stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ohraleipämessu

Ohraleipämessu on alkuaan Ruotsin kirkon jumalanpalvelusaineistossa julkaistu messu, yksinkertainen ehtoollisjumalanpalvelus.
Ohraleipämessu (Kornbrödsmässan) on ilmestynyt 1993 julkaistussa Ruotsin kirkon kirkkokäsikirjan lisäysosa III–IV:ssä (Tillägg till Den svenska kyrkohandboken III-IV). Messun käänsi suomeksi työalasihteeri Tomi Valjus, ja se on levinnyt Suomessa Suomen Lähetysseuran julkaisemassa materiaalissa, painettuna jumalanpalvelusjärjestyksenä.
Ohraleipämessu on niin sanottu raamattumessu, joita Ruotsin kirkon kirkkokäsikirjan lisäysosassa on muutamia. Raamattumessu on yksinkertainen messu, jonka teemana on jokin Raamatun ruokkimiskertomus tai ruokailuun liittyvä kertomus. Nämä messujärjestykset eivät sisälly kirkkokäsikirjaan, vaan kirkolliskokous päätti vuonna 1987, että ne julkaistaisiin kirkkokäsikirjaa täydentävissä lisäysosissa. Niillä ei voi korvata seurakunnan pääjumalanpalvelusta.
Raamattumessut ovat rakenteeltaan yksinkertaisia messuja, joissa messun sanaosan ja ehtoollisosan muodostaa pääosin messun teemaan liittyvän raamatunkohdan lukeminen. Messuissa ei ole kaikkia perinteisen länsimaisen messun kiinteitä (ordinarium) osia eikä laulettua liturgista musiikkia tai saarnaa. Niihin liittyy keskeisesti messua johtavan papin, lukijoiden ja messuun osallistuvien dialogi, jonka avulla Raamatun kohdan sanomaa sovelletaan messuun osallistuvien elämäntilanteeseen.
Ohraleipämessun runkona on Johanneksen evankeliumin 6: 1–3 kertomus, miten Jeesus ruokki 5000 ihmistä viidellä ohraleivällä ja kahdella kalalla. Messun johdantoon liittyy itsetutkiskelua siitä, miten luonnonvarojen ja elämälle välttämättömien tarpeiden jakamisessa on eriarvoisuutta. Messuun liittyy keskeisenä osana raamattumessujen tapaan symbolitoimintaa: ehtoollisvälineet ja -aineet, leipä ja viini, tuodaan alttarille, kun raamatunkertomus, joka muodostaa messun sanaosan, on edennyt kohtaan, jossa Jeesukselle tuodaan ohraleivät ja kalat. Messun päätösosassa on esillä kiitollisuus sekä kehotus jakaa toisille siitä mitä itse on saanut: "Me olemme saaneet nyt kaikki ja se on yltäkyllin. Auta meitä tuhlaamaan rakkauttasi!".
Muita raamattumessuja ovat muun muassa:
Emmausmessu (Emmausmässan), jonka sisältönä on Luukkaan evankeliumin 24: 13–35 kertomus siitä, miten Jeesus kohtasi matkalla Emmaukseen kaksi opetuslasta, opetti heitä ja aterioi heidän kanssaan.
Jerusalem-messu (Jerusalemmässan) rakentuu Jeesuksen kärsimyshistoriaan liittyvän Jeesuksen viimeisen aterian ja ehtoollisen asettamisen ympärille.
Apostoli Tuomaan messu (Tomasmässan) rakentuu Johanneksen evankeliumin 20: 24–29 kertomukselle, miten Jeesuksen opetuslapsi Tuomas kohtasi ylösnousseen Jeesuksen.
Autiomaamessu (Ökenmässa) rakentuu 2. Mooseksenkirjan 15–16-luvun kertomukselle, miten Jumala antoi Mooseksen kautta autiomaassa vaelluksella olevalle kansalle vettä kallioista ja ruoaksi mannaa.
Ohraleipämessu ja muut raamattumessut on tarkoitettu ennen muuta pienryhmien messuiksi, esimerkiksi erilaisten kurssien yhteydessä ja niitä voidaan viettää muuallakin kuin kirkossa, esimerkiksi seurakuntasalissa tai ulkona.
Järvi-Suomi

