stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turun musiikkijuhlat
Turun musiikkijuhlilla vierailleita artisteja

Laulu: Sonya Yoncheva, Elina Garanca, Natalie Dessay, Barbara Hendricks, Jorma Hynninen, Soile Isokoski, Jonas Kaufmann, Karita Mattila, Matti Salminen, Elisabeth Schwarzkopf, Lise Davidsen, Rolando Villazón, Thomas Hampson
Viulu: Lisa Batiashvili, Joshua Bell, Igor Oistrakh, Gidon Kremer, Anne-Sophie Mutter
Sello: Steven Isserlis, Heinrich Schiff, Arto Noras, Natalia Gutman, Tatu Kauppinen
Piano: Emil Gilels, Claudio Arrau, Grigory Sokolov, Rodion Shchedrin, Andras Schiff, Olli Mustonen, Murray Perahia, Svjatoslav Richter, Yefim Bronfman, Vladimir Ashkenazy, Lang Lang, Bella Davidovich, Jonathan Biss, Martin James Bartlett
Kapellimestarit: Paavo Järvi, Daniel Harding, Valeri Gergiev, Rene Jacobs, Yevgeny Mravinsky, Yuri Temirkanov, Sergiu Celibidache, Esa-Pekka Salonen, Yehudi Menuhin, Mikhail Pletnev, Sakari Oramo, Myung-Whun Chung
Orkesterit: Pietarin filharmoninen orkesteri, Mariinski-teatterin orkesteri, Lontoon filharmoninen orkesteri, Radion sinfoniaorkesteri, Ruotsin radion sinfoniaorkesteri, Seoulin filharmoninen orkesteri, Vantaan Viihdeorkesteri
Jousikvartetit: Lindsay String Quartet, Borodin-kvartetti, Chilingirian Quartet, Meta4
Vanha musiikki: Emmanuelle Haïm, Gabrieli Consort, Jordi Savall, Gustav Leonhardt, Hilliard Ensemble, La Chapelle Royale, Les Arts Florissants, Ton Koopman, Concert d'Astrée, Helsingin Barokkiorkesteri, Il pomo d'oro, Tallis Scholars
Rock, pop, soul, rap: Apocalyptica, Olavi Uusivirta, Kasmir, Erin, Yona
Muut vieraat: Donna Leon, John Malkovich
Turun musiikkijuhlien vaiheet > Turun musiikkijuhlien synty

Turun Soitannollisen Seuran aktiivisten jäsenten piirissä nousi 50-luvun lopulla idea musiikkijuhlien järjestämisestä. Musiikkijuhlien puolesta työtä tekivät Päivö Saarilahti, John Rosas, Olavi Sarmio ja Gottfrid Gräsbeck, ja ylimääräisessä kokouksessaan maaliskuussa 1960 Soitannollinen Seura päätti toteuttaa Turun musiikkijuhlat vielä samana kesänä.
Turun Soitannollisen Seuran järjestämänä musiikkijuhlat löysi heti ensimmäisten toimintavuosiensa aikana toimintakonseptin. Juhla järjestettiin alkukesästä (kesäkuun alussa tai toukokuussa) Sibelius-viikkojen kanssa päällekkäisyyttä välttäen. Ohjelmassa oli orkesterikonsertteja sekä Turun oman kaupunginorkesterin että vierailevien orkestereiden ja kapellimestareiden johdolla, nimekkäät solistit, Akatemiatalon ja Turun linnan kamarimusiikkikonsertit, muutama ulkomainen vieraileva taiteilija ja silloin tällöin pohjoismainen oopperavierailu. Turkulaisten muusikoiden osuus ohjelmassa oli vahva.
1960-luvun nimekkäimpinä esiintyjiä olivat Leningradin filharmoninen orkesteri Jevgeni Mravinskin johdolla, Igor Oistrah, Sergiu Celibidache Ruotsin radion sinfoniaorkesterin johtajana, Eric Ericson Tukholman kamarikuoron johtajana, Pentti Koskimies, Tom Krause, Matti Lehtinen, Paavo Berglund, Jorma Panula, Liisa Pohjola, Tuomas Haapanen, Erkki Rautio, Arto Noras ja Eero Heinonen.
Vuoden 1963 juhlilla tehtiin uusi aluevaltaus Göteborgin oopperan vieraillessa Turun kaupunginteatterissa Mozartin Così fan tutte -oopperaesityksellään ja tämän jälkeen oopperoita kuultiin 60-luvulla lähes jokaisena vuonna – Paisiellon Sevillan Parturi esitettiin Åbo Svenska Teaterilla vuosina 1966 ja 1968 ensin Drottningholmin oopperan ja sitten Aarhusin Den Jydske Operan vierailuesityksinä. Vuonna 1969 oopperavierailun teki Suomen Kansallisooppera esittäessään kaupunginteatterissa Karl Amadeus Hartmannin oopperan Simplicius Simplicissimus. Kapellimestarina oli Ulf Söderblom, nimiroolissa lauloi Tamara Lund ja ensiesiintymisensä Turun musiikkijuhlilla teki Kapteenin roolin laulanut nuori basso Matti Salminen.
Turun musiikkijuhlien vaiheet > Muutosten aika

