stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saara Kinnunen
Videot

"Isän kaipuu". Kesto 46:59. Kokkolan Helluntaiseurakunta 2016
Parisuhdeluento:"Happea ruuhkavuosien arkirakkauteen". Kesto 35:19. Ylöjärven seurakunta, 2021
Hoitavan Sanan päivä.Osa 1 Kaipuu yhteyteen, kesto 31:41. Osa 2, Yksinäisyydestä yhteyteen, kesto 40:51. Kansanlähetys Satakunta, 2021
Sovintoon elämän kanssa. Videosarja, 12 osaa. Osien kestot 4:51- 6:26 min. Janoinen lammas, 2023
Sovintoon hankalien tunteiden kanssa. Videosarja, 13 osaa. Osien kestot 6:34- 9:13 min. Janoinen lammas, 2023
Häpeän varjosta vapauteen. Osa 1, kesto 47:59. Osa 2, kesto 50:10. Seinäjoen Helluntaiseurakunta 2023
Äitinä lapsen eri ikävaiheissa. Kesto 51:32. Kujalla, 2023
Kutsuttuna palvelemaan. Kesto 51:38. Kansanlähetys Vaasa, 2024
'Sovintoon elämän kanssa.'
Saara Kinnusen videosarja Janoisessa lampaassa
Kirjokyyhkyrääkkä

| Kirjokyyhkyrääkkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkyrääkkälinnut Mesitornithiformes
Heimo::  Kyyhkyrääkät Mesithornithidae
Suku::  Mesitornis
Laji::  jubatus
Kaksiosainen nimi
 Mesitornis variegatus  Geoffroy Saint-Hilaire, 1838 
 Kirjokyyhkyrääkän levinneisyysalue merkitty vihreällä.
Katso myös
   Kirjokyyhkyrääkkä Wikispeciesissä   Kirjokyyhkyrääkkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kirjokyyhkyrääkkä (Mesitornis variegatus synonyymi Mesitornis variegata) on kyyhkyrääkkien heimoon (Mesithornithidae) kuuluva lintulaji.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 25 cm. Rastaan kokoinen, päältä ruskea ja alapuolelta vaalea tummin täplin. Pyrstö on melko pitkä, nokka lähes suora ja lähes pään pituinen. Silmäkulmajuova on vaalea ja ulottuu pitkälle niskaan. Liikkuu maassa kyyhkymäisesti taapertaen enimmän osan ajastaan. Pelotettuna juoksee pakoon tai lennähtää lyhyen matkan. Äänivalikoima on laaja. Liikkuu tavallisesti pienessä 2–4 yksilön ryhmässä.
Kyyhkyrääkkiä on kolme lajia, ja ne ovat kaikki uhanalaisia.
Esiintyminen

Laji esiintyy ainoastaan Madagaskarilla saaren länsi- ja pohjoisosissa viidellä erillisalueella. Laji on uhanalainen. Laji oli kadoksissa yli 50 vuotta, sillä vuoden 1931 jälkeen se havaittiin seuraavan kerran vasta vuonna 1986. Kirjokyyhkyrääkkää ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Asuu vanhoissa kuivissa lehtimetsissä. Metsien hakkuut ja kulotus ovat uhkana lajille, samoin metsästys ja villiintyneet rotat, koirat ja kissat.
Lisääntyminen

Laji on yksiavioinen. Pesintä tapahtuu sadekauden aikana loka-huhtikuussa. Pesä on kyyhkymäinen risukasa matalalla puussa tai pensaassa. Munia on 1–3. Haudonnasta ja poikasten hoidosta on puutteellisesti tietoa. Poikaset pysyttelevät emojensa parissa noin vuoden ikäisiksi.
Ravinto

Etsii selkärangattomia eläimiä maasta karikkeen seasta.
Lincoln Kirstein

Lincoln Edward Kirstein (4. toukokuuta 1907 – 5. tammikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen kirjailija, baletti-impressaari, liikemies, taiteen suojelija ja kulttuurihahmo New Yorkissa, joka on tunnettu sekä omista taiteellisista saavutuksistaan että laajasta yhteiskunnallisesta vaikutuksestaan. Yhteistyössä George Balanchinen kanssa hän perusti sekä johti balettitaloja, joista muodostui maailmankuulu New York City Ballet, jota Kirsten johti vuodesta 1948 aina vuoteen 1989. Hänen ystävänsä kuvailivat hänen monialaista aktiivisuuttaan sanoin: "Hänellä oli enemmän käsiä kuin Shivalla".
Huomionosoituksia ja kunniamerkkejä

Presidential Medal of Freedom 1984
National Medal of Arts 1985
Aiheesta muualla

New York City Ballet: Lincoln Kirstein 1907-1996 (Arkistoitu – Internet Archive)
The Washington Post, Michael Dirda: The man who did more for the arts in America than anyone else.
Kirjallisuutta

Lincoln Kirsten: Mosaic Memoirs, New York : Farrar, Straus & Giroux, 1994.ISBN 0-374-21336-4
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Kino Sampo

| Kino Sampo |
| --- | --- |
 Kino Sampo joulukuussa 2022.
Osoite:  Sampoaukio 6
Sijainti:  Riihimäki
Koordinaatit:  60°44′22″N 24°46′43″E﻿ / ﻿60.73953289°N 24.77863883°E﻿ / 60.73953289; 24.77863883
Rakennustyyppi:  elokuvateatteri
Tyylisuunta:  myöhäisjugendi
Valmistumisvuosi:  1917
Omistaja:  Riihimäen kaupunki
Rakennuttaja:  Julius Markkanen Jalmar Numminen
Käyttäjä:  Riihimäen Nuorisoteatteriyhdistys Elokuvakulttuuriyhdistys Kino Sampo
 fiKino Sampo 
  
Kino Sampo alkuperäisessä asussaan 1920-luvulla.
Kino Sampo vuonna 2005.
Kino Sampo on Riihimäellä, Suokylän kaupunginosassa sijaitseva yksi vanhimmista Suomessa edelleen käytössä olevista elokuvateattereista. Teatterirakennus edustaa tyyliltään niukkaa myöhäisjugendia. Kino Sampossa toimii tällä hetkellä Riihimäen Nuorisoteatteri sekä Elokuvakulttuuriyhdistys Kino Sampo ry. Kino Sampo ry esittää vuosittain noin 40 elokuvaa kevään, kesän ja syksyn elokuvasarjoissa.
Historia > Kino Sampon varhaishistoria

Toimintansa Kino Sampo aloitti 29. marraskuuta 1917. Sen rakennuttivat kauppias Julius Markkanen ja rakennusmestari Jalmar Numminen. Riihimäellä oli tuolloin ollut elokuvateatteritoimintaa jo pitkään, mutta Sampo toi elävän kuvan esittämiselle uudet puitteet, sillä se oli ensimmäinen varta vasten elokuvien esittämistä varten rakennettu teatteri paikkakunnalla. Sampon toimintaa pyöritettiin paikallisin voimin 1920-luvun puoliväliin asti, jolloin Adamsin filmitoimisto osti Sampon elokuvateatteritoiminnan.
Historia > Omistajanvaihdokset 1940-luvulla

Sotavuosina Sampo siirtyi Suomen Filmiteollisuudelle. Sotavuodet olivat elokuvateatteritoiminnan kulta-aikaa, sillä ”kuvissa käynti” kuului harvoihin mahdollisiin huvittelumuotoihin. Sodan päätyttyä vuonna 1945 tilanne muuttui, ja Suomen Filmiteollisuus luopui Samposta. Sampon toiminnan jatkajaksi perustettiin uusi yhtiö, mutta liiketoimet eivät sujuneet toivottuun tapaan. Uudet omistajat luopuivat Samposta vuonna 1947, eivätkä seuraavatkaan jaksaneet pitkään, sillä tammikuussa 1948 elokuvateatteri vaihtoi jälleen omistajaa. Eikä kaupankäynti päättynyt vieläkään, sillä marraskuussa 1948 tehtiin jälleen uusi kauppa, jossa Kino Sampo siirtyi Sven ja Tyyne Petterssonin omistukseen. Petterssonit hallinnoivat Sampoa aina 1960-luvun lopulle asti.
Historia > 1950-luvun saneeraus

1950-luvulla Petterssonit toteuttivat Sampossa perusteellisen uudistuksen. Teatterin eteisaulaa laajennettiin rakentamalla päätyyn uusi siipirakennus ja katsomon alle rakennettiin pieni asunto. Uusi siipirakennus muutti rakennuksen arkkitehtuurin täysin, ja alkuperäinen Sampo käytännössä katosi Riihimäen katukuvasta.
Historia > Alfaromeon aika

Petterssonien jälkeen Sampon toimintaa jatkoivat Kaarlo ja Saima Malinen, jotka vuokrasivat Sampon Kamras-Filmi Oy:n käyttöön vuonna 1975. Kamras-Filmin elokuvateatteriketju oli nimeltään Alfaromeo, joten vuokrasopimuksen myötä Kino Sampokin vaihtoi nimensä Alfaromeoksi.
Historia > 1980-luvun konkurssi

1980-luvun puolella elokuvissa käynti väheni dramaattisesti ja seurauksena oli maanlaajuinen elokuvateatteritoiminnan kriisi. Riihimäellä kriisin laukaisi Kamras-Filmin konkurssi vuonna 1982, jonka seurauksena Alfaromeot lopettivat toimintansa ja Kino Sampo oli jälleen vailla isäntää. Yritysjärjestelyjen päätteeksi Samposta tuli Kino Savoyn teatteri, ja kun Kino Savoy fuusioitui Finnkinoon, päätyi Sampo lakkautettavien elokuvateattereiden listalle. Kino Sampon toiminta kaupallisena elokuvateatterina päättyi itsenäisyyspäivänä 1986.
Historia > Taistelu Kino Samposta

Riihimäen kaupunki osti käytöstä poistetun Sampon vuonna 1987. Kaupunki kaavaili paikalle kerrostaloa, mutta talouslama lykkäsi purkupäätöstä. Sampon kohtalo herätti myös vilkasta kansalaiskeskustelua ja Sampon säilyttämisen puolesta tehtiin kuntalaisaloite. Sampon tilanne sai myös valtakunnallista julkisuutta, ja aktiivisen kansalaistoiminnan ansiosta Kino Sampo säilytettiin. Rakennuksen pääkäyttäjinä ovat nykyään Riihimäen Nuorisoteatteriyhdistys sekä elokuvayhdistys Kino Sampo, joka on esittänyt elokuvia teatterissa vuodesta 2001 lähtien. Rakennus suojeltiin asemakaavalla vuonna 2000.
Historia > Remontti

Vuonna 2020 Kino Sampoon tehtiin julkisivuremontti, jonka yhteydessä rakennuksen julkisivu pyrittiin palauttamaan vuosien 1957–1967 tyylin mukaiseksi. Remontin myötä rakennuksen väri vaihtui ruskeasta hallakan keltaiseksi. Remontti maksoi Riihimäen kaupungille vajaat 700 000 euroa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kino Sampo Wikimedia Commonsissa
www.kinosampo.com
www.riihimaennuorisoteatteri.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Lauri Rautavuori, Satavuotiaan sävykäs historia, Yle.fi, uutiset 26.11.2017
Kirjokenttämittari

| Kirjokenttämittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Kenttämittarit Larentiinae
Suku::  Kenttämittarit Xanthorhoe
Laji::  spadicearia
Kaksiosainen nimi
 Xanthorhoe spadicearia  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Katso myös
   Kirjokenttämittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirjokenttämittari (Xanthorhoe spadicearia) on mittariperhosiin lukeutuva, erittäin yleinen yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Ruskeansävyinen perhoslaji, jonka värisävy ja kuvioinnin yksityiskohdat vaihtelevat yksilöittäin varsin paljon. Etusiipien tyvi- ja kärkiosa ovat kellanruskeat ja keskiosa punaruskea. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat kaksinkertaiset ja väriltään valkoiset. Diskaalitäplä on musta, mutta tummilla yksilöillä saattaa erottua etusiivessä heikosti. Etusiiven kärkiosan valkoinen aaltoviiru erottuu selvästi. Sen yhteydessä on myös kaksi tummaa täplää. Takasiivet ovat vaaleat, ulospäin tummenevat ja niissä on useita vaaleita aaltoilevia poikkiviiruja. Molempien siipiparien ulkoreunassa on ohut, siipisuonten kohdalla katkeileva musta viiru. Siipiväli 20–22 mm.
Lajia voi olla vaikeaa erottaa muista kenttämittareista, mutta erityisesti ruostekenttämittarista (Xanthorhoe ferrugata).
Levinneisyys ja lentoaika

Kirjokenttämittari on koko Suomessa tavattava ja etelässä erittäin yleinen laji, joka kuitenkin harvinaistuu jonkin verran pohjoista kohti. Muualla sitä tavataan Etelä-Siperiasta Venäjän ja Pohjois-Euroopan poikki Britteinsaarille ulottuvalla alueella Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena toukokuun lopulta heinäkuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Laji viihtyy valoisissa metsissä, niittyjen laitamilla ja puutarhoissa. Perhoset lentävät hämärissä, mutta tulevat harvoin valolle tai syötille, minkä vuoksi sitä tapaa harvemmin kuin lajin yleisyys antaisi odottaa. Ne voivat kuitenkin häirittyinä lähteä lentoon myös päivällä. Talvehtiva vaihe on joko toukka tai kotelo.
Ravintokasvi

Toukka elää monilla matalakasvuisilla kasveilla, kuten ratamoilla (Plantago), mustikalla (Vaccinium myrtillus) ja juolukalla (Vaccinium uliginosum).
Aiheesta muualla

kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1305950  Wikispecies: Xanthorhoe spadicearia  BioLib: 52583  BOLD: 98712  CoL: 7G92P  EoL: 284834  EUNIS: 308232  Fauna Europaea: 445326  Fauna Europaea (new): eccb0d9e-c27f-4608-8921-0204cdd5bd81  GBIF: 1986166  iNaturalist: 320069  IRMNG: 10472188  LepIndex: 228645  LoB: 5035  MaBENA: XanthSpadi  NBN: NHMSYS0021143920  NCBI: 934904  Observation.org: 8998  Open Tree of Life: 136896  Laji.fi: MX.61824
Kirjoleukaperhonen

| Kirjoleukaperhonen |
| --- | --- |
 parittelu
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Zeugloptera
Yläheimo::  Micropterigoidea
Heimo::  Leukaperhoset Micropterigidae
Suku::  Leukaset Micropterix
Laji::  aureatella
Kaksiosainen nimi
 Micropterix aureatella  (Scopoli, 1763) 
Katso myös
   Kirjoleukaperhonen Wikispeciesissä   Kirjoleukaperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirjoleukaperhonen (Micropterix aureatella) on erittäin yleinen ja Suomessa laajalle levinnyt pieni perhoslaji. Se kuuluu hyvin alkeelliseen leukaperhosten heimoon.
Koko ja ulkonäkö

Kirjoleukaperhonen on helposti tunnistettava perhonen. Etusiipien pohjaväri on punertavan violetti, ja siivet ovat kauttaaltaan voimakkaan metallinkiiltoiset. Siiven poikki kulkee kaksi leveää kullankeltaista poikkivyötä, ja siiven kärkiosassa on kullankeltainen laikku, joka ei ulotu siiven ulkosyrjään. Takasiivet ovat harmaanruskeat ja etenkin kärjestään violetinhohtoiset. Ruumis on harmaa, mutta päälaella on keltaisia karvamaisia suomuja jotka antavat perhoselle pörröisen ulkoasun. Siipiväli on 8–11 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan koko palearktisella alueella. Suomessa kirjoleukaperhonen on heimonsa laajimmin levinnyt laji, ja sitä tavataan jokseenkin koko maassa pohjoisinta Lappia myöten. Perhosia tavataan touko-kesäkuun vaihteesta heinäkuun puoleenväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Kirjoleukaperhonen elää kosteissa kuusimetsissä ja soilla. Laji on päiväaktiivinen, ja aikuiset perhoset käyvät aterioimassa etenkin sarojen (Carex) kukinnoissa, joiden siitepölyä ne syövät purevien suuosiensa avulla. Parveilulento, jonka aikana perhosia voi olla hyvin runsaasti, tapahtuu iltapäivän ja alkuillan aikana.
Toukka- ja kotelovaiheet ovat tuntemattomat.
Ravintokasvi

Toukan ravintoa ei tunneta.
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Kirjoleukanen
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
microlepidoptera.nl (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q136185  Wikispecies: Micropterix aureatella  BioLib: 44448  BOLD: 183451  CoL: 434YJ  EoL: 961605  EUNIS: 298205  Fauna Europaea: 431668  Fauna Europaea (new): f581651e-7e64-4f78-9e9a-f973138e8dae  GBIF: 1939688  iNaturalist: 499305  IRMNG: 10949567  LepIndex: 137690  LoB: 4131  NBN: NHMSYS0000503230  NCBI: 245874  Observation.org: 25414  Open Tree of Life: 608829  Laji.fi: MX.58506
Laila Kinnunen

| Laila Kinnunen |
| --- | --- |
 Laila Kinnunen vuonna 1965.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Laura Annikki Mišić (o.s. Kinnunen)
Syntynyt: 8. marraskuuta 1939 Helsingin maalaiskunta
Kuollut: 26. lokakuuta 2000 (60 vuotta) Heinävesi
Ammatti:  laulaja
Puoliso:  Armando Fugazza (1960–1964) Ville-Veikko Salminen (1967–1970) Milan Mišić (1971–1972)
Lapset:  Milana Misic
Muusikko
Taiteilijanimi:  Laila Kinnunen 
Laulukielet:  suomi, englanti, saksa, ruotsi, espanja, italia, ranska, venäjä, afrikaans, unkari, heprea
Aktiivisena:  1955–1980
Levy-yhtiöt:  Scandia, Benita Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Laura Annikki (Laila) Kinnunen (vuodesta 1971 Mišić; 8. marraskuuta 1939 Helsingin maalaiskunta – 26. lokakuuta 2000 Heinävesi) oli suomalainen iskelmälaulaja. Hän oli yksi 1960-luvun suosituimmista naislaulajista Suomessa. Kinnunen oli äänityypiltään sopraano.
Varhaisvaiheet

Laila Kinnunen syntyi Helsingin maalaiskunnassa viisilapsiseen perheeseen. Hänen vanhempansa olivat maatyömies ja pelimanni Artturi Kinnunen ja Kerttu Kinnunen. Hänen 2,5 vuotta vanhempi sisarensa Ritva Kinnunen on myös entinen laulaja. Perheeseen kuuluivat myös veljet Raimo, Erkki ja Martti. Kinnusten lapsuudenperhe Suomessa oli puhelias ja elämäniloinen. Laila ja Ritva viettivät viisi vuotta sotalapsina Ruotsissa, jonne heidät lähetettiin vuonna 1944. He asuivat Simrishamnissa Skånen eteläkärjessä, joskin eri perheissä. Siellä Laila oppi Ritvan tavoin erinomaisesti skånelaisen murteen. He palasivat Suomeen Lailan ollessa kymmenvuotias. Molemmille jäi lämpimät muistot Ruotsin ajoistaan.
Laila sai ensimmäiset laulukokemuksensa lapsena kansakoulun juhlissa. Vuonna 1955 hän voitti Iskelmälaulun SM-kilpailut. Seuraavana vuonna hänen Raimo-veljensä huomasi lehdessä ilmoituksen, jossa hanuristi Lasse Pihlajamaa etsi naissolistia orkesteriinsa. Raimon kehotuksesta Laila otti yhteyttä Pihlajamaahan ja kävi koelaulussa. Seuraavaksi hän lähtikin jo kiertueelle Pihlajamaan orkesterin kanssa.
Yksityiselämä

Laila Kinnunen oli naimisissa kolmesti: muusikko Armando Fugazzan kanssa vuosina 1961–1964, näyttelijä Ville-Veikko Salmisen kanssa 1967–1970 ja jugoslavialaisen muusikon Milan Mišićin kanssa 1971–1972. Viimeisen avioeron jälkeen Kinnusen viralliseksi sukunimeksi jäi Mišić. Suhteesta Milan Mišićin vuonna 1970 syntyi Kinnusen ainoa tytär Milana Mišić, joka on myös laulaja.
Kinnusen yksityiselämä oli traaginen ja alamäki alkoi hänen toisesta avioliitostaan. Puoliso Ville-Veikko Salmisella oli velkoja. Kinnusen nimi oli väärennetty vekseleihin ja ulosottomiehet kävivät heidän kotonaan. Salminen myös joi ja Kinnunen alkoi käyttää alkoholia omaan ahdistukseensa. Juomisesta alkoi tulla ongelma hänen odottaessaan tytärtään Mišićille ollessaan vielä naimisissa Salmisen kanssa. Hänen onnistui kuitenkin salata alkoholisminsa pitkään. Milanan syntymän jälkeen lehdistössä julkaistiin ensimmäiset kohuotsikot Kinnusen alkoholinkäytöstä. Hänen syöksykierteensä jatkui kun Milana otettiin kolmivuotiaana huostaan isovanhemmilleen. Kinnunen kävi myös katkaisuhoidossa, mutta karkasi sieltä viikon kuluttua. 1980-luvulla Kinnunen asui kaupungin vuokra-asunnossa Käpylässä, vietti aikaa juopporemmeissä ja koki parisuhdeväkivaltaa. Hän ei kuitenkaan koskaan myöntänyt alkoholiongelmaansa.
Vuonna 1984 Kinnusen alkoholisoitunut veli Martti kuoli tapaturmaisesti pudottuaan ikkunasta ja Raimo-veli kuoli samalla viikolla maksakirroosiin. Kinnusen välit Ritva-sisareen olivat tulehtuneet ja hän piti tähän yhteyttä enää vain kirjeitse ja puhelimitse. Kun he tapasivat viimeisen kerran vuonna 1995 Ritva Kinnunen ei ollut tunnistaa pahoinpideltyä ja ilkeäksi muuttunutta sisartaan. Viimeiset vuotensa Laila Kinnunen asui Heinävedellä Etelä-Savossa vanhassa asemarakennuksessa väkivaltaisen miesystävänsä kanssa. Vuonna 1996 hän esiintyi Ylen Sunnuntairaportti-ohjelmassa tunnistamattomana.
Kuolema

Kinnunen oli 26. lokakuuta 2000 viemässä Nalle-koiraansa ulos kun hän liukastui ja kuoli lyötyään kaulansa portaisiin. Laila Kinnunen on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle.
Albumit

Laila (1965,  LP, Scandia)
Iskelmiä vuosien varrelta (LP, Scandia 1974)
Ajaton Laila Kinnunen (LP, Scandia 1974)
Sävelkansio (LP, Hjgitjelmi 1980)
Valoa ikkunassa (LP, Helmi 1986)
32 ikivihreää (2 LP:tä, Safir 1989)
24 ikivihreää (CD, Finnlevy 1989)
Mandschurian kummut (CD, Basebeat 1989)
Unohtumattomat (CD, Helmi 1992)
Parhaat (3CD, Valitut Palat 1994)
20 suosikkia – Lazzarella (CD, F Records 1996)
20 suosikkia – Valoa ikkunassa (CD, F Records 1996)
20 suosikkia – Mandshurian kummut (CD, F Records 1997)
20 suosikkia – Idän ja lännen tiet (CD, F Records 1997)
Muistojen Laila (CD, F Records 1999)
Kaikki kauneimmat (CD, F Records 2000)
Muistojen kyyneleet: 20 ennen julkaisematonta laulua (CD, Mediamusiikki 2001)
Kadonneet helmet: 20 ennenjulkaisematonta laulua (CD, Mediamusiikki 2002)
Kadonneet helmet 2: 20 ennenjulkaisematonta laulua (CD, Mediamusiikki 2004)
30 suosikkia (CD, Warner Music 2007)
A la Laila: Alkuperäiset levytykset 1957–1980 (8 CD:tä + kirja, Warner Music 2009)
Kirjallisuutta

Ikävalko, Reijo: Valoa ikkunassa: Laila Kinnunen. Jyväskylä: Gummerus, 2001.
Kinnunen, Laila: Halusin laulaa, halusin rakastaa. Toimittanut Irja Sievänen. Helsinki: Otava, 1972.
Niiniluoto, Maarit: ”Kinnunen, Laila (1939–2000)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 173–175.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0  / Teoksen verkkoversio.
Wuori-Tabermann, Tuija; Tabermann, Tommy: Lailan laulu. Porvoo-Helsinki: WSOY, 2002.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laila Kinnunen Wikimedia Commonsissa
Laila Kinnusen viimeinen haastattelu Yleisradio. 11.11.1999. Viitattu 6.1.2020.
Muistot – Laila Kinnunen Helsingin Sanomat. 26.10.2000. Viitattu 28.10.2019.
Kinnunen, Laila hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Suomen euroviisuedustajat |
| --- | --- | --- |
| 1960-luku | Laila Kinnunen Marion Rung Laila Halme Lasse Mårtenson Viktor Klimenko Ann-Christine Fredi Kristina Hautala Jarkko ja Laura |  |
| 1970-luku | 1970 Markku Aro & Koivistolaiset Päivi Paunu & Kim Floor Marion Rung Carita Holmström Pihasoittajat Fredi & The Friends Monica Aspelund Seija Simola Katri Helena |  |
| 1980-luku | Vesa-Matti Loiri Riki Sorsa Kojo Ami Aspelund Kirka Sonja Lumme Kari Kuivalainen Vicky Rosti & Boulevard Boulevard Anneli Saaristo |  |
| 1990-luku | Beat Kaija Kärkinen Pave Maijanen Katri Helena CatCat 1995 Jasmine 1997 Edea 1999 |  |
| 2000-luku | Nina Åström 2001 Laura Voutilainen 2003 Jari Sillanpää Geir Rönning Lordi Hanna Pakarinen Teräsbetoni Waldo’s People |  |
| 2010-luku | Kuunkuiskaajat Paradise Oskar Pernilla Karlsson Krista Siegfrids Softengine Pertti Kurikan Nimipäivät Sandhja Norma John Saara Aalto Darude feat. Sebastian Rejman |  |
| 2020-luku | Aksel Kankaanranta Blind Channel The Rasmus Käärijä Windows95man feat. Henri Piispanen Erika Vikman |  |
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana 
Vasta-avioituneet Laila Kinnunen ja Ville-Veikko Salminen vihkimisen jälkeen vuonna 1967.
Kirjeenvaihtaja

Kirjeenvaihtaja tai ulkomaankirjeenvaihtaja on lehden, televisioyhtiön tai muun joukkoviestimen toimittaja tai avustaja, joka asuu ulkomailla ja lähettää sieltä raportteja ja juttuja toimitukseen.
Kirjeenvaihtajien näkyvintä työtä ovat televisio- ja radiolähetysten suorat kuva- ja ääniraportit tapahtumapaikoilta, mutta medioiden kirjeenvaihtajat tekevät myös paljon taustatyötä kuten haastatteluja ja tutkimustyötä omiin ja muiden toimittajien laatimiin juttuihin. Vaarallisinta kirjeenvaihtajan työtä on toimia sotakirjeenvaihtajana eli reportterina konfliktialueella.
Vanhentunut ammattinimike on peräisin ajoilta, jolloin nopein tapa välittää sanomia oli kirjeinä postitse. Myös sanomalehtien julkaisumaan eri kaupungeissa toimivia paikallistoimittajia tai avustajia voidaan kutsua kirjeenvaihtajiksi.
Kirjeenvaihtajan paikalliset olot tuntevaa apulaista kutsutaan toimittajaslangissa fikseriksi.
Tiedotusvälineen palkkalistoilla olevien, kotimaasta lähetettyjen työntekijöiden sijasta ulkomaankirjeenvaihtajat ovat yhä useammin ulkomailla tilapäisesti tai pysyvästi asuvia freelancereitä, joille maksetaan juttujen määrän mukaan. Kirjeenvaihtajan sijasta heistä käytetään usein nimitystä avustaja. Yleisradion ulkomaanavustaja sai yhdestä suorana puhelinraporttina annetusta jutusta taustatöineen vuonna 2004 noin 160 euroa. Itse ideoidusta, kuvatusta ja editoidusta tv-uutisjutusta palkkio oli runsaat 300 euroa.