stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomenlahti
Luonto ja luonnonsuojelu

Suomenlahdelta kalastetaan seuraavia kalalajeja: ahven, hauki, kilohaili, kuha, lahna, lohi, made, meritaimen, särki, säyne, siika, silakka ja sorva. Meritaimenen alamitta on 65 senttimetriä, kun se muualla Suomessa on 60 senttiä. Istutetut kalat on merkitty poistamalla niiltä rasvaevä, ja kaikki rasvaevälliset meritaimenet pitää vapauttaa. Ammattikalastajat pyytävät lohta, meritaimenta, siikaa, silakkaa ja kilohailia käyttäen troolia, rysää ja ajosiimaa.
Vuonna 2005 arvioitiin Suomenlahdella elävän noin 900 harmaahyljettä ja joitakin satoja itämerennorppia. Norpista suurin osa elää Venäjän merialueella.
Suomessa lintujen muutto keskittyy erityisesti Suomen- ja Pohjanlahden rannikkolinjoille. Suomenlahdelle sijoittuva arktisten vesilintujen ja hanhien muuttoreitti on kansainvälisestikin merkittävä. Siperiaan muuttaa satoja tuhansia lintuja pitkin Suomenlahtea. Suomenlahdella pesivät monet saaristolinnut, kuten kalatiirat, meriharakat, karikukot, punajalkaviklot, luotokirviset, kivitaskut ja västäräkit. Itäisen Suomenlahden ulkosaariston lajeja ovat ruokki, riskilä ja lapintiira. Harmaalokin ja merimetson kannat ovat kasvamassa. Läntisen Suomenlahden saaristossa pesii myös paljon haahkoja.
Suomenlahdella esiintyy monia uhanalaisia kasveja. Niiden elinvoimaisuutta uhkaavat rehevöityminen, siitä johtuva hiekkarantojen, rantaniittyjen ja muiden avoimien ranta-alueiden umpeenkasvu ja perinnemaisemien häviäminen.
Suomenlahdella on kolme kansallispuistoa, Itäisen Suomenlahden kansallispuisto ja Tammisaaren saariston kansallispuisto Suomessa sekä Lahemaan kansallispuisto Viron rannikolla.
Ympäristöongelmat

Suomenlahti on Itämeren rehevöitynein alue. Rehevöityminen näkyy kesäisin runsaina lauttamaisina leväkukintoina. Suomenlahden valuma-alueella asuu yli 10 miljoonaa ihmistä, ja rantavaltioiden maatalous, asutus ja teollisuus kuormittavat merialuetta noin 6 000 tonnilla fosforia ja 120 000 tonnilla typpeä joka vuosi. Suomenlahden typpikuormituksesta yli puolet ja fosforista kolme neljännestä on peräisin Venäjältä. Suomen ja Viron osuus kuormituksesta on molemmilla kymmenisen prosenttia, ja ilman kautta kulkeutuvan typen osuus on lähes viidennes.
Suurin osa ihmisen aiheuttamasta fosforikuormasta kulkeutuu Itämereen jokiveden mukana. Ravinnekuormitus vaihtelee sääolojen, etenkin sademäärän mukaan. Suurin osa Itämeren fosforikuormasta on peräisin maataloudesta. Koska Suomenlahden rannikolla väestötiheys on suurin, on asutuksesta aiheutuva kuormitus siellä suurempaa kuin muualla Itämeressä. Vuonna 2012 havaittiin suuri päästö Fosforit-tehtaan alueella Lugajoella. Silloin arvioitiin, että tehtaan alueelta valuisi Suomenlahteen noin tuhat tonnia fosforia vuodessa.
Suomenlahden rannalla on useita öljynjalostamoita, joihin on paljon tankkeriliikennettä. Suomenlahdella kuljetetaan vuosittain öljyä 165 miljoonaa tonnia. Määrä on seitsemän kertaa niin suuri kuin 1990-luvulla. Kolmannes Venäjän öljystä kulkee Suomenlahden satamien kautta. Yksirunkoisen aluksen säiliön puhkeaminen aiheuttaisi vakavan öljyvahingon. Kylmässä vedessä öljy haihtuu hitaasti, ja jää ja luodot haittaisivat öljyn keräämistä.
Satamat

Ust-Lugan satama oli vuonna 2014 Venäjän toiseksi suurin rahtisatama, ja sen liikenne kasvoi edelliseen vuoteen verrattuna yli 20 prosenttia. Myös Pietarin suursatama, Vysotskin satama ja Viipurin satama kasvattivat rahtimääriään. Sen sijaan Primorskin öljysataman liikennemäärä pieneni.
Tallinna Sadaman satamissa käsitellään noin 90 prosenttia Viron tavaraliikenteestä.
Hamina-Kotkan satama on Suomen suurin yleissatama, kun taas Helsingin Satama on vilkkain matkustajasatama ja lisäksi merkittävät rahtisatama. Kilpilahden satamassa kulkee öljytuotteita, Loviisassa hiiltä, puuta ja raakamalmeja. Hangossa laivataan autoja ja paperia. Kantvikin kautta kulkee hiiltä, sementtiä ja raakasokeria. Tonnimäärillä mitaten Hamina-Kotka, Helsinki ja Kilpilahti olivat Suomen neljän suurimman sataman joukossa toukokuussa 2015 (niiden välissä kolmantena oli Rauma).
Nord Stream -yhtiö on suunnitellut kahden nykyisen kaasuputken lisäksi kahden uuden putken vetämistä Suomenlahdelle.
Historia

Saaristossa on hautaröykkiöitä, jotka ajoitetaan pronssi- ja rautakaudelle. Rantakallioille on rakennettu jatulintarhoiksi kutsuttuja kivilabyrinttejä, joiden rakentamisaikaa ei tiedetä. Saarten kallioihin on kaiverrettu laivojen nimiä ja muuta kirjoitusta.
Suomenlinnan ja Svartholman merilinnoitukset rakennettiin alkujaan Ruotsin laivaston tukikohdiksi sekä Venäjän vastaisen rajan turvaksi. Suomen autonomian aikana Venäjä linnoitti saaristoa ja rannikkoa lisää. Pietari Suuren merilinnoitus suunniteltiin suojaamaan Pietaria.
Suomenlahti on yksi maailman suurimmista laivojen hautausmaista. Sinne on uponnut monia aluksia, jotka säilyvät hyvin alhaisen suolapitoisuuden (joka johtaa laivamatojen poissaoloon) sekä hapettomien syvänteiden ansiosta ja siksi, että alueella ei ole voimakkaita merivirtoja tai vuorovettä.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Itämerellä ei ollut taisteluita, mutta Venäjä, Iso-Britannia ja Saksa upottivat sinne kymmeniätuhansia miinoja. Itsenäiset Suomi ja Viro sopivat Suomenlahden tykistösulun rakentamisesta 1930-luvulla. Talvisodan merisotatoimet keskittyivät pääosin Suomenlahdelle. Toisessa maailmansodassa Suomenlahdella käytiin monia meritaisteluita. Elokuussa 1941 kun Neuvostoliitto evakuoi laivastoaan Tallinnasta Kronstadtiin, saksalaiset upottivat 15 sotalaivaa ja 43 kuljetusalusta. Toisessa maailmansodassa Suomi, Saksa ja Neuvostoliitto laskivat Suomenlahteen yhteensä noin 70 000 miinaa.
Vuonna 1978 Pietarin edustalle alettiin rakentaa jättiläismäistä Pietarin tulvapatoa, jonka piti suojata kaupunkia tulvilta. Se valmistui 2011.
Kesällä 2015 Venäjä kiinnostui jälleen Suomenlahden saarista ja alkoi raivata miinoja Suomenlahden ulkosaarista.
Hallinto

Suomi on määritellyt aluevesiensä ulkorajan siten, että se kulkee vähintään kolmen meripeninkulman etäisyydellä keskiviivasta ja jää kaikissa kohdin kansainväliseen merenkulkuun vakiintuneesti käytettävän reittijakoalueen pohjoispuolelle.
Kirjallisuutta

Kuninkaallinen merikartasto 1791–1796. C. N. af Klerckerin johtama kartoitustyö Suomenlahdella.  (Toim. Erkki-Sakari Harju ja Heikki Tiilikainen)  Helsinki:  Atlas-art, 2009.  ISBN 978-952-5671-18-6  Suomenlahden rannikon kartat Kymijoelta Porkkalanniemelle.
Pajanen, Kaisa & Soulanto, Marjo & Sikk, Erik (toim.): Suomenlahti. Alkumerestä nykymereksi.  Helsinki:  Helsingin kaupungin ympäristökeskus: Rakennusalan kustantajat: Kustantajat Sarmala, 2005.  ISBN 951-664-151-2  Sisällysluettelo (PDF).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomenlahti Wikimedia Commonsissa
Finna-palvelussa olevia kuvia
Huugo Korppas : Jäänrepeämät ja pelastustoiminta Suomenlahden talvikalastusalueella, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 10.03.1929, nro 10, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Itämeren osat
| --- | --- |
Pohjanmereltä varsinaiselle Itämerelle:  (Skagerrak)  Kattegat  Belttienmeri  Tanskan salmet Juutinrauma  Iso-Belt  Vähä-Belt  Samsøn Belt  Langelandin Belt  Fehmarnin Belt  Kielinlahti Kielinvuono  Eckernfördenlahti  Schlei  Flensburginvuono  Mecklenburginlahti 
Varsinainen Itämeri:  Arkonan allas  Bornholmin allas  Gotlanninmeri Gdańskinlahti  Gotlannin allas 
Suuret lahdet:  Riianlahti  Suomenlahti  Pohjanlahti Ahvenanmeri  Saaristomeri  Selkämeri  Merenkurkku  Perämeri 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Yle 
Suomenlahden rantavaltiot ja suurimmat kaupungit.
Suomenlahden valuma-alue vihreällä.
Kilpisaari Itäisen Suomenlahden kansallispuistossa.
Leväkukintaa Suomenlahdella NASAN Terra-satelliitin MODIS-instrumentin kuvaamana.
Tankkeri Georg Essberger Suomenlahden jäissä.
Konttialus HaminaKotkan sataman Haminan satamassa.
Suomenlinna ja Helsingin edustalla liikennöivä vesibussi.
Juhannustanssit

| Juhannustanssit |
| --- | --- |
 Juhannustanssien taskukirjalaitoksen kansi.
Kirjailija:  Hannu Salama
Kansitaiteilija:  Markku Reunanen
Kieli:  suomi
Genre:  romaani
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  7. lokakuuta 1964
Sivumäärä:  245
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Juhannustanssit on Hannu Salaman vuonna 1964 ilmestynyt neljäs romaani ja hänen läpimurtoteoksensa. Teoksen julkaisi kustannusyhtiö Otava. Kirja kertoo juhannusjuhlista maaseudulla. Se kuvaa alkoholinkäyttöä ja sukupuolisuhteita, ja se sisältää humalaisen muurari Hiltusen pilkkasaarnan, joka loukkasi aikanaan uskonnollisia tunteita. Juhannustanssit synnytti ”Salama-sodaksi” kutsutun kulttuurikiistan, ja Salama sai syytteen jumalanpilkasta. Kirjailija tuomittiin kolmen kuukauden ehdolliseen vankeuteen, mutta presidentti Kekkonen armahti hänet.
Nykyään Juhannustanssit kuuluu suomalaisen kirjallisuuden kaanoniin.kenen mukaan? Sen synnyttämä kiista kertoo 1960-luvun poliittisesta ja aatteellisesta ilmapiiristä: vasemmistolainen nuoriso halusi kyseenalaistaa edellisen sukupolven arvot ja murtaa käsityksen taideteoksen yhtenäisestä tulkinnasta.
Aiheet ja tyyli

Juhannustanssit kertoo maaseudulla pidetyistä juhannusjuhlista ja ”nuorista kesäyön hullaannuttavina hämäränhetkinä”, ja sen keskeisiä aiheita ovat alkoholi ja sukupuolisuhteet. Tanssipaikalle saavutaan ja sieltä lähdetään linja-autolla, joka joutuu kirjan lopussa pahaan onnettomuuteen. Kirja on nopealiikkeinen, ja siinä on useita päähenkilöitä ja takaumia. Takaumia lukuun ottamatta kirjan tapahtumat sijoittuvat yhteen yöhön, eikä varsinaista juonta ole, vaan kirja koostuu pienistä episodeista.
Romaanissa kuvatut nuoret miehet ovat ahdistuneita, katkeria ja elämään pettyneitä, missä on nähty yhteyksiä Salaman omaan henkilöhistoriaan. Salaman tuotannolle tyypillisesti kirjassa on paljon dialogia, ja siinä sekoittuvat korkea ja matala tyyli. Erityisesti uskonnollisten ja ”rahvaanomaisten” elementtien yhdistäminen loukkasi uskonnollisia tunteita. Erässä kirjan kohtauksessa humalainen, tyttöystävänsä pettämäksi joutunut Hiltunen pitää pilasaarnan, jossa hän purkaa ahdistustaan ja epätoivoaan ja viittaa Raamattuun tavalla, joka koettiin ”rienaavaksi”.
Kirjasta otettiin vuosina 1964–1965 useita painoksia, mutta jumalanpilkkasyytteen jälkeen Otava julkaisi 1966 sensuroidun painoksen, josta oli poistettu osia Hiltusen pilasaarnasta. Uusintapainokset ilmestyivät sensuroituina vuoteen 1990 asti.
Alkuperäisen kansikuvan suunnitteli Markku Reunanen, ja sitä on käytetty uusintapainoksissa vielä 2000-luvullakin.
Vastaanotto

Salaman aikaisemmat teokset oli otettu kritiikeissä vastaan yleensä myönteisesti, eivätkä Juhannustanssien arviot poikenneet tästä yleislinjasta. Teosta pidettiin rivona, mutta todenmukaisena. Myönteisimmin Juhannustansseista kirjoittivat päälehtien, kuten Helsingin Sanomien ja Uuden Suomen arvostelijat.
Varauksellisesti tai kielteisesti suhtautuneista kriitikoistakin vain pari puuttui jumalanpilkkaan; enemmän kiinnitettiin huomiota kirjan ”rivouteen” ja ”ruokottomuuteen”, jonka katsottiin palvelevan enemmän kaupallisia kuin taiteellisia näkökohtia. Nils-Börje Stormbom ennakoi Vasabladetissa, että Juhannustanssit tulisi herättämään kiivaan väittelyn, mutta piti epätodennäköisenä, että sen pohjalta nostettaisiin syytettä jumalanpilkasta tai pornografisuudesta: ”Hyökkäys sitä vastaan ’moraalin’ nimissä olisi niin kyynistä teeskentelyä, että kieltäydyn uskomasta että edes tässä maassa kyettäisiin sellaiseen.”
Teos synnytti laajan kulttuurikeskustelun. Esimerkiksi professori Urpo Harva syytti suomalaista kirjallisuutta epä-älyllisyydestä eikä halunnut hyväksyä Salaman sivistymätöntä totuudellisuutta: ”On vaikea kuvitella semmoista yhteiskuntaa, jossa julkaistaisiin kaikki, mikä vain on totta.” Kirkollinen lehti Kotimaa totesi pääkirjoituksessaan ”Roskaa kiiltokansissa” 16. lokakuuta 1964: ”[Y]leisön kosiskelu on murheellisella tavalla päässyt sävyttämään kirjojen kustannusohjelmaa, ja esteettisten arvojen varjolla häväistään eettiset ja uskonnolliset arvot. Kustantajan mainostama puheiden karkeus ja tekojen estottomuus romaanin sivuilla on sen laatuista rienausta ja rivoutta, että on ihmeteltävä, missä on kirjoittajan ja kustantajan yhteisen kehtaamisen raja. Raamatun ja uskonarvojen rienaavuudessa Salaman kirja etsii uudessa kotimaisessa kaunokirjallisuudessa vertaistaan.”
Arkkipiispa Martti Simojoki piti marraskuussa 1964 kansanopistolaitoksen 75-vuotisjuhlissa puheen, jossa hän kiinnitti huomiota ”erään tämän syksyn romaanin” tapaan käsitellä Jeesusta ja Raamatun sanoja. Ennen puhettaan arkkipiispa oli käynyt Otavassa ehdottamassa muutamien arkojen kohtien, kuten romaanihenkilö Hiltusen pilasaarnan, poistamista romaanin uusista painoksista. Simojoki ei kuitenkaan halunnut nostaa asiasta syytettä, eikä hänen mukaansa kirjan etiikka ollut ”aivan huono”, vaikka siinä käytetyt ilmaisut loukkasivatkin uskonnollisia ihmisiä.
Jumalanpilkkasyyte

