stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johan Ramstedt

| Johan Ramstedt |
| --- | --- |

Ruotsin 9. pääministeri
 14. huhtikuuta 1905 – 2. elokuuta 1905  
Monarkki:  Oskar II
Edeltäjä:  Erik Gustaf Boström
Seuraaja:  Christian Lundeberg
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. marraskuuta 1852 Tukholma
Kuollut: 15. maaliskuuta 1935 (82 vuotta) Tukholma
Ammatti:  juristi
Tiedot
Tutkinnot:  Uppsalan yliopisto
Kunnianosoitukset:  Serafiimiritarikunta (1920)
Johan Olof Ramstedt (7. marraskuuta 1852 – 15. maaliskuuta 1935) oli ruotsalainen poliitikko ja virkamies, joka toimi Ruotsin pääministerinä huhtikuusta elokuuhun vuonna 1905. Hän joutui eroamaan virasta, kun valtiopäivät katsoivat hänen antavan liikaa periksi norjalaisille Ruotsi-Norjan hajoamisen aikana.
Ramstedt syntyi varakkaaseen perheeseen Tukholmassa ja opiskeli juristiksi Uppsalan yliopistossa. Vuonna 1920 hän vastaanotti Serafiimiritarikunnan ansiomerkin.
Ramstedtin hauta Norra begravningsplatsenilla Tukholman lähellä.
Aiheesta muualla

Svenskt biografiskt lexikon (ruotsiksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johan Ramstedt Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Erik Gustaf Boström | Ruotsin pääministeri 1905-1905 | Seuraaja: Christian Lundeberg |
| n k Ruotsin pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  De Geer  Posse  Thyselius  Themptander  Bildt  Åkerhielm  Boström  von Otter  Boström  Ramstedt  Lundeberg  Staaff  Lindman  Staaff  Hammaskjöld  Swartz  Edén  Branting  De Geer  von Sydow  Branting  Trygger  Branting  Sandler  Ekman  Lindman  Ekman  Hamrin  Hansson  Pehrsson-Bramstorp  Hansson  Erlander  Palme  Fälldin  Ullsten  Fälldin  Palme  Carlsson  Bildt  Carlsson  Persson  Reinfeldt  Löfven  Andersson  Kristersson 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Ruotsi
Lokalahti

| Lokalahti Lokalax> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Uusikaupunki |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Turun ja Porin lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Kuntanumero:  432
Hallinnollinen keskus:  Lokalahti
Perustettu:  
– emäpitäjä:  Vehmaa
Liitetty:  1981
– liitoskunnat:  Uusikaupunki Lokalahti
– syntynyt kunta:  Uusikaupunki
Pinta-ala:   km²   (1.1.1979)
– maa:  107,6 km²
Väkiluku:  1 065   (31.12.1980)
– väestötiheys:  10,71 as./km²
Lokalahti (ruots. Lokalax) on Varsinais-Suomessa sijainnut entinen Suomen kunta. Asukkaita 497 (1995). Lokalahden kunta liitettiin 1981 Uuteenkaupunkiin. Lokalahdella on puukirkko (J. Höckert, 1763).
Lokalahden naapurikunnat ennen kunnan lakkauttamista olivat Kalanti, Kustavi, Taivassalo, Uusikaupunki ja Vehmaa.
Maantiede

Entinen Lokalahden kunta sijaitsee Selkämeren rannikolla Uudenkaupungin eteläpuolella. Pääosa Lokalahden alueesta kuuluu mantereeseen, joka työntyy leveänä niemimaana luoteeseen. Mantereen edustalla on satalukuinen saaristo. Lokalahden järvet ovat pääasiassa maankohoamisen seurauksena merestä erilleen joutuneita lahtien pohjukoita, ja niistä suurin on Ahmasvesi.
Historia

Keskiajan lopulla Lokalahti, samoin kuin sen emäpitäjä Vehmaa, oli jo tiheään asuttu. Suurin osa Lokalahden alueesta kuului Vehmaan Puotilan läänin merenpuoleiseen kolmannekseen, kun taas Varanpään seudut luoteessa luettiin Uudenkirkon Pettäisten lääniin. Lokalahden seurakunta sai alkunsa, kun asemiehet Gunnar Elifinpoika ja hänen vävynsä Albrekt Görieshagen rakennuttivat kappelikirkon vuonna 1409. Lokalahti oli omine kirkkoherroineen itsenäinen seurakunta vuosina 1639–1690, kunnes se liitettiin jälleen kappelina Vehmaaseen. Uudelleen Lokalahden seurakunta itsenäistyi vuonna 1905, joskin ero Vehmaasta toteutui vasta 1930.
Talvi- ja jatkosodassa kaatui 45 lokalahtelaista. Lokalahdelle asutettiin sotien jälkeen Metsäpirtin siirtoväkeä Karjalankannakselta.
Lokalahti oli leimallisesti maatalouspitäjä; vielä 1960-luvulla yli kaksi kolmasosaa kunnan asukkaista sai toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta. Teollisuutta kunnassa ei ollut juuri lainkaan. Näistä syistä Lokalahden väkiluku alkoi 1960-luvulla voimakkaasti laskea, ja maaltamuutto näkyi varsinkin saariston kalastajatilojen autioitumisena.
Seurakunta

Vuoteen 2008 asti itsenäinen Lokalahden seurakunta, vuodesta 2009 lähtien Uudenkaupungin seurakunnan Lokalahden kappeliseurakunta on runsaan tuhannen asukkaan rannikkoseurakunta, joka sijoittuu länsirannikolle.
Kuuluisia lokalahtelaisia

Kike Elomaa, kehonrakentaja ja poliitikko
Ilkka Kanerva, poliitikko
Johannes (Juho) Kaskinen, suomalainen maanviljelijä, kunnallisneuvos ja nuorsuomalaisten ja myöhemmin kansallisen edistyspuolueen kansanedustaja
Casimir von Kothen, vapaaherra, hallintomies, kenraaliluutnantti
Gustaf von Kothen, kenraalimajuri, vapaaherra
Arvo Sainio, poliitikko
Urpo Vähäranta, urheilija
Kylät

Alhontaka, Apali (Åböle), Haaroinen, Hakula, Heikkalanpää, Hermansaari (Hermansö), Kaimanen, Kelo, Korpi (Skog), Korvenranta (Skogstrand), Kutkumaa, Kuusisaari (Granö), Lokalahti (Lokalax), Loppmeri, Marttila (Martböle), Mattinen (Mattböle), Muntila (Mundila), Mähkärlä, Nopperla, Oja, Palkkinen (Balkis), Perkiö (Björkö), Pietinalho, Pinipaju, Pitkäluoto (Långholm), Pyöli (Böle), Ranta (Strand), Rauttinen, Riihiranta (Ristrand), Ruissaari (Rågö), Tammisto, Teerimaa, Tirkkala, Varanpää, Vartsaari, Viljattula, Väättänen
Vuoden 1980 taajamarajauksen mukaan Lokalahden ainoa taajama oli 305 asukkaan kirkonkylä.
Kulttuuri > Murre

Lokalahden alueella puhutun kielen perustana on pohjoinen Lounais-Suomen murre. Lokalahden murre kuuluu Lounais-Suomen pohjoisryhmän Taivassalon alaryhmään.
Muuta

Lokalahdella esiintyy rauhoitettu kasviharvinaisuus laukkaneilikka.
Lokalahdella on vuodesta 2007 lähtien järjestetty jokakesäinen festivaali Karjurock.
Ilkka Kanervan muistomerkki paljastettiin Lokalahdella 14. huhtikuuta 2024.
Aiheesta muualla

Lokalahden vanha kartta (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
Uudenkaupungin kaupunginosat, kylät ja taajamat
| --- | --- |
Uudenkaupungin kaupunginosat: Arvassalo · Haimio · Hakametsä · Hiu · Janhua · Kittamaa · Ketunkallio · Pajala · Palomettä · Perkko · Pietola · Ruokola · Sanno · Sorvakko · Sundholma · Vaakua · Viikainen
Kalannin kylät: Alsila · Elkkyinen · Hakoinen · Hallu · Halola · Harikkala · Haudo · Haudonsaari · Hyyninen · Häähä · Inhamo · Jaakolankorpi · Kahloinen · Kainu · Kaivola · Kallela · Kaskinen · Katina · Kaukola · Kinko · Korvenkylä · Kuuvantaka · Kylähiisi · Kytämäki · Lahti · Maurumaa · Männäinen · Orivo · Palsa · Paulähde · Pehto · Petes · Pettäinen · Piitorauma · Putta · Pyrrilä · Ridanala · Ruonanperä · Saarnisto · Sairinen · Sannainen · Santtio · Siivola · Siivottu · Siuttula · Sundholm · Suontaka · Suurikkala · Taipale · Tammisto · Torlahti · Tynki · Uussaari · Vahterus · Varhela · Varjoranta · Vellua · Viisola · Villilä
Lokalahden kylät: Alhontaka · Haaroinen · Haavainen · Hakula · Heikkalanpää · Hermansaari ja Suomenkylä · Hylkimys · Isokorpi · Järppilä ja Vähäkorpi · Kaimainen · Kelo · Korpi · Korvenranta · Kouvoinen · Lokala · Lopmeri · Marttila · Mattinen ja Salmenperä · Muntila · Mähkärlä · Nopperla · Oja · Palkkinen · Perkiö · Pietinalho · Pietula · Pinipaju · Pitkäkari ·  Pitkäluoto · Pleikilä · Puotila · Pyöli · Ranta · Rauttinen · Riihiranta · Ruissaari · Siurula · Tammisto · Tirkkala · Valkamaa · Varanpää · Vartsaari · Viljattula · Väättäinen
Pyhämaan kylät: Edväinen · Hallu · Heinänen · Kammala · Ketteli · Kirkonmaa · Kuiviraumo · Kukainen · Kursila · Majamaaholm · Pitkäluoto · Pyhämaa · Saarnistoholm · Sannainen · Suurikkala · Torlahti (Tuorlahti) · Varhela · Viisola
Uudenkaupungin maalaiskunnan kylät: Haukharja · Kuddholm (Kurulma) · Lepäinen · Lyökki (Ylötynkari) · Meri-Kaskinen · Oksalanpää · Pirkholma · Putsaari · Salmi · Vohdensaari
Taajamat: Uudenkaupungin keskustaajama · Kalannin kirkonkylä · Lokalahden kirkonkylä
Sellobioosi

| Sellobioosi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  528-50-7
PubChem CID:  439178
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H22O11
Moolimassa:  342,3 g/mol
Sulamispiste:  225 °C
Tiheys:  0,5 g/cm³
Liukoisuus veteen:  117 g/l (20 °C)
Sellobioosi on disakkaridinen hiilihydraatti, joka koostuu kahdesta glukoosiosasta. Maltoosista se eroaa glykosidisen sidoksen konfiguraation suhteen; maltoosissa konfiguraatio on β ja sellobioosissa α. Sellobioosi on kiinteää, lähes valkoista ainetta.
Sellobioosi on selluloosan rakenneosa. Sen D-muotoa syntyy luonnossa puun selluloosan hajotessa lahottajasienten sellobiohydrolaasien entsyymivaikutuksella. Sienten ja kasvien beetaglukanaasi hajottaa sen vuorostaan glukoosiksi.
Aiheesta muualla

PubChem: Cellobiose (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Cellobiose (englanniksi)
ChemBlink: D-(+)-Cellobiose (englanniksi)
Hiilihydraatit
| --- | --- |
Pääjoukko:  aldoosi  ketoosi  pyranoosi  furanoosi 
Geometria:  pentoosit  heksoosit  heptoosi  sykloheksaanikonformaatio  anomeeri  mutarotaatio 
Suuri / pieni:  glyseraldehydi  dihydroksiasetoni  erytroosi  treoosi  erytruloosi  sedoheptuloosi 
Pentoosit:  riboosi  arabinoosi  ksyloosi  lyksoosi  ribuloosi  ksyluloosi 
Heksoosit:  glukoosi  galaktoosi  mannoosi  guloosi  idoosi  taloosi  alloosi  altroosi  fruktoosi  sorboosi  tagatoosi  psikoosi  fukoosi  ramnoosi 
Disakkaridit:  sakkaroosi  laktoosi  trehaloosi  maltoosi  sellobioosi 
Polysakkaridit:  glykogeeni  tärkkelys  selluloosa  kitiini  amyloosi  amylopektiini  stakyoosi  inuliini  dekstriini  pullulaani 
Glykosaminoglykaanit:  hepariini  kondroitiinisulfaatti  hyaluronaani  heparaanisulfaatti  dermataanisulfaatti  kerataanisulfaatti 
Aminoglykosidit:  kanamysiini  streptomysiini  tobramysiini  neomysiini  paromomysiini  apramysiini  gentamisiini  netilmysiini  amikasiini
Heptanaali

| Heptanaali |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  111-71-7
PubChem CID:  8130
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H14O
Moolimassa:  114,185 g/mol
Ulkomuoto:  väritön neste
Sulamispiste:  –42 °C
Kiehumispiste:  150 °C
Tiheys:  0,82 g/cm3
Liukoisuus veteen:  2,03 g/l (25 °C)
Heptanaali eli n-heptanaali on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on epämiellyttävä haju. Sen kemiallinen kaava on C7H14O ja rakennekaava CH3(CH2)5CHO. Heptanaalista käytetään myös nimeä heptaldehydi.
Heptanaalin moolimassa on 114,185 g/mol, sulamispiste –42 °C, kiehumispiste 150 °C, tiheys 0,82 g/cm3, leimahduspiste 48 °C (c.c.), taitekerroin 1,4115–771,4135 ja CAS-numero 111-71-7.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Heptanaalia valmistetaan kuumentamalla risiiniöljyhapon estereitä alennetussa paineessa. Toinen tapa on hekseenin hydroformylointireaktio. Yhdistettä käytetään esimerkiksi amyylikanelialdehydin, heptaanihapon ja lääkeaineiden valmistamiseen.
Aiheesta muualla

PubChem: Heptanal (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Heptanal (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Heptanal (englanniksi)
ChemBlink: Heptaldehyde (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo heptanaalia sisältävistä kasveista
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Heptanal (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound – 7Ald (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical – 7Ald (englanniksi)
Minskin urheilupalatsi

Minskin urheilupalatsi (1966) ja sen takana sijaitseva pieni jäähalli (1999) Minskin keskustassa.
Minskin urheilupalatsin pieni jäähalli (1999)
Minskin urheilupalatsi (ven. Дворец спорта, Dvorets sporta, urheilupalatsi) on Valko-Venäjän pääkaupungin Minskin keskustassa sijaitseva, vuonna 1966 avattu urheiluhalli. Rakennuksen katuosoite on Prospekt Pobeditelei 4 (suom. Voiton valtatie 4). Hallin suunnittelusta vastasivat arkkitehdit S. Filimonov ja V. Malyšev. Se toimi aikanaan maan tärkeimpänä urheiluhallina ja oli Valko-Venäjän ensimmäinen monitoimihalli, jossa järjestettiin myös konsertteja ja kongresseja. Urheiluhallina sinne sopi noin 3 000 katsojaa ja konserttisalina 5 000 henkeä. Minskin urheilupalatsi toimi esikuvana neuvostovallan rakentamille Vilnan, Volgogradin, Tšeljabinskin ja Dnepropetrovskin urheilupalatseille. 
Minskin urheilupalatsi toimi KHL-liigassa pelaavan jääkiekkojoukkue Dinamo Minskin kotihallina vuoteen 2010 asti.
Vuonna 1999 alkuperäisen urheiluhallin taakse rakennettiin uusi, pienempi jäähalli.
Aiheesta muualla

Minskin urheilupalatsin kotisivut (venäjäksi) (sportpalace.by)
Artikkeli hallista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Puolisotilaalliset joukot

Puolisotilaallinen joukko on siviileistä koostuva, sotilaallisesti järjestynyt ja koulutettu yksikkö. Siitä käytetään myös nimitystä paramilitääri, paramilitaari tai miliisi. Suomessa toimivia puolisotilaallisia joukkoja ovat Rajavartiolaitos ja poliisin Valmiusyksikkö Karhu. Puolisotilaalliset joukot voivat olla osa valtion turvallisuustoimia tai itsenäisesti toimivia ryhmiä. Myös jotkin terroristiryhmät toimivat puolisotilaallisesti, kuten myös kapinalliset. Myös yksityisarmeijat kuuluvat tähän käsitykseen.
Valtioiden puolisotilaalliset organisaatiot

Puolisotilaalliset joukot voivat olla sissejä tai hallituksien luomia joukkoja turvallisuuden takaamiseksi. Osa puolisotilaallisista yksiköistä on kommandoyksikköjä, jotka taistelevat armeijan ulkopuolella (esimerkiksi poliisin erikoisosastot). Osa taas on sotilaallisesti järjestettyjä joukkoja, joita ei kuitenkaan ole tarkoitettu taistelemaan. Yleensä puolisotilaalliset yksiköt ovat kevyesti aseistettuja.
Valtioiden puolisotilaalliset organisaatiot > Sodan aikana

Valtion puolisotilaalliset joukot, kuten poliisin erikoisryhmät, voidaan asettaa konflikteissa armeijan alaisuuteen ja käskyvaltaan. Kansainvälisen humanitaarisen oikeuden mukaan tästä on informoitava taistelun muita osapuolia. Useissa maissa puolisotilaalliset valtion työntekijät katsotaan sotilaiksi tämän jälkeen. Jotkin valtiot, kuten Saksa, katsovat rajavartiolaitoksen työntekijöiden olevan sotilaita automaattisesti sodan syttyessä. Espanja katsoo puolisotilaallisen kansalliskaartin kuuluvan armeijaan sodan syttyessä.
Valtioiden puolisotilaalliset organisaatiot > Suomessa

Suomessa toimivia puolisotilaallisia joukkoja ovat Suomen Rajavartiolaitos ja poliisin Valmiusyksikkö Karhu.
Lakkautettuihin Suomessa toimineisiin puolisotilaallisiin joukkoihin kuului muun muassa Lotta Svärd.
Valtioiden puolisotilaalliset organisaatiot > Muualla maailmalla

Yhdysvalloissa puolisotilaallisia joukkoja on muun muassa Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:lla ja poliisien SWAT-erikoisjoukoissa.
Yksityisarmeijat ja kapinalliset > Sisällissodat ja vallankaappausyritykset

Monet puolisotilaalliset järjestöt ovat tulleet kuuluisiksi tekemistään ihmisoikeusrikoksista, kuten serbien četnikit ja hutujen Interahamwe. Latinalaisen Amerikan sotilasdiktatuureissa toimi esim. 1970-luvulla kuolemanpartioita, jotka taistelivat kommunistisissejä ja muuta oppositiota vastaan. Vuonna 2011 alkaneen Syyrian sisällissodan hallitusta tukevat shahibat ovat puolisotilaallisia joukkoja.
Yksityisarmeijat ja kapinalliset > Yksityiset palkka-armeijat

Yhdysvallat on palkannut yksityisiä palkka-armeijoita muun muassa Lähi-idän konfliktialueille.
Yksityisarmeijat ja kapinalliset > Terroristiryhmät ja muut aseelliset ryhmät

Yhdysvalloissa toimi 2010-luvulla noin kolme sataa aseistettua puolisotilaallista valtiota vastustavaa ryhmää. Southern Poverty Law Centerin mukaan vuonna 2011 aseistettuja puolisotilaallisia yksityisarmeijoita oli 334. Vuonna 2016 niiden määrä oli 276. Koronaviruspandemian aikana vuonna 2020 ryhmien määrä kasvoi 566:een.
Puolisotilaallisia järjestöjä

Autodefensas Unidas de Colombia (AUC), Kolumbia
IRA tai Väliaikainen IRA (PIRA, Provisional IRA), Pohjois-Irlanti
Sturmabteilung (SA), natsi-Saksa
Ulster Defence Association (UDA), Pohjois-Irlanti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puolisotilaalliset järjestöt Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltalainen poliisin SWAT-erikoisjoukko Oregonista.
Natsi-Saksan kenraalieversti von Falkenhorst tapaamassa Jatkosodan aikana puolisotilaallisen Lotta Svärdin jäseniä
Heksanaali

| Heksanaali |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  66-25-1
PubChem CID:  6184
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H12O
Moolimassa:  100,16 g/mol
Ulkomuoto:  neste
Sulamispiste:  –56,3 °C (217 K)
Kiehumispiste:  131 °C (404 K)
Tiheys:  0,8335 g/cm3
Liukoisuus veteen:  5,77 g/l (20,3 °C)
Heksanaali eli n-heksanaali on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on voimakas haju. Sen kemiallinen kaava on C6H12O ja rakennekaava CH3(CH2)4CHO. Heksanaalista käytetään myös nimiä heksaldehydi ja kapryylialdehydi.
Heksanaalin moolimassa on 100,16 g/mol, sulamispiste –56,3 °C, kiehumispiste 131 °C, tiheys 0,8335 g/cm3, hajukynnys noin 2 ppm, leimahduspiste 32 °C, taitekerroin 1,402–1,407 ja CAS-numero 66-25-1.
Heksanaali liukenee niukasti veteen, mutta hyvin alkoholiin ja muihin orgaanisiin liuottimiin. Yhdiste auto-oksidoituu ja polymeroituu erityisesti happamassa ympäristössä. Heksanaali kuuluu VOC-yhdisteisiin eli haihtuviin orgaanisiin yhdisteisiin ja sitä erittyy esimerkiksi paperista. Heksanaalia muodostuu linolihapon hapettumisreaktiossa. Heksanaali ärsyttää ihoa ja silmiä.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Aiheesta muualla

Työsuojelu.fi: Heksanaali (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Emilia Viitikko: Haihtuvien orgaanisten yhdisteiden kvantisointi paperista Tampereen ammattikorkeakoulu, Laboratorioalan koulutusohjelma, Opinnäytetyö, Joulukuu 2012 (pdf)
PubChem: n-hexanal (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Hexanal (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Hexanal (englanniksi)
ChemBlink: Hexanal (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo heksanaalia sisältävistä kasveista
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Hexanal (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - 6Ald (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - 6Ald (englanniksi)
Pähkinä

Pähkinöistä syödään vain sisus. Kuvassa hasselpähkinöitä.
Pähkinä on kasvitieteessä yksisiemeninen hedelmä, joka on kypsänä kuiva, avautumaton ja kovakuorinen. Esimerkiksi pähkinäpensaat, tammet, kastanjat ja pyökit, tekevät pähkinöitä.
Yleiskielessä pähkinällä tarkoitetaan kovan ja kuivan kuoren sisällä kasvavaa syötävää hedelmää tai sen osaa. Pähkinöiksi voidaan nimittää siten myös esimerkiksi manteleita, maapähkinöitä, kookospähkinöitä, saksanpähkinöitä, cashewpähkinöitä, pistaasipähkinöitä, pekaanipähkinöitä ja parapähkinöitä, jotka ovat kasvitieteellisessä mielessä siemeniä.
Jotkin eläimet, kuten oravat, keräävät ja syövät pähkinöitä. Monien  pähkinöiden toisinaan sisältämät hometoksiinit rajoittavat niiden päivittäistä ravintokäyttöä ihmisellä.
Kulutus

Kiinalaiset syövät keskimäärin 40 grammaa pähkinöitä päivässä. Muiden maiden kulutus on vain murto-osa tästä.
Suomalaiset söivät vuonna 2020 yli 5 grammaa pähkinöitä päivässä. Niiden kulutus on lähes kolminkertaistunut vuodesta 2000.
Kaupallisesti merkittäviä pähkinöitä > Aidot pähkinät (hasselpähkinä ja kastanja)

Hasselpähkinän suurin kasvatusalue on Turkki, jossa pähkinää kasvatetaan Mustanmeren alueella, noin 50 km leveällä vyöhykkeellä. Pähkinäpensas kukkii tammi-helmikuussa, siirtyy lepoon kylmimmäksi ajaksi ja jatkaa kasvuaan huhtikuussa. Sadonkorjuu syys-lokakuussa. Turkissa sitä viljellään pienillä perheviljelmillä, jotka saavat pääasiallisen elantonsa parin hehtaarin viljelmiltään. Sato poimitaan käsin puista ja varisseet maasta. Pähkinät varastoidaan säkeissä taivasalla tai takapihojen kojuissa. Hasselpähkinä säilyy kohtalaisesti kuoressaan. Turkista viedään hasselpähkinöitä pääasiassa Eurooppaan, jossa Saksa on suurin ostajamaa. Hasselpähkinää kasvatetaan myös Italiassa, Yhdysvalloissa, Azerbaidžanissa, Georgiassa ja Chilessä.
Osa kastanjoista myydään eteenpäin kuorineen ja osa kuorittuna. Pähkinät voidaan myydä prosessoijille, jotka maksavat kasvattajille pähkinöistä laadun mukaan. Koko ja vioittuneiden osuus vaikuttavat hintaan. Prosessoijat puhdistavat pähkinät, lajittelevat koon mukaan sekä poistavat kuoret. Pähkinät tarkastetaan ja puhdistetaan käsin. Ne voidaan paahtaa, pieniä hakkeeksi ja pakata vakuumiin.
Kaupallisesti merkittäviä pähkinöitä > Muut pähkinät

Alla listatut eivät ole pähkinöitä kasvitieteellisessä mielessä, vaan luumarjan kiviosia taikka muunlaisen hedelmän siemeniä. Ravitsemustieteessä niitä kutsutaan tästä huolimatta pähkinöiksi.
australian eli macadamiapähkinä (tuppilohedelmän siemen)
cashewpähkinä (pähkylä eli akeeni)
kookospähkinä (luumarja)
maapähkinä (palkohedelmän siemen)
manteli (luumarja)
muskottipähkinä
pistaasipähkinä (luumarja)
pekaanipähkinä (luumarja)
parapähkinä (kotahedelmän siemen)
saksanpähkinä (luumarja)
Ravintosisältö

Pähkinät sisältävät tyypillisesti paljon kertatyydyttymättömiä rasvahappoja. Saksanpähkinät ja kookospähkinät muodostavat kuitenkin poikkeuksen. Saksanpähkinä sisältää runsaasti monityydyttymättömiä rasvahappoja ja kookospähkinä tyydyttyneitä.
Terveysriskit ja käyttörajoitukset

Pähkinät ovat yleisiä allergeeneja, ja pähkinäallergian oireet saattavat olla hyvinkin voimakkaita ja vaarallisia.
Monet pähkinät sisältävät runsaasti raskasmetalleja, mikä voi aiheuttaa terveysongelmia, jos niitä nautitaan suuria määriä. Tällaisia ovat esimerkiksi lyijy ja nikkeli. Joidenkin pähkinöiden nikkelipitoisuus on yli 200 mikrogrammaa/100 g ja lyijypitoisuus jopa 10 mikrogrammaa/100 g.
Eltaantuneita pähkinöitä ei pidä syödä. Ulkokuoren poisto nopeuttaa pähkinöiden eltaantumista ja kuoritut pähkinät saattavat eltaantua jopa kahdessa viikossa. Paahtaminen nopeuttaa ja pakastaminen hidastaa eltaantumista. Macadamia- eli australianpähkinä ei härskiinny helposti, koska siinä on vain vähän monityydyttymättömiä rasvahappoja.
Joissakin pähkinöissä voi kasvaa myös hometta, jonka erittämä aflatoksiini on syöpävaarallinen karsinogeeni. Etenkin maapähkinä, hasselpähkinä ja pistaasipähkinä sisältävät usein korkeita alfatoksiinipitoisuuksia. Suomen ruokaviraston mukaan pähkinöiden ja muiden öljykasvien siementen yhteismäärä ei saisi ylittää tämän vuoksi 30 grammaa päivässä tai 200 grammaa viikossa ja leikki-ikäisten maksimiannos on puolet aikuisen annoksesta. Jos öljykasvien siemeniä nautitaan sallittu enimmäismäärä, pähkinöiden osuudeksi jää vain 15 grammaa päivässä/100 grammaa viikossa. Alfatoksiineihin liittyvää riskiä voidaan vähentää myös jättämällä näivettyneen näköiset ja värivirheelliset pähkinät syömättä.
Pähkinöiden on havaittu lisäävän virtsan oksaalihappopitoisuutta, mikä lisää munuaiskivien muodostumisen riskiä.
Parapähkinässä on niin paljon seleeniä, että jo yksi 3 gramman painoinen pähkinä turvaa seleenin päivätarpeen ja 16 grammaa eli 6 pähkinää ylittää turvallisena pidetyn päiväsaannin.
Aiheesta muualla

Macadamiapähkinä.fi Macadamia - Tietoa terveellisistä pähkinöistä
Mantelit.fi Manteli - Tietoa terveellisistä pähkinöistä
Cashew.fi Cashew - Tietoa terveellisistä pähkinöistä
Saksanpähkinä.fi Saksanpähkinä - Tietoa terveellisistä pähkinöistä
Pekaanipähkinä.fi Pekaanipähkinä - Tietoa terveellisistä pähkinöistä
Parapähkinä.fi Parapähkinä - Tietoa terveellisistä pähkinöistä
Hasselpähkinä.fi Hasselpähkinä - Tietoa terveellisistä pähkinöistä
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pähkinä Wikimedia Commonsissa