stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krya
Maantiede

Kryan kaupunki sijaitsi Kaariassa, tai joidenkin antiikin lähteiden mukaan Lyykiassa, nykyisen Fethiyen lahden länsirannalla olevan pienemmän lahden rannalla. Paikka on noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen Fethiyen lahden länsipään eli nykyisin Kapi Dağina tunnetun niemen kärjestä. Kaupungilla oli pieni ja jyrkkärinteinen akropolis eli linnavuori ja yläkaupunkikukkula.
Stefanos Byzantionlainen sijoitti Kryan Lyykiaan ja sanoo, että sen edustalla oli kolme saarta, Kryeis, Karysis ja Alina. Plinius vanhempi sijoitti kaupungin Kaarian Glaukoksenlahden rannalle, ja sanoo myös sen edustalla olleen kolme saarta, kuitenkaan mainitsematta niiden nimiä. Stadiasmus Maris Magni käyttää kaupungista nimimuotoa Krua ja sijoittaa sen 160 stadioninmittaa länteen Telmessoksesta. Pomponius Mela ei mainitse kaupunkia, ainoastaan Kryan niemen. Klaudios Ptolemaios käyttää kaupungista nimimuotoa Karya ja sijoittaa sen Lyykiaan.
Kryan kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 100 neliökilometriä.
Historia

Kryan historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Luettelointi perustuu siihen, että Krya kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 453/452–428/427 eaa. sekä vielä vuonna 425/424 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kryeus (Κρυεύς).
Rhodoksen demosten joukossa esiintyy demos nimeltä Kryassos, joka on eri paikka.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin akropoliilta on löydetty muurien ja tornin jäänteitä. Rannikolla on joonialaistyylisen temppelin malliseksi tehty hauta, jossa on kaariankielinen piirtokirjoitus.
Ksenontetrafluoridi

| Ksenontetrafluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13709-61-0
PubChem CID:  123324
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  XeF4
Moolimassa:  207,29
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  117,1 °C
Kiehumispiste:  115,75 °C (sublimoituu)
Tiheys:  4,04 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Ksenontetrafluoridi (XeF4) on yksi kolmesta ksenonin ja fluorin muodostamista epäorgaanisista molekyyliyhdisteistä. Yhdiste on kiinteänä huoneenlämpötilassa stabiili, mutta reagoi helposti muiden aineiden kanssa.
Rakenne ja ominaisuudet

Rakenteeltaan ksenontetrafluoridi on tasoneliö ja ksenonin ja fluoriatomien väliset sidospituudet ovat 195,2 pm. Yhdiste on huoneenlämpötilassa stabiili väritön kiteinen aine. Yhdiste sublimoituu hieman ennen sulamispistettään. Yhdiste liukenee vetyfluoridiin, mutta hydrolysoituu veden vaikutuksesta. Hydrolysoitumisreaktio voi olla räjähdysmäinen, koska siinä muodostuu helposti räjähtävää ksenontrioksidia. Hydrolysoituminen tapahtuu helposti erityisesti happamissa tai emäksisissä liuoksissa.
Ksenontetrafluoridi on voimakkaasti hapettava ja fluoraava yhdiste. Se reagoi esimerkiksi platinan kanssa muodostaen platina(IV)fluoridia ja elohopean kanssa elohopea(I)fluoridia. Vedyn kanssa yhdiste reagoi kiivaasti ksenoniksi ja vetyfluoridiksi. Aromaattisten yhdisteiden aromaattisen renkaan vetyatomit korvautuvat fluoriatomeilla niiden reagoidessa ksenontetrafluoridin kanssa. Yhdiste muodostaa kompleksiyhdisteitä vahvojen Lewis-happojen kuten antimonipentafluoridin ja vismuttipentafluoridin kanssa esimerkiksi XeF3+[SbF6]- ja XeF3+[Sb2F11]-. Alkalimetallifluoridien kanssa reagoidessa muodostuu pentafluoroksenaatti-ioni XeF5-.
Valmistus ja käyttö

Ksenontetrafluoridia valmistetaan tavanomaisesti alkuaineistaan kuumentamalla ksenonin ja fluorin seosta noin 400 °C:n lämpötilassa ja 6 atmosfäärin paineessa. Reaktiossa käytetään ylimäärin fluoria ja ksenonin ja fluorin ainemäärä suhteet ovat 1:5 tai 1:6. Reaktio on voimakkaasti eksoterminen Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat ksenondifluoridin fluoraus ja ksenonheksafluoridin säteilytys valolla.
Ksenontetrafluoridia voidaan käyttää fosforin, rikin, telluurin, ja piin fluorijohdannaisten valmistuksessa.
Luettelo sorkkaeläimistä

Tämä on luettelo sorkkaeläinten lahkoon (Artiodactyla) kuuluvista nisäkkäiden heimoista, alaheimoista, tribuksista, suvuista ja lajeista. Luettelossa käytetty taksonomia perustuu Wilsonin ja Reederin Mammal Species of the World -teokseen (2005), jonka mukaan sorkkaeläinten lahkossa on 240 lajia. Sukupuuttoon kuolleet lajit on merkitty ristillä.
Luettelon suomenkielistä nimistöä ei ole päivitetty vastaamaan Suomen Lajitietokeskuksen suositeltuja yleiskielisiä nimiä.
Siat (Suidae)

Siat (Suinae )
Suini
Siat (Sus )
Sus ahoenobarbus
Partasika eli borneonsika (Sus barbatus)
Sus bucculentus
Visayanpartasika (Sus cebifrons)
Sulawesinsika eli celebesinsika (Sus celebensis)
Sus oliveri
Sus philippensis
Kääpiösika (Sus salvanius)
Villisika eli metsäkarju (Sus scrofa)
Käsnäsika eli jaavansika (Sus verrucosus)
Babyrousini
Babyrousa
Hirvisika eli babirussa (Babyrousa babyrussa)
Babyrousa bolabatuensis
Babyrousa celebensis
Babyrousa togeanensis
Pahkasiat (Phacochoerini ) oli aiemmin alaheimo "Phacochoerinae"
Pahkasiat (Phacochoerus )
Phacochoerus aethiopicus
Pahkasika (Phacochoerus africanus)
Potamochoerini
Hylochoerus
Jättiläismetsäkarju (Hylochoerus meinertzhageni)
Pensselisiat (Potamochoerus )
Potamochoerus larvatus
Pensselisika (Potamochoerus porcus)
Pekarit (Tayassuidae)

Catagonus
Chaconpekari (Catagonus wagneri)
Pecari
Kauluspekari (Pecari tajacu)
Tayassu
Huulipekari (Tayassu pecari)
Virtahevot (Hippopotamidae)

Hexaprotodon
Kääpiövirtahepo (Hexaprotodon liberiensis)
Hippopotamus
Virtahepo (Hippopotamus amphibius)
Kamelit eli kamelieläimet (Camelidae)

Kamelit (Camelus )
Kameli eli kaksikyttyräinen kameli (Camelus bactrianus)
Dromedaari eli yksikyttyräinen kameli (Camelus dromedarius)
Lama
Laama (Lama glama)
Vicugna
Vikunja (Vicugna vicugna)
Kääpiökauriit (Tragulidae)

Hyemoschus
Kääpiövesikauris (Hyemoschus aquaticus)
Moschiola
Intiankääpiökauris (Moschiola meminna)
Tragulus
Jaavankääpiökauris (Tragulus javanicus)
Tragulus kanchil
Isokääpiökauris eli isokantšili (Tragulus napu)
Tragulus nigricans
Tragulus versicolor
Tragulus williamsoni
Myskihirvet (Moschidae)

Myskihirvet (Moschus )
Moschus anhuiensis
Moschus berezovskii
Himalajanmyskihirvi eli intianmyskihirvi (Moschus chrysogaster)
Moschus cupreus
Moschus fuscus
Moschus leucogaster
Myskihirvi (Moschus moschiferus)
Hirvieläimet (Cervidae)

Peurat eli varsinaiset hirvet (Capreolinae ) synonyymeja "Odocoileinae" ja "Odocoilinae"
Alces
Hirvi (Alces alces)
Alces americanus
Blastocerus
Suohirvi (Blastocerus dichotomus)
Capreolus
Metsäkauris (Capreolus capreolus)
Aasianmetsäkauris (Capreolus pygargus)
Hippocamelus
Andienhirvi eli guemuli (Hippocamelus antisensis)
Chilenhirvi (Hippocamelus bisulcus)
Piikkohirvet (Mazama )
Isopiikkohirvi (Mazama americana)
Mazama bororo
Mazama bricenii
Kääpiöpiikkohirvi (Mazama chunyi)
Ruskopiikkohirvi (Mazama gouazoubira)
Mazama nana
Mazama pandora
Pikkupiikkohirvi (Mazama rufina)
Mazama temama
Odocoileus
Muulipeura eli mustahäntäpeura (Odocoileus hemionus)
Valkohäntäpeura eli laukonpeura (Odocoileus virginianus)
Ozotoceros
Pampahirvi (Ozotoceros bezoarticus)
Pudut (Pudu )
Paholaispudu (Pudu mephistophiles)
Pudu eli chilenpudu (Pudu puda)
Rangifer
Peura eli karibu eli poro (Rangifer tarandus)
Jalohirvet (Cervinae ) "Muntiacinae" = muntjakit<ref name="Maailmaneläimet"/&#x3E;<ref name="MUE"/&#x3E;
Axis
Aksishirvi eli chital (Axis axis)
Kalamianhirvi (Axis calamianensis)
Baweanhirvi eli kuhlinhirvi (Axis kuhlii)
Sikahirvi (Axis porcinus)
Cervus
Saksanhirvi eli punahirvi (Cervus elaphus)
Japaninhirvi (Cervus nippon)
Dama
Kuusipeura eli kuusihirvi (Dama dama)
Elaphodus
Tupsuhirvi (Elaphodus cephalophus)
Elaphurus
Davidinhirvi eli milu (Elaphurus davidianus)
Muntjakit (Muntiacus )
Muntiacus atherodes
Mustamuntjakki (Muntiacus crinifrons)
Feanmuntjakki eli tenasseriminmuntjakki (Muntiacus feae)
Muntiacus gongshanensis
Muntjakki eli intianmuntjakki eli kidangi (Muntiacus muntjak)
Muntiacus puhoatensis
Muntiacus putaoensis
Kiinanmuntjakki (Muntiacus reevesi)
Rooseveltinmuntjakki (Muntiacus rooseveltorum)
Muntiacus truongsonensis
Muntiacus vuquangensis
Przewalskium
Valkonaamahirvi (Przewalskium albirostris)
Rucervus
Barasinga (Rucervus duvaucelii)
Lyyrysarvi eli tamengi eli eldinhirvi (Rucervus eldii)
Schomburgkinhirvi (Rucervus schomburgki)    †
Rusa
Visayanhirvi eli prinssi Alfredin hirvi (Rusa alfredi)
Rusa marianna
Timorinhirvi eli rusa (Rusa timorensis)
Sambarhirvi (Rusa unicolor)
Vesikauriit (Hydropotinae )
Hydropotes
Vesikauris eli kiinanvesikauris (Hydropotes inermis)
Hanka-antiloopit (Antilocapridae)

Antilocapra
Hanka-antilooppi (Antilocapra americana)
Kirahvieläimet eli kirahvit (Giraffidae)

Giraffa
Kirahvi (Giraffa camelopardalis)
Okapia
Okapi (Okapia johnstoni)
Ksyleeni

| o-ksyleeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,2-dimetyylibentseeni
CAS-numero:  [95-47-6 [95-47-6]]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H4(CH3)2
Moolimassa:  106,16 g/mol
Ulkomuoto:  kirkas, väritön neste
Sulamispiste:  −25 °C (248 K)
Kiehumispiste:  144 °C (417 K)
Tiheys:  0,88 g/cm3
Liukoisuus veteen:  ei liukene veteen
  
| m-ksyleeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,3-dimetyylibentseeni
CAS-numero:  [108-38-3 [108-38-3]]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H4(CH3)2
Moolimassa:  106,16 g/mol
Ulkomuoto:  kirkas, väritön neste
Sulamispiste:  −48 °C (225 K)
Kiehumispiste:  139 °C (412 K)
Tiheys:  0,86 g/cm3
Liukoisuus veteen:  ei liukene veteen
  
| p-ksyleeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,4-dimetyylibentseeni
CAS-numero:  [106-42-3 [106-42-3]]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H4(CH3)2
Moolimassa:  106,16 g/mol
Ulkomuoto:  kirkas, väritön neste
Sulamispiste:  13 °C (286 K)
Kiehumispiste:  138 °C (411 K)
Tiheys:  0,8568 g/cm3
Liukoisuus veteen:  ei liukene veteen
  
Ksyleeni eli dimetyylibentseeni on bentseenin johdannainen hiilivety, joka sisältää aromaattisen renkaan lisäksi kaksi metyyliryhmää. Ksyleenin kemiallinen kaava on C6H4(CH3)2 (bruttokaava C8H10). Ksyleenin moolimassa on 106,2 g/mol, ja sillä esiintyy kolme eri isomeeriä, joissa metyyliryhmät ovat sitoutuneet eri kohtiin bentseenirengasta. Isomeerit ovat:
orto-ksyleeni (IUPAC-nimi 1,2-dimetyylibentseeni)
meta-ksyleeni (1,3-dimetyylibentseeni)
para-ksyleeni (1,4-dimetyylibentseeni)
Ksyleeniä saadaan maaöljystä ja sitä käytetään sekä liuottimena, polttoaineena että raaka-aineena. Ksyleeni on ärsyttävä ja helposti syttyvä aine (leimahduspiste 29–39 °C isomeeristä riippuen). Ksyleenit ovat puhtaina yhdisteinä herkkäliikkeisiä, värittömiä nesteitä, joiden haju muistuttaa bentseeniä. Ksyleenit eivät liukene veteen, mutta liukenevat kaikissa suhteissa bentseeniin, etanoliin, eetteriin ja tetrakloorimetaaniin. Ksyleenien kauppalaadut ovat tavallisesti isomeeriseoksia, joissa meta-ksyleeni on tavallisesti vallitseva yhdiste. Ksyleenien ollessa lähtöaineina valmistettaessa muita yhdisteitä tulee niiden olla puhtaita isomeerejä. Orto-ksyleeniä voidaan käyttää muun muassa valmistettaessa ftaalihappoanhydridiä, meta-ksyleeniä valmistettaessa isoftaalihappoa ja para-ksyleeniä valmistettaessa tereftaalihappoa ja dimetyylitereftalaattia.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Ksyleeni voi kulkeutua elimistöön joko hengitysteitse, nielemällä tai ihon läpi. Aine aiheuttaa ärsytystä silmissä ja iholla myös kuivattaen ihoa pitkäaikaisen altistuksen aikana. Se voi vaikuttaa keskushermostoon ja aiheuttaa muun muassa päänsärkyä ja pahoinvointia.
Ksyleeni on vaarallista jätettä ja tulee toimittaa vaarallisen jätteen vastaanottoon. Pienet määrät voi kuivattaa ulkoilmassa; tyhjä, hyvin tuuletettu pakkaus voidaan kierrättää.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Orto-ksyleenin kansainvälinen kemikaalikortti
Meta-ksyleenin kansainvälinen kemikaalikortti
Para-ksyleenin kansainvälinen kemikaalikortti
Onnettomuuden vaaraa aiheuttavat aineet - OVA-ohjeet: Ksyleeni
Raimo Alén: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä, s. 40–41.  Consalen Consulting, 2009.  ISBN 978-952-92-5627-3
PubChem: 1,2-Xylene; 1,3-xylene; 1,4-xylene (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): o-Xylene (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): m-Xylene (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): p-Xylene (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): o-Xylene (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): m-Xylene (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): p-Xylene (englanniksi)
Lukojanov

Lukojanovin vaakuna
Lukojanov (ven. Лукоя́нов) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan sivujoen Tjošan rannalla 173 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Lukojanovin piirin keskus. Sen kautta kulkee Nižni Novgorodin ja Krasnyi Uzelin välinen rautatie. Asukkaita on 12 300 (vuonna 2009).
Lukojanovin kylä tunnetaan 1700-luvun alusta lähtien. Vuonna 1779 siitä tuli kaupunki ja Nižni Novgorodin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Seutu on lähinnä maatalousaluetta, jossa on myös metalli-, lasi- ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lukojanovin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)
Lukojanovin piiri Nižni Novgorodin alueen sivustolla (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
Nižni Novgorodin alue
Kreikan historia

Kreikan historia voi käsitellä kreikkalaisten menneisyyttä, kreikkalaisen kulttuurin vaikutuksen alla olleita historiallisia alueita tai nykyisen Kreikan valtion alueen menneisyyttä.
Indoeurooppalaiset kreikkalaiset saapuivat nykyisen Kreikan alueelle viimeistään noin 2000 eaa. Jo 600-luvulla eaa. kreikkalaiset pitivät hallussaan nykyisen Kreikan lisäksi osia nykyisestä Turkista (Anatolia), Kyproksesta, Italiasta ja Libyasta. Antiikin Kreikkaa varsinkin sen klassisella kaudella 400–300-luvuilla eaa. voidaan pitää koko länsimaisen kulttuurin kehtona. Aleksanteri Suuren valloitukset 300-luvulla eaa. toivat myös Egyptin, Syyrian ja Mesopotamian alueet kreikkalaiseen kulttuuripiiriin. Nämä olivat osana kreikkalaista maailmaa useiden vuosisatojen ajan, myöhemmin muun muassa Bysantin valtakunnan osina. 1400-luvulle tultaessa lähes kaikki kreikkalaiset olivat kuitenkin joutuneet Osmaanien valtakunnan alaisuuteen. Nykyinen Kreikan valtio syntyi, kun Kreikka julistautui itsenäiseksi Osmanien valtakunnasta vuonna 1822, ja itsenäisyys tunnustettiin vuonna 1830.
Nämä artikkelit kattavat siis sekä Kreikan valtion historian että kreikkalaisten historian. Vasta 1800- ja 1900-luvuilla Kreikan valtion perustamisen ja itsenäistymisen myötä nämä kaksi historiaa yhdistyvät yhden tietyn alueen historiaksi.
Esihistoria > Kivikausi

Kreikan alue on ollut yksi Euroopan varhaisimpia asuttuja alueita. Asutus levisi Kreikkaan paleoliittisella eli vanhemmalla kivikaudella idästä tai pohjoisesta. Petrálonan luolasta Chalkidikílta on löydetty hominidin kallo, jonka iäksi on arvioitu yleisimmin noin 200 000–400 000 vuotta. Varhaisia merkkejä paleoliittisen ajan asutuksesta Kreikassa on löydetty myös Thessaliasta. Aikakaudella elettiin metsästäjä-keräilijöinä ja asuttiin luolissa. Asumuksia ei vielä rakennettu, eikä maanviljelystä tai keramiikkaa tunnettu. Paleoliittinen kausi kesti noin vuoteen 7000 eaa.
Noin 7000 eaa. Pohjois-Kreikassa tiedetään olleen neoliittisen eli myöhäisemmän kivikauden maanviljelystä. Ensimmäisenä maanviljelyksen käytössä olivat erityisesti Thessalian hedelmälliset tasangot. Neoliittisella kaudella alkoi myös asumusten rakentaminen ja hieman myöhemmin keramiikan valmistus. Merkittävimmät tunnetut neoliittisen ajan asuinpaikat Kreikassa ovat Sésklo (n. 7500–6200 eaa. alkaen) ja Dimíni (n. 5000–4000 eaa. alkaen), jotka kummatkin sijaitsevat Thessaliassa lähellä Vólosta. Varhaisimmat merkit hautauksista ovat Fránchthin luolasta Argoliin niemimaalta noin ajalta 7250 eaa.
Kreikan alueen kulttuureista tuli kehittyneempiä noin 3500–3000 eaa. Tuolloin syntyi suurempia asutuksia, joissa oli savitiiliset talot ja katuja. Ajan yhteisöissä on havaittavissa myös sosiaalista organisoitumista ja yhteiskuntaluokkia. Asutuksen keskiössä oli yhteisön johtajan palatsin kaltainen rakennus. Yhteisöt harjoittivat maanviljelystä ja kalastusta, tuottivat keramiikkaa ja harjoittivat merenkulkua ja kauppaa. Tuolta ajalta ovat myös ensimmäiset merkit uskonnosta, kuten pyhäköille ja haudoille jätetyistä nais- ja eläinhahmoisista savifiguriineista. Naishahmot esittivät oletetusti jonkinlaista äitijumalatarta tai maaemoa. Neoliittinen kausi kesti noin vuoteen 3200 eaa. saakka.
Esihistoria > Pronssikausi

Pronssikausi alkoi kreikassa noin 3200 eaa. Kreikan alueen pronssikautisia kulttuureja kutsutaan yhdessä Egeanmeren kulttuureiksi. Niihin kuuluvat Kykladeilla ja muilla Egeanmeren saarilla vaikuttanut kykladinen kulttuuri, pääasiassa Kreetalla vaikuttanut minolainen kulttuuri sekä erityisesti Manner-Kreikassa vaikuttanut helladinen kulttuuri, jonka loppuvaihe tunnetaan mykeneläisenä kulttuurina. Kulttuurit vaikuttivat samoihin aikoihin. Niiden välillä olikin paljon vuorovaikutusta ja loppuvaiheessaan ne sulautuivat käytännössä yhteen.
Egeanmeren ensimmäinen pronssikautinen kulttuuri oli kykladinen kulttuuri. Se tunnetaan muun muassa kykladidista idoleistaan. Kulttuurin huippukautta oli noin aika 3200–2300 eaa. Samaan aikaan Egeanmeren saarilla alkoi kehittyä ensimmäisiä kaupunkimaisia asutuksia. Límnoksella sijainnut Polióchnin asutus 2000-luvulta eaa. on koko Euroopan varhaisimpia tunnettuja kaupunkeja.
Minolainen ja mykeneläinen kulttuuri olivat koko Euroopan ensimmäiset korkeakulttuurit. Minolainen kulttuuri tunnetaan ennen kaikkea sen Kreetalle rakentamista suurista palatsikeskuksista, kuten Knossos, Faistos ja Mália (Mallia). Palatsien rakentaminen alkoi ensimmäisellä palatsikaudella noin 2000 eaa. ja kukoisti toisella palatsikaudella, joka alkoi noin 1750–1700 eaa. Minolainen kulttuuri tunsi kirjoitustaidon, ja käytti sekä kreetalaisia hieroglyfejä että  lineaari-A-kirjoitusta. Kulttuuri ei kuitenkaan ollut indoeurooppalainen eikä kreikankielinen.
Mykeneläinen kulttuuri kehittyi Manner-Kreikan varhaisemmista varhais- ja keskihelladisista kulttuureista. Se oli Euroopan ensimmäinen kreikankielinen kulttuuri. Ensimmäiset kreikkaa puhuneet kansat saapuivat Manner-Kreikan alueelle noin 2000 eaa. Mykeneläisen kulttuurin huippukausi Manner-Kreikassa alkoi noin 1600 eaa. Se valtasi minolaisen kulttuurin ydinalueet Kreetalla noin 1450 eaa. ja syrjäytti näin minolaisen kulttuurin. Myös mykeneläiset rakensivat palatseja, joista tunnetuimpiin kuuluvat Mykene, Tiryns ja Pylos Peloponnesoksella. Myös loppuvaiheen Knossos oli mykeneläinen palatsi. Kulttuuri kirjoitti loppuvaiheessaan kreikkaa ja käytti tähän minolaisiin esikuviin perustunutta lineaari-B-kirjoitusta.
Myöhempi kreikkalainen mytologia kertoi erityisesti mykeneläisen ajan muistumista, kuten Troijan sodasta, joka on saattanut sijoittua noin ajalle 1250–1200 eaa. Mykeneläinen kulttuuri romahti 1100-luvulla eaa.
Esihistoria > Pimeät vuosisadat

Mykeneläisen kulttuurin romahdettua noin 1100 eaa. Kreikassa alkoivat niin kutsutut pimeät vuosisadat, jotka kestivät noin vuoteen 900–800 eaa. Ne olivat levottomampaa ja huonommin tunnettua aikaa, jolloin kulttuuri taantui, yhteisöt köyhtyivät ja kirjoitustaito katosi. Samaan aikaan Kreikka siirtyi pronssikaudelta rautakaudelle. Pohjoisempaa tulleiden doorilaisten katsotaan perinteisesti valloittaneen suuren osan Länsi-Kreikasta, Peloponnesoksen niemimaasta sekä muun muassa Kreetasta noin 1000–900 eaa. Tätä kutsutaan doorilaisvaellukseksi. Aikakaudella alueella tapahtui paljon muitakin kreikkalaisten kansojen kansainvaelluksia. Noin 1000–850 eaa. kehittyivät homeerisen ajan kuningaskunnat. Armeijan painopiste siirtyi jalkaväen sotilaisiin eli hopliitteihin.
Varhaisella rautakaudella pimeiden vuosisatojen aikana alkoi nousta uusi, antiikin kreikkaa ounastellut kulttuuri, joka tunnetaan geometrisin aihein koristellusta keramiikastaan. Se osoittaa samalla kulttuurin ja talouden elpymistä ja kaupankäynnin lisääntymistä. Niin kutsuttu protogeometrinen kausi käsittää pimeiden vuosisatojen alkuajat noin 1050–900 eaa. Varsinainen geometrinen kausi noin vuosina 900–700 eaa. ulottuu seuranneelle antiikin ajalle saakka.
Antiikin Kreikka > Arkaainen kausi

Geometrisella kaudella noin 800 eaa. lähtien syntyivät polikset eli kreikkalaiset kaupunkivaltiot. Niissä alkoi kehittyä uusi ja kukoistava kulttuuri, joka muotoutui antiikin kreikkalaiseksi kulttuuriksi. Sen varhaisvaihe noin 700–480 eaa. tunnetaan Kreikan arkaaisena kautena.
Ensimmäiset historiallisesti tunnetut Olympian kisat pidettiin vuonna 776 eaa., mistä alkaa historiallinen aika Kreikassa. Samoihin aikoihin kehitettiin  kreikkalainen aakkoskirjoitus foinikialaisen esimerkin mukaan. Sitä käytettiin heti alusta lähtien myös kaunokirjallisuuteen. Antiikin Kreikan kirjallisuus ja samalla koko länsimainen kirjallisuus sai alkunsa Homeroksen teosten Ilias ja Odysseia myötä noin 750–700 eaa. Antiikin Kreikan arkkitehtuuri alkoi saada muotonsa, kun ensimmäinen doorilainen temppeli, Olympian Heran temppeli rakennettiin noin 600 eaa.
Kreikkalaisista kaupunkivaltioista huomattavimpia olivat Ateena ja Sparta. Kaupunkivaltioita syntyi runsaasti myös nykyisen Kreikan ulkopuolelle, erityisesti Vähän-Aasian länsirannikolle ja Etelä-Italiaan (Magna Graecia) sekä muuallekin Välimeren rannikoille, kreikkalaisten perustaessa siirtokuntia näille alueille. Filosofia kehittyi Vähässä-Aasiassa Joonian rannikon kreikkalaisissa siirtokunnissa noin 600 eaa. Ateena tunnetaan erityisesti demokratiastaan, joka kehittyi 500-luvun lopulta eaa. alkaen.
Taidehistoriassa arkaaisen kauden alkuvaihe oli vielä geometrista kautta. Aikaa noin 700–600 eaa. kutsutaan orientalisoivaksi kaudeksi, sillä ajan taide sai paljon vaikutteita idästä. Varsinainen taidehistoriallinen arkaainen aika käsittää noin vuodet 600–480 eaa.
Antiikin Kreikka > Klassinen kausi

400-luvun eaa. alussa kreikkalaiset kävivät niin kutsuttuja persialaissotia Persiaa vastaan. Niissä kreikkalaiset kaupunkivaltiot pystyivät voittamaan Persian uhan ja käytännössä pelastivat orastamassa olleen länsimaisen sivistyksen. Sota muistetaan erityisesti Marathonin, Thermopylain ja Salamiin taisteluista. Arkaaisen kauden katsotaan vaihtuneen klassiseksi kaudeksi persialaissodissa saadun voiton myötä noin vuonna 480 eaa.
Klassinen kausi on kreikkalaisen kulttuurin suurinta kukoistuskautta. Aikakaudella luotiin monet kreikkalaisen kuvanveiston, teatterin, filosofian, retoriikan ja historiankirjoituksen merkkiteokset. Klassisen kauden kulttuuri kukoisti erityisesti Ateenassa, minkä ilmentymänä ovat muun muassa Akropolis ja Parthenon. Kaupunki saavutti joksikin aikaa kreikkalaisen maailman johtoaseman Deloksen meriliiton avulla. 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla käytiin kreikkalaisen maailman suuri ”sisällissota” peloponnesolaissota, jossa vastakkain olivat erityisesti Ateena ja Sparta.
Kreikkalaisten keskinäiset sodat jatkuivat Ateenan, Spartan ja Theban välillä 300-luvun eaa. alkupuolella. Klassinen kausi kääntyi lopuilleen, kun Makedonian valtakunta valloitti Kreikan.