stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Go
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Playgo.to – Vuorovaikutteinen nettiopas gon alkeisiin suomen kielellä.
Suomigo.net – Suomalainen go-wiki.
Sensei's Library – Go-wiki. (englanniksi)
Rule matrix – Luettelo gon eri sääntövariaatioiden eroista. (englanniksi)
GoTerms – Luettelo tärkeimmistä go-termeistä. (englanniksi)
Vanhoja Helsingin go-kerhon ilmoituksia
Go on syntynyt muinaisessa Kiinassa, jossa se oli erityisen suosittua ylimystön keskuudessa. Piirros Ming-dynastian ajan kiinalaisista pelaamassa gota.
Japanilaisia geishoja pelaamassa gota. Kuva on vuodelta 1811.
Vangitut vastustajan kivet säilytetään pelin loppuun asti oman go-kupin nurin käännetyn kannen syvennyksessä.
Kuvassa on mustia ja valkoisia kiviä. Kivien "vapaudet" on merkitty mustilla ja valkoisilla pisteillä. Huomaa, että eri kivet voivat jakaa saman risteyskohdan vapautena.
Kun valkoinen pelaa kiven kohtaan A, jää musta ryhmä vangiksi ja siihen kuuluvat kivet poistetaan pelilaudalta.
Peli on päättynyt. Valkoisen ja mustan hallitsemat alueet on merkitty kuvaan pienillä pisteillä. Merkityt mustat kivet ovat kuolleita ja ne lasketaan siksi valkean vangeiksi. Niiden peittämät alueet lasketaan myös valkean hyväksi.

Tasoituskivien paikat go-laudalla. Oikeassa laudassa tasoituskivien paikat on merkitty pienillä mustilla pisteillä.
Sekä gossa että shakissa voidaan käyttää kelloja pelin tempon nopeuttamiseen. Turnauksissa kelloja käytetään yleisesti.
Musta voi estää valkeaa muodostamasta kahdesta ryhmästään yhtä suurempaa ryhmää. Musta "leikkaa" eli tulee väliin (kohtaan, jossa on kaksi valkoista neliötä).
Ylhäällä oikealla mustan ryhmällä on neljä silmää, eikä sitä näin voi vangita. Vasemmassa alanurkassa musta on pulassa. Mustan ryhmällä on vain yksi silmä ja yksi valesilmä, ja siksi se voidaan vangita (valkoisen siirrot C3, A5, A3 ja A1). Vasemmalla ylhäällä mustan ryhmällä on vain yksi vapaus ja sekin voidaan siksi vangita.
Gon ammattilaisia ja aloittelijoita.
Turnauksissa yleensä edellytetään kohteliasta käytöstä.
Harrastajien järjestämä turnaus ulkomailla.
Haapajärven rautatieasema

Haapajärven rautatieasema (lyh. Hpj) on rautatieasema Suomen rataverkolla, rataosalla Iisalmi–Ylivieska. Haapajärven kaupungissa sijaitseva liikennepaikka avattiin liikenteelle vuonna 1925, kun rataosuus Pyhäsalmi–Haapajärvi valmistui. Samana vuonna valmistui myös rataosuus Haapajärvi–Ylivieska. Risteysasema Haapajärvestä tuli vuonna 1954, kun rataosan Jyväskylä–Haapajärvi ensimmäinen osuus Haapajärvi–Muuras valmistui.
Nykyisin Haapajärven asemalla on sekä henkilö- että tavaraliikennettä. Asemalla pysähtyvät kaikki henkilöjunat, ja aseman ympäristössä on rautatien kuljetuspalveluja käyttäviä yrityksiä.
Asemalla on Siemens DrS-asetinlaite, joka on siirretty rataosan Mipron valmistamaan kauko-ohjaukseen. Asemalla on rataosan muista liikennepaikoista poiketen myös lähtöopastimet.
Vastaavia paikkoja muilla rataosilla ovat esimerkiksi Murtomäki ja Varkaus. Näistä Murtomäessä asetinlaite on uusittu lähtöopastimineen, Varkaudessa on samanlainen DrS-releasetinlaite Mipron kauko-ohjauksessa.
Nykyisin liikenteenohjaustoiminnot Haapajärvellä hoidetaan kaukokäytöllä Ylivieskan asemalta käsin. Asemalla ei ole lipunmyyntiä.
Pauliaukusti Haapanen

| Pauliaukusti Haapanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1946 Töysä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Taidemaalari
Pauliaukusti Haapanen (s. 19. kesäkuuta 1946 Töysä) on akvarellisti, kuvataiteilija ja opettajaperheen nuorin poika.
Haapasen alaa ovat akvarellit, akryylimaalaukset ja lyijykynäpiirrokset. Haapasen teoksia oli ensi kerran esillä Raumalla vuonna 1966. Hän on aktiivinen yhdistysihminen ja toiminut Pohjalaisen Taiteilijaliiton puheenjohtajana ja Suomen Akvarellitaiteen yhdistyksen hallituksessa. Hän on ollut mukana sadoissa yksityis- ja ryhmänäyttelyissä.
Haapanen valmistui Rauman seminaarista 1970 teknisen työn opettajaksi ja on toiminut taiteilijauransa ohella vuodet 1977–2000 myös yläasteen ja lukion opettajana. Pyhäjärvellä asuvalla Pauliaukusti Haapasella on koti, galleria ja näyttely Patuvaarin akvarellipaja Art Aukustissa.
Julkaisut

Elämäni palapeli. Elämäkerta. Tampere: Pilot-kustannus, 2006. ISBN 952-464-515-7,  II Uudistettu painos, 2009: Painopaikka: Ykkös-Offset Oy, Vaasa. ISBN 978-952-92-5057-8.
Aiheesta muualla

Taiteilijan omat sivut
Greta von Haartman

Greta von Haartman 1930-luvun alussa.
Annie Margaretha (Greta) von Haartman (29. kesäkuuta 1889 Mäntyharju – 22. kesäkuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.
Von Haartmanin vanhemmat olivat insinööri Georg Viktor Berndt von Haartman ja Annie Mathilda Kyander. Hän kävi Helsingin ruotsalaisen yksityisen tyttökoulun ja opiskeli laulua Helsingin musiikkiopiston oopperaluokalla Emmy Achtén johdolla, 1908–1911 Pariisissa Edmond Duvemoyn oppilaana, 1914 Pietarin keisarillisessa konservatoriossa Alma Fohströmin johdolla ja 1916 Tukholmassa Signe Hebhen ja Mathilda Jungstedtin oppilaana. Myöhemmin hän suoritti lisäksi jatko-opintoja Pariisissa 1919 professori Hettichin, Félicis ja madamoiselle Theodorin oppilaana. Hänen ensikonserttinsa vuonna 1911 sai pääosin kiittäviä arvosteluja. Vuonna 1918 hänet kiinnitettiin Suomalaiseen Oopperaan, jossa hänen sopimuksensa kesti ensin vuoteen 1928 ja uudelleen vuodesta 1929 vuoteen 1945 saakka. Vuosien 1928–1929 näytäntökaudella hän esiintyi muun muassa Clérmont-Ferrandin, Grenoblen ja Dinardin oopperanäyttämöillä. Greta von Haartman toimi lisäksi Helsingin Konservatorion plastiikan ja oopperaluokan opettajana sekä antoi yksityisesti laulun ja plastiikan opetusta.
Von Haartmanin ohjelmistoon kuului yhteensä noin 70 ooppera- ja operettiroolia. Hänen näyttämötyönsä oli sulavaa ja koko olemuksensa aristokraattisen hienostunut. Hänen puolisonaan oli vuodesta 1920 lähtien eversti Verner Gustafsson, joka toimi Suomalaisen Oopperan taloudenhoitajana. Diplomaatti Paul Gustafsson oli heidän poikansa.
Aiheesta muualla

Greta von Haartman: Tuoll’ on mun kultani. Yle elävä arkisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Ziya Gökalp

| Ziya Gökalp |
| --- | --- |
 Ziya vuonna 1921.
Henkilötiedot
Syntynyt: Mehmed Ziya 23. maaliskuuta 1876 Diyarbakır
Kuollut: 25. lokakuuta 1924 Konstantinopoli
Ammatti:  sosiologi ja kirjailija
Ziya Gökalp (synt. Mehmed Ziya; 23. maaliskuuta 1876 Diyarbakır – 25. lokakuuta 1924 Konstantinopoli, Turkki) oli turkkilainen sosiologi ja kirjailija. Hänet tunnetaan etenkin turkkilaisen kansallisuusajattelun ideologina. Gökalpilla oli huomattava vaikutus nuorturkkilaisessa liikkeessä. Hänen ajatuksiaan omaksuttiin myös myöhempään kemalismiin.
Elämäkerta

Mehmed Ziya (myöhemmin pseudonyymillään Ziya Gökalp) syntyi 23. maaliskuuta 1876 Diyarbakırin kaupungissa tuolloisessa Osmanien valtakunnassa. Nuorena hän opiskeli eläinlääketiedettä Konstantinopolissa eli nykyisessä Istanbulissa. Opiskeluaikoinaan Gökalp alkoi myös ottaa osaa vallankumouksellisen seuran toimintaan, josta hän joutui joksikin aikaa vankilaan.
Vuonna 1908 puhkesi niin sanottu nuorturkkilainen vallankumous. Tuolloinen sulttaani Abdülhamid II:n oli palautettava 30 vuotta aikaisemmin mitätöity perustuslaki ja luovuttava sulttaanin yksinvallasta. Gökalp alkoi toimia maanalaisessa nuorturkkilaisessa järjestössä Kehityksen ja yhtenäisyyden komitea (İttihat ve Terakki Cemiyeti eli İTC) Thessalonikissa, jossa hänestä tuli järjestön ideologinen johtohahmo. Sama järjestö nousi myöhemmin käytännössä koko maan johtoon. Thessalonikissa Gökalp toimi myös työskenteli filosofian ja sosiologian professorina. Hänet nimitettiin vuonna 1912 Istanbulin yliopiston sosiologian professoriksi.
Osmanivaltion hävittyä ensimmäisessä maailmansodassa Gökalp karkotettiin Maltalle yhdessä monien muiden turkkilaisten poliitikkojen kanssa. Hänet vapautettiin Turkin kansallismielisten voitettua itsenäisyyssodan vuonna 1921. Palattuaan kotimaahansa Gökalp edusti jonkin aikaa Turkin parlamentissa. Hän kuoli Istanbulissa 25. lokakuuta 1924. Gökalpin ideologiset ajatukset vaikutti esimerkiksi Mustafa Kemaliin ja kemalismiin. Virallinen tasavaltalainen nationalismi omaksui kuitenkin hänen ajatuksensa vain osittain.
Ideologia

Gökalpin ajatukset edustivat ensimmäistä yhtenäistä teoriaa turkkilaisesta kansallisuusajattelusta. Hän oli alkujaan kannattanut ajatusta niin sanotusta pan-turkkilaisuudesta, mutta keskittyi myöhemmin erityisesti Turkin turkkilaisiin. Gökalp pohjasi ajatustaan selkeämmästä ja kokonaisvaltaisemmasta turkismista Émile Durkheimin sosiologiseen analyysiin. Gökalp sovelsi turkismiin turkkilaisen yhteiskunnallisen ja taloudellisen uudistusohjelman. Tyypillinen piirre Gökalpille oli jako kulttuuriin (hars) ja sivilisaatioon (medeniyet). Gökalp halusi omaksua lännestä sivilisaation yhteisiä osia, kuten esimerkiksi teknologiaa, mutta kulttuurin jäljittely sen sijaan johtaisi kansakunnalliseen rappioon. Kansakunta taas oli Gökalpin määritelmän mukaan yhteisö, jolla oli sama kulttuuri.
Aidot ja alkuperäiset turkkilaiset arvot löytyivät Gökalpin mukaan kansankulttuurista, kun taas esimerkiksi osmanien hovikulttuuri oli muiden kansojen jäljittelyn rappeuttama. Gökalp hyväksyi islamin osana turkkilaista kulttuuria, mutta sen sijaan hän ei hyväksynyt ajatusta "islamilaisesta sivilisaatiosta". Gökalpin mukaan ajatus "islamilaisesta sivilisaatiosta" oli johtanut osaltaan esimerkiksi arabien ja persialaisten jäljittelyyn samalla, kun turkkilaiset unohtivat omat juurensa.
Gökalp oli kansallisen kirjallisuuden perustajia. Runollaan "Turan" (1911) hän liittyi panturkkilaisuuteen, jonka johtohahmo hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana. Hän kiteytti sen ideologian runomuotoisessa teoksessa Türkçülüğün Esasları (1923). Se vaikutti merkittävästi Turkin henkisen elämän muotoutumiseen..
Teoksia

Kızıl Elma (1915)
Yeni Hayat (1918)
Türkeşmek, İslamlaşmak, Muasırlaşmak (1918)
Altın Işık (1923)
Türkcülüğün Esasları (1923)
Türk Medeniyeti Tarihi (1925)
Malta Mektublar (1931)
Hauta Istanbulissa.
Jules Chappaz

| Mitalit> Maa:   Ranska.Maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Maastohiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Planica 2023 | sprintti (p) |  |
Jules Chappaz (s. 22. toukokuuta 1999) on ranskalainen maastohiihdon MM-mitalisti.
Chappaz voitti nuorten maailmanmestaruuden 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2019. Hän saavutti alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa 4 × 5 kilometrin viestissä 2022. Hän saavutti Planican MM-kilpailuissa 2023, ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä neljäs.
Chappaz kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Tour de Skillä joulukuussa 2019. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan kolmastoista kiertueen kolmannessa osakilpailussa, Toblachin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2022. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Tour de Skihin kuuluneessa Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2023.
Evert Gädda

Evert Gabriel Gädda
Evert Gabriel Gädda (30. joulukuuta 1896 Mustasaari – 18. syyskuuta 1962) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Alfred Gädda ja Ida Lustig. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Sofia Elisabet Kronmanin kanssa. Gädda kävi kansakoulun ja ruotsalaisen kansanakatemian Malmilla vuosina 1914–1915.
Jääkärikausi

Tämä mustasaarelainen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 11. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 18. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän kuului myös pataljoonan soittokuntaan.
Suomen sisällissota

Gädda astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan  1. komppaniaan. Hän otti sisällissodassa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Näsilinnassa, Kuokkalassa ja Kellomäessä sekä etenemiseen Rajajoelle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Gädda palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Hänet siirrettiin 3. syyskuuta 1918 Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:n 5. komppaniaan, josta myöhemmin samana syksynä komennettiin kahdeksi kuukaudeksi Mustasaaren suojeluskunnan päälliköksi. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi sen jälkeen Mustasaareen maanviljelijäksi.
Talvi- ja jatkosota

Gädda osallistui talvisotaan ja jatkosotaan Pohjois-Mustasaaren suojeluskunnan paikallispäällikkönä ja sotien jälkeen jatkoi maanviljelystä ja ylläpiti omistamaansa Södergård-kotia Mustasaaressa.
Jääkäripataljoona 27:n soittokunta.
Luettelo Australian puolueista

Tämä artikkeli on luettelo Australian puolueista.
| Puolue | Puolue | Puolue | Puheenjohtaja | Poliittinen kirjo | Aate | Edustajat | Senaattorit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Työväenpuolue | Työväenpuolue | Anthony Albanese | Keskusta-vasemmisto | Sosiaalidemokratia, Sosiaaliliberalismi | 78 / 151  | 25 / 76  |
|  | Koalitio | Liberaalipuolue | Peter Dutton | Keskusta-oikeisto | Liberalismi, Konservatismi | 40 / 151  | 24 / 76  |
|  | Koalitio | Kansallispuolue | David Littleproud | Keskusta-oikeisto | Agrarismi, Konservatismi | 15 / 151  | 6 / 76  |
|  | Vihreät | Vihreät | Adam Bandt | Keskusta-vasemmisto | Vihreä liike | 4 / 151  | 11 / 76  |
|  | Yksi kansa | Yksi kansa | Pauline Hanson | Äärioikeisto | Kansalliskonservatismi | 0 / 151  | 2 / 76  |
|  | Australian ääni | Australian ääni | Fatima Payman | Keskusta | Progressivismi | 0 / 151  | 1 / 76  |
|  | Keskustaliitto | Keskustaliitto | Nick Xenophon | Keskusta | Regionalismi, Populismi | 1 / 151  | 0 / 76  |
|  | David Pocock | David Pocock | David Pocock | Keskusta-vasemmisto | Vihreä liike, Progressivismi | 0 / 151  | 1 / 76  |
|  | Jacqui Lambie | Jacqui Lambie | Jacqui Lambie | Oikeisto | Populismi, Konservatismi | 0 / 151  | 1 / 76  |
|  | Katterin puolue | Katterin puolue | Robbie Katter | Oikeisto | Oikeistopopulismi, Agrarismi | 1 / 151  | 0 / 76  |
|  | Kansa ensin | Kansa ensin | Gerard Rennick | Oikeisto | Kansalliskonservatismi | 0 / 151  | 1 / 76  |
|  | Tammy Tyrrell Tasmania | Tammy Tyrrell Tasmania | Tammy Tyrrell | Synkreettinen | Regionalismi | 0 / 151  | 1 / 76  |
|  | Yhtenäinen Australia | Yhtenäinen Australia | Ralph Babet | Oikeisto | Oikeistopopulismi | 0 / 151  | 1 / 76  |
|  | Länsi-Sydney | Länsi-Sydney | Dai Le Frank Carbone | Synkreettinen | Regionalismi | 1 / 151  | 0 / 76  |
Matti Haapaniemi

