stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Debyen ja Wallerin tekijä
B-tekijä lämpövärähtelyn mittarina

Eri atomien B-arvot ovat erilaiset, sillä atomien lämpöliike molekyylissä vaihtelee. Esimerkiksi proteiinin sivuketjun atomit liikkuvat vapaammin kuin hiili-typpi -rangan atomit, mikä vaikuttaa B-tekijän arvoihin. Atomin B-tekijästä voidaan myös päätellä, mitä alkuainetta atomi edustaa. Joskus molekyyliä röntgenkristallografian keinoin mallinnettaessa voi nimittäin olla epäselvää, onko jokin mallissa oleva kohde esimerkiksi vesimolekyyli vai jokin ioni. B-arvo riippuu siis atomista ja sen sijainnista molekyylissä, eikä eri atomeille ole tyypillistä yhtä B-arvoa.
Isotrooppinen ja anisotrooppinen B-tekijä

Isotrooppinen B-arvo on laskettu siten, että atomin ajatellaan voivan värähdellä missä tahansa suunnassa. Realistisempi anisotrooppinen B-tekijä saadaan rajoittamalla atomin värähtelysuuntien mahdollisuutta. Anisotrooppiset arvot voidaan laskea vain malleille, joilla on hyvä resoluutio.
Werner Elias Liuksiala

Werner Elias Liuksiala, vuoteen 1906 Meurman (1. lokakuuta 1863 Kangasala – 2. elokuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen opettaja, kirjastonhoitaja ja kanslianeuvos.
Liuksialan vanhemmat olivat kunnallisneuvos Agathon Meurman ja Alina Fredrika Tallqvist ja puoliso vuodesta 1897 Klara Elida Leistén (k. 1961). Ylimetsänhoitaja, pilapiirtäjä Aarno Liuksiala ja diplomi-insinööri, radioharrastaja ja radiotehtailija Erkki Liuksiala olivat heidän poikiansa. Werner Elias Liuksiala tuli ylioppilaaksi 1881 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1889. Hän oli Helsingin suomalaisen normaalilyseon historian, suomen kielen ja maantieteen lehtori 1900–1931, ylioppilaskunnan kirjastonhoitaja 1887–1905, Kansallisteatterin taloudenhoitaja 1907–1927, eduskunnan taloudenhoitaja 1907–1935 ja kamreeri 1908–1909. Hämäläisen osakunnan kuraattorina Liuksiala toimi 1890–1900. Hänestä tuli kanslianeuvos 1933.
Dunaliella salina

| Dunaliella salina |
| --- | --- |
 Dunaliella salina -levän värjäämää merisuolaa.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Varsinaiset viherlevät Chlorophyta
Luokka::  Chlorophyceae
Lahko::  Volvocales
Heimo::  Dunaliellaceae
Suku::  Dunaliella
Laji::  salina
Kaksiosainen nimi
 Dunaliella salina  (Dunal) Teodoresco 
Katso myös
   Dunaliella salina Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dunaliella salina on yksisoluinen viherlevä, joka menestyy erittäin suolapitoisessa ympäristössä, eli se on halofiili. Sitä esiintyy paikoissa, joissa suolapitoisuus on hyvin suuri, kuten suolajärvissä ja suola-altaissa.
Rakenne

Soluseinämätön Dunaliella salina -solu sisältää suuren määrän glyserolia, joka suojaa sitä ympäristön suolan aiheuttamalta osmoottiselta paineelta. Suojautuakseen ultraviolettisäteilyltä levä kehittää karotenoideja, jotka värjäävät sen vaaleanpunaiseksi tai oranssiksi. Suola-altaiden voimakkaankin punaiset värit johtuvat Dunaliella salinan ja muiden halofiilisten mikrobien väriaineista. Solulla on kaksi siimaa, joiden avulla se liikkuu.
Käyttö

Antioksidanttisten ominaisuuksiensa vuoksi sitä käytetään kosmetiikkateollisuudessa ja ravintolisävalmisteissa. Suolankukka saa värinsä ja arominsa muun muassa Dunaliella salina -levästä.
Aiheesta muualla

