stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ultima Underworld II: Labyrinth of Worlds
Aiheesta muualla

Ultima Underworld II: Labyrinth of Worlds MobyGamesissa (englanniksi)
Pelit-lehden arvostelu[vanhentunut linkki]
-pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Ultima I  Ultima II  Ultima III  Ultima IV: Quest of the Avatar  Ultima V  Ultima VI  Ultima VII  Ultima VIII  Ultima IX  Ultima Collection 
Worlds of Ultima:   The Savage Empire  Martian Dreams 
Ultima Underworld:   Ultima Underworld: The Stygian Abyss  Ultima Underworld II: Labyrinth of Worlds 
Muita pelejä:   Akalabeth  Ultima Online  Ultima Worlds Online: Origin  Ultima X: Odyssey  Arthurian Legends 
Muuta:   Richard Garriott  Lord British  Avatar
Vadim Kazatšenko

Vadim Gennadijevitš Kazatšenko (ven. Вадим Геннадиевич Казаченко; s. 13 heinäkuuta, 1963, Pultava, Ukrainan NST) on ukrainalaistaustainen venäläinen poplaulaja, joka soolouransa lisäksi oli yhtyeen ”Freestyle” keulahahmo ajalla 1989-1991. Kazatšenko palkittiin vuonna 2011 nimikkeellä Заслуженный артист (Zaslužennyi artist, ’kunnioitettu taiteilija’).
Aiheesta muualla

Spotify
Youtube
Youtube (Freestyle-yhtye)
USS St. Lo (CVE-63)

| USS St>  Lo |
| --- | --- |
 USS St. Lo
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kaiser Shipbuilding Company, Vancouver, Washington
Kölinlasku:  23. tammikuuta 1943
Laskettu vesille:  17. elokuuta 1943
Palveluskäyttöön:  23. lokakuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 25. lokakuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 900 t
Pituus:  156,13 m
Leveys:  33 m
Syväys:  6,86 m
Koneteho:  9 000 ihp
Nopeus:  19 solmua
Toimintamatka:  10 240 merimailia@15 solmua
Miehistöä:  860
Aseistus
Aseistus:  1 × DP 5"/38 -tykki 16 × Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykkiä 20 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 28 × lentokonetta
USS St. Lo (runkonumerot ACV-63, CVE-63) oli Yhdysvaltain laivaston Casablanca-luokan saattuetukialus. Alun perin alus oli pieni 12 000 tonnin rahtilaiva, joka muunnettiin lentotukialukseksi lisäämällä lentokansi ja kevyt ilmatorjunta-aseistus. Ilmatorjuntatykkien lisäksi aluksessa oli yksi 127 mm tykki. Aluksella lentokoneita oli kolmisenkymmentä, valtaosin Grumman TBF Avenger -torpedopommittajia.
Valmistus

Alus tilattiin Vancouverista Washingtonista Kaiser Shilbuilding Companyltä, missä köli laskettiin 23. tammikuuta 1943 nimellä USS Chapin Bay. Alus laskettiin vesille 17. elokuuta nimellä USS Midway kumminaan Santa Anan laivaston lentotukikohdan komentajan Howard N. Coulterin puoliso Cauchois Coulter ja liitettiin laivastoon 23. lokakuuta Astorian laivastotukikohdassa Oregonissa ensimmäisenä päällikkönään Francis Joseph McKenna. Aluksen nimi piti vapauttaa valmisteilla olevalle lentotukialukselle CVB-41 ja aluksen nimeksi vaihdettiin 10. lokakuuta 1944 USS St. Loksi.
Palvelus

St. Lo osallistui Yhdysvaltain 7. laivastossa Leytenlahden taisteluun lokakuussa 1944. Samarin saaren taistelussa 25. lokakuuta aluksen lentokanteen osui japanilainen kamikaze-kone. Alus syttyi palamaan ja paloi räjähdellen alle tunnin, kunnes se upposi. Kyseessä oli japanilaisten ensimmäinen kamikaze-hyökkäys.
St. Lo syttyi palamaan kamikazen osuttua.
Ulmanis

