stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Einar Mäkinen
Luottamustoimet

Mäkinen toimi Konekivääriohjesääntökomitean jäsenenä vuonna 1924 ja pikakiväärikokeilukomitean jäsenenä vuonna 1924 ja oli jalkaväen ohjesääntökomitean jäsenenä vuosina 1927–1928. Hän toimi myös liikekannallepano-ohjesääntökomitean jäsenenä vuosina 1935–1939. Jääkäriliiton varapuheenjohtajana hän toimi 1937–1938 ja sihteerinä vuosina 1938–1945 sekä jäsenenä vuosina 1948–1964.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Luutnantti 3. maaliskuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1919  Majuri 6. joulukuuta 1923  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1927  Eversti 6. joulukuuta 1933  Yleisesikuntuupseerin arvonimi 29. joulukuuta 1926 |      |  Vapaudenristi 1. lk. tammenlehvien ja rintatähden kera  Vapaudenristi 1. lk.  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki  Suojeluskuntain ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Väestönsuojelun ansiomitali  Jääkärimerkki  Saksan 1. lk. Rautaristi  Saksan 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Ruotsin Miekkaritarikunnan komentajamerkki |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Eduard Mörike

| Eduard Mörike |
| --- | --- |
 Eduard Mörike
Henkilötiedot
Syntynyt: 1804
Kuollut: 1875 (70–71 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eduard Mörike (1804–1875) oli saksalainen runoilija. Hän opiskeli teologiaa ja sai 1834 papinpaikan Cleversulzbachissa. Sairaus pakotti hänet eroamaan tehtävästä. Sittemmin hän asui Mergentheimissä ja vetäytyi 1866 kokonaan yksityiselämän lepoon.
Möriken huomattavin teos on runokokoelma Gedichte (1838), joka asettaa hänet Goethen jälkeisten lyyrikkojen ensi riviin. Niistä aistii välitöntä herkkyyttä, niiden muoto on luonteva, ja ne henkivät kansanomaista teeskentelemättömyyttä. Helmiä hänen runojensa joukossa ovat "Der alte Turmhahn", "Schön Rohtraut", "Das verlassene Mädchen", "Die schöne Buche". Möriken muista teoksista ovat mainittavia novelli "Maler Nolten" ja "Idyll vom Bodensee".
Suomennetut teokset

Mozartin matka Pragiin (Mozart auf der Reise nach Prag, 1856), suom. Eeva-Liisa Manner, Tammi 1964 – Uusi painos 1999 ISBN 951-9351-06-X
Kauniin Laun tarina, suom. J. A. Hollo, teoksessa: Saksalaisia kertomuksia romantiikan aikakaudelta, Otava 1952
Suomennetut teokset > Suomennetut runot

"Lumikki" ja "Mustaturkki" onnittelevat, Teoksessa: Kissanystävälle (WSOY 1991)
Taikamajakka, Teoksessa: Yrjö Jylhä, Runon pursi (WSOY 1934)
Teoksessa: Aale Tynni, Tuhat laulujen vuotta (WSOY 1957, 1974, 2004).
Ideaalinen totuus
Koitteessa huomenen
Teoksessa: Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 1: Saksan kirjallisuuden kultainen kirja , WSOY 1930
Rakkaus (myös kokoelmassa: Uuno Kailas Runot 1922–1931, SKS 2002)
Surullinen kruunaus
Teoksessa: Laulujen virta (WSOY 1936)
Kaksinlaulu yössä
Kevät
Papillinen kokemus
Rakastetulle
Sitä muista, oi sielu
Tervehtyminen: erään runokäsikirjoituksen lukemisen jälkeen
Virtani
Yksinäisyys
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eduard Mörike Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia 2  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Taronga Zoo

Taronga Zoon sisäänkäynti.
Taronga Zoo on eläintarha Sydneyssä, Australiassa. Se avattiin virallisesti 7. lokakuuta 1916. Taronga Zoota johtaa markkinointinimellä "Taronga Conservation Society" toimiva Uuden Etelä-Walesin eläintieteellisten puistojen lautakunta yhdessä Dubbon Taronga Western Plains Zoon kanssa. Eläintarhassa asuu yli 2 600 eläintä ja sen pinta-ala on 21 hehtaaria. Taronga on aboriginaalien sana ja tarkoittaa "kaunista näkymää".
Perustamisen jälkeen eläintarhaan on ajan myötä rakennettu uusia näyttelyitä. Näitä ovat muun muassa kirahvitalo (1923), akvaario (1927), kukkakello (1928), tahrvuori (1932) ja tiikerimonttu (1939).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Taronga Zoo (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Zoo Friends (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Mäntykiitäjä

| Mäntykiitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Aitoperhoset Ditrysia
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Kiitäjät Sphingidae
Alaheimo::  Sphinginae
Suku::  Sphinx
Laji::  pinastri
Kaksiosainen nimi
 Sphinx pinastri  Linnaeus, 1758 
Synonyymit
 Hyloicus pinastri 
Katso myös
   Mäntykiitäjä Wikispeciesissä   Mäntykiitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mäntykiitäjä (Sphinx pinastri) on mustanharmaa männiköissä viihtyvä kiitäjälaji.
Koko ja ulkonäkö

Mäntykiitäjä on huomiota herättävän suurikokoinen perhonen. Väritykseltään se on lähes täysin tasaisen harmaa, mutta värin sävy voi vaihdella jonkin verran. Etusiivissä on kolmesta neljään selvästi erottuvaa mustaa pitkittäisjuovaa. Lisäksi keskiruumiin sivuilla on leveät, mustat juovat. Takaruumiissa on vaaleita poikittaisjuovia ja takasiivet ovat sävyltään hieman etusiipiä ruskeammat ja tyvestään hivenen vaaleammat. Siipiväli 60–90 mm, naaraat ovat yleensä koiraita kookkaampia.
Etelä-Euroopassa laji risteytyy hyvin samannäköisen Sphinx maurorum -kiitäjälajin kanssa.
Toukka on vihreä ja sen sivuilla on vaaleankeltaisia pitkittäisjuovia. Myöhemmin toukkaan voi tulla ruskeaa väriä. Useimpien kiitäjälajien tapaan myös mäntykiitäjän toukan peräpäässä on kaareva sarvi. Täysikasvuisena toukka on 65–85 mm pitkä.
Toukka
Toukka
Sphinx pinastri ♂
Sphinx pinastri ♂△
Sphinx pinastri ♀
Sphinx pinastri ♀ △
Levinneisyys ja lentoaika

Mäntykiitäjä on eurooppalainen laji, jota tavataan jonkin verran myös Lähi-idän pohjoisosissa. Pohjois-Amerikan Kalliovuorilla mäntykiitäjää tavataan paikoittain, mutta ei tiedetä ovatko nämä populaatiot ihmisen mukana kulkeutuneita vai jäänteitä aikaisemmasta, mahdollisesti paljon nykyistä laajemmasta levinneisyydestä.
Mäntykiitäjä on Suomen yleisimpiä kiitäjäperhosia ja viihtyy etelärannikolta ainakin Oulun korkeudelle saakka. Satunnaisesti lajia tavataan pohjoisempanakin. Lentoaika on toukokuun lopulta elokuun puoleenväliin. Hyvin lämpiminä kesinä elokuun lopulta lokakuun alkuun saattaa olla lennossa toisen sukupolven yksilöitä.
Elinympäristö ja elintavat

Mäntykiitäjä viihtyy avoimilla paikoilla, kuten soilla ja niityillä, joiden reunoilla kasvaa mäntyjä. Perhonen lepää valoisan ajan puiden, yleensä mäntyjen, rungoilla ja lähtee lentoon hämärän laskeuduttua. Lento jatkuu pitkälle yöhön, lämpimällä säällä selvästi puolenyön jälkeen. Molemmat sukupuolet lentävät valolle, mutta naaraat vain harvoin. Koiraita voi sopivalla paikalla tulla valolle runsaastikin. Perhonen käyttää ravinnokseen kukkien, kuten mäkitervakon, ailakkien ja syreenin mettä. Ruokaillessaan se lentää kiitäjille tyypilliseen tapaan paikoillaan kukinnon edessä. Mäntykiitäjällä ei ole mainittavaa vaellustaipumusta, mutta yksilöitä liikkuu silti pieniä matkoja vakituisen elinalueensa ulkopuolelle.
Naaras munii jopa sata munaa yksitellen mäntyjen neulasille ja munat kuoriutuvat 2–3 viikkoa myöhemmin. Toukat elävät latvustoissa ja liikkuvat hyvin vähän. Täysikasvuinen toukka laskeutuu elo-syyskuun vaihteessa maahan ja kaivautuu sammalikon alle koteloitumaan. Laji talvehtii kotelona ja saattaa viettää kotelossa jopa neljä talvea. Ennen kuoriutumistaan kotelo kaivautuu maanpinnalle.
Ravintokasvi

Toukkana kiitäjän ravintoa ovat pääasiassa metsämännyn (Pinus sylvestris), mutta joskus harvoin myös metsäkuusen (Picea abies) ja katajan (Juniperus communis) neulaset.
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Mäntykiitäjä
Ötökkätieto: Mäntykiitäjä (Sphinx pinastri)
Mäntykiitäjä (Sphinx pinastri)
Pherobase: Semiochemicals of Sphinx pinastri, the Pine hawkmoth (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Sphinx pinastri:  Wikidata: Q1303012  Wikispecies: Sphinx pinastri  BAMONA: Sphinx-pinastri  BioLib: 51179  BOLD: 75253  CoL: 4Z255  EoL: 506553  EUNIS: 306972  Fauna Europaea: 443881  Fauna Europaea (new): 486e248a-ca61-42fa-bb5c-954e562403b7  GBIF: 5124233  iNaturalist: 70128  IRMNG: 10315325  LepIndex: 53723  LoB: 4818  MONA: 7815  MaBENA: SphinxPinas  NBN: NHMSYS0021143836  NCBI: 987436  Observation.org: 1643  Open Tree of Life: 535231  Laji.fi: MX.61475 
Hyloicus pinastri:  Wikidata: Q51844621  EPPO: SPHXPI  GBIF: 7524416  Observation.org: 184464
Tarraschin puolustus

Tarraschin puolustus on shakkiavaus, joka alkaa yleensä siirroilla
Valkea pelaa usein ensin 3.Rf3, mutta siirtää jälkeenpäin Rc3, jolloin avaus transponoituu Tarraschin puolustukseksi. Tarraschin puolustus on torjutun kuningatargambiitin muunnelma. Se on nimetty Siegbert Tarraschin mukaan.
Valkean ylivoimaisesti suosituin jatko on 4.cxd5, mutta myös siirtoja 4.e3 ja 4.Rf3 pelataan.
Lyönnin jälkeen peli jatkuu yleensä 4...exd5 5.Rf3 Rc6 6.g3. Toinen vaihtoehto mustalle on 4...cxd4.
Merja Mäkisalo-Ropponen

| Merja Mäkisalo-Ropponen |
| --- | --- |
 Merja Mäkisalo-Ropponen SuomiAreena-tapahtumassa vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1958 (ikä 66) Tohmajärvi
Poliitikko
Puolue:  SDP
Asema:  kansanedustaja (2011–2023)
Vaalipiiri:  Savo-Karjalan vaalipiiri
Kotipaikka:  Joensuu
Puoliso:  Jukka Ropponen
Merja Elina Mäkisalo-Ropponen (s. 20. huhtikuuta 1958 Tohmajärvi) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut SDP:n kansanedustajana vuosina 2011–2023. Hän on toiminut Joensuun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 2001. Puheenjohtajana hän toimi vuosina 2013–2018 ja 2021–2022.
Mäkisalo-Ropponen on Pohjois-Karjalan hyvinvointialueen valtuuston puheenjohtaja vuodesta 2022.
Elämä ja ura

Mäkisalo-Ropponen valmistui sairaanhoitajaksi vuonna 1981 ja erikoissairaanhoitajaksi 1983. Vuonna 1991 hän valmistui terveystieteiden maisteriksi ja oli vuosina 1996–1998 Suomen Akatemian tutkijakoulutuksessa Kuopion yliopistossa. Mäkisalo-Ropponen väitteli tohtoriksi 1998. Hän on valmistunut myös draamakouluttajaksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2003.
Mäkisalo-Ropponen työskenteli sairaanhoitajana Joensuun kaupungilla 1981–1982 ja erikoissairaanhoitajana 1983–1984. Hän oli osastonhoitaja Pohjois-Karjalan keskussairaalassa 1984–1991 ja toimi terveydenhuollon opettajana 1991–1994. Vuonna 1995 Mäkisalo-Ropponen työskenteli Pohjois-Karjalan terveydenhoito-oppilaitoksen (myöhemmin ammattikorkeakoulun) aikuiskoulutusjohtajana ja vuosina 1998–2000 yliopettajana. Vuosina 2001–2011 hän oli freelancer-työyhteisökouluttaja.
Elämä ja ura > Politiikka

Mäkisalo-Ropponen valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa Pohjois-Karjalan vaalipiiristä 2 519 äänellä. Hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2015 vaaleissa uudesta Savo-Karjalan vaalipiiristä 4 899 äänellä. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hän sai 8 248 ääntä. Mäkisalo-Ropponen on ilmoittanut, ettei osallistu vuoden 2023 vaaleihin.
Eduskunnassa Mäkisalo-Ropponen on vaalikaudella 2019–2023 tulevaisuusvaliokunnan jäsen, tarkastuslautakunnan varapuheenjohtaja, tilintarkastajien varapuheenjohtaja sekä perustuslakivaliokunnan varajäsen.
Muita luottamustehtäviä:
Eduskunnan työsuojelutoimikunnan pj. 2015–
Eduskunnan terveyden ja hyvinvoinnin edistämisen työryhmän pj. 2011–
Eduskunnan vammaisasian yhteistyöryhmän pj. 2019–
Eduskunnan muistikerhon pj. 2011–
Elämä ja ura > Näkemyksiä

Marraskuussa 2014 Mäkisalo-Ropponen ei osallistunut eduskunnan samaa sukupuolta olevien avioliittoa käsittelevään äänestykseen ja on ilmaissut kannattavansa avioliiton säilymistä miehen ja naisen välisenä.
Elämä ja ura > Luottamustoimet

Muistiliitto ry:n hallitus, pj. 2011–2021
Miina Sillanpään säätiön hallitus, jäsen 2015–, pj. 2021–
Valtakunnallinen Kulttuurihyvinvointipooli, pj. 2020–2022
Kuurojen Palvelusäätiö hallintoneuvosto jäsen 2020–
Joensuun Työväenyhdistys, pj. 2021–
SDP:n vammaispoliittisen työryhmä pj. 2019–
Julkaisut

Valmistuvien sairaanhoitaja- ja perushoitajaopiskelijoiden käsityksiä dementoituneen potilaan hyvästä hoidosta ja hyvän hoidon oppimisesta.  Joensuu:  Pohjois-Karjalan terveydenhuolto-oppilaitos, 1992.  ISBN 952-9699-02-6
Terveydenhuolto-oppilaitoksen organisaatiokulttuuri. Opettajien ja opiskelijoiden käsitykset todellisesta ja toivotusta toiminnasta.  (Väitöskirja)  Kuopio:  Kuopion yliopisto, 1998.  ISBN 951-781-637-5
”Me teemme sen”. Hoitotyöntekijä oman työnsä tutkijana ja kehittäjänä.  (Piirrokset: Eila Sinivuori)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1999.  ISBN 951-26-4404-5
”Me ollaan sankareita elämän...” Elämäntarina-ajattelu vanhustyössä.  Joensuu:  Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulu, 2000.  ISBN 951-604-014-4
Yhteisöllisyys parantaa hoitotyön laatua. Ryhmästä tiimiksi -projekti Juuan kunnan terveyskeskuksen vuodeosastolla.  Helsinki:  Suomen sairaanhoitajaliitto, 2001.  ISBN 951-8944-10-5
Yhdessä onnistumme. Opas työyhteisön kehittämiseen ja hyvinvointiin.  (Piirrokset: Katariina Tirkkonen-Wane)  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-26-4977-2
Tarinat työn tukena.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-26-5696-7
Vuorovaikutustaidot sosiaali- ja terveysalalla.  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-5866-8
Kohti yhdessä tekemisen kulttuuria. Helsinki: Draamatyö, 2016. ISBN 978-952-67995-4-4.
Voihan sote! - ja 101 muuta kirjoitusta. Joensuu 2018, omakustanne.
Aiheesta muualla

