stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristinusko Rhode Islandilla
Historia > Siirtokunta-aika (1636–1789)

Roger Williams sai John Miltonin vaikutusvallan ansiosta parlamentin lupakirjan siirtokunnalleen Rhode Islandille. Rhode Island oli ensimmäinen demokraattisille periaatteille rakentuva siirtokunta. Siirtokunta sai itse oikeuden päättää hallitusmudoosta, jota se piti parhaana. Williams sovelsi Rhode Islandilla käytäntöön periaatteensa valtion ja kirkon erosta ja separatistis-kongregationalistisen kalvinilaisen kirkkonäkemyksensä. Kirkon oli asetettava jäsenilleen korkeita vaatimuksia voidakseen olla kirkko ja vain uudestisyntyneet voivat kuulua seurakuntaan.
Protestanttisen kulttuuri yleiset periaatteet ja eettinen perusta omaksuttiin laajalti ja vältettiin klerikalismille ja antiklerikalismille tyypillisiä ennakkoluuloja ja ristiritoja. Yksityiset ihmiset alkoivat ajaa uskonnonvapautta. Rhode Islandin päätöksessä säädettiin, ettei ketään saanut häiritä tai vahingoittaa uskonnollisen vakaumuksen takia tai asettaa sitä kyseenalaiseksi.
Siirtokunnan uskonnonvapauspoliitikan seurauksena ne, jotka eivät voineet uskonsa takia asettua toisiin siirtokuntiin, tulivat suurin joukoin Rhode Islandiin. Baptistit tulivat siirtokunnan enemmistöksi, kunnes johto siirtyi 1680-luvulla kveekareille. Toiset siirtokunnat suhtautuivat Rhode Islandin kokeiluun epäluuloisesti ja sai vasta 1800-luvun alkupuolella muiden täyden hyväksynnän.
Debbie Bont

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Debbie Bont |  Debbie Bont |  Debbie Bont |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten käsipallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tanska 2015 |  |  |
|  Pronssia | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2016 |  |  |
|  Pronssia | Ranska 2018 |  |  |
Debbie Bont (s. 9. joulukuuta 1990 Volendam) on alankomaalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa vuodesta 2009 alkaen 153 ottelua ja tehnyt niissä 300 maalia. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2017 sekä EM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2016 ja pronssia vuonna 2018.
Bont on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Tanskassa FC Midtjyllandissa vuosina 2011–2012 ja København Håndboldissa vuodesta 2015 sekä Saksassa HC Leipzigissa 2012–2014.
Bolesław I Urhea

Bolesław I Urhea (Jan Matejko)
Bolesław I Urhea (Boleslaus, puolaksi Bolesław I Chrobry; 967 – 17. kesäkuuta 1025) oli Puolan herttua vuodesta 992 vuoteen 1000, minkä jälkeen hän sai Puolan kuninkaan arvonimen. Lisäksi hän oli lyhyen aikaa vuosina 1003–1004 Böömin herttua. Bolesław joutui välirikkoon Saksan keisarin kanssa ja kävi kolmeen otteeseen sotaa tätä vastaan.
Bolesławin isä oli Puolan herttua Mieszko I ja äiti Böömin herttuan Boleslauksen ja Biagotan tytär Dubrawka. Bolesławin isä oli yhdistänyt Oder- ja Burgjoen välisellä alueella asuneet slaaviheimot yhteen Puolan herttuakunnaksi. Mieszkos I:n kuoltua 992 Bolesław nousi isänsä jälkeen Puolan herttuaksi.
Puolan valtakunta. Vaaleanpunaisella Boleslaus I:n valtaamat alueet
Avioliittopolitiikka

