stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meloni

| Meloni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Cucurbitales
Heimo::  Kurkkukasvit Cucurbitaceae
Suku::  Kurkut Cucumis
Laji::  melo
Kaksiosainen nimi
 Cucumis melo  L. 
Katso myös
   Meloni Wikispeciesissä   Meloni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Meloni eli herkkumeloni (Cucumis melo) on kurkkuihin kuuluva kasvi. Sen hedelmää kutsutaan samalla nimellä. Ravinnoksi käytettäviä lajikeryhmiä ovat muun muassa cantaloupenmeloni eli verkkomeloni, galiameloni ja hunajameloni.
Meloni on yksivuotinen köynnös, joka kasvaa noin 1,5 metriä pitkäksi.
Meloni kuuluu eri sukuun kuin Citrullus-sukuun kuuluva vesimeloni. Melonit ovat yleensä vesimeloneita kiinteämpiä, ja niissä siemenet sijaitsevat hedelmän keskellä. Vesimeloneissa siemenet ovat tasaisesti jakautuneet koko hedelmälihaan.
Kun melonia haistelee kantaa vastapäätä hedelmän toiselta puolen, raaka meloni on lähes hajuton, kypsä taas tuoksuu hyvin voimakkaasti.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Meloni (Cucumis melo)
Suomen Lajitietokeskus: Meloni (herkkumeloni) (Cucumis melo)
Biolan: Me­lo­ni
ITIS: Cucumis melo (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Cucumis melo (englanniksi)
Flora of China: Cucumis melo (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Muskmelon (Cucumis melo) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cucumis melo (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Cucumis melo (melon) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q81602  Wikispecies: Cucumis melo  AoFP: 1934  APA: 1664  APDB: 60171  APNI: 89335  ARKive: cucumis-melo  ATRF: Cucumis_melo  BioLib: 38898  Calflora: 9838  CoL: 329TQ  Ecocrop: 815  eFloraSA: Cucumis_melo  EoL: 584424  EPPO: CUMME  EUNIS: 168480  FloraBase: 7371  FNA: 200022613  FoAO2: Cucumis melo  FoC: 200022613  GBIF: 2874570  GRIN: 404410  iNaturalist: 76538  IPNI: 116427-3  IRMNG: 10456618  ITIS: 22362  MichiganFlora: 880  NatureServe: 2.158812  NBN: NBNSYS0000014732  NCBI: 3656  NSWFlora: Cucumis~melo  NTFlora: 1468  NZOR: 3a63a094-0cc7-43bd-aae9-941ae98207a5  Observation.org: 6664  Open Tree of Life: 1006256  PalDat: Cucumis_melo  Plant List: kew-2746992  PLANTS: CUME  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:292238-1  RHS: 105565  Tropicos: 9200439  VASCAN: 4693  WisFlora: 3299  WFO: wfo-0000628914  Laji.fi: MX.40926
Suomen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

| Suomi |
| --- | --- |

Lempinimi:  Nuoret Leijonat
Liitto:  Suomen jääkiekkoliitto
Valmentaja:   Lauri Mikkola
Eniten otteluita:  Reijo Ruotsalainen (24)
Eniten maaleja:  Esa Tikkanen (17)
Eniten pisteitä:  Esa Tikkanen (36)