Ulmanis on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Guntis Ulmanis (s. 1939), Latvian presidentti 1993–1999
Kārlis Ulmanis (1877–1942), Latvian presidentti 1936–1940
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ulmanis”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tilinteon hetki

| Tilinteon hetki Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1996–2004 Sundi Coop, Savonlinna
 Julkaistu: 2004
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 64.22
 Levymerkki: Ranka Recordings
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 10.
Timo Rautiaisen & Trio Niskalaukauksen muut julkaisut
| Hartes Land 2004 | Tilinteon hetki 2004 | Lauluja Suomesta 2017 |
Tilinteon hetki on Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen kahden CD:n  kokoelma, jonka yhtye julkaisi jäädessään määrittelemättömän pituiselle tauolle vuonna 2004. Kokoelman ensimmäinen levy koostuu yhtyeen suosituimmista kappaleista ja toinen levy sisältää singlejen bonusraitoja sekä muuta harvinaista materiaalia.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10, ja se pysyi listalla yhteensä 9 viikkoa.
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Suluissa alkuperäinen albumi. Rajaton rakkaus – 3.40 (Itku pitkästä ilosta)  Nyt on mies! – 4.33 (Kuilun partaalla)  Surupuku – 4.41 (Rajaportti)  Rekkamies – 3.54 (Lopunajan merkit)  Hyvä päivä – 3.46 (Lopunajan merkit)  Elegia – 5.05 (Rajaportti)  Kuusikymmentäkaksi – 4.49 (Itku pitkästä ilosta)  Hyvä ihminen – 4.30 (Kylmä tila)  Venäjän orvot – 3.59 (Lopunajan merkit)  Juoksevan veden aika – 4.52 (Kylmä tila)  Kylmä tila – 4.39 (Kylmä tila)  Lumessakahlaajat – 4.40 (Rajaportti)  Lintu – 6.53 (Itku pitkästä ilosta)  Tilinteon hetki – 4.41 (Hävetkää!) :  CD 2 Samarialainen – 5.00  On aika soittaa sinfonia – 4.06  Rajatila – 4.28 (Live, Ilosaarirock 2000)  Mustamaalaan – 3.01  Kova maa – 4.15 (Live, Provinssirock 2002)  Viimeinen päivä taivaan? – 4.08  Koiranelämää – 4.32  Tie – 4.04  Surupuku – 5.31 (Live, KLUBI, Tampere 13. joulukuuta 2002)  Leijonan periaatteet 2004 – 2.38  Tulkaa kotiin – 4.14  Lintu – 8.23 (Live, Tavastia, Helsinki 21. marraskuuta 2002)  Lopunaika – 4.22 (Demo)  Alavilla mailla – 6.27 (Live, äänitetty Heinolassa 21. elokuuta 2004 yhdessä Heinola Sinfoniettan kanssa)
Tekijät > Kokoonpanot

Arto Alaluusua – basso (CD 1:n raidoilla 4, 5, 9 ja 14)
Teppo Haapasalo – kitara (CD 1:n raidalla 14)
Jari Huttunen – kitara (CD 1:n raidoilla 8, 10 ja 11, CD 2:n raidoilla 1, 5, 7, 10, 12 ja 14)
Jarkko Petosalmi – kitara (CD 1:n raidoilla 1–13, CD 2:n kaikilla raidoilla poikkeuksena raidat 9 ja 13)
Seppo Pohjolainen – rummut ja taustalaulu (CD 1:n ja CD 2:n kaikilla raidoilla poikkeuksena CD 2:n raita 13)
Timo Rautiainen – laulu ja kitara (CD 1:n ja CD 2:n kaikilla raidoilla), kansien suunnittelu
Valtteri Revonkorpi – kosketinsoittimet (CD 1:n raidoilla 5 ja 14)
Karri Rämö – kitara (CD 1:n raidoilla 1, 2, 4, 5, 7, 9, 13 ja 14, CD 2:n raidoilla 2, 3 ja 6)
Nils Ursin – basso ja kosketinsoittimet (CD 1:n raidoilla 1, 2, 3, 6, 7, 8, 10, 11, 12 ja 13, CD 2:n kaikilla raidoilla poikkeuksena raidat 9 ja 13)
Tekijät > Vierailevat muusikot

