Keisarillinen posliinitehdas
1800-luku

Vuonna 1800 Pietarissa avattiin kauppa, jossa myytiin tehtaan tuotantoa. Parhaiten kaupaksi menivät suuret ja koristeelliset esineet, kun taas pienemmät ja yksinkertaisemmat tuotteet eivät olleet niin myyviä korkean hinnan vuoksi, koska muitten tehtaitten esineet olivat halvempia.
Vuonna 1802 Aleksanteri I:n käskystä tehdas siirtyi keisarin omistukseen ja siitä lähtien se toimi Venäjän keisarin luottamushenkilöiden johtamana. Keisariperheen tilaukset ja kaikenlainen taloudellinen apu olivat tärkeitä tehtaan toiminnalle. Aleksanteri II ei suhtautunut posliiniin niin intohimoisesti kuin edeltäjänsä ja tästä syystä tehtaan toiminta ja tuotanto alkoi pienentyä ja rappeutua. Tilanne kuitenkin muuttui Aleksanteri III:n aikoina, kun keisari otti henkilökohtaisesti vastuun tehtaan toiminnasta ja taideratkaisuista. Silloin myös keisarin käskystä kaikki keisariperheelle tehtävät esineet tehtiin kahtena kappaleena, toisen sai keisari ja toinen meni tehtaan museoon.
Aleksanteri I:n (1801–1825) aikana tehdasta johti kreivi Dmitri Gurjev, joka toteutti mittavan tuotannon uudelleenjärjestelyn. Gurjev ei säästellyt kustannuksia houkutellakseen tehtaalle parhaat kotimaiset ja ulkomaiset käsityöläiset. Taideakatemian professori, kuvanveistäjä Stepan Stepanovitš Pimenov (1784-1833), yksi aikansa merkittävimmistä mestareista, nimitettiin veistosateljeen johtajaksi ja suunnittelijana oli myös arkkitehti Andrei Nikiforovitš Voronikin (1759-1814). Mukaan kutsuttiin myös Ranskan Sèvresin posliinimanufaktuurin parhaat maalarit, A. A. Adam, D. I. Moreau ja J. F. Svebach, venäläisiä mestareita olivat V. F. Meštšerjakov ja S. A. Golovim.
Aleksanteri I:n aikana keisarillinen posliini ei enää pelkästään kuvastanut keisarin suuria tekoja. Taiteilijat keskittyvät yhä enemmän kansallisiin teemoihin, joihin kiinnostus nousi erityisesti Napoleonin sodan jälkeen. Vuosina 1809–1816 luodusta kreivi, kuvanveistäjä Fjodor Petrovitš Tolstoin (1783-1873) suunnittelemasta Gurjevski-astiaston pääosa on nykyään esillä Pietarhovin valtionmuseon Katariina-rakennuksessa, ja sitä pidetään oikeutetusti Keisarillisen tehtaan loistokkaana työnä. Isänmaallinen sota synnytti myös sarjan "sotilaslautasia", jotka kuvaavat kuuluisia kenraaleja, upseereita ja sotilaita kaikista aselajeista. Myös muotokuvat yleistyivät.
Aleksanteri I:n hallituskaudelta aina 1860-luvun loppuun asti maljakoilla oli erityinen paikka tehtaan valikoimassa. Toiseksi tärkeimmän tuoteryhmän muodostivat edelleen palatsiastiastot. Kullasta on tullut yksi suosituimmista koristemateriaaleista; maisema-, taistelu- ja kaupunkinäkymät olivat tärkeimpiä teemoja.
Nikolai I:n (1825-1855) ajoilta peräisin oleva posliini erottuu virtuoosimaisesta maalauskoristelustaan. Maljakoissa toistettiin taitavasti  Eremitaašin kokoelmissa olevien "vanhojen" mestareiden Leonardo da Vincin, Rafaelin, Tizianin, Correggion ja Murillon maalauksia. Kopiointi oli silmiinpistävän tarkasti tehtyä. Muotokuva-, ikoni- ja pienoismaalauksia maljakoille ja 'kerroksille'?(layers) kehitettiin. Eklektinen tyyli, joka vallitsi aikakauden venäläisessä taiteessa, antoi valtavan valikoiman muotoja ja aiheita: antiikki, gotiikka, itämainen ja vanha venäläinen. Erityistä huomiota kiinnitettiin keisarillisten ja suuriruhtinaallisten residenssien seremoniallisten maljakoiden valmistukseen ja moniosaisiin astiastoihin kuten "Etruski", "Gotiikka", "Kruunajaiset" ja Fjodor Grigorjevits Solntsevin Kremlin suureen palatsiin suunnittelema, tehtaan historian suurin astiasto "Kremli", johon kuului 4 000 lautasta. Nikolain aikakauden kuuluisimpia töitä ovat Pjotr ​​U. Ivanovin biskvii eli lasittamattomat posliiniset, rehevät kukkakimput 1840-luvulta. Ne ovat hämmästyttävän realistisia jokaisen terälehden teknisessä täydellisyydessä, joissa käytettiin myös lasitusta ja pronssiosia.
Vuonna 1844 Keisarilliseen posliinitehtaan perustamisen 100-vuotisjuhlan kunniaksi avattiin museo Talvipalatsin varastohuoneiden tuotteista. Aleksanteri III:n alaisuudessa päätettiin tehdä asioita kahtena kappaleena: yksi hoville, toinen museolle. Vuodesta 2001 lähtien museon ainutlaatuinen kokoelma on ollut Valtion Eremitaašin taidemuseon kokoelmissa.
Aleksanteri II (1855–1881) ei osoittanut henkilökohtaista kiinnostusta tehtaaseen. 1870-luvulla posliinin tuotanto väheni, mutta hovin pääsiäis- ja joululahjaperinne Paavali I:n ajoilta asti säilyi. Tuotteiden kokoja pienennettiin, polton laatu huononi, viimeistelystä ja koristelusta tuli vaatimattomampaa. Tästä huolimatta tehdas palkittiin Aleksanteri II:n aikakaudella useita kertoja maailmannäyttelyissä: Lontoo 1863, Pariisi 1867 ja Wien 1873, mikä vahvisti maalausosaston johtavaa asemaa eurooppalaisessa posliinintuotannossa. Aleksanteri II:n ja Aleksanteri III:n aikana posliinista valmistettiin astioita, tulisijoja, huonekaluja, seinäkellojen koteloita, lattiavalaisimia, ikonostaaseja ja kukkakimppuja.
Tehdas sai uuden sysäyksen kehitykselle Aleksanteri III:n (1881–1894) aikana, joka piti taiteen levittämistä kansallisesti tärkeänä asiana. Tehdasasiantuntijat kävivät työmatkoilla Euroopan parhaissa posliiniyrityksissä, Keisarilliseen tehtaaseen ilmestyi uusia laitteita ja työstökoneita ja rakennettiin moderneja polttouuneja. Aleksanteri III:n aikana tehdas sai tilaukset suurten sarjojen luomisesta: "Kruunaus" ja "Rafael". Jotkut piirustuksista olivat keisarin henkilökohtaisesti toimittamia. Aleksanteri III:n taiteelliset mieltymykset: kiinalaiset ​​ja japanilaiset​​maljakot, terrakotta, värillinen lasitus ja alusmaalaus; heijastuivat pitkälti tuon ajan tehtaan yleiseen tyyliin. Kööpenhaminan kuninkaallisen posliinitehtaan vaikutuksesta taiteilijat G. D. Zimin, K. N. Krasovski, E. Kordes, A. Sonne ja M. Rafael maalasivat vuosina 1892–1894 sarjan maljakoita, jossa käytettiin lasitteen alaista maalausta.
Eklektisyys korvautui modernilla tyylillä. Uuden tyylin piirteitä olivat koristelun ja muodon täydellinen alistaminen esineen käyttötarkoitukseen, suuntautuminen luonnollisiin linjoihin, muodon ja sisällön eheys. Venäjän viimeisen keisarin Nikolai II:n (1894–1917) aikana tehdas saavutti teknisesti ja teknologisesti esimerkillisen tilan. Noina vuosina tehdas oli keisarinna Aleksandra Fjodorovnan suojeluksessa, joka määräsi kahden suuren astiastosarjan "Aleksandrinski" ja "Tsarskoje Selo" laitettavaksi tuotannon.
Art nouveau -posliini ilmensi uusvenäläisen tyylin suuntauksia maalatuissa koristelautasissa ja pääsiäismunissa. Kuuluja taiteilijoita ja kuvanveistäjiä, jotka suunnittelivat tuotteita olivat Konstantin Somov, Léon Bakst, Valentin Serov, Mstislav Valerianovitš Dobužinski (1875-1957) ja Eugene (Jevgeni) Lansere (1875-1946).
1900-luvun alkuun mennessä Keisarillisen tehtaan koristelutekniikat eivät olleet sen huonompia kuin Euroopan teollisuuden saavutukset runsauden suhteen, ja jopa ylittivät ne lasitteenalus maalaustekniikassa. Tehdas oli 1900-luvun puolivälistä lähtien luonut yhteyksiä Mir iskusstva -yhdistyksen taiteilijoihin Konstantin Somoviin, Eugene Lansereen, Sergei Tšehoniniin, mikä vaikutti uusklassismin syntymiseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana tehdas alkoi valmistaa teknistä ja kemiallista posliinia. Taideposliinin tuotanto vähennettiin minimiin, vain rintamasotilaille tarkoitettujen pääsiäismunien tuotanto pysyi samassa volyymissa.