Järvi-Suomen maisemia Nilsiän Tahkovuorelta nähtynä.
Järvi-Suomea kartalla.
Järvi-Suomi on Suomen maantieteellinen osa-alue, jolle on tunnusomaista runsasjärvisyys ja vaihteleva maisema. Se sijaitsee Sisä-Suomessa lähinnä maan itäisissä ja keskisissä osissa. Järvi-Suomi kattaa Suomen pinta-alasta noin neljänneksen.
Järvi-Suomi rajautuu etelässä, lännessä ja luoteessa Saaristo- ja Rannikko-Suomeen. Salpausselkä on Järvi-Suomen etelä- ja kaakkoisraja. Se on selkeä maisemallinen raja vähäjärviseen eteläiseen Rannikko-Suomeen. Lounaassa Järvi-Suomi rajoittuu Loimaan ja Satakunnan peltoalueisiin. Luoteessa on soinen Suomenselän vedenjakaja ja koillisessa Pielisen Vaara-Suomi. Järvi-Suomi on etelästä pohjoiseen noin 350 kilometriä pitkä ja itä-länsi-suunnassa noin 350 kilometriä leveä.
Järvi-Suomi on suhteellisen yhtenäinen alueeltaan, mutta sen eri alueet eroavat toisistaan järvisyyden ja maiseman suuntautuneisuuden perusteella. Järvi-Suomen suuren koon vuoksi myös kasvillisuudessa ja ilmastossa on eroja.
Maantiede

Järvet peittävät Järvi-Suomen ydinalueilla yli 50 % kokonaispinta-alasta (koko Suomen järviprosentti on 9,9). Suurten järvien keskisyvyys on 10–15 metriä, mutta pienemmät järvet ovat tavallisesti matalia ja niiden keskisyvyys on pari metriä. Suomen kymmenestä suurimmasta järvestä Järvi-Suomessa sijaitsee seitsemän: Suur-Saimaa, Päijänne, Pielinen, Iso-Kalla, Keitele, Iso-Längelmävesi ja Puulavesi. Järvi-Suomen vesistöjä ovat Vuoksen, Kymijoen ja Kokemäenjoen vesistöt. Alueen vedet kuuluvat kokonaisuudessaan näihin vesistöihin.
Järvi-Suomen pinnanmuoto on yleisilmeeltään tasainen, mutta viettää kauttaaltaan etelään. Alue ei kuitenkaan ole täysin tasainen, sillä vaihtelevuutta tulee kivikkoisista mäkimaista ja paikoin jopa vuorista. Kallioperässä on rikkonaisia ja syvälle rapautuneita murrosvyöhykkeitä, jotka ovat kuluneet ympäristöä alemmaksi. Kallioperän suoraviivaisissa murroslaaksoissa on lukuisia järviä, joita reunustavat jyrkät kalliot. Mannerjään virtausvaikutus on jättänyt Järvi-Suomen maastoon ja järviin monissa paikoissa selkeän luode–kaakkosuuntauksen. Jääkauden jäljiltä on myös runsaasti moreeniselänteitä eli drumliineja. Nämä antavat maisemalle selvän, juovikkaan luonteen. Metsäiset drumliinit ovat joskus kilometrien pituisia ja kohoavat usein kymmeniä metrejä järvien rannoilta ylöspäin tai muodostavat järviin pitkiä niemiä ja saarijonoja.
Järvi-Suomen pohjoisosat ovat vedenjakajaseutua ja siellä maasto kohoaa 200 metrin korkeuteen merenpinnasta. Suurimpien vesistöjen rannat ovat alle sadan metrin korkeudessa merenpinnasta. Suur-Saimaan veden korkeus merenpinnasta on 76 metriä, Päijänteen 78 metriä ja Pyhäjärven 77 metriä. Järvi-Suomen korkein kohta on kvartsiittinen Nilsiän Kinahmi, joka kohoaa 314 metriä merenpinnasta. Päijänteen ympäristöstä löytyy muita korkeita kohtia: Uutelanmäki (258 metriä) sekä Tammimäki ja Kammiovuori (molemmat 241 metriä merenpinnasta).
Maantiede > Kasvillisuus

