stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
EXistenZ (elokuva)
Aiheesta muualla

eXistenZ Internet Movie Databasessa (englanniksi)
David Cronenbergin ohjaamat elokuvat
Transfer
From the Drain
Stereo
Crimes of the Future
Kylmät väreet
Verenimijät
Fast Company
The Brood
Scanners – tappava ajatus
Videodrome – tuhon ase
Viimeinen yhteys: The Dead Zone
Kärpänen
Erottamattomat
Alaston lounas
M. Butterfly
Crash
eXistenZ
Spider
A History of Violence
Eastern Promises
A Dangerous Method
Jippo

Jippo on vuonna 2001 perustettu joensuulainen jalkapalloseura, joka pelaa Ykkösliigassa. Jipon kotikenttä on Mehtimäen tekonurmi ja seuran tunnusvärit ovat punainen ja musta. Jippo pelasi vuosina 2006–2014 yhdeksän kautta Ykkösessä.
Virallinen rekisteröity nimi on JIPPO ry.
Historia

Jippo syntyi syksyllä 2001 Ratanoiden ja Joensuun Pallon (JiiPee) fuusiona. Edeltäjäseuroista Ratanat oli perustettu vuonna 1980 ja JiiPee nimellä Rantakylän Peli-Toverit (RPT) vuonna 1981. Molempien sarjataso kaudella 2001 oli Kakkonen. JiiPeellä kausia sarjassa oli yhteensä viisi, ja se oli ollut Joensuun menestynein seura Karelian Pallon (Karpalo) pudottua alasarjoihin 1980-luvun puolivälissä.
Vuosina 2002–2005 Jippo pelasi Kakkosta. Syksyllä 2004 joukkue oli lähellä nousua Ykköseen, mutta hävisi rangaistuspotkukilpailussa ratkaisevan karsintaottelun Atlantikselle. Seuraavalla kaudella joukkue kuitenkin onnistui nousemaan Ykköseen. lähde?
Jippo pelasi ensimmäisen kautensa Ykkösessä vuonna 2006. Joukkue sijoittui viidenneksi. Vuonna 2007 joukkue kärsi alkukaudesta loukkaantumisista, mutta sijoittui hyvän loppukauden ansiosta Ykkösen sarjataulukossa yhdeksänneksi. lähde?
Jippon päävalmentajaksi palkattiin vuoden 2007 lopussa englantilainen Mark Dziadulewicz, joka on aiemmin toiminut AC Oulun valmennustehtävissä. Entinen valmentaja Jarmo Korhonen siirtyi KPV:n peräsimeen. Kaudella 2008 Jippo pelasi erinomaisen syyskauden. Lopulta joukkue sijoittui Ykkösen sarjataulukossa viidenneksi. Dziadulewiczin johdolla Jippo vajosi putoamiskamppailuun hyvän kauden 2008 jälkeen säilyttäen seuraavina kahtena vuonna vain vaivoin paikkansa ykkösessä. Kauden 2010 jälkeen Dziadulewicz sai tehdä tilaa päävalmentajana Joensuuhun palanneelle Korhoselle.
Kaudella 2011 Jippo hävisi vain yhden kotiottelun, voittaen koitoksista viisi ja pelaten kuusi kertaa tasan. Joukkue sijoittui sarjan kahdeksanneksi 6 voitolla, 12 tasapelillä ja 6 tappiolla. Jippo varmisti sarjapaikkansa, mutta samalla uutisoitiin Mikko Ikosen, Hans Ekroosin ja Jaakko Reposen lopettavan uransa. Kauden jälkeen Ykkösen joukkuemäärää pienennettiin 13:sta kymmeneen. Jippo onnistui säilyttämään sarjapaikkansa vielä 2012 ja 2013, napaten molemmilla kausilla kahdeksannen sijan (2013 kabinettipäätöksellä). Kaudelle 2014 Mika Lähderinne korvasi Jarmo Korhosen Jippon valmentajana. Joukkue sijoittui yhdeksänneksi, ja pelasi kauden 2015 Kakkosessa, Mark Dziadulewiczin palatessa valmentajaksi. lähde? Sieltä Jippo putosi suoraan Kolmoseen kaudeksi 2016.
Kaudella 2017 Jippo voitti Jouni Lehtimäen alaisuudessa Kolmosen Itä- ja Keski-Suomen lohkon ja nousi seuraavaksi kaudeksi takaisin Kakkoseen. Jippo sijoittui kaudella 2018 Kakkosen A-lohkon kolmanneksi. Kauden 2018 lopussa Jippo julkisti Jussi Leppälahden korvaavan Jouni Lehtimäen seuran päävalmentajana.
Juniorit

Jippolla on juniorijoukkuetoimintaa kymmenessä ikäluokassa sekä kolme harrasteryhmää. Toiminnassa on mukanamilloin? yli 600 junioria ja nappulaa. lähde?
Tunnettuja pelaajia

Tunnetuin Jipon kasvatti on Liverpoolin juniorijoukkueeseen siirtynyt Lauri Dalla Valle. Samassa ikäluokassa pelannut Johannes Mononen teki vuonna 2008 sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan Tampere Unitedin kanssa. Myös YouTubessa mainetta niittänyt pallotaituri Lassi Hurskainen on pelannut Jipossa.
Tilastot > Sarjasijoitukset

| Kausi | Sarja | Sija | O | V | T | H | TM–PM | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Kakkonen (itälohko) | 5. | 22 | 8 | 9 | 5 | 55–27 | 33 |
| 2003 | Kakkonen (itälohko) | 9. | 22 | 5 | 7 | 10 | 31–44 | 22 |
| 2004 | Kakkonen (itälohko) | 2. | 22 | 15 | 4 | 3 | 54–21 | 49 |
| 2005 | Kakkonen (itälohko) | 1.  | 22 | 14 | 5 | 3 | 44–19 | 47 |
| 2006 | Ykkönen | 5. | 26 | 11 | 8 | 7 | 33–34 | 41 |
| 2007 | Ykkönen | 9. | 26 | 8 | 8 | 10 | 32–37 | 32 |
| 2008 | Ykkönen | 5. | 26 | 11 | 6 | 9 | 27–30 | 39 |
| 2009 | Ykkönen | 10. | 26 | 8 | 5 | 13 | 28–39 | 29 |
| 2010 | Ykkönen | 11. | 26 | 7 | 9 | 10 | 23–26 | 30 |
| 2011 | Ykkönen | 8. | 24 | 6 | 12 | 6 | 24–20 | 30 |
| 2012 | Ykkönen | 8. | 27 | 7 | 7 | 13 | 31–44 | 28 |
| 2013 | Ykkönen | 8. | 27 | 7 | 8 | 12 | 18–30 | 29 |
| 2014 | Ykkönen | 9.  | 27 | 5 | 5 | 17 | 19–56 | 20 |
| 2015 | Kakkonen (itälohko) | 8.  | 24 | 7 | 8 | 9 | 38–34 | 29 |
| 2016 | Kolmonen (Itä- ja Keski-Suomi) | 3. | 20 | 11 | 6 | 3 | 48–23 | 39 |
| 2017 | Kolmonen (Itä- ja Keski-Suomi) | 1.  | 18 | 15 | 2 | 1 | 65–10 | 47 |
| 2018 | Kakkonen (lohko A) | 3. | 22 | 10 | 7 | 5 | 34–25 | 37 |
| 2019 | Kakkonen (lohko A) | 2. | 25 | 10 | 13 | 2 | 38–18 | 43 |
| 2020 | Kakkonen (lohko C) | 1.  | 17 | 12 | 4 | 1 | 31–10 | 40 |
| 2021 | Ykkönen | 12.  | 27 | 7 | 3 | 17 | 18–40 | 24 |
| 2022 | Kakkonen (lohko A) | 2. | 25 | 16 | 5 | 4 | 50–19 | 53 |
| 2023 | Kakkonen (lohko A) | 1.  | 22 | 15 | 3 | 4 | 56–19 | 48 |
| 2024 | Ykkösliiga | 3. | 27 | 16 | 4 | 7 | 49–25 | 52 |
| 2025 | Ykkösliiga |  |  |  |  |  | – |  |
Aiheesta muualla

