5 Trg slobode -rakennus (Novi Sad)
Nimet ja historiallinen toiminta

5 Trg slobode -talo rakennettiin 1700-luvun puolivälistä peräisin olevan "Zeleni venac" (”Vihreä seppele”) -nimisen kahvilan tai tavernan paikalle. Joidenkin lähteiden mukaan tämä kahvila mainittiinkin ensimmäisen kerran saksankielisellä nimellä "Grüner Kranz" vuonna 1754, kun se avattiin kapteenin Sava Nikolićin talossa ja johon joidenkin lähteiden mukaan tyylikkäämpi maailma kokoontui. Tuolloin rakennusta pidettiin tilavana, jossa sen yläkerrassa oli kolme huonetta, kaksi kamaria ja keittiö sekä alakerrassa kahvila, ja siitä tuli pääkilpailija kaupungin ensimmäiselle, "Turkin kaani" (serb. "Турски хан") -nimiselle majatalolle, joka oli avattu 1. marraskuuta 1749 alueelle, jossa Matica Srpska -rakennus on nykyään. "Zeleni venac" remontoitiin vuonna 1769 silloisen omistajan, senaattorin Pouzijan aikana. Niin kahvila kuin Novi Sadin yksi vanhin majatalo vaihtoivat 1800-luvun loppuun saakka usein omistajia.
"Zeleni venac" oli 1800-luvun puolivälissä kaupungin yläluokan ja Svetozar Miletićin aatteiden kannattajien kokoontumisten ja tulisten poliittisten keskustelujen paikka. Tunnetut kansalaiset tulivat tähän tavernaan ja kahvin lisäksi täällä juomalaseihin kaadettiin myös olutta, luettiin wieniläisiä ja pestilaisia sanomalehtiä, myytiin sensuroituja kirjoja ja pelattiin ensimmäistä kertaa Novi Sadissa biljardia, jota kirjailija Dositej Obradović nimesi ”hukkaan heitettynä roikkumiseksi”. Vierailijoiden joukkoon kuului myös Zaharije Orfelin, jota muut paikallaolijat kunnioittivat, ei niinkään hänen kirjallisista teoksistaan, kuparikaiverruksestaan ja kaunokirjoituksestaan, vaan siitä, että hän oli viinivalmistuksen asiantuntija ja kuuluisan ”Experienced Cellarman” -kirjan kirjoittaja. Suurin osa serbeistä tuli ”Zeleni venac”:iin, kun taas saksalaisilla ja myöhemmin unkarilaisilla oli vakiopaikkanaan taverna ”Strelište”. Vuonna 1842 toimi ”Vihreässä seppeleessä” tavernatyyppinen lukuhuone.
"Zeleni venac"ista tuli kreikkalaisten tapaamispaikka sen jälkeen, kun aromanialaiset Dimitrije Koda ja hänen poikansa Georgije olivat ostaneet majatalon. Etnisten serbien kansannousun aikana ottomaanien valtakuntaa vastaan vuonna 1848 täällä oli edistyksellisten serbialaisten nuorten kokoontumispaikka. Pommituksissa vuonna 1849 myös tämä pääaukion rakennus vahingoittui vakavasti, joten se kunnostettiin myöhäisen klassismin tyyliin vuonna 1852 rakennusmestarin Andreas Hanerin suunnittelun mukaisesti Georgije Kodalle, joka oli ollut rakennuksen omistaja vuodesta 1841 lähtien. Kunnostustöiden jälkeisessä rakennuksessa oli tilava sali, 22 huonetta ja pihalla neljä tallia, höyrysauna, neljä asuntoa ja puutarha, jossa Miloš Cvetić aloitti esiintymisensä kesäkuussa vuonna 1861 ja pidettiin kesäisin teatterinesityksiä vuosina 1872–1892. Suunnitelma vuodelta 1885 osoittaa, että vanhalla hotellilla oli kyrillisen „П“ ("P") -kirjaimen muotoinen pohjapiirustus ja sitä nimitettiin Hotel Kronziksi.
1800-luvun loppupuolella "Vihreä seppele"-majatalo menetti sekä kiiltonsa että kunnioitettavan asiakaskuntansa. Rakennus purettiin vuonna 1892 ja Regina ja Emerich (Emerlich) Ma(e)yerin nimisen pariskunnan rakennuttamana paikalle nousi uusbarokkityylinen hotelli vuonna 1893. Tämä edustushotelli sai nimensä pariskunnan mukaan ”Grand Hotel Mayer” tai ”Grand Hotel Majer” (serb. Гранд хотел Мајер). Erään teatterinystävän kehotuksesta omistajat antoivat siihen rakentaa suuren juhlasalin, jossa mm. Serbian kansallisteatteri esitti näytelmiä. Vapautuksen aukion hotelli sai nimen "Sloboda" joidenkin mukaan toisaalta Itävallan-Unkarin hajoamisen ja Serbian vapauttajien saapumisen tai toisaalta ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja joidenkin mukaan se kantoi sitä nimeä toisen maailmansodan päätyttyä vuodesta 1947 vuoteen 1953 asti. Maanomistaja ja teollisuusmies Đoka Dunđerski (serb. Ђорђа-Ђоке Дунђерског) osti hotellin vuonna 1916 ja teki siitä seremoniallisten ja poliittisten tapahtumien keskuksen. Vuonna 1924 rakennettiin sen sisäpihalle ”Odeon”-niminen elokuvateatteri August Nayarin konseptin mukaan. Hotellin juhlasalissa pidettiin 25. marraskuuta (vanhan kalenterin mukaan 12. marraskuuta) 1918 serbien, bunjevcien ja Banaatin, Bačkan ja Baranjan alueiden muiden slaavilaisten suuri kansallinen yleiskokous Velika narodna skupština (serb. Велика народна скупштина Срба), jolloin julistettiin päätös Vojvodinan alueen yhdistymisestä Serbian kuningaskuntaan. Tämän kokouksen 757 osallistujan joukossa oli 7 naista, joille annettiin silloin äänioikeus tuonaikaisesta naisten asemasta poikkeavasti. Salissa pidettiin useita kertoja vuodessa tanssiaisia ja muita juhlia.
Toisen maailmansodan jälkeen elokuvateatteri ”Odeon” muutti nimeksi "Slavica" ensimmäisen sodanjälkeisen kotimaisen elokuvan mukaan. Vuonna 1953, kun hotelli ”Sloboda”sta kansallisena omaisuutena tuli Jugoslavian kansallisen armeijan JNA: n talo, myös "Slavica"a alettiin kutsua nimellä "JNA: n talon elokuvateatteri". Pohjakerroksessa oli suosittu kahvila, joka oli tunnettu jugendtyylisestä sisustuksestaan. Noin vuonna 1900 otetussa kuvassa 5 Trg slobode -rakennuksen ulkonäkö on hyvin samanlainen verrattuna nykyiseen, lukuun ottamatta kupolia, joka nykyisin on peitetty kuparilla. Vielä vuoteen 1984 saakka rakennus toimi "JNA Dom":ina ja sillä oli edelleen alkuperäinen katto. Siirtymäkauden aikana 1990-luvun lopulla OTP, yksi Keski- ja Itä-Euroopan suurimmista riippumattomista pankkiryhmistä e. OTP banka Srbija a.d. osti armeijalta "JNA Dom":in. Rakennus sovitettiin täysin uusiin tarpeisiin ja siitä tuli Vojvođanska-pankin (serb. Vojvođanska banka) tai Vojvođanska banka a.d.) hallintorakennus, jolloin sekä sisä- että ulkotilojen muutoksien myötä muuttui myös sen alkuperäinen ulkonäkö. Rakennuksessa toimi myös Vojvođanska banka:n johto. Pankin toiminta kuitenkin päättyi 26. huhtikuuta 2019. Nykyisin tasavallan yksityistämisvirasto yrittää toteuttaa yksityistyksiä mm. edelleen OTP pankin tytäryhtiön Vojvođanska banka a.d.:n omistuksessa olevan 5 Trg slobode-rakennuksen myyntiä.