Jo ennen nousuaan herttuaksi oli Bolesław mukana valtapolitiikassa avioliittojensa avulla. Ensimmäiseksi aviopuolisoksi pojalleen Mieszko I hankki Meissenin maakreivin Rikgagin tyttären. Avioliiton tarkoituksena oli laajentaa Puolaa Meisseniin, mutta Böömin Boleslaus II ei pitänyt Puolan intressien laajenemisesta Meisseniin. Tällöin Boleslaus II pyysi tukea Baijerin herttualta Henrik II Toraisalta. Bolesław purki avioliittonsa liittoutuakseen uuden avioliiton avulla Unkarin kanssa, mutta Unkarista ei ollut paljonkaan apua Böömiä vastaan, joten tämäkin avioliitto päättyi nopeasti vuonna 987. Seuraavaksi Bolesław avioitui sorbiaatelistoon kuuluneen Dobromirin tyttären Emnildan kanssa. Avioliiton avulla tulivat Ostmarkin eli Itävallan markkreivikunnan elbenslaavit tiiviimmin Puolan yhteyteen.
Valtaannousu

Heti isänsä Mieszko I:n kuoleman jälkeen Bolesław karkotti äitipuolensa Odan ja tämän alaikäiset lapset entiseen kotimaahansa Saksiin. Bolesław tahtoi näin turvata oman vallanperimyksensä. Heti noustuaan herttuaksi alkoi Bolesław laajentaa valtakuntaansa taistelemalla pakanallisia luitzeneita vastaan, kuten hänen isänsä oli tehnyt yhdessä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarin Otto III:n kanssa. Näin Bolesław lisäsi vaikutusvaltaansa Elbenslaavien keskuudessa Böömin vaikutusvallan laskiessa. Apuna oli Meissenin maakreivi Ekkehard, joka oli hänen äitinsä Dubrawkan poika tämän edellisestä avioliitostaan.
Bolesław oli aktiivinen myös kirkollisissa asioissa. Hän siirsi vuonna 997 murhatun lähetyspiispa Adalbert Prahalaisen maalliset jäännökset Gneseen, jonne hän suunnitteli myös piispanistuimen perustamista. Vuonna 1000 keisari Otto III teki pyhinvaellusmatkan Gneseen. Puolalaiset historioitsijat pitävät keisarin käynnin tarkoituksena sitä, että hän olisi nostanut Bolesławin kuninkaaksi. Bolesławin kruunajaiset on kuitenkin järjestetty vuonna 1025. Keisarin vierailu joka tapauksessa nosti puolalaisen ruhtinaan arvoa. Hän pystyi esimerkiksi nimittämään piispoja virkaansa kuninkaiden tavoin.
Viimeiset vuodet ja merkitys

Keisari Henrik II:n kuoltua vuonna 1024 paavin lähettiläs saapui Gnieznoon kruunaamaan Bolesławin vuonna 1025 Puolan kuninkaaksi. Tämä oli saavuttanut Itä-Euroopan mahtavimman hallitsijan aseman.
Boleslaus levitti innokkaasti kristinuskoa puolalaisten keskuuteen. Taitavana kirkkopoliitikkona hän sai Puolan kirkon irrotetuksi Magdeburgin arkkipiispan alaisuudesta. Sata vuotta myöhemmin vuonna 1130 Magdeburgin arkkipiispa Norbert von Xanten yritti saada Puolan kirkkoa alaisuuteensa, mutta turhaan. Boleslaus loi Puolasta suurvallan. Tosin hänen poikansa Mieszko II menetti pian tämän mahtiaseman.
Jan Matejko: Keisari Otto III ylentää herttua Bolesławin kuninkaaksi vuonna 1000.
Pikku Traktori

| Pikku Traktori> Little Red Tractor |
| --- | --- |
Tyyli:  stop motion
Kestoaika:  10 min
Alkuperämaa:   Englanti
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  BBC
Esitetty:  2004 – 2007
Jaksoja:  75
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Little Entertainment Company
Aiheesta muualla
IMDb 
Pikku Traktori (engl. Little Red Tractor) on brittiläinen lastensarja, jonka ensimmäinen osa esitettiin Britanniassa vuonna 2004 ja Suomessa ensimmäinen jakso esitettiin vuonna 2004.
Narve Bonna

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Narve Bonna |  Narve Bonna |  Narve Bonna |  |
Maa:   Norja
Miesten mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | 1924 Chamonix | mäkihyppy |  |
Narve Bonna (16. tammikuuta 1901 – 2. maaliskuuta 1976)  oli norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili talviolympialaisissa 1924. Hän saavutti ensimmäisen olympiamäkihypyn hopeaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Narve Bonna Wikimedia Commonsissa
Narve Bonna Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data
Luisella Boni

Luisella Boni
Luisella Boni (oikealta nimeltään Luisa Angela Bozzo, s. 24. heinäkuuta 1935 Como) on italialainen näyttelijä.
Luisella Boni oli yksi 1950-luvun alun uusista lupaavista näyttelijöistä. Hän tuli tunnetuksi roolistaan Howard Hawksin suurelokuvassa Faaraoitten maa (Land of the Pharaohs, 1955). Boni näytteli 1950–1960-lukujen vaihteen viihde-elokuvissa toisinaan taiteilijanimellä Brigitte Corey sekä työskenteli teatterissa ja televisiossa, jossa hänen uransa jatkui 2000-luvulle saakka. Hän oli naimisissa ohjaaja-käsikirjoittaja Daniele D’Anzan kanssa.
Elokuvia

Voittamaton gladiaattori, 1961
Sansone, 1961
La furia di Ercole, 1962
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Luisella Boni (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Boraras

| Boraras |
| --- | --- |
 Hehkurasbora (Boraras brigittae)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Seeprakalat Danionidae
Alaheimo::  Rasborinae
Suku::  Boraras  Kottelat & Vidthayanon, 1993
Katso myös
   Boraras Wikispeciesissä   Boraras Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Boraras on seeprakalojen (Danionidae) heimoon ja Rasborinae-alaheimoon kuuluva yksinomaan Aasiasta tavattava kalasuku, johon luetaan seuraavat kuusi lajia:
Boraras brigittae (D. Vogt, 1978) – Hehkurasbora
Boraras maculatus (Duncker, 1904) – Kääpiörasbora
Boraras merah (Kottelat, 1991) – Minirasbora
Boraras micros Kottelat & Vidthayanon, 1993 – Mikrorasbora
Boraras naevus Conway & Kottelat, 2011
Boraras urophthalmoides (Kottelat, 1991) – Juovaminirasbora
Rosa Bonheur

| Rosa Bonheur |
| --- | --- |
 Rosa Bonheur n. vuonna 1863
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1822 Bordeaux, Ranska
Kuollut: 25. toukokuuta 1899 (77 vuotta) Thomery, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalaus, kuvanveisto
Taidesuuntaus:  Realismi
 Nimikirjoitus
Rosa Bonheur valokuvassa vuodelta 1865
Marie-Rosalie ”Rosa” Bonheur (16. maaliskuuta 1822 Bordeaux, Ranska – 25. toukokuuta 1899 Melun, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, joka tunnetaan erityisesti eläinhahmoistaan.
Bonheur syntyi nelilapsisen taiteilijaperheen vanhimpana Bordeaux'ssa 1822. Hän alkoi keskittyä jo nuorena eläinhahmojen maalaamiseen ja veistämiseen. Bonheurin töitä esiteltiin vuosina 1841–1853 säännöllisesti Pariisin salongissa, ja ensimmäisen kultamitalinsa hän sai 1848. Kun hänen isänsä kuoli 1849, Bonheur otti jatkaakseen tämän taidekoulua. Bonheur oli vuosina 1860–1880 suosittu etenkin Englannissa. Hän sai Ranskan Kunnialegioonan suurristin vuonna 1894 ensimmäisenä naisena.
Bonheur oli epäsovinnainen: hän piti hiuksensa lyhyinä, tupakoi julkisesti ja käytti joskus miesten vaatteita. Hänen elämänkumppaninsa olivat naisia.
Galleria

Paletti
Vasikoiden vieroitus, 1879, Metropolitan Museum of Art, New York
Tutkielma lehmästä, Figge Art Museum.
Tutkielma koirasta, mahdollisesti 1860-luvulla, Princeton University Art Museum
Metsästäjät
Härän pää Brooklyn Museum
William F. Codyn muotokuva
Paimen ylängöllä
Sangliers dans la neige, Villisiat lumessa, n. 1870, Clevelandin taidemuseo
Changement de pâturages, Laitumen vaihto, 1863, Hampurin taidehalli
Le monarque de la meute, Lauman johtaja, 1868
Kyntötyöt Neversissä, 1849, Musée d’Orsay, Pariisi
Muletiers espagnols traversent les Pyrénées, Espanjalaiset muulinajajat Pyrenneitä ylittämässä
Royale à la maison, Kuninkaallinen kotonaan 1885, Minneapolis Institute of Art
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rosa Bonheur Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  Auckland  Scientific illustrators  New Zealand Artists  KulturNav  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Prado  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef
Juri Oleša

Juri Oleša 1950-luvulla
Juri Karlovitš Oleša (ven. Ю́рий Ка́рлович Оле́ша), (3. maaliskuuta 1899 Jelisavetgrad Valko-Venäjä, Venäjän keisarikunta – 10. toukokuuta 1960 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvosto-venäläinen kirjailija.
Suku ja koulutus

Juri Oleša syntyi köyhtyneeseen aatelisperheeseen ja vietti lapsuutensa Odessassa. Hänen kotikielensä lapsena oli puola. Hän opiskeli yliopistossa, liittyi vuonna 1919 puna-armeijaan ja työskenteli toimittajana.
Suku ja koulutus > Yksityiselämä

Hän oli vuodesta 1920 lähtien avoliitossa itävaltalaistaustaisen Odessassa syntyneen musiikinopettajan tyttären Serafima Gustavnovna Suokin (1902-1983) kanssa. Serafima Suokia pidetään yhtenä Olešan sadun Kolme paksua Suok-nimisen sankarittaren prototyypeistä. Vuonna 1922 Volodymyr Narbut oli uhannut Olešaa itsemurhalla, jos ei saisi Serafimaa vaimokseen. Tämän seurauksena Oleša on kenties käyttänyt Narbutia henkilöhahmona romaanissaan Kateus (ven. Зависть, Zavist 1927, suom. 1967). Oleša meni myöhemmin naimisiin Serafiman sisaren Olga Suokin (1899-1978) kanssa.
Kirjallinen ura

Vuonna 1922 Oleša muutti Moskovaan, jossa hän kirjoitti rautatieläisten Gudok (ven. Гудок) -lehteen runomuotoisia pakinoita nimimerkillä Zubilo.
Olešan vuonna 1927 ilmestynyt romaani Kateus (ven. Зависть, Zavist, 1927) ja siihen perustuva näytelmä Zagovor tšustv (ven. Заговор чувств, 'Tunteiden salaliitto', 1929) herättivät suurta huomiota. Niiden aiheena on vanhan sivistyneistön kyvyttömyys sopeutua uusiin olosuhteisiin. Kirjailija laati myös suositun lastenkirjan, romanttisen sadun vallankumouksesta Kolme paksukaista (ven. Три Толстяка, Tri tolstjaka, 1924, 1928).
Juri Oleša kuuluu 1920-luvun suuriin prosaisteihin. Häntä kutsutaan metaforan kuninkaaksi, jonka merkittävin teos on Kateus (Zavist, 1927, suom. 1967). Romaanissa kuvataan kuinka vanha maailma kuolee aikansa "tarpeettomassa ihmisessä", pyrkimyksissään epäonnistuvassa romantikko Kavalerovissa. Kavalerovia on usein luettu Olešan omaelämäkerrallisena alter egona.
1930-luvun puolivälissä Oleša ajautui syrjään kirjallisuuselämästä. Hän palasi julkisuuteen vuonna 1956 ilmestyneillä valituilla teoksillaan. Vuonna 1965 ilmestyi kirjailijan omaelämäkerrallisten muistiinpanojen kokoelma Ni dnja bez strotški (ven. Ни дня без строчки, 'Ei päivääkään ilman riviä', 1965).
Suomennettuja teoksia

Kolme paksua. Suom. Toivo Ahava. Moskova: Edistys, 1964.
Kateus. Suom. Esa Adrian. Porvoo–Helsinki: WSOY, 1967.
Pjotr Veršigora

Pjotr Veršigora neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Pjotr Petrovitš Veršigora (ven. Пётр Петро́вич Верши́гора́; 16. toukokuuta (J: 3. toukokuuta) 1905 Severinovkan kylä Moldaviassa – 27. maaliskuuta 1963 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Pjotr Veršigora syntyi opettajaperheeseen. Vuonna 1930 hän valmistui Odessan konservatorion ohjaajalinjalta ja vuonna 1938 Moskovan elokuva-akatemiasta. Hän työskenteli näyttelijänä ja ohjaajana. Toisen maailmansodan aikana Veršigorasta tuli yksi partisaaniliikkeen johtajista ja vuonna 1943 ukrainalaisen partisaanidivisioonan komentaja. Samana vuonna hän liittyi NKP:n jäseneksi. Vuonna 1944 Veršigora sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen ja sodan lopussa hän oli kenraalimajuri. Vuosina 1945–1947 hän kävi pääesikunnan akatemian ja työskenteli vuoteen 1954 saakka sen opettajana.
Veršigoran dokumenttiromaani ”Heillä on puhdas omatunto” (Ljudi s tšistoi sovestju, 1946) sai Stalin-palkinnon vuonna 1947. Sen alkuperäinen versio on todenmukainen partisaanitaistelujen kuvaus, mutta myöhemmin kirjailija joutui muokkaamaan teosta virallisen linjan mukaiseksi. Kirjan jatko-osia ovat Karpatski reid (”Karpaattien retki”, 1950) ja Reid na San i Vislu (”Retki Sanille ja Veikselille”, 1959). Sotakuvausten lisäksi Veršigora on kirjoittanut myös kotiin palaavaan rintamamiehen ja byrokratian törmäystä käsittelevän romaanin Dom rodnoi (”Koti”, 1962). Sodan jälkeen hän puolusti aktiivisesti vainon kohteeksi joutuneita entisiä partisaaneja.
Suomennettu teos

Heillä on puhdas omatunto. Suom. L. Helo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1949.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Pjotr Veršigora (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef
Bonnen projektio

Bonnen projektion mukainen maailmankartta, standardileveyspiirinä 45°N.
Bernard Sylvanuksen maailmankartta vuodelta 1511
Bonnen projektio on kartioprojektioita muistuttava oikeapintainen karttaprojektio, josta toisinaan käytetään myös nimityksiä dépôt de la guerre,, muunnettu Flamsteed tai Sylvanuksen projektio. Se on saanut tunnetuimman nimensä Rigobert Bonnen (1727–1795) mukaan, mutta jo kauan ennen hänen aikaansa samantapaista projektiota olivat käyttäneet Sylvanus vuonna 1511, Honter vuonna 1561, De l'Isle ennen vuotta 1700 ja Coronelli vuonna 1696.  Sekä Sylvanuksen että Honterin laatimat kartat olivat kuitenkin vain likimäärin Bonnen projektion mukaisia eikä ole selvää, oliko heillä tarkoituksenaan käyttää samaa projektiota.
Matemaattisesti projektio voidaan määritellä yhtälöillä
missä
ja φ on leveysaste, λ pituusaste, λ0 kartan keskimeridiaanin pituusaste ja φ1 projektiota luonnehtiva standardileveyspiiri.
Leveyspiirit näkyvät kartassa samankeskisinä ympyränkaarina, ja etäisyydet niitä pitkin ovat oikeassa suhteessa. Kartan keskimeridiaanin ja standardileveyspiirin kohdalla myöskään alueiden muodot eivät vääristy.
Projektion käänteiskuvaus on
missä lauseke
saa φ1:n etumerkin.
Bonnen projektiota käytettiin useissa kartastoissa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa varsinkin Pohjois-Amerikan, Euroopan, Aasian ja Australian kartoissa.  Suuri­mitta­kaavaisissa topo­grafi­kartoissa sitä on käytetty eräillä alueilla Ranskassa sekä Irlannissa, Marokossa ja eräissä itäisen Välimeren maissa, mutta nykyisin poikittainen Mercatorin projektio on sen pitkälti syrjäyttänyt.
Bonnen projektion erikois­tapauksia ovat sinusoidaalinen projektio, jossa φ1 = 0 eli standardi­leveyspiirinä on päiväntasaaja, sekä Wernerin projektio, jossa φ1 on 90° eli standardi­leveys­piirinä on pohjois- tai etelänapa. Muut Bonnen projektiot voidaan, samoin kuin toisaalta Bottomleyn projektiokin, käsittää sinusoidaalisen ja Wernerin projektion välimuodoiksi.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Bonne projection
Aiheesta muualla

Table of examples and properties of all common projections Radical Cartography.
Map Projection: Bonne (PseudoConical) (Interaktiivinen Java-applet, jolla voidaan tutkia mittasuhteiden muuntumista Bonnen projektiossa) uff.br. Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 27.2.2016.
Bonne Projection Wolfram MathWorld.
Gerd Brantenberg

Gerd Brantenberg vuonna 2009.
Gerd Brantenberg (s. 1941 Oslo) on norjalainen opettaja, feministi ja kirjailija. Hän on kirjoittanut romaanin Egalian tyttäret (1977, suomeksi Kääntöpiirin kustantamana 1991), joka ottaa kantaa naisasian puolesta satiirin keinoin.lähde? Kirjan maailmassa on esimerkiksi virkaemäntiä, tiede-emäntiä ja liikennemerkeissä pikkuakkoja.
Suomennettu romaani

Egalian tyttäret.  ((Egalias døtre, 1977.) Suomentanut Marja Kurkela)  Helsinki:  Kääntöpiiri, 1991.  ISBN 951-8989-17-6
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Catherine Millet

Catherine Millet
Catherine Millet (s. 1. huhtikuuta 1948) on ranskalainen taidekriitikko ja -kuraattori sekä nykytaiteen Art Press -lehden perustaja ja toimittaja. Kansainvälisesti hänet tunnetaan parhaiten kohukirjaksi nousseesta muistelmastaan Catherine M:n seksuaalielämä (La Vie sexuelle de Catherine M., 2001), joka käsittelee hänen oman seksielämänsä historiaa.
Seitsemän vuotta muistelmateoksensa jälkeen Millet julkaisi sen jatko-osan Mustasukkaisuus (Le jour de souffrance, 2008). Se keskittyy hänen parisuhteeseensa kirjailija Jacques Henricin kanssa. Tuossa suhteessa Millet joutuu varsinaisesti ensimmäistä kertaa elämänsä aikana kokemaan mustasukkaisuuden, johon hänet ajavat paljastuneet tiedot Henricin seksuaalielämästä heidän parisuhteensa rinnalla. Seksuaalisesti vapaamielistä elämää eläneelle Millet’lle uusi, raastava tunnetila tulee suurena yllätyksenä. Useita vuosia kestänyttä mustasukkaisuuskriisiään Millet selvittää muun muassa psykoanalyytikon sohvalla. Teos valaisee myös kirjailijan suhdetta synnyinperheeseensä sekä Catherine M:n seksuaalielämän syntyprosessia.
Toimittajan työnsä ohessa Millet on julkaissut laajasti tietokirjallisuutta kuvataiteen historiasta. Hän on käsitellyt tuotannossaan muun muassa Yves Kleiniä, Salvador Dalía ja nykykuvataidetta.
Wanda Wasilewska

Wanda Wasilewskan kuva Varsovan kansannousun museossa.
Wanda Wasilewska (ven. Ва́нда Льво́вна Василе́вская, Vanda Lvovna Vasilevskaja; 21. tammikuuta 1905 Krakova – 29. heinäkuuta 1964 Kiova) oli puolalainen kirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja, joka siirtyi Neuvostoliittoon toisen maailmansodan alkuvaiheessa.
Wanda Wasilewska oli kansatieteilijän, lehtimiehen ja Puolan sosialistipuolueen poliitikon Leon Wasilewskin tytär. Hän opiskeli filosofiaa Varsovan yliopistossa sekä puolan kieltä ja kirjallisuutta Jagellon yliopistossa Krakovassa. Valmistuttuaan tohtoriksi vuonna 1927 hän työskenteli opettajana ja puolalaisten vasemmistolehtien toimittajana.
Toisen maailmansodan alettua Wasilewska pakeni Neuvostoliiton miehitysalueelle Lviviin, jossa hänestä tuli Neuvostoliiton kansalainen. Vuonna 1941 Wasilewska hyväksyttiin NKP(b):n jäseneksi ja vuoteen 1962 saakka hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon hän työskenteli sotakirjeenvaihtajana, puna-armeijan poliittisen hallinnon virkailijana sekä Neuvostoliiton perustamien pakolaishallitusten, Puolalaisten isänmaanystävien liiton ja Puolan kansan vapautuksen komitean jäsenenä. Sodan jälkeen Wasilewska muutti Kiovaan, jossa hän asui aviomiehensä, ukrainalaisen näytelmäkirjailijan Oleksandr Kornijtšukin kanssa. Myöhemmin hän toimi aktiivisesti maailman rauhanneuvostossa.
Kirjallisessa tuotannossaan Wasilewska oli ensimmäisiä puolalaisia sosialistisen realismin edustajia. Romaani Ojczyzna (”Isänmaa”, 1935) ja kertomus Ziemia w jarzmie (”Maa ikeen alla”, 1938) kuvaavat puolalaisen työväestön ankeaa asemaa ja sorrettujen talonpoikien taistelua. Myöhemmät puolaksi kirjoitetut teokset ilmestyivät Neuvostoliitossa venäjäksi käännettyinä. Tunnetuin niistä on neuvostokansan sankaruutta toisessa maailmansodassa kuvaava novelli ”Sateenkaari” (Tęcza, 1942). Wasilewska sai kolmesti Stalin-palkinnon: ”Sateenkaaresta” vuonna 1943, toisen kerran vuonna 1946 suositusta pienoisromaanista ”Vain rakkautta” (Po prostu miłość, 1944) ja kolmannen kerran vuonna 1952 trilogiasta Pieśń nad Wodami (”Laulu vetten yllä”, 1940–1951), joka kuvaa ukrainalaisten sortoa porvarillisessa Puolassa ja uuden sosialistisen Puolan syntyä. Wasilewska oli Stalinin kuolemaan saakka puolalaisen kirjallisuuden näkyvimpiä hahmoja, joka on sen jälkeen tietoisesti unohdettu.
Suomennettuja teoksia

Sateenkaari. Suom. Elvi Sinervo. Helsinki: Kansankulttuuri, 1945.
Sateenkaari. Venäjän kielestä suom. Vuokko Ahveninen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1945.
Vain rakkautta. Suom. L. Schulgin. Helsinki: Kansankulttuuri, 1945.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Vanda Vasilevskaja (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef
Eeden (romaani)

Eeden (puol. Eden) on Stanisław Lemin vuonna 1959 ilmestynyt tieteisromaani.
Aiheesta muualla

Epinions.com. (englanniksi)