Ensimmäinen ottelu
  Neuvostoliitto 7–7 Suomi  (Leningrad, Neuvostoliitto; 14. syyskuuta 1973)lähde? 
Suurin voitto
  Suomi 19–1 Sveitsi  (Helsinki, Suomi; 27. maaliskuuta 1979)lähde? 
Suurin tappio
  Ruotsi 9–2 Suomi    (Gävle, Ruotsi; 2. tammikuuta 1993)lähde?  Kanada 8–1 Suomi  (Grand Forks, Yhdysvallat; 30. joulukuuta 2004)lähde?  Suomi 1–8 Kanada   (Edmonton, Kanada; 26. joulukuuta 2011)lähde?  Suomi 4–11 Venäjä  (2. syyskuuta 2011)lähde? 
MM-kilpailut
 Kultaa:  5
 Hopeaa:  7
 Pronssia:  7
| Mitalit> Miesten jääkiekko.Maailmanmestaruuskilpailut  | Mitalit> Miesten jääkiekko.Maailmanmestaruuskilpailut  | Mitalit> Miesten jääkiekko.Maailmanmestaruuskilpailut  | Miesten jääkiekko>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1987 |  |  |
|  Kultaa | Suomi 1998 |  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 2014 |  |  |
|  Kultaa | Suomi 2016 |  |  |
|  Kultaa | Kanada 2019 |  |  |
|  Hopeaa | Neuvostoliitto 1974 |  |  |
|  Hopeaa | Suomi 1980 |  |  |
|  Hopeaa | Länsi-Saksa 1981 |  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 1984 |  |  |
|  Hopeaa | Venäjä 2001 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2022 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2025 |  |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat/Kanada 1982 |  |  |
|  Pronssia | Neuvostoliitto 1988 |  |  |
|  Pronssia | Tšekki 2002 |  |  |
|  Pronssia | Kanada 2003 |  |  |
|  Pronssia | Suomi 2004 |  |  |
|  Pronssia | Kanada 2006 |  |  |
|  Pronssia | Kanada 2021 |  |  |
Suomen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Suomea jääkiekon alle 20-vuotiaiden miesten maaotteluissa.
Joukkuetta kutsutaan nimellä Nuoret Leijonat. Erotukseksi tästä alle 18-vuotiaiden joukkuetta kutsutaan nimellä Pikkuleijonat. Myös alle 20-vuotiaiden joukkuetta on aikaisemmin kutsuttu nimellä Pikkuleijonat.
Nuorten maailman­mestaruus­kilpailuissa joukkue on saavuttanut kultaa vuosina 1987, 1998, 2014, 2016 ja 2019, hopeaa 1974, 1980, 1981, 1984, 2001, 2022 ja 2025 sekä pronssia 1982, 1988, 2002, 2003, 2004, 2006 ja 2021.
Historiaa

Suomen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue saavutti ensimmäinen alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruusmitalinsa Neuvostoliiton kisoista vuonna 1974, kun joukkue ylsi hopealle. Ensimmäisen mitalinsa kotikisoista joukkue saavutti vuoden 1980 hopeamitalin myötä. Vastaavasti vuonna 1981 joukkue onnistui ensimmäistä kertaa uusimaan maailmanmestaruuskilpailuista saavutetun mitalin, kun joukkue saavutti jälleen hopeaa. Ensimmäisen kultamitalinsa  alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue voitti vuonna 1987.
Maaotteluiden lisäksi joukkue on pelannut kausilla 2005–2006, 2006–2007 ja 2007–2008 yhden ottelun jokaista Mestis-joukkuetta vastaan.lähde?
Vuonna 2009 joukkue joutui neljän joukkueen putoamissarjaan ja selvitti sen voittamalla kaikki ottelunsa. Sama toistui vuonna 2013. Vuonna 2017 joukkue joutui kolmatta kertaa historiassa karsintaotteluihin putoamisesta alemmalle sarjatasolle. Suomi voitti kuitenkin Latvian otteluvoitoin 2–0 ja säilytti paikkansa korkeimmalla sarjatasolla. Huono menestys johti joukkueen valmentajan vaihtamiseen Jukka Rautakorvesta Jussi Ahokkaaseen kesken turnauksen.
Joukkue osallistui vuoden 2020 maailmanmestaruuskilpailuihin valmentajanaan Raimo Helminen. Antti Pennanen aloitti Nuorten Leijonien päävalmentajana toukokuussa 2020. Alun alkaen Pennasen sopimuksen oli määrä kestää kaksi kautta, huhtikuuhun 2022 saakka. Pennanen kuitenkin valmensi joukkuetta vielä elokuun 2022 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hänen jälkeensä joukkuetta valmensi Tomi Lämsä vuoden 2023 maailmanmestaruuskilpailijen ajan. Suomi putosi vuoden 2023 maailmanmestaruuskisoissa mitalipeleistä puolivälierissä ensimmäistä kertaa sitten vuoden 2018 hävittyään Ruotsille jatkoajalla.
Vuoden 2024 kisoissa Suomea valmensi Lauri Mikkola. Suomi eteni turnauksessa välieriin ja kohtasi Yhdysvallat, jolle Suomi hävisi maalein 2–3 johdettuaan ottelua ensimmäisen erän maaleillaan 2–0. Näin Suomi eteni pronssipeliin Tšekkiä vastaan, jota se johti jo lukemin 2–5. Lopulta kuitenkin Suomi hävisi pelin lukemin 8–5, kun Tšekki voitti ottelun kolmannen erän 5–0 tehden 4 maalia pelin 58. peliminuutilla. Suomella ei ollut joukkueessaan yhtään NHL:n 1. kierroksen varausta, ja Yleisradio arvioi tuolloin, että Suomi ei saanut enää tuotettua huippuyksilöitä niin kuin 2010-luvun loppupuolella. Yle jatkoi arviossaan, että näin ollen Suomi ei voi seuraavinakaan vuosina kilpailla yksilöillä jääkiekon huippumaita vastaan.
Sijoitukset maailmanmestaruuskilpailuissa

Lihavoituina vuosina kisat ovat olleet Suomessa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1974 – hopeaa (epäv.)  1975 – 5. (epäv.)  1976 – 4. (epäv.)  1977 – 4.  1978 – 6.  1979 – 4.  1980 – hopeaa  1981 – hopeaa  1982 – pronssia  1983 – 6.  1984 – hopeaa  1985 – 4.  1986 – 6.  1987 – kultaa (joukkue)  1988 – pronssia  1989 – 6.  1990 – 4. |  1991 – 5.  1992 – 4.  1993 – 5.  1994 – 4.  1995 – 4.  1996 – 6.  1997 – 5.  1998 – kultaa (joukkue)  1999 – 5.  2000 – 7.  2001 – hopeaa  2002 – pronssia  2003 – pronssia  2004 – pronssia  2005 – 5.  2006 – pronssia  2007 – 6. |  2008 – 6.  2009 – 7.  2010 – 5.  2011 – 6.  2012 – 4.  2013 – 7.  2014 –  kultaa (joukkue)  2015 – 7.  2016 – kultaa (joukkue)  2017 – 9.  2018 – 6.  2019 – kultaa  2020 – 4.  2021 – pronssia  2022 – hopeaa  2023 – 5.  2024 – 4.  2025 – hopeaa |
Joukkue nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2025

| Pelipaikka | Num>  | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| MV | 1 | Kim Saarinen |  HPK |
| MV | 30 | Petteri Rimpinen |  Kiekko-Espoo |
| MV | 31 | Noa Vali |  TPS |
| P | 2 | Mitja Jokinen |  TPS |
| P | 3 | Kalle Kangas |  HPK |
| P | 6 | Sebastian Soini |  Ilves |
| P | 7 | Daniel Nieminen |  Pelicans |
| P | 10 | Emil Pieniniemi (A) |  Kingston Frontenacs (OHL) |
| P | 13 | Veeti Väisänen |  Medicine Hat Tigers (WHL) |
| P | 33 | Aron Kiviharju (C) |  HIFK |
| P | 35 | Arttu Tuhkala |  Luleå HF |
| H | 12 | Joona Saarelainen |  KalPa |
| H | 15 | Tuomas Uronen |  Kingston Frontenacs (OHL) |
| H | 18 | Rasmus Kumpulainen (A) |  Pelicans |
| H | 19 | Konsta Helenius |  Rochester Americans (AHL) |
| H | 21 | Topias Hynninen |  Jukurit |
| H | 22 | Kasper Halttunen (A) |  London Knights (OHL) |
| H | 23 | Roope Vesterinen |  HPK |
| H | 24 | Jesse Nurmi |  London Knights (OHL) |
| H | 27 | Julius Miettinen |  Everett Silvertips (WHL) |
| H | 28 | Heikki Ruohonen |  Dubuque Fighting Saints (USHL) |
| H | 29 | Arttu Alasiurua |  Kärpät |
| H | 32 | Emil Hemming |  Barrie Colts (OHL) |
| H | 37 | Benjamin Rautiainen |  Tappara |
| H | 38 | Jesse Kiiskinen (A) |  HPK |
Joukkue nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2025 > Johtoryhmä

Päävalmentaja: Lauri Mikkola
Apuvalmentaja: Kimmo Kuhta
Apuvalmentaja: Sami Tervonen
Maalivahtivalmentaja: Markus Korhonen
Videovalmentaja: Jere Lahti
Videovalmentaja: Marko Rairama
Joukkueenjohtaja: Markus Lindström
Lääkäri: Jukka Tikanto
Fysioterapeutti: Jaakko Uhlbäck
Huoltaja: Niko Kuisma
Huoltaja: Matti Väyrynen
Hieroja: Jari Viuhkola
General Manager: Kimmo Oikarinen
Tiedottaja: Pasi Mennander
Kokoonpanoja

