stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nuortin konesavotta

Nuortin konesavotta eli Samperin savotta oli 1913–1916 toteutettu varhainen suomalainen yritys koneellistaa Lapin savottoja. Ajatuksen takana oli 1893 perustetun Kemi-yhtiön metsäpäällikkö Hugo Richard Sandberg, ”Iso-Samperi”. Sandberg oli aloittanut kokeilunsa jo vuonna 1909, jolloin hän yhdessä konemestari Julius Miettisen kanssa rakensi autoa muistuttavan tukkien vetolaitteen, joka ei kuitenkaan ollut kelvollinen käytännössä. Vuonna 1912 he suunnittelivat kuorma-autoa, mutta sen ongelmiksi tulivat liian pieni maavara ja jäähdyttäjän kiehuminen.
Kun Miettinen oli käynyt talvella 1911–1912 Yhdysvalloissa Minnesotassa tutustumassa sikäläiseen metsätöiden koneellistamiseen, tilasi Sandberg tämän matkan kokemusten perusteella kaksi kapeilla telaketjuilla kulkevaa Phoenix Centipede -höyryveturia Yhdysvalloista. Veturit painoivat 16 tonnia, niiden teho oli 100 hevosvoimaa ja suurin nopeus 8 km/h. Polttoaineena ne käyttivät kivihiiltä, jota kului 1 130 kg 10 tunnin aikana; Suomessa ne muutettiin kuitenkin heti käyttämään puuta polttoaineena.
Phoenix Centipede Log Hauler (centipede ≈ tuhatjalkainen) perustuu Alvin Orlando Lombardin 1901 patentoimaan Lombard Steam Log Hauleriin, joka oli ensimmäinen käyttökelpoinen ja kaupallisesti menestynyt höyrykäyttöinen tukkiveturi. Alvin Lombard perusti veljensä kanssa pajan Watervilleen, Maineen, jossa valmistettiin sahateollisuudelle sahoja ja myöhemmin muun muassa dieselkäyttöisiä telaketjutraktoreita.
Phoenix Manufacturing Company valmisti näitä vetureita 1904–1925 yli 100 kappaletta, joidenkin tietojen mukaan 175 kpl. Veturia valmistettiin Eau Claire:ssa Wisconsinissa (ei siis Philadelphiassa, kuten Tulppion veturissa virheellisesti lukee, Philadelphia/Pensylvania lienee veturien laivaussatama). PMC maksoi Lombardille valmistuslisensistä 1000 dollaria per valmistunut veturi, kunnes Holt Manufacturing Company osti Lombardin patentin 1913.
Veturit Suomessa

Ensimmäinen veturi tuotiin laivalla Hankoon ja sieltä rautateitse Rovaniemelle tammikuussa 1913. Rovaniemellä veturi purettiin osiin ja kuljetettiin Sodankylän, Tanhuan ja Martin kautta 300 kilometrin päähän Tulppioon, missä se taas koottiin ja otettiin käyttöön 21. helmikuuta 1913. Toinen veturi tuli vuotta myöhemmin ja otettiin käyttöön 31. maaliskuuta 1914.
Vetureille ja niiden vetämille tukkireille täytyi rakentaa omat tiet polkemalla tieura miesvoimin tiiviiksi ja raivaamalla esteet pois uralta. Jotta vetureille ja teiden jäädytykseen olisi saatu riittävästi vettä, täytyi Tulppioon, Jänisojalle ja Sotataipaleeseen rakentaa vesitornit sekä kaksi kaivoa Mukkajängälle ja Valvinginkumpuun. Hevosia tarvittiin edelleen kuljettamaan puut täyspitkinä konetien varteen välilansseihin, missä ne vasta katkottiin. Veturit kuljettivat puut sitten 30–50 kilometrin matkan Kemijoen rantaan Lattunan lanssiin, jossa tukit vyörytettiin jokeen kevättulvan aikana.
Veturi kuljetti kerralla 400–600 tukkia ja kulutti itse 12–14 syltä halkoja yhden vuorokauden aikana. Hyvissä oloissa veturi saattoi tehdä kaksi edestakaista matkaa vuorokaudessa. Vetureilla oli neljän hengen miehistö ja niitä varten oli myös rakennettu veturitalli ja korjauspaja Tulppioon. Varaosat vetureihin jouduttiin hankkimaan Amerikasta, koska Suomessa valmistetut osat eivät täyttäneet vaatimuksia.
Savotan loppuminen

Konesavotta jouduttiin lopettamaan vuonna 1916 maailmansodan aiheuttaman työvoimapulan takia, kun Lapissa oli tarjolla runsaasti paremmin palkattuja töitä esimerkiksi puuvillan ja aselaatikoiden (”kassien”) kuljetuksessa. Neljän talven aikana vetureilla oli ajettu Kemijoen rantaan yli 152 000 runkoa, joista tuli lähes 250 000 tukkia. Konesavottaa ei enää käynnistetty sodan päätyttyä, sillä ajettavat puumäärät olisivat riittäneet vain kahdeksi talveksi. Myös veturien käyttämät tiet olivat rappeutuneet ja vetureiden käyttöön harjaantunut henkilökunta oli hajaantunut sodan aikana eri puolille Suomea.
Talvisodan aikana konesavottaa varten tehdyt Tulppion ja Sotataipaleen rakennukset poltettiin ja veturit jäivät palaneina taivasalle ruostumaan. Toinen vetureista kuljetettiin vuonna 1960 Rovaniemelle ja siirrettiin vuonna 1970 Lapin metsämuseoon. Myös Tulppioon jääneelle veturille tehtiin katos ja se kunnostettiin muistomerkiksi.
Konesavottaan liittyviä kuvia

Konesavotan veturi Tulppiossa
Yksityiskohta veturista, telaketju ja pyörästöä
Konesavotan veturi katoksessaan Tulppiossa sivulta päin
Konesavotan veturi katoksessaan Tulppiossa edestä päin
Ns. suttikämppä Korvatunturintien varrella
Jänesojan pumppuasema ja veturitien uraa
Aiheesta muualla

Juhani Pelkonen, Nuortin konesavotta 1913-1916. Suomen historian pro-gradu –tutkielma. Tampere, 1976. ISSN 0359-8128. Lapin Metsämuseoyhdistys ry:n julkaisusarja no. 5.
Kuljetusmahdollisuudet ja metsien nollaraja - Metsässä jäädytetyllä ajouralla ilman kiskoja kulkeva telaketjuhöyryveturi - Kuva 3: Nuorttin konesavotan höyryveturi tukkikuorman vedossa (kuva), Oulu.fi / Lapin metsämuseon kokoelmat
Tulppion veturi - kuva vaunut.org websivuilla.
Samperin veturiSavukosken kunnan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Nurmii

Nurmii oli yhteisnimitys Kurkelan, Heikkilän ja Leirilän pikkukylille Muolaan kunnan eteläosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Nurmii sijaitsi Yskjärven itärannalla noin viisi kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta etelään. Nurmiin naapurikyliä olivat pohjoisessa Pällilä, idässä Hattula, Retukylä ja Lattula sekä etelässä Vesikkala. Nykyisin Nurmiin alueen kylillä ei ole omaa asutusnimeä ja ne ovat pääasiassa asumattomia. Pällilän nykyasutus ulottuu kuitenkin Nurmiin pohjoisosaan.
Kyläkuva

Nurmiin kylät Kurkela, Heikkilä ja Leirilä sijaitsivat seitsemänä vierekkäisenä palstana Yskjärven itärannalla. Kylistä Kurkela ja Leirilä koostuivat kahdesta erillisestä osasta ja Heikkilä kolmesta. Kaikki kolme kylää olivat kooltaan pieniä ja niissä oli noin kymmenen taloa kussakin. Nurmiin alueen pinta-ala oli vuonna 1936 yhteensä 6,22 neliökilometriä. Kylien halki kulki kylätie Pällilästä Lehtokylän suuntaan. Kylien pellot olivat keskittyneet Yskjärven rannalle kylien Pällilän puoleiseen päähän. Nurmiin alueen kylät kuuluivat Pällilän koulupiiriin.
|  | Peltoa (ha) | Niittyä (ha) | Metsää (ha) | Kokonaispinta-ala |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Heikkilä | 78,13 | 7,72 | 136,34 | 223,88 |
| Kurkela | 43,11 | 12,06 | 118,29 | 173,46 |
| Leirilä | 73,71 | 8,39 | 141,08 | 224,95 |
| Nurmii yhteensä | 194,95 | 28,17 | 395,71 | 622,29 |
Historia

Nurmiin alueen väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylien asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylien asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylät jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Nurmiin alueen asukkaat asutettiin Somerolle.
Sakan kieli

Khotanilainen teksti 800-luvun alusta.
Sakan kieli (myös sakin kieli, sakaksi aluksi hvatanau ja myöhemmin hvanau tai hvam) on muinaisten sakien puhuma kuollut iranilainen kieli. Jo ajanlaskumme ensimmäisillä vuosisadoilla suuri osa sakeista oli ilmeisesti sulautunut muihin kansoihin. Nykyisessä Kiinan Sinkiangissa sijaitsevalla Khotanin keidasalueella sakan kieli säilyi 900-luvulle saakka.
Saka tunnetaan Khotanin keitaalta, Tumšukista ja Murtukista 1900-luvun alussa löydettyjen tekstien perusteella. Intialaisperäisellä brahmi-kirjoituksella laaditut tekstit edustavat kahta erilaista kielimuotoa, Khotanin ja Tumšukin sakaa. Eniten muistomerkkejä on säilynyt Khotanin sakasta.
Khotanilaiset tekstit käsittävät buddhalaisia kirjoituksia, asiakirjoja, kirjeitä, kaksikielisiä keskusteluoppaita ym. Kielimuotoa pidetään perinteisesti itäiranilaiseen ryhmään kuuluvana. Aikojen kuluessa sen rakenne on muuttunut huomattavasti. Teksteissä on runsaasti sanskriitista omaksuttuja lainoja.
Sairaalaneuvos

Sairaalaneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 6. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 12 000 euroa tai 3 000 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1999. Vuosien 1999–2017 aikana sairaalaneuvoksen arvonimi on myönnetty 14 henkilölle.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähteet |
|  1.  | 28.5.1999  | Arvo Relander | HYKS:n sairaalanjohtaja, filosofian lisensiaatti | Helsinki  |  |
|  2.  | 23.5.2001  | Taisto Majapuro | Vaasan sairaanhoitopiirin johtaja, lääketieteen ja kirurgian tohtori | Vaasa  |  |
|  3.  | 23.5.2001  | Tapio Tervo | Keski-Suomen sairaanhoitopiirin johtajaylilääkäri, lääket. ja kir. tohtori  | Jyväskylä  |  |
|  4.  | 14.11.2003  | Matti Kakko | Lapin sairaanhoitopiirin johtaja | Rovaniemi  |  |
|  5.  | 26.11.2004  | Pentti Silvola | Oulun sairaanhoitopiirin johtaja | Oulu  |  |
|  6.  | 20.5.2005  | Aune Brotherus-Kettunen  | varatoimitusjohtaja, erikoissairaanhoitaja | Helsinki  |  |
|  7.  | 25.11.2005  | Heikki Paavilainen | Lahden sairaanhoitopiirin johtaja, valtiotiet. maisteri | Hollola  |  |
|  8.  | 15.6.2007  | Ritva Kauppinen | johtajaylilääkäri, lääketieteen tohtori | Lappeenranta  |  |
|  9.  | 30.11.2007  | Matti Pulkkinen | sairaanhoitopiirin johtaja, oikeustiet. kand. | Kuopio |  |
|  10.  | 10.3.2017  | Göran Honga | direktör, diplom ingenjör, eMBA | Sulva |  |
|  11.  | 10.3.2017  | Rauno Ihalainen | sairaanhoitopiirin johtaja, filosofian tohtori | Tampere |  |
|  12.  | 16.6.2017  | Pentti Itkonen | toimitusjohtaja, filosofian tohtori | Lappeenranta |  |
|  13.  | 16.6.2017  | Hannu Leskinen | sairaanhoitopiirin johtaja, terveystieteiden tohtori | Oulu |  |
|  14.  | 1.12.2017  | Olli-Pekka Lehtonen | maakuntalääkäri, dosentti, lääketieteen lisensiaatti | Turku |  |
Šahada

Šahada Topkapin palatsin seinässä Istanbulissa
Jumala
Jumalan ykseys
Muhammed
profeetat
Islamin viisi peruspilaria
uskontunnustus
rukous
paasto
almuvero
pyhiinvaellus
Koraani
Aleksanteri Suuri Koraanissa
Koraanin historiallis-kriittinen tutkimus
Koraanin käännökset
Luettelo Koraanin suurista
Muhammed Koraanissa
Polta Koraani -päivä
Raamattu ja Koraani
Sanaan käsikirjoitukset
Suura
Väkivalta Koraanissa
Kirjoitukset
Koraani
sunna
hadith
fiqh
šaria
Luettelo šarialain käytöstä maantieteellisesti
kalam
sira
Luettelo profeetta Muhammedin elämäkerroista
Islamin suuntaukset
sunnalaisuus
šiialaisuus
Ibadilaisuus
suufilaisuus
Ahmadiyya
Kulttuuri ja yhteiskunta
islamilainen arkkitehtuuri
islamilainen filosofia
islamilainen kalenteri
islamilainen taide
islamilainen tiede
islamilaiset pyhäpäivät
islam ja naiset
islam ja politiikka
islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
jihad
moskeija
luettelo muslimienemmistöisistä valtioista
Muuta aiheeseen littyvää
Allah
islamin historia
islamin kritiikki
islamofobia
Historiallis-kriittinen islamin tutkimus
islam Suomessa
Šarian historia
Šahada (suom. Uskontunnustus, arab. شهادة‎, šahāda) on islamin sisällön tiivistävä lause ja yksi islamin viidestä peruspilarista. Sunni-islamissa se kuuluu:
Ei ole muuta jumalaa kuin Jumala ja Muhammad on hänen lähettiläänsä. 

(arab. لَا إِلٰهَ إِلَّا ٱلله مُحَمَّدٌ رَسُولُ ٱلله‎, lā ʾilāha ʾillā llāh muḥammadun rasūlu llāh).
Uskontunnustus vastaa kristinuskon kastetta. Se liittää yksilön osaksi islamilaista yhteisöä, eli ummaa. Muslimiksi tulo on yksinkertaista: tarvitsee vain lausua uskontunnustus todistajan läsnäollessa. Vastasyntynyt tulee muslimiksi kun šahada kuiskataan hänen vasempaan korvaansa.
Šahada sunnalaisuudessa ja šiialaisuudessa

Uskontunnustus koostuu sunnalaisuudessa kahdesta osasta, joista ensimmäinen määrittelee islamin monoteistiseksi uskonnoksi ja toinen osa täsmentää Muhammedin Jumalan sanan ja lain ainoaksi välittäjäksi. Koska siinä on kaksi osaa, uskontunnustus  tunnetaan myös nimellä "uskon kaksi testamenttia".
Šiialaiset lisäävät uskontunnustuksen jälkiosaan lauseen ja Ali on Jumalan ystävä (arab. عَلِيٌّ وَلِي ٱلله‎, ʿaliyyun walī llāh). Tämä tarkoittaa uskoa, että Ali ibn Abi Talib ja hänen jälkeensä hänen miespuolinen sukulinjansa muodostavat šiialaisen imaamien ketjun.
Šahada Koraanissa ja haditheissa

Šahadaa ei ole Koraanissa yhtenäisenä tekstinä. Sen jälkiosa esiintyy Koraanissa vain kerran (48:29), mutta alkuosa löytyy sananmukaisesti kohdissa 37:35 ja 47:19, minkä lisäksi itse ajatus esiintyy useissa muissa paikoissa. Kokonaisena lause esiintyy ensimmäisen kerran Ibn Hishamin (k. 834) tekemässä Muhammedin elämäkerrassa; Sirat rasul Allah (suom. Jumalan lähettilään elämäkerta).
Šahadan teologinen merkitys määritellään 800-luvun lopulla Gabrielin hadithissa, joka löytyy sekä Sahih al-Bukharin, että Sahih Muslimin kokoelmista. Siinä se esiintyy yhtenä islamin "viidestä peruspilarista":
»Islam on rakennettu viidelle peruspilarille: todistus, ettei ole muuta jumalaa kuin Jumala ja Muhammad on Jumalan Lähettiläs, rukousten suoritus, almuveron maksu, pyhiinvaellus Huoneeseen ja paasto Ramadan-kuussa.» 
(Sahih Muslim book 1: hadith 20)
Vastineet Raamatussa

Uskontunnustuksen ensimmäisen osan lause "Ei ole muuta jumalaa kuin Jumala (lat. Non deus nisi Deus solus)" tavataan 300-luvulta lähtien yleisenä juutalais-kristillisestä kirjallisuudesta ja etenkin samarialaisesta liturgiasta. Lauseen merkityksen voi tulkita niin, että on vain yksi Jumala. Vastaava lause löytyy 5. Mooseksen kirjasta (6:4) muodossa: "Kuule Israel! Herra on meidän Jumalamme, Herra yksin".
Uskontunnustuksen jälkiosalle "Muhammed on Hänen lähettiläänsä" löytyy myös kristillinen vastine. Arabian sana muhammad on verbin partisiippi ja tarkoittaa "ylistettyä", "valittua" tai "siunattua". Muhammad rasul Allah merkitsee "Muhammed, Jumalan lähettiläs", ja on arabiankielinen käännös psalmista 118 "Siunattu hän, joka tulee Herran nimeen (lat. Benedictus qui venit in nomine Domini)". Sama toivotus on Markuksen evankeliumissa (Mark. 11:9): "Hoosianna, siunattu olkoon hän, joka tulee Herran nimeen!"
Rituaali

Aikuisiällä muslimiksi kääntyvä henkilö lausuu šahadan ääneen muslimitodistajien läsnä ollessa osoituksena siirtymisestään islamiin. Perinteisimmän tulkinnan mukaisesti vasta kahden todistajan läsnä ollessa lausuttu šahada riittää muslimiksi tulemiseen. Lausuminen suoritetaan tavallisesti moskeijassa.
Šahada islamilaisten valtioiden lipuissa

Somalimaa
Saudi-Arabia
Afganistanin islamilainen emiraatti
Afganistanin islamilainen tasavalta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Šahada Wikimedia Commonsissa
Saint-Nectaire

Saint-Nectaire-juustoa
Saint-Nectaire on ranskalainen lehmänmaidosta valmistettava puolipehmeä juusto. Sitä valmistetaan Monts Doren alueella Auvergnessa sekä Cantalin ja Puy-de-Dômen departementeissa.
Saint-Nectaire on joko 600 gramman tai 2 kilogramman painoinen kiekko. Siinä on kellertävä tai punertava homekuori, ja juustomassa on joustavaa. Saint-Nectaire kypsyy 21 päivässä, minä aikana juustoa huuhdellaan suolavedellä. Käsin tehty Saint-Nectaire kypsyy kuudessa viikossa rukiin oljista tehdyllä alustalla luonnonkellarissa.
Saint-Nectairen rasvapitoisuus on 45 prosenttia kuiva-aineesta. Sen maku on täyteläinen, pähkinäinen ja hiukan mausteinen, ja sen tuoksussa voi tuntea perunaa. Saint-Nectaire sopii jälkiruokajuustoksi, leivontaan tai keittoihin. Sen kanssa nautittavaksi sopii kevyt, hedelmäinen punaviini.
Aiheesta muualla

Cheese-France: Saint Nectaire (englanniksi)
Soumana Sako

Soumana Sako (myös Sacko, s. 1950 Nyamina) on malilainen taloustieteilijä ja poliitikko.
Sako valmistui ylioppilaaksi Askia Mohamedin lyseosta ja suoritti projektinhallinnan maisteritutkinnon Malin virkamieskorkeakoulussa. Hänellä on kehitystalouden tohtorintutkinto Pittsburghin yliopistosta. Sako oli yksi opiskelijajärjestö UNEM:n perustajista.
Sako toimi Malin valtiovarainministerinä vuosina 1986–1987. Hän tuli kuuluisaksi talousrikosten ja korruption vastaisista toimistaan. Jouduttuaan eroamaan Sako työskenteli YK:n kehitysohjelmassa Moussa Traorén hallinnon kaatumiseen saakka vuonna 1991.
Väliaikainen presidentti Amadou Toumani Touré nimitti Sakon siirtymäkauden hallituksen pääministeriksi huhtikuussa 1991. Hän suoriutui tehtävistään menestyksekäästi ja erosi presidentti Alpha Oumar Konarén astuessa virkaan kesäkuussa 1992.
Sako on toiminut YK:n, Afrikan kehityspankin, Eurooppa-neuvoston, Yhdysvaltojen kehitysyhteistyöviraston ja Afrikan unionin asiantuntija- ja hallintotehtävissä. Hän on työskennellyt julkistalouden ja kehitystalouden professorina Malin yliopistossa ja vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa.
Sako vetäytyi vuoden 1997 presidentinvaaleista muiden oppositiojohtajien tavoin väitettyjen väärinkäytöksien takia. Vuosien 2002 ja 2007 vaaleissa hän tuki Amadou Toumani Touréa. Sako perusti vuonna 2011 Convention nationale pour une Afrique solidaire -puolueen. Hän sai sen presidenttiehdokkaana 0,90 prosenttia äänistä vuonna 2013.
Sakkaran porraspyramidi

| Sakkaran porraspyramidi |
| --- | --- |

Muut nimet:  Djoserin porraspyramidi
Sijainti:  Sakkara
Rakennustyyppi:  porraspyramidi
Rakennuttaja:  Djoser
Suunnittelija:  Imhotep
Alkuperäinen korkeus:  60 m
Leveys:  121 m
Tilavuus:  330 400 m³
Porraspyramidia ympäröi kivinen temppelialue.
Sakkaran porraspyramidi tai Djoserin porraspyramidi sijaitsee Egyptissä Sakkaran hauta-alueella. Se on kolmannen dynastian perustajan Djoserin rakennuttama pyramidi ja ensimmäinen suuri kivipyramidi.
Sakkaran porraspyramidi koostuu kuudesta portaasta.  Se on saatu aikaan rakentamalla päällekkäin toinen toistaan pienempiä mastaboja. Pyramidi on alkuperäiseltä korkeudeltaan 60 metriä. Sen pinta-ala on 121 × 109 metriä ja tilavuus 330 400 kuutiometriä. Pyramidia ympäröi temppelialue, jolla oli useita rakennuksia. Aluetta ympäröi 10,5 metrin korkuinen ja 1 645 metrin pituinen muuri. Pyramidin suunnitteli faarao Djoserin hoviarkkitehti ja ylipappi Imhotep.
Pyramidin alle kaivettiin tunneleita ja kammioita, jonne faarao haudattiin.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pyhä Sakarias

| Sakarias |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 679 
Kuollut: 15. maaliskuuta 752
Paavi
Paavius alkoi:  3. joulukuuta 741
Paavius päättyi:  15. maaliskuuta 752
Edeltäjä:  Gregorius III
Seuraaja:  Stefanus II
Pyhä Sakarias (k. 752) oli paavina 3. joulukuuta 741 – 15. maaliskuuta 752. Hän tuli kreikkalaissyntyisestä perheestä San Severinosta Calabriasta ja vaikuttaa olleen läheisissä väleissä Gregorius III:n kanssa. Hän oli taitava ja hienovarainen diplomaatti. Sakariaan ja pyhän Bonifatiuksen välistä kirjeenvaihtoa on säilynyt paljon, ja se osoittaa, miten paljon paavi vaikutti tapahtumiin Saksan ja Ranskan kuningashuoneissa.
Vakiinnuttaakseen kristinuskon asemaa Roomassa Sakarias rakennutti kirkon pakanallisen Minervan temppelin paikalle lähelle Pantheonia.
FS Saïgon (1861)

| Saïgon |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Frere Arman, Bordeaux
Kölinlasku:  20. heinäkuuta 1859
Laskettu vesille:  25. toukokuuta 1861
Palveluskäyttöön:  elokuu 1862
Poistui palveluskäytöstä:  1871
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 508-1 539 t
Pituus:  46,41-47,50 m
Leveys:  14,04 m
Syväys:  2,65 m
Koneteho:  150 nhp
Nopeus:  7 solmua
Miehistöä:  200
Aseistus
Aseistus:  12 × 6,4" Mle 1860 -tykkiä
Saïgon oli Ranskan laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu Palestro-luokan uiva patteri.
Valmistus

Alus tilattiin 18. kesäkuuta 1859 Bordeauxista Frere Armanilta ja sen köli laskettiin 20. heinäkuuta 1859. Alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1861 ja se otettiin palvelukseen elokuussa 1862.
Palvelus

Alus otettiin 10. lokakuuta 1861 ensimmäisen kerran palvelukseen ja Louis Marc Willotte riisui aluksen varustuksen Rochefortissa huhtikuusta marraskuuhun 1862. Alus siirrettiin 1. tammikuuta 1863 toisen luokan reserviin. Aluksella syttyi 15. marraskuuta tulipalo ja se upposi Charenteen. Hylky nostettiin 30. marraskuuta ja se poistettiin palveluksesta 1. tammikuuta 1864. Maaliskuussa kunnostus saatiin päätökseen. Alus poistettiin alusluettosta Rochefortissa 21. elokuuta 1871. Alus purettiin osittain, kun se muutettiin tammikuusta huhtikuuhun 1872 sotalaivojen miehistöjen vastaanottoalukseksi. Alus romutettiin lopullisesti vuonna 1884.
Niki de Saint Phalle

| Niki de Saint Phalle |
| --- | --- |
 Niki de Saint Phalle Stedelijk-museossa
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. lokakuuta 1930 0, 5 (ikä 94) Neuilly-sur-Seine –
Kuollut: toukokuu 2002
Ammatti:  kuvanveistäjä
Taiteilija
Ala:  kuvanveisto
Taidesuuntaus:  feministinen taide ja Uusi realismi
Aiheesta muualla
nikidesaintphalle.org
Niki de Saint-Phalle (oik. Catherine Marie-Agnès Fal de Saint Phalle, 29. lokakuuta 1930 Neuilly-sur-Seine – toukokuu 2002) oli ranskalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan iloisista pulleista naisfiguureistaan.
Ranskassa ja Yhdysvalloissa lapsuutensa viettäneen ja jälkimmäisessä maassa taideopintonsa suorittaneen Saint-Phallen veistokset ovat suurikokoisia, kirkasvärisesti kuvioituja ja feministissävytteisiä. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös dadaistihenkisiä assemblaaseja. Saint-Phalle teki veistoksia myös yhteistyössä toisen aviomiehensä Jean Tinguelyn kanssa, muun muassa Pariisin Pompidou-keskuksen vierelle sijoitetun Fontaine Stravinski -suihkulähteen. Molemmat olivat myös mukana uusi realismi -liikkeessä Pariisissa.
Saint-Phallen läpimurtoteos oli romusta tehty Nana-veistos vuodelta 1964. Tunnetuimpia teoksia on Tukholman Moderna Museetissa vuonna 1966 esitelty Hon, 28 metriä korkea naisveistos, jonka sisätiloihin pääsi vaginan kohdalta. Hän teki useita julkisia töitä Pariisin lisäksi muun muassa Tukholmaan, Hannoveriin ja Bonniin sekä Euroopan ulkopuolellekin.
Vuonna 2001 Saint-Phalle lahjoitti suuren kokoelman töitään Nizzan nykytaiteen museolle. Hän poti pitkään keuhkosairautta, joka ilmeisesti johtui hänen työssään käyttämistä myrkkykaasuista.
Moderna Museetin veistospuisto, Tukholma.
Moderna museet, Tukholma.
Aatami ja Eeva 1987. Baden-Württemberg, Ulmin yliopisto Saksa.
Buddha
Nana Hannover
Suihkulähde Nana
Gwendolyn
Kylpijät
"Fantastinen paratiisi", 1966, Moderna Museet.
Nana, Schwäbisch Hall.
Nana, Karlsruhe.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niki de Saint Phalle Wikimedia Commonsissa
Saint-Phallen verkkosivut
NCAF, Niki de Saint-Phalle -säätiö
Queen Califa - Niki de Saint Phallen veistospuisto, Escondido Kalifornia
Niki de Saint-Phalle, Stuart Collection, University of California, San Diego (Arkistoitu – Internet Archive)
Giardino dei Tarocchi, Tarot-puutarha
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  RKD Artists  SIKART  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef