stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
H. L. A. Hart
Oikeusteoria > Kritiikki

Hartin käsitykseen tunnistamissäännöstä on kohdistunut epäselvyyttä sen suhteen, onko tunnistamissääntö velvoittava normi vai yhteiskunnallinen tosiasia. Kaarlo Tuori on kritisoinut Hartin teoriaa siitä, että yhteiskunnallisen tosiasian ja normatiivisen säännön yhdistelmänä olevan tunnistamissäännön johdosta Hart joutuu ylittämään oikeuspositivismin perustavan erottelun olemisen ja pitämisen välillä. Lisäksi Ronald Dworkin on esittänyt, että oikeuteen kuuluu oikeussääntöjen lisäksi myös oikeusperiaatteita, joita ei ole mahdollista tunnistaa formaalin tunnistamissäännön avulla.
Hartin tulkintaoppia ovat kritisoineet esimerkiksi Lon L. Fuller ja Dworkin. Fullerin mukaan Hart sivuuttaa oikeussääntöjen yhteiskunnallisen kontekstin tai tavoitteellisen elementin ja käsittelee tulkintaa pelkästään semanttis-kielellisenä operaationa. Esimerkiksi Hartin esimerkki kiellosta ajaa ajoneuvoa puistossa voidaan Fullerin mukaan ratkaista säännöksen yhteisöllisen tarkoituksen perusteella. Dworkinin mukaan taas aidosti tulkinnanvaraisessa lainsoveltamistilanteessa tuomarin tulee soveltaa oikeusperiaatteita, eikä tuomarin harkinta ole siten milloinkaan lainsäätäjän vapaan harkinnan kaltaista.
Hartin teoriaa kehittellyt skottilainen oikeusteoreetikko Neil MacCormick kritisoi Hartin kahtiajakoa sisäiseen ja ulkoiseen näkökulmaan siitä, että se sivuuttaa oikeustieteen, joka ei vaikuta sopivan riidatta kumpaankaan. MacCormickin mukaan oikeustiede edustaa kolmatta, sisäisen ja ulkoisen näkökulman väliin sijoittuvaa hermeneuttista tai ei-äärimmäisen ulkoista näkökulmaa, jossa huomioidaan sisäinen näkökulma käyttäytymisen ulkoisten säännönmukaisuuksien syynä mutta ei itse sitouduta siihen.
Hart vastasi varsinkin Dworkinin esittämään arvosteluun teoksensa The Concept of Law postuumisti vuonna 1994 julkaistussa jälkipuheessa, ja hänen analyyttista oikeusteoriaansa ovat jatkaneet etenkin MacCormick ja israelilainen Joseph Raz.
Teokset

Definition and Theory in Jurisprudence (1953)
Causation in the Law (yhdessä Tony Honorén kanssa) (1959)
The Concept of Law (1961, 2. p. 1994, 3. p. 2012)
Law, Liberty and Morality (1963)
The Morality of the Criminal Law (1964)
Punishment and Responsibility (1968)
Essays on Bentham: Studies in Jurisprudence and Political Theory (1982)
Essays in Jurisprudence and Philosophy (1983)
Lisäksi Hart toimitti John Austinin teoksen The Province of Jurisprudence Determined vuonna 1954, johon hän kirjoitti myös esipuheen, sekä yhdessä J. H. Burnsin kanssa Jeremy Benthamin teokset Introduction to the Principles of Morals and Legislation ja Comment on the Commentaries and Fragment on Government ja yksinään Benthamin teoksen Of Laws in General.
Kirjallisuutta

Kramer, Matthew H. ym. (toim.): The Legacy of H. L. A. Hart: Legal, Political and Moral Philosophy.  Oxford:  Oxford University Press, 2008.  ISBN 978-0-19-954289-5.
HMS Dragon (1894)

| HMS Dragon |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Laird, Son and Company, Birkenhead
Kölinlasku:  1. maaliskuuta 1894
Laskettu vesille:  15. joulukuuta 1894
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1895
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1912
Tekniset tiedot
Uppouma:  290 t (standardi) 345 t (kuormattu)
Pituus:  64,92 m (kokonaispituus)
Leveys:  5,87 m
Syväys:  2,60 m
Koneteho:  4 400 ihp
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  53
Aseistus
Aseistus:  1 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 5 x QF 6 naulan Hotchkiss 2 x 18" torpedoputkea
HMS Dragon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1895 palvelukseenotettu Banshee-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 7. helmikuuta 1894 Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä, jolloin sen valmistumisajankohdaksi määrättiin 31. maaliskuuta 1895. Köli laskettiin 1. maaliskuuta 1894 telakkanumerolla 600. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 15. joulukuuta ja valmistui kesäkuussa 1895.
Palvelus

Palvelukseenoton jälkeen alus liitettiin Välimeren laivastoon. Vuodesta 1900 alkaen se oli aluksi taistelulaiva HMS Royal Oakin proomuna ja myöhemmin torpedoveneiden emälaivan HMS Orontesin proomuna. Alus siirrettiin 1911 Britteinsaarille ja myytiin 9. heinäkuuta 1912 romutettavaksi West of Scotland Ship Breaking Companylle.
Heikki Rautasalo

Heikki Rautasalo (21. joulukuuta 1942 Jämsänkoski – 22. tammikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen sellotaiteilija. Hän toimi solistina, kamari­muusikkona, sellon­soiton opettajana, kapelli­mestarina ja Jyväskylän kesän taiteellisena johtajana.
Rautasalo kävi pari vuotta kadettikoulua ennen muusikon uralle päätymistään. Hän antoi ensi­konserttinsa Helsingissä yhdessä Ralf Gothónin kanssa. Rautasalo työskenteli 1960- ja 1970-luvuilla Radion sinfonia­orkesterin ja Lahden kaupungin­orkesterin soolo­sellistinä. Vuonna 1969 hän oli mukana perustamassa Finlandia-kvartettia, jousi­kvartettia jonka jäsenenä hän pysyi koko sen 25-vuotisen toiminnan ajan. 1970-luvun lopussa Heikki Rautasalo perusti Jyväskylän kamariorkesterin. Lisäksi hän johti vakituisesti Vox Artis -⁠kamariorkesteria.
Pedagogin urallaan Rautasalo toimi Jyväskylän konservatorion sellon­soiton lehtorina vuoteen 1985 asti ja sitten Sibelius-Akatemiassa sellon­soiton ja kamari­musiikin tunti­opettajana.
Heikki Rautasalo kilpaili nuoruudessaan SM-tasolla 400 metrin juoksussa.
Helmiäinen

Helmiäistä halkaistun helmiveneen sisäpinnalla.
Helmiäinen on eräiden nilviäisten kuoren sisäpinnan muodostavaa vahvaa, kiiltelevää ainetta. Helmet kehittyvät helmiäispinnalla.
Helmiäinen muodostuu pienistä kuusikulmaisista aragoniittilevyistä, jotka ovat puolisen mikrometriä paksuja ja 10–20 µm leveitä. Niiden välissä on kerroksittain joustavaa orgaanista ainetta: kitiiniä, silkinkaltaisia proteiineja tai vastaavia aineita. Tämä orgaanisen ja epäorgaanisen aineen sekoiterakenne tekee helmiäisestä joustavaa ja kestävää. Aragoniittilevyjen paksuus on lähellä näkyvän valon aallonpituutta, ja se luo helmiäisen pintaan interferenssikuvioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helmiäinen Wikimedia Commonsissa
Hämeenlinnan kansallinen kaupunkipuisto

