stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saarijärvi (Kaavi, eteläinen)

| Saarijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kaavi
Koordinaatit:  62°53′33″N, 28°56′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Laskujoki:  Saarijoki
Järvinumero:  04.782.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117,4 m 
Rantaviiva:  20,34 km 
Pinta-ala:  2,53 km² 
Tilavuus:  0,00503 km³ 
Keskisyvyys:  1,98 m 
Suurin syvyys:  8,7 m 
Saaria:  27
:  Kutusaari Lokkisaari Riitasaari Sikosaari Ukonsaari
  [ ohje ]  
Saarijärvi on matala, lukuisten saarien pirstoma metsäjärvi Kaavilla Pohjois-Savon maakunnan itäisimmässä osassa. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 64 kilometriä itään.
Maantiede

Saarijärven suurin ulottuvuus kaakosta luoteeseen on noin 2,9 kilometriä. Lokkiniemi ja Naamanniemi jakavat järven itäosan lahdiksi, joista Naamanlampi on pääaltaasta varsin erillään sijaitseva noin kuuden hehtaarin laajuinen vesialue. Järven pohjoisimman osan muodostaa Pohjoislahti ja eteläisimmän osan Etelälahti. Lähes 99 prosenttia Saarijärven alasta on enintään kuusi metriä syvä. Pohjoislahden suulla sijaitsee syvin alue, se ulottuu enimmillään lähes yhdeksän metrin syvyyteen.
Saarijärven saariluku on 27. Saarista 4 on alle aarin laajuisia luotoja, 18 on yli aarin mutta alle hehtaarin laajuisia ja 5 saarta on yli hehtaarin laajuisia. Saarista laajin on noin viisihehtaarinen Sikosaari järven länsiosassa. Itärannan lähellä sijaitsee Kutusaari (noin 2,5 hehtaaria) ja Ukonsaari (noin 2 ha), jonka luoteispuolella sijaitsee Riitasaari. Lokkiniemen jatkeena on Lokkisaari. Lokkiniemen ja Naamanniemen välissä sijaitsee Annansaari. Sikosaaren pohjoispuolella sijaitsee Löngänsaari ja Koivikkosaari, sen itäpuolella sijaitsee Marjansaari ja Majasaari.
Saarijärven rannat ovat metsä- ja suomaata, jonka korkeustaso on korkeintaan muutamia metrejä järvenpintaa ylempi. Niemimailla on jonkin verran pientaloja.
Saarijärvi laskee Saarijokea etelään Syrjäjärveen (117,1 metriä mpy). Järvien välinen kannas on noin kilometrin levyinen, ja sillä sijaitsee Lakkaneva, muutamia suolampia ja Syrjäjärven luoteisosan itärantaa myötäilevä Syrjänsärkkä. Lakkanevan ojat virtaavat Saarijärveen. Saarijärven itäpuolella sijaitsevan Pieni-Mustin (120,3 metriä mpy) vedet laskevat Mustinpuroa Saarijärveen.
Saarijärven vesitilavuus on 5 027 000 kuutiometriä. Noin seitsemän kahdeksasosaa tilavuudesta on enintään kolmen metrin syvyydessä.
Saarijärvi (04.782.1.006) kuuluu Syrjäjoen valuma-alueeseen (04.782), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Rauvanjärven valuma-alue (04.78) ja ensimmäinen on Juojärven reitin valuma-alue (04.7). Syrjäjärvi ja Saarijärvi ovat laajimmat Syrjäjoen valuma-alueen 17:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Niitä seuraa noin 25 hehtaarin laajuinen Alimmainen Saarilampi.
Ruska

Vaahterapuita Kalevanpuistossa Porissa syyskuussa 2021.
Ruska tarkoittaa lehtensä varistavien eli kesävihantien kasvien syksyistä väriloistoa, joka johtuu lehtien sisältämistä väriaineista. Ruskaa esiintyy maapallolla sellaisilla alueilla, joilla on selvästi erotettavat vuodenajat.
Ruska ilmenee sekä puissa (puuruska) että varvuissa ja ruohovartisissa kasveissa (maaruska).
Ruskan mekanismit

