stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Panu Raatikainen

Panu Raatikainen (s. 8. lokakuuta 1964 Kajaani) on suomalainen filosofi. Hän on filosofian professori Tampereen yliopistossa ja teoreettisen filosofian dosentti Helsingin yliopistossa. Hän on toiminut muun muassa Suomen Akatemian ja Helsingin yliopiston tutkijakollegiumin tutkijana sekä vierailevana tutkijana Lontoon, New Yorkin ja St. Andrewsin yliopistoissa. Raatikainen on tutkinut muun muassa logiikkaa, matematiikan filosofiaa, kielifilosofiaa, mielen filosofiaa, tieteenfilosofiaa, metafysiikkaa, filosofisia totuusteorioita ja 1900-luvun filosofian historiaa.
Muuta

Vuonna 2019 Raatikainen aiheutti julkisen kohun jakamalla yliopiston tietojärjestelmistä TV-toimittaja Ivan Puopolon opintosuoritteita Twitterissä.
Raatikainen on Vasemmistoliiton jäsen. Huhtikuussa 2020 hänet valittiin puolueen ajatuspaja Vasemmistofoorumin puheenjohtajaksi.
Teokset

Panu Raatikainen, Heikki Tunkkari, Nopeammin, tehokkaammin, tuloksellisemmin: tiedepolitiikka 1990-luvulla? Gaudeamus, 1991 ISBN 951-662-524-X
Tieto, totuus ja todellisuus: kirjoituksia Ilkka Niiniluodon 50-vuotispäivän kunniaksi, toimittaneet I. A. Kieseppä, Sami Pihlström ja Panu Raatikainen. Gaudeamus, 1996 ISBN 951-662-664-5
(toim.): Ajattelu, kieli, merkitys – Analyyttisen filosofian avainkirjoituksia.  (Sisältää Raatikaisen laajan johdannon "Ajattelu, kieli ja merkitys – näkökulmia nykyajan filosofian avainteemoihin")  Helsinki:  Gaudeamus, 1997.  ISBN 951-662-683-1
Complexity, information and incompleteness. Helsingin yliopiston filosofian laitos, 1998 (Helsingin yliopiston filosofian laitoksen julkaisuja 2, 1998 ISSN 0357-4172) ISBN 951-45-8385-X. Väitöskirja Helsingin yliopisto
(toim.) Universaalikieli: Suomen filosofisen yhdistyksen ja Helsingin yliopiston filosofian laitoksen järjestämä kollokvio 16.4.1999. Helsingin yliopisto, 2000 (Helsingin yliopiston filosofian laitoksen julkaisuja no 3, 2000 ISSN 0357-4172) ISBN 951-45-9671-4
Ihmistieteet ja filosofia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2004.  ISBN 951-662-898-2
Approaching truth: Essays in Honour of Ilkka Niiniluoto. Tributes , vol. 5, toimittaneet Sami Pihlstrom, Panu Raatikainen, Matti Sintonen. London: College Publications, 2008.
Aiheesta muualla

Panu Raatikaisen profiili Tampereen yliopiston verkkosivuilla
Profiili.  PhilPapers -tietokannassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID  PhilPeople 
Muut:  IdRef
Lawrence R. Rabiner

| Lawrence R>  Rabiner.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. syyskuuta 1943 (ikä 81)  New York 
Ammatti:  emeritus professori 
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Massachusetts Institute of Technology (MIT), PhD 1967 
Väitöstyön ohjaaja:  Kenneth N. Stevens
Instituutti:  Kalifornian yliopisto, Santa Barbara 
Tutkimusalue:  digitaalinen signaalinkäsittely (DSP) 
Palkinnot:  IEEE Fellow , ASA Fellow 
Lawrence R. Rabiner (s. 28. syyskuuta 1943 New York ) on digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) uranuurtaja 1970-luvulta saakka Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa. Rabiner väitteli tohtoriksi 1967.
Kansainvälisiä palkintoja ja tunnustuksia

IEEE fellow
ASA fellow
IEEE Jack S. Kilby Signal Processing Medal (1999)
Teokset

Rabiner, Lawrence R.: "Speech  Synthesis By Rule – An Acoustic Domain Approach", Massachusetts Institute of Technology (MIT), kesäkuu 1967. (Väitöskirja).
Rabiner, Lawrence R. & Gold, Bernard: Theory and Application of Digital Signal Processing. Prentice Hall, 1. painos, 762 sivua, kesäkuu 1975. ISBN 978-0-13-914101-0.
Helge Railo

Helge Iivari Railo (29. maaliskuuta 1916 Turku – 16. helmikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka tunnetaan useiden sairaaloiden ja terveydenhoitoalan rakennusten suunnittelijana.
Railo suunnitteli myös kouluja, hallintorakennuksia, hotelleja, kappeleita, kirjastoja, pankkeja, asuintaloja sekä yrityskiinteistöjä. Railon toimisto suunnitteli lisäksi arkkitehdin oman yksityistalon Helsingin Kaskisaareen.
Helge Railon suunnittelemia rakennuksia ovat esimerkiksi Päijät-Hämeen keskussairaala, Auroran sairaala, Rauman sairaala, Lastenklinikka, Koskelan sairaala, Selkämeren ja Forssan sairaalat sekä Suojarinteen, Kuusaan, Kolpeneen, Ronnin ja Eskoon keskussairaalat.
Railo kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1935 ja valmistui arkkitehdiksi vuonna 1942 Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) ja teki tuolloin useita opintomatkoja Euroopan eri maihin. Ensimmäisen oman arkkitehtitoimistonsa hän perusti Jonas Cedercreutzin kanssa vuonna 1945.
Railon huomattava suunnittelutyö oli Keski-Suomen keskussairaala Jyväskylässä. Hän suunnitteli sen yhdessä Cedercreutzin kanssa (arkkitehtitoimisto Cedercreutz-Railo). Hanke oli toimiston mittavin, ja se valmistui vuonna 1954. Sairaalan viereen rakennettiin vielä terveydenhuolto-oppilaitos (1963). Keuruulle valmistui Juurikkaniemen sairaala (1958). Myös Viitaniemen koulu on Cedercreutz-Railon toimiston suunnittelema jyväskyläläinen rakennus. Muita merkittäviä Cedercreutz-Railon suunnittelemia rakennuksia ovat ainakin Ahvenanmaan merenkulkumuseo Maarianhaminassa (1949), Lääninhallituksen lisärakennus Hämeenlinnassa (1962), Palvelutalo Betania Turussa (1959), sekä Kuusisaarenpolku 7:n pientalot Munkkiniemessä (1957). Railo suunnitteli myös Sädesairaalan Jyväskylään (1963).
Jorma Rahkonen

Jorma Kalevi Rahkonen (18. heinäkuuta 1939 Viipuri – 22. marraskuuta 2020 Hyvinkää) oli suomalainen viulutaiteilija, joka työskenteli Radion sinfoniaorkesterin konserttimestarina.
Rahkonen opiskeli viulunsoittoa Viipurin musiikkiopistossa, Sibelius-Akatemiassa sekä Wienissä ja Nizzassa. Hän aloitti soittajanuransa Radion sinfoniaorkesterissa vuonna 1956 ja vuosina 1966–1992 toimi 1. konserttimestarina. Hän työskenteli myös Suomen Kansallisoopperan orkesterin konserttimestarina 1963–1966 sekä Helsingin kamariorkesterin konserttimestarina. Hän soitti ensimmäistä viulua Voces Intimae -jousikvartetissa, esiintyi solistina ja opetti Sibelius-Akatemiassa.
Jorma Rahkosen sisar on pianisti Margit Rahkonen.
Aiheesta muualla

Jorma Rahkosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  MusicBrainz
Gustav Radde

Gustav Radde.
Gustav Ferdinand Richard Radde (27. marraskuuta 1831 Danzig – 2. maaliskuuta / 15. maaliskuuta 1903 Tbilisi, Georgia) oli saksalainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Radden isä Johann Radde oli opettaja. Hänellä oli 2 sisarta ja veli Otto. Gustav opiskeli vain lyhyesti ja ryhtyi sitten apteekkariksi. Hänen kiinnostuksensa luonnontieteisiin kasvoi, ja 1852 hän luopui liiketoiminnasta ja vietti 2 vuotta Krimillä kasvitieteilijä Christian von Stevenin kanssa keräten kasveja ja eläimiä. Hän teki retkiä Etelä-Venäjälle Johann Friedrich von Brandtin ja Karl Ernst von Baerin kanssa. Hän osallistui kasvi- ja eläintieteilijänä astronomi Ludwig Schwarzin johtamalle Itä-Siperian retkelle 1855.
1864 hän asettui asumaan Tbilisiin, Georgiaan. Eläinten ja kasvien lisäksi hän keräsi ja tutki kansatiedettä keräten balladeja ja tarinoita sekä tutkien paikallisia kieliä ja tapoja. Tulostensa esittelemiseksi hän perusti Tbilisiin Kaukaasialaisen museon. Seuraavina vuosina keräilymatkat ulottuivat myös Mustanmeren ja Kaspianmeren rannikoille ja laajalle alueelle Keski-Aasiaan. 1895 hän purjehti Intiaan ja Japaniin, ja 2 vuotta myöhemmin hän osallistui virallisena luonnontieteilijänä Venäjän keisariperheen matkalle Pohjois-Afrikkaan.
1884 hänet valittiin maailman ensimmäisen Kansainvälisen ornitologisen kongressin isännäksi Wienissä. Hän oli British Ornithologists' Unionin ja Zoology Society of Londonin ulkojäsen.
Hänen kunniakseen on nimetty useita eläimiä, muun muassa eräs käärme Vipera raddei ja eräs sammakko Bufo raddei. Radde itse nimesi ja kuvaili kaspianrautiaisen (Prunella ocularis). Siperianuunilinnun (Phylloscopus schwarzi) hän nimesi Ludwig Schwarzin kunniaksi.
Teoksia

Ethnographie der Krimtataren. 1874
Vier Vorträge über den Kaukasus: Gehalten im Winter 1873/4 in den grösseren Städten Deutschlands. Perthes, Gotha 1874
Chews'uren und ihr Land: Ein monographischer Versuch. Fischer, Cassel 1878
Ornis caucasica. 1884 ff.
Die Fauna und Flora des südwestlichen Kaspigebiets. 1886
Reisen an der persisch-russischen Grenze: Talysch und seine Bewohner. Brockhaus, Leipzig 1886
Aus den Daghestanischen Hochalpen. 1887
Das Ostufer des Pontus und seine kulturelle Entwickelung im Verlaufe der letzten dreißig Jahre: vorläufiger Bericht über die Reisen im kolchischen Tieflande, Adsharien, am Ostufer des Schwarzen Meeres, am Unterlaufe des Kuban und über die Durchquerung der Hauptkette von Psebai nach Sotschi im Sommer 1893. Perthes, Gotha 1894 (yhdessä E. Koenigin kanssa)
Der Nordfuss des Dagestan und das vorlagernde Tiefland bis zur Kuma: Vorläufiger Bericht über die im Sommer 1894 ausgeführten Reisen. Perthes, Gotha 1894 (yhdessä E. Koenigin kanssa)
Wissenschaftliche Ergebnisse der im Jahre 1886 allerhöchst befohlenen Expedition nach Transkaspien und Nord-Chorassan. Perthes, Gotha 1898
Grundzüge der Pflanzenverbreitung in den Kaukasusländern von der unteren Wolga über den Manytsch-Scheider bis zur Scheitelfläche Hocharmeniens. Engelmann, Leipzig 1899 (Gantner, Vaduz 1976, ISBN 3-7682-0987-3)
Die Sammlungen des kaukasischen Museums. Tiflis o.J. (19XX)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustav Radde Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  CiNii  Leopoldina 
Taiteenala:  Scientific illustrators 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Kari Rahkamo

| Kari Rahkamo |
| --- | --- |

Helsingin kaupunginjohtaja
 1991–1996  
Edeltäjä:  Raimo Ilaskivi
Seuraaja:  Eva-Riitta Siitonen
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. toukokuuta 1933 Lahti
Kuollut: 11. marraskuuta 2023 (90 vuotta) Helsinki
Arvonimi: ylipormestari (1991)
Tiedot
Puolue:  Kokoomus
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 1957 | Kolmiloikka |  |
Kari Tapani Rahkamo (30. toukokuuta 1933 Lahti – 11. marraskuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja yleisurheilija. Rahkamo oli koulutukseltaan diplomi-insinööri ja puoluetaustaltaan kokoomuslainen. Hän työskenteli rakennushallituksessa toimistopäällikkönä 1976–1989 ja apulaisosastopäällikkönä 1989–1991. Rahkamo toimi Helsingin kaupunginjohtajana vuosina 1991–1996 pitkäaikaisen kaupunginjohtajan Raimo Ilaskiven seuraajana.
Rahkamo oli presidentin valitsijamiehenä 1968. Lisäksi hän on toiminut Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1965–1987, puheenjohtajana 1987–1991 sekä kaupunginhallituksen jäsenenä 1969–1987.
Rahkamo oli 1950-luvun lopulla kansainvälisen tason yleisurheilija lajinaan kolmiloikka. Hänen seuransa oli Helsingin Kisa-Veikot (HKV). Hänen kolmiloikkaennätyksensä on 16,40 metriä, pituushypyssä 734 senttimetriä. Rahkamo paransi aikanaan 1957–1960 Suomen ennätystä kuudesti. Hän edusti Suomea 31 maaottelussa, kaksi kertaa olympialaisissa eli 1956 Melbournessa 14:s tuloksella 15,21 ja 1960 Roomassa 8:s tuloksella 15,84 sekä EM-kisoissa kolme kertaa eli 1954, 1958 ja 1962. Uransa jälkeen hän toimi HKV:n puheenjohtajana 1963–1966. Kaupunginjohtajan tehtävästä eläkkeelle jäätyään hän oli Suomen Keskusshakkiliiton (nyk. Suomen Shakkiliiton) puheenjohtajana vuodet 1998–2003.
Stadin Slangi ry. valitsi Rahkamon vuoden 1996 Stadin Kundiksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 1996.
Rahkamo oli taitoluistelija Susanna Rahkamon isä.
Aiheesta muualla

Kari Rahkamo Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Kari Rahkamon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Raimo Ilaskivi | Helsingin kaupunginjohtaja 1991–1996 | Seuraaja: Eva-Riitta Siitonen |
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Ritva  Tilastopaja 🔒
Rahja (Venäjä)

Rahjan kunta Seuloskoin piirin kartalla.
Rahja (ven. Рахья́) eli Torhvo (ven. Торфяное, Torfjanoje) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 25 kilometriä Pietarista koilliseen Pietarin ja Laatokan välisen rautatien varrella. Taajamassa on asukkaita 3 000 ja kunnassa 6 100 henkeä (vuonna 2007).
Taajama on saanut alkunsa Irinovkan rautatien varrelle vuonna 1892 syntyneestä turvebrikettitehtaan työläisasutuksesta. Vuonna 1922 rautatieasema ja asutus saivat nimen Rahja kaksi vuotta aikaisemmin murhatun Jukka Rahjan mukaan. Toisen maailmansodan aikana Rahjan kautta kulki ”Elämän tie”, jonka kautta huollettiin piiritettyä Leningradia.
Kunnan hallinnollinen keskus on Rahjan taajama. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: Kokkero (ven. Коккорево, Kokkorevo), Ladožski Trudposjolok (ven. Ладожский Трудпосёлок), Murjanselkä (ven. Ириновка, Irinovka), Murja, Porissova (ven. Борисова Грива, Borisova Griva), Sepänsuo (ven. Проба, Proba), Vahanova (ven. Ваганово, Vaganovo), asutukset Posjolok-2 (ven. Посёлок № 2), Posjolok 13 (ven. Посёлок № 13), Zmeinyj (ven. Змеиный) sekä Irinovkan ja Laatokan (ven. Ладожское Озеро) asemanseudut.
Rahjan turvetuotanto loppui 1990-luvun alussa. Nykyään taajamassa on pieniä puunjalostuslaitoksia, lakkoja ja maaleja valmistava yritys sekä teurastamo.
Kunnan päämies on Stanislav Pirnatš, kunnanhalinnon päämies Sergei Kuznetsov.
Aiheesta muualla

Rahjan taajamasta kertova sivusto (venäjäksi)
| n k Leningradin alueen kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Antrea  Boksitogorsk  Enso  Hatsina  Ivangorod  Jaama  Kiriši  Koivisto  Kommunar  Korotka  Koskenala  Käkisalmi  Laukaa  Lotinapelto  Lomkka  Lupana  Olhava  Pella  Pikaljovo  Pähkinälinna  Seuloskoi  Sierattala  Sjasstroi  Slantsy  Sosnovyi Bor  Tihvinä  Tusina  Uuras  Uusi-Laatokka  Viipuri  Volossova  |  |
| Kaupunkityyppiset taajamat |  Budogoštš  Haisevaisi  Imeni Morozova  Imeni Sverdlova  Jefimovski  Johannes  Jääski  Kaarlahti  Kuismala  Lepäsi  Naasia  Namkku  Nikolski  Orinansavotta  Paulova  Priladožski  Punaporu  Rahja  Raivola  Rjabovo  Siiverska  Svirstroi  Taaitsa  Toksova  Tolmatšovo  Tuprova  Uljana  Vaaseni  Vahriselkä  Viiritsa  Vornasuo  Voznesenje  |  |
Jordan Raditškov

Muistomerkki Sofiassa
Jordan Raditškov (24. lokakuuta 1929 – 21. tammikuuta 2004) oli bulgarialainen kirjailija.
Teokset

Me varpusenpojat, satuja (Nie Vrabčetata), suom. Kirsti Siraste Tammi 1975 ISBN 951-30-3396-1
Villi Siperia, matkakertomus (Neosvetenite Dvorove), ruotsinnoksesta suom. Kyllikki Villa, Tammi 1977 ISBN 951-30-2641-8
Vuoret tulivat lähelle, romaani (Praška), suom. Asser Lavikkala, 1981 ISBN 951-30-4628-1
Novelleja antologiassa Helakukkula, suom. Helsingin yliopiston bulgarialaisen kirjallisuuden käännösseminaarin osanottajat. Kansankulttuuri 1980 ISBN 951-615-269-4
Kivet
Leipä
Miloiko
Näytelmistä on esitetty ainakin seuraavat:
Riehakka (Sumatoha)
Tammikuu (Januari)
Lasarus villipäärynäpuussa (Lazarus)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jordan Raditškov Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Värälä

Värälä on kylä ja Kouvolan tilastollinen pienalue Elimäen suuralueella, Korian kaupunginosassa. Värälässä sijaitsee myös samanniminen kartano.
Kaarle IX lahjoitti Elimäen neljänneksen ja samalla Värälän kartanon vuonna 1608 ikuiseksi rälssiksi Henrik Wreden puolisolle Gertrud von Ungernille. Värälässä solmittiin Ruotsin ja Venäjän välinen Värälän rauha vuonna 1790. Sopimukseen kuului, että maiden välinen raja säilyi ennallaan. Paikalle on pystytetty muistokivi. Kartanon nykyinen päärakennus on valmistunut 1870-luvulla.
Värälän rauhankivi sijaitsee lähellä Sikomäkeä, jota on aikaisemmin kutsuttu Kuninkaanvuoreksi siksi, että Kustaan sodan aikana uskottiin Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n komentopaikan sijainneen siellä. Hän oli tullut johtamaan sotatoimia 9. kesäkuuta 1789. Värälään oli varustettu sotilaleiri, missä oli muun muassa valleja ja tykkipatteri. Värälän rauhankivessä on veistettynä tieto, että Värälän rauha olisi solmittu 19. elokuuta 1790 (sopimuksen ratifiointi Värälässä sopimusasiakirjan mukaan), mutta yleisissä historianteoksissa viitataan päivään 14. elokuuta 1790 (rauhan solmiminen). Ruotsin kuningaskuntaa Värälän rauhanneuvotteluissa edusti Gustav Mauritz Armfelt ja Venäjän keisarikuntaa Otto Ingerström. Joidenkin lähteiden mukaan rauhan sopimusasiakirjat vaihdettiin juhlallisesti 20. elokuuta 1790 Värälässä, Rauhan temppeliksi kutsutussa väliaikaisessa kahdeksanpylväisessä paviljongissa.
Värriötunturit

Näkymä Värriötuntureiden kakkoselta kohti Sauoivaa elokuussa.
Värriötunturit on monilakinen tunturiselänne Sallassa. Selänteen pituus on 15 kilometriä ja korkein laki 552 metriä. Värriötuntureilla on vuonna 1967 perustettu Helsingin yliopiston Värriön tutkimusasema.
Raidanisokarve

| Raidanisokarve |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Maljajäkälät Lecanorales
Heimo::  Karpeet Parmeliaceae
Suku::  Isokarpeet Parmelia
Laji::  sulcata
Kaksiosainen nimi
 Parmelia sulcata  Taylor 
Katso myös
   Raidanisokarve Wikispeciesissä   Raidanisokarve Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Raidanisokarve (Parmelia sulcata) on keskikokoinen tai kookas (alle 20 cm) ruusukkeina kasvava lehtijäkälä. Laji viihtyy pääsääntöisesti lehtipuiden rungoilla, mutta kasvaa myös usein kivialustoilla. Laji on yleinen Suomessa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Raidanisokarve muistuttaa kallioisokarvetta (Parmelia saxatilis). Raidanisokarveen leväosakkaana toimii viherlevä (Trebouxia).
Raidanisokarveen jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy atranoriinia (C19H18O8), kloroatranoriinia (C19H17ClO8), salasiinihappoa  (C18H12O10) ja konsalasiinihappoa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Raidanisokarve (Parmelia sulcata)
Luopioisten kasvisto: Raidanisokarve (Parmelia sulcata)
UniProt: Taxonomy - Parmelia sulcata (englanniksi)
ITIS: Parmelia sulcata (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Parmelia sulcata (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Parmelia sulcata (englanniksi)
Irish lichens: Parmelia sulcata (englanniksi)
Italic 7.0, The Information System on Italian Lichens: Parmelia sulcata (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Parmelia sulcata[vanhentunut linkki] (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q135021  Wikispecies: Parmelia sulcata  APNI: 128770  AusLichen: 30018764  BioLib: 125177  CoL: 75RD9  GBIF: 2605963  iNaturalist: 54734  IndexFungorum: 123425  IRMNG: 10385218  ITIS: 14011  MycoBank: 123425  NatureServe: 2.125123  NBN: NBNSYS0000018905  NCBI: 112048  NZOR: 5ae83100-5e87-4d63-835b-8e355fe08a33  Observation.org: 18555  Open Tree of Life: 791168  PLANTS: PASU63  SpeciesFungorum: 123425  Tropicos: 100386852  WoRMS: 578633  Laji.fi: MX.66291
Anna Pölkki

| Anna Pölkki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: Turku 
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, opettaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Kirjallinen suuntaus: tietokirjallisuus, kaunokirjallisuus
Esikoisteos:  Kakkuja salaisesta puutarhasta, 2023
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anna Pölkki (o.s. Järvenpää, s. Turku) on suomalainen kirjailija, opettaja ja vapaa toimittaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri.
Ura

Anna Pölkki on valmistunut äidinkielen ja kirjallisuuden sekä ruotsin kielen opettajaksi Turun yliopistosta. Hän opettaa kansalaisopiston kursseilla ja on toiminut myös vapaana toimittajana.
Aiemmin hän toimi Salon seudulla lukio-opettajana, mutta joutui lopettamaan työnsä sairastuttuaan.
Idean ensimmäiseen kirjaansa hän sai Facebook-kaveriltaan, joka toivoi häneltä kakkukirjaa nähtyään somessa hänen leipomiaan kakkuja. Mietittyään mikä olisi hänen oma näkökulmansa kakkuihin hän keksi yhdistää kakut itselleen tärkeisiin kirjoihin. Kakkuja salaisesta puutarhasta (2023) -kirjan kakut ovat saaneet inspiraatiota esimerkiksi seuraavista teoksista: Pieni talo preerialla, Pikkupappilassa ja Ylpeys ja ennakkoluulo. L. M. Montgomeryn Vihervaaran Anna-hahmolle hän suunnitteli kolme erilaista kakkua. Pölkki kertoo kirjassa myös omakohtaisia huomioitaan näistä kirjoista. Pölkki kuvasi leipomansa kakut puutarhoissa ja luonnossa, esimerkiksi kukkivan omena- ja kirsikkapuun alla.
Syksyllä 2024 ilmestyi hänen toinen teoksensa, Metsien kaukainen sini. Päiväkirjateoksessaan hän kuvaa elämäänsä, jota kaksisuuntainen mielialahäiriö varjostaa, mutta myös sitä, mikä tuo hänen elämäänsä elämäniloa. Alunperin kirjan oli tarkoitus kertoa vain hänen suhteestaan luontoon.
Teokset

Anni Swan: Lumolinna, tekstin nykyaikaistus Anna Pölkki, Kangasniemen kirjasto 2020, ISBN 978-952-68489-2-1
Anni Swan: Merenkuningatar ja hänen poikansa, tekstin nykyaikaistus Anna Pölkki, Kangasniemen kirjasto 2022, ISBN 978-952-68489-3-8
Kakkuja salaisesta puutarhasta, Avain 2023, ISBN 9789523044623
Metsien kaukainen sini, Avain 2024, ISBN 9789523045514
Yksityiselämä

Pölkki viettänyt lapsuutensa ja nuoruutensa Turussa ja Kaarinassa. Nykyisin hän asuu miehensä kanssa Kangasniemellä.
Aiheesta muualla

Pölkin Instagram-tili
Raamattu – alussa loi Jumala...

| Raamattu – alussa loi Jumala> ...The Bible: In the Beginning... |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Huston
Käsikirjoittaja:  Christopher Fry
Perustuu:  Ensimmäiseen Mooseksen kirjaan (Raamattu)
Tuottaja:  Dino De Laurentiis
Säveltäjä:  Toshirō Mayuzumi
Kuvaaja:  Giuseppe Rotunno
Leikkaaja:  Ralph Kemplen
Tuotantosuunnittelija:  Mario Chiari
Pääosat:  Michael Parks Ulla Bergryd Richard Harris John Huston Stephen Boyd George C. Scott Ava Gardner Peter O’Toole
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Italia
Tuotantoyhtiö:  Dino de Laurentiis Cinematografica
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix Disney+
Ensi-ilta:  Yhdysvallat: 28. syyskuuta 1966 New York City, New York Suomi: 11. marraskuuta 1966
Kesto:  174 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  15-18 000 000 dollaria
Tuotto:  34 900 023 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Raamattu – alussa loi Jumala... (myös Raamattu... alussa loi Jumala; engl. The Bible: In the Beginning...; myös lyhyt nimike The Bible; ital. La bibbia) on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut John Hustonin ohjaama ja Dino De Laurentiisin tuottama yhdysvaltalais-italialainen eeppinen draamaelokuva, joka kertoo Raamatun ensimmäisen Mooseksen kirjan 22 ensimmäistä lukua Aatamista ja Eevasta Iisakiin asti. Raamattu – alussa loi Jumala... oli tarkoitus olla ensimmäinen kolmesta elokuvasta, jotka perustuvat Vanhaan testamenttiin, mutta jatko-osia ei koskaan tehty.
Raamattu – alussa loi Jumala... -elokuvan tuotantoyhtiönä oli tuottaja De Laurentiisiin oma elokuvayhtiö ja levittäjäyhtiönä 20th Century Fox. Elokuvan keskeisimpiä näyttelijöitä ovat Michael Parks Aatamina, Ulla Bergryd Eevana, Richard Harris Kainina, John Huston Nooana, Stephen Boyd Nimrodina, George C. Scott Abrahamina, Ava Gardner Saarana ja Peter O’Toole kolmena enkelinä. Raamattu – alussa loi Jumala... voitti neljä David di Donatello -palkintoa, ja lisäksi elokuva oli ehdokkaana Oscar-palkintoon ja Golden Globeen.
Juoni

Raamattu – alussa loi Jumala... kertoo Raamatun ensimmäisen Mooseksen kirjan ensimmäiset 22 lukua. Elokuva alkaa luomiskertomuksesta, jonka jälkeen elokuva käsittää Aatamin ja Eevan sekä heidän jälkikasvunsa Kainin ja Abelin synkän tarinan, Nooan arkin ja vedenpaisumuksen, Baabelin tornin, Abrahamin koettelemukset ja syntisten Sodoma ja Gomorran hävitykset.