stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Trégastel

| Trégastel (Tregastell) |
| --- | --- |
 Plage de Coz Pors
 vaakuna
 Trégastel
 Koordinaatit: 48°48′41″N, 3°29′56″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bretagne
Departementti:  Côtes-d'Armor
Arrondissementti:  Lannion
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,0 km²
Väkiluku (2018):  2 501 
 – Väestötiheys:  357 as./km²
Kunnan numero:  22353
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Trégastel (bretoniksi Tregastell) on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla, noin 12 kilometriä Lannionin kaupungista pohjoiseen.
Trégastel on merenrantakohde, missä on kaksitoista hiekkarantaa. Kunnalla on 17 kilometriä mutkittelevaa rantaviivaa, jossa vuorottelevat hiekkarannat, purot ja kalliot. Kunnan alueella on myös runsaasti seudulle tunnusomaisia vaaleanpunaisia graniittikiviä. Erityisen runsaasti kiviä on Île Renoten saarella, joka oikeastaan on mantereessa kiinni oleva niemi. Kivistä on esihistoriallisella ajalla tehty alueella useita dolmeneita, kuten Kergüntuilin dolmen, jonka laattakivi painaa noin kaksikymmentä tonnia.
Graniittikiviä ja uimaranta
Graniittikiviä
Kergüntuilin dolmen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trégastel Wikimedia Commonsissa
The Masters

Turnauksen pääpalkinto.
The Masters on snookerin arvostetuin kutsuturnaus, joka pelataan kauden kevätpuoliskon aloittavana turnauksena Alexandra Palacessa Lontoossa. Ennen vuotta 2012 turnaus pelattiin Wembley Arenalla. Turnausta on pisimpään sponsoroinut savukemerkki Benson & Hedges vuosina 1975–2003, jolloin turnaus kantoi pitkään nimeä Benson & Hedges Masters. The Masters, tai lyhyemmin Masters, on yksi perinteisimmistä turnauksista ammattilaisten pääkiertueella Main Tourilla. Vaikka turnauksessa ei jaeta ranking-pisteitä, on kyseessä yksi suurimmistä ammattilaisturnauksista. Tästä kertoo myös se, että turnauksen päätyttyä Alexandra Palacessa jaetaan vuosittain suurimpia rahapalkintoja. Ammattilaiskiertueen suurimmat rahapalkinnot jaetaan kauden pääturnauksessa maailmanmestaruusturnauksessa, joka kantaa virallista nimeä World Snooker Championship.
Historia

Masters järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1975, jolloin finaalissa pelasivat John Spencer sekä 1970-luvun haliltsija ja kuusinkertainen maailmanmestari Ray Reardon. Ottelun voitti viimeisessä mahdollisessa erässä lopulta uusintamustan pelissä Spencer erin 9–8, kuitaten £2 000 suuruisen rahapalkinnon. Vuonna 1991 ylitettiin voittajapalkinnossa £100 000 raja, ja vuonna 2008 Mark Selby kuittasi £150 000 voittamalla tämän turnauksen. Suurimmillaan voittajan palkinto on ollut vuonna 2003, jolloin Mark Williams voitti turnauksen.
Vuoteen 2007 asti turnaukseen ottivat osaa 18 pelaajaa, joista 16 olivat ranking-listan 16 parasta pelaajaa. Näiden lisäksi turnaukseen valittiin yksi karsintaturnauksella ja yksi pelaaja, jonka oltiin katsottu esiintyneen edukseen kuluneena vuonna. Poikkeuksellisesti vuonna 2007 turnaukseen otti osaa 19 pelaajaa, joten villin kortin pelaajia oli kahden sijaan kolme kappaletta. Edelleen yksi pääsi turnaukseen karsinnoista, mutta kaksi pelaajaa valittiin turnaukseen ansiodensa vuoksi. Karsinnoista mukaan nousi Stuart Bingham, ja kaksi 16 parhaan ulkopuolelta kutsuttua olivat snooker-veteraani Jimmy White sekä nuori kiinalainen Ding Junhui. Vuoden 2008 turnaukseen kutsuttiin jälleen vain 18 pelaajaa, ja karsinnoista selvisi Barry Hawkins ja kutsutuksi tuli hongkongilainen Marco Fu.
Historia > Maksimibreikit

Mastersissa ensimmäinen maksimibreikki tuli vuonna 1984, jolloin Kirk Stevens suoritti tämän tavoitellun teon. Seuraavan kerran vastaaviin suorituksiin ylsivät vuonna 2007 Ding Junhui, vuonna 2015 Marco Fu ja vuonna 2024 Ding ja Mark Allen.
Historia > Kuuluisia finaaleja

Turnauksessa on nähty uskomattomia finaaleja, joista yksi oli vuoden 1991 Mastersissa, jolloin turnaushistorian ja snookerin historian kaikkien aikojen menestynein pelaaja Stephen Hendry voitti Mike Hallettin erin 9-8, vaikka oli 0-7 tappioasemassa. Hendry oli tuolloin vasta uransa alkupuolella, vaikka hän oli jo edellisenä vuonna voittanut ensimmäisen maailmanmestaruutensa seitsemästä, mikä on lajin ennätys. Masters-voittoja Hendry on saavuttanut kuusi, joista viisi tuli peräkkäisnä vuosina 1989–1993 ja yksi vuonna 1996. Toinen tunnettu finaalitaistelu käytiin nuoren, nykyään seitsenkertaisen maailmanmestarin, Ronnie O'Sullivanin sekä vanhan Steve Davisin välillä. Davis taisteli Hendryn tavoin 4-8 tappioasemasta 10-8 voittoon. Davis hallitsi snookerin ammattilaisturnauksia 1980-luvulla, voittaen mm. kuusi maailmanmestaruutta, ja Hendry 1990-luvulla. O'Sullivan on myös rikkonut useita ennätyksiä 2000-luvulla. Vuonna 1998 finaalissa vastaavasti Mark Williams, nykyään kolminkertainen maailmanmestari, nousi 6-9 tappioasemasta 10-9 voittoon. Finaalissa oli vastassa Stephen Hendry. Ken Dohertyn vuonna 2000 pelaama finaali jäi miehen osalta valitettavasti mieleen siitä, että hän löi viimeisen mustan pallon ohi suorittaessaan maksimibreikkiä finaalissa Matthew Stevensiä vastaan, joka myös voitti turnauksen. Vuonna 2011 tehtiin turnauksen finaalissa historiaa, vaikka ottelu itse päättyi melko selkein lukemin 10-4, kun kaksi aasialaispelaajaa pelasivat finaalissa. He olivat Ding Junhui ja Marco Fu, joista voittajaksi selviytyi Ding. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun turnauksen finaalissa ei esiintynyt lainkaan pelaajaa brittein saarilta .
Historia > Turnauksen hallitsijat

1980-luvulla hallinnut Steve Davis on voittanut Mastersin kolmesti. Stephen Hendry voitti turnauksen 1990-luvulla jopa kuusi kertaa. Finaaleissa kaatuivat Hallett, John Parrott sekä Ronnie O'Sullivan. Finaaliotteluissa Hendry on yhteensä esiintynyt jopa yhdeksän kertaa. Paul Hunter on myös yksi turnauksen kovista nimistä, koska hän on voittanut Davisin tapaan kaikki kolme finaaliaan tässä turnauksessa. Ronnie O'Sullivan on tällä vuosikymmenellä ollut Mastersin finaalissa neljänä vuonna peräkkäin vuosina 2004–2007. Hän voitti näistä kaksi, mutta hänen kannaltaan valitettavaa on, että kaksi finaalia ovat koituneet Wembleyllä hänen tappiokseen. Edesmennyt Paul Hunter voitti vuonna 2004 hänet 7-2 tappioasemasta tehden viiteen erään sadan pisteen ylittävät lyöntisarjat voittaen ottelun erin 9-8. Vuonna 2005 O'Sullivan kukisti helposti John Higginsin erin 10-3, mutta vuonna 2006 finaalissa pelasivat samat herrat vastakkain, ja Higgins otti tällä kertaa voiton erin 10-9. Tätä finaaliottelua pidetään ammattilaisten keskuudessa yhtenä tasokkaimmista finaaliotteluista pelin historiassa. Vuonna 2007 O'Sullivan kaatoi nuoren Dingin helposti erin 10-3, vaikka Ding oli aikaisemmin turnauksessa ollut uskomattomassa vireessä suorittaen myös turnauksen historian toisen maksimibreikin. Muita viime vuosina Masters-turnauksessa vakuuttavasti esiintyneitä ovat John Higgins sekä Mark Williams.
The Sport of Kings

| The Sport of Kings Triumph |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1986
 Julkaistu: 1986
 Tuottaja(t): Mike Clink
 Tyylilaji: Rock
 Kesto: 42.41
 Levy-yhtiö: MCA
Triumphin muut julkaisut
| Stages 1985 | The Sport of Kings 1986 | Surveillance 1987 |
The Sport of Kings on Triumphin kahdeksas studioalbumi. Albumi on julkaistu 1986.
Kappale lista

Tears in the Rain 	(Emmett, Levine, Moore) 	3:55
Somebody's Out There 	(Emmett, Levine, Moore) 	4:04
What Rules My Heart 	(Emmett, Huff, Levine, Maloney)	3:52
If Only 	(Emmett, Levine, Moore) 	4:00
Hooked on You 	(Emmett, Levine, Moore) 	3:22
Take a Stand 	(Emmett, Levine, Moore, Santers) 	4:33
Just One Night 	(Fanucchi, Martin, Schon) 	3:40
Embrujo  	(Emmett, Levine, Moore )	1:29
Play With the Fire 	(Emmett, Levine, Moore )	5:18
Don't Love Anybody Else But Me 	(Miller, Roynesdal) 	3:55
In the Middle of the Night 	(Emmett, Levine, Moore )	4:34
Personnel

Rik Emmett - kitara, laulu
Gil Moore - rummut, laulu
Mike Levine - bassokitara, koskettimet
Toni Piispanen
Aiheesta muualla

Toni Piispasen kotisivut
Trio Saludo

Trio Saludo
Trio Saludo on suomalainen laulutrio, joka perustettiin vuonna 1973.
Kokoonpano

| --- | --- |
 Alkuperäinen Håkan Streng  Peter Ingo  Arto Rintamäki :  Nykyinen kokoonpano Håkan Streng  Peter Ingo  Reigin Ingo
Diskografia

Trio Saludo etelätuulella (1976)
Casa blanca (1977)
Saludo på svenska (1978)
Norden runt med Trio Saludo (1984)
Dina svarta sammetsögon (1986)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trio Saludo Wikimedia Commonsissa
Kotisivu
Trio Saludon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Toni Nygård