Kokoomuksen kansanedustaja Margit Borg-Sundman teki joulukuussa 1964 eduskuntakyselyn, jonka allekirjoitti 18 muuta kokoomuslaista kansanedustajaa. Kirjelmässä kysyttiin: ”Onko Hallitus tietoinen siitä, että maassa julkaistaan lain vastaisesti jumalanpilkkaa esittävää ja sukupuolikuria loukkaavaa kirjallisuutta, ja jos on, aikooko Hallitus ryhtyä toimenpiteisiin tällaisen toiminnan lopettamiseksi?” Borg-Sundman ei maininnut kyselyssä nimeltä Hannu Salamaa eikä Juhannustansseja. Oikeusministeri J. O. Söderhjelm määräsi tammikuussa 1965 nostettavaksi syytteen jumalanpilkasta Salamaa ja kustannusyhtiö Otavaa vastaan.
Syytteen nostaminen sai julkisuudessa – varsinkin kulttuuripiireissä – myrskyisän vastaanoton. Kirjailija Pentti Saarikoski esitti vastalauseensa eroamalla kirkosta. Mika Waltari ja Väinö Linna ilmoittivat, etteivät pitäneet Juhannustanssien kohua herättäneitä kohtia jumalanpilkkana, ja pääministeri Johannes Virolainen kertoi mielipiteenään, että ”yhteiskunnalla pitäisi olla toisia keinoja tässä asiassa kuin rikoslaki”. Margit Borg-Sundman korosti myöhemmin useaan otteeseen, että eduskuntakysely ei ollut suunnattu yksinomaan Salaman kirjaa tai yleensäkään kaunokirjallisuutta kohtaan, vaan se koski ”aikamme moraalista nihilismiä” yleensä.
Arkkipiispa Martti Simojoki kommentoi Salamaa vastaan nostettua syytettä: ”Itselleni on vieras se ajatus, että oikeusistuin ratkaisee asioita, joissa kansalaisten vapaan mielipiteenmuodostuksen pitäisi kyetä terveeseen reaktioon. Eräissä tapauksissa kansakunta on kuitenkin pakotettu suojelemaan itseään terveen ihmiselämän kasvua uhkaavilta vaaroilta.”
Helsingin Sanomien pilapiirtäjä Kari Suomalainen otti kantaa kohuun omalla tavallaan. Poliisiasemalle sijoittuneessa piirroksessa kaksi konstaapelia, joista toisella oli käsissään Juhannustanssit-romaani, keskusteli aiheesta:
– Onko se aikaisemmin kirjoittanut kirjoja?
– Kyllä se kuulemma on.
– No ei se sitte pääse ehdollisella, kun se ei ole ensikertalainen!
Seinällä oli etsintäkuulutus, jonka hahmo oli tunnistettavissa Hannu Salamaksi.
Helsingin hovioikeus tuomitsi 20. syyskuuta 1966 Salaman jumalanpilkasta kolmen kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja langetti Otavan kustantajalle Kari Reenpäälle 2 000 markan sakkorangaistuksen. Kirjailija ja kustantamo menettivät rikoksen taloudellisen hyödyn valtiolle, samoin kuin kirjan myymättömät kappaleet, jotka määrättiin tuhottaviksi. Tuomitut valittivat tuomiosta Korkeimpaan oikeuteen, joka piti tuomion ennallaan mutta vapautti kustantajan sakkorangaistuksesta. Salamalle anottiin armahdusta Suomen kirjailijaliiton ja Suomen Pen-klubin johdolla, ja presidentti Kekkonen armahti hänet vuonna 1968.
Hannu Salaman puolustusasianajaja Kullervo Kemppinen on pitänyt tuomion kannalta ratkaisevana kirjettä, jonka Salama lähetti raastuvanoikeudelle jutun toiseen käsittelyyn. Kirjeessään Salama sanoi halunneensa romaanillaan ”pilkata ja loukata kansalaisten jumalakäsitystä ja uskonnollisia tunteita”.
Merkitys

