stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antikythera
Maantiede

Antikythera kuuluu Jooniansaariin sekä hallinnollisesti Attikan alueeseen ja sen Saarten alueyksikköön. Antikythera muodosti vuoden 2010 loppuun saakka myös kyläkunnan (koinótita), joka oli väkiluvultaan Kreikan pienimpiä. Kyläkunnalla oli toimisto Potamóksessa, mutta hallinto ja sihteeristö työskentelivät Kytheran saaren Kapsálin kylässä. Vuoden 2011 alussa Antikytheran kyläkunta liittyi uuteen Kytheran kuntaan.
Suurempi Kytheran saari sijaitsee 22 meripeninkulmaa eli noin 40 kilometriä luoteeseen Antikytherasta. Kreetaan on etelään matkaa 18 meripeninkulmaa eli noin 33 kilometriä. Antikytherasta 7,5 kilometriä luoteeseen sijaitsee Porín eli Prasonísin saari ja samassa suunnassa 7,2 kilometrin päässä Porétin eli Lagoúvardoksen saari. Antikythera muodostaa yhdessä näiden kahden pienen saaren kanssa Natura 2000 -verkostoon kuuluvan 71,7 km²:n suuruisen suojelualueen.
Antikytheran pääkylä on Potamós (kreik. Ποταμός). Vuoden 2001 väestönlaskennassa Potamóksessa oli 18 asukasta. Toiseksi suurin asutuskeskus on 17 asukkaan Galanianá (kreik. Γαλανιανά) ja pienin yhdeksän asukkaan Charchalianá (kreik. Χαρχαλιανά).
Saaren halki kulkee pohjoisluoteesta eteläkaakkoon ”vuorijono”, jonka läntiset ja luoteiset rinteet ovat hyvin jyrkkiä. Vastakkaisen puolen rinteet ovat sen sijaan loivempia. Siellä on myös puroja, joissa ajoittain virtaa vettä, sekä laaksoja. Antikytheran keskiosissa on pieniä kukkuloita ja tasankoja. Antikytheran kallioperä koostuu enimmäkseen triaskautisesta ja liitukautisesta kalkkikivestä. Lisäksi saarella on kalliota neogeenikaudelta.
Maantiede > Luonto > Eläimistö

Antikytheran nisäkäslajisto on köyhä. Äärimmäisen uhanalaista munkkihyljettä tavataan Antikytheran, Lagoúvardoksen ja Prasonísin muodostamalla Natura 2000 -alueella. Euroopan unionin alueella munkkihyljettä tavataan noin sadassa paikassa. Antikytheran muita nisäkkäitä ovat muun muassa kotihiiri ja mustarotta.
Antikythera on merkittävä muuttolintualue. Yhdessä Lagoúvardoksen, Prasonísin, Plakoulíthran ja Thimonieksen saarten kanssa Antikythera muodostaa 2 000 hehtaarin laajuisen kansainvälisesti tärkeän lintualueen (IBA), ja alueella pesii ainakin välimerenhaukkoja. Alueella tavataan myös mustakurkkukerttuja, hernekerttuja ja tornipöllöjä. Antikytheralla on Kreikan lintutieteellisen seuran (kreik. Ελληνική Ορνιθολογική Εταιρεία) lintujen havaintoasema.
Antikytheran, Lagoúvardoksen ja Prasonísin muodostamalla Natura 2000 -alueella elää kotoperäisiä selkärangattomia; kotilot Vitrina cerigottana ja Sphincterochila insularis ja kaksi muuta sekä eräs siira. Potamóksen sataman antiikin aikaisista hiekkadyyneistä on löydetty useiden kotilolajien fossiileja. Liskoista Natura-alueella tavataan lajeja Cyrtopodion kotschyi, Ablepharus kitaibelii ja Hemidactylus turcicus. Käärmeistä alueella esiintyy Telescopus fallax.
Antikytheran, Lagoúvardoksen ja Prasonísin muodostamalla Natura 2000 -alueen suurin ongelma on kalastaminen dynamiitilla. Saarella esiintyy myös muuttolintujen metsästystä. IBA-alueen uhkia ovat laiton metsästys ja hallitsematon laidunnus. IBA-alueella kalastetaan myös miekkakalaa.
Maantiede > Luonto > Kasvisto

