stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rita Gustava Pulli

Rita Gustava Pulli (ent. Dahl, s. 1971) on suomalainen kirjailija, kriitikko, kääntäjä ja vapaa toimittaja. Hän toimii viestinnän ja vuorovaikutuksen opettajana ammattikoulussa ja opettaa suomea maahanmuuttajataustaisille opiskelijoille.
Dahl valmistui valtiotieteen maisteriksi 2001 ja filosofian maisteriksi 2008 Helsingin yliopistosta. Hän on suorittanut myös journalismin YAMK-tutkinnon 2018 ja ammatillisen opettajan tutkinnon 2019 Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa sekä suomi toisena kielenä -opintoja Joensuun ja Helsingin yliopistoissa. Pääaineinaan hän opiskeli yleistä valtio-oppia ja kirjallisuustiedettä. Yleisen kirjallisuustieteen pro gradunsa hän teki Fernando Pessoan ortonyymeistä ja heteronyymeistä modernistis-romanttisena myyttinä ja valtio-opin pro gradunsa SDP:n ja kokoomuksen ulko- ja turvallisuuspoliittisesta retoriikasta ryhmäpuheenvuoroissa 1995–2000. Dahl on opiskellut portugalin kieltä ja kirjallisuutta Lissabonin klassisessa yliopistossa 2001–2002 ja toimittanut ja kääntänyt ensimmäisen portugalilaisen nykyrunouden antologian Maailman syrjällä.
Dahl perusti Neliö-kulttuurilehden ja toimi Tuli & Savu -runouslehden päätoimittajana yhdessä Janna Kantolan kanssa 2001–2002. Hän toimi Suomen Pen-klubin varapuheenjohtajana vuosina 2006–2009 ja naiskirjailijakomitean vetäjänä 2005–2009. Hän koordinoi ja hankki rahoituksen PENin Keski-Aasia-naiskirjailijakokoukselle, jonka tiimoilta ilmestyi antologia Kyltymätön uuni. Vuotta myöhemmin ilmestyi venäjän- ja englanninkielinen teos Nightingale in a Cage (Iskander 2008), jossa on tekstejä naiskirjailijoilta kaikista Keski-Aasian maista.
Dahlin Elämää Lagoksessa ilmestyi venäjäksi Kazakstanissa vuonna 2009 Iskenderin julkaisemana. Elo Viiding toimitti ja käänsi Dahlin runoista Aja süda-runovalikoiman, joka julkaistiin viroksi Ninnikun EKSA-käännösrunosarjassa 2020. Dahlin yksittäisiä runoja on käännetty yhdeksälletoista kielelle. Hänen runojaan on julkaistu käännöksinä kymmenissä ulkomaisissa kirjallisuuslehdissä ja -antologioissa.
Tuotanto > Runokokoelmat

Kun luulet olevasi yksin.  Helsinki:  Loki-kirjat 2004.  ISBN 951-825-024-3
Aforismien aika. Poesia, Nihil Interit 2007. ISBN 978-952-480-062-4
Elämää Lagoksessa.  Helsinki:  ntamo 2008.  ISBN 978-952-215-022-6
Aiheita van Goghin korvasta.  Ankkuri 2009.  ISBN 978-952-99727-5-3
Bel canto nieriöille.  Kesuura 2010.  ISBN 978-951-812-177-3  - 2. p. 2011 ISBN 978-951-812-182-7
Liikennevaloja eksyneille. Kolera 2015. ISBN 978-952-7149-06-5
Muotokuvia. Mediapinta 2017. ISBN 9789522362414
Tuotanto > Proosa

Rajanylityksiä.  Kangasniemi:  Ivan Rotta 2012.  ISBN 978-952-597-418-8
Tuotanto > Esseet

Sanan paino. Kirjoituksia poetiikasta ja politiikasta. Turku: Tarke 2016. ISBN 978-952-68434-4-5
Matka mahdollisuuksien ovelle. Sanna Koivisto ja hänen taiteensa. Kemi: Atrain & Nord. ISBN 978-952-31570-4-0.
Tuotanto > Tietokirjat

Tuhansien portaiden lumo. Kulttuurikierroksia Portugalissa.  Helsinki:  Avain 2007.  ISBN 978-952-5524-38-3
Kuvanluojat. Nuorena kuolleet kuvataiteilijat, 2000-luvun esikoisrunoilijat ja koko pallon kirjailijat.  Helsinki:  Kesuura 2009.  ISBN 978-951-812-161-2
Suomettunut sananvapaus.  (Erottaja-sarja 2009)  Vantaa:  Multikustannus.  ISBN 978-952-468-228-2
Savukeitaan matkaoppaat. Rio de Janeiro, Salvador ja muu Brasilia.  Turku:  Savukeidas 2011.  ISBN 978-952-268-015-0
Savukeitaan matkaoppaat. Etelä-Meksiko.  Turku:  Savukeidas 2012.  ISBN 978-952-268-029-7
Savukeitaan matkaoppaat. Kypros.  Turku:  Savukeidas 2014.  ISBN 978-952-268-087-7
Savukeitaan matkaoppaat. Kap Verde. Turku: Savukeidas 2015. ISBN 978-952-268-130-0
Suuri kaivospeli. Helsinki: TA-Tieto 2016. ISBN 978-952-67710-9-0
Itsensätyöllistävät taiteilijat Suomessa. Enostone 2017. ISBN 978-952-5960-57-0
Jyrki. Kokopäivätaiteilija Pellisen alati muuttuva elämä. Kustantamo Tarke 2019. ISBN 978-952-684-348-3
Globalisaation uhkat. Kovasana Kustannus 2021. ISBN 978-952-741-011-0
Suomi toisena kielenä - opetuksen äänenmurros: luokkahuoneesta turuille ja toreille. Basam Books 2022. ISBN 978-952-379-187-9
Tuotanto > Käännökset

Pimenta, Alberto: Kivenheittopeli.  Siuro:  Palladium-Kirjat 2009.  ISBN 978-952-9893-49-2
Maailman syrjällä. Portugalilaista nykyrunoutta. Siuro: Palladium-Kirjat 2017. ISBN 978-952-7256-00-8
José Luís Peixoto. Ruhtinas, joka rakastui orjaan. Enostone 2017. ISBN 978-952-5960-59-4
Sielun kestää kauan palata kotimaahansa. Kuuden runoilijan antologia. Kustannusliike Parkko 2021. ISBN 978-952-7302-05-7
José Luís Peixoto. Sinä kuolit. Enostone 2022. ISBN 978-952-738-968-3
Runokäännökset kirjallisuuslehdissä
Särjetty maa: tarinoita etelästä ja pohjoisesta (pari käännöstä, toim. JK Ihalainen), Sammakko 2015. ISBN 978-952-483-295-3
Villielämää. Nuoren galicialaisen runouden antologia. Kustannusliike Parkko 2022. ISBN 978-952-7302-12-5
Tuotanto > Toimitetut teokset

Kyltymätön uuni. Naiskirjailijat ja sensuuri.  Helsinki:  Like.  ISBN 978-952-01-0026-1
Los abejorros zumban en la ventana. Suomalaisen runon antologia. El Erizo Editorial, Chile
Minttutoffeen onni. Suomalaiset ja afrikkalaiset kirjailijat kirjeenvaihdossa.  Siuro:  Palladium-kirjat, 2012.  ISBN 978-952-98-9371-3
Tuotanto > Runot ja esittelyt kotimaisissa teoksissa

Esikoiskirjailija kohtaa kirjailijan. Pentinkulman esikoiskirjailijaseminaari 20 vuotta. ISBN 952-92-0714-X
Kiilan 14. albumi.  "Mistä on pienet ruumiit tehty" -essee
MOT MOT 2001. Runoja. NVL 2001. ISBN 951-0-26797-X.
Muodonmuutoksia. Nihil Interit 2015. ISBN 978-952-9886-25-8
Niin vähän eroamme.  TSL:n runoantologia 2001. ISSN 0782-9736
Puhu hereille. Kirjoituksia autismikirjolta. Yhdistävä, erottava kieli -essee 2018. ISBN 978-952-264-962-1
Suomalaisia nykyrunoilijoita 2. Avain 2011. ISBN 978-951-692-894-7
Torasäkeet. Kolera 2016. ISBN 978-952-7149-02-7
Vastakaanon.  Poesia 2011.ISBN 978-952-5954-17-3
Tuotanto > Runot ja esseet ulkomaisissa antologioissa:

Antología de Poetas Finlandeses del Tercer Anuario Impreso de Periódico de Poesia (PdP, 2010)
Campo de los Patos 8, Saltadera 2019
The Edge of One of Many Edges. Homenagem a Irene Ramalho Santos. Imprensa da Universidade da Coimbra 2017.
Der Weg führt nach Wiepersdorf.Finnlands-Institut 2009.
Dicir unha illa. Deputacion de Pontevedra. Cíes 2018.
Il limite delle neve. Mimesis Hebenon, 2011.
Los aberrojos zumban en la ventana. Erizo Editora 2013.
Transnational artist challenging central power structures. DesEnrEdos 2017.
World Poetry Yearbook 2014. Editors-in-chief Zhang Zhi & Lai Tingje. 263 Poets, 100 Countires and Areas.
Aiheesta muualla

CV Rita Dahl. 15.9.2018. Viitattu 7.10.2018. (englanniksi)
Rita Dahlin blogi
Intohimon hinta: Tärkeintä on toimeentulo Yle Areena. 29.10.2019.
Eirikur Örn Norðdahl lukee Helvetti-runon. Äänirunouden arkisto Ubuweb.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Portugali
San Theodoros

| República de San Theodoros San Theodorosin tasavalta |
| --- | --- |
 San Theodorosin lippu
Valtiomuoto:  tasavalta
Virallinen kieli:  espanja
Hallitsija:  vuorotellen kenraali Alcazar tai kenraali Tapioca
Pääkaupunki:  Alcazaropolis (aiemmin Tapiocapolis, Las Dopicos)
Sijainti:  Latinalainen Amerikka
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Theodoros on belgialaisen sarjakuvataiteilijan Hergén piirtämissä ja käsikirjoittamissa Tintti-sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen valtio. Maa esitetään satiirisena parodiana tyypillisestä Latinalaisen Amerikan banaanitasavallasta: ulkovallat sekaantuvat maan sisäisiin asioihin, vallankaappaukset ovat jokapäiväisiä ja sotilaat vaihtavat jatkuvasti puolia.
San Theodoros esiintyy Tintti-albumeissa Särkynyt korva ja Tintti ja Picarot, joskin maahan myös viitataan albumeissa Seitsemän kristallipalloa ja Seikkailu Punaisella merellä.
Yleistä > Maantiede

San Theodorosin tasavalta sijaitsee Etelä-Amerikassa, ja maan ainoat tunnetut rajanaapurit ovat Kolumbia ja toinen Hergén keksimä fiktiivinen valtio, Nuevo Rico. Suurin osa San Theodorosin pinta-alasta on nähtävästi tiheiden sademetsien peitossa, mutta maassa on myös savanneja ja vuoristoja.
San Theodorosin halki virtaa useita jokia, kuten Särkyneessä korvassa mainitut Badurajal- ja Arumbajoet. Badurajal virtaa San Theodorosin ja Nuevo Ricon välisen rajan läheisyydessä, ja joen varrella on vähintäänkin yksi korkea vesiputous. Arumbajoki sijaitsee San Theodorosin keskiosissa, ja se virtaa maan sademetsien läpi. Särkyneessä korvassa ja Tintti ja Picaroissa nähtyihin sademetsien eläimiin kuuluvat muiden muassa anakondat, kaimaanit, piraijat ja sähköankeriaat.
Yleistä > Pääkaupunki

San Theodorosin pääkaupunki on Las Dopicos, jonka sijainnista on ristiriitaista tietoa: Särkyneessä korvassa se esiintyy vilkkaana satamakaupunkina, mutta tarinassa Tintti ja Picarot sen viitataan sijaitsevan sisämaassa. On kuitenkin mahdollista, että kaupunki on maantieteellisesti samankaltainen kuin Venezuelan pääkaupunki Caracas, missä rannikon esikaupunkialueen ja keskustan erottaa toisistaan pienehkö vuorijono. Sekä Särkyneessä korvassa että Tintti ja Picaroissa taustalla etäisesti näkyvät vuoret tukevat kyseistä teoriaa.
Särkyneessä korvassa Las Dopicosin arkkitehtuuri koostuu lähinnä matalista ja kulmikkaista rakennuksista, ja kävelykatuja reunustavat istutetut palmupuut. Tintti ja Picaroissa Las Dopicos kuitenkin esitetään stereotyyppisenä kolmannen maailman suurkaupunkina: Las Dopicosissa on vauraita, turistien suosimia kaupunginosia, joihin on rakennettu nykyaikaista arkkitehtuuria edustavia rakennuksia; toisaalta kaupungissa on myös köyhiä, ränsistyneitä ja saastuneita slummeja, joissa partioivat hallituksen sotilaspoliisit.
Tintti ja Picarojen mukaan Las Dopicosissa järjestetään jokavuotiset karnevaalit, jotka tarinassa nähtyjen julisteiden mukaan pidetään 22.–24. helmikuuta.
Yleistä > Asevoimat

Särkyneessä korvassa San Theodorosin asevoimain kalustosta nähdään sotilaiden käytössä oleva, konekiväärillä aseistettu avoauto, jollainen jahtaa Las Dopicosista pakenevaa Tinttiä. Univormut ovat sotilailla oliivinvihreitä ja korkea-arvoisilla upseereilla tummanvihreitä. Samassa tarinassa myös mainitaan, että San Theodorosin armeijassa on 3 487 everstiä mutta vain 49 korpraalia, mikä viittaa maan diktaattorien tapaan nimittää korkeisiin asemiin henkilökohtaisia ystäviään.
Tintti ja Picaroissa sekä upseerit, sotilaat ja sotilaspoliisit ovat pukeutuneet tummanvihreisiin univormuihin, ja heille on tunnuksena Plekzy-Gladzin viikset. Samassa tarinassa maan asevoimain kalustosta nähdään panssarintorjuntatykki sekä helikopteri, joka lähetetään paikallistamaan Tintti, kapteeni Haddock ja professori Tuhatkauno.
Yleistä > Muuta

Arumbajoen läheisyydessä asuu paikallinen arumbaja-intiaaniheimo, jota Särkyneen korvan mukaan pidetään Etelä-Amerikan julmimpana alkuperäiskansana. Arumbajojen perinteisiä vihollisia ovat bibarot. Molemmat intiaaniheimot viettävät alkukantaista ja ulkomaailmasta eristynyttä elämää elinkeinonaan metsästys. Särkynyt korva myös esittelee molempien heimojen taikauskoisia perinteitä: bibaroilla on tapana kutistaa tappamiensa vihollisten päät, ja arumbajat harjoittavat eläinuhrausta ja tämän vuoksi yrittävät epäonnistuneesti tappaa Miloun.
Tintti ja Picaroiden mukaan San Theodorosin virallinen lentoyhtiö on nimeltään SANTAERO ja valtion pankkilaitoksen nimi Banco de la Nación.
Historia

