Slovenian sota
Sota

Kaksi vuorokautta itsenäisyysjulistuksen jälkeen aamuyöllä 27. kesäkuuta Jugoslavian armeijan tankit vyöryivät Sloveniaan. Jugoslavian kroaattipääministeri Ante Marković käski Jugoslavian armeijaa ja poliisia toimimaan itsenäistynyttä Sloveniaa vastaan jo 25. kesäkuuta heti, kun Slovenia oli itsenäistynyt. Markovićin oli tarkoitus lähinnä vain miehityttää raja-asemat, mutta armeija ajatteli Slovenian hallituksen kaatamista ja vastarinnan kukistamista niin kuin Kosovossa oli aiemmin tehty.
Tankit lähtivät liikkeelle silloin, kun Sloveniassa olivat itsenäisyysjuhlat vielä käynnissä.
Jugoslavian johto uskoi sloveenien antautuvan helposti. Mutta Slovenian johto vastasi hyökkäykseen mobilisoimalla paikalliset puolustusjoukot ja poliisivoimat. Liittovaltion joukot valtasivat rajanylityspaikat Italian, Itävallan ja Unkarin vastaisilta rajoilta ja hyökkäsivät Ljubljanan lentokentälle Brnikin lähelle.
Aamulla 26. kesäkuuta Slovenian sisäministeriön joukot estivät Jugoslavian liittovaltion poliiseja valtaamasta raja-asemia toistaiseksi. Liittoarmeijan lentokoneet lentelivät Ljubljanan ilmatilassa.
Kello 02.25 ainoa Sloveniaan sijoitettu todella voimakas asevoimien yksikkö, lähinnä serbeistä koostunut Vrhnikan panssariprikaati lähti kohti Ljubljanaa.
26. kesäkuuta 1991 Jugoslavian liittoarmeijan 13. armeijakunnan panssarit lähtivät kasarmista Rijekasta Kroatiasta kohti Sloveniaa. Aikaa myöten panssareita tuli Sloveniaan myös Karlovacista, Zagrebista ja Varadzinista, ja Kroatian johtaja Tudhman kielsi kroaatteja estämästä panssarien kulkua, koska ei halunnut ajaa maataan sotaan liittoarmeijaa vastaan.
Sloveenit olivat varautuneet sotaan laatimalla tarkkoja puolustussuunnitelmia ja tekemällä katusulkuja ajoneuvoista, säiliöautoista, kuorma-autoista ja kuusista. Tiesulkuihin varatut autot olivat puolustuspaikoissa moottorit ajovalmiina ajamaan tukospaikkoihin. Sloveenit näkivät sodan yleensä lähinnä Slovenian ja Serbian välisenä, vaikka se oli tarkemmin Slovenian ja Jugoslavian välinen, koska Suur-Serbian kannattajat eivät olleet vielä määräävässä asemassa.
Tankit kohtasivat edetessään huonosti puolustettuja katusulkuja, jotka ne ohittivat. Myös siviilit pyrkivät mielenosituksin tukkimaan panssarien tien varsinkin Vrhpoljessa, tapa joka pian levisi muualle Sloveniaan. Alussa välikohtaus oli veretön, koska kumpikaan osapuoli ei halunnut ensiksi avata tulta. 27. kesäkuuta Jugoslavian armeijan yksiköitä lähti liikkeelle kasarmeistaan. Yksi liittoarmeijan joukko-osasto miehitti Brnikin lentokentän. Jugoslavian lentokoneet pudottivat samana päivänä Sloveniaan lentolehtisiä, joissa kertoivat pyrkivänsä rauhaan, mutta murskaavansa vastarinnan. Sloveenien presidentti Milan Kučan päätti vastustaa liittoarmeijan operaatiota vaikka asein. Sloveenit varoittivat liittoarmeijaa ampuvansa alas maan ilmatilassa lentävät liittoarmeijan helikopterit, jotka saattoivat m.m. kuljettaa maahanlaskujoukkoja.
Sloveenien armeija ja poliisit saartoivat monin paikoin kasarmit niin, ettei niistä päässyt ulos.
Sodan ensi laukauksen ampui Jugoslavian liittoarmeijan upseeri 27. kesäkuuta 14:30 Divačassa mielenosoittajat pois ajaakseen. Uhkauksensa mukaisesti sloveenit ampuivat 27. kesäkuuta kaksi liittoarmeijan helikopteria SA7-ohjuksilla, joista toinen oli Ljubljanan yllä lentänyt Gazelle, jonka yksi lentäjä Toni Mrlak oli sloveeni, sillä liittoarmeijassa oli kaikkia Jugoslavian kansallisuuksia.
Vähin asein varustautuneet sloveenit kykenivät kaikkien yllätykseksi saartamaan liittoarmeijan panssarikolonnia ja kasarmejakin sekä ottamaan Jugoslavian armeijan sotilaita vangeikseen. Panssarit etenivät alussa rikkoen ensin muutaman tiensulun. Sloveenit hyökkäsivät liittoarmeijan panssaroitujen osastojen kimppuun Matlinkassa, Pesnicassa ja Mariborissa ja Kosezessa Ilirska Bistrican lähellä. Sloveenit pysäyttivät barrikadein Ormožissa Kroatiasta saapuneen 32. mekanisoidun prikaatin.
Sloveenit olivat laittaneet Brnikin ja Portorozin kiitoradoille laskeutumisesteitä.
Sloveenit hyökkäsivät 27. kesäkuuta liittoarmeijan asemiin Brnikissä. Kiivas muutamia kuolleita tuottanut taistelu käytiin sodan ensi päivän iltapäivällä Trzinin lähellä. Kuolleista neljä oli jugoslavialaisia, yksi sloveeni. Keskiyöllä liittoarmeija oli kyennyt valtaamaan monia raja-asemia sloveeneilta. Slovenian puolustusministeri antoi yöllä käskyn puolustaa kaikin mahdollisin keinoin, suojellen siviilejä.
Iso-Britannia tuomitsi Jugoslavian armeijan voimankäytön demokraattista Sloveniaa vastaan. Mutta YK:n pääsihteeri Javier Pérez de Cuéllar ei ottanut kantaa Jugoslavian tapahtumiin. Slovenian Rupeljin mielestä hyökkäävän armeijan oli lähdettävä, ja Jugoslavian pääministeri Ante Marković vaati itsenäisyysjulistuksen perumista 3 kk ajaksi. Slovenian Peterle ei luottanut Markovićiin, joka edusti liittohallitusta, jonka viimeinenkin arvovalta oli vauhdilla hupenemassa. Jugoslavian sloveenivarapääministeri, sloveeni Zivko Pregl uhkasi erota ja luhistaa osaltaan liittohallintoa.