stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mustamaki
Elintavat > Lisääntyminen

Mustamakien parittelu tapahtuu huhti–kesäkuussa ja naaras kantaa poikasta 120–136 vuorokautta. Poikasia syntyy yleensä yksi. Poikanen on syntyessään harmahtavan musta ja vähäkarvainen. Se painaa keskimäärin 75 grammaa. Muu ryhmä auttaa poikasen hoidossa. Sitä imetetään 5-6 kuukautta. Sukukypsäksi se tulee kaksivuotiaana. Mustamakit voivat elää vankeudessa 20–27-vuotiaaksi.
Uhat ja suojelu

Mustamakien asuttamia metsiä on viime vuosikymmeninä hakattu tehokkaasti asutuksen ja viljelmien tieltä. Se on kuitenkin osittain sopeutunut elämään ihmisen muokkaamassa ympäristössä. Metsien tuho on silti lajin suurin uhka. Taantumiseen on vaikuttanut myös metsästys lihan, turkin ja viljelyksille aiheuttamien vahinkojen vuoksi, kaupallinen pyynti lemmikeiksi tai eläintarhan asukkaaksi. Se onkin yleinen eläintarhoissa ja lisääntyy niissä kohtuullisen hyvin. Se voi mahdollistaa eläinten istutukset luontoon. Mustamaki luokitellaan nykyään lajina vaarantuneeksi. Molemmat kuuluvat CITES-sopimuksen liitteeseen I. Mustamakeja elää myös suojelualueilla ja lisäksi laji on rauhoitettu.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Mustamaki (Eulemur macaco)
ITIS: Eulemur macaco (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Eulemur macaco (Black lemur) (Petterus macaco) (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Eulemur macaco (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Eulemur macaco:  Wikidata: Q55332  Wikispecies: Eulemur macaco  ADW: Eulemur_macaco  ARKive: eulemur-macaco  BioLib: 32012  BOLD: 64378  CoL: 6GXNY  EoL: 326527  GBIF: 2436420  iNaturalist: 43609  IRMNG: 10593687  ITIS: 572866  IUCN: 8212  MDD: 1000997  MSW: 12100041  NCBI: 30602  Observation.org: 83412  Open Tree of Life: 763521  Paleobiology Database: 232779  Paleobiology Database: 232779  Species+: 11141  uBio: 108874 
Lemur macaco:  Wikidata: Q41165604  GBIF: 8940236  ZooBank: 84E808CE-8DB8-41C1-AFD2-BA0F25D980CD 
Hedelmää syövä mustamakiuros.
Mustamakiemo poikasensa kanssa Nosy Ben saarella sijaitsevalla Lokoben luonnonsuojelualueella
My (nimi)

| My, Myy |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  My: 4. helmikuuta 
– ortodoksinen:  –
Nimen alkuperä:  Pikku Myyn nimi; pohjautuu kreikan myy-kirjaimeen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
My on naisen etunimi, joka on tullut tunnetuksi Tove Janssonin ruotsinkielisistä muumitarinoista. Niissä esiintyy pienikokoinen ”Lilla My” eli Pikku Myy. Hahmon nimen on keksinyt Janssonin eno, matematiikan lehtori Harald Hammarsten. Se perustuu kreikkalaisen aakkoston myy-kirjaimeen.
My-nimi lisättiin suomenruotsalaiseen nimipäiväkalenteriin vuonna 2000. Toukokuuhun 2020 mennessä se on ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 780 naisella. Muumikirjojen suomennoksissa käytetty nimiasu Myy on etunimenä paljon harvinaisempi; tämännimisiä henkilöitä on Digi- ja väestötietoviraston nimitilastoissa alle 290. Myy-nimi ei ole päässyt almanakkaan.
Tunnettuja Myitä

My Kippilä (s. 1996), salibandyn pelaaja
Myy Lohi (s. 1990), näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: My ja Myy (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Rastaslaiskuri

| Rastaslaiskuri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Laiskurit Bucconidae
Suku::  Micromonacha
Laji::  lanceolata
Kaksiosainen nimi
 Micromonacha lanceolata  (Deville, 1849) 
Katso myös
   Rastaslaiskuri Wikispeciesissä   Rastaslaiskuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rastaslaiskuri (Micromonacha lanceolata) on laiskureihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Rastaslaiskuri kasvaa 13–14 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä ja siivet ovat ruskeat. Otsassa ja nokan ympärillä on valkoista. Rastaslaiskurin vatsa on valkoinen ja siinä on mustia viiruja.
Levinneisyys ja elintavat

Rastaslaiskuria tavataan Costa Ricasta ja Panamasta sekä Kolumbiasta Brasilian länsiosiin ja Boliviaan. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja metsien reunamaat.  Rastaslaiskuri liikkuu toisinaan muiden lajien kanssa sekaparvina.
Ellen Müller-Preis

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ellen Müller-Preis (vas.) Berliinin olympialaisissa vuonna 1936. |  Ellen Müller-Preis (vas.) Berliinin olympialaisissa vuonna 1936. |  Ellen Müller-Preis (vas.) Berliinin olympialaisissa vuonna 1936. |  |
Maa:   Itävalta
Naisten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | floretti |  |
|  Pronssia | Berliini 1936 | floretti |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | floretti |  |
Ellen Müller-Preis (6. toukokuuta 1912 – 18. marraskuuta 2007) oli itävaltalainen miekkailija ja olympiavoittaja.
Müller-Preis kilpaili florettimiekkailijana viisissä olympialaisissa ja saavutti kolme olympiamitalia. Los Angelesin 1932 kesäolympialaisissa hän voitti kovimman kilpailijansa, Britannian Heather Guinnessin sekä loppusarjassa että kultamitalin ratkaisseessa uusintaottelussa pistein 5–3. Ratkaisuottelussa Guinness osoitti urheiluhenkeä mainitsemalla kahdesta pisteen Preisille tuoneesta osumasta, jotka tuomareilta olivat jääneet näkemättä.
Berliinin 1936 olympialaisissa Preis saavutti pronssia edellään Unkarin Ilona Schacherer ja Saksan Helene Mayer. Sotavuosien jälkeen rouva Müller-Preis saavutti Lontoon 1948 olympialaisissa toisen olympiapronssinsa edellään Ilona Elek (entinen Schacherer) ja Tanskan Karen Lachmann. Vielä Melbournen 1956 olympialaisissa 44-vuotias Müller-Preis sijoittui seitsemänneksi.
MM-kilpailujen henkilökohtaisessa kilpailussa Müller-Preis voitti kultamitalin kolmasti: Lissabonissa 1947, Kairossa 1949 ja Monacossa 1950. Lisäksi hän oli MM- tai EM-kilpailuissa kerran hopealla ja kahdesti pronssilla.
Saavutukset

Olympiakultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1932
Olympiapronssia floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1936 ja 1948
MM-kultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1947, 1949 ja 1950
MM-hopeaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1935
MM-pronssia floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1937
EM-pronssia floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1931
Mynämäen vaakuna

Mynämäen vaakuna vuodesta 2007. Sama vaakuna oli vuosina 1961–2006 Mietoisten vaakunana.
Mynämäen kunnanvaakuna eli entinen Mietoisten kunnanvaakuna on Mynämäen kunnan tunnus. Sen on suunnitellut Gustaf von Numers. Vaakunan heraldinen selitys on ”punaisessa kentässä kolme kultaista sulkakynää paaluittain”, ja se on alun perin vahvistettu Mietoisten kunnanvaakunaksi 16. lokakuuta 1961. Vaakunan sulkakynät viittaavat Mynämäen kunnan mukaan pitäjän kolmeen suurmieheen, Daniel Jusleniukseen, Maunu II Tavastiin ja Augustin Ehrensvärdiin. Suomen kunnallisvaakunat -teoksessa vaakuna-aiheeseen vaikuttaneeksi henkilöksi mainitaan kuitenkin vain Juslenius.
Mynämäen kunnanvaakuna vuosina 1960–2006.
Alkuperäinen Mynämäelle 24. maaliskuuta 1960 vahvistettu vaakuna oli Olof Erikssonin suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”hopeakentässä punainen kärki, jossa kultainen nouseva apilaristi”. Vaakuna sai aiheensa Mynämäen keskiaikaisesta kivikirkosta, jonka päätyä kärki ja apilaristi symboloivat. Vaakuna muuttui epäviralliseksi Mynämäen ja Mietoisten kuntaliitoksen astuttua voimaan 1. tammikuuta 2007, jolloin syntynyt kunta otti käyttöönsä Mynämäen nimen ja Mietoisten vaakunan.
Mustarastas

