stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavo Pellinen

Paavo Pellinen (ven. Павел Данилович Пеллинен, Pavel Danilovitš Pellinen, toisen lähteen mukaan isännimi Павлович, Pavlovitš; 1897 Kuivaisi – 5. lokakuuta 1943) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen puolue- ja hallintovirkailija.
Pellinen syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän kävi Kuivaisin ja Lempaalan kyläkoulut, työskenteli isänsä maatilalla ja palveli Venäjän armeijassa. Pellinen liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1918. Hän osallistui Venäjän sisällissotaan ja työskenteli Pietarin kuvernementin ja Leningradin alueen maataloushallinnossa. Pellinen siirtyi puolue- ja hallintotehtäviin Uljanovskiin vuonna 1925 ja Samaraan vuonna 1929. Vuosina 1929–1932 hän toimi NKP(b):n Mordvan aluekomitean vastaavana ja ensimmäisenä sihteerinä Saranskissa.
Pellinen siirtyi vuonna 1932 Moskovaan, jossa hän opiskeli vuoden ajan Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean Punaisten professorien maatalousinstituutissa. Vuodesta 1933 lähtien hän työskenteli sektorinjohtajana NKP(b):n keskuskomitean maatalousosastolla. Vuosina 1937–1938 Pellinen oli hedelmä- ja marjanviljelyn tutkimusaseman johtajana.
Pellinen pidätettiin maaliskuussa 1938. Hänet tuomittiin Mordvassa toimineen ”oikeistolais-trotskilaisen järjestön” jäsenenä kahdeksan vuoden vankeuteen. Pellinen kärsi tuomiotaan Krasnojarskin vankileirillä, jossa hän kuoli. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1956.
Pellisen veli Nikolai toimi Rääpyvän maatalousteknikumin rehtorina. Hänet teloitettiin Leningradissa vuonna 1938.
Luettelo Titanicin suomalaisista matkustajista

15. huhtikuuta 1912 Pohjois-Atlantilla uponneella RMS Titanicilla matkusti asiakirjojen mukaan kaikkiaan 63 suomalaista. Heistä vain 20 selvisi haaksirikosta hengissä. Valtaosa laivalla olleista suomalaisista matkusti kolmannessa luokassa, jota yleisesti kutsuttiin siirtolaisluokaksi. Onnettomuus oli aikanaan suuri uutinen myös Suomessa.
Suomalaiset matkustajat

Suomalaisten matkustajien historia
Suomalaiset matkustajat > Hukkuneet

| Nimi | Ikä | Koti-/lähtöpaikka | Matkustaja­luokka |
| --- | --- | --- | --- |
| Alhomäki, Ilmari Rudolf | 19 | Salo | 3. |
| Backström, Karl Alfred | 32 | Ruotsinpyhtää | 3. |
| Berglund, Karl Ivar | 22 | Finby, Sund, Ahvenanmaa | 3. |
| Collander, Erik Gustaf | 27 | Mikkeli/Helsinki | 2. |
| Gustafsson, Alfred Ossian | 19 | Karlby, Kökar, Ahvenanmaa | 3. |
| Gustafsson, Anders Vilhelm | 37 | Ruotsinpyhtää | 3. |
| Gustafsson, Johan Birger | 28 | Ruotsinpyhtää | 3. |
| Hakkarainen, Pekka Pietari | 28 | Kuopio/Helsinki | 3. |
| Heininen, Wendla Maria | 23 | Laitila/Turku | 3. |
| Hiltunen, Martta | 18 | Kuopio/Utra, Kontiolahti | 2. |
| Ilmakangas, Ida Livija | 27 | Paavola | 3. |
| Ilmakangas, Pieta Sofia | 25 | Paavola | 3. |
| Johanson, Jacob Alfred | 34 | Bonäs/Munsala | 3. |
| Jussila, Aina Maria | 21 | Paavola | 3. |
| Jussila, Katriina | 20 | Paavola | 3. |
| Kallio, Nikolai Erland | 17 | Kauhajoki | 3. |
| Lahtinen, Anna | 26 | Kemi | 2. |
| Lahtinen, William | 35 | Viitasaari/käymässä Kemissä | 2. |
| Laitinen, Kristina Sofia | 38 | Kuopion msrk/Helsinki | 3. |
| Leinonen, Antti Gustaf | 32 | Välitaipale, Helsinki | 3. |
| Mäenpää, Matti Aleksanteri | 22 | Kauhajoki | 3. |
| Mäkinen, Kalle Edward | 29 | Ikaalinen | 3. |
| Nieminen, Manta | 29 | Karinainen | 3. |
| Panula, Eino Viljami | 1 | Ylihärmä | 3. |
| Panula, Ernesti Arvid | 16 | Ylihärmä | 3. |
| Panula, Jaakko Arnold | 14 | Ylihärmä | 3. |
| Panula, Juha Niilo | 7 | Ylihärmä | 3. |
| Panula, Maria Emilia | 41 | Ylihärmä | 3. |
| Panula, Urho Abraham | 2 | Ylihärmä | 3. |
| Pekoniemi, Edvard | 21 | Heinolan mlk | 3. |
| Peltomäki, Nikolai Johannes | 25 | Lavia/Helsinki | 3. |
| Riihivuori, Susanna (Sanni) | 22 | Ylihärmä | 3. |
| Rintamäki, Matti | 35 | Kauhajoki | 3. |
| Rosblom, Helena Wilhelmiina | 41 | Kolla/Rauma | 3. |
| Rosblom, Salli Helena | 2 | Kolla/Rauma | 3. |
| Rosblom, Victor Richard | 18 | Kolla/Rauma | 3. |
| Salonen, Johan Werner | 23 | Karinainen | 3. |
| Sivola, Antti Wilhelm | 21 | Ruotsinpyhtää | 3. |
| Strandberg, Ida Sofia | 22 | Godby, Finström, Ahvenanmaa | 3. |
| Tikkanen, Juho | 32 | Pielavesi | 3. |
| Wiklund, Jacob Alfred | 18 | Vaasa/Munsala | 3. |
| Wiklund, Karl Johan | 21 | Vaasa/Munsala | 3. |
| Äijö-Nirva (Ranta-Nirva), Iisakki | 41 | Kauhajoki | 3. |
Suomalaiset matkustajat > Pelastuneet

| Nimi | Ikä | Koti-/lähtöpaikka | Matkustaja­luokka |
| --- | --- | --- | --- |
| Abrahamsson, August | 20 | Taalintehdas | 3. |
| Andersson, Erna | 17 | Ruotsinpyhtää | 3. |
| Backström, Maria Mathilda | 33 | Ruotsinpyhtää | 3. |
| Hakkarainen, Elin Mathilda | 24 | Kalvola/Helsinki | 3. |
| Heikkinen, Laina | 26 | Jyväskylä | 3. |
| Hirvonen, Helga | 22 | Taalintehdas | 3. |
| Hirvonen, Hildur | 2 | Taalintehdas | 3. |
| Honkanen, Eliina | 27 | Saarijärvi/Helsinki | 3. |
| Hämäläinen, Anna | 24 | Kiihtelysvaara | 2. |
| Hämäläinen, Wiljo | 8 kk | Kiihtelysvaara | 2. |
| Jussila, Erik | 32 | Elimäki/Helsinki | 3. |
| Lindqvist, Eino | 20 | Taalintehdas | 3. |
| Niskanen, Juho | 39 | Kivijärvi | 3. |
| Silvén, Lyyli Karoliina | 18 | Tornio | 2. |
| Sinkkonen, Anna | 30 | Parikkala | 2. |
| Sjöblom, Anna Sofia | 18 | Munsala | 3. |
| Stranden, Juho | 31 | Kitee | 3. |
| Sundman, Johan | 44 | Munsala | 3. |
| Turja, Anna Sofia | 18 | Oulainen | 3. |
| Turkula, Hedvig | 65 | Jalasjärvi | 3. |
Onnettomuuden jälkiselvittelyt veivät vuosia. Suomalaisista viranomaisista keskeisessä asemassa olivat Senaatin siviilitoimituskunta ja Kenraalikuvernöörinkanslia. Vainajien sukulaisten esittämät korvausanomukset piti toimittaa Lontoossa sijaitsevaan Venäjän pääkonsulinvirastoon. Välikäsinä toimivat myös lääninhallitukset.
Viimeiset leposijat