1970-luvun alussa Turun musiikkijuhlien toiminnassa alkoi muutosvaihe, kun kaupungin rooli juhlien järjestämisessä lisääntyi. Suunnitteluun tuli mukaan aiempaa useampia näkemyksiä ja juhlien luonne muuttuikin selvästi 1970-luvulla.
Musiikkijuhlien ajankohta siirrettiin elokuulle, missä se on siitä asti pysynyt. Suurimpana muutoksena oli Ruisrockin aloittaminen. Turun musiikkijuhlat järjesti Ruisrock-festivaalin vuosina 1970–2000.
Myös Turun musiikkijuhlat koki sisällöllisiä muutoksia, ja länsimaiseen taidemusiikkiin keskittyneiden konserttien lisäksi ohjelmaa laajennettiin käsittämään jazzia, kansanmusiikkia, lasten-, ulkoilma- ja ilmaiskonsertteja. Konserttien ja tapahtumien määrä kasvoi toiminnan lisääntyessä.
Ulkomaisista nimistä 70-luvulla esiintyi mm. Elisabeth Schwarzkopf ja Robert Levin, Emil Gilels, Claudio Arrau, Grigori Sokolov, Rodion Shtshedrin ja Håkan Hagegård. Suomalaisia muusikoita edustivat mm. Jorma Hynninen, Ralf Gothóni, Seppo Kimanen, Leif Segerstam, Jaakko Ryhänen ja Walton Grönroos.
Vuonna 1973 kuultiin ensimmäistä kertaa turkulaisin voimin esitettynä oopperaa musiikkijuhlilla. Mozartin Don Giovannin esityksen oli ohjannut Ralf Långbacka, Turun kaupunginorkesteria ja Turun oopperayhdistyksen kuoroa johti Juhani Numminen. Oopperan esityspaikka oli juhlille uusi, Turun linnan piha, josta erityisesti 1990-luvulta lähtien on muodostunut musiikkijuhlien musiikkiteatteriesitysten vakiopaikka. Ooppera uusittiin likimain samoin voimin seuraavana vuonna.
Turun musiikkijuhlien vaiheet > Vanhan musiikin riemukulku

Vanha musiikki on ollut musiikkijuhlilla alusta saakka osana ohjelmaa, mutta erityisesti 80-luvulla vanhan musiikin painotus vahvistui. Vanhan musiikin huippunimiä olivat mm. Jordi Savall, Gustav Leonhardt, Musica Antiqua Köln, Tallis Scholars, Sequentia, Monica Huggett, The Hilliard Ensemble, Hortus Musicus, Ton Koopman, Christopher Hogwood, Harry Christophers, Taverner Consort ja King’s Consort.
1980-luvulla Turun musiikkijuhlilla esiintyivät muun muassa Emil Gilels, Gidon Kremer, Bella Davidovich, Dmitri Sitkovetsky, Ann-Sophie Mutter, Peter Schreier, Heinrich Schiff, Olli Mustonen ja Lindsay-kvartetti.
Turun Soitannollisen Seuran jälkeen Turun kaupunki järjesti Turun musiikkijuhlia vuosina 1972-1989. Turun musiikkijuhlasäätiö perustettiin vuonna 1989, ja ensimmäiset säätiön järjestämät juhlat pidettiin vuonna 1990. Säätiö valitsi taiteelliseksi johtajaksi Olli Mustosen, joka toimi tehtävässään kolmilla juhlilla vuosina 1990-1992.
Turun musiikkijuhlien vaiheet > Mustosen vuodet

