stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kurikan Kotiseurakunta
Historia

Vapaiden herätysliikkkeiden kokouksia on pidetty Kurikassa jo 1920-luvulta lähtien. Kurikan helluntaiseurakunta perustettiin 9. syyskuuta 1955. Perustamiskokouksessa oli paikalla 13 henkilöä ja se pidettiin Koivaaran talossa. Alkuaikoina seurakunta kokoontui kodeissa. Jäsenmäärän kasvaessa tilaisuudet siirtyivät kerhohuoneisiin ja tarve kiinteille toimitiloille kasvoi. Vuonna 1974 seurakunta vuokrasi huoneiston osoitteesta 1981, minkä jälkeen siirryttiin 1981 viereiselle tontille Kurikantie 6:n kellaritiloihin. Nykyinen Kirkkoahteen kiinteistö on vanha Kurikan meijeri, joka siirtyi 1. marraskuuta 1988 seurakunnan omistukseen. Muutostöiden suunnittelusta vastasi Veikko Köykkä Ilmajoelta. Tilat vihittiin käyttöön 21. huhtikuuta 1991.
Seurakunnan johtajat

1974–1987: Aarne Kiviharju
Mauri Latvala
1987–2005: Heino Viitanen
2005–2012: Tarvo Vallineva
2012– Markus Keväänranta
Granqvist

Granqvist tai Grankvist on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aku Granqvist myöh. Hakosalo (1873–1930), näytelmäkirjailija
Andreas Granqvist (s. 1985), jalkapalloilija
Beat-Sofi Granqvist (1869–1960), näyttelijä ja floristi, Karl Emil Granqvistin tytär
Hilma Granqvist (1890–1972), filosofian tohtori, antropologian ja sosiologian kansainvälinen edelläkävijä
Ida Granqvist (1872–1949), ruotsalainen kirjailija, virsirunoilija ja lähetystyöntekijä
Johan Granqvist (1829–1882), nimismies, kunnankirjuri ja lauluntekijä
Karl Emil Granqvist (1830–1889), opettaja ja sanomalehtien toimittaja
Kimmo Granqvist (s. 1968), romanin kielen tutkija
Therese Grankvist (s. 1977), ruotsalainen laulaja.
Kuvitteellisia henkilöitä

Grankvistin perhe, Astrid Lindgrenin kirjassa Saariston lapset ja siihen perustuvassa samannimisessä televisiosarjassa
Entisiä Granqvisteja

Kusti Sala, ent. Granqvist (1875–1943), tamperelaisen Johanneksen kansakoulun lämmittäjä ja Tampereen Työväen Teatterin perustajia
Seppo Arina, ent. Granqvist (1922–2001), taidemaalari
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Theodor Schauman

Theodor Schauman 1900-luvun alussa.
Oskar Theodor (Teodor) Schauman (13. lokakuuta 1849 Helsinki – 11. maaliskuuta 1931 Porvoo) oli suomalainen kenraalimajuri (1919). Hän oli Suomen rakuunarykmentin komentaja 1889–1901.
Schauman kuului Kuurinmaalta polveutuvaan aatelissukuun, joka kirjoitettiin Ruotsin ritarihuoneeseen 1686 sekä Suomen ritarihuoneeseen 1818. Schauman valmistui 1868 Suomen kadettikoulusta ja palveli sen jälkeen Venäjällä. Hänet komennettiin 1868 kornettina keisarinnan henkirakuunarykmenttiin, jossa hän palveli vuoteen 1889 saakka. Hän kävi upseerien ratsuväenkoulun 1871–1873. Schauman kuului 1887–1888 jäsenenä komiteaan, joka harkitsi ratsurykmentin asettamista Suomen sotalaitoksen yhteyteen. Vuonna 1889 hänet siirrettiin everstinä Suomen rakuunarykmentin komentajaksi. Rykmentti oli perustettu Lappeenrantaan, ja hän kehitti siitä mallikelpoisen. Rykmentti hajoitettiin 1901 ja Schauman joutui kenraalimajurin arvoisena ennenaikaiselle eläkkeelle vastustettuaan Nikolai Bobrikovia.
Schauman valittiin 1901 Kaupunkien Yleisen Paloapuyhdistyksen asiamieheksi Turkuun. Turun palotoimikunnan jäsenenä hän oli vuosina 1902–1903 ja sen puheenjohtajana vuosina 1904–1918. Suomen itsenäistyttyä Schauman oli 1919 sen komitean puheenjohtajana, jonka tuli laatia ehdotus Suomen puolustuslaitoksen järjestämisestä sekä myöskin sen komitean puheenjohtajana, joka laati ehdotuksen. Schauman oli 1919 myös jäsenenä kansainvälisessä Ahvenanmaan linnoitusten hävittämiskomiteassa.
Schaumanin veljen Waldemar Schaumanin lapsia olivat Sigrid ja Eugen Schauman.
Aiheesta muualla