Valon väheneminen ja lämpötilan aleneminen aiheuttavat yhteyttämisen loppumisen, jolloin lehtivihreä alkaa hajota ja lehden sisältämät muut väriaineet, kuten punaiset antosyaanit, oranssinpunaiset karotenoidit ja keltaiset ksantofyllit pääsevät näkyviin.
Lehtivihreän muodostaneet molekyylit siirtyvät hajottuaan kasvin monivuotisiin elimiin, puilla runkoon ja juuriin, sillä niiden valmistamiseen kuluu puulta paljon energiaa. Tämä mahdollistaa niiden käyttämisen uudestaan. Kuitenkin esimerkiksi harmaa- ja tervaleppä pudottavat lehtensä vihreinä, koska niillä ei ole tarvetta säästää ravinteita niiden juuristossa elävien typpeä ilmasta sitovien bakteerien vuoksi. Samalla kun puut ottavat lehtivihreästään ravinteet lehdistä runkoon, ne myös ”puhdistautuvat” työntämällä kesän aikana kasvin sisään kerääntyneet mahdolliset epäpuhtaudet lehtiin.
Kun puut ovat varastoineet lehtivihreän, hormonit laukaisevat soluseinämien hajoamisen lehtiruodissa. Niissä kuolee soluja parin solukerroksen verran irtoamisvyöhykkeeksi kutsutulla alueella jolle muodostuu irtoamissolukkoa. Oksan ja lehden välissä oleva liitoskohta sulkeutuu etteivät sienet ja bakteerit pääsisi oksaan. Irtoamissolukon muodostumisen myötä lehden oma painokin voi irrottaa sen.
Ruskan ajankohta

Pohjoisilla seuduilla kasvavien kasvien geneettinen erilaisuus on yleensä vähäistä karujen, juuri tietynlaista perimää tarvitsevien kasvuolojen takia. Tämän takia esimerkiksi Lapin ruska tulee kaikille alueen puille lähes samaan aikaan, kun taas etenkin Keski-Euroopassa saman alueen puiden kesken voi ruskassa olla puolitoista kuukautta eroa esimerkiksi siten, että ensimmäiset puut ovat ruskassa lokakuun alkupuolella ja viimeisimmät vasta marraskuun puolivälissä. Kuiva kasvupaikka yleensä aikaistaa ruskaa. Kylmä sää ei sinällään vaikuta ruskaan, mutta kellastuvien ja kellastuneiden lehtien altistuminen yöpakkasille saa ne irtoamaan helposti. Valtaosa eri alueiden puista on kuitenkin ruskassa juuri tiettyyn aikaan.
Loppukesästä, heinä–elokuulla kellastuvat lehdet eivät ole viitteitä ruskasta, vaan yleensä syypäänä ovat kasvien sienitaudit tai kuivuus.
Ruskan huippu etenee syksyisin pohjoisesta etelän suuntaan 500 kilometriä parissa viikossa. Pohjoisimmassa Lapissa ruska on parhaimmillaan yleensä syyskuun toisella viikolla, 70. leveysasteella Nuorgamissa se on huipussaan syyskuun 10.–15. päivien välillä, mutta väriloisto jatkuu taantuvana vielä tämän jälkeen kymmenisen päivää, kunnes kaikki lehdet ovat pudonneet noin syyskuun 25. päivän tienoilla. Maaruskan huippu ajoittuu yleensä noin viisi päivää aiemmaksi. Pohjois-Lapissa sykähdyttävimmän ruskan antaa tunturikoivu.
Ruskahuippu saavuttaa Etelä-Lapin eli käytännössä Kuusamon ja Rovaniemen yleensä syyskuun 15.–20. päivän välillä. Tällöin alueella hehkuvat parhaat ruskan värit, mutta loisto jatkuu sielläkin taantuvana vielä noin kymmenen päivää, kunnes kaikki lehdet ovat yleensä lokakuun alussa pudonneet puista.
Oulun ja Kajaanin korkeuden eli 65. leveysasteen ruska saavuttaa huippunsa syyskuun 20.–25. päivien välillä, mutta ruskan värejä on nähtävillä vielä lokakuun alulle saakka, kunnes lokakuun 15. päivän tienoilla puut ovat täysin paljaita. Ruskahuippu saavuttaa linjan Joensuu–Jyväskylä–Seinäjoki syys-lokakuun vaihteessa. Ruska jatkuu taantuvana kuitenkin vielä lokakuun 20. päivän tienoille, ja puut ovat yleensä kaikkialla paljaita hieman myöhemmin.
Etelä-Suomessa ruskahuippu on aina vasta lokakuulla. Etelä-Suomen sisämaassa, esimerkiksi Lahdessa, Tampereella ja Kouvolassa ruskanhuippu saavutetaan niin ikään lokakuun 1.–5. päivän välillä. Lounais- ja etelärannikon tuntumaan ruskan huippu tulee yleensä pari päivää Etelä-Suomen sisämaan jälkeen, ja se viipyy siellä jonkin verran pidempään meren läheisyyden lämmittävän vaikutuksen ansiosta. Jotkin Etelä-Suomen lehtipuut, kuten tammet varistavat ruskistuneet lehtensä vasta pakkasten tultua. Ruskan ensimerkkejä voi havaita Lapissa jo syyskuun alkaessa ja Etelä-Suomessakin syyskuun puoleen väliin mennessä.
Kulttuurinen merkitys