Säätiön tuoma itsenäinen organisaatio antoi Olli Mustoselle hyvät lähtökohdat toteuttaa taiteellisia visioitaan. Mustonen laittoi itsensä likoon musiikkijuhlien puolesta niin konserttien suunnittelussa kuin toteuttamisessa.
Vuoden 1990 juhlien esiintyjäkaartiin kuuluivat Esa-Pekka Salonen Lontoon Philharmonia-orkesterin kapellimestarina, sellisti Steven Isserlis kamarimuusikkona ja Helsingin kaupunginorkesterin solistina, sopraano Barbara Hendricks pianistinaan Staffan Scheja, Philippe Herreweghe La Chapelle Royalen johtajana ja säveltäjävieraana John Tavener.
Vuonna 1991 esiintyivät Gustav Leonhardt, Roger Norrington, Ton Koopman, Melvyn Tan, Murray Perahia, Grigori Sokolov, Steven Isserlis, Timo Korhonen, Gidon Kremer, Oleg Maisenberg, Thomas Zehetmair ja Joshua Bell.
Mustosen johtajakauden viimeisillä juhlilla 1992 Camerata Academica Salzburg piti kaksi konserttia legendaarisen kapellimestarinsa Sandor Véghin johdolla. Kansainvälisistä huippunimistä mukana olivat mm. pianisti András Schiff sekä sellisti ja kapellimestari Heinrich Schiff.
Turun musiikkijuhlien vaiheet > Rousin aika

Mustosen kolmen vuoden jälkeen vuonna 1993 taiteellisena johtajana aloitti Martti Rousi, joka hoiti tehtävää aina vuoden 2009 juhliin saakka. Rousi toi musiikkijuhlille uusia tuulia. Musiikin ja muiden taiteiden yhteys tuli esille jokavuotisissa musiikkiteatteriesityksissä. Iloista festivaalihenkeä nostattivat VPK-talon iltamat. Vuonna 1993 alkoivat myös musiikkijuhlien mestarikurssit.
Turun linnan musiikkiteatteriesitykset aloitti vuosina 1993-1994 Yön harlekiinit, tekijöinä mm. Erik Söderblom, Tiina Lindfors, Tanssiteatteri ERI, Kuudennen kerroksen orkesteri ja Anu Komsi. Vuosina 1995 ja 1996 Turun linnassa esitettiin Charpentierin Les Arts Florissants. Vastavalmistunut Sigyn-sali oli näyttämönä 1995, kun Tanssiteatteri ERI, Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri, Juhani Lagerspetz ja Camilla Nylund kantaesittivät Mikko Heiniön pianokonserton ja tanssiteoksen yhdistelmän Hermes. Vuosina 1997 ja 1998 esitettiin ohjaaja Erik Söderblomin ja kapellimestari Sakari Oramon johdolla Mozartin musiikista rakennettu ooppera Sulhaset koetuksella. Vuosina 1999 ja 2000 nähtiin Linnan eri tiloissa kiertävä Turun linnan rakastavaiset, jonka ohjaaja oli Michael Baran ja musiikista vastasi Juhani Nuorvala.
Uudistuksien lisäksi Rousi myös vaali Turun musiikkijuhlien perinnettä. Yleisöä ihastuttivat edelleen ulkomaiset huippuvieraat sekä kotimaisten taiteilijoiden parhaimmisto: Svjatoslav Richter, Yefim Bronfman, Yehudi Menuhin, Esa-Pekka Salonen, Karita Mattila, Gustav Leonhardt, Grigori Sokolov, Vladimir Ashkenazy, Lang Lang, Bella Davidovich, Mihail Plentjov, Natalia Gutman, Pietarin filharmonisen orkesterin ja Juri Temirkanov.
Suomalaiset orkesterit ovat vierailleet musiikkijuhlilla aivan sen alkuvuosista alkaen ja 1990-luvulla näiden vierailujen määrä lisääntyi huomattavasti. Turun oman orkesterin lisäksi juhlilla on esiintynyt mm. Radion sinfoniaorkesteri, Helsingin kaupunginorkesteri, Tapiola Sinfonietta, Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri, Sinfonia Lahti, Tampere Filharmonia ja Suomen kansallisoopperan orkesteri. Kapellimestareina ovat olleet mm. Paavo Berglund, Sakari Oramo, Jukka-Pekka Saraste, Leif Segerstam, Juha Kangas, Osmo Vänskä, Okko Kamu, Tuomas Ollila, John Storgårds ja Olli Mustonen.
2000-luvun alussa konserttien musiikkityylien kirjo laajeni kahden nimikkosarjan myötä. Jaakko Salovaara- ja Severi Pyysalo -sarjat toivat musiikkijuhlille mm. Apocalyptican, Rinneradion, Kimmo Pohjosen ja Jukka Perkon.
Turun musiikkijuhlien vaiheet > Kulttuuripääkaupunkia rakentamassa