Jippon virallinen sivusto
| n k Ykkösliiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2025):  Ekenäs IF  FC Lahti  Klubi 04  Jippo  JäPS  KäPa  PK-35  SalPa  SJK Akatemia  TPS 
Kuva ottelusta Jippo–KPV Joensuun keskuskentällä elokuussa 2008.
Teuvo Hakkarainen

| Teuvo Hakkarainen |
| --- | --- |
 Teuvo Hakkarainen vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1960 (ikä 64) Viitasaari
Poliitikko
Puolue:  Vapauden liitto (sitoutumaton)
Entiset puolueet:  Perussuomalaiset (2011–2024)
Asema:  kansanedustaja (2011–2019) europarlamentaarikko (2019–2024)
Vaalipiiri:  Keski-Suomen vaalipiiri
Kotipaikka:  Viitasaari
Uskonto:  kristitty
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Teuvo Mauno Kalervo Hakkarainen (s. 12. huhtikuuta 1960 Viitasaari) on suomalainen poliitikko, kansanedustaja vuosina 2011–2019, europarlamentaarikko vuosina 2019–2024 ja aiempi saha-alan yrittäjä. Hakkainen oli perussuomalaisten jäsen vuosina 2011–2024.
Tausta

Teuvo Hakkaraisen äiti on Hilja-Kyllikki ja isä Mauno. Teuvo on perheen sisaruksista vanhin. Teuvo Hakkarainen on käynyt kahdeksan luokkaa peruskoulua.
Ennen kansanedustajaksi valintaansa Hakkarainen oli yrittäjä ja työskenteli perheyritys Oy Haka-Wood Ab:n omistamalla sahalla Viitasaarella.
Hakkarainen myi vanhan sahansa 1990-luvun alkupuolella Hondurasiin ja kävi kouluttamassa paikallisia pyörösahojen käyttäjiä ja teroittajia. Tämä vaikutti hänen arvosteluunsa perinteistä kehitysapua kohtaan.
Poliittinen ura > Kansanedustajana

Hakkarainen valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa Keski-Suomen vaalipiiristä. Hän oli talousvaliokunnan jäsen ja maa- ja metsätalousvaliokunnan varajäsen. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa ja vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hänet valittiin uudelleen.
Eduskunnassa Hakkarainen on esittänyt kehitysavusta kaksi kirjallista kysymystä: helmikuussa 2012 Etiopian kehitysavusta ja maaliskuussa 2013 Kenian kehitysavusta. Hän arvosteli molemmissa kysymyksissä maiden yleistä korruptiota ja heikkoa ihmisoikeustilannetta.
Poliittinen ura > Europarlamentaarikkona

Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Hakkarainen valittiin ensimmäiselle kaudelleen Euroopan parlamenttiin.
EU-parlamentin ympäristövaliokunnassa heinäkuussa 2019 Hakkarainen piti paljon huomiota herättäneen puheen, jossa hän kutsui ilmastonmuutosta uudeksi uskonnoksi ja vertasi ilmastonmuutoksen vastaista työtä keskiaikaiseen anekauppaan. Hakkaraisen mukaan ilmasto on aina muuttunut ja tulee muuttumaan jatkossakin.
Hakkarainen kertoi talvella 2024, että häntä on nimenomaisesti pyydetty ja vaadittu jatkokaudelle. Perussuomalaiset-puolue ei huolinut Hakkaraista ehdokkaaksi Europarlamenttivaaleissa 2024. Ylen mukaan istuvan europarlamentaarikon ehdokkaaksi asettumisen kieltäminen on poikkeuksellista. Puolue ei esittänyt ratkaisuun mitään syytä. Hakkarainen kommentoi, että hän on tullut hylätyksi, ja olisi ollut tyytyväinen jos häntä olisi kannustettu eläkkeelle jäämiseen.
Vuoden 2024 europarlamenttivaaleihin Hakkarainen asettui ehdokkaaksi sitoutumattomana ehdokkaana pienpuolue Vapauden liiton listalta. Perussuomalaisten puoluesihteeri Harri Vuorenpää kommentoi Hakkaraisen ehdokuutta Vapauden liiton listalta että ehdokkuus kilpailevan puolueen ehdokkaana on peruste puolueesta erottamiselle. Hakkarainen arvosteli perussuomalaisia siitä että puolueesta on tullut Kokoomuksen apupuolue. Perussuomalaisten puoluehallitus erotti Hakkaisen puolueen jäsenyydestä 9. toukokuuta. Hän sai europarlamenttivaaleissa 7 414 ääntä eikä tullut valituksi. Heinäkuussa 2024 Hakkarainen ilmoitti jättävänsä politiikan ja menevänsä veljensä yritykseen töihin. Viitasaarella toimiva Myllyn Mies oy myy esimerkiksi rakennusmateriaaleja, renkaita ja metsästystarvikkeita.
Poliittinen ura > Kunnallispolitiikassa

Hakkarainen on ollut Viitasaaren kaupunginvaltuutettu vuodesta 2012 alkaen. Vuonna 2020 hän ilmoitti, ettei enää ryhtyisi ehdokkaaksi kesän 2021 kuntavaaleissa, mutta tammikuussa 2021 hän muutti kantaansa ja kommentoi ratkaisuaan seuraavasti:
”Kerään perussuomalaisille ääniä, mutta en aio osallistua [Viitasaaren] kaupunginvaltuuston työskentelyyn tai kuntapolitiikkaan mitenkään. Eihän se reilua ole, mutta lähden ehdokkaaksi, kun kerran lupasin.”
Vaalikaudella 2017–2021 Hakkarainen osallistui yhteen valtuuston kokoukseen. Kesän 2021 kuntavaaleissa hänet valittiin edelleen valtuustoon, mutta äänimäärä laski 158:sta 43:een. — Kun hänet valittiin toukokuussa 2023 kaupunginvaltuuston 2. varapuheenjohtajaksi, hän erosi valtuustosta.
Vuonna 2025 Hakkarainen kuvasi Vapauden liittoa "venäjämieliseksi vikapartioksi" ja siirtyi perussuomalaisten sitoutumattomaksi kunnallisvaaliehdokkaaksi.
Näkemyksiä

Hakkaraisen mukaan kehitysrahat hukkuvat korruptoituneisiin koneistoihin ja kehitysavun nimissä annetaan kehitysmaihin kalliita koneita, jotka vain ruostuvat ellei paikallisia ihmisiä kouluteta niiden käyttöön.
Hakkaraisen mukaan julkinen sektori on ylipaisunut ja sitä on pienennettävä hallinnosta ja byrokratiasta karsimalla.
Lokakuussa 2017 Hakkarainen kertoi pitävänsä naisten seksuaaliseen ahdisteluun huomiota kiinnittävää Me Too-kampanjaa ”hömppänä”. Hänen mukaansa seksuaalinen ahdistelu ei jätä uhriin jälkiä.
Kohua herättäneet tapaukset > Eduskunnan pikkujoulukohu 2017

Joulukuussa 2017 Hakkarainen pyysi Facebook-päivityksessään anteeksi sopimatonta käytöstään kansanedustajakollegaansa kohtaan eduskuntaryhmien järjestämissä pikkujouluissa. Hän myös kertoi pyrkivänsä kokonaan eroon alkoholista, joka ei sovi hänelle ”tipan tippaa”. Muutaman päivän kuluttua Aamulehti kertoi, että Hakkarainen oli tunkeutunut eduskunnassa Sininen tulevaisuus -puolueen ryhmähuoneeseen ja heitellyt siellä olleita alkoholijuomia lattialle. Lehden mukaan työministeri Jari Lindström oli puhumalla yrittänyt rauhoitella Hakkaraista ja pyytänyt häntä poistumaan, mutta lopulta Lindströmin piti perääntyä uhkaavasta tilanteesta. Lindström kuitenkin kiisti itse tapahtuneen ja kertoi, ettei hänellä ole mitään tietoa asiasta. Samana iltana perussuomalainen eduskunta-avustaja Tuomas Tähti vietiin eduskuntatalolta ilmeisen alkoholimyrkytyksen vuoksi ambulanssilla sairaalaan. Vahvassa humalatilassa ollutta Hakkaraista pyydettiin poistumaan potilaan luota, kun häntä oltiin nostamassa ambulanssiin eduskuntatalon pihassa. Hieman myöhemmin tuli julkisuuteen tieto, että Hakkarainen oli kyseisenä iltana 14. joulukuuta 2017 käynyt eduskunnan kahvilassa käsiksi kokoomuksen kansanedustajaan Veera Ruohoon. Samassa pöydässä istuneen kansanedustaja Kari Tolvasen mukaan Hakkarainen otti Ruohosta kuristusotteen ja yritti suudella tätä väkisin. Myöhemmin oikeudessa Tolvanen kertoi, että Hakkarainen käänsi Ruohon päätä niin voimakkaasti, että onnistui suutelemaan tätä väkisin. Ruohon mukaan Hakkarainen oli tämän jälkeen sanonut: ”Sainpas pussattua Veeraa.” Istuntosalissa oli tuolloin käynnissä keskustelu Suomen uudesta alkoholilaista.
Hakkarainen sai vakavan varoituksen perussuomalaisten eduskuntaryhmältä. Lisäksi Hakkarainen ilmoitti luopuvansa vapaaehtoisesti puolueen 2. varapuheenjohtajuudesta.  Eduskunnan puhemies Maria Lohela antoi Hakkaraiselle huomautuksen. Ruoho ilmoitti myöhemmin, että hän on tehnyt Hakkaraisesta poliisille rikosilmoituksen. Hakkarainen sai syytteen Ruohon pahoinpitelystä ja seksuaalisesta ahdistelusta.
Kristillisdemokraattien Päivi Räsänen kertoi pikkujoulujen 2017 kohun ollessa käynnissä, että Hakkarainen oli käynyt häneen käsiksi vuotta aiemmin eli 2016 pikkujouluaikaan eduskunnan Pikkuparlamentin pihalla. Räsäsen mukaan voimakkaassa humalassa ollut Hakkarainen tuli häntä vastaan, tarttui tukasta ja tukisti. Entisen kansanedustajan Mikael Jungnerin mukaan Hakkarainen oli vuonna 2011 yrittänyt suudella väkisin myös häntä. Jungner, Hakkarainen ja Sinuhe Wallinheimo olivat tuolloin kolmistaan samassa ravintolapöydässä.
Hakkarainen oli pikkujoulukohun jälkeen sairauslomalla koko kevään ja palasi eduskuntaan toukokuussa 2018. Hän on käynyt alkoholiongelmansa vuoksi terapiassa.
Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Hakkaraisen kesäkuussa 2018 Veera Ruohon pahoinpitelystä ja seksuaalisesta ahdistelusta 45 päiväsakkoon. Niiden lisäksi Hakkarainen joutui maksamaan Ruoholle korvauksia yhteensä 1 400 euroa korkoineen sekä oikeudenkäyntikulut. Maaliskuussa 2019 Helsingin hovioikeus kovensi sakkorangaistuksen 80 päiväsakkoon. Syyttäjä oli hakenut vankeusrangaistusta.
Yksityiselämä

