Habsburgien monarkia
Alueet

Habsburgien hallitsemat alueet vaihtelivat eri aikoina, mutta sen keskeisimmän ja pysyvimmän osan muodostivat seuraavat:
Perintömaat, jotka käsittivät suurimman osan nykyistä Itävaltaa ja Sloveniaa sekä alueita koillis-Italiassa sekä ennen vuotta 1797 myös kaakkois-Saksassa. Vuonna 1779 näihin liitettiin Innin neljännes Baijerissa ja vuonna 1803 Trenton ja Brixenin hiippakunnat. Napoleonin sodissa monet osat perintö­maista menetettiin, mutta Vorlandea lukuun ottamatta ne kaikki saatiin takaisin rauhassa 1815 samoin kuin myös Salzburgin arkki­hiippa­kunta, joka oli vuosina 1805–1809 jo ollut väli­aikaisesti yhdistettyinä perintö­maihin. Perintömaihin kuuluivat:
Itävallan arkkiherttuakunta (Ylä-Itävalta)
Itävallan arkkiherttuakunta (Ala-Itävalta)
Sisempi Itävalta, jonka käsittivät:
Steiermarkn herttuakunta
Kärntenin herttuakunta
Krainin herttuakunta
Triesten satamakaupunki Ardianmeren rannalla
Istria, josta suurin osa tosin kuului vuoteen 1797 saakka Venetsian tasavallalle
Görz ja Gradisca
Tirolin herttuakunta, joskin vuoteen 1803 saakka Trenton ja Brixenin piispat hallitsivat Etelä-Tirolia
Ulompi Itävalta, jota yleensä hallittiin Tirolin yhteydessä ja johon kuuluivat:
Vorarlberg, oikeastaan joukko maakuntia, jotka yhdistettiin vasta 1800-luvulla
Vorlande, joukko alueita Breisgaussa ja muualla Lounais-Saksassa; menetettiin 1801, joskin niihin kuulunut Sundgaun territorio Alsacessa oli menetetty jo vuonna 1648
Salzburgin suurherttuakunta vuodesta 1805
Böömin kruununmaat, joihin alun perin kuului viisi maata: Böömi, Määri, Sleesia sekä Ylä- ja Ala-Lusatia. Keisari Ferdinand I valittiin Böömin kuninkaaksi 1526.
Lusatia menetettiin Saksille vuonna 1635.
Suurimman osan Sleesiasta valloitti Preussi vuosina 1740–1742, ja jäljelle jäänyttä osaa Itävallan Sleesiaa, hallittiin Ylä- ja Ala-sleesian herttuakuntana
Unkarin kuningaskunta. Osmanien valtakunta ja sen vasallivaltio, Transilvanian ruhtinaskunta, valloittivat kaksi kolmas­osaa Unkarin keski­aikaiseen kuningas­kuntaan kuuluneista alueista, kun taas Habsburgien alueisiin kuuluivat vain sen läntisin ja pohjoisin osa, joita virallisesti edelleen sanottiin Unkarin kuningas­kunnaksi. Vuonna 1699, Osmanien ja Habsburgien sotien päätyttyä, laajempi osa Unkarin keski­aikaisen kuningas­kunnan alueista siirtyi Habsburgeille ja vuonna 1718 vielä lisää alueita, mutta osa Unkarin keski­aikaisista alueista, varsinkin Savan ja Tonavan etelä­puoliset, pysyivät osmanien hallinnassa.
Eri aikoina Habsburgien hallinnassa olivat myös seuraavat maat, osa niistä suvun muiden jäsenten alaisuudessa:
Kroatian kuningaskunta (1527–1868)
Slavonian kuningaskunta (1527–1868)
Transilvanian ruhtinaskunta (Karlowitwin rauhasta 1699 Itävalta-Unkarin muodostamiseen 1867)
Kroatian kuningaskunta
Itävallan Alankomaat, jotka käsittivät suurimman osan nykyistä Belgiaa ja Luxemburgia (1713–1792)
Milanon herttuakunta (1713–1797)
Napolin kuningaskunta (1713–1735)
Sardinian kuningaskunta (1713–1720)
Serbian kuningaskunta]] (1718–1739)
Timișoaran Baanaatti (1718–1778)
Oltenia (1718–1739, de facto, 1737), suurvoivodikuntana
Sisilian kuningaskunta (1720–1735)
Parman herttuakunta (1735–1748);
Galitsian ja Lodomerian kuningaskunta nykyisen Puolan ja Ukrainan alueilla (1772–1918)
Bukovinan herttuakunta (1774–1918);
Uusi Galicia, muun muassa Krakova, Puolan kolmannessa jaossa valloitetut alueet (1795–1809)
Venetsia (1797–1805)
Dalmatian kuningaskunta (1797–1805, 1814–1918);
Lombardian ja Venetian kuningaskunta (1814–1859)
Krakova, joka myöhemmin yhdistettiin Galitsiaan (1846–1918)
Serbian voivodikunta (1848–1849); de facto -yksikkö, ei virallisesti tunnustettu
Serbian ja Timișoaran Baanaatin voivodikunta (1849–1860)
Kroatia-Slavonian kuningaskunta (1868–1918);
Novi Pazarin miehitetty alue (1878–1913)
Bosnia ja Herzegovina (1878–1918).
Näiden alueiden rajat vaihtelivat edellä ilmoitettuna ajan­jaksona, ja joitakin niistä hallitsivat Habsburgin suvun muut jäsenet kuin suvun päämies. Habsburgeille kuului myös Pyhän Rooman keisarin arvo vuosina 1438–1740 ja uudestaan 1745–1806.