San Theodorosin alueella eli aikoinaan muinainen pazteekki-intiaaniheimo, joiden kehittynyt korkeakulttuuri rakensi Trenxcoatlin kaupunkiin mayojen tapaisia suuria pyramideja.
San Theodorosin valtio itsenäistyi oletettavasti vuoden 1805 tienoilla. Kenraali Olivaro oli maan itsenäistymisen kannalta merkittävä sotilashenkilö ja häntä alettiin myöhemmin kutsumaan vapaustaistelija Simón Bolívarin tavoin nimellä Libertador eli "Vapauttaja". Itsenäistymisen jälkeen maa kuitenkin koki useita, väkivaltaisia sotilasvallankaappauksia, kunnes maassa lopulta kehkeytyi "kansanperinne", jonka mukaan vallankaappauksen tehnyt henkilö teloittaa edellisen, syrjäytetyksi joutuneen hallitsijan.
Historia > 1930-luvun tapahtumat

Vuoden 1935 aikoihin, albumissa Särkynyt korva, San Theodorosin presidentti oli kenraali Tapioca, jonka syöksivät vallasta kenraali Alcazarin johtamat vallankumoukselliset. Hetken kuluttua Tapioca kuitenkin käynnisti oman vastavallankumouksen, jolloin kapina kukistui ja kenraali Alcazar menetti valtansa. Puoli tuntia myöhemmin Alcazarin joukot valtasivat Las Dopicosin ja Tapioca joutui jälleen pakenemaan Alcazarin joukkojen miehittämästä pääkaupungista. Kun Alcazarista oli tullut San Theodorosin valtionpäämies, hän nimitti lehtimies Tintin everstiksi ja henkilökohtaiseksi adjutantikseen, jolloin edellinen adjutantti, eversti Diaz, liittyi Alcazarin hallintoa vastustaviin salaliittolaisiin ja yritti muutamia kertoja epäonnistuneesti salamurhata Alcazarin ja Tintin.
Alcazarin valtaannousun jälkeen yhdysvaltalaisen öljy-yhtiö General American Oilin edustaja, herra Chicklet, onnistui houkuttelemaan kenraalin julistamaan sodan Nuevo Ricon tasavallalle, koska General American Oil halusi saada haltuunsa Gran Chapo -nimisen öljyrikkaan maa-alueen, joka sijaitsi osittain San Theodorosin ja osittain Nuevo Ricon puolella. Tintti kuitenkin vastusti Chickletin suunnitelmia, joten hänet lavastettiin vakoojaksi ja hänelle annettiin kuolemantuomio. Tintti kuitenkin onnistui pakenemaan vankilasta ennen teloitusta ja pakeni santheodoroslaisilta sotilailta varastamallaan autolla Nuevo Ricon puolelle. Nuevoricolaiset kuitenkin erheellisesti luulivat, että kyseessä oli San Theodorosin hyökkäys maahan, jolloin kenraali Mogadorin johtama Nuevo Rico julisti San Theodorosille sodan. Sodan aikana San Theodorosia tuki General American Oil ja Nuevo Ricoa Etelä-Amerikan englantilainen öljy-yhtiö, mutta lopulta sota päättyi San Theodorosin ja Nuevo Ricon solmimaan aselepoon, kun Gran Chapossa vieraillut tutkimusryhmä sai selville ettei Gran Chapossa ollutkaan öljyä.
Historia > 1940-luvulta 1970-luvulle

