stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Maxwell
Kuolema

Maxwellin oletetaan pudonneen mereen 5. marraskuuta 1991, 68-vuotiaana, Kanariansaarten ohi kulkeneelta loistojahdiltaan Lady Ghislainelta. Hänen ruumiinsa löydettiin kellumasta Atlantilla. Maxwell haudattiin Jerusalemin Öljymäelle. Virallinen kuolinsyy oli hukkumisonnettomuus, vaikka joidenkin mielestä kyseessä saattoi olla itsemurha tai murha. Maxwellin on myös väitetty olleen Mossadin agentti tai joutuneen sen surmaamaksi. Tätä teoriaa vahvisti entinen Mossadin agentti Victor Ostrovsky kirjassaan The Other Side of Deception (Harper, 1994). Vuonna 2006 kävi ilmi, että Maxwellia tutkittiin ennen kuolemaansa mahdollisista sotarikoksista Saksassa 1945, mikä tuki spekulaatioita itsemurhasta.
Maxwellin kuoleman jälkeen alkoi hänen liiketoimiaan koskeneiden paljastusten vyöry. Kävi ilmi, että hän oli ilman asianmukaisia valtuuksia käyttänyt satoja miljoonia puntia yhtiöidensä eläkerahastojen varoja yritysvelkojensa maksamiseen, hurjiin yritysvaltauksiin ja tuhlaavaiseen elämäntyyliin. Tuhannet Maxwellin työntekijät menettivät eläkerahansa.
Maxwellin yritykset hakivat velkajärjestelyä 1992. Hänen poikansa Kevin ja Ian Maxwell julistettiin konkurssiin 400 miljoonan punnan veloilla.
Maxwellin tytär on perijätär Ghislaine Maxwell, joka tuli myöhemmin tunnetuksi yhteyksistään yhdysvaltalaisen Jeffrey Epsteinin seksirikoksiin.
Aiheesta muualla

Short BBC profile of Robert Maxwell
Accountancy Age timeline
Department of Trade and Industry report on Maxwell's purchase of the Mirror Group
Biography
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Robert Maxwell
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Sähköinen äänestys

Brasilian vuoden 2022 presidentinvaaleissa käytetty äänestyskone.
Sähköinen äänestys tarkoittaa äänestämistä tietotekniikan avulla. Sähköinen äänestys voidaan toteuttaa esimerkiksi Internetin välityksellä, matkapuhelimella tai äänestyspaikalla olevalla tietokoneella, jolle äänestäjä syöttää äänensä.
Sähköiset äänestystavat

Täyssähköisessä äänestyksessä annettu ääni kirjataan ainoastaan tietokonejärjestelmään ("sähköiseen uurnaan") eikä siitä jää järjestelmästä riippumatonta jälkeä.
Paperivarmistuksessa äänestyskone tulostaa myös paperisen vaalilipun, joka pudotetaan perinteiseen uurnaan mahdollista tarkistuslaskentaa varten.
Joskus myös pelkkää sähköistä ääntenlaskentaa kutsutaan sähköiseksi äänestykseksi. Tällöin varsinaiset äänestysliput ovat koneluettavia, esimerkiksi optisia lomakkeita, ja ne voidaan tarkistuslaskea myös käsin. Sähköiset äänestystavat voidaan jakaa myös kahteen luokkaan sen perusteella, tapahtuuko äänestys vaalihuoneistossa vai etä-äänestyksenä verkossa. Verkkoäänestys on luonteeltaan täyssähköinen äänestys.
Sähköinen äänestys eri maissa

