elinympäristöä ovat kosteat pilvimetsät tyypillisimmin 900–2 100 metrin korkeudella. Laji elää yleensä yksittäin. Säihkyhännyskolibrin ravintoa on pääasiallisesti kukkien mesi mutta se pyydystää myös hyönteisiä. Linnun pesimäkausi on lokakuulta helmikuulle ja säihkyhännyskolibri rakentaa kupolikattoisen pesän sammalista ja hämähäkinseiteistä.
Säihkyhännyskolibrinaaras
Säilyke

Säilykkeitä varastossa.
Säilyke on elintarvike, joka on käsitelty säilyvään muotoon lämpö- tai muulla käsittelyllä tiiviissä pakkauksessa. Säilykkeet voidaan jaotella täys- ja puolisäilykkeisiin. Täyssäilykkeet voivat säilyä huoneenlämmössä jopa monia vuosia. Puolisäilykkeet on käsitelty yleensä suolalla, sokerilla tai säilöntäaineilla ja niiden säilymisaika voidaan laskea kuukausissa. Toisin kuin täyssäilykkeet, puolisäilykkeet vaativat kylmäsäilytystä.
Säilykkeitä japanilaisen kaupan hyllyillä.
Säilykkeiden avulla turvataan ruokavalion monipuolisuutta satokausien välisenä aikana sekä esimerkiksi pitkillä matkoilla. Tärkeitä säilykkeiden käyttäjäryhmiä ovat sotilaat ja retkeilijät, joille muonan säilyvyys, keveys ja energia tiiviissä muodossa ovat tärkeitä kriteereitä.
Teollisuudessa yleisesti käytetyssä säilykkeiden vähimmäiskäsittelyssä säilykkeeseen pakattava ruoka altistetaan 3 minuutin ajaksi 121 °C:lle. Tämä käsittely riittää tuhoamaan esimerkiksi hermomyrkky botuliinia tuottavien mikrobien itiöt. Muita yleisiä ruokaperäisen botulismin lähteitä länsimaissa ovat kotivalmisteiset tyhjiöpakatut ja hapatetut liha- tai kasviselintarvikkeet, jotka on valmistettu tai säilytetty virheellisesti.
Historiaa

Ranskan keisari Napoleon I julisti Venäjän sotaretkeä valmistellessaan kilpailun ruuansäilöntämenetelmien kehittämiseksi. Luvatun 12 000 frangin palkinnon voitti 1809 Nicolas Appert, joka vuonna 1795 aloittamiensa pohdintojen ja kokeilujen pohjalta keksi, että lasipurkeissa kuumentaminen paransi ruuan säilyvyyttä. Ranskan laivasto otti Appertin kehittämät menetelmät käyttöön vuoteen 1806 mennessä lihan, vihannesten, hedelmien ja jopa
maidon säilömisessä.
Keksijä Peter Durand patentoi metallisen säilyketölkin Englannissa vuonna 1810. Yhdysvalloissa ensimmäinen patentti säilyketölkille myönnettiin 1825. Länsirannikolla säilyketeollisuuden pioneereja olivat veljekset William, George ja Robert Hume sekä Andrew Hapgood, jotka perustivat lohenpurkitustehtaan Sacramento-joelle vuonna 1864.
Suomeen perustettiin säilykkeitä armeijan käyttöön valmistanut Oy Sotilassäilyke Ab -niminen yritys vuonna 1926.
Kirjallisuutta

