Fredi
Ura > 1960-luku > Nousu tunnetuksi esiintyjäksi

Siitonen pääsi levyttämään ensimmäisen kerran 8. marraskuuta 1965, jolloin äänitettiin kappaleet ”Roskisdyykkarin balladi” ja ”Pikkusiskon papukaija”. Nämä levytykset olivat samalla ensimmäiset äänitysstudio Finnvoxin tiloissa Helsingin Pitäjänmäellä äänitetyt kappaleet. Ne julkaistiin singlelevyllä, jonka etiketteihin kappaleiden esittäjäksi oli merkitty FOLK-FREDI and his Fredi-Folks. Molemmat laulut olivat hollantilais-ruotsalaisen trubaduurin Cornelis Vreeswijkin sävellyksiä, joihin Dolivo oli kirjoittanut suomenkieliset sanat. Hieman myöhemmin samana vuonna Siitonen pääsi myös mukaan Kivikasvojen esikoislevytykseen ”Tuhon partaalla”.
Yksi Kivikasvojen esikuvista oli jazzlauluun erikoistunut yhdysvaltalainen The Four Freshmen -yhtye. Koska Suomessa ei kuitenkaan ollut kysyntää jatsahtavalle kokoonpanolle, niin Kivikasvot päätyivät levyttämään muunlaista musiikkia, kuten esimerkiksi suomenkielisiä versioita The Beach Boysin ja The Beatlesin kappaleista. Folk-Fredin ja Kivikasvojen samanniminen esikoisalbumi julkaistiin vuonna 1966. Siitonen on myöhemmin kertonut, ettei hän itse kokenut ikinä täysin omakseen rooliaan folk- ja protestilaulajana.
Siitosen itsensä vieroksuma etuliite jäi pois hänen taiteilijanimestään, kun hänet kelpuutettiin alkuvuodesta 1967 Suomen euroviisukarsintaan esityksillään ”Varjoon – suojaan” ja ”Oi tuntematon”. Fredi voitti karsinnan kappaleella ”Varjoon – suojaan”, joka oli Lasse Mårtensonin säveltämä hidas balladi. Sen oli sanoittanut Alvi Vuorinen ja sovittanut Nacke Johansson. Helsingin Sanomissa sitä luonnehdittiin tuoreeltaan tunnekylläiseksi ja espanjalaiseen tyyliin vivahtavaksi. Toiseksi karsinnassa nousi Danny esittämällään kappaleella ”Sua kutsun Maarit”, joka oli niin ikään Mårtensonin sävellys. Fredin tulkitsema Börje Sundgrenin säveltämä jazzvalssi ”Oi tuntematon” sai karsinnassa kolmannen sijan.
”Varjoon – suojaan” ei menestynyt Wienissä järjestetyssä Eurovision laulukilpailun finaalissa; se jäi 12:nneksi. Fredin euroviisuesiintymistä kritisoitiin tuoreeltaan suomalaisessa sanomalehdistössä. Hänen kirjoitettiin muun muassa tehostaneen esitystään turhaan pateettisilla käsiliikkellään sekä elehtineen esiintyessään niin kuin olisi nostellut puntteja ja harrastanut kuntovoimistelua. ”Varjoon – suojaan” teki joka tapauksessa Fredistä kunnolla tunnetun laulajan kotimaassaan. Kappale julkaistiin vuonna 1967 singlellä yhdessä ”Liian myöhään” -laulun kanssa.
Fredin ensimmäinen varsinainen hitti oli myöhemmin vuoden 1967 aikana julkaistu laulu ”O.Y. sanoi hän P.A.”, joka oli alun perin brittiläisen Manfred Mann -yhtyeen kappale ”Ha! Ha! Said The Clown”. Suomenkieliset sanat siihen teki Juha ”Junnu” Vainio. Myöhemmin samana vuonna Fredi levytti vielä saksalaisen Bert Kaempfertin sävellyksen ”Spanish Eyes” suomeksi sanoitettuna versiona ”Silmäsi odottavat minua”.
Alkuvuodesta 1968 Fredi levytti sittemmin klassikon aseman saavuttaneen kappaleen ”Kolmatta linjaa takaisin”. Se julkaistiin samalla singlellä ”Onhan päivä vielä huomennakin” -iskelmän kanssa. ”Kolmatta linjaa takaisin” oli alun perin brittiläinen laulu ”Beautiful In The Rain”, jonka oli säveltänyt Tony Hatch ja levyttänyt Petula Clark. Suomenkieliset sanat kappaleeseen teki alkuperäisversion tekstiä mukaillen Juha Vainio; hän sijoitti laulun sanoituksen Helsingissä Kallion kaupunginosassa sijaitsevalle Kolmas linja -nimiselle kadulle. Fredi on kertonut kokevansa, että hänen linjansa laulajana alkoi löytyä nimenomaan tämän kappaleen myötä.