Sähköistä äänestystä on kokeiltu laajasti eri maissa. Brasiliassa sähköinen äänestys on ainoa äänestämistapa. Euroopan maista äänestyskoneiden käyttö on laajinta Belgiassa. Viro on ainoa maa, jossa valtion vaaleissa äänestetään yleisesti Internet-verkon kautta (5,4 % äänistä vuoden 2007 parlamenttivaaleissa).
Alankomaiden hallitus on päättänyt kieltää sähköiset äänestykset liian turvattomina ja palata paperiäänestykseen. Irlannissa käytettiin noin 50 miljoonaa euroa sähköiseen järjestelmään, jota ei turvallisuussyistä voitu ottaa käyttöön, ja huhtikuussa 2009 ilmoitettiin, että laitteet romutetaan. Isossa-Britanniassa sähköäänestystä on kokeiltu, mutta laajempaa käyttöönottoa ei ole toistaiseksi näköpiirissä. Saksan perustuslakituomioistuin katsoi äänestyskoneiden käytön liittopäivävaaleissa 2005 perustuslain vastaiseksi, mutta ei määrännyt pidettäväksi uusia vaaleja.
Yhdysvalloissa äänestyskoneet ovat yleisiä. Lukuisien ongelmien vuoksi yli puolet osavaltioista on kuitenkin kieltänyt täyssähköisen äänestyksen ja vaatii äänestykseen paperivarmistuksen.
Sähköinen äänestys eri maissa > Suomi > Taustaa

Suomessa sähköistä äänestystä on käytetty ei-valtiollisissa yhteyksissä, muun muassa ylioppilaskuntien edustajistovaaleissa.
HOK-Elannon edustajistovaaleissa helmikuussa 2008 verkkoäänestys päättyi ennenaikaisesti tietoliikennevian takia.
Sähköinen äänestys eri maissa > Suomi > Kunnallisvaaleissa kokeiltu järjestelmä

Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa kokeiltiin äänestyskoneita Karkkilassa, Kauniaisissa ja Vihdissä. Vaalilakia muutettiin sähköisen äänestyksen mahdollistamiseksi jo lokakuussa 2006.
Kokeilujärjestelmän toimitti TietoEnator  ja sen tietoturvakomponentit tukeutuvat espanjalaisen SCYTL Secure Electronic Voting S.A:n kehittämään Pnyx.core-tuotteeseen.
Kokeilun kustannuksiksi arvioitiin helmikuussa 2008 noin 700 000 – 800 000 euroa ja lokakuussa 2008 noin miljoona euroa.
Kokeiltu järjestelmä oli täyssähköinen eli siinä ei ollut paperivarmistusta. Järjestelmän ohjelmakoodi ei ollut julkinen. Äänet lähetettiin äänestyspäätteestä palvelimelle salatussa muodossa julkisen Internet-verkon kautta. Silloisen oikeusministerin Tuija Braxin mukaan äänestyssysteemiä ei voitu hakkeroida internetin kautta, koska systeemi oli suljettu.
Sähköinen äänestys eri maissa > Suomi > Yleinen mielipide ja kannanottoja

TNS Gallupin heinäkuussa 2008 tekemän kyselyn mukaan suomalaiset suhtautuivat sähköiseen äänestykseen luottavaisesti. 84 prosenttia vastaajista arvioi sähköisen järjestelmän erittäin luotettavaksi tai melko luotettavaksi, ja kahdeksan kymmenestä antaisi äänensä sähköisesti, jos se olisi mahdollista.
Entinen viestintäministeri Suvi Lindén on ehdottanut Suomeen Internet-äänestystä.
Sähköistä äänestystä kritisoivat ennen vaaleja Electronic Frontier Finland ja kansanedustaja Jyrki Kasvi. Lisäksi Uudenmaan kokoomusnuoret ilmoitti helmikuussa 2008 aikovansa valittaa kunnallisvaalien tuloksesta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen.
Sähköinen äänestys eri maissa > Suomi > Auditointi

Turun yliopiston matematiikan laitos auditoi kunnallisvaaleissa kokeiltavan äänestysjärjestelmän eli tutki sitä eri tavoin. Kesäkuussa 2008 valmistuneen auditointiraportin mukaan sähköisen äänestyksen kokeilu oli toteutettavissa kaavaillulta pohjalta ja hankkeen suurin haaste oli valvonnan toimivuuden varmistaminen. Auditointityöryhmällä ei ollut tutkittavanaan lopullista versiota äänestyskoneen käyttöjärjestelmälevystä. Suurin osa vaalijärjestelmässä toimivasta ohjelmakoodista (esimerkiksi käyttöjärjestelmä ja laiteajurit) jäi auditoinnin ulkopuolelle. Koko koodin tarkistaminen huolella olisi auditointiryhmän mukaan vienyt useita henkilötyövuosia.
Sähköinen äänestys eri maissa > Suomi > Kokeilun sujuminen

Ensimmäisten raporttien mukaan kunnallisvaalien kokeilu sujui loistavasti. Kaikissa kokeilukunnissa runsas puolet äänestäjistä valitsi sähköisen äänestyksen. Äänestäjät kehuivat koneiden helppokäyttöisyyttä eikä mitään virheilmoituksia tullut.
Sähköäänestystä on perusteltu muun muassa äänestysaktiivisuuden kasvulla, mutta äänestysaktiivisuus nousi (edellisistä kunnallisvaaleista) kokeilukunnissa vähemmän kuin muualla maassa.
Sähköinen äänestys eri maissa > Suomi > Ääniä jäi kirjautumatta

Vaalien jälkeen ilmeni, että 232 ääntä (1,9 % sähköisistä äänistä) jäi kokonaan kirjautumatta, todennäköisimmin siksi, että äänestäjät eivät painaneet OK-painiketta ennen äänestyskortin poistamista koneesta. Vaalitulosta ei voida korjata, sillä ei ole tiedossa, kenelle nämä äänestäjät aikoivat äänensä antaa. Virhemahdollisuus oli huomattu järjestelmän testauksessa jo keväällä 2008, mutta sitä ei ollut katsottu tarpeelliseksi korjata.
Silloisen oikeusministerin Tuija Braxin mukaan laki ei sallinut vaalituloksen perumista hukkaäänien takia. Hänen mielestään ongelmana ei ollut äänestysjärjestelmä vaan ihminen. Ennen vaaleja Brax oli vakuuttanut, etteivät sähköiset äänet voi kadota minnekään, sillä äänestystä kontrolloidaan samalla tavalla kuin perinteistä äänestystä.
Euroopan neuvoston tarkkailuryhmä katsoi, että äänestys ei täyttänyt demokraattisten vaalien periaatteita, koska ääniä joutui kadoksiin. Muuten ryhmä piti kokeilua onnistuneena.
Marraskuun lopussa Brax sanoi harkitsevansa avointa lähdekoodia ja paperikuitteja varmistuksena, jos sähköäänestystä vielä kokeillaan Suomessa.
Sähköinen äänestys eri maissa > Suomi > Vaalien uusiminen

Kun äänien hukkuminen oli paljastunut, Electronic Frontier Finland, Uudenmaan kokoomusnuoret, Vasemmistonuoret ja vihreiden kansanedustaja Jyrki Kasvi vaativat vaalien uusimista. Vihreät nuoret ja opiskelijat toivoivat lisäksi, että sähköäänestyshanke lopetetaan.
Kaikkien kolmen kokeilukunnan vaalituloksesta valitettiin Helsingin hallinto-oikeuteen, joka hylkäsi valitukset. Korkein hallinto-oikeus kuitenkin päätti huhtikuussa 2009, että vaalit on kokeilukunnissa uusittava.
Sähköinen äänestys eri maissa > Suomi > Sähköisen äänestyksen kehittämisestä luopuminen

Hallitus päätti 13. tammikuuta 2010, että sähköisestä äänestyksestä luovutaan toistaiseksi, koska kokemukset kuntavaalien 2008 kokeilusta olivat niin huonoja. Hallituksen mukaan äänestyspaikalla tapahtuvasta sähköisestä äänestyksestä ei kokemusten valossa ole saatavissa sellaisia kokonaishyötyjä, että sitä kannattaisi jatkokehittää.
Oikeusministeriö asetti vuonna 2013 uuden työryhmän selvittämään Internet-äänestyksen mahdollisuutta, koska Kataisen hallituksen tavoitteena oli edistää sähköistä asiointia.
Kritiikkiä

