stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pietari I Julma
Avioliitto

Osana liittoa Ranskan kanssa Pietari pakotettiin avioituimaan vuonna 1353 ranskalaisen Blanche de Boubonin, Bourbonin herttua Pierren tyttären kanssa, vaikka hän oli jo rakastunut María de Padillaan (k. 1361), jonka oli määrä jäädä hänen rakastajattarekseen ja josta kenties tulisi hänen laillinen puolisonsa. Hän hylkäsi Blanchen heti avioliiton jälkeen. Kuningatar Blancan Pietari I sulki Toledon linnaan, eivätkä aviopuolisot nähneet enää koskaan toisiaan. Tämä johti siihen että Ranskan ja Kastilian välinen valtioliitto rikkoutui.
Jälkeläiset

Rakastajattarensa María Díaz de Padillan (n. 1334 – heinäkuu 1361) kanssa:
Beatriz (1353–1369), nunna Santa Claran luostarissa Tordesillasissa
Constanza (1354–1394), avioitui 1371 Lancasterin herttua John of Gauntin kanssa, joka oli Englannin kuningas Edvard III:n poika, heidän tyttärensä oli Kastilian kuningatar Catalina de Lancaster
Isabel (1355–1392), avioitui 1372 Yorkin herttua Edmund of Langleyn kanssa, joka oli Englannin kuningas Edvard III:n poika; Isabelin uskottomuuden vaivaamassa liitossa syntyi kolme lasta.
Alfonso (1359–1362), Kastilian infante. Pietari pakotti cortesin eli säätykokouksen tunnustamaan Alfonson lailliseksi perilliskseen 29. huhtikuuta 1362. Alfonso, joka oli erittäin sairas lapsi, kuoli kuitenkin kolmivuotiaan, vain kuukausia kruununprinssiksi tunnustamisensa jälkeen.
Juana de Castron kanssa:
Juan (1355–1405), naimisissa doña Elvira de Erilin kanssa, heillä oli jälkeläisiä.
María de Henestrosan, María de Padillan serkun kanssa:
Fernando de Castillo (1361–1362)
Isabel de Sandovalin, poikansa Alfonson lapsenhoitajan kanssa:
Sancho de Castillo (1363–1371)
Diego de Castillo (1365–1440), jonka pojanpoika Pedro de Castilla y Fonseca "el mozo" oli Portugalin kuningatar Joanan rakastaja.
Teresa de Ayalan, Pero López de Ayalan veljentyttären kanssa:
María de Castillo, joka teki äitinsä kanssa pitkän uran Santo Domingo el Realin dominikaaniluostarissa Toledossa ja piti yllä kirjeenvaihtoa Trastámara suvun kanssa.
Perintö

Pietari I Julmaa seurasi valtaistuimelle velipuoli Henrik de Trastámara, hallitsijana Henrik II Äpärä (1369–1379). Pietari I:n ja Maria de Padillan tytär prinsessa Constanza avioitui Lancasterin herttua John of Gauntin kanssa. Heidän tyttärensä Catalina de Lancaster nai Henrik II Äpärän pojanpojan Henrik III:n, mikä yhdisti Pietari I Julman ja hänen velipuolensa Henrik II Äpärän sukuhaarat.
Nájeran taistelu vuonna 1367. Vasemmalla englantilaiset joukot Mustan prinssin johdolla sekä Pietari I:n kastilialaiset joukot, oikealla Henrik de Trastámaran kapinalliset sekä ranskalaiset, joita johtaa Bertrand du Guesclin. Taistelussa du Guesclin jäi vangiksi.
Henrik II Äpärä surmaa omakätisesti velipuolensa Pietari I:n
Villinki

| Villinki> Villinge |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Villinki korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Kaakkoinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  50
Pinta-ala:  1,68 km² 
Väkiluku:  9 (1.1.2009)
Väestötiheys:  5,36 as./km²
Osa-alueet:  on osa Laajasalon peruspiiriä
Postinumero(t):  00850
Lähialueet:  Itäsaaret Jollas Kallahti Santahamina Vartiosaari
Villinki (ruots. Villinge) on saari Helsingin edustalla ja Helsingin kaupunginosa. Saaressa on Villingin kartano, joka erotettiin Degerön kartanon maista vuonna 1798. Sen päärakennus on 1860-luvulta. Kartanon ympärillä on vanhoja ”puupitsihuviloita” 1800- ja 1900-lukujen vaihteesta. Niistä neljäkymmentä on jäljellä. Museovirasto on luokitellut Villingin merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi rakennusympäristöksi.
Villingin alue kuului jo keskiajalla Helsingin pitäjään. Villinge Gårds Aktiebolag -yhtiön omistaman kartanon maista erotettiin 1800-luvun lopulla, mutta varsinkin 1910-luvulla kymmenittäin pieniä tiloja helsinkiläisten kesähuvila-alueiksi. Villingin saariryhmän itäisin osa, Itä-Villinki, on Suomenlinnan linnoitusvyöhykkeeseen kuuluvana ollut valtion omistuksessa. Villinki kuului osana vuonna 1922 muodostettuun Degerön taajaväkiseen yhdyskuntaan, ja kun alue vuoden 1946 alussa liitettiin Helsinkiin suuressa alueliitoksessa, Villinki tuli muodostamaan oman kaupunginosansa. Kaupunginosaan ei ole vahvistettu asemakaavaa, vaan se on säilyttänyt huvila-asutuksen luonteensa.
Villingin nimi esiintyy vanhoissa asiakirjoissa muun muassa muodoissa Villingby (1544), Villingh (1545), Wilinge (1556) ja Willinge (1558). Axel Olof Freudenthalin mukaan nimi on ing-johdos muinaisruotsin sanasta vidher 'metsä'. Vuonna 1959 kaupunginosan suomenkieliseksi nimeksi vahvistettiin äänteelliseksi mukaelmaksi vakiintunut Villinki.
KFUM:n partiolaisia Villingissä vuonna 1914.
Entinen kustantaja K. E. Holmin huvila, Villingin ensimmäinen kesähuvila, kuvattuna vuonna 1969.
Ajoittamaton Helmi Biesen maalaus Villingin Myrskykalliosta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nygård Stefan. Villinki – Saariston huvilayhteisö. – Helsinki, 2003. – ISBN 951-718-988-5
| n k Helsingin kaupunginosat  ja niiden osa-alueet suurpiireittäin |
| --- | --- | --- |
| Eteläinensuurpiiri |  1. Kruununhaka  2. Kluuvi  3. Kaartinkaupunki  4. Kamppi  5. Punavuori  6. Eira  7. Ullanlinna  8. Katajanokka  9. Kaivopuisto  13. Etu-Töölö  14. Taka-Töölö  20. Länsisatama Hernesaari  Jätkäsaari  Lapinlahti  Ruoholahti  31. Lauttasaari Koivusaari  Kotkavuori  Myllykallio  Vattuniemi  52. Suomenlinna  |  |
| Läntinensuurpiiri |  15. Meilahti  16. Ruskeasuo Pikku Huopalahti  Vanha Ruskeasuo  18. Laakso  29. Haaga Etelä-Haaga  Kivihaka  Lassila  Pohjois-Haaga  30. Munkkiniemi Kuusisaari  Lehtisaari  Munkkivuori  Niemenmäki  Talinranta  Vanha Munkkiniemi  32. Konala  33. Kaarela Hakuninmaa  Honkasuo  Kannelmäki  Kuninkaantammi  Malminkartano  Maununneva  46. Pitäjänmäki Marttila  Pajamäki  Pitäjänmäen yritysalue  Reimarla  Tali  |  |
| Keskinensuurpiiri |  10. Sörnäinen Hanasaari  Kalasatama  Sompasaari  Vilhonvuori  11. Kallio Linjat  Siltasaari  Torkkelinmäki  12. Alppiharju Alppila  Harju  17. Pasila Itä-Pasila  Keski-Pasila  Länsi-Pasila  Pohjois-Pasila  21. Hermanni Hermanninmäki  Hermanninranta  Kyläsaari  22. Vallila  23. Toukola Arabianranta  Toukola  24. Kumpula  25. Käpylä  26. Koskela  27. Vanhakaupunki  |  |
| Pohjoinensuurpiiri |  28. Oulunkylä Maunula  Maunulanpuisto  Metsälä  Patola  Pirkkola  Veräjälaakso  Veräjämäki  34. Pakila Itä-Pakila  Länsi-Pakila  35. Tuomarinkylä Haltiala  Paloheinä  Torpparinmäki  Tuomarinkartano  |  |
| Koillinensuurpiiri |  36. Viikki Latokartano  Viikinmäki  Viikinranta  Viikin tiedepuisto  37. Pukinmäki  38. Malmi Ala-Malmi  Malmin lentokenttä  Pihlajamäki  Pihlajisto  Tattariharju  Ylä-Malmi  39. Tapaninkylä Tapanila  Tapaninvainio  40. Suutarila Siltamäki  Tapulikaupunki  Töyrynummi  41. Suurmetsä Alppikylä  Heikinlaakso  Jakomäki  Puistola  Tattarisuo  |  |
| Kaakkoinensuurpiiri |  19. Mustikkamaa-Korkeasaari  42. Kulosaari  43. Herttoniemi Herttoniemenranta  Herttoniemen yritysalue  Länsi-Herttoniemi  Roihuvuori  44. Tammisalo  48. Vartiosaari  49. Laajasalo Hevossalmi  Jollas  Kruunuvuorenranta  Tullisaari  Yliskylä  50. Villinki  51. Santahamina  53. Ulkosaaret Itäsaaret  Länsisaaret  Aluemeri  |  |
| Itäinensuurpiiri |  45. Vartiokylä Itäkeskus  Marjaniemi  Myllypuro  Puotila  Puotinharju  Roihupelto  Vartioharju  47. Mellunkylä Kontula  Kivikko  Kurkimäki  Mellunmäki  Vesala  54. Vuosaari Aurinkolahti  Kallahti  Keski-Vuosaari  Meri-Rastila  Mustavuori  Niinisaari  Nordsjön kartano  Rastila  Uutela  |  |
| Östersundominsuurpiiri |  55. Östersundom  56. Salmenkallio  57. Talosaari  58. Karhusaari  59. Ultuna Landbo  Puroniitty  |  |
Helsingin alueellinen jako
Kazimierz Marcinkiewicz

| Kazimierz Marcinkiewicz |
| --- | --- |

Puolan pääministeri
 31. lokakuuta 2005–14. heinäkuuta 2006  
Presidentti:  Aleksander Kwaśniewski Lech Kaczyński
Varapääministeri:  Ludwik Dorn Zyta Gilowska Roman Giertych Andrzej Lepper
Edeltäjä:  Marek Belka
Seuraaja:  Jarosław Kaczyński
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. joulukuuta 1959 (ikä 65) Gorzów Wielkopolski, Puola
Puoliso:  Maria Marcinkiewicz (1981-2009)   Izabela Olchowicz (2009-)
Tiedot
Puolue:  Laki ja Oikeus
Kazimierz Marcinkiewicz (s. 20. joulukuuta 1959 Gorzów Wielkopolski) on puolalainen poliitikko ja maan pääministeri 31. lokakuuta 2005 – 14. heinäkuuta 2006. Hän edustaa Laki ja oikeus -puoluetta (Prawo i Sprawiedliwość, PiS).
Marcinkiewicz on opiskellut fysiikkaa Wrocławin yliopistossa. Hän on työskennellyt koulunopettajana ja rehtorina kotikaupungissaan. Edellisessä parlamentissa toimi valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana. Marcinkiewiczia arveltiin vain väliaikaiseksi pääministeriksi marraskuun 2005 presidentinvaaleihin asti, mutta hän sai jatkaa myös presidentti Lech Kaczyńskin kaudelle.
Marcinkiewicz on harras katolilainen ja neljän lapsen isä. Häntä on luonnehdittu markkinataloushenkiseksi ja konservatiiviseksi. Hän lausui Newsweek-lehden Puolan-painoksen haastattelussa homoseksuaalisuuden leviämisen olevan uhka vapaudelle ja että valtion pitäisi puuttua siihen.
7. heinäkuuta 2006 Marcinkiewicz ilmoitti yllättäen eroavansa ja peruutti Kroatian matkansa. Syyksi epäiltiin puolueen sisäisiä erimielisyyksiä. Marcinkiewiczia seurasi pääministerinä presidentin identtinen kaksoisveli Jarosław Kaczyński.
Kristoffer

| Kristoffer |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  15. maaliskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Kristofer, Christofer, Christopher, Cristofer, Risto, Krisse
Vastineita eri kielissä:  Chris, Kris, Cristophe, Cristoforo, Cristobal
Nimen alkuperä:  Khristoforos, Kristuksen kantaja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kristoffer on miehen etunimi. Nimen kirjoitusasuja eri kielissä ovat myös Kristofer, Christofer, Christoffer ja Cristopher. Nimi on muunnos kreikkalaisesta nimestä Χριστόφορος, Kristoforos, joka tarkoittaa Kristuksen kantajaa. Nimen suomalainen lyhentynyt muoto on Risto. Kristoffer-nimen eri muunnelminaan on tehnyt kristinuskon piirissä tunnetuksi varsinkin Pyhä Kristoforos, joka tunnetaan varsinkin matkustajien suojeluspyhimyksenä, mutta josta ei juuri ole historiallisesti luotettavaa tietoa.
Suomessa nimi on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä muodossa Kristoffer noin 1 560, Kristofer noin 650, Christofer noin 220, Christoffer noin 1 780 ja Christopher noin 2 780 henkilölle. Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Kristofferin nimipäivä on 15. maaliskuuta, joka on myös suomenkielisen kalenterin mukaan Riston nimipäivä.
Tunnettuja nimen kantajia > Hallitsijoita

Kristofer I, Tanskan kuningas 1252–1259
Kristofer II, Tanskan kuningas  1320–1326 ja 1329–1332
Kristofer Baijerilainen, Tanskan ja Norjan kuningas 1440–1448, Ruotsin 1441–1448
Tunnettuja nimen kantajia > Tunnettuja Kristoffer-nimisiä

Kristoffer Ajer (s. 1998), norjalainen jalkapalloilija
Kristoffer Gunnarsson (s. 1997), ruotsalainen jääkiekkoilija
Kristoffer Halvorsen (s. 1996), norjalainen maantiepyöräilijä
Kristoffer Hari (s. 1997), tanskalainen pikajuoksija
Kristoffer Jakobsen (s. 1994), ruotsalainen alppihiihtäjä
Kristoffer Knuts (s. 1990), suomalainen jalkapalloilija
Kristoffer Kolumbus, oik. Cristoforo Colombo (1451–1506), italialaissyntyinen tutkimusmatkailija
Kristoffer Lepsøe (1922–2006) , norjalainen soutaja ja olympiamitalisti
Kristoffer Nilsen (1901–1975), norjalainen nyrkkeilijä
Kristoffer Nordfeldt (s. 1989), ruotsalainen jalkapalloilija
Kristoffer Olsson (s. 1995), ruotsalainen jalkapalloilija
Kristoffer Pahr (1500-luvulla), italialainen arkkitehti
Kristoffer Peterson (s. 1994), ruotsalainen jalkapalloilija
Kristoffer Polaha (s. 1977), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kristoffer Rygg (s. 1976), norjalainen muusikko, laulaja ja tuottaja/kitaristi
Kristoffer Stensrud (s. 1953), norjalainen rahastosijoittaja
Kristoffer Weckström (s. 1983), suomalainen jalkapalloilija
Tunnettuja nimen kantajia > Tunnettuja Kristofer- ja Kristopher-nimisiä

Kristofer Berglund (s. 1988), ruotsalainen jääkiekkoilija
Kristofer von Burmeister (s. n. 1600), virolaissyntyinen sotilasjohtaja ja maaherra
Kristopher Da Graca (s. 1998), ruotsalais-kapverdeläinen jalkapalloilija
Kristofer Enckell (1927–2014), suomenruotsalainen runoilija ja toimittaja
Kristofer Freidenfelt (1687–1743), suomalais-ruotsalainen ratsurykmentin komentaja
Kristofer Gummerus, Kris Gummerus (s. 1979), suomalainen näyttelijä
Kristofer Hivju (s. 1978), norjalainen näyttelijä, tuottaja ja käsikirjoittaja
Kristofer Lehmkuhl (1855–1949), norjalainen liikemies, poliitikko ja ministeri
Kristopher Letang (s. 1987), kanadalainen  jääkiekkoilija
Kristofer Manderström (1727–1788), ruotsalainen kamariherra, hovimarsalkka ja kirjailija
Kristofer Möller (s. 1968), suomalainen näyttelijä
Kristoffer Storm (s. 1989), tanskalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Kristoffer Eriksen Sundal (s. 2001), norjalainen mäkihyppääjä
Kristofer Ottosson (s. 1976), ruotsalainen jääkiekkoilija
Kristofer Uppdal (1878–1961), norjalainen toimittaja ja kirjailija
Kristopher Van Varenberg (s. 1987), yhdysvaltalais-belgialainen näyttelijä
Tunnettuja nimen kantajia > Tunnettuja Christoffer- ja Christofer-nimisiä

