stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Undertale
Aiheesta muualla

undertale-collectors-edition  Undertale MobyGamesissa (englanniksi)
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Kemiallinen energia

Kemiallisella energialla tarkoitetaan aineen rakenneosien kemiallisiin sidoksiin sitoutunutta energiaa. Kaikissa kemiallisissa reaktioissa tapahtuu energian muutoksia, joissa energiaa joko vapautuu (eksoterminen reaktio, jos energia vapautuu lämpönä) tai sitoutuu (endoterminen reaktio). Kemiallinen energia voi muuttua myös muiksi energiamuodoiksi.
Kemiallisen energian muotoja

Polttoaineiksi kutsutaan aineita, joihin sitoutunut kemiallinen energia voidaan yleensä palamisessa vapauttaa ja muuttaa lämmöksi tai mekaaniseksi energiaksi. Fotosynteesissä kasvit muuttavat aurinkoenergiaa kemialliseksi energiaksi, ja sähköenergiaa voidaan muuttaa kemialliseksi energiaksi sähkökemiallisissa reaktioissa.
Veikko Hauhia

Veikko Hauhia (1908–1992) oli suomalainen puoluetoimitsija. Hauhia toimi muun muassa Suomen Kommunistisen Puolueen Helsingin ja Uudenmaan piirin piirisihteerinä, oli puolueen sihteeristön jäsen 1965–1966 sekä työskenteli puolueen keskustoimistossa ammattiyhdistyssihteerinä vuoteen 1976. Tuolloin eläköityessään hänet palkittiin kunniamerkillä. Hauhia oli myös tietovuotaja, joka palveli tiedoillaan Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta lähellä ollutta tiedusteluorganisaatiota, niin sanottua Puskalan toimistoa.
Suomen kommunistisen puolueen puoluetoimisto vuonna 1945 osoitteessa Säästöpankinranta 2, Helsinki
Nuoruus

Veikko Hauhian isä Konsta Hauhia, alkujaan Hauhio, oli hänkin ammattiyhdistysaktiivi. Hän oli perustamassa metallityöväen ammattiyhdistystä Vaasaan ja kuului sisällissodan punaisiin. Hauhian sukua olivat koskettaneet myös Stalinin vainot Neuvostoliitossa.
Veikko Hauhia aloitti työelämänsä lämmittäjänä ja viilarina. Hän suoritti varusmiespalveluksensa pioneerina Korialla. Hän oli 20-vuotiaana organisoimassa Lapualla 23.–25. marraskuuta 1929 järjestettyjä nuorten työläisten opintoyhdistyksen juhlia, Lapuan haastejuhlia. Muotoutumassa olleen Lapuan liikkeen kannattajien joukko hyökkäsi osallistujien kimppuun ja repi näiden punaiset paidat. Vuonna 1937 Hauhia nimitettiin Vaasan ammatillisen paikallisjärjestön sihteeriksi.
Sota-ajan turvasäilövanki

Suomessa on katsottu sodan aikana 1939–1940 vallinneen sodanaikainen yksimielisyys, talvisodan henki. Se ei kuitenkaan ulottunut kaikkialle. Maanalaisen SKP:n piirijohtoon kuuluvana Hauhia vietti talvi- ja jatkosodan vuodet 1939–1944 turvasäilössä eli poliittisena vankina.  Rauhan tuloon mennessä hän oli ollut vangittuna yhteensä 8 vuotta.  Hauhia mainitaan Nestori Parkkarin julkaisemassa turvasäilöläisten olojen kuvauksessa ’’Suomalaisessa keskitysleirissä vv. 1940-44’’. Tutkija Risto Reuna luonnehtii ajanjaksoa Hauhian ’’ihmissuhteiden oppikouluksi’’.
Tammisaaren vankileirillä ollessaan Hauhia muun muassa rakensi luvattoman radiovastaanottimen, kidekoneen. 
Jatkosodan päättyminen 19. syyskuuta 1944 solmittuun Moskovan välirauhansopimukseen merkitsi muun muassa poliittisten vankien vapauttamista ja SKP:n toiminnan sallimista. Hauhiasta tuli laillistetun SKP:n Helsingin kaupunkikomitean sihteeri. Häntä pidettiin Vaasan maanalaisen toiminnan ajoilta ”rehellisenä, tarmokkaana, nopeasti oppivana ja elämäntavoiltaan raittiina”.
Tiedottaja ”Kalle Kataja”

Suomen Kommunistisen Puolueen sisällä vaikutti ”syväkurkkuja” eli tiedottajia, jotka välittivät puolueen luottamuksellista aineistoa muun muassa Suojelupoliisille ja SDP:n tiedusteluelimille, T- eli tiedotuslinjalle sekä Veikko Puskalan johtamalle niin sanotulle Puskalan putiikille. Eräs heistä oli Hauhia, joka otti aluksi yhteyttä Puskalaan toisen tiedottajan välityksellä käyttäen nimimerkkiä ”Kalle Kataja” tai ”K. Kataja”.
Vuoden 1956 alkupuolella ”Kataja” toimitti Puskalalle laajan raportin SKP:n ja NKP:n historiasta, rahoituksesta ja yhteysorganisaatioista.  Samana vuonna hän toimi Rauhanpuolustajien edustajille järjestetyn Neuvostoliiton-matkan yhtenä valvojana.
Vuonna 1958 Hauhia raportoi muun muassa SKP:n edustajien Moskovan-matkasta. Presidentti Kekkonen sai Hauhian raportin ennen omaa vastaavaa matkaansa. Tuolloin Hauhia vaihtoi ideologista suuntaansa puolueen sisällä siirtyen pois uudistajista ja asettuen tukemaan Aimo Aaltosen vanhoillista linjaa. Kekkoselle Hauhian raportit kulkivat Puskalan ja edelleen Kustaa Vilkunan välittäminä.
”Kulttuuritalon rutiinitoimitsija”

Ammattiyhdistyssihteerin tehtävässään Hauhialla oli toimistonsa Kulttuuritalossa Helsingissä. Hän onnistui välttämään paljastumisensa ja pitämään tehtävänsä, vaikka häneen kohdistuikin epäilyksiä muun muassa siksi, että hän vieraili usein Neuvostoliiton, Kiinan ja Itä-Euroopan maiden lähetystöissä.
Hauhia jäi eläkkeelle vuonna 1976, jolloin hän oli 68-vuotias. Veikko Puskala ja Hauhia jatkoivat tiedustelutoimintaansa pienimuotoisesti myös eläkeläisinä.
Kirjallisuutta

Parkkari, Nestori: Suomalaisessa keskitysleirissä vv. 1940-44.  Helsinki:  Kansankulttuuri, 1955.
Rentola, Kimmo: Supo sai käsiinsä kaikki SKP:n salat: puoluetoimitsija Veikko Hauhia oli Kulttuuritalolla Suojelupoliisin syväkurkku 20 vuoden ajan. Kansan uutiset, 3.10.1997.
Salminen, Juhani: Asevelijuntta: kertomus asevelisukupolven kommunismin vastaisesta taistelusta 1940-1959.  Jyväskylä:  Gummerus, 1996.  ISBN 951-20-4853-1.
Kalapuikko

Kypsennetty kalapuikko.
Kalapuikko on jauhetusta kalamassasta valmistettu ruokalaji, johon käytetään useimmiten seitiä, kummeliturskaa tai alaskanseitiä, joskus myös turskaa tai lohta. Kalamassa on muotoiltu puikkomaiseksi ja sen päälle on lisätty vehnä- tai korppujauhoista valmistettu leivitys. Kansainvälistä kalapuikkopäivää vietetään kolmas huhtikuutaselvennä.  Alun perin kalapuikkopäivää alettiin viettämään vuonna 2010 tv-sarja Doctor Whon jakson myötä, jossa syötiin kalapuikkoja ja makeaa maitokiisseliä.
Historia

Kalapuikon edeltäjä kalatikku kehitettiin 1920-luvulla Massachusettsissa. Mahdollisesti tarkoituksena oli lisätä turskan markkinaosuutta, jotta kasvaneet saaliit saataisiin kaupaksi.
Pohjois-Norjan pakastekalateollisuus sai alkunsa toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana, kun joukoille haluttiin toimittaa proteiinipitoista, säilyvää ruokaa ja metalli haluttiin käyttää säilyketölkkien sijasta aseteollisuuden tarpeisiin.
Nykyisenkaltaiset kalapuikot tuotiin markkinoille Britanniassa vuonna 1955. Kalan nopean jäädyttämisen menetelmä oli patentoitu jo vuonna 1927. Ennen tuotteen julkistamista kuluttajilla testattiin kahta vaihtoehtoa: sillipaloja ja turskapuikkoja. 1950-luvulla harvassa kotitaloudessa oli pakastin, joten kalapuikot valmistettiin ruoaksi pian ostamisen jälkeen.
Valmistus ja käyttö

Kalapuikkojen aineksena käytetään paloja, jotka jäävät jäljelle kalan keskiosasta ja pyrstöstä, kun kalan etu- ja takapäästä on ensin poistettu kokonaisena pakastettavat filepalat. Kalanpalat jauhetaan koneellisesti ruodottomaksi massaksi. Kuorrutukseen käytetään korppujauhoja, jauhoja, tärkkelystä, suolaa ja mausteita.
Elintarviketeollisuuden globalisaation myötä kalapuikkoja valmistetaan ympäri maailmaa: Norjan edustalta pyydetty seiti kuljetetaan Kiinaan, missä valmiit kalapuikot pakataan tilaajan toivomalla tavalla, ja sitten ne jaetaan vähittäismyyntiin Euroopassa, Pohjois-Amerikassa tai Aasiassa.
Kalapuikot myydään valmispakasteina, mikä tekee aterian valmistamisesta helppoa. Pakastekalapuikot kypsennetään uunissa, paistetaan pannulla tai uppopaistetaan. Ennen pakastamista kalapuikot on uppopaistettu puolikypsiksi, jolloin niiden keskiosa on jäänyt raa’aksi. Ruoanvalmistusvaiheessa puikon pinta paistetaan rapeaksi ja sisäosa kypsyy kokonaan.
Myyntimäärät

Euroopan suurin pakasteruokayhtiö Iglo Group tuottaa vuosittain lähes kaksi miljardia kalapuikkoa. Sen oma tuotemerkki on Birds Eye. Iglo osti italialaisen Finduksen vuonna 2010. Pelkästään Britanniassa syödään vuosittain 185 miljoonaa turskasta tai koljasta tehtyä kalapuikkoa. Kalakantojen suojelemiseksi Birds Eye on alkanut käyttää yhä enemmän alaskanseitiä ja MSC-sertifioitua kalaa.
Vuosina 2011–2012 kalapuikkojen myynti oli huipussaan, mutta putosi yli neljällä prosentilla vuonna 2013. Arvellaan, että markkinaosuudesta kilpailevat kylmätiskien kalavalmisteet sekä muut kalapakasteet kuten erilaiset leikkeet. Lama-aikana muiden elintarvikkeiden myynti pienenee, mutta pakasteruokien myynti kasvaa.
Kalapuikot ovat etenkin lasten ja lapsiperheiden suosiossa. Britanniassa on arvioitu, että 75 prosenttia lapsista maistaa kalaa ensimmäisen kerran kalapuikon muodossa. Siellä puolet kotitalouksista ostaa kalapuikkoja ainakin kerran vuodessa.
Vuonna 2015 tehdyn tutkimuksen mukaan kolmasosa suomalaisista lapsiperheistä syö kalapuikkoja vähintään muutaman kerran kuussa.
Koostumus ja ravintoarvot

Kalapuikoissa kalan osuus on noin 58–65 prosenttia. Kalana käytetään useimmiten seitiä, kummeliturskaa, alaskanseitiä, turskaa, hokia tai lohta.
Uunissa paistetuissa kalapuikoissa on vähemmän rasvaa kuin pannulla paistetuissa. Kalapuikkoihin käytetty kala on vähärasvaista, joten siinä ei ole yhtä paljon fosforia, D-vitamiinia tai EPA-happoja kuin rasvaisissa kaloissa, esimerkiksi silakassa tai kirjolohessa. Kalapuikkojen suurin terveysongelma on suola, ja osa kalapuikoista luokitellaankin voimakassuolaisiksi elintarvikkeiksi.
Alla olevassa taulukossa luetellaan perusravintoaineiden sekä EPA-rasvahappojen ja fosforin pitoisuudet eräissä yleisissä kalavalmisteissa.
|   | Kalapuikot uunissa | Kalapuikot pannulla | Paistettu kirjolohi |
| --- | --- | --- | --- |
| Energiaa | 191 kcal | 236 kcal | 255  kcal |
| Hiilihydraatteja | 16,3 g | 15,1 g | <0,1 g |
| Proteiineja | 13,2 g | 12,2 g | 19,0 g |
| Rasvaa | 7,9 g | 13,9 g | 20,1 g |
| Tyydyttyneitä rasvahappoja | 0,5 g | 1,8 g | 3,6 g |
| Kertatyydyttymättömiä r.h. | 4,4 g | 7,2 g | 8,2 g |
| Monityydyttymättömiä r.h. | 2,7 g | 4,5 g | 5,2 g |
| EPA rasvahappoja | 62,5 mg | 57,9 mg | 413,7 mg |
| Fosforia | 128,5 mg | 120,2 mg | 297,2 mg |
| Kalsiumia | 10,5 mg | 10,8 mg | 149,9 mg |
| D-vitamiinia | 0,9 μg | 1,0 μg | 9,1 μg |
| Suolaa | 1,05 g | 1,02 g | 0,89 g |
Aikuisen päivittäinen energiantarve (noin 2 000 kcal) tyydyttyisi noin 40 kalapuikolla, mutta tällöin ruokavaliossa olisi liian vähän kasviksia ja kuituja ja liikaa tyydyttyneitä rasvahappoja. Tasapainoisempi yhdistelmä olisi vuorokausiannos 30 kalapuikkoa, 100 grammaa perunamuusia, kuusi porkkanaa, yksi pala näkkileipää ja 25 grammaa pähkinöitä. Tällaisessakin määrässä olisi kuitenkin aivan liikaa suolaa – aikuisen suolansaantisuositus on viisi grammaa päivässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalapuikko Wikimedia Commonsissa
Kalapuikkojen pitkä matka Saksaan  17.1.2015. Taloussanomat. Viitattu 18.1.2015.
Kalapuikkojen paistaminen pannulla rasvassa.
Kalapuikkojen paistaminen uunissa leivinpaperin päällä.
Keaton Tyndall

Keaton Tyndall (s. 14. maaliskuuta 1992) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten sarjasta Kauniit ja rohkeat, jossa hän esittää Phoebe Forresteriä. Keaton on minuuttia vanhempi kuin siskonsa Kylie Tyndall. He ovat identtiset siskokset.
Aiheesta muualla

Kylie & Keaton Tyndallin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Keaton Tyndall Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kirjo (lehti)

Kirjo oli suomalainen kirjallisuus- ja kulttuurilehti. Se ilmestyi 2000–2016, ja sitä julkaisi Kulttuuriseura Kirjo. Lehden päätoimittajat olivat Jussi Rusko ja Erkki Kiviniemi, toimitussihteeri J. K. Ihalainen, aiemmin Katariina Seppälä. Lehti ilmestyi neljästi vuodessa.
Kimmo Hovi

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 31. toukokuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Mäntsälä, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 cm
Seura
Seura: Viktoria 1889 Berlin
Pelinumero: 34
Junioriseurat
2005–2007: MU
2008–2009: TuPS
2010–2012: PKKU
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012–2013 | PKKU | 32 | (21) |
| 2013 | → FC Melita (laina) | 5 | (0) |
| 2014 | FC Lahti | 11 | (1) |
| 2014 | → FC Lahti A | 4 | (1) |
| 2015 | Real Avilés | 0 | (0) |
| 2015 | → Mérida AD (laina) | 1 | (0) |
| 2015–2016 | Portugalete | 17 | (1) |
| 2016–2018 | Inter Leipzig | 56 | (33) |
| 2018 | Chemnitzer FC | 10 | (1) |
| 2019–2020 | Union Fürstenwalde | 39 | (10) |
| 2020– | Viktoria 1889 Berlin | 13 | (6) |
| Yhteensä | Yhteensä | 188 | (74) |
Maajoukkue
| 2013 | Suomi U19 | 3 | (0) |
| 2014 | Suomi U20 | 2 | (0) |
| 2014–2015 | Suomi U21 | 10 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. tammikuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. tammikuuta 2022.
Kimmo Markku Hovi (s. 31. toukokuuta 1994 Mäntsälä) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä pelaavaa Portugaletea. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Kotimaassaan hän on pelannut Veikkausliigaa FC Lahdessa.
Ura

Hovi aloitti jalkapallon Mäntsälän Urheilijoissa ja siirtyi B-juniorina PK Keski-Uusimaahan. Hän teki kaudella 2013 PK Keski-Uusimaalle 17 maalia 21 Kakkosen ottelussa. Kauden jälkeen hän pelasi lainalla Maltan toiseksi korkeimman sarjatason FC Melitassa.
Kaudeksi 2014 Hovi siirtyi Veikkausliigan FC Lahteen. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan Hovi pelasi 11 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän pelasi kauden 2014 aikana myös neljä ottelua Kakkosta farmijoukkue FC Lahti Akatemiassa tehden yhden maalin.
Tammikuussa 2015 Hovi siirtyi Espanjan kolmanneksi korkeimman sarjatason Segunda División B:n Real Avilésiin, josta hänet kuitenkin lainattiin pian neljänneksi korkeimman sarjatason Tercera Divisiónin Méridaan. Jälkimmäinen saavutti kauden päätteeksi sarjanousun. Elokuussa 2015 Hovi siirtyi Segunda División B:n Portugaleteen.
Kern

Kern on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Christian Kern (s. 1966), itävaltalainen poliitikko, liittokansleri 2016–2017
Christophe Kern (s. 1981), ranskalainen maantiepyöräilijä
Frida Kern (1891–1988), itävaltalainen säveltäjä
Jerome Kern (1885–1945), yhdysvaltalainen säveltäjä
Julia Kern (s. 1997), yhdysvaltalainen maastohiihtäjä
Renate Kern (1945–1991), saksalainen iskelmälaulaja
Sally Kern (s. 1946), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko
Muita merkityksiä:
Kern, joki Yhdysvalloissa
Kern River, yhdysvaltalainen maakaasuputki, omistaja Kern River Gas Transmission Company
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kimmo Hörkkö

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. joulukuuta 1983 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Rauma, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä, keskikenttäpelaaja, vasen laitapuolustaja
Pituus: 185 cm
Lempinimi: Kipi
Seura
Seura: P-Iirot
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
: P-Iirot
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001–2005 | P-Iirot | 64 | (7) |
| 2006 | VPS | 17 | (0) |
| 2006 | → Kiisto (laina) | 3 | (0) |
| 2007 | Raufoss | 5 | (0) |
| 2007 | → Raufoss/2 (laina) | 17 | (–) |
| 2008–2013 | P-Iirot | 129 | (44) |
| 2014 | P-Iirot/2 |  |  |
| 2015 | P-Iirot | 2 | (0) |
| 2016 | P-Iirot/2 | 4 | (1) |
| 2018 | P-Iirot/2 | 3 | (0) |
| 2019– | P-Iirot/3 | 2 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 240 | (52) |
Valmennusura
: P-Iirot (jun.)
2015–: P-Iirot
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kimmo Hörkkö (s. 5. joulukuuta 1983 Rauma, Suomi) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti suurimman osan urastaan kasvattajaseuraansa Pallo-Iiroja. 185 senttimetriä pitkän Hörkön pelipaikka oli uran alkuvuosina vasen laitapuolustaja, sittemmin hyökkääjä ja uran loppuvaiheessa keskikenttäpelaaja. Lokakuusta 2015 lähtien hän on toiminut P-Iirojen päävalmentajana.
Hörkkö on P-Iirojen oma kasvatti, joka siirtyi kaudeksi 2006 VPS:n riveihin. Yhden kauden ja 17 liigaottelun jälkeen hän siirtyi norjalaiseen Raufossiin, josta hän palasi kaudeksi 2008 kasvattajaseuraansa .
Hörkkö lopetti pelaajauransa kauden 2012 päätteeksi. Hän sai punaisen kortin viimeisessä ottelussaan Sporting Kristinaa vastaan 6. lokakuuta 2012. Hörkkö teki P-Iirojen edustusjoukkueseen paluun kaudella 2013. Toistamiseen Hörkkö palasi P-Iiroihin kaudella 2015 pelaten kaksi sarjaottelua.
Tilastot

Päivitetty 18. kesäkuuta 2019.
| Kausi | Seura | Sarja | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | P-Iirot | Ykkönen | 1 | 0 |
| 2002 | P-Iirot | Kakkonen | 0 | 0 |
| 2003 | P-Iirot | Kakkonen | 14 | 1 |
| 2004 | P-Iirot | Ykkönen | 25 | 4 |
| 2005 | P-Iirot | Ykkönen | 24 | 2 |
| 2006 | VPS | Veikkausliiga | 17 | 0 |
| 2006 | Kiisto | Kakkonen | 3 | 0 |
| 2007 | Raufoss |  Adeccoligaen | 5 | 0 |
| 2007 | Raufoss 2 |  3. Divisjon | 17 | – |
| 2008 | P-Iirot | Kakkonen | 23 | 14 |
| 2009 | P-Iirot | Kakkonen | 26 | 9 |
| 2010 | P-Iirot | Kakkonen | 25 | 6 |
| 2011 | P-Iirot | Kakkonen | 24 | 7 |
| 2012 | P-Iirot | Kakkonen | 25 | 8 |
| 2013 | P-Iirot | Kakkonen | 6 | 0 |
| 2014 | P-Iirot 2 | Vitonen | – | – |
| 2015 | P-Iirot | Kakkonen | 2 | 0 |
| 2016 | P-Iirot 2 | Nelonen | 4 | 1 |
| 2018 | P-Iirot 2 | Nelonen | 3 | 0 |
| 2019 | P-Iirot 3 | Kutonen | 2 | 0 |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 240 | 52 |
Kernikterus

Kernikterus tarkoittaa bilirubiinin kertymistä aivotumakkeisiin. Sitä ilmenee vastasyntyneillä vaikean keltaisuuden yhteydessä. Kyseessä on vakava tila, jonka mahdollisia oireita ovat muiden muassa letargia, liikehäiriöt ja kuuroutuminen. Kernikterus voi johtaa elinikäisiin vammoihin tai kuolemaan.
Kearsarge-luokka

| Kearsarge-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  10 470 t
Pituus:  114,40 m
Leveys:  22,01 m
Syväys:  7,16 m
Koneteho:  10 000 ihp (suunniteltu)
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  586
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 13"/35 tykkiä 4 × 8"/35 tykkiä 14 × 5"/40 tykkiä 20 × 6 naulan tykkiä 8 × 1 naulan tykkiä 4 × .30" konekivääriä 4 × 18" torpedoputkea
Kearsarge-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahden 1900-luvun alussa valmistetun aluksen muodostama predreadnought taistelulaivaluokka. Alukset oli suunniteltu rannikkopuolustuksen tarpeisiin ja kummankin aluksen tilaus vahvistettiin vuonna 1895. Kumpikaan alus ei osallistunut merkittäviin taisteluihin, vaikka ne kuuluivatkin niin kutsuttuun suureen valkoiseen laivastoon.
Alukset

Alusten hankinta vahvistettiin 2. maaliskuuta 1895 annetulla lailla.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| USS Kearsarge | Newport News Shipbuilding and Dry Dock Company | 30. kesäkuuta 1896 | 24. maaliskuuta 1898 | 20. helmikuuta 1900 | muutettu nosturiksi 1920 myyty romutettavaksi 9. elokuuta 1955 |
| USS Kentucky | Newport News Shipbuilding and Dry Dock Company | 30. kesäkuuta 1896 | 24. maaliskuuta 1898 | 15. toukokuuta 1900 | myyty romutettavaksi 24. maaliskuuta 1923 |
Kernin kaari

Kernin kaari on erittäin harvinainen halomuoto. Se on ikään kuin zeniitinympäristön kaaren ympyrämäinen jatke, joka kiertää zeniittiä vastapuolella aurinkoa.
Kernin kaari syntyy samankaltaisista laatta-asentoisista jääkiteistä kuin zeniitinympäristön kaari, mutta hieman erilaisella valonkululla.
Ainoan valokuvatun havainnon Kernin kaaresta luonnollisella valonlähteellä on tehnyt Marko Mikkilä vuonna 2007 Sotkamossa. Halo ei näkynyt paljain silmin, vaan vasta käsitellyissä valokuvissa. Kernin kaari on nimetty siitä Alankomaissa havainnon tehneen H. F. A. Kernin mukaan. Aiemmat valokuvaamattomat havainnot ovat ristiriidassa nykyteorian kanssa, eikä kaikkia havaintoja pidetä todellisina.
Zeniitinympäristön kaaren tapaan Kernin kaarella on toinen, teoreettinen osamuoto, joka näyttäytyy horisontinympärisön kaaren yhteydessä.
Kastanjakotingat

| Kastanjakotingat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kotingat Cotingidae
Suku::  Kastanjakotingat Doliornis  Taczanowski, 1874
Katso myös
   Kastanjakotingat Wikispeciesissä   Kastanjakotingat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kastanjakotingat (Doliornis) on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Kastanjakotingoihin kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Kastanjakotingoihin (Doliornis) kuuluvia lajeja

Kastanjakotinga (Doliornis remseni)
Punaperäkotinga (Doliornis sclateri)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Doliornis (englanniksi)
ZipcodeZoo: Doliornis (englanniksi)
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1987

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1987 olivat järjestykseltään 52. jääkiekon maailmanmestaruuskisat. Ne olivat samalla myös 63. jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut. Kaikkiaan 24 joukkuetta otteli kisoissa neljällä eri sarjatasolla.
A-sarjan mestaruuskilpailut järjestettiin 17. huhtikuuta – 3. toukokuuta Wienissä, Itävallassa. Jokainen joukkue otteli toisiaan vastaan kerran alkusarjassa. Sitten neljä parasta joukkuetta pelasi toisiaan vastaan kerran mestaruuskierroksella, jolloin ensimmäisen kierroksen tuloksia ei enää laskettu mukaan pisteytykseen. Ruotsi voitti kultaa neljännen kerran, ensimmäistä kertaa 25 vuoteen. Neuvostoliitto voitti 25. Euroopan-mestaruutensa. Erikoista on, että Ruotsi ei yltänyt maailmanmestaruudestaan huolimatta Euroopan-mestaruusmitaleille. Euroopan-mestaruuskisoissa ainoastaan eurooppalaisten joukkueiden keskinäiset ottelut huomioitiin. Sveitsi putosi B-sarjaan.
Yhdysvaltalaispelaaja Scott Young jäi kiinni dopingista ottelussa Tšekkoslovakiaa vastaan. Yhdysvallat hävisi ottelun 2–4, mutta Youngin jäätyä kiinni ottelun lopputulos muutettiin 0–4:ksi ja Young suljettiin kisoista.
Puola nousi B-sarjasta A-sarjaan, ja Alankomaat ja Kiina putosivat C-sarjaan. Tanska ja Japani nousivat C-sarjasta B-sarjaan. Belgia ja Romania pudottautuivat omasta tahdostaan – taloudellisten syiden takia – D-sarjaan. Australia voitti D-sarjan ja nousi Etelä-Korean kanssa C-sarjaan.
Kisoissa nähtiin myös maailmanennätys Australian lyötyä Uuden-Seelannin maalein 58–0. Ottelun maalimäärä on miesten jääkiekon suurinumeroisin ottelu maailmanmestaruuskilpailuissa. Tulokseen vaikutti sekin, että Australian joukkueessa pelasi australiankanadalaisia ja australiansuomalaisia.
Tapaus Miroslav Sikora

Kisat jäivät myös historiaan Miroslav Sikoran tapauksesta. Saksan voitettua Suomen 20. huhtikuuta toimitsija Tom Ratschunas toi esille asiakirjan, jonka mukaan Sikora oli aiemmin edustanut Puolaa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1977. Sikora oli jäänyt myöhemmin samana vuonna maajoukkuematkalla Saksaan ja kärsi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n langettaman 18 kuukauden kansainvälisen pelikiellon sääntöjenvastaisesta siirrostaan. Tuohon aikaan säännöt eivät sallineet myöskään edustusoikeuden vaihtamista, jos pelaaja oli jo edustanut jotakin toista maajoukkuetta. IIHF mitätöi Saksan voitot Suomesta ja Kanadasta, jonka se yllätyksellisesti voitti. Tämän jälkeen Saksa vei asian Wienin alioikeuteen. Tästä alkoi protestien ja vastaprotestien sarja. Tiedotusvälineissä julkaistiin kahta erilaista sarjataulukkoa: toista, jossa Saksa sai pitää pisteensä ja toista, jossa tulokset oli muutettu Kanadan ja Suomen 5–0-voitoiksi. Lopulta vain päivää ennen mitalisarjan alkamista Wienin alioikeuden päätös pitää ottelutulokset voimassa hyväksyttiin lopullisesti. Mikäli Saksan voitot olisi mitätöity, olisivat sekä Kanada että Suomi nousseet Ruotsin ohi ja pudottaneet sen mitalisarjasta. Alioikeuden päätöksen johdosta Ruotsi selvisi mitalisarjaan ja voitti lopulta maailmanmestaruuden. Miroslav Sikoran ura Saksan maajoukkueessa oli kuitenkin ohi neljän ottelun jälkeen.
Kansainvälisen jääkiekkoliiton mukaan Sikoran kaltaista pelaajaa käyttävä A-sarjan joukkue olisi voitu tuomiota putoamaan suoraan B-sarjaan, mutta asia ei noussut puheeksi. Lisäksi liiton mukaan asian vieminen oikeuteen oli sääntöjen vastaista. Oikeus kuitenkin uhkasi liiton Günther Sabetzkia ja varapuheenjohtajia Gordon Renwickiä ja Miroslav Subrtia vankilalla. Ruotsin joukkue kannatti oman etunsa mukaisesti Saksan voittojen mitätöimistä, ja joukkueen päävalmentaja Tommy Sandlin vaati jopa kaiken Suomen kanssa tehtävän yhteistyön lopettamista. Sikoran tapauksen takia Stadhallen yleisö buuasi Suomelle.