Toni Nygård (s. 1974) on oululainen säveltäjä, sanoittaja, sovittaja ja musiikkialan yrittäjä. Hän on opiskellut muun muassa Madetojan musiikkilukiossa, Oulun Konservatoriossa (lyömäsoittimet, piano, teoria) sekä Leeds College of Musicissa Englannissa (studiotuottaminen, musiikkibisnes, säveltäminen) ja tehnyt musiikkihommia Suomen ohella Kaliforniassa Yhdysvalloissa sekä Englannissa.
Nygårdin kappaleita ovat levyttäneet esimerkiksi Suvi Teräsniska, Antti Ketonen, Anna Eriksson, Anne Mattila, Saara Aalto, Tommi Läntinen ja Neljänsuora. Hänen kappaleita ja tuotantoja ovat levyttäneet myös monet tangokuninkaalliset, kuten Saija Tuupanen, Marita Taavitsainen, Johanna Pakonen, Marko Maunuksela, Jukka Hallikainen, Hanna Talikainen, Tomi Markkola sekä Saija Varjus. Nygård on ollut neljästi Suomen Euroviisuissa (Tommi Läntinen, I'Dees, Heidi Kyrö & Just sekä Jussi Saxlin), voittanut Kiuruveden Iskelmäviikon sävellyskilpailun (säv. Jussi Rasinkangas ja Toni Nygård, san. Mirjam Paaso ja Toni Nygård) ja sijoittunut toiseksi Tangomarkkinoiden sävellyskilpailussa kappaleella Naisen sydän (san. Helena Hatunen, levytys Johanna Pakonen). Hän on myös saavuttanut lukuisia finaalipaikkoja eri sävellyskilpailuissa (esimerkiksi 2021 Ylen Huuhkajaviisuissa asiantuntijaraadin äänestyksessä 3. sija ja 2022 Turun Tuomiokirkkoseurakunnan sävellyskilpailun 3. sija). Nygårdin kokonaan tai osin tuottamista äänitteistä menestyneimpiä ovat platinaa sekä tuplaplatinaa myyneet Suvi Teräsniskan levyt, joista radioaikaa ovat saaneet etenkin hänen tuottamansa ja sovittamansa Hento kuiskaus ja Hei mummo. Toni Nygård on sovittanut ja tuottanut kaksi vuoden soitetuinta uutta joululaulua.
Nygårdin tekemistä kappaleista valtakunnallisten soittolistojen kärjessä tai kärkipäässä ovat käyneet Aiemmin (Anna Eriksson), Mitä vaan (Tommi Läntinen), Kylmät enkelit (Suvi Teräsniska), Sanoja vaan (Teräsniska), Pikkuveljen joulupuuro (Teräsniska), Miehen tie (Tomi Markkola), Alkaa jo polttaa (Jarkko Honkanen & Taiga) sekä useita muita kappaleita eri artisteille ja yhtyeille. Nygård on tehnyt yhteistyötä useiden sanoittajien kanssa (mm. Vexi Salmi, Heikki Salo, Saara Törmä, Sinikka Svärd, Mika Vehmas, Eija Hinkkala, Pekka Eronen, Sanna Korkee, Chrisse Johansson, Johanna Viksten) ja säveltänyt sekä tekstittänyt lukuisia kappaleita yhdessä Jussi Rasinkankaan kanssa. Hän on myös toiminut kapellimestarina ja sovittajana erinäisissä teatteriprojekteissa, kuten Meri Oulu ry:n Kuningaslohi-musiikkinäytelmässä, jota tähdittivät Erkki Saarela, Perttu Pesä, Ahti Kuoppala ja Anneli Ranta.
Toni Nygård on toiminut Musiikintekijät ry:n (aiemmin Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry) hallituksessa vuosina 2005–2012 ja sen edustajana Music Finland ry:n (aiemmin Musex ry) hallituksessa vuosina 2009–2011. Lisäksi hän on ollut erinäisissä työryhmissä ja toimikunnissa, kuten LUSESin kevyen musiikin toimikunnassa.
Tofane

Tofane
Tofanen massiivia nähtynä Cortina d'Ampezzosta heinäkuussa 2009.
| --- | --- |
Tyyppi:  alpine group (d) (käännä suomeksi) 
Sijainti:   Italia
Vuoristo:  Dolomiitit
Korkeus merenpinnasta:  3 244 m
Prominenssi:  1 369  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tofane on Italian Dolomiiteilla sijaitseva vuoristoalue. Massiivin korkein huippu on Tofana di Mezzo (3 244 m).
Huiput

Tofanen massiivin huippuja.
Tofana di Mezzo (3 244 m)
Tofana di Rozes (3 225 m)
Tofana di Dentro (3 238 m)
Punta Giovannina (2 936 m)
Torrioni Pomédes (2 850 m)
Punta Anna (2 731 m)
Castelletto (2 656 m)
Col Rosà (2 156 m)
Tofanen massiivia nähtynä Faloriasta syyskuussa 2019.
Traunviertel

| Traunviertel Traunkreis |
| --- | --- |

 Traunviertel Ylä-Itävallan kartalla
 Koordinaatit: 47° 50′ 0″ N, 14° 5′ 0″ E 
Valtio:   Itävalta
Osavaltio:  Ylä-Itävalta
Hallinto:  
 – suurin kaupunki:  Linz
Pinta-ala:  2 516,43 km2 tai 3 670,53 km²
Väkiluku (2019):  237 884 tai 256 701
Lyhenteet:  
 – NUTS:  AT315
 
traunviertel.at
Traunviertel, myös Traungau (kutsutaan myös Traunkreis, kirjaimellisesti: Traunneljännes t. Traunkvartal) on perinteinen hallinto- ja erillinen kulttuurialue Itävallan luoteisessa Ylä-Itävallan osavaltion kaakkoisosassa. Tämän Traunjoen valuma-alueella sijaitsevan ja joen mukaan nimensä saaneen historiallisen maakunnan nykyinen laajuus virallistettiin 1800-luvulla. Alueen nimi on perinteinen ja kansankielinen ja sen vuoksi sen rajat vastaavat vain karkeasti poliittisten tai hallinnollisten yksikköjen rajoja.
Sijainti ja kuvaus

Traunviertel on suurin Ylä-Itävallan neljästä erillisestä luonnon- ja kulttuurialueesta, joihin kuuluvat vielä Innviertel, Hausruckviertel ja Mühlviertel. Traunjoesta itään Enssiin saakka ulottuva historiallinen Traunviertel rajoittuu luoteessa Hausruckvierteliin, etelässä Salzburgiin ja Steiermarkiin sekä Ala-Itävaltaan, tarkemmin Mostvierteliin. Maantieteellisesti Traunviertel on Salzkammergutin itävaltalainen osa sisältäen sen itäosat. Täällä sijaitseva Ylä-Itävallan pääkaupunki Linz on alueen suurin ja kivääreistään tunnettu Steyr toiseksi suurin kaupunki.
Alun perin Traunviertel ulottui Tonavaan, Ennsiin, Alppien reunukseen ja Hausruckin kukkuloille asti, mutta nykyisin se kattaa Gmundenin ja Vöcklabruckin piirien lounaisalueet. Traungau on osa Traunvierteliä ja Wels-Lambach Hausruckvierteliä. Edelleen Traunvierteliin kuuluu Tonavan, Ennsin, Alppien ja Hausruckin välinen ala-Traunin, Welser Heide- ja Traun-Enns-Riedelland alueita, joiden korkeus merenpinnasta on 80:stä 300-400:aan metriin. Yhdessä pohjoisten kalkkikivi-Alppien (0,96% alueen pinta-alasta) ja Salzkammergutin vuorten, Wolfgangsee-, Attersee-, Traunsee- ja Hallstätter See-järvien, Hallstatt, Scharnstein, Gosau, Bad Goisern, Ebensee, Bad Ischl, Almtal kuntien ja Kalkki-Alppien kansallispuiston kanssa aluetta pidetään Itävallan kauneimpana. Se on tunnettu myös perinteisistä paikallisista tuotteistaan, kuten Gmundenin keramiikasta ja Bad Ischlin suolapitoisista lähteistä ja kylvyistä.
Traunviertelin jäätikön moreenijäämistä muokkautunut maaperä on yksi Itävallan parhaimmista ja alueen hedelmällisillä pelloilla viljellään vehnää, ohraa, sokerijuurikasta ja maissia. Alueen pinta-alasta 55,98% on metsää ja 23,65% peltoja että laitumia. Traunviertel on tärkeä talousalue ja lukuisat teollisuuskeskukset kuten Linz, Steyr, Traun, Wels, Lambach, Vöcklabruck, Lenzing jm. sijaitsevat alueen pääliikennereittien Westbahn, West Autobahn ja Linz-Salzburg-päätien varrella. Poliittisesti Traunviertel koostuu neljästä piiristä: Steyr-Land, Gmunden, Kirchdorf an der Krems ja Steyr (kaupunki). Steyriä ja Kirchbergiä pidetään portteina Salzkammergutiin ja Kalkalpenin kansallispuistoon. Alueen kaupunkien tavoitteita on muunnettu vuosisatojen ajan Steiermarkin (Eisenwurzen) rautamalmin jalostuksen ja kaupankäynnin mukaan. Tunnettuja kylpylöitä Traunviertelissä ovat Bad Schallerbach, Bad Hall ja Bad Wimsbach-Neydharting, historialliskulttuurisia nähtävyyksiä ovat Schlierbachin ja Kremsmünsterin luostarit, Ennsin kaupunki ja Pyhän Florianin luostari lähempänä Linziä. Pohjoinen Traunviertel koostuu pääasiassa lähiöistä, moottoriteistä, Hörsching-lentokentästä ja Ansfelden-Haidin ympärille keskittyneistä ostoskeskuksista.
Aiheesta muualla

Bundesgesetzblatt für die Republik Österreich (Itävallan tasavallan Liittovaltion lakilehti) verwaltung.steiermark.at.  24.6.2013. (saksaksi)
Kremsmünsterin luostari
Pyhän Florianin luostari
Tréguier

| Tréguier (Landreger) |
| --- | --- |
 Sisäänkäynti vanhaan kaupunkiin
 vaakuna
 Tréguier
 Koordinaatit: 48°47′09″N, 3°13′52″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bretagne
Departementti:  Côtes-d'Armor
Arrondissementti:  Lannion
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1,5 km²
Väkiluku (2017):  2 419 
 – Väestötiheys:  1 591 as./km²
Kunnan numero:  22362
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tréguier (bretoniksi Landreger) on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella.
Saint-Tugdualin katedraali
Kunta sijaitsee Jaudyjoen ja sen sivujoen Guindyn haarassa. Se oli Bretagnen historiallisen Trégorin provinssin pääkaupunki. Kunnan nähtävyyksiä on Saint-Tugdualin katedraali. Katedraali on rakennettu 1300-luvulla, ja se on nimetty kaupungin 600-luvulla perustaneen munkin, Saint-Tugdualin mukaan. Katedraalin on haudattu Saint Yves, joka on lakimiesten suojeluspyhimys.
Musée Ernest-Renan
Tréguierissa on runsaasti keskiaikaisia puuristikkotaloja 1400-luvulta lähtien. Yksi taloista, joka on peräisin 1600-luvulta, on kirjailija ja filosofi Ernest Renan syntymäkoti. Se toimii nykyään hänelle omistettuna museona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tréguier Wikimedia Commonsissa
Kylä meren rannalla, Seura, 02.11.1938, nro 44, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
The Ozzy Osbourne Years

| The Ozzy Osbourne Years Black Sabbath |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1969–1975
 Julkaistu: 1991
 Tyylilaji: Heavy metal
 Levy-yhtiö: Castle Communications / Essential
Black Sabbathin muut julkaisut
| Backtrackin’ 1989 | The Ozzy Osbourne Years 1991 | Under Wheels of Confusion: 1970–1987 1996 |
The Ozzy Osbourne Years on Black Sabbath -yhtyeen kolmen CD:n ja viiden LP:n painoksissa julkaistu kokoelma vuodelta 1991. Kokoelma sisältää yhtyeen kaikki kuuden ensimmäisen albumin (1970–1975) kappaleet, lukuun ottamatta instrumentaaleja. Kokoelman julkaisi Castle Communications, eikä se kuulu virallisiin julkaisuihin.
Kappaleet > CD 1

Black Sabbath – 6:21
The Wizard – 4:24
Behind the Wall of Sleep – 3:37
N.I.B. – 6:08
Evil Woman – 3:24
Sleeping Village – 10:44
Warning – 3:33
War Pigs – 7:54
Paranoid – 2:49
Planet Caravan – 4:25
Iron Man – 5:54
Hand of Doom – 7:09
Fairies Wear Boots – 6:12
Kappaleet > CD 2

Electric Funeral – 4:48
Sweet Leaf – 5:04
After Forever – 5:27
Embryo / Children of the Grave – 5:01
Lord of this World – 5:26
Solitude – 5:02
Into the Void – 6:12
Wheels of Confusion – 8:00
Tomorrow’s Dream – 3:07
Changes – 4:42
Supernaut – 4:43
Snowblind – 5:28
Cornucopia – 3:51
St. Vitus Dance – 2:26
Under the Sun – 5:50
Kappaleet > CD 3

Sabbath Bloody Sabbath – 5:46
A National Acrobat – 6:16
Sabbra Cadabra – 5:57
Killing Yourself to Live – 5:41
Who Are You – 4:11
Looking for Today – 5:00
Spiral Architect – 5:30
Hole in the Sky – 4:00
Symptom of the Universe – 6:29
Am I Going Insane (Radio) – 4:17
Thrill of it All – 5:54
Megalomania – 9:42
The Writ – 7:46
Julkaisuhistoria

1991: Castle / Essential, ESBLP 142, 5-LP boksi, UK
1991: Castle / Essential, ESBCD 142, 3-CD
The Pacific: Tyynenmeren taistelutoverit

| The Pacific: Tyynenmeren taistelutoverit> The Pacific |
| --- | --- |

Tyyli:   draama  sota 
Kestoaika:  540 minuuttia
Pääosissa:   James Badge Dale  Jon Seda  Joseph Mazzello 
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  HBO
Esitetty:  14. maaliskuuta 2010 – 16. toukokuuta 2010
Jaksoja:  10
Tuotanto
Tuottaja(t):   Todd London  Cherylanne Martin  Steven Shareshian 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Steven Spielberg  Tom Hanks 
Ohjaaja(t):   Jeremy Podeswa  Tim Van Patten  David Nutter  Graham Yost  Carl Franklin  Tony To 
Käsikirjoittaja(t):   Robert Leckie  Eugene Sledge  Chuck Tatum  Bruce C. McKenna  Robert Schenkkan  Laurence Andries  Michelle Ashford  George Pelecanos  Graham Yost 
Säveltäjä(t):   Hans Zimmer  Blake Neely  Geoff Zanelli 
Leikkaaja(t):   Alan Cody  Marta Evry  Edward A. Warschilka 
Lavastaja(t):   Rolland Pike  Lisa Thompson 
Kuvaaja(t):   Remi Adefarasin  Stephen F. Windon 
Tuotantoyhtiö(t):   DreamWorks  Playtone 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
The Pacific: Tyynenmeren taistelutoverit (engl. The Pacific) on HBO:n, DreamWorksin ja Playtonen kymmenosainen minisarja, jonka ensiesitys oli HBO:lla 14. maaliskuuta 2010.
The Pacific kertoo Yhdysvaltain merijalkaväen ja erityisesti Eugene Sledgen, Robert Leckien ja John Basilonen vaiheista Tyynellämerellä toisessa maailmansodassa. Sarjassa kuvataan Yhdysvaltain ja keisarillisen Japanin taisteluja Guadalcanalilla, Cape Gloucesterissä, Peleliulla, Iwo Jimalla ja Okinawalla. Sarja perustuu Leckien, Sledgen ja Chuck Tatumin kirjoittamiin muistelmiin sekä muiden veteraanien haastatteluihin.
Sarjan vastaavat tuottajat Steven Spielberg, Tom Hanks ja Gary Goetzman olivat aikaisemmin tekemässä HBO:n vuoden 2001 menestyssarjaa Taistelutoverit. Taistelutovereiden käsikirjoitusryhmään kuulunut Bruce McKenna kantoi päävastuun Tyynenmeren taistelutoverien käsikirjoituksesta.
Sarja kuvattiin Australiassa, ja sen budjetiksi on arvioitu 200 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   James Badge Dale   | … |   korpraali Robert Leckie   |
|   Jon Seda   | … |   vääpeli John Basilone   |
|   Joe Mazzello   | … |   alikersantti Eugene Sledge   |
|   Ashton Holmes   | … |   sotamies Sidney Phillips   |
|   Scott Gibson   | … |   kapteeni Andrew Haldane   |
|   William Sadler   | … |   everstiluutnantti Lewis ”Chesty” Puller   |
|   Rami Malek   | … |   alikersantti Merriell ”Snafu” Shelton   |
|   Keith Nobbs   | … |   sotamies Wilbur ”Runner” Conley   |
|   Josh Helman   | … |   sotamies Lew ”Chuckler” Juergens   |
|   Leon Ford   | … |   vänrikki Edward ”Hillbilly” Jones   |
|   Dylan Young   | … |   sotamies Jay De L’Eau   |
|   Josh Bitton   | … |   kersantti J. P. Morgan   |
|   Jacob Pitts   | … |   sotamies Bill ”Hoosier” Smith   |
|   Gary Sweet   | … |   vääpeli Elmo ”Gunny” Haney   |
|   Brendan Fletcher   | … |   sotamies Bill Leyden   |
|   Martin McCann   | … |   sotamies R. V. Burgin   |
|   Henry Nixon   | … |   vänrikki Hugh Corrigan   |
|   Caroline Dhavernas   | … |   Vera Keller   |
|   Annie Parisse   | … |   Lena Mae Riggi   |