Antikytheran kasvillisuus on enimmäkseen matalakasvuista macchiapensaikkoa ja phryganaa. Osassa saarta viljellään lisäksi viljaa, ja siellä on oliivipuulehtoja.
Antikytheralla tavattiin marraskuussa 1996, huhtikuussa ja kesäkuussa 1997 sekä huhtikuussa 2000 tehdyn tutkimuksen mukaan 336 kasvilajia, joista kotoperäisiä on 25. Saarella tavataan muun muassa orvokkien sukuun kuuluvaa Viola scorpiuroides -kasvia, joka on suojeltu Kreikan presidentin asetuksella ja kuuluu IUCN:n uhanalaisten lajien punaiseen listaan (1993). IBA- ja Natura 2000 -alueella tavataan myös ainakin seuraavia kasveja: kiiltomalva, jättimerisipuli, sikuri, kartiokalkkikämmekkä, idänmiekkalilja, kreetansahrami, punaparsaherne, murattisyklaami, sakaraohdake, malvakierto, tulppaanien sukuun kuuluva Tulipa goulimyi, kistuksiin kuuluvat salviakistus ja Cistus × incanus, kaurajuuri ja sen sukulainen tähtipukinparta, rasteihin kuuluva sinirasti, sauramoihin kuuluva Anthemis scopulorum, laukkojen sukuun kuuluva Allium gomphrenoides, maratteihin kuuluva Asperula taygetea, neitojen sukuun kuuluva Nigella stricta, kelloihin kuuluva Campanula saxatilis subsp. cytherea sekä vankkahirvenjuuriin kuuluva Inula candida subsp. candida.
Maantiede > Ilmasto

Antikytheralla ei ole sääasemaa. Tämän vuoksi saaren ilmasto päätellään muun muassa Kytheran saarella ja Kreetan Soúdanlahdella sijaitsevilta sääasemilta saatujen tietojen pohjalta. Antikythera kuuluu puolikosteaan bioilmastovyöhykkeeseen (subhumid bioclimatic zone). Kuivakausi saarella alkaa huhtikuun alkupuolella ja kestää syyskuun puoliväliin. Talvet ovat lämpimiä, saarella sada juuri lainkaan lunta eikä lämpötila laske pakkasen puolelle. Antikytheralla sataa vuodessa alle 200 millimetriä, joten saari on Kreikan kuivimpia paikkoja.
Historia > Esihistoriasta ajanlaskun alkuun – Antikythera asutetaan ja hylätään

Antiikin aikana Antikytheran rantaviiva on ollut noin 2,5 metriä korkeammalla kuin nykyisin. Esimerkiksi pienikokoinen Xeropotámoksenlahti saaren pohjoisosassa on ulottunut syvemmälle sisämaahan ja ollut samalla melko turvallinen satama. Arkeologiset löydöt ovat osoittaneet, että Antikytheran vanhin asutus syntyi myöhäisellä neoliittisella kaudella ja varhaisella pronssikaudella. Ensimmäiset asukkaat saapuivat luultavasti Kreetan saarelta. Minolaiset ovat jättäneet saarelle vain vähän merkkejä, mutta he kuitenkin todennäköisesti hallitsivat Antikytheraa. Minolaiskauden ja 300-luvun eaa. lopun välillä saarelta ei ole löydetty merkkejä asutuksesta.
Saari on sijaintinsa vuoksi ollut aikoinaan merirosvojen turvapaikka ja operaatioiden tukikohta. Läheiset kreetalaiskaupungit alkoivat noin vuoden 300 eaa. jälkeen vaatia Antikytheraa itselleen rosvotakseen saarelta käsin ympäröivälle merelle uskaltautuvia aluksia. Antikytheraa ne tarvitsivat tähystyspaikaksi. Sitä hallitsi todennäköisesti ainakin kreetalainen Falasarnan kaupunki, sillä Rhodos tuhosi sekä saarella että Falasarnassa sijainneet asutukset vuosina 69–67 eaa. Tuhoamiset liittyivät Rhodokselta käsin tehtyihin matkoihin, joilla pyrittiin lopettamaan merirosvous Välimerellä.
Spartan kuningas Kleomenes III ”miehitti” historioitsija Plutarkhoksen mukaan Antikytheran ollessaan pakomatkalla Egyptiin tappioon päättyneen Sellasian taistelun jälkeen vuonna 222 eaa. Toisen lähteen mukaan Kleomenes vietti saarella päivän odotellessaan laivaa. Kleomeneen uskollinen kannattaja Thirykion teki Antikytheralla itsemurhan, sillä hän ei kestänyt perääntymistä.
Historia > Saaren uudelleenasuttamisesta osaksi Kreikkaa

