stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maria Teresia (Ranskan kuningatar)
Lapset

Ludvig XIV ja Maria Teresia saivat kuusi lasta. Heistä vain yksi, Ludvig, eli aikuiseksi, ja hänen pojastaan tuli Espanjan Filip V.
Ludvig (Louis), ”Grand Dauphin”, Ranskan kruununprinssi (1. marraskuuta 1661–14. huhtikuuta 1711). Nai Baijerin prinsessa Maria Anna Viktorian (1660–1690) ja heille syntyi kolme poikaa. Kuoli 49-vuotiaana isorokkoon.
Anne-Élisabeth (18.11.–30.12.1662), kuoli alle 2 kuukauden ikäisenä
Marie-Anne (16.11.–26.12.1664), kuoli alle 2 kuukauden ikäisenä
Marie-Thérèse, ”la Petite Madame Royal" (2. tammikuuta 1667 – 1. maaliskuuta 1672), kuoli 5-vuotiaana
Philippe Charles (5. elokuuta 1668 – 10. heinäkuuta 1671), Anjoun herttua, kuoli alle 3-vuotiaana
Louis-François (14. kesäkuuta –  4. marraskuuta 1672), Anjoun herttua, kuoli alle 6 kuukauden ikäisenä
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marie-Thérèse d'Espagne n. 10 septembre 1638 d. 30 juillet 1683 (Espanjan Marie-Thérèse) 28. helmikuuta, 2012. Rodovit. Viitattu 23.3.2012. (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Espanjan kruununprinsessa infanta María Teresa 14-vuotiaana. Diego Velázquezin maalaus n. 1653. Kampaus ja leveä panieerihame olivat ajan espanjalaista muotia.
Maria Teresia Itävaltalainen, Ranskan kuningatar, Charles Beaubrun
Kuningatar Maria Teresia ja hänen poikansa, Ranskan kruununprinssi Louis. Charles Beaubrunin maalaus n. 1663.
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Luettelo itsenäisten valtioiden vaakunoista
Kiistanalainen poliittinen asema

Ohessa on lueteltu niiden valtioiden, alueiden tai poliittisten yksikköjen vaakunat, joita ei ole yleisesti tunnustettu itsenäiseksi tai joita kaikki ympäristön valtiot eivät ole tunnustaneet, mutta jotka ovat joidenkin valtioiden tunnustamia tai ovat joko ainoastaan de facto tai de jure -itsenäisiä.
Abhasian vaakuna
Etelä-Ossetian vaakuna
Kosovon vaakuna
Palestiinan vaakuna
Pohjois-Kyproksen vaakuna
Somalimaan vaakuna
Transnistrian vaakuna
Toyota Land Cruiser

| Toyota Land Cruiser |
| --- | --- |
 Land Cruiser vuodelta 2013 Australiassa.
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani  Kiina
Valmistaja:  Toyota
Valmistusvuodet:  1951–
Korimalli:  5-ovinen maastoauto
Luokka:  J-segmentti
Teknisesti samankaltaisia:  Lexus LX Toyota Tundra (2021)
Vetotapa:  etuveto takaveto
Land Cruiser on Toyotan valmistama maastoauto.
Historia

Toyotan maastoautojen valmistus alkoi toisen maailmansodan jälkeen amerikkalaisen Willys Jeepin pohjalta kehitetyllä BJ-mallilla. Varhainen BJ oli lähinnä karu sotilasajoneuvo. Maastoautojen valmistus jakautui Toyotalla eri linjoihin käyttötarkoituksen mukaan. Sotilaalliseen käyttöön tarkoitetut maastoajoneuvot olivat omana sarjanaan ja siviilimallit omanaan. Nimi Land Cruiser otettiin käyttöön lähinnä siviilimallien markkinointia varten.
BJ/FJ (1951–1955)

BJ-mallin Land Cruiserin ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1951. Se tunnettiin nimellä Toyota Jeep, esikuvansa amerikkalaisen Willys Jeepin mukaan. BJ:ssä oli Jeepiä tehokkaampi 2,2-litrainen moottori ja osa-aikainen neliveto. Land Cruiserin sarjatuotanto alkoi vuonna 1953 Toyota Automotive Loom Works Ltd:ssa. Willys-Overland ei pitänyt Toyotan käyttämästä Jeep-nimestä, ja nimi muutettiin Land Cruiseriksi vuonna 1954. Tuo nimi taas oli osittain kopioitu englantilaiselta kilpailijalta Land Roverilta. Land Cruiserin vaihteistossa oli hidasta ajoa varten vain välityssuhteeltaan nopea 1. vaihde, ei jakovaihteistoa.
Vuonna 1951 alkuperäisen 85-hevosvoimaisen dieselin korvasi 3,8-litrainen F-sarjan 125-hevosvoimainen.
Land Cruiser J20 -sarja (1955–1961)