Ratsuväki ja Lappeenranta autonomian aikana.
Orhan Pamuk

| Orhan Pamuk |
| --- | --- |
 Orhan Pamuk vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1952 (ikä 72) Istanbul, Turkki
Kansalaisuus:   Turkki
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Puoliso:  Aylin Türegün (aviol. 1982-2001.ero) 
Uskonnollinen kanta:  islam
Kirjailija
Äidinkieli: turkin kieli
Tuotannon kieli: turkin kieli
Tyylilajit:  kritiikki
Aiheet:  itä-länsi dialogi, kirjallisuus, maalaustaide
Kirjallinen suuntaus: postmoderni kirjallisuus
Esikoisteos:  Valkoinen linna (1986)
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto (2006) 
Aiheesta muualla
orhanpamuk.net
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Orhan Pamuk (s. 7. kesäkuuta 1952 Istanbul, Turkki) on turkkilainen kirjailija ja toimittaja. Hän sai kirjallisuuden Nobelin palkinnon 2006.
Pamuk on hyvin suosittu kotimaassaan, ja hänen teoksiaan on käännetty yli 50 kielelle, ja Nobel-palkinnon lisäksi hän on saanut useita muita kirjallisuuspalkintoja. Hän on ensimmäinen Nobelin kirjallisuudenpalkinnon saanut turkkilainen.
Elämä ja ura

Pamuk syntyi Istanbulissa vauraaseen, maallistuneeseen perheeseen. Pamukin isä oli insinööri, ja Pamuk kävi amerikkalaista Robert College -koulua Istanbulissa. Pamuk suunnitteli taidemaalarin uraa, mutta hänen perheensä ei hyväksynyt ajatusta. Pamuk opiskeli arkkitehtuuria Istanbulin teknillisessä yliopistossa, sillä perhe halusi, että hänestä tulisi insinööri tai arkkitehti. Kolme vuotta opiskeltuaan hän kuitenkin keskeytti opinnot ja ryhtyi täyspäiväiseksi kirjailijaksi. Pamuk suoritti tutkinnon journalistiikan laitoksella Istanbulin yliopistossa 1977. Pamuk oli vierailevana tutkijana Columbian yliopistossa New Yorkissa vuosina 1985–1988, minkä jälkeen hän palasi Istanbuliin.
Elämä ja ura > Kirjailijanuran alku