Vuonna 1943, albumissa Seitsemän kristallipalloa, kenraali Tapioca oli jälleen vallassa syöstyään kenraali Alcazarin, joka joutui lähtemään maanpakoon ja esiintyi veitsenheittäjänä taiteilijanimellä "Ramon Zarate". Myöhemmin vuonna 1958, albumissa Seikkailu Punaisella merellä, Alcazar onnistui jälleen syöksemään kenraali Tapiocan vallasta ja julistautui San Theodorosin presidentiksi.
Vuonna 1976, albumissa Tintti ja Picarot, kenraali Tapioca kuitenkin suoritti vallankaappauksensa ja kaatoi Alcazarin hallinnon marsalkka Plekszy-Gladzin johtaman Bordurian tukemana. Kun kenraali Tapiocasta oli tullut San Theodorosin valtionpäämies, hän perusti maahan uudenlaisen hallinnon, joka pohjautui Plekszy-Gladzin kehittämään kommunismia mukailevaan ideologiaan, viiksismiin. Viiksistisessä San Theodorosissa marsalkka Plezksy-Gladzin viiksistä muodostui Bordurian tavoin tärkeä hallinnollinen tunnus, ja kaikki maan asevoimien upseerit ja sotilaat olivat velvollisia kasvattamaan itselleen Plekszy-Gladzin ja Tapiocan kaltaiset viikset. Borduria kannatti Tapiocan hallintoa ja lähetti San Theodorosiin korkea-arvoisia sotilasalan asiantuntijoita, mukaan lukien Bordurian salaisen poliisin Zturpon päällikön Sponszin. San Theodorosin pääkaupunki Los Dopicosille annettiin uudeksi nimeksi "Tapiocapolis".
Kenraali Alcazar ryhtyi vastustamaan Tapiocan hallintoa ja perusti International Banana Companyn tukeman Picarot-sissiliikkeen, jonka tarkoituksena oli syrjäyttää Tapioca. Tapioca kuitenkin pudotti laskuvarjoilla San Theodorosin sademetsiin laatikoittain Loch Lomond -viskipulloja, minkä seurauksena Alcazarin miehet alkoholisoituivat. Näihin aikoihin eversti Sponsz kuitenkin lavasti Bianca Castafioren osalliseksi sepitteellistä "Tapiocan vastaista salaliittoa", jolloin San Theodorosin hallitus ryhtyi syyttämään Tinttiä, kapteeni Haddockia ja professori Tuhatkaunoa osallisuudesta samaiseen salaliittoon. Kun Haddock kiisti syytökset osallisuudesta salaliittoon, jolloin Tapioca kutsui hänet, Tintin ja Tuhatkaunon vierailulle San Theodorosiin "vaihtamaan näkemyksiä keskenään". San Theodorosissa Tintti ja hänen kumppaninsa kuitenkin liittyivät kenraali Alcazarin joukkoihin sekä avustivat Picaroita parantumaan alkoholismistaan ja syöksemään Tapiocan vallasta epätavallisen verettömän vallankaappauksen aikana.
Koska Alcazar oli vannonut Tintille, ettei hän saisi tappaa ketään vallankaappauksen aikana, vallasta syösty Tapioca sai lähteä maanpakoon. Vallankaappauksen jälkeen Alcazarista tuli San Theodorosin presidentti, mutta 1970-luvun jälkeen maan historiasta ei ole enää tietoa.
Tintti-sarjakuvien santheodoroslaisia hahmoja

