stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arkadi ja Boris Strugatski

Boris Strugatski vuonna 2006.
Arkadi Natanovitš Strugatski (ven. Аркадий Натанович Стругацкий; 28. elokuuta 1925 Batumi, Gruusian SNT – 12. lokakuuta 1991 Moskova) ja Boris Natanovitš Strugatski (ven. Борис Натанович Стругацкий; 14. huhtikuuta 1933 – 19. marraskuuta 2012 Pietari) eli Strugatskin veljekset ovat tunnetuimpia neuvostoliittolaisia tieteiskirjailijoita. He kirjoittivat teoksensa yhteistyössä.
Arkadi Strugatski oli koulutukseltaan japanin kielen kääntäjä. Boris Strugatski oli matemaatikko ja tähtitieteilijä. Veljesten teoksissa elävät rinnakkain sekä humanistiset että luonnontieteelliset teemat.
Boris Strugatski kirjoitti veljensä kuoleman jälkeen vielä kaksi romaania, mutta keskittyi lähinnä kantaa ottavaan kirjoitteluun demokraattisen opposition lehdistössä. Hän kävi myös oppositiolehti Novaja Gazetassa kirjeenvaihtoa Mihail Hodorkovskin kanssa tulevaisuudenvisioistaan.
Kirjallinen tuotanto

Kommunistisen utopiakirjallisuuden parissa uransa 1950-luvulla aloittaneet Strugatskit joutuivat 1960-luvun lopulla sensuurin hampaisiin vähentäessään teknologisia painotuksia ja keskittyessään heijastamaan oman aikansa todellisuutta mielikuvituksellisten elementtien avulla ja yleissävyn muuttuessa pessimistisemmäksi. Myöhemmästä linjastaan kirjailijat itse käyttävät nimitystä "yhteiskuntafantasia". Se tarjoaa kriittisen näkökulman nykyhetken ilmiöihin esittämällä ne etäännytetyssä muodossa (eli kärjistettyinä ja fantasiamaailmaan sijoitettuna).
Strugatskien teoksista tunnetuimpia on Stalker: Huviretki tienpientarelle (1972), jonka pohjalta Andrei Tarkovski ohjasi elokuvan Stalker (1979). Myös Fjodor Bondartšukin ohjaama elokuva Asuttu saari pohjautuu heidän teokseensa.
Suomennetut teokset

Hankalaa olla jumala.  ((Трудно быть богом, 1964.) Suom. Marja Koskinen)  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-09215-0
Poika helvetistä: Kaksi pienoisromaania.  (Sisältö: Pakoyritys (Попытка к бегству, 1962), Poika helvetistä (Парень из преисподней, 1973). Suom. Esa Adrian)  WSOY, 1986.  ISBN 951-0-13534-8
Kasvatti.  ((Малыш, 1971). Suom. Esa Adrian)  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18188-9
Stalker: Huviretki tienpientarelle.  ((Пикник на обочине, 1972.) Suom. Esa Adrian)  WSOY, 1982 (3. painos 1987).  ISBN 951-0-11146-5
Miljardi vuotta ennen maailmanloppua: Oudoissa olosuhteissa löytynyt käsikirjoitus.  ((За миллиард лет до конца света, 1976–77.) Suom. Esa Adrian)  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10472-8
Kirjallisuutta

Marsh, Rosalind J. (1986). Soviet Fiction Since Stalin: Science, Politics and Literature. Worcester: Croom Helm.
Aiheesta muualla