Hakkaraisella on 1990-luvulla syntynyt tytär, joka vuonna 2015 opiskeli teologiaa. Hakkarainen on eronnut avovaimosta vuonna 1993. Lapsen huoltajuus siirtyi ex-avovaimolle.
Hakkarainen myi pian kansanedustajaksi valintansa jälkeen vuonna 2011 omat Haka-Woodin osakkeensa. Loput Hakkaraisen perheenjäsenille jääneet osakkeet myytiin kesällä 2018.
Hakkarainen tuomittiin vuonna 1986 Suomussalmen kirkon ehtoollishopeiden törkeästä varastamisesta, haaskauksesta ja kulkuneuvon juopuneelle luovuttamisesta. Vuonna 1987 Hakkarainen oli matkustajana autonsa takapenkillä, kun juopunut kuljettaja törmäsi puuhun aiheuttaen etupenkillä istuneen matkustajan kuoleman. Hän on myös itse saanut tuomion rattijuopumuksesta 1980-luvulla.
Hakkarainen harrastaa vapaa-ajallaan muun muassa moottoripyöräilyä, moottorikelkkailua, lenkkeilyä ja kuntosalilla käymistä.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Hakkarainen on kristitty. Hän kuului helluntaiseurakuntaan, mutta hänet on erotettu käytöksensä ja julkisuuskuvansa vuoksi.
Hakkarainen kertoi elokuussa 2018 saaneensa viimeisen vuoden aikana kaksi tappouhkausta, joiden vuoksi hän aikoi salata osoitteensa.
Hakkarainen meni kihloihin hondurasilaisen Stephanie Orantesin kanssa joulukuussa 2019. Kihlaus purkautui kesäkuussa 2020.
Hakkarainen on asunut marraskuusta 2020 lähtien Hondurasin San Pedro Sulassa ja seurustellut sikäläisen hammas- ja eläinlääkäri Larizan kanssa.
Vaalimenestys > Eduskuntavaalit

2011: 3 371 ääntä (Keski-Suomen vaalipiiri, valittiin)
2015: 5 557 ääntä (Keski-Suomen vaalipiiri, valittiin)
2019: 8 036 ääntä (Keski-Suomen vaalipiiri, valittiin)
Vaalimenestys > Kunnallisvaalit

2008: 63 ääntä (Viitasaari, ei valittu)
2012: 197 ääntä (Viitasaari, valittiin)
2017: 158 ääntä (Viitasaari, valittiin)
2021: 43 ääntä (Viitasaari, valittiin)
Vaalimenestys > Eurovaalit

2019: 29 083 ääntä (koko Suomi, valittiin) (PS)
2024: 7 414 ääntä (koko Suomi, ei valittu) (sitoutumaton Vapauden liiton listalla)
Koko potti

| Koko potti> The Whole Nine Yards |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jonathan Lynn
Käsikirjoittaja:  Mitchell Kapner
Tuottaja:   David Willis  Allan Kaufman 
Säveltäjä:  Randy Edelman
Kuvaaja:  Dave Franco
Leikkaaja:  Tom Lewis
Pääosat:   Matthew Perry  Bruce Willis  Amanda Peet  Natasha Henstridge  Michael Clarke Duncan  Kevin Pollak  Rosanna Arquette 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix Xfinity Streampix Ivi.ru
Ensi-ilta:  18. helmikuuta 2000
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Budjetti:  41 300 000 $
Tuotto:  106 371 651 $
Seuraaja:  Koko potti 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koko potti (The Whole Nine Yards) on kanadalainen, vuoden 1999 mafiakomedia-elokuva, jonka pääosissa ovat Matthew Perry, Bruce Willis, Amanda Peet, Natasha Henstridge, Michael Clarke Duncan, Kevin Pollak ja Rosanna Arquette.
Elokuva tuotti 57 262 492 yhdysvaltain dollaria sinä aikana, kun se pyöri Yhdysvaltain elokuvateattereissa.
Elokuvan jatko-osa Koko potti 2 (The Whole Ten Yards) sai ensi-iltansa 9. huhtikuuta 2004.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bruce Willis   | … |   Jimmy "Tulppaani" Tudeski   |
|  Matthew Perry   | … |   Nicholas 'Oz' Oseransky   |
|  Rosanna Arquette   | … |   Sophie Oseransky   |
|  Michael Clarke Duncan   | … |   Frankie Figs   |
|  Natasha Henstridge   | … |   Cynthia Tudeski   |
|  Amanda Peet   | … |   Jill St. Claire   |
|  Kevin Pollak   | … |   Janni Gogolack   |
|  Harland Williams   | … |   Agentti Hanson   |
|  Carmen Ferlon   | … |   Sophien äiti   |
|  Serge Christiansses   | … |   Mr. Boulez   |
|  Howard Bilerman   | … |   Dave Martin   |
|  Richard Jutras   | … |   Agentti Morrissey   |
|  Charles Moore   | … |   Pankinhoitaja   |
Aiheesta muualla

Koko potti Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Latvian kommunistinen puolue

Latvian kommunistisen puolueen ensimmäinen kongressi järjestettiin vuonna 1919.
Latvian kommunistinen puolue oli vuosina 1904–1991 Latviassa toiminut kommunistinen puolue. Latvian sosialistisessa neuvostasavallassa vuosina 1918–1920, 1940–1941 ja 1944–1990 se oli ainoa sallittu puolue.
Latvian kommunistinen puolue perustettiin vuonna 1904 nimellä Latvian sosiaalidemokraattinen työväenpuolue. Sitä olivat perustamassa useat sosiaalidemokraattiset organisaatiot sekä Pēteris Stučka ja Jānis Jansons-Brauns. Latvian kommunistinen puolue johti marras-joulukuussa 1905 Keisarillisen Venäjän ja baltiansaksalaisen hegemonian vastaista kampanjaa Kuurinmaan ja Liivinmaan kuvernementeissa. Vuonna 1906 se liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen.
Latvian kommunistinen puolue kiellettiin vuonna 1991.
Suur-Lontoon poliisitoimi

Suur-Lontoon poliisitoimen lippu
Suur-Lontoon poliisitoimi (engl. Metropolitan Police Service, lyh. MPS, epävirallisesti ”the Met”) on Suur-Lontoon alueen lainvalvonnasta vastuussa oleva poliisitoimi. Sen toimialueeseen kuuluu kaikki paitsi Lontoon City, jonka lainvalvonnan hoitaa City of London Police. Suur-Lontoon poliisitoimella on myös merkittäviä kansallisia vastuutehtäviä, kuten terrorisminvastaisten asioiden koordinoiminen ja johtaminen sekä Britannian kuninkaallisen perheen ja merkittävien Hänen majesteettinsa hallituksen jäsenten suojeleminen. Suur-Lontoon poliisitoimen päämaja on Scotland Yard, joka sijaitsee Great Scotland Yard -nimisen kadun varrella Whitehallissa.
Suur-Lontoon poliisitoimi on lokakuusta 2011 asti työllistänyt 48 661 henkilöä täysiaikaisesti. Näistä 31 478 ovat valan vannoneita poliiseja, 13 350 henkilöstöä (ei poliiseja) ja 3 831 police community support officer (eivät ole vannoneet valaa). Tähän lukuun ei ole laskettu 5 479 Metropolitan Special Constabulary -poliiseja, jotka tekevät osa-aikatyötä (vähintään 16 tuntia kuukaudessa) ja joilla on samat valtuudet ja univormu kuin kollegoillaan. Tämä tekee Suur-Lontoon poliisitoimesta suurimman Yhdistyneessä kuningaskunnassa merkittävällä etumatkalla, ja yhden suurimmista koko maailmassa.
Suur-Lontoon poliisitoimen Commissioner of Police of the Metropolis (yleisesti vain Commissioner) on koko poliisitoimen operatiivinen johtaja ja vastaa tekemisistään Mayor’s Office for Policing and Crime -toimistolle. Komissaarin viran pitivät ensimmäisinä Sir Charles Rowan ja Sir Richard Mayne yhteisesti. Nykyinen komissaari on Sir Mark Rowley. Nykyinen komissaarin alla toimiva Deputy Commissioner of Police of the Metropolis on Craig Mackey.
Suur-Lontoon poliisitoimesta on olemassa joukko epävirallisia nimityksiä ja lyhenteitä, joista yleisin on the Met. Cockney rhyming slangissa siihen viitataan joskus nimityksellä Old Bill. Siihen viitataan lainsäädännössä pieniä alkukirjaimia käyttäen, joko ”metropolitan police force” tai ”metropolitan police”, jättäen pois ”service”-liitteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suur-Lontoon poliisitoimi Wikimedia Commonsissa
Metropolitan Police (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Käännös suomeksi
Viiltäjä-Jack

