Islamin kritiikki
Koraanin kritiikki > Koraanin alkuperä ja luonne

Islamin oma kertomus Koraanin synnystä ei perustu aikalaislähteisiin, joten arvoitukseksi on jäänyt kuka, missä ja milloin kirjoitti sen. Koraanin historiallis-kriittinen tutkimus on päätynyt islaminuskosta jyrkästi poikkeaviin näkemyksiin kirjan historiasta ja tekstien sisällöstä.
Koraanin ikää on tutkittu etsimällä mainintoja varhaisesta kirjallisuudesta. Teosta ei tunneta missään ennen 800 -lukua. Esimerkiksi Fiqh Akbar I – käsikirjoitus, joka on varhaisin islamilaista lakia koskeva teksti 700-luvulta, ei tunne Koraania. Lähi-idästä löydetyissä piirtokirjoituksissa sana "Koraani" esiintyy ensimmäisen kerran Mosulissa noin vuonna 810.  Ensimmäisen kerran Koraaniin viitataan Ibn Ishaqin kadonneessa Muhammed-eläkerrassa, joka on kirjoitettu 760-luvulla. Joseph Schacht osoitti, että joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta islamilainen laki ei ollut peräisin Koraanista. Monet islamin kannalta tärkeät asiat ja käsitteet puuttuvat kokonaan Koraanista. Tiedot viittaavat John Wansbroughin mielestä Koraanin oletettua myöhempään kanonisointiin.
Koraanin teksti on katkonaista, typologisesti vaihtelevaa ja keskenään ristiriitaista eikä siksi herätä mielikuvaa yhdestä kirjoittajasta. Reynolds katsoo toiston johtuvan siitä, että Koraanin tekstit ovat saarnoja. Koraani sisältää myös keskenään ristiriitaisia määräyksiä.
Joidenkin analyysien mukaan Koraanin vanhimmat osat ovat syyrialais-kristillisiä saarnoja ja virsiä. Vuonna 1970 Günter Lüling arvioi, että sellaiset muodostaisivat ainakin kolmasosan koko kirjasta. Karl-Heinz Ohlig on arvellut, että suuri osa Koraanista on Lähi-idässä vaikuttaneen kristillisen liikkeen liturgisia tekstejä ja peräisin eri vuosisadoilta.  Koraanin alkuperäiset tekstit ovat epäselviä, mikä johtuu siitä, että vokaalit puuttuivat ja monet konsonantit olivat monitulkintaisia. Kirjoitustavan lukukelvottomuus johtui Ohligin mukaan siitä, että tekstit olivat vain saarnaajien itselleen tekemiä muistilappuja. Kirjoittaja itse osasi lukea tekstin, koska tiesi, mitä oli tarkoittanut, mutta ei kukaan muu. Myöhemmin lisätyt diakriittiset merkit muuttivat asian, mutta kriitikkojen mielestä lisäyksissä tehtiin virheitä.
Koraanin matemaattisen tyylianalyysin perusteella J-J. Walter on arvioinut, että kirjoittajia olisi saattanut olla 30–100.
Ibn Warraqin mukaan Koraani ei voi olla kaikkitietävän jumalan teksti, vaan siinä on hänen mukaansa nähtävissä Muhammadin käden jälki kaikkialla. Tämä näkyy esimerkiksi Koraanin Raamattua muistuttavasta maailmankuvasta, joka on Warraqin mukaan ristiriidassa nykytietämyksen kanssa. Warraq viittaa länsimaissa pitkään vallinneeseen käsitykseen, jonka mukaan Koraanista oli alun perin olemassa useita versioita, jotka vasta myöhemmin pyrittiin yhdistämään yhdeksi Koraaniksi. Tämä on vastoin muslimien yleistä kantaa, jonka mukaan Koraani on aina ollut yhtenäinen kerralla jumalalta saatu.
Warraq viittaa tutkijoiden näkemyksiin, joissa Muhammadin nähdään saaneen usein Koraanin jakeiksi päätyviä ilmestyksiä, jotka palvelevat hänen kulloisia tarkoitusperiään. Lisäksi länsimainen tutkimus on selvittänyt Koraanin suurien aikajärjestystä, joka on tutkimusten mukaan eri kuin niiden järjestys itse kirjassa. Koraania on muslimien piirissä usein pidetty täydellisenä puhtaan arabiankielisenä tekstinä. Warraq viittaa länsimaisiin tutkijoihin, jotka ovat pitäneet Koraania kielioppivirheitä sisältävänä, tyyliltään kömpelönä ja lainasanoja sekä asiavirheitä sisältävänä (väitettyihin asiavirheisiin kuuluvat Koraanin sekavaksi moitittu käsitys Aleksanteri Suuresta ja joidenkin Raamatussakin esiintyvien henkilöiden sekoittaminen toisiinsa).