Pamuk aloitti säännöllisen kirjoittamisen vuonna 1974. Ensimmäisestä romaanistaan Karanlık ve Işık (Pimeys ja valo), hän sai jaetun palkinnon Milliyet-lehden romaanikilpailussa 1979 yhdessä Mehmet Eroğlun kanssa. Romaani ilmestyi nimellä Cevdet Bey ve Oğulları (Herra Cevdet ja hänen poikansa) 1982 ja sai Orhan Kemalin romaanipalkinnon 1983. Teos käsittelee kolmea sukupolvea varakkaassa istanbulilaisperheessä, joka asuu Nişantaşıssa, samalla alueella Istanbulissa, jolla Pamuk vietti lapsuutensa.
Pamuk sai ensimmäisistä teoksistaan useita kriitikkopalkintoja, muun muassa Madarali-palkinnon 1984 toisesta romaanistaan Sessiz Ev ja 1991 Prix de la Découverte Européenne -palkinnon teoksen ranskankielisestä käännöksestä. Kielimuurin Pamuk ylitti, kun hänen historiallinen romaaninsa Valkoinen linna, joka ilmestyi turkiksi 1985, sai brittiläisen Independent Award for Foreign Fiction -palkinnon vuonna 1990, ja sen myötä hänen maineensa ulkomailla kasvoi. Hän alkoi nyt kokeilla postmoderneja aineksia teoksissaan eikä enää pitäytynyt aiempien teostensa tiukassa naturalismissa.
Elämä ja ura > Kansansuosiota ja poliittisia ristiriitoja

Kesti kauan ennen kuin Pamukin suosio kansan keskuudessa alkoi kasvaa, mutta romaanista Musta kirja (1990) tuli Turkin kirjallisuuden kiistanalaisin ja suosituin teos. Vuonna 1992 hän teki käsikirjoituksen elokuvaan Gizli Yüz, joka perustui teokseen Musta kirja, ja sen ohjasi tunnettu turkkilainen ohjaaja Ömer Kavur. Pamukin neljäs romaani Uusi elämä oli Turkissa sensaatio, kun se julkaistiin 1995, ja siitä tuli maan historian vauhdikkaimmin myyty kirja. Vuoden 1999 lopulla Time-lehti valitsi Pamukin yhdeksi 14 eurooppalaisesta, joiden uudenlainen ajattelu näyttää maanosalle tietä uudelle vuosituhannelle.
Pamukin kansainvälinen maine kasvoi, kun hänen teoksensa Nimeni on punainen ilmestyi vuonna 2000. Romaani käsittelee osmanisulttaani Murat III:n hallintoa kymmenen lumisen talvipäivän aikana 1591. Nimeni on punainen on käännetty 24 kielelle, ja se sai kansainvälisen kirjallisuusmaailman arvokkaan palkinnon, International IMPAC Dublin Literary Awardin vuonna 2003.
Pamukin romaani Lumi ilmestyi 2002, ja se käsittelee islamilaisuuden ja länsimielisyyden ristiriitaa nykypäivän Turkissa. Pamuk sanoo sitä ”ensimmäiseksi ja viimeiseksi poliittiseksi romaanikseen”. Teoksen tapahtumat sijoittuvat pieneen Karsin kaupunkiin Koillis-Turkkiin. Hänen matkakertomuksensa Istanbul – Muistot ja kaupunki ilmestyi 2003. Vuonna 2005 Pamuk sai kirjallisesta työstään saksalaisten kirjakauppiaiden rauhanpalkinnon.
Pamuk avioitui Aylin Türegünin kanssa vuonna 1982, ja he saivat tyttären 1991. Pariskunta erosi 2002. Pamukin vanhempi veli Şevket Pamuk, joka toisinaan esiintyy fiktiohahmona Orhan Pamukin teoksissa, on historioitsija ja kansainvälisesti arvostettu taloustieteiden historiaa käsittelevästä teoksestaan, ja hän opettaa Boğaziçin yliopistossa Istanbulissa.
Pamuk asui Istanbulissa vuoteen 2006, jolloin hän muutti Yhdysvaltoihin vierailevaksi tutkijaksi Columbian yliopistoon. Yhdysvaltoihin jäämisen taustalla oli armenialaistoimittaja Hrant Dinkin murha tammikuussa 2007 ja kirjailijan saamat tappouhkaukset.
Rakkausromaani Viattomuuden museo (Masumiyet müzesi, 2008) ilmestyi suomeksi vuonna 2010. Siihen liittyy Istanbuliin rakennettava museo, joka on romaanin keskeinen osa. Museo avattiin 2012, ja sinne on koottu romaaniin liittyviä esineitä. Teos on saanut Turkissa innostuneen vastaanoton, ja turkkilaisten suhtautuminen Pamukiin on kääntynyt myönteiseksi.
Pamuk kirjoittaa kaikki teoksensa käsin. Ensimmäisen Pamukin teoksen suomennoksen Valkoinen linna käänsi Kalevi Nyytäjä englannista. Myöhemmät Pamukin teokset on suomentanut suoraan turkin kielestä Tuula Kojo, joka sai vuonna 2005 työstään kirjallisuuden valtionpalkinnon.
Elämä ja ura > Kannanottoja

Pamukista tuli Turkissa tunnettu julkisuuden henkilö, koska hän tuki kurdien poliittisia oikeuksia. Vuonna 1995 Pamuk kuului siihen kirjailijaryhmään, jota syytettiin kriittisistä artikkeleista, jotka käsittelivät Turkin suhtautumista kurdeihin.
Pamuk oli muslimimaailmassa ensimmäinen kirjailija, joka julkisesti tuomitsi Salman Rushdielle langetetun fatwan.
Vuonna 2005 Pamuk sai Turkissa syytteen lausunnoista, joita hän oli antanut Armenian kansanmurhasta ja kurdikysymyksestä. Sveitsiläiselle lehdelle vuonna 2005 antamassaan haastattelussa Pamuk sanoi: ”30 000 kurdia ja miljoona armenialaista on surmattu täällä, eikä juuri kukaan muu kuin minä uskalla puhua siitä.” Alkuperäisen syytteen nostaneen ryhmän asianajaja valitti kuitenkin valitustuomioistuimeen, ja Pamuk sai lopulta 6 000 liiran sakot ”turkkilaisuuden halventamisesta”.
Orhan Pamukin teokset > Turkiksi

Cevdet Bey ve Oğulları, 1982
Sessiz Ev, 1983
Beyaz Kale, 1985
Kara Kitap, 1990
Gizli Yüz, 1992
Yeni Hayat, 1995
Benim Adım Kırmızı, 1998
Öteki Renkler, 1999
Kar, 2002
İstanbul: Hatıralar ve Şehir, 2003
Masumiyet müzesi (Viattomuuden museo) İletişim Yayınları, 2008
Orhan Pamukin teokset > Suomennetut

Valkoinen linna engl. laitoksesta suom. Kalevi Nyytäjä (Tammi 1993, alkuteos: Beyaz Kale, 1985)
Musta kirja, suom. Tuula Kojo (Tammi 1998, alkuteos: Kara Kitap, 1990)
Uusi elämä, suom. Tuula Kojo (Tammi 1995, alkuteos: Yeni Hayat, 1995)
Nimeni on Punainen, suom. Tuula Kojo (Tammi 2000, alkuteos: Benim Adım Kırmızı, 1998)
Lumi, suom. Tuula Kojo (Tammi 2004, alkuteos: Kar, 2002)
Istanbul – Muistot ja kaupunki, suom. Tuula Kojo (Tammi 2004, alkuteos: İstanbul: Hatıralar ve Şehir, 2003)
Muita värejä : kirjoituksia elämästä, taiteesta, kirjoista ja kaupungeista, suom. Tuula Kojo (Tammi 2008, alkuteos Öteki renkler, 1999)
Viattomuuden museo suom. Tuula Kojo (Tammi 2010), alkuteos: Masumiyet müzesi.
Hiljainen talo suom. Tuula Kojo (Tammi 2011), alkuteos: Sessiz Ev.
Kummallinen mieleni, suom. Tuula Kojo (Tammi 2017), alkuteos: Kafamda bir tuhaflik.
Punatukkainen nainen, suom. Tuula Kojo (Tammi 2019), alkuteos: Kırmızı saçlı kadın.
Ruttoyöt.  (Veba Geceleri, 2021)  Suomentanut Tuula Kojo. Tammi, 2023.  ISBN 978-952-04-4723-6.
Palkintoja

1979 Milliyet Press -kaunokirjallisuuskilpailun palkinto (Turkki) romaanista Karanlık ve Işık (jaettu voitto)
1983 Orhan Kemal -kaunokirjallisuuspalkinto (Turkki) romaanista Cevdet Bey ve Oğulları
1984 Madarali -kaunokirjallisuuspalkinto (Turkki) romaanista  Sessiz Ev
1990 Independent Foreign Fiction Prize (Yhdistynyt kuningaskunta) romaanista Beyaz Kale
1991 Prix de la Découverte Européenne (Ranska) teoksen Sessiz Ev ranskannoksesta La Maison de Silence
2002 Prix du Meilleur Livre Etranger (Ranska) romaanista  Nimeni on Punainen
2002 Premio Grinzane Cavour (Italia) romaanista  Nimeni on Punainen
2003 International IMPAC Dublin Literary Award (Irlanti) romaanista  Nimeni on Punainen
2005 Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinto
2005 Prix Médicis Etranger (Ranska) romaanista Lumi
2006 Prix Méditerranée Étranger
2006 Nobelin kirjallisuuspalkinto
Kirjallisuutta

Afridi, Mehnaz M. – Buyze, David M. (toim.): Global Perspectives on Orham Pamuk: Existentialism and Politics.  (Literatures and Cultures of the Islamic World)  Basingstoke:  Palgrave Macmillan, 2012.  ISBN 978-0-230-11411-1.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Orhan Pamukin virallinen kotisivu
Orhan Pamuk -lukupiiri (Arkistoitu – Internet Archive)
Serkan Ozkaya: Meidän täytyy ajatella oikeassa paikassa...: Serkan Ozkaya haastattelee Orhan Pamukia (Niin & Näin 2/04)
Pamuk-linkkisivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomentaja Tuula Kojon haastettelu
Orhan Pamuk kirjoittaa kirjaa seuranaan valkoinen kissa.
Baalbekin Jupiterin temppeli

| Baalbekin Jupiterin temppeli |
| --- | --- |

 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Baalbekin Jupiterin temppelin rauniot.
Baalbekin Jupiterin temppeli Rooman Heliopoliksessa oli valtava temppeli, joka oli omistettu ylijumala Zeukselle. Se sijaitsi Heliopoliksen alueella (nykyään Baalbek Libanonissa). Se oli  "Suuren Tuomioistuimen" tai "Pyhäkön" päärakennus. Roomalainen pakanallinen temppelikompleksi on edelleen osittain pystyssä.
Historia

Jupiterin temppeli Heliopoliksessa (monimutkainen alue, jota kutsutaan myös Heliopolitan Zeuksen pyhäköksi) oletettavasti korvasi aikaisemman foinikialaisten temppelin, joka käytti samaa perustaa. Valtava louhos oli yksi syy Rooman päätökseen luoda valtava "Suuri Tuomioistuin" isoon pakanalliseen temppelikompleksiin tällä vuorella, joka sijaitsee lähes 1100 metrin korkeudessa Rooman Valtakunnan itärajalla. Kesti kolme vuosisataa rakentaa tämä valtava Roomalainen pakanuuden temppeli. Jupiterin temppeli sijaitsee roomalaisen Heliopolisen Suuren tuomioistuimen länsipäässä.
Tämä temppeli oli omistettu roomalaiselle  Zeukselle. Sen rakennuttamisen aloitti Julius Caesar ja hänen jälkeensä sitä jatkoi Augustus. Se oli suurin temppeli, joka oli omistettu Jupiterille koko Rooman keisarikunnassa. Sen pylväät olivat 30 metriä korkeita ja niiden läpimitta oli lähes 2,5 metriä: ja ne olivat klassisen maailman suurimpia.
Bysantin valtakunnassa paikka tunnettiin myös nimellä "Triliitti" perustuksissa olevien kolmen massiivisen kiven mukaan.
Myös Juliusten-Claudiusten hallitsijasuku jatkoi vuorollaan pyhäkön varustelua. Noin vuonna 50 Nero rakennutti tornialttarin temppeliä vastapäätä. 100-luvun alussa Trajanus teetti temppelin piha-alueelle portiikin vaaleanpunainaisesta graniitista (joka oli peräisin Aswanista Egyptistä).
Galleria

Yleiskuva muinaisesta Baalbekistä.
Avoin opetus
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Avoinopetus.fi
Vuoden laulun Dove-palkinto

| GMA Dove-palkinto Vuoden laulu |
| --- | --- |
 Dove-palkinnon tunnus.
Palkitaan:  Vuoden kristillinen kappale.
Palkinnon antaja:  Gospel Music Association
Maa:   Yhdysvallat
Ensimmäinen palkinto:  1969
Useimmin palkittu:  Jason Ingram (4)
Virallinen internet-sivu
Vuoden 2020 voittaja Sinach.
Moninkertainen kyyhkyspalkinto-voittaja Lauren Daigle.
Moninkertainen kyyhkyspalkinto-voittaja ja -ehdokas Hillsong UNITED.
Vuoden laulun Dove-palkinto on parhaalle kappaleelle jaettava Dove-palkinto. Palkinto on jaettu joka vuosi vuodesta 1969 lähtien.
Armo EP

| Armo Apulanta |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 31. elokuuta 2005
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 19.39
 Levy-yhtiö: Levy-yhtiö
Listasijoitukset
  1.
Apulannan muut julkaisut
| Kiila 2005 | Armo 2005 | Eikä vielä ole edes ilta 2007 |
Armo on Apulannan EP, joka julkaistiin 31. elokuuta 2005. Levyn julkaisua edelsi saman vuoden maaliskuussa julkaistu kahdeksas studioalbumi Kiila.
EP debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kymmenen viikkoa.
Kappaleet

Armo – 4.20
Jälki – 3.50
Väsynyt – ei onnellinen – 3.11
Syöpä – 4.00 (säv. akustinen radiolive)
Valon juuri – 4.18 (akustinen radiolive)
Kokoonpano

Toni Wirtanen – laulu, kitara
Simo "Sipe" Santapukki – rummut
Sami Lehtinen – basso
Armo Nokkala

Armo Kaarle Rafael Nokkala (21. lokakuuta 1908 Tyrvää – 11. lokakuuta 1962 Helsinki) oli kirkkoneuvos, Kodin Kuvalehden ja Kotimaa-lehden päätoimittaja ja Kirjapajan kirjallinen johtaja.
Henkilöhistoria

Armo Nokkalan vanhemmat olivat opettaja Kalle Fredrik Nokkala ja Fanny Lydia Wallenius ja puoliso vuodesta 1939 hammaslääkäri Ester Josefina Ala-Paavola. Nokkala kirjoitti ylioppilaaksi 1928 ja vihittiin papiksi 1935. Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1953 ja väitteli teologian tohtoriksi 1958. Nokkala toimi pappina Kärkölässä 1935–1938, Hämeenlinnassa 1939–1940 ja Helsingissä Paavalin seurakunnassa 1930–1946. Kotimaa-lehden toimitussihteeri hän oli 1946–1947 ja päätoimittaja 1948–1958 ja Kodin Kuvalehden päätoimittaja 1946–1947. Kirjapajan kirjallisena johtajana Nokkala työskenteli 1952–1958. Kirkkohallituksen palvelukseen kirkkoneuvokseksi hän tuli 1958.  Nokkala sai rovastin arvonimen 1954. Hän toimi 1950-luvun alussa myös opetushallituksen esittelijänä. Nokkalalla oli useita kansallisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä.
Teoksia

Opettaja Kalle Nokkalan muisto, 1933
Puhu Herra: nuorten hartauskirja, 1945
Sanan alla, 1945
Älä aja raiteissa: nuoret papit ajan kysymysten äärellä, 1945.  Kusti Korhonen, Armo Nokkala(toim.)
Näkyjen mies: Aleksi Lehtosen muistokirja, 1951 (toim.)
Tolstoilaisuus Suomessa: aatehistoriallinen tutkimus, 1958 (väitöskirja)
Täysi tähkä: juhlakirja Yrjö J. E. Alaselle ja Aarni Voipiolle heidän täyttäessään 70 vuotta, 1960. Osmo Tiililä, Armo Nokkala, Yrjö Knuutila (toim.)
Arthur Humble Evans

Arthur Humble Evans vuonna 1908.
Arthur Humble Evans (23. helmikuuta 1855 Seremerston, Northumberland, Englanti – 28. maaliskuuta 1943 Crowthorne, Bucks, Englanti) oli englantilainen lintutieteilijä.
Evans opiskeli Cambridgen yliopiston Clare Collegessa, josta hän valmistui 1879. Valmistumisensa jälkeen Evans toimi joitakin vuosia Cambridgessa opettajana ja valmentajana. Myöhemmin hän oli Magdalene Collegessa Alfred Newtonin työtoverina. Vuosina 1890–1899 hän julkaisi kahdeksanosaisen teoksen Aves Hawaiienses: The Birds of the Sandwich Islands, yhdessä keräysmatkan tehneen Scott Barchard Wilsonin kanssa. Teoksen kuvitti taiteilija Frederick William Frohawk. Vuonna 1899 Evans julkaisi teoksen Birds, jonka kuvitti George Edward Lodge.
Evansin julkaisuluettelo on pitkä. Hän kirjoitti usein Ibis-lehteen ja julkaisi useita kirjoja sekä osallistui monien teosten tekemiseen. Muita hänen kuuluisia teoksiaan ovat A Fauna of a Tweed Area (1911) ja Birds of Britain (1916).
Evans liittyi British Ornithologists' Unioniin vuonna 1879, ja oli kuollessaan seuran vanhin jäsen. Vuonna 1917 hänet nimitettiin American Ornithologists' Unionin kunniajäseneksi.
Evald Virtanen

Arvid Evald Virtanen (31. elokuuta 1900 Lahti – 31. joulukuuta 1990) oli suomalainen yrittäjä ja toisen polven vaatetustehtailija, joka perusti vuosina 1930–1991 toimineen Ewald Oy:n. Lahdessa, Padasjoella, Valkealassa, Loviisassa ja Kesälahdella toiminut Suomen suurimpiin kuulunut vaatetusyritys työllisti suurimmillaan noin 400 henkeä.
Elämä ja ura

Vuonna 1900 Lahden Paita- ja Esiliinatehtaan omistaja Helmi Virtanen synnytti lahtelaisen saunan maalattialle pojan, joka sai nimekseen Evald. Poika kävi koulua Lahdessa ja Lapinjärvellä ja liittyi 23-vuotiaana tarinan mukaan juovuspäissään Ranskan muukalaislegioonaan. Siellä vuoden palveltuaan hän pääsi legioonasta pakoon äitinsä järjestämänä. Hän toimi äitinsä yrityksen kaupallisena johtajana ja sitten maanviljelijänä äidin ostamalla maatilalla Orimattilasta. Poika avioitui, sai kaksi lasta ja yritti opetella maanviljelystä kunnes jätti perheensä, muutti Lahteen ja perusti oman vaatetustehtaan, jälleen äitinsä tukemana.
Yrityksellä nimeltä Uusi Paita- ja Esiliinatehdas oli vaikeuksia saada materiaaleja. Niinpä Evald Virtanen matkusti Japaniin ja osti sieltä miljoona metriä hyvää puuvillakangasta. Tämän ja satojen sitä seuranneiden Aasian-matkojen myötä Virtasessa heräsi elinikäinen kiinnostus Kaukoidän kulttuureja kohtaan niin, että hän kääntyi buddhalaiseksi.
Rauhankadun ja Harjukadun kulmauksessa toiminut yritys sai vuonna 1938 nimen Evald Virtanen ja myöhemmin se tunnettiin Ewald Oy:nä. Paitojen ohella tehdas tuotti muun muassa Beat-merkkisiä farkkuja.
Evald Virtanen kuoli 90-vuotiaana Frankfurtin messuilla vuonna 1990. Hän oli loppuun asti mukana yrityksensä toiminnassa, joka päättyi konkurssiin hänen kuolemaansa seuraavana vuonna, kesällä 1991. Viime vaiheissa Ewald oli siirtänyt paitatuotantonsa Portugaliin Piretta-PTA:n kanssa perustamaansa yhteisyritykseen, mutta vaikeudet alkoivat kasautua kun Piretta teki konkurssin ennen Ewaldia. Ewi- ja Ewald-paitojen teettämistä alihankintana jatkoi Hoptio Oy.
Entiseen Ewald Oy:n paitatehtaaseen rakennettiin vuosina 2017–2018 vuokra-asuntoja muun muassa opiskelijoiden tarpeisiin.
Kirjallisuutta

Hiilamo, Heikki 2014. ”Niemenkatu 73 ja muita muistikuvia lahtelaisesta vaatetusalan yrittäjästä”. Lahden paikka, Lahden paikat. Päijät-Hämeen tutkimusseuran vuosikirja 2014. Lahti.
Aiheesta muualla

Yhdeksän kuukautta muukalaislegionassa. Suomalaisen legionäärin elämyksiä Afrikassa. Seikkailurikas pako Soussin varuskunnasta, Helsingin Sanomat, 13.10.1929, nro 277, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Natchez (Mississippi)

| Natchez |
| --- | --- |
 Melrosen kartano.

 Koordinaatit: 31°33′16″N, 91°23′15″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Mississippi
Piirikunta:  Adams
Hallinto:  
 – Pormestari:  Darryl V. Grennell
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  42,49 km²
 – Josta vettä:  1,53 km² 
Korkeus:  66 m
Väkiluku (2010):  15 792
 – Väestötiheys:  363,41 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6 (kesäaika UTC-5)
Lempinimi::  The Bluff City, The Trace City, The River City, Antebellum Capital of the World, Historic Natchez on the Mississippi
Motto::  On the Mighty Mississippi
 
 www.natchez.ms.us 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Natchez on kaupunki Mississippin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Mississippijoen varrella. Natchezin väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 15 792. Kaupunki on Adamsin piirikunnan hallintokeskus.
Kaupunki on saanut nimensä Natchez-intiaaneilta.
Kuvia kaupungista

Natchezin keskustaa.
Kasinolaiva Natchezissa.
Selman plantaasi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natchez (Mississippi) Wikimedia Commonsissa
Avoin protokolla

Avoin protokolla (engl. open protocol) on protokolla, joka on avoimesti kenen tahansa saatavilla ja hyödynnettävissä. Avoimien protokollien käyttöä ei rajoiteteta ja niiden spesifikaatio lisesointu avoimesti. Erona suljettuun protokollaan on, että suljetut protokollat suunnittelee tyypillisesti yksi tai muutama taho, jotka voi rajoittaa protokollan käyttöä ja muuttaa sitä haluamallaan tavalla. Avoimet protokollat suunnittelee pääsääntöisesti suuri joukko eri tahoja, joten protokollista tulee yleisluontoisempia ja täten sopivat useampaan käyttöön.
Esimerkkejä avoimista protokollista:
IP-protokolla
TCP-protokolla
Muut IEEE:n ja IETF:n protokollat
Aiheesta muualla

Tietoa avoimuudesta - COSS ry (Arkistoitu – Internet Archive)