Boris Strugatskin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Matti Savolainen: Kasvatti. Aikakone 3/1992.
Borova

| Borova Борова |
| --- | --- |
 Borova
 Koordinaatit: 49.3784°N, 37.6272°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Izjumin piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  7,8 km²
Väkiluku (2021)  ():  5 174
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Borova (ukr. Борова) on kaupunkityyppinen taajama Harkovan alueella Ukrainassa. Se sijaitsee Donetsin vesistöön kuuluvan Borovajoen varrella, 165 kilometriä Harkovasta itäkaakkoon. Paikkakunnan kautta kulkee pohjois–etelä-suuntainen rautatie (osuus Kupjansk-Vuzlovyi – Sosnove) ja alueellinen maantie R79 (ukr. Р79).
Vuonna 2021 taajamassa oli 5 174 asukasta. Vuonna 2001 väkiluku oli 6 843. Tuolloin asukkaista ukrainalaisia oli yli 90 prosenttia, loput olivat venäläisiä, valkovenäläisiä, armenialaisia, azerbaidžanilaisia, juutalaisia, jne.
Ensimmäinen historiallinen merkintä paikkakunnasta on vuodelta 1660. Kaupunkityyppisen taajaman aseman se sai vuonna 1968. Taajama oli vuosina 1923-2020 Borovan piirin keskus. Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa taajama liitettiin osaksi aiemmasta laajennettua Izjumin piiriä.
Venäjän 6. maaliskuuta 2024 Iskander-M -ohjuksella tekemän ilmaiskun jälkiä.
Aiheesta muualla

Borovska hromada (aluehallinnon 3. tason alue) (ukrainaksi) (gromada.info)
Borat

| Borat Sagdijev |
| --- | --- |
 Borat Kölnissä vuonna 2006.
Luoja(t):  Sacha Baron Cohen
Näyttelijä(t):  Sacha Baron Cohen
Ensi- esiintyminen:  F2F (1997), Borat-nimellä Da Ali G Show (2000)
Henkilötiedot
Ammatti:  toimittaja
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Kazakstan
Suhteet
Lapset:  Tutar Sagdijev
Tutut:  Azamat Bagatov
Infobox OKNimi-testi OK: 
Borat Sagdijev (kaz. Бoрат Сагдиев) on fiktiivinen koominen kazakstanilainen toimittaja, jota esittää brittiläinen koomikko Sacha Baron Cohen.
Borat esiintyi aluksi sivuhahmona Baron Cohenin Da Ali G Show -sarjassa 2000-luvun taitteessa. Sen jälkeen hahmo on muun muassa juontanut MTV:n palkintojuhlia ja esiintynyt kahdessa elokuvassa. Borat on hyvin tietämätön ja ennakkoluuloinen, ja Baron Cohen saa hänen kysymystensä avulla haastateltavansa paljastamaan omat ennakkoluulonsa.
Historia

Boratia muistuttava hahmo sai alkunsa vuonna 1994, kun koomikko Sacha Baron Cohen lähetti itsestään esittelyvideon brittiläiselle televisiokanavalle Channel 4:lle, joka etsi uutta koomista juontajahahmoa The Word -ohjelman paikalle. Videossaan Baron Cohen esitti Kristoa, albanialaista televisiojuontajaa. Myöhemmässä yhteydessä saman hahmon kotimaaksi oli vaihtunut Moldova. Vuonna 2000 hahmo oli jo saanut kotiseudukseen Keski-Aasian ja nimekseen Borat, ja hahmo alkoi esiintyä Baron Cohenin Da Ali G Show -ohjelmassa.
Borat oli alkuvuosina vielä Ali G -hahmon varjossa. Vuonna 2004 hahmo esiintyi yhdysvaltalaisissa keskusteluohjelmissa, kuten Late Night with Conan O’Brien ja The Daily Show, ja häntä haastateltiin muun muassa The New York Timesiin. Kaikki eivät ymmärtäneet juutalaisen näyttelijän esittämän Boratin äärimmäistä mutta satiirista antisemitismiä, vaan se poiki valituksia tuotantoyhtiölle. Britannian televisiossa näytetty metsästysjakso jätettiin näyttämättä Yhdysvalloissa HBO-kanavalla, koska Borat keskusteli siinä juutalaisten ampumisesta. Borat juonsi muun muassa MTV Europe Music Awards -gaalassa Lissabonissa vuonna 2005 ja MTV Movie Awards -gaalassa 2006. Jälkimmäisellä kerralla yleisö ei ymmärtänyt hänen antisemitistisiä ja naisvihamielisiä loukkauksiaan, ja hänet buuattiin ulos lavalta.
Kazakstania pilkkaavaan Boratiin tympääntynyt Kazakstan sulki vuonna 2005 Boratin kotisivun, joka oli ollut Kazakstanin .kz-domainilla. Kazakstanin presidentin Nursultan Nazarbajevin tytär Dariga Nazarbajeva asettui kuitenkin julkisuudessa puolustamaan Boratia ja mainitsi, että maan johdon raivokkaat vastalauseet vahingoittivat Kazakstan-kuvaa enemmän kuin Boratin huumori.
Borat esiintyy pääosassa vuonna 2006 julkaistussa pseudodokumenttielokuvassa Borat, jossa hän matkustaa tutustumaan Yhdysvaltoihin ja sen ihmisiin. Elokuvalle julkaistiin syksyllä 2020 jatko-osa Borat Subsequent Moviefilm. Tässä elokuvassa Borat palaa neljäntoista vuoden jälkeen Yhdysvaltoihin, jossa eletään koronaviruspandemian ja tulevien presidentinvaalien sävyttämää aikaa. Lisäksi Borat nähdään pienessä roolissa elokuvassa Ali G Indahouse (2002).
Henkilökuva

Borat on kotimaastaan ylpeä kazakki, jonka koti on takapajuisessa kylässä prostituoitujen, typerysten ja sukurutsaajien keskellä. Boratin tausta on vaihdellut myöhemmin siten, että joskus hän on ollut naimisissa, ja joskus hänen vaimonsa on kuollut. Hänen sukunimensä oli ensin Karabzhanov ja sitten Dutbajev, ennen kuin hän sai lopullisen sukunimensä Sagdijev.
Baron Cohen on kertonut hahmon perustuvan Baron Cohenin eteläisellä Venäjällä tapaamaan lääkäriin, joka oli Baron Cohenin mukaan tahattoman hauska.
Boratin hahmossa Baron Cohen pystyi puhumaan ihmisten kanssa ilman että nämä tunnistivat hänet, toisin kuin Ali G:n hahmossa. Boratin tuuheat viikset ja kulmakarvat ovat aidot, ja Baron Cohenin mukaan viiksien kasvattamiseen kuluu puolitoista kuukautta. Autenttisuutta Baron Cohen saa hahmoonsa sitä kautta, että Boratin harmaata pukua ei koskaan pestä, eikä Borat käytä deodoranttia. Boratin puhuma ”kazakin kieli” on oikeasti hepreaa, jota juutalainen Baron Cohen osaa hyvin.
Borat on tietämätön ja karkea, ja hän kyselee tyhmiä kysymyksiä ja möläyttelee pöyristyttäviä mielipiteitä. Joskus Boratin haastateltavat ovat hänen kanssaan eri mieltä ja ryhtyvät korjailemaan Boratin väitteitä ja asenteita. Toisinaan Borat saa hämmentyneet haastateltavat paljastamaan ennakkoluulonsa ja tennäisyytensä. Boratin ennakkoluulot ovat hyvin laaja-alaisia ja kohdistuvat muun muassa naisiin, juutalaisiin, mustalaisiin, mustiin, homoihin, vammaisiin, lihaviin ja uzbekkeihin. Baron Cohen on kertonut, että Boratin häpeämättömän suorapuheisuuden tarkoitus on saada haastateltavat myötäilemään Boratia ja paljastamaan omat ennakkoluulonsa tai välinpitämättömyytensä syrjinnästä. Rankimman pilan kohteeksi joutuvat rikkaat ja korkeassa asemassa olevat valkoiset miehet. Vähemmistöjen edustajiin, kuten mustiin ja homoihin, Baron Cohen kohdistaa Boratina lempeämpää pilaa. Baron Cohen on ollut jo 1980-luvulta lähtien kansalaisoikeusaktivisti sekä aktiivinen syrjinnän ja rasismin vastustaja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Epävirallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
MTV Uutiset: Borat saa tukea presidentin tyttäreltä 24.4.2006
Marcus Tullius Tiro

