stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Upotussota

Saksalaisten torpedoima liittoutuneiden tankkeri uppoamassa Atlantilla 1942
Engelbert Endrassin komentaman U-46:n torpedoima suomalainen kauppalaiva S/S Margareta uppoaa Biskajanlahdella 9. kesäkuuta 1940.
Yhdysvaltain hallinnon propagandajuliste varomattomien puheiden seurauksista sodassa: ”Loose lips sink ships”.
Upotussota on merisodankäynnin muoto, jossa pyritään välttämään taisteluvoimien suoranaista kosketusta ja upottamaan mahdollisimman paljon vihollisen kauppa-, huolto- ja kuljetusaluksia: ”hyökätään voiman sijasta tonnistoa vastaan”. Upotussodan muotoja ovat risteilijäsota, jossa pinta-aluksien muodostamat yksiköt tai osastot risteilevät avomerellä iskien vihollisalusten kimppuun ja iskettyään pakenevat jälleen avomerelle sekä sukellusvenesota, jossa sukellusveneillä pyritään hyökkäämään keskitetyin voimin vihollisen saattueita vastaan.
Tavoite

Upotussota on tyypillisesti mannervaltion sodankäyntimuoto saarivaltiota vastaan. Koska saarivaltion logistiikka on riippuvainen merihuollosta ja -kaupasta, kauppalaivojen upottaminen vaikuttaa saarivaltion sodankäyntipotentiaaliin paljon pahemmin kuin sen sota-alusten kimppuun käyminen. Vastaavasti saarivaltion sodankäyntimetodeihin kuuluvat miinasota ja saarto, jolla mannervaltion laivastovoimat pyritään sulkemaan satamiinsa, ja oma merikauppa toisaalta suojaamaan suojamiinoittein että myös miinoittamaan vihollisen merialueet.
Historia

Upotussota on ollut merisodankäynnin tavallisin muoto jo 1700-luvulta lähtien, jolloin fregatit kävivät vihollisen merikaupan ja logistiikan kimppuun. Varsinaiset meritaistelut käytiin linjalaivoin.
Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa 1914 Saksa aloitti upotussodan Ison-Britannian merikauppaa vastaan sekä risteilijöillä, apuristeilijöillä että sukellusveneillä (”U-veneet”). Vuonna 1917 Saksa aloitti rajoittamattoman sukellusvenesodan upottaen jokaisen vastaan tulevan kauppalaivan, kansallisuudesta riippumatta.
Vastavetona Britannia otti käyttöön saattuetaktiikan sekä kaikuluotaimet. Britannian merisaarto lopulta osoittautui tehokkaaksi, ja vaikka sukellusveneiden upotusluvut kasvoivat jatkuvasti, Yhdysvaltain ja Kanadan telakat rakensivat nopeammin laivoja kuin saksalaiset kykenivät niitä upottamaan.
Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan puhjetessa suuramiraali Karl Dönitz oli kehittänyt saattueita vastaan ns. ”susilaumataktiikan” (Rudeltaktik). Yksittäiset sukellusveneet partioivat merellä, ja jonkun saadessa kontaktin saattueeseen, se sähkötti Enigman avulla muille lähistön veneille, jotka sitten pinta- tai periskooppikulussa hyökkäsivät saattuetta vastaan.
Saksan pinta-alukset puolestaan partioivat valtamerillä ja sitoivat jo pelkällä olemassaolollaan suuria brittilaivaston osastoja (fleet in being). Ratkaisu susilaumoihin oli tutkan kehittyminen, Enigman murtaminen sekä ilma- ja meriosastojen saumaton yhteistyö.
Toinen maailmansota > Tutkan vaikutus

Tärkeä ja lähes unohdettu tekijä susilaumataktiikan nujertamisessa oli uusi ASG-laite eli automaattinen lyhytaaltotutka (Automatic Shortwave Gonio); laite tunnettiin myös nimellä HF/DF (engl. High Frequency/Direction Finder = korkeiden taajuuksien suunnan etsijä), puhekielessä HuffDuff. Susilaumataktiikka rakentui huippunopeiden sähköttäjien lähettämille alle 10 sekuntia kestäville koodiviesteille, jollaista oli alkuperäisellä, minimikuuluvuuden etsintään perustuneella radiosuuntimatekniikalla lähes mahdoton paikantaa: siihen olisi tarvittu vähintään 30 sekuntia kestävä kiinteä voimakas signaali – sukellusveneiden nopeat ja vaimeat sähkötyssignaalit eivät sillä laitteella löytyneet.
Mutta ASG, joka oli oikeastaan vain vastaanottimella varustettu tutka, paikansi sähkötyksen heti kun se alkoi; laitteen kuvaputkelle ilmestyi heti tuike ja operaattori näki, missä suunnassa ja millä etäisyydellä sähkötys tapahtui.
Toinen maailmansota > Telakoiden vaikutus

Myös telakkateknologian ja -prosessien kehittäminen johti siihen, että telakat rakensivat kauppa-aluksia nopeammin kuin saksalaiset kykenivät upottamaan: Liberty-laivat koottiin standardoiduista moduulikomponenteista muutamassa päivässä, ja  tuotantokustannukset olivat niin alhaiset, että alus kuoletti itsensä jo ensimmäisellä purjehduksellaan. Vaikka Liberty-aluksen eliniäksi laskettiinkin noin 20 Atlantin ylitystä, niistä 19 laskettiin netoksi. Liberty-laivoja rakennettiin noin 4 000 ja sodan lopussa isompia, Victory-aluksia noin 1 000.
Toinen maailmansota > Tyynenmeren sota

Yhdysvaltain liittyessä sotaan 1941 Yhdysvaltain laivasto aloitti välittömästi rajoittamattoman sukellusvenesodan Tyynellä valtamerellä. Japanilaisten teknologinen potentiaali oli vähäisempi kuin länsiliittoutuneiden, ja niinpä Yhdysvaltain laivasto ja vuodesta 1944 lähtien myös Kuninkaallinen laivasto upottivat lähes koko Japanin kauppalaivaston. Upotussota oli niin tehokasta, että 1945 Japani kärsi polttoainepulasta ja maata uhkasi nälänhätä.
Myös lukuisat sota-alukset joutuivat yhdysvaltalais- ja brittisukellusveneiden upottamiksi, kuten muun muassa taistelulaiva Kongo, tukialukset Shokaku, Taiho, Unjo, Shinano ja Unryu sekä lukuisat risteilijät ja hävittäjät.
Minarelli

| Minarelli |
| --- | --- |

Perustettu:  1951
Perustaja:  Vittorio Minarelli ja Franco Morini
Kotipaikka:  Calderara di Reno,  Italia
Toiminta-alue:  Maailmanlaajuinen
Tuotteet:  Moottoripyörien moottorit
Emoyhtiö:  Fantic Motor S.P.A.
Kotisivu:  www.minarelli.it
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Minarelli on italialainen moottoripyörien moottoreiden valmistaja, jonka perustivat Vittorio Minarelli ja Franco Morini vuonna 1951. Minarelli on ollut vuodesta 2002 lähtien osa Yamaha konsernia. Vuonna 2020 Fantic Motor Group osti Minarellin Yamahalta. Minarellin moottoreita käyttävät myös muut valmistajat, kuten Rieju, Beta, HM, Peugeot ja CH
Yrityksen historia

Minarellin perustivat Vittorio Minarelli ja Franco Morini Bolognassa nimellä Fabbrica Bolognese Motori (F.B.M.). Aluksi yritys valmisti moottoripyöriä. Vuonna 1956 Minarelli kuitenkin lopetti moottoripyörien valmistamisen ja keskittyi kaksitahtisten mopo- ja moottoripyörämoottoreiden valmistamiseen. Samana vuonna ritys jakautui ja Vittoria Minarelli perusti F.B Minarellin. Minarelli valmisti 2000m2 tehtaassa 20 työntekijän kanssa 70 moottoria päivässä. Moottoreita myytiin Italiaan, muualle Eurooppaan ja Latinalaiseen Amerikkaan.
Yritys jatkoi kasvamistaan, ja vuonna 1967 se vaihtoi nimekseen Motori Minarelli, ja perusti uuden tehtaan Lippo di Calderara di Renossa, jossa tuotettiin jopa 250 000 moottoria vuodessa. Minarelli menestyi MotoGPssä, voittaen useita valmistajien ja kilpailijoiden maailmanmestaruuksia. 1970-luvulla Minarelli asetti myös joitakin nopeuden maailmanennätyksiä joita ei ole vieläkään rikottu.
Vuonna 1990 yritys aloitti yhteistoiminnan Yamahan kanssa, ja valmisti ensimmäisen skootterimoottorinsa. Yhteistyö oli menestyksekästä ja yrityksen tuotantomäärät nousivat edellistäkin suuremmiksi ja vuonna 1995 yritys valmisti vuodessa 410 000 moottoria ja työllisti 350 henkilöä.
2000-luvulla yrityksen tulos kuitenkin laski markkinoiden muuttumisen takia, ja vuodesta 2002 lähtien Minarelli on ollut osa Yamahaa.
Minarelli 50 GP vuodelta 1972
Mikko Kolehmainen (yritysjohtaja)

Mikko Adolf Kolehmainen (21. heinäkuuta 1863 – 26. huhtikuuta 1927 Riihimäki) oli suomalainen teollisuusjohtaja. Hän oli Riihimäen Lasin perustajia vuonna 1910 ja toimi yrityksen teknisenä johtajana vuoteen 1927.
Hänen poikiaan olivat:
Aatu Kolehmainen (1886–1944), Riihimäen Lasin toimitusjohtaja, vuorineuvos
Roope Kolehmainen (1889–1954), Riihimäen Lasin toimitusjohtaja, teollisuusneuvos
Ville Kolehmainen (1901–1965), muun muassa Riihimäen Lasin toimitusjohtaja, vuorineuvos.
Vladislav Vančura

| Vladislav Vančura |
| --- | --- |
 Vladislav Vančura
Henkilötiedot
Syntynyt: 1891 Háj ve Slezsku, Opavan alue, Sleesia
Kuollut: 1942 (50–51 vuotta) Praha, Tšekkoslovakia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tšekki
Tuotannon kieli: tšekki
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vladislav Vančura (1891 Háj ve Slezsku, Opavan alue, Sleesia – 1942 Praha, Tšekkoslovakia) oli tšekkoslovakialainen kirjailija, ammatiltaan lääkäri. Hänet teloitettiin 1942 Saksan miehittäessä Tšekkoslovakiaa. Hän oli kommunisti ja johti edistyksellistä Devětsil-yhdistystä. Hän kirjoitti proosaa, näytelmiä ja lastenkirjoja.
Suomennetut teokset

Nalle-Kalle ja hänen karhunsa Kallen Nalle, suom. Elvi Sinervo, Helsinki: Kansankulttuuri 1963 (lasenkirja)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vladislav Vančura Wikimedia Commonsissa
Mojo (lehti)

Mojo on brittiläinen musiikkilehti. Se on alallaan yksi arvostetuimmista ja menestyneimmistä julkaisuista.[lähde? ]
Lehti on ilmestynyt kerran kuukaudessa vuodesta 1993 saakka. Ensimmäisen Mojon kannessa olivat Bob Dylan ja John Lennon. Lehti sai alkunsa kustannusyhtiö EMAPin aloitteesta. Brittiläinen musiikkilehti Q oli ollut useamman vuoden ajan myyntimenestys, ja yhtiö alkoi etsiä toimitusta uuteen rock-painotteiseen musiikkilehteen. Mojon numeroissa on joskus mukana lehden teemaan kuuluva CD.
Lehti on julkaissut monia Top 100 -listoja, joissa sen musiikkitoimitus on valinnut eri aikakauden tai kaikkien aikojen parhaita levyjä ja singlejä. Yksi tällainen lista on nimeltään Top 100 Albums of Mojo’s Lifetime.
Aiheesta muualla

Lehden kotisivu (englanniksi)
Mojo (ohjelmointikieli)

Mojo on Modular-yhtiön kehitteillä oleva Python-perustainen ohjelmointikieli, joka sisältää vaikutteita Rust-kielestä. Mojon syntaksi on suurin piirtein Pythonia vastaava, ja kielen kehityksessä on pyritty korkeaan suorituskykyyn tekoälysovellutuksissa. Mojo perustuu LLVM-kääntäjäprojektin alaprojektille MLIR. Kielellä voi kirjoittaa Python-syntaksisia luonnoksia, joiden optimointiin kieli tarjoaa tehokkaita ratkaisuja. Mojosta käsin on mahdollista tuoda Python-moduuleita. Mojon suorituskykyiset ominaisuudet tulevat pääasiassa vektorisoinnista ja rinnakkaislaskennasta.
Yksi syy Mojon kehittämiseen on se, että tekoälyratkaisuissa on paljon uusia innovaatioita joiden monimutkaisuus sirpaloi kenttää. Mojo-kieli pyrkii yhdistämään kenttää. Tekoälyraudan kehitys luo tarjontaa erilaisista suorityskykyä kasvattavista kiihdyttimistä, joiden käytön Mojo pyrkii sitomaan yhteen. Yksi esimerkki on Nvidian CUDA, joka on C++:n sukulainen, mutta on yhteen laitetoimittajaan sidottu, eikä sisällä tasalaatuisia profilointityökaluja ja debuggereita. Mojolla voi kirjoittaa pitkälle optimoitua koodia ilman että ohjelmoijan täytyy opetella matalan tason Rust/C++/CUDA. Myös pitkäaikainen Pythonin ongelma on ratkeamassa, kun suorituskyvyn kohentamiseen käytetyt C-kieliset ohjelmat tulevat debugattaviksi Mojossa.
Suositut Python-moduulit NymPy ja Matplotlib ovat yhdistettävissä Mojoon.
Aiheesta muualla

https://mojolang.org/
https://docs.modular.com/mojo/
Mikke Jaakkola

| Mikke Jaakkola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. elokuuta 1997 (ikä 27)
Uran tiedot
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Länsi-Uudenmaan Urheilijat
Saavutukset
Ennätykset:  100 m: 10,70 s (Lohja 2017) 200 m: 21,86 s (Kauhava 2017)
 Tietolaatikko päivitetty 8. lokakuuta 2017 
Mikke Jaakkola (s. 2. elokuuta 1997) on suomalainen pikajuoksija. Jaakkola edustaa Länsi-Uudenmaan Urheilijoita.
Hänen ennätyksensä sadalla metrillä on 10,70 s ja kahdellasadalla metrillä 21,86 s. Kalevan kisoissa 2017 Jaakkola sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi. Alle 23-vuotiaiden SM-kilpailuissa hän oli 200 metrillä vuonna 2017 toinen.
Pituushypyssä Jaakkolan ennätys on 6,86 metriä, jolla hän sijoittui alle 23-vuotiaiden SM-hallikilpailuissa toiseksi.
Aiheesta muualla

Mikke Jaakkola Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Viikinki (moottorivene)

Viikinki oli 12 metriä pitkä, vuonna 1952 rakennettu puinen moottorivene, joka ajoi karille ja upposi Hangon kaakkoispuolella 30. syyskuuta 1978, jolloin kaikki 10 veneessä ollutta nuorta kuolivat. Vene oli onnettomuushetkellä huvimatkalla Helsingistä Hankoon.
Onnettomuus

Illalla noin klo 21.15 vene ajoi pimeässä karille Hankoniemen eteläpuolella, noin yhden meripeninkulman päässä Mulan-nimisestä saaresta suuntaan 150 astetta (59°47′33″N, 023°04′47″E). Paikka sijaitsee noin 500 metriä etelään väylästä. Törmäyksessä kariin veneen vasen peräsin tunkeutui pohjalaudoituksen läpi, vene tuli ohjauskyvyttömäksi ja sai vuotoja pohjaan. Viikingistä lähetetyt hätämerkit havaittiin Russarön linnakkeella, ja niistä meni tieto merivartiostolle. Ensi vaiheessa etsintöihin osallistuivat Hangon merivartioaseman vene NV-13 ja meripelastuksen hälytysryhmiin kuulumaton merivoimien tykkivene Karjala. NV-13 sai näkyviinsä onnettomuusveneen lähettämät valomerkit mutta ei hätämerkkien loputtua enää löytänyt onnettomuuden uhreja, vaikka se olikin klo 22.30 ohittanut karilleajopaikan hyvin läheltä. Ajelehdittuaan noin tunnin lounaaseen päin karilleajopaikasta Viikinki upposi ja ihmiset joutuivat +8-asteisen veden varaan kohtalokkain seurauksin. Kalastusalus Veronica löysi seuraavana aamuna ensimmäiset kolme hukkunutta vedestä pieneen Sportyak-jollaan köyttäytyneenä. Muut hukkuneet löytyivät ajelehtimasta. Yhtä ruumista ei koskaan löydetty.
Onnettomuuden tutkinta

Väylältä poikkeamisen syytä ei ole käytettävissä olevan aineiston perusteella voitu selvittää. Tutkintaraportti kuitenkin esittää joitakin olettamuksia siitä, miten tämä olisi voinut tapahtua. Näistä olettamuksista useampikin perustuu siihen, että lähempänä rannikkoa kulkevaan väylään kuuluvan Kalvholmin linjan linjaloistot näkyvät Viikingin käyttämälle Svartgrundin linjalle; Kalvholmin linjan jatke johtaa lähes suoraan karilleajopaikalle. Jos tarkoituksena olisi ollut kääntyä Svartgrundin linjalta etelään eroavalle Kummelskärin linjalle, on helppo sekoittaa Kalvholmin linja Kummelskärin linjaan, varsinkin, kun Kalvholmin linjan valot tulevat näkyviin ensin. Toisaalta, jos veneessä olisi ollut vanhentunut merikartta (mikä vaikuttaa mahdolliselta, vaikkei sitä varmasti voida osoittaa), olisi Svartgrundin linja sen mukaan johtanut kohti Mulanin saarta, ja tältä linjalta olisi pitänyt kääntyä etelään käyttäen linjaa, jota onnettomuushetkellä ei enää ollut olemassa. Jos poikkeaminen olisi tehty Kalvholmin linjan valojen mukaan, tosiasiallisesti kuitenkin Mulanin eteläpuolista uutta linjaa kulkien, olisi poikettu Svartgrundin linjalta kohti karilleajopaikkaa. Sekin mahdollisuus on esitetty, että Viikingissä olisi erehdytty käyttämään Kalvholmin linjan valoja Svartgrundin linjan valojen sijasta, esim. jos huomio on hetkeksi siirtynyt pois veneen ohjaamisesta; tämä olettamus lienee jossain määrin epätodennäköinen, koska linjojen kompassisuunnat poikkeavat melko paljon toisistaan ja myös linjojen loistojen ympäristössä olevat valot eroavat huomattavasti.
Onnettomuustutkinnan yhteydessä ei tullut esille mitään, minkä perusteella voitaisiin päätellä, että vuotoja olisi yritetty tukkia. Kun tutkintatoimikunta upotti ylös nostetun veneen uudelleen Hangon satamassa, todettiin, että se upposi noin tunnissa, kun kaikki veneessä olleet pumput (kaksi sähkökäyttöistä pumppua ja käsikäyttöinen kalvopumppu) olivat toiminnassa. Upotuskokeessa veneeseen vuosi vettä keskimäärin 510 l/min, kun taas kaikkien pumppujen yhteenlasketun tehon arvioitiin olleen 160 l/min. Tosiasiallinen pumppausteho onnettomuuden tapahtuessa lienee ollut jonkin verran pienempi, koska toinen sähköpumpuista oli tukkeentunut. Se vaihdettiin ennen upotuskoetta.
Etsintätoimien johto ja koordinointi oli puutteellista. Meripelastuksen I hälytysryhmään kuulunut pelastusristeilijä Russarö sai tiedon etsinnästä vasta klo 23.15, kun taas I hälytysryhmään kuulunut Hangon luotsiasema ei saanut tietoa lainkaan. Etsinnän alkuvaiheessa NV-13 ja tykkivene Karjala toimivat toisistaan tietämättä.
Tämän onnettomuuden tutkinnassa oli mukana oikeusministeriön edustajana Kari Lehtola. Tutkintaa käytettiin myöhemmin pohjana, kun onnettomuustutkintaan luotiin yleisiä työmenetelmiä ja koordinoitiin meripelastustoimintaa Suomessa.
Hylyn nosto

Merivartioston vartiolaiva Valpas yritti ensin nostaa venettä. Kaksi ensimmäistä nostoyritystä 8. ja 9. lokakuuta 1978 epäonnistuivat nostoliinojen katkettua, ja vene upposi molemmilla kerroilla uudestaan vahingoittuen jonkin verran lisää. Kaapelilaiva Putsaari nosti veneen 12. lokakuuta 1978.
Viikinki-veneellä tehtiin tutkintaan liittyviä kokeita, ja niiden päätyttyä hylky myytiin vakuutusyhtiön huutokaupassa Hangossa. Sen osti espoolainen Åke Sundell, joka kunnosti sen käyttökuntoon, nyt Viking-nimisenä.
Aiheesta muualla

Viikinki-veneen tutkintatoimikunnan selvitys Onnettomuustutkintakeskus
Mojmir Sepe

Mojmir Sepe (vas.) ja televisio-ohjaaja Dušan Hren.
Mojmir Sepe (11. heinäkuuta 1930 – 24. joulukuuta 2020) oli slovenialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli trumpettia ja pianoa Ljubljanan musiikkiakatemiassa ja liittyi vuonna 1950 Radio Ljubljanan tanssiorkesteriin trumpetistiksi. Hän perusti yhden Jugoslavian ensimmäisistä jazzyhtyeistä, Mojmir Sepe Bandin, vuonna 1956. 1960-luvulta lähtien hän sävelsi lukuisia kappaleita slovenialaiselle Slovenska popevka -festivaalille. Hänelle myönnettiin vuonna 1997 Viktor Media -palkinto elinikäisestä työstä musiikin parissa, ja samasta syystä hänelle myönnettiin myös Kozima-palkinto vuonna 2010.
Sepe sävelsi Jugoslavian edustuskappaleet Eurovision laulukilpailuun vuosina 1966 ja 1970 ja toimi noina vuosina myös maan kapellimestarina. Hän toimi myöhemmin itsenäisen Slovenian kapellimestarina kilpailussa vuosina 1997 ja 1998.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mojmir Sepe Wikimedia Commonsissa
Vehkajärvi (Mänttä-Vilppula)

| Vehkajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Mänttä-Vilppula
Koordinaatit:  62°09′05″N, 24°09′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vehkajärven valuma-alue (35.49)
Laskuoja:  oja Tarjanneveteen 
Järvinumero:  35.491.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  111,9 m  
Rantaviiva:  22,3122 km  
Pinta-ala:  2,67508 km²  
Tilavuus:  0,0157424 km³  
Keskisyvyys:  5,88 m  
Suurin syvyys:  28,51 m  
Saaria:  13 
 fiVehkajärvi 
Vehkajärvi  on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 268 hehtaaria eli 2,7 neliökilometriä. Se on 4,9 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Se on pitkä, mutta kapeimmillaan se on keskivaiheilla vain 200 leveä. Se erottaa Tarjanteesta korkeiden näkien sarja, joiden välistä laskujoki pääsee läpi. Järven läpiympäristössä sijaitsee viisi mäkeä, jotka näkyvät järvelle. Länsirannalla ovat pohjoisesta lukien Rossinvuori, Palellusvuori ja Kuivikonvuori. Eteläpäässä ovat Seitsemänmerkinmaa ja Tiuranvuori. Muut mäet ovat matalampia mäkiä. Näistä Tiuranvuori, Palellusvuori ja Rossinvuori kohoavat järvestä noin 60 metrin korkeuteen.
Järvessä on laskettu olevan 13 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 22 hehtaaria, mikä on noin 7,6 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista Tiuransaari, Tynnyrisaari ja Jokisaari ovat yli hehtaarin suuruisia. Muista saarista vain Kukonsaarella on karttanimi. Niistä neljä on yli aarin ja loput kuusi on alle aarin kokoisia.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 15,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0157 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 5,9 metriä ja suurin syvyys on 28,5 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven eteläosassa sijaitsevassa syvänteessä, jonka yli 10 metriä syvä osuus on 1,4 kilometriä pitkä. Muita järven syvänteitä ovat kapeikon ja Tynnyrisaaren 800 metriä pitkä yli kymmenmetrinen syvänne, jossa on 15,9 metriä syvää, ja koillispään kolme yli kymmenmetristä syvännettä, joissa on 14,2 metriä, 10,7 metriä ja 13,3 metriä syvää.
Järven rantaviivan pituus on 22,3 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 5,1 kilometriä. Rannat ovat metsämaata, joita rikkovat toisinaan pienialaisten peltojen aukot. Haja-asustus muodostuu 21 taloudesta, joista kymmenen ovat maatiloja. Rannoille on rakennettu vielä lähes 60 vapaa-ajan asuntoa, joista kaksi ovat saarissa. Niille tulee tiet yhdystieltä 14356, seututieltä 346 ja Pohjaslahtea ja Salmentakaa yhdistävältä kylätieltä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Vehkajärven lähialueeseen (35.491) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,9 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan, sillä se sijaitsee valuma-alueen alapäässä. Sen vedet laskevat läheiseltä Kangasjärveltä järven koillispäähän. Myös järven lähialueelta tulee tulo-ojia suoraan järveen. Niiden kautta laskevat seitsemän yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea järveen. Ne ovat Huhtijärvi (14 ha) ja Paskolammi (1 ha), jotka laskevat Pahkahonganlahteen, sekä Laskujärvi (8 ha), joka laskee näistä hieman pohjoisemmaksi järveen. Korpilammi (3 ha) ja Nimettömanlammi (1 ha) laskevat kauempaa idästä ja Heinilammi (6 ha) ja Järvenpäänlammi (1 ha) kauempaa lännestä.
Järven lasku-uoma on Vehkakoski, joka laskee 500 metrin päähän Tarjanteeseen Pohjaslahdella.
Vehkajärvi (Tampere, Velaatta)

| Vehkajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Tampere
Koordinaatit:  61°47′12″N, 23°59′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Paloveden alue (35.32)
Laskuoja:  oja Ylisenjärveen 
Järvinumero:  35.329.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  143,5 m  
Rantaviiva:  0,775 km  
Pinta-ala:  4,479 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkajärvi 
Vehkajärvi  on Pirkanmaalla Tampereen Velaatassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Rikalanjärven–Jouttenuksen valuma-alueeseen (35.329) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 143,5 metriä mpy.
Vladislav Tretjak
Saavutuksia ja palkintoja

Kansainvälisen Jääkiekkoliiton vuosisadan tähtikentällisessä 2008
Muuta

Vladislav Tretjakin pojanpoika Maksim Tretjak on pelannut muutaman pelin KHL:ssä ja pelaa VHL-liigan Zvezda Moskovassa. Hän on myös edustanut Venäjää alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoissa 2014.