Marilyn Monroe
Ura > Uravaikeudet ja oma tuotantoyhtiö

Monroe oli vuoteen 1953 mennessä kansainvälinen supertähti ja studionsa suurimpia kassa­magneetteja, mutta hänen sopimuksensa oli pysynyt samana alusta saakka. Hänelle maksettiin siis edelleen vähemmän kuin studion muille tähdille, vain murto-osa hänen markkina-arvostaan, eikä hän voinut itse vaikuttaa rooleihinsa. Hän oli jo kyllästynyt esittämään pelkkää pin-up-tyttöä, mutta johtaja Zanuckin mielestä Monroe ei tahkoaisi studiolle yhtä paljon rahaa muun tyyppisissä rooleissa. Tammi­kuussa 1954 Monroe erotettiin Foxilta väliaikaisesti hänen kieltäydyttyään jälleen yhdestä musikaali­elo­kuvasta The Girl in Pink Tights. Välttääkseen negatiivista julkisuutta hän meni naimisiin tapailemansa baseball-pelaajan Joe DiMaggion kanssa. Pari vihittiin San Franciscon kaupungin­talolla 14. tammi­kuuta. Monroe matkusti yksin häämatkaltaan Japanista Koreaan, jonne hänet oli kutsuttu viihdyttämään amerikkalaisjoukkoja. Hän esiintyi yli kuudellekymmenelle tuhannelle Yhdys­valtain meri­jalka­väen sotilaalle neljän päivän aikana. Suur­esiintymiset auttoivat Monroeta pääsemään vihdoin eroon häntä piinanneesta lava­jännityksestä. Monroe luonnehti kokemusta myöhemmin elämänsä onnellisimmaksi.
Monroe ratkaisi kiistan Foxin kanssa tekemällä kompromissin: hän suostui tekemään pukumusikaalin Rytmiä veressä, ja vastineeksi hänelle luvattiin pää­rooli suunnitteilla olevasta elo­kuvasta Kesäleski. Huhti­kuussa 1954 ensi-iltansa sai Otto Premingerin ohjaama western Joki, jolta ei ole paluuta, jonka Monroe oli filmannut ennen erottamista. Päätähtien, Monroen ja Robert Mitchumin, suosion ansiosta elokuva tuotti voittoa, vaikka Monroe itse kutsui sitä ”ö-luokan cowboy-elo­kuvaksi”. Joskaan hänen hahmonsa ei ollut yhtä pinnallinen kuin aiemmat, se ei juuri suonut hänelle kehitysmahdollisuuksia.
Monroen ensimmäinen elo­kuva uuden sopimuksensa alla oli Rytmiä veressä, jota hän ei olisi halunnut tehdä lainkaan, mutta joutui suostumaan jättäydyttyään pois aiemmin tarjotusta musikaalista. Rytmiä veressä ei ollut yleisömenestys, mikä johtui heikosta käsikirjoituksesta ja roolihahmojen ohuudesta. Monroe poti koko kesän kuvausten ajan keuhkoputkentulehdusta ja anemiaa, minkä lisäksi hänellä alkoi ensimmäistä kertaa olla sivuoireita unilääkkeiden käytöstä.
Monroe kuvasi syys­kuussa 1954 uransa kuuluisimman kohtauksen komediaelokuvaan Kesä­leski. New Yorkin maan­alaisen metron tuuletus­aukosta pöllähtänyt ilma­virta nosti Monroen valkoisen mekon helmat ylös, mutta ohjaaja Billy Wilder ei jättänyt tapahtumaa sattuman varaan. Kohtausta kuvattiin markkinointisyistä yhä uudelleen monen tunnin ajan suuren ihmis­joukon edessä. Avio­mies Joe DiMaggion kerrotaan olleen paikalla ja raivostuneen spektaakkelista. Pari riiteli asiasta julkisesti mutta palasi yhdessä New Yorkista Kaliforniaan. Kahden viikon kuluttua Monroe ilmoitti lehdistölle eroavansa DiMaggiosta. Ero myönnettiin marras­kuussa 1954.
Kesä­kuussa 1955 ensi-iltansa saaneesta Kesä­leskestä tuli hitti ja Monroe sai hyvät arvostelut rooli­suorituksestaan tyttönä, joka valloittaa kesäksi kaupunkiin jääneen ukko­miehen sydämen. Elo­kuvan myötä Monroe oli suosionsa huipulla. Pian kuvausten päättymisen jälkeen hän matkusti Holly­woodista takaisin itä­rannikolle ja perusti yhdessä luotto­valokuvaajansa Milton Greenen kanssa oman tuotanto­yhtiönsä Marilyn Monroe Productions. Hankkeelle antoivat alku­sysäyksen uusi konflikti Foxin kanssa – Monroelle luvattua sadan tuhannen dollarin bonusta Kesäleskestä ei maksettu – sekä kyllästyminen yksi­puolisiin rooleihin. Monroella ja Greenellä oli näkemys­eroja MMP:n johtamisessa, ja Monroe syytti Greeneä julkisesti yhtiön huonosta johtamisesta. Vuonna 1957 hän osti Greenen ulos yhtiöstä.
Vuoden 1955 lopussa Monroe solmi jälleen seitsen­vuotisen neljä elo­kuvaa kattavan sopimuksen 20th Century Foxin kanssa, kun studio halusi pitää kiinni suurimmasta tähdestään, ja Marilyn Monroe Productionsilla ei ollut varaa tuottaa itsenäisesti elo­kuvia. Oman tuotanto­yhtiönsä turvin hän kuitenkin takasi itselleen 400 000 dollaria kustakin elo­kuvasta, oikeuden tehdä elo­kuvia muiden studioiden kanssa sekä oikeuden kieltäytyä käsi­kirjoituksesta, ohjaajasta tai kuvaajasta, jota ei hyväksynyt.