Marcus Tullius Tiro (103–4 eaa.) oli roomalainen vapautettu ja stenografi, joka toimi senaattori Ciceron luotettuna sihteerinä ja kirjallisten töiden toimittajana. Tiron mukaan on nimetty pikakirjoitustyyli, notae tironianae.
Tiro oli alun perin yksi Ciceron talouteen kuuluneista orjista. Cicero vapautti Tiron tämän viisikymmenvuotispäivänä 53 eaa. Valtiomiehen kuoleman jälkeen Tiro julkaisi kokoelman isäntänsä puheita ja kirjeitä. Hän kirjoitti myös Ciceron elämäkerran ja latinan kielioppia sivuavan teoksen De usu atque ratione linguae Latinae.
Bogotá

| Bogotá |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Bogotá
 Koordinaatit: 04°38′50″N, 74°05′47″W 
Valtio:  Kolumbia
Departementti:  Cundinamarca
Alue:  Distrito Capital
Perustettu:  6. elokuuta 1538
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Enrique Peñalosa (2016–2019)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 776 km²
Korkeus:  2 630 m
Väkiluku (2011):  7 451 700
 – Väestötiheys:  4 270 as./km²
 – Metropolialue:  8 759 400
Aikavyöhyke:  UTC-5
Motto::  Bogotá, 2650 metros más cerca de las estrellas
 
 Portal de la Ciudad de Bogotá 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bogotá (/ˈbogotɑ(ː)/, esp. [boɣoˈta]) on Kolumbian pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Sen väkiluku oli vuonna 2011 7,5 miljoonaa ja esikaupungit mukaan lukien 8,8 miljoonaa. Bogotá sijaitsee Distrito Capital de Bogotán pääkaupunkialueella ja on Cundinamarcan departementin pääkaupunki, vaikkakaan ei ole osa Cundinamarcaa.
Maantiede ja ilmasto

Bogotá sijaitsee Cordillera Orientalin alueella Andeilla yli 2,6 kilometrin korkeudessa kahden yli 3 200 metriä korkean vuoren, Guadalupe ja Monserrate, välisessä laaksossa. Bogotán asukasmäärä kasvaa lähes 5 % vuodessamilloin?. Kasvu kertyy pääosin maan sisäisestä muuttoliikkeestä. Kaupungin pinta-ala on 1 222,5 km², josta taajamat kattavat 384,3 km².
Kaupungin läpi virtaa San Francisco -joki. Se yhtyy useihin muihin jokiin Cundinamarca-Boyacán (engl. Altiplano Cundiboyacense) tasangon lounaisreunalla ja muodostaa Bogotá-joen, joka virtaa Tequendaman putouksille. Näillä 145 m korkeilla vesiputouksilla on nykyisin voimalaitos.
Bogotán asemakaava on ruutukaava, jossa itä-länsisuuntaisten katujen nimi on calle ja pohjois-eteläsuuntaisten katujen nimi carrera. Varakkaiden ihmisten kaupunginosat ovat pohjoisessa ja koillisessa, köyhät asuvat etelässä ja kaakossa ja keskiluokka asuttaa kaupungin keski-, länsi- ja luoteisosia.
Guadalupe-vuoren huipulla on 15-metrinen Neitsyt Mariaa esittävä patsas ja sen alla pieni erakkoluostari. Montserratin luostari on perustettu 1657. Kaupungin keskustassa oleva goottilaistyylinen kirkko Iglesia Nuestra Señora del Carmen on yksi sen tunnetuimmista nähtävyyksistä. Tuhannet kaupunkilaiset käyvät myös Iglesia del Divino Niño Jesús del 20 de Julio ja Iglesia San Alfonso María de Ligorio -kirkoissa.
Bogotán merkittävimpiä museoita ovat alkuperäisasukkaiden kultaesineitä esittelevä Museo de Oro ja Fernando Boteron taidetta esittelevä museo. Montserrat-vuorelle pääsee köysiradalla ihailemaan maisemia.
Bogotá sijaitsee lähellä päiväntasaajaa pasaatien kohtaamisvyöhykkeellä. Siellä on kaksi sadekautta: maalis-, huhti- ja toukokuussa sekä syys-, loka- ja marraskuussa.
Lämpötila on varsin tasainen läpi vuoden, kylmimmän kuukauden heinäkuun keskimääräinen ylin lämpötila on 14,9 astetta, kun lämpimimpien kuukausien (helmi- ja maaliskuu) keskimääräiset ylimmät lämpötilat ovat 16,7 astetta.
Historia

Ennen espanjalaisten valloitusta kaupungin paikalla sijaitsi chibcha-intiaanien sivilisaation keskuspaikka Bacatá. Ensimmäiset eurooppalaiset muuttivat kaupunkiin vuonna 1538 Gonzalo Jiménez de Quesadan johdolla ja vaihtoivat sen nimeksi Santa Fé de Bogotá. Siirtomaakaudella kaupunkia kutsuttiin Santa Feksi. Aluksi aluetta hallittiin Santo Domingosta, mutta vuonna 1550 alue liitettiin Perun varakuningaskuntaan, jonka pääkaupunki oli Limassa. Vuonna 1770 siitä tuli vastaperustetun Uuden-Grenadan varakuningaskunnan pääkaupunki, ja sieltä käsin hallittiin nykyistä Kolumbiaa, Venezuelaa, Panamaa ja Ecuadoria.
Kaupungin kehitystä 1600- ja 1700-luvuilla hidastivat maanjäristykset sekä isorokko- ja lavantautiepidemiat.
Vuonna 1948 suositun kansanjohtajan Jorge Eliécer Gaitánin murha laukaisi El Bogotazoksi kutsutut levottomuudet.
1900-luvulla kaupungin väkiluku kasvoi huomattavasti väkiluvun ollessa vuonna 1938 noin 358 000, ja 1990-luvulle tultaessa kaupungissa oli asukkaita jo yli 4 miljoonaa.
Politiikka

Bogotán ylin paikallistason päätöksentekijä on kaupunginvaltuusto, joka valitaan kolmen vuoden kausille. Jokaista 150 000 asukasta kohti on yksi valtuutettu. Myös pormestarin kausi on kolme vuotta, eikä häntä voida valita toiselle kaudelle. Kolmen vuoden välein valitaan jäsenet myös paikallisvaltuustoihin, JAL, joissa on ainakin seitsemän jäsentä jokaisessa. Kaupungin pormestari nimittää alueellisia pormestareita paikallisvaltuuston ehdottamalta kolmen nimen listalta.
Talous

Bogotán yliopistot ja korkeakoulut ovat itse merkittäviä työllistäjiä, ja niiden ympärille on kerääntynyt teknologiayrityksiä.
Kolumbian smaragdikauppa on keskittynyt Bogotán keskustaan. Kolumbia tuottaa 60 % maailman smaragdeista. 1900-luvun loppupuolelta alkaen huumekauppa on sekaantunut smaragdikauppaan.
Bogotássa on noin 30 suurta ostoskeskusta neljässä kaupunginosassa. Erikoiskaupat ovat keskittyneet tietyille alueille: Restrepossa myydään kenkiä ja 12 de Octubre -korttelissa huonekaluja.
Liikenne

