stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ahvenlammi (Ruovesi, Parkkuu)

| Ahvenlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  61°59′31″N, 24°18′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ruoveden alue (35.33)
Laskuoja:  oja Ruoveteen 
Järvinumero:  35.332.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  115,1 m  
Rantaviiva:  0,977 km  
Pinta-ala:  5,371 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAhvenlammi 
Ahvenlammi  on Pirkanmaalla Ruovedellä Parkkuun kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,4 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Paloselän alueeseen (35.332) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 115,1 metriä mpy.
Alberto Demiddi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Alberto Demiddi vuonna 1971. |  Alberto Demiddi vuonna 1971. |  Alberto Demiddi vuonna 1971. |  |
Maa:   Argentiina
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | München 1972 | yksikkö |  |
|  Pronssia | México 1968 | yksikkö |  |
Alberto Demiddi (11. huhtikuuta 1944 Buenos Aires, Argentiina – 25. lokakuuta 2000 San Fernando, Argentiina) oli argentiinalainen soutaja ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Hän oli aluksi uimari, mutta aloitti soudun 16-vuotiaana, ja hän kehittyi yhdeksi maailman parhaista yksikkösoutajista. Demiddi voitti muun muassa soudun maailmanmestaruuden vuonna 1970 ja kultaa Pan-Amerikan kisoissa vuonna 1968.
Olympialaisissa Demiddi sijoittui yksikössä neljänneksi Tokiossa 1964, sai siinä pronssia Méxicossa 1968 ja sai vielä hopeamitalin Münchenissä 1972. Sittemmin Demiddi on toiminut valmentajana. Hän sai lempinimen "La Máquina".
Demiddi kuoli lokakuussa 2000 ollessaan 56-vuotias.
Aiheesta muualla

Alberto Demiddi Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Adobe Premiere Elements

| Adobe Premiere Elements |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Adobe Systems
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  videonmuokkausohjelma
Alusta:  Windows, macOS
Lisenssi:  Yksityinen omistusoikeus
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Adobe Premiere Elements on Adobe Systemsin ohjelma epälineaariseen videoeditointiin. Se on Adobe Premiere Pron kevennetty versio, josta on jätetty pois muutamia kuluttajan harvemmin tarvitsemia Pro-version ominaisuuksia. Muun muassa monitoreita on kahden sijasta yksi, DVD:n enkoodausasetukset on supistettu minimiin jne. Tällä on tavoiteltu yksinkertaisuutta ja helppokäyttöisyyttä. Toisin kuin monilla kilpailijoillaan, Elementsiin voi tuoda rajoittamattoman määrän audio- ja videoraitoja muokattavaksi yhdeksi videoksi. Lisäksi sillä on myös melko vakaa ydin.
Versiot

Adobe Premiere Elements 1.0 – julkaistu syyskuussa 2004. Kehitetty ensisijaisesti miniDV-kameroiden omistajille, jotka halusivat tehdä videoistaan DVD:itä. On kritisoitu aikoinaan videotehosteiden- ja siirtymien suuresta määrästä, ja vastaavasti vähäisistä DVD-valikoista
Adobe Premiere Elements 2.0 – julkaistu syyskuussa 2005. Adobe lisäsi DV-videokameroiden lisäksi tuen videoa kuvaaville still-kameroille (MJPEG, MPEG4, jne.), DVD-videokameroille (.vob-tiedostot), kamerapuhelimille (.3GP, .3G2, .MP4) ja hybridivideokameroille kuten JVC Everio and Everio G (.MOD-tiedostot). Adobe myös paranteli DVD:n luontityökalua. 2.0-versio ei välttämättä toimi AMD-suorittimilla varustetuissa tietokoneissa, ja Intel-surittimilta vaaditaan SSE2-tuki.
Adobe Premiere Elements 3.0 – julkaistu syyskuussa 2006. Uusina ominaisuuksina HDV-tuki, videon toisto koko ruudulla sekä videon kaappaus muun muassa webkameroilta, ja videokaappauskorteilta. Ohjelmaan pystyi tuomaan videota nyt myös iPodeista ja PSP:ltä. 3.0:ssa on korjattu edeltävän version ongelma, jossa aikajanalle asetetut DVD-kappalemerkit eivät toimi automaattisesti käynnistyvillä valikottomilla DVD-levyillä. Päivitetty 3.0.2-versio tuki 32-bittistä Windows Vistaa.
Adobe Premiere Elements 4.0 – julkaistu syyskuussa 2007. Adobe lisäsi Sharing Center-ominaisuuden, kuvanvakautusefektin, ja mahdollisuuden ladata valmis video suoraan YouTubeen. Myös videoefektien sekä siirtymien määrää on lisätty, ohjelman käytön helpottamiseksi käyttöliittymää on yksinkertaistettu, lisätty mahdollisuus Blu-Ray DVD-levyjen polttoon, kuten myös audiomikseri.
Adobe Premiere Elements 7.0 – julkaistu lokakuussa 2008. Lisätty tuki AVCHD-videolle, automaattinen elokuvantekoavustaja, SmartSound-musiikkityökalu, parannettu chroma-key teknologia ja muita ominaisuuksia.
Adobe Premiere Elements 8.0 – julkaistu lokakuussa 2009. Tähän versioon kuuluu muun muassa media manager -ominaisuus, videon virheiden ja ongelmien korjaus (kuten esimerkiksi kameran tärinä), ja tuki Windows 7:lle ja Windows Touch:lle.
Adobe Premiere Elements 9.0 – julkaistu 21. syyskuuta, 2010. Tukee 24p aikajanaa.
Adobe Premiere Elements 10.0 – julkaistu 19. syyskuuta, 2011. 64-bittisyys ja jakamisen Facebook.com ja YouTube.com sivustoihin lisätty.
Adobe Premiere Elements 11.0 – julkaistu 25. syyskuuta 2012. Uusi ja parannettu käyttölittymä.
BOAC:n lento 781

| BOAC:n lento 781 |
| --- | --- |

Yhteenveto
Päivämäärä:  10. tammikuuta 1954
Onnettomuustyyppi:  koneen rungon pettäminen metallin väsymisestä, räjähtävä paineen alennus
Tapahtumapaikka:   Elban saaren edustalla, Italia
Lähtöpaikka:  Ciampinon lentoasema, Rooma, Italia
Määränpää:  Heathrown kansainvälinen lentoasema, Lontoo, Iso-Britannia
Kuolleita:  35
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  de Havilland Comet
Lentoyhtiö:   BOAC
Rekisteritunnus:  G-ALYP
Matkustajia:  28
Miehistöä:  7
BOAC:n lento 781 oli brittiläisen BOAC-lentoyhtiön lento Roomasta Lontooseen 10. tammikuuta 1954. Lentoa operoinut de Havilland Comet-suihkukone tuhoutui 11 kilometrin korkeudessa 26 minuuttia Roomasta lähdön jälkeen. Kaikki koneessa olleet 35 ihmistä kuolivat. Onnettomuus oli kolmas de Havilland Cometille tapahtunut onnettomuus sen jälkeen, kun kone oli virallisesti hyväksytty matkustajakäyttöön.
Taustaa

De Havilland Comet-lentokone oli maailman ensimmäinen suihkukonemoottorein varustettu matkustajalentokone. De Havilland hyödynsi koneen suunnittelussa sen tietoutta toisen maailmansodan aikaisista suihkuhävittäjistä. Cometin suunnittelussa käytettiin rungossa ohutta ja kevyttä alumiinirunkoa, jonka levyt niitattiin yhteen.
Lento

Lento 781 oli matkalla Singaporesta Lontooseen, ja Rooma oli sen viimeinen välilasku ennen Lontoota. Koneessa oli yhteensä 28 matkustajaa ja seitsemän miehistön jäsentä.
Lento nousi Rooman Ciampinon lentokentältä noin klo 10:31 paikallista aikaa. Lentäessään noin 11 kilometrin korkeudessa, kone yllättäen hajosi 26 minuuttia myöhemmin. Koneen jäännökset putosivat Välimereen Elban-saaren edustalle.
Onnettomuustutkinta

