stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ina Lange
Merkitys kuoleman jälkeen

Lange jäi Kuolemansa jälkeen paljolti unohduksiin Suomessa, erityisesti kirjailijana. Osasyy lienee, että Langen teoksia julkaistiin useassa maassa: Ruotsissa, Suomessa ja Tanskassa. Toisaalta hänen teoksensa eivät aikoinaan herättäneet erityisen suurta huomiota. Arvid Mörne nosti Langen esiin tutkielmassaan vuonna 1939, mutta vasta 1980-luvulta lähtien feministinen kirjallisuudentutkimus on nostanut Langen yhdeksi merkittävistä suomalaisista realisteista. Vasta vuonna 2010 julkaistiin ensimmäisen kerran suomeksi hänen romaaninsa ”Huonompaa väkeä”.
Langen poliittinen toiminta Kööpenhaminassa jäi myös unohduksiin vuosiksi. Danielson-Kalmari pyysi suurlakon 1905 jälkeen saada lähettämänsä kirjeet ja muistiot takaisin. Poliittinen tilanne oli muuttunut ja vaaleissa myöntyväisyyspolitiikka oli kärsinyt tappion sysäten Danielson-Kalmarin oppositioon. Kirjeiden avulla olisi ollut mahdollista todistaa, että hän ja muut vanhasuomalaisen puolueen johtohenkilöt olivat kulisseissa toimineet Suomen hyväksi. Danielson-Kalmarin kuolema vuonna 1933 esti hänen aikeen kirjoittaa teossarjaansa ”Tien varrelta kansalliseen ja valtiolliseen itsenäisyyteen” kuvauksen yhteyksistään Tanskan kruununprinssiin ja sitä kautta keisari Aleksanteri III:een —hän ehti vain kuolinvuoteellaan kertoa siitä tyttärelleen.
Fil.tri Taimi Torvinen on vuonna 1967 ensi kerran tuonut julkisuuteen Langen ”merkittävän panoksen entisen kotimaansa puolustamisessa”. Professori Matti Klingen mukaan ”Ina Langen ja Danielsonin hovidiplomatia kuuluu suurruhtinaskunnan historian harvoihin dramaattisiin ja jännittäviin afääreihin”.
Langen teokset > Sävellykset

Ainoa hetki (san. mahd. Theodolinda Hahnsson n. 1875
Die Sage von der Asra (san. tuntematon, säv. 1875 marraskuuhun mennessä
Unilaulu (san. tuntematon, säv. marraskuuhun 1875 mennessä)
Somna du min våg (san. Z. Topelius) n. 1870
Till Pyrola (san. I. Forstén)
Polska ja muita kansanlaulusovituksia
Langen teokset > Kirjoitukset omalla nimellä

Taagerne (Novelli Nordstjernen-lehdessä, vuosikerta 1889–90, Nr. 47ja Nr. 48, Kööpenhamina)
Kurerad (1890, näytelmä, yksinäytöksinen komedia)
Från rokokotidens musikliv (P. A. Norstedt & Söner 1912)
Skilda tiders musikmästare: Händel, Beethoven, Chopin, Sibelius (P. A. Norstedt & Söner 1913)
Barberina Campanini, Fredrik den stores älskarinna (P. A. Norstedt & Söner 1915)
Den unge Gluck (Norstedt & söner 1917)
Gluck, Orfeus-Sangeren (Andr. Fred. Høst & Søns Forlag 1918)
Gluck, mästaren (Norstedt & söner 1919)
Frédéric Chopin och hans älskade (Schildt 1920)
De store Komponister (kuusi osaa; Martins Forlag 1930)
Langen teokset > Kirjoitukset salanimellä Daniel Sten

Bland ödebygder och skär (Bonnier, Tukholma 1884, suom. Erämaan ja saariston tarinoita, Viipurin Sanomat 1886; ilmestynyt jatkokertomuksena)
”Sämre folk” (Bonnier, Tukholma 1885, tanskaksi 1887suom. ”Huonompaa väkeä”, Faros 2010)
En skæbne (Gyldendalske bokhandels förlag, Kööpenhamina 1887, kansilehdellä painettu nimet Daniel Sten ja Ina Lange, tanskantanut Vilhelm Østergaard)
Med kärlek! (1888)
Luba, en studie (Edlund 1889, tanskannos 1891)
Berättelser från Finland (Hæggström 1890, suom. Kertomuksia Suomesta, Faros 2013)
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Ina Lange on Wikiaineistossa
Vapaasti ladattavia Ina Langen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta
Ina Langen teoksia Gutenberg-projektissa, Daniel Stenin salanimellä
Berättelser från Finland
Bland ödebygder och skär
”Sämre folk”
Kirjasampo: Ina Lange
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Tanssiryhmä Taiteilijaseuran vuoden 1866 vuosijuhlassa, Ina Forstén toinen vasemmalta. Mukana myös Johannes Gripenberg, Karl Collan, Thiodolf Saelan ja Maria Collan.
Ina Forstén pianistina ja säveltäjänä 1875.
Ina Langen ensimmäinen romaani ”Sämre Folk” (1885) julkaistuna nimellä Daniel Sten. Kirjan hän on omistanut mentorilleen Anne Charlotte Edgrenille.
Ina Lange Tanskan-vuosinaan.
Hevisaurus

| Hevisaurus |
| --- | --- |

 Hevisaurus esiintymässä Salon Kulttuuritalo KIVAssa kesällä 2010.
Tiedot
Toiminnassa:  2009–
Tyylilaji:  heavy metal power metal
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Herra Hevisaurus, laulu   Milli Pilli, kosketinsoittimet   Komppi Momppi, rummut   Riffi Raffi, kitara   Muffi Puffi, basso  
Levy-yhtiö:  Sony Music, 2009–  
Aiheesta muualla
www.hevisaurus.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hevisaurus on suomalainen lapsille suunnattu heavy metal -yhtye. Tyypillistä yhtyeelle ovat dinosaurusaiheiset esiintymispuvut. Hevisauruksen ensiesiintyminen oli Elämä Lapselle -konsertissa 9. syyskuuta 2009. Ensimmäinen kiertue alkoi Helsingin Tavastia-klubilta 22. marraskuuta 2009. Hevisaurus on julkaissut yhteensä kymmenen albumia. Hevisauruksesta on suomen lisäksi olemassa myös espanjan-, unkarin-, saksan- ja ruotsinkieliset versiot.
Tarina

Legendan mukaan valtavan metronomin aiheuttamasta dinosaurusten joukkosukupuutosta 65 miljoonaa vuotta sitten selvisi viisi Velhojen vuoren uumeniin jäänyttä jättimäistä metallista dinosauruksen munaa. Vuonna 2009 samalle vuorelle kokoontui noitien piiri. Sen keskelle osui salama, joka muutti maan tuhkaksi paljastaen munat. Noitien aloittaman loitsimisen vaikutuksesta munat räjähtivät auki, ja niistä kuoriutui viisi ennennäkemätöntä jurametallisaurusta, jotka muodostivat Hevisaurus-yhtyeen.
Välirikko

Vuoden 2011 alussa Mirka Rantanen ajautui välirikkoon yhtyeen levy-yhtiön Sony Musicin kanssa. Tämän seurauksena Rantanen perusti live-kokoonpanossa toimineiden yhtyeen jäsenten kanssa Sauruxet-yhtyeen. Hevisaurus-yhtyeessä jatkaa yhtyeen alkuperäinen laulaja.
Jäsenet

Herra Hevisaurus (Olavi Tikka) – laulu
Milli Pilli (Hanna Risku) – kosketinsoittimet
Komppi Momppi (Ville Siuruainen) – rummut
Riffi Raffi (Kimmo Nissinen) – kitara
Muffi Puffi (Vesa Kuhlman) – basso
| Jäsen | Dinosaurus |
| --- | --- |
Herra Hevisaurus: Tyrannosaurus rex
Milli Pilli: Triceratops
Komppi Momppi: Apatosaurus
Riffi Raffi: Lohikäärme
Muffi Puffi: Stegosaurus
Diskografia > Studioalbumit

Jurahevin kuninkaat (2009)
Hirmuliskojen yö (2010)
Räyh! (2011)
Räyhällistä joulua (2011)
Kadonneen Louhikäärmeen arvoitus (2012)
Vihreä vallankumous (2013)
Soittakaa Juranoid! (2015)
Mikä minusta tulee isona? (2017)
Bändikouluun! (2019)
Maailmankiertueella (2025)
Aiheesta muualla

Hevisaurus Myspacessa (englanniksi)
Hevisaurus-yhtyeen verkkosivut
verkkosivut Saksassa
Viimeinen mammutti -musiikkivideo
| n k Hevisaurus |
| --- | --- |
 Herra Hevisaurus (Olavi Tikka)  Milli Pilli (Hanna Risku)  Komppi Momppi (Ville Siuruainen)  Riffi Raffi (Kimmo Nissinen)  Muffi Puffi (Vesa Kuhlman) 
Studioalbumit:  Jurahevin kuninkaat  Hirmuliskojen yö  Räyh!  Räyhällistä joulua  Kadonneen Louhikäärmeen arvoitus  Vihreä vallankumous  Soittakaa Juranoid!  Mikä minusta tulee isona?  Bändikouluun!  Maailmankiertueella 
Kokoelmat:  Jurahevin ikivihreät 
Livealbumit:  Purppuramysteeri  Eläintarhan yövahti  Salainen tehtävä  Velhojenvuoren salaisuus  Mikä minusta tulee isona? 
EP:t:  Hirmuliskojen pikkujoululevy 
Singlet:  ”Jurahevin kuninkaat”  ”Viimeinen mammutti”  ”Saurusarmeija”  ”Kurajuhlat”  ”Räyh!”  ”Aarrejahti”  ”Juranoid”  ”Mikä minusta tulee isona?”  ”Bändikouluun!”  ”Poro soitti taikarumpua”  ”100”  ”Hevimetallisarvet”  ”Kalloween” 
Musiikkivideot:  Jee Hevisaurus  Viimeinen mammutti  Saurusarmeija  Yhteinen joulu  Räyh!  Tonttuheviä  Ugala Bugala  Avaruuden autokorjaamo  Liskodisko  Aarrejahti  Juranoid  100  Hevimetallisarvet 
Muuta:  diskografia
Insiders

| Insiders |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Lauri Törhönen
Käsikirjoittaja:  Asko Apajalahti Michael Baran
Tuottaja:  Asko Apajalahti Tapio Suominen
Säveltäjä:  Johnny Lee Michaels
Pääosat:  Mikko Reitala Ilkka Heiskanen Niina Nurminen Katja Kiuru Markku Mustonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  FantasiaFilmi Oy
Ensi-ilta:  3. maaliskuuta 1989
Kesto:  107 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  2 858 917 mk
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Insiders on suomalainen rikos- ja draamaelokuva vuodelta 1989. Iltapäivälehden toimittajan nauhuriin tarttuu arkaluontoista tietoa hänen tehdessään juttua niin sanotusta juppikulttuurista. Kuvassa viuhahtelevat juppielämän tunnukset muskeliveneestä ja avoautosta Mobira Cityman 900 -matkapuhelimeen. Murha sisäpiirissä kuitenkin pysäyttää rahan ja seksin ympärille keskittyneen pintaliidon. Oman aikansa ilmiöiden esittely on nostanut elokuvan kulttimaineeseen.
Insiders kuvattiin kesällä 1988 Helsingissä ja sen ympäristössä. Televisiossa elokuvasta on esitetty televisiosarjaversio. Elokuvan on julkaissut DVD:nä Nordisk Film.
Pääosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mikko Reitala  | … |  Lasse Fjält, toimitusjohtaja   |
|  Ilkka Heiskanen  | … |  Petri Kuusiniemi, asianajaja   |
|  Niina Nurminen  | … |  Maiju Puro    |
|  Katja Kiuru  | … |  Ringa Bergholm   |
|  Markku Mustonen  | … |  Jarkko Saarela, Iltalehden toimittajaharjoittelija     |
|  Markku Huhtamo  | … |  Robert Lampi, varatoimitusjohtaja   |
|  Laila Räikkä  | … |  Raija Rosqvist, kuntosalin omistaja   |
|  Sari Puumalainen  | … |  Theodora Rosqvist, "Tessa"   |
|  Hannu Kahakorpi  | … |  Komisario Koskinen   |
|  Jussi Wahlgren  | … |  päätoimittaja   |
Juoni

1980-luvun juppiaika on kiihkeimmillään. Iltalehden toimittaja Jarkko Saarela saa tehtäväkseen jutun nuorista menestyjistä. Toimitusjohtaja Lasse Fjält kutsuu hänet juhliin, josta löytynee jutunjuurta. Lakimies Petri Kuusniemi seurailee Saarelan puuhia hipoissa ja esittelee tämän muun muassa varatoimitusjohtaja Robert Lammelle. Paikalla ovat myös oleelliset kaunottaret Maiju Puro sekä Ringa Bergholm - kuin myös ”bodisalin kuningatar” Raija Rosqvist. Kiellosta huolimatta Jarkko ottaa valokuvia juhlissa ja ennen pitkää filmille tarttuu niin arkaluontoista materiaalia, että Petri raivostuu ja heittää hänet ulos.
Raijan tytär Theodora ”Tessa” Rosqvist palauttaa Jarkolle pienoisnauhurin. Tessa ja Jarkko viettävät rupattelutuokion Jarkon asunnossa. Jarkko huomaa nauhalle tallentuneen räjähdysherkkää sisäpiiritietoa ja päättää tehdä kohujutun sen pohjalta. Hän tapaa Petrin kapakassa, ja yrittää turhaan udella tältä tietoja nauhalla puhuvista henkilöistä. Kun elokuvaa on kestänyt noin 49 minuuttia, Jarkko poistuu tarinasta yli puoleksi tunniksi.
Lasse, Petri, Maiju ja Ringa porhaltavat veneellä Lassen suvun omistamalle kesäasunnolle Helsingin lähistöllä sijaitsevalle saarelle. Saarella he selvittelevät monimutkaisia välejään ja sotkevat niitä entisestään. Samalla filosofoidaan rahasta ja rakkaudesta, juodaan viinaa ja saunotaan. Kaupungissa Maiju jatkaa juonittelujaan Robertin kanssa. Mutta heidän suhteensa kehittyy hengenvaaralliseksi. Robert kuristaa Maijun. Lasse tulee paikalle ja löytää Maijun ruumiin. Poliisi pidättää Lassen kuulusteluja varten ja Robert yrittää epätoivoisesti luistaa vastuusta. Lassen, Petrin, Maijun ja Ringan välejä selvitetään rikoskuulusteluissa. Totuus Maijun ja Robertin suhteesta paljastuu nauhalta, joka on Jarkon hallussa. Samalla paljastuu, että Robert oli kertonut Maijulle tehneensä sisäpiiririkoksen. Maiju kiristi Robertia tällä tiedolla jolloin Robert murhasi hänet. Jarkko ja Petri päättävät napata Robertin, joka kuitenkin ajaa autolla mereen ja hukkuu.
Arvostelut

Helsingin Sanomien Mikael Fränti arvioi Insidersia: ”Uudessa työssään Törhönen on hahmottanut kohtuullisesti toimivan elokuvallisen maailman, jonka informaatioarvo on kiinnostava. Joku saattaa puhua hymyilyttävästä tai tahattomasta informaatiosta, mutta näin helpolla en heittäisi uutta lasta pesuveden mukana menemään.”
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa heikkona kuvauksena 1980-luvun citykulttuurista läpinäkyvine henkilöhahmoineen ja pinnallisine juonineen. Hän antoi elokuvalle yhden tähden viidestä ”aikakauden ulkokohtaisesta tallentamisesta”. TV-maailma-lehden Lauri Lehtinen kirjoitti elokuvasta vuonna 2001: ”On ihmisiä, joiden koti ei tunnu kodilta, ellei seinällä komeile Insiders-juliste, joka on ollut siinä 1980-luvulta asti.”
Aiheesta muualla

Second Act -podcastin Insidersiä käsittelevä jakso
Linda Lampenius

| Linda Lampenius |
| --- | --- |
 Linda Lampenius esiintymässä Tukholmassa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. helmikuuta 1970 (ikä 55)
Ammatti:  viulisti
Muusikko
Taiteilijanimi:  Linda Brava
Aktiivisena:  1977–
Tyylilajit:  Klassinen, pop, rock, jazz, maailmanmusiikki, kansanmusiikki, joulumusiikki
Soittimet:  viulu
Levy-yhtiöt:  Linda Lampenius Productions
Aiheesta muualla
lindalampenius.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Linda Magdalena Cullberg Lampenius (s. 26. helmikuuta 1970 Helsinki), tunnetaan myös taiteilijanimellä Linda Brava, on suomalainen viulisti , julkisuuden henkilö ja entinen malli.
Lampenius on asunut ja työskennellyt pääasiassa ulkomailla vuodesta 1997 lähtien, muun muassa EMI Classics -levymerkin maailmanlaajuisena artistina usean vuoden ajan. Lampenius on soittanut useille kuninkaallisille ja valtionpäämiehille. Lisäksi hän on esiintynyt Sir Andrew Lloyd Webberin teoksessa Englannissa, Italian suurimman televisiokanavan Rai Unon 160 maahan levittämässä musiikkispesiaalissa ja yli 250 PBS-televisiokanavan kautta lähetetyssä konserttiohjelmassa Yhdysvalloissa. Lampenius on saanut huomiota ja tunnustusta muusikkona erityisesti ulkomailla, kun taas Suomessa huomio on kiinnittynyt enemmän hänen yksityiselämäänsä. Lampenius saavutti julkisuutta muun muassa esiintymällä Playboy-lehden alastonkuvissa vuonna 1998.
Musiikillisen uransa ohessa Lampenius on työskennellyt satunnaisesti mallina kansainvälisille brändeille ja julkaisuille sekä vieraillut näyttelijänä eurooppalaisissa ja yhdysvaltalaisissa televisiosarjoissa, muun muassa Baywatchin yhdeksännellä tuotantokaudella. Lampenius on ollut myös Helsingin kaupunginvaltuustossa ja Helsingin kaupunginorkesterin johtokunnassa.
Taustaa

Lampenius syntyi suomenruotsalaiseen taiteilijaperheeseen, jossa musiikki oli osa jokapäiväistä elämää. Hänen isänsä Börje Lampenius on entinen ohjaaja, näyttelijä, laulaja ja säveltäjä ja hänen äitinsä Ulla Eklund on entinen näyttelijä ja laulaja. Lampeniuksen vanhemmat työskentelivät pääasiassa Svenska Teaternissa, mutta myös elokuvissa ja televisiossa.
Lampenius alkoi esiintyä vanhempiensa kanssa laulajana kolmivuotiaana. Myöhemmin hän soitti viulua samalla kun hänen isänsä soitti pianoa ja hänen äitinsä lauloi. Lisäksi Lampenius esiintyi jo nuorella iällä solistina sekä eri orkestereissa. Vuonna 1978 Vasabladet uutisoi hänestä erään sooloesiintymisen jälkeen ja kehotti lukijoita pistämään nuoren viulistin nimen mieleensä.
Varhaiset vuodet lapsiviulistina

Lampenius soitti useita eri instrumentteja musiikkileikkikoulussa, mutta keskittyi viisivuotiaana viuluun Colourstrings-metodin kehittelijän, professori Géza Szilvayn alaisuudessa. Lampeniuksen ura alkoi Helsingin Juniori­jousien solistina seitsemänvuotiaana. Helsingin Juniori­jouset on nimetty maailman parhaaksi nuoriso-orkesteriksi, ja Max Rostal sekä Yehudi Menuhin ovat toimineet sen suojelijoina.
Juniorijouset kiersivät ympäri maailmaa koko Lampeniuksen lapsuuden ajan esiintyen konserteissa muun muassa Lontoossa, New Yorkissa ja Tokiossa. Juniorijouset esiintyivät myös lukuisia kertoja Suomen televisiossa osana Yleisradion taidekasvatusohjelmaa Viuluviikarit musiikkimaassa.
Lyhyessä ajassa Lampenius palkittiin Ruotsalaisen kulttuurisäätiön stipendillä lupaavana nuorena viulistina, hänestä tuli Helsingin Juniorijousien konserttimestari ja jo 11-vuotiaana hän esiintyi Radion sinfoniaorkesterin solistina. Samoihin aikoihin Lampenius valittiin solistiksi kansallisissa orkestereissaselvennä, jotka tekivät kiertueita muun muassa Englannissa.
Koulutus ja orkesterimuusikon työ

Lampenius opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1985–1997, ensin nuorisokoulutuksessa ja sen jälkeen yliopiston puolella. Sibelius-Akatemiassa Lampenius opiskeli viulunsoittoa, musiikinteoriaa, musiikinhistoriaa sekä pedagogiikkaa ja oopperalaulua; hänellä oli myös omia soitto-oppilaita. Lampenius oli myös mukana eri kamariyhtyeissä.
Opiskelun ohella Lampenius työskenteli orkesterimuusikkona. Hän toimi vuosina 1990–1997 Jorma Panulan kapellimestariluokan sinfoniaorkesterin konserttimestarina sekä eri yhteyksissä myös Sibelius-Akatemian sinfoniaorkesterin konserttimestarina. Vuosina 1994–1996 Lampenius toimi Suomen Kansallisoopperan orkesterin 1. viulistina, minkä lisäksi hän keikkaili muun muassa Tapiola Sinfoniettassa.
Sibelius-Akatemian lisäksi Lampenius on opiskellut professoreiden Mauricio Fuks ja Eduard Schmieder yksityisoppilaana Yhdysvalloissa. Hän on ottanut osaa myös mestarikursseille Ranskassa ja Israelissa, jossa hän on osallistunut Shlomo Mintzin Keshet Eilon -mestariohjelmaan.
Sibelius-Akatemian solistisen osaston entinen johtaja, musiikin tohtori Lajos Garam on sanonut Lampeniuksen olevan "herkkä taiteilijatyyppi ja hyvin taitava ja kokenut muusikkona. Hänen soittonsa on laadukasta ja verevää." Kapellimestari Atso Almilalle oli "itsestään selvää, että [Linda Lampeniuksesta] oli tulossa yksi merkittävimmistä suomalaisviulisteista". Viulisti ja pedagogi Päivyt Meller on puolestaan todennut Lampeniuksen olevan "hyvin moniulotteisesti lahjakas. Hänellä on poikkeavan paljon ilmaisukykyä, voimaa ja taiteellisuutta ja hänen soittonsa on teknisesti varsin korkealla tasolla." Kapellimestari ja viulisti Ari Angervo on puolestaan kertonut, että Lampenius "vain halusi oppia soittamaan mahdollisimman hyvin, mennä mahdollisimman syvälle musiikkiin. Siinä hän mielestäni on onnistunut. Linda on viulistina huippulahjakas".
Musiikillinen ura > Klassinen musiikki

Lampenius on esiintynyt kamariviulistina eri puolilla Eurooppaa, Aasiaa ja Yhdysvaltoja työskennellen useiden suomalaisten, ruotsalaisten ja englantilaisten pianistien kanssa, kuten Timo Koskinen, Folke Gräsbeck, Carina E. Nilsson, Laura Mikkola, Linn Hendry ja John Lenehan. Lampenius on esiintynyt useasti myös orkestereiden solistina. Suomalaisten ja ruotsalaisten kaupunginorkestereiden lisäksi hän on esiintynyt Milanon La Scala -oopperatalon filharmonikkojen, BBC National Orchestra of Walesin ja Irlannin kansallisen sinfoniaorkesterin solistina sekä ollut kiertueella kahdesta Prahan suurimmasta orkesterista kootun sinfoniaorkesterin ja Schönbrunnin linnaorkesterin kanssa. Klassisen musiikin festivaaleilla Lampenius on esiintynyt muun muassa oopperalaulaja José Carrerasin ja pianisti Kevin Kennerin kanssa, minkä lisäksi hän on ollut mukana vierailevana solistina tenori Paul Pottsin kiertueella  sekä konsertoinut huilisti Andrea Griminellin kanssa.
Lampenius on asunut Ruotsissa vuodesta 2002, ja vuonna 2004 hän teki siellä ensimmäiset konserttikiertueensa ja sai myönteisiä kritiikkejä. Lampenius on sittemmin osallistunut useille kiertueille sekä soittanut lukuisissa konserteissa ympäri Ruotsia esiintyen muun muassa pianisti Robert Wellsin, sopraano Hannah Holgerssonin ja harpisti Monica Ramosin kanssa.
Ruotsin lisäksi Lampenius on jatkanut esiintymisiään myös kansainvälisesti. Hän on muun muassa esiintynyt Nato-joukoille Kosovossa, Rhapsody in Rock -spektaakkelissa Royal Albert Hallissa Lontoossa sekä konsertoinut Kazakstanissa, Siperiassa ja Cannesin elokuvajuhlilla. Lampenius esiintyy myös säännöllisesti yritystilaisuuksissa sekä Pohjoismaissa että muualla.
Vuoden 1781 Gagliano-viulullaan, arvoltaan noin 200 000 €, Lampenius on esiintynyt useita kertoja valtionpäämiehille ja kuninkaallisille, mukaan lukien Suomen presidentille, Monacon ruhtinaalle ja Ruotsin kuningasperheelle. Lampenius on soittanut myös useille eurooppalaisille ja yhdysvaltalaisille poliitikoille, kuten Yhdysvaltain puolustusministeri William Perrylle, sekä Nobel-palkituille pohjoisella napapiirillä järjestetyissä juhlallisuuksissa. Vuosien aikana Lampenius on esiintynyt myös useissa hyväntekeväisyyskonserteissa muun muassa suomalaisten lastenklinikoiden hyväksi. Lisäksi hän on esiintynyt Ruotsin kuningatar Silvian lastensairaalan 150-vuotisjuhlakonsertissa Ruotsissa ja Unicefin hyväksi järjestetyssä gaalassa Sankt Moritzissa Sveitsissä.
Musiikillinen ura > Sooloalbumit > Linda Lampenius

Lampeniuksen popalbumi Linda Lampenius julkaistiin vuonna 1997, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 8. Vaikka albumi julkaistiin vain Suomessa, Lampeniuksen single "Violator/Toccata and Fugue" sai kansainvälistä huomiota. Muun muassa Daily Record kirjoitti uudesta "sensaatiosta", joka oli The Sunday Timesin mukaan "nauttinut suuresta suosiosta Skandinaviassa eloisalla versiollaan Toccata and Fuguesta". Lampenius on esittänyt musiikkia popalbumiltaan Suomessa ja ulkomailla, muun muassa Sporting Clubilla Monacossa sekä televisioiduissa esiintymisissään Royal Albert Hallissa Lontoossa ja Playboy Mansionissa Los Angelesissa.
Musiikillinen ura > Sooloalbumit > Linda Brava

EMI tarjosi Lampeniukselle maailmanlaajuista levytyssopimusta vuonna 1997, ja hän työskenteli EMI Classicsen artistina vuosina 1998–2002. Lampenius aloitti ensimmäisen klassisen levynsä äänitykset Abbey Road Studioilla pianisti John Lenehanin kanssa elokuussa 1998, ja hänen klassinen albuminsa Linda Brava julkaistiin maailmanlaajuisesti syksyllä 1999 levyn ohjelmiston koostuessa Edvard Griegin c-molli-sonaatin lisäksi Edward Elgarin, Gabriel Faurén, Jean Sibeliuksen, Johann Sebastian Bachin, Charles Gounod’n, Jules Massenetin, Niccolò Paganinin ja Fritz Kreislerin viuluminiatyyreistä. Levy nousi pian julkaisunsa jälkeen Ison-Britannian klassisen musiikin albumilistalla sijalle 14, ja Lampeniuksesta tuli vuosituhannen vaihteen myydyin klassisen musiikin suomalaisartisti.
Gramophone kuvaili Linda Brava -albumia "nautinnolliseksi" ja "tervetulleeksi kokoelmaksi", joka on "soitettu sellaisella lämmöllä ja yksinkertaisuuden kauneutta korostaen, että se viekoittelee korvaa välittömästi". Griegin sonaatista sanottiin, että se on "vahva, intohimoinen ja erittäin vaikuttava" ja sen "finaalissa on suurenmoisen rohkeaa, kansanmusiikinomaista otetta ja se on täynnä valoja ja varjoja". Classic FM Magazine omisti kansiartikkelinsa "Linda Bravalle, Suomen viulusensaatiolle", ja kuvaili Lampeniuksen soittavan "miellyttävällä hunajaisella soinnilla – saaden parhaan esiin kultaäänisestä vuoden 1781 Galliano-viulustaan – ja kepeällä sulolla, joka varmasti tuo hänen musisoinnillen monia ystäviä". Säveltäjä ja kriitikko Paul Turokin (Turok's Choice) mielestä Lampeniuksen ja hänen säestäjänsä John Lenehanin "hienon resitaalilevyn kohokohta on voimakas tulkinta Griegin sonaatista", kun taas Evening Standard kirjoitti, että Lampenius on parhaimmillaan maanmiehensä Jean Sibeliuksen teoksissa. Ison-Britannian klassinen radiokanava soitti levyn musiikkia päivittäin usean viikon ajan, ja levy noteerattiin korkealle myös BBC Radio 3:ssa sekä Australian klassisella radiokanavalla.
Lampenius esiintyi levynsä tiimoilta lukuisissa lehdissä sekä televisio- ja radio-ohjelmissa ympäri Eurooppaa ja Aasiaa. Maailman suurimmalla ostoskadulla Oxford Streetillä Lontoossa kulkevan kaksikerroksisen bussin koko takaseinä oli peitetty Lampeniuksen levyä mainostavalla kuvalla, ja hänen musiikkivideonsa Ave Maria -kappaleesta pyöri vuosia Classic FM TV -musiikkikanavalla. Video löytyy myös Classic FM [2003] -DVD:n ensimmäisestä painoksesta. Nykyisin Ave Maria -musiikkivideon voi nähdä muun muassa C Music TV -kanavalla, joka valitsi sen elokuun 2010 kohokohtien joukkoon.