Heinz Kohut
Varhaisvaiheet

Kohut syntyi 3.5.1913 Wienissä, Itävallan pääkaupungissa. Hänen vanhempansa olivat Felix Kohut ja Else Kohut (o.s. Lampl). Hän oli heidän ainoa lapsensa. Kohutin vanhemmat olivat assimiloituneita juutalaisia, jotka asuivat Alsergrundissa eli 9. kaupunginosassa, ja he olivat menneet naimisiin kaksi vuotta aikaisemmin. Felix Kohut oli haaveillut konserttipianistin urasta, mutta hän oli joutunut luopumaan siitä traumatisoiduttuaan ensimmäisessä maailmansodassa. Hän oli siirtynyt liike-elämään, ja perustanut yhtiön Paul Bellak -nimisen miehen kanssa. Kohutin äiti avasi oman liikkeen sodan jälkeen, mikä oli harvinaista wieniläiselle naiselle noina aikoina. Elsen suhdetta poikaansa voidaan kuvata sanoen hänen “kietoutuneen narsistisella ja patologisella tavalla yhteen tämän kanssa”.
Kohut pantiin kouluun vasta viidennelle luokalle. Sitä ennen häntä opetti useampi tuutori, erilaiset “Fräuleinit ja mademoisellet”. Erityistä painoa pantiin sille, että hän oppisi ranskan kielen. Vuodesta 1924 lähtien hän opiskeli Döblinger Gymnasium -nimisessä oppikoulussa Grinzingissä eli 19. kaupungiosassa, minne Kohutit sittemmin rakensivat oman talon. Kouluaikoina Kohutilla oli vielä yksi tuutori, mutta tämän rooli näyttää rajoittuneen siihen, että he kävivät oppineita keskusteluja, ja tuutori myös vei häntä museoihin, gallerioihin ja oopperaan. Kyseinen mies oli hänen elämänsä ensimmäinen ystävä. Sitä ennen Kohutin äiti eristi hänet kaikista hänen ikätovereistaan.
Koulussa erityistä painoa pantiin klassiselle kreikan kielelle ja latinan kielelle sekä Kreikan ja Rooman kirjallisuudelle. Kohut tuli myös arvostamaan Goetheä, Thomas Mannia ja Robert Musilia.
Vuonna 1929 Kohut vietti kaksi kuukautta Saint-Quay-Portrieux’ssä Bretagnessa opiskellen siellä ranskan kieltä. Koulussa hän kirjoitti tutkielman Euripideen näytelmästä Kyklooppi. Hänen opettajansa, joka oli antisemiitti ja myöhemmin osallistui Itävallan natsiliikkeeseen, syytti häntä sanoen hänen tutkielmansa olevan plagiaatti. Tutkielma hyväksyttiin vasta, kun Kohutin isä puuttui asiaan.
Kohut hyväksyttiin Wienin yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan vuonna 1932. Hän opiskeli kuuden vuoden ajan, jona aikana hän suoritti harjoittelun Pariisissa, ensin Hôtel-Dieussä ja sitten Hôpital Saint-Louis’ssa. Viimemainittu sairaala oli erikoistunut syfiliksen hoitoon, ja siellä Kohut sai nähdä šokeeraavia potilastapauksia. Pariisissa hän tutustui Jacques Palaci -nimiseen Istanbulista kotoisin olleeseen juutalaiseen lääketieteen opiskelijaan, ja vieraili tämän luona vuonna 1936. Seuraavana vuonna Kohutin isä kuoli leukemiaan. Jonkin aikaa tämän jälkeen Kohut aloitti psykoterapian Walter Marseilles -nimisen miehen kanssa, joka ei vaikuta olleen erityisen taitava ammatissaan. Alkuvuodesta 1938 Kohut aloitti psykoanalyysin August Aichhornin potilaana. Tämä oli Sigmund Freudin läheinen ystävä.
Kun Hitlerin Saksa oli liittänyt Itävallan Saksaan 12.3.1938, tilanne aiheutti vaikeuksia Kohutille, sillä hänellä oli vielä suorittamatta lääketieteellisen tiedekunnan loppukokeet. Lopulta hän sai suorittaa ne sen jälkeen, kun kaikki juutalaiset professorit oli siivottu pois yliopistolta. Tässä vaiheessa natsit takavarikoivat lähes kaikkien juutalaisten omaisuuden; osittain juutalaiset joutuivat myymään omaisuutensa, paljon käypää hintaa alemmilla hinnoilla, ja kauppahinnoista valtio otti itselleen suuren osuuden veroina. Lopuksi Kohut lähti pois Itävallasta ja saapui aluksi pakolaisleirille Englannin Kentiin. Monet hänen sukulaisistaan, jotka jäivät Itävaltaan, tulivat surmatuiksi holokaustissa.
Vuoden 1940 helmikuussa Kohutin sallittiin matkustaa brittiläisessä saattueessa Bostonin, mistä hän matkusti linja-autolla Chicagoon. Eräs hänen Wienin ystävistään, Siegmund Levarie, joka oli aiemmin siirtynyt setänsä luo Chicagoon, järjesti Kohutille viisumin ja kutsui hänet luokseen. Levariesta tuli sittemmin tunnettu musiikkitieteilijä. Myös Kohutin äiti Else muutti Chicagoon, matkustaen sinne Italian kautta. Hän salakuljetti mukanaan rahaa, jonka avulla hän avasi Chicagoon kaupan nimeltä “De Elsie’s”.