| Viiltäjä-Jack |
| --- | --- |
 ”Kodinturvajoukot East Endissä: epäilyttävä hahmo”, The Illustrated London News, 13. lokakuuta 1888.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Muut tiedot
Rikokset:  murha
Uhrit:  Todennäköisesti ainakin viisi, useita murhia ei ole voitu yhdistää samaan tekijään.
Viiltäjä-Jack (engl. Jack the Ripper) oli tunnistamaton, Lontoon köyhässä Whitechapelin kaupunginosassa vuonna 1888 toiminut sarjamurhaaja, jonka väitetään tappaneen veitsellä ainakin viisi naista. Poliisi ei koskaan saanut hänen henkilöllisyyttään selville. Viiltäjä-Jackia pidetään yleisesti ottaen yhtenä maailman kuuluisimmista sarjamurhaajista ja ensimmäisenä nykyaikaisena sarjamurhaajana.
Viiltäjän tekemiksi arvioiduissa teoissa hän hyökkäsi naisten kimppuun, viilsi heiltä auki kurkun ja silpoi alavatsaa. Ainakin kolmelta uhrilta poistettiin sisäelimiä, ja siksi ehdotettiin, että tekijällä oli anatomian tuntemusta tai kirurgista osaamista. Murhiin liittyvät huhut kiihtyivät syys-lokakuussa 1888, ja lehdistö ja Scotland Yard saivat kirjeitä murhaajaksi itseään kutsuvalta kirjoittajalta tai kirjoittajilta.
Whitechapelin kodinturvajoukon (engl. Whitechapel Vigilance Committee) jäsenelle George Luskille lähetetyn ”Helvetistä”-kirjeen kylkiäisenä oli ihmisen munuaisen säilötty puolikas. Kun aihetta käsiteltiin lehdistössä, yleisö alkoi uskoa, että surmien takana oli yksi sarjamurhaaja, joka tunnettiin nimellä ”Viiltäjä-Jack”. Nimi on peräisin kirjeestä, jota yleisesti pidetään huijauksena. Sen kirjoittaja on voinut olla toimittaja, jonka tarkoituksena on ollut kasvattaa kiinnostusta juttuun. Aikoinaan sarjamurhaaja tunnettiin myös nimillä "Whitechapelin murhaaja" ja ”Nahkaesiliina”. Monesti ajatellaan murhaajan olleen pahasti mieleltään häiriytynyt. Murhaajan oletetaan syvästi vihanneen huonomaineisia naisia.
Aihetta käsiteltiin lehdissä laajalti, minkä johdosta Viiltäjä on yhä kansainvälisesti laajalti tunnettu pahamaineinen sarjamurhaaja. Vuoteen 1891 asti jatkuneissa Whitechapelin surmien tutkinnassa ei kaikkia tutkittuja surmia kyetty yhdistämään vuoden 1888 murhiin, mutta Viiltäjä-Jackin tarinaan alettiin uskoa. Koska murhia ei ole koskaan selvitetty, niihin liittyvistä kertomuksista on tullut aidon historiantutkimuksen, kansanperinteen ja näennäishistorian yhdistelmä. Termiä ”ripperology” käytetään englannissa kuvaamaan Viiltäjä-tapausten tutkimusta. Viiltäjä-Jackin henkilöllisyydestä oli yli sata teoriaa, ja murhat ovat innoittaneet monia fiktiivisiä teoksia.
Neljännelle uhrille kuuluneeksi oletetusta vaatekappaleesta löydetyn DNA:n havaittiin vuonna 2014 kuuluneen todennäköisesti Aaron Kosminskille, joka on aina ollut yksi pääepäillyistä.