stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Runosmäki
Palvelut

Alueella on muun muassa kolme päivittäistavarakauppaa, kaksi anniskeluravintolaa, kebab-ravintola, kioski, sosiaali- ja terveyskeskus, apteekki, vanhainkoti, kirjasto, nuorisotalo ja liikuntatiloja.
Tällä hetkellä Runosmäessä on kaksi koulua; Turun Lyseon koulu (luokat 1–9) ja Mikaelin koulu (Lyseon yksikkö, luokat 7–9). Aikaisemmin Runosmäessä toimi Nunnavuoren koulu, jossa olivat luokat 3–6 sekä Runosmäen koulu eli ”pikkukoulu”, jossa olivat luokat 1–2. Koulut kuitenkin yhdistettiin, jonka jälkeen toimittiin Nunnavuoren koulun tiloissa Runosmäen koulun nimellä vuoden 2014 loppupuolelle saakka, kunnes se lakkautettiin. Koulurakennus puretaan syksyn 2020 aikana. Koulun kanssa samassa rakennuksessa oli Runosmäen kirjasto, joka toimii väistötiloissa Runosmäen nuorisotalossa.
Runosmäkiseura

Runosmäessä on vuodesta 1972 asti toiminut kaupunginosayhdistys Runosmäkiseura. Runosmäkiseura ry. perustettiin 16. marraskuuta 1972 edistämään kotiseututoimintaa Runosmäen kaupunginosan alueella. Seura julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Ruutiset-kaupunginosalehteä. Yhdistyksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2023 Tiina Koski.
Ympäristö

Piiparinpolku on kävelykatumainen suora katu, joka on Turun Lyseon ja Mustalammen välillä. Mustalammelta Nättinummeen päin mentäessä Piiparinpolku muuttuu Pillipiiparinpoluksi. Mustalammen vieressä on leikkipaikka ja penkkejä lammen ympärillä. Nunnavuoren kuntorata on 1,7 km pitkä, ja sen sisällä on pirunpelto, joka on yksi Turun luonnonsuojelualueista. Runosmäessä on sienenmuotoinen Parolanpuiston vesitorni.
Runosmäen nimistön aiheena ovat Suomen sotaväki, ruotujakolaitos ja Vänrikki Stoolin tarinat.
Kulttuurissa

Runosmäki on tapahtumapaikkana Dome Karukosken Tyttö sinä olet tähti -elokuvassa, jossa päähenkilöt käyvät paikallisessa Runostuopissa.
Myös elokuvassa Bayoneta – Viimeinen isku päähenkilö käy Runostuopissa.
Liikenneyhteyksiä Runosmäkeen

Turun seudun joukkoliikenne (Föli)
18 Runosmäki – Keskusta – Harittu
34 Runosmäki – Keskusta – Uittamo – Ilpoinen (viikonlopun yölinja)
73 Saramäki – Räntämäki – Runosmäki – Kärsämäki (koululaislinja)
80 Runosmäki – Pernon telakka (työmatkalinja ma–pe)
88 Runosmäki – Länsikeskus (asiointilinja ma–la)
Tampereen valtatien varressa Pohjoiskaaren risteyksessä on pikavuoropysäkki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Runosmäki (Arkistoitu – Internet Archive)
Runosmäkiseura ry
Turun suuralueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Suuralueet: Kaupunginosat suuralueittain
1. Keskusta: I kaupunginosa · II kaupunginosa · III kaupunginosa · IV Martti · V Itäranta · VI kaupunginosa · VII kaupunginosa · VIII Port Arthur · IX Länsiranta · Iso-Heikkilä · Korppolaismäki1 · Kupittaa · Kurjenmäki · Mäntymäki · Nummi2 · Pihlajaniemi3 · Ruissalo · Turun satama · Vähäheikkilä4
2. Hirvensalo-Kakskerta: Friskala · Haarla · Illoinen · Jänessaari · Kaistarniemi · Kakskerta · Kukola · Lauttaranta · Maanpää · Moikoinen · Oriniemi · Papinsaari · Pikisaari · Satava · Särkilahti · Toijainen
3. Skanssi-Uittamo: Harittu · Ilpoinen · Ispoinen · Katariina · Koivula · Korppolaismäki1 · Luolavuori · Peltola · Pihlajaniemi3 · Puistomäki · Skanssi · Uittamo · Vasaramäki · Vähäheikkilä4
4. Varissuo-Lauste: Huhkola · Lauste · Vaala · Varissuo
5. Nummi-Halinen: Itäharju · Kohmo · Koroinen · Kurala · Halinen · Nummi2 · Oriketo · Pääskyvuori · Räntämäki
6. Runosmäki-Raunistula: Kaerla5 · Kastu · Kärsämäki · Raunistula6 · Runosmäki7
7. Länsikeskus: Kaerla5 · Kähäri · Mälikkälä · Pitkämäki · Runosmäki7 · Ruohonpää · Teräsrautela · Vätti
8. Pansio-Jyrkkälä: Artukainen · Pahaniemi · Pansio · Perno
9. Maaria-Paattinen: Haaga · Jäkärlä · Koskennurmi · Lentokenttä · Metsämäki · Moisio · Paattinen · Paimala · Saramäki · Tasto · Urusvuori · Yli-Maaria
Huomautukset:  1: Korppolaismäki kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 2: Nummi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Nummi-Haliseen. 3: Pihlajaniemi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 4: Vähäheikkilä kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 5: Kaerla kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 6: Raunistula kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 7: Runosmäki kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen.
Kanadan vaakuna