Ilmaisuna ruska liitettiin aikaisemmin Lapissa syksyn maalintujen ja piilokalojen pyyntiin. Toisen maailmansodan jälkeen suhtautuminen maisemaan muuttui ja Lapissa ryhdyttiin ruska-sanalla viittaamaan syksyiseen maisemien katseluun ja väriloistoon. Ruskan estetisoitumisen myötä ilmestyivät ensimmäiset värivalokuvakirjat, joissa esiteltiin Lapin maisemia.
Kirjailija Yrjö Kokko, joka oli myös Lapin valokuvauksen uranuurtajia, kirjoitti vuonna 1960 monen taiteilijan joutuneen toteamaan, että Lapin ruskasta ei kannata maalata useita tauluja. "Niitä ei etelässä osteta ja, koska värejä pidetään epäluonnollisina, taiteilijan liioittelunhalun aikaansaannoksina. Ostajan täytyy itsensä nähdä ruska todetakseen, ettei taiteilija kaikessa rohkeudessaankaan ole pystynyt siihen, mihin luonto pohjolassa pystyy."
Vaikka ruska on parhaimmillaan Etelä-Suomessa lokakuun alussa, yleensä ruskamatkailu yhdistetään lappimatkailuun, jossa paras ajankohta on jo syyskuussa. Ruskamatkailu oli ennen vanhemman kansan harrastus, mutta myöhemmin patikoinnista on tullut myös nuorempien sukupolvien trendi.
Ulkomailla

