stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sierra Leonen vaakuna

Sierra Leonen vaakuna
Sierra Leonen vaakuna on Sierra Leonen tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella.
Vaakunan kilven leijona viittaa valtion nimen leone-sanaan, joka tarkoittaa leijonaa. Sen lisäksi se kertoo aikaisemmista suhteista Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Leijonan alapuolella olevat aaltokorot kuvaavat Atlanttia. Soihdut symboloivat tiedon avulla saavutettua itsenäisyyttä. Kilvenkannattajina on kaksi leijonaa. Palmut kertovat maalle taloudellisesti tärkeästä palmuöljyn tuotannosta.
Kilven alla on motto Unity, Freedom, Justice, suomeksi yhtenäisyys, vapaus, oikeudenmukaisuus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sierra Leonen vaakuna Wikimedia Commonsissa
Afrikan valtioiden vaakunat
Algeria
Angola
Benin
Botswana
Burkina Faso
Burundi
Djibouti
Egypti
Eritrea
Etelä-Afrikka
Etelä-Sudan
Etiopia
Gabon
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kamerun
Kap Verde
Kenia
Keski-Afrikan tasavalta
Komorit
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Lesotho
Liberia
Libya
Madagaskar
Malawi
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Mosambik
Namibia
Norsunluurannikko
Niger
Nigeria
Päiväntasaajan Guinea
Ruanda
Sambia
São Tomé ja Príncipe
Senegal
Seychellit
Sierra Leone
Somalia
Sudan
Swazimaa
Tansania
Togo
Tšad
Tunisia
Uganda
Zimbabwe
Sielullisten vahingoittamista vastaan

| Sielullisten vahingoittamista vastaan> Περὶ ἀποχῆς ἐμψύχων.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Porfyrios
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 268–270
Suomennos
Suomentaja:  Liisa Kaski
Kustantaja:  Tutkijaliitto
Julkaistu:  2022
ISBN:  978-952-7093-41-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sielullisten vahingoittamista vastaan (m.kreik. Περὶ ἀποχῆς ἐμψύχων, Peri apokhēs empsykhōn, lat. De abstinentia ab esu animalium) on Porfyrioksen kirjoittama teos, joka käsittelee kasvisruokavaliota ja sen etiikkaa, ja on suunnattu eläinten syömistä vastaan.
Historia > Teoksen synty

Porfyrios oli uusplatonilainen filosofi, joka kirjoitti 200-luvun jaa. jälkimmäisellä puoliskolla ja 300-luvun taitteessa. Sielullisten vahingoittamista vastaan on pisin häneltä (lähes) kokonaan säilyneistä teoksista. Teoksen, sen enempää kuin Porfyrioksen muidenkaan kirjoitusten, tarkkaa syntyaikaa ei tunneta. Se on kuitenkin kirjoitettu sen jälkeen, kun Porfyrios oli tullut Roomaan vuonna 263, ja ennen hänen kirjoittamaansa Plotinoksen elämäkertaa Plotinoksen elämä vuonna 301. Yleensä teos ajoitetaan vuosiin 268–270, jolloin Porfyrios oli Sisiliassa toipumassa hermoromahduksesta, joka oli tehnyt hänestä itsemurhaan taipuvaisen. Itsemurha mainitaan teoksessa usein. Myös teoksessa oleva maininta Porfyrioksen itse Karthagossa kasvattamasta peltopyystä sopii paikkaan, sillä Karthago oli suhteellisen lähellä Sisiliaa.
Porfyrios osoitti teoksen ystävälleen Castricius Firmukselle. Hänet tunnetaan ainoastaan Porfyriokselta tästä teoksesta sekä Plotinoksen elämästä. Castricius kuului Plotinoksen lähipiiriin ja rahoitti häntä Minturnaessa olleiden tilojensa tuotolla. Hän oli luopunut aikaisemmin noudattamastaan kasvisruokavaliosta ja alkanut jälleen syödä lihaa, ja Porfyrios yrittää teoksellaan saada hänet käännytettyä takaisin kasvisruokavalioon. Porfyriokselle eläinten syömisestä pidättäymisessä oli kyse sielun pitämisestä puhtaana. Toisaalta aihe liittyi filosofiseen kysymykseen siitä, miten oikeudenmukaisuuden käsite tulee nähdä sovellettuna kaikkiin ”sielullisiin” eli sekä ihmisiin että muihin eläimiin.
Historia > Tekstihistoria

Teoksesta on säilynyt kaksi käsikirjoitusperinnettä, jotka kummatkin ovat huonolaatuisia. Niissä on paljon virheitä, ja tekstiä on muutettu alkutekstistä paljon, vaikkakin enemmän ilmaisuissa kuin varsinaisessa sisällössä. Varsinaisten käsikirjoitusperinteiden lisäksi teoksen kreikkalaista pakanauskontoa käsitteleviä osia lainataan laajalti Eusebios Kesarealaisen teoksessa Praeparatio evangelica, Kyrillos Aleksandrialaisen teoksessa Julianosta vastaan (Contra Julianum) ja Theodoretos Kyrrhoslaisen teoksessa Therapeutica eli Graecarum affectionum curatio. Varsinkin Eusebioksen ja Kyrilloksen tekemät lainaukset ovat hyödyllisiä ja lähempänä alkutekstiä kuin teoksen tekstihistoriassa muuten säilynyt teksti. Theodoretoksen tekemät lainaukset sen sijaan eivät ole yhtä hyödyllisiä, sillä ne ovat lyhyitä ja peräisin Eusebiokselta.
J. B. Felicianus (Giovanni Feliciano) julkaisi teoksen latinankielisen käännöksen Venetsiassa vuonna 1547. Teoksen kreikankielisen alkutekstin ensimmäinen painettu laitos (editio princeps) oli Petrus Victoriuksen Firenzessä heti seuraavana vuonna 1548 painama. Se sisälsi myös muita tekstejä, kuten Eunapioksen kirjoittaman Porfyrioksen elämäkerran teoksesta Filosofien ja sofistien elämät, sekä kriittisen apparaatin. J. Valentinus toimitti vuonna 1655 tekstilaitoksen, joka sisälsi ensimmäisenä lukujaon ja -numeroinnin. Laitos sisälsi myös Lucas Holstenin (Holstenius) tekemän latinankielisen käännöksen. Myöhempiä laitoksia olivat muun muassa J. de Rhoerin (Utrecht, 1767) ja August Nauckin toimittamat (Teubner-laitos, 1860, uudistettu 1886).
Tutkimuksessa teokseen viitataan usein sen latinankielisen nimen lyhennelmällä De abstinentia.
Kirjallisuutta > Suomennos

Porfyrios: Sielullisten vahingoittamista vastaan.  (Suomentanut Liisa Kaski)  Tutkijaliitto, 2022.  ISBN 978-952-7093-41-2
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Porphyry: De abstinentia ab esu animalium.  Abraham, 1767.  Teoksen verkkoversio.
Porphyre: De l'abstinence.  (Tome I, livre I. Collection Budé)  Paris:  Les Belles Lettres, 2000.  ISBN 978-2251002811
Porphyre: De l'abstinence.  (Tome II, livres II–III. Collection Budé)  Paris:  Les Belles Lettres, 1980.  ISBN 978-2251002828
Porphyre: De l'abstinence.  (Tome III, livre IV. Collection Budé)  Paris:  Les Belles Lettres, 1995.  ISBN 978-2251004440
Porphyry: On Abstinence from Killing Animals.  (Käännös ja johdanto Gillian Clark)  London:  Duckworth, 2000.  ISBN 0-7156-2901-8
Aiheesta muualla

Porphyry: De abstinentia. ToposText. (englanniksi)
Porphyry: On abstinence from animal food: Book I, Book II, Book III, Book IV. Translated by Thomas Taylor, 1823. Early Church Fathers – Additional Texts. (englanniksi)
Valeria (nimi)

| Valeria |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  7. kesäkuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Valerie, Valérie, Валерия
Nimen alkuperä:  latinalainen Valerius
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valeria on latinalaisperäinen naisen etunimi, joka nykyäänkin on käytössä muun muassa italian-, espanjan-, saksan- ja venäjänkielisissä maissa. Alkuperältään se on naispuolinen vastine roomalaisille miehennimille Valerius ja Valerianus, joka on johdettu latinan verbistä valere ("olla voimakas").  Roomalais­aikana nimi esiintyi Valeriusten sukuun kuuluvilla naisilla.
Suomessa nimi Valeria on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun menneessä 730 naiselle ja muutamalle miehelle.  Nimeä ei ole suomen- eikä ruotsinkielisessä kalenterissa, mutta ortodoksisessa kalenterissa se esiintyy 7. kesäkuuta, Pyhän Valerian, Palestiinan Caesareassa 300-luvulla surmatun kristityn marttyyrin muistopäivänä.
Tunnettuja Valerioita

Galeria Valeria (k. 315), Rooman keisari Diocletianuksen tytär
Valeria Borovskaya (s. 1995), suomalainen korkeushyppääjä
Valeria Bruni Tedeschi (s. 1964), italialais-ranskalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja elokuvakäsikirjoittaja
Valeria Ciavatta (s. 1959), San Marinon kapteenivaltionhoitaja 2003–2004 ja 2014
Valeria Gagealov (1931–2021), romanialainen näyttelijä
Valeria Golino (s. 1966), italialainen näyttelijä
Valéria Gyenge (s. 1933), unkarilainen uimari
Valeria Lynch (s. 1952), argentiinalainen laulaja
Valeria Mazza (s. 1972), argentiinalainen valokuvamalli ja liikenainen
Valeria Messalina (23–48), Rooman keisari Claudiuksen kolmas puoliso
Valeria Răcilă (s. 1957), romanialainen soudun olympiavoittaja
Valeria Resjan (s. 1971), suomalainen pianisti
Valeria Ränik (s. 1964), virolainen kirjailija
Valeria Ștefănescu, o.s. Bufanu (s. 1946), romanialainen aitajuoksija
Valeria Straneo (s. 1976), italialainen kestävyysjuoksija
Valeriya (Валерия) (s. 1968), venäläinen laulaja
Kuvitteellisia Valerioita

Valeria, Reed Richardsin ja Susan Storm-Richardsin tytän, jonka Tohtori Doom sai nimetä entinen rakastettunsa mukaan Marvel-kustantamon sarjakuvissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valeria (nimi) Wikimedia Commonsissa
Siilinjärven vaakuna

Siilinjärven vaakuna
Siilinjärven vaakuna on Siilinjärven kunnan tunnus, joka on saanut aiheensa kunnan nimen historiasta. Juurusveden lahteen perustettiin 1908 seurakunta, jonka pitäjä määrättiin nimettäväksi Kasurilan kylän mukaan. Nimi vaihdettiin kuitenkin jo 1910 Siilinjärveksi paikallisen järven mukaan. Näin vaakunan vesurit liittyvät pitäjän vanhaan nimeen,selvennä kun taas vesilehvä viittaa järveen, josta 1925 itsenäiseksi tullut kunta on saanut nimensä.lähde?
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kaksi kassaraa (vesuria) vinoristikkäin, niiden alapuolella saatteena vesilehvä; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Siilinjärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 8. toukokuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 17. heinäkuuta samana vuonna.
Sigvard

| Sigvard |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  25. syyskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Sigurd
Vastineita eri kielissä:  Sigvards, Siward, Sigiward, Sjoerd, Sieuwerd, Sjoerd, Siegward, Sjurd
Nimen alkuperä:  saksalainen Siegward, voiton vartija
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sigvard on alkujaan saksalainen miehen etunimi. Sen alkuperäinen muoto on ollut Siegward, joka merkitsee voiton vartijaa, kuten myös nimen skandinaavinen vastine Sigurd.
Suomessa nimi Sigvard on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 504 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuosien 1920 ja 1960 välisenä aikana. Sigurdin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 25. syyskuuta.
Tunnettuja Sigvardeja

Sigvard Bernadotte (1907–2002), ruotsalainen prinssi, suunnittelija, kuvittaja ja teollinen muotoilija
Sigvard Eklund (1911–2000), ruotsalainen fyysikko ja ydinfysiikan professori
Sigvard "Sigge" Ericsson (1930–2019), ruotsalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja
Sigvard Sivertsen (1881–1963), norjalainen voimistelija ja olympiavoittaja
Siiliukonsieni

| Siiliukonsieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Agaricaceae
Suku::  Pikku-ukonsienet Lepiota
Laji::  echinacea
Kaksiosainen nimi
 Lepiota echinacea  J. E. Lange 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siiliukonsieni (Lepiota echinacea) on kartiomainen, suomupeitteinen pikku-ukonsienilaji. Sen heltat ovat valkoiset. Sienen jalka on vaalea ja suomuinen. Malto on valkoista. Sieni maistuu voimakkaasti tuhkeloilta ja on syötäväksi kelpaamaton. Se kasvaa kalkkimaiden lehtimetsissä. Siiliukonsientä ei esiinny Suomessa.
Signe

| Signe |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  23. elokuuta
– ruotsinkielinen:  23. elokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Sikne, Sikke
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Sighne
Infobox OKNimi-testi OK: 
Signe on naisen etunimi.
Signe tulee muinaisskandinaavisesta nimestä Sighne, joka tarkoittaa 'voittajatarta'. Nimi koostuu sanoista sig ('voitto') ja ny ('uusi').
Ruotsissa nimen käyttö yleistyi 1800-luvun lopulla ja Signe pääsi siellä almanakkaan 1901. Suomen almanakassa Signe on ollut 1909–1928 ja uudelleen vuodesta 1973 lähtien. Nimipäivä on 23. elokuuta
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä Signe-nimen on saanut 5 791 henkilöä.
Tunnettuja Signejä

Signe Bergman (1869–1960), ruotsalainen naisasianainen ja järjestöjohtaja
Signe Björnberg, Sigge Stark (1896–1964), ruotsalainen kirjailija ja ravivalmentaja
Signe Brander (1869–1942), suomalainen valokuvaaja
Signe Bruun (s. 1998), tanskalainen jalkapalloilija
Signe Gaupset (s. 2005), norjalainen jalkapalloilija
Signe Gyllenberg, toinen Gyllenbergin säätiön perustajista
Signe Hammarsten-Jansson (1881–1970), ruotsalainen graafikko, Tove Janssonin äiti
Signe Heide Steen (1881–1959), norjalainen näyttelijä
Signe Hirvihauta-Heino (s. 1901), suomalainen runoilija
Signe Hornborg (1862–1916), suomalainen arkkitehti
Signe Häggman (1863–1911), suomalainen liikuntavammaisten koulutuksen uranuurtaja
Signe Jauhiainen, suomalainen taloustieteilijä
Signe Johansson (1905–2010), ruotsalainen uimahyppääjä
Signe Kantele (1890–1970), suomalainen lähetystyöntekijä, lastenkirjailija ja runoilija
Signe Klinting (s. 1990), tanskalainen suunnistaja
Signe Lagerborg-Stenius (1870–1968), suomalainen arkkitehti
Signe Liljequist (1876–1958), suomalainen laulaja
Signe Löfgren (1897–1969), suomalainen ylilääkäri ja professori
Signe Mörne (1875–1952), suomalainen näyttelijä, lausuja ja kirjailija
Signe Persson-Melin (1925–2022), ruotsalainen muotoilija
Signe Relander (1886–1962), Suomen presidentti Lauri Kristian Relanderin puoliso
Signe Riisalo (s. 1968), virolainen poliitikko ja ministeri
Signe Stenbäck (1887–1958), suomalainen kirjailija
Signe Strömborg (1880–1945), suomenruotsalainen kansankorkeakoulun johtaja ja kirjailija
Signe Søes (s. 1983), tanskalainen suunnistaja
Signe Tandefelt (1879–1943), suomalainen taidearvostelija ja taidemaalari
Signe Vessman (1879–1953), ruotsalainen poliitikko
Signe Wirff (1887–1956), ruotsalainen näyttelijä
Signe Yletyinen (1900–1985), suomalainen taidemaalari
Siipyyn vaakuna