Lopullinen varmistus siitä, että Turusta tulee Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2011, saatiin Brysselistä vuonna 2007. Hakuprosessin aikana turkulaiset pyrkivät näyttämään osaamistaan ja Turun potentiaalia. Eräs suurisuuntaisimmista produktioista oli Turun filharmonisen orkesterin tuottama Lentävän hollantilaisen esitys Forum Marinumin edustalla vuoden 2005 musiikkijuhlien aikaan. Paikan sopivuus konserttikäyttöön oli todettu jo vuoden 2002 musiikkijuhlien Suomen joutsen 100 vuotta -juhlakonsertissa ja vuonna 2004 juhlille Turun filharmonisen orkesterin tuottamassa Verdin Requiemin esityksessä. Matti Salmisen bassoa kuultiin näissä molemmissa konserteissa ja luonnollisesti myös Lentävän hollantilaisen Dalandina. Valeri Gergijevin johtama Mariinski-teatterin orkesteri esiintyi juhlilla vuosina 2004 ja 2009.
Turun musiikkijuhlien muita tapahtumia

Turun musiikkijuhlat toimii myös elokuisen festivaalin ulkopuolisten tapahtumien järjestäjänä. Markku Luolajan-Mikkolan Gambaa!-sarjan konsertteja pidettiin Turussa vuosina 2003-2004. Turun musiikkijuhlat kokosi kaupungin musiikkitoimijat – Turun kaupunginorkesterin, konservatorion ja musiikkiakatemian sekä Turku Ensemblen ja yliopistojen musiikkitieteen laitokset – järjestämään uuteen musiikkiin keskittyneitä Aboa Musica -festivaaleja. Aboa Musican säveltäjävieraina olivat vuonna 2001 Aulis Sallinen ja Kaija Saariaho, 2002 Magnus Lindberg ja Judith Weir, 2003 Onute Narbutaite ja Einojuhani Rautavaara, 2004 Jouni Kaipainen ja Sofia Gubaidulina sekä vuonna 2006 Unsuk Chin ja Kalevi Aho.
Turun musiikkijuhlat on tuottanut Åbo Svenska Teaterin ja Turun filharmonisen orkesterin kanssa vuonna 2009 Mozartin Cosi fan tutte -oopperan.
Aiheesta muualla

Tapahtuman viralliset kotisivut
Turun tuomiokirkon urut
Sergiu Celibidache
Apocalyptica esiintyy Ruisrockissa
Gustav Leonhardt
New York Post

| New York Post |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  News Corp
ISSN:  ISSN 1090-3321 ja 2641-4139
Perustettu:  1801
Päätoimittaja:  Col Allan
Kotikunta:  New York
Kotimaa:  Yhdysvallat
Sivukoko:  Tabloidi
Ilmestymistiheys:  päivittäin
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
OCLC
www.nypost.com/
New York Post on kolmanneksitoista vanhin Yhdysvalloissa julkaistava sanomalehti ja vanhin niistä, jotka ovat ilmestyneet jatkuvasti päivittäin. Vuodesta 1976 lähtien se on kuulunut australialaissyntyisen miljardööri Rupert Murdochin News Corporationiin. Maaliskuun lopussa 2007 lehti oli yksi Yhdysvaltain kymmenestä suurimmasta sanomalehdestä.
Historia