”Kolmatta linjaa takaisin” ei noussut julkaisemisensa jälkeen hitiksi, ja sen menestys jäi radiolistallakin heikohkoksi. 1970-luvulla levytystä alettiin soittaa runsaasti radion aamulähetyksissä, ja vasta silloin se nousi suomalaisten suosikiksi. Toimittaja ja tietokirjailija Axa Sorjanen on kutsunut kappaletta eräänlaiseksi Suomeen kotiutuneen käännösiskelmän kulmakiveksi. Frediä ja hänen musiikkiaan tutkineen Hannu Salmen mielestä sekä ”Kolmatta linjaa takaisin” että ”O.Y. sanoi hän P.A.” olivat ”yhteiskunnallisia” kappaleita, joiden ”sosiaalinen kommentaari syntyi puhtaasti Juha Vainion sanoituksista”.
Vuoden 1968 aikana Fredi levytti vielä tuoreeltaan hiteiksi nousseet kappaleet ”Milloinkaan en löydä samanlaista” ja ”Pieni nukke”, jotka julkaistiin samalla singlellä. Levystä tuli yksi eniten myydyistä singleistä Suomessa sinä vuonna, ja sen molemmat kappaleet nousivat Yleisradion soittolistojen kärkeen. Hannu Salmi on todennut, että siinä missä Fredin laulutyyli oli vielä kappaleessa ”Varjoon – suojaan” äänellisesti karkea ja tietoisen revittelevä, hallitsi tämän laulamista näissä kahdessa uudemmassa levytyksessä jo sopusuhtainen ja huoliteltu iskelmä-ääni.
Fredi pääsi esiintymään näyttelijänä vuonna 1968 valmistuneessa draamaelokuvassa Vihreä leski. Tässä Jaakko Pakkasvirran esikoisohjauksessa Fredin roolihahmona oli Sam Tietäväinen -niminen nuori sosiologi. Elokuvassa Tietäväinen teki väitöskirjaa lähiöissä asuvien kotirouvien elämästä, ja hän lunasti haastattelemiensa rouvien luottamuksen olemalla empaattinen ja hyvä kuuntelija. Fredin vastanäyttelijänä Vihreässä leskessä nähtiin ainakin Eija Pokkinen.
Frediltä vuonna 1969 julkaistuja levytyksiä olivat muun muassa kappaleet ”Se päivä tulee kerran” sekä ”Ota ja omista”. Samana vuonna ilmestyi myös hänen ensimmäinen varsinainen sooloalbuminsa Fredi, joka sisälsi pelkästään ulkomaista alkuperää olevaa musiikkia lukuun ottamatta kappaletta ”Varjoon – suojaan”. Levylle oli koottu Fredin singlekappaleita vuosilta 1965–1969 aina hänen ensilevytystään ”Roskisdyykkarin balladia” myöten. Hannu Salmen mukaan kappaleiden tyylien monipuolisuus teki albumista epäyhtenäisen kokonaisuuden. Levy kuvasi Salmen mielestä tavallaan sitä muutosta, joka Fredin musiikissa oli tapahtunut neljän vuoden kuluessa. Suomen albumilistalle Fredi-levy pääsi maaliskuun 1970 ajaksi sijoituksenaan listan 20:s tila.
Fredi esiintyi sekä sooloartistina että yhdessä Kivikasvojen kanssa televisiossa vuodesta 1968 alkaen esitetyssä Sinbad-nimisessä viihdesarjassa. Siinä suomalaiset laulajat ja yhtyeet tulkitsivat eri maiden protestilauluja tai ainakin sellaisiksi luokiteltuja kappaleita, ja esitykset pyrittiin yhdistämään käsityksin kunkin maan yhteiskunnallisista oloista. Heinäkuussa 1969 Fredi ja Kivikasvot esittivät ohjelmassa vanhan sotilaslaulun ”Sota on poikaa”, joka sai totutusta poikenneen ironisen sisällön, koska se sillä kertaa suhteutettiin edellisenä vuonna tapahtuneeseen Tšekkoslovakian miehitykseen. Samaan aiheeseen liittyi myös ”kuolleesta rakkaudesta” kertova kappale ”Tuomio”, jonka Fredi esitti samassa jaksossa sooloartistina. Seuraavana vuonna Fredi tulkitsi Sinbadin jaksossa Mustan vallan lauluja kappaleen ”Tapaaminen”, joka oli käännösversio afroamerikkalaisen vallankumousliikkeen Mustien Pantterien kansallishymnistä.