stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä V
V > Matias Jalmari Vesala

(6. elokuuta 1896 Tottijärvi – 20. tammikuuta 1965) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Oskari Vesala ja Eva Loviisa Matintytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Aino Aliina Kanniston kanssa. Hän kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja työskenteli työmiehenä Tampereella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 27. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 6. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella, muun muassa Kuokkalassa ja etenemiseen Rajajoelle. Vasala palveli sisällissodan jälkeen yhä 5. Jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 1. komppaniassa. Hänet siirrettiin 27. syyskuuta 1918 alkaen 2. Divisioonan miinanheittäjäkomppaniaan. Armeijasta hän erosi 15. helmikuuta 1919 ja astui 1. toukokuuta 1919 Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Suoniemen suojeluskuntaan, missä hän palveli 15. lokakuuta 1919 asti, minkä jälkeen hän työskenteli jalkinetyöntekijänä Tampereella. Vesala osallistui talvisotaan koulutusvääpelinä Jalkaväkirykmentti 13:sta. Hänet on haudattiin Tampereelle Kalevankankaan hautausmaalle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 13. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki.
Yrjö Vilhelm Vesamaa
V > Antti Einari Videll

(20. toukokuuta 1890 Alatornio – 29. tammikuuta 1947) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pekka Videll ja Sofia Niska. Videll kävi kansakoulun ja työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 23. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin Saksaan. Takaisin täydennysjoukkoon hän palasi 13. elokuuta 1917 ja siirrettiin sieltä 16. elokuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan, mutta lähetettiin jo 12. joulukuuta 1917 takaisin täydennysjoukkoon ja laskettiin jälleen siviilitöihin Saksaan. Saksasta hän palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 11. joulukuuta 1918 ja astui rajavartiolaitoksen palvelukseen 1. tammikuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Tornion rajavartiostoon, missä hän palveli vain 31. maaliskuuta 1919 asti. Armeijan palvelukseen hän astui 25. huhtikuuta 1919 kersantiksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin Pohjanmaan jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, jonka mukana hän otti vuonna 1920 osaa Petsamon retkeen. Armeijasta hän erosi 31. tammikuuta 1922 ja siirtyi tullin palvelukseen ja hänet sijoitettiin ylimääräiseksi tullivirkailijaksi Tornion tullipiiriin, missä hän toimi kesäisin tullimoottorin koneenkäyttäjänä. Näissä tehtävissä hän toimi vuoteen 1926 saakka, jolloin siirtyi hinaajan lämmittäjäksi Tornioon. Ylennykset: Kersantti 25. huhtikuuta 1919. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Valter Göran Vieska ent. Forsman
V > Niilo Henry Vihinen

(24. lokakuuta 1895 Keuruu - 27. elokuuta 1961) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat tilanomistaja, agronomi Nikodemus Vihinen ja Ida Lehtonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1949 Ida Mäkelän kanssa. Vihinen kävi kansakoulun ja kaksi luokkaa Jämsän yhteiskoulua ja Pohjois-Hämeen maamieskoulun. Hän työskenteli maanviljelijänä Mäntässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin 3. marraskuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja vapautettiin sotapalveluksesta. Takaisin Suomeen Vihinen palasi 24. maaliskuuta 1918 höyrylaiva S/S Arcturuksen toisella retkellä Vaasaan, mistä hänet komennettiin jefreitterinä sisällissotaa käyvään Valkoiseen Armeijaan ja sen 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Vihinen otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella, muun muassa Kuokkalassa ja Rajajoella. Sisällissodan jälkeen Vihinen palveli koulutusaliupseerina edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4 ja myöhemmin Tampereen rykmentti. Armeijasta hän erosi 3. huhtikuuta 1919 ja muutti Kangasalle jossa ryhtyi viljelemään vuokraamaansa Mutikan tilaa, jonka hän sitten myöhemmin lunasti itselleen kuten myös Keuruulla sijainneen Leinolan tilan ja vuonna 1936 hän hankki omistukseensa Kangasalla Kormun ja Vilppulassa Kettumäen tilat sekä vuonna 1941 Sillanpään tilan Ähtäristä. Talvisotaan Vihinen osallistui joukkueenjohtaja Jalkaväenkoulutuskeskus 3:ssa. Vihinen kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918. Hänet haudattiin Kangasalle. Ylennykset: Jefreitteri 26. maaliskuuta 1918, Aliupseeri 13. heinäkuuta 1918, Varavääpeli 12. elokuuta 1918, Vääpeli 3. syyskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Johan (Janne) Edvard Vihu ent. Gröhn
Johannes Viik myöh. Björkman
V > Kalle Viinamäki