Järvi-Suomen metsät ovat keskinkertaisia ja laihoja.selvennä Ne peittävät alueen maapinta-alasta noin 80 %. Puulajeina esiintyy pitkäaikaisen kaskeamisen vuoksi suhteellisen runsaasti mäntyä, koivua ja leppää. Kuusi on vallannut takaisin aikaisemmin menettämiään kasvupaikkoja. Reheviä lehtoja ja lehtomaisia metsiä on laajemmassa määrin vain Kuopion lehtokeskuksessa ja Liperin alueella. Järvi-Suomessa on vähän soita, koska maasto on suhteellisen epätasaista.
Ihmisen toiminta

Asutus on asettunut Järvi-Suomessa aluksi vesien varsille. Vanhastaan on ollut myös mäki- ja vaara-asutusta. Lisäksi toisen maailmansodan jälkeen soistuneita alueita uudisasutettiin. Alueen asutus on eteläisiä rannikkoalueita harvempaa ja hajanaista. Vesistöjen rannoilla sijaitsevat laajimmat savikot ja viljelykelpoiset maat. Siten asutus ja pellot sijaitsevat tavallisesti vesistöjen rannoilla.
Järvi-Suomen sokkeloiset vesitiet ovat muodostaneet esteen maaliikenteelle, mutta mahdollistaneet runsaan sisävesiliikenteen ja puutavaran uitot. Väyliä on parannettu ruoppauksin ja kanavin. Alueen runsaiden metsien ansiosta vesireittien yhtymäkohtiin ja koskien rannoille syntyi paljon puunjalostusteollisuutta. Alueen suurimpia metsäteollisuuskeskuksia olivat Tampere, Valkeakoski, Nokia, Äänekoski, Varkaus, Kuusankoski ja Imatra. Metsäteollisuus on vaikuttanut muun muassa myös Jyväskylän, Lahden, Heinolan, Joensuun ja Lappeenrannan kehitykseen merkittävästi.
Järvi-Suomi on suomalaisten lomanviettoaluetta. Vesistöjen rannoilla on paljon kesämökkejä. Alueella on myös useita lomanviettokeskuksia. Lisäksi alueelle suuntautuu matkailua Suomen ulkopuolelta.
Aiheesta muualla

Ympäristöministeriö: maisemamaakunnat
Järvi-Suomi: Eteläinen alue
Fly from Here

| Fly from Here Yes |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : lokakuu 2010‎–helmikuu 2011
 Julkaistu: 22. kesäkuuta 2011
 Tuottaja(t): Trevor Horn
 Tyylilaji: progressiivinen rock sinfoninen rock
 Kesto: 47.28
 Levy-yhtiö:   Frontiers Records  Avalon
Yesin muut julkaisut
| Magnification 2001 | Fly from Here 2011 | Heaven & Earth 2014 |
Fly from Here on brittiläisen progressiivisen rockin yhtye Yesin 20. albumi. Se julkaistiin kesäkuussa 2011 levymerkillä Frontiers Records.
Albumi äänitettiin Los Angelesin SARM studiolla Loka-Syyskuussa 2010. 
Vuonna 2018 julkaistiin uudelleenmiksattu versio nimellä "Fly From Here - Return Trip",  jolle Trevor Horn lauloi uudet solisti-osuudet. Version kokoonpano on siten sama kuin "Drama" - albumin
tehnyt. Yesin muut jäsenet tekivät uusiin miksauksiin myös lisä-äänityksiä.
Albumin versio sai uuden kansitaiteen, joka perustui maalaukseen vuodelta 1970 mutta joka oli silloin jäänyt viimeistelemättä.
Kappaleet

Fly from Here – Overture – 1.53 (Trevor Horn, Geoff Downes)
Fly from Here – Part I: We Can Fly – 6.00 (Horn, Downes, Chris Squire)
Fly from Here – Part II: Sad Night at the Airfield – 6.41 (Horn, Downes)
Fly from Here – Part III: Madman at the Screens – 5.16 (Horn, Downes)
Fly from Here – Part IV: Bumpy Ride – 2.15 (Steve Howe)
Fly from Here – Part V: We Can Fly Reprise – 1.44 (Horn, Downes, Squire)
The Man You Always Wanted Me to Be – 5.07 (Squire, Gerard Johnson, Simon Sessler)
Life on a Film Set – 5.01 (Horn, Downes)
Hour of Need – 3.07 (Howe)
Solitaire – 3.30 (Howe)
Into the Storm – 6.54 (Squire, Oliver Wakeman, Howe, Horn, Benoît David, Alan White)
Hour of Need – 6.45 (Howe)
Kokoonpano

Chris Squire – basso, taustalaulu, päälaulu ("The Man You Always Wanted Me to Be")
Steve Howe – kitara, taustalaulu
Alan White – rummut
Geoff Downes – kosketinsoittimet
Benoît David – laulu
Oliver Wakeman – lisäkoskettimet ("We Can Fly", "We Can Fly (Reprise)" ja "Hour of Need")
Trevor Horn – taustalaulu, lisäkoskettimet, toinen akustinen kitara ("Sad Night at the Airfield")
Luís Jardim – lyömäsoittimet
Gerard Johnson – piano ("The Man You Always Wanted Me to Be")
Trevor Horn – tuottaja
Tim Weidner – miksaaja, ääniteknikko
John Davis – masteroija
Curtis Schwartz – ääniteknikko (kappale "Solitaire")
Roger Dean – kansitaide
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Fly from Here discogs.com -sivustolla
Ruusukko

Pyhiinvaelluskohde Lourdesissa, patsas ruusukko kädessään
Ruusukko (lat. rosarium) tarkoittaa sekä sen nimistä rukousta että rukousnauhaa, jonka avulla rukous voidaan rukoilla.  Ruusukkorukous on eräs pidetyimpiäselvennä rukouksia katolisessa kansanhurskaudessa. Erityisesti Neitsyt Marialle omistettuina kuukausina toukokuussa ja lokakuussa rukoilevat katoliset ruusukkorukousta säännöllisesti. Katolinen kirkko painottaa rukouksen olevan Neitsyt Maria -painotuksesta huolimatta sisimmältään kristologinen rukous. Rukouksessa lausutaan Ave Maria -rukous yhteensä 53 kertaa, Isä meidän -rukous kuusi kertaa, uskontunnustus kerran ja Kunnia Isälle kuusi kertaa. Lisäksi voidaan lausua muita rukouksia.lähde?
Rukousnauha

Rukousnauhoja on usean mallisia mutta kaikissa on risti ja vähintään kymmenen helmeä. Rukousnauha voi olla myös sormuksen muodossa, jolloin kymmentä helmeä voi kuvata kymmenen nystyrää. 
Perinteinen ruusukko kuitenkin muodostuu krusifiksista, 1+3+1 helmen johdannosta ja viidestä kymmenen helmen kymmeniköstä eli dekadista, joita erottaa isompi tai erillinen helmi.lähde?
Rukouksen historia

Ruusukkorukous on saavuttanut nykyisen muotonsa sydänkeskiajalla. Tuolloin usein lukutaidottomat munkit loivat tavan rukoilla 150 Ave Maria -rukousta eräänlaiseksi vastineeksi Raamatun Psalmien kirjan 150 psalmille, joita he eivät osanneet lukea. Perinteisesti psalmien lukeminen oli ollut osa luostarien hurskauselämää. Tavaksi tuli liittää Ave Marioihin raamatullisia tai kirkon perimätiedosta nousevia mietiskelyaiheita, jotka koskevat Jeesusta ja hänen äitiään Neitsyt Mariaa. Täten ruusukkorukous heijastaa sekä keskiajan syvää Maria-hurskautta että Jeesus-mystiikkaa.lähde?
Ruusukkorukous on saanut nimensä siitä, että jokaista luettua Ave Mariaa verrattiin ruusuun, jonka rukoilija ojentaa Pyhälle Neitsyelle. Useamman rukoillun Ave Marian sanat muodostavat siis eräänlaisen Marialle ojennetun ruusukimpun.lähde?
Ruusukkorukous on eräs pidetyimpiä rukouksia katolisessa kansanhurskaudessa. Erityisesti Neitsyt Marialle omistetut toukokuu ja lokakuu mielletään ruusukkorukoukselle otollisiksi kuukausiksi. Tällöin katolisilla alueilla on tapana rukoilla ruusukkoa yhteen ääneen joko kirkoissa tai julkisilla paikoilla, erityisesti ulkona olevien Marian patsaiden edessä. 7. lokakuuta on katolisessa pyhimyskalenterissa Ruusukon Pyhän Marian juhla. Tämä johtuu vuonna 1571 käydystä Lepanton taistelusta, jossa kristittyjen laivasto löi sitä runsaslukuisemman turkkilaisten laivaston. Paavi Gregorius XIII selitti tämän Neitsyt Marian asiaanpuuttumisella; kautta koko kristikunnan sääntökuntalaiset ja maallikot olivat lukeneet kristittyjen laivaston puolesta ruusukkorukouksia, jotka olivat hellyttäneet Marian. Tämä "rukoustaistelu" oli siis ratkaissut meritaistelun tuloksen. Paavi kehotti vuonna 1573 viettämään lokakuuta erityisenä ruusukkorukouksen kuukautena ja omisti 7. lokakuuta päiväksi, jolloin ruusukkoa tuli rukoilla kiitokseksi Lepanton voitosta ja samalla kristikunnan tulevaksi varjelemiseksi islamin vaaroilta. Kristittyjen armeijan voitettua Turkin joukot Peterwardeinissa 5. elokuuta 1716 paavi Klemens XI julisti Ruusukon Neitsyt Marian juhlan yleiskirkolliseksi juhlaksi. Suomen katolilaisten keskuudessa juhlaa kuitenkin vietetään vasta 8. lokakuuta.lähde?
Ruusukon rukoileminen > Muita ruusukkoja

Niin sanottu Lähetysruusukko rukoillaan lähetystyön puolesta. Rukousnauha on muuten tavallinen, mutta ruusukon kullakin osalla, dekadilla, on oma värinsä. Jokainen väri edustaa yhtä maanosaa. Vihreä väri merkitsee Afrikkaa, punainen Amerikkaa, valkoinen Eurooppaa, sininen Oseanian saaristoa ja keltainen Aasiaa. Myös ruusukon salaisuudet poikkeavat tavallisesta.
Ruusukkonovena

54:n päivän mittaisen ruusukkonovenan perinne koostuu kolmesta novenarukouksesta jonkin rukouspyynnön puolesta ja tämän jälkeisestä kolmesta kiitoksena rukoillusta novenasta. Tähän novenaan ruusukon lisäksi liitetyt rukoukset on kirjoittanut Bartolo Longo
Aiheesta muualla

Katolisen tiedotuskeskuksen sivu ruusukosta
Ruusukon rukoiluohje Pyhän Henrikin seurakunnan sivuilla
Kuukausi Marian kanssa kirjoitus Catholic Voices Suomi blogissa
Johannes Paavali II:n apostolinen kirje Rosarium Virginis Mariae
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Perinteinen, hopeinen viiden dekadin ruusukko
Ruusukkosormus
Ruusukko alkaa ristin tai krusifiksin kohdalta
lähetysruusukko
Magnification

| Magnification Yes |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Santa Barbara Sound Design
 Julkaistu: syyskuu 2001
 Tuottaja(t): Yes, Tim Weidner
 Tyylilaji: sinfoninen rock progressiivinen rock
 Kesto: 60.27
Yesin muut julkaisut
| The Ladder 1999 | Magnification 2001 | Fly from Here 2011 |
Magnification on brittiläisen progressiivisen rockin yhtyeen Yesin 19. studioalbumi vuodelta 2001. Se jäi yhtyeen viimeiseksi, jolla laulusolistina esiintyy Jon Anderson. Se on myös ensimmäinen albumi, jolla yhtye esiintyy nelimiehisenä ilman kosketinsoittajaa Igor Khoroshevin jätettyä yhtyeen vuonna 2000. Kalifornian Santa Barbarassa äänitetyllä albumilla yhtyeen kanssa soittaa sinfoniaorkesteri, San Diego Symphony, johtajana elokuvasäveltäjä Larry Groupé. Tämä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 1970 albumin Time and a Word jousiyhtyeen, kun Yes käytti klassisen musiikin instrumenttiryhmää.
Kappaleet

Kaikki sävellykset ja sanoitukset on merkitty kaikkien yhtyeen jäsenten nimiin: Jon Anderson / Steve Howe / Chris Squire / Alan White.
Magnification – 7.15
Spirit of Survival – 6.01
Don’t Go – 4.26
Gice Love Each Day – 7.43
Can You Imagine – 2.58
We Agree – 6.30
Soft As a Dove – 2.17
Dreamtime – 10.45
In the Presence of (osat: Death of Ego – True Beginner – Turn Around...) – 10.24
Muusikot

Jon Anderson – laulu, kitarat
Steve Howe – kitarat, mandoliini, pedal steel -kitara, taustalaulu
Chris Squire – bassokitara, taustalaulu
Alan White – rummut, muut lyömäsoittimet, piano, taustalaulu
San Diego Symphony, joht. Larry Groupé
Tuotanto

Keskeinen vaikuttaja albumilla on yhtyeen jäsenten lisäksi elokuvasäveltäjä Larry Groupé, joka huolehti pääosin sinfoniaorkesterin sovituksista, orkestroinneista ja johtamisesta.
Jordan Berliant – tuotantopäällikkö
Bruce Donnelly – orkestrointi
Larry Groupé – sovitukset, orkestrointi, orkesterinjohto,
Frank Macchia – orkestrointi
Charlie Bouis – äänitys
John Elder – äänitys
Nicholás Sevilla – äänitys
Tim Weidner – äänittäjä, miksaus, tuotanto
Steve MacMillan – miksaus
Kris Solem – masterointi
Roger Dean –	albumilogo
Julkaisu ja vastaanotto

Albumi julkaistiin Britanniassa 10. syyskuuta 2001. Seuraavan päivän terrori-iskut New Yorkiin ja Washingtoniin viivästyttivät levyn julkaisua Yhdysvalloissa, jossa se julkaistiin vasta joulukuun neljäntenä 2001. Albumijulkaisun jälkeen Yes teki sinfoniaorkesterin kanssa laajan Euroopan-kiertueen, johon kuului esiintyminen myös Helsingin Hartwall Areenassa 4. marraskuuta 2001.
Magnification sai enimmäkseen myönteisiä arvosteluja. Jousiorkesterin käyttöä pidettiin taidokkaana ja sen katsottiin inspiroineen myös yhtyeen jäseniä pitkästä aikaa huippusuorituksiin. Musiikista löydettiin toisaalta tylsiä hetkiä ja ajoittaisia ylilyöntejä.
Yesin seuraava albumi Fly from Here julkaistiin kymmenen vuotta Magnificationin jälkeen.
Käännös suomeksi
Adelina Engman

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 11. lokakuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Maarianhamina,  Suomi
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 168 cm
Seura
Seura:  Como
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2014 |  Åland United | 113 | (63) |
| 2015–2018 |  Kopparbergs/Göt. | 70 | (12) |
| 2018–2020 |  Chelsea | 13 | (3) |
| 2020–2021 |  Montpellier | 16 | (1) |
| 2021 |  Växjö | 10 | (0) |
| 2022–2023 |  Hammarby | 37 | (1) |
| 2024 |  Brommapojkarna | 10 | (1) |
| 2025– |  Como | 2 | (0) |
Maajoukkue
| 2012– |  Suomi | 91 | (12) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. helmikuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. helmikuuta 2025.
Adelina Engman (s. 11. lokakuuta 1994) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Comoa. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 91 naisten maaottelua ja tehnyt niissä 12 maalia.
A-maajoukkueessa Engman esiintyi ensimmäisen kerran toukokuussa 2012. Hän teki ensimmäisen maaottelumaalinsa helmikuussa 2013 Venäjää vastaan, toisen syyskuussa 2013 MM-karsintaottelussa Itävaltaa vastaan, kolmannen helmikuussa 2014 Skotlantia vastaan, neljännen huhtikuussa 2014 MM-karsintaottelussa Unkaria vastaan, viidennen huhtikuussa 2015 Puolaa vastaan ja kuudennen maaliskuussa 2016 Walesia vastaan. Helmikuussa 2019 hän teki maalin Kypros Cupissa Etelä-Afrikkaa vastaan, helmikuussa 2021 EM-karsinnassa Kyprosta vastaan, syyskuussa 2021 MM-karsinnassa Slovakiaa vastaan, lokakuussa 2021 MM-karsinnassa Irlantia vastaan, huhtikuussa 2022 MM-karsinnassa Georgiaa vastaan ja kesäkuussa 2022 ystävyysottelussa Japania vastaan. Hän pelasi vuoden 2022 EM-kilpailuissa kaksi ottelua avauskokoonpanossa ja oli yhdestä ottelusta sivussa takareisivamman vuoksi.
Engman on myös pelannut Ahvenanmaan naisten joukkueessa, joka voitti kultaa vuoden 2011 Saarikisoissa. Vuonna 2013 hän pelasi alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa, joissa Suomi selviytyi välieriin, ja teki turnauksessa yhden Suomen kolmesta maalista. Engman edusti Suomea Kanadassa pidetyissä vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Kotimaassa Engman edusti Åland Unitedia, josta hän siirtyi kaudeksi 2015 Ruotsin Damallsvenskanissa pelaavaan Kopparbergs/Göteborg FC:hen ja heinäkuussa 2018 ensimmäisenä suomalaisnaisena Englannin pääsarjapelaajana Chelseaan. Chelsea voitti kaudella 2019–2020 liigamestaruuden mutta Engman pelasi loukkaantumisten vuoksi vain kolme ottelua. Kesäkuussa 2020 Engman siirtyi ranskalaisseura Montpellieriin.
Heinäkuussa 2021 Engman siirtyi loppuvuoden ajan kestävällä sopimuksella ruotsalaiseen Växjö DFF-seuraan. Joulukuussa 2021 hän vaihtoi seuraa Ruotsissa tehtyään Hammarby IF:n kanssa kauden 2023 loppuun saakka ulottuvan sopimuksen. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden kaudella 2023 mutta oli kauden loppupuolen sivussa nilkkavamman vuoksi. Hänen nilkkansa leikattiin syyskuussa. Kaudeksi 2024 Engman siirtyi Brommapojkarnaan, jossa hän pelasi kaudella 2024 10 ottelua, onnistuen kerran maalinteossa.
Talvella 2025 Engman siirtyi vapaalla siirrolla Italian Serie A:han Comon joukkueeseen.
Saavutukset

Ruotsin mestaruus 2023
Englannin Superliigan mestaruus 2019–2020
Suomen mestaruus 2009, 2013
SM-hopeaa 2012
SM-pronssia 2010
Alle 19-vuotiaiden EM-kilpailujen välierissä 2013
Hasso Krull

Hasso Krull
Hasso Krull (s. 31. tammikuuta 1964 Tallinna) on virolainen runoilija. Hän on merkittävimpiä virolaisia nykyrunoilijoita.
Krull kirjoitti aloittaessaan vuonna 1986 salanimellä Max Harnoon. Hän on kääntänyt runoja ja opettanut Tallinnan yliopistossa.
Krull on saanut useita palkintoja, muun muassa viisi kertaa Eesti Kultuurkapital -rahaston palkinnon.
Suomennetut teokset

Jatulintarha - Hussaid - Kiviring, Jumalikud ilmutused, 2007 ISBN 978-9985-9787-0-2
Meter ja Demeter: eepos, suom. Anu Laitila. Helsinki: WSOY, 2009 ISBN 978-951-0-35462-9
Luomisen hurma ja tekstuuri: essee vanhankansan kosmologiasta, suom. Hannu Oittinen. Siuro: Palladium kirjat, 2012 ISBN 978-952-9893-74-4
Jumalattaren pesä: mytopoeettinen essee, suom. Hannu Oittinen. Siuro: Palladium Kirjat, 2014. ISBN 978-952-9893-82-9
Runoja antologioissa:
Salatanssia tilantyhjää: nuoren virolaisen runouden antologia, Pohjoinen 1990 ISBN 951-749-137-9
Ajattelen koko ajan rahaa: kivikovaa virolaista nykyrunoutta, Johnny Kniga 2006 ISBN 951-0-31765-9
Kivikuu: virolaista runoutta = eesti luulet, toimittanut Anu Laitila. Helsinki: Lasipalatsi, 2002. ISBN 952-5439-12-7 -- ntamo, 2012 ISBN 978-952-215-243-5 (Sisältää Hasso Krullin, Kristiina Ehinin ja Veiko Märkan runoutta.)
sekä julkaisuissa:
Tuli&Savu: runouslehti 2003; nro 4; s. 13. Runo teoksesta Swinburne, 1995.
Parnasso 2003; nro 1; s. 85–86
Tuli&Savu: runouslehti 2012; nro 65–66; erillisessä virolaisen nykyrunouden liitteessä.
Aiheesta muualla

Hasso Krull, estlit.ee (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Sisu S-sarja

| Sisu SK, SL, SM, SN, SC ja SR |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Valmistaja:  Oy Sisu-Auto Ab, Karjaa
Valmistusvuodet:  1980–1996
Edeltäjä:  Sisu M-sarja
Seuraaja:  Sisu E-sarja
Moottori, voimansiirto ja alusta
Teho:  140–430 kW
Polttoaine:  dieselöljy
Vaihteisto:  käsivalintainen, synkronoimaton Fuller- tai Allison-automaattivaihteisto
Sisu S-sarja oli Sisun vuosina 1980–1996 valmistama kuorma-automallisarja.
Suunnittelu

Tor Nesslingin vetäydyttyä Suomen Autoteollisuuden johdosta hänen tilalleen nimitettiin Erik Gillberg, joka aloitti tehtävässään 1971. Hän alkoi määrätietoisesti modernisoida yrityksen tuotantomenetelmiä ja mallistoa. Vuonna 1977 esiteltiin SB-alustamalli, joka tunnettiin nimellä Moni-Sisu. Alusta oli suunniteltu siten, että sitä voisi käyttää sekä kuorma- että linja-autojen alustana. SB-alustoja käytettiin pohjana Sisun uudessa S-sarjassa, jonka ensimmäinen versio, nokaton SK-150 tuotiin markkinoille vuonna 1980. Mallimerkinnässä ollut luku tarkoitti moottorin tehoa kilowatteina.
Mallisto laajeni siten, että valmistuksessa olivat nokattomat muunnelmat SK ja SM sekä nokalliset SN, SL ja SR.
Teknisiä tietoja > Moottorit

S-sarjassa käytettiin voimanlähteinä kotimaisia Valmetin dieselmoottoreita sekä Cumminsin valmistamia turbodieseleitä.