Ruotsissa ruska kulkee maan pituuden takia pitkään. Se on maan pohjoisimmassa osassa syyskuun 10. päivän tienoilla, Skandien tundraseuduilla jo aivan syyskuun alussa. Tukholman seudun ruskahuippu saavuttaa samaan aikaan kuin Suomen etelärannikonkin, eli lokakuun alussa. Skånen eteläkärjessä ruskahuippu on vasta lokakuun viimeisellä viikolla.
Virossa paras ruska on lokakuun 5.–15. päivän välillä, ja puut ovat yleensä marraskuun alkuun mennessä paljaita. Latviassa ja Liettuassa paras ruska on lokakuun 10.–20. päivän välillä ja puusto on yleensä lehdetön marraskuun alussa. Keski-Euroopassa, esimerkiksi Pohjois-Saksassa ja Puolassa, ruskan ensimerkkejä voi havaita syys-lokakuun vaihteessa ja ruskahuippu on marraskuun alkupäivinä. Ruska jatkuu taantuvana joulukuun alkuun, jolloin puusto alkaa olla jo lehdetöntä. Italian ja Espanjan pohjoisosiin ruska tulee vasta marraskuun puoliväliin mennessä, ja saattaa kestää taantuvana tammikuulle saakka. Aivan Välimeren läheisyyteen ruskaa ei kuitenkaan tule lämpimän välimerenilmaston ja nahkealehtisen kasvillisuusvyöhykkeen vuoksi, mutta jotkin puulajit uusivat siellä ruskan tapaan talven aikana lehtensä, ja kasvattavat ennen keväällä alkavaa kuivaa kautta uudet.
Yhdysvalloissakin ruskan ajankohta vaihtelee maan koosta johtuen: Pohjoisessa ja Kalliovuorilla ruska tulee talven pituudesta ja kylmyydestä johtuen samaan aikaan kuin Etelä-Suomeen, eteläisimmille alueille kuten Floridaan sitä ei tule ollenkaan.
Japanissa ruska (jap. 紅葉, kōyō) etenee vähitellen maan pohjoisosista Hokkaidōlta etelää kohti. Ruskasta nauttiminen on suosittu vuodenkierron tapahtuma; momijigari (jap. 紅葉狩り, ”ruskan metsästys”) tarkoittaa tapaa käydä syksyllä luonnonkauniilla ruska-alueilla. Momijigari on hanamin syksyinen vastine. Erityisen tunnettuja kohteita ruskan katseluun ovat Kioto ja Nikkō. Perinteen sanotaan alkaneen Heian-kaudella kulttuuriharrastuksena, ja sen vuoksi Kioton alueelle on istutettu paljon lehtipuita. Lisäksi on olemassa perinne mennä katsomaan alueita, joissa heinät vaihtavat väriä, esimerkiksi Ozen tasangolla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rahkonen, Juho: Kasveilla on vain kaksi vuodenaikaa Apu -lehti.  25.11.2018. Viitattu 12.9.2019.
PuuProffa: Ruska- jokavuotinen ilmiö Pro Puu ry. Arkistoitu 12.9.2019. Viitattu 12.9.2019.
Pulkkanen, Tuovi: Lämmin syksy siirtää ruskan alkamista ainakin viikolla – Mahdollisuudet kauniiseen ruskaan ovat nyt hyvät, jos vain saadaan kylmiä öitä Keski-Pohjanmaa.  15.9.2018. Viitattu 12.9.2019.
Kanerva, Karoliina: Suunnitteletko ruskamatkaa? Koko maahan povataan näyttävää väriloistoa – Selvitimme, milloin Lapissa on ruska parhaimmillaan! Seura -lehti.  20.08.2018. Viitattu 12.9.2019.
Otronen, Merja: Pienen kirvan tähden. Suomen Luonto, 18.10.2011, nro 8, s. 8–9.  Suomen luonnonsuojeluliitto. ISSN 0356-0678  Artikkelin verkkoversio.
Ruska Siida. Arkistoitu 17.5.2019. Viitattu 12.9.2019.
Maahan pudonneita, ruskan värjäämiä lehtiä muun muassa vaahterasta.
Havupuita ruskassa, japaninlehtikuusi.
Syksy Kiotossa Ryōan-jin temppelin alueella.
Espoo Blues

| Espoo Blues |
| --- | --- |

Perustettu:  1984 1984 Kiekko-Espoo ry   1999 Blues Hockey Oy   2012 Jääkiekko Espoo Oy
Entiset nimet:  Kiekko-Espoo    1984–1998   Espoo Blues   1998–2016
Kaupunki:  Espoo, Suomi
Kotiareena:  Espoo Metro Areena

Hopeaa:  2 (2008, 2011)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Espoo Blues oli espoolainen jääkiekkoseura, jonka kotihallina toimi Espoo Metro Areena. Se oli toiminnassa Kiekko-Espoon nimellä vuosina 1984–1998 ja Espoo Bluesin nimellä vuosina 1998–2016. Seuran naisten edustusjoukkue käytti Espoo Bluesin nimeä vielä vuoteen 2019 saakka.
Seuran miesten edustusjoukkue pelasi paikoin heikosta runkosarjamenestyksestä huolimatta parhaimmillaan kuuden kauden sisällä (2006–2012) viidesti SM-liigan mitalipeleissä ja saavutti kaksi hopeaa kausina 2007–2008 ja 2010–2011. Joukkueen viimeinen kausi SM-liigassa oli 2015–2016, jonka jälkeen seura ajautui konkurssiin.
Espoo Bluesin naisten edustusjoukkue voitti historiansa aikana Suomen mestaruuden 14 kertaa. Hopeaa joukkue saavutti kerran ja pronssia viidesti. 20 mitalillaan se on suomalaisen naisjääkiekon menestynein joukkue. Naisten edustusjoukkueen toiminta jatkuu edelleen Kiekko-Espoon nimellä.
Historia > Kiekko-Espoon aika alasarjoissa (1984–1992)

15. helmikuuta 1984 Jäähonka, EPS ja EJK yhdistyivät Kiekko-Espooksi ja K-Espoo peri Jäähongan paikan II-divisioonaan. Aluksi kotikenttänä toimi Matinkylän jäähalli. Kiekko-Espoo pelasi ensimmäisen kautensa 1984–1985 II-divisioonan etelälohkossa. Kaudella 1985–1986 K-Espoo pelasi toisen kautensa II-divisioonassa ja oli lohkonsa neljäs. Kaudella 1986–1987 K-Espoo sijoittui lopulta kolmanneksi. Kaudella 1987–1988 Kiekko-Espoo oli II-divisioonan lohkonsa paras ja nousi kauden päätteeksi I-divisioonaan. K-Espoo ylsi heti kolmanneksi ensimmäisellä I-divisioonakaudellaan kaudella 1988–1989. Kausi 1989–1990 I-divisioonassa ei sujunut yhtä menestyksekkäästi K-Espoon jäädessä 9. sijalle. K-Espoo paransi sijoitustaan kaudella 1990–1991 taistelemalla itsensä viidenneksi.
Kausi 1991–1992 oli menestyksekäs Kiekko-Espoon ollessa I-divisioonan paras ja keväällä joukkue juhli nousuaan SM-liigaan pudotettuaan Joensuun Kiekko-Pojat (JoKP) liigasta. Joukkueen tehokkaimmat pistemiehet SM-karsinnassa olivat Jan Långbacka ja tuleva NHL-tähti Jere Lehtinen, I-divisioonassa tehokkain oli Tero Lehterä.
Historia > Kiekko-Espoon aika SM-liigassa (1992–1998)

Kausilla 1992–1993 ja 1993–1994 K-Espoo vältti karsinnat ollen 11. ja kaudella 1994–1995 seura ylsi ensimmäisen kerran pudotuspeleihin, mutta nöyrtyi Lukon edessä otteluvoitoin 3–1. Jälleen kaudella 1996–1997 K-Espoo ylsi pudotuspeleihin, mutta hävisi kuitenkin ensimmäisellä kierroksella HPK:lle voitoin 3–1. Kaudella 1997–1998 viimeisiään vedellyt K-Espoo yllätti pudottamalla runkosarjan voittaneen TPS:n puolivälierissä, vaikka K-Espoo oli sijoittunut runkosarjassa vasta sijalle kahdeksan. Välierissä joukkue hävisi kuitenkin HIFK:lle sekä pronssiottelussa Jokereille, joten K-Espoo oli lopulta neljäs, mikä oli Kiekko-Espoon paras sijoitus SM-liigassa.
Historia > Jääkiekon mestareiden liiga (CHL)

Kaudella 2008–2009 Espoon Blues pelasi SM-liigan lisäksi uudessa jääkiekon mestarien liigassa. Samassa alkulohkossa Bluesin kanssa olivat ruotsalainen HV 71 ja sveitsiläinen SC Bern. Blues meni lohkosta jatkoon voitettuaan kaikki ottelut. Välierissä Blues hävisi sveitsiläiselle ZSC Lionsille, joka lopulta voitti koko turnauksen. Blues selvitti myös tiensä kauden 2009–2010 CHL:n karsintavaiheeseen, mutta maailmalla velloneen laman ja sponsoripulan takia liiga jouduttiin perumaan. Kaudella 2015–2016 Blues nousi uudestaan mukaan CHL:n peleihin. Joukkue eteni kahdeksan parhaan joukkoon, ennen kuin putosi puolivälierissä Kärpille.
Historia > Konkurssi

Espoon käräjäoikeus asetti seuran taustayhtiön Jääkiekko Espoo Oy:n konkurssiin 21. maaliskuuta 2016. Suurimpia velkojia olivat verottaja ja Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo, jotka olivat hakeneet Bluesia konkurssiin jo marraskuussa 2015. Huhtikuussa 2016 paljastui seuran kokonaisvelkojen määrä, joka oli lähes 4 miljoonaa euroa. Konkurssipäätöksen jälkeen Blues tiedotti seuran A-junioreiden toiminnan jatkuvan kuluvan kauden loppuun. Bluesin A-nuoret pelasivat Nuorten SM-liigan pudotuspelejä ja joukkue pääsi finaaliin asti. Finaalissa Blues hävisi Ilvekselle.
Historia > Blues vuodesta 2016 eteenpäin

Espoo Bluesin toiminta lähti jatkumaan kaudella 2017–2018 sekä naisissa että A-sarjan nuorissa. Naisissa pelejä jatkettiin Ysikoppi ry:n mandaatilla. Kaudella 2018–2019 Espoo Blues voitti naisten SM-liigan (NSML) mestaruuden. Se kukisti vastustajansa Tampereen Ilveksen, sekä sitä ennen Kuopion KalPan. A-sarjan nuorissa (ASML) Espoo Blues selviytyi loppupeleihin. Finaalisarjassa vastaan asettautui Oulun Kärpät. Jääkiekkokaudella 2018–2019 Espoo Blues voitti kultaa. Se kaatoi finaalisarjassa Tampereen Ilveksen, Kärppien jäädessä pronssille. Kauden jälkeen naisten edustusjoukkueen nimi muuttui "takaisin" Kiekko-Espoon alaisuuteen, joukkue säilytti sarjapaikkansa nimen muutoksesta huolimatta.
Tunnukset > Peliasu

Blues pelasi kotiottelunsa sini-, kelta-, valkoisilla paidoilla, tumman sinisillä housuilla ja sini-keltaisilla sukilla sekä valkoisella kypärällä. Vierasottelut joukkue pelasi valko-, sini-, keltaisella paidalla ja valko-keltaisilla sukilla.
Tunnukset > Logot

Kiekko-Espoon alkuperäinen logo. Käytössä 1984–1998
Bluesin ensimmäinen logo. Käytössä 1998–2003
Käytössä 2003–2005
Käytössä 2005–2009
2009–2016
Espoo Metro Areena

Blues pelasi kotiottelunsa vuonna 1999 valmistuneessa jäähallissa Espoossa, Tapiolan urheilupuistossa.  Länsiautolla ja areenalla oli vuodesta 1999 lähtien kymmenvuotinen nimisopimus, joka päättyi 28. tammikuuta 2009. Areenan uudeksi nimeksi tuli Barona-areena. Yleisökapasiteetti jääkiekko-otteluissa areenalla on 7 017. Lokakuussa 2015 Espoon kaupunki solmi yhteistyösopimuksen hallin omistajan kanssa. Hallin nimi muuttui sopimuksen myötä Espoo Metro Areenaksi.
Saavutukset

Aaro Kivilinnan muistopalkinto 2007, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014 ja 2015
Hopealuistin 2008 ja 2009 - joukkue, jonka tehtyjen yli- ja alivoimamaalien ja päästettyjen yli- ja alivoimamaalien erotus on paras
Vuoden kiekkoteko - Jääkiekkojournalistien myöntämä palkinto 2011
Saavutukset > Miehet

SM-hopeaa 2 – 2008, 2011
Saavutukset > Naiset

Kiekko-Espoon aikana
SM-pronssia 1993, 1994, 1997, 1998
Bluesin aikana
Suomen mestari 14 – 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008, 2009, 2013, 2014, 2015 ja 2019.
SM-hopeaa 1 – 2010
SM-pronssia 1 – 2006
Euroopan seurajoukkueiden hopeaa: 2005–2006, 2007–2008, 2009–2010
Euroopan seurajoukkueiden pronssia: 2008–2009, 2013–2014, 2014–2015
Saavutukset > Bluesin joukkueesta palkitut

Raimo Kilpiö -palkinto - herrasmiespelaaja
Veli-Pekka Ketola -palkinto - runkosarjan pistepörssin voittaja
Kultainen kypärä - pelaajien äänestämä paras pelaaja
Lasse Oksanen -palkinto - runkosarjan paras pelaaja
Pekka Rautakallio -palkinto - paras puolustaja
Jarmo Wasaman muistopalkinto - paras tulokas
Kalevi Numminen -palkinto - paras valmentaja
Pelaajat > Jäädytetyt pelinumerot > Miehet

#33 Timo Hirvonen
#10 Jere Lehtinen
Timo Hirvonen pelasi Bluesissa/Kiekko-Espoossa vuosina 1992–2003 ja 2005–2006. Kahdentoista kauden aikana Hirvonen pelasi eniten runkosarjaotteluita ja teki neljänneksi eniten tehopisteitä Bluesin seurahistoriassa. Joulukuussa 2010, Hirvonen nimettiin Bluesin apuvalmentajaksi. Hirvosen pelinumero 33 on Bluesin seurahistorian ensimmäinen jäädytetty numero.
Kiekko-Espoossa jääkiekkoilun aloittanut Jere Lehtinen tuli tunnetuksi voitettuaan Stanley Cupin kaudella 1998–1999.kenen mukaan?
Pelaajat > Jäädytetyt pelinumerot > Naiset

#33 Päivi Virta ent. Halonen
Numero 33 on jäädytetty myös Bluesin naisilla Päivi Virran, ent. Halosen kunniaksi. Jäädytys oli kaikkien aikojen toinen Suomen naiskiekon historiassa.
Junioritoiminta ja kasvattajaseurat

Espoo Bluesin junioritoiminta oli jääkiekossa yksi Suomen laajimmista, jos sen kasvattajaseurojen toiminta otetaan mukaan. Vuonna 2012 julkaistussa Jääkiekkoliiton auditoinnissa Blues arvioitiin juniorituotannon saralla Suomen parhaaksi jääkiekkoseuraksi.
Bluesilla on neljä kasvattajaseuraa: Espoon Jääklubi, Jäähonka, Espoon Kiekkoseura ja Espoon Palloseura. GrIFK toimi kauden 2011–2012 Bluesin alaisuudessa, mutta siirtyi kaudeksi 2012–2013 HIFK:n juniorituotannon alaisuuteen. Kasvattajaseurojen pelaajat liittyvät C-juniori-ikäisenä joko Bluesin tai Kiekko-Espoon C-juniorijoukkueisiin. Lisäksi kasvattajaseuroilla on toimintaa vanhemmissakin ikäluokissa, jos kaikki eivät mahdu Bluesin tai Kiekko-Espoon juniorijoukkueisiin. EJK ja Jäähonka ovat perustaneet HC Espoon A-, B- ja C-juniori-ikäisille, jotka ovat ohittaneet jo kasvattajaseuravaiheen.
Kasvattajaseurojen edustusjoukkue on Kiekko-Espoo, jonka joukkueita pelaa valtakunnallisissa sarjoissa A-, B-, ja C-junioreissa. Espoon Bluesin ja Kiekko-Espoon juniorijoukkueet pelaavat Kiekko-Espoo Juniorit ry:n alaisuudessa. Jäähonka voitti vuonna 1987 C-junioreiden mestaruuden ja EPS vuonna 1988.
Lisäksi Blues on yhteistyössä salibandyseura Espoon Oilersin kanssa. Yhteistyön merkiksi salibandyliigan Oilers ja Oilersien A-juniorit ottavat pelipaitoihinsa "Part of Blues Family" -tunnuksen.
Espoo Bluesin A-juniorit voittivat kaudella 2008–2009 A-junioreiden SM-liigan mestaruuden. Espoo Bluesin B- ja C-juniorit voittivat kaudella 2010–2011 ikäluokkiensa mestaruudet ja A-juniorit saivat hopeaa nuorten SM-liigassa. Blues oli jälleen kaudella 2013-2014 lähellä kolmea mestaruutta vanhemmissa junioreissa, kun Blues voitti A- ja C-junioreiden mestaruudet, sekä pääsi hopealle B-junioreissa.
A-junioreiden mestaruudet: 1989, 1990, 2009, 2014
B-junioreiden mestaruudet: 1988, 1993, 2011
C-junioreiden mestaruudet: 2011, 2012, 2014, 2015
A-tyttöjen mestaruudet: 2004, 2015
A-junioreiden hopeaa: 2007, 2011, 2013
B-junioreiden hopeaa: 2012, 2013, 2014 lähde?
Omistajat

Bluesin omisti vuodesta 2004 lähtien rikkaiden varallisuudenhoitoon erikoistunut luxemburgilainen vakuutusyhtiö Lombard International Assurance. Sitä ennen Bluesin omisti Jussi Salonojan sijoitusyhtiö JOY Capital Oy. Salonoja toimi myös Bluesin toimitusjohtajana 1. huhtikuuta 2001 – 6. elokuuta 2003. 6. kesäkuuta 2011 ilmoitettiin Markus Lindströmin väistyvän toimitusjohtajan paikalta ja samalla kokonaan pois Bluesin palveluksesta. Hänen paikkansa otti jälleen Jussi Salonoja, jonka tärkeimpiin tehtäviin ilmoitettiin kuuluvan talouden tervehdyttämisen sekä omistuspohjan laajentamisen. 2. helmikuuta 2012 Blues Hockey Oy myi Espoon Bluesin Jääkiekko Espoo Oy -yhtiölle. Yhtiö ajautui kuitenkin konkurssiin maaliskuussa 2016.
Kannattajat

Bluesin virallinen kannattajayhdistys on vuonna 1992 perustettu Blues Fan Club ry, joka järjestää muun muassa kannattajamatkoja sekä julkaisee omaa lehteä. Vuoteen 2011 asti järjestäytyneestä kannatustoiminnasta katsomossa oli käytännössä yksin vastuussa vuonna 2007 perustettu suljettu kannattajaryhmä Blues Brothers 07. Myöhempänä kannatustoimintaa organisoi Blueskannattajat, joka on Blues Brothers 07:n ympärille kasvanut kaikille avoin yhteisö.
Tilastot ja luettelo > Toimitusjohtajat

Seppo Helin 1992–1997
Ilkka Sinisalo 1997–1999
Ari Väntsi 1999–2000
Jerker Sederlöf 2000–2001
Jussi Salonoja 2001–2003
Christian Ruuttu 2003–2005
Jouko Lintunen 2005–2006
Jukka Sonninen 2006
Tom Kivimäki 2006–2010
Markus Lindström 2010–2011
Jussi Salonoja 2011–2012
Petri Pusa 2012–2013
Mika Rautio 2013–2014
Jarmo Koskinen 2014–2015