stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Limberg bei Wies

| Limberg bei Wies |
| --- | --- |
 Limbergin linna
 Limberg bei Wies
 Koordinaatit: 46°45′08″N, 15°13′19″E 
Valtio:  Itävalta
Osavaltio:  Steiermark
Piiri:  Deutschlandsberg
Väkiluku (2014):  950
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Limberg bei Wies oli kunta Deutschlandsbergin piirikunnassa, Steiermarkissa, Itävallassa. Vuonna 2014 kunnassa asui 950 asukasta. Limberg bei Wies liitettiin Wiesin kuntaan vuonna 2015.
Lilo (hahmo)

| Lilo Pelekai |
| --- | --- |

Kustantaja:  Disney Channel
Henkilötiedot
Sukupuoli:  Tyttö
Ikä:  4.5-8
Asuinpaikka:  Kauai, Havaiji
Suhteet
Muut sukulaiset:  Nani, kuolleet vanhemmat
Tutut:  Stitch, Jumba, Pleakley, Reuben, Gantu, koekappaleet, Victoria, Mertle, Yuki, Elena, Teresa, Yuna ja Keoni
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lilo Pelekai on kuvitteellinen hahmo Disneyn Lilo & Stitch elokuvissa ja televisiosarjassa. Hän on reipas havaijilaistyttö ilman vanhempia, mutta kuuluu silti erikoiseen perheeseen. Lilon alkuperäinen ääninäyttelijä on Daveigh Chase, suomessa hän on Annituuli Kasurinen ja Ada Forsberg.
Luonne ja ulkonäkö

Lilo on luonteeltaan reipas ja päättäväinen. Hän ei menetä toivoaan juuri ollenkaan ja nappaa kokeita tarvittaessa vaikka yksin. Lilolla on tapana kinastella Mertlen kanssa ja valittaa aina silloin tällöin nuorta ikäänsä, sillä Nani ja joskus Jumba ja Pleakleykin kieltävät häneltä asioita juuri tytön iän vuoksi.
Lilon iho on ruskettunut ja hänellä on mustat suorat hiukset, jotka ulottuvat suurin piirtein ristiselälle asti. Hänen silmänsä ovat ruskeat ja nenä melko suuri, perunamainen, kuten hän itse ja eräs koe ovat sanoneet. Lilo käyttää usein mekkoja, jotka ovat yksivärisiä, mutta niissä on valkoisia kuvioita. Mekko on usein tummanpunainen, mutta vihreääkin on nähty. Toisinaan hänellä on yllään vihreä T-paita ja siniset shortsit.
Esiintymiset

Lilo & Stitch, elokuva, joka kertoo yksinäisen Havaijilaistytön ja yksinäisen geenimutaation tarinan.
Lilo & Stitch 2
Stitch! Avaruuskoe 626
Lilo & Stitch (televisiosarja)
Leroy & Stitch
Lilo & Stitch
| --- | --- |
Hahmot::  Lilo | Nani | Jumba | Pleakley
Luettelot::  Luettelo muista hahmoista
Elokuvat::  Lilo ja Stitch | Stitch! Avaruuskoe 626 | Lilo & Stitch 2 | Leroy & Stitch
Kokeet::  Stitch | 624 Seireeni | Leroy
Lucky Luke – Daisy Town

| Lucky Luke – Daisy Town> Daisy Town |
| --- | --- |
Ohjaaja:  René Goscinny
Käsikirjoittaja:  René Goscinny Morris Pierre Tchernia
Perustuu:  Morrisin ja Goscinnyn Lucky Luke -sarjakuviin
Tuottaja:  Raymond Leblanc René Goscinny
Säveltäjä:  Claude Bolling
Kuvaaja:  François Léonard
Pääosat:  Marcel Bozzuffi Pierre Trabaud Jacques Balutin Jacques Jouanneau Pierre Tornade Jean Berger 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska Belgia
Tuotantoyhtiö:  United Artists Belvision Dargaud Films
Levittäjä:  Belvision
Ensi-ilta:  1971
Kesto:  71 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Seuraaja:  Lucky Luke sotapolulla
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lucky Luke – Daisy Town (joskus myös Lucky Luke Daisy Townissa tai Lucky Luke ja Daltonin veljekset) on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut Lucky Luke -sarjakuviin perustuva ranskalais-belgialainen animaatioelokuva.
Elokuvan tarina ilmestyi myöhemmin myös sarjakuvamuodossa Morrisin piirtämänä.
Suomen televisiossa elokuva on esitetty vuosina 1999 ja 2004. Se on myös julkaistu VHS-kasetilla.
Juoni

Lucky Luke saa töitä sheriffinä vasta rakennetussa Daisy Townissa, joka vilisee rosvoja. Hänen puhdistettuaan kaupungin pelureista, murhaajista sekä hevos- ja karjavarkaista saapuvat lännen pahimmat pankkirosvot, Daltonin veljekset, jotka ottavat yhteen Luken kanssa samalla kun ottavat selvää siitä, kuka oikeastaan on jengin johtaja.
Ääninäyttelijät

Alkuperäinen, ranskankielinen roolitus:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marcel Bozzuffi  | … |  Lucky Luke   |
|  Pierre Trabaud  | … |  Joe Dalton   |
|  Jacques Balutin  | … |  William Dalton   |
|  Jacques Jouanneau  | … |  Jack Dalton   |
|  Pierre Tornade  | … |  Averell Dalton   |
|  Jean Berger  | … |  Jolly Jumper   |
|  Rosy Varte  | … |  Lulu Carabine, tanssityttö   |
|  Roger Carel  | … |  Mathias Bones, hautausurakoitsija   |
Englanninkielinen dubbaus:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rich Little  | … |  kaikki roolit   |
Elokuvan alussa ja lopussa soivan tunnuslaulun I’m poor lonesome cowboy laulaa Pat Woods.
Lucas Pouille

| Lucas Pouille |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. helmikuuta 1994 (ikä 30)
Kansalaisuus:   Ranska
Tennispelaaja
Pituus:  185 cm
Paino:  81 kg
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  8 350 261 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  10. (19.3.2018)
Turnausvoittoja:  5
Voitot/tappiot:  141–131
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  välierät (2019)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2017, 2018)
Wimbledon:  puolivälierät (2016)
Yhdysvaltain avoimet:  puolivälierät (2016)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  79. (11.4.2016)
Voitot/tappiot:  28–59
Aiheesta muualla
lucaspouille.com
ITF
ATP
Lucas Pouille (s. 23. helmikuuta 1994) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan kymmenentenä maaliskuussa 2018. Hän on voittanut kaikkiaan viisi kaksinpelin ATP-turnausta. Australian avoimissa 2019 hän ylsi välieriin.
Pouille aloitti tenniksen pelaamisen kahdeksanvuotiaana. Joulukuussa 2012 hän voitti Méxicossa pelatut kaksi ATP-haastajaturnausta. Vuonna 2013 hän osallistui ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen karsintoihin Australian avoimissa, mutta ei selviytynyt pääsarjaan. Ensimmäiseen ATP-turnauksen pääsarjaotteluunsa hän osallistui Montpellier’ssa helmikuussa 2013, jossa hän hävisi avauskierroksella Viktor Troickille. Kaksi viikkoa myöhemmin hän osallistui Marseillen turnauksen pääsarjaan, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Julien Benneteaulle. Pouille teki Grand Slam -pääsarjadebyyttinsä Ranskan avoimissa 2013 voittaen ensimmäisellä kierroksella Alex Kuznetsovin. Kesäkuussa Pouille eteni ’s-Hertogenboschin ATP-turnauksen pääsarjaan karsintojen kautta. Yhdysvaltain avoimissa Pouille jäi karsintoihin.
Pouillen äiti Lena Stenlund-Pouille on kotoisin Närpiöstä, Suomesta. Hänen isänsä on Pascal. Hänellä on myös kaksi veljeä; Nicolas ja Jonathan.
Aiheesta muualla

Lucas Pouille ATP:n sivuilla (englanniksi)
Lapinkirvinen

| Lapinkirvinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Västäräkit Motacillidae
Suku::  Kirviset Anthus
Laji::  cervinus
Kaksiosainen nimi
 Anthus cervinus  (Pallas, 1811) 