Siipyyn vaakuna (1969–1972)
Siipyyn vaakuna oli Siipyyn kunnan tunnus, jonka havukoro symboloi kunnan metsätaloutta ja hopeinen kilpi pitäjän sijaintia saarineen Pohjanlahden ääressä.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 14. marraskuuta 1969. Vaakunan selitys on ”kilpi havukoroisesti hopea-vihreähalkoinen”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973, kun Siipyyn kunta liittyi osaksi Kristiinankaupunkia yhdessä Lapväärtin ja Tiukan kanssa.
Ilkka Vainio

| Ilkka Vainio |
| --- | --- |
 Ilkka Vainio Helsingin musiikkimessuilla 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. lokakuuta 1960 (ikä 64) Kotka
Ammatti:  sanoittaja, tuottaja
Muut tiedot
Lempinimet:  Ile Vainio
Ilkka Jussi ”Ile” Vainio (s. 7. lokakuuta 1960 Kotka) on suomalainen sanoittaja, musiikkituottaja ja laulaja. Hänen tunnetuimpia yhteistyökumppaneitaan ovat olleet Kari Tapio, Risto Asikainen, Jope Ruonansuu, Kikka ja Nylon Beat. Ilkka Vainio on laulaja-lauluntekijä ja sanoittaja Juha ”Watt” Vainion ja tämän ensimmäisen vaimon Taina Kaukosen poika. Urheilija Pauli Vainio oli Ilkan isosetä. Ilkka on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Ilkka Vainio on sanoittanut myös salanimillä Sipi Castrén, Mauno Lehto ja Varastomies.
Ura

Vainio on tuottanut noin 200 kulta- tai platinalevyä, ja hänen sanoituksiaan on levytetty noin 900. Hän on tehnyt useita sanoituksia eri artisteille kuten muun muassa Nylon Beatille, Kari Tapiolle, Jope Ruonansuulle ja Eino Grönille sekä toiminut tuottajana eri levyillä. Vainion yksi tärkeimmistä yhteistyökumppaneista on ollut säveltäjä Risto Asikainen, jonka kanssa hän on kirjoittanut muun muassa Nylon Beatille kappaleita. Vuonna 2010 Vainio perusti Jorma Kososen kanssa levy-yhtiö AXR Musicin, jossa hän toimii tuotantojohtajana.
Hän toimi tuotantopäällikkönä 1989 lähtien Audiovox Records Oy:ssa, jolla oli studio Helsingin Pitäjänmäellä Höyläämötie 8:ssa. Vuonna 1999 Audiovox sulautui Edel Records Finlandiin, jossa Vainio jatkoi tuotantopäällikkönä. Teini-ikäisenä Vainiolla oli 1979 yhtye Marisan ja Maukka Perusjätkän kanssa.
Ilkka Vainion ainoa sävellys on Solistiyhtye Suomelle kirjoitettu ”Paperihattu”, jonka lisäksi hän sävelsi ja sanoitti yhdessä isänsä Juha Vainion kanssa kappaleen ”Aleks ja Jaan”, jonka Juha Vainio lauloi levylle.
Vuonna 2005 Kullervo Linna -palkinto myönnettiin Vainiolle ja Anne Mattilalle. Samalla Vainio nimitettiin vuoden tuotantopäälliköksi.
Vainio on tuominnut muun muassa Tangomarkkinoilla, Ylläs soikoon -tapahtumassa sekä Juha Vainio -palkinnon tuomaristossa. Ile toimi myös useana vuonna Radiotähti/Mediatähti-kilpailujen tuomariston puheenjohtajana.
Vainiolle järjestettiin lokakuussa 2010 konserttikiertue juhlistamaan hänen 50-vuotissyntymäpäiväänsä. Konserteissa esiintyivät muun muassa Kari Tapio, Paula Koivuniemi, Pauli Hanhiniemi ja Jope Ruonansuu.
Vainio on ollut myös laulaja vuodesta 2012 lähtien, ja hän on esiintynyt mm. yli sadassa kirkossa Ystävän risti -konserttikiertueella. Vuoden 2016 keväällä hän esiintyi Lumikenttien kutsu -kiertueella Lapissa. Maaliskuussa 2016 ilmestyi Villi pyhäpoika -single ja sen musiikkivideo. Kesän 2016 Tangomarkkinoilla julkaistiin myös samanniminen albumi.
Vainiolta ilmestyi 15. toukokuuta 2020 single "Ilmastonmuutos" ja myöhemmin samana vuonna julkaistaan Viimeinen cd -levy,
Vainiolta ilmestyi syyskuussa 2020 "Varsinaiset seiväsmatkat" single ja video.
Ura > Filmografia

| Elokuva> Vuosi | Elokuva | Elokuva> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2006 | Matti | levy-yhtiön johtaja |
| 2008 | Risto Räppääjä | tanssipaikan omistaja |
| 2013 | Isänmaallinen mies | pappi |
| 2023 | Pertsa ja Kilu – Faaraon sormus | pilkkijä |
Televisiosarjat
| Vuosi | Sarja | Rooli |
| 1994 | Hynttyyt yhteen | Jaakko |
| 2011 | Enon opetukset | hautaustoimistovirkailija |
| 2011-2012 | Mr. Mallorca kohteessa | Papa Mallorca |
| 2013 | Salatut elämät | levy-yhtiön johtaja |
| 2020 | Keihäsmatkat | Junnu Vainio |
Lisäksi Vainio toimi yhtenä tuomarina lokakuussa 2009 alkaneessa ohjelmassa Kreisi Karaokessa.
Yksityiselämä

Ilkka Vainio syntyi Kotkassa Taina (o.s. Kaukonen) ja Juha Vainion esikoiseksi lokakuussa 1960. Isä Juha ”Watt” Vainio oli tunnettu suomalainen sanoittaja ja laulaja. Vainiolla on kolme sisarusta, Sami (s. 1961), Kalle (s. 1963) ja Kati (s. 1967) sekä siskopuoli Suvi (s. 1983) isänsä uudemmasta avioliitosta. Kuuluisaa isäänsä Ilkka Vainio ei koskaan ole kokenut taakaksi, vaan ylpeydenaiheeksi.
Ilkka Vainiolla on kaksi lasta. Vuonna 2010 hän meni naimisiin Elina Conyersin kanssa. Maaliskuussa 2020 Vainio sairastui syöpään ja häneltä leikattiin 18. maaliskuuta 2020 paksusuolesta nyrkinkokoinen syöpäkasvain.
Tunnetuimpia sanoituksia

”Anna mulle” (san. Vainio & Risto Asikainen, säv. Asikainen, esitt. Nylon Beat)
”Satasen laina” (san. Vainio & Risto Asikainen, säv. Asikainen, esitt. Nylon Beat)
”Tartu tiukasti hanuriin” (san. Vainio & Veikko Samuli, säv. Pertti Haverinen, esitt. Kikka)
”Viimeinen” (san. Vainio & Risto Asikainen, säv. Asikainen, esitt. Nylon Beat)
"Valaise yö" (san. Vainio & Pertti Haverinen, säv. Haverinen, esitt. Kari Tapio)
Kirjat

Siivet musteessa. Runoja vuosien varrelta.  Helsinki:  Teos, 2010.  ISBN 978-951-851-343-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Juha Siira

Juha Kalervo Siira (10. tammikuuta 1946 Helsinki – 17. kesäkuuta 2021 Tuusula) oli suomalainen, 1970- ja 1980-luvuilla olympialaisissa kilpaillut  purjehtija.
Siira sijoittui olympialaisten Tornado-luokassa 13:nneksi Montrealissa 1976 ja kuudenneksi Moskovassa 1980. Parinaan hänellä oli Pekka Narko. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan seitsemänneksi vuonna 1979. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän oli viides vuonna 1978 sekä kuudes vuosina 1975 ja 1977. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1976.
Seuratasolla Siira edusti Tuusulan Purjehtijoita ja Helsingfors Segelklubbia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1973–1975 ja 1977–1980 Pekka Narkon kanssa.
Juha Siira ja Pekka Narko valittiin vuoden 1978 parhaiksi suomalaispurjehtijoiksi.
Sievert

Sievert (tunnus Sv, [si:vert]) on SI-järjestelmän mukainen (säteilyn) ekvivalenttiannoksen eli säteilyannoksen yksikkö. Sievert kuvaa ionisoivan säteilyn biologista vaikuttavuutta toisin kuin gray, joka on absorboituneen annoksen yksikkö. Sievert on nimetty ruotsalaisen säteilysuoja-asioiden asiantuntijan Rolf Sievertin mukaan.
Yhden sievertin henkilöannoksen arvioidaan aiheuttavan ihmisessä kuolemaan johtavan syövän tämän elinaikana noin 5 %:n todennäköisyydellä. Ekvivalenttiannos voidaan laskea absorboituneesta annoksesta säteilyn luonteesta riippuvien painotuskertoimien avulla.
Suomalaisen keskimääräinen säteilyannos on 5,9 mSv vuodessa.
Muita säteilyn yksiköitä

Rem on vanhentunut ekvivalenttiannoksen yksikkö, jonka sievert on korvannut. Yksi rem on sama kuin 0,01 Sv.
Aktiivisuuden yksikkö on becquerel. Aktiivisuuden suhde annokseen on ainekohtainen.
Annosnopeus ilmaisee säteilyannoksen määrän aikayksikköä kohden. Annosnopeuden yksikkö on sievertiä tunnissa (Sv/h).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sievert Wikimedia Commonsissa
Jukka Sihvonen (professori)

| Jukka Sihvonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1953 (ikä 71) Virrat
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  elokuvatutkimuksen professori (emeritus)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto (FK 1979, FL 1983, FT 1993)
Instituutti:  Turun yliopisto
Jukka Veli Olavi Sihvonen (s. 31. heinäkuuta 1953 Virrat) on suomalainen filosofian tohtori, ja Turun yliopiston elokuvatutkimuksen emeritusprofessori (1994-2018).
Sihvonen tuli ylioppilaaksi Virtain lukiosta 1972. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1979, lisensiaatiksi vuonna 1983 ja tohtoriksi vuonna 1993. Hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa Pittsburghin yliopistossa vuonna 1989. Hän on ollut vuodesta 1999 mediaestetiikan dosentti (Lapin yliopisto).
Sihvonen toimi Pohjois-Karjalan maakuntaliiton elokuvasihteerinä 1979–1982, Turun yliopiston assistentin viransijaisena 1982–1984 ja Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1984–1990. Hän oli Turun yliopiston elokuvantutkimuksen lehtori 1989–1993, jona aikana hoiti yleisen kirjallisuustieteen väliaikaista apulaisprofessuuria 1989, ja elokuvantutkimuksen väliaikaista apulaisprofessuuria 1990–1993. Elokuvatutkimuksen professoriksi hän tuli 1994. Hän oli yhdessä Veijo Hietalan kanssa pitkään elokuva- ja televisiotieteen oppiaineen (1991-) ainoita opettajia yliopistossaan. Vuonna 2000 elokuva- ja televisiotieteen ja viestinnän oppiaineet yhdistettiin laajemmaksi mediatutkimuksen oppiaineeksi, jolloin Sihvonen jatkoi elokuvatutkimuksen professorina.
Julkaisuja

Kuviteltuja lapsia (1987)
Liekehtivät nalleverhot: Esseitä televisio- ja elokuvakasvatuksesta.  Helsinki:  Like, 1988.  ISBN 951-8929-07-6
(toim.): UT: Tutkimusretkiä Uunolandiaan.  Helsinki:  Kirjastopalvelu, 1991.  ISBN 951-692-279-1
Aineeton syli: Johdatus audiovisuaaliseen tulevaisuuteen.  Helsinki:  Gaudeamus, 1996.  ISBN 951-662-666-1
(toim.): Silmä: Näkökulmia visuaaliseen kulttuuriin.  (Turun yliopisto. taiteiden tutkimuksen laitos. Sarja A, 35)  Turku:  Turun yliopisto, 1996.  ISBN 951-29-0764-X
Konelihan värinä: Johdatus kytkeytymisen maailmankuvaan.  Helsinki:  Like, 2001.  ISBN 951-578-813-7
Nieminen, Hannu & Sihvonen, Jukka (toim.): Mediatutkimus: Näkökulmia ja kartoituksia.  (Turun yliopisto. Taiteiden tutkimuksen laitos. Sarja A, n:o 47)  Turku:  Turun yliopisto, mediatutkimus, 2001.  ISBN 951-29-1823-4
Mediatajun paluu: Pistokkeen päässä.  Helsinki:  Like, 2004.  ISBN 952-471-316-0
Idiootti ja samurai. Tuntematon sotilas elokuvana (Eetos 2009)
Aivokuvia. Elokuva, teoria, Deleuze (Eetos 2013)