Haapio, Markku: Purkkiruokaa.  Helsinki:  Otava, 2006.
Sörnäisten järvi

| Sörnäisten järvi |
| --- | --- |
 Sörnäisten järvi (Sörnäs träsk, vasen yläkulma) kartalla vuonna 1818. Kartalle merkitty Stockholmen tunnettiin myöhemmin nimellä Nihti (Knekten). Högholmen on Korkeasaari.
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Helsinki
Koordinaatit:  60°11′24″N, 24°57′27″E
Mittaustietoja
 fiSörnäisten järvi 
Sörnäisten järvi (ruots. Södernäs träsk) on kuivatettu järvi Helsingissä. Se sijaitsi nykyisessä Vallilassa, entisen Pasilan konepajan alueesta hieman kaakkoon Harjun ja Vallilan nykyisten kaupunginosien välisellä tasangolla. Järven kohdalla sijaitsevat tänä päivänä Dallapénpuisto, Satamaradankatu ja Teollisuuskatu.
Sörnäistenjärvestä vesi virtasi Sörnäsbäcken-nimistä laskujokea pitkin Suvilahteen (Södervik). Joen varrelle perustettiin useita tehtaita ja verstaita asumuksineen. Järveä alettiin kuivattaa 1820-luvulla laidunmaaksi, ja 1850-luvulla sen alue oli niittyä ja peltoa. Järvi näkyy hyvin esimerkiksi P. Klerckin kartassa vuodelta 1776. Järven eteläisimmän lahdelman yli oli rakennettu niin sanottu Sörnäisten kivisilta, jota pitkin kulki ennen Itäinen Viertotie (nyk. Hämeentie).
Ṭā’

Ṭā’-kirjaimen itsenäinen muoto.
Ṭā’ (arab. طاء‎, ṭā’, pers. ‏طا‎, ṭâ) on arabialaisen kirjaimiston 16. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ط ja äännearvo arabiassa [ᵵ] (faryngaalistunut [t]) Persiassa ja urdussa ṭā’ lausutaan tavallisena [t]-äänteenä. Urdussa ṭā’-kirjain translitteroidaan t̤, koska yhdellä pisteellä kirjoitettu ṭ on varattu retrofleksista t-äännettä [ʈ] ilmaisevalle kirjaimelle (ٹ).
Kirjoitettaessa ṭā’ liitetään viivalla ympäröiviin kirjaimiin (esim. طو ṭū, نط nṭ, نطو nṭū).
Sähköpotentiaali

Sähköpotentiaali eli sähköinen potentiaali (tunnus V) on muuttumattoman sähkökentän potentiaalienergia yksikkövarausta kohden. Sähköpotentiaalia mitataan volteissa. Fysikaalisesti ainoastaan kahden pisteen välinen potentiaaliero eli jännite on merkitsevä.
Sähköpotentiaalin käsitteen ja Kirchhoffin lakien avulla voidaan helposti analysoida sähköisiä virtapiirejä.
Sähköpotentiaali voidaan laskea kaavalla V = Ep /Q ,jossa sähkökentän potentiaalienergia on Ep =QEs.
Yleistä

Kappaleilla voi olla ominaisuus, joka tunnetaan sähkövarauksena. Sähkökenttä kohdistaa voiman varattuihin kappaleisiin. Jos varatulla kappaleella on positiivinen varaus, kappaleeseen kohdistuva voima on samansuuntainen sähkökentän suunnan kanssa. Negatiivisesti varautuneilla kappaleilla suunta on päinvastainen. Voiman suuruus on kappaleen sähkövarauksen suuruus kerrottuna sähkökentän voimakkuuden suuruudella. Sähköpotentiaali sähkökentän pisteessä on määritelty työksi, joka tehdään siirrettäessä positiivinen yksikkövaraus nollapotentiaalista tähän pisteeseen.
Jos työtä tehdään sähkökenttää vastaan joudutaan tekemään työtä ja jos sähkökenttä siirtää yksikkövarausta niin saadaan työtä. Sähkökentässä olevalla varauksella on siis jonkin asemaansa vastaava potentiaalienergia, joka muuttuu varauksen siirtyessä paikasta toiseen. Tämän perusteella on ruvettu puhumaan sähkökentän sähköpotentiaalista tai sähköisestä potentiaalista. Sähkökentän jonkin pisteen potentiaalilla tarkoitetaan sitä työtä, joka on varausyksikköä kohti tehtävä, kun positiivinen sähkövaraus äärettömän kaukaa tuodaan tuohon pisteeseen.
Voima ja potentiaalienergia liittyvät läheisesti toisiinsa. Kun kappale liikkuu suuntaan, johon voima kiihdyttää sitä, sen potentiaalienergia pienenee. Esimerkiksi kappaleen potentiaalienergia Maan gravitaatiokentässä on mäen päällä suurempi kuin mäen juurella. Kun kappale putoaa, sen potentiaalienergia muuttuu liike-energiaksi. Vastaavasti varautuneen hiukkasen sähköinen potentiaalienergia muuttuu hiukkasen liike-energiaksi sähkökentän tekemän työn takia hiukkasen siirtyessä korkeammasta potentiaalista matalampaan potentiaaliin. Positiivisesti varautuneen hiukkasen potentiaalienergia pienenee sen siirtyessä sähkökentän suuntaan kun taas negatiivisesti varautuneella hiukkasella suunnan tulee olla päinvastainen.
Sähköstatiikassa

Sähköpotentiaali pisteessä b staattisessä sähkökentässä E saadaan viivaintegraalista
V_{\mathbf {E} }=-\int _{a}^{b}\mathbf {E} \cdot \mathrm {d} {\boldsymbol {\ell }}\,
kun piste a on nollapotentiaalissa.
Sähköpotentiaali  V_{E} pisteessä b hiukkasen Q muodostamassa sähkökentässä E saadaan yhtälöstä
V_{E}={\frac {1}{\epsilon _{r}}}{\frac {1}{4\pi \epsilon _{0}}}{\frac {Q}{r_{b}}},
missä  \epsilon _{r} on eristeen suhteellinen permitiivisyyden arvo,  {\frac {1}{4\pi \epsilon _{0}}}=8{,}98755\cdot 10^{9}{\frac {{\textrm {Nm}}^{2}}{{\textrm {C}}^{2}}} on Coulombin vakio, Q on sähkökentän muodostavan hiukkasen sähkövaraus ja  r_{b} on etäisyys b hiukkasesta Q.
Kirjallisuutta

Lindell, Ismo; Sihvola, Ari: Sähkömagneettinen kenttäteoria 1. Staattiset kentät.  Helsinki:  Otatieto, 2013.  ISBN 978-951-672-354-2
Sähkörauskukalat

| Sähkörauskukalat |
| --- | --- |
 Silmäsähkörausku (Torpedo torpedo)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Sähkörauskukalat  Torpediniformes  Berg, 1940
Katso myös
   Sähkörauskukalat Wikispeciesissä   Sähkörauskukalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sähkörauskukalat (Torpediniformes) on rustokaloihin kuuluva lahko. Lahkon lajit ovat tunnettuja niiden sähköelimistä, joita ne käyttävät saaliin tainnuttamiseen ja puolustautumiseen.
Taksonomia

Varhaisimmat sähkörauskukaloihin kuuluvat fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään lahkon kuuluvien lajien määrä vaihtelee lähteittäin 59–69 välillä. Lahko voidaan jakaa kahteen yläheimoon Narcinoidea ja Torpedininoidea. Sähkörauskukalojen heimojako on muuttunut 1900-luvun aikana. Aikaisemmin kaikki lajit luettiin kuuluvaksi sähkörauskujen heimoon (Torpedinidae). Nykyään heimoja katsotaan olevan useimmiten kaksi, sähkörauskut ja pyörösähkörauskut (Narcinidae). Toisinaan omiksi heimoikseen katsotaan myös töppörauskut (Hypnidae) ja torkkurauskut (Narkidae).
Tyypillisiä piirteitä

Sähkörauskukalojen ruumis on muodoltaan pyöreä ja paksuhko. Leveissä rintaevissä niillä on sähköelimiä, jotka voivat aiheuttaa 8–220 voltin sähköiskun. Näitä elimiä lajit käyttävät saaliinsa tainnuttamiseen ja puolustautumiseen. Silmät ovat lahkon lajeilla pienet ja eräät niistä ovat sokeita. Lajista riippuen selkäeviä ei ole tai niitä on kaksi, pyrstöevä on hyvin kehittynyt. Kaikki lahkoon kuuluvat lajit lisääntyvät ovovivipaarisesti eli poikaset kehittyvät emonsa kohdussa ja naaras synnyttää eläviä poikasia.
Levinneisyys

Sähkörauskukalat ovat trooppisissa ja lauhkeissa merissä eläviä kaloja. Niitä tavataan Atlantista Välimeri mukaan lukien, Tyynestämerestä ja Intian valtamerestä.
Sähkörauskut

| Sähkörauskut |
| --- | --- |
 Marmorisähkörausku (Torpedo marmorata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Sähkörauskukalat Torpediniformes
Heimo::  Sähkörauskut  Torpedinidae  Bonaparte, 1838
Katso myös
   Sähkörauskut Wikispeciesissä   Sähkörauskut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sähkörauskut (Torpedinidae) on sähkörauskukaloihin kuuluva kalaheimo, jonka lajeja tavataan valtameristä.
Taksonomia

Vanhimmat sähkörauskuihin kuuluvien lajien fossiileista on ajoitettu eoseenikauden alkupuolelle. Nykyään eläviä lajeja on 22 kahdessa suvussa. Heimo jaetaan kahteen alaheimoon Torpedininae, johon kuuluvat Torpedo-suvun lajit ja Hypninae, johon kuuluu ainoastaan yksi laji, lautasrausku (Hypnos monopterygium). Toisinaan lautasrausku luokitellaan kuuluvaksi omaan heimoonsa Hypnidae.
Anatomia

Suurin sähkörauskulaji voi kasvaa noin 180 cm:n mittaiseksi, mutta yleensä kalat jäävät alle metrin kokoisiksi. Rintaevät ovat leveät ja antavat ruumiille kiekkomaisen muodon. Päästä kiekko on yleensä melko suora. Rintaevissä on munuaisen muotoiset sähköelimet, jotka voivat sysisähkörauskulla (Torpedo nobiliana) tuottaa jopa 220 V jännitteen. Torpedo-suvun lajeilla selkäeviä on kaksi, joista etummainen on selvästi takimmaista kookkaampi. Pyrstö on melko paksu ja pyrstöevä kookas. Lautasrauskulla pyrstö on hyvin lyhyt ja selkäevät pienet. Lajien hampaat ovat pienet ja teräväkärkiset. Sähkörauskut lisääntyvät ovovivipaarisesti.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sähkörauskuja tavataan lauhkeista ja lämpimistä vesistä. Ne elävät Atlantissa Välimeri mukaan luettuna, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä. Lajit elävät pääasiassa matalissa vesissä rannikolla tyypillisesti pohjalla. Joitakin lajeja tavataan 360 metrin syvyydestä. Sähkörauskulajit elävät hiekkaisilla ja mutaisilla pohjilla, jonne ne voivat kaivautua väijymään saalista. Kalojen ravinto koostuu pienistä kaloista ja selkärangattomista eläimistä. Saaliinsa ne tainnuttavat sähköiskulla. Toisinaan niitä saadaan trooleilla sivusaaliina, mutta lajeilla ei ole kaupallista merkitystä.
Säräjärvi

Säräjärvi on kylä Kiikalassa Salossa Varsinais-Suomen maakunnassa. Kylä sijaitsee sille nimensä antaneen Säräjärven rannalla Kiikalan Johannislundin kulmakunnalla, Lohjan, aiemmin Nummen, rajalla. Sen historiallisia rajanaapureita ovat olleet lännessä Kiikalan Hidoisenpyöli (vuodesta 1963 vir. Lasikylä) ja idässä Nummen Leppäkorpi.
Historia

Historialtaan Säräjärvi on eräs Varsinais-Suomen maakunnan vajaasta neljästäkymmenestä keskiajalla muodostuneesta autiopyölistä eli ulkoveromaasta, jotka olivat varsinaisista kylistä erillisiä, asumattomia mutta silti verolle pantuja maakappaleita. Ainakin osa niistä on saattanut syntyä keskiajan uudisasutuskaudella syntyneitten uudisasutusten autioituessa.
Autiopyölinä nykyisen Säräjärven kylän alue tunnettiin nimillä Haitonpyöli tai Säräkoskenmaa. 1500-luvun alussa sen omisti Kiikalan Saaren kylä, sittemmin se kuului Kiikalan Rekijoen kylän Perttulin talolle, ja 1600-luvulla siellä ollutta myllynpaikkaa vuokrasivat myös Someron Kaskiston ja Suojoen kylien asukkaat. Historialtaan samanlainen autiopyöli oli myös Säräkoskenmaahan lännessä rajoittunut Hidoisenpyöli, jonka omistuksesta eri aikoina olivat käräjöineet useat lähiseudun kylät sekä eräät Perniössä sijainneet kartanot.
Asutus alueella sai alkunsa, kun Säräkoskenmaan ulkoveromaalle vuonna 1757 syntyi Säräjärven torppa, joka kuului Kiikalan Saarenkylän Mikolan talolle. Vuonna 1826 Säräjärvestä tuli verollepantu uudistalo, joka luettiin Nummen Leppäkorven kylään. Vuonna 1858 Säräjärvi erotettiin Leppäkorvesta yksinäistaloksi ja tuli taas kuulumaan Kiikalaan. 1860-luvun puolivälissä Säräjärven eli Särämäen yksinäistalon osti viereiselle Hidoisenpyölin ulkoveromaalle vuonna 1813 perustettu Johannislundin lasitehdas, jolla oli käyttöä etenkin talon viljelyksille yhdyskunnan ruokahuollon turvaamiseksi.
Kun Johannislundin lasitehdas vuonna 1960 lopetettiin, muodostettiin pian tämän jälkeen vuonna 1963 varsinaisesta tehdasalueesta Hidoisenpyölin ja Säräjärven kylissä uusi Johannislund-niminen maarekisterikylä. Tämän seurauksena aiemman Säräjärven kylän historiallisesta alueesta pääosa tuli kuulumaan muodostettuun Johannislund-nimiseen yksinäistaloon, ja vain pieni osa kylän historiallisesta alueesta jäi kuulumaan jäljelle jääneeseen Säräjärvi-nimiseen maarekisterikylään.
Säästöpankkiosakeyhtiö

Säästöpankkiosakeyhtiö on säästöpankin toimintaa jatkava osakeyhtiömuotoinen pankki. Säästöpankkiosakeyhtiön nimessä on säästöpankkilain (28.12.2001/1502) mukaan oltava sana tai yhdysosa säästöpankki.
Säästöpankkiosakeyhtiö voidaan säästöpankkilain mukaan perustaa silloin, kun säästöpankin koko toiminta luovutetaan perustettavalle osakeyhtiölle. Jos uuden osakeyhtiön sääntöihin otetaan määräys, jonka mukaan pankin erityistarkoituksena on säästäväisyyden edistäminen, on syntyvä osakeyhtiö säästöpankkiosakeyhtiö.
Säästöpankkiosakeyhtiö voidaan säästöpankkilain mukaan muuttaa liikepankiksi yhtiöjärjestystä muuttamalla.
Historiaa

Ulkomailla säästöpankkeja alettiin muuntaa osakeyhtiöiksi jo 1970-luvulla. Suomessa muunto ei vielä tuolloin ollut mahdollista. Säästöpankeilla oli kuitenkin mahdollisuus ottaa vastaan pääomaa niin sanotuista lisärahastoista. Mielenkiinto tähän oli olematonta, koska pääomapanos rahastoon ei tuonut vaikutusvaltaa toisin kuin osakeyhtiömuodossa. Vuonna 1989 kuitenkin Suomen Työväen Säästöpankki muutettiin erityisen lain nojalla STS-Pankki -nimiseksi liikepankiksi.
Säästöpankin muuttaminen säästöpankkiosakeyhtiöksi tuli mahdolliseksi 1992. Ensimmäinen säästöpankkiosakeyhtiö oli Suomen Säästöpankki. Pankki oli tuolloin vakavissa vaikeuksissa ja se muutettiin lain tultua voimaan välittömästi säästöpankkiosakeyhtiöksi, jotta se voisi ottaa vastaan valtion tukea. Tuen ehtona oli osakeyhtiömuoto, jotta valtiovalta voisi vaikuttaa pankkiin. Seuraava säästöpankkiosakeyhtiö oli Aktia, joka muuttui osakeyhtiömuotoon keväällä 1993. Aktia on myöhemmin muuttunut liikepankiksi.
Säästöpankkiryhmässä toimii nykyisin sekä säästöpankkeja että säästöpankkiosakeyhtiöitä. Säästöpankkiosakeyhtiöitä toimi kesällä 2017 yhteensä 5.
Säästöpankki (yhtiömuoto)

Säästöpankki (SP) on yksi yhtiömuodoista Suomessa. Se on säästöpankkilain (28.12.2001/1502) mukaan talletuspankki, jonka erityistarkoituksena on säästämisen edistäminen. Yhtiömuotonsa ja erityistarkoituksensa osalta säästöpankit eroavat muista talletuspankeista, joita ovat liikepankit ja osuuspankit. Suomessa nykyisin toimivista säästöpankki-nimeä käyttävistä pankeista vain osa on yhtiömuodoltaan säästöpankkeja; loput ovat säästöpankkiosakeyhtiöitä.
Oikeushenkilönä säästöpankki on säätiön kaltainen yhtiömuoto. Säästöpankilla ei ole varsinaisia omistajia. Säästöpankin varat eivät kuulu kellekään. Kellään ei ole säästöpankissa omistajan sananvaltaa, miten säästöpankin omaisuutta tulisi käyttää. Säästöpankissa voi kuitenkin olla kantarahasto-osuuksia, joiden omistajat ovat säästöpankin asiakasomistajia tai omistaja-asiakkaita.
Säästöpankissa ylin valta kuuluu tallettajia edustavalle isännistölle. Käytännössä kuitenkin isäntien valinnassa on tallettajien osuus rajattu melko pieneksi; isäntien valitseman hallituksen juridinen asema sen sijaan on perinteisesti ollut varsin vahva. Säästöpankille oli varsinkin aiemmin tyypillistä yleishyödyllisyys, sillä voitonjako ei ollut sallittua. Se tuli kuitenkin mahdolliseksi kantarahastosijoitusten haltijoille vuonna 1991.
Säästöpankit määriteltiin 1931 säästöpankkilaissa yleishyödyllisiksi laitoksiksi, joiden tarkoitus oli edistää säästäväisyyttä. Vuoden 1970 säästöpankkilaissa tarkoitukseksi mainittiin edelleen säästäväisyyden edistäminen. Säästöpankki syntyi lain mukaan, kun peruspääoma luovutettiin säästöpankin perustamiseen, jonka jälkeen pääoma oli säästöpankin omaisuutta.
Kaupparekisterissä oli vuonna 2020 14 säästöpankkia.
Säästöpankki voidaan haluttaessa muuttaa säästöpankkiosakeyhtiöksi. Tällöin säästöpankin liiketoiminta siirretään perustettavalle säästöpankkiosakeyhtiölle.
Aiheesta muualla

Säästöpankkilaki (Arkistoitu – Internet Archive)
Albert Pudas

| Albert Pudas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. helmikuuta 1899 Siikajoki
Kuollut: 28. lokakuuta 1976 (77 vuotta) Thunder Bay
Jääkiekkoilija
Seurat:  Port Arthur Bearcats Windsor Hornets (CPHL) Toronto St. Patricks (NHL) Hamilton Tigers (CPHL)  Detroit Olympics (CPHL)
Valmennusura
Seurat:  Port Arthur Seniors   talviolympialaiset 1936 – Kanada (Port Arthur Bearcats)
Juho Albert Pudas (alun perin Putaansuu) (17. helmikuuta 1899 Siikajoki – 28. lokakuuta 1976 Thunder Bay, Kanada) oli kanadansuomalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän oli ensimmäinen suomalaissyntyinen jääkiekkoilija NHL:ssä. Pääosan ammattilaisurastaan Pudas pelasi CPHL-liigassa, mutta NHL:n Toronto St. Patricksia hän edusti neljän ottelun ajan. Amatööriurallaan hän voitti kahdesti Allan Cupin. Pudas valmensi pelaajauransa jälkeen muun muassa amatöörijoukkue Port Arthur Bearcatsia, joka pääsi edustamaan Kanadaa 1936 talviolympialaisiin ja sijoittui hopealle. Valmentajauransa jälkeen hän toimi vielä jääkiekkoerotuomarina.