| Mustarastas |
| --- | --- |
 Koiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rastaat Turdidae
Suku::  Rastaat Turdus
Laji::  merula
Kaksiosainen nimi
 Turdus merula  Linnaeus, 1758 
 Mustarastaan levinneisyys.
Katso myös
   Mustarastas Wikispeciesissä   Mustarastas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustarastas (Turdus merula) on rastaiden sukuun kuuluva lintulaji ja Uudenmaan maakuntalintu.
Tuntomerkit

Ääninäytteet
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Mustarastas on 23,5–29 cm pitkä. Koiraan höyhenpuku on kokonaan musta, ja sillä on keltainen nokka ja silmärengas. Naaras on väriltään tummanruskea. Kurkku on vaaleampi, ja rinnassa on epäselvää täplitystä. Nuoret yksilöt muistuttavat vanhaa naarasta, mutta niillä on täplitystä myös yläpuolella.
Mustarastas on äänekäs lintu, ja sillä on laaja äänivalikoima. Kutsuääniä muuttolennossa ovat rullaava ”srrri” ja syvä ”kok”. Huolestuneena mustarastas päästää hyvin ohutta ”tsiiih”-ääntä ja kovaa maiskutusta ”tsuk-uk-uk-...”. Varoitusääni on pitkään jatkuva, takova ja kirkas ”pli-pli-pli”. Laulu on kaunista melodista lurittelua, jossa on huilumaisia ääniä. Laulussa on rauhallinen tahti ja liukuvat sävelkorkeuden vaihtelut. Säkeet ovat melko lyhyitä ja toistuvat 3–5 sekunnin välein. Joidenkin yksilöiden säe voi olla haikeampi ja kuulostaa kulorastaan laululta.
Mustarastas voi oppia matkimaan muun muassa ambulanssin sireenin ääntä, auton murtohälyttimen ulinaa, kännykän soittoääniä, moottorisahaa ja vislausta. Lintuasiantuntija Steven Dudleyn mukaan mustarastas harrastaa matkimista vain harvoin, toisin kuin kottaraiset ja muut rastaat. Mustarastaan laulutaito ei ole peritty ominaisuus, vaan nuori mustarastas opettelee laulunsa pääasiassa lajitovereiltaan.
Levinneisyys

Mustarastasta tavataan lähes koko Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Sitä on myös istutettu Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Euroopassa on 40–82 miljoonaa pesivää paria eli 120–246 miljoonaa yksilöä. Euroopan kanta muodostaa 50–74 prosenttia maailmanlaajuisesta kannasta, joten hyvin varovainen arvio koko maailman kannasta on 162–492 miljoonaa yksilöä.
Suomessa mustarastas oli 1900-luvun alussa eteläinen laji mutta on sen jälkeen levittäytynyt pohjoiseen päin. Nykyisin laji pesii vakituisesti Lapin eteläosissa asti. Suomessa mustarastaat ovat osittaismuuttajia, ja vuosien väliset kannanvaihtelut ovat suuria. 1950-luvulla Suomen mustarastaskannaksi arvioitiin noin 17 000 paria. 1970-luvulla kanta oli kasvanut arviolta 300 000 pariin. Ankarat talvet 1980-luvun lopulla pudottivat kannan 130 000 pariin, mutta 1990-luvun lopulla kanta oli kasvanut arviolta 250 000 pariin. Vuosina 2008–2012 Suomen kannaksi arvioitiin 470 000 – 590 000 paria. Vuosina 2013–2018 kannan arvioitiin nousseen jo 551 000 – 788 000 pariin. Tarkkaa syytä runsastumiseen ei tiedetä, mutta talviruokinnan runsastuminen ja talvien leudontuminen ovat suosineet lajia.
Elinympäristö

Mustarastas pesii rehevissä metsissä mutta myös ihmisen läheisyydessä puistoissa ja pihoissa. Kannan kasvettua mustarastas on siirtynyt rehevimmistä metsistä myös mäntyvaltaisiin metsiin.
Lisääntyminen

Mustarastas tekee korsista, sammalista ja lehdistä rakennetun pesänsä maahan, juurakkoon, puun tai pensaan tyveen, halkopinoon tai risukasaan. Naaras munii 3–6 sinivihreää, ruskeapilkkuista munaa, joita se hautoo 11–14 päivää. Poikaset pysyvät pesässä noin 14 päivää emojen ruokkiessa niitä. Pesäpoikasajan jälkeen emot ruokkivat niitä vielä 2–3 viikkoa.
Ravinto

Mustarastas käyttää ravinnokseen matoja, kotiloita, hyönteisiä, ruuantähteitä, siemeniä, marjoja ja hedelmiä.
Kuvia

Koiras.
Naaras.
Pesä munineen.
Pesä poikasineen.
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Mustarastas (Turdus merula)
ITIS: Turdus merula (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25234  Wikispecies: Turdus merula  ABA: eurbla  ADW: Turdus_merula  AFD: Turdus_merula  Avibase: 6D7A9C93AD1830EB  BioLib: 8883  BirdLife: 103888106  BirdLife-Australia: common-blackbird  BOLD: 9563  BOW: eurbla  BTO: bob11870  CoL: 7CYVX  eBird: eurbla  EoL: 45510215  EPPO: TURDME  EUNIS: 1332  EURING: 11870  Fauna Europaea: 97226  Fauna Europaea (new): 5be00f8b-1ac7-4637-a539-d8d539d44ee4  GBIF: 2490719  iNaturalist: 12716  IRMNG: 11164632  ITIS: 179757  IUCN: 103888106  NBN: NHMSYS0000530674  NCBI: 9187  NZBO: eurasian-blackbird  NZOR: 2c4ddf57-35cb-46bc-8710-602cccc3dec2  Observation.org: 150  Open Tree of Life: 568572  Paleobiology Database: 365958  Paleobiology Database: 365958  TSA: 18275  WoRMS: 558602  Xeno-canto: Turdus-merula  ZooBank: 40B40163-936A-4075-8D36-96F6E2DD3334  Laji.fi: MX.33106
Myllysilta (Nurmijärvi)

| Myllysilta |
| --- | --- |
 Myllysilta, kuvattu Siippoontien sillalta.
Ylittää:  Vantaanjoki
Sijainti:  Palojoen Metsäkylä, Nurmijärvi
Siltatyyppi:  puinen tukiansassilta
Pisin jänneväli:  15,9 m
Pituus:  50,8 m
Leveys:  6 m
Avattu liikenteelle:  1966
Koordinaatit:  60°27′19.5″N, 024°51′07.1″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Myllysilta on puurakenteinen entinen museosilta Nurmijärvellä, Palojoen Metsäkylässä. Se ylittää Vantaanjoen Myllykosken kohdalla, Siippoontien eteläpuolella. Myllysilta on valmistunut 1966, se oli nuorin Liikenneviraston museosilloista. Silta on neliaukkonen tukiansassilta, jonka jännemitta on kahdessa keskimmäisessä aukossa 6 m ja reuna-aukoissa 7,5 m. Sillan kokonaispituus on 50,8 m ja hyötyleveys 5,7 m. Sillan on suunnitellut diplomi-insinööri Eino Kokkonen. Myllysilta on 1960-luvun sillaksi epätyypillinen, tukiansassilta oli 1800-luvulla yleisesti käytetty siltatyyppi. Tukiansassilloilla pitkien jännevälien ylittäminen onnistui käyttämällä moninkertaisia tukiansaita ja nurjahdustuentaa lisäämällä.
Myllysiltaa pidetään onnistuneena lajinsa edustajana, joka sopii jyrkkärantaiseen Myllykoskeen.  Silta otettiin museosillaksi vuonna 1982. Perusteena valinnalle kerrottiin, että silta on sekä suunnittelultaan että toteutukseltaan hyvää tasoa. Siinä on yhdistetty nykyaikainen insinööritieto perinteiseen kirvesmiestaitoon. Silta sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin teemakohteessa 
museosillat.
Myllykoski on historiallinen myllynpaikka. Kosken rannalla on vanhojen rakennusten ja patojen raunioita. Nykyään Myllykoski on nurmijärveläisten retkeilyaluetta ja se on suosittu perhokalastuspaikka. Myllykosken uusin silta, Siippoontien maantiesilta, on valmistunut vuonna 1991.
Myllysillan ei enää vuonna 2012 katsottu olevan museosiltaluetteloon sovelias valmistumissajalleen epätyypillisen rakenteen takia.
Aiheesta muualla

