stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Josif Stalin
Elämäkerta > Pääsihteeri

Vuodesta 1921 alkaen Leninin terveys heikkeni nopeasti. Hän vetäytyi puolueen päivittäisestä päätöksenteosta, jolloin valta siirtyi politbyroolle ja keskuskomitean sihteeristölle. Stalin oli taitavan hallintovirkailijan maineessa, ja huhtikuussa 1922 Lenin nimitti hänet puolueen pääsihteeriksi. Leninin arvellaan perustaneen viran, jotta hän pystyisi hallitsemaan paremmin puolueen sisäisiä kiistoja. Sihteeristön yhtenä tehtävänä oli valvoa kaikkia sisäisiä nimityksiä. Muut puoluejohtajat toisaalta jättivät mielellään Stalinin tehtäväksi erilaiset tylsät puolue- ja valtionhallintoon liittyvät tehtävät.
Stalin käytti asemaansa hyväksi nimittämällä paikallisten puoluekomiteoiden jäsenistöön omia kannattajiaan ja varmisti näin sen, että puoluekokouksiin lähetetyt delegaatiot mukailivat hänen näkemyksiään. Stalin tarvitsi silti tuekseen myös puoluejohdon jäseniä. Huhtikuussa 1923 järjestetyssä 12. puoluekokouksessa hän onnistuikin värväämään puolelleen useita keskuskomitean jäseniä ja ehdokasjäseniä, joihin lukeutui mm. Vjatšeslav Molotov. Leninin manttelinperijän Lev Trotskin asema heikkeni ja valta keskittyi byrokraateille.
Stalinin toimikauden alkupuolella solmittiin ns. Rapallon sopimus, jossa Neuvostoliitto ja Saksa aloittivat tiiviin yhteistyön muun muassa kaupallisilla aloilla, mutta sopimuksessa oli myös kohtia, joiden perusteella Saksan armeija sai salaisia koulutuskeskuksia useille paikkakunnille ympäri Neuvostoliittoa.
Vuosina 1921–1922 bolševikkipuolue hankkiutui entisistä liittolaisistaan eroon. Sosialistivallankumouksellisen puolueen johtajia vastaan esitettiin syytöksiä vastavallankumouksellisuudesta ja heidät tuomittiin näytösoikeudenkäynnissä kuolemaan. Lenin murskasi myös ”työläisten opposition”, jonka johtohahmot olivat neuvostojärjestelmän byrokraattisuuteen ja epädemokraattisuuteen pettyneitä bolševikkeja. Puolueen sääntöihin lisättiin salainen pykälä, joka kielsi sisäisten ryhmittymien perustamisen. Stalin käytti myöhemmin tätä pykälää vastustajiensa tuhoamiseen syyttämällä heitä lainvastaisesta kuppikuntaisuudesta.
Syksyllä 1923 Stalin, Grigori Zinovjev ja Lev Kamenev perustivat politbyroohon niin sanotun triumviraatin estääkseen Trotskia nousemasta puolueen johtoon. Lokakuussa 1923 trotskilaiset yrittivät viimeisen kerran haastaa puolueen byrokraatteja, tuloksetta. Taktisena vetona byrokraattisiipi laati byrokratianvastaisen ohjelman, jota ei kuitenkaan koskaan pantu täytäntöön. Komsomol ja asevoimat puhdistettiin epäluotettavaksi katsotuista aineksista.
Elämäkerta > Viisivuotissuunnitelma

Viljatoimitukset takkuilivat suuriin kaupunkeihin, kun talonpojat eivät myyneet ylimääräistä viljaansa valtiolle vaan pyrkivät myymään paremmalla tuotolla toreilla. Tilanne jatkui tämänkaltaisena ainakin 1920-luvun loppupuolella ja 1930-luvulla. Stalin mobilisoi kaikki kynnelle kykenevät tappamaan talonpoikia ja ryöstämään viljaa.
Molotovkin lähetettiin Ukrainaan mukaan viljan takavarikointiin. Molotov muisteli myöhemmin: ”Viljaa revittiin jokaiselta, jolla sitä vähänkin oli.” Alkuvuodesta vuonna 1928 myös Stalin lähti Siperiaan viljan takavarikointeihin. Stalinin taloudellisten uudistusten johdosta tsaarinaikainen agraarivaltainen Neuvostoliitto pyrki kuromaan umpeen teollistuneiden valtioiden tuotannollista etumatkaa.
Stalinin johdolla 1920-luvun markkinahenkisempi NEP-talouspolitiikka korvattiin talousuudistusohjelmalla, joka muutti Neuvostoliiton talouden viisivuotissuunnitelmiin perustuvaksi. Siten koko yhteiskunta valjastettiin suurimmaksi osaksi pakkotyöllä uudistamaan Neuvostoliiton jälkeenjäänyttä teollista tuotantoa ja liikenneyhteyksiä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Tanssipas georgialainen meille lezginkaa, niin ehkä sitten annamme. | ” |
– Talonpojan vastaus Stalinille vuonna 1928.
Ensimmäiset hankkeet teollisuuden ja liikenneyhteyksien uudistamiseksi olivat muiden muassa Vienanmeren kanava, Moskovan metro, Volgan patohanke ja Baikalin-Amurin välinen rautatieyhteys. Samalla kun investoitiin raskaan teollisuuden rakentamiseen, pieniin yksityisviljelmiin perustunut maatalous pakkokollektivoitiin muuttaen uuteen malliin, jossa merkittäviä yksiköitä olivat suuret kolhoosit. Tämä herätti maanviljelijöissä vastarintaa, ja monien karja pakkoteurastettiin sillä seurauksella, että aiheutettiin laaja nälänhätä. Siitä syytettiin kulakkeja eli ns. ”varakkaita talonpoikia”, joten kaikki maata omistaneet talonpojat ammuttiin, ja näiden hengissä säilyneet perheet lähetettiin vankileireille. Vapaaksi jääneet joutuivat kerjäämään toimeentulonsa eteen ja saattoivat kuolla nälkään. On arveltu, että ”kulakkeja” on ollut 5,5 miljoonaa, joista hengissä olisi säilynyt noin 200 000.
Elämäkerta > Kuolema

Stalin kärsi aivojen verisuonten kalkkeutumisesta, jonka on tulkittu vaikuttaneen myös hänen vainoharhaiseen käyttäytymiseensä. Aleksandr Mjasnikov, yksi hänen lääkäreistään, kirjoitti asiasta yksityiseen päiväkirjaansa toteamalla, että maata johti sairas mies. 1. maaliskuuta 1953 Stalin sai datšallaan äkillisen sairauskohtauksen, jonka seurauksena hän halvaantui eikä kyennyt pyytämään huonetta vartioivia henkivartijoita paikalle. Hän ehti olla huoneessa useiden tuntien ajan tajuttomana, ennen kuin vartijat uskalsivat astua huoneeseen. He löysivät lattialla makaavan tajuttoman Stalinin. Henkivartijat hälyttivät paikalle Stalinin läheisen työtoverin Georgi Malenkovin, joka saapui paikalle salaisen poliisin johtajan Lavrenti Berijan kanssa. He eivät kuitenkaan menneet tapaamaan ”nukkuvaa” Stalinia, vaan lähtivät pois hakematta lääkärinapua. Vasta myöhemmin Nikita Hruštšov hankki paikalle lääkäreitä. Lääkärien yrityksistä huolimatta Stalinia ei onnistuttu elvyttämään. Hän pysyi elossa, mutta tajuttomana vielä neljän vuorokauden ajan, kunnes lopulta 5. maaliskuuta hän kuoli.
Ennen kuolemaansa Stalin oli suunnitellut Neuvostoliiton korkeimpaan johtoon asti ulottuvaa puhdistusta. Tämä on herättänyt epäilyjä siitä, että Stalin olisi murhattu myrkyttämällä. Salaisen poliisin johtajan Berijan tiedetään kerskuneen Molotoville: ”Minä raivasin hänet tieltä”. Myös Jugoslavian presidentti Josip Broz Tito uhkaili häntä. Stalinin toimistosta löydettiin Titon lähettämä kirje, jossa uhatiin Stalinia kuolemalla, ellei tämä lopeta salamurhaajien lähettämistä Titon perään. Tito myös ilmoitti, että yksi yritys tulisi riittämään. Käytetty myrkky olisi saattanut olla veren hyytymistä estävä hajuton ja mauton varfariini, joka oli yleinen rotanmyrkky.
Stalinin ruumis asetettiin julkisesti näytteille Moskovassa neljäksi vuorokaudeksi, kuten oli korkeiden puolueen johtajistoon kuuluvien kohdalla tapana, kunnes 9. maaliskuuta Stalin haudattiin Leninin mausoleumiin Leninin vierelle. Hautajaisissa Stalinia ylistettiin ”aikamme suureksi ajattelijaksi, rauhan suureksi lipunkantajaksi ja vertaansa vailla olevaksi organisaattoriksi”. Vuonna 1961 hänen ruumiinsa siirrettiin mausoleumista läheisen Kremlin muurin vieressä sijaitsevaan hautaan.
Stalinin kuoltua neuvostojohdossa käytiin lyhytaikainen valtataistelu, jonka päätteeksi Berija syrjäytettiin ja teloitettiin vankilassa ilman oikeudenkäyntiä. Neuvostoliiton johtoon nousivat ministerineuvoston puheenjohtajaksi Georgi Malenkov ja kommunistisen puolueen pääsihteeriksi Nikita Hruštšov. Stalinististen rakenteiden purku kiihtyi vuodesta 1956 alkaen. Stalinin kauden ylilyönnit tuomittiin, väärin perustein tuomittuja rehabilitoitiin, pakkosiirrettyjen vähemmistökansojen sallittiin palata vanhoille kotiseuduilleen ja kulttuurielämä elpyi.
Ideologia ja politiikka > Stalinismi

Useimmat bolševikkijohtajat kuuluivat Venäjän keisarikunnan älymystöön. Stalin erottautui heistä pragmaattisella maailmankatsomuksellaan, josta ideologinen vakaumuksellisuus puuttui. Kilpailijat keräsivät kannatusta teoreettisella argumentaatiolla ja henkilökohtaisella karismalla, kun taas Stalinin valta perustui puolue- ja valtionhallinnon byrokratiaan.
Stalinin johtamistapaa ja politiikkaa kutsutaan stalinismiksi. Se on totalitaarinen järjestelmä, jossa oppositio vaiennetaan terrorilla. Leninin opit kanonisoitiin ehdottomiksi opeiksi, joita ei saanut kyseenalaistaa — poikkeuksena ne Leninin lausahdukset, joissa arvosteltiin tai vähäteltiin Stalinia. Stalin itse kuvattiin Leninin perillisenä ja puolueen ideologian erehtymättömänä tulkitsijana.
Stalinismin keskeisin oppi on sosialismi yhdessä maassa. Stalin ei luopunut maailmanvallankumouksen tavoittelusta mutta katsoi, että sosialistinen yhteiskunta olisi mahdollista rakentaa Neuvostoliitossa, joka oli kapitalististen maiden piirittämä. Kansalaiset mobilisoitiin projektion tueksi vetoamalla vallankumoukselliseen innostukseen ja venäläiseen nationalismiin. Sosialismia tavoiteltiin nopealla teollistumisella ja kaupungistumisella, joita edistettiin tiukalla keskusjohtoisuudella. Erityinen painoarvo annettiin raskaalle teollisuudelle, jonka avulla oli määrä taata Neuvostoliiton omavaraisuus. Bolševikkivallankumouksen tasa-arvoisten ihanteiden toteutuminen lykättiin tehokkuuden nimissä epämääräiseen tulevaisuuteen.
Kommunismin tavoittelema valtion kuoleentuminen edellytti Stalinin mukaan valtion vahvistamista. Muuten vaarana oli, että vastavallankumoukselliset ainekset Neuvostoliiton sisällä ja sen ulkopuolella tuhoaisivat sosialismin ennen kuin se ehtisi kunnolla alkaakaan. Vasta vihollisten tuhoamisen jälkeen valtion voisi antaa kuoleentua pois ja tuloksena olisi yhteiskunta vailla luokkaeroja. Näin Stalin kykeni perustelemaan vallan keskittymisen yhdelle henkilölle sekä oppositioon kohdistuneen raa’an väkivallan. Pakkotyöleireistä tuli erottamaton osa neuvostotaloutta.
Ideologia ja politiikka > Terrori

Stalinin pyrki luomaan utopian, jota rakentavilta neuvostokansalaisilta hän vaati valtavia uhrauksia. Häikäilemättömyys johti miljoonien ihmisten ennenaikaiseen kuolemaan. Järjestelmälle ominainen piirre oli terrorin kohdistuminen omiin kansalaisiin, ei niinkään vihollismaiden väestöön. Jaakko Aatolaisen mukaan Stalin oli paitsi aikansa huomattavin kommunistijohtaja, myös aikansa huomattavin kommunistien vainoaja. Neuvostoliiton harjoittaman salailun vuoksi gulag-tutkimus perustui pitkään lähinnä järjestelmän uhriksi joutuneiden henkilöiden muistelmiin. Niistä merkittävin oli Aleksandr Solženitsynin Vankileirien saaristo (1973). Solženitsyn arvioi, että vuoteen 1953 mennessä vankileirijärjestelmän läpi oli kulkenut 50 miljoonaa ihmistä, ja että Stalinin valtakausi vaati jopa 60 miljoonaa uhria. Kymmenien miljoonien suuruusluokka on yleinen myös länsimaisessa tutkimus- ja populaarissa tietokirjallisuudessa.
Neuvostoarkistojen avautumisen myötä tutkijat ovat esittäneet selvästi aiempaa pienempiä lukuja. Dan Healeyn (2018) mukaan historiantutkijoiden ”alustava konsensus” on, että vuosien 1930 ja 1953 välillä työleireille joutui noin 18 miljoonaa henkilöä, joista 1,5–1,7 miljoonaa kuoli ennen vapautumistaan. Luvuista ei kuitenkaan vallitse täyttä yksimielisyyttä, sillä neuvostokirjanpito oli varsin epäluotettavaa. Monet vangit vapautettiin sairaina ja nälkiintyneinä, ja tuntematon määrä ihmisiä kuoli pian leiriltä päästyään. Timothy D. Snyderin (2012) mukaan Stalinin pahimmat rikokset eivät tapahtuneet Siperiassa, kuten pitkään luultiin, vaan Neuvostoliiton länsiosissa. Snyderin mukaan Stalin tapatti Itä-Euroopassa noin 4 miljoonaa ihmistä ja muualla Neuvostoliitossa vielä noin 2 miljoonaa lisää. Jos mukaan lasketaan nälänhätien, etnisten puhdistusten ja vankileirien ”ennustettavissa olleet” uhrit, luku nousee noin 9 miljoonaan. Luku ei sisällä  toisen maailmansodan siviiliuhreja, sillä Snyderin mukaan heidän kuolemansa oli sekä Stalinin että Hitlerin vastuulla. Snyderin teos sai myönteisen vastaanoton, mutta osa tutkijoista on arvostellut hänen lukujaan siitä, että mukaan on laskettu vain tarkoituksella surmatut.
Ideologia ja politiikka > Henkilökultti

Vuonna 1941 Saksan hyökkäyksen alla Stalin aloitti voimakkaan kansallistunteen nostattamisen.  Hänen valtansa aikoina monet eri tsaarien aikaiset ruhtinaat esiteltiin ”vapauttajina” tai venäläisyyden puolustajina, myös jopa Pietari Suuri esiteltiin myönteisessä valossa, kuten myös Aleksandr Suvorov tai Mihail Kutuzov  Virallinen neuvostopropaganda kuvasi Stalinia muun muassa Kaikkien Työtätekevien Ystäväksi ja Opettajaksi, Historian Suurimmaksi Neroksi, Kansojen Isäksi ja Ihmiskunnan Loistavaksi Auringoksi. Henkilönpalvonta luotiin pitkälti hänen mieltymyksiensä mukaisesti. Jokaiseen kaupunkiin perustettiin kulttuuripuistoja, joissa oli tauluja esittämässä Stalinia. Samaan aikaan kun Neuvostoliitossa kärsittiin nälästä, propagandajulisteissa ja lehdistössä ylläpidettiin illuusiota yltäkylläisyydestä.
Suomessa tunnetuin Stalinin nimitys on yleensä ironisessa sävyssä käytetty Isä Aurinkoinen. Neuvostopropagandassa tätä nimitystä ei tiettävästi koskaan käytetty ja sen alkuperä on tuntematon, mahdollisesti suomalaisten omaa keksintöä.
Helmikuussa 1956 Nikita Hruštšov piti salaisen puheen, jossa hän tuomitsi Stalin-kultin. Hruštšovin mukaan juuri henkilökultin rakentaminen oli Stalinin suurin virhe, sillä se mahdollisti terrorin ja muut poikkeamat oikeaoppisesta sosialistisesta kehityksestä. Salaiseen puheeseen asti useimmat kommunistit olivat kunnioittaneet ja ihailleet Stalinia. Puheen myötä sekä Stalinin että Neuvostoliiton julkisuuskuvat kärsivät huomattavasti, ja kansainvälinen kommunistinen liike jakautui.
Yksityiselämä > Perhe

Vuonna 1905 Stalin meni naimisiin Jekaterina Svanidzen kanssa. Heidän liitostaan syntyi vuonna 1907 poika, joka sai nimekseen Jakov Džugašvili. Jekaterina kuitenkin kuoli myöhemmin samana vuonna. Jakov osallistui toiseen maailmansotaan tykistön yliluutnanttina, mutta jäi sotavangiksi lähes heti, kun hänen yksikkönsä oli saapunut rintamalle. Jakov joutui sotavankileirille ja hänen ollessaan sotavankeudessa vuonna 1943 eräs leirin vartijoista ampui Jakovin, kun tämä oli liikkunut leirin aitauksen lähettyvillä, niin sanotulla kielletyllä vyöhykkeellä. Stalin meni naimisiin toisen kerran silloisen sihteerinsä Nadežda Allilujevan kanssa Tsaritsynissa vuonna 1918. Nadežda oli tuolloin 18-vuotias ja Stalin 41-vuotias. Heidän liittonsa oli riitainen alusta lähtien. Nadežda teki vuonna 1932 itsemurhan ampumalla itsensä.
Avioliitosta heille syntyi kaksi lasta, ensin poika Vasili 1919 ja myöhemmin tytär Svetlana 1926. Vasili osallistui toiseen maailmansotaan Neuvostoliiton ilmavoimissa, mutta Stalinin kuoleman jälkeen hänet pidätettiin 1953. Vasili vapautettiin vankilasta 1960, ja hän kuoli kotiarestissa vuonna 1962. Stalinin tytär Svetlana Allilujeva aiheutti 1960-luvulla huomattavan mediatapahtuman loikkaamalla Neuvostoliitosta länteen. Jotkin lähteet väittävät, että Stalinilla olisi ollut neljäs lapsi, poika nimeltä Konstantin Kuzakov, erään Siperiassa vietetyn karkotusaikaisen naisen kanssa. Hänellä tiedetään olleen suhde taloudenhoitajaansa vaimonsa kuoleman jälkeen. Salanimiä hänellä tiedetään Ivanovitšin lisäksi olleen ainakin Zahar Gregorian Melikjants.
Stalin oli jonkin aikaa alokkaana tsaarin armeijassa talvella 1916–1917, mutta hänet vapautettiin pian vasemman käden vamman takia.
Stalinin kerrotaan olleen myös huumorintajuinen, ja hän saattoi vitsailla illanviettojen yhteydessä. Otto Wille Kuusinen kertoo Stalinin ehdottaneen erään tällaisen illan aikana, että olisi menty hänen yksityiselle ampumaradalleen ampumaan pistoolilla. Kuusinen oli kauhistellut ja yrittänyt estellä, mutta Stalin vain naureskeli ”nyt mennään ampumaan ja sillä selvä”.
Stalinin pitkäaikaisena sihteerinä toimi Aleksandr Poskrjobyšev. Samalla hän oli puolue- ja valtiokoneistoa valvovan niin sanotun erikoisosaston päällikkö. Hän oli avainasemassa, kun seulottiin, mitkä asiat viedään Stalinin päätettäväksi.
Yksityiselämä > Väitteet muista vaimoista

Neuvostoliiton rautatieministerin Lazar Kaganovitšin sisaren Rosan väitetään joissakin lähteissä olleen Stalinin kolmas vaimo Nadežda Allilujevan kuoleman jälkeen. Tieto on esiintynyt myös joissakin Stalinin elämäkerroissa. Svetlana Allilujeva, jonka samoin on väitetty avioituneen Kaganovitšin Mihail-nimisen pojan kanssa, sanoi tiedon olevan paikkansapitämätön.
Stalinin on väitetty olleen naimisissa 1910-luvulla Ana Rubinstein -nimisen edellisestä miehestään erkautuneen ukrainalais-juutalaisen naisen kanssa. Stalin olisi myös huolehtinut Rubinsteinin Regina-nimisestä tyttärestä aina 1950-luvulle asti.
Stalinilla oli 14-vuotias rakastaja, Lidia Platonovna Pereprygina, joka tuli raskaaksi 15-vuotiaana. Ensimmäinen lapsi menehtyi, toinen nimettiin Alexanderiksi. Huhun mukaan Stalin oli saanut poliisilta rangaistuksen suhteesta 13-vuotiaaseen Lidia Perepryginaan.
Stalinin teoksia

Leninismin kysymyksiä. Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike. Petroskoi, 1940
Neuvostoliiton suuresta isänmaallisesta sodasta. Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike. Petroskoi, 1945
Teokset 1–13. Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike. Petroskoi.
Kirjallisuutta

Hlevnjuk, Oleg: Stalin: Diktaattorin uusi elämäkerta.  (Сталин: Жизнь одного вождя, 2015.)  Suomentanut Englannin kielestä Matti Kinnunen. Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-34626-5
Luukkanen, Arto: ”Stalin, Josif Vissarionovitsh (1879–1953)”, Suomen kansallisbiografia, osa 9, s. 251–254.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-450-5  / Teoksen verkkoversio.
Montefiore, Simon Sebag: Stalin: Punaisen tsaarin hovissa.  (Stalin: The Court of the Red Tsar, 2004.)  Suomentanut Kari Klemelä. Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29502-7
Sullivan, Rosemary: Stalinin tytär. Suomentanut Tero Valkonen. Helsinki, Otava 2016. ISBN 978-951-1-26589-4
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Josif Stalin Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Josif Stalin Wikimedia Commonsissa
Stalin, Josef hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Stalin tekee pitkiä päiviä, Suomen Kuvalehti, 12.03.1938, nro 10, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Stalin Archives
| n k  Neuvostoliiton johtajat |
| --- | --- | --- |
|  Lenin (1922–1924)  Stalin (1929–1953)  Malenkov (1953–1956)  Hruštšov (1957–1964)  Brežnev (1964–1982)  Andropov (1982–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gorbatšov (1985–1991)  |  Lenin (1922–1924)  Stalin (1929–1953)  Malenkov (1953–1956)  Hruštšov (1957–1964)  Brežnev (1964–1982)  Andropov (1982–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gorbatšov (1985–1991)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Kansallisbiografia  Yle  Biografiasampo 
Muut:  Internet Encyclopedia of Ukraine  NARA  SNAC  IdRef 
Puolueagitaattori Koba (Josif Džugašvili, myöh. Josif Stalin) 1902.
Lenin tapaa Stalinin Tampereen konferenssissa 1905, Aleksandr Moravovin maalaus vuodelta 1951.
Lenin ja Stalin 1920-luvun alussa.
Kolhoosilaisia 1930-luvulla.
Kommunistimaiden johtajat Stalinin 70-vuotissyntymäpäivillä: vasemmalta oikealle Mao Zedong, Nikolai Bulganin, Iosif Stalin, Walter Ulbricht ja Jumžagijn Tsedenbal.
Stalinin hautajaiset.
Stalinin syntymäpäivän juhlintaa Kiinassa vuonna 1949.
Toisen maailmansodan myötä neuvostojoukot miehittivät Budapestin ja kaupunkiin pystytettiin valtava Stalinin patsas. Unkarin kansannousun 1956 aikana patsas kaadettiin ja jäljelle jäivät Stalinin saappaat.
Josef Stalinin ensimmäinen vaimo Jekaterina Svanidze.
Maprotiliini

| --- | --- |


Maprotiliini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N-Metyyli-9,10-etanoantraseeni-9(10H)-propanamiini
Tunnisteet
CAS-numero: 10262-69-8
ATC-koodi: N06AA21
PubChem CID: 4011
DrugBank: DB00934
Kemialliset tiedot
Kaava: C20H23N 
Moolimassa: 277,403 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 93 °C
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 66–70 %
Proteiinisitoutuminen: 88 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: n. 51 tuntia
Ekskreetio: Virtsan mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, intramuskulaarinen, intravenoosi
Maprotiliini (kauppanimi Ludiomil) on markkinoilta poistunut tetrasyklinen masennuslääke. Lääkkeen toi markkinoille sveitsiläinen Ciba-Geigy-yhtymä (nykyään Novartis). Lääkeaine patentoitiin 1966, kuvailtiin lääkealan kirjallisuudessa 1969 ja esiteltiin lääkealan käyttöön soveltuvana vuonna 1974. Suomessa on maprotiliini ollut lääkityskäytössä 1980-luvulla.
Achté ja Tamminen esittävät, että suositeltava vuorokausiannos olisi ollut tasolla 75–150 milligrammaa maprotiliinia. Lääkeaine kehiteltiin suunnilleen samana aikakautena, jolloin mianseriini, tratsodoni ja moklobemidi saapuivat markkinoille. Näiden ohella saapui myös nefatsodoni ja reboksetiini. Tarkkaa arviota näiden markkinoille saapumisen ajankohdista on vaikeampi esittää.
Merkittävät syyt lääkeaineen poistamiseen markkinoilta lienee ollut lähinnä sen sydämeen kohdistuva myrkyllisyys yliannoksena kuten amitriptyliinin osalta, sekä mahdolliset haitalliset yhteisvaikutukset toisten lääkeaineiden kanssa. Vaikeasti masentuneet potilaat saattoivat tehdä itsemurhan ottamalla liian suuria määriä maprotiliinia. Maprotiliinin väärinkäyttö tässä kysymyksessä lienee ollut todellinen ongelma. Lääkeaineen poisvetoa masennuksen hoidosta ei pystytä ajallisesti tarkkaan osoittamaan, mutta se lienee sijoittuneen 1990-luvun lopun ja 2000-luvun alun taitteeseen.
Ludiomil oli saatavilla kahtena annosvahvuutena: tabletteina, joissa vaikuttavaa lääkeainetta oli joko 25 tai 75 milligrammaa.
Aiheesta muualla

PubChem: Maprotiline (englanniksi)
DrugBank: Maprotiline (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Maprotiline (englanniksi)
ChemBlink: Maprotiline (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Antidepressantit
| Valikoivat takaisinoton estäjät ja/tai reseptorimodulaattorit |
| --- | --- |
SSRI:t:  essitalopraami  fluoksetiini  fluvoksamiini  paroksetiini  sertraliini  sitalopraami  tsimelidiini‡ 
SNRI:t:  desvenlafaksiini*  duloksetiini  levomilnasipraani*  milnasipraani  tofenasiini*  venlafaksiini 
NRI:t:  atomoksetiini  reboksetiini  viloksatsiini* 
SARI:t:  etoperidoni‡  nefatsodoni‡  tratsodoni 
SMS:t:  vilatsodoni  vortioksetiini 
Muut:  agomelatiini  alfaetyylitryptamiini‡  alfametyylitryptamiini‡  amisulpridi  bupropioni  dekstrometorfaani/bupropioni*  esketamiini†  flupentiksoli  indeloksaksiini*  ketamiini†  medifoksamiini‡  nomifensiini‡  pivagabiini‡  tandospironi*  teniloksaksiini* 
| Trisykliset masennuslääkkeet |
| --- | --- |
Trisykliset masennuslääkkeet:  amineptiini‡  amitriptyliini  amitriptyliiniioksidi  butriptyliini  desipramiini  dibentsepiini  dosulepiini  doksepiini  imipramiini  imipramiinioksidi‡  iprindoli‡  klomipramiini  lofepramiini  melitraseeni  metapramiini‡  nortriptyliini  noksiptiliini  opipramoli  pipofetsiini  propitsepiini  protriptyliini  tianeptiini  tiatsesiimi‡  trimipramiini 
Tetrasykliset masennuslääkkeet:  amoksapiini*  maprotiliini‡  mianseriini  mirtatsapiini  setiptiliini* 
| Monoamiinioksidaasiestäjät |
| --- | --- |
Ei-selektiiviset:  feneltsiini*  iproniatsidi‡  isokarboksatsidi  isoniatsidi‡  linetsolidi  nialamidi  teditsolidi  tranyylisypromiini* 
MAOA-selektiiviset:  bifemelaani  eprobemidi  metralindoli†  minapriini‡  moklobemidi  pirlindoli*  tetrindoli†  toloksatooni 
MAOB-selektiiviset: selegiliini
‡ markkinoilta poistettu lääke, † kokeellinen lääke,* ei myynnissä Suomessa
Käännös suomeksi