stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hangon rannikkopatteristo
Aseistus > "Keisarin perinnön" historiaa

Venäjän keisarikunta rakensi 1900-luvun alussa Pietarin suojaksi maailman vahvimman merilinnoitusjärjestelmän, Pietari Suuren merilinnoituksen. Se ulottui Kronstadtista Suomenlahden molempia rantoja pitkin Ahvenanmaalle ja Viron saarille moninkertaisena kiinteiden linnoitusten järjestelmänä. Siihen läntisimpinä kuuluvat Ulompi etuasema ja Turun-Ahvenanmaan saaristoasema sijoittuivat paikkaan, jossa myöhemmin tuli olemaan Hangon rannikkopatteristo.
Ulompi etuasema sulki Suomenlahden suun merimiinoituksella Örön ja Hiidenmaan Tahkunanniemen välillä. Järeiden 356 mm:n (14-tuumaisten) Obuhov-Vickers-tykkien oli määrä suojata merimiinoitus ja viimeistellä sulku. Niiden toimitus kuitenkin viivästyi ja ne korvattiin järeillä (12-tuumaisilla) 305 mm:n Obuhov-tykeillä, joita Öröön sijoitettiin neljä. Niiden lisäksi Örö sai neljä raskasta (6-tuumaista) 152 mm:n Canet-tykkiä. Ulomman etuaseman tulivoimaa oli määrä vahvistaa Russarön ja Naissaaren järeillä, niin ikään 356 mm:n pattereilla. Niiden rakennustyöt aloitettiin 1912, mutta tykkien viivästyttyä asemiin asennettiin "harjoitustykeiksi" järeät (9-tuumaiset) 234 mm:n Bethlehem-tykit.
Turun-Ahvenanmaan saaristoasemaan kuuluivat mm. Utö ja Lypertö. Niiden linnoitustyöt tehtiin 1915. Utön merialueiden käyttäminen kevyen laivaston ja sukellusveneiden tukialueena haluttiin estää ja Utö varustettiin kahdella nelitykkisellä 152 mm:n raskaalla patterilla ja läheinen Enskär kahdella 152 mm:n raskaalla merihaupitsilla. Lypertön linnakkeen Uudenkaupungin edustalla oli määrä estää merialueiden käyttäminen Ahvenanmaan pohjoisesta suunnasta. Se varustettiin kahdella raskaalla nelitykkisellä patterilla, toinen 152 mm ja toinen 120 mm.
Kun Suomi itsenäistyi, tästä linnoitusketjusta aseineen jäi perinnöksi puolet, Suomen rannikon puoleinen osa. Poistuessaan linnakkeilta Venäjän keisarikunnan sotilaat tuhosivat ja vaurioittivat aseistusta paljon, mutta osa jäi paikoilleen hyvässä kunnossa. Kalusto oli uutta ja parasta, mitä sen ajan teollisuus pystyi valmistamaan.
Aseistus > Hangon sopimus

Kun Saksan Itämeren-divisioona nousi maihin Hangossa 1918 venäläiset Suomessa talvehtivat laivasto-osastot lähettivät valtuuskunnan Hankoon sopimaan saksalaisten kanssa, että he jättäytyvät eroon Suomen sisällissodan tapahtumista ja toivovat saksalaisen divisioonan jättävän koskematta Suomen satamissa talvehtivat sota-aluksensa. Näin sovittiin ja asiasta lyötiin kättä päälle. Asiasta tuskin on muuta kunnon dokumenttia kuin valtakirja, jonka venäläinen lähetti heti kiireesti vei asianosaisille aluksille. Jos näin ei olisi tehty, Suomi olisi saanut yllin kyllin sotalaivoja perustakseen kunnollisen laivaston, eikä mitään rannikkotykistöä olisi edes perustettu.
Taistelut > Talvisota, Russarön taistelu

Neuvostoliitto pommitti Hankoa 30. marraskuuta 1939 ja aiheutti kaupungille vahinkoja ja yhden kuolonuhrin. Samana päivänä saatiin tieto, että Neuvostoliiton uusin risteilijä Kirov oli lähtenyt tukikohdastaan Liepājasta.
Russarössä oli sattumalta harjoitus käynnissä järeällä patterilla 1. joulukuuta 1939, kun Kirov ja kaksi Gnevnyi-luokan hävittäjää: Smetlivyi ja Stremitel'nyi, ajoivat Russarön edustalle. Kun ne tunnistettiin patterille komennettiin: "tulikomentoja". Kirov oli 24 km:n etäisyydellä kun vasemman jaoksen oikea tykki (234/50 Be) ampui ensimmäisen laukauksen klo 9.55. Kun muutama laukaus häirintätulta oli ammuttu Kirov käänsi oikean kylkensä kohti ja ampui Russarön linnaketta. Kun Russarön patterin tuli oli peittävää aloitettiin vaikutusammunta 20 km:n etäisyydeltä. Se ammuttiin vasemmalla ja keskimmäisellä jaoksella, neljällä tykillä, ja kesti viisi minuuttia. Noin joka kolmas laukaus oli nallipetto, joka hiukan hidasti tulinopeutta. Kiroviin osui yksi kranaatti ja alus syttyi tuleen. Kirov alkoi heti poistua ja laskea savuverhoa. Kello 10.10 patterille komennettiin: "tulitauko".  Kirovia saattaneet hävittäjät eivät saaneet vaurioita. Kirovin miehistä kaatui 17 ja haavoittui n. 30. Se korjattiin Liepājassa.
Kirovin ampumat 180 mm:n kranaatit osuivat ensin Russarön eteläpuoliseen rantaveteen ja tappoivat suuren määrän kalaa. Seuraavaat kranaatit tulivat pohjoispuoliseen laiturin maastoon. Vauriot olivat pienet. Majakanvartijan (tyhjä) mökki tuhoutui ja laituri ja ruokala saivat vaurioita. Taistelun jälkeen Russarön ruokalistalla oli viikon verran "molo-torskia" ja "silakkaa Kirovin tapaan".
Tällä lyhyellä, menestyksekkäällä taistelulla oli suuri merkitys kun itärintamalla samaan aikaan peräännyttiin viivyttäen. Nämä järeät tykit, aikansa strategiset aseet, osoittivat voimansa, eikä niitä enää uhmattu. Tästä asti ne tekivät sen mihin ne oli tarkoitettu: estivät yhteenoton pelkällä olemassaolollaan.
Taistelut > Jatkosota, saaristotaistelut

Moskovan rauhan sopimukseen kuului Hangon vuokraaminen Neuvostoliitolle laivastotukikohdaksi. Suomen joukot eivät missään vaiheessa yrittäneet vallata aluetta takaisin, mutta Neuvostoliitto vetäytyi alueelta sen jäätyä mahdottomien huoltoyhteyksien taakse.
Neuvostoliiton verrattain hyvin koulutetut ja varustetut erikoisjoukot tekivät useita hyökkäyksiä. Ne olivat yleensä pienehköjä, komppanian, jopa pienemmänkin vahvuisilla osastoilla tehtyjä, mutta hyvin ankaria ja verisiä. Molemmat osapuolet kärsivät niissä suuria tappioita. Tykistötaisteluja käytiin runsaasti ja jatkosodan aikana tykistöammunnat olivatkin enimmäkseen maa-ammuntoja. Vain Bengtskärin taistelu oli suomalaisille voitokas ja majakkasaari saatiin pidettyä. Muut taistelut päättyivät suomalaisten tappioon. Morgonlandetin taistelu oli pahasti alivoimainen ja päättyi pienen merivalvontaryhmän jäämiseen sotavangiksi. Horsön taistelussa 11. heinäkuuta 1941 neuvostoliittolaiset valtasivat saaren. Horsössä on haudattuna yli 40 heidän sotilastaan. Hankoniemen itäpuolella Hästön saarella käytiin myös ankara taistelu. Suomalaisten taistelumenestyksen parantamiseksi perustettiin salainen koulutuskeskus peitenimellä Pyöriäinen. Se oli Snappertunassa Kopparön kartanon mailla. Syksyllä koulutus alkoi näkyä menestyksenä ja neuvostoliittolaisten hyökkäilyhalun vähenemisenä.
Olosuhteet > Meri määrää kaiken

Koska saaristo-oloissa oltiin läpi vuoden ja linnakkeet piti myös huoltaa, oli sopivan kuljetuskaluston puute lähes krooninen. Alkuaikoina ei voinut ajatella, että maista käydään töissä linnakkeella vuoroveneellä. Asiat olivat hyvin, jos joka päivä saatiin tuotua tuoreet elintarvikkeet ja vaihdettua posti. Enin osa henkilökuntaa asui linnakkeella, rohkeimmat perheensä kanssa. Örössä ja Russarössä toimi myös kansakoulu silloin kun oppilaita oli tarpeeksi.
Puiset yhteysveneet olivat merikelpoisia ja luotettavia, mutta aivan ensimmäisinä vuosina veneet olivat lähinnä kalastukseen rakennettuja. Kuljetusalus Pukkio hoiti liikennettä kelirikkoaikoina ja muutenkin kuljetti raskaamman tavaran ja mm. lomakuljetuksia. Talvisin kuljetustarpeita riitti hevosillekin, jos jääteitä pystyttiin ylläpitämään. Talvisin avoimena pidettävien meriväylien yli mentiin väyläsiltoja ja -losseja käyttäen. Toisinaan oli vaan tyydyttävä odottamaan suopeampaa aikaa luonnonvoimilta.
Teräsrakenteisia Y-veneitä (yhteysvene) ja K-veneitä (kuljetusvene) saatiin 1960-luvulta alkaen. Ne olivat suuri parannus, vaikka olivatkin lähinnä veden pinnalla kulkevia konehuoneita. Kesän hyviä ilmoja varten oli L-veneitä (linnakevene). Yhteysliikenne saatiin toimimaan paremmin, ja maista linnakkeella työssäkäynti alkoi olla mahdollista. Raskaampiin kuljetuksiin tuli H-vene (huoltovene) ja Kala-luokan kalustolautta, joka pystyi kuljettamaan kuorma-autonkin. Kovien tuulien aikana saattoi päivä tai pari kulua ilman merikuljetuksia. Talvella kulku oli vaikeaa tai olematonta, varsinkin jos jää oli liian heikkoa jäätien tekemiseen, mutta kyllin vahvaa pysäyttämään K-veneen. Moottorireki oli oiva kulkuväline, jos jää kesti. Täyden kelirikkoajan ainoa ajoneuvo oli usein hydrokopteri.
Vasta 1980-luvulla saatiin  Hauki-luokan vene Hankoniemi ja Valas-luokan kuljetusalus Vänö. Jäätilanne ei sitten enää aivan täysin määrännyt talvimerenkulkua. Myös myrskypäivien vaikeudet helpottuivat suuresti.
Osittain puutteellisesta venekalustosta johtui onnettomuus, joka vaati kolme ihmishenkeä. Suuressa kertausharjoituksessa syyskuussa 1974 oli mukana myös syöksyvene, joka ei täysin vastannut merikelpoisuudeltaan vallitsevia meriolosuhteita. Vene lähti Hästö-Busöstä kohti Jussarötä ja teki normaalin lähtöilmoituksen. Kun tuloilmoitusta ei tullut lähdettiin venettä etsimään. Osa miehistä löydettiin pelastautuneena pieneltä kallioluodolta, mutta kolme miestä oli hypotermiaan kuolleena edelleen kellumassa pelastusliiviensä varassa meressä. Vene oli haukannut vettä osuessaan suureen aaltoon ja uponnut heti. Onnettomuus koettiin hyvin raskaana hankolaisten keskuudessa koska kaikki kuolleet olivat paikkakuntalaisia. Heille tehtiin muistolaatta, joka on edelleen kallioon kiinnitettynä Hästö-Busössä Lillön salmen kohdalla.
Olosuhteet > Asuminen ja kasarmiolot

Asuntojen ja kasarmitilojen puute aiheutti vaikeuksia. Linnakkeiden henkilökunnan asunnot olivat vanhoja ja huonokuntoisia ja ilman mukavuuksia. Kasarmit olivat heikkokuntoisia ja uusinkin, Russarön funkkiskasarmi, ajalta ennen talvisotaa. Vain Hästö-Busön kasarmi ja asuintalo olivat ajanmukaisia ja 1960-luvun lopulla rakennettuja. Asia saatettiin päättäjien tietoon ja 50-vuotisjuhlan tervehdyksessä 1. elokuuta 1971 puolustusministeri Kristian Gestrin vakuutti asian olevan ministeriössä kehityksen alla. Ministeri saatiin myös käymään Russarössä 27. marraskuuta 1972 ja hänelle esiteltiin kasarmin täyteen ahdetut 40 miehen tuvat. Asiasta kirjoitettiin kolmessa Rannikon puolustaja lehdessä ja Ruotuväki lehdessä.  Kenraaliluutnantti Kai Halmevaara arvosteli puheessaan vuosipäivänä 1. elokuuta 1974 kärkevästi valtiovallan riittämättömiä toimia. Samassa tilaisuudessa rannikkotykistön  tarkastaja  eversti Eero  Veranen esitti syvän huolestuneisuutensa Hangon varuskunnan asuntotilanteesta. Maaliskuussa 1975 järjestettiin talviolosuhteissa tutustumiskäynti Russarössä Valtionvarainministeriön, Puolustusministeriön  ja Akavan edustajille. Myös Yleisradio teki haastattelun Russarön asuinolosuhteista ja esitti sen radiossa 6. syyskuuta. Tilanpuutteen vuoksi oli myös aika, jolloin alokaskoulutus toteutettiin Säkylän varuskunnassa. Ilmeisesti silloisen komentajan everstiluutnantti Olavi Aspinjaakon sinnikkyyden tuloksena uuden asuinrakennuksen rakennustyömaan avajaisia Hangon Nycanderinkadulla vietettiin 1. lokakuuta 1975 ja rakennus valmistui 1978. Kun Puolustusministeri Ingvar S. Melin vieraili Russarössä 1. maaliskuuta 1976 kasarmin tilanahtaus oli vielä entisellään ja peruskorjaus ja laajennus aloitettiin kohta sen jälkeen ja se valmistui 1980-luvulla.
Jehovan todistajat

Vuodesta 1949 vuoteen 1961 järjestettiin Jehovan todistajien aseista kieltäytymiseen liittynyt palvelus Hästö-Busön linnakkeella. (Se ei siis ollut vankeutta, jollainen heille kyllä määrättiin vielä tämän palvelusajan lisäksi.) Tuohon aikaan ei ollut käytössä siviilipalvelusta, joten nämä aseistakieltäytyjät määrättiin pidettäväksi tällä linnakkeella, varuskunnassa ja sotilaiden vartioimana. Tuona aikana tuli saarella olleeksi n. 400 Jehovan todistajaa. Heidän asumuksensa oli huonokuntoinen parakki, jota he eivät suostuneet siivoamaan. Varusmiehet tekivät siivouksen kerran viikossa, yleensä paloletkulla. Kylmyyden takia heidän oli itse hoidettava lämmitys ja käytettävä sotilaiden villavaatteita, koska muuta ei annettu. He eivät suostuneet tekemään mitään sotilastyötä, eivät edes kantamaan elintarvikkeita laiturilta ruokalaan.
Perinteet

Hangon rannikkopatteristo vietti, ja sen perinneyhdistys edelleen viettää, perinnepäivää 1. elokuuta, koska se lasketaan joukon perustamispäiväksi 1. elokuuta 1921.
Hangon rannikkopatteriston linnakkeilla, huoltopatterilla ja ohjuspatterilla on myös omat yksikköviirit. Sellaisia käytetään perinteisesti vain erikoisjoukoilla. Rannikkotykistön yksiköt toimivat kaukana esikunnastaan ja toisistaan, joten yksikköviirien käyttö on katsottu perustelluksi. Viirit suunnittelivat yhdessä R.Kankaristo ja B.Heinonen.
Hangon rannikkopatteriston kunniamarssin, Hangon marssin, on säveltänyt Karl Collan, sanoittanut K.R. Malmström ja suomentanut Alpo Noponen.
Hangon marssin sanat:
Käy luokse Hangon laineen, tai tuntureitten taa. Yks kansa, suomalainen, se siellä uurastaa. Siell ensi aamun näimme me ja siellä keinui kehtomme ja äidin suusta hellimpään soi nimi Suomen tään, soi nimi Suomen tään.
Siis meillä, miehet Suomen on yksi veljen tie. Mi valjenneekin huomen, mi nimi meillä lie. Mies Karjalan ja Uudenmaan ja Pohjan, Kainuun kuulakkaan ja Auran, Saimaan seutujen, käy liittoon veljien, käy liittoon veljien.
Aiheesta muualla

Hangon Rannikkopatteriston Perinneyhdistys



152/45 C Kuivasaareen museoituna. Huomaa joustolaitteet putken alla.
152/45 C Hästö-Busössä talvisodan jälkeen evakuoitavana. Huomaa joustolaitteet putken päällä.
305 mm:n rautatietykki Täktomissa
Myös muualla maailmassa tehtiin samalla ohjuksella maalta ampuvia pattereita. Tässä romanialainen patteri ampuu. Länsimaissa ohjus tunnettiin myös nimellä SS-N-2 Styx.
MtO-66 ohjuksen hakupää oli aikanaan kehittynyt ja tarkka monopulssitutka.
Veneitä laiturissa Hästö-Busössä kesällä 1975. Vasemmalta: K-20, L-4, K-22.
Talven jääajoneuvoja Hästö-Busössä talvella 1977. Vasemmalla: Hydrokopteri, Eriksson. Oikealla: Moottorireki, Bombardier.
Kozelsk

Kozelsk (ven. Козе́льск) on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okaan laskevan Žizdra-joen rannalla 72 kilometriä Kalugasta lounaaseen. Kaupunki on Kozelskin piirin keskus. Kaupungissa asui 18 203 henkeä (vuonna 2010).
Kozelskin vaakuna.
Historiaa

Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1146. Aluksi se kuului Tšernigovin ruhtinaskuntaan. Vuonna 1238 Batu-kaanin joukot hävittivät sen 7 viikkoa kestäneen piirityksen jälkeen. Myöhemmin Kozelsk kuului Karatševin ruhtinaskuntaan ja 1300-luvun lopulta lähtien Liettuaan. Moskovan Venäjään se liitettiin vuonna 1494. Iivana IV:n aikana rakennettiin uusi puinen linnoitus. Vuonna 1607 sitä pitivät hallussaan Ivan Bolotnikovin talonpoikaiskapinalliset. Puolalaiset ja liettualaiset hävittivät sen vuonna 1610.
Kozelskin kukoistuskautta oli 1500–1600-lukujen vaihde, jolloin kaupungissa oli noin 15 000 asukasta. Vuonna 1776 siitä tuli Kalugan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1700–1800-luvuilla kaupunki toimi Venäjän ja Ukrainan välisen kaupan välittäjänä.
Toisen maailmansodan aikana kaupungin lähellä sijaitsevaan Optinan luostariin perustettiin sotavankileiri puolalaisille upseereille, jotka puna-armeija oli ottanut vangiksi hyökättyään Puolaan 17.9.1939. Huhti-toukokuussa 1940 noin 4 500 vankia kuljetettiin Katynin lähellä olevaan metsään ja ammuttiin. Tapaus tunnetaan Katynin joukkomurhana. Loka–joulukuussa 1941 Kozelsk oli saksalaisten miehittämä ja tuhoutui pahoin.
Nykypäivää, liikenneyhteyksiä ja nähtävyyksiä

Nykyisin kaupungissa toimii kuorma-autoja ja erikoisajoneuvoja valmistava konepaja, lasitehdas, tiilitehdas, meijeri ym. Kaupungin lähelle on sijoitettu Venäjän armeijan ohjusdivisioona.
Kaupungissa on rautatieasema ja siellä risteytyvät Smolenskiin, Gorbatšovoon ja Tulaan johtavat rautatiet.
Nähtävyyksiä ovat vanhan maalinnoituksen jäänteet, 1620-luvulla rakennettu Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko, Nikolauksen kirkko (1740), Marian ilmestyksen kirkko (1810), 1700–1800-lukujen kauppiastalot ym. Kaupungin lähellä sijaitsee 1400-luvulla perustettu Optinan luostari (Optina pustyn), joka 1800-luvulla oli yksi Venäjän hengellisen elämän keskuksista.
Aiheesta muualla

Kozelskin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)
1400-luvulla perustetun Optinan luostarin kirkontorneja.
Kozelskin rautatieasema.
Shaanxi

| Shaanxi 陕西省 Shǎnxī shěng |
| --- | --- |

 Shaanxin (punaisella) sijainti Kiinan kartalla.
Valtio:   Kiina
Prefektuuritaso:  10 yksikköä
Piirikuntataso:  107 yksikköä
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  maakunta
 – hallinnollinen keskus:  Xi’an
Pinta-ala  ():  205 800 km² (11.)
Väkiluku (2013)  ():  37 640 000 (16.)
BKT (2013):  1 604,5 mrd. CNY (eli 2,5 % Kiinan BKT:stä)
 – asukasta kohti:  42 692 CNY, noin 5 115 EUR (102 % Kiinan keskiarvosta)
HDI (2010):  0,695
Symbolit:  
 – Kansallinen kirjaintunnus:  SN
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  CN-61
 
www.shaanxi.gov.cn
Shaanxi (yksink.: 陕西; perint.: 陝西; pinyin: Shǎnxī) on Kiinan maakunta. Sen kiinalainen lyhennenimi on Qin.
Shaanxin latinisoidussa nimessä käytetään Gwoyeu Romatzyh’n mukaista kaksois-a:ta erotukseksi Shanxin (kiin. 山西, Shānxī) maakunnasta, joka eroaa tämän maakunnan nimestä vain tooniltaan ja kiinalaiselta kirjoitusasultaan. Shaanxin vanha suomenkielinen latinisaatio on Šensi.
Maantiede

Pohjoisessa Sisä-Mongolian rajalla on autiomaata, maakunnan keskiosa on lössiylänköä. Maakunnan eteläosat halkaisee Qinling-vuoristo, jonka eteläpuolella vallitsee subtrooppinen ilmasto.lähde? Maakunnan rajanaapurit ovat Sisä-Mongolia pohjoisessa, Shanxi ja He'nan idässä, Hubei, Chongqing ja Sichuan etelässä, Gansu lännessä ja Ningxia luoteessa.
Shaanxi on Kiinan 11. suurin maakuntatason hallinto-alue; sen pinta-ala on 205 800 neliökilometriä.
Alueen merkittäviä kaupunkeja ovat Xi’an (maakunnan pääkaupunki), Lintong ja Yan’an.
Historia

Shaanxin maakunnan pääkaupunki Xi’an on ollut Kiinan pääkaupunki usean dynastian aikana, aiemmin nimellä Chang'an. Jo Zhou-dynastia (1066–221 eaa. oli lähtöisin Shaanxista ja piti pääkaupunkiaan Haossa, lähellä nykyistä Xi'ania.
”Ensimmäinen keisari” Qin Shi Huangdi rakennutti valtavan hautakompleksin nykyiseen Xi'aniin 200-luvulla eaa. Hänen mukanaan haudattiin tuhansia terrakottasotilaita.
Maakuntanimi on Song-dynastian (960–1279) alkuajoilta. Nimi koostuu kahdesta ideogrammista. Shǎn on mahdollisesti viite muinaiseen Shanmon alueeseen. Se sijaitsi Keltaisenjoen lähettyvillä seudulla, jossa joki puhkaisee Sanmenin rotkon. Sana xī on ’länsi’. Shaanxi tarkoittaa siis ’Shanmosta länteen’.
Pohjois-Shaanxissa sattui 23. tammikuuta 1556 maailmanhistorian tuhoisin maanjäristys, joka surmasi noin 850 000 ihmistä. Sen magnitudi oli 8.
Kommunistien pitkä marssi (1934–1935) päättyi Yan’aniin Shaanxiin, ja Shaanxi ja Yan’anin ympäristö jäivät kommunistien päämajaksi sisällissodan päättymiseen saakka 1949, joten Shaanxissa kommunistit pääsivät harjoittelemaan hallintoa toistakymmentä vuotta.
Hallinnollinen jako

Shaanxi jakautuu yhdeksään prefektuuritason kaupunkiin ja Xi'anin kaupunkiin joka on suoraan maakunnan hallinnon alainen.
1. Xi’an
2. Ankang
3. Baoji
4. Hanzhong
5. Shangluo
6. Tongchuan
7. Weinan
8. Xianyang
9. Yan’an
10. Yulin
Väestö

Shaanxin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 37 327 378, mikä edusti 2,79 prosenttia Kiinan väestöstä (ilman Hongkongia ja Macaota). Lukujen perusteella maakunta oli Kiinan 16. väkirikkain maakuntatason hallintoalue. Väestöarvio vuoden 2013 loppuun oli 37 640 000.
Maakuntaan on muuttanut osa muinaista xianbei-kansaa.lähde?
Kulttuuri

Xi'anin kaupunki: muinaiset kaupungin muurit, moskeija, kellotorni, museoita
terrakotta-armeija Qin Shi Huangdin haudassa Xi’anissa (maailmanperintökohde)
Banpo: neoliittinen kylä lähellä Xi'ania
keisarillisia mausoleumeja
Daqin-pagoda
Yan’an, Pitkän marssin päätepiste ja kommunistisen vallankumouksen keskus
Shaanxin historiallinen museo
Hua-vuori, joka on yksi Kiinan viidestä pyhästä vuoresta, sijaitsee Shaanxissa. Sen huippu on 2 200 metriä merenpinnasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto Shaanxin maakunta. Arkistoitu 29.12.2018. Viitattu 25.3.2013. (kiinaksi)
| n k  Kiinan alueellinen hallinto |
| --- | --- |
Maakunnat:  Anhui  Fujian  Gansu  Guangdong  Guizhou  Hainan  Hebei  Heilongjiang  Henan  Hubei  Hunan  Jiangsu  Jiangxi  Jilin  Liaoning  Qinghai  Shaanxi  Shandong  Shanxi  Sichuan  Yunnan  Zhejiang 
Itsehallinnolliset alueet:  Guangxi  Ningxia  Sisä-Mongolia  Tiibet  Xinjiang 
Itsehallinnolliset kunnat:  Chongqing  Peking  Shanghai  Tianjin 
Erityishallintoalueet:  Hongkong  Macao 
Shaanxin hallinnollinen jako
Iltanäkymä kadusta Xi’anin ’muslimikortteleiden’ alueella.
Terrakottasotilaiden armeija Xi’anissa.
Xinjiang

| Xinjiang / Sinkiang شىنجاڭ ئۇيغۇر ئاپتونوم رايونى‎ (Shinjang Uyghur Aptonom Rayoni) 新疆维吾尔自治区 (Xīnjiāng wéiwú'ěr zìzhìqū) |
| --- | --- |

 Xinjiangin (punaisella) sijainti Kiinan kartalla.
Valtio:  Kiina
Prefektuuritaso:  14 yksikköä
Piirikuntataso:  105 yksikköä
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  autonominen alue
 – hallinnollinen keskus:  Ürümqi
 – Puolueen sihteeri:  Zhang Chunxian
 – Kuvernööri:  Shohrat Zakir
Pinta-ala  ():  1 646 900 km² (1.)
Väkiluku (2013)  ():  22 643 000 (25.)
 – väestötiheys:  13,7 as./km²
BKT (2013):  836,0 mrd. CNY (eli 1,3 % Kiinan BKT:stä)
 – asukasta kohti:  37 181 CNY, noin 4 453 EUR (89 % Kiinan keskiarvosta)
HDI (2010):  0,667
Symbolit:  
 – Kansallinen kirjaintunnus:  XJ
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  CN-65
 
xinjiang.gov.cn
Xinjiang eli Sinkiang (uiguuriksi: شىنجاڭ Shinjang, kiin. 新疆, pinyin: Xīnjiāng) on autonominen alue Kiinassa. Xinjiang merkitsee kiinan kielellä "uutta rajaa". Koska Kiinan autonomiset alueet ovat joillekin vähemmistökansallisuuksille varattuja, Xinjiang on varattu uiguureille, minkä vuoksi alueen täydellisempi nimi on Xinjiangin uiguurien autonominen alue. Myös nimeä Sinkiang-Uigur on käytetty. Muita nimiä alueelle ovat Kiinan Turkestan tai Itä-Turkestan.
Xinjiangin väestö on ollut kasvussa. Osana Kiinan kansantasavallan väestöpolitiikkaa on Xinjiangissa sallittu kaupunkilaisille yksi lapsi ja maalla asuville kaksi lasta vuodesta 1984. Maalla asuvat ovat paljolti uiguureja ja muita vähemmistökansallisuuksia, kun taas kaupungistuminen on tapahtunut pääasiassa öljy- ja kaasuteollisuuden tarpeista, mikä on tuottanut alueelle väestöä Kiinan muista osista, pääasiassa han-kiinalaisia. Kiinalaisten ja uiguurien välillä on ollut poliittista kitkaa, joka on johtanut levottomuuksiin, terroritekoihin ja näiden koviin tukahduttamistoimiin. Kiinan uiguureihin ja muihin muslimivähemmistöihin kohdistamia sortotoimenpiteitä kutsuttiin ensin uiguurien kulttuuriseksi kansanmurhaksi, 2020-luvulla jo uiguurien kansanmurhaksi.
Lop Nor, jossa Kiina on tehnyt ydinkokeita, sijaitsee Xinjiangissa.
Maantiede

Xinjiang on pinta-alaltaan suurin Kiinan hallinnollisista alueista tai maakunnista. Sen 1 646 900 neliökilometrin laajuinen alue käsittää kuudesosan Kiinan kansantasavallan alueesta. Tienšan-vuori jakaa alueen Džungarianin altaaseen pohjoisessa ja Tarimin altaaseen etelässä.
Xinjiangin ja samalla koko Kiinan alin kohta sijaitsee 155 metriä merenpinnan alapuolella, korkeimman vuoren yltäessä 8 611 metrin korkeuteen Kashmirin rajalla.
Alue on ilmastoltaan mannermainen ja kuiva, minkä vuoksi säänvaihtelut lämpötilan osalta ovat jyrkkiä.
Xinjiangin uiguurien autonomisella alueella on maarajaa ulkovaltojen kanssa noin 5 600 kilometriä. Alue rajoittuu Mongoliaan, Venäjään, Kazakstaniin, Kirgisiaan, Tadžikistaniin, Afganistaniin, Pakistaniin ja Intiaan Kashmirin kohdalta. Aluetta ympäröivät kiinalaiset alueet ovat idässä Gansu, kaakossa Qinghai ja etelässä Tiibet.
Karakorumin maantie yhdistää Kašgarin Pakistanin Islamabadiin. Xinjiangiin on kehitetty liikenneyhteyksiä, muun muassa Etelä-Xinjiangin rautatie, Turpanin-Ürümqin-Dahuangshanin valtatie ja Burqin-Kanasin valtatie matkailukäyttöön sekä Xinyuan Nalatin lentoasema.
Merkittäviä kaupunkeja ovat Ürümqi, Turfan, Kašgar, Karamay, Yining ja Shihezi.