Marco Hietala – taustalaulu (CD 2:n raidalla 1)
Tuomas Holopainen – kosketinsoittimet (CD 1:n raidoilla 10 ja 11, CD 2:n raidoilla 1, 7, 10 ja 12)
Sami Kokko – taustalaulu (CD 1:n raidalla 7)
Jarkko Martikainen – laulu ja kitara (CD 2:n raidoilla 5 ja 9), tuotanto
Marja Mattlar - laulu (CD 2:n raidalla 7)
Eicca Toppinen – sello (CD 1:n raidalla 10)
Tapio Wilska – murina (CD 1:n raidoilla 2 ja 7)
Tekijät > Tuotanto

Ilkka Ahlgren – liiton mies
Jan & Eerika Carlsson – liiton ihmiset
Jari Flinck – äänitys (Lintu- live)
Mika Jussila – masterointi
Petteri Kivimäki – kansivihkon kuvat
Ari Laurila – äänitys ja miksaus (Alavilla mailla - live), saliääni
Toni Peiju – liiton mies
Raimo Pesonen – liiton mies
Mikko ja Risto Pohjonen – äänitys (Surupuku - live)
Ewo Rytkönen – liiton mies
Dmitri Slobodeniouk – kapellimestari (Heinola Sinfonietta)
Antti Snellman – äänitys (Kova maa - live)
Jari Tabell – kansien suunnittelu
Tuomo Valtonen – äänitys ja miksaus studiossa, tuotanto
Arvostelut

Soundi:
Aiheesta muualla

Tilinteon hetki Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Tilinteon hetki Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus
| --- | --- |
Albumit:   Lopunajan merkit  Itku pitkästä ilosta  Rajaportti  Kylmä tila  Lauluja Suomesta  In frostigen Tälern  Hartes Land 
EP:t:   Hävetkää!  Kuilun partaalla (EP)  Tiernapojat (EP) 
Kokoelmat:   Tilinteon hetki 
DVD:t:   DVD (Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus)  Perunkirjoitus (DVD) 
Kirjat:   Trio Niskalaukaus 
Muuta:  Diskografia
USS Pennewill

| USS Pennewill |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Federal Shipbuilding and Drydock Company, Newark, New Jersey
Kölinlasku:  26. huhtikuuta 1943
Laskettu vesille:  8. elokuuta 1943
Palveluskäyttöön:  15. syyskuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  1. elokuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 240 t
Pituus:  93 m
Leveys:  11,2 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  6 000 shp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  15 upseeria ja 201 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  3 × 3" tykkiä 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 3 × 21" (533 mm) torpedoputkea 8 × syvyyspomminheitintä 1 × Hedgehog 2 × syvyyspommikiskoa
USS Pennewill (runkonumero DE-175) oli Yhdysvaltain  laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jossa se suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty William Ellison Pennewillin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Newarkista New Jerseystä Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä, missä köli laskettiin 26. huhtikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 8. elokuuta kumminaan Lucie Reilly Pennewill ja otettiin palvelukseen 15. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään John Edward Allen.
Palvelus

Läpäistyään koeajot alus siirrettiin Trinidadiin saattuetehtäviin. Alus suojasi 20. marraskuuta saattueen TJ-15 Trindidadista Recifeen, jonne se saapui 5. joulukuuta. Alus kuului joulukuusta 1943 huhtikuuhun 1944 TG 42.2:een, jossa se suojasi saattueita Trinidadin ja Recifen välillä. Tuona aikana aluksella oli joitakin erikoistehtäviä kuten suojata 25.–27. joulukuuta Yhdysvaltain laivaston joukkojenkuljetusalus USS State of Marylandia Trinidadista San Juaniin Puerto Ricoon ja 21.–22. tammikuuta brittiläistä tankkeria Destinyä Recifen edustalla TG41.4 tankkauksen aikana.
Alus saapui 26. huhtikuuta Bahiaan, josta se seuraavat kuukaudet partioi USS Memphisin kanssa. Alus lähti 28. heinäkuuta Recifestä Nataliin, jossa se poistettiin Yhdysvaltain laivaston palveluksesta 1. elokuuta ja otettiin Brasilian laivaston palvelukseen.
Bertioga