Christoffer Bengtsberg (s. 1989), ruotsalainen jääkiekkomaalivahti
Christoffer Wilhelm Eckersberg (1783–1853), tanskalainen taidemaalari
Christoffer Edlund (s. 1987), ruotsalainen jääpalloilija
Christoffer Ehn (s. 1996), ruotsalainen jääkiekkoilija
Christofer Elgh (s. 1959), ruotsalainen säveltäjä
Christoffer Envall (s. 1991), suomalainen pikajuoksija
Christoffer H. Ericsson (1920–2009), suomalainen meri- ja taidehistorioitsija, professori ja kapteeniluutnantti
Christoffer Fagerström (s. 1992), ruotsalainen jääpalloilija
Christoffer Egidius von Hartmansdorff (1742–1818), ruotsalaissyntyinen majuri ja valtiopäivämies
Christoffer Häggblom, suomalainen yritysjohtaja
Christoffer Ingo (s. 1994), suomalainen RKP:n poliitikko
Christoffer Kloo (s. 1973), suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Christoffer Lindvall (s. 1993), suomalainen maastohiihtäjä
Chrístofer Papamichalópoulos (s. 1988), kyproslainen alppihiihtäjä
Christoffer Persson (s. 1985), ruotsalainen jääkiekkoilija
Christoffer Johan Rappe (1719–1776), Turun hovioikeuden jäsen, Turun ja Porin läänin maaherra, valtiopäiväedustaja ja vapaaherra
Christoffer Fagerli Rukke (s. 1988), norjalainen pikaluistelija
Christoffer Schildt (1915–1992), suomalainen radiotoimittaja
Christofer Carl von Schlippenbach (1624–1660), ruotsalainen kreivi, soturi ja diplomaatti
Christoffer Sedoff (s. 2002), suomalainen jääkiekkoilija
Christoffer Strandberg (s. 1989), suomenruotsalainen näyttelijä, imitaattori, koomikko ja juontaja
Christoffer Sundqvist (s. 1978), suomalainen klarinetisti
Christoffer Taxell (s. 1948), suomalainen poliitikko, ministeri ja yritysjohtaja, Åbo Akademin kansleri
Christoffer Weiss (s. 1978), suomalainen näyttelijä, yrittäjä ja tapahtumien järjestäjä
Christoffer Wernfelt (1639–1691), ruotsalainen laivaston upseeri ja laivanveistämön johtaja
Christoffer Bogislaus Zibet (1740–1809), ruotsalainen vapaaherra ja virkamies
Kuvitteellisia Christopher- ja Kristoffer-nimisiä

Christopher Aonuma, televisiosarjassa Digimon Fusion
Christopher Henderson, televisiosarjassa 24
Kristoffer Krokotiili, brittiläisen saman nimisen animaatiosarjan nimikkohenkilö.
Outi Leinonen

Outi Leinosen keramiikkatyö Leena.
Leinosen työ Lentoon Kottby lågstadieskolan seinässä Helsingin Käpylässä (2000).
Outi Leinonen (s. 15. heinäkuuta 1950 Helsinki) on suomalainen taiteilija ja muotoilija, joka tunnetaan erityisesti keramiikan töistään. Hän kävi vuosina 1969–1975 Taideteollisen korkeakoulun Helsingissä ja teki 1980-luvun alussa freelance-tehtäviä Arabialle ja Pentikille. Hänellä on ollut vuodesta 1976 oma keramiikkapaja. Leinosella on ollut vuosina 1997–1999 valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha. Hänet valittiin vuonna 2013 vuoden keramiikkataiteilijaksi. Hänen töitään on esillä Designmuseossa ja Arabian museossa Helsingissä. Leinonen on tehnyt Käpylän ruotsinkielisen ala-asteen ulkoseinässä olevan seinäteoksen. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Outi Leinosen internetsivu
Henrik II (Champagne)

Champagnen kreivi Henrik II:n sinetti
Henrik II (29. heinäkuuta 1166 – 10. syyskuuta 1197 Akko, Jerusalemin kuningaskunta) oli Champagnen kreivi vuodesta 1181 lähtien. Hänestä tuli vuonna 1192 kolmannella ristiretkellä myös Jerusalemin kuningas nimellä Henrik I, jure uxoris eli avioliittonsa kautta kuningatar Isabella I:n kanssa.
Suku

Hänen vanhempansa olivat Champagnen kreivi Henri I ja Ranskan prinsessa Marie (1145–1198), joka oli Ranskan kuningas Ludvig VII:n ja tämän ensimmäisen puolison, herttuatar Elenoora Akvitanialaisen vanhin tytär. Hänen tätinsä Adèle de Champagne oli Ranskan kuningatar.
Hänellä oli  kolme sisarusta, joista sisar Scholastique de Champagne (1172–1219) avioitui Mâconin kreivi Guillaume IV: kanssa;  Marie de Champagne (n. 1174–1204), avioitui Latinalaisen keisarikunnan keisari Balduin IV:n kanssa ja nuorempi veli Thibaut (1179–1201), josta tuli Champagnen kreivi hänen jälkeensä vuonna 1197. Hän oli sekä Englannin kuningas Rikhard Leijonamielen että Ranskan kuningas Filip II:n sisarenpoika. Hän oli Blois-sukua.
Vuonna 1171 Henri kihlattiin Isabella d'Hainaultin kanssa. Kun tämä sen sijaan avioitui vuonna 1180 hänen setänsä kuningas Filip II:n kanssa, hänen isänsä, isotätinsä kuningatar Adèle ja muut perheenjäsenet suuttuivat. Tämä teki Filipin äidin, kuningatar Adèle de Champagnen ympärillä olevasta ryhmittymästä vihamielisen Isabellan sukua kohtaan ja aiheutti siten jännitteitä Ranskan hovissa. Henrin isä kreivi Henri I kuoli vuonna 1181, ja hänen äitinsä kreivitär Marie hallitsi valtionhoitajana vuoteen 1187 asti.selvennä
Ristiretkeläinen

Vuonna 1190 Henrik lähti itään saatuaan paronien valan siitä, että he tunnustaisivat hänen nuoremman veljensä Thibautin hänen seuraajakseen, jos hän ei palaisi. Hän liittyi kolmanteen ristiretkeen saapuen ennen setiään, Ranskan Filip II:ta ja Englannin Rikhard I:tä. Aluksi hän oli yksi Ranskan joukkojen johtajista Akkon piirityksessä ennen Filipin saapumista. Hänen kerrotaan olleen jäsen ryhmässä, joka osallistui Jerusalemin kuningatar Isabella I:n sieppaukseen vuonna 1190 saadakseen tämän suostumuksen avioeroon Toronin paroni Onfroy IV:stä, jotta voisi avioitua Konrad de Montferratin kanssa. Henri oli sukua Konradille molempien äitiensä isovanhempiensa kautta. Baha ad-Din ibn Shaddadin mukaan hän haavoittui Akkossa 15. marraskuuta.
Jerusalemin kuninkuus

Henrikin saatua tietää kuningas Konrad di Monferraton salamurhasta huhtikuun 1192 lopulla, hän kiiruhti Akkosta takaisin Tyrokseen. Hän oli Tyroksen paronien ja kansalaisten suosikki kuninkaaksi. Kronikoitsija Ernoulin mukaan Henrik epäröi, koska Isabella oli raskaana, ja lapsi oli mahdollisesti poika. Paronit ja kansalaiset lupasivat hänelle, että hänen tulevat lapsensa perivät Jerusalemin kuningaskunnan vakuuttaakseen hänet ottamaan vastaan ​​kruunun.
Avioliitto ja lapset