Maailmanmestaruuskilpailut 1987
Maailmanmestaruuskilpailut 1998
Maailmanmestaruuskilpailut 2013
Maailmanmestaruuskilpailut 2014
Maailmanmestaruuskilpailut 2016
Kokoonpanoja > Valmennus

Päävalmentajat 2010-luvulta alkaen:
2009–2010 Hannu Jortikka
2010–2011 Lauri Marjamäki
2011–2012 Raimo Helminen
2012–2013 Harri Rindell
2013–2014 Karri Kivi
2014–2015 Hannu Jortikka
2015–2016 Jukka Jalonen
2016–2017 Jukka Rautakorpi
2017–2019 Jussi Ahokas
2019–2020 Raimo Helminen
2020–2022 Antti Pennanen
2022–2023 Tomi Lämsä
2023– Lauri Mikkola
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen nuorten jääkiekkomaajoukkue Wikimedia Commonsissa
Alle 20-vuotiaiden maajoukkue Suomen Jääkiekkoliiton sivustolla
Ylen Elävä arkisto: Pikkuleijonille MM 1998
Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kaikkien aikojen tilastot – QuantHockey.com
Suomi nationalteamsoficehockeyssä (englanniksi)
Jääkiekon nuorten maajoukkueet
| --- | --- |
Eurooppa:  Alankomaat ·  Belgia ·  Bulgaria  ·  Espanja  ·  Irlanti ·  Islanti ·  Iso-Britannia ·  Italia ·  Itävalta ·  Kreikka ·  Kroatia ·  Latvia ·  Liettua ·  Luxemburg ·  Norja ·  Puola ·  Ranska ·  Romania ·  Ruotsi ·  Saksa ·  Serbia ·  Slovakia ·  Slovenia ·  Suomi ·  Sveitsi ·  Tanska ·  Tšekki  ·   Ukraina ·  Unkari · Viro  ·  Valko-Venäjä (Suljettu ulos toistaiseksi) ·  Venäjä (Suljettu ulos toistaiseksi)
Amerikka:  Jamaika ·  Kanada ·  Meksiko ·  Yhdysvallat
Aasia:  Arabiemiraatit ·  Armenia ·  Etelä-Korea ·  Filippiinit · Indonesia · Intia ·  Israel ·  Japani ·  Kazakstan  ·  Kiina ·  Kirgisia ·  Kuwait ·  Malesia · Mongolia · Pohjois-Korea ·  Taiwan ·  Thaimaa · Turkki
Oseania:  Australia ·  Uusi-Seelanti
Afrikka:  Etelä-Afrikka
Entiset joukkueet: Jugoslavia · Neuvostoliitto & Itsenäisten valtioiden yhteisö · Serbia ja Montenegro · Tšekkoslovakia
Suomen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue pelaa Kanadan alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkuetta vastaan.
Hanna Jantunen

Hanna Maaria Jantunen (o.s. Järvinen, s. 11. kesäkuuta 1977 Espoo) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan toimii Tero Jantunen. Kalevan kisoista Jantunen on voittanut kaksi hopeaa 10 000 metrin juoksussa. Tämän lisäksi hän on voittanut kolme kultaa puolimaratonilla, kaksi kultaa maratonjuoksussa ja kaksi pronssia 6 kilometrin maastojuoksussa.
Jantusen tytär Anni on saavuttanut SM-mitaleita junioritasolla suunnistuksessa ja kestävyysjuoksussa sekä palkintosijoja Hopeasompa-hiihdossa.
Susan Strasberg

| Susan Strasberg |
| --- | --- |
 Strasberg 1950-luvulla kuvattuna.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1938 New York
Kuollut: 21. tammikuuta 1999 (60 vuotta) New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Susan Strasberg (22. toukokuuta 1938 New York – 21. tammikuuta 1999 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen; hän oli kuuluisan ohjaajan ja opettajan Lee Strasbergin ja näyttelijän Paula Strasbergin tytär.
Strasberg syntyi ja kasvoi Manhattanilla. Hän aloitti uransa Broadway-näyttelijänä jo 14-vuotiaana.
Strasberg kuoli 60-vuotiaana sairastettuaan syöpää.
Osittainen filmografia > Elokuva

Pyörteitä (1955)
Rakkauden huviretki (1956)
Viattomuuden kukka (1958)
Kapo - keskitysleirin vartija (1960)
Pelon tunne (1961)
Nuoren miehen seikkailut (1962)
Psych-Out (1968)
Oudot sisaret (1969)
Vuoristorata (1977)
Muurlan vaakuna

Muurlan vaakuna (1960–2008)
Muurlan vaakuna oli Muurlan kunnan tunnus. Vaakunan aihe on peräisin 1500-luvulla Turun linnanpäällikkönä toimineen Joakim Didriksson Brandin sukuvaakunasta. Hän sai puolisonsa Karin Olofsdotterin kanssa 1565 rälssitilakseen Muurlan kartanon, josta myöhemmin kehittyi säteri.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä vesirattaan puolikas, josta kasvaa lilja, kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Muurlan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 8. tammikuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. kesäkuuta samana vuonna.
Piirros Joakim Didriksson Brandin sinetistä vuodelta 1576
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Muurla yhdistyi Halikon, Kiikalan, Kiskon, Kuusjoen, Perniön, Perttelin, Suomusjärven ja Särkisalon kanssa Salon kaupunkiin.
The Charades

The Charades on 1980-luvun puolen välin tienoilla perustettu suomalainen yhtye, joka soittaa rautalankamusiikkia.
Historia

The Charadesin juuret juontavat 1970-luvulle asti. Tuolloin nuoret koulupojat kuulivat Urheiluradion tunnusmusiikin – The Venturesin Walk Don´t Run (1964) – ja innostuivat soittamaan ja keräämään rautalankamusiikkia. Samaiset kaverit perustivat The Chameleons-yhtyeen, jonka ensimmäinen single oli myös Rautalanka Recordsin ensimmäinen julkaisu vuonna 1982. Hieman keikkailtuaan The Chameleons hajosi aika nopeasti, mutta noin 1980-luvun puolessa välissä osa The Chameleons-yhtyeen jäsenistä perusti The Charadesin.
Yhtye soitti alussa vain surfin ja The Venturesin innoittamaa musiikkia, mutta kun 1989 yhtyeeseen tuli solistiksi Rock Ola, materiaali muuttui enemmän brittiläiseksi beatiksi kielenä Suomi. Yhtye keikkaili ahkerasti, julkaisi muutamia singlejä ja yhden pitkäsoiton. Yhtye oli hetken paikallisradioiden soittolistojen ykkösenälähde?. Yhteistyö Rock Olan kanssa loppui vuoden 1994 lopulla.
Yhtye jatkoi vielä muutaman vuoden harjoittelua ja äänitti muutamia kappaleita, jotka julkaistiin vasta 2000-luvulla.
Muutaman vuoden tauon jälkeen yhtye aloitti siitä mistä oli aloittanutkin: soittamaan surfia ja rock instrumental-musiikkia Mosrite kitaroilla. Yhtye esiintyi valtakunnallisessa tv-ohjelmassa vuonna 2005.
2001 yhtye julkaisi ensimmäisen kokonaan instrumentaali levynsä, ”In Motion”. Levystä tuli englantilaisen Pipeline Magazinen ”Vuoden Levy”. The Charades on saanut yhteensä viisi kertaa Pipelinen äänestyksen ”Vuoden Levyn” – enemmän kuin kukaan muu.lähde tarkemmin?
Yhtyeen ensimmäinen ulkomaan keikka oli juuri Pipeline Magazinen järjestämä ”Instrumental Convention”. Tuo esiintyminen ja ensimmäisen pitkäsoiton saaman hyvän vastaanoton jälkeen yhtye on julkaissut useita albumeja ja tehnyt useita kiertueita muun muassa USA:ssa, Japanissa, Englannissa, Italiassa, Meksikossa, Venäjällä, Espanjassa, Saksassa, Belgiassa ja Ruotsissa.
Yhtye on konsertoinut useiden muiden yhtyeiden jäsenten kanssa:
Nokie Edwards (The Ventures)lähde tarkemmin?
Jet Harris (The Shadows)
Brian Locking (The Shadows)
Johnny Lundin (The Adventurers)
Daddy-O Grande (Los Straitjackets)lähde tarkemmin?
Cisse Häkkinen (Hurriganes)
Remu Aaltonen (Hurriganes)
Danny
The Charades 2025
Jarno Tiihonen (kitarat)
Pauli Halme (kitarat)
Teemu Hokkanen (kitarat)
Tuomas Levonmaa (kitara, basso)
Jari Moberg (rummut)
Julkaisut

The Charades solistina Rock Ola maxi-EP: The Beat Goes On! (1991)
Rock Ola & Charades EP (Promotion Only) (1992)
Rock Ola & Charades (1993)
In Motion (2001)
Supersonic Action (2003)
Cool Blast! (2004)
Pops In Japan (2005)
Rautalanka Collection (2005)
Pops In Japan (Japanese edition) (2006)
On Stage (2006)
(2)007 (Promotion Only) (2007)
Wild cardS (2008)
As Hot As Cool Can Be (2cd) (2010)
In Motion –Rautalanka Records 30th Anniversary Edition (2012)
Supersonic Action –Rautalanka Records 30th Anniversary Edition (2012)
All Around The World With The Charades (2014)
Lost Tapes ´66 (2016)
Cool Cool Japan Soundtrack EP 1. & 2. (2018)
Cool Cool Japan Soundtrack (2020)
Plays Exiting Rock Instrumental Hits Maxi-EP (2021)
We Like To Do That! (2024)
+ LIVE DVD IN PIPELINE CONVENTION, UK: 2002, 2004, 2007, 2012.
Aiheesta muualla

The Charadesin Facebook -sivu
www.thecharades.fi
Suzanne Valadon

| Suzanne Valadon |
| --- | --- |
 Valadon nuorena.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1865 Bessines-sur-Gartempe, Ranska
Kuollut: 7. huhtikuuta 1938 (72 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Taiteilija
Salanimi:  Suzanne Moussis ja Suzanne Utter
Ala:  taidemaalaus
Taidesuuntaus:  Postimpressionismi, Symbolismi
 Nimikirjoitus
Suzanne Valadon (23. syyskuuta 1865 Besinnes-Sur-Gartempe – 7. huhtikuuta 1938 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, joka tunnetaan rohkeasta värienkäytöstään ja karskeista ihmishahmoistaan. Hän  on yksi Ranskan tunnetuimmista naispuolisista taidemaalareista.
Elämä ja taide > Lapsuus

Suzanne Valadon, oikealta nimeltään Marie-Clémentine Valadon, syntyi aviottomana lapsena Bessines'n kylässä Ranskassa. Hänen äitinsä Madeleine Valadon oli pyykkäri ja kotiapulainen. Tyttären syntymästä aiheutuneen kohun vuoksi Madeleinen oli lähdettävä kylästä ja matkustettava Pariisiin. Lapsuutensa Valadon vietti Montmartren kaduilla, piirteli katukiviin eikä juuri välittänyt koulunkäynnistä. 15-vuotiaana hän ryhtyi akrobaatiksi sirkukseen ja harjoitti tätä tointa vajaat seitsemän kuukautta, kunnes putoaminen ja loukkaantuminen lopettivat hänen uransa.
Toipilasaikanaan hän päätti ryhtyä poseeraamaan taiteilijoiden mallina, ja tässä työssä hänellä oli mahdollisuus seurata taiteilijoiden työskentelyä ja opetella heidän tekniikoitaan. Hän alkoi itsekin piirtää enemmän. Valadonin työnantajien joukossa olivat muun muassa Pierre Puvis de Chavannes, Edgar Degas, Henri de Toulouse-Lautrec ja Pierre-Auguste Renoir.
Elämä ja taide > Rakkautta ja taiteilijaelämää

Valadonilla oli ailahteleva luonne ja räjähtävä temperamentti. Niinpä hänen rakkaussuhteensakin vaihtuivat usein. Taiteilijan ja mallin suhteeseen liittyi usein myös erotiikkaa, ja Valadon oli vuoron perään ainakin de Chavannesin ja Renoirin rakastajattarena. Myös Henri de Toulouse-Lautreciin hänellä oli ystävyys-, opettaja- ja rakkaussuhde, joka eroon päätyttyään sai Toulouse-Lautrecin masentumaan ja alkoholisoitumaan. Pitempiaikainen suhde hänellä oli espanjalaisen kirjailijan Miguel Utrillon kanssa. Kun hän vuonna 1883 synnytti pojan, ei isän henkilöllisyyttä koskaan saatu selville. Myöhemmin Utrillo tosin tunnusti lapsen, ja Maurice Utrillon nimellä tämä tuli tunnetuksi yhtenä Montmartren kuuluisimmista taiteilijoista.
Sekä Toulouse-Lautrecilla että Degas'lla oli merkittävä vaikutus Valadonin rohkaisemisessa taiteelliselle uralle. Varsinkin Degas oli hyvin vaikuttunut Valadonin rohkeasta ja varmasta piirustustyylistä. Hänen ensimmäiset näyttelynsä 1890-luvun alussa sisälsivät pääasiassa muotokuvia, niiden joukossa Erik Satiesta maalatun. Eksentrikkosäveltäjä Satien kanssa Valadonilla oli lyhyt intiimi suhde vuonna 1893. Satie ehdotti avioliittoa jo ensimmäisenä iltana heidän tavattuaan.
Samaan aikaan Valadonin rakastajana oli liikemies Paul Mousis, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1896. Tänä aikana hän muutti pois Montmartrelta ainoan kerran elämässään ja asui vuoroin Pariisissa, vuoroin Pierrefitten kylässä. Vuonna 1894 Suzanne Valadonista tuli ensimmäinen nainen, joka hyväksyttiin Société Nationale des Beaux-Artsiin. Hän maalasi asetelmia ja maisemia ja oli tunnettu niiden vahvasta sommittelusta ja voimakkaista väreistä. Tunnetuin hän on kuitenkin naispuolisista alastonhahmoistaan.
Valadonin elämää varjosti hänen poikansa Mauricen sairaus. Maurice Utrillo kärsi henkisistä ongelmista ja tuli voimakkaasti riippuvaiseksi punaviinistä jo nuorena. Useiden raivokohtausten, tolkuttomien juominkien ja silmittömien tuhoamispuuskien jälkeen Utrillo oli vietävä mielisairaalaan. Valadon yritti auttaa poikaansa ehdottamalla, että tämä kokeilisi maalaamista. Utrillo osoittautui hyvin lahjakkaaksi ja maalasi kuumeisella kiihkolla aina kun ei juonut.
Elämä ja taide > Menestys

Vuonna 1896 Valadon jätti Mousis'n palatakseen Montmartrelle ja naidakseen poikansa ystävän, 23-vuotiaan taidemaalarin André Utterin. He elivät kiihkeää rakastavaisten elämää, jota varjostivat alkoholismi ja Mauricen hulluuskohtaukset. Valadonin ja varsinkin hänen poikansa taiteen äkillinen menestys teki heistä pian upporikkaita. He ostivat hetken mielijohteesta linnan ja järjestivät suuria, toinen toistaan mielikuvituksellisimpia juhlia. Valadon tuhlasi hullun lailla: hän jakeli suuria juomarahoja, syötti koirilleen kyljyksiä ravintoloissa ja kissoilleen kaviaaria perjantaisin. Hän saattoi ostaa tyhjäksi kokonaisen kukkakaupan ja lähettää kukat jollekin ystävälleen.
Yleisölle Valadon esiintyi eksentrisesti. Hän käytti porkkanoita ja eläviä etanoita takkinsa koristeena tai piti vuohta ateljeessaan ja syötti sille huonot piirroksensa. Maurice Utrillon mentyä naimisiin hänen ei enää tarvinnut huolehtia pojastaan. Myös välit Utteriin viilenivät. Valadonille oli raskasta joutua eristyksiin taiteilijapiireistä ja tapahtumien keskipisteestä. Viimeisiin töihinsä hän maalasi lähinnä kukkia ja kissoja. Suzanne Valadon kuoli vuonna 1938. Hautajaisissa oli useita hänen taiteilijaystäviään, joukossa muun muassa André Derain, Pablo Picasso ja Georges Braque.
Galleria

Omakuva, 1883
Poikani 7-vuotiaana
Omakuva, 1893
Alastonmalli, 1895
Muotokuva Erik Satiesta, 1893
Kylpy, 1908, by Suzanne Valadon
Alastonmallit, 1919
Kukkamaljakko pyöreällä pöydällä, 1920
Muotokuva Maurice Utrillosta
Muotokuva Maurice Utrillosta, 1921
Astelma tulppaaneista ja hedelmävadista, 1924
Kukka-asetelma, 1928
Asetelma omenista ja kukkamaljakosta, 1928
Nuori tyttö ikkunan edessä, 1930
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suzanne Valadon Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Henri de Toulouse-Lautrec: Suzanne Valadonin muotokuva