Tiehallinto: Museotiet ja -sillat -esite. 2002
Myllysilta ELY-keskuksen sivulla[vanhentunut linkki]
Myrrhinutta

| Myrrhinutta> Μυῤῥινοῦττα.Sijainti |
| --- | --- |
 Myrrhinutta
Koordinaatit:  38°4′59″N, 23°58′45″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Néa Mákri, Marathónas, Itä-Attika, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Aigeis
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  ek Myrrhinūttēs (ἐκ Μυῤῥινούττης)
Bulen jäseniä:  1
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Myrrhinutta (m.kreik. Μυῤῥινοῦττα, Myrrhinūtta tai Myrrhinoutta), joskus myös Myrrhinutte (Μυῤῥινούττη, Myrrhinūttē tai Myrrhinouttē), oli antiikin aikainen Aigeis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Myrrhinutta sijaitsi Attikan itärannikolla. Se sijoitetaan suunnilleen nykyisen Néa Mákrin kaupungin tienoille Marathónaksen kunnan alueelle.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä ek Myrrhinūttēs (ἐκ Μυῤῥινούττης).
Muisti

Olin Levi Warnerin Muisti (1896). Library of Congress
Muisti on kyky tallentaa ja palauttaa mieleen menneitä kokemuksia. Ihmisen muisti jaetaan sensoriseen muistiin, lyhytkestoiseen työmuistiin ja pitkäaikaiseen säilömuistiin. Muistin häiriöt tunnetaan yhteisnimellä amnesia. Muistia ihmisen mielen ominaisuutena tutkivat kognitiivinen psykologia, rememologia ja kognitiotiede.
Muisti ja evoluutio

Muisti kehittyi parantamaan eliöiden sopeutumista ympäristöön. Jos eliö havaitsi esimerkiksi jonkin toiminnan tai paikan vaaralliseksi, se oppi muistin avulla välttämään sitä. Selkärankaisten eräs piirre on muisti; jopa kalat oppivat jotakin. Alkeellisemmillakin eläimillä, kuten muurahaisilla, on todettu jonkinlaista hermostollista muistia, tosin valtaosa muurahaisen "muistista" on ulkomaailmassa, jonne se merkitsee kulkemansa reitit ja tärkeät paikat erilaisin hajujäljin.
Muistitapahtuma

Muistin toiminnassa on neljä vaihetta: tallentaminen, säilyttäminen, palauttaminen ja tunnistaminen. Osa tiedoista on muistissa vain muutaman sekunnin ajan. Tätä kutsutaan sensoriseksi muistiksi. Työmuistiksi kutsutaan sitten hieman pidempikestoista muistia, johon kuuluu tarkkaavuusjärjestelmä ja tietynlaisia väliaikaisia tietovarastoja. Selviytymisen kannalta suotuisat tai haitalliset asiat (esim. opiskelun tulokset, palaminen tai kipu) jättävät aivoihin tyypillisesti pysyvämpiä muistijälkiä.
Muistitapahtuma > Muistijäljet