Haapaniemi 1950-luvulla.
Matti Ilmari Haapaniemi (s. 27. toukokuuta 1939 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Haapaniemi pelasi SM-sarjassa vuosina 1956–1972 ja voitti Tapparan riveissä kaksi Suomen-mestaruutta, yhteensä viisi SM-mitalia. "Möksä" edusti Suomen A-maajoukkuetta 27 kertaa, pelaten myös kahdet MM-kilpailut. (1959, 1961). Haapaniemi on ammatiltaan hammaslääkäri.
Saavutukset

2 Suomen-mestaruutta (Tappara 1959, 1961)
1 SM-hopea (Tappara 1958)
2 SM-pronssia (Tappara 1957, 1962)
Joukkueet

Tappara (1956–1962)
TuTo (1962–63)
Hilpara (1968–1972)
Anna-Liisa Haavikko

Anna-Liisa Haavikko (s. 23. helmikuuta 1960 Toivakka) on suomalainen toimittaja. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi 1993 Helsingin yliopistosta pääaineenaan folkloristiikka.
Haavikko aloitti uransa kirjoittavana toimittajana paikallislehdessä mutta on sittemmin siirtynyt toimittamaan radio- ja televisio-ohjelmia. Hän on toimittanut muun muassa Ylen Julkinen sana -ohjelmaa, jossa käsitellään ajankohtaisia median, julkisuuden ja tietoyhteiskunnan aiheita.
Haavikko on ollut Kopioston hallituksen jäsen vuodesta 2015, Journalistiliiton tekijänoikeusvaliokunnan puheenjohtaja ja jäsen vuodesta 2015, liiton hallituksen jäsen 2011–2014 ja Tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan jäsen vuodet 2009–2018.
Anna-Liisa Haavikko on naimisissa kustantaja Heikki Haavikon kanssa, jonka isä oli kirjailija Paavo Haavikko.
Teokset

Naisten marssi, 1994 (toim.)
Ja sodan vuosiin sattui nuoruus, 1994 (toim.)
Nuoruuden kolmas näytös, 1995 (toim.)
Lyhyet vuodet 1996, (toim.)
Täysiä vuosia 1949, 1999 (toim.)
Täysiä vuosia 1950, 1999 (toim.)
Mummokirja, 2004 (valokuvat: Natalia Baer, toim.: Anna-Liisa Haavikko, Liisa Vihmanen)
Aila Meriluoto: Tältä kohtaa : päiväkirja vuosilta 1975-2004, 2010 (toim.)
Secrecy – Eva Wardi; teksti Anna-Liisa Haavikko, Helsinki: Sémiosquare, 2013 ISBN 978-951-97491-1-2
Kaari : kirjailija Kaari Utrion elämä. Anna-Liisa Haavikko.  Helsinki: Siltala, 2021. ISBN 978-952-234-571-4
Luettelo jääkäreistä H

Jääkärimerkki
Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
H

Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
Paavo Jalmari Haanpää
H > Aarne Eino Haaranen

(30. maaliskuuta 1889 Padasjoki – 7. helmikuuta 1949) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Anders Haaranen ja Selma Juhontytär. Tämä kansakoulun käynyt merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 20. lokakuuta 1915, josta hänet vapautettiin palveluksesta 26. marraskuuta 1915. Suomeen hän palasi 11. joulukuuta 1918 ja toimi sen jälkeen sekatyömiehenä ja myöhemmin eristystyömiehenä Turun seudulla. Hän osallistui jatkosodan aikana linnoitustöihin 19. Linnoitus Korjauspajassa Aunuksen rakennuspiirissä. Sotilaspalveluksesta hänet vapautettiin vuonna 1944 yli-ikäisyyden takia.
H > Axel Vilhelm Haavisto

