stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sumatranoranki

| Sumatranoranki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Alaheimo::  Ponginae
Suku::  Pongo
Laji::  abelii
Kaksiosainen nimi
 Pongo abelii  Lesson, 1827 

Katso myös
   Sumatranoranki Wikispeciesissä   Sumatranoranki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sumatranoranki (Pongo abelii) on maailman kolmesta orankilajista toiseksi harvinaisin. Se elää luonnonvaraisena Indonesiaan kuuluvalla Sumatran saarella. Sitä on aiemmin pidetty samana lajina kuin borneonorankia. Sumatranoranki on borneonorankia pienempi ja erikoistuneempi puissa elämiseen: naaraat eivät liiku maassa juuri koskaan ja uroksetkin harvoin. Tämä tekee siitä haavoittuvamman metsien pirstaloitumiselle. Sumatranorankeja arvioitiin vuonna 2004 olevan 7 300 ja kannan olevan laskeva. Se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Sumatranorangin suojeluun on oma säätiönsä.
Muun muassa Toronton ja San Diegon eläintarhoissa on sumatranorankeja.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Pongo abelii
ITIS: Pongo abelii (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Pongo abelii (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Pongo abelii, Sumatran orangutan (englanniksi)
Suojelujärjestö (englanniksi)
Storforsen

| Storforsen |
| --- | --- |
 Storforsen juhannuksena 2014. Taustalla hotelli Storforsen.
Maat:  Ruotsi
Kunta:  Älvsbyn
Koordinaatit:  65°51′10″N, 20°24′37″E
Joki:  Piitimenjoki
Pituus:  5000 m
Pudotuskorkeus:  82 m
Keskivirtaama:  250 m³/s
Storforsen on Ruotsissa, Älvsbynin kunnassa noin 40 kilometriä Älvsbynin taajamasta luoteeseen sijaitseva, Pohjoismaiden ja Euroopan suurin valjastamaton koski Piitimenjoessa. Kosken keskivirtaama on noin 250 m³/s. Keskikesällä virtaama voi olla 870 m³/s tai enemmänkin. Koski on kokonaisuudessaan hieman yli viiden kilometrin pituinen ja sen kokonaisputoama on 82 metriä, josta kahden viimeisen kilometrin matkalla putouskorkeus on 60 metriä.
Storforsenin luonnonsuojelualue

Storforsenin yhteyteen kosken molemmin puolin on perustettu luonnonsuojelualue. Alueen kasvisto, luonnonkauneus, kulttuurihistoria ja geologinen kokonaisuus on katsottu suojelemisen arvoisiksi. Eräs suojelualueen tärkeimmistä nähtävyyksistä on ihmisen luoma, niin kutsuttu Kuollut putous (ruots. Döda fallet). Alue syntyi, kun kosken yksi uoma suljettiin uittotoiminnan helpottamiseksi. Kuolleen putouksen alueella voidaan tutkia, miten vesi on muokannut kallioperää muodostaen muun muassa lukuisia hiidenkirnuja. Luonnonsuojelualueelle pääsy on tehty matkailijoille helpoksi ja myös liikuntarajoitteiset ihmiset pääsevät aina kosken äärelle saakka.
Historia