| Hämeenlinnan kansallinen kaupunkipuisto |
| --- | --- |
 Aulangonjärvi Lusikkaniemineen on osa Hämeenlinnan kansallista kaupunkipuistoa.
Sijainti:  Hämeenlinna
Pinta-ala:  7,40 km2 (ilman vesialueita)
Perustettu:  1.2001
Rakennuttaja:  Hämeenlinnan kaupunki
Kotisivut
Hämeenlinnan kansallinen kaupunkipuisto on Suomen ensimmäinen kansallinen kaupunkipuisto, joka perustettiin Hämeenlinnaan tammikuussa 2001. Idea kansallisiin kaupunkipuistoihin saatiin Tukholmasta, jonne (ja osin Solnaan sekä Lidingöön) perustettiin vuonna 1995 ensimmäisenä maailmassa kansalliseksi kaupunkipuistoksi kutsuttu laajempi puistoalue, Kungliga nationalstadsparken (tunnetaan myös nimellä Ekoparken tai Nationalstadsparken).
Vanajavettä ja Hämeen linna ympäristöineen ilmakuvassa.
Hämeenlinnassa kansalliseen kaupunkipuiston länsiosaan kuuluu Vanajaveden ympäristöä, keskustasta esimerkiksi Hämeen linna ympäristöineen ja Puistonmäestä Hämeenlinnan kaupunginpuisto (Parkki). Pääosa kaupunkipuiston pinta-alasta sijoittuu Vanajaveden itäpuolelle Sairion, Aulangon ja Luhtialan kaupunginosiin. Esimerkiksi Aulangon luonnonsuojelualue ja Aulangonjärvi ovat osa kaupunkipuistoa.
Vuonna 2014 Suomen kansalliset kaupunkipuistot voittivat eurooppalaisen puutarhaperinneverkoston (EGHN) puutarhapalkinnon laaja-alaisten viheralueiden sarjassa. Tässä vaiheessa Suomessa oli jo kuusi kansallisia kaupunkipuistoa. Vuoden 2020 lopussa kansallisten kaupunkipuistojen lukumäärä oli kohonnut jo kymmeneen: Forssa, Hanko, Heinola, Hämeenlinna, Kokkola, Kotka, Kuopio, Pori, Porvoo ja Turku.
Hurtta ja stara

| Hurtta ja stara |
| --- | --- |

Tyyli:  viihde
Kestoaika:  45 minuuttia
Alkuperämaa:   Britannia
Verkko:   Nelonen
Esitetty:  3. helmikuuta 2008 – 6. huhtikuuta 2008
Hurtta ja stara on Nelosen viihdeohjelma, joka perustuu BBC:n The Underdog Show -ohjelmaan. Ohjelma oli suosittu BBC:llä ja sen oikeudet ovat myyty useaan maahan.
Ohjelmassa joukko julkisuuden henkilöitä saavat tehtäväksi kouluttaa kodittoman koiran. Julkkikset kouluttavat koiria kouluttajan avulla ja joka viikko he näyttävät kykynsä agilityssa ja muissa tehtävissä. Vähiten pisteitä saanut pari putoaa pois. Pisteet lasketaan tuomareiden ja katsojien antamien pisteiden yhteismäärästä. Kun julkkis ja koira on pudonnut, julkkis päättää pitääkö hän koiran, vai etsitäänkö sille uusi koti.
Sarja alkoi Suomessa 3. helmikuuta 2008 ja se päättyi 6. huhtikuuta 2008.
Puheluäänestyksestä saadut tuotot menivät Suomen eläinsuojeluyhdistysten liitolle SEY:lle, joka antoi rahat eläinsuojelutoimintaan. Juontajana toimi Leena Pöysti ja selostajana televisiotoimittaja Riku Riihilahti.. Tuomareina olivat Kai Pelkonen, Janita Leinonen ja Stefan Lindfors.
Mukana olleet

Mukana oli kahdeksan julkkista. Alun perin suunniteltiin yhdeksää, mutta Sedu Koskisen Veeti-koira sairastui kennelyskään, eivätkä he voineet osallistua kilpailuun.
Finaalissa kilpaili kolme paria, Jukka Rasila ja Hukka, Jussi 69 ja Rico sekä Rakel Liekki ja Doris. Ohjelman voittajaksi selviytyi lopulta Rasila parinsa kanssa.
Kilpailijoista kolme, Rakel Liekki, Mikael Hytönen ja Jyrki Heliskoski, ottivat koiran omakseen, muut ohjelmassa esiintyneet koirat saivat uuden kodin SEY:n kautta.
| Julkkis | Koira |
| --- | --- |
Jukka Rasila: Hukka
Satu Silvo: Aapo *
Mikael Hytönen: Nemo *
Teija Lehtonen: Nupi *
Wilma Schlizewski: Vili *
Jussi 69: Rico *
Rakel Liekki: Doris *
Jyrki Heliskoski: Lyyti *
* Pari on pudonnut kisasta.
Aiheesta muualla

Ohjelman sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Heikki Rantanen (energianeuvos)

Sulo Heikki Rantanen (20. tammikuuta 1943 Impilahti – 1. helmikuuta 2000 Oulainen) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai energianeuvoksen arvonimen.
Rantasen vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Rantanen ja Nina Leskinen ja puoliso vuodesta 1968 Paula Marjatta Lammentausta. Rantanen tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1961 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1967. Hän oli Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen fysiikan laboratorion laboratoriomestari, Strömbergin suunnitteluinsinööri 1968–1970, Savon Voiman  käyttöpäällikkö 1970–1978, käyttöosaston päällikkö 1978–1983 ja kenttäjohtaja 1983–1984 sekä Revon Sähkössä Sakari Sihvolan jälkeen toimitusjohtaja ja hallituksen varapuheenjohtaja 1984–1999. Rantanen toimi myös Pohjanmaan Energian ja Raahen Sähkön toimitusjohtajana ja hänellä oli useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Energianeuvoksen arvonimen Rantanen sai vuonna 1999. Hän oli sotilasarvoltaan reservin luutnantti.
Inf

Inf voi viitata johonkin seuraavista:
inf, engl. infinity, ääretön
inf, infimum, matematiikassa suurin alaraja
INF-sopimus, engl. Intermediate-Range Nuclear Forces Treaty, keskimatkan ydinasevoimasopimus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”INF”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
HMS Dragon (1798)

| HMS Dragon |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John & William Wells and Company, Rotherhithe
Kölinlasku:  elokuu 1795
Laskettu vesille:  4. huhtikuuta 1798
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1798
Poistui palveluskäytöstä:  1815
Loppuvaihe:  romutettu 1850
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 814 74/94 bm
Pituus:  54,25 m (tykkikansi)
Leveys:  14,71 m
Syväys:  6,25 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  640
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Dragon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1798 vesillelaskettu 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Sir William Rulen suunnittelema alus tilattiin 30. huhtikuuta 1795 John & William Wells and Companyltä Rotherhithestä, missä köli laskettiin elokuussa.  Alus laskettiin vesille 2. huhtikuuta 1798 ja valmistui 11. toukokuuta mennessä Deptfordissa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 36 181 puntaa ja varustamiskustannukset 17 329 puntaa.
Aluksen aseistuksena oli 28 kappaletta tykkejä kummallakin tykkikannella, joista alemmalla oli 32-naulaisia ja ylemmällä 18-naulaisia. Lisäksi aluksen puolikannella oli neljätoista ja etukannella neljä 9 naulan tykkiä.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen kesäkuussa 1798 päällikkönään George Campbell. Alus lähti 1. kesäkuuta 1799 Välimerelle Sir Charles Cottonin laivasto-osaston mukana. Helmikuussa 1801 alus kuului Sir John Warrenin osastoon, joka valvoi Cadizin saartoa.
Huhtikuussa 1803 alus lähti Gibraltarilta Britteinsaarille yhdessä HMS Alligatorin ja varastolaiva Prevoyanten kanssa. Matkalla osasto havaitsi Cape St. Vincentin edustalla kaksi Ranskan laivaston linjalaivaa, jotka kuitenkin väistivät taistelua.
Alus poistettiin palveluksesta elokuussa 1814 Plymouthissa, mistä se siirrettiin 1817 Portsmouthiin palaten kuitenkin myöhemmin Plymouthiin. Muutettiin Plymouthissa elo-syyskuussa 1824 sairaala-alukseksia, missä tehtävässä se oli Milfordissa vuoteen 1829. Vuodesta 1829 alkaen se oli vastaanottoaluksensa ja merijalkaväen kasarmina Portlandissa, kunnes se ajettiin maihin ja muutettiin Pembroken merijalkaväenkasarmiksi 1842, jolloin sen mastot katkaistiin ja alus nimettiin uudelleen HMS Fameksi 15. heinäkuuta. Alus romutettiin 23. elokuuta 1850 Pembrokessa.
Hel (albumi)

| Hel Týr |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 8 maaliskuuta 2019
 Tyylilaji: folk metal
 Kesto: 41.48
 Levy-yhtiö: Metal Blade Records
Týrin muut julkaisut
| Valkyrja 2013 | Hel 2019 | Battle Ballads 2024 |
Hel on progressiivista viikinkimetallia esittävän färsaarelaisen Týr -yhtyeen kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 8. maaliskuuta 2019.
Kappaleet

Gates of Hel – 6.42
All Heroes Fall – 5.16
Ragnars kvæði – 4.08
Garmr – 4.53
Sunset Shore – 4.42
Downhill Drunk – 4.27
Empire of the Nort – 5.11
Far from the Worries of the World – 5.35
King of Time – 4.57
Fire and Flame – 5.39
Againts the Gods – 5.43
Songs of War – 5.16
Álvur kongur – 7.24
Arvostelut

Soundi:
Aiheesta muualla

Hel (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Hel (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Týr
| --- | --- |
Diskografia:   How Far to Asgaard  Eric the Red  Ragnarok  Land  By the Light of the Northern Star  The Lay of Thrym  Valkyrja  Hel  Battle Ballads
György Zala (kuvanveistäjä)

György Zala, 1887, valokuva: Sándor Strelisky.
György Zala (1858–1937) oli unkarilainen kuvanveistäjä. Hän opiskeli ensin Budapestissä ja Wienissä, sitten 1880–1884 Münchenissä muun muassa  Josep Knáblin ja Max Wittmanin oppilaana. Zalan tärkeimpiä teoksia ovat Maria ja Magdalena, Aradin veritodistajat, Maanpuolustajat, Vapaussodan muistopatsas, Kreivi J. Andrássy (ratsastajapatsas) ja kookas Arpád-patsas. Lisäksi hän on veistänyt useita merkittävien unkarilaisten rintakuvia.
Lapsuus ja nuoruus

Zala asui vanhempiensa ja sisarensa kanssa Dolnja Lendavan postitoimiston rakennuksessa. Hänen isänsä oli posliinikauppias, mutta hänen liiketoimintansa oli ollut laskusuunnassa jo jonkin aikaa. Myöhemmin perhe joutui merkittävään kriisiin, joka vaikutti vanhempiin raskaasti. Perhe muutti pois Dolnja Lendavasta Városlődiin, jossa Zala suoritti alakoulunsa. Teini-ikäisenä hän vietti suurimman osan ajastaan piirtäen.
Opiskelu

Zela aloitti taideopiskelunsa Budapestin Realgymnasiumissa, missä hänellä oli mahdollisuus kehittää lahjakkuuttaan. Ylioppilaskirjoitustensa jälkeen hän meni Unkarin kuninkaalliseen piirustuskouluun ja taideopettajakouluun. Saatuaan valtion stipendin hän muutti Wieniin mestariveistäjä Edmund von Hellmerin oppilaaksi. Tuolloin kaikki, joilla oli mahdollisuus, jatkoivat opintojaan Münchenissä, joten hän siirtyi myös Wienistä Baijerin pääkaupunkiin. Hänen oikea taiteellinen kehityksensä alkoi kuitenkin vasta hänen palattuaan Budapestiin.
Teokset

Zalan tunnetuin veistos on Budapestin Sankarien aukiolla sijaitseva Millennium-monumentti, joka on tullut yhtä tärkeäksi kaupungin symboliksi kuin Sagrada Familia Barcelonassa tai Colosseum Roomassa. Zala veisti myös kuvia useista arvostetuista julkisuuden henkilöistä, kuten Unkarin kuningatar Elisabethista ja keisari Frans Joosef I:stä sekä Ferenc Deákista ja Mór Jókaista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta György Zala (kuvanveistäjä) Wikimedia Commonsissa
Hannu Takala

Hannu Tapani Takala on suomalainen säveltäjä, muusikko ja sanoittaja. Takala asuu vaimonsa kanssa Aurassa, jossa hänellä on oma studio, Auran äänipaja.
Takala on levyttänyt pääosin iskelmää, mutta myös lastenmusiikkia 1970- ja 1980-luvuilla. Hän on levyttänyt muun muassa pitkäsoiton Hammond suosikit (1985), jossa hän esittää iskelmähittejä Hammond-uruilla.
Takala on toiminut paitsi muusikkona, myös säveltäjänä ja sovittajana, tehden kappaleita muun muassa Lea Lavenille.
Hannu Takala on tehnyt myös tilaustyönä kappaleita muunlaisiinkin tarkoituksiin. Takalan käsialaa on jääkiekkojoukkue TuTon tunnuskappale "Lättyä pussiin", joka on soinut vuodesta 1993 asti TuTon kotipeleissä. Takala vieraili vuonna 2008 myös TuTon ottelussa, jossa TuTo pelasi Mestis-finaaleja Kajaanin Hokkia vastaan. Tuolloin koko yleisö lauloi Lättyä Pussiin -kappaleen.
Omassa studiossaan Takala on nauhoittanut muun muassa Jonna Tervomaan, Kike Elomaan ja Erkki Liikasen musiikkia.
Diskografia (osittainen)

Yellow: Keltakuume (1975, Finnlevy SFLP 9561)
Kesän 81 kovat kotimaiset (1981, mukana kokoelmalevyllä)
Lasten musiikkiparaati (1984, mukana kokoelmalevyllä)
Hammond suosikit (1985, Master tktc 44)
Lasten tv-suosikit (1986, Sateenkaari, satlp 1003)
Aiheesta muualla

Takalan studion Auran Äänipajan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannu Takalan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Hannu Takalan sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Hannu Takalan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Hannu Syrjälahti

Hannu Kauko Juhani Syrjälahti (s. 13. joulukuuta 1950 Karhula) on suomalainen säveltäjä ja kanteleensoittaja. Hän on pitkän linjan kantelevaikuttaja, joka alan soittajien parissa tunnetaan varmasti parhaiten kantelesävellyksistään. Hän on toiminut myös Kanteleliiton puheenjohtajana vuosina 1991–1996. Innostus kanteleensoittoon sai alkunsa perhetutulta ja sen lisäksi käytyään muutaman kerran Ulla Katajavuoren luona, Syrjälahti oli oppinut perusteet ja oli Katajavuoren mielestä taitava soittaja .
Diskografia

Karjalaisia kansanlauluja – Karelian folk songs. Raita Karpo, laulu. Hannu Syrjälahti, kantele (1974)
Kanteleella – finnish kantele music (1982)
Kantele solos (1986)
Kannel suomalaisia kantelesävellyksiä (1990)
Syyspäivänä (2009) – vuoden 2009 kantelelevy
Aiheesta muualla

Hannu Syrjälahden esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Hannu Syrjälahden sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Heirs of the Northstar

| Heirs of the Northstar Darkwoods My Betrothed |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 15. maaliskuuta 1995
 Tuottaja(t): Tuomo Valtonen
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 44.57
 Levy-yhtiö: Hammerheart Productions
Darkwoods My Betrothedin muut julkaisut
| Dark Aureoles Gathering (demo) 1994 | Heirs of the Northstar 1995 | Autumn Roars Thunder 1996 |
Heirs of the Northstar on suomalaisen black metal -yhtyeen Darkwoods My Betrothedin ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 1995 levymerkillä Hammerheart Records.
Kappaleet

My Eyes Are Frozen – 3.31
One Son of the Northstar – 5.36
Uller – 5.31
From the Snowy Hillsides They Came – 4.13
In a Silent Night – 4.35
Come Fimbulvetr – 5.27
Yggdrasil's Children Fall – 16.04
The Death of Balder
A Farewell to the Son of Odin
Hermod's Ride to Hel
The Bounding of Loki
The Final Battle
A New Heaven, a New Earth
Kokoonpano

Pasi Kankkunen – laulu, kitara
Teemu Kautonen – basso, laulu
Jouni Mikkonen – kitara
Kokoonpano > Sessiomuusikot

Tero Leinonen – rummut
Tuomas Holopainen – kosketinsoitin
Aiheesta muualla

Albumi Heirs of the Northstar Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Heirs of the Northstar discogs.com -sivustolla
Inez Fung

| Inez Fung |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1949 Hongkong
Arvonimi: Foreign Member of the Royal Society, 2019.
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Massachusetts Institute of Technology
Väitöstyön ohjaaja:  Jule Gregory Charney
Instituutti:  Kalifornian yliopisto (Berkeley)
Tutkimusalue:  ilmastonmuutos hiilen kiertokulku kuivan maan kasvillisuus
Inez Fung (s. 1949) on Hongkongissa syntynyt, Yhdysvalloissa työskentelevä ilmakehätieteilijä. Hän on professori Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä ympäristötieteen osastolla. Hänen tutkimuskohteinaan ovat ilmastonmuutos, hiilen kiertokulku ja kuivan maan kasvillisuus.
Fung on kehittänyt malleja, joilla tutkitaan hiilidioksidin vaihtoa ilmakehän ja kasvillisuuden välillä globaalin hiilibudjetin epätasapainon ymmärtämiseksi.
Fung on Yhdysvaltain tiedeakatemian jäsen vuodesta 2001.
Henri Kavilo

| Henri Kavilo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1999 (ikä 25) Siilinjärvi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  mäkihyppy
Seura:  Puijon Hiihtoseura
Henri Kavilo (s. 5. heinäkuuta 1999 Siilinjärvi) on suomalainen mäkihyppääjä, joka edustaa Puijon Hiihtoseuraa.
Kavilo voitti mäkihypyn Normaalimäen SM-kilpailussa kultaa vuonna 2019.
Henri Kokkonen

Henri Panu Olavi Kokkonen (11. elokuuta 1978 Savonlinna) on suomalainen uransa lopettanut kymmenottelija. Urheilu-uransa ajan hän edusti Savonlinnan Jyryä. Häntä valmensivat uransa aikana Sami Laukkanen, Kari Kuusela ja Jarkko Finni. Ulkoratojen SM-kilpailusta Kokkonen saavutti kymmenottelusta mestaruuden vuonna 2003 ja hopeaa vuosina 1999, 2001, 2002. Sisäradoilla hän saavutti seitsenottelussa SM-hopeaa 2002. Hänen ennätyksensä kymmenottelussa on 7759 pistettä. Hänellä on maaotteluedustuksia. Kokkonen toimii Mertalan koulussa liikunnan ja terveystiedon opettajana.
Hlystit

Hlystit (ven. хлысты, hlysty, ’ruoskijat, piiskaajat’) olivat Venäjällä 1600-luvulta 1900-luvun alkuun vaikuttanut siperialainen uskonlahko. Suomessa siitä saivat vaikutteita muun muassa hyppääjien liike sekä kartanolaisuus.Edvard Radzinskin mukaan Grigori Rasputinin uskonnolliset näkemykset edustivat eräänlaista versiota hlystiläisestä uskosta.
Historia

Hlystien perustajana pidetään 1600-luvun loppupuolella elänyttä kostromalaista Daniil Filippovitšia, joka julisti olevansa Herra Sebaot. Hlystien perimätiedon mukaan Daniil oli "laskeutunut taivaasta tulisissa vaunuissa suuren kohun saattelemana". Tarinan mukaan pajarit veivät hänet Moskovaan ja ristiinnaulitsivat hänet Spasskajan porttiin. Daniilin oletettiin kuitenkin nousseen kuolleista taivaaseen jättäen mahdollisuuden uusien kristuksien ja jumalansynnyttäjien syntymiseen Pyhän Hengen kautta. Vuoden 1783 vainoissa Daniil Filippovitšin hauta avattiin ja hänen jäännöksensä poltettiin.
Hlystiläisyyttä esiintyi lähinnä Länsi-Venäjällä talonpoikien keskuudessa. Virallisen kirkon karsastuksen vuoksi liike sai salaisen luonteen. Yksittäisiä seurakuntia kutsuttiin hlystien keskuudessa "laivoiksi".
Venäjällä 1700-luvulta 1900-luvun alkuun esiintynyttä kastroitujen skoptsi-lahkoa pidetään hlysteistä alun perin syntyneenä liikkeenä. Myös monissa muissa venäläisissä lahkoissa oli hlystiläisyyden kanssa yhteneviä piirteitä.