Uusi 20-sarjan Land Cruiser oli enemmän siviilikäyttöön tarkoitettu malli. Sen matkustusmukavuutta oli paranneltu muun muassa lehtijousilla, jotka olivat peräisin Toyota Crownista. Lisäksi korin muotoiluun oli panostettu enemmän. Moottorina oli 3878-kuutioinen F-sarjan kuusisylinterinen.
Vuonna 1954 valmistettiin ensimmäiset kovakattoiset Land Cruiserit, ja pidempi malli FJ35V tuli myyntiin.
Land Cruiser J40 -sarja (1960–1984)

40-sarja korvasi 20-sarjan. Siinä oli edeltäjäänsä hieman tehokkaampi moottori ja nyt kunnollinen valikoima matalia vaihteita.
Vuonna 1974 B-tyypin dieselmoottori lisättiin BJ40-malliin. Tämä versio oli Japanin markkinoilla suosittu, koska kolmilitrainen dieselmoottori meni pienempään verotusluokkaan kuin isompi nelilitrainen bensiinimoottori. Myöhemmin moottorit muutettiin 2B:ksi (3168 cm3, vain Japanissa) ja 3B:ksi (3431 cm3).
Viimeiset FJ40-mallit myytiin vuonna 1983. Joillakin markkinoilla myydään nykyisin FJ Cruiser -mallia, joka muistuttaa muotoilultaan FJ40:ää.
Land Cruiser J55/56 (1967–1980)

55 Land Cruiser oli farmariversio, siinä on pidempi 2700 mm akseliväli. Tämä malli loi pohjan Land Cruiserin korkealle arvostukselle.
Vuonna 1975 julkaistiin 2F-tyyppi 4,2-litraisella moottorilla.
Land Cruiser J60 -sarja (1980–1990)

Uuden sukupolven Land Cruiser tuli myyntiin vuonna 1980. Se oli suunniteltu mukavammaksi kuin edeltäjänsä. Siinä oli levyjarrut etupyörissä, ilmastointi (ei Suomen tuontiohjelmassa), matkustamon lisälämmitin etupenkin alla ja päivitetty sisustus. J60:n moottorit olivat päivitetyt versiot 2F:stä ja 3B:stä. Alusta oli edelleen varustettu jäykillä akseleilla ja lehtijousilla.
Land Cruiser J60:n ajo-ominaisuudet maastossa ja maantiellä jäivät Tekniikan Maailman maastoautovertailussa jälkijoukkoon: Land Cruiser HJ60:n maastoajo-ominaisuudet osoittautuivat kuuden maastoauton vertailussa huonoimmiksi. Ohjaus on kevyt, mutta liian hidas. Myös vaihteensiirto toimii turhan hitaasti.
Sisätilat ovat isot ja tilaa on kahdeksalle. HJ 60 High Roof -mallin kattoa on korotettu, jotta taakse mahtuisi kolmas penkkirivi.
Kuusisylinterisen 3984 cm³:n dieselrivimoottorin suurin teho on 74 kW ja suurin vääntömomentti 232 Nm. 2220 kilon omapainoon nähden moottori on melko vähätehoinen ja kiihtyvyys heikko: seisova kilometri (0–1000 metriä) 43,9 sekuntia. Painosta johtuen myös kulutus on melko iso.
Vuonna 1981 Land Cruiser sai isomman dieselmoottorin, tyyppimerkinnältään 2H, iskutilavuus 3980 cm³. Teho 74 kW (101 hv) @ 3500 rpm, vääntö 232 Nm @ 1800 rpm. 5-vaihteinen vaihteisto tuli vakiovarusteeksi vuonna 1983.
Vuoden 1984 lopussa tuli malli FJ62, jossa oli kuusisylinterinen bensiinimoottori (3F).
Vuoden 1985 lopussa tuli malli HJ61, jossa oli kuusisylinterinen 136 hv turboahdettu suoraruiskutusdieselmoottori (12H-T). Samassa yhteydessä tehtiin kevyt kasvojenkohotus, jossa mm. etuvalot muuttuivat nelikulmaisiksi tuplavaloiksi. Myös ahtamaton moottori sai hieman päivitystä ja teho nousi 105 hevosvoimaan.
Land Cruiser J70 -sarja (1984–)

70 -sarjan Land Cruiser esiteltiin vuonna 1984. Siitä on tarjolla useita eri lavamalleja, umpipakettiauto ja farmariversiot. 70-sarja korvasi mallistossa 40-sarjan ja se oli saatavana vain 3F-bensiinimoottorilla. Samana vuonna tuli automaattivaihteistolla varustettu versio.
J70-sarjalainen on varustettu erillisellä rungolla. Neliveto on kytkettävää mallia. Edessä ja takana ovat jäykät-akselit, joihin on tarjolla lisävarusteena manuaalisesti kytkettävät tasauspyörästön lukot. Tarjolla on myös kaksi kertaa vakiotankkia isompi polttoainetankki ja snorkkeli.
J70-malli on yhä valmistuksessa Toyotan tehtailla ja saatavissa ympäri maailman, päämarkkinan ollessa Afrikassa, Australiassa, ja  Etelä-Amerikassa. Eurooppaan ja USA:han J70-sarjalaista ei kuitenkaan ole virallisesti tarjolla. Afrikkaan vietävät mallit valmistetaan nykyään Portugalin Ovarissa.
J70-sarjalaista on uudistettu vuosien kuluessa tasaisin väliajoin. Moottoreina nykyään ovat 4,2-litrainen diesel-rivikuutonen vapaasti hengittävänä ja 4,5-litrainen bensiini-rivikuutonen. Joillakin markkinoilla vaihtoehtoina ovat 1GR-FE 4,0-litrainen V6-bensiinimoottori tai 1VD-FTE, 4,5 litran V8-diesel, sama kuin J200:ssa, mutta kevyemmällä viritysasteella ilman toista turboahdinta.
(Land Cruiser 70 Prado)
Suomessa 70-sarjaa on saanut myös L-sarjan dieselmoottorilla.
Vuonna 2015 70-sarjalaista tarjottiin myös Japanin markkinoille yhden vuoden ajan.
Land Cruiser J80 -sarja (1989–1998)

80-sarja esiteltiin vuonna 1989 korvaamaan jo vanhentunut 60-sarja. Siinä oli nyt kierrejouset ja kolme eri moottorivaihtoehtoa, jotka olivat kuusisylinterinen 3F-E, suorasuihkutusdiesel 1HD-T ja normaali 6-sylinterinen diesel.
Kaikissa Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa myydyissä 80-sarjan Land Cruisereissa oli kokoaikainen nelivetojärjestelmä. Afrikassa ja Australiassa saatavilla oli myös osa-aikainen nelivetoversio.
Vuonna 1990 Land Cruiser sai uudet moottorit: kuusisylinterinen 1HZ SOHC-moottori. Vuonna 1992 bensiinimoottori päivitettiin 4,5-litraiseen 1FZ-FE:een. Seuraavana vuonna tuli myös 24-venttiilinen kuusisylinterinen 4,2-litrainen turbodiesel.
Vuonna 1995 Land Cruiser sai joihinkin malleihin turvatyynyt ja lukkiutumattomat jarrut. Vuonna 1996 näistä tuli vakiovarusteita kaikissa malleissa.
Land Cruiser J90 Prado  (1996–2002)

90-sarjan Prado esiteltiin vuonna 1996. Se tunnetaan joillain markkinoilla kuten Englannissa nimellä Colorado. Se korvasi 70-sarjan ja suunniteltu myös kilpailemaan Mitsubishi Pajeron kanssa. Se oli saatavilla 5VZ-FE bensiinimoottorilla (3378 cc) ja 1KZ-TE turbodieselmoottorilla (2982 cc).
Land Cruiser J100 (1998–2007)

100-sarjan Land Cruiser korvasi 80-sarjan vuonna 1998. Se oli edeltäjäänsä isompi, painavampi ja tehokkaampi. Siinä oli myyntiintulohetkellä V8-moottori, 32-venttiilinen 4,2-litrainen 2UZ-FE. Myöhemmin myyntiin tuli myös kuusisylinterinen 24-venttiilinen 1HD-FTE-turbodiesel.
100-sarjalainen on edeltäjästään poiketen varustettu erillisjousitetulla etuakselilla, eikä Suomeen tuotavissa malleissa ollut enää tasauspyörästönlukkoja kaikilla akseleilla vakiovarusteena. Tarjolla oli edelleen myös jäykällä etuakselilla varustettu versio (Land Cruiser 105) niillä markkinoilla, joissa tarvitaan erityisiä maasto-ominaisuuksia kuten Australiassa ja Afrikassa. Tämä malli tunnetaan nimellä RV tai GX.
Vuonna 2002 100-sarja sai kasvojenkohotuksen ja GX-malliin tuli paikat kahdeksalle matkustajalle. Myös turvatyynyt ja ABS-jarrut sekä sähkösäätöiset peilit tulivat vakiovarusteiksi. Kojelauta uudistui hopeanväriseksi.
Land Cruiser J120 Prado (2002–)

120-sarja tuli myyntiin vuonna 2002. Siitä on olemassa GX ja VX turbodiesel-versiot. Turbodieselissä on 3-litrainen KZ-TE, joka löytyy myös Toyota Hiluxin moottorivalikoimasta. Vuonna 2003 myyntiin tuli myös nelilitrainen V6-bensa.
120-sarja on varustettu erillisellä rungolla, erillisjousitetulla etuakselilla, jossa on päällekkäiset kolmiotukivarret ja kierrejouset. Taka-akseli on perinteinen jäykkä akseli.
Nelivetojärjestelmä on tyypiltään jatkuva ja autossa on alennusvaihde. Keskitasauspyörästö on lukittavissa ja sen ollessa avoimena voimaa jakaa torsen. Joillakin markkinoilla oli lisävarusteena tarjolla taka-akselille kytkettävä tasauspyörästön lukko. Suomen markkinoilla auto oli yleensä varustettu luistonestojärjestelmällä.
Moottorivaihtoehdot:
3,0 l D-4D (2982 cc) (1KD-FTV) - Rivi 4, DOHC, 166 hp
4,0 l V6 VVT-i (3956 cc) (1GR-FE) - V6, DOHC, 249 hp
Land Cruiser J150 Prado  (2009-)

150-sarjan Prado perustuu edeltäjäänsä 120-sarjalaiseen.
Aluksi moottorina oli tarjolla 3,0 nelisylinterinen diesel tai 4,0 V6 bensiini.
Vuonna 2016 tarjolle tuli uudistetut 2,8 litraiset nelisylinteriset dieselmoottorit.
Land Cruiser J200 (2007–)

Kutsutaan myös nimellä Land Cruiser V8. Sydney Motor Show’ssa esitelty Land Cruiser on suunniteltu J100-mallin korvaajaksi. Alustavassa moottorivalikoimassa on ilmoitettu olevan ainakin uusi 4,5 litran V8-diesel ja myös 5,7 litran V8-bensiini (bensiinimoottoreita ei alustavien tietojen mukaan tuoda Suomeen), joka löytyy myös Toyotan Amerikan malliston täysikokoisen lava-auton Tundran keulilta. Uutuutena J200-mallissa on muun muassa hydraulinen jousitus, Kinetic Dynamic Suspension System (KDSS), jolla parannetaan maasto-ominaisuuksia muun muassa kallistustenvakaimien poiskytkennän avulla ja CRAWL-ryöminnänhallintajärjestelmä, jolla helpotetaan liikkumista kivikoissa, hiekalla ja vastaavissa oloissa. Aluksi CRAWL-järjestelmän saa vain bensiinikoneeseen. Land Cruiser J200 jakaa korin ja voimalinjan bensakoneella Lexus LX570:n kanssa. Vaihteistona J200:a on kuusivaihteinen automaatti älykkäällä vaihteistonohjauksella ja viisivaihteinen automaatti V6:n yhteydessä. Alennusvaihteisto on mukana kummassakin.
Nykyinen moottorivalikoima kattaa seuraavat koneet:
4,0 l V6 VVT-i (3956 cc) (1GR-FE) - V6, DOHC, 249 hp
4,7 l V8 VVT-i (4663 cc) (2UZ-FE) - V8, DOHC, 288 hp
5,7 l V8 Dual VVT-i EFI - V8, DOHC, 381 hp
4,5 l V8 D4-D (4461 cc) - V8, DOHC, 286 hp
Matkamittareiden peukalointi Suomessa

Autoalan dataa koostavan Carverticalin mukaan Suomessa peukaloidaan eniten Toyota Land Cruiserin matkamittareita. 3,4 % tarkastetuista autoista oli väärennettyjä, ja mittaria oli kelattu keskimäärin 96 000 km taaksepäin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Toyota Suomi
Suomen Land Cruiser Klubi
Toyota Land Cruiser Association(englanniksi)
Land Cruiser FJ40
Land Cruiser FJ55 (1979)
Land Cruiser FJ62LG
Land Cruiser 70
Land Cruiser 80
Land Cruiser 90
Land Cruiser 100
Land Cruiser J120
Land Cruiser 150
Land Cruiser ennen faceliftia
Land Cruiserin ensimmäinen facelift
Land Cruiserin toinen facelift
Suonojärvi

| Suonojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Vesilahti
Koordinaatit:  61°18′28″N, 23°18′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sarkolanjoen valuma−a‎ (35.17)
Tulo-ojia:  Järviönsuonoja, Hyyhösenoja, oja Lampijärvestä, oja Valkijärvestä, oja Kyynäräjärvestä
Laskujoki:  Lanajoki Kuloveteen 
Järvinumero:  35.172.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,1 m  
Pituus:  9,7 km  
Leveys:  2,7 km  
Rantaviiva:  34,4919 km  
Pinta-ala:  4,7499 km²  
Tilavuus:  0,0239403 km³  
Keskisyvyys:  5,04 m  
Suurin syvyys:  20,8 m  
Valuma-alue:  86,66 km²  
Keskivirtaama:  1 m³/s (MQ) 
Saaria:  30 
:  Nurkinsaari, Ahdinsaari, Nokiansaari, Selkäsaari, Kukkolansaari
 fiSuonojärvi 
Suonojärvi on Pirkanmaalla Vesilahdella Rämsöössä ja Suonolassa sijaitseva järvi.
Järven nimi

Suonojärven nimelle ei ole keksitty suomenkielestä selittävää etymologiaa, mutta saamenkielestä sen sijaan on ehdotettu kaksikin selitystä. Järven nimen alkuosa on Ante Aikion pohjoissaameksi suono, joka merkitsee vetistä suota . Sastamalassa ja Vesilahdella on nimistöä, joka viittaa aiempaan saamelaisasutukseen . Unto Salon mukaan järven nimi tulisi saamelaisilta lainatusta sanasta suoidne, joka tarkoittaa heinää. Järvellä on matalat rannat ja ne olisivatkin kasvaneet heinää, joten järven nimi voisi tarkoittaa heinäjärveä. Kun vielä tiedetään rannasta kohta, jota kutsutaan Kotanokaksi, olisi järvi ollut saamelaisten nautinta-aluetta. Salo liittää Suonojärven Suoniemen (Suononiemi) ja Lanajoen kanssa samaan lapinkylään. Onhan Sarkolassa hänen mukaansa joitakin muitakin lapinnimistöä, kuten esimerkiksi Lapinkalmen nokka.
Vedenlaatu

Suonojärvellä on vuosina 2021 ja 2022 tehty vedenlaatutarkasteluja. Suonojärven vesi on tumman väristä ja sillä on kohonnut rehevyystaso. Järven eteläisten vesialtaiden luonnontilaa heikompi tila johtuu Järviönsuon peltoalueen hajakuormituksesta. Järven vedenlaatu kuitenkin vaihtelee suuresti. Veden happamuustaso painuu talvisin etelässä arvoon pH 6,2 (hapanta) ja pohjoisessa pH 6,7 (lievästi hapanta), mutta kesäisin se kohoaa neutraaliksi (noin pH 7). Järven eteläosaa voi luonnehtia lievästi rehevöityneeksi, mutta siellä ylitetään toistuvasti rehevöityneen veden raja-arvo. Veden klorofyllitasot viittaisivat jopa erittäin rehevöityneeseen tilaan. Eteläosan syvänteessä on 9,3 metriä syvää ja siellä tavataan säännöllisesti happikatoa tai -vähyyttä. Tilanne paranee järven pohjoispäässä, jossa rehevöitymisaste on alempi, happitilanne parempi ja vedenlaatu muutenkin parempi. Kuitenkin täälläkin on järvi rehevöityneessä tilassa. Pohjoisosassa sen matalassa syvänteessä on vain 2,4 metriä vettä eikä mittauksissa esiinny siellä happiongelmia. Suonojärvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Vesistösuhteita

Suonojärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järven valuma-alueen pinta-ala on 86,66 neliökilometriä ja järvisyys 5,64 %  . Suonojärven luusua sijaitsee sen pohjoispäässä, josta saa alkunsa 10 kilometriä pitkä Lanajoki. Järveen laskee metsä- ja suo-ojia, mutta eräillä ojilla on suurempi merkitys. Kyynäräjärven laskuoja laskee Suonojärveen Kyynärjärvenperässä. Kyynäränjärven länsipäähän laskevat kaksi ojaa, josta Vahtolamminojan kautta laskevat Vahtolammi ja Rekujärvi. Toista ojaa pitkin laskee Kaakkolammi. Suonojärven pitkään ja kapeaan salmeen laskevat kaksi suurempaa ojaa. Toisen kautta laskevat Saarijärvi ja Valkijärvi, ja toisen kautta Pikku-Hyyhönen ja Iso-Hyyhönen. Suonojärven eteläosaa kutsutaan Saastonperäksi, johon Lampijärven laskuoja laskee. Lampijärven läpi virtaavat Kivijärvi ja Löyttyjärvi. Kivilahtijärven eteläpäähän laskee Järviönsuonoja, joka on laskettu mukaan vesistöalueen pääuomaan. Siihen yhtyvät Mustajärven ja Ruokojärven laskuojat. Iso Oravajärvi laskee Ruokojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 105,1 metriä ja Kulovedellä 57,5 metriä mpy., joten Lanajoelle kertyy pudotusta 47,6 metriä.
Historia

Suullinen perimätieto kertoo, että Suonojärven seudulla asusteli pienikokoisia, kalastelevia ja metsästäviä lappalaisia. Näitä kutsutaan nykyään saamelaisiksi, ja niistä on viitteitä paitsi suullisessa perinteessä myös saamenkieltä muistuttavissa paikannimissä. Suonojärven vedenpintaa alennettiin 1880-luvulla. Silloin paljastui vesijättömaata järven pohjoispäässä ja keskikohdassa Suoniossa. Samalla järven eteläpuolella sijaitseva Järviönsuo oli mahdollista alkaa kuivattamaan peltomaaksi. Kuivattamista tapahtui useassa vaiheessa ja aina Järviönsuonojaa syventäen. Ojan aikaisempia nimi ovat olleet Luomasjoki ja Kaironoja. Järviösuolla on sijainnut järvi, jonka nimeksi on tarjottu Kaironjärvi. Vuonna 1914 saatiin lupa kaivaa Vuorisjärvestä oja Suonojärveen, jolloin lammen vedenpinta laski ja suon reunoja voitiin raivata peltomaaksi. Uittotoimintaa on Suonojärvellä harjoitettu useita vuosikymmeniä 1900-luvun alusta alkaen.
Ylikersantti Siltavuori pudotti 15. tammikuuta 1940 Fokkerillaan Suonojärven jäälle neuvostoliittolaisen pommikoneen ampumatta siihen laukaustakaan.
Suonolassa sijaitseva Uittamonsilta uudistettiin vuonna 2014.
Makkabilaiskapina

Makkabilaiskapina oli kapina, johon juutalaiset nousivat Palestiinan alueella vuonna 168 eaa., hellenistisellä kaudella, jolloin aluetta hallitsi Aleksanteri Suuren sotapäällikön Seleukos I:n perustama seleukidien dynastia. Raamatun apokryfisen 1. Makkabilaiskirjan mukaan kapina sai alkunsa, kun Mattatias poikineen ei suostunut uhraamaan hallitsijan määräyksestä kreikkalaisille jumalille. Kapina sai nimensä Mattiaan pojan Juudas Makkabilaisen mukaan. Mattatias poikineen vetäytyi vuoristoon ja taisteli seleukideja vastaan.
Juudas Makkabi voitti seleukidien Jerusalemissa olleen varusväen. Tämän jälkeen Jerusalemin toinen temppeli vihittiin uudestaan vuonna 165 eaa, minkä muistoksi juutalaiset viettävät hanukka-juhlaa. Taisteluja seleukideja vastaan jatkettiin vuoteen 128 saakka, ja niiden tuloksena muinaisen Israelin kuningaskunnan alueella sijainnut juutalaisvaltio itsenäistyi jälleen. Myöhemmin, kun Mattatiaan viimeinen poika oli murhattu, hallitsijaksi nousi hänen pojanpoikansa, Hasmonien dynastian aloittanut Johannes Hyrkanos.
Megalopoliin taistelu

Megalopoliin taistelu käytiin vuonna 331 eaa. Makedonian ja Spartan joukkojen välillä. Spartalaisia johti kuningas Agis III ja makedonialaisia johti Aleksanteri Suuren Makedonian hallitsijaksi jättämä Antipatros.
Spartalaiset olivat saaneet rahallista apua persialaiselta Farnabazokselta joka johti Persialaisten toimia Vähässä-Aasiassa sen jälkeen kun persialaisten päällikkö Memnon oli kuollut. Raha-avun turvin Spartan kuningas Agis III saattoi koota suuren armeijan jolla hän aikoi kukistaa makedonialaiset. Aleksanteri Suuri oli jättänyt Antipatroksen hallitsemaan Makedoniaan ja oli ottanut mukaansa suurimman osan armeijasta kun hän lähti valloittamaan Persian valtakuntaa. Aleksanteri kukisti persialaiset Issoksen taistelussa vuonna 333 eaa. ja valloitti pian tämän jälkeen Foinikian. Tämän jälkeen persialaisten laivasto ei enää ollut uhka Makedonialle. Aleksanteri lähetti myös suuria summia rahaa Antipatrokselle jotta hän pystyisi palkkaamaan sotilaita spartalaisia vastaan.
Vuonna 331 eaa. sai aikaan liiton Makedoniaa vastaan. Antipatros marssi armeijansa kanssa Peloponnesokselle ja armeijat kohtasivat Maegalopoliksen lähellä. Spartalaiset kärsivät suuren tappion ja kuningas Agis kuoli matkalla Spartaan. Antipatros puolestaan pystyi lähettämään osan joukoistaan avustamaan Aleksanteri Suurta.
Toinen diadokkisota

Toinen diadokkisota käytiin vuosina 319–315 eaa. Aleksanteri Suuren seuraajien eli diadokkien välillä. Sodan jälkeen Kassandros oli kiistaton Makedonian hallitsija. Antigonos I taas hallitsi miltei kokonaan Aleksanteri Suuren valtakunnan itäosaa.
Ensimmäinen diadokkisota loppui sen jälkeen kun hallitsija Perdikkas murhattiin ja Antipatros valittiin uudeksi hallitsijaksi. Virallisesti kuninkaina olivat Aleksanterin vastasyntynyt poika Aleksanteri IV ja veli Filippos III.
Toinen diadokkisota alkoi, kun Antipatros kuoli vuonna 319 eaa. Ennen kuolemaansa hän nimitti seuraajakseen Polyperkhonin. Antipatroksen poika Kassandros aloitti pian tämän jälkeen sisällissodan Polyperkhonia vastaan. Kassandrosta tukivat Vähän-Aasian hallitsija Antigonos ja Egyptin hallitsija Ptolemaios. Polyperkhon taas sai tuekseen Eumeneen.
Polyperkhon kärsi aluksi tappioita ja joutui pakenemaan Epeirokseen Aleksanteri IV:n kanssa. Epeiroksessa Polyperkhon liittoutui Aleksanteri Suuren äidin Olympiaan kanssa, ja yhteisvoimin he hyökkäsivät Makedoniaan. Heitä vastaan lähti armeija, jota johtivat Filippos III ja hänen vaimonsa Eurydike. Filippoksen armeija jätti kuitenkin kuninkaansa ja siirtyi vastustajien puolelle. Filippos ja Eurydike jäivät Olympiaan vangiksi, ja tämä antoi teloittaa heidät vuonna 317 eaa. Pian tämän jälkeen Kassandros kuitenkin sai kukistettua vastustajansa ja vangitsi Aleksanteri IV:n. Myös Olympias jäi vangiksi ja hänet teloitettiin. Kassandros oli nyt kiistaton Makedonian hallitsija.
Samaan aikaan Eumenes kärsi idässä tappion Antigonosta vastaan. Paraitakenen taistelu vuonna 317 eaa. ja Gabienen taistelu vuonna 316 eaa. loppuivat kumpikin tasatilanteeseen, mutta Eumeneen joukot pettivät hänet ja luovuttivat hänet Antigonokselle.