stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Evelyn Lear

Evelyn Lear
Evelyn Lear (8. tammikuuta 1926 – 1. heinäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen oopperasopraano.
Lear syntyi Brooklynissä, New Yorkissa. Hän opiskeli mm. Juilliard School of Musicissa ja esiintyi sellaisissa huomattavissa oopperataloissa kuin Metropolitan-oopperassa, La Scalassa ja Covent Gardenissa.
Lear tulkitsi esimerkiksi Claudio Monteverdin, Alban Bergin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Richard Straussin, Georges Bizet'n, Hector Berliozin ja Henry Purcellin tuotantoa.
Learillä oli myös ura elokuva- ja musikaalinäyttelijänä. Hän piti jäähyväisesiintymisensä Metropolitan-oopperassa vuonna 1985.
Lear oli naimisissa oopperalaulaja Thomas Stewartin kanssa vuodesta 1955 tämän kuolemaan saakka 24. syyskuuta 2006. Pari sai kaksi yhteistä lasta.
Esterre

| Esterre |
| --- | --- |

 vaakuna
 Esterre
 Koordinaatit: 42°52′32″N, 0°0′28″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Occitanie
Departementti:  Hautes-Pyrénées
Arrondissementti:  Argelès-Gazost
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1,7 km²
Väkiluku (2016):  191 
 – Väestötiheys:  109 as./km²
Kunnan numero:  65173
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Esterre on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Lourdesin kaupungista etelään.
Kunnan nähtävyyksiä on keskiaikainen linna Château Sainte-Marie. Sen rakennutti 900-luvulla Bigorren kreivit. 1300-luvulla linnan omistus siirtyi Johanniittain ritarikunnan omistukseen. Seuraavaksi englantilaiset valloittivat linnan, kunnes vuonna 1404 Clermontin kreivi ajoi heidät pois. Linna hylättiin tämän jälkeen ja se raunioitui. Linna pääsi Ranskan historiallisten monumenttien listalle vuonna 1930, ja sitä kunnostettiin 1980-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Esterre Wikimedia Commonsissa
Esteri Vuorinen

Esteri Vuorinen (30. marraskuuta 1896 Keuruu – 12. huhtikuuta 1991) oli suomalainen lastenkirjailija. Hän sai Topelius-palkinnon vuonna 1963 kirjasta Kala-Keisarin porsas (1962) ja Anni Swan -mitalin vuonna 1967 kirjoista Köydenvetäjä (1964), Martin sarviherra (1965) ja Lentojuna (1966).
Teoksia

Tonttulaiset toivonliitossa. Suomen opettajain raittiusliiton vuorokeskusteluja n:o 47.   Vammala 1943
Huviretkellä Mansikkasaaressa : kilpakirjoitusten valmistautumiskirjanen kansakoulun alaluokkalaisia varten.    Suomen opettajain raittiusliitto, Helsinki 1946
Laulava kivi ja muita koululaisnäytelmiä. Koululaisnäytelmiä 1.    WSOY 1954
Oli onneksi kesä : nuortenromaani. Nuorten toivekirjasto 116.   WSOY 1959
Timo ja Simo, kuvitus Maija Karma.    WSOY 1960, 2. painos 1963, 3. painos 1970, 4. painos 1974
Timo ja Simo ja Vatikuti, kuvitus Maija Karma.    WSOY 1961, 2. painos 1964, 3. painos 1974
Kala-Keisarin porsas, kuvitus Timo Martin.     WSOY 1962, 2. painos 1966, 3. painos 1973
Köydenvetäjät, kuvitus Maija Karma.    WSOY 1964, 2. painos 1968, 3. painos 1973
Martin sarviherra, kuvitus Maija Karma.    WSOY 1965
Lentojuna, kuvitus Maija Karma.    WSOY 1966, 2. painos 1968, 3. painos 1973, 4. painos 1978
Arin ihmekopteri, kuvitus Maija Karma.    WSOY 1971, 2. painos 1973
Liisa-sorsa ja Suvisen lapset, kuvitus Maija Karma.    WSOY 1978
Erik Borgström