Suomalaisista hukkuneista tunnistettiin ainoastaan neljän ruumiit, joista kolmen uhrin viimeinen leposija on Halifaxin Fairview Lawnin hautausmaalla:
Ruotsinpyhtäältä kotoisin ollut Wilhelm Gustafsson (37) haudattiin mereen.
Laitilasta kotoisin ollut Wendla Heininen (23) sai levätä pitkään Fairviewissa tunnistamattomana, mutta aivan äskettäinselvennä löytyi todistusaineistoa, joilla ruumis numero 8 tunnistettiin Wendla Heiniseksi. Hänen nimensä on nyt myös hautakivessä.
Munsalasta lähtenyt Alfred Johansson (34).
Vaasasta lähteneistä Wiklundin veljeksistä nuorempi, Jacob Alfred (18).
Panulan perheen kohtalo

Kolmannessa luokassa matkusti Ylihärmästä lähtenyt Maria Panula viiden poikansa kanssa. Perheen isä Juho oli lähtenyt puoli vuotta aiemmin Amerikkaan etsimään työtä ja perheelle uutta kotipaikkaa. Vasta näiden varmistuttua muu perhe lähti kohtalokkaalle matkalle. Mukana oli myös naapurintyttö Sanni Riihivuori lastenhoitajana.
Silminnäkijän kertomuksen mukaan Maria Panula olisi päässyt kahden nuorimman lapsensa kanssa yhteen pelastusveneistä, mutta hän ei lähtenyt laivasta, kun vanhemmat lapset pyysivät: ”Äiti, kuollaan kaikki yhdessä.”
Viikko onnettomuuden jälkeen nostettiin kanadalaiseen pelastusalukseen Mackay-Bennettiin arviolta kaksivuotiaan lapsen ruumis. Lapsen päällä oli paljon vaatteita, mutta mitään henkilöpapereita ei löytynyt ja lapsi merkittiin ruumiiksi numero 4. Laiva palasi Halifaxiin ja ruumiit haudattiin Fairview Lawn -hautausmaalle 3. toukokuuta 1912. Tapahtumista järkyttyneet kaupungin asukkaat päättivät kuitenkin haudata erikseen tämän lapsen ruumiin seuraavana päivänä. Lapsen kaulaan ripustettiin Mackay-Bennettin miehistön teettämä kuparinen medaljonki, johon oli kaiverrettu Our babe, Meidän vauvamme. Lapsen lepopaikasta tuli hautausmaan kuuluisin. Sen hautakiveen on kaiverrettu teksti Pystytetty muistoksi tuntemattomalle lapselle, jonka maalliset jäännökset löydettiin 15. huhtikuuta 1912 sattuneen Titanicin tuhon jälkeen. Vuosikymmenien ajan ihmiset ovat laskeneet kukkia, nalleja ja leluja haudalle, josta tuli kaikkien Titanicin lapsiuhrien symboli.
Marraskuussa 2002 tunnistettiin tämä tuntemattomana haudattu pienokainen vainajan kolmesta hampaasta ja kuparimedaljongin suojaamasta ranneluusta otetuista DNA-näytteestä suomalaiseksi Eino Panulaksi. Myöhemmät DNA-tutkimukset vahvistivat, että pikkulapsi oli sittenkin 19 kuukautta vanha englantilainen Sidney Leslie Goodwin.
Aikalaistodistus

Laivalta pelastunut Anna Turja kertoi kokemuksensa ääninauhalle 62 vuotta uppoamisen jälkeen.
Pekka Puupää poliisina

| Pekka Puupää poliisina |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Marko Kautto, 1986.
Ohjaaja:  Visa Mäkinen
Käsikirjoittaja:  Antero Viljanen
Tuottaja:  Visa Mäkinen
Pääosat:  Esko Roine Jaakko Kallio Kristiina Elstelä Seppo Laine
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Tuotanto Visa Mäkinen
Ensi-ilta:  3. lokakuuta 1986
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  4312
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pekka Puupää poliisina on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Visa Mäkinen.
Juoni

Justiina passittaa Pekka Puupään ilmoittautumaan täydennyspoliisiksi vakituisen poliisikunnan ollessa sairaana. Samaan aikaan myös Puupäiden naapuri, Pukkila, ilmoittautuu täydennyspoliisiksi. Pekasta ja naapurista tulee poliisiparivaljakko, jotka rupeavat tekemään poliisin töitä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Esko Roine  | … |  Pekka Puupää   |
|  Kristiina Elstelä  | … |  Justiina Puupää   |
|  Jaakko Kallio  | … |  Pätkä   |
|  Seppo Laine  | … |  Pukkila   |
|  Helge Herala  | … |  nimismies O[ma] S[ulho] Jyrä   |
|  Seppo Kolehmainen  | … |  ylikonstaapeli Pylväinen, "Pykälä"   |
|  Seppo Kulmala  | … |  Topi   |
|  Mika Honkanen  | … |  Väiski   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvan edustavan ”tunnettua porilaista laatua” ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Erkki Luiro