Alexander Hamilton perusti lehden sijoittajaryhmän antaman noin 10 000 dollarin turvin syksyllä 1801 nimellä New-York Evening Post. Silloinen formaatti oli huomattavasti nykyisestä tabloidimallista eroava broadsheet. Hamiltonin lisäksi sijoittajiin lukeutui muita Federalistisen puolueen newyorkilaisia jäseniä, kuten Robert Troup ja Oliver Wolcott, joita Thomas Jeffersonin valinta presidentiksi ja Demokraattis-republikaanisen puolueen kasvava suosio tyrmistytti. Tapaaminen, jossa Hamilton ensimmäisen kerran hankki sijoittajia uutta lehteä varten, järjestettiin nykyään Gracie Mansionina tunnetulla maaseutuhuvilalla. Hamilton valitsi julkaisun ensimmäiseksi päätoimittajaksi William Colemanin. 1800-luvun kuuluisin New York Evening Postin päätoimittaja oli kuitenkin runoilija  William Cullen Bryant. Lehti oli Bryantin päätoimittajakaudella niin arvostettu, että  englantilainen filosofi John Stuart Mill esitti siitä ylistäviä sanoja 1864.
Vuonna 1881 Henry Villard otti Postin haltuunsa, ja 1897 johtoon tuli hänen poikansa Oswald Garrison Villard, joka oli perustamassa sekä National Association for the Advancement of Colored People -järjestöä että American Civil Liberties Unionia. Villard myi lehden 1918 sen jälkeen, kun laajalle levinneet syytökset saksalaissympatioista ensimmäisen maailmansodan aikana olivat vahingoittaneet myyntilukuja. Ostaja Thomas Lamont ei kyennyt selvittämään lehden talousvaikeuksia ja kauppasi sen 34 talous- ja uudistusmielisen poliittisen vaikuttajan muodostamalle yhteenliittymällä, jota johti Harvard Business Schoolin dekaani Edwin F. Gay ja jonka jäseniin kuului muun muassa Franklin Delano Roosevelt. Ladies Home Journalin julkaisija, konservatiivi Cyrus H. K. Curtis hankki New York Evening Postin 1924 ja muutti sen hetkeksi ei-sensaatiohakuiseksi tabloidiksi vuonna 1933. J. David Stern osti lehden vuorostaan 1934 ja muutti nimen muotoon New York Post. Hän myös palautti lehden entiseen sivukokoonsa ja elvytti liberaalin linjan.
Dorothy Schiff hankki lehden omistukseensa 1939. Hänen aviomiehensä George Backer nimitettiin päätoimittajaksi ja kustantajaksi. Schiffin omistajakauden toisesta päätoimittajasta ja hänen kolmannesta aviomiehestään Ted Thackreystä tuli apulaiskustantaja ja -toimittaja Schiffin rinnalle 1942, ja lehti muutettiin takaisin nykyiseen tabloidiformaattiinsa. James Wechsleristä tuli tämän jälkeen sekä uutisista että pääkirjoituksista vastaava päätoimittaja 1949. Hän luovutti uutisosaston 1961 Paul Sannille mutta jatkoi pääkirjoitussivun toimittamista vuoteen 1980 saakka. Schiffin omistajakauden aikana Post omistautui liberalismille ja tuki ammattiyhdistyksiä sekä sosiaalihuoltoa. Julkaisun sivuilla esiintyivät myös eräät aikansa suosituimmista kolumnisteista, kuten Drew Pearson, Eleanor Roosevelt, Max Lerner, Murray Kempton, Pete Hamill ja Eric Sevareid sekä teatterikriitikko Richard Watts, Jr. Vuonna 1976 Rupert Murdoch osti Postin 30 miljoonalla dollarilla. Siinä vaiheessa Post oli New York Cityn ainoa  päivittäin ilmestyvä iltapäivälehti. Schiffin omistajakauden aikana sen levikki oli kasvanut kahdella kolmasosalla.
Murdochin aika