ITIS: Dunaliella salina (englanniksi)
UniProt, Taxonomy: Taxonomy -  Dunaliella salina (Green alga) (Protococcus salinus) (englanniksi)
Michael A. Borowitzka: The Mass Culture of Dunaliella salina, Algal Biotechnology Laboratory, Murdoch University, Australia (englanniksi)
Desmond Doss

| Desmond Doss |
| --- | --- |
 Desmond Doss vuonna 1945.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1919 Lynchburg, Virginia, Yhdysvallat
Kuollut: 23. maaliskuuta 2006 (87 vuotta) Piedmont, Alabama, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Yhdysvallat
Palvelusvuodet:  1942–1946
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota, Guamin taistelu, Leyten taistelu, Okinawan taistelu
Sotilasarvo:  Alikersantti
Kunniamerkit:  Medal of Honor  Bronze Star (2) Purple Heart (3)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Desmond Thomas Doss (7. helmikuuta 1919 Lynchburg, Virginia,  Yhdysvallat – 23. maaliskuuta 2006 Piedmont, Alabama, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen alikersantti, joka toimi lääkintämiehenä toisessa maailmansodassa. Okinawan taistelussa 5. toukokuuta 1945 hän pelasti taistelukentällä vihollisen tulessa yksin 75 sotilasta 12 tunnin aikana.
Doss oli seitsemännen päivän adventisti.
Hänestä tuli ensimmäinen aseistakieltäytyjä, joka on saanut Yhdysvaltain korkeimman sotilasmitalin Medal of Honorin.
Doss oli naimisissa Dorothy (o.s. Schutte) Dossin kanssa vuosina (1942–1991) ja Frances (o.s. Duman) Dossin kanssa vuosina 1993–2006.
Mel Gibson ohjasi elokuvan Hacksaw Ridge – aseeton sotilas (2016), jossa Dossia näyttelee Andrew Garfield. Elokuva perustuu Dossin elämään lapsesta Okinawan taisteluun asti.
Desmond Connell

Desmond Connell (24. maaliskuuta 1926 Phibsboro – 21. helmikuuta 2017) oli irlantilainen kardinaali, joka toimi vuosina 1988–2004 Dublinin arkkipiispana.
Connell vihittiin papiksi 19. toukokuuta 1951. Hän jatkoi opintojaan Leuvenin yliopistossa Belgiassa, josta hän sai filosofian tohtorinarvon vuonna 1953. Irlannin kansallinen yliopisto antoi hänelle vuonna 1981 D. Litt -arvon (Doctor of Letters).
Connellia edelsi Dublinin arkkipiispana Kevin McNamara. Connellin kuusitoistavuotisen kauden aikana myös hänen hiippakuntaansa varjostivat epäilykset lapsiin kohdistuneista seksuaalirikoksista. Hänestä tehtiin kardinaali 21. helmikuuta 2001, ja hän osallistui uuden paavin valintaan keväällä 2005.
Connellin eroanomus arkkipiispan virasta hyväksyttiin hieman sen jälkeen, kun hän oli täyttänyt 78 vuotta. Hän menetti äänioikeutensa konklaaveissa 80-vuotispäivänsä yhteydessä maaliskuussa 2006. Hän julkaisi useita kirjoja.
Einar Inkeroinen

Einar Ilmari Inkeroinen (22. helmikuuta 1903 Impilahti – 1. helmikuuta 1956) oli Kauppalehden pitkäaikainen päätoimittaja.
Inkeroisen vanhemmat olivat pastori Taavi Inkeroinen ja Elin Aleksandra Wilskman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1925, suoritti kauppakorkeakoulun päästötutkinnon 1927 ja valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi 1929. Inkeroinen toimi Suomen ylioppilaskuntien liiton varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana 1931.
Inkeroinen oli Kauppalehden päätoimittajana 1931–1951. Hän oli lehteä kustantaneen Kauppalehti Oy:n johtokunnan jäsenenä vuodesta 1931 ja yhtiön toimitusjohtajana 1934–1956.
Aiheesta muualla

Jyrki Vesikansa: / Inkeroinen, Einar (1903–1956) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  30.11.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Eetu Aaltio