Alalajit
 A. c. cervinus  A. c. rufogularis 
Katso myös
   Lapinkirvinen Wikispeciesissä   Lapinkirvinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lapinkirvinen (Anthus cervinus) on västäräkkeihin (Motacillidae) kuuluva lintu (Aves), jota tavataan tundralla Skandinaviasta Alaskaan ulottuvalla alueella. Se talvehtii Saharan eteläpuolisessa Afrikassa sekä kaakkoisessa Aasiassa. Lapinkirvisen kesäpuvussa on ruosteenpunainen kurkku, ja sen selkäpuolella on selkeitä mustia täpliä.
Koko ja ulkonäkö

Täysikasvuisen yksilön pituus on 14–16 cm, ja paino noin 20 grammaa. Kesäpuvussa vanha lintu on helppo erottaa muuten samankokoisesta ja -näköisestä niittykirvisestä (Anthus pratensis) ruosteenpunaisesta kurkusta. Koiraalla voi punaista olla myös naamassa. Syksyllä sen erottaa niittykirvisestä parhaiten selkäpuolen värityksestä: lapinkirvisellä on selviä mustia täpliä, jotka niittykirviseltä joko puuttuvat tai ovat himmeitä, ja selän perusväri on ruskea. Naamassa selkeämmät kuviot kuin niittykirvisellä. Lapinkirvisen nokka on ohut ja koivet punertavat.
Lajin äni on tunnusomainen, korkea ja terävä ”psiii”. Lapinkirvinen varoittaa inttävästi ”jypp…”. Laulu esitetään tavallisesti laululennossa, ja se on nopea rytmikäs säe, jossa on hyvin korkeita ja surisevia ääniä.
Lapinkirvisen käyttäytyminen on enemmän metsä- kuin niittykirvisen tyyppistä. Syysmuutolla laji muodostaa pieniä parvia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Lapinkirvinen on tundran lintu, jonka levinneisyysalue ulottuu Skandinavian pohjoisosista aina Alaskaan asti. Se suosii pienten purojen varsija, pajuja ja saroja kasvaia soita sekä palsasoita. Sitä tavataan sekä puurajan yläpuolella että tunturikoivumetsiköissä. Lapinkirvinen on tundran yleisin pesimälintu. Parimäärä Suomessa on 2 000 – 5 000.
Lapinkirvinen on muuttolintu, ja eurooppalaiset linnut talvehtivat pääosin Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa. Joitakin talvehtelemisalueita on silti myös Italian kaakkoisosassa, Turkissa ja Pohjois-Afrikassa. Itäiset populaatiot muuttavat puolestaan Kaakkois-Aasiaan, Kiinan kaakkoisosiin ja Taiwaniin.
Nimensä mukaisesti se pesii Suomessa vain Lapissa. Keväällä lapinkirvinen saapuu Lappiin toukokuun jälkipuoliskolla, ja on silloin harvinaisuus. Syysmuuton aikana syyskuussa on yleisempi, ja tavataan silloin koko maassa kosteilla avomailla ja pelloilla.
Lisääntyminen

Naaras munii esiintymisalueensa pohjoisosissa kesä-heinäkuussa ja eteläosissa toukokuun lopussa. Pesä on pääosin naaraan rakentama, vaikka koiras valmistaakin pesän paikan. Pesä on heinänkorsista kyhätty ja sijaitsee tavallisesti suomättäällä. Naaras munii sinne 5–6 harmahtavaa, tummatäpläistä munaa. Niitä naaras hautoo 11–14 vuorokautta, ja molemmat emot sitten ruokkivat 12 vuorokauden ajan. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä, ja emot hoitavat niitä vielä pari viikkoa.
Ravinto

Lajin pääsiallista ravintoa ovat hyönteiset, hämähäkit, madot ja siemenet. Poikasia ruokitaan erityisesti sääskillä ja vaaksiaisilla.
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Lapinkirvinen (Anthus cervinus)
ITIS: Anthus cervinus (englanniksi)
Muni Anthus cervinus
Lemmikkikauppa

Lemmikkikauppa Alankomaissa.
Lemmikkikauppa (tai eläinkauppa) on liike, jossa myydään pääsääntöisesti lemmikkieläimiä. Lemmikkieläimiä ovat esimerkiksi eksoottiset linnut, akvaariokalat ja matelijat. Kaupassa myydään myös niiden ruokaa ja tarvikkeita eläinten hoitoon sekä häkkejä. Eläinkaupoista saa myös tietoa ja opastusta eläinten hoidosta, ruokinnasta ja eläinten sairauksista.
Eläinkaupoissa myydään eläimille usein myös leikkikaluja sekä muita eläimille tarkoitettuja hoitotarvikkeita.
Lemmikkikauppoja Suomessa

Faunatar
Musti ja Mirri
Elaintarvikekauppa.fi
4pets
Lemmikkitaivas
Lieksan Kaarisilta

Lieksan Kaarisilta
Lieksan Kaarisilta on Lieksassa sijaitseva vuonna 1930 valmistunut silta, joka ylittää Lieksanjoen. Silta on yksi Lieksan maamerkeistä, ja se tunnetaan myös nimillä Lieksan silta, Lieksanjoen silta ja Mähkönsilta. Silta on ollut suljettuna ajoneuvoliikenteeltä vuodesta 2014 lähtien, jonka jälkeen se on toiminut kevyen liikenteen käytössä. Silta ei ole suojeltu kohde, ja se on päätetty purkaa ja korvata uudella.
Rakenne ja mitat

Lieksan Kaarisilta edustaa tyyliltään funktionalismia. Silta on noin 100 metriä pitkä ja siinä on kaksi 50 metrin pituista teräsbetonikaarta. Silta on teräsbetoninen, ja siinä on teräksiset jäykiste- ja poikkipalkit. Sillan painorajoitus on 3000 kiloa ja ajoneuvon sallittu korkeus on 3,5 metriä. Sillan vapaa kulkuleveys on noin 5 metriä, eli se on nykyaikaiselle autoliikenteelle hyvin kapea.
Historia

Kaarisilta rakennettiin vuosina 1928–1929, ja se otettiin käyttöön vuonna 1930. Kaarisillan on suunnitellut ja rakennuttanut tanskalainen insinööritoimisto Christiani & Nielsen. Toimisto on rakennuttanut Suomeen Lieksan Kaarisillan lisäksi myös neljä muuta kaarisiltaa, joista jäljellä on vain Savukosken silta. Kaarisiltaan on tehty sillan kuntoa ylläpitäviä korjauksia ja muutoksia. Suurin muutos sillassa on sen pohjoispuolelle 1970-luvulla rakennettu kevyen liikenteen väylä. Alun perin sillassa oli kevyen liikenteen väylä pelkästään sillan eteläpuolella.
Historia > Silta suljetaan autoilta

Vuonna 2014 kuorma-auto törmäsi Kaarisillan rakenteisiin, minkä seurauksena silta suljettiin autoilta sillan kunnon tarkastamisen ajaksi. Silta todettiin kuitenkin niin huonokuntoiseksi, että se suljettiin autoilta kokonaan ja jätettiin odottamaan perusteellista korjausta. Aluksi Lieksassa pohdittiin sillan korjaamista ajokuntoiseksi. Siltaa myös suunniteltiin korjattavan pelkästään kevyelle liikenteelle. Sen lisäksi pohdittiin mahdollisuutta muuttaa silta yksisuuntaiseksi autoille. Myöhemmin esitettiin, että silta korvattaisiin kokonaan uudella sillalla. Uuden sillan kolme vaihtoehtoista luonnosta esiteltiin Lieksan kaupungin järjestämässä yleisötilaisuudessa huhtikuussa 2019.
Historia > Päätös sillan korvaamisesta ja siltakiista

Lieksan kaupunginvaltuusto teki vuonna 2017 päätöksen Kaarisillan purkamisesta ja korvaamisesta. Tästä päätöksestä tehtiin kunnallisvalitus, joka kaatui hallinto-oikeudessa. Tämän jälkeen Museovirasto esitti Kaarisiltaa suojeltavaksi ELY-keskukselle nojaten rakennusperinnön suojelemiseen liittyvään lakiin. ELY-keskus hylkäsi esityksen ja siirsi asian käsittelyyn Lieksan kaupungille. Museovirasto valitti ELY-keskuksen päätöksestä ympäristöministeriölle, joka hylkäsi valituksen.
Sillan kohtalosta syntyi vuosia jatkunut kiista. Kaikkein näkyvimmin sillan säilyttämisen puolesta on puhunut vuonna 2021 perustettu Lieksan kulttuuriperinnön tuki ry. Kyseinen yhdistys valitti hallinto-oikeuteen Kaarisiltaan liittyvästä asemakaavasta, jonka Lieksan kaupunginvaltuusto hyväksyi vuoden 2021 joulukuussa. Asemakaava mahdollisti Kaarisillan purkamisen ja uuden sillan rakentamisen sen tilalle. Hallinto-oikeus hylkäsi kyseisen valituksen. Lieksan kulttuuriperinnön tuki ry haki asiaan liittyen edelleen valituslupaa korkeimmalta hallinto-oikeudelta heinäkuussa 2022. Korkein hallinto-oikeus hylkäsi päätöksessään kyseisen valituslupahakemuksen helmikuussa 2023.
Vuoden 2023 maaliskuussa Lieksan kulttuuriperinnön tuki ry teki Kaarisillasta vielä suojeluesityksen ELY-keskukselle vedoten rakennusperintölakiin. ELY-keskus on pyytänyt Lieksan kaupungilta lausuntoa suojeluesityksestä. Lieksan kaupunginjohtaja Jarkko Määttänen kertoi olevansa turhautunut lukuisiin siltaan liittyviin valituksiin. Hänen mukaansa siltaan liittyvät käsittelyt ja vaiheet ovat kestäneet kohtuuttoman kauan, ja valitukset ovat viivyttäneet prosessia.
Limbažin kunta

| Limbaži |
| --- | --- |
 vaakuna
 Limbažin kunta Latvian kartalla.
Valtio:   Latvia
Väkiluku (2012):  19 211
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 limbazi.lv 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Limbažin kunta (latv. Limbažu novads) on kunta Latviassa. Se sijaitsee Vidzemen historiallisella alueella. Vuonna 2012 kunnassa asui 19 211 asukasta. Kunnan keskus on Limbažin kaupunki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Limbažin kotisivut (latviaksi)
Laustoja lump

| Laustoja lump |
| --- | --- |
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Võrumaa
Kunnat:  Võrun kunta
Koordinaatit:  57°41′23″N, 27°18′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Piusa jõen valuma-alue
Laskuoja:  Kivioja Piusa jõgeen
Järvinumero:  VEE2145460
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  194,6 m  mpy. 
Pituus:  0,39 km  
Leveys:  0,37 km  
Rantaviiva:  1,395 km  
Pinta-ala:  4,2 ha  
Valuma-alue:  1 km²  
Saaria:  ei saaria 
 fiLaustoja lump 
Laustoja lump (myös Viitka veehoidla) on Virossa Võrun kunnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu sekä Vatsan että Viitkan kylille. Vironkielinen sana veehoidla tarkoittaa veden varastoallasta ja lump lampea.
Maantietoa

Järvi on 400 metriä pitkä, 370 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,2 hehtaaria. Se on padottu pohjoisrannastaan ja patoa pitkin kulkee Vatsan kylätie. Se sijaitsee Vatsan peltoalueen eteläpuolella kosteikon itäpäässä. Vaikka Vatsan kylässä on yli 10 lampea, vaidaan Laustoja lumpia pitää veden päävarastoaltaana. Järvessä ei ole saaria ja sen rannat ovat autiot. Järveä kiertää kuitenkin tiet muissa suunnissa kuin suolla. Järven rantaviiva on noin 1,4 kilometriä pitkä.
Vesistösuhteita

Laustoja lump, jonka vedenpinnan korkeus on 194,6 metriä mpy., kuuluu Kiviojan valuma-alueeseen. Siihen on johdettu oja viereiseltä suolta ja sen laskuoja on länsipuolella olevan kosteikon läpi kaivettu johto-oja. Se yhtyy Kiviojaan kylän keskellä. Sitä voidaan pitää Kiviojan merkittävimpänä latvajärvenä. Järven valuma-alueen pinta-ala on 1,0 neliökilometriä. Kivioja on Piusa jõen 4,2 kilometriä pitkä sivu-uoma, jonka valuma-alueen pinta-ala on 12,8 neliökilometriä . Se yhtyy Piusa jõgeen juuri kun se on painumassa syvään kanjoniinsa 135 metrin korkeudella mpy.
Piusa jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Huomautuksia

1 2  Tieto on peräisin vironkielisesta artikkelista et:Laustoja lump, mutta sitä ei ole voitu vahvistaa muista lähteistä.
1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
Julian Schnabel

Julian Schnabel vuonna 2010.
Julian Schnabel (s. 26. lokakuuta 1951 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taidemaalari ja elokuvaohjaaja.
Varhaisvuodet ja koulutus

Schnabelin vanhemmat olivat newyorkilainen äiti Esther Schnabel ja Prahasta kotoisin ollut isä Jack Schnabel. Schnabelin lapsuudessa perhe muutti Texasiin. Vaikka hän oli juutalainen, hän kävi siellä katolista koulua. Juuri Brownsvillessa hän asui tärkeimmät nuoruusvuotensa aloittaen siellä lainelautailun ja päätti ryhtyä taiteilijaksi.
Hän suoritti B.F.A.-tutkinnon Houstonin yliopistossa. Valmistuttuaan hän lähetti hakemuksen päästäkseen opiskelemaan Whitney Museum of American Artiin New Yorkin. Hakemuksessa oli mukana diakuvia hänen töistään leipäpalasten välissä. Pyrkiessään ammattitaiteilijaksi Schnabel työskenteli kokkina ja kävi usein ravintola-yökerho Max’s Kansas Cityssä tehdessään taidetta. Vuonna 1975 Schnabel piti yksityisnäyttelyn Houstonin nykytaiteen museossa. Seuraavina vuosina hän kävi useita kertoja Euroopassa, missä Antoni Gaudí, Cy Twombly ja Joseph Beuys tekivät häneen suuren vaikutuksen.
Taide

Ensimmäinen yksityisnäyttelynsä New Yorkissa Schnabel piti Mary Boonen galleriassa vuonna 1979, jolloin häntä alettiin pitää taidemaailmassa merkittävänä uutena tekijänä. Hän osallistui Venetsian biennaaliin 1980 ja 1980-luvun alussa hän oli uusekspressionismin, ”villin maalauksen” merkittäviä hahmoja. Kun hän osallistui galleristien Mary Boonen ja Leo Castellin järjestämään näyttelyyn vuonna 1981, hän oli jo vakiintunut nimi. Hänen nykyisin kuuluisat ”lautasmaalauksensa”, suuret rikotuille posliinilautasille tehdyt maalaukset, herättivät suurta huomiota ja kriittisiä reaktiota. Scnabel toi taidekenttään eloa käyttämällä kabuki-teatterin lavastuksia, samettia ja eläintenvuotaa. Hänen korskea, jossain määrin ristiriitoja herättävä tyylinsä toivat mieleen Pablo Picasson ja Jackson Pollockin energian ja rohkeuden.
Schnabelin tyypillisimmissä töissä on piilevää raakuutta samalla kun ne tulvivat energiaa. Schnabel väittää, että hänen ”tavoitteenaan on tunnetila, johon ihmiset voivat sananmukaisesti kävellä ja uppoutua”.
Hänen töitään on eri puolilla maailmaa taidemuseoiden kokoelmissa, esimerkiksi Metropolitan Museum of Artissa, Museum of Modern Artissa (MoMA) ja Pariisin Pompidou-keskuksessa.
Elokuvaohjaukset

Kuvataiteilijan työn lisäksi Schnabel on käsikirjoittanut ja ohjannut neljä elokuvaa. Basquiat (1996) on elämäkertaelokuva toisesta 1980-luvun kauhukakarasta, taidemaalari Jean-Michel Basquiatista (1960–1988), joka kuoli huumeisiin 27-vuotiaana. Ennen yötä (2000) on sovitus kuubalaisen runoilijan Reinaldo Arenasin omaelämäkerrallisesta romaanista, jonka Schnabel myös tuotti.
Perhonen lasikuvussa (2007) on ranskalaisen Elle-lehden päätoimittajan Jean-Dominique Baubyn muistelmien (1997) sovitus. Bauby halvaantui aivoverenvuodon seurauksena niin, että vain aivot toimivat. Hän kommunikoi vasenta silmää räpäyttämällä. Perhosesta lasikuvussa Schnabel sai parhaan ohjaajan palkinnon vuoden 2007 Cannesin elokuvajuhlilla, parhaan ohjauksen Golden Globe -palkinnon, Independent Spirit -palkinnon parhaalle ohjaajalle sekä neljä Oscar-ehdokkuutta. Ennen yötä palkittiin Venetsian elokuvajuhlilla, ja sen pääosan esittäjä Javier Bardem sai Oscar-ehdokkuuden sekä parhaan näyttelijän Golden Globe -palkinnon.
Lou Reed’s Berlin (2007) on konserttielokuva, jossa Lou Reed esittää ensimmäistä kertaa livenä vuonna 1973 julkaistun Berlin-albuminsa materiaalin.
Kirjoittaminen ja levytykset

Schnabelin omaelämäkerta CVJ: Nicknames of Maitre D’s & Other Excerpts From Life, ilmestyi 1987 ja albumi Every Silverlining Has a Cloud 1995. Vuonna 1993 nauhoitetulla albumilla on vierailevina muusikkoina muun muassa Bill Laswell, Bernie Worrell, Buckethead ja Nicky Skopelitis.
Vastaanotto

Julian Schnabelin taide on herättänyt erilaisia reaktioita. Jo vuonna 1983 taidekriitikko Jaakko Lintinen arvioi Taide-lehdessä, että ”...mitä hänestä on puhuttu, kirjoitettu, kohistu ja mitä kaikkea arvostelu hänestä on sanonut, miten paljon mielipiteet menneet ristiin, sitä on vaikea enää ylittää.” Lintinen totesi, että ”Schnabelin kohdalla voidaan puhua amerikkalaisesta liioittelevasta tohinasta (hyping hype), mutta ei siitä niin vähällä selviä.” Kirjoittaja arvioi, että Schnabelin joittenkin maalausten kookkaassa maskuliinisessa komeudessa on – New Yorkin näkökulmasta nähtynä – sitä sytykettä ja sykettä mitä hienostuneen, hiljaan puhuvan ja älyllisen taiteen jälkeen odotettiin.
Omaelämäkerrallisessa kirjassaan C.V.J. (1987) Schnabel kertoo joutuneensa erimielisyyksiin vaikutusvaltaisen yhdysvaltalaisen taidekriitikon Clement Greenbergin kanssa. Hänen mielestään Greenberg ikään kuin sanoo: ”…olen auktoriteetti, koska minulla on hyvä maku.” Schnabel väitti, että ”…hän (Greenberg) nauttii uskottavuudesta ja vallasta, joka on ollut eräs kaikkein tuhoavin, sisällyksettömin, positivististin ja jäykistävin voima, joka on kohdistettu taiteen kasvua vastaan tässä maassa (tällainen positivismi on vielä voimissaan muissa formalistisissa valepuvuissa).”
Yksityiselämä

Schnabel asuu New Yorkissa, johon hän rakennutti yksitoistakerroksisen studiorakennuksen ja kerrostalon Manhattanin lounaisreunaan Hänellä on myös työhuone ja asunto Montaukissa Long Islandin itäpäässä sekä talo San Sebastiánissa Espanjassa. Hänellä kolme lasta ensimmäisen vaimonsa, vaatesuunnittelija Jacqueline Beaurangin kanssa: poika Vito, joka on taidekauppias, ja kaksi tytärtä, Lola, joka on taidemaalari ja elokuvantekijä, Stella, joka on runoilija ja näyttelijä. Hänellä on lisäksi kaksospojat Cy ja Olmo toisen vaimonsa, baskinäyttelijä ja malli Olatz López Garmendian kanssa. Garmendia esiintyi elokuvassa Ennen yötä, ja hänet nähdään myös elokuvassa Perhonen lasikuvussa Baubyn fysioterapeuttina. Median taiteen kauhukakaraksi nimittämä Schnabel pukeutuu usein vaaleanpunaiseen pyjamaan kiertäessään maailmaa.