Henrik II avioitui 10. toukokuuta 1192 Akkossa kuningatar Isabellan kanssa. Heidät kihlattiin kaksi päivää (toisten tietojen mukaan kahdeksan päivää tai tarkoitetaan mahdollisesti vihkimistä) sen jälkeen kun tämän edellinen puoliso, Jerusalemin kuningas Konrad di Monferrato oli murhattu.
Läsnä häissä olluy Imad ad-Din al-Isfahani kirjoitti:
»Henri de Champagne meni naimisiin markiisin vaimon kanssa samana iltana ja väitti, että hänellä oli ensioikeus kuolleen miehen vaimoon. Tämä oli raskaana, mutta se ei estänyt häntä yhtymästä hänen kanssaan, mikä oli vielä inhottavampaa kuin lihallinen yhtyminen. Kysyin yhdeltä heidän hovimiehistään, kenelle isyys myönnettäisiin, ja hän sanoi: "Se tulee olemaan kuningattaren lapsi." Katsokaa näitten vääräuskoisten irstailua!»
Henrille ja Isabellalle syntyivät lapset
Marguerite, Marie (1193/1194 – ennen 1205) kihlattiin Kyproksen prinssi Guylle, molemmat kuolivat lapsina
Alice, Alix (1195/1196–1246), avioitui Kyproksen kuningas Hugues I de Lusingnanin kanssa; toinen avioliitto Antiokian ruhtinas Bohemond V:n kanssa; kolmas avioliitto Raoul de Soissonsin kanssa. Hän oli Champagnen kreivikunnan perijätär.
Philippa (n. 1197 - 20. joulukuuta 1250), avioitui Érard de Briennen, Rameruptin ja Venizyn herran kanssa ja oli myös Champagnen kreivikunnan perijätär.
Henri kuoli 31-vuotiaana syyskuussa 1197 pudottuaan toisen kerroksen ikkunasta palatsissaan Akkossa, kun ikkunasäleikkö tai parvekkeen kaide antoi periksi. Samalla loukkaantui hänen pelastamistaan yrittänyt hovikääpiö, joka putosi hänen päälleen.
Perintö

Henri jätti jälkeensä useita vaikeuksia Champagnen kreivikunnalle. Hän oli lainannut paljon rahaa rahoittaakseen matkaansa Jerusalemiin ja avioliittoaan. Hänen tyttärensä vaativat myöhemmin Champagnen kreivikunnan perintöä. Vuonna 1213 hänen veljenpoikansa Champagnen kreivi Thibaut IV:n kannattajat väittivät paavin legaatille, että Isabellan avioliiton mitätöiminen Toronin paroni Onfroy IV:n kanssa vuonna 1190, joka oli vielä elossa kun avioliitto Henryn kanssa solmittiin, oli pätemätön, ja siksi tyttäret olivat äpäriä eli laittomia perimään.
Tämä oli kuitenkin kyseenalaista: Isabellan toisen puolison kuningas Konradin ja hänen tyttärensä Maria de Monferratin legitiimiyttä ja hänen jälkeläistensä oikeutta Jerusalemin valtaistuimelle ei koskaan kyseenalaistettu, ja jos Maria oli laillinen, niin olivat myös Henrikin ja Isabellan tyttäret. Thibautin täytyi lopulta korvata sekä Alicelle että Philippalle heidän perintönsä huomattavalla summalla.
Käännös suomeksi
Kolttasaamelaisten historia

Kolttasaamelaisten historia käsittää kolttien kansan historian ja vaiheet 1500-luvulta nykypäivään. Venäläiset käännyttivät koltat Trifon Petsamolaisen johdolla ortodoksiseen uskoon jo kauan ennen kuin läntisemmistä saamelaisista tuli luterilaisia, millä on ollut merkittävä vaikutus koltansaamelaiseen kulttuuriin. Sittemmin valtioiden väliset rajanvedot ovat vaikuttaneet suuresti kansan kohtaloihin: 1800-luvun alkupuolella osa kolttien perinteisestä asuma-alueesta, Koltanmaasta, joutui Norjalle, mikä erotti eri kolttaryhmät toisistaan ja aiheutti ongelmia kolttien perinteiselle elämäntavalle, jossa perheet olivat muuttaneet vuodenkierron ja kalastusmahdollisuuksien mukaan paikasta toiseen. Vuonna 1920 solmittu Tarton rauha jakoi Koltanmaan kahtia, kun osa kolttasiidoista siirtyi Suomelle ja osa jäi silloisen Neuvosto-Venäjän (nykyisen Venäjän) puolelle. Toisen maailmansodan jälkeisissä alueluovutuksissa Petsamon koltat menettivät ikiaikaiset sukualueensa ja heidät uudelleenasutettiin Inarin kunnan itäosaan Sevettijärven, Nellimin ja Keväjärven kyliin valtion omistamille maille. Asutukseen ei kuulunut enää yhteistä talvikylää tai vuotuismuuton piirteitä, vaan kolttatilojen vaatimattomat rakennukset rakennutti Suomen valtio.
Nykyisin kolttia on jäljellä noin tuhat. 1970-luvulta eteenpäin kolttasaamelainen kulttuuri on jälleen virkistynyt, kieltä on alettu opiskella ja myös Neuvostoliiton aikana katkenneet yhteydet Venäjän ja Suomen kolttien välillä ovat palautuneet Neuvostoliiton hajottua.