Juhannustansseja on pidetty Salaman läpimurtoteoksena. Kirjasta syntynyt kohu vaikutti Salaman psyykeen ja hänen kirjailijatyöhönsä. Salama on itse kertonut haastattelussa, että kohun vuoksi hän alkoholisoitui useaksi vuodeksi ja hänen avioliittonsa hajosi. Oikeusprosessi aiheutti taloudellisia vaikeuksia ja yhteisöllisiä paineita, joita Salama purki etenkin 1960-luvun novelleissaan. Niiden päähenkilönä oli usein kirjailijan omakuva, ”ärhäkkä ja itsestääntietoinen” Harri Salminen. Nykyään Salama ja hänen tuotantonsa ovat vakiinnuttaneet asemansa suomalaisessa kirjallisuudessa. Tutkija Olli Löytty toteaa Juhannustanssien olevan osa suomalaisen kirjallisuuden kaanonia, joka kuuluu esimerkiksi Turun yliopiston kirjallisuuden opintovaatimuksiin ja opiskelijoiden ”kirjalliseen yleissivistykseen”.
”Salama-sota” ja muut 1960-luvun kirjasodat olivat poliittisia, ja ne kertovat ajankohtansa yhteiskunnallisista arvoista ja ajatusmaailmasta. Vasemmistolainen nuoriso kyseenalaisti edellisen sukupolven arvot, joita se piti vanhoillisina, eikä taideteoksen yhtenäinen tulkinta ollut enää mahdollista. Salaman armahdusta voidaan pitää merkkinä siitä, että yksilön sananvapaus asetettiin etusijalle siihen nähden, aiheuttiko se mahdollisesti jollekulle toiselle mielipahaa. Kohu johti lopulta rikoslain 10. luvun uusimiseen siten, että normaalirangaistukseksi julkisesta jumalanpilkasta tuli sakko tai enintään kahden vuoden vankeus. Aiemmin siitä oli seurannut vankeus tai enintään neljän vuoden kuritushuonetuomio. Eduskunta hyväksyi lainmuutoksen vuonna 1971.
Juhannustansseista on dramatisoitu kaksi televisioelokuvaa, vuosina 1971 ja 1983, ja näytelmä vuonna 1998. Teoksen synnyttämää kulttuurikiistaa kuvataan kaksiosaisessa televisioelokuvassa Katso ihmistä. Myös Maunu Kurkvaaran näytelmäelokuva Kielletty kirja vuodelta 1965 perustuu Salaman jumalanpilkkaoikeudenkäyntiin.
Kirjallisuutta

Arvosteluja ja mielipiteitä Hannu Salaman romaanista ”Juhannustanssit” 7.10.1964–14.1.1965 väliseltä ajalta.  Helsinki:  Otava, 1965.
Borg-Sundman, Margit: Yhden naisen sota.  Helsinki:  Kirjapaja, 1977.  ISBN 951-621-185-2
Kemppinen, Kullervo: Laamanni muistelee, s. 410–412.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24358-2
Aiheesta muualla

Hannu Salama oikeudessa. Ylen Elävä arkisto.
Kirjailijat Teuvo Saavalainen, Hannu Salama ja Jorma Ojaharju keskustelevat Salaman saamasta jumalanpilkkatuomiosta. Ylen Elävä arkisto.
Salama-sodan opetuksia. Olli Alhon ja Jukka Häyrisen ohjelma vuodelta 1965. Ylen Elävä arkisto.
Korkeimman oikeuden päätös jumalanpilkka-asiassa (KKO 1968-II-16).
Salama-affären hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Salama saapumassa Helsingin hovioikeuteen toukokuussa 1966.
Pakilan seurakunta

| Pakilan seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Hyvän Paimenen kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta
Rovastikunta:  Malmin rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Helsingin seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Hyvän Paimenen kirkko
Perustettu:  1962
Jäsenmäärä:  11 923 (2024)
– Osuus asukkaista:  62,9 %
Kirkollisvero:  1,00 %
Kirkkoherra:  Mari Auvinen
Pakilan seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pakilan seurakunta on Helsingin Pakilassa sijaitseva seurakunta, joka kuuluu Malmin rovastikuntaan ja Helsingin hiippakuntaan. Seurakunnan Jumalanpalveluselämä sekä kirkkoherranvirasto sijaitsevat Helsingin Länsi-Pakilassa sijaitsevassa Hyvän Paimenen kirkossa. Kirkkorakennuksessa järjestetään myös valtaosa seurakunnan muusta toiminnasta, kuten kerhotoiminnasta. Seurakunnan naapuriseurakuntia Helsingin seurakuntayhtymän alueella ovat Kannelmäen seurakunta, Malmin seurakunta ja Oulunkylän seurakunta. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Tiia Valve-Tuovinen.
Vuoden 2024 lopussa Pakilan seurakuntaan kuului 11 923 jäsentä, mikä oli 62,9 prosenttia alueen asukkaista. Jäsenmäärä on laskenut melko tasaisesti 2000-luvulla.
Kirkkoherrat

Pakilan seurakunnassa on vuodesta 1962 lähtien palvellut neljä eri kirkkoherraa.
1962–1978: Sakari Repola
1978–1994: Pentti Kivimäki
1995–2019: Leo Norja
2018–2022: vt. Tiia Valve-Tuovinen
2022→ elokuu  2022: vt. Mari Auvinen
2022 → Tiia Valve-Tuovinen
Aiheesta muualla

Pakilan seurakunnan www-sivut
| n k Malmin rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Malmi  Oulunkylä  Pakila  |  |
| Entiset seurakunnat |  Käpylä  Malmi (suom.)  |  |
Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta
Banzuke

Banzuke (myös Kinniku Banzuke sekä Unbeatable Banzuke) on japanilainen televisiosarja, jossa ihmiset yrittävät päästä mestareiden kirjaan erilaisissa lajeissa. Lajeja ohjelmassa on noin kaksikymmentä kappaletta. Esim. "Kenguru", "Bambulaukka", "Superpyörä", "Jättipallo", "Dominosilta"... Ohjelmaa juontaa koomikko Rome Kanda, joka esiintyy ohjelmassa nimellä Kei Kato. Suomessa nähtävässä versiossa ohjelma juonnetaan japaniksi, profiilit esitetään englanniksi. Suomessa ohjelmaa esittää JIM. Sarjaa tehtiin vuosina 1995–2002. Ohjelman kuvaukset pantiin jäihin kun kaksi kilpailijaa loukkaantui erittäin vakavasti kilpaillessaan lajissa "Power Island". Vuodesta 2008 alkaen sarjaa alettiin kuvata uudelleen.
Banzuken lajien mestarit

Bambulaukka I – Hiroshi Kobayashi – 1:37
Bambulaukka II – Hiroshi Takahashi – 1:01
Banzai 90 – Acrobatics Team – 45,79 sekuntia, Arm Wrestling Team – 36,53 sekuntia, Break Monkeys and Cheerleaders – 20,66 sekuntia, Nippon Sports Science University – 11,59 sekuntia
Daruma 7 – Atsuya Furuta, Yoichi Fukaya, Yoshimitsu Nishiumi, Kazunori Harayama
Dominosilta I – Makoto Tsuji – 31 sekuntia ja Suichi Shirotori – 19 sekuntia
Helikopteri – Yuji Kamiya – 4:31
Hämähäkkiseinä – Shinobu Sekiya – 1:06, Kiyohara Yagi – 1:00
Keinulauta 60 – Hiroyasu Matsukawa, Mitsuyoshi Tanaka, ja Yuji Iwana – 11 sekuntia
Koskematon – Yasutoski Kujirai
Käsillä kävely I – Aizu Nie – 2:11, Yukio Iketani – 0:54
Käsillä kävely II – Yuki Takahashi – 1:15
Lihaskunto – Jaguar Yokota, Jimon Terakado, Yasuei Yakushiji, Shigeyuki Nakamura
Pierrotin tiellä I – Fuyuki Tsuchiya – 1:45, Yuichi Ono – 1:18
Pierrotin tiellä II – Natsuki Hata – 50s, Daiki Izumida – 47s, Yuichiro Kato – 30 s
Pierrotin tiellä III – Yuichiro Kato – 3:03
Pierrotin tiellä IV – Yoshiaki Handa – 2:41
Pierrotin tiellä V – Yoshiaki Handa – 2:36
Ottoto 9 – Tomoteru Fukuda – 4:52
Pikatikki – Kohei Asano
Rakkaus koetuksella – Atsushi ja Michiko Hirata – 49 s, Naomi ja Tatsuya Gunzi – 59 s
Skeittaus – Kentaru Tanaka – 2:02
Superpyörä I – Isamu Hasenaka – 1:30
Superpyörä II – Jaromir Spechny – 4:18
Superpyörä III – Keigo Arizono – 4:06