Eetu Kyösti Aaltio  (sukunimi aik. Nordqvist; 9. maaliskuuta 1873 Oulu – 16. tammikuuta 1926 New York, Yhdysvallat) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Aaltion vanhemmat olivat tullivartija Karl Gustaf Nordqvist ja Fredrika Karolina Bohm. Aaltio pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1894 ja valmistui Helsingin yliopistosta 1907 filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi.
Aaltio työskenteli toimittajana sekä Suomessa että Yhdysvalloissa. Hän oli Kokkolan Lehden, Turun Sanomain ja Pohjanmaan päätoimittajana sekä New Yorkin Uutisten päätoimittajana. Aaltio toimi myös Suomen pääkonsulina Brasiliassa.
Eetu Aaltio oli naimisissa vuodesta 1904 Olga Vikmanin kanssa.
Teoksia

Veräjillä vierahilla : kokoelma runoja. Kansan Kuvalehti, Hancock, Michigan 1901
Pilvien lomassa : runoja. Toivo Hiltunen, Portland, Oregon 1903
Charles Dickensin yhteiskunnallinen tarkoitusperä. Suomalais-amerikkalainen kustannusyhtiö, Kaleva, Michigan 1909
Sokkosilla : yksinäytöksinen huvittelu. Seuranäytelmiä n:o 98. Karisto 1909 (nimimerkillä Eetu Antelo)
Kaukomieli : jouluna 191 ; toimittanut Eetu Aaltio. Hancock, Michigan 1913
Suomalais-englantilainen sanakirja / Finnish-English dictionary  ; tekijät K. V. Arminen ja Eetu Aaltio. Suom.-lut. kustannusliike, Hancock, Michigan 1916
Suomennoksia

Onoto Watanna : Tama : japanilainen lemmentarina ; englanninkielisestä alkuteoksesta suomentanut Eetu Aaltio. Yrjö Weilin & Kumpp., Helsinki 1911
Einar Kiviranta

Kiviranta vuonna 1947. Kuva: Tyyne Savia.
Einar Kiviranta (11. marraskuuta 1897 Vehkalahti – 22. helmikuuta 1986 Helsinki) oli opettaja ja lausuntataiteilija.
Einar Kivirannan vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Kiviranta ja Maria Helena Kujala ja puoliso vuodesta 1935 filosofian maisteri Katri Moilanen, kunnallisneuvos Kaapro Moilasen tytär. Kiviranta valmistui kansakoulunopettajaksi 1923. Hän toimi kansakoulunopettajana Kymissä 1923–1924, Valkeakoskella 1925–1931 ja Helsingissä 1931–1964. Helsingissä hän oli myös kansakoulujen suullisen esitystaidon neuvoja 1951–1952, Valkeakoskella hän toimi työväenopiston lausunnanopettajana 1925–1931. Kiviranta piti myös suullisen esitystaidon kursseja. Hänen ensimmäinen lausuntailtansa oli Helsingissä vuonna 1929, mutta jo sitä ennen hän oli ollut esiintyvä lausuntataiteilija. Lausuntailtoja Kiviranta jatkoi aina vuoteen 1967 asti ja esiintyi vielä senkin jälkeen. Hän oli Suomen Lausujain Liiton perustajia ja aktiivinen jäsen. Sotilasarvoltaan talous- ja huoltoupseerina sodissa toiminut Kiviranta oli reservin kapteeni.
Aiheesta muualla

Einar Kivirannan lausuntailta, 1937, julkaisussa Tulenkantajat (1937): 5, s. 9.
Viljalampi

| Viljalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  62°06′06″N, 26°44′24″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Härkäjärven valuma-alue (14.96)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.961.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  143,3 m  
Pituus:  850 m  
Leveys:  450 m  
Rantaviiva:  2,858 km  
Pinta-ala:  14,224 ha  
Saaria:  1 
 fiViljalampi 
Viljalampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Kutemajärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 850 metriä pitkä, 450 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 14,2 hehtaaria. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Härkäjärven valuma-alueella (14.96), jonka Härkäjärven lähi-alueeseen (14.961) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 143,3 metriä mpy.
Eetu (albumi)