Jääkauden lopulla, noin 8 500 vuotta sitten, nykyinen Storforsenin alue oli yhä noin 90 metriä merenpinnan alapuolella ja merenpinta ulottui Storforsenilta kymmenisen kilometriä ylävirtaan. Ihmisen toiminnan jälkiä alueella on tavattu aina kivikaudelta lähtien, noin 7 000 vuoden takaa, jolloin Storforsen oli silloisella merenrannalla. Alueelta on löydetty useita kivikautisia asuinpaikkoja sekä uudempiakin majavalleja, majakuoppia, keittokuoppia, pyyntikuoppia, liesiä, miilunpohjia, tervahautoja, majanpohjia, metsä- ja uittokämppiä, uittoreittirakenteita, kaivettuja kanavia sekä vedenhiomia kallioita. Kivikautisten metsästäjien ja kalastajien jälkeen alueella ovat oleskelleet kauan saamelaiset poronhoitajat, jotka käyttivät Storforsenin mäntykankaita porojen talvilaitumina ja kalastivat joella. Saamelaisten kotapaikkojen tulisijoja alueella on ajoitettu aina 800-luvulta 1900-luvulle saakka.
Storforsenin pohjoinen joenuoma kuivatettiin tukinuittoa varten 1800-luvun alussa ja uittereittirakennelmilla saatiin aiemmin noin 400 metrin levyinen koski ohjattua huomattavasti kapeampaan, uittokelpoiseen uomaan. Pohjoisen joenuoman alta paljastui nykyinen Kuollut putous, jossa mannerjäätikön aikaansaamat jäljet tulivat selkeästi näkyviin. Alueella on hioutuneita kallioita, kanjoneita ja hiidenkirnuja. Vielä 1860-luvulla uiton ongelmana olivat voimakkaat virranpyörteet, jotka iskivät tukkeja rikki ja uusia uittorakennelmia alettiin rakentaa. Vuosina 1874-1878 alueelle tehtiin ensimmäinen uittoreitin pysyvä laajennus rakentamalla uittohaaroja ja puuarkkuja. Uittoreittejä paranneltiin edelleen 1900-luvun vaihteessa aina 1930-luvulle asti. Metsäautoteiden ja puun autokuljetusten yleistyessä 1950- ja 1960-luvuilla uitto väheni ja se loppui Piitimenjoessa kokonaan vuonna 1982.
Matkailukohde

Luonnonsuojelualueella sijaitsee ravintola, kahvila, sekä useita retkeilijöille tarkoitettuja tulentekopaikkoja. Norrbottenin museo ylläpitää Metsä- ja uittomuseota, joka on tallentanut rakennuksia ja esineistöä metsätyöläisten ja tukkilaisten elämästä 1900-luvulla. Alueella käy vuosittain noin 150 000 matkailijaa. Putouksen juurella sijaitsee myös Storforsen-hotelli, joka tarjoaa ravintola- ja konferenssipalveluja.
Aiheesta muualla

http://www.alvsbyn.se/uppleva-och-gora/friluftsliv-och-natur/storforsen/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuolleen putouksen alueen hiidenkirnuja
Liikuntaesteisille tarkoitettuja kulkureittejä
Stunt Car Racer

| Stunt Car Racer |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Geoff Crammond
Julkaisija:  MicroStyle MicroPlay
Suunnittelija:  Geoff Crammond
Ohjelmoija:  Geoff Crammond
Julkaistu:  1989
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, kaksinpeli
Alusta:  Amiga, Amstrad CPC, Atari ST, Commodore 64, MS-DOS, ZX Spectrum
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Stunt Car Racer (julkaistu myös nimellä Stunt Track Racer) on Geoff Crammondin kehittämä ja MicroStylen julkaisema ajopeli. Peli on julkaistu vuonna 1989 Amigalle, Amstrad CPC:lle, Atari ST:lle, Commodore 64:lle, MS-DOSille ja ZX Spectrumille.
Pelaaminen

Pelissä ajetaan vuoristoratoja muistuttavilla kilparadoilla.
Peli eroaa muista ajopeleistä siinä, että radat ovat korkeita ja kaiteettomia. Ne muistuttavat enemmän vuoristoratoja kuin perinteisiä kilpa-autoratoja. Lisäksi radoilla on hyppyreitä ja kuoppia. Ratojen vaikeat kohdat pitää oppia muistamaan, ja niihin pitää löytää sopiva ajonopeus, jotta auto pysyisi radalla.
Pudonneet autot nostetaan takaisin radalle nosturin avulla, mutta siinä kuluu aikaa. Autoissa ei ole vaihteita, mutta rajatun ajan toimiva turbo löytyy.
Yksinpelissä on neljä divisioonaa, joista kussakin on kaksi rataa ja kaksi vastustajaa. Yhteensä kilparatoja on siis kahdeksan. Molempia vastustajia vastaan ajetaan kerran kummallakin divisioonan radalla. Jokaisessa kisassa on kolme kierrosta. Divisioonan voittaja nousee ylempään divisioonaan ja vähiten pisteitä saanut putoaa alempaan. Kaikkia ratoja voi harjoitella, mutta varsinaiseen kilpailuun ylempien divisioonien radoille pääsee vain voittamalla ensin alemmat divisioonat.
Voittamalla kaikki divisioonat pääsee SuperLiigaan, jossa autot kulkevat paljon lujempaa ja voittaminen on vaikeampaa, jopa helpoilla radoilla.
Ruudun yläreunassa näkyvä halkeama toimii vauriomittarina. Kun halkeama ulottuu ruudun oikeaan laitaan, on auto hajonnut ja kisa hävitty. Auto hajoaa helposti ilman ulosajojakin, jos ajaa hyppyrit väärillä nopeuksilla. Isommat vauriot näkyvät reikinä, joiden seurauksena auto jatkossa hajoaa nopeammin. Tietokoneen auto ei koskaan putoa radalta.
Pelissä on mahdollisuus myös kilpailla ihmisvastustajaa vastaan yhdistämällä kaksi tietokonetta nollakaapelilla.
MS-DOS -versiossa on julkaisuvuodesta johtuen EGA-tasoinen grafiikka. Atari ST:n ja Amigan versiot käyttävät korkeampaa resoluutiota ja laajempaa väripalettia. Niissä on keskenään samanlainen grafiikka. Amstrad CPC:n ja ZX Spectrumin versiot on ohjelmoinut Pete Cooke, joka teki muitakin 3D-grafiikkaan perustuvia pelejä näille koneille. Commodore 64 -versio julkaistiin myöhemmin myös pelimoduulina.
Vastaanotto

Peli sai ilmestyessään hyvän vastaanoton. Pelin erikoiset radat olivat uudenlainen kokemus.
Mikrobitin Niko Nirvi antoi pelin Atari ST- ja Commodore 64 -versioille täydet viisi tähteä.
Peli sai CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 89/100. Amiga-versiota ja Commodore 64 -versiota sanottiin lähes identtisiksi, jossa merkittävin ero on väripaletti ja Commodore 64:llä ei käytetä täytettyä vektorigrafiikkaa. Peli sai Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanaksi 93/100.
Aiheesta muualla

Stunt Track Racer MobyGamesissa (englanniksi)
Stunt Car Racer Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Lemon Amiga -sivustolla (englanniksi)
Stunt Car Racer Home of the Underdogs -sivustolla
Stunt Car Racer arvostelu (Arkistoitu – Internet Archive) Your Sinclair -sivustolla.
Stunt Car Racer '80s DOS Games -sivustolla
Sumatranpitta

| Sumatranpitta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pitat Pittidae
Suku::  Pitat Pitta
Laji::  schneideri
Kaksiosainen nimi
 Pitta schneideri  Hartert, 1909 
Synonyymit
 Hydrornis schneideri 
Katso myös
   Sumatranpitta Wikispeciesissä   Sumatranpitta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sumatranpitta (Pitta schneideri) on pittojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Sumatranpittaa tavataan Indonesiassa Sumatran saarella ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 66 100 km2.Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen.
Spike (täsmennyssivu)

Spike tai The Spike voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Spike, ohjusjärjestelmä
Spike, videopeliyritys
Spike Chunsoft, videopeliyritys
Spike Video Game Awards, palkintogaala
Spike, entinen yhdysvaltalainen kaapelitelevisiokanava
Spike, The Quireboys -yhtyeen laulaja
Teoksia

Spike, Elvis Costellon albumi vuodelta 1989
Spike, Puffy AmiYumin albumi vuodelta 2001
”Spike”, kappale The Network -yhtyeen albumilta Money Money 2020
Spike, Robert Beaucagen ohjaama kauhuelokuva vuodelta 2008
Etunimenä

Spike Edney, brittiläinen muusikko
Spike Feresten (s. 1964), yhdysvaltalainen televisioesiintyjä
Spike Jones, orkesterinjohtaja
Spike Jonze, elokuvaohjaaja
Spike Milligan, koomikko, käsikirjoittaja
Spike Slawson, muusikko
Spike Stent tai Mark Stent, brittiläinen levytuottaja
Kuvitteelliset henkilöt

Spike, kuvitteellinen henkilö televisiosarjoissa Buffy, vampyyrintappaja ja Angel.
Christine "Spike" Nelson, kuvitteellinen henkilö televisiosarjassa Degrassi
Spike, hahmo piirrossarjoissa Pikku ponit ja My Little Pony: Ystävyyden taikaa
Spike Lester, kuvitteellinen henkilö televisiosarjassa Passions
Spike Spiegel, hahmo animesarjassa Cowboy Bebop
Spike, yksi mutanteista vuoden 2007 videopelissä Crash of the Titans
Remppu (Spike), hahmo Tenavat-sarjakuvassa
Spike, hahmo elokuvassa Moonwalker
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Spike”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Spike Edney

Spike Edney
Philip ”Spike” Edney (s. 11. joulukuuta 1951) on brittiläinen sessiomuusikko. Hänen oman nykyisen yhtyeensä nimi on SAS Band, mutta paremmin hänet tunnetaan roolistaan kosketinsoittajana Queenin konserteissa 1980-luvulta alkaen. Edney oli jäsenenä myös Queenin rumpalin Roger Taylorin yhtyeessä The Cross. Lisäksi hän on soittanut muun muassa Duran Duranin, Boomtown Ratsin, The Rolling Stonesin ja Bon Jovin kanssa, sekä Brian Mayn ja Bob Geldofin taustayhtyeissä.
Diskografia

Albumit:
Queen: A Kind of Magic (1986; koskettimet mm. kappaleessa ”A Kind Of Magic”)
Queen: Live Magic (1986)
The Cross: Shove It (1987)
The Cross: Mad, Bad and Dangerous to Know (1990)
The Cross: Blue Rock (1991)
Lucio Battisti: Cosa succederà alla ragazza (1992)
Queen: Live at Wembley '86 (1992)
The Brian May Band: Live at the Brixton Academy (1994)
SAS Band: SAS Band (1997)
Brian May: Another World (1998; koskettimet kappaleessa ”Slow Down”)
Queen + Paul Rodgers: Return of the Champions (CD/DVD, 2005)
Queen + Paul Rodgers: Live in Ukraine (CD/DVD, 2009)
Videot:
Queen: Live in Rio (VHS/DVD, 1985)
Queen: Live in Budapest (VHS/DVD, 1986)
The Brian May Band: Live at the Brixton Academy (VHS, 1994)
Queen+: The Freddie Mercury Tribute Concert (DVD, 2002)
Queen: Live at Wembley Stadium (DVD, 2003)
46664 – The Event (DVD, 2004)
Live Aid (DVD, 2004)
Queen + Paul Rodgers: Return of the Champions (CD/DVD, 2005)
Queen + Paul Rodgers: Super Live in Japan (DVD, 2006)
Queen + Paul Rodgers: Live in Ukraine (CD/DVD, 2009)
Aiheesta muualla

SAS Band
Stefan Ilsanker

Stefan Ilsanker helmikuussa 2020.
Stefan Ilsanker (s. 18. toukokuuta 1989 Hallein) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 189-senttimetrinen. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Eintracht Frankfurtia.
Ilsanker pelasi kotimaassaan Mattersburgin ja Red Bull Salzburgin joukkueissa. Kesällä 2015 hän siirtyi Saksaan RB Leipzigin joukkueeseen, joka kaudella 2015–2016 pelasi 2. Bundesliigassa ja nousi vuonna 2016 pääsarjaan. Ilsanker pelasi kaudella 2016–2017 Bundesliigassa 33 ottelua, joista 29 ottelua avauskokoonpanossa, mutta sen jälkeen hänen peliaikansa väheni. Tammikuussa 2020 hän siirtyi Eintracht Frankfurtiin, jossa hän pelasi kevätkauden 2020 aikana 12 ottelua ja teki kaksi ensimmäistä Saksan pääsarjan maaliaan kesäkuussa 2020 Werder Bremeniä vastaan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 27 bundesliigaottelua, joista 17 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin joulukuussa Augsburgia vastaan.
Ilsanker on pelannut Mestarien liigassa kolme ottelua ja Eurooppa-liigassa 30 ottelua.
Ilsanker pelasi Itävallan nuorisomaajoukkueissa. Ensimmäisen ottelunsa Itävallan A-maajoukkueessa hän pelasi toukokuussa 2014 ystävyysottelussa Islantia vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi Portugalia ja Islantia vastaan. Hän on kesäkuun 25. päivään 2021 mennessä pelannut 53 A-maaottelua eikä ole tehnyt niissä maaleja.
Subhumans

Subhumans on brittiläinen punk-yhtye. Dick Lucas perusti sen Trowbridgessä vuonna 1979. Yhtye julkaisi ensimmäisen demonsa vuonna 1981. Vuodesta 1983 lähtien se on julkaissut albumeja omalla levy-yhtiöllään, Bluurg Recordsilla. Yhtye ilmoitti hajoavansa vuonna 1985, mutta sen jäsenet ovat satunnaisesti soittaneet yhdessä sen jälkeenkin.
Suomessa yhtye on nähty keikalla Puntala-Rockissa vuonna 2004.
Diskografia > Studioalbumit

The Day the Country Died (1983)
From the Cradle to the Grave (1984)
Worlds Apart (1985)
EP-LP (1985)
29:29 Split Vision (1986)
Time Flies + Rats (1990)
Unfinished Business (1998)
Live in a Dive (2004)
Internal Riot (CD/LP, Bluurg Records 2007)
Crisis Point (2019)
Diskografia > EP:t

"Demolition War" (EP, Spiderleg Records 1981)
"Reasons for Existence" (EP, Spiderleg Records 1982)
"Religious Wars" (EP, Spiderleg Records 1982)
"Wessex ’82" (EP, Bluurg Records 1982) - with the Pagans, Organized Chaos, A Heads
"Evolution" (EP, Bluurg Records 1983)
"Time Flies But Aeroplanes Crash" (12" EP, Bluurg Records 1983)
"Rats" (EP, Bluurg Records 1984)
"Unfinished Business" (1998)
Stefan Lithén

Stefan Lithén (s. 18. huhtikuuta 1970) on suomalainen 400 metrin aitajuoksija. Hän edusti IF Femmania ja hänen valmentajanaan toimi Stefan Träskvik. Kalevan kisoissa Lithén voitti hopeaa ja pronssia 400 metrin aidoissa. Lisäksi hän voitti sisäratojen SM-kilpailuissa kultaa 300 metrin aitajuoksussa. Virallisiin kilpailuihin Lithén ei ole osallistunut vuoden 1997 jälkeen. Hänen ennätyksensä 50,65s on vuodelta 1992 ja se oikeuttaa Suomen kaikkien aikojen tilastossa (heinäkuussa 2022) sijaan 14.
Spijkenisse

| Spijkenisse |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

 Koordinaatit: 51°50′N, 4°19′E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Etelä-Hollanti
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Mirjam Salet
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  30.23 km²
 – Maa:  26.16 km²
 – Josta vettä:  4.07 km² 
Väkiluku (30.6.2008):  72 865
 – Väestötiheys:  2785 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  3200 - 3209
Suuntanumero(t):  0181
 
 www.spijkenisse.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Spijkenisse on Alankomaissa, Etelä-Hollannin provinssissa sijaitseva kunta ja kaupunki. Asukkaita kunnassa on 72 865 (30.6.2008) ja väestötiheys on 2 785 as./km². Kunnan pinta-ala on 30,23 neliökilometriä, josta vettä on 4,07 km². Spijkenissen pormestari on Mirjam Salet. Kunnan keskuspaikkakunta on samanniminen, kuin kuntakin.
Kuntaan kuuluvat seuraavat osat: Hekelingen, Den Hoek, Beerenplaat ja Spijkenisse.
Spijkenissen naapurikunnat ovat Rotterdam pohjoisessa, Albrandswaard koillisessa, Oud-Beijerland kaakossa, Korendijk etelässä ja Bernisse lännessä.
Spijkenissen ystävyyskuntia ovat Thetford Britanniassa (vuodesta 1962) ja Hürth Saksassa (vuodesta 1966).
Kuuluisia asukkaita

Jan Campert (15. elokuuta 1902–1943), runoilija, kirjailija
Erik de Jong (s. 2. helmikuuta 1961), taiteilija (Spinvis)
Emiel Mellaard (s. 21. maaliskuuta 1966), urheilija
Medy van der Laan (s. 14. elokuuta 1968), poliitikko
Tim Beumers (s. 2. syyskuuta 1975), räppäri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Spijkenisse Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (hollanniksi) (saksaksi) (englanniksi)
Kunnan kartta (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)
Kartta Spijkenissen kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Keskiaikainen kirkko on yksi Spijkenissen vanhimmista rakennuksista.
Suomipop

Suomipop tarkoittaa seuraavia:
Radio Suomipop, radiokanava
Suomi Pop, Karelia-yhtyeen albumi vuodelta 1970.
suomalaista popmusiikkia
Jyväskylässä vuodesta 2008 ja Oulussa vuodesta 2018 lähtien järjestetty pop-festivaali
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Suomipop”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tadeusz Werno

Tadeusz Werno (4. elokuuta 1931 Kaźmierz –  20. joulukuuta 2022.) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Michał Klepacz 24. kesäkuuta 1956, ja hänet nimitettiin Koszalin-Kołobrzegin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Zattaran titulaaripiispaksi 22. maaliskuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Stefan Wyszyński, jota avustivat Antoni Baraniak ja Ignacy Ludwik Jeż.
Werno jäi eläkkeelle 22. syyskuuta 2007.
Suomen rautateiden santarmipoliisihallitus

Suomen rautateiden santarmipoliisihallitus eli Suomenmaalainen rautatiesantarmipoliisihallinto (ven. Жандармское полицейское управление Финляндских железных дорог, Žandarmskoje politseiskoje upravlenije Finljandskih železnyh dorog) oli Suomen suuriruhtinaskunnassa vuosina 1870–1917 toiminut venäläinen virasto ja Venäjän santarmikunnan osa. Se toimi Venäjän rautateiden santarmipoliisihallinnon osana. Santarmien oli tarkoitus tarkkailla mahdollista kumouksellista ja muuta epäilyttävää toimintaa rautateillä.
Venäjän rautateiden santarmipoliisihallinto perustettiin keisarillisella määräyksellä vuonna 1867. Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Adlerberg ei pitänyt tarpeellisena sen ulottamista Suomeen, mutta valtakunnan santarmipäällikkö Pjotr Šuvalov ei sallinut poikkeusta Suomen kohdalla. Suomenmaalainen rautatiesantarmipoliisihallinto aloitti toimintansa 4. tammikuuta 1871 (J: 23. joulukuuta 1870). Se oli jaettu kahteen osastoon, joista Viipurissa toiminut 1. osasto vastasi Pietari–Viipuri-radasta aina Taavettiin saakka ja Helsingissä toiminut 2. osasto Suomen muista ratayhteyksistä. Näistä 1. osasto oli henkilökunnaltaan suurempi, sillä toiminnan pääpaino oli Karjalankannaksella. Suomen rautateiden santarmipoliisihallitus oli suoraan Venäjän santarmilaitoksen ylipäällikön alainen ja siten erillään sekä Suomen santarmihallituksesta että Suomen rautateiden hallinnosta. Suomalaiset suhtautuivat siihen kielteisesti, ja prokuraattori Johan Philip Palménin antamassa lausunnossa sen todettiin olevan täysin Suomen perustuslakien vastainen laitos.
Vuosina 1893–1902 Suomen rautateiden santarmipoliisihallituksen johto toimi Pietarissa, minkä jälkeen se siirrettiin takaisin Helsinkiin. Esikunta toimi Helsingissä eri osoitteissa, vuodesta 1914 Helsingin päärautatieaseman rakennuksessa. Ensimmäisen maailmansodan aikana rautatiesantarmiston vahvuutta lisättiin ja aiemmat kaksi osastoa korvattiin elokuussa 1914 kahdeksalla osastolla. Osastoja uudelleennimettiin vuonna 1915, mutta lukumäärä pysyi kahdeksassa. Suomen rautateiden santarmipoliisihallitus lakkasi toimimasta vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen, kun koko Venäjän santarmilaitos lakkautettiin. Toiminnan loppuaikoina viraston palveluksessa oli 15 upseeria, noin 200 alipuseeria ja 8 kielenkääntäjää.
Päälliköt

Helsingissä sijainneen 2. osaston päälliköt:
V. I. Renvald 1870–1871
Johan Brummer 1871–1879
Frans Edvard Tunzelman von Adlerflug 1880–1885
Kartamyšev 1885–1890
Mihail Stahovitš 1894–1895
Alexander von Pritwitz 1895–1896
Mihail Tumanov 1896–1902
Aleksandr Lampe 1901–1913
Julius Freyberg 1913–1917
Spike Jones

Spike Jones (vas.) Marilyn Monroen ja Ken Murrayn kanssa vuonna 1952.
Lindley Armstrong "Spike" Jones (14. joulukuuta 1911 Long Beach, Kalifornia, Yhdysvallat – 1. toukokuuta 1965 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen rumpali ja orkesterinjohtaja. 1940–1960-luvulla Jones johti perustamaansa huumoriorkesteria The City Slickers, joka esitti omaleimaisia parodioita sekä aikakautensa iskelmistä että klassisen musiikin ikivihreistä.
Nuoruus ja varhainen ura

Lindley Armstrong Jones syntyi 1911 Long Beachin kaupungissa eteläisessä Kaliforniassa. Hänen vanhempansa olivat rautatievirkailija Lindley Murray Jones ja opettaja Ada Armstrong Jones. Laihan ruumiinrakenteensa sekä isänsä ammatin ansiosta Jones sai jo lapsena lempinimen "Spike" (rautatienaula). Jones oli jo nuorena musikaalinen ja soitti aluksi pianoa ja trumpettia, mutta lopulta hän päätyi rumpuihin. Vuosina 1926–1929 hän opiskeli musiikkia Long Beach Polytechnic High Schoolissa ja soitti rumpuja eri yhtyeissä, muun muassa itse kokoamassaan jazz-yhtyeessä Spike Jones and his Five Tacks.
Valmistuttuaan Long Beach Polytechnicista 18-vuotiaana Jones aloitti collegeopinnot mutta keskeytti ne pian ja ryhtyi täyspäiväiseksi muusikoksi. 1930-luvun alkupuoliskolla hän esiintyi useissa eri tanssiorkestereissa ympäri Etelä-Kaliforniaa. Vuodesta 1936 Jones työskenteli studiomuusikkona Hollywoodissa ja soitti rumpuja muun muassa Bing Crosbyn, Judy Garlandin ja The Andrews Sistersin levyillä. Jones soitti Bing Crosbyn taustalla kaikkiaan 110 äänitteessä, mukaan lukien White Christmasin alkuperäislevytyksessä. Samalla hän musisoi eri radio-ohjelmien studio-orkestereissa, kuten legendaarisessa John Scott Trotterin tanssiorkesterissa. Jonesia pidettiin yhtenä alansa parhaista rumpaleista.