Erkki Olavi Luiro (29. tammikuuta 1940 Rovaniemi – 2. elokuuta 1984 Rovaniemi) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän sijoittui Innsbruckin olympialaisissa 1964 parhaana suomalaisena 22:nneksi. Hän sijoittui Holmenkollenin kisoissa kolmanneksi vuonna 1963. Mäkihypyssä hän sijoittui Salpausselän kisoissa toiseksi vuonna 1963. Luiro edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Erkki Luiron isoveli Tauno Luiro oli maineikas mäkihyppääjä.
Pekingin ankka

Pekingin ankka-tarjoilu.
Pekingin ankka on tunnettu pekingiläinen ruokalaji, joka valmistetaan nimensä mukaisesti ankasta. Ankka käytetään usein lähes kokonaan ja se tarjoillaan useassa osassa. Pekingin ankan valmistaminen on suhteellisen työlästä ja tyypillisesti sitä tarjoillaankin ravintoloissa kodin ruokapöydän sijaan.
Valmistus

Pekingin ankka lienee kuuluisin pekingiläinen ruokalaji. Sen valmistamiseen käytetään erityistä ankkarotua. Ankat kasvatetaan pienissä häkeissä ja koska ne eivät pääse liikkumaan, niiden lihasta tulee erityisen mureaa. Linnut teurastetaan noin kuusiviikkoisina, minkä jälkeen ankka pestään sisältä vedellä ja sen nahka erotetaan lihasta paineilmalla, jotta rasva pääsee valumaan pois myöhemmän paistamisen aikana. Nahasta tulee näin rapea ja liha säilyy mureana. Tämän vaiheen jälkeen lintu valellaan makealla liuoksella ja ripustetaan kuivumaan. Lintu kuivuu vähintään 24 tuntia ja parhaat olosuhteet kuivumiselle tarjoaa kylmä ja navakka tuuli. Perinteisesti se paistetaan riippuen lieriön muotoisessa uunissa. Viimeisessä vaiheessa iho ja liha leikellään pieniksi viipaleiksi. Ankan leikkaaminen vaatii taitoa ja joskus ravintolat suorittavat leikkuun yleisön nähden.
Tarjoilu

Tarjoiluun kuuluu usein miltei koko ankka ja se saatetaan tarjoilla useassa eri osassa. Osia on tavallisesti kolme ja niistä ensimmäiseen kuuluu nahka hoisin-kastikeessa, pilkottua vihersipulia, sekä ohut vehnäleipä tai sämpylä. Ensimmäinen tarjoilu syödään yhdessä voileivän tapaan. Toinen tarjoilu koostu varsinaisesta lihasta, joka tarjoillaan kasvisten kanssa. Aterian viimeinen osa koostuu ankan luut käsittävästä sopasta kiinankaalin kera. Luut murskataan, mutta aterian viimeinen osa sisältää niiden lisäksi usein myös kokonaiset ankan jalat. Monet kiinalaiset pitävät ankan räpylää herkkuna.
Ravintolat

Monimutkaisen valmistuksen takia Pekingin ankkaa syödään yleensä vain ravintoloissa. Vanhin pekingiläinen Pekingin ankkaa tarjoileva ravintola on vuonna 1855 avattu Bianyifang Chongwenin portin lähellä. Miltei yhtä vanha on hieman tunnetumpi Quanjude, jolla on useampia sivuliikkeitä Pekingissä. Sen vanhimmat sivuliikkeet sijaitsevat Wangfujingissa ja Hepingmenissä alkuperäisen sijaitessa lähellä Qianmenia. Vanhat ravintolat ovat suosittuja ja niihin tarvitaan yleensä pöytävaraus. Niiden lisäksi Pekingin ankkaa tarjoillaan useissa muissa paikallisissa ravintoloissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pekingin ankka Wikimedia Commonsissa
Kokki leikkaamassa Pekingin ankkaa.
Qianmenin Quanjude-ravintola.
Katarina Peltola

Katarina Peltola, aiemmin Kaisa Peltomäki, myös Kiikerin Kaisa ja Haka-Kaisa (21. kesäkuuta 1804 Jalasjärvi – 30. kesäkuuta 1870 Ilmajoki) toimi suomenkielisen koulun pitäjänä 35 vuotta.
Peltolan vanhemmat olivat uudisasukas Juhani Antinpoika Peltomäki ja Juliana Tuomaantytär, hän syntyi viisilapsisen perheen kolmantena tyttärenä.  Peltola muutti Ilmajoelle 1833, kun taas hänen äitinsä mainitaan kuolleen ns. loisleskenä 1846 eli uudistilalle ei Peltolan isän kuoltua löytynyt jatkajaa. Peltola oppi lukemaan varhain ja sai rippikoulusta hyvän osaamisensa palkinnoksi Raamatun. Vaikka hänellä ei ollut käytännön mahdollisuuksia jatkaa koulunkäyntiään, hän ei silti päätynyt piiaksi eikä myöskään mennyt naimisiin. Sen sijaan hän hoiti ystävänsä torpparin vaimon Leena Korpikosken lapsia ja opetti heitä lukemaan Kiikerin kylässä Ilmajoen Könnin alueella. Vähitellen hän sai opetettavakseen muitakin lapsia, enimmillään heitä oli jopa nelisenkymmentä samalla kerralla. Ilmajoen seurakunnan kirkkoherra, rovasti Carl Rudolf Forsman (1802-1882) otti Peltolan avuksi kouluopetuksen järjestämisessä 1852. Yhteensä Peltolan koulunpito kesti noin 35 vuotta. Piispalta hän sai elinaikanaan Raamatun huomionosoituksena työstään. Suomen Naisyhdistys noteerasi hänet matrikkelissaan 1896 jo edesmenneenä, mutta oman aikansa edelläkävijänä. Vastaavanlaiset koulut yleistyivät 1800-luvulla lähinnä vain kaupungeissa ja ruotsinkielisinä.
Tuomo Peltola

Tuomo Peltola tuulettamassa Jukolan viestin voittoa 1972.
Tuomo Peltola (24. elokuuta 1945 Lieto – 18. elokuuta 2021 Lieto) oli suomalainen suunnistaja.
Peltola sijoittui vuoden 1972 MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa 15:nneksi. Hän oli Liedon Parman joukkueessa voittamassa Jukolan viestiä vuosina 1969, 1972 ja 1974 sekä Tiomila-viestiä vuonna 1982. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden pitkällä matkalla vuonna 1972.
Peltola kirjoitti kirjan Insinöörivaellus, Haltille ja takaisin, josta tehtiin tv-elokuva Vaeltajat. Hän kirjoitti myös vielä julkaisematonta elämäkertakirjaa suunnistaja Erkki Kohvakasta.
Peltola toimi Suomen Suunnistusliiton liittohallituksessa ja maajoukkueen johtotehtävissä. Hän toimi Liedossa kunnanvaltuutettuna. Hän oli koulutukseltaan diplomi-insinööri ja teki pitkän työuran muun muassa kaavoitusalalla. Vuodesta 2012 hänen puolisonsa oli suunnistuksen maailmanmestari Liisa Peltola (ent. Veijalainen).
Peltoisenjärvi

| Peltoisenjärvi Пелдожское, Peldožskoje |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Prääsän piiri
Kunnat:  Pyhäjärvi
Koordinaatit:  61°35′26″N, 33°39′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suojoki
Laskujoki:  Pyhäjoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  132 m
Pituus:  5,7 km
Leveys:  1,5 km
Rantaviiva:  15,6 km
Pinta-ala:  5,7 km²
Tilavuus:  0,0316 km³
Keskisyvyys:  5,5 m
Suurin syvyys:  11,3 m
Valuma-alue:  162 km²
 fiPeltoisenjärvi 
Peltoisenjärvi (ven. Пе́лдожское, Peldožskoje) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Pyhäjärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 5,7 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 162 neliökilometriä, keskisyvyys 5,5 metriä ja suurin syvyys 11,3 metriä.
Peltoisenjärvi on yhteydessä kapeikkojen kautta Pyhäjärveen. Se laskee Suojokeen Pyhäjoen kautta. Kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, salakka, lahna, made, ahven, kiiski ja kivisimppu.
Järven eteläpuolella sijaitsee Pyhäjärven taajama. Länsirannalla on autioitunut Peltoisen kylä.
Onni Pellinen

| Onni Pellinen |
| --- | --- |
 Onni Pellinen vuonna 1924.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1899 Hankasalmi
Kuollut: 30. lokakuuta 1945 (46 vuotta) Istanbul, Turkki
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  kreikkalais-roomalainen paini
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa |  Los Angeles 1932 |  87 kg |  |
|  Pronssia |  Pariisi 1924 |  82,5 kg |  |
|  Pronssia |  Amsterdam 1928 |  82,5 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa |  Dortmund 1929 | 82,5 kg |  |
|  Kultaa |  Praha 1931 | 87 kg |  |
Onni Wilhelm Pellinen (14. helmikuuta 1899 Hankasalmi – 30. lokakuuta 1945 Istanbul, Turkki) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti sekä painivalmentaja.
Pellinen voitti urallaan kolme olympiamitalia, joista ensimmäisen ja pronssisen hän voitti Pariisissa 1924. Neljä vuotta myöhemmin Amsterdamin kesäolympialaisista oli jälleen tuomisina pronssinen mitali. Kirkastusta mitalinsa väriin Pellinen sai seuraavissa, Los Angelesin olympialaisissa, joista hän nappasi olympiahopeaa.
Euroopan mestaruuteen Pellinen ylsi kahdesti: Dortmundissa vuonna 1929 hän voitti sarjassa 82,5 kiloa ja Prahasta vuonna 1931 mestaruus tuli 87-kiloisissa.
Suomessa Pellinen edusti Helsingin Visaa, Turun Weikkoja ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti urallaan seitsemän Suomen mestaruutta ja kaksi TUL:n mestaruutta. Lisäksi hän voitti kerran TUL:n mestaruuden nyrkkeilyssä.
Pellinen toimi kymmenen vuotta Turkin painimaajoukkueen päävalmentajana. Hän kuoli Istanbulissa vuonna 1945.
Saavutuksia

Olympiahopeaa Los Angeles 1932 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 87 kg, sarjaan osallistui vain kolme kilpailijaa)
Olympiapronssia Amsterdam 1928 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 82,5 kg) ja Pariisi 1924 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 82,5 kg)
EM-kultaa Dortmund 1929 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 82,5 kg) sekä Praha 1931 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 87,0 kg)
Pekko ja unissakävelijä

| Pekko ja unissakävelijä |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Timo Koivusalo
Käsikirjoittaja:  Timo Koivusalo
Tuottaja:  Timo Koivusalo
Säveltäjä:  Timo Koivusalo
Pääosat:  Timo Koivusalo Satu Silvo   Esko Nikkari   Tuija Piepponen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Artista-Filmi
Ensi-ilta:  26. syyskuuta 1997 
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  3 345 000 mk 
Katsojat:  80 711 
Edeltäjä:  Pekko ja muukalainen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pekko ja unissakävelijä on vuonna 1997 julkaistu Timo Koivusalon viides ja toistaiseksi viimeinen Pekko Aikamiespoika -elokuva. Elokuvan kävi elokuvateattereissa katsomassa 80 711 katsojaa. 
Elokuvan tuotantokustannukset olivat 3 345 000 markkaa ja se sai Suomen elokuvasäätiöltä tukea 1 614 220 markkaa. Elokuva on julkaistu VHS:nä vuonna 1998 ja DVD:nä 2005. Elokuvan musiikki julkaistiin CD-levyllä "Musiikki elokuvasta Pekko ja unissakävelijä".
Tuotanto

Viides Pekko-elokuva valmistui jälleen pääasiassa vakiotyöryhmän voimin. Timo Koivusalo toimi tuottajana, ohjaajana, käsikirjoittajana, säveltäjänä ja pääosan esittäjänä. Uusia näyttelijöitä olivat Kai Lehtinen ja Heikki Nousiainen tutkijoina, Kauko Laitila Pipsan kummisetänä, Rea Mauranen Pipsan äitinä ja 8-vuotias Vilma Kinnunen, Satu Silvon ja Heikki Kinnusen tytär, nuoren Pipsan esittäjänä. Elokuva kuvattiin touko–kesäkuussa 1997 tutun ympäristön Kuhmoisten Pihlajakosken lisäksi myös Ulvilassa, Porissa, Ähtärissä ja Ikaalisissa. Lehdistötiedotteen mukaan elokuvan tekemisessä oli mukana noin 650 ihmistä. Ensi-iltansa se sai 26. syyskuuta 1997, mutta se oli esitetty aiemmin kahdesti ennen elokuvateatteri-ensi-iltaa: Euran elokuvatapahtuman yhteydessä 19. syyskuuta ja Kuopiossa 22. syyskuuta hyväntekeväisyysnäytöksenä Kuopion yliopistollisen keskussairaalan lastenneurologisen osaston hyväksi. Elokuvan musiikki on pääosin Timo Koivusalon säveltämää ja Pori Sinfoniettan soittamaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Timo Koivusalo  | … |  Pekko   |
|  Satu Silvo  | … |  Pipsa   |
|  Tuija Piepponen  | … |  Kaisa Kuovi   |
|  Esko Nikkari  | … |  Reino Kuovi   |
|  Kai Lehtinen  | … |  Kalevi, "Keimo", tutkija   |
|  Heikki Nousiainen  | … |  tutkija   |
|  Kauko Laitila  | … |  Gustav Sröndheim, Pipsan kummisetä   |
|  Rea Mauranen  | … |  Kaarina, Pipsan äiti   |
|  Vilma Kinnunen  | … |  Pipsa lapsena   |
|  Tuija Ernamo  | … |  Tuikku   |
|  Seppo Helenius  | … |  Iisakki Torkkeli, kauppias   |
|  Esko Hukkanen  | … |  Kaarlo Marttinen, kunnanlääkäri   |
|  Jope Ruonansuu  | … |  Heka Haimakainen   |
|  Leo Lastumäki  | … |  apteekkari   |
|  Helka Kuusiluoto  | … |  Pekon äiti   |
|  Juha Laitila  | … |  Kaino Lingsman   |
|  Kalle Wallin  | … |  Kalle   |
|  Tiina Mylläri  | … |  Katariina   |
|  Joona Luukko  | … |  Joona, Kaisan ja Reinon poika   |
|  Aila Svedberg  | … |  nainen kylpylässä, kaupan keskusliikkeen johtaja   |
|  Seppo Mäki  | … |  Tuomo Kaartinen, kaupan keskusliikkeen edustaja   |
|  Antti Vartiala  | … |  Tuomo Peltovainio, kosmetiikkaedustaja   |
|  Timo Nissi  | … |  hovimestari   |
|  Mauri Kuosmanen  | … |  posteljooni   |
|  Liisa Roine  | … |  nainen Pipsan äidin entisessä asunnossa   |
|  Eija Nousiainen  | … |  sairaanhoitaja   |
|  Susanna Palin-Airila  | … |  hotellin vastaanottovirkailija   |
Muuta tietoa

Tämä elokuva on ainoa Pekko Aikamiespoika -sarjan elokuva, jossa Joel Hallikainen ei ole ollenkaan mukana. Noihin aikoihin hän oli tekemässä soololevyään Yksin. Vaikka tosin edellisessäkin elokuvassa Pekko ja muukalainen Hallikainen oli enää vain yhdessä pienessä roolissa.
Pellon kirkko

| Pellon kirkko |
| --- | --- |
 Pellon kirkko 2011.
Sijainti:  Tapulitie 1, Pello
Koordinaatit:  66°47′49.0″N, 023°59′25.5″E
Seurakunta:  Pellon seurakunta
Rakentamisvuosi:  1953
Suunnittelija:  Antero Pernaja
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pellon kirkko on vuosina 1950–1953 rakennettu kirkkorakennus Pellossa. Se on rahoitettu pääosin Yhdysvaltojen luterilaisten kirkkojen tuella ja se vihittiin käyttöön 16. elokuuta 1953. Kirkon on suunnitellut Antero Pernaja ja kirkko on tyyliltään kotamainen. Sisätilat muodostuvat kirkkosalista ja pienestä seurakuntasalista. Kirkon vieressä on erillinen kellotapuli. Kirkkosaliin mahtuu 350 ihmistä. Alttaritaulun Jeesuksen toinen tuleminen (600 x 365 cm:n öljymaalaus kankaalle) on maalannut Aale Hakava vuonna 1953. Kirkossa on esillä lisäksi lasimaalauksia.
Turtolassa on Pellon seurakunnan toinen kirkko. Siellä oli myös Pellon ensimmäinen kirkko, joka tuhottiin Lapin sodassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pellon kirkko Wikimedia Commonsissa
Pellon kirkko seurakunnan kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pellon kirkko (Q11887274)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Pello
koordinaatit: 66°47′49″N 23°59′26″E﻿ / ﻿66.79694°N 23.99056°E﻿ / 66.79694; 23.99056