Useat yhdysvaltalaiset tietoturvan ja tietojenkäsittelytieteen asiantuntijat ovat arvostelleet sähköäänestyksen turvattomuutta.
Rebecca Mercuri esitti vuonna 1992 paperivarmistuksen idean. Hänen mukaansa se on käytännössä ainoa tapa varmistaa äänestystuloksen luotettavuus. Hän huomautti, että äänestysjärjestelmien lähdekoodia on usein vaikea saada tarkastettavaksi – ja ettei pelkän lähdekoodin täydellinenkään tarkastaminen riitä, sillä salaista koodia voi esimerkiksi piilottaa kääntäjään.
Kun perinteisessä lippuäänestyksessä vaalivilppi täytyy työläästi suorittaa joka äänestyspaikalla erikseen, sähköäänestys avaa mahdollisuuden laajamittaiseen huomaamattomaan manipulaatioon.
Tunnettu tietoturva-asiantuntija Bruce Schneier pitää välttämättömänä sekä paperivarmistusta että äänestysjärjestelmän ohjelmakoodin julkistamista.
Yhdysvaltalaisessa dokumenttielokuvassa Hacking Democracy (2006) suomalainen asiantuntija Harri Hursti löysi Yhdysvalloissa käytetyistä äänestyskoneista tietoturvaongelmia. Hän onnistui muuttamaan testiäänestyksen tulosta käsitellyllä muistikortilla. Äänestyskoneen valmistaja Diebold Election Systems yritti estää elokuvan televisioesityksen ja väitti siinä näytettyä äänestystuloksen manipulointia silkaksi huijaukseksi, mutta
Berkeleyn yliopiston tutkijaryhmän mukaan manipulointimenetelmä oli toimiva.
Saman valmistajan äänestyskoneista on löytynyt myös takaovia ja sen koneet hukkasivat satoja ääniä Ohiossa kevään 2008 esivaaleissa. Toisen äänestyskonevalmistajan Sequoian koneet aiheuttivat esivaaleissa 1500 haamuääntä Washingtonissa (DC). Syyksi epäillään staattista sähköä.
Ison-Britannian paikallisvaaleissa 2007 kokeiltiin äänestämistä kannettavilla tietokoneilla, äänestyskoneilla, Internetissä ja matkapuhelimella. Brittiläinen Open Rights Group nosti esille kokeilun epäkohtia. Se huomautti, etteivät kansalaiset tiedä, miten heidän antamiaan ääniä käsitellään, eikä sähköinen äänestysjärjestelmä siis ole läpinäkyvä. Se kummasteli myös, kuinka sähköisestä laskennasta ja käsin tehdystä tarkistuksesta saatiin huomattavasti toisistaan poikkeavia tuloksia.
Myös parlamentin asettama komissio arvosteli pilottihankkeiden riskejä, kustannuksia ja läpinäkymättömyyttä. Sen mukaan pilottihankkeita ei tule jatkaa ennen kuin ongelmat on ratkaistu.
BBC:n mukaan sähköinen äänestys ei lisännyt äänestysaktiivisuutta.
ETYJin Demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien toimisto suosittaa paperivarmistusta tai muuta vastaavaa menetelmää, joka mahdollistaa tulosten tarkistuslaskennan jälkikäteen.
Euroopan komission ohjekirjan mukaan paperivarmenne on läpinäkyvyyden ja turvallisuuden vuoksi kaikissa sähköisissä äänestyksissä välttämätön.
Kritiikkiä > Kritiikkiä Suomessa

Electronic Frontier Finland vastustaa sähköisen äänestämisen käyttöönottoa. Sen mukaan sähköinen äänestys on uhka vaalisalaisuudelle ja äänestystuloksen luotettavuudelle. EFFI huomauttaa myös, ettei perinteisessä äänestystavassa ole ratkaisemista vaativia ongelmia. Yhdistyksen mukaan väitettyjä säästöjä sähköiseen äänestykseen siirtymisestä ei juuri tulisi, koska perinteinen äänestäminen jää uudessa vaalilaissa rinnakkaiseksi vaihtoehdoksi. EFFI on myös nostanut esiin Viron Internet-äänestyksen ongelmat ja Yhdysvaltain lukuisat äänestyskoneskandaalit.
Vihreä liitto vastusti vuonna 2005 lakia valmisteltaessa sähköisen äänestyksen käyttöönottoa erityisesti tietoturvaongelmien takia. Se piti äänestäjän hyväksymää paperivarmennetta ehdottomana vaatimuksena, mutta silti hyväksyi Vanhasen II hallituksen ohjelmassa pilottihankkeen ilman paperivarmistusta. Oikeusministeri Tuija Brax (vihr.) puolusti sähköistä äänestystä ennen sen kokeilua Suomessa sanoen, että siihen liittyviä ”haittoja ei ole toistaiseksi tiedossa”
ja ajatus vaalitulosten sabotoinnista menee ”science fictionin puolelle”.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Euroopan neuvoston linkkikokoelma sähköisestä äänestämisestä (englanniksi)
Lantmannaskolan i Östra Nyland

Brofogdas
Lapinjärven kirjasto toimii rakennuksessa, jossa oli maanviljeyskoulun asuntola.
Kirjaston seinässä on maamieskoulun muistolaatta.
Lantmannaskolan i Östra Nyland oli 3. marraskuuta 1913 perustettu maamieskoulu, joka toimi Lapinjärvellä, Brofokdaksen kruununvirkatiloissa. Koulun ensimmäinen johtaja oli paikallinen agronomi G.L. Rosenqvist. Oppilaita oli ensimmäisenä lukuvuonna 32, joista 21 Lapinjärveltä, 4 Liljendalista, 3 Ruotsinpyhtäältä, 1 Porvoosta, Pernajasta, Raaseporista sekä Ahvenanmaalta.  Oppilaat olivat miehiä, mutta naisille järjestettiin kursseja mm. karjanhoitoon ja kotitaloudenhoitoon. Opetus oli lähinnä käytännönpohjaista. Oppilasmäärän laskusta johtuen Lantmannasskolan lopetettiin toukokuussa 1957 (viimeiset todistuksen saaneet oppilaat).
Kruunun entisen virkatalon lisäksi maamieskoulu toimi suuressa vihreässä puutalossa sen itäpuolella, joka nykyään on Lapinjärven kunnan kirjaston pääkirjasto, jonka länsiulkoseinällä on muistolaatta maamieskoulusta 1913-1957. Kruunun talon lähellä on muistokivi Lapinjärven reserviläisten jatkosotaan lähdön muistoksi.
Ahvenlampi (Jyväskylä, Puuppola)

| Ahvenlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä (Jyväskylän maalaiskunta)
Koordinaatit:  62°20′05″N, 25°38′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Tuomiojärven−Palokkajärven v−a (14.29)
Laskuoja:  oja Ykshaukiseen 
Järvinumero:  14.294.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  125 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  230 m  
Rantaviiva:  1,035 km  
Pinta-ala:  3,024 ha  
Tilavuus:  0.000085 km³ 
Keskisyvyys:  2,8 m  
Suurin syvyys:  4,5 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiAhvenlampi 
Ahvenlampi  on Jyväskylässä, entisessä Jyväskylän maalaiskunnassa Puuppolassa sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 84 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,8 metriä ja suurin syvyys on 4,5 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Vasarajoen valuma-alueeseen (14.294) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 125 metriä mpy.
Luokka (elokuva)

| Luokka> Entre les murs |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Laurent Cantet
Käsikirjoittaja:  Laurent Cantet   François Bégaudeau  Robin Campillo
Tuottaja:  Simon Arnal Carole Scotta Caroline Benjo
Leikkaaja:  Robin Campillo
Pukusuunnittelija:  Marie Le Garrec
Pääosat:  François Bégaudeau
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Haut et Court
Levittäjä:  Mikado Film
Ensi-ilta:   24. syyskuuta 2008    23. tammikuuta 2009
Kesto:  128 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luokka (Entre les murs) on ranskalainen 2008 valmistunut yhteiskunnallisesti tiedostava draamaelokuva, jonka on ohjannut Laurent Cantet. Elokuva voitti Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2008.
Luokan teemoja ovat opettamisen ja kasvatuksen taito sekä ennen kaikkea monikulttuurisen yhteiskunnan ongelmat.
Elokuva perustuu François Bégaudeaun kirjaan. Bégaudeau on yläasteen opettajana köyhässä ja monikulttuurisessa pariisilaislähiössä, ja hän esittää elokuvassa itseään. Elokuva seuraa hänen ja hänen luokkansa elämää noin vuoden verran. Oppilaiden kanssa syntyy konflikteja, eikä hyväkään opettaja löydä niihin aina oikeita ratkaisuja.
Todellisuudessa elokuvan koulu on nimeltään Dolto, nuoret näyttelijät ovat sen 13–15-vuotiaita oppilaita. Luokka ei ole dokumenttielokuva. Elokuvassa on juoni, jota ei kuitenkaan paljasteta elokuvassa näytteleville nuorille vaan kohtaukset ovat pitkälti improvisoituja, mutta silti lavastettuja.
Pukaron kartano

Pukaron kartano (ruots. Pockar gård) on kartano Lapinjärven kunnassa, Pukaron kylässä. Kartano on saanut alkunsa 1763, kun vääpeli Johan Mentscher osti Jontaksen ratsutilan sekä sen neljä aputilaa perintötiloikseen, joista kehittyi lampuotitiloja. Pukaron kartanon päärakennus on rakennettu 1817 ja on merkittävä kartanon päärakennus siinä suhteessa, että sen keskiosa on suhteellisen suuri.
Pukaron kartanon omistaa Borup-suku.
Aquae Sextiaen taistelu

Aquae Sextiaen taistelu käytiin Gaius Mariuksen johtamien roomalaisten joukkojen ja teutonien välillä vuonna 102 eaa. Aquae Sextiaessa (nykyinen Aix-en-Provence, Etelä-Ranska). Taistelussa roomalaiset kukistivat viimein teutonit, jotka olivat yhdessä kimbrien kanssa edellisinä vuosina tunkeutuneet Rooman alueille ja voittaneet useita roomalaisarmeijoita ja aiheuttaneet raskaita tappioita roomalaisille.
Taustaa

Kimbrit ja teutonit lähtivät vaeltamaan etelään noin vuosina 120–115 eaa. voittaen useita gallialais- ja germaaniheimoja, jotka lopulta liittyivät tähän suureen joukkioon. Plutarkhos kertoo pelkästään sotureita olleen 300 000, mutta tämä arvio on todennäköisesti liioiteltu.
Tunkeuduttuaan vuonna 113 eaa. Gallia Narbonensiksen provinssiin nykyiseen Etelä-Ranskaan germaanit kohtasivat roomalaiset, joiden armeijat lyötiin monessa taistelussa.
Vuonna 105 eaa. konsulit Quintus Servilius Caepio ja Gnaeus Mallius Maximus kokosivat ennen näkemättömän suuren armeijan, johon kuului 80 000 legioonalaista ja 40 000 apujoukkojen sotilasta. Konsulit johtivat armeijansa päin vihollista, mutta konsulien erimielisyyksien takia germaanit kukistivat roomalaiset Arausion taistelussa ja aiheuttivat raskaita tappioita tuhoten melkein koko armeijan.
Seuraavana vuonna Gaius Marius valittiin uransa toisen kerran konsuliksi. Hän oli edellisenä vuonna päättänyt sodan Numidian kuningas Jugurthaa vastaan, joten roomalaiset vaativat hänen nimittämistään taas konsuliksi, jotta hän voisi päättää pitkän ja suuria tappioita vaatineen sodan kimbrejä ja teutoneita vastaan.
Roomalaisten onneksi germaanit jatkoivat matkaansa Hispaniaan, joten Mariuksella oli runsaasti aikaa valmistella armeijaansa. Arausion tappion jälkeen Roomalla ei käytännössä enää ollut kokeneita sotilaita, joten hän päätti perinteiden vastaisesta hyväksyä Rooman köyhimpien kansalaisten pääsyn armeijaan. Marius myös uudisti armeijaa (ns. Mariuksen uudistukset) korvaamalla kevyen jalkaväen sotilaat raskaasti haarniskoiduilla ja aseistetuilla sotilailla sekä uudistamalla merkittävästi myös sotakoneistoa.
Vuonna 102 eaa. kimbrit ja teutonit tunkeutuivat taas Italiaan ja uhkasivat Rooman alueita.
Taistelu

Varhain seuraavana päivänä Marius johdatti joukkonsa ulos leiristä ja ryhmitti nämä edessä olevaan rinteeseen, niin että taistelulinja osoitti alas kohti rinnettä. Ratsuväki lähetettiin alas tasankomaalle houkuttelemaan teutoneja taisteluun. Tämä onnistui ja germaanit ryntäsivät ulos leiristä ja kävivät hyökkäykseen ylös rinnettä kohti roomalaisten linjoja. Mutta heidän ollessa 15 metrin päässä, legioonalaiset heittivät pilum-keihäänsä, joka porautui teutonien kilpiin surmaten ja haavoittaen heitä. Pilum oli myös suunniteltu murtumaan iskussa, joten niitä ei voinut irrottaa kilvestä eikä heittää takaisin. Useimmat teutonit joutuivat nyt taistelemaan ilman kilpeä.
Germaanien rynnäkkö oli kuitenkin menettänyt voimansa ja roomalaiset työnsivät heitä taaksepäin. Teutonien päästessä tasamaalle, he yrittivät taas koota voimansa ja luoda uudelleen taistelulinjan. Tällöin Marcellus johti joukkonsa kohti vihollisen selustaa yllättäen germaaniarmeijan täysin, joka romahti ja kääntyi pakoon. Roomalaiset surmasivat kaikki tielleen osuvat ja ottivat tuhansia vankeja, näiden mukana teutonien kuningas Teutobod. Aquae Sextiaen taistelun jälkeen teutonien uhka oli kokonaan poistettu ja seuraavana vuonna Marius ja Catulus löivät vuorostaan kimbrit Vercellaen taistelussa.
Gaius Mariuksen rintakuva
Voimaantuminen
Aiheesta muualla

Empowerment house[vanhentunut linkki]
Oulun yliopisto: Voimaantuminen (Arkistoitu – Internet Archive)
Verneri.net: Voimaantuminen on sisäinen prosessi (Arkistoitu – Internet Archive)
Empowerment – voima ja valtaa vaikuttaa[vanhentunut linkki]
Antti Aarnio-Wihuri

| Antti Aarnio-Wihuri |
| --- | --- |
 Aarnio-Wihuri vuonna 1969
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1940 (ikä 84) Turku
Muut tiedot
Yritys:  Wihuri
Hallitusjäsenyydet:  hallituksen puheenjohtaja
Antti Ilmari Aarnio-Wihuri (s. 24. helmikuuta 1940 Turku) on suomalainen liikemies ja lääketieteen kunniatohtori. Hän on sukuyhtiönsä, monialayritys Wihurin pääomistaja ja hallituksen puheenjohtaja. Aiemmin hän on toiminut Wihurin toimitusjohtajana. Perheyhtiön johdossa Aarnio-Wihuri on korostanut jatkuvuutta ja yhtiö onkin säilynyt saman perheen omistuksessa jo yli sata vuotta. Maaliskuussa 2019 Aarnio-Wihurin arvioitiin olevan kolmanneksi rikkain suomalainen 1,3 miljardin euron omaisuudella.
Aarnio-Wihurin vanhemmat olivat tukkukauppias Hjalmar Aarnio ja kauppaneuvos Rakel Wihuri. Hänellä on kahdeksan lasta. Avioliitosta Marja Korvenkarin (s. 1942) kanssa kuusi lasta (s. 1964, 1965, 1967, 1969, 1971 ja 1975) ja avioliitosta Viivu Aarnio-Wihurin (1948—2007) kanssa kaksi lasta (s.1988 ja 1990). Vuodesta 2009 Aarnio-Wihuri on ollut uudelleen kihloissa ensimmäisen vaimonsa Marjan kanssa. Aarnio-Wihuri oli presidentti Urho Kekkosen ystävä.
Aarnio-Wihuri harrastaa veneilyä ja omistaa tilaustyönä tehdyn 23-metrisen Masmar 75 J -veneen, jonka huippunopeus on 111 km/h.
Autourheilija

Wihuri omisti 1970-luvulla yksityisen kilpa-autotallin AAW Racing Team. Aarnio-Wihuri harrasti 1960- ja 1970-luvuilla itsekin autourheilua osallistuen niin ralleihin kuin rata-ajoihinkin. Lokakuussa 1968 Wihuri osti Keimolan moottoriradan Curt Lincolnin yhtiöltä, ja Antti Aarnio-Wihurista tuli ratayhtiön isäntä. Wihuri myi radan vuonna 1982 Sanoma Oy:lle.