Alcazar — kenraali ja San Theodorosin presidentti
Alvarez — eversti
Diaz — eversti
Kaloma — arumbajojen päällikkö
Pablo — palkkatappaja ja kaksoisagentti
Tapioca — kenraali ja San Theodorosin presidentti
| --- | --- |
Sarjakuva-albumit: Tintti Neuvostojen maassa (1930) • Tintti Afrikassa (1931) • Tintti Amerikassa (1932) • Faaraon sikarit (1934) • Sininen lootus (1936) • Särkynyt korva (1937) • Mustan saaren salaisuus (1938) • Kuningas Ottokarin valtikka (1939) • Kultasaksinen rapu (1941) • Salaperäinen tähti (1942) • Yksisarvisen salaisuus (1943) •  Rakham Punaisen aarre (1944) • Seitsemän kristallipalloa (1948) • Auringon temppeli (1949) • Mustan kullan maa (1950) • Päämääränä kuu (1953) • Tintti kuun kamaralla (1954) • Tuhatkaunon tapaus (1956) • Seikkailu Punaisella merellä (1958) • Tintti Tiibetissä (1960) • Castafioren korut (1963) • Lento 714 (1968) • Tintti ja Picarot (1976) • Tintti ja aakkostaide (1986)
Hahmot: Tintti • Kapteeni Haddock • Milou • Professori Tuhatkauno • Dupont ja Dupond • Bianca Castafiore • Muut hahmot
Tapahtumapaikat: Borduria • Khemed • Moulinsartin linna • San Theodoros • Syldavia
Elokuvat: Kultasaksinen rapu (1947) • Tintti ja merirosvon aarre (1961) • Tintti ja siniset appelsiinit (1964) • Auringon temppeli (1969) • Tintti Haijärvellä (1972) • Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (2011)
Animaatiosarjat: Les aventures de Tintin d'après Hergé (1958–62) • Tintin seikkailut (1991–92)
Videopelit: Tintin on the Moon (1989) • Tintin in Tibet (1996) • Prisoners of the Sun (1997) • Tintin: Destination Adventure (2001)
Yhteistyökumppanit: Norbert Wallez • Bob de Moor • Edgar Pierre Jacobs • Jacques Martin • Greg • Roger Leloup • Josette Baujot • Jacques Van Melkebeke • Fanny Rodwell • Philippe Goddin • Michael Farr • Benoît Peeters • Numa Sadoul • Jean-Pierre Talbot • Yves Rodier
Muuta: Borduuri • Casterman • Hergé-museo • Le journal de Tintin • Le Petit Vingtième • Ligne claire • Studios Hergé • Syldaavi • Tintin et le Thermozéro • Quick & Flupke • Veikko, Tette ja Jykke
Mandanit

Mandan-intiaanit kuuluivat siouxien hokan-murreryhmään. Heidän puheensa muistutti Wisconsinissa asuneiden winnebagojen murretta. Mandanien oma perimätieto tuntee kaksi eriävää tarinaa heidän alkuperästään. Näistä toinen kertoo heidän olleen alkuperäisiä Pohjois-Dakotan asukkaita. Toisen lähteen mukaan he aloittivat vaelluksensa läheltä merenrantaa ja kulkivat kohti pohjoista Mississippijokea myötäillen.
Esihistoriallisen muuttoliikkeensä jälkeen mandaneista tuli paikallaan pysyviä maanviljelijä-metsästäjiä. He kutsuivat itseään nimellä numakiki ’ihmiset’. Mandanit asuivat puoliksi maanalaisissa majoissa, jotka kohosivat maastosta esiin ruohottuneina kumpareina. Mandaneilla oli enimmillään kymmenkunta kylää ja heidän lukumääränsä on saattanut olla jopa 9 000–15 000 henkeä. Ensimmäiset eurooppalaisten tekemät havainnot mandaneista ovat 1700-luvun alusta. Tällöin mandanien tiedettiin käyneen kauppaa Kanadasta ja Isoiltajärviltä tulleiden ranskalaisten kanssa. Saman vuosisadan aikana kaupankäynti kohosi mandanien keskuudessa merkittävään asemaan, kunnes päättyi 1837 tulleen isorokon aiheuttamaan tuhoon, josta selvisi hengissä vain hieman yli sata mandania.
Historia > Ensimmäiset tutkimusmatkailijat

Vuonna 1738 ranskalainen löytöretkeilijä Pierre La Vérendrye teki vierailun mandanien kyliin. Hänellä oli mukanaan 50 miestä käsittävä retkikunta ja 25 assiniboine-opasta. La Vérendryen tarkoituksena oli laajentaa Yläjärven alueen turkiskauppaa kohti länttä ennen Hudsonlahden englantilaisia kauppiaita. Samalla retkikunnan toiveena oli löytää vesireitti Tyynellemerelle. Mandanit järjestivät vierailleen suuret pidot, mutta halusivat vihollisinaan pitämiensä assiniboinien poistuvan kylistä.
Védendrye oli hämmästynyt joidenkin mandanien vaaleasta ihonväristä ja hiuksista. Hän teki huomioita myös mandanien kylistä, joiden kadut ja aukeat torit pidettiin puhtaina ja siisteinä. Paaluvarustukset kylien ympärillä olivat yli neljän metrin korkuisia. Niitä ympäröi metrien syvyinen ja levyinen vallihauta. Kyliä oli kuusi ja Verendrye piti niitä "valloittamattomina". Hän ei uskonut poikkipuin tuettuja ja taitavasti rakennettuja paaluvarustuksia intiaanien tekemiksi ja oli varma, että mandanit olivat joskus esihistoriallisella ajalla olleet tekemisissä eurooppalaisten kanssa.
Mandanit kohtelivat retkikuntaa ystävällisesti kaikissa kylissään. Vuoden 1739 alussa Vedendrye ja hänen miehistönsä palasivat Fort La Reineen.
Historia > Tasankojen kaupankäynti

Kaupankäynnistä tuli elintärkeä osa mandanien elämää. Aluksi ympäristössä liikkuvat heimot tulivat ostamaan ruokaa, mutta kun tarjonta ja markkinat laajenivat, alkoi kaupankäynti lisääntyä merkittäväksi. Monimutkainen kauppaverkosto kehittyi metsästäjien ja maanviljelijöiden välille. Paimentolaisheimot toivat mukanaan kuivattua puhvelinlihaa, erilaisia nahkoja, vaatteita ja tiipiiden tekotarpeet. Hevoset, tuliaseet ja eurooppalaisen kaupan mukana leviävät muut hyödykkeet löysivät tiensä kauppapaikoille. Tavaroiden mukana kulkeutuivat uusille alueille myös eri suunnista lähteneet kulttuurivaikutteet.
Mandaneista ja heidän naapureistaan hidatsoista tuli kaksi rikkainta tasankojen kansaa, ainakin mitä tuli aineelliseen hyvinvointiin, elämän helppouteen ja ruokavarastojen kokoon. Suurimmat heidän kylistään toimivat kesäaikaan kohtaamispaikkoina monille alueen muille heimoille. Crowt, cheyennet, creet, assiniboinet, gros ventresit ja siouxit kävivät säännöllisesti vierailuilla mandankylissä. Kauppamatkat saattoivat venyä kuukaudenkin pituisiksi. Monista intiaaneista tuli tasankojen merkkikielen taitajia. Tämä kesäinen markkinatapahtuma katkaisi ympäristön sodankäynnit, ja salli vihollisten käydä kauppaa samoilla kauppapaikoilla.
1700-luvun puolenvälin jälkeen ranskalaiset kauppiaat alkoivat tehdä yhä enemmän vierailuja mandanien ja hidatsojen yhdistettyihin kauppakeskuksiin. Eurooppalaisen teollisuuden monet tuotteet otettiin vastaan suurella innolla. Hevosten mukana tasangoille tullut ratsastuskulttuuri toi mukanaan lisääntyviä levottomuuksia. Pohjois-Dakota täyttyi hevosilla liikkuvista metsästäjistä, jotka tulivat eri suunnilta ja vaihtoivat usein asuinpaikkaa. Siouxien monet eri heimot tunkeutuivat yhä lähemmäs mandanien kyliä ja alkoivat tehdä niihin hyökkäyksiä. Pohjoisilta lakeuksilta hyökkäilivät assiniboinet ja idästä ojibwat.
1700-luvun loppupuolella mandanien väkiluku supistui. Vihollisten hyökkäysten lisäksi heidän kyliinsä levisivät valkoisten kauppiaiden mukana kulkeutuneet kulkutaudit. Vuonna 1781 mandanien kyliin kauppatavaroiden mukana tullut isorokko aiheutti epidemian, joka surmasi paljon asukkaita ja sai eloonjääneet jättämään kylänsä. Etsiessään hieman pohjoisemmilta alueilta uusia asuinpaikkoja mandanit lyöttäytyivät yhä tiiviimmin naapureihinsa hidatsoihin, jotka saman kulkutaudin kokeneina olivat jättäneet vanhat asuinalueensa.