Erik Georg Borgström  (8. kesäkuuta 1882 Sipoo – 18. marraskuuta 1951 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen insinööri ja maanviljelijä, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Erik Borgströmin vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Georg Borgström ja Hilda Lovisa Charlotta Hagströmer. Professori Leonard Borgström ja maanviljelysneuvos Nils Borgström olivat hänen veljiään. Erik Borgström opiskeli Polyteknillisessä opistossa Helsingissä 1902–1904, mutta siirtyi sitten opiskelemaan Zürichin teknilliseen korkeakouluun, josta hän valmistui insinööriksi vuonna 1908. Valmistuttuaan hän opiskeli vielä maataloutta Saksassa ja oli harjoittelija kartanoissa Ruotsissa. Palattuaan Suomeen vuonna 1911 hän osti tilan Tuusulasta, mutta tuli isänsä jälkeen vuonna 1918 Östersundomin kartanon haltijaksi. Tilalla hän keskittyi etenkin karjanjalostukseen, mistä hän sai useita tunnustuksia, mutta harjoitti myös muun muassa puutarhaviljelyä ja kehitti laidunratkaisuja. Borgström osallistui Sipoon kunnalliselämään ja hänet tunnettiin varsinkin lukkoihin perehtyneenä kansatieteellisenä keräilijänä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Borgström sai vuonna 1933.
Erik Borg

Holger Erik Borg (24. maaliskuuta 1911 Tornio – 5. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen proviisori ja yritysjohtaja. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1971.
Erik Borgin vanhemmat olivat apteekkari, toimitusjohtaja Theodor Johannes Borg ja farmaseutti Elsa Sofia Lönngren ja puoliso vuodesta 1935 farmaseutti Nina Eva Ingeborg Rundman.
Farmaseutiksi 1933 valmistunut Borg työskenteli Saksassa, mutta palasi sieltä Suomeen ja osallistui lääkintäupseerina talvisotaan ja jatkosotaan. Proviisoriksi hän valmistui 1945 ja meni töihin ostajaksi lääketehdas Medicaan, jossa hänestä tuli ensin osastopäällikkö, sitten apulaistoimitusjohtaja ja vuonna 1962 toimitusjohtaja. Hän oli samalla Medican emoyhtiön Hesperuksen toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen. Emoyhtiöön kuuluivat lisäksi Medikalis- ja Printal-yhtiöt. Koko konserni ja Medica kehittyvät Borgin johtamina hyvin, ja niiden liikevaihdot kaksinkertaistuivat 1960-luvulla. Tähän vaikuttivat myös menestyksekäs lääkkeiden tutkimus- ja kehitystyö sekä onnistunut lisensiointi.
Borgilla oli useita koti- ja ulkomaisia lääkealan luottamustehtäviä, kuten Lääketeollisuusyhdistyksen puheenjohtajuus ja jäsenyys EFTA-maiden lääkealan yhteistyöjärjestön työvaliokunnassa. Hesperus-konserni, joka vuodesta 1974 oli nimeltään Medica-yhtymä, fuusioitui Huhtamäki-yhtiöön 1988. Vuonna 1971 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Erik Borg jäi toimitusjohtajan tehtävästä eläkkeelle 1976.
Expanse

Expanse voi tarkoittaa:
Expanse, James S. A. Coreyn kirjasarja
Expanse, James S. A. Coreyn kirjasarjaan pohjautuva televisiosarja
Expanse, kunnallishallinnoton alue keskisessä eteläisessä Saskatchewanissa, Kanadassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Expanse”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Exote

Exote voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Exote Oy, yritys, joka kehittää ja pitää hallussaan exote-kovametallin patenttia.
Exote kovametallimateriaali
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Exote”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Esterzili

| Esterzili (Istersìli, Stersìli) |
| --- | --- |

 Sijainti Etelä-Sardinian maakunnassa
 Esterzili
 Koordinaatit: 39.780°0′0″N, 9.285°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Etelä-Sardinian maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  100,74 km²
Korkeus:  731 m
Väkiluku:  643
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  08030
Suuntanumero(t):    0782
Rekisterikilpi:  SU
 
 http://www.comune.esterzili.ca.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Esterzili (sardiksi Istersìli, Stersìli) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 643 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 100,74 neliökilometriä. Se sijaitsee 731 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Esterzili Wikimedia Commonsissa
Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa
Vallanhimo

| Vallanhimo> Jud Süß |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Veit Harlan
Käsikirjoittaja:  Veit Harlan ja Eberhard Wolfgang Möller
Tuottaja:  Otto Lehmann
Säveltäjä:  Wolfgang Zeller
Kuvaaja:  Bruno Mondi
Leikkaaja:  Wolfgang Schleif
Tuotantosuunnittelija:  Otto Hunte
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa
Tuotantoyhtiö:  Terra-Filmkunst GmbH
Ensi-ilta:  1940
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vallanhimo (Jud Süß) on Veit Harlanin ohjaama saksalainen elokuva vuodelta 1940. Se perustuu Wilhelm Hauffin samannimiseen romaaniin vuodelta 1827, joka puolestaan perustuu historiallisiin tositapahtumiin.
Saksassa elokuvaa saa esittää vain, mikäli sitä ennen esitetään kommentoiva luento ja sen jälkeen varataan mahdollisuus keskusteluun. Elokuvan levittäminen on kielletty. Useimmissa muissa maissa elokuvan levittämiselle ei ole rajoituksia, Itävallassa se esitetään osana lukio-opetusta.[lähde? ]
Tarina

Elokuva perustuu tositapahtumiin. Se kuvaa tunnetun ”hovijuutalaisen” Joseph Süß Oppenheimerin elämää. Hän syntyi Heidelbergissä 1698 varakkaaseen juutalaisperheeseen. Elokuva alkaa vuodesta 1733, jolloin Württembergin herttua Karl Alexander kutsuu Süß Oppenheimerin salaiseksi talousneuvokseksi maahansa. Sitä ennen herttuakunnan säästäväisiksi kuvatut säädyt kieltäytyvät myöntymästä Karl Alexanderin esittämiin uusiin veroihin ja tullimaksuihin, joiden nimenomaisena tarkoituksena on korottaa herttuan omaa elintasoa ja rakennuttaa maahan teatteri ja baletti herttuan viihdyttämiseksi. Vastoin lakia, joka kieltää juutalaisten asettumisen Württembergiin, Karl Alexander kutsuu taloudelliseksi neuvonantajakseen Süß Oppenheimerin ja antaa käytännössä maan talouden valvonnan hänen käsiinsä. Süß Oppenheimer myöntää rahapulassa olevalle herttualle suuren lainan ja lupaa tälle sekä loistavan hovin, teatterin että baletin.
Süß Oppenheimer ottaa maassa vastoin säätyjen tahtoa käyttöön uusia veroja ja maksuja, jotka menevät herttuan hovinpitoon ja hänen armeijansa varustamiseen. Hän myös kumoaa kiellon, joka estää juutalaisia asettumasta asumaan herttuakunnan alueelle, ja kutsuu maahan suuren joukon juutalaisia. Maan talouselämä liukuu nyt juutalaisten käsiin. Juutalaiset käsityöläiset riistävät polkumyynnillä saksalaisten elinkeinoa. Jotta herttuan velka Süß Oppenheimerille tulisi maksetuksi, tämä asettaa Stuttgartin tulliporteille juutalaisia, jotka kokoavat kaupunkiin tulevilta kauppiailta ja maalaisilta ylimääräisiä tulleja. Jotta he selviäisivät tullimaksuista, juutalaiset opettavat heidät käymään kauppaa kiskurihinnoilla, mikä johtaa kaupungin köyhtymiseen.
Maata hallitsevat protestanttiset säädyt yrittävät estää juutalaisten vaikutusvallan kasvun, mutta herttua Karl Alexander, jolla edelleen on suuri velka Süß Oppenheimerille, joutuu tämän kiristyksen kohteeksi. Lisäksi Süß Oppenheimer alkaa lähennellä pääministeri Sturmin kaunista ”arjalaista” tytärtä Dorotheaa. Dorothea kieltäytyy, minkä jälkeen Süß Oppenheimer kidnappaa hänet ja pakottaa hänet sukupuoliyhteyteen kanssaan kiduttamalla hänen saksalaista kihlattuaan. Dorothea suostuu, mutta teon jälkeen hän tekee häpeissään itsemurhan, koska ei kestä ajatusta itsestään juutalaisen rakastettuna. Ennen kuolemaansa hän kirjoittaa asiasta kihlatulleen, joka aloittaa raivoissaan kapinan Süß Oppenheimerin hirmuvaltaa vastaan. Hätääntynyt Süß Oppenheimer pakenee kiihtyneen väkijoukon tieltä herttua Karl Alexanderin turviin Ludwigsburgiin. Herttua kuitenkin menehtyy äkilliseen sairauskohtaukseen, ja Süß Oppenheimer vangitaan. Hänet tuomitaan kuolemaan ja hirtetään metallihäkissä Stuttgartissa 4. huhtikuuta 1738. Samalla maahan palautetaan ”juutalaispanna” eli juutalaisia kielletään asumasta Württembergissä. Maahan asettuneet juutalaiset karkotetaan sieltä kolmen päivän varoajalla. Elokuva päättyy toivomukseen, jonka mukaan ”juutalaispanna” ulottuisi jonain päivänä koko Saksaan, niin että Saksan kansa pääsisi sortajastaan ja riistäjästään eroon.
Synty ja tavoitteet

Vallanhimo on puhdastyylinen propagandaelokuva. Se syntyi Joseph Goebbelsin halusta tehdä draamaelokuva palvelemaan valtakunnan antisemitististä propagandaa. Hän uskoi saavuttavansa elokuvan keinoin sellaisia saksalaisia, joita suorasukainen juutalaisvastainen propaganda ei tavoittanut.
Vallanhimo luo juutalaisista kuvan rahan- ja vallanhimoisina ihmisinä, jotka käyttävät ei-juutalaisia hyväkseen rikastuakseen näiden kustannuksella. Se kuvaa juutalaiset eräänlaisiksi loisiksi, jotka pesiytyvät yhteiskuntaan, kutsuvat sinne uusia juutalaisia, kahmivat itselleen valtaa ja kuristavat ei-juutalaisia taloudellisesti. Samoja väitteitä esitettiin yleisesti Saksan silloisessa juutalaisvastaisessa propagandassa. Lisäksi elokuva kuvaa kansallissosialistisen propagandan ajatusta juutalaisesta, joka himoitsee ”arjalaisia” naisia lihallisesti ja on valmis turvautumaan jopa väkivaltaan ja sadismiin päästäkseen toiveisiinsa.
Vähemmälle huomiolle on jäänyt se, että Vallanhimo tekee myös selkeästi propagandaa saksalaista yläluokkaa ja sen aatelista aristokratiaa vastaan[lähde? ]. Württembergin herttua Karl Alexander kuvataan elokuvassa itsekkäänä ja ahneena herrana, joka on kiinnostunut vain omasta mukavuudestaan ja omien rikkauksiensa kartuttamisesta. Kansa on hänelle vain hänen ylellisyytensä maksaja, ei muuta. Lisäksi Karl Alexander kuvataan heikkona hallitsijana, joka ei pidä kansansa puolta, vaan jättää sen juutalaisen valtaan. Sitä vastoin tavallisen kansan edustajat ja ennen kaikkea niiden puhemies Sturm esitetään saksalaisten hyveiden ahkeruuden, säästäväisyyden, rohkeuden ja hurskauden, perikuvina.
Joseph Goebbelsilla oli vaikeuksia saada elokuva tehdyksi. Hänen oli vaikeaa löytää sille ohjaajaa, ja jopa Veit Harlanin on kerrottu ensin asettuneen vastahankaan. Goebbels kysyi elokuvan juutalaisrooleihin useita maan kärkinäyttelijöitä, mutta nämä kieltäytyivät. Myös osan lopulta esittänyt Ferdinand Marian kieltäytyi ensin, mutta suostui lopulta, kun Goebbels lupasi hänelle julkisen maineenpalautuksen ja todistuksen siitä, etteivät elokuvan juutalaisroolien esittäjät olleet todellisuudessa juutalaisia. Lopulta Marian esitti roolin niin taitavasti, että hänen suosionsa kasvoi suuresti. Yleisö osoitti hänelle suosiotaan seisaalleen nousten, ja posti kantoi hänelle rakkauskirjeitä.
Goebbels osallistui aktiivisesti elokuvan suunnitteluun ja toteutukseen. Hän oli myös mukana leikkaamassa sen lopullista versiota, vaikka hänen nimeään ei mainitakaan lopputeksteissä (ilmeisesti Goebbels piti arvolleen sopimattomana toimia elokuvan leikkaajana). Goebbelsin idea oli esimerkiksi se, että Marianin esittämää Süß Oppenheimeria lukuun ottamatta sama näyttelijä esitti elokuvan kaikki keskeiset juutalaisroolit. Näin katsojien mieleen tuli iskostaa se, että ”kaikilla juutalaisilla on sama naama”, siis että kaikki juutalaiset ovat samannäköisiä.
Suosio

Vallanhimon ensi-ilta oli  syyskuussa 1940 Venetsian elokuvajuhlilla. Saksassa sen ensiesitys oli Berliinin UFA-Palast am Zoossa, joka oli merkittävien elokuvien kantaesityspaikka. Ensi-illassa oli läsnä myös Joseph Goebbels sekä useita muita korkeita kansallissosialisteja. Elokuvasta tuli Saksassa erittäin suosittu. Yksin UFA-Palast am Zoossa sen näki 111 677 katsojaa neljän ensimmäisen viikon aikana, vaikka Berliini oli jatkuvien ilmapommitusten kohteena. Elokuvan suosioon ei vaikuttanut yksin sen antisemitismi. Se tarjosi myös draamaa ja jännittäviä juonenkäänteitä, historiallista pukuloistoa ja naiskauneutta. Viimeksi mainitusta vastasi Veit Harlanin puoliso Kristina Söderbaum, joka esitti Sturmin tytärtä Dorotheaa. Kaikkiaan elokuvan näki Saksassa noin 20 miljoonaa katsojaa ja ulkomailla saman verran.
Heinrich Himmlerin määräyksestä kaikkien SS:n ja poliisin jäsenten oli katsottava elokuva, samoin sen katsoivat kaikki keskitysleirien vartijat. On myös todisteita siitä, että juutalaisvastaisiin ”erikoistoimenpiteisiin” osallistuneet katsoivat elokuvan ennen väkivallantekoja. Paikoin myös tavallisen elokuvayleisön on kerrottu syyllistyneen juutalaisvastaisiin tekoihin nähtyään elokuvan.
Elokuvan propagandavaikutusta kuvaa myös se, että sen pohjalta laadittiin romaani. Hans Hömbergin kirjoittama teos tuli kirjakauppoihin vuonna 1941, ja se oli kuvitettu kohtauksilla elokuvasta. Teos ilmestyi useilla muilla kielillä vuonna 1944.
Toisen maailmansodan jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen liittoutuneet kielsivät Vallanhimon propagandistisena elokuvana. Ohjaaja Veit Harlania syytettiin useissa oikeusjutuissa antisemitistisen propagandan levittämisestä, mutta hänet vapautettiin syytteestä 1950. Oikeus ei voinut osoittaa vääräksi hänen väitettään, jonka mukaan hänet olisi painostettu tekemään elokuva. Jud Süssiä esittänyttä Ferdinand Mariania kiellettiin sodan jälkeen jatkamasta ammattiaan. Hän kuoli auto-onnettomuudessa 1946. Hänen arvellaan tehneen itsemurhan. Württembergin herttua Karl Alexanderia esittänyt Heinrich George vangittiin. Hän kuoli 1946 neuvostoliittolaisten Erikoisleiri nro. 7:ssä, joka oli neuvostojoukkojen vankileirinä käyttämä entinen natsien keskitysleiri Sachsenhausen.
Sittemmin Saksan liittotasavalta on vapauttanut elokuvan osittain kiellosta. Sen saa esittää, mikäli sitä edeltää elokuvaa selittävä luento ja mikäli sen jälkeen on mahdollisuus keskusteluun. Elokuvan myyminen ja levittäminen on kielletty.
Suomessa

Vallanhimon ensiesitys oli Suomessa 4. toukokuuta 1941, missä sen ruotsinkielinen nimi oli Maktlystnad. Maaliskuussa 1941 Helsingin juutalainen seurakunta oli vedonnut Valtion elokuvatarkastamoon, jotta elokuva kiellettäisiin juutalaisvastaisena. Seurakunta vetosi siihen, että Ruotsissa elokuvan esittäminen oli jo kielletty. Valtion elokuvatarkastamo tyytyi kuitenkin leikkaamaan elokuvasta juutalaisten uskoa halventavan synagoga-kohtauksen.
Kriitikot ottivat elokuvan pääosin hyvin vastaan, sen ilmaisuvoimaa ja näyttelijäsuorituksia kiiteltiin, vaikka elokuvan propagandistinen luonne tunnistettiinkin. Esimerkiksi Raoul af Hällström totesi Elokuva-Aitassa, että elokuvassa ”lietsotaan vihaa tätä luihua tyyppiä vastaan aivan pirullisen tarttuvasti”.
Erkka Petäjä

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 13. helmikuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 179 cm
Lempinimi: Paroni
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1980–1984 | TPS | 86 | (3) |
| 1985–1991 | Östers IF | 143 | (3) |
| 1992–1993 | Malmö FF | 18 | (0) |
| 1992 | → Helsingborgs IF (laina) | 8 | (0) |
| 1993–1994 | Yverdon-Sport | 7 | (0) |
| 1994–1995 | Husqvarna FF | 33 | (4) |
| 1996–1997 | FC Inter | 51 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 346 | (13) |
Maajoukkue
| 1980 | Suomi U16 | 3 | (0) |
| 1980–1981 | Suomi U17 | 7 | (0) |
| 1980–1982 | Suomi U18 | 7 | (0) |
| 1982–1984 | Suomi U21 | 5 | (0) |
| 1983–1994 | Suomi | 84 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Erkka Petäjä (s. 13. helmikuuta 1964 Turku) on entinen suomalainen jalkapalloilija, joka päätti pelaajauransa kauden 1997 jälkeen. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Suomen Palloliitto valitsi Petäjän Gladiaattoriksi 2007.
Seurajoukkueet

Petäjä aloitti pelaajauransa TPS:n riveissä. Hän pelasi suurimman osan urastaan Ruotsissa, kunnes palasi kahdeksi kaudeksi Turkuun edustamaan liigaan noussutta FC Interiä.
Maajoukkue

Petäjä oli maajoukkueessa kantavia voimia vuosikymmenen ajan. Hän pelasi urallaan yhteensä 84 miesten A-maaottelua, jolla hän on tilastossa kuudennella tilalla. Petäjä on pelannut eniten otteluita Suomen maajoukkueessa tekemättä yhtään maalia. Tosin karsintapelissä Ruotsia vastaan Tukholmassa 1993 Petäjän keskitys näytti menevän suoraan Ruotsin maaliin koskematta keneenkään, mutta maali merkittiin kuitenkin Jari Litmaselle.
Aiheesta muualla

Erkka Petäjä National-football-teams.comin sivuilla
Ernie Richardson

Ernie M. Richardson C.M. (s. 4. elokuuta 1931) on kanadalainen curlingpelaaja. Hän kuuluu tunnettuun curlingsukuun, jonka muiden jäsenten kanssa hän toisinaan pelasi yhteistyössäkin.
Richardson kuului miesten curlingmaailmanmestaruuden voittaneisiin joukkueisiin vuosina 1959, 1960, 1962 ja 1963.
Richardsonilla on paikka Canada's Sports Hall of Famessa.
Evelyn Opela

Evelyn Opela
Evelyn Opela (s. 4. helmikuuta 1945 Varnsdorfin sudeettialue, nyk. Varnsdorf, Tšekki) on saksalainen näyttelijä. Hän oli vuodesta 1986 naimisissa tuottaja Helmut Ringelmannin kanssa, kunnes Ringelmann kuoli 2011. Hän on näytellyt mm. sarjoissa Derrick ja Kettu.
Aiheesta muualla

Evelyn Opela Internet Movie Databasessa
Erkkilän silta

| Erkkilän silta |
| --- | --- |

Ajokaistoja:  2
Ylittää:  Tampereen matkustajaratapiha
Sijainti:  Tampere
Ylläpitäjä:  Tampereen kaupunki
Siltatyyppi:  langerpalkkisilta
Pisin jänneväli:  42 m
Avattu liikenteelle:  1983
Koordinaatit:  61°30′09.7″N, 023°46′23.6″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Erkkilän silta sijaitsee Tampereen keskustassa. Se ylittää ratapihan rautatieaseman pohjoispuolella yhdistäen Jussinkylän ja Tammelan kaupunginosat. Silta on valmistunut vuonna 1983.
Silta on tyypiltään teräksinen langerpalkkisilta, kaari- ja palkkisillan yhdistelmä, jonka jännemitta on 42 metriä. Sillan kiviset maatuet ovat peräisin samalla paikalla sijainneesta, vuonna 1963 rakennetusta sillasta.
Nykyisen sillan rakentamisen yhteydessä toinen vanha maatuki vahvistettiin porapaaluin. Nykinen silta on peruskorjattu vuonna 2005 muun muassa uusimalla sillan kannen vedeneristys ja pinnoite sekä maalaamalla teräskaaret.
Uusi Erkkilän silta

Sillan uusimista on suunniteltu osana Tampereen henkilöratapihahanketta ja uuden sillan rakentaminen aloitettiin vuoden 2020 keväällä. Olemassaolevan sillan korkeutta ei pidetty riittävänä. Siltaa on tarkoitus myös leventää 13 metristä 15 metriin. Samalla uusittaan Erkkilänkatua.  Sillan uusiminen on aiheuttanut vastareaktion esimerkiksi Pirkanmaan maakuntamuseolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erkkilän silta Wikimedia Commonsissa
Ilmapanoraamakuva Erkkilän sillasta – Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas
Evelyn Nesbit

Evelyn Nesbit, Rudolf Eickemeyer, Jr.:n kuvaamana, vuodelta 1901
Florence Evelyn Nesbit (25. joulukuuta 1884/1885 Tarentum, Pennsylvania – 17. tammikuuta 1967 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvakauden näyttelijä.
Evelyn Nesbitin tarkkaa syntymävuotta ei tiedetä, sillä paikallinen väestökirjanpito tuhoutui tulipalossa. Hän ei itse ottanut koskaan kantaa kysymykseen syntymävuodestaan, joka voi olla myös jokin muu kuin yleisesti esitetyt.
Nesbitin ura alkoi mallintöillä ensiksi Philadelphiassa ja sittemmin New Yorkissa. Hän työskenteli mainos-, muoti- ja taidemallina. Elokuvauransa ohella hän tuli lähes maailmanlaajuisesti tunnetuksi aviomiehensä Harry Kendall Thawn tekemän henkirikoksen vuoksi.
Aiheesta muualla

http://www.ibdb.com/broadway-cast-staff/evelyn-florence-nesbit-54396
Evelyn Nesbit Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi