stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karl Dönitz
Dönitz Nürnbergin oikeudenkäynnissä

Nürnbergin oikeudenkäynnissä Dönitz asetettiin syytteeseen sotarikoksista. Toisin kuin monia syytetyistä, häntä ei syytetty rikoksista ihmiskuntaa vastaan. Häntä kuitenkin syytettiin osallistumisesta 1: ”salaliittoon rauhaa vastaan”, 2: ”sodan suunnitteluun ja sytyttämiseen” ja 3: ”sotarikoksiin”. Syytteeseen hänet lähinnä asetettiin rajoittamattoman sukellusvenesodan aloittamisesta ja Laconian tapausta seuranneesta käskystä olla pelastamatta sukellusvenehyökkäysten uhreja.
Oikeudenkäynnissä Dönitz sai apua yllättävältä taholta. Yhdysvaltain laivaston amiraali Chester Nimitz – itsekin sukellusvenemies – todisti Dönitzin puolesta, että Yhdysvallat oli myös harjoittanut rajoittamatonta sukellusvenesotaa Tyynellämerellä eivätkä heidänkään sukellusveneensä yrittäneet pelastaa henkiin jääneitä, jos sellainen toiminta uhkasi sukellusveneiden omaa turvallisuutta.
Toisaalta Dönitz totesi pitävänsä oikeutettuna juutalaisten poistamista yhteiskunnasta ja käyttämistä pakkotyövoimana. Saksan laivaston alaisena muun muassa telakoilla oli suuri määrä pakkotyövankeja ankarissa oloissa. Attentaattiyritykset Hitleriä vastaan hän katsoi maanpetoksiksi. Oikeudenkäynteihin lakimiehen ominaisuudessa osallistuneen kirjailija Walter Hasencleverin mukaan Dönitz oli tuomiolla olleista Wehrmachtin sotilaskomentajista ainoa loppuun asti kansallissosialistiselle aatteelle uskollinen.
Tuomioistuin totesi Dönitzin syylliseksi syytekohtiin kaksi ja kolme, ja hänet tuomittiin kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen, jonka hän suoritti Spandaun vankilassa.
Loppuelämä ja kuolema

Vapauduttuaan Dönitz pyrki puhdistamaan mainettaan propagoimalla julkaisemissaan teoksissa kuvaa sankarillisesti taistelleesta Wehrmachtista ja itsestään sen vääryydellä tuomittuna marttyyrinä. Hän yritti mahdollisuuksiensa mukaan vastata myös hänelle osoitettuihin kirjeisiin ja nimikirjoituspyyntöihin. Dönitz kuoli jouluaattona 1980 Aumühlessä. Puolustusministeriön erityisestä määräyksestä ilman sotilaallisia kunnianosoituksia suoritettuihin hautajaisiin osallistuivat muun muassa entinen SS-kenraalimajuri Wilhelm Mohnke sekä eversti Hans-Ulrich Rudel.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Dönitz Wikimedia Commonsissa
10 Interesting Facts about Karl Donitz, The Last Führer of the Third Reich
| n k Hitlerin hallitus |
| --- | --- |
Kansleri: Hitler Varakansleri: von Papen Varajohtaja: Hess Valtiopäivien puhemies: Göring
 Backe  von Blomberg  Bormann  von Brauchitsch  Darré  Dorpmüller  Dönitz  von Eltz-Rübenach  H. Frank  K. H. Frank  Frick  von Fritsch  Funk  Goebbels  Gürtner  Göring  Hess  Hierl  Himmler  Hugenberg  Keitel  Kerrl  von Krosigk  Lammers  Meissner  Muhs (vt.)  von Neurath  Ohnesorge  Raeder  von Ribbentrop  Rosenberg  Rust  Röhm  Seldte  Schacht  Schlegelberger (vt.)  Schmitt  Seyss-Inquart  Speer  Thierack  Todt 
Reichsführer SS: Himmler Stabchef SA: Röhm
| n k Nürnbergin ensimmäisen oikeudenkäynnin syytetyt |
| --- | --- |
Kuolemaan tuomitut:  Martin Bormann  Hans Frank  Wilhelm Frick  Hermann Göring  Alfred Jodl  Ernst Kaltenbrunner  Wilhelm Keitel  Joachim von Ribbentrop  Alfred Rosenberg  Fritz Sauckel  Arthur Seyss-Inquart  Julius Streicher 
Vankeuteen tuomitut:  Walther Funk (elinkautinen)  Rudolf Hess (elinkautinen)  Erich Raeder (elinkautinen)  Baldur von Schirach (20 vuotta)  Albert Speer (20 vuotta)  Konstantin von Neurath (15 vuotta)  Karl Dönitz (10 vuotta) 
Syyttömiksi todetut:  Hans Fritzsche  Franz von Papen  Hjalmar Schacht 
Muut:  Gustav Krupp von Bohlen und Halbach  Robert Ley 
↑  Oikeudenkäynti in absentia, oli todellisuudessa jo kuollut.  ↑  Teki itsemurhan ennen tuomion täytäntöönpanoa.  ↑  Syytteistä luovuttiin korkean iän ja huonon terveyden vuoksi.  ↑  Teki itsemurhan ennen oikeudenkäynnin alkua. 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Dönitz Saint-Nazairessa kesäkuussa 1941. Lähellä laiturissa Saksan sukellusvenelaivaston U-94.
Eclipse-luokka (risteilijä)

| Eclipse |
| --- | --- |
 kaavio Eclipse-luokan alusten suojasta ja aseistuksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  5 600 t (kuormattuna)
Pituus:  113,69 m (kokonaispituus)
Leveys:  16,31 m
Syväys:  6,25 m
Koneteho:  8 000 ihp
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  450
Aseistus
Meritorjunta:  5 x QF 6" -tykkiä 6 x QF 4,7" -tykkiä 8 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä 6 x QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 x konekivääriä 3 x 18" torpedoputkea
Eclipse-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston yhdeksän 1890-luvun alussa  valmistetun kolmannen luokan (panssarikansi)risteilijän muodostama alusluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Eclipse | Portsmouthin telakka | 11. joulukuuta 1893 | 19. heinäkuuta 1894 | 23. maaliskuuta 1897 | myyty romutettavaksi 1921 |
| HMS Diana | Fairfield Shipbuilding and Engineering Company | 13. elokuuta 1894 | 5. joulukuuta 1895 | 15. kesäkuuta 1897 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Dido | London and Glasgow Engineering, Govan | 30. elokuuta 1894 | 17. maaliskuuta 1896 | 10. toukokuuta 1898 | myyty romutettavaksi 1926 |
| HMS Doris | Naval Construction and Armaments Company, Barrow-in-Furness | 29. elokuuta 1894 | 3. maaliskuuta 1896 | 19. marraskuuta 1897 | myyty romutettavaksi 1919 |
| HMS Isis | London and Glasgow, Glasgow | 30. tammikuuta 1895 | 27. kesäkuuta 1896 | 10. toukokuuta 1898 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Juno | Naval Construction and Armaments Company | 22. kesäkuuta 1894 | 16. marraskuuta 1895 | 16. kesäkuuta 1897 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Minerva | Chathamin telakka | 4. joulukuuta 1893 | 23. syyskuuta 1895 | 4. helmikuuta 1897 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Talbot | Devonportin telakka | 5. maaliskuuta 1894 | 25. huhtikuuta 1895 | 15. syyskuuta 1896 | myyty romutettavaksi 1921 |
| HMS Venus | Fairfield | 28. kesäkuuta 1894 | 5. syyskuuta 1895 | 9. marraskuuta 1897 | myyty romutettavaksi 1921 |
Heidemarie Ecker

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Heidemarie Ecker |  Heidemarie Ecker |  Heidemarie Ecker |  |
Maa:   Länsi-Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | pituus |  |
|  Kultaa | München 1972 | 4×100 m |  |
|  Hopeaa | München 1972 | viisiottelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1971 | viisiottelu |  |
|  Hopeaa | Budapest 1966 | viisiottelu |  |
|  Pronssia | Helsinki 1971 | pituus |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sofia 1971 | pituus |  |
|  Hopeaa | Praha 1967 | pituus |  |
|  Hopeaa | Wien 1970 | pituus |  |
|  Pronssia | Dortmund 1966 | pituus |  |
Heidemarie Ecker (o.s. Rosendahl, s. 14. helmikuuta 1947 Hückeswagen) on entinen saksalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja. Hänen päälajinsa olivat viisiottelu ja pituushyppy.
Ensimmäiset arvokisamitalinsa Heide Rosendahl saavutti 19-vuotiaana vuonna 1966. Sisäratojen EM-kisoissa hän sai pituushypyssä pronssia tuloksella 649 cm, ja ulkoratojen EM-kisoissa hän hävisi viisiottelussa Valentina Tihomirovalle 22 pistettä ja sai hopeaa tuloksella 4765 pistettä. Vuonna 1967 hän sai sisäratojen EM-kisojen pituushypyssä hopeaa tuloksella 641 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän hyppäsi pituutta 640 cm ja sijoittui kahdeksanneksi. Viisiotteluun hän ei osallistunut loukkaannuttuaan ennen kilpailun alkua. Vuonna 1969 Saksan liittotasavalta boikotoi Ateenan EM-kilpailujen henkilökohtaisia lajeja, joten kisat jäivät Rosendahlilta väliin. Vuonna 1970 hän sai sisäratojen EM-kisoissa pituushypyn hopeaa tuloksella 655 cm. Torinossa 3. syyskuuta 1970 hän teki pituushypyn maailmanennätyksen 684 cm, vaikka ponnistus osui hädin tuskin lankulle. Hän menetti ennätyksen vasta keväällä 1976.
Vuonna 1971 Rosendahl ylti vihdoin mestariksi. Hän voitti Sofiassa sisäratojen EM-kilpailujen pituushypyssä kultaa tuloksella 664 cm voittaen Irena Szewińskan kahdeksalla senttimetrillä. Kesällä Helsingin EM-kilpailuissa hän voitti viisiottelussa kultaa pistein 5299 kukistaen Burglinde Pollakin 24 pisteellä. Pituushypyssä hän sai pronssia tuloksella 666 cm. Münchenin 1972 olympialaisissa Rosendahl voitti kultaa pituushypyssä yhden sentin erolla Diana Jorgovaan tuloksella 678 cm. Viisiottelussa hän hävisi vain 10 pistettä Mary Petersille ja sai hopeaa tuloksella 4791 p. Toisen kultamitalinsa hän voitti 4 ×100 metrin viestissä, jossa hän viimeisen osuuden juoksijana toi Länsi-Saksan maaliin maailmanennätysajassa 42,81 s.
Heide Rosendahlin isä oli kiekonheittäjä Heinz Rosendahl, joka vuonna 1954 heitti ennätyksekseen 51,71 m. Heide Rosendahl avioitui myöhemmin yhdysvaltalaisen koripalloilijan John Eckerin kanssa. Heidän poikansa Danny Ecker on seiväshyppääjänä ylittänyt kuusi metriä.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metriä 11,3 s
200 metriä 22,96 s
100 metrin aitajuoksu 13,1 s
Korkeushyppy 170 cm
Pituushyppy 684 cm (ME)
Kuulantyöntö 14,27 m
Keihäänheitto 48,18 m
Viisiottelu 4791 p
Aiheesta muualla

Leverkusen who's who
Naisten pituushypyn olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Albacora-luokka

| Albacora |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  860 t (pinnalla) 1 043 t (sukelluksissa)
Pituus:  57,75 m
Leveys:  6,74 m
Syväys:  5,25 m
Koneteho:  2 450 shp
Nopeus:  13,5 solmua (pinnalla) 16 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  54
Aseistus
Meritorjunta:  12 x 550 mm torpedoputkea
Albacora-luokka oli Portugalin laivaston neljän dieselkäyttöisen sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset valmistuivat 1960-luvun lopulla. Luokan alusten suunnittelu perustui Ranskan merivoimien Daphné-luokan aluksiin.
Portugalin hallitus tilasi 1964 Dubigeòn-Normándien telakalta neljä sukellusvenettä, joilla oli tarkoitus luoda 4. sukellusvenelaivue. Ensimmäisen tilatun aluksen palvelukseenotto 1. lokakuuta 1967 aloitti rannikko- ja avomerikelpoisen sukellusveneaseen käytön laivastossa. Luokan viimeinen Barracuda teki viimeisen partiomatkansa 2010. Luokka korvattiin kahdella Tridente-luokan aluksella.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Albacora | Dubigeon | 6. syyskuuta 1965 | 15. lokakuuta 1966 | 1. lokakuuta 1967 | palveluksesta 2000 |
| Barracuda | Dubigeon | 19. lokakuuta 1965 | 24. huhtikuuta 1967 | 4. toukokuuta 1968 | palveluksesta 2010 |
| Cachalote | Dubigeon | 27. lokakuuta 1966 | 16. helmikuuta 1968 | 25. tammikuuta 1969 | Pakistanille joulukuussa 1975 |
| Delfim | Dubigeon | 12. toukokuuta 1967 | 23. syyskuuta 1968 | 1. lokakuuta 1969 | palveluksesta 2005 |
Erik Edner

Erik Edner (12. heinäkuuta 1718 Turku – 2. toukokuuta 1779 Lempäälä) oli suomalainen kirkkoherra, joka toimi aloitteentekijänä Tampereen kaupunkia perustettaessa.
Ednerin vanhemmat olivat Turun kaupungin kassanhoitaja, raatimies Erik Edner ja hänen ensimmäinen puolisonsa Anna Maria Detlofson. Hänen kasvatusisänään toimi haminalainen kauppias Jakob Forsell. Erik tuli ylioppilaaksi 1736 ja aloitti maisterinopinnot luonnontieteissä. Vuonna 1742 hän suoritti pro gradun, ja maisteriksi hän valmistui vuonna 1745. Edner vihittiin papiksi 1748.
Erik Edner toimi Lempäälässä ensin vt. kirkkoherrana 1748 ja armovuodensaarnaajana 1749 sekä sitten seurakunnan kirkkoherrana vuodesta 1750 lähtien. Hän oli tarmokas kirkkoherra, joka edisti köyhäinhoitoa, aloitti lasten säännöllisen kouluopetuksen ja ankaralla kurinpidolla (mm. jalkapuun käytöllä) lisäsi kansan lukutaitoa. Rovasti hänestä tuli vuonna 1773.
Erik Edner valittiin Suomen pappissäädyn edustajana vapaudenajan viimeisille valtiopäiville 1771–1772, ja siellä hän teki merkittävän aloitteen kaupungin (kauppalan) perustamisesta Lempäälän pohjoispuolelle Tammerkoskelle. Häntä pidetään siis Tampereen kaupungin syntysanojen lausujana. Edner perusteli esitystään Tammerkosken ympäristöpitäjien asukkaiden pitkillä ja kalliilla kauppamatkoilla. Tammerkosken partaalle tulisi perustaa teollisuuslaitoksia ja vesiväylät perata Poriin ja etelään aina Helsinkiin saakka. Edner kannatti valtiopäivillä hattuja ja kuului siten vähemmistöön omassa säädyssään. Valtiopäivät hajotettiin vuonna 1772 kuninkaan tehdessä vallankaappauksen, mutta Kustaa III allekirjoitti kuitenkin vuonna 1779 Tampereen perustamiskirjan.
Ednerin toiminnassa oli näkyvissä voimakas yleishyödyllisten, taloudellisten asioiden harrastus.
Erik Edner oli naimisissa vuodesta 1750 Anna Magdalena Justanderin kanssa. Anna Justanderin isä Henrik Justander (1676–1749) oli Lempäälän kirkkoherrana ennen Edneriä 1712–1749.
Edner kuoli vuonna 1779. Lempäälässä myönnetään vuosittain Erik Edner -mitali huomattavaa kotiseudun kehittämistä tehneelle lempääläiselle.
Lempäälän kuntaan vuonna 2017 valmistuneen Virta-kampuksen aulasali on nimetty Erik Ednerin mukaan.
Edo-klaani

Edo-klaani oli japanilainen suku, joka vaikutti 1100-luvun loppupuolelta asti nykyisen Tokion lähiseuduilla. Klaani oli
Taira-klaanin vähäinen sivuhaara, mutta se tunnetaan sen kylän perustamisesta, josta myöhemmin kehittyi Tokio. Edo Shigenaga asettui asumaan kohtaan jossa Sumidajoki laskee Tokionlahteen, ja asutuksen nimeksi tuli Edo, joka tarkoittaa jokisuuta.
Alaşehir

| Alaşehir |
| --- | --- |

 Alaşehir
 Koordinaatit: 38°21′N, 28°31′E 
Valtio:   Turkki
Maakunta:  Manisa
Väkiluku (2020)  (piirikunta):  105 145
 
 www.alasehir.gov.tr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alaşehir on kaupunki ja piirikunta Turkin Manisan maakunnassa. Nykyinen kaupunki on historiallisen Filadelfeian paikalla. Piirikunnan asukasluku oli vuonna 2020 105 145.
Maantiede

Alaşehir sijaitsee TurkinAnatoliassa lähellä Kuzu Çayn jokea Manisan maakunnassa. Nimi Alaşehir tarkoittaa kirjavan väristä kaupunkia.
Historia

Antiikin ja Bysantin valtakunnan aikoihin nykyisen Alaşehirin paikalla sijaitsi Filadelfeian kaupunki. Nimensä se oli saanut perustajansa Attalos II Filadelfosin mukaan.
Suleiman ibn Kutalmiş valtasi johtamineen seldžukkeineen Fryygian seudun vuonna 1075 tai 1076. Samalla kukistui myös Filadelfeia, jonka Bysantin joukot valtasivat kuitenkin takaisin vuonna 1098. Sittemmin se muodosti tärkeän tukikohdan Bysantin tulevissa sodissa seldžukkeja vastaan. Joidenkin lähteiden mukaan vuonna 1210 kaupungin lähellä käytiin taistelu, jossa seldžukkipäällikkö Kay-Khusraw I sai surmansa keisari Theodoros I Laskarista vastaan käydyssä taistelussa. Bysanttilaiset lähteet eivät kuitenkaan tunne tapahtumaa.
Vuonna 1303 kaupunkia piirittivät Jakub I:n johtamat turkkilaiset, mutta kaupungin pelastivat katalaanien palkkasotilaat. Sitä piiritettiin vielä vuosina 1307 ja 1324. Kaupunkia ei varsinaisesti kukistettu, mutta se joutui maksamaan tribuuttia ensin Germiyanin ja myöhemmin Aydınin turkkilaisille hallitsijoille. Lopulta vuonna 1391 kaupunki kukistui viimeisenä Vähä-Aasian vapaana kreikkalaisena kaupunkina osmanisulttaani Bayezid I:n joukoille.
Vuonna 1402 sen valtasi Timur Lenk ja osmanivalta palasi seuraavan kerran Murad II:n kaudella. Kaupunki ei enää saavuttanut historiallisesti tärkeää asemaansa. Siitä tuli ensin Aydinin ja sittemmin Manisan vilayetiin kuuluneen kadan keskus. Vuonna 1890 kaupungissa asui 17 000 muslimia ja 4 000 kreikkalaista. Kreikka miehitti Alaşehirin vuonna 1919 ja se menetettiin takaisin turkkilaisille Kreikan–Turkin sodan seurauksena vuonna 1923. Kaupungista tuli sittemmin kokonaan muslimien asuttama.
Väestö

Turkin tilastokeskuksen mukaan Alaşehirin piirikunnan asukasluku oli vuonna 2020 105 145. Vuotuinen väestönkasvu oli 5 %. Vuonna 1945 asukasluku oli  45 792, joista 8 883 asui itse kaupungissa.
Kenan Evrenin muistomerkki.
Hevoskärryt kaupungin kadulla.
Ecuadorinaratti

| Ecuadorinaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Alaheimo::  Arinae
Tribus::  Arini
Suku::  Suomuaratit Pyrrhura
Laji::  orcesi
Kaksiosainen nimi
 Pyrrhura orcesi  Ridgely & Robbins, 1988 

Katso myös
   Ecuadorinaratti Wikispeciesissä   Ecuadorinaratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ecuadorinaratti (Pyrrhura orcesi) on uhanalainen Lounais-Ecuadorissa elävä papukaija. Sen holotyypin kuvailivat Robert Ridgely ja Mark B. Robbins El Oron provinssista Ecuadorista 1988. Sitä uhkaa elinympäristön häviäminen.
Ecuadorinaratti on enimmäkseen vihreä. Koiraalla on otsassa punaista ja molemmilla sukupuolilla on punaista myös vatsassa. Siivissä on sinistä väriä. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja se syö hedelmiä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Ecuadorinaratti (Pyrrhura orcesi)
iNaturalist: Ecuadorinaratti (Pyrrhura orcesi)
UniProt: Taxonomy - Pyrrhura orcesi (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Pyrrhura orcesi (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q580007  Wikispecies: Pyrrhura orcesi  ADW: Pyrrhura_orcesi  ARKive: pyrrhura-orcesi  BirdLife: 22685851  BOW: elopar1  CoL: 4QW3Z  eBird: elopar1  EoL: 1178004  EURING: 26000  GBIF: 2479843  iNaturalist: 19154  IRMNG: 10858723  ITIS: 554908  IUCN: 22685851  NCBI: 311892  Neotropical: elopar1  Observation.org: 71579  Open Tree of Life: 466987  Species+: 9402  Xeno-canto: Pyrrhura-orcesi
Albanialainen elokuva

Shqipëria e Re -elokuvastudio.
Albanialainen elokuva sai alkunsa vuonna 1947, jolloin Albaniassa kuvattiin ensimmäiset uutiselokuvat. Vuonna 1952 Tiranaan perustettiin Neuvostoliiton tuella Shqipëria e Re (”Uusi Albania”) -elokuvastudio. Samoihin aikoihin maassa alettiin valmistaa dokumenttielokuvia. Sergei Jutkevitš ohjasi vuonna 1954 valmistuneen neuvostoliittolais-albanialaisen yhteistuotannon Veliki voin Albanii Skanderbeg (”Albanian suuri soturi Skanderbeg”). Suomessa elokuvaa esitettiin nimellä Kultainen haarniska. Ensimmäinen kokonaan albanialainen näytelmäelokuva oli Kristaq Dhamon ohjaama Tana vuonna 1958.
Albanian elokuvatuotanto kehittyi erityisesti vuosina 1975–1990, jolloin maassa tehtiin vuosittain keskimäärin 13 näytelmäelokuvaa. Vuonna 1980 Shqipëria e Re tuotti 40 dokumenttielokuvaa, 26 uutisfilmiä, 14 näytelmäelokuvaa ja 10 animaatiota. Tunnettuja ohjaajia olivat Dhimitër Anagnosti, Viktor Gjika, Piro Milkani ja Esat Musliu. Elokuvissa käynti oli hyvin suosittua. Vuonna 1970 Albaniassa oli 450 elokuvateatteria, joihin myytiin 20 miljoonaa lippua.
Kommunistivallan aikana albanialaisten elokuvien sisältö oli voimakkaan propagandistinen. Niiden keskeisiä aiheita olivat toisen maailmansodan aikainen vastarintaliike sekä sosialistisen yhteiskunnan rakentamiseen liittyvät moraalikysymykset. Nykyperspektiivistä katsoen filmien taiteellinen taso oli usein kyseenalainen, mutta olosuhteet huomioon ottaen maan elokuvateollisuus ylsi merkittäviin saavutuksiin.
Elokuvien tuotanto lakkasi kommunistisen järjestelmän romahdettua 1990-luvun alussa. Uusia elokuvia alettiin valmistaa vasta vuosikymmenen lopulla. Samalla maahan avattiin ensimmäiset nykyaikaiset elokuvateatterit ja Shqipëria e Re nimettiin Kansalliseksi elokuvakeskukseksi (Qendra Kombëtare e Kinematografisë). Tunnettuja albanialaisia nykyohjaajia ovat Gjergj Xhuvani, Albert Minga ja Fatmir Koçi.
Aiheesta muualla

Albanian elokuva-arkiston sivusto (albaniaksi), (englanniksi)
Kansallisen elokuvakeskuksen sivusto (albaniaksi)
Ebikon

| Ebikon |
| --- | --- |

 vaakuna

 Ebikon
 Koordinaatit: 47°5′N, 8°20′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Luzernin kantoni
Hallintoalue (Wahlkreis):  Luzern-Landin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,68 km²
Korkeus:  420–673 m
Väkiluku (31.12.2018)  (vakinaiset asukkaat):  13 617
 – Väestötiheys:  1 407 as./km²
 
 www.ebikon.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ebikon on kaupunki Keski-Sveitsissä Luzernin kantonissa. Siellä on vajaat 14 000 asukasta.
Sijainti

Ebikon sijaitsee Luzernin koillispuolella, Reussjoen etelärannalla.
Liikenne

Moottoritie A14 kulkee kaupungin poikki. SBB:n rautatie Luzernista Rotkreutziin ja Zugiin kulkee Ebikonin kautta..
Aiheesta muualla

Hörsch, Waltraud: Ebikon (Gemeinde) (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  29.10.2009. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ebikon Wikimedia Commonsissa
| n k Luzernin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (saks. Wahlkreis) ja kunnat (82 kpl, 1.1.2020–)
 Entlebuch: Doppleschwand • Entlebuch • Escholzmatt-Marbach • Flühli • Hasle • Romoos • Schüpfheim • Werthenstein • Wolhusen
 Hochdorf: Aesch • Altwis • Ballwil •  Emmen • Ermensee • Eschenbach • Hitzkirch • Hochdorf • Hohenrain • Inwil •  Rain • Römerswil •  Rothenburg • Schongau
 Luzern-Land: Adligenswil • Buchrain • Dierikon • Ebikon • Gisikon • Greppen • Honau • Horw • Kriens • Malters • Meggen • Meierskappel •  Root • Schwarzenberg • Udligenswil • Vitznau • Weggis
 Luzern-Stadt: Luzern
 Sursee: Beromünster • Büron • Buttisholz • Eich • Geuensee • Grosswangen • Hildisrieden • Knutwil • Mauensee • Neuenkirch • Nottwil • Oberkirch • Rickenbach • Ruswil • Schenkon • Schlierbach • Sempach • Sursee • Triengen
 Willisau: Alberswil • Altbüron • Altishofen • Dagmersellen • Egolzwil • Ettiswil • Fischbach • Gettnau • Grossdietwil • Hergiswil bei Willisau • Luthern • Menznau • Nebikon • Pfaffnau • Reiden • Roggliswil • Schötz • Ufhusen • Wauwil • Wikon • Willisau • Zell
Akko

| Akko (Akka, عكّا‎) עַכּוֹ |
| --- | --- |
 Näkymä Akkoon.
 vaakuna
 Akko
 Koordinaatit: 32°55′40″N, 35°04′54″E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Pohjoinen
Väkiluku (2018):  48 930
 
 www.akko.muni.il 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Akko (hepr. ‏עכו‎, Ako; Akka, aiemmin Antiokia Ptolemais) oli yksi keskeisiä ristiretkeläisten tukikohtia ristiretkikaudella. Ristiretkeläiset kutsuivat kaupunkia Saint-Jean-d'Acreksi tai vain Acreksi. Sen vanhakaupunki on Unescon maailmanperintöluettelon kohde. Kaupunki sijaitsee nykyisen Israelin alueella läntisessä Galileassa. Vuonna 2018 kaupungin asukasluku oli 48 930. Arabit muodostavat noin neljänneksen kaupungin väestöstä.
Maantiede

Akko sijaitsee Haifanlahden pohjoisosassa pienellä niemimaalla Belusjoen suulla. Haifan kaupunki sijaitsee kymmenisen kilometriä Akkosta etelään ja Tyros Libanonissa noin 30 kilometriä pohjoiseen. Lähialueen rannikkotasanko on viljeltyä ja kaakossa sijaitsee Jisreelin laakso.
Historia > Esihistoria

Akko on yksi vanhimmista nykypäiviin saakka asutetuista kaupungeista. Kaupungin nimi Akko on peräisin kanaanilaisilta ja se tarkoittaa ehkäpä kuumaa hiekkaa. Ensimmäiset merkit asutuksesta Tel Akkolla ovat vuodelta 2 500 eaa. ja myöhemmin kaupunki mainitaan moneen otteeseen egyptiläisissä ja ugaritilaisissa teksteissä. Plinius vanhemman mukaan lasi keksittiin Belusjoen suulla ja alue olikin tunnettu laadukkaasta lasiin tarvittavasta kvartsihiekastaan.