.aspx Merja Mäkisalo-Ropponen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Merja Mäkisalo-Ropposen kotisivut
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 2011–2015 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (42):  Backman  Eloranta  Feldt-Ranta  Filatov  Gustafsson  Guzenina-Richardson  Heinäluoma  Hiltunen  Huovinen  Ihalainen  Jungner  Kantola  Karhu  Kari  Kiljunen  Kiuru  Koskinen  Kumpula-Natri (2011–2014)  Kuusisto  Kymäläinen  Kärnä  Lindtman  Lipponen  Myller  Mäkisalo-Ropponen  Ojala-Niemelä  Paasio  Paatero  Peltonen  Piirainen  Rajamäki  Saarinen  Salonen  Skinnari  Taimela  Tainio  Tuomioja  Tuppurainen  Urpilainen  Viitamies  Viitanen  Väätäinen  Wallin (2014–2015) 
1 2    
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 2015–2019 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (34):  Eloranta  Feldt-Ranta  Filatov  Gustafsson  Guzenina  Haatainen  Harakka  Heinäluoma  Huovinen (2015–2018)3  Ihalainen  Kantola  Kari  Kiljunen  Kiuru  Kymäläinen  Lindtman  Marin  Myller  Mäkinen (2018–)3  Mäkisalo-Ropponen  Nurminen  Ojala-Niemelä  Paatero  Razmyar (2015–2017)2  Rinne  Räsänen  Salonen  Skinnari  Taavitsainen  Taimela  Tolppanen (2016–)1  Torsti (2017–)2  Tuomioja  Tuppurainen  Urpilainen  Viitanen  Wallin 
1 Maria Tolppanen erosi perussuomalaisista kesäkuussa 2016 ja liittyi sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään. 2 Nasima Razmyar siirtyi Helsingin apulaispormestariksi kesäkuussa 2017, ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Pilvi Torsti.  3 Susanna Huovinen siirtyi Keski-Suomen ensi- ja turvakodin toi­min­nan­joh­ta­jak­si kesäkuussa 2018, ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Riitta Mäkinen.
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 2019–2023 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (40):  Asell  Berg   Eloranta   Eskelinen  Filatov  Gustafsson   Guzenina    Haatainen  Harakka    Heinäluoma  Kari   A. Kiljunen  K. Kiljunen    Kiuru  Koskinen  Kvarnström  Kymäläinen  Lindén    Lindtman   Malm  Marin  Mäkinen   Mäkisalo-Ropponen  Mäkynen (2019–)1  Nurminen   Ojala-Niemelä   Paatero  Piirainen  Rantanen  Rinne  Salonen   Skinnari  al-Taee  Taimela   Tuppurainen  Tuomioja  Urpilainen (2019)1  Viitanen  Viljanen  Väätäinen  Werning 
1 Jutta Urpilainen valittiin joulukuussa 2019 komissaariksi Euroopan komissioon, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Matias Mäkynen.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Yle
Esko Männikkö

| Esko Männikkö |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1959 Pudasjärvi
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  valokuvaaja
Taidesuuntaus:  arkirealismi
Palkinnot
 Vuoden nuori taiteilija 1995 Nuoren Taiteen Suomi-palkinto 1996 Ordonez-Falcon International Photography Award 2006 Deutsche Börse 2008 
Esko Männikkö (s. 1959 Pudasjärvi) on suomalainen valokuvaaja. Männikkö nousi julkisuuteen vuonna 1995 Helsingissä pitämänsä Naarashauki-näyttelyn valokuvilla. Lapsuutensa ja nuoruutensa Utajärvellä viettänyt Männikkö tunnetaan etenkin pohjoissuomalaisen arkirealismin, ympäristön ja ihmisten kuvaajana. Hän on kuvannut vastaavanlaisia ympäristöjä ja syrjäseutujen henkilöitä myös Yhdysvalloissa. Texasin ja Meksikon rajaseuduilla kuvattujen valokuvien näyttely sai nimekseen Mexas. Männikkö on kuvannut myös eläimiä muun muassa eri maiden eläintarhoissa.
Männikkö esittää valokuviaan usein itse tekemissään joko tyyliltään vanhanaikaisilta maalausten kehyksissä tai laudoista ja lankuista tehdyissä karkeissa kehyksissä. Hänen yksityisnäyttelyissään teokset muodostavat sommiteltuja kokonaisuuksia. Hän on myös esittänyt ympäristöjä kokonaisvaltaisesti kattoon ripustettavissa valokuvainstallaatioissa, joiden sisälle katsoja menee.
Uran alkuvaihe ja dokumentit

Männikkö on itseoppinut valokuvaaja, joka aloitti harrastajavalokuvaajana. Nuoruudessa tulivat tavaksi metsästys ja kalastus sekä kulkeminen Pohjois-Suomen sivukylissä ja metsissä. Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti vuonna 1982 Oulun Rantagalleriassa otsikolla Kun aika pysähtyy. Männikkö tallensi mustavalkoisiin valokuviin pohjoissuomalaisia ja kainuulaisia kyliä ja niiden elämää.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Männikkö kuvasi valokuvaaja Pekka Turusen kanssa Kuolan niemimaata. Alueelta otetut kuvat kertoivat ensimmäistä kertaa suurelle yleisölle kriittisesti kaivosteollisuuden aiheuttamista laajoista ympäristötuhoista alueella. Kuvia julkaistiin paitsi Suomen lehdistössä, myös yhdessä Pekka Turusen kanssa pidetyssä PEMOHT-näyttelyssä, joka esitettiin muun muassa Murmanskin taidemuseossa vuonna 1993.
Kansainvälinen läpimurto

Männikön uran läpimurto tapahtui vuonna 1995, kun hänet valittiin Vuoden nuoreksi taiteilijaksi, ja hänen näyttelynsä oli Tampereen taidemuseossa. Samana vuonna Männikkö piti yksityisnäyttelyt Morris Healey -galleriassa New Yorkissa ja Galerie Nordenhakessa Tukholmassa. Suomen lehdissä esitettiin Männikön valokuvia syrjäseutujen miehistä ja takapihoista ja pohdittiin Suomi-kuvaa yhdentyvässä Euroopassa.
Männikön valokuvien esiintulon aikoihin valokuvataide tuli osaksi nykytaidetta. Valokuvat muuttuivat suurikokoisiksi ja värillisiksi. Männikkö aloitti suomalaisen valokuvataiteen kansainvälistymisen.
Männikön valokuvien huolellista sommittelua ja värien tasapainoa on verrattu Jan Vermeerin maalauksiin.. Usein panoraaman kaltaisina ympäristöinä tai teemallisina sarjoina esitetyt valokuvat kertovat arvoituksellisista autiotaloista, joita taiteilija itse pitää visuaalisesti haastavina.
Männikkö on itse luonnehtinut tyyliään kuvantekijänä:
»Olen kuvantekijä ja suhtautumistapani on enemmän toteava kuin arvottava. Yritän tietoisesti välttää kaikkia vaikutteita. Älykkyys on ihmisen pahimpia vitsauksia, sitä rupeaa vain turhaan miettimään tekemisiään. Siksi pysyttelen enimmäkseen omissa oloissani.»
Esko Männikön kuvamat eläimet on rajattu usein voimakkaasti yksityiskohtiin, kuten silmään tai suuhun.
Palkinnot ja tunnustukset

Vuonna 1996 Männikölle myönnettiin MTV:n kulttuuripalkinto sekä Nuoren taiteen Suomi -palkinto ja vuonna 2006 espanjalainen Ordonez-Falcon International Photography Award -palkintolähde?.
Männikkö voitti Deutsche Börse 2008 -valokuvauspalkinnon retrospektiivisesta näyttelystään Coctails 1990 - 2007, joka oli esillä Millesgårdenissa, Tukholmassa syksyllä 2007. Männikkö nimettiin ehdokkaaksi syksyllä 2007, ja muut ehdokkaat olivat valokuvaajat John Davies, Jacob Holdt ja Fazal Sheikh. Palkinnon tarkoituksena on antaa tunnustusta aikamme johtaville kansainvälisille valokuvaajille ja taiteilijoille sekä nostaa valokuvauksen profiilia kuvataiteiden alalla. Palkinnon suuruus on 30 000 puntaa (39 000 euroa).
Männikölle myönnettiin vuoden 2023 alusta taiteilijaeläke.
Valokuvateokset ja katalogit

Esko Männikkö.  (Toimittanut Brigitte Kölle. Kirjoittajat Heikki Kastemaa ja Rudolf Schmitz)  Portikus Frankfurt am Main und Oktagon Verlag, 1996.  ISBN 3-89611-020-9  (englanniksi) (saksaksi)
Mexas-Esko Männikkö, 1999
Naarashauki:The Female Pike-Esko Männikkö, 2000
100% Cashmere-Esko Männikkö, 2003
Esko Männikkö – Time Flies, Suomen Taideyhdistys, ISBN 978-952-99260-7-7
Aiheesta muualla

Leena Laakso, Esko Männikkö, Kiasman kiertokoulu (Archive.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
N.A.B. Albatros

N.A.B. Albatros -lentokoneet olivat Ruotsissa valmistettuja puurakenteisia ja kangasverhoiltuja, kaksitasoisia 1910-luvun kellukekoneita.
Nordiska Aviatik A/B:n (N.A.B.) rakensi saksalaisia Albatros-koneita lisenssillä Ruotsissa vuodesta 1914 alkaen. Typ 9 perustui Albatros B.II:een. Typ 17 (Albatros Jagare) oli modifikaatio typ 9:stä.
Tekniikkaa ja suoritusarvoja (typ 9)

kärkiväli: 13,70 m
pituus: 8,00 m
korkeus: 3,4 m
siipipinta-ala: 40,6 m²
tyhjäpaino 725 kg
lentopaino: 1 100 kg
moottori: 110 hv:n 6-sylinterinen Scania-Vabis-tehtaan valmistama nestejäähdytteinen Mercedes-rivimoottori
suurin nopeus: 110 km/h
lentoaika: 4-5 h
lakikorkeus: 2 500 m
Tekniikkaa ja suoritusarvoja (typ 17 Jagare)

kärkiväli: 10 m
pituus: 6,7 m
korkeus: 3 m
siipipinta-ala: n. 30 m²
tyhjäpaino: 595 kg
lentopaino: 895 kg
moottori: 110 hv:n 6-sylinterinen Scania-Vabis-tehtaan valmistama nestejäähdytteinen Mercedes-rivimoottori
suurin nopeus: 130-140 km/h
lentoaika: 3 h
Käyttö Suomessa

N.A.B. Albatros typ 9 ja typ 17 olivat Suomen ilmavoimien ensimmäisiä koneita. Konetyyppi oli ilmavoimien käytössä 1918–1923. Typ 9-koneita oli kaksi kappaletta  ja 17-koneita yksi.
| Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet.Tyyppi | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet.Rekisteri | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet.Valmistenumero | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet.Käyttöönottopäivä | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet.Poisto | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet. | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet. | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet. | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet. | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet. | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet. | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet. | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet. | Suomen ilmavoimien N> A.B Albatros-lentokoneet. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| typ 9 | F4 | 3 | 16. maaliskuuta 1918 Vaasa | 4. huhtikuuta 1923 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| typ 9 | F6 | 6 | 15. huhtikuuta 1918 | purettuna 1918 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| typ 17 Jagare | F8 |  | 15. huhtikuuta 1918 Vaasa | 15. huhtikuuta 1923 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Petri Möller

Petri Juhani Möller (s. 1964 Kokkola) on kokkolalainen laulaja, lauluntekijä ja runoilija. Hän oli laulajana ja lauluntekijänä 1980-luvulla Claudia-yhtyeessä, jonka tunnetuin kappale on "Korallia". Möller on julkaissut kolme sooloalbumia ja yhden runokokoelman.
Vuonna 2019 Möller sai aivoinfarktin kotonaan Kokkolassa, mikä pakotti hänet sairaseläkkeelle postinkantajan ammatistaan. Sairaus pakotti luopumaan myös kitaran soittamisesta.
Runokokoelma

Kaiken yllä epäilyksen varjo; Länsirannikko, 1991; ISBN 952-9505-03-5