Lyhytaikaisen muistin ohella ihmisellä on pitkäkestoisempi muisti eli kestomuisti, jossa aivoihin jää muistijälkiä. Kun tietyt impulssit kulkevat toistuvasti tiettyjä hermoratoja pitkin, saavat ne synapsissa aikaan rakenteellisia ja toiminnallisia muutoksia, jolloin ne käytön myötä laajenevat ja vapauttavat suurempia määriä välittäjäainetta. Tämän myötä vastaanottajasolussa välittäjäaineen reseptorikohdat lisääntyvät tai herkistyvät. Näin ollen ei enää tarvita yhtä suurta impulssimäärää jotta vastaanottajasolu reagoisi (so. ottaisi informaatiota vastaan). Näin syntyy impulssin kulkua helpottava hermosolujen muodostama reitti. Tämä on assosiatiivisen muistitoiminnan ydin.
Jotta synapsien toiminta tehostuisi, on vastaanottajasolun kyettävä jollakin tavalla viestittämään lähettäjäsolulle, että impulssit ovat ylittäneet synapsin. Kun solut eivät tällaista viestiä saa, ne kuolevat. Varsinkin lapsen aivoissa syntyy helposti uusia solujen välisiä yhteyksiä samalla kun käyttämättömiä häviää. Kun muistirataa harjoittaa, siirtyvät sitä auttamaan myös sellaiset solut, jotka muuten saattaisivat keskittyä muihin tehtäviin.
Isoaivokuoren pohjaosassa sijaitseva hippokampus kerää ja työstää kaiken aistitiedon sekä lähettää työstetyn tiedon säilömuistiin aivokuorelle. Aivot siirtävät niin sanotun syvän unen aikana valveillaoloaikana opittuja asioita ja lyhytkestoisen muistin sisältöä hippokampuksesta otsalohkon alueelle, jolloin syntyy pitkäkestoisia muistoja. Tämä tapahtuu syvään uneen liittyvien hitaiden aivoaaltojen ja niihin liittyvien aktiivisuuspiikkien aikana. . Syvän unen laadullinen heikentyminen on yhteydessä muistin heikkenemiseen.
Ilman hippokampusta ihminen menettää kyvyn tallentaa asioita muistiinsa (vrt. esim. Milnerin tutkima potilas H.M.). Hippokampuksen poistamisen jälkeen myös kyky muistaa lähimenneisyyden tapahtumia heikkenee. Ilmeisenä pidetään hippokampuksen osallistumista muistiaineksen tallentamiseen. Aivokuorella sijaitsevasta asiamuistin (ks. jäljempänä) eri palasista on yhteys hippokampukseen, joka taas yhdistelee niitä toisiinsa eri aistinalueilta ja siirtää muihin aivokuoressa oleviin muistin osiin. Se jäsentelee irrallaan pitkin aivokuorta olevat muistijäljet kokonaisuudeksi, jonka lopullinen talletuspaikka on kuitenkin aivokuorella.
Etanan lyhytkestoinen muisti perustuu siihen, että hermosolujen tiettyihin proteiineihin yhdistyy fosfaattiryhmiä. Pitkäkestoisessa muistissa puolestaan monet geenit kytkeytyvät soluissa toimintaan tai pois toiminnasta CREB-nimisen proteiinin valitessa toimivat ja lepäävät geenit. Samat proteiinit ovat osoittautuneet keskeisiksi hiiren ja ilmeisesti myös ihmisen muistille.
Muistitapahtuma > Muistijäljet > Tapahtumamuisti

Ihminen tekee päivittäin monia asioita, joita hänen ei tarvitse erikseen ajatella tai niihin keskittyä. Tällaisia arkipäivän tilanteita ovat esimerkiksi käveleminen, syöminen sekä polkupyörällä tai autolla ajo. Nämä tiedostamattomista yksityiskohdista koostuvat ehdollisiin reflekseihin kuuluvat toiminnot perustuvat tapahtumamuistiin. Tavallisessa puheessa sanotaan usein, että jokin asia "on selkäytimessä", mutta kaniineilla tehdyissä kokeissa on havaittu tapahtumamuistin lopullisen sijaintipaikan olevan pikkuaivoissa. Useat tällaiset perustoimintojen muistijälkien radat ovat muodostuneet jo pienenä lapsena, ja esimerkiksi ihminen, joka on jo lapsena oppinut ajamaan pyörällä osaa yhä kymmenien vuosien tauon jälkeen ajaa polkupyörää.
Muistitapahtuma > Muistijäljet > Asiamuisti

Asiamuistilla tarkoitetaan muistia, jonka avulla ihminen esimerkiksi muistaa asioiden ulkonäön tai hajun. Aivoissa asiamuistiaineen sijainti on aivokuoressa monissa eri kohdissa, jotka yhdistyvät aivojen eri aistinalueisiin ja toisiin muistiaineksen sijaintikohtiin muodostaen näin monimutkaisen kehikon. Yksittäinen muisto ei sijaitse vain yhdessä kohtaa, vaan laajemmalla alueella hermosolujen verkossa. Yksinkertainen esimerkki tällaisen muistiuomien ja -ojien verkoston toiminnasta on tilanne, jossa ihminen näkee tutun henkilön kasvot, mutta ei muista tämän nimeä. Hän yrittää muistella tapaamaansa henkilöön liittyviä asioita, ja lopulta tämän muistelun myötä myös nimi palautuu mieleen, kun henkilöön liittyvät muistit ovat kulkeneet ja aktivoineet vanhoja, aivoissa yhteenpunoutuneita reittejä asiaan liittyen.
Erityisen hyvin ihminen muistaa asioiden tapahtumajärjestyksen sekä syy-yhteydet, kun taas erilaiset värit ja muodot eivät tahdo kunnolla palautua mieleen. Kaksi peräkkäin sattunutta asiaa palautuvat mieleen samalla tavoin kytkeytyneenä toisiinsa. Tämä saattaa sekoittaa muistia siten, että ihminen muistaa kahdella peräkkäin tapahtuneella asialla olevan syy-yhteyden toisiinsa, vaikka todellisuudessa näin ei olisikaan.
Ihmiselle ainutlaatuinenlähde? muisti mahdollistaa ajattelun. Ihmisen muisti on vapaa, eli ajatellessaan ihminen kykenee mielensä mukaisesti yhdistelemään asioita toisiinsa rajoituksetta. Ajatusten perustana ovat muistiin jääneet asiat ja mallit ympäristön tapahtumista, joita on mahdollista "pyöritellä päässään" ja niiden avulla täydennellä tapahtumia, minkä johdosta myös tulevaisuuden ennakointi aivoissa on mahdollista. Ilman kykyä tällaiseen ennakoivaan toimintaan ihminen ei menestyisi muuttuvassa ympäristössä.
Ihmislapsi oppii aikuista helpommin uusia asioita ulkoa ja kykenee myös palauttamaan ne nopeammin mieleensä. Lapsella uusien haarakkeiden syntyminen on nopeampaa, mutta niin on myös niiden häviäminen. Tämän johdosta erilaisilla lapsuuden kokemuksilla ja virikkeillä on merkittävä vaikutus aivojen kehittymiselle. Aikuinen ei enää muista yksityiskohtia yhtä helposti, mutta monimutkaisten asioiden oppiminen ja hahmottaminen onnistuu lasta paremmin. Tämä perustuu juuri edellä mainittuun muistikehikkoon, muistissa jo valmiina olevaan suureen määrään aiemmin hankittua ja ajan mittaan kokonaisuuksiksi hahmottunutta tietoa, johon aikuisen on helpompi verrata uutta muistiainesta. Tästä syystä aikuisiällä ei tarvitse painella mieleen irrallisia yksityiskohtia, vaan tiedot liittyvät mielekkäinä kokonaisuuksia valmiina olevaan kehikkoon.
Muistin osa-alueet

Muisti jaetaan usein episodiseen ja semanttiseen muistiin sekä lähi- ja kaukomuistiin. Episodinen muisti sisältää henkilökohtaisesti koettuihin tapahtumiin ja tunteisiin liittyvän muistiaineksen, kun taas semanttinen muisti käsittää maailmaa koskevan yleistiedon. Muistitoiminnot voidaan jäsentää myös esimerkiksi muistin laajuuden ja muistiaineksen säilyvyyden mukaan tai informaation käsittelyn prosessien mukaan.