Cometin menetys oli Isolle-Britannialle järkytys, ja Ison-Britannian pääministeri Winston Churchill lähetti Kuninkaallisen Laivaston onnettomuuspaikalle hankkimaan koneen jäännökset tutkittavaksi. Hän asetti RAE:n johtaamaan tutkimuksia.
Koneen jäännöksistä sekä uhreista saatiin pian selville, että koneessa oli tapahtunut äkkinäinen, räjähtävä paineenalennus, sillä uhrien keuhkot olivat repeytyneet. Alkuvaiheessa koneen epäiltiin joutuneen pommi-iskun kohteeksi, mutta uhreista ja jäännöksistä ei löydetty merkkejä pommista.
Selvittääkseen, miten koneen hajoaminen tapahtui, BOAC luovutti tutkijoille käyttöön toisen Cometin rungon, joka laitettiin vesitankkiin simuloimaan lento-olosuhteita. Koe kävi tauotta, kunnes noin kolmen tuhannen nousun verran toistoja oli tehty. Tällöin tutkijat huomasivat, että koneen alumiinirunkoon oli ilmestynyt repeämä, jonka alkupiste paikannettiin koneen kattoikkunaan. Tutkijat huomasivat, että ikkunat oli niitattu kiinni runkoon eikä liimattu, niin kuin olisi pitänyt. Tämä nosti esiin vahvan epäilyn siitä, että ikkunan niittaus oli aiheuttanut runkoon halkeamia, jotka olivat laajentuneet jokaisen koneen paineistuksen myötä. Paineistuksen aerodynaamisten voimien vuoksi koneen runko oli lentojen ajan ison rasituksen alla, mikä aiheutti metallin väsymistä. Tutkijat saivat varmistuksen tälle teorialle tutkittuaan rungon jäännöstä, johon ikkuna oli kiinnitetty. Mikroskooppisissa tutkimuksissa rungossa ilmeni tuossa kohtaa metallin väsymismurtumia.
Seurauksia

Heti onnettomuuden jälkeen BOAC asetti koko Comet-laivastonsa lentokieltoon. Onnettomuuden tutkinnan ollessa vielä alkuvaiheissaan BOAC päätti kuitenkin laittaa koneet takaisin liikenteeseen, joka osoittautui virheeksi. 8. huhtikuuta 1954, South African Airwaysin lento 201, jota operoi de Havilland Comet, tuhoutui samanlaisissa olosuhteissa, tappaen 21 ihmistä. Lennon 781 onnettomuuden selvitys joutui ison paineen alle.
Onnettomuuden vuoksi Comet ei enää saanut takaisin menetettyä mainettaan. Tämän vuoksi de Havilland osittain hävisi kilpailuun nopeasta lentoliikenteestä amerikkalaiselle Boeingille, joka toi Boeing 707-koneen markkinoille vuonna 1956.
Airlinkin lento 120

| Airlinkin lento 120 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskoneen kaltainen EMB-110 Bandeirante.
Yhteenveto
Päivämäärä:  17. kesäkuuta 1999
Onnettomuustyyppi:  huono sää, törmäys vuoreen
Tapahtumapaikka:  Goroka, Papua-Uusi-Guinea
Lähtöpaikka:  Nadzabin lentoasema, Lae, Papua-Uusi-Guinea
Määränpää:  Gorokan lentoasema, Goroka, Papua-Uusi-Guinea
Kuolleita:  17
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Embraer EMB-110P2 Bandeirante
Lentoyhtiö:  Airlink
Rekisteritunnus:  P2-ALX
Matkustajia:  15
Miehistöä:  2
Airlinkin lento 120 oli Airlinkin reittilento Papua-Uuden-Guinean Laesta Gorokaan. Lennolla 17. kesäkuuta 1999 käytetty Embraer EMB-110P2 Bandeirante törmäsi vuoreen 20 kilometriä Gorokasta itäkaakkoon. Lennolla oli 15 matkustajaa ja kaksi miehistön jäsentä, ja kaikki kuolivat onnettomuudessa.
Onnettomuuslennolla oli kolme australialaista, neljä eteläkorealaista, kaksi alankomaalaista ja yksi intialainen. Loput seitsemän olivat Papua-Uuden-Guinean kansalaisia. Ennen onnettomuutta koneella ei vaikuttanut olevan ongelmia, ja hetkeä ennen vuoreen törmäämistä lentäjä oli ilmoittanut radiolla lähestyvänsä Gorokaa. Onnettomuustutkinnassa selvisi, että kone oli ilmeisesti lentänyt mittarilento-olosuhteissa turvakorkeuden alapuolella. Koneen hylky löytyi vuoren rinteeltä kilometrin päässä suunnitellulta lähestymisreitiltä sivuun.
Aleksejevskajan metroasema

| Aleksejevskaja (Алексеевская) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Kalužsko-Rižskaja
Sijainti:  55.8088°N, 37.6390°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  1. toukokuuta 1958
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Aleksejevskaja (ven. Алексеевская) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 1. toukokuuta 1958.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksejevskajan metroasema Wikimedia Commonsissa
Alexia Paganini

Alexia Paganini EM-kilpailuissa 2018.
Alexia Paganini Ranskassa 2018.
Alexia Paganini (s. 15. marraskuuta 2001 Greenwich, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-sveitsiläinen taitoluistelija. Hän on parhaimmillaan sijoittunut Euroopan-mestaruuskilpailuissa neljänneksi.
Paganini edusti Yhdysvaltoja vuoteen 2016 asti. Vuonna 2018 hän sijoittui Sveitsin edustajana Euroopan-mestaruuskilpailuissa seitsemänneksi, maailmanmestaruuskilpailuissa 20:nneksi ja Pyeongchangin olympialaisissa 21:nneksi. Vuonna 2019 hän oli EM-kilpailuissa kuudes ja MM-kilpailuissa 33:s. Vuonna 2020 hän ylsi EM-kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 2021 hän oli MM-kilpailuissa sijalla 25.
Paganini on pituudeltaan 169-senttinen. Häntä on vuodesta 2020 valmentanut maailmanmestari Stéphane Lambiel. Paganinin isä on sveitsiläinen ja äiti alankomaalainen. Hänen veljensä Kevin ja Mario pelaavat jääkiekkoa.
Ale-Einari Riipinen

Ale-Einari Riipinen
Juho Ale-Einari Riipinen (28. lokakuuta 1902 Mikkelin maalaiskunta – 7. kesäkuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen Kauppalehden päätoimittaja.
Riipisen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Riipinen ja Iida Maria Hovinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1922 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1928.
Riipinen on tamperelaisen Aamulehden toimittajana 1930–1951 ja Kauppalehden päätoimittajana vuodesta 1951 alkaen.
Teoksia

Puoli vuosisataa rakennustoimintaa : Rich. Helanderin rakennusliike 1895-1910 : Rich. Helanderin sementtivalimo & asfalttiliike 1898-1910 : Tampereen sementtivalimo ja rautabetoni oy. 1910-1931 : Tampereen sementtivalimo ja rakennus oy. 1931-1945 : Tasera Oy. 1945-. Tasera Oy, Helsinki 1946
Tampereen verkatehdas 1797-1947 : muistojulkaisu 1–2 ; kirj. K. V. Kaukovalta, Ale-Einari Riipinen. Tampereen verkatehdas, Helsinki 1947
Kone ja terä oy (ent. osakeyhtiö Sommers, af Hällström & Waldens) 1897-1947. Kone ja Terä Oy, Helsinki 1948
Osakeyhtiö Kudos 1919-1949. Kudos, Tampere 1949
Suomen liikemies-yhdistys 1896-1956 : välähdyksiä kuudelta vuosikymmeneltä. Suomen liikemies-yhdistys, Helsinki 1956
Ahvenlammi (Tampere, Ukaa)

| Ahvenlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Tampere
Koordinaatit:  61°42′08″N, 24°01′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Velaattajärven valuma-alue (35.38)
Laskuoja:  Vehkakoskenoja 
Järvinumero:  35.383.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  133,5 m  
Rantaviiva:  1,147 km  
Pinta-ala:  5,164 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAhvenlammi 
Ahvenlammi  on Pirkanmaalla Tampereella Ukaan kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Velaattajärven valuma-alueella (35.38), jonka Ukaanjärven alueeseen (35.383) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133,5 metriä mpy.
Aldur Eriksson

Aldur Eriksson 1960-luvun keskivaiheilla.
Aldur Wictor Eriksson (7. tammikuuta 1927 Geta – 3. huhtikuuta 2015 Espoo) oli suomenruotsalainen lääkäri, perinnöllisyystieteilijä ja professori.
Eriksson valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1956 ja väitteli siellä tohtoriksi 1973. Hän työskenteli tutkijana Suomen Akatemiassa 1964–1972 ja sen jälkeen hoiti perinnöllisyystieteen professuuria Amsterdamin Vapaassa yliopistossa (Vrije Universiteit) 1973–1994. Jäätyään eläkkeelle hän jatkoi tutkimustyötä Folkhälsanin perinnöllisyystieteen laitoksessa 1996–2006.
Laajassa tieteellisessä tuotannossaan, joka käsittää yli 600 vertaisarvioitua julkaisua, Eriksson on käsitellyt muun muassa eristyneiden yhteisöjen populaatiogenetiikkaa, perinnöllisiä silmäsairauksia ja kaksosraskauksia. Forsius–Erikssonin oireyhtymä – harvinainen, perinnöllinen silmäsairaus – on nimetty Henrik Forsiuksen ja Aldur Erikssonin mukaan.
Eriksson sai urallaan useita huomionosoituksia, joista mainittakoon Finska Läkaresällskapetin kunniapalkinto 1960, Gregor Mendel -mitali 1986 sekä K. K. K. Lundgaardin mitali ja kunniapalkinto 1991 ja 1998 Acta Ophthalmologican parhaasta artikkelista. Hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran ulkomaalaiseksi jäseneksi vuonna 1989.
Aiheesta muualla

Eriksson, Aldur hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Aleksei Švalev

| Aleksei Švalev> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. toukokuuta 1987 (ikä 37) Leningrad, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  190 cm
Paino:  92 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–2020
Seurat:  Lokomotiv Jaroslavl (RSL/KHL)   Metallurg Novokuznetsk (RSL)   Sibir Novosibirsk (RSL)   Dizel Penza (RUS-2)   Kapitan Stupino (RUS-2)   Kristall Saratov (RUS-2)   HPK (SML)   Dinamo Balašiha (VHL)   Sputnik Nižni Tagil (VHL)   HK Sarov (VHL)   Metallurg Žlobin (BXL)
Aleksei Švalev (s. 25. toukokuuta 1987 Pietari, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan lähinnä Venäjän toisella sarjatasolla.
Ura

Švalev pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 2003–2004 16-vuotiaana Lokomotiv Jaroslavlin kakkosjoukkueessa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa. Kaudella 2005–2006 hän pelasi tulokaskautensa Superliigassa Lokomotiv Jaroslavlin edustusjoukkueen riveissä. Švalev teki runkosarjassa 24 ottelussa kuusi syöttöpistettä. Hän pelasi myös 11 playoff-ottelua. Švalev pelasi kaudesta 2006–2007 puolet vielä Lokomotiv Jaroslavl-2:ssa, mutta puolet taas Superliigaa Metallurg Novokutznetskissa.
Kauden 2007–2008 Švalev aloitti Jaroslavlin Superliiga-joukkueessa, mutta hän siirtyi kesken kauden Sibir Novosibirskiin. Švalev pelasi Superliigassa yhteensä vain 14 ottelua antaen neljä syöttöpistettä. Kaudella 2008–2009 hän pelasi Dizel Penzassa ja Kapitan Stupinossa Vysšaja Ligaa. Švalev palasi kaudeksi 2009–2010 Lokomotiv Jaroslavliin pelaamaan KHL:ää, mutta hänen peliaikansa jäi vähäiseksi ja Švalev pelasi vain yhdeksän ottelua ilman tehopisteitä.
Švalevin sopimus Lokomotivin kanssa kestää kevääseen 2011 saakka. Hän teki syyskuussa 2010 tammikuuhun 2011 asti kestävän lainasopimuksen HPK:n kanssa. Lokomotivilla on kuitenkin oikeus kutsua Švalev tarvittaessa joukkueeseen. Hän oli kuitenkin kauan pelaamatta kaudella 2010–2011, sai peliluvan vasta lokakuun 2010 lopulla ja debytoi SM-liigassa 6. marraskuuta 2010 vierasottelussa HIFK:ta vastaan. Yhteensä hän pelasi SM-liigassa 13 peliä ja käväisi vuokralla myös Mestiksen Hokissa. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi kotimaahansa VHL-liigan Dinamo Balašihaan.
Alexander Thesleff

Alexander Thesleff -nimisiä henkilöitä ovat olleet ainakin seuraavat:
Alexander Adam Thesleff (1810–1856), kenraalimajuri, Mikkelin ja Viipurin läänin kuvernööri
Alexander Amatus Thesleff (1778–1847), jalkaväenkenraali, Suomen kenraalikuvernöörin apulainen
Alexander Amatus Thesleff (1907–1983), suurlähettiläs
Alexander August Thesleff (1838–1892), Tie- ja vesirakennushallituksen ylijohtaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Alexander Thesleff”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Alexina Louie

Alexina Louie (s. 1949 Vancouver) on kanadalainen säveltäjä. Hän on yksi maansa esitetyimmistä säveltäjistä. Hän aloitti pianonsoiton opintonsa seitsemän vuoden iässä, ja hänen opettajiensa joukossa olivat Cortland Hultberg, Robert Erickson ja Pauline Oliveros. Hän suoritti opintojaan sekä Kanadassa että Yhdysvaltain Kaliforniassa.
Louiella on kiinalaista taustaa, ja hän yhdistelee persoonallisessa tyylissään lännen ja idän vaikutteita. Hänen teostensa joukossa ovat O Magnum Mysterium: In Memoriam Glenn Gould, jonka esitti vuonna 1993 BBC:n sinfoniaorkesteri ja seuraavana vuonna Leonard Slatkinin johtama St. Louisin sinfoniaorkesteri, sekä tunnin kestoinen Gallery Fanfares, Arias and Interludes, joka myös kantaesitettiin vuonna 1993.
Louie on saanut monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten vuonna 1988 Juno-palkinnon parhaasta klassisesta sävellyksestä (teoksesta Songs of Paradise). Vuonna 1986 eli kanadalaisen musiikin kansainvälisenä juhlavuotena Kanadan musiikkineuvosto nimesi Louien vuoden säveltäjäksi. Louie on ollut aktiivinen myös nykytaidemusiikin arvostuksen edistämistyössä.
Alexander Sutthoff

Alexander Sutthoff
Alexander Sutthoff (15. tammikuuta 1786 Viipuri – 24. toukokuuta 1874 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Alexander Sutthoffin vanhemmat olivat  kenraalimajuri Justus Johan Sutthoff ja Anna Hedvig Kuhlman ja puoliso vuodesta 1833 vapaaherratar Octavie Johanna Katarina Nicolaj. Alexander Sutthoff ylennettiin 1840-luvun lopulla kenraalimajuriksi ja nimitettiin Henkivartioväen alivänrikkikoulun johtajaksi Pietarissa. Hän toimi tehtävässä ainakin syyskuuhun 1855 saakka, jolloin hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Alexandre Bilodeau

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Alexandre Bilodeau |  Alexandre Bilodeau |  Alexandre Bilodeau |  |
Maa:  Kanada
Miesten freestylehiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Vancouver 2010 | kumparelasku |  |
|  Kultaa | Sotši 2014 | kumparelasku |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Inawashiro 2009 | parikumparelasku |  |
|  Kultaa | Deer Valley 2011 | parikumparelasku |  |
|  Kultaa | Voss 2013 | parikumparelasku |  |
|  Hopeaa | Deer Valley 2011 | kumparelasku |  |
|  Hopeaa | Voss 2013 | kumparelasku |  |
Alexandre Bilodeau (s. 8. syyskuuta 1987) on kanadalainen freestylehiihtäjä, lajinaan kumparelasku. Hän on voittanut kaksi olympiakultaa, kolme maailmanmestaruutta, kaksi MM-hopeaa, maailmancupin kokonaiskilpailun, kumparelaskun maailmancupin ja 19 maailmancupin osakilpailua. Maailmancupissa Bilodeau kisasi ensimmäisen kerran joulukuussa 2005.
Ensimmäisissä olympiakisoissaan Torinossa 2006 Bilodeau oli kumparelaskussa 11:s. Vancouverissa vuonna 2010 Bilodeau voitti kultaa Cypress Mountainilla lasketussa kisassa. Kultamitali oli Kanadan ensimmäinen omalla maaperällä saavutettu olympiavoitto, sillä vuoden 1976 Montrealin kesäolympialaisissa ja vuoden 1988 Calgaryn talviolympialaisissa Kanada oli jäänyt ilman kultamitaleita. Hän uusi kullan Sotšin olympialaisissa 2014. Bilodeau oli ensimmäinen kumparelaskija, joka onnistui voittamaan olympiakultaa kaksissa peräkkäisissä olympialaisissa.
Ensimmäisen maailmanmestaruutensa Bilodeau voitti vuonna 2009 Inawashirossa lasketussa parikumparelaskussa. Toinen maailmanmestaruus tuli parikumpareista Deer Valleyssa 2011. Samoissa kisoissa hän voitti hopeaa kumparelaskussa. Vossin MM-kilpailuissa 2013 hän voitti jälleen parikumpareiden maailmanmestaruuden ja sai hopeaa kumparelaskussa.
Bilodeau voitti maailmancupin kokonaiskilpailun ja kumparelaskun maailmancupin kaudella 2008–2009. Hän sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi kausilla 2012–2013 ja 2013–2014 sekä kolmanneksi 2010–2011. Kumparelaskun cupissa hän on ollut toinen 2005–2006, 2010–2011, 2012–2013 ja 2013–2014 sekä kolmas 2006–2007.
Alexandre Bilodeaun mukaan on nimetty Val Saint-Cômen talviurheilukeskuksessa Quebecissä sijaitseva kumparelaskurinne.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexandre Bilodeau Wikimedia Commonsissa
Alexander Sällinen

Alexander Sällinen (23. tammikuuta 1848 – 26. maaliskuuta 1911 Batum, Kutaisin kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Alexander Sällisen isä oli Karl Sällinen. Alexander Sällinen ylennettiin vuonna 1895 everstiluutnantiksi ja määrättiin pataljoonankomentajaksi 80. Kabardan, kenraalisotamarsalkka, ruhtinas Barjatinskin jalkaväkirykmenttiin Pohjois-Kaukasukselle. Everstiksi hänet ylennettiin 1899 ja siirrettiin vuoden 1900 viimeisenä päivänä Port Arthurin linnoitusjalkaväkirykmentin komentajaksi Guangdongin niemimaalle. Lokakuussa 1903 Sällinen määrättiin Itä-Siperian tarkk’ampujarykmentin komentajaksi, heinäkuussa 1904 hänet nimitettiin Malmyzin piirikunnan sotilaskäskynhaltijaksi Vjatkan kuvernementtiin Itä-Venäjälle. Vuonna 1905 Sällinen siirrettiin 36. Orjolin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi helmikuussa 1909 ja siirrettiin 30. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi, missä tehtävässä hän palveli kuolemaansa saakka.