Molli
Erityyppiset molliasteikot > Harmoninen molliasteikko

Harmoninen molliasteikko on muutoin sama kuin luonnollinen molli, mutta seitsemäs sävel on ylennetty puoli­askelen verran. Tämän vuoksi asteikon kuudennen ja seitsemännen sävelen välissä on ylinouseva sekunti. Harmonisessa mollissa seitsemäs sävel on vain puoli­askelen verran perus­säveltä alempana, samoin kuin duurissakin, minkä vuoksi se on luonteeltaan johtosävel. Sen sijaan luonnollisessa mollissa seitsemännen sävelen ja perussävelen välissä on kokoaskel, minkä vuoksi tässä asteikossa ei ole johto­säveltä.
Sävelaskelin ilmaistuna sävelten väliset korkeus­erot harmonisessa mollissa ovat 1–½–1–1–½–1½–½.  Toisin sanoen siinä on puoli­askel 2. ja 3, 5. ja 6 sekä 7. ja 8. sävelen välissä, kun taas 5. ja 6. sävelen välissä on puolitoista askelta. Muissa väleissä on koko­askel. Esimerkiksi harmonisen a-mollin sävelet ovat a, h, c, d, e, f, gis ja a, c-mollin c, d, es, f, g, as, h ja c.
Vaikka harmonisessa mollissa korotetun seitsemännen sävelen katsotaan kuuluvan itse sävel­lajiin, nuotti­kirjoituksessa sitä ei kuitenkaan osoiteta viivaston alkuun merkityllä kiinteällä etumerkillä vaan välittömästi nuotin eteen kirjoitetulla tila­päisellä etu­merkillä, ikään kuin kyseessä olisi varsinaiseen asteikkoon kuulumaton muunnesävel.
Harmoninen molli on saanut nimensä siitä, että molli­asteikon seitsemäs sävel esiintyy korotettuna etenkin 
soinnuissa, erityisesti molli­sävel­lajin dominantin eli viidennen asteen soinnussa. 
Tällöin mollin toonikan ja subdominantin (1. ja 4. asteen) soinnut ovat molli­kolmi­sointuja samoin kuin luonnollisessakin mollissa, mutta dominantti­sointuna on duuri­kolmi­sointu. Esimerkiksi harmonisessa a-mollissa dominanttisointu on
E-duuri­kolmi­sointu, jonka sävelet ovat e, gis ja h (joihin, samoin kuin duurissakin, usein lisätään vielä septimi d, jolloin saadaan dominanttiseptimisointu).
Paitsi dominantti­sointuun, sisältyy korotettu seitsemäs sävel luonnollisesti myös seitsemännen asteen sointuun, joka on vähennetty kolmisointu, sekä kolmannen asteen sointuun. Viimeksi mainittu on ylinouseva kolmisointu, jollaista ei duurissa eikä luonnollisessa mollissa lainkaan esiinny.
Mikäli enharmoniset sävelet samastetaan keskenään, yli­nousevan kolmi­soinnun käännökset eivät sisällä sellaisia intervalleja, joita se ei perus­muodossaankin sisältäisi. Sen sekä ensimmäinen että toinen käännös ovat enharmonisesti yhtäläisiä toisten perus­muodossa olevien yli­nousevien kolmi­sointujen kanssa. Esimerkiksi harmonisessa c-mollissa esiintyvän soinnun Es-G-H ensimmäinen käännös on G-H-Es, joka on enharmonisesti yhtäläinen ylinousevan kolmisoinnun G-H-Dis kanssa. Niinpä sama sointu voidaan tulkita eri tavoin ja sillä saattaa olla erilainen harmoninen luonne eri sävel­lajeissa, minkä seikan antamia kromaattisia mahdollisuuksia jo Johann Sebastian Bach ja myöhemmin monet muut säveltäjät ovat käyttäneet hyväkseen. Samoin on laita vähennetyn neli­soinnun, joka harmonisessa mollissa esiintyy seitsemännellä asteella, esimerkiksi a-mollissa sointu gis-h-d-f.
Vaikka harmoninen molli on saanut alkunsa sointujen käsittelystä, sitä ja siinä esiintyvää ylinousevaa sekuntia käytetään toisinaan myös melodisesti. Esimerkkejä tästä löytyy muun muassa Mozartin ja Schubertin teoksista, kuten Mozartin 40. sinfonian pääteemasta sekä Schubertin 14. jousikvartetosta Der Tod und das Mädchen.  Tässä muodossa se esiintyy useammin laskevana kuin nousevana sävelkulkuna.
Harmonisen mollin kaltainen asteikko esiintyy myös itämaisessa musiikissa. Sen ylempi tetrakordi vastaa arabialaisessa musiikissa esiintyvää jins -nimistä maqamia. Harmoninen molliasteikko kokonaisuudessaan tunnetaan arabialaisessa musiikissa nimellä Nahawand-Hijaz. Turkkilaisessa nimistössä sen nimi on Bûselik Hicaz Harmonista mollia vastaava intialainen raga on nimeltään Kirwani.
Mustalaisasteikko on harmonisen mollin muunnelma, jossa seitsemännen lisäksi myös asteikon neljäs sävel on korotettu.
 Sitä sanotaan myös itämaiseksi tai unkarilaiseksi molliksi. Jazzmusiikissa käytettynä sitä sanotaan joskus myös "egyptiläiseksi molliksi"; esimerkiksi Miles Davis kuvasi sitä omaelämäkerrassaan "joksikin, jonka olin oppinut Juilliardilta".
Polulaarimusiikissa Katy B:n laulu Easy Please Me on harvinainen esimerkki sävellyksestä, jossa käytetään yksinomaan harmonisen mollin säveliä.