Kanadan vaakuna
Kanadan kuninkaallinen vaakuna (engl. The Royal Coat of Arms of Canada, ransk. armoiries royales du Canada), virallisesti Hänen Majesteettinsa Kuninkaan vaakuna Kanadan puolesta (engl. Arms of His Majesty The King in Right of Canada, ransk. armoiries de Sa Majesté Le Roi du Canada) on Kanadan liittovaltion virallinen vaakuna. Sen vahvisti käyttöön Ison-Britannian kuningas Yrjö V vuonna 1921. Vaakuna muistuttaa huomattavasti Ison-Britannian vaakunaa.
Vaakunaa on uudistettu vuoden 1921 jälkeen kahdesti. Ensin sitä muokattiin vuonna 1957, jolloin hyväksyttiin komentaja Alan Beddoen uusi versio. Se sisälsi Kanadan pääministerinä 1911–1920 toimineen Sir Robert Bordenin (1854–1937) ehdottamat punavaahteranlehdet. Liput piirrettiin siinä yhteydessä uudelleen. Nykyinen vaakuna on vuodelta 1994.
1921–1957
1957–1994
Jousi (musiikki)

Sellon ranskalainen jousi.
Jousi on puusta, hiilikuidusta tai lasikuidusta tehty jousisoitinten soittoväline, jonka kaareen on kiinnitetty hevosen häntäjouhia. Kun jousta liikutetaan soittimen kieltä vasten, kitka saa kielen värähtelemään ja syntyy ääntä. Jouhiin laitetaan hartsia, jotta syntyisi enemmän kitkaa. Jousitekniikoita vaihtelemalla saadaan erilaisia sävyjä ja sointeja.
Jousten muodot ja koot vaihtelevat, mutta kaikissa on kaari ja jännitetyt jouhet. Jousen osat ovat tanko, jouhet, frossi ja ruuvi. Tanko tehdään yleensä pernambuco tai brasil-puusta, mutta nykyään on käytetty myös syntettisiä lasi- ja hiilikuitujakin. Tangon osiin kuuluvat myös nahka ja lanka jolla varmistetaan hyvä ote, mutta niistä on apua myös jousen tasapainoituksessa. Jouhia kiristetään vääntämällä ruuvinuppia, joka liikuttaa frossin (jousen tyvipään) mekanismia saaden jouhet kiristymään. Jouhina käytetään viuluissa ja selloissa valkoisia uroshevosen häntäjouhia. Mustat jouhet ovat karkeampia ja niitä käytetään bassoihin ja raskaampaan sellonsoittoon. Jouhet kiinnitetään jousen mollemmista päistä puukiilolla joilla saadaan ne sopivasti jännittymään. Frossi on yleensä rakennettu eebenpuusta, kilpikonnankuoresta tai norsunluusta.
Historiallisesti jousella on soitettu monia soittimia, kuten viulua, alttoviulua, selloa ja kontrabassoa. Vanhoista soittimista nykypäivänä käytetään esimerkiksi suomalaisessa kansanmusiikissa jouhikkoa, ruotsalaisessa kansanmusiikissa avainviulua ja barokkiorkestereissa viola da gambaa. Uudessa musiikissa jousella soitetaan joskus myös eräitä lyömäsoittimia. Jousella voidaan soittaa myös sahaa.
Viulun ranskalaisen jousen osat, ruuvi (screw), nahka ja lanka (pad), tanko (stick), frossi (frog) ja jouhet (hair).
Joseph Alfred Lamyn tekemän jousen frossi.
Jousihartsia, johon on hangattu jousen jouhia.
Ranskalainen (yllä) ja saksalainen kontrabasson jousi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jousi (musiikki) Wikimedia Commonsissa
Safari (selain)