Brasilian laivasto nimesi aluksen CTE Bertiogaksi (port. Contratorpedeiro de Escolta) runkonumerolla D-21. Alus palautettiin 30. kesäkuuta 1953 Yhdysvaltain laivastolle, joka antoi sen heti takaisin. Alus poistettiin 1975 Brasilian laivastoluettelosta ja romutettiin.
CTE Bertioga
Tyranny of Souls

| Tyranny of Souls Bruce Dickinson |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 23. toukokuuta 2005
 Tuottaja(t): Roy Z
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 40.04
 Levy-yhtiö: Sanctuary
Listasijoitukset
  10.
Bruce Dickinsonin muut julkaisut
| The Best of Bruce Dickinson 2001 | Tyranny of Souls 2005 | Alive 2005 |
Tyranny of Souls on Bruce Dickinsonin vuonna 2005 julkaisema sooloalbumi. Albumin kappaleet sävelsivät Bruce Dickinson ja Roy Z. Musiikki työstettiin siten, että Roy Z lähetti Iron Maidenin kiertueella olleelle Dickinsonille riffejä, joihin Dickinson lisäsi melodiat ja sanoitukset. Kaikki kitaraosuudet soittanut Roy Z myös tuotti albumin sekä soitti muutamia basso- sekä piano-osuuksia.
Kappalelista

Mars Within – 1.41
Abduction – 3.52
Soul Intruders – 3.54
Kill Devil Hill – 5.09
Navigate the Seas of the Sun – 5.53
River of no Return – 5.15
Power of the Sun – 3.31
Devil on a Hog – 4.03
Believil – 4.52
A Tyranny of Souls – 5.54
Kappalelista > Japanin-version bonusraita

Eternal
Kokoonpano

Bruce Dickinson – laulu
Roy Z – kitarat, basso (kappaleet 7 ja 9)
David Moreno – rummut
Ray "Greezer" Burke – basso (kappaleet 1, 4-6, 8 ja 10)
Juan Perez – basso (kappaleet 2 ja 3)
Maestro Mistheria – koskettimet
Arvostelut

Imperiumi: 9/10
Soundi:
Muuta

Kappale Kill Devil Hill kertoo Wrightin veljeksien vuoden 1903 lentomatkasta.
Kansitaide on renessanssitaiteilija Hans Memlingin käsialaa.
Turkin jalkapallomaajoukkue

Turkin jalkapallomaajoukkue (2016)
Turkin jalkapallomaajoukkue edustaa Turkin tasavaltaa kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa. Joukkueen paras saavutus on pronssimitali vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuista.
Vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuiden karsinnoissa Turkki hävisi MM-kisapaikan Sveitsille ja fanit mellakoivat ja pelaajat olivat mukana. Kansainvälinen jalkapalloliitto määräsi Turkin pelaamaan kolme seuraavaa kotiottelua vieraalla maaperällä.
Turkin päävalmentajana toiminut Abdullah Avci sai potkut syksyllä 2013 huonojen tulosten seurauksena, minkä jälkeen hänen tilalleen palkattiin Fatih Terim. Vuosina 2017–2019 päävalmentajana oli romanialainen Mircea Lucescu, ja vuonna 2019 valmentajaksi palasi joukkueen vuoden 2002 MM-pronssiin luotsannut Şenol Güneş.
Menestys arvokilpailuissa > MM-kilpailut

1930: Ei osallistunut.
1934: Vetäytyi
1938: Ei osallistunut
1950: Selvisi, mutta vetäytyi
1954: 1. kierros
1958: Ei osallistunut
1962–1998: Ei selviytynyt karsinnoista
2002: Pronssia
2006–2018: Ei selviytynyt karsinnoista
Menestys arvokilpailuissa > EM-kilpailut

1960–1992: Ei selviytynyt karsinnoista
1996: 1. kierros
2000: Puolivälierät
2004: Ei selviytynyt karsinnoista.
2008: Välierät
2012: Ei selviytynyt karsinnoista.
2016: 1. kierros
2020: 1. kierros
2024: Puolivälierät
Menestys arvokilpailuissa > Confederations Cup

Confederations Cup 2003: Pronssia
Entisiä päävalmentajia

1990–1993  Sepp Piontek
1993–1996  Fatih Terim
1996–2000  Mustafa Denizli
2000–2004  Şenol Güneş
2004–2005  Ersun Yanal
2005–2009  Fatih Terim
2010–2011  Guus Hiddink
2011–2013  Abdullah Avcı
2013–2017  Fatih Terim
2017–2019  Mircea Lucescu
2019–2021  Şenol Güneş
2021–2023  Stefan Kuntz
2023–   Vincenzo Montella
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turkin jalkapallomaajoukkue Wikimedia Commonsissa
USS Savannah (CL-42)

| USS Savannah |
| --- | --- |
 USS Savannah Uuden-Englannin rannikolla vuonna 1944.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  New York Shipbuilding Corporation, Camden, New Jersey
Kölinlasku:  31. toukokuuta 1934
Laskettu vesille:  8. toukokuuta 1937
Palveluskäyttöön:  10. maaliskuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  3. helmikuuta 1947
Loppuvaihe:  alusluettelosta 1. maaliskuuta 1959 romutettu 1966
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 700 t
Pituus:  185,42 m
Leveys:  18,82 m
Syväys:  5,92 m
Koneteho:  100 000 hv
Nopeus:  32,5 solmua (60,2 km/h)
Miehistöä:  868
Aseistus
Aseistus:  15 x 6"/L47 -tykkiä 8 x 5"/L25 -tykkiä 20 x Bofors 40 mm 10 x Oerlikon 20 mm 4 x lentokonetta
USS Savannah (runkonumero CL-42) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1938 palvelukseenotettu Brooklyn-luokan kevyt risteilijä, joka toisessa maailmansodassa suojasi saattueita sekä tuki tykistöllään maihinnousuja. Alus poistettiin palveluksesta 1947 ja romutettiin 1966.
Valmistus

Alus tilattiin New York Shipbuilding Corporationilta Camdenista New Jerseystä, missä köli laskettiin 31. toukokuuta 1934. Alus laskettiin vesille 8. toukokuuta 1937 kumminaan Georgian senaattori Richard B. Russell Jr:n lapsenlapsi Jayne Maye Bowden ja otettiin palvelukseen 10. maaliskuuta 1938 Philadelphian laivastontelakalla ensimmäisenä päällikkönään Robert C. Griffin.
Palvelus

Koeajojen päätyttyä alus lähti keväällä Kuubaan ja Haitille palaten 3. kesäkuuta Philadelphiaan, jossa se siirrettiin telakalle Rocklandin edustalla Mainessa suoritetuissa koeajoissa havaittujen muutostarpeiden vuoksi. Alus lähti 26. syyskuuta Philadelphiasta Euroopassa kytevän sodan vuoksi ja saapui 4. lokakuuta Portsmouthiin evakuoidakseen tarvittaessa Yhdysvaltain kansalaisia. Münchenin sopimus kuitenkin laukaisi jännityksen ja alus palasi Norfolkiin 18. lokakuuta. Se osallistui talvisotaharjoitukseen Karibialla, minkä jälkeen alus vieraili Savannahissa 12.-20. huhtikuuta 1939. Alus lähti 26. toukokuuta Norfolkista läpäisten Panaman kanavan 1. kesäkuuta. Se saapui 17. kesäkuuta San Diegoon, mistä alus pian siirtyi edelleen Long Beachiin.
Alus liitettiin operaatio Torchin läntisen maihinnousuosastoon kontra-amiraali Monroe Kellyn pohjoiseen maihinnousuryhmään. Se lähti 24. lokakuuta 1942 Norfolkista ja liittyi neljä päivää myöhemmin ryhmäänsä noin 450 merimailia eteläkaakkoon Cape Racesta.
Savannah oli ensimmäinen Yhdysvaltain laivaston alus, joka avasi tulen 9. syyskuuta Salernonlahdelta saksalaisten asemiin. Aluksen tykkituli tuhosi rautatiepatterin sekä pakotti panssarijoukot vetäytymään. Aluksen tykkitorniin osui 11. syyskuuta radio-ohjattu pommi, joka läpäisi kolme kantta ennen räjähtämistä. Aluksen pohja repesi ja kylkeen tuli aukko. Puoli tuntia myöhemmin räjähti tykkihuoneessa. Miehistö sai vuodon ja tulipalon hallintaan sekä oikaistua vuodon aiheuttaman kallistuman. Hinaajien Hopin ja Morenon avustamana alus lähti omin konein Maltalle, jonne se saapui 12. syyskuuta. Aluksella sai surmansa 197 miestä ja 15 loukkaantui vaikeasti.
Alus siirrettiin reserviin 22. huhtikuuta 1946 ja poistettiin palveluksesta 3. huhtikuuta 1947. Se poistettiin alusluettelosta 1. maaliskuuta 1959 ja myytiin 25. tammikuuta 1966 romutettavaksi Bethlehem Steel Companylle.
Tuuli Petäjä-Sirén

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tuuli Petäjä-Sirén heinäkuussa 2015. |  Tuuli Petäjä-Sirén heinäkuussa 2015. |  Tuuli Petäjä-Sirén heinäkuussa 2015. |  |
Maa:   Suomi
Naisten kilpapurjehdus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | RS:X |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Pronssia | Madeira 2012 | RS:X |  |
Tuuli Pauliina Petäjä-Sirén (o.s. Petäjä, s. 9. marraskuuta 1983 Espoo) on uransa vuonna 2022 lopettanut suomalainen kilpapurjehtija. Hän kilpaili purjelautailun RS:X- ja iQFoil-luokissa. Petäjä-Sirén sai Lontoon olympialaisissa 2012 RS:X-luokassa hopeaa. Hän edusti Helsingfors Segelklubbia. Häntä valmensivat ainakin Minna Aalto, Curro Manchón ja Borja Carracedo.
Tammikuussa 2013 Petäjä-Sirén valittiin Suomen Vuoden urheilijaksi.
Ura

Ennen siirtymistään purjelautailuun Petäjä-Sirén purjehti optimistijollalla (1993–1998), 420-luokassa (1998–1999) ja 470-luokassa (1999–2003). Purjelautailun RS:X-luokkaan Petäjä-Sirén siirtyi vuonna 2006, ja jo seuraavana vuonna hän saavutti paikan Pekingin olympialaisiin sijoittumalla MM-kilpailuissa sijalle 32. Hän oli olympialaisissa 16:s.
Vuonna 2011 Petäjä-Sirén sijoittui EM-kilpailuissa 11:ksi ja MM-kilpailuissa 16:ksi. Samalla hän saavutti Suomelle maapaikan Lontoon 2012 olympialaisiin. Vuonna 2012 hän voitti Madeiralla EM-pronssia. Lontoon olympialaisissa Petäjä-Sirén saavutti hopeaa. Suomen urheilugaalassa tammikuussa 2013 hänet valittiin Vuoden urheilijaksi.
Rion olympialaisissa 2016 Petäjä-Sirén sijoittui kymmenenneksi. Hän toimi Rion olympialaisten avajaisissa Suomen lipunkantajana. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Petäjä-Siren sijoittui 14:nneksi.
Yksityiselämä

Petäjä meni naimisiin 29. syyskuuta 2012 ja otti sukunimekseen Petäjä-Sirénin. Hän opiskeli arkkitehtuuria Aalto-yliopistossa ja valmistui arkkitehdiksi vuonna 2016.
Petäjän isoisä on arkkitehti Keijo Petäjä. Myös hänen molemmat vanhempansa ovat arkkitehtejä.
Saavutukset > Olympialaiset

16. sija 2008
Olympiahopeaa 2012
Kymmenes 2016
14. sija 2020
Saavutukset > MM-kilpailut

50. sija 2006
32. sija 2007
34. sija 2008
30. sija 2009
35. sija 2010
16. sija 2011
11. sija 2012
4. sija 2013
15. sija 2014
28. sija 2015
32. sija 2016
Hopeaa 2017 (raceboard-luokassa)
21. sija 2017
47. sija 2018
26. sija 2019
23. sija 2020
13. sija 2021
Saavutukset > EM-kilpailut

31. sija 2007
12. sija 2008
19. sija 2010
11. sija 2011
Pronssia 2012
7. sija 2014
16. sija 2015
13. sija 2016
26. sija 2018
15. sija 2020
14. sija 2021
Unnukka

| Unnukka |
| --- | --- |
 Unnukka Varkaudessa.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Leppävirta ja Varkaus
Koordinaatit:  62°24′30″N, 27°55′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Ämmäkoski
Järvinumero:  04.271.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  81,3 m 
Rantaviiva:  478,39 km 
Pinta-ala:  80,45 km² 
Tilavuus:  0,504 km³ 
Keskisyvyys:  6,27 m 
Suurin syvyys:  41,12 m 
 fiUnnukka 
Unnukka (joskus myös Unnukanjärvi) on Vuoksen vesistön Leppävirran reittiin kuuluva järvi Leppävirran ja Varkauden alueilla Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 80 km², ja pinnankorkeus 81,3 m merenpinnan yläpuolella. Järvi saa vetensä pohjoisessa Kallavedestä, joka laskee järveen Konnuksenkanavan sekä Emä-, Pirtti- ja Koivukoskien kautta. Kallaveden reitin vesistä 70 % virtaa Unnukkaan. Unnukasta vedet laskevat Varkaudessa Ämmäkosken, Kämärinkosken, Taipaleen kanavan ja Huruskosken voimakanavan kautta Saimaaseen, Haukiveden Siitinselkään. Järven pituus luode–kaakkosuunnassa Leppävirralta Varkauteen on lähes 30 km.
Järveä luonnehtii rikkonaisuus ja erittäin runsas saarien määrä; sen yli 400 saaresta mainittavia ovat Leppäsalo, Timonsalo, Tiheänsalo, Tervassalo, Pöyhönsaari ja Tanskansaari. Leppäsalo, joka on pinta-alaltaan yli 10 km², erottaa pohjoiset Voipaanselän ja Saviveden altaat varsinaisesta Unnukan altaasta. Jos lähes samassa tasossa oleva Savivesi luetaan Unnukkaan, saadaan yhteispinta-alaksi noin 110 km². Suuria selkiä ovat Paloisselkä, Änäkänselkä ja Kinkamonselkä, joiden itäpuolella sijaitsee Soisalon laaja saari. Sokkeloisella järvellä on rantaviivaa 478 km. Matalahkon järven keskisyvyys on 6,3 m; suurin syvyys, 41 m, on mitattu järven länsiosasta Timonselältä.
Unnukan vedenlaatu on yleiseltä käyttökelpoisuusluokitukseltaan hyvä. Vain pohjoisessa Saviveteen luettava Konnuslahti on vedenlaadultaan tyydyttävä tai osin jopa välttävä. Unnukka on lievästi rehevöitynyt, mutta sen vesi on varsin kirkasta.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona, GTK, 2004
USS Philadelphia (C-4)

| USS Philadelphia |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Cramp and Sons, Philadelphia
Kölinlasku:  22. maaliskuuta 1888
Laskettu vesille:  7. syyskuuta 1889
Palveluskäyttöön:  28. heinäkuuta 1890
Poistui palveluskäytöstä:  15. syyskuuta 1902
Loppuvaihe:  myyty 1927
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 393 t (standardi) 5 389 t (max)
Pituus:  102 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,78 m
Syväys:  5,94 m
Koneteho:  10 500 ihp
Nopeus:  19 solmua
Miehistöä:  384
Aseistus
Aseistus:  12 × BL 6"/30 -tykkiä 4 × 6 naulan tykkiä 4 × 3 naulan tykkiä 2 × 1 naulan tykkiä 2 × .45" Gatling-konekivääriä
USS Philadelphia (runkonumero C-4) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1889 vesille laskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin William Cramp and Sons Ship and Engine Building Companyltä Philadelphiasta, missä köli laskettiin 22. toukokuuta 1888. Alus laskettiin vesille 7. syyskuuta 1889 kumminaan John Wanamakerin tytär Minnie Wanamaker ja otettiin palvelukseen 28. heinäkuuta 1890 päällikkönään B. F. Bradford.