| eetu eetu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 22. marraskuuta 2019
 Formaatti: digitaalinen LP
 Tuottaja(t): Eetu Kalavainen
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 34.31
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
eetun muut julkaisut
|   | eetu 2019 |   |
Singlet albumilta eetu
 ”Bae” Julkaistu: 4. toukokuuta 2018  ”Mä en menis takas” Julkaistu: 19. lokakuuta 2018  ”Ilman mitään feikkii” Julkaistu: 8. helmikuuta 2019  ”Se kuka oikeesti oot” Julkaistu: 13. syyskuuta 2019
Eetu (tyyliteltynä eetu) on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Eetu Kalavaisen 22. marraskuuta 2019 julkaistu esikoisalbumi. Marraskuussa 2019 albumi julkaistiin vain digitaalisesti. Tammikuussa 2020 siitä julkaistiin myös vinyylipainos. Kalavainen on säveltänyt, sanoittanut ja tuottanut kaikki albumin kappaleet itse.
Albumin nimi ja artistin nimi ovat tyylitelty pienellä alkukirjaimella kirjoitettavaksi ja kappaleiden nimet versaalikirjaimin, koska artistin itsensä mukaan hän haluaa tällä tavoin nostaa laulunsa pääasiaksi.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Sisään | Eetu Kalavainen | 0.32 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | 10/10 | Kalavainen | 2.35 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Sä et oo ainoo | Kalavainen | 3.01 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Ilman mitään feikkii | Kalavainen | 3.53 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Pullii uuniin | Kalavainen, Joona Koskela | 2.27 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Se kuka oikeesti oot | Kalavainen | 2.36 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Bae | Kalavainen | 3.33 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Minäminäminä | Kalavainen | 3.02 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Napit | Kalavainen | 3.24 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Vitun pelle | Kalavainen | 2.46 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Mä en menis takas | Kalavainen | 3.46 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Hyvästit | Kalavainen | 3.04 |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Eetu albumihaastattelussa: Kuuntelussa uusi Eetu-albumi | Uuden musiikin X: Ida Karimaa ja Jani Kareinen | Yle Areena
Ellinooran ja VilleGallen kanssa yhteistyötä tehnyt Eetu puhuu suoraan debyyttialbumillaan – ”frendi veti ranteet auki tossa keväällä” | Rumba
Werner Eschauer

| Werner Eschauer> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1974 
Kansalaisuus:   Itävalta
Tennispelaaja
Pituus:  188 cm
Paino:  76 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1998–
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  52. (27.8.2007)
Voitot/tappiot:  15–41
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  1. kierros (2008)
Ranskan avoimet:  2. kierros (2000, 2007)
Wimbledon:  2. kierros (2007)
Yhdysvaltain avoimet:  1. kierros (2003, 2007)
Nelinpeli
Voitot/tappiot:  7–10
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Werner Eschauer (s. 26. huhtikuuta 1974 Hollenstein, Itävalta) on itävaltalainen tennispelaaja. Eschauer aloitti uransa vuonna 1998 ja häntä valmentaa Roland Berger. Hänen paras sijoituksensa kaksinpelin ATP-rankingissa on 52. ja nelinpelirankingissa 120. Eschauer ei ole voittanut yhtään ATP-tason turnausta, mutta hän on voittanut 10 Challenger-tason turnausta ja 3 Futures-tason turnausta. Oikeakätinen Eschauer asuu synnyinkaupungissaan Hollensteinissa.
Edward S. Herman

Edward S. Herman (7. huhtikuuta 1925 – 11. marraskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen finanssitieteiden professori Pennsylvanian yliopiston Wharton School -kauppakorkeakoulussa Pennsylvaniassa. Hän oli media-analyytikko, joka oli erikoistunut yritys- ja lainsäädöllisiin kysymyksiin sekä kansantaloustieteeseen.
Edward Robert Adams

Adams vuonna 2008.
Edward Robert Adams (s. 24. toukokuuta 1934) on eteläafrikkalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi 6. tammikuuta 1966 paavi Paavali VI, ja hänet nimitettiin Oudtshoornin hiippakunnan piispaksi 2. toukokuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Owen McCann, jota avustivat Edward Idris Cassidy ja George Francis Daniel.
Adams jäi eläkkeelle 28. toukokuuta 2010.
Veritas Eläkevakuutus

| Veritas Eläkevakuutus |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Noteeraamaton osakeyhtiö
Perustettu:  1905
Toimitusjohtaja:  Carl Haglund
Kotipaikka:  Turku
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  Eläkevakuuttaminen
Henkilöstö:  145
Kotisivu:  veritas.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eläkevakuutusosakeyhtiö Veritas (Veritas Eläkevakuutus) on suomalainen työeläkevakuutusyhtiö, ja yksi Suomen vanhimmista yhä toimivista vakuutusyhtiöistä. Veritas huolehtii yksityisten alojen työntekijöiden ja yrittäjien lakisääteisestä työeläketurvasta (TyEL- ja YEL-vakuutukset).
Veritas vastaa reilun 120 000 henkilön työeläketurvasta. Veritaksessa on vakuutettuna noin 68 000 työntekijää ja reilu 14 000 yrittäjää.
Historia

Veritas perustettiin Turussa vuonna 1905 Jälleenvakuutusosakeyhtiö Verdandin nimellä. Yhtiö on harjoittanut lakisääteistä eläkevakuutustoimintaa vuodesta 1962, jolloin työntekijäin eläkelaki tuli voimaan. Vuonna 1970 toiminta laajeni käsittämään myös yrittäjäeläkevakuutukset.
Veritas Eläkevakuutus muodosti vuosina 2001–2006 yhdessä Veritas Henkivakuutuksen, Veritas Vahinkovakuutuksen ja Fondex Rahastotorin kanssa Veritas-ryhmän. Veritas Henkivakuutus ja Veritas Vahinkovakuutus ovat vuoden 2009 alusta alkaen kuuluneet Aktia-konserniin. Fondex Rahastotori taas on vuonna 2008 siirtynyt Odin Forvaltning AS:n omistukseen.
Helmikuussa 2012 Veritas Eläkevakuutus osti 15 prosentin osuuden Aktia Vahinkovakuutuksesta. Ruotsalainen Folksam Sak -vakuutusyhtiö osti samalla 51 prosenttia Aktia Vahinkovakuutuksesta, Aktia-konsernin pitäessä itsellään 34 prosenttia osakkeista. Yritykset myivät osuutensa yrityksestä Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennialle lokakuussa 2018.
Vuoden 2019 alusta yhtiö yhdistyi Pensions-Alandian kanssa.
Sijoitustoiminta

Työeläkevakuutusyhtiöt sijoittavat osan eläkemaksuina kerätyistä varoista tulevia eläkkeitä varten. Sijoitustoiminnassaan Veritas hyödyntää erilaisia tuoton lähteitä ja hajauttaa sijoituksia kansainvälisesti eri omaisuusluokkiin. Sijoitukset koostuvat korkosijoituksista, osakesijoituksista, kiinteistösijoituksista ja muista vaihtoehtoisista sijoituksista.
Hallinto > Omistajat

Veritas Eläkevakuutus on noteeraamaton osakeyhtiö. Veritas Eläkevakuutuksen omistavat seuraavat säätiöt ja yhteisöt:
Åbo Akademin säätiö 19,84 %
Stiftelsen Eschnerska Frilasarettet 19,59 %
Svenska litteratursällskapet i Finland 12,94 %
Föreningen Konstsamfundet 10,51 %
Försäkringsbolaget Alandia 10,05 %
Folkhälsan 9,94 %
Svenska Folkskolans Vänner 7,88 %
Signe och Ane Gyllenbergs stiftelse 7,19 %
Rahastot, säätiöt, yhdistykset ja yksityishenkilöt 2,06 %
Aiheesta muualla

Veritaksen verkkosivusto www.veritas.fi
Pörssitiedon verkkosivu Verdandi/Veritas: historia
Suomalaiset vakuutusyhtiöt
| --- | --- |
Vahinkovakuutus:  Alandia • Fennia • If • LähiTapiola • Pohjola Vakuutus • Pohjantähti • Suomen Vahinkovakuutus • Turva • Ömsen
Henkivakuutus:  Aktia • Alandia • Sp-Henkivakuutus • Fennia • Kaleva • LähiTapiola • Mandatum Life • Nordea • Pohjola Vakuutus
Eläkevakuutus:  Elo • Ilmarinen • Varma • Veritas
Erityisvakuutus:  Garantia
Valko-Venäjän ilmavoimat

| Valko-Venäjän ilmavoimat Ваенна-паветраныя сілы і войскі супрацьпаветранай абароны Рэспублікі Беларусь |
| --- | --- |
 Tunnus
  Konetunnus 
Toiminnassa:  15. kesäkuuta 1992-nykyhetki
Valtio:  Valko-Venäjä
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Rooli:  puolustushaara
Osa joukkoa:  Valko-Venäjän asevoimat
Koko:  11,300 (2022)
Vuosipäivät:  16. elokuuta (ilmavoimien päivä)
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Andrei Lukjanovitš
Valko-Venäjän ilmavoimat (valkoven. Ваенна-паветраныя сілы і войскi супрацьпаветранай абароны, Vajenna-pavietranyja sily i vojski supratspavietranaj abarony) on Valko-Venäjän asevoimien ilmavoimat, jotka muodostettiin vuonna 1992 Valko-Venäjän SNT:ssä palvelleesta Neuvostoliiton ilmavoimien 26. ilma-armeijasta.
Historia > Neuvostoliiton aika

Länsirintaman ilmavoimien pohjalta perustettiin 5. toukokuuta 1942 1. ilma-armeija. Tammikuussa 1949 armeijasta tuli 26. ilma-armeija. Vuonna 1980 26. ilma-armeija nimettiin uudelleen Valko-Venäjän sotilaspiirin ilmavoimiksi.
Toukokuussa 1988 piirin ilmavoimat nimettiin uudelleen 26. ilma-armeijaksi. Kesäkuussa 1992 26. ilma-armeijan esikunnasta tuli Valko-Venäjän tasavallan ilmavoimien esikunta.
Ennen Neuvostoliiton hajoamista 26. ilma-armeijan ja 2. ilmapuolustusarmeijan käyttämiin lentokoneisiin kuuluivat muun muassa MiG-23, MiG-25 ja Suhoi Su-22.
Historia > Ilmapuolustusjoukot

Neuvostoliiton asevoimat pitivät alueen ilmasuojauksesta vastaavat ilmapuolustusresurssit erillään ilmavoimista. Valko-Venäjän SNT:n ilmapuolustuksesta vastasi 2. erillinen ilmapuolustusarmeija, jonka päämaja oli pääkaupungissa Minskissä. Sillä oli kaksi ilmapuolustusjoukkoa: 11. ilmapuolustusjoukkojen päämaja oli Baranavitšyssa, ja niiden toiminta-alue kattoi Valko-Venäjän, ja 28. ilmapuolustusjoukkojen päämaja oli Lvivissä Ukrainan SNT:ssä, ja niiden toiminta-alue kattoi Länsi-Ukrainan.
Komentajat

Luettelo ilmavoimien ja ilmapuolustusvoimien komentajista:
Kenraalimajuri Igor Golub (31. elokuuta 2017 – 13. joulukuuta 2022)
Andrei Lukjanovitš (13. joulukuuta 2022 alkaen)
Tehtävä ja toiminnot

Ilmavoimien ja ilmapuolustusjoukkojen tehtävänä oli suojella asutuskeskuksia, kuten kaupunkeja ja alueita, sekä tasavallan hallinnollisia, teollisia ja taloudellisia etuja. Niiden tarkoituksena on myös puolustaa joukkoja vihollisen ilmahyökkäysten vaikutuksilta ja myös vihamielisten joukkojen hyökkäyksiltä sekä antaa tulitukea ja taata maajoukkojen taistelutoiminta.
Rauhan aikana ilmavoimat ja ilmapuolustusjoukot ovat valmiudessa suojaamaan valtion rajaa ilmassa ja Valko-Venäjän ilmatilan valvontaa. Ilmavoimat vastaa kaikesta sotilasilmailusta, sillä armeijalla ei ole omia lentokoneita.
Organisaatio

Ennen elokuuta 2010 ensisijaisia lentotukikohtia oli kuusi:
Minsk - Matšulišti (50. sekalentotukikohta)
Lida (206. hyökkäyslentotukikohta)
Baranavitšy (61. hävittäjätukikohta) (Suhoi Su-27)
Ross (116. pommikone-tiedustelutukikohta)
Pružany (181. taisteluhelikopteritukikohta)
Bereza (927. hävittäjälentotukikohta)[lähde? ]
Ilmavoimien ja ilmapuolustusvoimien organisaatiouudistuksesta ilmoitettiin 26. elokuuta 2010.[lähde? ] Ilmoitettiin, että 206. hyökkäyslentotukikohta (Lida) organisoitaisiin uudelleen 116. punalippukaartin rynnäkkölentotukikohdaksi (Rossissa); entiseltä nimeltään 116. kaartin pommikone-tiedustelutukikohta, joka lentää Suhoi Su-24 ”Fencer” ja Suhoi Su-25 ”Frogfoot” -koneita. Su-24-pommikoneet poistettiin käytöstä. 206. hyökkäyslentotukikohta organisoitiin uudelleen 206. koulutuskeskukseksi.
Berezassa sijainneen 927. hävittäjätukikohdan Mikojan MiG-29 ”Fulcrum” -lentokoneista ja henkilöstöstä tuli osa Baranavitšyn 61. hävittäjätukikohtaa. Pian sen jälkeen, kun MiG-29-hävittäjät oli siirretty Baranavitšiin, 23. syyskuuta 2010 MiG-29 syöksyi maahan raportoidun matalalentoharjoituksen aikana uudessa paikassa (ks. jäljempänä). 24. elokuuta 2010 Berezassa sijaitseva Alexander Nevskin 927. Koenigsbergin punalipun ritarikunnan 927. hävittäjälentotukikohta nimettiin uudelleen Alexander Nevskin koulutuskeskukseksi ja miehittämättömien ilma-alusjärjestelmien käyttöön.
Ilmavoimissa on yli 18 170 työntekijää, mutta tätä määrää ollaan vähentämässä. Toimivia lentotukikohtia on nyt neljä:
61. hävittäjälentotukikohta (Baranavitšy), jossa lennetään MiG-29:llä. Täällä aiemmin lentäneet Su-27-koneet poistettiin käytöstä vuonna 2014.
116. punalippukaartin hyökkäyslentotukikohta (Lida)
(206. lentomiehistön koulutuskeskus)[lähde? ]
50. yhdistetty lentotukikohta (Minsk - Matšulišti)
927. punalippukeskus miehittämättömien ilma-alusjärjestelmien valmisteluun ja käyttöön (Osovcy), Irkut-3, Irkut-10.[lähde? ]
Valko-Venäjän ilmavoimilla on läheiset yhteydet Venäjän ilmavoimiin ja puolustusteollisuuteen.
Ilmavoimilla ja ilmapuolustuksella on kolme haaraa ja useita tukipalveluja:
Ilmavoimat
Ohjusilmatorjuntajoukot
Radiotekniset joukot
Erikousjoukot- ja palvelut
Tapahtumat ja onnettomuudet

Elokuun 30. päivänä 2009 Su-27 UBM -lentokone syöksyi maahan Radomissa järjestettyjen vuoden 2009 lentonäytösten toisena päivänä, jolloin molemmat lentäjät kuolivat. Huhtikuun 21. päivänä 2010 kaksi MiG-29-hävittäjää oli suorittamassa harjoitusta, kun ne törmäsivät toisiinsa. Toinen onnistui laskeutumaan turvallisesti, kun taas toinen syöksyi maahan.
Syyskuun 23. päivänä 2010 MiG-29-hävittäjä syöksyi maahan. 29. marraskuuta 2011 Mi-24-helikopteri syöksyi maahan pienessä metsässä Novi Zasimovitšin kylän lähellä. Kolmihenkinen miehistö kuoli törmäyksessä. Silminnäkijöiden mukaan ”edellisenä iltana oli ollut sakea sumu...”.
Kesäkuun 12. päivänä 2012 Suhoi Su-25 -lentokone syöksyi maahan lähellä pientä kylää Valko-Venäjällä. Lentäjä, everstiluutnantti Nikolai Gridnyov, menetti koneen hallinnan manööveröidessään matalalla. Häntä käskettiin hyppäämään, mutta hän jäi sen sijaan koneeseen varmistamaan, ettei kone syöksyisi kylään. Gridnyov kuoli onnettomuudessa.
Marraskuun 11. päivänä 2014 MiG-29-hävittäjä syöksyi maahan. Helmikuun 23. päivänä 2017 toinen MiG-29-hävittäjä syöksyi maahan. Moottori syttyi palamaan lentoonlähdön aikana, mutta lentäjä hyppäsi turvallisesti lentokoneesta Babruiskissa, Mahiljoun alueella. 19. toukokuuta 2021 Jakovlev Jak-130 -lentokone syöksyi maahan Baranavitšissa ja aiheutti vähäisiä vahinkoja yhdelle kaupungin talolle. Kaksi lentäjää hyppäsi koneesta, mutta kuolivat.