| Safari |
| --- | --- |

 Safari 12 macOS Mojave -käyttöjärjestelmässä.
Kehittäjä:  Apple
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  7. tammikuuta 2003 (Public Beta)
Vakaa versio:  18.3 / 27. tammikuuta 2025
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  verkkoselain
Alusta:  macOS, iOS, iPadOS
Ohjelmointikielet:  C++, Objective-C, Swift
Lisenssi:  Yksityinen EULA, LGPL
Aiheesta muualla
www.apple.com/safari (englanniksi)
Safari on Applen kehittämä verkkoselain, joka toimitetaan macOS-käyttöjärjestelmän mukana.
Selaimen ominaisuuksia ovat muun muassa välilehdet ja ponnahdusikkunoiden esto. 
Osoitekentän perässä ylärivillä on Google-hakukoneelle tarkoitettu hakusanojen syöttökenttä ja  avattava valikko aiemmin käytetyille hakusanoille.
Yleiskäytössä olevalla koneella selausmuodoksi voi valita ”yksityisen selauksen”, jolloin ohjelma ei tallenna historiatietoja levyvälimuistiin.
Safari on ainut sallittu selain iOS- (iPhone) ja iPad-laitteille. Kaikkien laitteille julkaistujen ”vaihtoehtoisten selainten” on käytettävä sen selain- ja JavaScript-moottoria.
Beetaversio selaimesta Microsoft Windows -käyttöjärjestelmille julkaistiin kesäkuussa 2007. Kesällä 2012 Apple kertoi kuoppaavansa Safarin Windows-version pienen käyttäjämäärän takia.
Historia

Vuoteen 1997 asti Applen tietokoneiden mukana toimitettiin selaimena Netscape Navigator. Myöhemmin Microsoftin Internet Explorer -selaimen Mac-versio liitettiin oletusselaimeksi osana viisivuotista sopimusta Applen ja Microsoftin välillä. Microsoft julkaisi kaikkiaan viisi pääversiota Internet Explorer Macille, 27. maaliskuuta 2000 julkaistun version jäädessä viimeiseksi.
Steve Jobs ilmoitti 7. tammikuuta 2003, että Apple oli kehittänyt oman www-selaimensa nimeltään Safari. Sinä päivänä ilmestyi ensimmäinen beetaversio, jota seurasi joukko virallisia ja epävirallisia versioita, kunnes versio 1.0 julkaistiin 23. kesäkuuta 2003. Alun perin erikseen ladattava Safari-ohjelma toimitettiin käyttöjärjestelmän Mac OS X 10.3 mukana 24.10.2004 julkaistuna versiona oletusselaimena. Silloin Macille tehty Internet Explorer jäi vain vaihtoehtoselaimeksi. Käyttöjärjestelmäversion Mac OS X 10.4 julkaisussa 29. huhtikuuta 2005 Safarista tuli ainoa mukana toimitettava selain. Myös Microsoft lopetti Internet Explorerin Mac-versioiden ylläpidon vuonna 2005.
Vuonna 2007 Apple julkaisi iPhonen, jonka mukana toimitetaan kyseiselle laitteelle optimoitu Safari. Myöhemmin samana vuonna Applen Worldwide Developers Conferencessa Jobs julkisti Safarista Windows-beetaversion. Ensimmäinen vakaa versio (3.1) julkaistiin Windowsille 18. maaliskuuta 2008.
Safarin selainytimenä toimii Webkit, jonka koodin Apple forkkasi KDE-projektin KHTML-selainytimestä. WebKit on julkaisu avoimen lähdekoodin lisenssillä.
Mac OS X 10.4.3 julkaisussa (lokakuussa 2005) uudesta Safarin versiosta 2.0.2 tuli tiettävästi ensimmäinen Acid2-testin läpäissyt selain.lähde? Tämä testi on kehitetty, jotta sillä voitaisiin taivutella selainten ohjelmoijat noudattamaan paremmin virallista W3C-standardia.
RSS-syötteiden tuki poistettiin OS X 10.8 Mountain Lionin kanssa toimitetussa versiossa.
Markkinaosuus

Tammikuussa 2009 Safarin markkinaosuus oli StatCounterin mukaan 2,79 prosenttia. Safarin markkinaosuus nousi 11,77 prosenttiin joulukuussa 2013 ja 15,3 prosenttiin lokakuussa 2014.
Elokuussa 2016 NetMarketShare kertoi Safarin työpöytäkoneiden markkinaosuuden olevan 4,28 prosenttia.
Lokakuussa 2020 Safarilla oli NetMarketSharen mukaan 18,25 prosentin ja StatCounterin mukaan 17,24 prosentin osuus.
Turvallisuus

Maaliskuussa 2020 Apple kielsi oletusarvoisesti kaikki kolmansien osapuolten evästeet Safari-selaimessa, mikä estää ulkopuolisia tahoja vakoilemasta verkkoliikennettä. Asetuksen muuttaminen vaatii käyttäjän aktiivista toimintaa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Safarin mobiiliversio iOS 12 -käyttöjärjestelmässä.
Vehkalahti

| Vehkalahti Veckelax> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Hamina |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Etelä-Suomen lääni
Maakunta:  Kymenlaakson maakunta
Kuntanumero:  917
Hallinnollinen keskus:  Haminan keskustaajama
Perustettu:  1427
Liitetty:  2003
– syntynyt kunta:  Hamina
Pinta-ala:   km²   (1.1.2002)
– maa:  588,3 km²
Väkiluku:  11 961   (31.12.2002)
Vehkalahden kylämuseo Husulassa. Uudistettu näyttely kertoo Vehkalahden elämästä etenkin 1880-1950-luvuilla. Vehkalahden ensimmäinen kansakoulu toimi rakennuksessa vuosina 1871–1955.
Ruissalossa sijaitseva Vehkalahtitalo, jossa toimii esimerkiksi kirjasto, auditorio ja muita kokoontumistiloja.
Vehkalahti (ruots. Veckelax) on Kymenlaaksossa Suomenlahden rannikolla sijainnut entinen Suomen kunta, joka liittyi vuoden 2003 alussa yhteen Haminan kanssa muodostaen uuden Haminan kaupungin. Kuntaliitoksessa syntynyt kaupunki säilytti Haminan nimen ja Vehkalahden vanhan vaakunan, kunnes vaakuna vaihdettiin Haminan aiemmin käyttämään vaakunaan vuoden 2013 alussa. Juuri ennen liitosta kunnassa oli 11 962 asukasta (31.12.2002). Vehkalahden harmaakivikirkko on 1400-luvulta. Vehkalahden alueen suurimmat taajamat ovat Summa, Husula, Neuvoton ja Pyhältö. Vehkalahden kunnantalo ja kirkko sijaitsivat Haminassa, kunnan pääkirjasto, yläaste ja lukio puolestaan Ruissalossa. Uudessa-Summassa oli Stora Enson Summan paperitehdas.
Vehkalahden naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Anjalankosken, Haminan ja Kotkan kaupungit sekä Luumäki, Miehikkälä ja Virolahti.
Historia

Vehkalahtea luonnehtivat muun muassa rapakivikalliot ja lukuisat saaret. Useimmat Vehkalahden kivikautiset löydöt ajoittuvat 5 500–4 000 vuoden taakse. Myös pronssi- ja rautakautisia löytöjä on tehty. Pysyvä asutus muodostui 1100–1200-luvuilla. Ensi kerran Vehkalahti mainitaan asiakirjoissa vuonna 1336. Ensimmäinen asiakirjamaininta Vehkalahden kirkosta on vuodelta 1396, mutta nykyinen Marian kirkko on oletettavasti peräisin 1400-luvulta. Ensimmäinen tieto Arnick-nimisestä kirkkoherrasta on vuodelta 1427.
Suur-Vehkalahden pitäjä käsitti keskiajalla lähes koko nykyisen Kymenlaakson. Kirkonkylään perustettiin vuonna 1653 Vehkalahden Uusikaupunki (ruots. Veckelax Nystad), joka myöhemmin muuttui nimeltään Fredrikshamniksi eli Haminaksi. 1560-luvulta lähtien Vehkalahti oli osa Kymenkartanon läänin voutikuntaa, joka muuttui vuonna 1634 kihlakunnaksi. Vuosina 1634–1721 pitäjä kuului Viipurin ja Savonlinnan lääniin. Isonvihan jälkeen 1721–1743 Vehkalahti kuului Savonlinnan ja Kymenkartanon lääniin ja sen jälkeen Viipurin kuvernementtiin. Vuonna 1812 Vehkalahti liitettiin Viipurin lääniin. Vuosina 1946–1997 se kuului Kymen lääniin ja sen jälkeen vuoteen 2009 Etelä-Suomen lääniin. Vehkalahden pinta-ala kutistui hiukan pohjoispäästä vuonna 1911, kun Haapalan ja Saaramaan kylät liitettiin Sippolaan. Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 siihenastisen Vehkalahden alue säilyi osana Suomea lukuun ottamatta Narvin ja Somerin saaria, jotka sisältyivät Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin.
Kirkollisesti Vehkalahti on historiansa aikana kuulunut useisiin hiippakuntiin. Vuodesta 1554 lähtien Vehkalahti kuului Viipurin piispan alaisuuteen. Vuosina 1723–1742 se kuului Porvoon hiippakuntaan ja vuodesta 1743 vuoteen 1812 Haminan hiippakuntaan, jonka keskuksena Marian kirkko toimi. Vanhan Suomen palauduttua muun Suomen yhteyteen Vehkalahti tuli jälleen Porvoon hiippakunnan osaksi. Vuonna 1897 Vehkalahti liitettiin juuri perustettuun Savonlinnan hiippakuntaan, jonka keskus puolestaan siirtyi ensin 1924 Viipuriin ja vuonna 1945 Mikkeliin. Haminan kaupunki oli osa Vehkalahden seurakuntaa vuoteen 1905, jolloin perustettiin erillinen Haminan seurakunta. Seurakunnat yhdistyivät uudelleen vuonna 2004, vuosi Haminan ja Vehkalahden kuntaliitoksen jälkeen.
Raja-alueena Vehkalahti joutui usein sodan jalkoihin 1500–1700-luvuilla. Käsityöläisammatteihin, jotka olivat arvostettuja, kuului muun muassa summalaisten veneenveistotaito.
1600-luvulla suurimmat läänityksenhaltijat Vehkalahdella olivat Lorentz Creutz ja Jakob Duwall perillisineen.
Väestö > Taajamat

Vuoden 2000 lopussa Vehkalahdella oli 12 015 asukasta, joista 9 347 asui taajamissa, 2 607 haja-asutusalueilla ja 61:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Vehkalahden taajama-aste oli 77,8 %. Vehkalahden taajamaväestö jakautui kuuden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2000) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Haminan keskustaajama* | 6 860 |
| 2 | Neuvoton | 1 538 |
| 3 | Metsäkylä* | 439 |
| 4 | Vilniemi | 275 |
| 5 | Myllykylä | 223 |
| 6 | Kotkan keskustaajama* | 12 |

Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluivat tähän kuntaan vain osittain. Vehkalahden suurin asutuskeskus (Summa) ja muut Summan läheisyydessä olleet taajama-alueet eivät enää 1980-luvun jälkeen muodostaneet omaa taajamaa, vaan olivat osa Haminan keskustaajamaa, joka ulottui Haminan kaupungin ja Vehkalahden kunnan alueelle.
Kyliä

Husula, Husupyöli, Ihamaa, Kannusjärvi, Kitula, Kolsila, Kuorsalo, Lankila, Metsäkylä, Myllykylä, Mäntlahti, Neuvoton, Onkamaa, Paijärvi, Pampyöli, Pyhältö, Pyöli, Pyötsaari, Rakila, Reitkalli, Ruissalo, Salmenkylä, Salmi, Sivatti, Summa, Tammio, Turkia, Töytäri, Uusi-Summa, Vehkjärvi, Vilniemi
Ruokakulttuuri

Vehkalahden pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla limppisoppa, rusinasoppa sekä lantusta, perunasta, siansivusta ja ruisleipätaikinasta leivottu lohkopiirakka.
Kuuluisia vehkalahtelaisia

Vesa Haaja, muusikko
Marjatta Kajosmaa, hiihtäjä
Tapio Korjus, keihäänheittäjä
Taru Lintunen, liikuntapsykologian professori
Aaro Tolsa, pappi
Elli Tompuri, näyttelijä, ohjaaja, teatterinjohtaja, lausuja, tanssija ja kirjailija
Martti Vainio, kestävyysjuoksija
Sigfrid Jönsinpoika Vilken, amiraali ja Öölannin vouti
Vehkalahti fiktiossa

Kaari Utrion kirja Vehkalahden neidot sijoittuu keskiajan Vehkalahdelle.
Taina Parikan dekkari Rakilan rakkikoirat sijoittuu Haminaan ja Vehkalahdelle.
Vehkalahden kylämuseo

Vehkalahden kylämuseo (ent. Vehkalahden kotiseutumuseo) sijaitsee Husulan kylässä ja kertoo arkielämästä 1880-1950-luvuilla. Vehkalahden kunnan omistama museo siirtyi kuntaliitoksessa Haminan kaupungin hallintaan ja kuuluu Haminan kaupungin museoihin. Vuonna 2023 rakennusta korjattiin ja perusnäyttely uudistettiin kokonaisuudessaan. Museo on avoinna kesäkaudella ja tapahtumissa.
Kirjallisuutta

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Martti Korhonen: Vehkalahden pitäjän historia II. Yhteiskunnallisesta kehityksestä 1600-luvulla sekä maakirjatilojen synty.  Vehkalahden kunta, 1981.  ISBN 951-99317-0-8
Ragnar Rosén: Vehkalahden pitäjän historia I. Suur-Vehkalahden asutus- ja aluehistoria n. vuoteen 1610.  Vehkalahden kunta, 1936.
| n k Kymenlaakson maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hamina  Kotka  Kouvola  Miehikkälä  Pyhtää  Virolahti 
Entiset kunnat:  Anjala  Anjalankoski  Elimäki  Haapasaari  Jaala  Karhula  Kuusankoski  Kymi  Sippola  Valkeala  Vehkalahti 
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
Lapinlahden Linnut
Historia > Perustaminen (1982–1983)

1980-luvun puoliväli oli suomalaisen rockin kiihkeintä aikaa. Dingon ja Yön kaltaiset yhtyeet olivat suosionsa huipulla, ja lisäksi perustettiin suuri joukko uusia kokoonpanoja. Lapinlahden Lintujen perustajajäsenet tunsivat toisensa Helsingin opiskelijapiireistä. He viettivät aikaa Vanhalla ylioppilastalolla, osallistuivat Ylioppilasteatterin toimintaan ja soittivat erilaisissa amatööriyhtyeissä. Vuosina 1978–1979 moni tuleva Lapinlahden Lintu oli mukana Teatteriseurue Maailmanpyörässä. Se toimi Ylioppilasteatterin sisällä ja esitti Timo Erängön käsikirjoittamia pienoisnäytelmiä, joissa oli mukana musiikkia. Lapinlahden Lintujen tapaan Maailmanpyörä oli lähinnä miehistä koostunut poikkitaiteellinen ryhmä. Eränkö, Mikko Kivinen ja Markku Toikka soittivat myös punk-yhtyeessä Eino Isoviha ja Tampereen verkatehdas.
Eränkö ja Heikki ”Hiski” Salomaa saivat 1980-luvun alussa kokemusta katusoittamisesta, tosin eri kokoonpanoissa. Loppuvuodesta 1982 he päättivät pianisti Ari ”Arvid” Kettusen kanssa perustaa katusoitto-orkesterin, johon kuuluisi useita soittajia ja laulajia. Kolmikko pyysi yhtyeeseen Tapio Liinojaa ja Matti Jaarasta. Liinoja liittyi heti, mutta Jaaranen pystyi muiden sitoumusten vuoksi osallistumaan vasta seuraavan vuoden puolella. Kettunen alkoi vuodenvaihteessa 1982–1983 sovittaa muiden jäsenten tekstejä lauluiksi. Ensimmäisiä kappaleita olivat ”Kyllä elämä on ihanaa”, ”Joka kesäyö pullo viiniä” ja ”Ilha dourada – kultainen saari”. Varhaisissa konserteissaan yhtye esitti myös Kettusen aiemman yhtyeen U-Bahnin singleä ”Tuo lohkolämmitin on minun”.
Yhtyeen nimen alkuosa viittasi Lapinlahden sairaalaan ja lintu vapauteen. Kettusen mukaan ”me tavallaan olimme niitä hulluja siinä lavalla, kun esiinnyimme niin erikoisesti”. Lyhyesti harkittiin myös nimeä Lapinlahden Laululinnut. Jäsenet eivät halunneet korostaa yhteyttä psykiatrisiin sairauksiin, joten haastatteluissa he väittivät nimen viittaavan Lapinlahdenkatuun, missä Tapio Liinoja asui kommuunissa 1980-luvun alussa. Monet sanoituksista kirjoitettiin Lapinlahden kommuunissa, ja Kettunen sävelsi ne Ylioppilasteatterissa tai kotonaan. Yhtyeen logon ja keltaista lintua esittävän tunnuskuvan piirsi Matti Jaaranen. Lintuhahmo perustui Erängön luonnokseen.