Vaikka New York Post on menneisyydessä ollut vankkumaton liberalismin kannattaja, on se viime vuosina ottanut konservatiivisen näkökulman, mikä heijastelee Murdochin politiikkaa.
Murdoch toi lehteen The Sunin ja muiden omistamiensa brittitabloidien edustaman sensaatiohakuisen journalismin, jonka tyyppiesimerkki oli Postin kuuluisa uutisotsikko 15. huhtikuuta 1983: ”Päätön ruumis topless-baarissa” (”Headless Body in Topless Bar”). Post myös kierrätti The Sunin tunnettua ”Gotcha”-otsikkoa, joka viittasi tällä kertaa Abu Mus’ab al-Zarqawin kuolemaan eikä Argentiinan laivaston risteilijän ARA General Belgranon uppoamiseen Falklandin sodassa.
Liittovaltion asettamien tiedotusvälineiden keskittymistä rajoittavien säännösten takia Murdoch pakotettiin 1988 myymään New York Post 37,6 miljoonalla dollarilla uutisalaa tuntemattomalle kiinteistöpohatta Peter S. Kalikowille. Kun Kalikow joutui vararikkoon 1993, lehteä hallinnoi väliaikaisesti rahoittaja Steven Hoffenberg, joka myöhemmin myönsi syyllistyneensä arvopaperipetokseen. Tämän jälkeen omistajana oli kahden viikon ajan Abe Hirschfeld, joka oli luonut omaisuutensa pysäköintihallien rakentamisella. Murdochin News Corporation osti Postin takaisin itselleen 1993, kun monet poliitikot olivat suostutelleet  Federal Communications Commissionin myöntämään Murdochille pysyvän vapautuksen ristikkäisomistuksia koskevista säännöistä, jotka olivat pakottaneet hänet myymään lehden viisi vuotta aiemmin. Murdochin uudistetun johdon alaisuudessa lehti jatkoi konservatiivista toimituksellista linjaansa.
Helmikuussa 2009 lehti pääsi kansainvälisen huomion kohteeksi ja sitä vastaan protestoitiin, kun se oli julkaissut pilakuvan, jossa presidentti Obamaa verrattiin simpanssiin. Pilakuvassa poliisi on ampunut simpanssin ja toinen sanoo "nyt meidän on löydettävä joku toinen kirjoittamaan seuraava elvytyspaketti."
Myyntiluvut

New York Postin päivittäinen levikki romahti Schiffin aikakauden viimeisinä vuosina 1960-luvun lopun 700 000:sta noin 418 000:een.[lähde? ] 2000-luvulla tapahtunut elpyminen nosti levikin 724 748:aan huhtikuussa 2007. Osittain tämä saavutettiin alentamalla lehden hinta 50:stä 25 senttiin. Lokakuussa 2006 Post ohitti ensimmäisen kerran kilpailijansa New York Daily Newsin levikissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (englanniksi)
Alexander Hamilton.
William Cullen Bryant.
Eräs New York Postin kuuluisimmista otsikoista, joka kuvastaa lehdessä tapahtunutta muutosta sensaatiohakuisempaan suuntaan.
Nisáki (Chíos)

| --- | --- |
Muut nimet:  Mikró Nisáki (Μικρό Νησάκι), Ágios Sóstis (Άγιος Σώστης)
Sijainti:  38°18′42″N, 25°57′23″E, Chíos Chíos, Pohjois-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoisen Egean saaret
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,037 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Nisáki (kreik. Νησάκι) eli Mikró Nisáki (Μικρό Νησάκι) eli Ágios Sóstis (Άγιος Σώστης) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Chíoksen saaren länsipuolella. Saaren pinta-ala on 0,037 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Nisáki kuuluu Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Nisákin ja Chíoksen välissä sijaitsee Ágios Stéfanoksen saari.
Nokilintuhaukka

| Nokilintuhaukka> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Lintuhaukat Accipiter
Laji::  brachyurus
Kaksiosainen nimi
 Accipiter brachyurus  Ramsay, 1879  
Katso myös
   Nokilintuhaukka Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nokilintuhaukka (Accipiter brachyurus) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Papua-Uuden-Guinean kahdella saarella Uudella-Britannialla ja Uudella-Irlannilla. Sen populaatiot niillä ovat supistumassa metsänhakkuiden vuoksi. Uudella-Britannialla siitä on aikojen kuluessa vain muutama havainto. Uudella-Irlannilla se on ollut vuoristometsien yleisin, mutta ei kuitenkaan kovin yleinen petolintu. Sen todellinen levinneisyys ei ole tiedossa, sillä sitä on vaikea erottaa Uuden-Britannian toisesta lintuhaukasta.
Nokilintuhaukan elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät.
Ulkonäkö

Nokilintuhaukan pituus on 27–34 senttimetriä. Se on väriltään harmaavalkoinen. Aikuinen on päältä tummanharmaa ja sillä on ruskea niskakaulus ja vaaleanharmaa alapuoli. Nuorella linnulla on tumma kruunu, se on päältä punaruskea, ja siinä on mustia täpliä, alapuoli on vaaleanruskea selvin tummin juovin. Silmät ovat punaiset, jalat vaaleankeltaiset. Liuskelintuhaukasta se eroaa ruskean kauluksen ja lyhyen pyrstön ansiosta. Naamiokanahaukka taas on alapuolelta vahvemmin punaruskea, mutta sen poikaset erottaa vain siitä, että ne ovat isompia ja niillä on pitempi pyrstö.
Nisulan monttu

| Viitaniemen liikuntapuisto> Monttu |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Kisakatu 17, 40720 Jyväskylä
Koordinaatit:  62.2486°N, 25.7334°E
Remontoitu:  2012
Omistaja:  Jyväskylän kaupunki
Kenttä:  Tekojää, tekonurmi
Käyttäjät
 Jääpallo:   Jyväskylän Seudun Palloseura   Pikaluistelu:   Kensu Amerikkalainen jalkapallo :  Jyväskylä Jaguaarit  
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Viitaniemen liikuntapuisto eli Nisulan monttu on urheilupaikka Jyväskylässä. Se sijaitsee Nisulan kaupunginosan Viitaniemessä. Nisulan montussa on jalkapallo- ja jääpallokenttä sekä pikaluistelurata. Jalkapallo- ja jääpallokenttä sekä pikaluistelurata rakennettiin Nisulan monttuun, jossa jo aiemmin sijaitsi jääkiekkokaukalo, 1970-luvun lopulla. Jäädytyslaitteisto kentälle valmistui 1990. Nisulan montun kentän koko on 65 × 110 neliömetriä ja pikaluisteluradan pituus 333 metriä. Kenttä on valaistu. Talvisin kenttää käyttävät Jyväskylän Seudun Palloseura, jonka jääpalloilijoiden kotikenttänä se toimii, sekä Kensun pikaluistelijat.
Nisulan montun nimi juontuu kentän sijainnista entisen sorakuopan pohjalla. Aikoinaan kentän vieressä sijaitsi kivimurskaamo, josta tuuli ajoittain pöllytti kentälle luistimet tylsyttänyttä kivituhkaa. Nisulan monttu toimi Jyväskylän Palloilijoiden jääkiekkoilijoiden kotikenttänä.
Nisulan montussa on pelattu Suomi–Ruotsi-jääpallomaaottelu vuonna 1981.
Nyrjähdys

Nyrjähtänyt nilkka
Nyrjähdys on äkillisen voiman aiheuttama nivelsiteiden ja nivelen vaurio, revähdys tai venähdys. Vamma aiheuttaa verenvuotoa ihonalaiseen kudokseen. Kivun lisäksi vamma-alueelle kerääntyy nestettä, ja se turpoaa.
Lievä nilkan nyrjähdys paranee tavallisesti itsestään. Vaikeampaa nyrjähdystä hoidetaan nilkkatuen avulla, joka estää nilkan taipumisen sivusuunnassa. Lisäksi fysioterapeutin ohjaamat harjoitteet edistävät nilkan paranemista.
Onex (täsmennyssivu)

Onex tarkoittaa muun muassa seuraavaa:
Onex, kaupunki Sveitsissä
Onex Corporation, kanadalainen sijoitusyhtiö
One-X, Three Days Grace -yhtyeen musiikkialbumi
HTC One X, kännykkämalli
Xbox One X, pelikonsoli.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Onex”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Nokileiju

| Nokileiju |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Leijut Artamidae
Suku::  Leijut Artamus
Laji::  fuscus
Kaksiosainen nimi
 Artamus fuscus  Vieillot, 1817 
Katso myös
   Nokileiju Wikispeciesissä   Nokileiju Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nokileiju (Artamus fuscus) on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Nokileijua tavataan Intian niemimaalla, Etelä-Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa. Lajin on kuvattu olevan levinneisyysalueensa itäosissa, melko yleinen keskiosissa ja harvinainen muualla. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.