Bogotán liikennejärjestelmään kuuluvat TransMilenio-bussit, tavalliset bussit sekä taksit. TransMilenio-bussit ovat nivelbusseja, jotka liikkuvat vain niille varatuilla kaistoilla. Transmilenio-bussit pysähtyvät vain omilla asemillaan, jotka muistuttavat metro- tai juna-asemia.
Bogotássa sijaitsee Kolumbian suurin lentoasema, El Doradon kansainvälinen lentoasema. Sillä on kaksi matkustajaterminaalia ja neljä rahtiterminaalia. Uusi T1-terminaali vihittiin käyttöön vuonna 2012.
Liikenneruuhkat ovat Bogotássa suuri ongelma, ja ruuhka-aikana yksityisautoilua rajoitetaan.
Väestö

Vuonna 2011 Bogotássa oli 7 451 700 asukasta, ja sen suurkaupunkialueella yhteensä 8 759 400 asukasta.
Bogotá sijaitsee ylängöllä, jossa muiscat harjoittivat maanviljelyä ennen espanjalaisten tuloa. Heidän puhumaansa chibchan kieltä puhutaan enää vain pienissä paikoissa kaupungin ulkopuolella.
Bogotássa on roomalaiskatolinen arkkipiispan istuin. Vuodesta 2010 arkkipiispana on Jesús Rubén Salazar Gómez. Kaupungissa on yli 200 kirkkoa ja seurakuntaa.
Bogotássa toimii kymmeniä yliopistoja ja korkeakouluja. Arvostetuimpia niistä ovat Universidad Nacional de Colombia, Universidad de los Andes ja Pontificia Universidad Javeriana.
Kulttuuri

Bogotássa järjestetään joka toinen vuosi suuri teatterifestivaali Festival Iberoamericano de Teatro.
Kaupungin keskustassa olevassa suuressa Simón Bolívarin puistossa järjestetään vuosittain suuri ilmainen rock-konsertti, Rock al parque. Puistokonsertteihin voi osallistua 120 000 katsojaa.
Urheilu

Millonarios FC ja Independiente Santa Fe pelaavat maan pääsarjassa Primera A:ssa.
Bogotán toinen jalkapallojoukkue, Bogotá F.C., pelaa maan kakkosdivisioonassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bogotá Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Bogotá Wikivoyagessa (englanniksi)
| n k Kolumbian departementit |
| --- | --- |
 Amazonas  Antioquia  Arauca  Atlántico  Bolívar  Boyacá  Caldas  Caquetá  Casanare  Cauca  Cesar  Chocó  Córdoba  Cundinamarca  Guainía  Guaviare  Huila  La Guajira  Magdalena  Meta  Nariño  Norte de Santander  Putumayo  Pääkaupunkialue  Quindío  Risaralda  San Andrés, Providencia y Santa Catalina  Santander  Sucre  Tolima  Valle del Cauca  Vaupés  Vichada 
| n k Megakaupungit |
| --- | --- |
Afrikka (3):  Kairo  Kinshasa  Lagos 
Aasia (29):  Bangalore  Bangkok  Chengdu  Chennai  Chongqing  Delhi  Dhaka  Hangzhou  Hồ Chí Minh  Hyderabad  Istanbul  Jakarta  Kalkutta  Kanton  Karachi  Keihanshin  Lahore  Metro Manila  Mumbai  Nagoya  Peking  Soul  Shanghai  Shenzhen  Teheran  Tianjin  Tokio  Wuhan  Xiamen 
Eurooppa (5):  Istanbul  Lontoo  Moskova  Pariisi  Rein–Ruhr 
Pohjois-Amerikka (3):  Los Angeles  México  New York 
Etelä-Amerikka (5):  Bogotá  Buenos Aires  Lima  Rio de Janeiro  São Paulo 
Bogotán kaupunginosat – huom. pohjoinen kartan vasemmassa reunassa. 1 - Usaquén, 2 - Chapinero, 3 - Santafé, 4- San Cristóbal, 5 - Usme, 6 - Tunjuelito, 7 - Bosa, 8 - Kennedy, 9 - Fontibón, 10 - Engativá, 11 - Suba, 12 - Barrios Unidos, 13 - Teusaquillo, 14 - Los Mártires, 15 - Antonio Nariño, 16 - Puente Aranda, 17 - La Candelaria, 18 - Rafael Uribe, 19 - Ciudad Bolívar, 20 - Sumapaz
Bogotán lämpötila (punaisella) ja sademäärä (sinisellä) kuukausittain.
La Candelaria.
TransMilenio-bussiasema Avenida Caracas
Osip Senkovski

Osip Senkovski. Karl Brjullovin akvarelli 1840-luvun alusta.
Osip Ivanovitš Senkovski (ven. О́сип Ива́нович Сенко́вский, puol. Józef Julian Sękowski; 31. maaliskuuta (J: 19. maaliskuuta) 1800 Vilnan lähellä – 16. maaliskuuta (J: 4. maaliskuuta) 1858 Pietari) oli puolalais-venäläinen journalisti, kirjailija ja orientalisti.
Suku, koulutus ja virkaura

Senkovski syntyi puolalaiseen aatelisperheeseen. Hän sai kotikoulutuksen ja opiskeli Vilnan yliopistossa. Vuosina 1818–1821 hän teki laajan opintomatkan Turkkiin ja Lähi-itään. Vuonna 1822 Senkovski nimitettiin Pietarin yliopiston arabialaisen ja turkkilaisen kirjallisuuden professoriksi. Hän aloitti yliopistossa vertailevan kirjallisuudentutkimuksen ja toimi itämaisen kirjallisuuden kääntäjänä.
Kirjallinen ura

Senkovski tutustui Pietarissa Faddei Bulgariniin, Nikolai Gretšiin ja Aleksandr Bestuževiin, jotka tukivat hänen kehitystään venäjänkielisenä kirjailijana (siihen saakka hän oli kirjoittanut etupäässä puolaksi). Senkovski laati matkakuvauksia ja itämaisia kertomuksia ja vuonna 1824 hän perusti Pietariin Itämaisen kirjapainon. Senkovskin maine tutkijana kasvoi nopeasti ja vuonna 1828 hänet valittiin Pietarin tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäseneksi. Hän otti suorittaakseen myös poliittisluonteisia hallinnollisia tehtäviä ja työskenteli sensorina.
Vuosina 1830–1835 Senkovski avusti ja toimitti Pietarissa ilmestynyttä puolankielistä humoristista viikkolehteä Bałámut Petersburski. Vuonna 1833 hän otti salanimen Baron Brambeus, jonka alla hän julkaisi venäjänkielisiä humoristisia tapainkuvauksia. Erityisen suosittu oli ironisen kertojahahmon ympärille rakentunut kirja Fantastitšeskije putešestvija Barona Brambeusa (”Paroni Brambeusin mielikuvitukselliset matkat”, 1833), joka sai useita jäljittelijöitä.
Vuodesta 1834 lähtien Senkovski toimitti Biblioteka dlja tštenija -aikakauslehteä, jossa hän pyrki taistelemaan vallankumouksellisia aatteita vastaan. Senkovski piti kaunokirjallisuutta viihteenä ja suuntasi lehtensä laajalle lukijakunnalle, mikä heijastui myös hänen kirjallisuuskritiikissään ja kielenkäytössään. 1830-luvun loppupuolella Senkovski oli yksi Venäjän suosituimmista kirjailijoista, jonka teokset herättivät myös ankaraa kritiikkiä. Senkovskin sivistysharrastuksia ilmensi tietosanakirja Entsiklopeditšeski leksikon (1835–1839), jota hän avusti ja toimitti.
1830-luvun lopulla Senkovski alkoi menettää kiinnostustaan kirjallisuutta ja yliopistoa kohtaan. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1847 ja ryhtyi harrastamaan musiikkia ja valokuvausta. Sensuurin heikennyttyä Nikolai I:n kuoleman jälkeen Senkovski palasi taloutta ja venäläistä identiteettiä koskevilla kirjoituksillaan Syn otetšestva -lehteen vuosina 1856–1858. Ennen kuolemaansa hänellä oli myös uusia lehtihankkeita.
Perintö

