stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirkkovaltio
Loppu

Kirkkovaltion olemassaolo päättyi 20. syyskuuta 1870. Ranskan häviö sodassa Preussia vastaan johti Italian sodanjulistukseen Kirkkovaltiolle, ja Viktor Emanuel otti haltuunsa myös Rooman tehden siitä yhdistyneen Italian pääkaupungin. Hän jätti paaville hallitsijan oikeudet, 3,25 miljoonan liiran vuosikorvauksen ja hallintaoikeuden palatseihin Roomassa. Pius IX ei koskaan hyväksynyt ehtoja virallisesti, ja vaati takaisin kaikkia valloitettuja alueita. Paavin entisestä asunnosta, Quirinale'sta, tuli Italian kuninkaiden palatsi (nykyisin Italian presidentinpalatsi). Paavi vetäytyi vastalauseena Vatikaaniin, jossa hän julistautui ”vangiksi” eikä suostunut poistumaan tai astumaan jalallaan Pyhän Pietarin aukiolle. Samoin menettelivät hänen seuraajansakin 1920-luvulle saakka.
Paavin vaatimus katolilaisten boikotista Italian vaaleissa jäi huomiotta, eikä katolinen maailma tullut paavin avuksi. 1920-luvulla paavi Pius XI luopui aluevaatimuksistaan ja allekirjoitti lateraanisopimukset (Rooman konkordaatti) 1929, mikä loi Vatikaanivaltion, Pyhän istuimen maallisen alueen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirkkovaltio Wikimedia Commonsissa
Kirkkovaltio (Papal States) vuonna 1870. Punainen  alue liitettiin Italian kuningaskuntaan 1860, loput (harmaa) vuonna 1870.
Toomas Heikkinen

| Toomas Heikkinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1991 (ikä 33) Joensuu
Kansalaisuus:   Suomi
Moottoriurheilija
rallicrossin MM-sarja
Esikoiskausi:  Rallicrossin MM-kausi 2014
Mestaruudet
2013:  Global RallyCross Championship
Palkinnot
Toomas Heikkinen (s. 27. maaliskuuta 1991) on suomalainen moottoriurheilija. Hän kilpailee rallicrossin MM-sarjassa.
Ura

Heikkinen aloitti moottoriurheilun kuusivuotiaana kartingista ja siirtyi Formula Renaultien kautta rallicrossiin vuonna 2010. Samana vuonna hän voitti rallicrossin Suomen mestaruuden Super Car -luokassa, ruotsalaisen Per Eklundin tallissa Saab 9-3:lla. Vuonna 2011 Heikkinen ajoi rallicrossin EM-sarjaa edelleen Eklundin Saab 9-3:lla. Kauden aikana Heikkinen nousi palkintopallille Ruotsin Höljesissä ja kauden EM-sarjan kokonaiskilpailun sijoitus oli kuudes.
Vuonna 2012 autoksi vaihtui ruotsalaisen OMSE-tiimin Ford Fiesta, ja Heikkinen siirtyi ajamaan Pohjois-Amerikkaan Global RallyCross Championship -sarjaa. X Gamesissa Los Angelesissa kesäkuussa Heikkinen joutui onnettomuuteen ajettuaan harjoituksissa jättimäisen hyppyrin alastulorampin keulaan. Kuntoutuminen vakavista murtumista vei aikansa, mutta Heikkinen ajoi kauden viimeiset kilpailut kipsatulla jalalla.
Vuodella 2013 Heikkinen voitti Global Rallycross -sarjan. Heikkisen viiden perättäisen osakilpailuvoiton myötä hän nousi vuoden autourheilijaksi Suomessa.
Vuonna 2014 Heikkinen saavutti MM-sarjan kokonaiskilpailussa hopeaa Marklund Motorsportin Volkswagen Polo Supercarilla.
Vuonna 2015 Heikkinen sijoittui yhdeksänneksi MM-sarjassa. Kaudella hän saavutti Belgian osakilpailun voiton ja toisen sija Kanadassa Marklund Motorsportin VW Pololla.
Vuoden 2016 Heikkinen ajoi FIA World RX -sarjan EKS RX -tallissa, jossa autona oli Audi S1 EKS RX Quattro. Kauden ensimmäisessä osakilpailussa Portugalin Montalegressä Heikkinen sijoittui kolmanneksi. Kausi 2016 päättyi kolmen palkintopallisijoituksen jälkeen seitsemänteen sijaan. Valmistajien maailmanmestaruus varmistui EKS RX -tiimille yhdessä maailmanmestaruuden voittaneen Mattias Ekströmin kanssa.
Kausi 2017 jatkui EKS RX tallissa ja tuloksena oli MM-sarjan seitsemäs sija. Parhaina sijoituksina olivat Saksan Esteringistä kolmas sija ja Kanadan osakilpailun viides sija.
Vuonna 2018 hän ajoi villikorttikilpailijana itävaltalaisessa MJP Racing -tallissa muutamia valittuja kisoja.
Aiheesta muualla

http://www.heikkinen.fi/toomas/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Laakkonen, Tapio: Vuoden autourheilija Toomas Heikkinen: Onneksi se oli vasen jalka  10.12.2013. Yle Uutiset.
Tulemajärvi

Tulemajärven rantaa Kohtuselän kylässä.
Tulemajärvi (karjalaksi Tulomd’ärvi, ven. Туломозеро, Tulomozero) oli ortodoksinen seurakunta ja historiallinen kunta eli volosti Aunuksen Karjalassa Venäjällä. Volostin kylät sijaitsivat samannimisen järven ympärillä nykyisessä Vieljärven kunnassa.
Aunuksen pogostasta erotettu Tulemajärven seurakunta mainitaan vuoden 1563 verokirjassa. Sen Pyhän Nikolaoksen kirkko rakennettiin uudelleen vuonna 1620 ja muutettiin lämmitettäväksi talvikirkoksi vuonna 1851. Tulemajärven pogosta sijaitsi järven itärannalla kahden virstan päässä Palalahdesta (ven. Palalahta), jossa myöhemmin oli kunnantalo.
Novgorodin metropoliitalle kuulunut Tulemajärven verolääni siirtyi valtiolle 1600-luvun puolivälissä. Vuonna 1887 uudelleen perustettu volosti koostui Tulemajärven, Pultšoin (ven. Pultšeila) ja Saarimäen (Sarmjagi, Sarigora) kyläkunnista. Se kuului Aunuksen kuvernementin Aunuksen kihlakuntaan ja rajoittui idässä Vieljärveen, etelässä Viteleen sekä lännessä ja pohjoisessa Suomeen kuuluneisiin Salmiin ja Suojärveen. Vuonna 1905 volostissa oli 62 kylää ja 2 908 tai toisen tiedon mukaan 3 258 asukasta. Tulemajärven kyläkunnassa oli 41 kylää ja 1 931 asukasta.
Tulemajärven volosti liitettiin Karjalan työkansan kommuuniin vuonna 1920. Vuonna 1927 siitä tuli osa Vitelen piiriä, jonka pohjoisosa yhdistettiin vuonna 1930 Pyhäjärven ja Säämäjärven piirien kanssa Prääsän piiriksi.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1964

Vuoden 1964 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Limassa, Perussa 18. huhtikuuta – 4. toukokuuta 1964. Turnaukseen osallistui 13 joukkuetta. Emäntämaa Peru sekä kaksi parasta kustakin kolmesta alkulohkosta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Tšekkoslovakia ja pronssille sijoittui Bulgaria. Neuvostoliitto voitti kaikki yhdeksän otteluaan ja joutui tiukimmille alkulohkossa Brasiliaa vastaan (68–50) ja loppusarjan viimeisessä ottelussa Bulgariaa vastaan (72–55).
Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat kahdeksan ottelua pelannut Etelä-Korean Park Sin-ja (20,6), yhdeksän ottelua pelannut Bulgarian Niza Borisova (16,4) ja kahdeksan ottelua pelannut Chilen Maria Ismenia Pauchard (16,0).
Sijoitukset

Neuvostoliitto
Tšekkoslovakia
Bulgaria
Yhdysvallat
Brasilia
Jugoslavia
Peru
Etelä-Korea
Japani
Ranska
Chile
Paraguay
Argentiina
Neuvostoliiton kultamitalijoukkue

Nina Poznanskaja, Tamara Slidenko, Aliza Antipina, Ravilja Salimova, Raisa Mihailova, Ljuda Kukanova, Gena Oriol, Skaidrite Smildzina, Valve Ljutsep, Tanja Sorokina, Lidija Leontjeva, Nelli Fomin.
Kourula

| Kourula |
| --- | --- |

Kaupunki:  Lappeenranta
Suuralue:  Sammonlahden suuralue
Suurpiiri:  Länsi-Lappeenranta
Kaupunginosa nro:  63
Väkiluku:  2 078 (31.12.2013)
Postinumero(t):  53810
Lähialueet:  Kuusimäki, Sammonlahti, Lavola
Kourulan palloiluhalli
Kourulaan kesäkuussa 2023 valmistunut S-market. Paikalla sijaitsi aiemmin huoltoasema.
Kourulan aluekeskusta
Nurmelanraitti
Kourula on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin läntisellä alueella Lappeenrannan lentoaseman ja Saimaan välissä noin kolmen kilometrin päässä keskustasta.
Kourulasta tuli osa Lappeenrantaa vuoden 1967 kuntaliitoksessa, mitä ennen se kuului Lappeeseen. Vuoden 1932 esikaupunkiliitoksesta alkaen alue oli ollut kaupungin länsirajaa vasten. Kourulassa on sekaisin omakoti- ja kerrostaloasutusta. Omakotitalot rakentuivat toisen maailmansodan ja 1970-luvun lopun välisenä aikana ja kerrostalot pääasiassa 1980- ja 1990-luvuilla. Kaupunginosassa on myös LOAS:n opiskelija-asuntoja. Kourulan tilastoalueella on 2 078 asukasta.
Kourulassa on Sammonlahden ohella toinen Lappeenrannan läntisen alueen palvelukeskittymistä. Siellä sijaitsevat muun muassa kaksi päivittäistavarakauppaa, neuvola, päiväkoti, Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiirin vanhus- ja mielenterveyspalveluita, Kuusimäen koulu ja Kourulan palloiluhalli. Kaupunginosan lounaiskulmassa on pieni teollisuusalue.
Saimaan rantaviivaa Kourulassa on noin puoli kilometriä. Kaupunginosaa rajaavat Saimaa ja Helsingintie pohjoisessa, Huhtiniemenkatu ja Maasotakoulun alue idässä, lentoasema etelässä ja Tuomikatu, Puolakatu ja Sammonranta lännessä. Kourulan naapurikaupunginosia ovat Kuusimäki, Lentokenttä, Lavola ja Sammonlahti.
Kourula on myös vanha maarekisterikylä, jonka kantatalo oli nykyisen Sammonlahden kaupunginosan puolella sijainnut Suninen.
Aiheesta muualla

Kaupunginosan esittely Lappeenrannan kaupungin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaupunginosan esittely Kuusimäen, Kourulan ja Lavolan asukasyhdistyksen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Lappeenranta
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Ahvenlampi • Alakylä • Hakali • Harapainen • Hartikkala • Hiekkapelto • Hiessilta • Honkalahti • Hyrymäki • Ihalainen • Kanavansuu • Karhuvuori • Kariniemi • Kaukas • Keskus • Kesola • Kesämäki • Kimpinen • Kivisalmi • Korvenkeskus • Kourula • Kuusela • Kuusimäki • Kylpylä • Laihia • Lampikangas • Lapvesi • Lauritsala • Lavola • Leiri • Lentokenttä • Lepola • Linnoitus • Lintukangas • Mattila • Mustola • Myllymäki • Mälkiä • Mäntylä • Nuijamaa • Pajarila • Pallo–Tyysterniemi • Parkkarila • Peltola • Pulp • Putkinotko • Pöyhiänniemi • Rauha • Reijola • Ruoholampi • Rutola • Sammonlahti • Selkäharju • Skinnarila • Suolahti • Taikinamäki • Tirilä • Tykki–Kiviharju • Uus-Lavola • Vesivalo • Voisalmi • Ylämaa
Kyliä:  Hanhijärvi • Hiivaniemi • Kansola • Konnunsuo • Kontu • Leino • Louko • Moisio • Ravattila • Raippo • Ruokola • Rännikorpi • Simola • Sirkjärvi • Vainikkala
Muita alueita:  Huhtiniemi • Joutseno • Nuijamaa • Pikisaari • Ylämaa
Tulistin

Tulistinputkisto veturin höyrykattilan sisällä.
Tulistin on höyrykattilakomponentti, jolla höyrystimessä höyrystetty vesihöyry lämmitetään energialähteen lämpöenergialla höyrystymislämpötilaa korkeampaan lämpötilaan. Tulistinta käytetään voimalaitoksien ja höyryveturien höyrykattiloissa.
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1949

| Eurobasket 1949 |
| --- | --- |
Joukkueet:  7
Isäntämaa:   Egypti
Kaupungit:  Kairo
Ajankohta:  15.–22. toukokuuta
Mitalistit:  
–  Kultaa:   Egypti
–  Hopeaa:   Ranska
–  Pronssia:   Kreikka
Arvokkain pelaaja:   Mehmet Öztürk
Vuoden 1949 koripallon EM-kisat järjestettiin Egyptissä. Kisat järjestettiin kuudennen kerran. Kisojen mestaruuden voitti Egypti.
| Sij>  | Joukkue | O | V | H | Korit+ | Korit- | Koriero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Egypti | 6 | 6 | 0 | 346 | 216 | +130 | 12 |
| 2 |  Ranska | 6 | 5 | 1 | 281 | 199 | +82 | 11 |
| 3 |  Kreikka | 6 | 4 | 2 | 269 | 241 | +28 | 10 |
| 4 |  Turkki | 6 | 3 | 3 | 247 | 256 | -9 | 9 |
| 5 |  Alankomaat | 6 | 2 | 4 | 174 | 255 | -81 | 8 |
| 6 |  Syyria | 6 | 1 | 5 | 219 | 287 | -68 | 7 |
| 7 |  Libanon | 6 | 0 | 6 | 183 | 265 | -82 | 6 |
Ottelutaulukko

|  | Egypti | Ranska | Kreikka | Turkki | Alankomaat | Syyria | Libanon |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Egypti |  | 57–36 | 50–39 | 57–44 | 54–23 | 71–44 | 57–30 |
| Ranska |  |  | 41-36 | 47-33 | 58-25 | 56-22 | 43-26 |
| Kreikka |  |  |  | 54-41 | 46-28 | 49-45 | 45-36 |
| Turkki |  |  |  |  | 38-24 | 43-33 | 48-41 |
| Alankomaat |  |  |  |  |  | 40-37 | 34-22 |
| Syyria |  |  |  |  |  |  | 38-28 |
Libanon:
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  EgyptiHussain Montassir Salah Nessim Fouad el-Kheir Albert Tadros Wahid Saleh Armand Catafago Abdel Rahman Hafez Youssef Abbas Mohamed el-Rashidi Youssef Abou Ouf Medhat Youssef Mohamed Soliman Amine Batanouni SakiPäävalmentaja: Nello Paratore |  RanskaAndré Buffière Jean Perniceni Jacques Freimuller Jean Swidzinski René Chocat Jean-Pierre Salignon Marc Quiblier Robert Busnel Jacques Dessemme André Vacheresse Louis Devoti Maurice Desaymonet Jacques Favory Fernand GuillouPäävalmentaja: Robert Busnel |  KreikkaTákis Taliadóros Sokrátis Apostolídis Alékos Apostolídis Stélios Arvanídis Níkos Skylakákis Níkos Nomikós Giánnis Lámprou Míssas Pantazópoulos Alékos Spanoudákis Níkos Mílas Thanásis Kostópoulos Faídon Matthaíou Níkos MpournélosPäävalmentaja: Giórgos Karatzópoulos |
Aiheesta muualla

FIBA Europe
Tuliskinkki

| Tuliskinkki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Scinciformata
Osalahko::  Skinkkimäiset Scincomorpha
Heimo::  Skinkit Scincidae
Alaheimo::  Lygosominae
Suku::  Mochlus
Laji::  fernandi
Kaksiosainen nimi
 Mochlus fernandi  (Burton, 1836) 
Synonyymit
 Lepidothyris fernandi (Burton, 1836)  Lygosoma fernandi (Burton, 1836)  Riopa fernandi (Burton, 1836)  Tiliqua fernandi Burton, 1836 
Alalajit
 M. f. fernandi (Burton, 1836)  M. f. harlani (Hallowell, 1845) 
Katso myös
   Tuliskinkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuliskinkki (Mochlus fernandi) on skinkkien heimoon kuuluva liskolaji, jota tavataan Länsi-Afrikasta etelään aina Angolaan asti. Se on saanut nimensä Biokon saaren mukaan, joka oli ennen Fernando Po. Tuliskinkki kasvaa noin 35 sentin mittaiseksi. Liskolla on hoikka sylinterimäinen ruumis, pitkä häntä, lyhyet viisivarpaiset jalat ja kolmiomainen pää. Tuliskinkin selkä ja pää ovat ruskeat, kyljissä on valkoisia täpliä punaisella ja mustalla pohjalla. Se on siis Afrikan näyttävimpiä skinkkejä. Lajin väritys sopii sademetsän puiden juurien koloissa elämiseen. Sitä näkee harvoin avoimilla paikoilla. Tuliskinkki puolustautuu purien. Eräissä Kamerunin osissa sillä uskotaan olevan ihossa myrkkyä. Tuliskinkin ravintoa ovat hyönteiset, hämähäkit, etanat, kotilot ja hiirenpoikaset. Munien määrää ei tunneta.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1971

Vuoden 1971 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Brasiliassa 15.–29. toukokuuta 1971. Kisakaupunkeina olivat São Paulo, Recife, Niterói, Brasília ja Araraquara. Turnaukseen osallistui 13 joukkuetta. Emäntäjoukkue Brasilia sekä kunkin kolmen alkulohkon kaksi parasta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Tšekkoslovakia ja pronssille sijoittui Brasilia. Neuvostoliitto voitti kaikki yhdeksän otteluaan ja joutui tiukimmille Tšekkoslovakiaa vastaan voittaen sen pistein 88–69.
Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat kahdeksan ottelua pelanneet Neuvostoliiton Uljana Semjonova (21,0), Argentiinan Lidia Ravazzoli (18,8) ja Argentiinan Leonor Maria Rivero (16,8), yhdeksän ottelua pelannut Kuuban Margarita Skeete Rojas (15,3) sekä kuusi ottelua pelannut Japanin Eiko Kumagai (15,2).
Sijoitukset

Neuvostoliitto
Tšekkoslovakia
Brasilia
Etelä-Korea
Japani
Ranska
Kuuba
Yhdysvallat
Australia
Kanada
Argentiina
Ecuador
Madagaskar
Neuvostoliiton kultamitalijoukkue

Angelė Jankūnaitė, Zinaida Tšernikova, Raisa Kurjakova, Tatjana Lemijova, Uljana Semjonova, Larisa Vinchaite, Viktorija Dmitrijeva, Nadežda Zaharova, Nelli Ferjabnikova, Lida Guseva, Tamara Kaljanina, Natalija Nazemblo.
Kultahuntulavastaja

| Kultahuntulavastaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Lavastajat Ptilonorhynchidae
Suku::  Archboldia
Laji::  papuensis
Kaksiosainen nimi
 Archboldia papuensis  Rand, 1940 
Katso myös
   Kultahuntulavastaja Wikispeciesissä   Kultahuntulavastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultahuntulavastaja (Archboldia papuensis) on lavastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kultahuntulavastajaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin populaation uskotaan olevan pieni, ja se saattaa olla pienenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Kultahuntulavastaja on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tuokko

Tuokko on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anna-Maija Tuokko (s. 1981), näyttelijä
Jenniina Tuokko (s. 1989), Miss Suomen perintöprinsessa
Marco Tuokko (s. 1979), jääkiekkoilija
Markku Tuokko (1951–2015), kiekonheittäjä
Matti Tuokko (1875–1958), kansakoulunopettaja ja kansakoulujen tarkastaja
Rami Tuokko (s. 1987), estejuoksija
Reino Tuokko (1909–1968), tietokirjailija, tieteen popularisoija, Matti Tuokon poika
Muita

Tuokko, Antti Törneroosin (1835–1896) kirjailijanimi
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1979

Vuoden 1979 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Soulissa, Etelä-Koreassa 29. huhtikuuta – 13. toukokuuta 1979. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Yhdysvallat sekä kunkin kolmen alkulohkon kaksi parasta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Yhdysvallat, hopeaa sai Etelä-Korea ja pronssille sijoittui Kanada, jotka päätyivät loppusarjassa tasapisteisiin jokaisen hävittyä otteluistaan yhden. Viimeisenä päivänä pelatussa ratkaisuottelussa Yhdysvallat voitti Kanadan pistein 77–61.
Parhaat korintekijät olivat alemmassa loppusarjassa pelanneet Brasilian Hortência de Fatima Marcari ja Alankomaiden Kerweerd Marschal, jotka tekivät kuudessa ottelussaan 125 pistettä eli 20,8 pistettä ottelua kohden. Kolmantena koritilastossa oli ylemmässä loppusarjassa pelannut kanadalainen Silvia Sweeney, jonka pistekeskiarvo kahdeksassa ottelussa oli 20,4.
Sijoitukset

Yhdysvallat
Etelä-Korea
Kanada
Australia
Italia
Japani
Ranska
Alankomaat
Brasilia
Bolivia
Malesia
Senegal
Yhdysvaltain kultamitalijoukkue

Tara Heiss, Holly Warlick, Ann Meyers, Jan Trombly, Jackie Swaim, Jill Rankin, Nancy Lieberman, Barbara Brown, Carol Blazejowski, Denise Curry, Rosie Walker, Kris Kirehner.
Koskioinen

Koskioinen on kylä Punkalaitumen kunnan itäosassa Urjalan vastaisella rajalla noin kahdeksan kilometriä kirkonkylästä itään. Koskioisten naapurikyliä ovat lännessä Talala, pohjoisessa Oriniemi, idässä Urjalan puolella Tursa ja etelässä Jalasjoki ja Hankuri. Koskioisten postinumero on 31850.
Kylän läpi kulkee Huittisista Urjalaan kulkeva seututie 230, joka on nimetty Taikayöntieksi. Aikanaan tie oli osa Huittisten ja Toijalan välistä kantatietä 57. Koskioisilta johtaa etelään Jalasjoelle maantie 12753. Kylän läpi virtaa Punkalaitumenjoki, jossa kylän keskustan tuntumassa ovat Rantalan- ja Kimpoonkosket.
Koskioisilla mainitaan 1500-luvulla olleen viisi taloa. Kylä muodosti niin sanotun ryhmäkylän, jossa talot oli rakennettu lähelle toisiaan. Myöhemmin talojen jakamisen takia ja asutuksen lisääntymisen myötä asutus on hajaantunut.
Päätös Koskioisten kansakoulun perustamisesta tehtiin vuonna 1929, mutta koulu pääsi aloittamaan vasta vuonna 1938. Jo vuodesta 1904 oli kylän lapsille järjestetty koulumaista opetusta. Koskioisten kansakoulu lakkautettiin vuonna 1971, ja lapset kuljetettiin tämän jälkeen Kerttulan koululle.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1975

Vuoden 1975 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Kolumbiassa 23. syyskuuta – 4. lokakuuta 1975. Kisakaupunkeina olivat Cali, Bogotá ja Bucaramanga. Turnaukseen osallistui 13 joukkuetta. Emäntäjoukkue Kolumbia sekä kunkin kolmen alkulohkon kaksi parasta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa, historiansa ensimmäisen aikuisten MM-mitalin, saavutti Japani ja pronssille sijoittui Tšekkoslovakia. Neuvostoliitto voitti kaikki kahdeksan otteluaan ja joutui tiukimmille Tšekkoslovakiaa vastaan voittaen sen pistein 62–50.
Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat kuusi ottelua pelannut Kolumbian Nancy Nieto	(20,7), seitsemän ottelua pelannut Unkarin Lenke Kiss (19,9), kahdeksan ottelua pelannut Italian Liliana Mabel Bocchi (18,3) ja seitsemän ottelua pelannut Neuvostoliiton Uljana Semjonova (17,9).
Sijoitukset

Neuvostoliitto
Japani
Tšekkoslovakia
Italia
Etelä-Korea
Meksiko
Kolumbia
Yhdysvallat
Unkari
Australia
Kanada
Brasilia
Senegal
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  NeuvostoliittoAngelė Rupšienė Aleksandra Ovtšinnikova Raisa Kurvjakova Olga Baryševa Tatjana Ovetškina Nadežda Šuvajeva Uljana Semjonova Nadežda Zaharova Nelli Ferjabnikova Olga Suharnova Tetjana Zaharova Natalja KlymovaPäävalmentaja: Lidija Aleksejeva |  JapaniKazuyo Hayashida Hisako Furuno Reiko Aonuma Miyako Ōtsuka Keiko Namai Teruko Miyamoto Kimiko Hashimoto Sachiyo Yamamoto Kazuko Kadoya Misako Satake Kimi Wakitashiro Mieko FukuiPäävalmentaja: Masatoshi Ozaki |  TšekkoslovakiaEva Vrbková Dana Ptáčková Pavla Davidová Ľudmila Chmelíková Martina Babková Ivana Kolínská Yvetta Polláková Lenka Nechvátalová Vlasta Vrbková Marta Jirásková Hana Jarošová Milena JindrováPäävalmentaja: Jindřích Drásal |
Kristuksen kirkko (whitmeriläiset)

Kristuksen kirkko (whitmeriläiset) (engl. Church of Christ (Whitmerite)) on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö, joka on nyttemmin hajonnut. Yhteisö on saanut nimensä sen perustajiin kuuluneesta David Whitmeristä, joka oli eräs profeetta Joseph Smithin varhaisimmista seuraajista ja yksi Mormonin kirjan "kolmesta todistajasta". Vuonna 1834 Smith oli nimittänyt Whitmerin profeetan seuraajaksi, mikäli tämä kuolisi tai "lankeaisi pois Herrasta".
Tosiasiassa kyseessä on kaksikin saman nimistä uskonnollista yhteisöä. Profeetta Smith saatua surmansa 1844 väkivaltaisen kansanjoukon lynkkaamana, useat kirkon johtavissa asemissa olevista virkailijoista katsoivat olevansa Smithin oikeita seuraajia. Heidän joukossaan olivat Brigham Young ja Sidney Rigdon. Rigdonin johtama kirkko ajautui kuitenkin pian hajaannukseen, ja vuoden 1847 aikana useat hänen seuraajistaan, mukaan lukien entinen apostoli William E. M'Lellin, kääntyivät Whitmerin puoleen ja pyysivät häntä nousemaan kirkon johtajaksi. He vetosivat vuoden Smithin vuoden 1834 määräykseen Whitmeristä kirkon johtajana. Whitmer, joka alussa ei osoittanut mitään halua ryhtyä kirkon johtajaksi, suostuikin M'Lellinin pyynnöstä muodostamaan uuden yhteisön, "Kristuksen kirkon" (engl. Church of Christ). Kirkko kantoi samaa nimeä kuin Smithin vuonna 1830 perustama kirkko, ja siihen liitetään yleensä lisämääre (whitmeriläiset). Whitmer ei kuitenkaan noussut kirkossa johtavaan asemaan, ja kirkko hajaantui nopeasti.
Vuonna 1871 Whitmer järjesti uudelleen "Kristuksen kirkon". 1887 hän julkaisi pamfletin Address to All Believers in Christ, jossa hän uudisti Mormonin kirjaa koskevan todistuksensa ja puhui kirkkonsa puolesta.
Whitmer kuoli 1888, mutta hänen kirkkonsa jatkoi toimintaansa. Hieman ennen kuolemaansa Whitmer oli nimennyt veljenpoikansa seuraajakseen kirkon johdossa. Kirkko julkaisi vuodesta 1889 lehteä nimeltä The Return (Paluu). 1900 sen nimeksi tuli The Messenger of Truth (Totuuden julistaja). Kirkko julkaisi Mormonin kirjasta oman versionsa nimellä Nefiläisten aikakirjat, samoin se julkaisi oman versionsa "Käskyjen kirjasta", Opin ja liittojen varhaisesta versiosta. Vuoden 1925 paikkeilla suurin osa kirkon jäsenistä liittyi Church of Christ (Temple Lot) -nimiseen mormonistiseen yhteisöön. Viimeiset whitmeriläiset elivät 1960-luvulle.
Toomas Kotkas

Toomas Kaarel Kotkas (s. 17. heinäkuuta 1970 Helsinki) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii nykyään Helsingin yliopiston julkisoikeuden professorina.