Saari asutettiin uudelleen 300- ja 400-luvuilla jaa. Arabimerirosvot ottivat haltuunsa pian sekä Kytheran että Kreetan. Merirosvojen valtakausi vaikutti myös antikytheralaisten elämään. Tämän jälkeen aina neljänteen ristiretkeen (1202–1204) saakka saaren historiasta tiedetään vain vähän. Saari kuului Bysantin valtakuntaan vuoteen 1204 saakka, jolloin saari luovutettiin venetsialaiselle Iakovos Viarokselle (myös Jacopo Viaro). Toisen lähteen mukaan Viaro valloitti saaren vuonna 1205. Venetsialaiset halusivat saaren saadakseen turvallisen reitin Egeanmerelle ja sieltä pois. Saarelle sijoitettiin 1200-luvun lopulla pieni varuskunta. Bysantille Antikythera kuului jälleen vuosina 1275–1293.
Antikythera autioitui jälleen, ja sinne saapui pakolaisia osmanien valtakunnan hallitsemilta alueilta. Pakolaisia saapui pääasiassa Kreetalta, joka Candiaa lukuun ottamatta oli vuoteen 1648 mennessä päätynyt kokonaan osmaneille. Kreetalaiset kapinoivat osmanivaltaa vastaan, ja ensimmäinen suurempi kapina puhkesi vuonna 1770. Antikytheran nykyinen väestö on Kreetan Sfakiásta 1700-luvulla lähteneiden jälkeläisiä. Kreikan vapaussodankin (1821–1829) aikana Antikytheralle pakeni ihmisiä osmanien hallitsemilta alueilta niin Peloponnesokselta kuin Kreetaltakin. Kreeta jäi vapaussodan jälkeen vielä osaksi Osmanien valtakuntaa, ja osa kreetalaisista pakolaisista päätti jäädä Antikytheralle.
Antikythera kuului Venetsiaan Napoleonin sotiin saakka. Kun Venetsia vuonna 1797 menetti itsenäisyytensä, Antikythera jäi vaille omistajaa. Ranska piti saarella valtaa heinäkuusta 1797 vuoteen 1798 saakka. Britannia otti Antikytheran yhdessä muiden Jooniansaarten kanssa hallintaansa vuonna 1815. Brittimiehityksen aikana Antikytheralle karkotettiin Jooniansaarilta kapinallisia, kuten Fragiskos Domenegines, Dimitrios Kallinikos, Ilias Zervos-Iakovatos ja Gerasimos Metaksas Liseos. Vuonna 1864 Antikythera liitettiin yhdessä muiden Jooniansaarten kanssa osaksi Kreikkaa. Tällöin saaresta tuli Kreikan eteläisin kolkka, sillä esimerkiksi eteläpuolinen Kreetan saari oli vielä osmanien hallussa. Jälleen 1800-luvun jälkipuoliskolla saarelle saapui pakolaisia Kreetalta siellä vuonna 1864 alkaneiden osmanivaltaa vastustavien kansannousujen jälkeen.
Historia > 1900-luvulta nykyaikaan

Antikytheran vesille on uponnut paljon laivoja. Tunnetuin on niin kutsuttu Antikytheran hylky, joka upposi saaren edustalle noin vuonna 65 eaa. ja löydettiin vuonna 1900. Sen löytöihin kuuluu antiikin aikainen mekaaninen laskukone, niin kutsuttu Antikytheran kone, joka on ajoitettu 100-luvun loppuun eaa. Samasta hylystä löytyi myös pronssinen filosofin pää, niin kutsuttu Antikytheran filosofi, noin vuodelta 240 eaa., sekä vuosilta 340–330 eaa. peräisin oleva pronssinen nuorukaista kuvaava niin kutsuttu Antikytheran efebi.
”Kansallisessa skismassa” (kreik. Εθνικός Διχασμός,  Ethnikós Dichasmós) vuosina 1916–1917, jossa pääministeri Elefthérios Venizélos ja kuningas Konstantin I olivat eri mieltä ensimmäiseen maailmansotaan liittymisestä, Antikythera päätti asettua Venizéloksen johtaman väliaikaishallituksen ja ympärysvaltojen puolelle. Konstantin I:n sympatiat olivat keskusvaltojen puolella. Antikytheran liittymiseen Venizéloksen puolelle vaikutti mahdollisesti osittain se, että Antikytheralla oli ympärysvaltoihin kuuluneen Ranskan laivaston tukikohta.
Italia otti Antikytheran hallintaansa toisen maailmansodan aikana, mutta Italian antauduttua 1943 saari joutui Saksan haltuun. Saksalaiset karkottivat kaikki saaren asukkaat Kreetalle 7. toukokuuta 1944. Mahdollinen syy karkotukseen oli se, että saksalaiset eivät kyenneet hallitsemaan antikytheralaisten yhteydenpitoa Kreikan merivoimiin ja Britannian laivastoon. Saari vapautui saksalaismiehityksestä vielä samana vuonna. Vuosina 1946–1949 käydyn Kreikan sisällissodan jälkeen Antikytheralle karkotettiin poliittisia pakolaisia.
Antikytheran väkiluku oli 1700-luvun puolivälistä 1900-luvun puoliväliin saakka noin 800–1 000. Toisen maailmansodan jälkeen monet saarelaiset muuttivat kaupunkeihin ja siirtolaisiksi Australiaan ja Amerikkaan. Antikytherassa asuu nykyisin enää muutama kymmen asukasta.
Antikytheran infrastruktuuria kehitettiin huomattavasti 1980-luvun puolivälissä. Esimerkiksi kalastajia varten rakennettiin suoja, jota he voivat käyttää myrskyllä. Myös satama rakennettiin tuolloin. Kreikan kansallinen sähköyhtiö DEI asensi saarelle sähköntuotantolaitoksen. Vuodesta 1999 lähtien saarelle on rakennettu muun muassa kaikki asutuskeskukset kattava puhelin- ja sähkölinjaverkko ja helikopterikenttä. Lisäksi tiet on päällystetty. Toimenpiteistä huolimatta saaren väkiluku on laskussa.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Saaren pohjoisosassa, Xeropotámoksenlahden yläpuolella sijaitsevat antiikin aikaisen kaupungin tai linnoituksen (kastro) runsaan 30 hehtaarin alalle levittäytyvät rauniot. Kaupungissa on asunut mahdollisesti noin 800–1 000 asukasta. Linnoituksen muurit, jotka ovat säilyneet hyvässä kunnossa nykyaikaan saakka, ovat peräisin hellenistiseltä kaudelta. Muurit on alkujaan rakennettu joko 300-luvun lopussa eaa. tai 200-luvun eaa. alussa. Muureja korjailtiin 200-luvun eaa. puolivälissä, kun Rodokselta saapuneet hyökkääjät olivat tuhonneet linnoitusta. Kaiken kaikkiaan muureja on korjailtu useaan otteeseen, osittain hätäisestikin. Linnoituksesta löydetyistä arkeologisista esineistä valtaosa liittyy sotaan. Löydetty on esimerkiksi nuolenpäitä ja kiviammuksia. Xeropotámoksen satamassa on säilynyt kallioon hakattu veneluiska, johon on aikoinaan varastoitu sotalaivoja.
Xeropotámoksenlahdelta läheltä linnoitusta löydettiin vuonna 1880 kaivausten yhteydessä kreikkalaisen mytologian jumala Apollonille omistettu marmoripatsas. Patsaan löytäneet arkeologit löysivat samalta paikalta myös osia Apollonin temppelistä. Temppelin ja antiikin aikaisen Xeropotámoksenlahden sataman ympärillä on säilynyt osia muurista. Satamasta johtaa linnoitukseen askelmat, jotka on hakattu kallioon.
Antikytheralla on seitsemän kirkkoa, joista Potamóksessa sijaitsevat Pyhän Nikolaoksen, Pyhän Charalamboksen sekä Neitsyt Marian ja Pyhän Dionysioksen kirkot. Galanianássa sijaitsevat saaren suojeluspyhimyksen Pyhän Mýronin sekä profeetta Elian kirkot. Galanianán Pyhän Mýronin kirkossa on Antikytheran kaikkein arvokkain ja pyhin pyhäinjäännös, Pyhän Mýronin ikoni. Katsanevianassa on Pyhän Georgioksen kirkko ja Paterianássa puolestaan Pyhän Konstantinoksen ja Pyhän Helenan kirkko.
Antikytheran eteläisimmässä kärjessä sijaitsee vuonna 1926 rakennettu Apolitáraksen majakka (kreik. Φάρο Απολυτάραις). Majakka oli miehitetty valmistumisestaan aina vuoteen 1987 saakka. Majakka kunnostettiin vuonna 2004, ja samasta vuodesta lähtien majakassa on ollut myös majakanvartija. Pääkylä Potamóksessa on säilynyt näihin päiviin saakka arviolta 1800-luvun alussa rakennettu vesimylly. Hiekkakivestä rakennettu vesimylly on ollut käytössä talviaikaan. Lisäksi saarella on säilynyt viisi 1800-luvulla valmistunutta tuulimyllyä.
Kulttuuri > Pyhän Mýronin juhla

Elokuun 17. on Antikytheran tärkein päivä, sillä silloin juhlitaan suojeluspyhimys Pyhää Mýronia (kreik. Άγιος Μύρων, Ágios Mýron). Perimätiedon mukaan kaksi kreetalaista villivuohenmetsästäjää oli Antikytheralla silloin, kun saari oli asumaton. Metsästäjät näkivät pusikosta tulevan vuohen, jolla oli märkä pää. Metsästäjät arvelivat, että pusikossa oli lähde, jonka he löysivätkin. Veden luona oli myös pieni luola, josta he löysivät Pyhän Mýronin ikonin. Metsästäjät valmistivat ikonin suojaksi kivistä ikonostaasin ennen poistumistaan Antikytheralta. Muutaman kuukauden kuluttua metsästäjät palasivat paikalle rakentamaan Pyhän Mýronin kunniaksi pienen pyhäkön. Ikoni ei kuitenkaan ollut enää samalla paikalla, vaan se oli siirtynyt eri paikkaan. Metsästäjät tulkitsivat Pyhän Mýronin valinneen uuden paikan, ja pyhäkkö päätettiin rakentaa sinne. Alkuaan kirkko oli hyvin pieni, mutta sittemmin sitä on laajennettu.
Pyhän Mýronin juhlinta alkaa jo elokuun alussa, kun antikytheralaiset metsästävät saarella villivuohia, jotka sitten 16. ja 17. elokuuta valmistetaan ateriaksi Pyhän Mýronin kirkon vieressä sijaitsevassa luostarissa. Vuohta tarjotaan riisin kera Antikytheralla vieraileville pyhiinvaeltajille. Antikytheran naiset paistavat leipää luostarin puu-uunissa. Kahden päivän aikana Pyhän Mýronin juhlassa käy monesti yli tuhat henkilöä. Pyhän Mýronin kirkossa järjestetään 16. elokuuta ehtoopalvelus, jonka jälkeen kirkon etupihalla pidetään perinteinen kreetalainen juhla (glenti). Juhlapäivänä 17. elokuuta Pyhän Mýronin kirkossa on liturgia. Liturgian jälkeen Pyhän Mýronin ikoni viedään kulkueessa luolaan, josta se on alun perin löydetty. Luolassa pappi päättää liturgian. Juhlinta alkaa jälleen liturgian jälkeen ja kestää myöhään yöhön.
Palvelut

Antikytheralla on nykyisin ainoastaan yksi poliisi, lääkäri, kaksi tavernaa, puhelinkioski ja luostari. Saarella on myös uudenaikainen helikopterikenttä. Sen sijaan pankki ja posti puuttuvat kokonaan. Xeropotámoksenlahdella on uimaranta.
Liikenne

Laivayhtiö ANEN Lines liikennöi Kytheran saaren ja Kreetalla sijaitsevan Kíssamoksen välillä. Matkan varrella laiva pysähtyy Antikytheralla. Antikytheran ainoa käyttökelpoinen ankkuripaikka on Potamóksenlahti.
Merimatka Antikytheralle Kytheralta kestää kaksi tuntia, Kreetan Kíssamoksesta kaksi tuntia, Peloponnesoksen Neápolista 4,5 tuntia, Gýtheiosta viisi tuntia ja Ateenan kupeessa sijaitsevasta Pireuksesta 9,5 tuntia.
Tunnettuja asukkaita

Lääkäri ja Ateenan yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan professori Andréas Anagnostákis (1826–1897), jonka sukujuuret olivat Kreetalla, syntyi Antikytheralla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antikythera Wikimedia Commonsissa
Antikytheran kotisivut (kreikaksi) (englanniksi)
Antikytheran kartta (kreikaksi) (englanniksi)
Jooniansaaret
| --- | --- |
Pääsaaret:  Ithaka  Kefaloniá  Korfu  Kythera  Lefkas  Paxós  Zákynthos 
Alisaariryhmät:  Paxoí Ágios Nikólaos  Antípaxos  Daskália (Pláka)  Kaltsonísi  Mongonísi  Panagía  Paxós  Diapontiset saaret Diákopo  Diáplo  Ereikoússa  Karávi  Mathráki  Othonoí  Plateiá  Tracheiá  Ekhinadit Ápasa  Drakonéra  Fílippos  Giróvaris  Kalógiros  Karlonísi  Kounéli  Lamprinós  Mákri  Módi  Oxeía  Petalás  Pístros  Pontikós  Práso  Prováti  Sofía  Sorós  Tsakalonísi  Vromónas  Oinoússes Avgó  Bómpa  Dýo Adélfia  Sapiéntza  Schíza  Venétiko  Strofadit Árpyia  Stamfáni  Tilevoḯdes Alafonísi  Arkoúdi  Átokos  Chelóni  Formíkoula  Kálamos  Kastós  Kýthros  Madourí  Meganísi  Petaloú  Prasonísi  Prováti  Skorpídi  Skorpiós  Spárti  Thiliá  Tsokári 
Muut pienemmät saaret:  Agía Marína  Ágios Andréas  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Áktio-Vónitsa  Ágios Nikólaos, Sývota  Ágios Nikólaos, Zákynthos  Ágios Sóstis  Antidragonéra  Antikythera  Avgó  Chelonísi  Dionísi  Dragonéra  Fortí  Kalonísi  Korakonísi  Koutsounés  Lagoúdia  Lazaréto, Ithaka  Lazaréto, Korfu  Lygía  Marathonísi  Megálo Mourteméno  Merópi  Mikró Nisí  Moúrtos  Myzíthres  Panagía  Peristerés  Pontikonísi  Poréti  Porí  Próti  Pýlos  Sésoula  Sfaktiría  Skartsoumponísi  Vagiá  Vardiánoi  Vído 
Antikytheran pääkylä Potamós yöllä. Satamassa autolautta.
Antikytheran saaren sijainti entisessä Pireuksen prefektuurissa.
Antikytheran efebi, tuntemattoman kuvanveistäjän tekemä nuorukaista esittävä veistos vuosilta 340–330 eaa. Kreikan klassiselta kaudelta oleva pronssiveistos löydettiin saaren edustalle uponneesta Antikytheran hylystä. Veistos on sijoitettu Ateenan Kansallisen arkeologisen museon kokoelmiin.
Antikytheran kone. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Potamós mereltä päin nähtynä.
Profetia

Profetia on jumalallinen ilmoitus tai ennustus. Profetia-sanaperhe on peräisin klassisesta kreikan kielestä. Profetia on jumalien tahdon tulkintaa, profetoiminen on jumalien tulkkina toimimista ja profeetta on siihen erikoistunut henkilö. Raamattu esittää profetoimisen yhtenä Pyhän Hengen armolahjoista (esimerkiksi Room. 12:6).
Profetia on vakiintunut nykykielten sanaksi juuri Raamatun välityksellä. Käsite löytyy Septuagintasta, Uudesta testamentista ja muista varhaiskristillisistä kirjoituksista.
Profetian määritelmä

Manfred Weippertin mukaan on kyse profetiasta, jos henkilö:
»(a) tulee kognitiivisen kokemuksen (näyn, kuulohavainnon, audiovisuaalisen ilmiön, unen tms.) kautta osalliseksi jumaluuden tai usean jumaluuden ilmestyksestä»
sekä
»(b) on tietoinen tältä jumaluudelta tai näiltä jumaluuksilta saamastaan tehtävästä välittää saamansa ilmestys joko kielellisessä muodossa (”profetia”) tai ei-verbaalisen kommunikaation muodossa (”symbolinen teko” tai ”tunnusteko”) kolmannelle osapuolelle, ilmestyksen vastaanottajalle tai vastaanottajille»
Weippert esittää profetian kommunikaatioprosessina, joka koostuu neljästä osasta: 1) viestin jumalallisesta lähettäjästä, 2) viestistä (tai ”ilmestyksestä”) itsestään, 3) viestin välittäjästä eli profeetasta ja 4) sen vastaanottajasta. Näiden komponenttien pitäisi olla tunnistettavissa, jotta ilmiötä tai tekstiä olisi asianmukaista nimittää profetiaksi.
Profetian määritelmä > Määritelmän arvostelu

David L. Petersen on arvostellut Weippertin määritelmää siitä, että se painottaa liikaa tietynlaista henkilökohtaista kokemusta profetian edellytyksenä. Martti Nissisen mukaan myös ”tietoisuuden” käsite kaipaisi täsmennystä, kun kysymys on jumalallisiksi uskotuista tai väitetyistä viesteistä, joiden alkuperä ei ole kenenkään, ei edes profeetan itsensä todistettavissa. On myös kyseenalaista, riittääkö profetian määritelmässä pelkän yhdensuuntaisen viestinnän kuvaus vai pitäisikö sen ilmentää laajemmin profetian sosiaalista dynamiikkaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Profetia Wikimedia Commonsissa
Jussi Raittinen

| Jussi Raittinen |
| --- | --- |
 Jussi Raittinen marraskuussa 2010
Henkilötiedot
Koko nimi:  Paavo Juhani ”Jussi” Raittinen
Syntynyt: 15. syyskuuta 1943 Helsinki
Kuollut: 13. helmikuuta 2024 (80 vuotta) Helsinki
Ammatti:  muusikko, sanoittaja, sovittaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jussi Raittinen ja Kullervo Pellinen 
Aktiivisena:  1966–2023
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  The Boys
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jussi Raittinen kykyjenetsintätilaisuudessa vuonna 1959.
Paavo Juhani ”Jussi” Raittinen (15. syyskuuta 1943 Helsinki – 13. helmikuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen muusikko, joka tunnetaan soolouransa sekä muun muassa The Boys -yhtyeen lisäksi monien kappaleiden sanoittaja-säveltäjänä ja sovittajana.
Raittinen esiintyi viimeisen kerran Helsingin Vuotalossa 17. marraskuuta 2023, ja tuolloin hän ilmoitti jäävänsä eläkkeelle.
Raittinen kuoli 80-vuotiaana Helsingissä 13. helmikuuta 2024 pitkän sairastelun uuvuttamana. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Jussi Raittisen muistokonsertti järjestettiin Helsingin Tavastia-klubilla 28.10.2024.
Elämä ja ura

Jussi Raittisen pikkuveli Eero Raittinen on myös muusikko ja The Boys -yhtyeen alkuperäisjäsen. Heidän vanhempansa olivat Suomen Pankin johtokunnan jäsen Paavo Raittinen ja Rakel Jotuni, joka oli kirjailija Maria Jotunin veljentytär.
Raittinen ryhtyi ammattimuusikoksi käytyään armeijan vuonna 1966. Hän vaikutti 1960-luvulla rautalankamusiikkia soittaneissa yhtyeissä The Esquires ja The Sounds.
Vuonna 1974 Raittinen voitti Syksyn sävelen kappaleella ”Metsämökin tonttu”. Hän esiintyi myös useissa musiikkiohjelmissa, muun muassa juontajana 1990-luvulla Yle TV2:lla esitetyssä visailuohjelmassa Triangeli.
Opetusministeriö myönsi Raittiselle vuonna 2004 valtion taiteilijaeläkkeen tunnustukseksi hänen ansiokkaasta toiminnastaan luovana ja esittävänä taiteilijana. Marraskuussa 2006 tasavallan presidentti myönsi hänelle Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin.
Stadin Slangi ry valitsi Raittisen vuoden 2014 Stadin Kundiksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2014. Vuonna 2021 hänet palkittiin elämäntyöpalkinnolla valtakunnallisilla lastenmusiikkipäivillä.
Raittisen urasta on ilmestynyt kaksi teosta. Vuonna 2003 ilmestyi Muistan vielä vuonna -56 ja vuonna 2014 Vanha rokkistara.
Yksityiselämä

Raittinen oli naimisissa Carita Raittisen kanssa, jonka tapasi jo vuonna 1966. Heillä oli kaksi poikaa: vuonna 1973 syntynyt Pekka sekä vuonna 1975 syntynyt Jukka, joka kuoli sydänleikkauksen jälkeen vuonna 2013. Vuonna 2020 Raittiselle tehtiin sepelvaltimon ohitusleikkaus ja asetettiin sydämentahdistin.
Diskografia

Sisältää albumit, jotka on julkaistu yksin Jussi Raittisen nimissä.
Nashville (1976)
Rollin’ the Rock (1977)
Jussi ja Kieku ja Kaiku (1979)
Jussi merihädässä (1982)
Jussi Raittinen ystävineen (1983)
Hirvi älä tule tielle (1984)
Rockin’ 50 (1993)
20 suosikkia – Metsämökin tonttu (1998)
Stadin kundin kaiho (2000)
Muistan vielä vuonna -76 (2003)
Muut levyt, joissa Raittinen on vaikuttanut laulajana:
Työväen lauluja 1969
Talonpoikaisarmeijan lauluja 1970
Työväen lauluja II 1970
DDT Jazzband: DDT Jazzband (albumi) 1970
Korsu soi 1970
Kantri 1971
Lokki kivellä 1971
Länttä kohti 1971
Jätkän lauluja 1972
Tommie Mansfield Group With Jussi Raittinen 1972
Pingviiniherran liivinnappi 1974
DDT Jazzband: High Society 1977
DDT Jazzband: Trimopan Decennial Dixie With DDT 1984
Lystit lastenlaulut 1992
Laulavat Liskot 1993