Senkovski oli erikoinen, sulkeutunut luonne, joka yritti ehkä kompensoida alemmuudentunnettaan ironisella suhtautumisella ihmisiin. Hän oli lahjakas ja taitava kirjoittaja, joka ei kuitenkaan myöhemmän arvion mukaan ”luonut kaunokirjallisuudessa mitään kestävää”.
Aiheesta muualla

Osip Senkovskin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 2
Pikku naisia (vuoden 2019 elokuva)

| Pikku naisia> Little Women |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Greta Gerwig
Käsikirjoittaja:  Greta Gerwig
Perustuu:  Louisa May Alcottin romaaniin Pikku naisia
Tuottaja:   Denise Di Novi  Amy Pascal  Robin Swicord  Arnon Milchan 
Säveltäjä:  Yorick Le Saux
Kuvaaja:  Yorick Le Saux
Leikkaaja:  Nick Houy
Pääosat:   Saoirse Ronan  Emma Watson  Florence Pugh  Eliza Scanlen  Laura Dern  Timothée Chalamet  Meryl Streep  Tracy Letts  Bob Odenkirk  James Norton  Louis Garrel  Chris Cooper 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Columbia Pictures  Regency Enterprises  Pascal Pictures 
Levittäjä:  Sony Pictures Releasing
Ensi-ilta:   2019-12-077. joulukuuta 2019 (MoMA)  2019-12-2525. joulukuuta 2019 (Yhdysvallat)  
Kesto:  135 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  40 miljoonaa dollaria
Tuotto:  113,6 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikku naisia (Little Women) on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Greta Gerwig. Elokuva perustuu yhdysvaltalaisen Louisa May Alcottin klassikkoromaaniin Pikku naisia vuosilta 1868–1869. Elokuvan pääosissa ovat Saoirse Ronan, Emma Watson, Florence Pugh, Eliza Scanlen, Laura Dern, Timothée Chalamet, Meryl Streep, Tracy Letts, Bob Odenkirk, James Norton, Louis Garrel ja Chris Cooper.
Pikku naisia sai ensi-iltansa 7. joulukuuta 2019 Museum of Modern Artissa. Teatteriensi-illan se sai joulupäivänä 25. joulukuuta 2019 Yhdysvalloissa ja 31. tammikuuta 2020 Suomessa. Elokuva sai kuusi Oscar-ehdokkuutta vuoden 2020 gaalassa muun muassa parhaasta elokuvasta, naispääosasta (Ronan), naissivuosasta (Pugh) sekä parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta. Jacqueline Durran voitti elokuvasta parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Saoirse Ronan  | … |  Josephine ”Jo” March   |
|  Emma Watson  | … |  Margaret ”Meg” March   |
|  Florence Pugh  | … |  Amy March   |
|  Eliza Scanlen  | … |  Elizabeth ”Beth” March   |
|  Laura Dern  | … |  Marmee March   |
|  Timothée Chalamet  | … |  Theodore ”Laurie” Laurence   |
|  Meryl Streep  | … |  Aunt March   |
|  Tracy Letts  | … |  Mr. Dashwood   |
|  Bob Odenkirk  | … |  Father March   |
|  James Norton  | … |  John Brooke   |
|  Louis Garrel  | … |  Friedrich Bhaer   |
|  Chris Cooper  | … |  Mr. Laurence   |
|  Jayne Houdyshell  | … |  Hannah   |
|  Dash Barber  | … |  Fred Vaughn   |
|  Hadley Robinson  | … |  Sallie Gardiner Moffat   |
|  Abby Quinn  | … |  Annie Moffat   |
|  Maryann Plunkett  | … |  Mrs. Kirke   |
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Leena Virtanen: 
Hufvudstadsbladet Sara Ehnholm Hielm: