stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Linja 4 (Pariisin metro)

| Linja 4>   |
| --- | --- |


Perustiedot
Järjestelmä:  Pariisin metro
Reitti:  Porte de Clignancourt–Mairie de Montgorouge
Avattu:  12. huhtikuuta 1908
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  RATP
Käyttäjiä (v.):  noin 155 miljoonaa
Tekniset tiedot
Pituus:  13,9 km
Asemia:  29
Raideleveys:  1 435 mm
Paris Métro Ligne 4 on yksi Pariisin metron kuudestatoista linjasta. Se kulkee kaupungin läpi Porte de Clignancourtista etelään Bagneux Lucie Aubracille. Linja kulkee Pariisin kuudesta pääasemasta kolmen kautta (Gare du Nord, Gare de l'Est ja Gare Montparnasse). Se oli ensimmäinen Pariisin metron linja, joka kulki Seinen ali maan alla.
MP 59-juna Citén asemalla.
Linja 4 avattiin vuonna 1908, ja viimeisin laajennus on vuodelta 2013. Linja kulkee pohjois-eteläsuunnassa ja on Pariisin metrolinjoista ainoa, jolla on vaihtoasema kaikkien muiden linjojen kanssa (paitsi 3bis ja 7bis). Linja kulkee kokonaan maan alla, ja sitä liikennöitiin 6-vaunuisilla kumipyöräisillä MP 59-yksiköillä. Niitä oli käytössä yhteensä 556 vaunua. MP 59-vaunut kuitenkin poistettiin vaiheittain linjan 4 käytöstä, kun linjan 1 MP 89 CC-vaunujen siirto valmistui (linja 1 täysautomatisoitiin).
linja täysautomatisoitiin vuosien 2015-2023 aikana jonka aikana kaikille asemille asennettiin laituriovet ja junat muutettiin toimimaan ilman kuljettajaa.
Linjan 4 pituus on 13,9 km, ja siinä on asemia 29, joista neljässätoista on mahdollisuus vaihtaa linjaa. Keskimääräinen asemien välimatka on 442 m. Linja on Pariisin toiseksi käytetyin; sitä käyttää noin 155 miljoonaa matkustajaa vuosittain.
Historia

21. huhtikuuta 1908: Linja avattiin osuudelle Porte de Clignancourt-Châtelet (Seinen pohjoispuolella). 13 asemaa.
30. lokakuuta 1909: Linjan toinen osa avattiin Seinen eteläpuolella osuudella Porte d'Orleans-Raspail. 5 uutta asemaa.
9. tammikuuta 1910: Osuudet yhdistettiin toisiinsa uudella osalla Châtelet-Raspail. 8 uutta asemaa.
1967: Linjan junat vaihtuivat kumipyöräisiksi.
3. lokakuuta 1977: Châtelet'n asema uusittiin RER-yhteensopivaksi.
23. maaliskuuta 2013: Linjaa jatkettiin etelässä Porte d'Orleansista Montrougen kaupungintalolle (Mairie de Montrouge).
13. tammikuuta 2022: Linjaa jatkettiin Montrougen kaupungintalolta Lucie-Aubraciin.
15. joulukuuta 2023: Linjaa liikennöitiin viimeistä päivää kuljettajien ohjaamilla junilla.
Kartta ja asemat

Porte de Clignancourt
Simplon
Marcadet-Poissonniers, vaihtomahdollisuus: linja 12
Château Rouge
Barbès-Rochechouart, vaihtomahdollisuus: linja 2
Gare du Nord, vaihtomahdollisuus: linja 5, RER B,D
Gare de l'Est, vaihtomahdollisuus: linjat 5 ja 7
Château d'Eau
Strasbourg St-Denis, vaihtomahdollisuus: linjat 8 ja 9
Réaumur Sébastopol, vaihtomahdollisuus: linja 3
Étienne Marcel
Les Halles
Châtelet, vaihtomahdollisuus: linjat 1,7,11 ja 14
Cité
St-Michel, vaihtomahdollisuus: RER B ja C
Odéon, vaihtomahdollisuus: linja 10
Saint-Germain des Près
St-Sulpice
St-Placide
Montparnasse-Bienvenüe, vaihtomahdollisuus: linjat 5,12 ja 13
Vavin
Raspail, vaihtomahdollisuus: linja 6
Denfert-Rochereau, vaihtomahdollisuus: linja 6, RER B
Mouton-Duvernet
Alésia
Porte d'Orleans
Mairie de Montrouge
Barbara
Bagneux Lucie Aubrac
Kartta ja asemat > Uudelleen nimetyt asemat

15. lokakuuta 1913: Vaugirard nimettiin uudelleen St-Placideksi.
3. maaliskuuta 1931: Boulevard St-Denis nimettiin uudelleen Strasbourg St-Denisiksi.
25. elokuuta 1931: Marcadet (linja 4) ja Poissonniers (linja 12) yhdistettiin risteysasemaksi ja nimettiin uudelleen Marcadet-Poissonniersiksi.
6. lokakuuta 1942: Montparnasse (Linjat 4 ja 12) sekä Bienvenüe (linja 6 ja tuleva 13) yhdistettiin ja nimettiin uudelleen  Montparnasse-Bienvenüeksi.
Turismi

Linja 4 kulkee seuraavien turistikohteiden läheltä:
Gare du Nord ja Gare de l'Est, 1800-luvun rautatieasemat
Île de la Cité ja Notre-Damen katedraali
Saint-Michel ja Latinalaiskortteli
Rue de Rennesin ostoskatu
Luxembourgin puistot
Montparnasse kahviloineen ja Tour Montparnasse
Saint-Ouenin suuri kirpputorialue (pääteasema Porte de Clignancourt)
Kuvia

Marcadet - Poissonniers
Montparnasse - Bienvenüe
Porte d'Orleans
Vavin
Linja 4 kartta.
Liisa Aaltola

Liisa Aaltola on suomalainen urkuri ja cembalisti.
Aaltola opiskeli urkujensoittoa Sibelius-Akatemiassa Olli Porthanin johdolla ja suoritti siellä urkudiplominsa Jaana Ikosen johdolla vuonna 1990. Hän täydensi opintojaan useilla mestarikursseilla Suomessa ja ulkomailla. Aaltola debytoi konserttiesiintyjänä Helsingin tuomiokirkossa vuonna 1991. Vuonna 1990 Aaltola aloitti työskentelyn kanttorina Pirkkalan seurakunnassa. Hän on myös opettanut eri opinahjoissa urkujen- ja cembalonsoittoa.
Aaltola on paitsi esiintynyt solistina ja kamarimuusikkona, myös säestänyt useita eri kuoroja ja solisteja. Hän on soittanut myös orkesterien, kuten Tampere Filharmonian kanssa. Hän on osallistunut moniin levytyksiin ja kantaesityksiin sekä urkurina että cembalistina. Aaltola on erikoistunut Johann Sebastian Bachin urkutuotantoon. Hän on esittänyt Pirkkalassa viisivuotisessa konserttisarjassa Bachin kokonaisurkutuotannon. Vuonna 2021 julkaistiin Alba Records -levymerkillä Aaltolan ensimmäinen soololevy, Clavier Übung III. Levyllä Aaltola tulkitsee Bachin urkukoraaleista niitä, jotka kytkeytyvät Martti Lutherin katekismuksen pääkohtiin.
Live 8

Rooman Live 8 -konsertti
Live 8 oli sarja konsertteja, jotka pidettiin G8-maissa heinäkuussa 2005. Ne edelsivät G8-maiden Skotlannissa heinäkuussa 2005 pidettyä huippukokousta. Konsertit pidettiin samoihin aikoihin kun oli kulunut 20 vuotta Live Aid -tapahtumasta. Live 8:n pääorganisaattorina toimi kuten Live Aidissakin Bob Geldof.
2. heinäkuuta 2005 pidettiin konsertit Lontoossa, Versailles'ssa lähellä Pariisia, Berliinissä, Roomassa, Moskovassa, Philadelphiassa, Barriessa lähellä Torontoa, Tokiossa, Johannesburgissa sekä Cornwallissa. Neljä päivää myöhemmin 6. heinäkuuta Skotlannissa oli viimeinen konsertti: "Edinburgh 50,000 - The Final Push".
Konsertit lähetettiin yli 140 TV-kanavan ja noin 400 radioaseman kautta ympäri maailman. Järjestäjien mukaan noin 85 prosentilla maailman väestöstä oli mahdollisuus seurata tapahtumaa. Konserttien tarkoitus oli painostaa päättäjiä armahtamaan kehitysmaiden velkataakat, lisäämään kehitysapua ja tukea tasa-arvoisempaa maailmankauppaa köyhien maiden kesken.
Live 8-konserteista on tehty virallinen DVD-taltiointi jonka julkaisijana toimii EMI. DVD julkaistiin 7. marraskuuta 2005.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Live 8 - viralliset kotisivut
Live 8 - epäviralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Lotte Lenya

Lotte Lenya
Lotte Lenya (oik. Karoline Wilhelmine Charlotte Blamauer, 18. lokakuuta 1898 Wien, Itävalta – 27. marraskuuta 1981 New York, Yhdysvallat) oli itävaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hänet muistetaan ehkä parhaiten miehensä Kurt Weillin laulujen esittäjänä sekä Rosa Klebbin roolista James Bond -elokuvassa Salainen agentti 007 Istanbulissa (1963).
Lenya muutti vuonna 1914 opiskelemaan Zürichiin Sveitsiin ja otti ensimmäisessä teatterityössään itselleen nimen Lotte Lenja. Vuonna 1921 hän lähti työnhakuun Berliiniin Saksaan.
Vuonna 1922 Lenyan tuleva aviomies Kurt Weill näki hänet pyrkimässä näytelmään Zaubernacht. Lenya näytteli Jennyn osan Kolmen pennin oopperan ensiesityksessä vuonna 1928, ja siitä tuli hänen läpimurtoroolinsa. Seuraavina vuosina hän esiintyi ahkerasti elokuvissa ja näyttämöllä erityisesti Weillin ja Bertolt Brechtin yhteistyönä syntyneissä näytelmissä. Lenya teki myös useita levytyksiä Weillin lauluista.
Lenya muutti pois Saksasta kansallissosialismin nousun myötä. Maaliskuussa 1933 hän lensi Pariisiin, jossa lauloi pääroolin Brecht-Weillin Seitsemässä kuolemansynnissä. Vuonna 1935 hän muutti Yhdysvaltoihin.
Toisen maailmansodan aikana Lenya esiintyi runsaasti näyttämöllä, levytyksissä ja radiossa. Vuonna 1945 hän kuitenkin lopetti näyttämöesiintymiset eikä jatkanut niitä ennen kuin miehensä kuoleman jälkeen. Hän esiintyi Broadwaylla näytelmässä Barefoot in Athens ja meni naimisiin amerikkalaisen tuottajan George Davisin kanssa. Lenya esiintyi 1950-luvulla maineikkaassa Kolmen pennin oopperan englanninkielisessä läpimurtonäytöksessä New Yorkissa; esitykset jatkuivat useiden vuosien ajan rikkoen kaikki siihenastiset yleisöennätykset. Lenya oli perustamassa The Kurt Weill Foundation for Music -säätiötä, joka on omistettu Weillin musiikkiperinnön vaalimiseen ja järjestää vuosittain muun muassa Lenya Competition -nimisen solistikilpailun nuorille lupauksille.
Lenya sai vuonna 1961 Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta elokuvassa Mrs. Stonen Rooman kevät. Hänen roolinsa elokuvassa Salainen agentti 007 Istanbulissa toi hänelle lisää kuuluisuutta.
Lenya kuoli syöpään New Yorkissa 83-vuotiaana vuonna 1981. Hänet on haudattu Weillin viereen Haverstrawiin New Yorkiin.
Aiheesta muualla

Lotte Lenya Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Louis-Claude Daquin

Louis-Claude Daquin
Louis-Claude Daquin (4. heinäkuuta 1694 – 15. kesäkuuta 1772) oli ranskalainen säveltäjä, jonka tuotanto edustaa tyylillisesti barokkimusiikkia ja galantismia. Hän oli myös cembalo- ja urkuvirtuoosi.
Louis-Claude Daquin syntyi Pariisissa juutalaiseen perheeseen, jolla oli italialaisia sukujuuria. Hänen musikaalisuutensa havaittiin varhain, ja jo 6-vuotiaana poika esiintyi Ludvig XIV:n hovissa. Hän oli 12-vuotias päästessään urkuriksi Sainte-Chapelleen.
Daquin sai uransa aikana useita nimityksiä urkuriksi. Hänen säilyneeseen sävellystuotantoonsa kuuluu mm. neljä cembalosarjaa, joulupastoraaleja, kantaatti sekä air à boireja, eräänlaisia juomalauluja.
Metsäkankaan koulu

| Metsäkankaan koulu |
| --- | --- |
 Metsäkankaan koulu helmikuussa 1984.
Sijainti:  Suitsikatu 10, Lahti
Koordinaatit:  60°58′41.91″N, 25°35′17.12″E
Tyyppi:  peruskoulun ala-aste
Perustettu:  1980
Lakkautettu:  2014
Luokat:  1–6
Oppilaita:  180–250
Metsäkankaan koulu oli vuosina 1980–2014 Lahdessa toiminut ala-asteen koulu, jossa olivat luokka-asteet ensimmäisestä kuudenteen. Koulu toimi osoitteessa Suitsikatu 10. Koulun aloittaessa toimintansa syksyllä 1980, opetusryhmiä oli yhdeksän, kolme ensimmäistä, kaksi toista, kaksi kolmatta ja kaksi viidettä luokkaa. Oppilaita oli kaiken kaikkiaan noin 250.
Opetusministeriö myönsi Metsäkankaan koululle rakentamisluvan 31. tammikuuta 1979, ja rakentaminen alkoi saman vuoden syksyllä. Koulun rakentaminen maksoi reilun kahdeksan miljoonaa markkaa.
Metsäkankaan koulu lakkautettiin lukuvuoden 2013–2014 jälkeen ja rakennuksessa alkoi tällöin muutosremontti. Remontin myötä rakennuksen tiloissa alkoi toimia Metsäkankaan päiväkoti, nuorisotilat sekä Kärpäsen koulun Mettis-toimipiste, jossa opiskeli 1- ja 2-luokkalaisia, yksi ryhmä kumpaakin luokka-astetta. Talon nimeksi tuli Mettis, Metsäkankaan kaupunginosan pitkäaikaisen lempinimen mukaisesti.
Syksyllä 2019 koululuokat ja esikoulu siirrettiin Kärpäsen kouluun ja näin vapaaksi jääneet koulutilat remontoitiin päiväkotikäyttöön.
Koulunjohtajana Metsäkankaan koulussa vuosina 1980–1996 toimi Juhani Lamminpää, jonka jälkeen rehtoreina toimivat Antti Keskiväli vuoteen 2009 ja hänen jälkeensä Timo Helle vuoteen 2014 asti.
Entisille Metsäkankaan koululaisille on perustettu Facebook-ryhmä nimeltään "Metsäkankaan koulu".
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Lahden kaupungin peruskoulut ja kaupunginlukiot sekä yksityislukiot |  |
|  | Ahtialan koulu 1-9 | Anttilanmäen koulu 1-6 | Harjun koulu 1-6  | Jalkarannan koulu 1-6  | Joutjärven koulu 1-2  | Kasakkamäen koulu  1-6  | Kiveriön koulu  0-9  | Kivimaan koulu  1-6 ja 7-9 |  Kunnaksen koulu 1-6 | Kärpäsen koulu 1-10 | Launeen koulu 1-9 | Liipolan-Kaikuharjun koulu 0-9  | Lotilan koulu 1-6 | Länsiharjun koulu 1-6 | Lahden Lyseo 7-9 | Metsäkankaan koulu 1-6 |   Mukkulan koulu 1-6 ja 7-9 | Myllypohjan koulu 1-6 | Möysän koulu 1-6 | Renkomäen koulu 1-5  |   Salinkallion koulu 7-9 | Salpausselän koulu 7-9 | Tiirismaan koulu 0-6 englanninkieliset luokat ja 7-9 | Lahden ruotsinkielinen koulu 1-3 | Kannaksen lukio | Lahden Lyseo | Salpausselän lukio  | Tiirismaan lukio | Lahden yhteiskoulun lukio | Lahden Rudolf Steiner-koulun lukio |  |
Metsäkalteva

| Metsäkalteva |
| --- | --- |
Kaupunki:  Hyvinkää
Kaupunginosa nro:  28
Väkiluku:  800 (2019)
Postinumero(t):  05440
Metsäkalteva (alun perin Yli-Jurva) on Hyvinkään kaupunginosa. Se sijaitsee noin kolme kilometriä Hyvinkään keskustan eteläpuolella valtatie 25:n varrella ja Helsinki–Riihimäki-radan länsipuolella. Se kuuluu Hyvinkään uusimpiin kaupunginosiin. Metsäkaltevan rakentaminen alkoi 2010-luvun alussa, jolloin Metsäkaltevaan valmistui 30 omakotitalon asuinalue Kravunharju Hyvinkään vuoden 2013 asuntomessuja varten. Metsäkaltevan asukasluvun odotetaan nousevan 6 000 asukkaaseen 2030-luvulle mennessä. Vuonna 2019 asukkaita oli noin 800. Asukkaista monet ovat kuuluvat erillistaloissa asuviin lapsiperheisiin.
Metsäkaltevan palveluihin kuuluvat päiväkoti, alakoulu, lähikauppa, pikaruokaravintola, toimintapuisto ja seurakuntakeskus.
Hyvinkään rautatieaseman ja Metsäkaltevan välillä liikennöi Hyvinkään Liikenteen paikallisbussilinja 7.
Logroñon verilöyly

Logroñon verilöyly tapahtui Ecuadorissa vuonna 1599. Aluetta asuttaneet shuarit eli jivarot nousivat tällöin kapinaan heitä hallinneita espanjalaisia vastaan Logroñon ja Sevilla de Oron kaupungeissa. Verilöylyssä sai surmansa 1500-luvun historioitsijan mukaan ainakin 15 000 espanjalaista. Nykyaikainen tutkimus pitää uhrien lukumäärää liioiteltuna.
Kultaa espanjalaisille

Espanjalaiset konkistadorit tulivat alueelle vuonna 1532. Francisco Pizarro kukisti inkat ja vangitsi heidän johtajansa Atahualpan. Espanjalaiset havaitsivat, että alkuasukkailla oli runsaasti kultaa. Shuarien maahan tunkeutui ensimmäisenä kapteeni Hernando de Benaventen johtama joukko vuonna 1549. Vuonna 1552 espanjalaiset perustivat viidakkoon Logroñon ja Sevilla de Oron kaupungit kootakseen shuareilta kultaa. Perustettiin myös kultakaivoksia, joihin shuareja otettiin pakkotyöhön. Heimo ei ollut kuitenkaan tottunut määräilyyn. Vuonna 1582 espanjalainen Juan Aldrete kirjoitti shuareista: "He ovat hyvin sotaisaa kansaa. Jivarot ovat surmanneet joukoittain espanjalaisia ja surmaavat yhä joka päivä." Vuonna 1599 ilmoitetut entistä suuremmat kultavaatimukset johtivat siihen, että heimon johtaja Quiruba (Quirruba) aloitti kapinan valmistelut. Päätettiin, että intiaanit iskevät samalla hetkellä eri espanjalaiskaupunkeihin ja tuhoavat ne. Oli tärkeää, että espanjalaiskuvernööri itse olisi paikalla. Kapinaan osallistuisi 20 000 intiaanisoturia.
Verilöyly

Yllätyshyökkäys tapahtui Logroñossa sovittuna yönä vuonna 1599. Espanjalainen historioitsija Juan de Velasco kuvaili sitä: "He surmasivat talossa kaikki lukuun ottamatta kuvernööriä, joka hyökkäyksen yllättämänä ei ollut ehtinyt edes pukeutua. Intiaanit sanoivat, että hänen oli aika ottaa vastaan aarre, jonka hän oli heiltä tilannut." Tämän jälkeen kapinalliset sulattivat kultaa ja kaatoivat sitä kuvernöörin suuhun surmaten tämän. Muualla kaupungissa nuoret naiset otettiin vangeiksi ja orjiksi, mutta muut asukkaat surmattiin ja talot poltettiin.
Muissa kaupungeissa verilöyly ei mennyt suunnitelman mukaan. Quiruba sai selville, että Sevilla de Oroon ja Huamboyaan ei ollutkaan hyökätty. Osa kapinallisista oli häipynyt, ja kapinajohtajan oli itse lähdettävä jatkamaan teurastusta. Kaupunkilaiset tiesivät varautua hyökkäykseen ja linnoittautuivat. Lopulta hyökkääjät murtautuivat sisälle Sevillaan: "Verilöyly jatkui kaupungin kaduilla ja aukioilla, kunnes yö koitti ja raakalaiset olivat saaneet kyllikseen. Lopulta he sytyttivät kaupungin tuleen ja vetäytyivät." de Velascon mukaan Vain neljäsosa Sevillan 25 000 asukkaasta selviytyi hyökkäyksestä.
Nykyajan tutkimuksessa ei pidetä uhrien määrää näin suurena, mutta kaupunkien autioituminen on tosiasia.
Seuraukset

Espanjalaiset vetäytyivät verilöylyn jälkeen alueelta eivätkä uskaltautuneet viidakkoon. Myös shuarit vetäytyivät ja eristäytyivät muusta maailmasta satojen vuosien ajaksi. Vasta 1800-luvun puolivälissä he alkoivat käydä vaihtokauppaa. Vaihtoesineiden mukana tuli esille heidän tekemiään kutistettuja ihmispäitä (tsantsa), jotka vain lisäsivät heidän sotaista mainettaan.
Louis-François-Clement Breguet

Louis-François-Clement Breguet suunnilleen vuonna 1880.
Louis-François-Clement Breguet (1804–1883) oli ranskalainen kelloseppä ja fyysikko. Hän alkoi nuorena työskennellä perheensä kelloseppänä perheensä kelloliikkeessä, jonka päävastuun hän myöhemmin peri. Vuoden 1830 jälkeen Breguet keskittyi sähkölaitteiden, erityisesti mittauslaitteiden, valmistamiseen. Hänen ensimmäiset sähkökellonsa ovat vuodelta 1839. Vuonna 1840 hän suunnitteli lämpömittarin, joka rekisteröi lämpötilan sähköisesti. Hänen suunnittelemansa mittari mittasi Venäjän Kazanissa -42 °C lämpötilan. Vuonna 1843 hän loi laitteen valon nopeuden mittaamiseksi. Laitteessa oli pyörivä peili, joka pyöri 9000 kertaa sekunnissa.
Lotte Laserstein

| Lotte Laserstein |
| --- | --- |
 Lotte Laserstein maalaamassa teosta "Ilta Potsdamissa" vuonna 1930 Wanda von Debschitz-Kunowskin ottamassa valokuvassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. marraskuuta 1898 Preußisch Holland, Itä-Preussi
Kuollut: 21. tammikuuta 1993 (94 vuotta) Kalmar, Ruotsi
Kansalaisuus:  Saksa ja Ruotsi
Taiteilija
Ala:  kuvataiteilija
Lotte Laserstein (28. marraskuuta 1898 – 21. tammikuuta 1993) oli saksalais-ruotsalainen taidemaalari.
Lotte Laserstein syntyi Preußisch Hollandissa, joka oli pieni kaupunki Itä-Preussissa (nykyisin Pasłęk Puolassa). Hän oli vauraan apteekkari Hugo Lasersteinin ja hänen vaimonsa Metan vanhin tytär. Heillä oli myös toinen tytär Käte (1900–1965). Hänen isänsä kuoli vuonna 1902, jolloin perhe muutti Danzigiin Metan äidin luokse. Vuonna 1912 perhe muutti Berliiniin, missä Lotte aloitti vuonna 1918 filosofian ja taidehistorian opinnot Friedrich Wilhelmin yliopistossa.
Vuosina 1920–1921 hän sai yksityisopetusta taidemaalari Leo von Königin johdolla. Vuosina 1921–1927 hän opiskeli Berliinissä Akademische Hochschule für bildende Künstessä, jossa hänen opettajansa oli Erich Wolfsfeld. Opiskeluitaan hän rahoitti väliaikaisina töinä kuvittajana ja teollisena suunnittelijana. Valmistumisen jälkeen hän osallistui 22 näyttelyyn vuoteen 1931 mennessä. Vuodesta 1933 lähtien hän ei juutalaisena saanut enää osallistua näyttelyihin.
Vuonna 1937 hän muutti Ruotsiin. Hän sai Ruotsin kansalaisuuden menemällä muodollisesti naimisiin ruotsalaisen miehen kanssa. Hän yritti auttaa äitiään ja siskoaan, jotka olivat joutuneet jäämään natsi-Saksaan. Hänen äitinsä kuoli vuonna 1943 Ravensbrückin keskitysleirissä, mutta hänen siskonsa onnistui piilottelemaan natseilta ja selvisi hengissä vielä Berliinin taistelusta. Lotte jatkoi Ruotsissa maalaamista ja piti näyttelyitä 1990-luvulle saakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lotte Laserstein Wikimedia Commonsissa
Loroum

| Loroum |
| --- | --- |
 Näkymä Titaoon
 Provinssin sijainti Burkina Fasossa
Valtio:  Burkina Faso
Hallintoalue:  Nord
Departementteja:  4
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Titao
Pinta-ala:  3 592 km²
Väkiluku (2006):  142 990
Loroum on yksi Burkina Fason provinsseista. Sen pääkaupunki on Titao. Loroum sijaitsee Burkina Fason pohjoisosissa Nordin alueella. Loroumin väkiluku oli vuoden 2006 väestönlaskennassa 142 990 henkilöä.
Departementit

Banh
Ouindigui
Sollé
Titao
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Loroum Wikimedia Commonsissa
Burkina Fason provinssit
Balé
Bam
Banwa
Bazèga
Bougouriba
Boulgou
Boulkiemdé
Comoé
Ganzourgou
Gnagna
Gourma
Houet
Ioba
Kadiogo
Kénédougou
Komondjari
Kompienga
Kossi
Koulpélogo
Kouritenga
Kourwéogo
Léraba
Loroum
Mouhoun
Nahouri
Namentenga
Nayala
Noumbiel
Oubritenga
Oudalan
Passoré
Poni
Sanguié
Sanmatenga
Séno
Sissili
Soum
Sourou
Tapoa
Tuy
Yagha
Yatenga
Ziro
Zondoma
Zoundwéogo
Mario Gómez

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mario Gómez García
Syntymäaika: 10. heinäkuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Riedlingen, Länsi-Saksa
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 189 senttimetriä
Paino: 88 kilogrammaa
Junioriseurat
1990–1998: SV Unlingen
1998–2000: FV Bad Saulgau
2000–2001: SSV Ulm 1846
2001–2003: VfB Stuttgart
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2005 | VfB Stuttgart II | 43 | (21) |
| 2003–2009 | VfB Stuttgart | 121 | (63) |
| 2009–2013 | Bayern München | 115 | (75) |
| 2013–2016 | Fiorentina | 29 | (7) |
| 2015–2016 | → Beşiktaş (laina) | 33 | (26) |
| 2016–2017 | VfL Wolfsburg | 45 | (17) |
| 2018–2020 | VfB Stuttgart | 70 | (22) |
Maajoukkue
| 1999 | Saksa U15 | 3 | (1) |
| 2000–2001 | Saksa U17 | 14 | (5) |
| 2002 | Saksa U18 | 4 | (0) |
| 2002–2003 | Saksa U19 | 19 | (11) |
| 2004 | Saksa U20 | 8 | (2) |
| 2005–2006 | Saksa U21 | 9 | (1) |
| 2007–2018 | Saksa | 78 | (31) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. toukokuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. toukokuuta 2022.
Mario Gómez García (s. 10. heinäkuuta 1985 Riedlingen, Baden-Württembergin osavaltio, Länsi-Saksa) on saksalainen entinen jalkapalloilija. Hänen viimeiseksi seurakseen jäi saksalainen VfB Stuttgart. Pelipaikaltaan Gómez oli hyökkääjä.
Seurajoukkueura > VfB Stuttgart (2004–2009)

VfB Stuttgartin junioriakatemiaan vuonna 2001 siirtynyt Gómez debytoi Stuttgartin edustusjoukkueessa 9. maaliskuuta 2004 Mestarien liigan ottelussa Chelseaa vastaan ja Bundesliigassa saman vuoden toukokuussa ottelussa Hamburger SV:tä vastaan.
Läpimurtokaudellaan 2006–2007 Gómez teki 14 maalia 25 pääsarjaottelussa ja voitti Stuttgartin riveissä Saksan mestaruuden. Kauden jälkeen hänet valittiin Saksan vuoden jalkapalloilijaksi ensimmäisenä Stuttgartin pelaajana vuoden 1988 jälkeen, jolloin Stuttgartia edustanut Jürgen Klinsmann voitti palkinnon.
Seurajoukkueura > FC Bayern München (2009–2013)

Kauden 2008–2009 jälkeen Gómez siirtyi FC Bayern Müncheniin neljän vuoden sopimuksella. Gómezista tuli kautta aikojen kallein Bundesliigassa siirtynyt pelaaja 30 miljoonan euron siirtokorvauksella, jonka Bayern maksoi Gómezista Stuttgartille. Aiempi ennätyssumma oli maksettu Owen Hargreavesista, joka siirtyi Manchester Unitediin Bayern Münchenistä kesällä 2007. Gómez voitti ensimmäisellä kaudellaan Bayernissa Bundesliigan mestaruuden.
Gómez oli kaudella 2010–2011 28 maalillaan Bundesliigan kauden paras maalintekijä.
Bayern München tiedotti 4. huhtikuuta 2012 tehneensä Gómezin kanssa vuoteen 2016 ulottuvan jatkosopimuksen.
Gómezin ottelumäärä kaudella 2012–2013 Bayern Münchenissa oli huomattavasti aiempia kausia pienempi. Ennen kauden alkua hänen nilkkansa leikattiin, ja joukkueen päävalmentaja Jupp Heynckes siirsi kauden aikana yhä enemmän vastuuta uudelle kärkihyökkääjälle Mario Mandžukićille, jonka Bayern oli hankkinut edellisenä kesänä Wolfsburgista. Gómez voitti kaudella 2012–2013 Bayernin riveissä Bundesliigan, Mestarien liigan ja Saksan cupin.
Seurajoukkueura > Fiorentina ja Beşiktaş (2013–2016)

Italialainen ACF Fiorentina tiedotti 8. heinäkuuta 2013 hankkineensa Gómezin neljävuotisella sopimuksella. Siirtosumman kerrottiin olevan noin 20 miljoonaa euroa. Gómez kärsi ensimmäisellä kaudellaan Fiorentinassa useista loukkaantumisista, lopulta pelaten vain yhdeksän pääsarjaottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Gómez oli kauden 2014–2015 Italian cupin paras maalintekijä yhdessä Udinesea edustaneen Antonio Di Natalen kanssa, kummankin tehdessä turnauksessa neljä maalia.
Gómez siirtyi 30. heinäkuuta 2015 vuoden pituisella lainasopimuksella Turkin Superliigan Beşiktaşiin. Lainasopimukseen kuului myös osto-optio. Gómez voitti Beşiktaşissa Turkin mestaruuden ja oli myös Turkin Superliigan paras maalintekijä 26 maalillaan. Hyvästä kaudesta huolimatta Gómez kertoi 20. heinäkuuta 2016 jättävänsä Beşiktaşin muutamaa päivää aiemmin Turkissa tapahtuneen vallankaappausyrityksen vuoksi.
Seurajoukkueura > VfL Wolfsburg (2016–2018)

17. elokuuta 2016 Gómez siirtyi Saksan Bundesliigan VfL Wolfsburgiin kolmen vuoden sopimuksella.