(13. elokuuta 1887 Helsinki – 13. tammikuuta 1918 Berliini) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat muurari Aksel Haavisto ja Lena Sofia Andersintytär. Tämä kansakoulun ja Hedengrenin kauppakoulun käynyt Helsingin vesilaitoksen konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon rintamalta saamansa keuhkotaudin takia ja edelleen Berliinin kaupunginsairaalaan 8. joulukuuta 1917, missä hän kuoli taudin runtelemana 13. tammikuuta 1918. Hänet haudattiin Berliinin Luther-hautausmaahan. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Einar Vilhelm Hackzell myöh. Hakasalo
Emil Alfons Hagelberg
H > Algot Ragnwald Michael Hagert

(22. marraskuuta 1892 Helsinki – 15. toukokuuta 1970) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat faktori Michael Hagert ja Alma Juden. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Helene Bagehornin kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1911–1915 Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla ja vuosina 1918–1920 Berliinin teknillisessä korkeakoulussa, missä hän suoritti diplomi-insinööritutkinnon vuonna 1920. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin 31. toukokuuta 1916. Saksassa ollessaan hän työskenteli vuosina 1917–1919 opintojensa ohella Berliinissä mm. Strebelwerk G.m.b.H:n, Danneberg & Quandtin ja Orenstein & Koppel A.G:n palveluksessa. Suomeen hän palasi vuonna 1920 ja siirtyi insinööriksi konepaja G. Tirkkosen metallitehtaaseen Helsinkiin. Hän siirtyi vuonna 1924 Helsingin kaupungin rakennustoimiston työpajan palvelukseen, josta hän siirtyi vuonna 1926 Ahjon konepaja oy:n teknilliseksi johtajaksi ja vuonna 1932 saman yrityksen toimitusjohtajaksi. Hänet on haudattu Helsinkiin.
H > Johannes Haglund

(5. marraskuuta 1889 Sulva – 19. toukokuuta 1968) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Benjamin Haglund ja Ida Maria Orre. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1915 Vendla Kronholmin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt kotitilaansa viljellyt maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet lähetettiin Altonan työosastoon 14. lokakuuta 1916 ja laskettiin siviilitöihin 4. elokuuta 1917. Suomeen hän saapui 29. elokuuta 1918 ja toiminut pienviljelijänä Sulvassa lukuun ottamatta vuosia 1919–1921, jolloin hän oli siirtolaisena Kanadassa. Hän oli mukana Sulvan suojeluskuntatoiminnassa vuosina 1918–1934. Talvisotaan hän osallistui vartiopalveluksessa kotiseudullaan. Sotien jälkeen hän jatkoi kotitilansa pitämistä ja kuului Sulvan kunnanvaltuustoon. Kunniamerkit: Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
H > John Kullervo Hagman

(3. helmikuuta 1893 Helsinki – 16. heinäkuuta 1964) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat maalari Johan Adolf Hagman ja Ida Maria Lindström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Jenny Helena Ruthin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt Kone ja sillanrakennus oy:n palveluksessa Helsingissä ollut mekaanikko liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 23. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 20. toukokuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa, josta hänet siirrettiin 16. huhtikuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin. Hän toimi Saksassa ollessaan useissa eri teollisuuslaitoksissa Berliinissä ja Hampurissa. Suomeen hän palasi 15. tammikuuta 1919 ja siirtyi työnjohtajaksi Kone- ja siltarakennus oy:n Abloy-lukko-osastolle 1. helmikuuta 1919, josta hän siirtyi 1. elokuuta 1920 Asevarikko l:een varastonhoitajaksi. Vuodesta 1935 alkaen hän toimi tavarantarkastajana Puolustusministeriön tarkastustoimistossa. Hän suoritti Suojeluskuntaupseerikurssin vuosina 1921–1922 ja asemestarikurssin Aseseppäkoulussa vuosina 1929–1930. Talvisodan ja Jatkosodan aikana hän toimi tavarantarkastajana Päämajan kaasunsuojelutoimistossa. Sotien jälkeen hänet siirrettiin Puolustusvoimien Pääesikuntaan varastonhoitajaksi, josta tehtävästä hän erosi vuonna 1945. Hänet on haudattu Helsinkiin. Ylennykset: Vänrikki 1942. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi,  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali.