Unto Parvilahti
Elämä > SS-ura

Boman liittyi keväällä 1941 suomalaiseen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonaan eli niin sanottuun panttipataljoonaan, johon Lindqvist värväsi hänet. Muistelmissaan Boman kertoi kuulleensa vapaaehtoisten värväyksestä maaliskuussa 1941 Samfundet Folkgemenskapin kokouksessa ja olleensa heti innokas lähtemään. Boman oli 33-vuotiaana vanhimpia suomalaisista SS-vapaaehtoisista. Hänen värväystään ei estänyt sekään, että sotilaskortin mukaan hänelle oli vuonna 1927 ehdotettu vapautusta asepalveluksesta vasemman nilkan luumädän vuoksi. Hän kuului neljäänsataan niin sanottuun ”divisioonan mieheen”, jotka aiemman sotakokemuksensa vuoksi sijoitettiin pieninä ryhminä Wiking-divisioonaan jo kesän 1941 hyökkäysvaiheessa pääosan suomalaisvapaaehtoisista ollessa vielä koulutuksessa.
Boman osallistui Saksan itärintaman taisteluihin Ukrainassa kesä–heinäkuussa 1941. Selvitettäessä suomalaisten SS-miesten mahdollista osuutta juutalaisten surmaamiseen taistelujen ulkopuolella on myös Bomanin nimi noussut esiin. Hänen on kerrottu tuhopolttaneen yhden synagogan, mikä tapahtui mahdollisesti heinäkuun alussa Tarnopolin lähellä sijaitsevassa Ozernan kylässä tai sen lähellä samoihin aikoihin, kun saksalaiset joukkoteloittivat kylän juutalaisia asukkaita. Erään tiedon mukaan Boman olisi myös valokuvannut saksalaisten suorittamia teloituksia. Historiantutkija Lars Westerlundin mukaan Boman luultavasti osallistui julmuuksiin, vaikka varmaa tietoa asiasta ei ole.
Boman siirrettiin 25. heinäkuuta 1941 yhdysupseeri Ensio Pihkalan aloitteesta Berliiniin hoitamaan suomalaisten vapaaehtoisten asioita, ennen kaikkea postiyhteyksiä Suomeen. Hieman ennen siirron toteutumista Boman oli haavoittunut kranaatinsirpaleesta nilkkaan Smelan ja Dnepropetrovskin välillä palvellessaan tiedustelujoukkueessa. Haavoittuminen ei kuitenkaan liene ollut siirron pääsyy. Joku, ilmeisesti Valpo, oli noihin aikoihin ilmoittanut saksalaisille Bomanin tulleen maahan ”vaarallisissa aikeissa”. Historiantutkija Mauno Jokipii on arvellut, että Pihkala siirsi Bomanin ilmiannon jälkeen pois rintamalta tämän oman turvallisuuden vuoksi. Tutkija Erkki Vettenniemi on toisaalta huomauttanut, etteivät saksalaiset olisi päästäneet Bomania Berliiniin, jos olisivat pitäneet häntä epäluotettavana. Boman sai haavoittumista edeltäneistä sotilasansioistaan toisen luokan rautaristin, joka tosin luovutettiin hänelle vasta kesällä 1944. Myöhemmin hän kieltäytyi useasti mahdollisuudesta palata rintamalle.
Bomanin ympärille Berliinissä syntyi suomalaisen SS-pataljoonan yhdystoimisto. Saksalaisten tunnustaman yhdystoimiston (saks. Verbindungstelle des Finnischen Freiwilligen-bataillons der Waffen-SS) kautta suomalaiset pystyivät vaikuttamaan vapaaehtoisten asioihin Suomen Saksassa toimineiden sotilasasiamiesten, eversti Walter Hornin ja komentajakapteeni Hakon Grönholmin sekä diplomaattikanavien kautta. Boman hoiti muun muassa suomalaisten vapaaehtoisten postinjakelua sekä loma- ja viihdytysasioita tittelinään Verbindugsführer der Waffen-SS zur Finnischen Gesandschaft. Hänellä oli huonot suhteet Suomen yhteysupseerina Saksan päämajassa toimineeseen kenraali Paavo Talvelaan. Boman pilkkasi Talvelaa muun muassa tämän vapaamuurariudesta, Talvela taas piti Bomania arvostelukyvyttämänä pötypuheiden levittäjänä. Boman sai marraskuussa 1942 SS:ssä vänrikkiä vastaavan untersturmführerin arvon, vaikka Suomen armeijassa hänen sotilasarvonsa oli ollut korkeimmillaan kersantti. Kohoaminen upseeriksi upseerikoulua käymättä oli poikkeuksellista, ja sen syynä olivat organisatoriset eivätkä sotilaalliset ansiot.
Vaikka Suomen johto ei halunnut SS-vapaaehtoispataljoonan päätyvän kansallissosialistien haltuun, Boman korosti aatteellista päämäärää työssään ja yritti saada uusien vapaaehtoisten koulutukseen sisällytettyä myös ideologista opetusta. Hänen johtamansa yhdystoimisto oli pääosin äärioikeistolaisia aatteita kannattaneiden henkilöiden käsissä. Pääosa suomalaisista SS-miehistä suhtautui kuitenkin viileästi Bomanin agitaatioon. Tutkija Henrik Ekbergin mukaan Bomanilla oli mahdollisesti kaikista suomalaisista SS-miehistä voimakkaimmat poliittiset intohimot. Boman osallistui vuonna 1942 pataljoonaan otettujen kahdensadan täydennysmiehen valikointiin sekä Suomessa toimineen SS-Vapaaehtoistoimikunnan perustavaan kokoukseen, vaikka liioittelikin myöhemmin muistelmissaan osuuttaan jälkimmäisessä. Suomalaisen vapaaehtoispataljoonan yhdystoimisto oli perustettu alkujaan Suomen Berliinin-lähetystön yhteyteen, mutta pitkälti Bomanin vaikutuksesta siitä tuli lopulta SS-Hauptamtin alainen saksalainen virasto.
Suomalaisen SS-pataljoonan miehet tekivät Bomanista useita ilmiantoja Valpolle, ja pataljoonaan sijoittamiensa tiedottajien ansiosta Valpo pystyi seuraamaan tänäkin aikana tarkasti hänen toimintaansa. Ilmiantojen perusteella häntä epäiltiin suomalaisten yhteysupseerien Helsinkiin lähettämän kirjeenvaihdon luvattomasta lukemisesta, asiakirjojen vuotamisesta saksalaisille, työskentelystä SS:n tiedustelulle, aseiden salakuljetuksesta ja erilaisiin kaappaussuunnitelmiin sotkeutumisesta. Hänen sanottiin myös pyrkineen kokoamaan suomalaisista vapaaehtoisista jonkinlaisen poliittisesti valveutuneen iskuryhmän, joka olisi ollut tarkoitus lähettää Suomeen. Erään kuvauksen mukaan Boman olisi lähettänyt vuonna 1942 agitaattorin käännyttämään suomalaisia SS-miehiä myötämielisiksi Suomessa mahdollisesti suoritettavalle vallankaappaukselle. Boman osallistui SS-Aseveljet ry:n perustamiseen ja toimi sen ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1942–1943.
Boman jäi Saksaan vielä kesällä 1943 tapahtuneen suomalaisen pataljoonan kotiuttamisen jälkeenkin hoitamaan suomalaisten haavoittuneiden asioita ja palasi Suomeen vasta vuonna 1944. Suomeen paluun jälkeen Boman pidätettiin helmikuussa 1944, kun hänen vastuullaan olleissa SS-vapaaehtoistoimiston tileissä oli havaittu epäselvyyksiä. Hänet vapautettiin maaliskuussa tutkimusten pitkittyessä. Myöhemmin samana keväänä hänet tuomittiin valuuttakeinottelusta kuuden kuukauden vankeuteen ja maksamaan noin 1,4 miljoonan markan korvaukset valtiolle. Tuomion käsittely ylemmässä oikeusasteessa jäi myöhemmin kesken, kun hänet luovutettiin Neuvostoliittoon. Samaa valuuttajuttua käsitteli myös saksalainen SS-kunniatuomioistuin, mutta sen päätöksestä ei ole tietoa. Boman kävi Berliinissä viimeisen kerran loppukesällä 1944 noutamassa yhdystoimiston arkistot ja hoiti vielä syyskuun 1. päivään saakka suomalaisten SS-miesten asioita Helsingissä. Hän oli yhteydessä Alarich Brossiin, joka pyrki rakentamaan Suomeen salaista tiedusteluorganisaatiota ja myöhemmin saksalaismielistä vastarintaliikettä.