(29. lokakuuta 1887 Alajärvi – 18. tammikuuta 1944) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Matti Viinamäki ja Leena Kaisa Luoma. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Johanna Harjun kanssa. Hän työskenteli työmiehenä Alajärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 29. marraskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja lähetettiin Altonan työosastoon. Altonasta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 26. elokuuta 1917. Takaisin Suomeen hän palasi 29. marraskuuta 1918 ja ttyöskenteli sen jälkeen työmiehenä Alajärvellä. Talvisodan aikana Viinamäki toimi linnoitus- ja vartiopalveluksessa Taipaleenjoella ja jatkosodan aikana linnoitustöissä Itä-Karjalassa ja Äänislinnassa vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet kotiutettiin. Hänet haudattiin Alajärvelle. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
V > Eli Albert Viinikangas

(4. heinäkuuta 1894 Pyhäjoki – 17. huhtikuuta 1919) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Viinikangas ja Greta Liisa Vähätörmälä. Viinikangas kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Kemissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin 11. lokakuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin Saksaan. Viinikangas palasi takaisin Suomeen 12. joulukuuta 1918 ja liittyi keväällä vuonna 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, millä retkellä hän kuoli Salmissa 17. huhtikuuta 1919. Hänet haudattiin Salmin hautausmaalle. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Gabriel Viitaharju
Veijo Viitala
Kaarlo Samuli Viitanen
Lauri Abram Viitanen
V > Matti August Richard Viitanen

(23. tammikuuta 1897 Haapavesi – 26. tammikuuta 1974) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maalari Matti Viitanen ja Anna Emilia Grip. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1936 Hilja Johanna Syrjäsen kanssa. Viitanen kävi kansakoulun ja työskenteli maalarina Paavolassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 12. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 21. toukokuuta 1916 ja lähetettiin edelleen Altonan työosastoon 15. marraskuuta 1916. Altonasta hänet laskettiin myöhemmin siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen Viitanen palasi sisällissodan jälkeen syyskuussa vuonna 1919 ja toimi sen jälkeen syksyllä 1919 Porajärven ja Klyyssinvaaran suojeIuskuntain järjestäjänä ja harjoituspäällikkönä. Hän oli 13. lokakuuta 1921 - 10. kesäkuuta 1922 välisen ajan Valtion lentokonetehtaan palveluksessa, jonka jälkeen hän työskenteli maalarina ja työnjohtajana sekä lyhyen ajan maalausliikkeen harjoittajana Helsingissä. Vuodesta 1936 alkaen hän toimi urakoitsijana Ylitorniolla, Ivalossa ja Petsamossa. Talvisodan aikana Viitanen toimi vartiotehtävissä Rovaniemellä ja myöhemmin Pioneerikoulutuskeskuksessa. Välirauhan ja jatkosodan aikana hän työskenteli maalarina ja tulkkina Crichton Vulcanin telakalla Turussa. Sotien jälkeen hän työskenteli maalarina ja työnjohtajana Valmet Oy:n telakalla Turussa aina vuoteen 1950 saakka, jonka jälkeen hän toimi urakoitsijana. Hänet haudattiin Turkuun.
V > Urho Anselm Viitanen

(19. huhtikuuta 1891 Virrat – 11. maaliskuuta 1953) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Viitanen ja Riika Kekola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Elsa Maria Olinin kanssa. Viitanen kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 17. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Viitanen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan kuormastonjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa. Viitanen palveli sisällissodan jälkeen kuormastoaliupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoona. Armeijasta hän erosi 16. helmikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen vuosina 1919 - 1929 puutavara-alalla ja myöhemmin lämmittäjänä ja talonmiehenä Tampereella. Vuonna 1936 hän siirtyi Lielahteen J. V. Enqvist oy:n palvelukseen metsästyksen- ja kalastuksenvalvojaksi. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 1. toukokuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Erkki Vilho Viitasalo
Kaarlo Ilmari Viljanen
Verner August Viklund myöh. Viikla
V > Hjalmar Fritiof Vikström

(5. lokakuuta 1891 Tuusula – 16. lokakuuta 1961) oli suomalainen hilfsgruppenführer Saksan armeijassa. Hänen vanhempansa olivat suutari Abel Vikström ja Maria Lovisa Nord. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1910 Maria Paleniuksen kassa, josta hän erosi vuonna 1920 ja avioitui toisen kerran vuonna 1921 Lydia Jokisen kanssa. Vikström kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä ja palosotilaana Helsingissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 1. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, mistä hän karkasi kesäkuun 25 päivän vastaisena yönä vuonna 1916 yhdessä gruppenführer Eino Oskari Tuomisen kanssa venäläisten puolelle. He paljastivat pataljoonan sijainnin rintamalla, jonka tiedon pohjalta Venäläiset kohdistivat pataljoonan asemiin tykistön rumputulen. Venäläiset passittivat hänet Pietariin Spalernajan vankilaan, mistä hän vapautui 12. maaliskuuta 1917 Venäjän vallankumouksen alettua ja matkusti Suomeen. Suomessa hän työskenteli sen jälkeen työmiehenä ja myllynhoitajana Viipurissa, Tuusulassa ja Helsingissä. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 1. maaliskuuta 1916.
V > Juho Onni Vilkman myöh. Vuolasvuo

(Käytti Saksassa peitenimeä Gustafsson), (17. maaliskuuta 1884 Nastola – 29. maaliskuuta 1936) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Kustaa Vilkman ja Edla Hietala. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Vilkman saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aliupseeriksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 10. huhtikuuta 1918 lähtien pataljoonan ase- ja ammusvaraston hoitajaksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa ja rajaseudulla. Vilkman palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Pohjolan jääkäripataljoonassa, josta muodostettiin myöhemmin Kajaanin sissipataljoona. Hän toimi pataljoonassa 4:nnen ja 24. tammikuuta 1919 alkaen 2. komppanian Vääpelinä. Hänet siirrettiin 1. helmikuuta 1923 alkaen  Hyökkäysvaunurykmentin (myöhemmin Hyökkäysvaunupataljoona) 2. komppanian Vääpeliksi ja 1. marraskuuta 1928 alkaen Parolan leirivartijaksi. Armeijasta hän erosi 30. huhtikuuta 1929 ja työskenteli sen jälkeen Hämeenlinnassa kirvesmiehenä. Hän vaihtoi sukunimensä vuonna 1931 Vuolasvuoksi. Hänet haudattiin Hämeenlinnaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 25. huhtikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Rikhard Vilkman
V > Antti Ananiia Villman

(19. maaliskuuta 1889 Haapajärvi – 30. heinäkuuta 1926) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Tilda Villman. Tämä haapajärvinenn työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 31. lokakuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin 14. maaliskuuta 1916. Suomeen hän palasi kesäkuussa 1919 ja toimi sen jälkeen työmiehenä Haapajärvellä ja Åströmin nahkatehtaassa Oulussa ja Paavolassa. Villmanin hautapaikasta ei ole tietoa, mutta Haapajärvellä hänet on merkitty kuolleeksi Paavolassa. Häntä ei ole kuitenkaan koskaan julistettu virallisesti kuolleeksi. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Juho Albert Villman
Sulo Emil Vireoja ent. Virén
V > Arvo Iivari Virkalevo

(25. elokuuta 1893 Kauvatsa – 13. tammikuuta 1967) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Frans Virkalevo ja Maria Sofia Mäikkölä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Anna Kyllikki Jylhän kanssa. Virkalevo kävi kansakoulun ja työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 24. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet lähetettiin 19. lokakuuta 1916 sairaalahoitoon hänellä todetun keuhkovian vuoksi. Hänet siirrettiin 6. maaliskuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin 13. maaliskuuta 1917 alkaen siviilitöihin Saksaan. Hän työskenteli Saksassa merimiehenä kesän 1918 ja palasi sen jälkeen takaisin Suomeen ja viljeli sen jälkeen kotitilaansa Kauvatsalla. Vuonna 1920 hän sai töitä työnjohtajana W. Rosenlew & co:lta ja työskenteli yrityksessä vuoteen 1923 saakka. Myöhemmin hän siirtyi Turun voima oy:n palvelukseen korkeajännitejohtotöihin ja oli vuodesta 1925 alkaen johtomestarina Imatran voimalaitoksen palveluksessa. Hän toimi talvi- ja jatkosodan aikana paikallisissa kotirintamatehtävissä. Hänet haudattiin Imatralle. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 1. maaliskuuta 1916. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk;  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Väinö Fredrik Virkkunen ent. Snellman
V > Joel Virolainen

(11. kesäkuuta 1894 Muolaa - 21. marraskuuta 1957) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Vilhelm Virolainen ja Katri Moisander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Hilja Paloposkin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 27. marraskuuta 1915 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse - joella ja Riianlahden rannikkoasemissa ja Schmardenin hyökkäykseen ja Aa - joen talvitaisteluihin. Pataljoonan kotiuttamisen aikana hän oli sairaalahoidossa, jonka johdosta hän palasi Suomeen vasta sisällissodan päättymisen jälkeen ja astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä 10. kesäkuuta 1918 ja hänet sijoitettiin 2. Jääkärirykmentin 9. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 koulutusaliupseeriksi Pioneerikoulutuspataljoonan 3. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 27. huhtikuuta 1919 ja siirtyi viljelemän maata Muolaan Vesikkolaan. Talvisotaan hän osallistui linnoitustöissä Karjalankannaksella ja komppanianvääpelinä Pioneerikoulutuskeskuksessa ja Pioneeripataljoona 18:ssa. Talvisodan jälkeen hän toimi työmiehenä Lounaalla, josta hän siirtyi takaisin Muolaalle viljelijäksi. Sotien jälkeen hän osallistui siirtolaisväestön huoltotehtäviin Urjalassa vuoteen 1946 saakka, jonka jälkeen muutti Somerniemen Oinasjärvelle ja ryhtyi viljelemään maata. Somerniemellä hän kuului kunnanhallitukseen ja taksoituslautakuntaan sekä siirtoväen edustajana maanvuokrauslautakuntaan. Hänet haudattiin Somerniemelle. Ylennykset: Aliupseeri 10. kesäkuuta 1918, Kersantti 16. heinäkuuta 1918, Vääpeli 27. huhtikuuta 1919. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
V > Vilho Valdemar Virolainen

(10. helmikuuta 1882 Helsinki) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat muurari Anders Vilhelm ja Emilia Virolainen (Saksassa asianomaisen antama oma ilmoitus). Tämä kansakoulun käynyt helsinkiläinen kirjaltaja liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 27. marraskuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 19. tammikuuta 1916. Takaisin pioneerikomppaniaan hänet siirrettiin 21. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa ja Scmardenissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän joutui 12. tammikuuta 1918 Libaun sotilassairaalaan ja jäi sinne pataljoonan lähtiessä kotimaahan. Hänen myöhemmistä elämänvaiheistaan ei ole tietoa.
V > Väinö Viljam Virta ent. Roos

(5. huhtikuuta 1890 Tornio – 13. joulukuuta 1956) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat värjäri Ernst Fredrik Roos ja Mary Portin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1914 Maria Amalia Rätylän kanssa, mutta hän kuoli jo seuraavana vuonna ja Virta avioitui toistamiseen vuonna 1928 Matilda Heinon kanssa. Virta kävi kansakoulun ja työskenteli puuseppänä Oulussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 7. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen 10. heinäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan.
Virta saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan kiväärinjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. Virta palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti 3. Hän toimi rykmentissä varusmestarina ja komppanianvääpelinä 1. konekiväärikomppaniassa. Armeijasta hän erosi 16. helmikuuta 1919 ja työskenteli armeijasta erottuaan Oulun puuseppätehtaassa vuoteen 1927 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi vanginvartijaksi ja nimitettiin 10. toukokuuta 1927 vanginvartijaksi Oulun lääninvankilaan. Hän toimi talvi- ja jatkosodan aikana ilmapuolustustehtävissä Oulun lääninvankilan alueella.
Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 9. heinäkuuta 1918, Vääpeli 8. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Emil Virtanen ent. Wagnström
V > Kaarle Virtanen

(20. joulukuuta 1885 Hartola – 30. heinäkuuta 1925) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Taavetti Virtanen ja Maria Juhontytär. Tämä kemiläinen työmies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 15. maaliskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa ja Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui taisteluihin Suomen sisällissodassa Raudussa ja rajaseudulla. Sisällissodan jälkeen hän palveli koulutusaliupseerina edellä mainitusta rykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:n 3. komppaniassa, jonka nimi muuttui myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoonaksi. Hänet siirrettiin 18. tammikuuta 1919 Viipurin rykmenttiin ja määrättiin koulutusaliupseeriksi 5. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 10. tammikuuta 1921 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Kymintehtaalla, kunnes matkusti Pohjois-Amerikan Yhdysvaltoihin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 25. huhtikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki.
V > Lauri Johannes Virtanen

(19. tammikuuta 1896 Pori – 5. kesäkuuta 1919 Nurmoila) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Johannes Virtanen ja Emma Gustava Grönholm. Tämä kansakoulun käynyt merimies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 9. lokakuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa ja Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan kuormastonjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa Suomen sisällissodassa Tampereen saartoon sekä Aittolahden, Lyykylän, Mannikkalan ja Talin taisteluihin. Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi myöhemmin muuttui Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi. Hän oli koulutusaliupseerina 6. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 16. helmikuuta 1919, liittyäkseen keväällä 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä toimi joukkueenjohtajana 2. pataljoonassa ja otti osaa mm. Kuksumäen, Santamäen, Tenhunselän ja Nurmoilan taisteluihin, missä kaatui 5. kesäkuuta 1919 ja haudattiin Porin kaupungin sankarihautaan. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 25. elokuuta 1917, Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 5. huhtikuuta 1918, Vääpeli 3. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera, Vapaussodan muistomitali soljen kera, Aunuksen muistomitali, Jääkärimerkki.